tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Lohusuu

Lohusuu on alevik Jõgevamaal Mustvee vallas Avijõe suudme lähedal.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal oli alevik Ida-Viru maakonna Lohusuu valla halduskeskus.
Lohusuu alevikku läbib Jõhvi–Tartu–Valga põhimaantee. Avinurmega ühendab Lohusuu–Maetsma tee.
Lohusuu alevikus on: 
Rahvastik.
2000. aasta rahvaloenduse andmeil elas alevikus 415 inimest. 4. jaanuari 2010 seisuga oli alevikus elukoht registreeritud 452 inimesel. 2011. aasta rahvaloenduse andmetel elas Lohusuul 317 inimest. Neist 141 (44,5%) olid eestlased.
Ajalugu.
Lohusuu jaguneb kaheks: 18. sajandil vene vanausuliste poolt Avijõe idakaldale rajatud Vene-Lohusuuks (Veneküla) ja läänekaldale jäävaks Eesti-Lohusuuks.
Lohusuu on põline kaluriküla, esmamainitud juba 1599. aastal ("Jugowiec-Logowiec"). 
17. sajandi alguse Rootsi kaardil on Avijõe suudmes mõlemad kaldad tähistatud nimega "Losaſe kyle". 
Lohusuu piirkond kuulus Vaiga muinasmaakonda ja Torma kihelkonda. Keskajal kuulus Lohusuu piirkond Laiuse ordulinnuse võimkonda. 1677. aastal rajati Lohusuusse abikirik, aastatel 1746–1774 oli Lohusuu koguduse pastor Johann Georg Eisen. Lohusuus, kiriku köstri Kristjan Masiku peres sündis väljapaistev rahvavalgustaja, keele- ja kirjamees ja õ-tähe kasutuselevõtja Otto Wilhelm Masing (1763–1832).
Nõukogude ajal kuni 1959. aastani oli Mustvee rajooni koosseisus. Lohusuu alevik moodustati 1977. aastal, kui liideti Lagedi, Lohusuu, Separa, Ülejõe ja Veneküla.
Välislingid.
Lohusuu Eesti Kohanimeraamatus KNR
Avijõgi

Avijõgi (ka "Paasvere jõgi", "Venevere jõgi") on jõgi, mis saab alguse Muuga külas, läbib Avinurme ja Lohusuu aleviku ning suubub Peipsi järve.
Avijõe pikkus on 52 km ja valgla pindala 391 km².
Enne II maailmasõda töötasid jõel vesiveskid Veneveres, Avinurmes, Maetsmal ja Vadil. Varasematel aegadel on vesiveskid olnud veel ka Paasveres ja Kaasiksaares.
Avijõge on jäädvustanud Avinurme mõisas sirgunud dekabrist Wilhelm Küchelbecker luuletuses, mille ta pühendas oma vennale.
Kaitse.
2005. aastal moodustati Avijõe hoiuala jõe 28,05 km pikkuses lõigus, et kaitsta seal elavaid rohe-vesihobu ja võldast.
Rannapungerja

Rannapungerja on küla Ida-Viru maakonnas Alutaguse vallas Rannapungerja jõe suudmealal.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Tudulinna valda.
Külas saavad kokku Jõhvi–Tartu–Valga maantee ja Rakvere–Rannapungerja maantee.
Küla läbib Rannapungerja jõgi. Jõe suudme kõrval asub Rannapungerja tulepaak.
Ajalugu.
Rannapungerjat on esimest korda mainitud Pagari mõisa kõrvalmõisana 1534. aastal ("Ranna-Pungern"). 
17. sajandi alguse Rootsi kaardil on Rannapungerja tähistatud nimega "Pungern". 19. sajandil tegutses seal kõrts ja 1735. aastast hobupostijaam Liivi- ja Eestimaa kubermangu läbival postitraktil. 
1827 aasta detsembris oli Rannapungerjast läbisõidul ja mainib seda ka oma Venemaa reisikirjelduses, doktor Augustus Granville, keda peetakse esimeseks Vana-Egiptuse muumiale teadusliku lahkamise sooritajaks.
20. sajandi keskpaigani kasutati nimekuju "Ranna-Pungerja".
Külas asub ka keskaegne kalme.
Rahvastik.
Külas elas 2000. aasta rahvaloenduse andmeil 36 inimest ja 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 29 inimest. Neist 24 (82,8%) olid eestlased.
Tudulinna

Tudulinna on küla Ida-Viru maakonnas, Alutaguse vallas, endise Tudulinna valla keskus.
Alevikku läbivad Iisaku–Tudulinna–Avinurme maantee ja Rakvere–Rannapungerja maantee.
Küla järgi on nime saanud Vormsi lademe Tudulinna kihistu.
Külas tegutseb Tudulinna raamatukogu.
Ajalugu.
Tudulinnat on esmamainitud ürikutes 1583. aastal.
Tudulinna küla läbib Tagajõgi, 18. sajandi kaartide järgi oli jõel vesiveski. Tänapäeval töötab küla lähedal Rannapungerja jõel hüdroelektrijaam (Tudulinna hüdroelektrijaam).
Külast läänes oli kõrts ja idas linnamägi.
Aastatel 1845–2019 tegutses külas Tudulinna põhikool.
1923. aastal avati Tudulinna Vabadussõja mälestussammas. Sammas lõhuti 1940. aastal; 1990. aastal avati uus sammas, mis on endise ligilähedane koopia.
2019. aastani oli Tudulinna alevik.
Rahvastik.
Alevikus elas 2000. aasta rahvaloenduse andmeil 335 ja 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 220 elanikku. Neist 179 (81,4%) olid eestlased.
Tudulinnast on pärit ooperilauljad Paula Padrik ja Tiit Tralla ning geoloog Kalle Suuroja.
Mordva lipp

Mordva lipp on Venemaa Föderatsiooni koosseisu kuuluva Mordva Vabariigi lipp. 
Lipp võeti ametlikult kasutusele 30. märtsil 1995. 
Lipu kujundaja on Andrei Aleskin.
Lipu kirjeldus.
Plagu on ristkülikukujuline horisontaalsete laidudega trikoloor. Värvid on ülevalt alla tumepunane, valge ja tumesinine. Lipu keskel on tumepunane päikesemärk. Ülemine ja alumine laid on 1:4, keskmine 2:4 lipu kõrgusest.
Lipu laiuse ja pikkuse suhe on 1:2.
Sümbolite tähendused.
Punane sümboliseerib elu, inimeste ajaloolist mälu ja kehastust, valge eesmärkide ja vaimu puhtus ning sinine maad, vee rohkust, vabadust ja kiiret arengut. Päikesemärk - karmiinpunane kaheksanurkne rosett on päikese sümbol ning sümboliseerib heatahtlikkust, südamlikku soojust ning avatust.
Lipu kohta on ka fraas: "Me tahame elada (punane) puhta hingega (valge) oma heal, soojal ja avatud (kaheksanurkne täht) vabal areneval viljakal maal (sinine).
Mordva vapp

Mordva vapp on Venemaa koosseisu kuuluva Mordva Vabariigi vapp.
Vapp võeti kasutusele 30. märtsil 1995.
See kujutab endast lipuvärvides kilpi (tumepunane, valge, tumesinine), mille keskel on Saranski linna vapp (hõbedasel kilbil punane rebane ja kolm musta noolt). Kilpi ümbritsevad kuldsed nisupead, mis sümboliseerivad Mordva peamist majandusharu põllumajandust. Viljapead on seotud rahvusvärvides lindiga. Vapikilbi ja viljapeade vahele on paigutatud kuldne kaelas kantav võru (naiste rahvuslik kaelaehe), millel on seitse ornamenti, need tähistavad vabariigi seitset linna (Saransk, Ardatov, Insar, Kovõlkino, Krasnoslobodsk, Ruzajevka, Temnikov). Kaelaehte ühenduskohta on paigutatud punane päikesemärk (kaheksaharuline täht), mis sümboliseerib päikest, soojust, headust ja avatust. Päikesemärk on jagatud neljaks sektoriks, mis tähistavad Mordvas elavaid peamiseid rahvusi mokšasid, ersasid, venelasi ja tatarlasi. 
Vapil olevaid värve on mordva rahvas kasutanud juba iidsetest aegadest. Naiste särgid valmistati valgest linasest riidest ja kaunistati peamiselt punakas-pruuni ja musta tikandiga. Meeste rõivad olid enamjaolt lihtsad, koosnesid valgest särgist ja kootud pükstest. Punakaspruun sümboliseerib elu, valge aga hinge, ning tegude ja mõtete õilsust. Musta asemel hakati kasutama tumesinist, mis sümboliseerib maa viljakust, kastvat niiskust, sest mordvalaste esivanemad olid põlluharijad, ning kasvatasid koduloomi.
Vasknarva

Vasknarva (vene keeles (ajal.) "Сыренец", Sõrenets; saksa keeles "Syrenetz"; rootsi keeles "Nyslott") on küla Ida-Virumaal Alutaguse vallas Narva jõe lähte vasakul kaldal.
Vasknarva põhja jääb Jaama küla, läände Smolnitsa küla ja lõunasse Peipsi järv.
Küla tekkis 14. sajandil Vana-Liivimaa kirdepiirile rajatud ordulinnuse juurde.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Alajõe valda.
Külas oli 2000. aasta rahvaloenduse andmeil 69 elanikku ja 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 40 elanikku (sealhulgas mitte ühtegi eestlast).
Külas asub Vasknarva sadam. Samuti tegutsevad seal Vasknarva piirivalvekordon ja Kuremäe kloostri Vasknarva Prohvet Eelija skeeta. Külas asub ka Vasknarva kalmistu.
Arhitektuurilt on Vasknarva tüüpiline peipsivenelaste tänavküla, kus ühekorruselised puithooned asetsevad külg külje kõrval viiluotsaga vastu tänavat.
Nimi.
Rahvaetümoloogia järgi on Vasknarva (algselt "Vastne-Narva") saanud eestikeelse nime "Vasknarva" seal asunud ordulossi vaskkatuse järgi. 
Raamatus "Peipsimaa etnilisest ajaloost" (autor A. Moora, ilm. 1964) kirjutatakse järgmist: "Vasknarva nimi esineb vanades allikates Wassa-Narva (ka Wasch-Narjen, tähendades uut ehk vastset Narva linnust ... Siin sõnas vastne st asemel esinev ss on iseloomulik nimelt lääne-vadja (ja vadjapärasele kodavere) keelekujule. Wiedemanni järgi esineb lõuna-eesti murrakuis vastne kõrval ka kuju vasken, mis liitub lõuna-vepsa sõnaga vas'kmäne -- uus. Nii on nime kuju seletatav niihästi kohalike vadjapäraste kui ka veelgi idapoolsemate läänemeresoome murrete põhjal.
Ajalugu.
Esimene ordulinnus rajati Vasknarva 1349. aastal. Aastatel 1427–1442 ehitati uus linnus ("Vastne-Narva"), millest sai Liivimaa ordu Vasknarva foogtkonna keskus. Linnus purustati Liivimaa sõjas. Tänapäeval on linnusest alles vaid osa kolme meetri paksuseid müüre, peamiselt majalinnuse põhjaküljel.
1892. aastal oli külas suur tulekahju, mis hävitas 64 maja. 1901. aasta tulekahjus põles maha 82 hoonet (sealhulgas koolimaja). Hukkusid loomad ja paljud elanikud said kannatada, kodutuks jäi üle 400 inimese.
1783. aastal oli elanike arv umbes 400, 1873. aastal 870. 1934. aastal elas alevikus 830 inimest.
Vabariigi Valitsuse otsusega 20. augustist 1940, tunnustati asulaks Viru maakonnas, Vasknarva ja Raja vallas asuv Vasknarva alevik koos Skamja külaga (nimega Vasknarva). 
Narva jõe vastaskaldal Venemaal asub Skamja küla.
Vasknarvas sündis kirjandusteadlane professor Temira Pachmuss.
Terskej-Ala-Too

Terskej-Ala-Too (kirgiisi; kasahhi keeles "Теріскей-Алатау") on mäestik Aasias, osa Tian Shanist. Kulgeb ida-lääne sihis Õsõk-Köli lõunakaldal. 
Kõrgus kuni 5216 meetrit.
Hardeknud

Hardeknud (taani "Knud III Hardeknud", inglise "Canute II Hardy" või "Harthacanute"; umbes 1018 – 8. juuni 1042) oli Knud Suure poeg ning Taani kuningas 1035–1042 ja Inglise kuningas 1035–1037 ning 1040–1042. Ta oli viimane Skandinaavia kuningas, kes valitses ka Inglismaad.
Tema ootamatu surma järel 1042. aastal tõusis Taanis võimule Magnus Hea ja Inglismaa valitsejaks sai Edward Usutunnistaja.
Pantone Matching System

Pantone Matching System ehk PMS on USA firma Pantone loodud värvisüsteem, mille järgi saab koodidega tähistada täpseid värve. 
Seda kasutavad põhiliselt disainerid ja trükkalid, kuid on kasutuses ka lippude värvide kirjeldamiseks (kuigi Pantone ei garanteeri värvikoodide püsivust).
Osta.ee

Osta.ee on Eesti suurim online kauplemiskeskkond, mis alustas eraisikute kasutatud esemete oksjonikeskkonnana. Tänaseks tegutseb keskkonnas ka üle 800 e-poe ning umbes 2/3 tehingutest on just ettevõtjate müügid. Lehte külastab igal nädalal umbes 200 000 inimest kes kokku vaatavad osta.ee lehekülgi nädalas üle 10 miljoni korra. Firma enesetutvustuse järgi on külastusi "igal tööpäeval üle 800 000". 
Registreeritud ning autenditud kasutajaid on 2015. aasta novembri seisuga üle 284 000 ning igas kuus lisatakse keskkonda rohkem kui miljon uut müügipakkumist.
Omanikud.
Saiti haldas kuni 2015. aastani Consolidated Auctions (CA), mille asutas 1999. aastal Rain Lõhmus. 2001 müüdi kolmandik ettevõttest Lattelekomile. 2003. aastal ostis CV Keskus Lattelekomilt osaluse tagasi ja avas täiesti uue oksjonikeskkonna. Reorganiseerimiste järel on firma omanikuks saanud OÜ Moonfish Media, kellele kuulub ka kinnisvarakeskkond kv.ee. Moonfish Media omanik on omakorda Hollandi firma MIH Allegro BV. 2010. aastal kontrollisid Moonfish Mediat Eesti ärimehed Raivo Hein ja Erko Kundla ning LHV Pank. Toona kuulusid firmale ka kinnisvaraportaali kv.ee haldav ettevõte Diginet OÜ ja kuulutusteportaali Hydra.ee majandav Astarte Invest OÜ.
Majandusnäitajad.
2010. aastal sai OÜ Consolidated Auctions puhaskasumit 4,2 miljonit Eesti krooni - kolm korda rohkem kui 2009. aastal. Müügitulu kerkis 17 protsenti, 11 miljoni kroonini. Firmas töötas keskmiselt kuus inimest, programmeerimistööd ja muud tugiteenused osteti sisse. 2009. aastal oli ettevõtte käive 9,43 miljonit krooni ja kasum 1,3 miljonit krooni, 2008. aastal müügitulu 10,31 miljonit ja puhaskasum 5,37 miljonit krooni.
Internetiväline tegevus.
Reklaami eesmärgil on Osta.ee korraldanud ka internetiväliseid laatu.
Turvalisus.
Sarnaselt teiste ostu-müügiportaalidega on ka Osta.ee-s esinenud pettureid. Pettuste vastu võitlemiseks on portaalis rakendatud turvameetmeid alates elektroonsetest ostu-müügilepingutest ja lõpetades deposiitkontodega, kust müüja saab raha kätte alles päras ostja kinnitust kauba kättesaamise kohta. Kasutaja peab autentima ennast Eesti isikukoodi alusel ID-kaardiga või internetipanga kaudu, erinevalt portaali algusaegadest ei saa autentimata kasutajad ka foorumis küsimusi esitada.
Nn Nigeeria kirjade taolised pakkumised üldjuhul eemaldatakse, ostjatel soovitatakse enesekaitseks kasutada deposiitmakseid. Portaali kasutustingimustes on kehtestatud leppetrahvid oksjonitingimuste rikkumise eest, sh juhuks, kui üks osapooltest esitab pretensiooni katkenud oksjoniga seotud kulude kohta.
Kurioosumid.
Aeg-ajalt on Osta.ee pälvinud ajakirjanduse tähelepanu, kui oksjonitel on müüdud ebatavalisi kaupu või teenuseid, näiteks inimkolpa, kasepuust arvutituge, jalgu, võlanõudeid või kohtinguid. 2010. aasta detsembris tekitas furoori pakkumine osta ära Tallinna-lähedane lumehang. Hang läks müügiks 400 Eesti krooni eest.
Põhjamaade ristilipud

Põhjamaade ristilippudeks nimetatakse rühma riigilippusid, mille ühiseks tunnuseks on niinimetatud Põhjamaade rist või Skandinaavia rist – rist, mille vertikaalne riba on nihutatud lipu keskmest lipuvardapoolsele küljele. Sellise ristiga on kõik Skandinaavia maade lipud.
Kuigi selle ristiga lippudel on erinevad tõlgendused, on risti üheks lähtekohaks kõikidel lippudel ka kristlik rist.
Ajaloost.
Sarnane lipukujundus on tingitud Põhja-Euroopa pikaajalisest ühisest, paralleelselt kulgenud ajaloolisest ja poliitilisest arengust. Ristilipu traditsioon sai alguse Taani lipust 13. sajandi esimesel poolel.
Dannebrogil ilmunud põhikuju kasutati ka hilisemas Kalmari unioonis (ajaloolist Kalmari uniooni lippu pole säilinud, ent selle kujundus on rekonstrueeritud Erik VII käsu järgi, mille kohaselt pidi ta ülevise olema punase ristiga kuldsel väljal nagu on riigilipp ("It røt Kaars udi it gult Felt, som er Rigens Banner"). Islandi ja Norra lipud tekkisid nende maade Taaniga seotuse järkjärgulise lagunemise käigus; esimene kolme värviga ristilipp oli Norra lipp.
Tänapäeval peetakse ühist horisontaalset risti ka ühise Põhjamaade väärtusruumi väljenduseks.
Sarnast ristiga lipukujundust on kasutanud riigid ja haldusüksused ka väljaspool Skandinaaviat. Näiteks on kirivööst Põhjamaade ristiga Setumaa lipp, samuti ingerlaste ja vepslaste rahvuslipud, Suurbritannias Shetlandi ja Orkney saarte lipud.
Eesti riigilipuks on samuti juba 1919. aastal, aga ka hiljem soovitatud Soome ja teiste Põhjamaade riigilippude eeskujul kujundatud sini-must-valge ristiga lippu, rõhutamaks Eesti ühist identiteeti Põhjamaadega.
Lipu kirjeldamise tava.
Nn skandinaavia ristiga lippudel märgitakse proportsioonid horisontaalselt ja vertikaalselt eraldi kõikide värvide kohta lipul. Näiteks Soome lipu proportsioonid on horisontaalselt 5:3:10 (5 ühikut valget, 3 ühikut sinist, 10 ühikut valget) ja vertikaalselt 4:3:4 (4 ühikut valget, 3 ühikut sinist, 4 ühikut valget).
Otepää lipp

Otepää lipp on Eesti haldusüksuse Otepää valla lipp.
Lipp kinnitati samal ajal vapiga – 24. juulil 1992.
Lipu kirjeldus.
Otepää lipul on kolm laidu – üleval valge (3/7 lipu laiusest), keskel must (1/7 laiusest) ja all kollane (3/7 laiusest) ning keskel on Otepää vapp. Lipp on nii Otepää linna kui ka valla lipp. Proportsioonid 7:11. Normaalmõõtmed 105x165 cm.
Otepää valla moodustamisel Pühajärve valla baasil 1999. aastal jäeti valla sümboolikaks Otepää linna vapp ja Otepää linna lipp.
Lipu kasutamise kord.
Lipu kasutamise sätestab Otepää valla põhimäärus.
Otepää lipp heisatakse:
Lipp heisatakse tavaliselt hoonepeasissekäigu juurde. Teiste lippude kõrval heisatakse lipp teiste maakondade ja valdade (välja arvatud Valga) lippudest paremale ning Eesti ja teiste riikide lippudest vasakule.
Liputeadus

Liputeadus ehk veksilloloogia on teadus, mis tegeleb lippude uurimisega.
Sõna "veksilloloogia" tuleb ladina sõnast "vexillum" (teatud tüüpi lipp, mida kasutasid Vana-Rooma leegionärid), ja järelliitest "-loogia" (millegi uurimine).
Peamine liputeaduseteemaline andmekogu internetis on andmebaas Flags of the World.
Mõisteid.
ahtrilipp - baneer - flüügel - gonfalon - güüs - kaubalaevade lipp - kuningalipp - lahingulipp - laid - lehvis - lipukangas - lipumast - pennon - plagu - rahvuslipp - riigilipp - Skandinaavia rist - standart - sõjalaevastiku lipp - sõjalipp - vardaehis - vimpel - väeosa lipp - väli
Otepää vapp

Otepää valla vapp on Valga maakonnas asuva Eesti haldusüksuse Otepää valla vapp.
Otepää valla moodustamisel Pühajärve valla baasil 1999. aastal jäeti valla sümboolikaks Otepää linna vapp ja Otepää linna lipp.
Vapp on kinnitatud 24. juulil 1992.
Vapi kirjeldus.
Mustal kilbil kuldse rebitud servaga karupea kujutis.
1940. aastal valminud Vabariigi Presidendi otsuse kavandis on antud järgmise, praegusest vapist erineva Otepää linna vapi kirjeldus: "Otepää linna vapiks on kilbi mustavärvilise välja südamikus kuldne karupea, vaatega ette." Ettepaneku kujutada Otepää vapil karu pead tegi alevivanem Julius Niklus.
Vapi kasutamise kord.
Vapi kasutamist sätestab Otepää valla põhimäärus. Selle järgi võib vappi kasutada:
Ülejäänud juhtudel võib vappi kasutada ainult vallavalitsuse loal.
Karl Paks

Karl III Paks (umbes 830 – 13. jaanuar 888) oli 876–887 Alemannia ja Reetia kuningas, 882–887 Ida-Frangi kuningas ("Karl der Dicke"), Frangi keiser 879–887 (Karl III) ja Lääne-Frangi kuningas 884–887 ("Charles le Gros"). Ta oli viimane valitseja, kes sai hakkama Frangi impeeriumi ühtsuse (välja arvatud Alam-Burgundia) ajutise taastamisega. Ta oli Ludwig Sakslase poeg.
Karl III sai rohkem tänu õnnele kui isikuomadustele Frangi impeeriumi ühtsuse küll taastatud, kuid ta osutus saamatuks monarhiks. Ilmselt põdes ta epilepsiat ning võib-olla ka muid haigusi, mis tegid ta letargiliseks ja osavõtmatuks. Tema katsed peatada viikingite ja araablaste röövretki kukkusid läbi ning tema vennapoeg Arnulf haaras 887. aastal Ida-Frangi riigis võimu. Karl ei teinud midagi, et seda vältida või oma võimu taastada, ning taandus Neidingeni, kus ta järgmise aasta alguses suri. Sellega oli Karl Suure loodud impeeriumil ka lõpp. Järgmised Frangi keisrid olid vaid Itaalia kohalikud võimumehed (välja arvatud Arnulf), kelle reaalne mõju oli väike.
Turkestani ahelik

Turkestani ahelik on mäeahelik Aasias, Usbekistani, Tadžikistani ja Kõrgõzstani alal. Ta on osa Pamiiri-Alai mäestikust. 
Turkestani ahelik kulgeb ligi 340 km pikkuselt ida-lääne sihis Alai ahelikust idas kuni Samarqandi oaasini läänes. Jääb Fergana orust ja Näljastepist lõunasse. 
Kõrgus äärmises idaosas kuni 5621 meetrit; ilma idaosa arvestamata kuni 5509 meetrit.
Aheliku geograafilised koordinaadid on .
Barguzini jõgi

Barguzin (vene "Баргузин"; burjaadi "Баргажан гол") on jõgi Venemaal Burjaatias. 
Barguzin algab Ikati ahelikult. Ülemjooksul mägijõgi. Keskjooksul voolab rahulikult laias orus (Barguzini nõgu) valdavalt edelasse. Alamjooksul kärestikuline. Suubub Baikali järve Barguzini lahte.
Pikkus 480 km, valgla 21 100 km². Toitub peamiselt sademeteveest. 
Laevatatav kuni 249 km suudmest ülesvoolu, regulaarselt 226 km.
Uba ahelik

Uba ahelik (kasahhi "Уба жотасы") on mäestik Aasias Kasahstanis. Ta on osa Altaist. 
Uba ahelik kulgeb Altai edelaosas ida-lääne sihis. 
Kõrgus kuni 1962 meetrit.
Neitsisaared

Neitsisaared (inglise keeles "Virgin Islands") on saared Lääne-Indias, osa Väikestest Antillidest, Puerto Rico saarest idas. Pindala: 497 km². Saared on künklikud, kõrgus kuni 543 meetrit. 
Saarteahelikku kuulub umbes 100 saart.
Saared on jagatud Suurbritannia (Briti Neitsisaared) ja USA (Ühendriikide Neitsisaared, Puerto Rico) vahel. 
Nimetatud on nad 11 000 neitsi järgi, kes tapeti legendi järgi koos Püha Ursulaga.
Neitsisaared asuvad Kariibi mere ja Atlandi ookeani vahel.
Kirdepoolsed saared moodustavad piiratud omavalitsusega Briti Neitsisaarte kroonikoloonia ("British Virgin Islands"; 1987. aastal 13 000 elanikku, neist 4000 Tortolal asuvas halduskeskuses Road Townis), edelapoolsed kuuluvad liidendamata territooriumina USA-le ("Virgin Islands of the United States"; 1987. aastal 108 000 elanikku, neist umbes 53 000 Saint Thomasel asuvas halduskeskuses Charlotte Amalies ja selle eeslinnades).
Neitsisaared koosnevad peamiselt lubjakivist, osalt kristalsetest ja vulkaanilistest kivimitest; suurim kõrgus 543 meetrit. Valitseb troopiline passaatkliima, on orkaane (eriti hilissuvel). Umbes 90% rahvastikust on mustanahalised ja mulatid. Põhitegevusala on turismimajandus (ligi 1,5 miljonit turisti aastas). Peale selle pannakse Neitsisaartel importdetailidest kokku kelli ja elektroonikatööstuskaupu, valmistatakse ehteid, ravimeid, villaseid esemeid ja rummi, kasvatatakse suhkruroogu, banaane ja troopilisi vilju, peetakse koduloomi, püütakse kala. Saint Croix' saarel töödeldakse üle Atlandi toodud toornaftat ja boksiiti.
Ajalugu.
Saarteaheliku avastas aastal 1493 Christopher Kolumbus, kes nimetas selle Püha Ursula ja tema kaaskonna auks Üheteistkümneks Tuhandeks Neitsiks ehk lühendatult Neitsiteks (hisp "Las Virgines"). Kariibi põlisrahvastiku tõrjus kõrvale koloniseerimine, see algas 1625 inglaste ja prantslaste tulekuga Saint Croix' (Santa Cruzi) saarele; hiljem oli see saar ka hispaanlaste ja Malta ordu valduses. Tortola oli 17. sajandi keskel hollandi piraatide redupaik, aastal 1666 ilmusid sinna inglise plantaatorid, aastal 1762 kuulutasid nad saare Briti kolooniaks. 
Aastal 1627 omandas Saint Thomase Taani Lääne-India Kompanii, aastal 1683 osteti Saint John ja aastal 1733 Saint Crix. 1754. aastast olid need saared Taani Lääne-India koloonia (taani keeles "Danskt Vestindien"). 1917. aastal müüdi see Ameerika Ühendriikidele.
Selts (bioloogia)

Selts (ladina "ordo") on bioloogilises taksonoomias klassist väiksem üksus, mis jaguneb sugukondadeks. Taimesüstemaatikas kasutatakse ka seltsist väiksemat üksust – alamseltsi, loomasüstemaatikas aga lisaks eelmainitule ülemseltsi, mis on seltsist kõrgem üksus, kuid klassist väiksem.
Eestikeelses terminoloogias moodustatakse seltside nimed taimede ja seente puhul lõpuliitega -laadsed (näiteks magunalaadsed) ja loomade puhul liitega -lised (näiteks kabjalised).
Ladinakeelses terminoloogias on seltside nimed taimede puhul lõpuliitega "-ales" (näiteks "Rosales"), lindude ja roomajate puhul lõpuliitega "-formes" (näiteks "Charadriiformes").
Klass (bioloogia)

Klass (ladina keeles: "classis") on bioloogilises taksonoomias hõimkonnast väiksem üksus, mis jaguneb seltsideks, mõnikord ka alamklassideks.
Näiteks: klass imetajad, putukad jne.
Kuningas

Kuningas (või kuninganna) on riigipea nimetus enamikus monarhistliku korraga riikides. Tänapäeva maailmas omavad kuningad sageli vaid esindusfunktsiooni ning sümboolset võimu. Reeglina on kuningatiitel sünnijärgne, harvemini on kuningas valitav.
Sõna "kuningas" tuleneb muinasgermaani sõnast *"kuningaz", algse tähendusega sugukonna, kogukonna, hõimu, rahva juht. Samast pärinevad vanaskandinaavia "konungr", taani "konge", saksa "könig", alamsaksa "könnig", hollandi "koning", norra "konge", rootsi "kung" ja "konung", soome "kuningas". Retkejuhte kutsuti merekuningaiks.
Otsene seos kuningaga on leedu "kunigaikštis"el (suurvürst, "Magnus Princeps", samuti "kunigu kunigas" või "didysis kunigas"), samas lihtsalt "kunigas" tähendab tänapäeva leedu keeles katoliku preestrit, kuningat kutsutakse aga "karalius".
Kuningast tuleneb ka läti "kungs" 'isand', 'härra', 'peremees'. Kuningat kutsutakse "karalis", vürsti "kņazs".
Muinas-Eestis kutsuti kuningaks (Läti Henriku "princeps" 'esimene') isandate-"senioride" seisusest valitud juhti. 
Kuningat kõnetatakse kõnetlusvormeliga "Tema Majesteet".
Tänapäeva kuningatiitlid on (lühendatud kujul)
Kuninganna

Kuninganna on kuningriigi naissoost valitseja või kuninga abikaasa:
Kuninganna on ühiseluliste putukate ema, koloonia rajaja, sealhulgas mesilasema.
Sõnal on ka muid tähendusi:
Ugami ahelik

Ugami ahelik (kasahhi "Угам жотасы", usbeki "Ugom ") on mäeahelik Aasias Usbekistanis ja Kasahstanis, Tian Shani lääneosas. 
Ugami ahelik kulgeb kirde-edela sihis ligikaudu 100 km pikkuselt. 
Kõrgus kuni 4238 meetrit.
Väike-Hingan

 
Väike-Hingan (Hiinas "Xiao Hinggan Ling"; (hiina 小兴安岭 (Xiao Xing'an Ling), vene keeles Малый Хинган) on mäestik Aasias Mandžuurias (Hiinas ja Venemaal). 
Mäestiku pikkus loodest kirdesse on umbes 500–600 km. Kõrgus kuni 1429 m (Pingding Shan).
Saab alguse teda Changbai mägismaast lahutava Songhua jõe äärest kulgeb Amuuri paremkaldal loode-kagu sihis läbi Hiina Heilongjiangi provintsi Heihe Shi'sse. Ainult mõned lõunapoolsed harud küündivad 1500 m kanti, põhja pool jääb mäestik tunduvalt laugemaks. Teiselt poolt piirab mäestiku Hiina-osa Nun Jiangi org. Jõge piiravad veel Songliao tasandik ja Sanjiangi tasandik. 
Idas jätkub mäestik teisel pool Amuuri piki Juudi autonoomse oblasti piiri Amuuri oblasti ja Habarovski kraiga. Seal jääb kõrgus alla 1200 m ning Väike-Hingan läheb põhjas üle Bureja mäestikuks. 
Väike-Hingani taimkate moodustab ülemineku Changbai mägismaa segalehtmetsa ja loodes paikneva Suur-Hingani taiga (lehise- ja kasemets) vahel. Väike-Hingani metsad on Birari orotšonide traditsiooniline jahiala.
Valgamaa lipp

Valgamaa lipp on Eestis asuva Valga maakonna lipp.
Lipp on registreeritud 17. septembril 1996.
Lipu kirjeldus.
Valga maakonna lipp koosneb kahest võrdse laiusega horisontaalsest värvilaiust, millest ülemine laid on valge ja alumine roheline. Valge laiu keskel on maakonna eritunnusena Valgamaa vapp.
Lipu laiuse ja pikkuse suhe on 7:11 ning normaalsuurus 105x165 cm.
Jude Wanniski

Jude Thaddeus Wanniski (17. juuni 1936 Pottsville – 29. august 2005 Morristown) oli USA majandusteadlane, ajakirjanik ja konservatiivne kommentaator. 
Elulugu.
Wanniski lõpetas California Ülikooli Los Angeleses bakalaureusekraadiga politoloogias ja magistrikraadiga ajakirjanduses. 
Aastatel 1972–1978 oli ta ajalehe "The Wall Street Journal" asetoimetaja. 
Aastal 1976 võttis Wanniski kasutusele termini "supply-side economics", et eristada taasärkavat klassikalist majandusteooriat valdavast keinsianismist ja monetarismist ("demand-side economics"). 
Tema raamat "The Way The World Works" (1978) aitas kaasa klassikalise majandusteooria taassünnile. "National Review" arvas selle raamatu 20. sajandi saja mõjukama raamatu hulka. Seal rääkis ta oma avastusest, et USA Senasti hääletused Smooti-Hawley tariifiakti üle langesid päevapealt kokku 1929. aasta musta neljapäevaga. 
Wanniski oli 1978–1981 Ronald Reagani nõuandja ning kavandas tema esimese ametiaja maksukärped. 
Aastal 1978 asutas Wanniski ettevõtte Polyconomics, mis tegeleb investeerimisnõustamisega poliitilise ja majandusteadusliku analüüsi alusel. Aastal 1997 rajas ta veebiõppekeskuse "Supply Side University". 
Aastal 1998 püüdis Wanniski kaasa aidata dialoogile Louis Farrakhani ja nende vahel, kes nimetasid Farrakhani antisemiidiks. Ta korraldas Farrakhani intervjueerimise reporter Jeffrey Goldbergi poold, kes oli teinud kaastööd juudi nädalalehele "The Forward" ja ajalehele "New York Times". Et seda pikka intervjuud kuskil ei avaldatud, otsustas Wanniski panna selle üleskirjutuse üles oma veebisaidile seoses senaator Joseph Liebermani ühe memoga.
2003. aasta alguses vastustas Wanniski häälekalt kavatsetavat sõda Iraagis, mille tõttu ta muutus mõnevõrra kontroversiaalseks tegelaseks. Peale selle toetas ta 27. oktoobril 2004 avalikult demokraatide presidendikandidaati John Kerryt, öeldes: "hr Bush on muutunud imperialistiks – inimeseks, kelle otsused ülemjuhatajana on teinud maailma ohtlikumaks kohaks."
Ajutine valitsus

Ajutine valitsus on riigi elu korraldamiseks moodustatud täidesaatev võimuorgan, millel (veel) ei ole rahvaesinduse mandaati. 
Ajutisi valitsusi moodustatakse enamasti üleminekuaegadel, sõdadest või revolutsioonidest põhjustatud sündmuste järel. Ajutise valitsuse ülesandeks on riigi elu jooksev korraldamine ja võimu- ning õigusliku vaakumi vältimine. Pärast rahva poolt demokraatlikel valimiste tulemusena moodustatud esinduskogu kokkutulemist ja uuele valitsusele mandaadi andmist annab ajutine valitsus oma võimu üle uuele valitsusele. 
Eesti Ajutine Valitsus.
Eesti Ajutine Valitsus oli Eesti Vabariigi täidesaatva võimu organ 24. veebruarist 1918. a kuni 8. maini 1919. a.
Venemaa Ajutine Valitsus.
Venemaa Ajutine Valitsus moodustati Venemaa Riigiduuma poolt pärast Veebruarirevolutsiooni 1917. aastal. Selle eesotsas olid 
Venemaa Ajutine valitsus pidi oma võimu üle andma Ülevenemaalise Asutava Kogu poolt moodustatavale valitsusele. 
Mõni nädal enne Ülevenemaalise Asutava Kogu valimisi kukutas Lev Trotski juhitud bolševike rühmitus Oktoobrirevolutsiooni käigus Venemaa Ajutise valitsuse ning moodustas uue valitsuse (Rahvakomissaride Nõukogu) eesotsas Vladimir Leniniga. Ülevenemaaline Asutav Kogu saadeti laiali.
Valedetektor

Valedetektor ehk polügraaf on seade, millega mõõdetakse inimesel mitut füsioloogilist näitajat (vererõhku, südame löögisagedust, hingamissagedust ja naha elektrijuhtivust), samal ajal kui talle esitatakse küsimusi. Eesmärgiks on välja selgitada, kas inimene valetab.
Valedetektoriseanss algab tavaliselt eelvestlusega, mille käigus luuakse küsitleja ja küsitletava vaheline side ning saadakse eelinfot kontrollküsimuste jaoks. Seejärel selgitab küsitleja valedetektori kasutamise eesmärki, rõhutades, et selle abil on võimalik välja selgitada valetamist ning et tähtis on vastata ausalt. Järgneb sageli "stim test": küsitletaval palutakse meelega valetada, mille järel küsitleja teatab, et valedetektor tabas vale ära. Seejärel algab testküsitlus.
Mõned küsimused on neutraalsed ("Kas te olete 35-aastane?"), mõned on kontrollküsimused, millele vastates enamik inimesi valetab ("Kas te olete kunagi raha varastanud?"). Ülejäänud küsimused on need, mis küsitlejat tegelikult huvitavad. Eri tüüpi küsimusi esitatakse vaheldumisi. Valedetektoritest loetakse edukalt läbituks, kui füsioloogilised reaktsioonid on tõenäolist valetamist eeldavate küsimuste korral suuremad kui asjakohaste küsimuste korral. Kui see nii ei ole, siis püüab küsitleja panna küsitletavat panna üles tunnistama pärast testi ("Teie olukord läheb ainult hullemaks, kui me seda asja selgeks ei räägi"). Ka ülestunnistuse saamine on testi eesmärk.
Valedektoritestide usaldusväärsus on olnud ägeda vaidluse objektiks. Mõned väidavad, et test on 70 kuni 90 protsendil juhtudest usaldatav, kriitikute arvates aga ei ole tegu mitte testiga, vaid küsitlemistehnikaga, mida põhimõtteliselt pole võimalik standardiseerida ning mille usaldatavust pole võimalik kindlaks teha. Valedetektori ebausaldatavuse tõenduseks on mainitud, et selle abil ei ole õnnestunud paljastada spioone, näiteks Aldrich Amesi.
On kirjeldatud mitmeid meetodeid valedetektoritesti edukaks läbimiseks. Nendest kõige tähtsam on mitte üles tunnistada. Samuti võib mitme meetodi abil suurendada füsioloogilisi reaktsioone kontrollküsimuste ajal. Kui Amesilt küsiti, kuidas tal õnnestus valedetektoritest edukalt läbi teha, siis ta vastas, et oma Nõukogude partnerite nõuandel ta lihtsalt lõdvestus.
Louis XVII

Louis XVII (sündinud Louis-Charles; 27. märts 1785 – 8. juuni 1795) oli monarhistide jaoks Prantsusmaa ja Navarra kuningas aastatel 1793–1795. Tegelikku võimu polnud tal korrakski. 
Tema vanemad olid Louis XVI ja Marie-Antoinette. Ta oli Normandia hertsog, pärast oma vanema venna Louis Josephi surma 4. juunil 1789 dofään ja 3. septembrist 1791 kuni monarhia kaotamiseni 21. septembril 1792 kuninglik prints.
Kuningapaari laste kasvatajaks määrati Gabrielle de Polastron, Polignaci hertsoginna, kes oli kuningakojas väga mõjukas ja keda peeti kuninganna Marie-Antoimette'i parimaks sõbrannaks.
Louis XVII ammeks valiti Agathe de Rambaud. Alain Decaux kirjutas: 
Louis XVII oli monarhistide silmis Bourboni dünastia juht pärast oma isa, kuningas Louis XVI hukkamist. Pärast vabariigi väljakuulutamist anti ta 3. juulil 1793 kingsepa õpipoisiks. Sel ajal nimetati teda Louis Capet'ks dünastia rajaja Hugh Capet' järgi. See oli mõeldud osalt solvamisena, sest kuningad ei kasutanud perekonnanimesid. Ka tema isa poole pöördusid revolutsionäärid Louis Capet' nimega.
Ta suri kümneaastaselt tuberkuloosi: ärahirmutatuna, pimedas ruumis, täis kirpe ja lutikaid, olemata aasta otsa riideid vahetanud. Tema väljaheiteid ei viidud välja ja kambris oli väljakannatamatu hais. Tema õe Marie-Thérèse'i hinnangul olid tema vaimsed võimed pöördumatult kahjustatud.
Monarhistide jaoks sai Prantsusmaa kuningaks tema onu Louis XVIII, Louis XVI vend. Kui Louis XVIII 1814 ka tegelikult võimule sai, võttis ta austusest vennapoja vastu endale just selle järjekorranumbri. Samuti toimis Napoleon III, kes respekteeris nii reaalselt mitte valitsenud Napoleon I poega Napoleon II-na.
Pärast monarhia taastamist hakkas eriti Euroopas, kuid ka mujal maailmas välja ilmuma inimesi, kes nimetasid iseennast imekombel pääsenud dofääniks. Kõige tuntum pretendent oli Karl Wilhelm Naundorff, kuid kokku oli neid sadakond. Poliitilist mõju polnud neist ühelgi, erinevalt näiteks Vale-Dmitritest, kes tegutsesid kakssada aastat varem.
Aach (täpsustus)

Aach on mitme koha nimi Saksamaal:
Ernst Raudne

Ernst Raudne (1377 – 10. juuni 1424) oli 1386–1406 üks Habsburgide soost Austria hertsogitest, seejärel kuni surmani Steiermargi, Kärnteni ja Kraini valitseja. Ta oli esimene valitseja, kes kasutas Rudolf IV poolt leiutatud ertshertsogi tiitlit. Ta oli keiser Friedrich III isa, kes oli ta poeg teisest abielust Masoovia Cymburgisega, kellega tal oli üheksa last. Lapsena oli ta Albrecht III regentvalitsuse kaitse all, täiskasvanuna oli ta ise aga üks noore Albrecht V regentidest. Oma valdused jättis ta poegadele Friedrich V-le ja Albrecht VI-le.
Hüüdnime "Raudne" sai ta tegelikult alles pärast surma.
Wilhelm (Austria)

Wilhelm von Habsburg (umbes 1370 – 15. juuli 1406) oli Austria hertsog ning Steiermargi, Kärnteni ja Kraini valitseja. Koos vend Leopold IV-ga oli ta ka Tirooli ja Austria regent. 
Tal polnud järglasi, mistõttu pärandusid need valdused pärast tema surma tema nooremale vennale Ernst Raudsele, kes on ka kõigi järgnevate Habsburgist valitsejate esivanem (pärast 1457. aastat, kui suri viimane Habsburgide Alberti liini esindaja Ladislaus Postumus).
Albrecht VI (Austria)

 
Albrecht VI (1418–1463) oli Habsburgist Austria hertsog ning Steiermargi, Kraini ja Kärnteni kaasvalitseja koos oma vanema venna Friedrich V-ga. Ta soovid olid aga suuremad ja nii püüdis ta 1462 oma keisrist venda Steiermargis Grazi kindluses piirates sundida oma valdusi temale loovutama. Kuid tema muidu halva õnnega vend pidas siiski vastu ning vaid aasta hiljem Albrecht suri, misjärel vendade ühisvaldused läksid Friedrichile.
Leopold I (Austria hertsog)

Leopold I (1290–1326) oli Habsburgide soost Austria kaasvalitseja (hertsog) 1308–1326. Ta oli Albrecht I poeg.
Kuna Leopold I vend Friedrich Ilus tegeles rohkem keisritrooni nõudlemisega, siis jäi Austria valitsemine tema hooleks. Ta püüdis alistada Šveitsi kantoneid, kuid sai 1315 Morgarteni lahingus lüüa. See lahing tagas Šveitsile ka iseseisvuse. Habsburgide alad Šveitsis jäid siiski veel dünastia kätte. Leopold püüdis toetada ka oma venna saamist keisriks ning hiljem tema vabastamist.
Aastal 1326 suri Leopold ootamatult.
Zita (Austria-Ungari)

Zita (täisnimega "Zita Maria delle Grazie Adelgonda Micaela Raffaela Gabriella Giuseppina Antonia Luisa Agnese de Bourbon"; 9. mai 1892– 14. märts 1989) oli Parma printsess, viimase Austria-Ungari valitseja Karl I abikaasa (Austria keisrinna ja Ungari kuninganna) ning pikaaegse Habsburgide suguvõsa pea Otto von Habsburgi ema. 1922–1930 oli ta Habsburgide tegelik perepea.
Zita oli Parma hertsogi Roberto I ja tema teise abikaasa Maria Antonia tütar. 
Zita oli Karliga abielus alates 1911. aastast ning pärast tolle surma 1922. aastal lesk kokku 67 aastat. Aastal 1982 lubati tal taas Austriasse tulla pärast 60-aastast eksiili. Ta suri 96-aastaselt ning maeti keiserlikku hauakabelisse Viinis.
Askold (täpsustus)

Askold oli Kiievi vürst 9. sajandil.
Karl VII (Saksa-Rooma keiser)

Karl VII Wittelsbach (6. august 1697 Brüssel – 20. jaanuar 1745 München) oli Baieri kuurvürst (Karl Albrecht) alates 1726 ning Saksa-Rooma keiser alates 1742 kuni surmani. 
Ta oli üks Habsburgide oponente ning kui keiser Karl VI suri, keeldus ta pragmaatilist sanktsiooni tunnustamast ning põhjustas koos Friedrich Suurega Austria pärilussõja. Et Habsburgide dünastia meesliin oli lõppenud, siis puudus Saksa-Rooma troonile ka seaduslik pretendent ning kuurvürstid keeldusid Maria Theresia meest Franz Stephanit keisriks valimast. Selle asemel valisid nad keisriks Baieri valitseja, kes oli end juba kuulutanud ka Böömi kuningaks, kuna oli vallutanud koos Friedrich II-ga Praha. Karlile andis täiendava põhjuse trooni küsida see, et tema naine Marie Amalie oli Leopold I lapselaps. 24. jaanuaril 1742 kroonis Karli vend Klemens August, kes oli Kölni peapiiskop ja kuurvürst, Karli isiklikult Saksa-Rooma keisriks. Samas hoidsid aga Austria väed enda käes enamikku Baierit, nii et tegelikult oli Karl VII keiser ilma riigita. Tema kohta käis ka toonane anekdoot, et varem oli Karl käitunud deviisi järgi: "Caesar aut nihil" ("Keiser või mitte midagi!"), kuid keisriks saades oli ta nii keiser kui ka mitte midagi. Pärast tema surma läks keisritroon ikkagi Franz Stephanile ning hiljem Habsburgidele-Lotringitele.
Franz I (Saksa-Rooma keiser)

Franz I Stephan (François Stephane Lotringi dünastiast, 8. detsember 1708 Nancy – 18. august 1765 Innsbruck) oli Saksa-Rooma keiser 1745–1765, Lotringi (Lorraine'i) hertsog (François III Stephane) 1729–1737, Toscana suurhertsog 1737–1765, Austria ertshertsogkonna kaasvalitseja 1740–1765. 
Franz I Stephan oli Maria Theresia abikaasa ning üks Habsburg-Lotringi dünastiale alusepanijaist. 
Ta taastas Austria valitseja monopoli Saksa-Rooma troonile, kuigi ise ta selle valitsemisest osa ei võtnudki.
Franz I Stephani järglased:
Seepia

Seepia ehk tindikala ("Sepia") on peajalgsete klassi kuuluv limuste perekond seepialaste sugukonnast. 
Tindikalaks nimetatakse seepiat sellepärast, et ta kaitseb ennast vaenlaste eest tindinäärme nõrega, mille ta paiskab hädaohu korral välja. Tint omandab seepiale sarnase kuju ja peibutab vaenlast, ja selle hajumine muudab vee sogaseks.
Tuntuim seepia on harilik seepia ("Sepia officinalis"). 
Seepia on ööloom, kes toitub kaladest ja väikestest vähilaadsetest. Seepia on osav jahimees ja põgeneb oskuslikult oma vaenlaste eest. Päeval varjab ta end pragudes ning muudab pidevalt oma keha värvust, et keskkonnaga ühte sulada.
Süstemaatika.
WoRMS-i andmeil (2023. aasta juuli seisuga) kuulus perekonda umbes 60 liiki.
Joseph II

Joseph II (13. märts 1741 Schönbrunni loss, Viin – 20. veebruar 1790 Viin) oli esimene Habsburgi-Lotringi soost Saksa-Rooma keiser ja Austria ertshertsog. Tema vanemad olid Franz I Stephan ja Maria Theresia. Ise sai ta tuntuks kui üks edukamaid valgustatud monarhe.
Pärast oma isa surma sai Josephist järgmine Saksa-Rooma keiser. See tiitel tolleks ajaks küll erilist tähtsust enam ei omanud, kuid samal aastal (1765) sai temast ka Austria asevalitseja koos tema ema Maria Theresiaga. Ta polnud kuigi rahul oma ema tema arvates liiga ettevaatlike ja piiratud reformidega ning nii asus ta Austria tegelikuks valitsejaks saades 1780. aastal teostama ilmselt radikaalseimaid reforme, mida kunagi üks monarhi läbi viinud. Joseph kaotas pärisorjuse, allutas kiriku riigile, deklareeris usuvabadusi ning andis rahvale niivõrd palju kodanikuvabadusi, et see võimaldas tal Prantsuse revolutsiooni algul välja antud isiku- ja kodanikuvabaduste deklaratsiooni nimetada tema seaduste plagiaadiks. Joseph valitses ilmselt tõelise valgustatud monarhi ideaali vääriliselt, kuid enamik toonasest eliidist tema vaimustust valgustusideede osas ei jaganud ning ka lihtrahvas ei mõistnud neid. Tugevalt pahandatud oli ka katoliku kirik. Kuigi juba ta ema ajal oli ametlikuks asjaajamiskeeleks saksa keel, tõid Josephi reformid kaasa tugeva tsentraliseerituse ja saksapärastamise. Joseph deklareeris, et tahab Austriast teha täielikult saksa riigi ("Ma olen Saksa keiser, kes peab valitsema Saksa riiki!"), mille peale algasid mitmel pool vastuhakud. Lõuna- ehk Austria Madalamaad (hilisem Belgia) kuulutasid end 1790. aasta jaanuaris koguni iseseisvaks. Joseph jõudis veel deklareerida, et Madalmaad on ta tapnud, enne kui ta veebruaris tõepoolest suri.
Joseph austas väga Preisimaa valgustatud monarhi Friedrich Suurt, kuid poliitiline tegelikkus viis nad tihti rivaalidena üksteise vastu. Joseph soovis saada samasuguseks väejuhiks kui Friedrich, kuid tema Türgi-vastane sõjakäik kukkus läbi ning keiser pääses sealt vaevu eluga. Kuid reformide ulatuse osas Josephile valgustatud monarhide seas vastast ei olnud.
Konrad IV (Saksa kuningas)

Konrad IV (25. aprill 1227 – 21. mai 1254) oli Saksa ja Sitsiilia kuningas 1250–1254, Friedrich II poeg. 
Püüdis jätkata oma isa poliitikat, kuid paavstivõim suutis ta tunduvalt edukamalt üle mängida. 1254. aastal ta ilmselt mürgitati ning Saksa-Rooma riik sattus kaosesse, üheselt tunnustatud valitseja puudus kuni 1273. aastani. 
Konradi poeg Konradin oli viimane Hohenstaufen, peale tema hukkamist oli Saksamaa kunagise võimsaima dünastiaga lõpp.
Konradin

Konradin (tegelikult Konrad von Hohenstaufen; 25. märts 1252 – 29. oktoober 1268) oli viimane Hohenstaufenite dünastia esindaja, Saksa kuninga Konrad IV poeg. 
Ta oli Švaabimaa hertsog ning ametlikult ka Sitsiilia kuningas. Hüüdnime Konradin (Konradike) pälvis ta itaallastelt, kui püüdis 15-aastase sõjapealikuna võita tagasi Anjou hertsogi Charles I kätte langenud valdusi Lõuna-Itaalias, kus tema vastu olid nii paavst kui ka prantslased. Ta reedeti, vangistati ning hukati Napolis turuplatsil 1268. aasta oktoobris. 
Konradini surmaga lõppes ka lootus, et Hohenstaufenid suudavad Saksa-Rooma riigis interregnumi lõpetada ning korra taastada. Nende dünastia lõppes igaveseks, kuid ühest Konradini vasallist Rudolf von Habsburgist sai siiski uus Saksa kuningas, kes suutis korra impeeriumis enam-vähem taastada.
Karl Ristikivi on Konradini elust kirjutanud raamatu "Põlev lipp" (1961).
Sisend/väljund

Sisend/väljund lühendiga I/O (inglise keeles "Input/Output") on arvuti alamsüsteem, mis võimaldab suhtlust arvuti ja sisend-väljundseadmete, teiste arvutite ningarvutivõrkude vahel.
Sisendseadmed (klaviatuur, hiir, mikrofon) on seadmed, mis võimaldavad kasutajal sisestada andmeid arvutisse. Väljundseadmed (kõlar, kuvar, kõrvaklapid) on seadmed, mis võimaldavad arvutil saata kasutajale informatsiooni. Samuti on seadmed, mis võimaldavad sisendit ja väljundit, näiteks mälupulk võipuuteekraan.
I/O liides.
I/O süsteemiga saab arvutiprotsessor vastu võtta ja saata informatsiooni või signaale, kasutades I/O liidest. See on vajalik, kuna tihti on protsessori ja välisseadmete vahel erinevusi, mida tuleb lahendada.
Need erinevused on:
I/O liides suudab:
I/O meetodid.
Programmeeritud I/O on meetod, kus protsessor tegeleb iga I/O andmeedastusega. See meetod on kõige lihtsam, kuid aeglane, kuna protsessor peab pidevalt tegelema I/O seadmega.
Katkestusel põhinev I/O on meetod, kus protsessor tegeleb I/O seadmega, ainult siis, kui I/O seade on valmis andmeedastuseks. Selle meetodiga saab protsessor tegelda teiste toimingutega.
Otsemällupöördus (DMA) on meetod, kus protsessor peab ainult alustama andmeedastust ja DMA kontroller tegeleb edasise tööga. See meetod on efektiivne, kuna vajab vähest protsessori tööd.
Windows 1.0

Windows 1.01 oli Microsofti esimene graafiline kasutajaliides personaalarvutiplatvormile. 
See anti välja 20. novembril 1985. Versiooni 1.0 ei avalikustatud tõsise programmeerimisvea tõttu.
Windows 3.x

Microsoft Windows 3.x on Microsofti tootepere 16-bitiseid graafilisi kasutajaliideseid MS-DOS ühilduvatele DOS-operatsioonisüsteemidele (MS-DOS, IBM PC-DOS, Digital Research DR-DOS), mis ilmusid ajavahemikul 1990–1994. 
Windows 3.0 oli esimene õnnestunum Windowsi versioon. Esimestel MS Windowsidel puudus TCP/IP võrgutugi. Pärast MS-Windowsi winsocki ("Windows Sockets API") defineerimist kasutati Interneti-ühenduseks Trumpet Winsocki jaosvara, mille autor oli Peter Tattam Tasmaania Ülikoolist.
Hiir

 
Hiir ("Mus") on näriliste seltsi hiirlaste sugukonda kuuluv loomade perekond.
Perekonda kuulub 39 liiki. Neist levinuim on koduhiir ("Mus musculus"), kes on ka ainus selle perekonna Eestis elav liik.
Personaalarvuti

Personaalarvuti (kasutatud on ka nimetust mikroarvuti) on mikroprotsessoritel põhinev arvuti, mis oma suuruse, hinna ja võimaluste tõttu sobib personaalseks kasutamiseks. Kasutatakse ka lühendit PC, mis tuleneb ingliskeelsest nimetusest "personal computer". Termin võeti laialdaselt kasutusele arvutite Apple II ja IBM PC kohta.
Personaalarvuteid kasutatakse tavaliselt teksti- ja tabeltöötluseks, veebis surfamiseks, mängude mängimiseks, videote ja muusika esitamiseks ning ka paljudeks muudeks tegevusteks.
Ajalugu.
Esimest korda kasutati terminit "personaalarvuti" IBM-i valmistatud arvuti IBM 610 AUTO-POINT COMPUTER kohta. Termini tähendus oli mõeldud veidi teisiti: "arvuti, mida saaks kasutada üks inimene ("1 Person")."
Personaalarvuti tänapäevane tähendus hakkas välja kujunema alles 1970. aastate keskel nn mikroarvutite, näiteks Altair 8800 tootmisega.
Järgmine samm oli Apple'i loodud mikroarvuti Lisa, mis oli juba varustatud graafilise kasutajaliidesega operatsioonisüsteemiga. Personaalarvutite kasutamise levikut suurendas mudeli Apple II valmistamine.
1981. aastal valmistas IBM seeria IBM PC (IBM 5150), mis on tänapäevaste arvutite esivanem. IBM PC-ga ühilduvad (x86-protsessoritega ehk Intel 8086, Intel 8088, 80286 või 80386 protsessoritega) personaalarvutid said graafilise kasutajaliidese alles 1990. aastal koos Microsoft Windows 3.0 turuletulekuga. Selleks ajaks oli personaalarvutite hind langenud ja võimalused suurenenud ning need arvutid olid juba laiemalt kasutusel. 1990. aastatel sai võimalikuks personaalarvutite ühendamine koht- ja laivõrkudega, kasutades internetiprotokolli. 1990. aastateks oli personaalarvutite jõudlus kasvanud sedavõrd, et need suutsid keskmise töökoormuse juures käigus hoida lihtsamaid taustateenuseid, nagu näiteks veebiservereid.
Komponendid.
Lauaarvuti tüüpiline riistvaraline arhitektuur:
Nõukogude Liidu lipp

Nõukogude Liidu lipp oli Nõukogude Sotsialistlistlike Vabariikide Liidu lipp, mida kasutati 1923–1991.
Esimene Nõukogude Liidu lipp võeti kasutusele 30. detsembril 1922. See kujutas endast punast kangast, mille keskel oli riigivapp. Lipul olid ebatavalised proportsioonid 1:4. 6. juulil 1923 kinnitati see NSV Liidu konstitutsiooniga ametlikuks lipuks. Sama aasta 12. novembril viidi lipu mõõtmed vahekorda 1:2, vapp aga asendati kuldse sirbi ja vasaraga ning nende kohale paigutati kuldse äärisega punane viisnurk. Sellise lipu kinnitasid ka 1924. ja 1936. aasta konstitutsioon ning selline oli ta kuni 1991. aastani, mil Nõukogude Liit lagunes.
2004. aasta Euroopa Parlamendi valimised Rootsis

2004. aasta Euroopa Parlamendi valimistel Rootsis esinesid juhtivad sotsiaaldemokraadid suhteliselt kesiselt, aga kõik Rootsi parlamendierakonnad kaotasid hääli Rootsi euroskeptilisele Juuninimekirjale. 
Valimissüsteem.
Rootsi eurovalimistel kasutati 4% valimiskünnist ja modifitseeritud Sainte-Läguë jagajat (1.4,3,5, jne.). Kehtis avatud nimekirja süsteem. Rootsi riiki käsitleti valimistel ühe ringkonnana.
Tulemus.
Kokku: kehtivaid hääli: 2 537 573, kohti: 19. 37,2% oli valimisaktiivsus.
Märkus.
Pärast valimisi lahkus Liberaalse Rahvapartei nimekirjas valitud Maria Carlshmare Liberaalsest Rahvaparteist ja astus Feministlikku Initsiatiivi. Juuninimekirjas valitud Lars Wohlin lahkus sealt ja liitus Kristlike Demokraatidega.
Kirgiisi NSV lipp

Kirgiisi NSV lipp oli NSV Liidu haldusüksuse Kirgiisi NSV lipp.
Esimene lipp võeti kasutusele 23. märtsil 1937. Plagu oli punane ja selle vardapoolsesse ülanurka oli kirjutatud kuldsete tähtedega kirgiisi ja vene keeles "Kirgiisi NSV". 1940. aastal, kui kirgiisi kirjakeeles mindi üle kirillitsale, muudeti ka lipul kirgiisikeelset teksti.
22. detsembril 1952 sai Kirgiisi NSV uue lipu. Lipp oli punane kangas, mille vardapoolses ülanurgas olid kuldsed sirp ja vasar, nende kohal aga kuldse äärisega punane viisnurkne täht. Lipu keskosas olid kolm horisontaalset laidu (sinine, valge, sinine). Valge laid moodustas 1:20 lipu kõrgusest. Sinine sümboliseeris mägijärvede vett, valge triip aga mäetippude igilund.
Kirgiisi NSV kasutas seda lippu kuni 1991. aastani (Kõrgõzstan 3. märtsini 1992).