tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Nurmenukukollane

Nurmenukukollane või priimulakollane on üks kollastest värvitoonidest, nimetus tähistab heledapoolset kollast värvust, mis kattub osalisel määral inglise keele värvinimetusega "primrose yellow", kuigi nurmenukk on säravamat kollast värvi õitega kui varretu priimula.
Värvinimetust kasutatakse tekstiilide ja lõngade värvuse kirjeldamiseks ning sisekujunduses, kus värvitooni nimetatakse õhuliseks ja valgust peegeldavaks; nurmenukukollasena on kirjeldatud ka valkjaskollase tulbi õite värvust.
Variatsioonid.
1821. aasta värviõpik "Werner's Nomenclature of Colours" näitab priimulakollast ("primrose yellow") heleda kollase toonina , mis on segatud soojatoonilisest gummiguttist, vähesest väävelkollasest ja rohkest lumivalgest. Värvuse näideteks toob ta kahvatukollase kanaarilinnu sulestiku, varretu priimula õied ja väävli värvuse.
ISCC-NBS-i värvisõnaraamatu "Color: Universal Language and Dictionary of Names" järgi võib nurmenukukollane ("Primrose Yellow") olla helekollane , erk, särav või hele rohekaskollane , "Primrose Green" on kahvatu rohekaskollane .
Pantone värvitoon 13-0755 "Primrose Yellow" on soojatooniline piimjas kollane värvus , toon 13-0651 "Evening Primrose" on rohekaskollane .
RAL Design värvikaardi toon 100 90 40 "Primelgelb" on kahvatukollane .
Ronkmust

Ronkmust on väga tume, kergelt sinkjat läiget andev must värvitoon, ronga sulgede värvus. Värvinimetust kasutatakse, eriti ilukirjanduses, eelkõige karvkatte või mustade juuste värvuse kirjeldamiseks.
Variatsioonid.
Ernst Friedrich Glockeri "Grundriss der Mineralogie ..." kirjeldab ronkmusta ("rabenschwarz") sügava rohekasmustana, mis läheb üle mustjasroheliseks ja nimetab mineraali augiidi ühe värvusevariandina samet- kuni ronkmusta.
Prantsuskeelne värvinimetuste portaal pourpre.com annab ronkmusta ("corbeau") vasteks toonivahemiku sügavmustast sinkjasmustani .
Veebivärv "Raven" on soojapoolne sügavmust või külm tumehall .
Hajós

Hajós (saksa keeles "Hajosch", horvaadi keeles "Ajoš") on linn Ungaris Bács-Kiskuni komitaadis Kalocsa kreisis.
Hajós kuulub Hajósi-Baja veinipiirkonda.
Geograafiline asend.
Hajós asub kreisikeskusest Kalocsast umbes 18 km lõunakagus ja komitaadikeskusest Kecskemétist ligikaudu 69 km lõunaedelas.
Ajalugu.
Asulat on ürikutes esmamainitud 1366. aastal. Türgi ikke ajal tühjenes piirkond elanikest. 18. sajandi esimesel poolel asustati Hajósisse švaabe. Katoliku kirik ehitati Hajósisse 1728. aastal. 1946. aastal saadeti 450 Hajósis elanud švaabi perekonda riigist välja. Nende asemele toodi ungarlasi. Hajós sai suurkülaks 1970. aastal ja linnaks 1. juulil 2008.
2024. aasta tulekahju Mangafis

2024. aasta 12. juuni varahommikul puhkes tulekahju Kuveidi Ahmadi kubermangus Mangafis asuvas elumajas, kus elas 196 NBTC Groupi meessoost võõrtöötajat, mille tagajärjel hukkus 50 võõrtöötajat, kellest vähemalt 46 olid pärit Indiast, ja veel umbes 50 inimest sai vigastada. Enamik ohvreid suri suitsu sissehingamise tagajärjel, teised said surmavalt vigastada kukkumise tagajärjel. Hoone omanik arreteeriti pärast tulekahju.
Mattighofen

Mattighofen on linn ("Stadtgemeinde") Austrias Ülem-Austria liidumaal Braunau am Inni ringkonnas Innvierteli piirkonnas.
Ajalugu.
Algselt kuulus Mattighofen Baieri hõimuhertsogkonda, millest sai Frangi riigi osa. 757. aastal dokumenteeriti siin valitsevate Karolingide "Kaiserpfalz" (palee). 1007. aasta Frankfurdi sinodil andis keiser Heinrich II Mattighofeni valdused vastloodud Bambergi piiskopkonnale. Wittelsbachi dünastia omandas selle 16. sajandil ja seda mõjutas Baieri pärilussõda, misjärel läks see 1779. aasta Tescheni rahuga Austria ertshertsogkonnale. Mattighofen sai linnaõiguse 1986. aastal.
Majandus.
Mattighofenis asub autosid, mootorrattaid ja jalgrattaid tootva kaubamärgi KTM peakorter ning Rootsi päritolu "Husqvarna Motorcycles", mis tegeleb ka krossi-, enduro-, supermoto- ja tänavamootorrataste projekteerimise, tootmise ja turustamisega.
Mauerkirchen

Mauerkirchen on vald ("Marktgemeinde") Austrias Ülem-Austria liidumaal Braunau am Inni ringkonnas.
Mining

Mining on vald ("Gemeinde") Austrias Ülem-Austria liidumaal Braunau am Inni ringkonnas.
Angervaksarooste

Angervaksarooste ("Trifragmium ulmariae") on liik kandseeni.
Seen kasvab angervaksal.
Juuni 2024

Juuni 2024, kroonika.
2024. aasta juuni algas laupäeval ja lõppes 30 ööpäeva hiljem esmaspäeval.
Nõgeserooste

Nõgeserooste ("Puccinia urticata") on liik kandseeni.
Seen kasvab nõgesel.
2028. aasta Euroopa meistrivõistlused jalgpallis

2028. aasta UEFA Euroopa jalgpallimeistrivõistlused, mida tavaliselt nimetatakse UEFA Euro 2028-ks või lihtsalt Euro 2028-ks, on 18. UEFA Euroopa meistrivõistlused, iga nelja aasta tagant toimuvad rahvusvahelised jalgpallimeistrivõistlused. Inglismaa, Põhja-Iirimaa, Šotimaa, Wales ja Iiri Vabariik korraldavad turniiri, mis toimub 2028. aastal 9. juunist kuni 9. juulini.
Pärast 1996. aasta EM-i ja kaheksat Euro 2020 mängu (kaasa arvatud finaal) on see kolmas kord, kui Inglismaa EM-i võõrustab. See on ka teine ​​kord, kui mängud mängitakse Šotimaal, kus 2020. aasta võistlusel toimus neli mängu. Mängud peetakse esimest korda Põhja-Iirimaal, Iiri Vabariigis ja Walesis.
23. märtsil 2022. aastal teatas UEFA, et turniiri korraldamise vastu huvi avaldanud riikidelt on laekunud kolm ettepanekut – Inglismaa, Põhja-Iirimaa, Iiri Vabariigi, Šotimaa ja Walesi ühispakkumine; pakkumine Türgilt; ja üks Venemaalt (mida hiljem peeti kõlbmatuks).
4. oktoobril 2023. aastal avalikustati, et Türgi võttis oma esildise tagasi, et keskenduda Itaaliaga ühispakkumisele 2032. aasta euroturniiril. 23. märtsil esitas pakkumise ka Venemaa, hoolimata praegusest UEFA keelust Venemaa klubidele ja rahvusmeeskonnale seoses riigi sissetungiga Ukrainasse. UEFA kuulutas 2. mail 2022 Venemaa mõlemad 2028. ja 2032. aasta pakkumised sobimatuks.
Korraldaja valiti 10. oktoobril 2023. aastal Šveitsis Nyonis. Inglismaa, Põhja-Iirimaa, Iiri Vabariigi, Šotimaa ja Walesi ühispakkumine võitis üksmeelselt.
Moosbach (Ülem-Austria)

Moosbach on vald ("Gemeinde") Austrias Ülem-Austria liidumaal Braunau am Inni ringkonnas.
Moosbach asub Ried im Innkreisist 25 km läänes ja Braunau am Innist 10 km kagus Inni oru (põhjas), Mattigi (läänes) ja Kobernaußi metsa (lõunas) vahel.
Alexander Callens

Alexander Martín Callens Asín (sündinud 4. mail 1992 Callaos) on Peruu jalgpallur, kes mängib keskkaitsjana Kreeka kõrgliigaklubis Ateena AEK ja Peruu jalgpallikoondises.
Ta alustas klubikarjääri Peruu klubis Sport Boys, mille meeskonnas debüteeris ta Peruu kõrgliigas 2010. aastal.
2011. aasta augustis sõlmis ta lepingu Hispaania klubiga Real Sociedad. Aastatel 2011–2015 mängis ta klubi reservmeeskonnas Hispaania tugevuselt kolmandas liigas. Ainsal korral mängis ta Real Sociedadi meeskonnas 4. detsembril 2014 Hispaania karikavõistluste mängus Real Oviedo vastu.
Aastatel 2015–2017 mängis Callens Hispaania esiliigaklubis Numancia. 2017. aasta jaanuaris liitus ta Major League Socceri (MLS) klubiga New York City FC, kus ta mängis kuus hooaega.
2023. aasta jaanuaris naasis Callens Hispaania kõrgliigasse, kui sõlmis lepingu Gironaga. 2023. aasta septembris läks ta laenule Ateena AEK-sse, kellega sõlmis aasta hiljem püsiva lepingu.
Peruu jalgpallikoondises tegi Callens debüüdi 17. aprillil 2013 sõprusmängus Mehhiko vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta järgmise aasta 9. septembril sõprusmängus Katari vastu. Callens on kuulunud Peruu koondisse kolmel Copa América turniiril (2019, 2021 ja 2024).
Tõnu Bachmann

Tõnu Bachmann (sündinud 28. juunil 1942 Tallinnas) on eesti laulja (bass) ja muusikapedagoog.
Ta lõpetas 1960. aastal Tallinna 2. Keskkooli ja 1973. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi Tiit Kuusiku klassi, täiendas end 1977–1978 Moskva konservatooriumis Jevgeni Nesterenko juures ja 1978–1979 Moskva Suures Teatris ning lõpetas 1986. aastal Tallinna Pedagoogilise Instituudi juures haridusjuhtide ettevalmistusosakonna.
Bachmann oli aastatel 1974–1983 Vanemuise solist, 1977–1985 Eesti NSV Teatriühingu liige, 1983–2001 Georg Otsa nimelise Tallinna Muusikakooli laulupedagoog (sh klassikalise laulu osakonna juhataja), esines 1984–1993 Eesti Riikliku Filharmoonia loengkontsertide sarjas solistina, esmaesitas Gennadi Tanieli laulutsüklid „Kalendrilaulud” ja „Helin” (romansivõistluse auhind 1985).
Tema õpilaste hulgas on Iris Oja, Atlan Karp, Monika-Evelin Liiv, Merle Silmato, Külli Kiivet, Riivo Kallasmaa, Silva Valdt.
Isiklikku.
Tema kasuisa oli koorijuht Arno Kallikorm, ema koorijuht Linda Kallikorm, ta on abielus laulja Õiela Verreviga, nende tütar on pianist Maria Bachmann.
Herbert Vellesaar

Herbert Ervin Vellesaar (varem Herbert Ervin Welber; 24. august 1911 Tallinn – 24. mai 1970 Tallinn) oli eesti kontrabassimängija.
Ta lõpetas 1930. aastal Tallinna Reaalkooli, õppis aastatel 1932–1939 Tallinna Konservatooriumis Adolf Vedro klassis.
Vellesaar mängis aastatel 1933–1940 Estonia Valge saali ning lokaalide Dancing Gloria ja Dancing Paris orkestreis, 1940–41 Balti mere laevastiku kultuurimaja orkestreis ning 1941–1970 Estonias, oli 1962. aastast Eesti NSV Teatriühingu liige.
Enn Lee

Enn-Peip Lee (18. september 1941 Tallinn – 6. juuli 2017 Tallinn) oli eesti valgustaja.
Ta lõpetas 1961. aastal Tallinna 2. Keskkooli eksternina, õppis 1961–1963 Tartu Ülikoolis ajalugu, töötas aastatel 1974–2000 Nukuteatris valgustajana ja vanemkunstnik-valgustajana.
Isiklikku.
Tema elukaaslane oli Urve Paeorg.
Moosdorf

Moosdorf on vald ("Gemeinde") Austrias Ülem-Austria liidumaal Braunau am Inni ringkonnas Innvierteli piirkonnas.
Nimi "Moosdorf" (sõnasõnalt: "samblaküla") on seotud selle lähedusega Ibmer Mooriga, mis on Austria suurim ja kõige idapoolsem rabakompleks kõigist Alpi-eelsetest rabadest. "Moos" on ülemsaksa keeles "soo" või "raba".
Alljaotused.
Vallas on 15 küla ja asundust (sulgudes rahvaarv 1. jaanuaril 2019):
Vallas on katastrivallad Moosdorf ja Stadl.
Munderfing

Munderfing on vald ("Gemeinde") Austrias Ülem-Austria liidumaal Braunau am Inni ringkonnas.
Munderfing asub Innviertelis Kobernaußi metsa lääneservas. U. 57 % valla territooriumist on kaetud metsaga ja 38 % on põllumaa.
Olavi Ulm

Olavi Ulm (28. august 1941 Tallinn – 27. aprill 2023 Heiningen, Saksamaa) oli eesti jalgrattur ja autosportlane.
Ta lõpetas 1961. aastal Tallinna 2. Keskkooli.
Ulm alustas jalgrattasporditreeninguid 1955. aastal Tallinna Mererajooni spordiklubis Helvi ja Rein Roosi ning Arno Metsari juhendamisel. Ta tuli aastal 1960 Eesti meeskonnas NL-i juunioride ja 1960–1968 maantee-, krossi-, tänava-, treki ja meeskonnasõidus 15 korda Eesti meistriks, sai 1966 MM-il ühisstardiga sõidus 49. koha, võitis Nõukogude Liidu meistrivõistlustel aastatel 1963–1970 3 hõbe- ja 3 pronksmedalit, sai 1976 ja 1979 Eesti autorallimeistrivõistlustel 3. koha. Ta kuulus Dünamo liikmeskonda.
Ulm töötas Normas ning autolukksepana VAZ-i Tallinna keskuses ja Fakto Autos.
Martin Nurme

Martin Nurme (10. november 1942 Tallinn – 26. veebruar 1992 Tallinn) oli eesti kergejõustiklane.
Ta lõpetas 1961. aastal Tallinna 2. Keskkooli, õppis Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI) ehitusteaduskonnas ja Tallinna Pedagoogilise Instituudi kehakultuuriteaduskonnas, lõpetas 1974. aastal TPI tööstus- ja tsiviilehituse eriala. 
Nurme hakkas sportima Kalevi LNSK-s Aleksander Tšikini juhendamisel, 14-aastaselt püstitas 4 alal Eesti omaealiste rekordi, parandas rekordeid igal noorteklassiaastal. Ta võitis aastatel 1958–1959 NL-i noortemeistrivõistlustel 400 m-s medali, võitis 1963 Eesti-Soome maavõistlusel 400 m, sai 1964 400 m-s NL-i üliõpilasmeistrivõistlustel pronksmedali, 1961–1967 Eesti meistrivõistlustel 400 ja 800 m-s 5 hõbe- ja teatejooksus 2 kuldmedalit, kuulus 4 korral teatejooksus Eesti rekordi püstitanud meeskonda, võistles 25 korda Eesti koondises.
Nurme töötas aastatel 1966–1990 Teenindusministeeriumi REV-is töökoja meistrina, töödejuhatajana ja abitootmise juhatajana, 1990–1992 oli väikeettevõtte Timmet direktor.
Isiklikku.
Tema ema oli laulja Gerda Kopp, abikaasa oli korvpallur ja sporditegelane Reet Nurme, nende tütred on korvpallur Margit Toom ja pedagoogikateadlane Katrin Niglas.
Diribe Welteji

Diribe Welteji Kejelcha (sündinud 13. mail 2002) on Etioopia keskmaajooksja.
Ta võitis 2023. aasta maailmameistrivõistlustel Budapestis 1500 meetri jooksus Faith Kipyegoni järel hõbemedali. Oktoobris Riias toimunud maanteejooksu maailmameistrivõistlustel püstitas ta 1 miili maanteejooksu maailmarekordi 4.20,98.
2024. aasta suveolümpiamängudel Pariisis sai ta 1500 meetri jooksus isikliku rekordiga 3.52,75 neljanda koha.
2025. aasta sisemaailmameistrivõistlustel Nanjingis võtis ta 1500 meetri jooksus Gudaf Tsegay järel hõbemedali ajaga 3.59,30.
Ester Sillaste

Ester Sillaste (sündinud 6. mai 1943 Tallinn) on eesti ujuja ja treener.
Ta lõpetas 1961. aastal Tallinna 2. Keskkooli ja 1966. aastal Tallinna Pedagoogilise Instituudi kehakultuuriteaduskonna.
Sillaste hakkas ujumist harrastama 1955. aastal Tallinna Kalevis, teda juhendas Eve Uusmees. Ta kuulus 1960–1967 Eesti koondisse, tuli aastatel 1962–1967 selili- ja teateujumises 7 korda Eesti meistriks, parandas individuaalselt 3 ja teateujumises 5 korral Eesti rekordit.
Sillaste oli aastatel 1960–1967 laste ujumisõpetaja, 1969–1994 Tallinna Kalevi ujumiskoolis ja Tallinna Spordiinternaatkoolis ning 2007. aastast spordiklubis SharK ujumistreener (IV kutsetase).
Tema õpilaste hulgas on Katrin Kulbas, Terje Tomson, Marika Rattasepp, Anne-Ly Kerna, Ivar Stukolkin, Tanel Suurväli, Kaja Mets.
Roode Liias

Roode Liias (sündinud 21. juulil 1953 Tallinnas) on eesti majandusteadlane.
Haridus.
Ta lõpetas 1971. aastal Tallinna 7. Keskkooli ning 1976. aastal "cum laude" Tallinna Polütehnilise Instituudi majandusteaduskonna, omandades majandusinseneri kraadi ehituse ökonoomika ja organiseerimise erialal. Aastatel 1986–1988 õppis ta samas aspirantuuris ning kaitses 1989. aastal majandusteaduste kandidaadi kraadi .
Töökäik.
Oli Tallinna Polütehnilise Instituudi/Tallinna Tehnikaülikooli ehitusökonoomika kateedri tunnitasuline õppejõud 1976–1978, insener 1981–1982, assistent 1982–1987, vanemõpetaja 1987–1989, dotsent ja kateedrijuhataja 1990–1992; TTÜ ehitustootluse instituudi dotsent 1992–1999, professor 1999–2016, instituudi direktor 2004–2005, ehitusökonoomika ja -juhtimise õppetooli juhataja 2005–2016; TTÜ ehitusteaduskonna dekaan 2005–2015 ning teadus- ja arendusprodekaan 2015–2016; aastast 2017 ehituse ja arhitektuuri instituudi professor (2022-2024 praktik-professor). Aastast 2025 on ta TTÜ inseneriteaduskonna emeriitprofessor ning ehituse ja arhitektuuri instituudi vanemlektor.
Teadustöö.
Põhilised uurimisvaldkonnad: ehitusökonoomika ja -juhtimine, eluasemestrateegia, kinnisvara korrashoiu juhtimis- ja majandusprobleemid.
Siledakarvaline foksterjer

Siledakarvaline foksterjer on üks paljudest terjeri tõugudest. See tõug on esimene foksterjerite perekonnas, mida Ühendkuningriigi Kennelklubi ametlikult tunnustas (umbes 1875; tõustandard 1876). Tõug on jahi- ja näituseringkonnas laialt tunnustatud, kuid vähem populaarne mujal, siiski on nad äärmiselt olulised kuna arvatakse, et paljud terjerid on aretatud sellest tõust.
Ajalugu.
Päritolu.
Siledakarvalise foksterjeri aretusest pole palju dokumente, kuid tõug oli tuntud juba 18. sajandi Inglismaal, esimesed dokumenteeritud tõendid on aastast 1790, kui kolonel Thornton lasi oma koerast Pitchist maalida pildi.
Tunnustamine.
19. sajandi keskpaigas hakkas siledakarvalist foksterjerit aina rohkem näitustel nägema. 1885. aastal tunnustas Ameerika Kennelklubi foksterjerit, sada aastat hiljem tunnistati siledakarvaline foksterjer eraldi tõuks.
Üldsuse arvates on siledakarvaline ja karedakarvaline foksterjer sama tõu variatsioonid, kuid viimastel aastatel on üha rohkem eksperte arvamusel, et need kaks tõugu ei ole omavahel suguluses. Kui karedakarvaline foksterjer põlvneb tõenäoliselt Walesi Rough Black and Tan terjerist, siis arvatakse, et siledakarvaline foksterjer põlvneb Smooth Black and Tani terjerist, kelles on ka "beagle"'i ja bullterjeri jälgi.
1980. aastate keskpaigani ristati tõuge aeg-ajalt, kuna arvati, et tegu on ühe tõu eri sortidega, kuid siis muutis AKC need eraldi tõugudeks.
Siledakarvalise foksterjeri ajalooline roll on rebaste urust väljaajamine. Foksterjer ajab rebased oma urust välja, et suuremad jahikoerad ja -mehed neid näeksid. Valge kasukaga siledakarvalisi foksterjereid hinnati rohkem, kuna lähivõitluses aeti neid vähem rebastega segamini.
Temperament.
Siledakarvaline foksterjer on väga energiline koer, mistõttu ei soovitata neid algajatele koeraomanikele. Kuna tõug on aretatud jahtima väikeloomi, on neil suur jahiinstinkt, siiski on nad sõbralikud koerad ning neil ei ole võõraste vastu midagi, kui neid noorelt inimestega kokku viia. Ilma sobiva varasema kokkupuuteta võivad nad valjult haukuma hakata.
Tervis.
Teadaolevateks terviseprobleemideks on näiteks kurtus, põlvekedra paikaltnihkumine ja mitmesugused silmahaigused, nagu "Ectopia lentis", "Distichia" ja katarakt. Võimalike skeletiprobleemide hulka kuuluvad Legge-Perthesi haigus ja õlgade nihestused. Samuti on teada raskekujulise müasteenia ("Myasthenia gravis"), idiopaatilise epilepsia ja struuma esinemise juhtumeid.
Pinšer

Pinšerid on Saksa koeratõugude rühm, mis algselt aretati rotipüüdjateks või valvekoerteks. 21. sajandil peetakse neid lemmikutena.
Päritolu.
Saksa pinšerit peetakse pinšerite prototüübiks ja üheks vanimaks Saksa koeratõuks, mis on tihedamalt seotud šnautseritega (tuntud karmikarvalise pinšerina) kui dobermannid ja teised pinšerid. 19. sajandi keskpaigast lõpetati selle karvkattega isendite ristamine ning 1895. aastal asutati Saksa pinšerite-šnautseriklubi (PSK), kus aretati välja erinevad tõud.
Etümoloogia.
Sõna pinšer etümoloogia kohta on mitu teooriat; üks neist on, et see tuleneb prantsuse keelest "pincer", mis tähendab kinni püüdma ja näksama, või hammustama ja haarama, tõenäoliselt seotud nende omadusega talus kahjureid püüda; teise teooria kohaselt tuleneb see ingliskeelsest sõnast "pinch", mis viitab koerte lõigatud kõrvadele; sarnaneb foksterjerile (arvestades, et seda kasutati kirjeldava terminina terjeri moodi tööd tegema), või hammustaja, kuigi tegusõnal näpistama on sama 13. sajandi alguse vanaprantsuse tuletis "*pinchier", mis ise võis pärineda vulgaarladina keelest.
Tõud.
Fédération Cynologique Internationale tunnustab 2. rühma 1. jaotises Pinšerid ja šnautserid, jaotis 1.1 Pinšerid: 
Varem:
Pinšeri nime kandvaid jahikoeri võib esineda rohkem, kuid need ei ole tunnustatud tõud. Lisaks sellele üritavad kasvatajad aretada uusi tõuge, mida nad võivad nimetada pinšeriteks. Üks näide sellest on Carlin Pinscher, mis on saadud mopsi ristamisel kääbuspinšeriga või mõne muu sarnase tõuga. On palju spordiklubisid, tõuklubisid ja Interneti-põhiseid tõuregistreid ja ettevõtteid, kuhu saab koeri registreerida ükskõik mis nime all, mida omanik või müüja soovib.
Marta Aliide Jakovski

Marta Aliide Jakovski (sündinud 11. mail 1992) on eesti lavastaja.
Haridus.
Ta on lõpetanud 2012. aastal rütmimuusika laulu erialal Heino Elleri Muusikakooli, seejärel õppinud Tartu Ülikooli Viljandi kultuuriakadeemias džässmuusikat ning lõpetanud 2022. aastal Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikooli (30. lend) lavastaja erialal.
Töö ja looming.
Aastatel 2022–2024 oli ta vabakutseline lavastaja. 2024. aastal oli ta Soome Rahvusteatris lavastaja Kristian Smedsi assistent, kelle käe all valmis lavastus Arto Paasilinna teosest "Jänese aasta".
Alates 2024. aasta septembrist töötab ta koosseisulise lavastajana Tallinna Linnateatris. 
Ta on 2022. aastast Eesti Lavastajate ja Dramaturgide Liidu (ELDL) liige.
Simone Ashley

Simone Ashwini Pillai (sündinud 30. märtsil 1995) on Briti näitleja. Tema esinejanimi on Simone Ashley. 
Tema tuntumad rollid on sündinud Netflixi ajastudraamas "Bridgerton" (2022 – tänini) ja komöödiasarjas "Sex Education" (2019–2021).
Noorpõlv.
Simone Ashwini Pillai vanemad on India tamili päritolu Latha ja Gunasekharan Pillai ning tal on vend Sean Pillai. Ashley on maininud, et kuigi on sündinud akadeemikute perre, siis tõmbab teda rohkem loomevaldkond. Tema vanemad olid kunstivaldkonna suhtes kahtleval positsioonil. "Mu vanemad olid minu suhtes üsna kaitsvad," rääkis ta väljaandele Glamour. "Nad on immigrantide esimene põlvkond. Nad tulid Indiast siia, neil puudus elu, kus nad saaksid valida, mida iganes nad tahavad." Ashley kasvas üles klassikalist muusikat ja ooperit lauldes ning klaverit mängides.
Ashley pere kolis hiljem Beaconsfieldi, kuuendas klassis käis ta Beaconsfieldi keskkoolis ja seejärel Maidenheadi Redroofsi teatrikoolis. Ta lahkus koolist kuueteistkümneselt, kirjeldades end kui "väga kangekaelset" isiksust. Ta veetis osa oma teismeeast Californias Ojais, kus tal on sugulased. 18-aastaselt sõlmis lepingu modelliagentuuriga ja alustas prooviesinemistega. Seejärel õppis ta näitlemist Lääne-Londoni kunstikoolis (ArtsEd).
Loometee.
Algusaastad (2016–2021).
Ashley esimene roll oli CBBC fantaasiadraamas "Wolfblood", kus võis teda näha kahes jaos Zuhra rollis. Sellele järgnesid põnevussari "Guilt" (2016) ja ITV krimidraama "Broadchurch" (2017). Tema mängufilmidebüüt oli 2018. aastal väikese rolliga filmis "Boogie Man" (Aarti) ja rohkem silmapaistvama rolliga filmis "Kill Ben Lyk" ühena paljudest tegelastest nimega Ben Lyk.
Aastatel 2019–2021 mängis Ashley Netflixi komöödiadraamas "Sex Education" korduvat tegelast Olivia Hananit. 2020. aastal osales Ashley ITV põnevussarjas "The Sister" Elise Foxi rollis.
Läbimurre.
2021. aastal nimetati Ashley ajakirja Variety poolt britiks, keda vaadata. Pärast 2020. aasta prooviesinemist teatati 2021. aasta veebruaris, et Ashley on Shondalandi toodetud Netflixi sarja "Bridgerton" teise hooaja, põhineb Julia Quinni romaanil "The Viscount Who Loved Me". Sari avaldati 2022. aasta märtsis. Teda on näha ka Bridgertoni kolmandas hooajas.
2022. aastal tõsteti Ashley esile Euroopa meelelahutuse edetabelis Forbes 30 Under 30, Time 100 Next ning The Hollywood Reporteri Briti ja Iiri filmi- ja telesaadete seas. Ta ilmus Briti Vogue'i 2022. aasta detsembri ja 2024. aasta märtsinumbrite kaanel. 2023. aasta Disney filmi "Väike merineitsi" uusversioonis mängis ta Arieli õde Indirat.
Isiklikku.
Ashley on suhetes endise advokaadi Constantin Kleiniga, praeguse FAT Ice Race'i tegevjuhiga, nad kohtusid 2022. aastal Monacos "grand prix"'l.
Edvin Petrov

Edvin Petrov on eesti produtsent ja muusik.
Ta on olnud seotud ansamblitega: Patune Pool aastatel 2013–2018, Topeltmäng aastatel 2019–2021 aastal, ja Kurjad Plaanid alates 2021. aastast.
John Malcolm Patterson

John Malcolm Patterson (27. september 1921 Goldville, Alabama – 4. juuni 2021 Goldville, Alabama) oli USA poliitik. Ta oli aastatel 1959–1963 Alabama osariigi 44. kuberner.
1939. aastal astus ta USA maaväkke ning teenis Teise maailmasõja ajal Põhja-Aafrikas ja Euroopas. Sõja lõpuks oli ta saanud majori auastme. Seejärel asus ta õppima Alabama ülikooli õigusteaduste teaduskonnas, mille lõpetas bakalaureusekraadiga. Aastatel 1951–1953 teenis ta Korea sõjas. Pärast seda asus ta tööle oma isa advokaadibüroos.
Aastatel 1955–1959 oli Patterson Alabama osariigi justiitsminister. Algselt pidi osariigi justiitsministri kohale kandideerima tema isa Albert Patterson, kes langes organiseeritud kuritegevuse poolt kurikuulsas Phenix Citys atentaadi ohvriks. Seejärel võttis Patterson üle oma isa kandidatuuri ja osutus valituks.
1958. aastal valiti Patterson Demokraatliku Partei kandidaadina Alabama osariigi kuberneriks. Ta pälvis toetuse Ku Klux Klanilt ja samuti valgenahaliste ülemvõimu toetavalt Kodanike Nõukogudelt ("Citizens’ Councils"). Tema tormilist ametiaega kubernerina segasid arvukad kodanikuõiguste protestid ja pikaajaline abieluväline suhe kahe lapse ema Tina Sawyeriga, kellest sai lõpuks tema kolmas abikaasa. Kubernerina oli Patterson veendunud rassilise segregatsiooni toetaja.
1966. aastal seadis Patterson osariigi kuberneri valimistel uuesti oma kandidatuuri üles, kuid Demokraatliku Partei eelvalimistel kogus ta napilt paarkümmend tuhat häält. Neli aastat hiljem ei osutunud ta valituks ka osariigi ülemkohtu peakohtuniku kohale. 1970. aastate lõpus alustas ta lektorina tööd Troy ülikoolis. Hiljem töötas ta veel Alabama kriminaalasjade apellatsioonikohtus.
Irmeli Saarsalu

Irmeli Saarsalu on sündinud 8. mail 1984. aastal Tallinnas priimabaleriin ja balletipedagoog Inge Arro ja džäss-saksofonist, ansamblijuht ning helilooja Lembit Saarsalu tütrena. Lõpetanud Tallinna Saksa Gümnaasiumi saksakeelse osakonna (2003). Omandanud Ameerikas University of Nevada Las Vegasest (UNLV) humanitaarteaduste bakalaureusekraadi võõrkeeltes ning kirjanduses-germanistikas (2008). Kõrvalerialana õppinud tantsu ja laulu. Täiendanud end Itaalias Torino ülikoolis itaalia ja euroopa filmi ning kultuuri valdkonnas (2006). Lõpetanud New Yorgis Anthony Abesoni Draamastuudio (2010) filmi-, televisiooni- ja teatrinäitleja erialal. Samas stuudios õppis ka stsenaristikat. Mänginud projektiteatrites Manhattanil (Producers Club Theaters, Abingdon Theatre Arts Complex) rollides Ismene (Sophokles „Antigone“), Billie Dawn (Garson Kanin „Born Yesterday“), Sunny (J.D Salinger „Kuristik rukkis“) jt. Eestis mänginud telesarjades „Kodu keset linna“(2011), „Kättemaksukontor“ (2017), lühimängufilmis „Mälestuspäev“(2020, režissöör Andrus Tuisk) ning mängufilmis „Vee peal“ (2021, režissöör Peeter Simm).
Saade "Käbi ei kuku" vikerraadios
https://vikerraadio.err.ee/1608182575/kabi-ei-kuku-lembit-ja-irmeli-saarsalu
Eesti pedagoogika ja kool

Eesti pedagoogika ja kool on raamatusari.
Seda andis välja Ühiskondlik Pedagoogika Uurimise Instituut aastail 1990–2018 (köited 42–64). 
See on jätk sarjale Nõukogude pedagoogika ja kool, mida andis välja Eesti NSV Pedagoogika Teadusliku Uurimise Instituut aastail 1966–1989 (köited 1–41).
Nõukogude pedagoogika ja kool

Nõukogude pedagoogika ja kool on raamatusari. 
Seda andis välja Eesti NSV Pedagoogika Teadusliku Uurimise Instituut aastail 1966–1989 (köited 1–41). 
Sarja jätkuks on sari Eesti pedagoogika ja kool (alates aastast 1990), mida annab välja
Ühiskondlik Pedagoogika Uurimise Instituut (alates köitest 42).
Riina Aav

Riina Aav (sündinud 9. detsembril 1972 Kohtla-Järvel) on eesti keemik.
Haridus.
Lõpetas Kohtla-Järve 1. Keskkooli 1991 ja Tallinna Tehnikaülikooli keemiateaduskonna toiduainete töötlemise tehnoloogia insenerina 1996. Omandas TTÜs loodusteaduste magistri (1998) ja doktori (2005) kraadi. Täiendas end Loránd Eötvösi ülikoolis Budapestis 1997 ja Genfi Ülikoolis 2000.
Töökäik.
Töötas Keemia Instituudis laborandi (1995–1996), inseneri (1996–1997) ja teadurina (1998–2002); oli TTÜ keemiainstituudis teadur 2002–2006, vanemteadur 2007–2010 ja dotsent 2010–2016. Aastast 2017 töötab TTÜ keemia ja biotehnoloogia instituudis: dotsent 2017–2018, kaasprofessor tenuuris 2018–2024, alates 2024 täisprofessor tenuuris. TTÜ loodusteaduskonna teadus- ja arendusprodekaan aastast 2020. Oli Illinoisi Ülikooli külalisteadur 2008–2009 ja külalisprofessor 2018.
Teadustöö.
Põhilised uurimisvaldkonnad: analüüsimeetodid orgaaniliste ühendite identifitseerimisel, asümmeetrilise sünteesi 
meetodite rakendamine looduslike ühendite sünteesil, asümmeetrilise induktsiooni mõjurid, kiraalsete makrotsüklite süntees ja rakendus.
Audru Karusloomakasvandus

 Audru Karusloomakasvandus oli 1959. aastal loodud Eesti Tarbijate Kooperatiivide Vabariikliku Liidu ettevõte. 
Ajaloost.
Audru karusloomakasvanduse asulat hakati planeerima 1958. aastail 44 ha suurusele maa-alale, mis asus Pärnu rajooni Audru aleviku lähedal. Nendel aastatel rajati tootmishooned - külmhoone, katlamaja, söödaköök, rebasepuurid, angaarid, nahastushoone, kontor, soojakud, hülge bassein. 1979. aastal ehitati eksperimentaaltöökoda, kus alustati karusnaha kasvandusinventari tootmist kogu Nõukogude Liidule.
Lisaks rajati kompaktne vabaplaneeringuline elamuala, kus olid põhiliselt kahe-kolmekorruselised majad. Suurema osa Audru karusloomakasvanduse tüüpelamutest on projekteerinud Manivald Noor, kes 1960. aastatel kavandas mitu maa-asulat.
Kunstiteadlane Epp Lankots leidis omal ajal Audru karusloomakasvanduse asula olema väärt miljööväärtusena kohaliku kaitse alla võtta, et nõukogudeaegset majadegrupi planeeringut kaitsta. Audru karusloomakasvanduse asula elumajad on praegu
Kultuurimälestiste riiklikus registris XX sajandi arhitektuuri esindajana tüüpprojektide alusel rajatud elamute osas. Säilinud on ka osa tootmiskompleksi hooneid, mis aga ei ole kultuurimälestised.
1990. aastate algul nimetati ettevõte ümber Aktsiaselts ETK Audru Karusloomakasvanduseks ning 1995. aastal AS Audru Karusloomakasvanduseks. Kasvanduses oli 2007. aastal kokku 23 000 looma.
2007. aastal jõustusid karusnaha-farmidele Euroopa Liidu uued nõuded, mille täitmiseks aga Audru rebasekasvandusel rahalised vahendid puudusid. Kuna viimase kolme aasta kahjum oli kaheksa miljonit krooni, võtsid karusnahafarmi omanikud 2008. aastal vastu otsuse senine tegevus lõpetada ja 42 töötajat koondada. Hiljem jätkati tegevust küll muudes tegevusvaldkondades, kuid 2015. aastal kustutati ettevõtte äriregistrist.
Teodors Spāde

Teodors Spāde (7. märts 1891 Ventspils – 25. juuli 1970 Temirtau) oli Läti mereväeohvitser, admiral.
Ta sündis aastal 1891 Ventspilsis kaluri perekonnas. Ta lõpetas aastal 1909 Riias reaalkooli, seejärel lõpetas ta Riia Polütehnikumi ja pärast seda Peterburi merekadeti korpuse.
Aastast 1920 oli ta Läti armee teenistuses, mereseireteenistuse ülem. Miiniristleja "Piloot" komandör. Aastal 1927 ülendati ta kapteniks, aastal 1929 2. järgu ja aastal 1931 1. järgu kapteniks. Aastal 1938 ülendati ta admiraliks. Aastast 1931 oli ta eskadrilli ülem ja aastast 1938 laevastiku ülem. Septembris 1940 ta vallandati. Ta määrati Riia Elamu- ja Hoolduslinna Inspektsiooni 3. ringkonna ametnikuks. Aastal 1941 küüditati ta NSV Liitu ja anti hiljem kohtu alla. Aastal 1954 ta vabastati ja töötas Temirtau nakkushaigla pearaamatupidajana. Teodors Spāde suri Temirtaus Kasahstanis ja maeti aastal 1990 ümber Riia Metsakalmistule.
2024. aasta Boliivia riigipöördekatse

2024. aasta Boliivia riigipöördekatse oli läbikukkunud riigipöördekatse, mis pandi toime Boliivias La Pazi linnas 26. juunil. Saabusid teated, et sõjaväeüksused olid üle võtnud üle Quemado presidendipalee, kuid Luis Arce seal ei viibinud. Riigipöördekatse algas päev pärast Boliivia armee kindrali Juan José Zúñiga ametist eemaldamist. Ekspresident Evo Morales on teda süüdistanud riigipöördekatse taga olemises.
Sündmused.
Kindral Zúñiga sõnul saabusid "relvajõudude kolm ülemat siia, et väljendada oma rahulolematust. Saab olema uus valitsus, kindlasti asjad muutuvad, kuid meie riik ei jõua enam sellist olukorda kannatada". Murillo platsi ründamise eel nõudis Zúñiga ka seda, et valitsus "lõpetaks meie riigi hävitamise ja vaesustamise, lõpetaks meie armee alandamise".
Erakonna Liikumine Sotsialismini (MAS) president Luis Arce mõistis hukka sõjaväeliste rühmituste soovimatu kohaloleku Murillo platsil, kus asub presidendipalee Palacio Quemado
Endine president Evo Morales märkis ühismeedias: "Sündimas on riigipööre." Ta kutsus Boliivia elanikke üles ka "rahvuslikule mobilisatsioonile demokraatia kaitseks".
Murillo platsi hõivamise järel sõideti tankiga maha üks presidendipalee uks ja sõjaväelased vallutasid palee.
Valitsusminister Eduardo Del Castillo lähenes ühele soomukile, et nõuda seal asuvatelt sõjaväelastelt ja kolonelilt selgitust nende seal viibimise kohta.
Riigipöördekatse kukkus läbi, kui Zúñiga asendati José Wilson Sánchezega ja Zúñiga all olevad väed eemaldusid Murillo platsilt.
Vello Samm

Vello Samm (15. november 1942 Tallinn – 24. veebruar 2022) oli eesti filmidirektor.
Ta lõpetas 1962. aastal Tallinna 2. Keskkooli, töötas Tallinnfilmis aastatel 1963–1965 valgustajana, 1967–1995 administraatori ja filmidirektorina.
Taivo Sapas

Taivo Sapas (23. mai 1944 Abja-Paluoja – 5. märts 2017 Tallinn) oli eesti auto- ja motosportlane.
Ta lõpetas 1962. aastal Tallinna 2. Keskkooli ja 1971. aastal Tallinna Ehitus- ja Mehaanikatehnikumi.
Sapas hakkas autosporti harrastama 1958. aastal, ehitas 1962. aastal esimese Eesti kardi ja osales sellega 7. jaanuaril 1962 Eesti esimesel kardivõistlusel, võites 125 cm3 kartide klassi grupisõidu. Ta võitis motospordis Nõukogude Liidu meistrivõistlustel ringrajasõidus 500 cm3 külgvankriga mootorrattal koos venna Arviga aastatel 1976–1977 hõbemedali, tuli samas võistlusklassis aastal 1975 Henno Palmiga ja 1976 vennaga Eesti meistriks, võitis aastal 1973 vennaga ja 1975 Henno Palmiga Kalevi suursõidu, tuli mitu korda motokrossis Eesti meistriks, kuulus 1976–1978 Eesti koondisse.
Ta tegutses eraettevõtjana.
Isiklikku.
Tema isa oli motosportlane Alfred Sapas, vend oli motosportlane Arvi Sapas.
Kuldservik

Kuldservik ("Pleurotus citrinopileatus") on servikuliste sugukonda serviku perekonda kuuluv seen.
Seent saab Eestis kasvatada lehtpuu pakkudel.
Bora Ćosić

Bora Ćosić (serbia keeles "Бора Ћосић"; sündinud 5. aprillil 1932 Zagrebis) on serbia ja horvaadi kirjanik.
Ta sündis aastal 1932 Zagrebis, kuid kasvas üles Belgradis, kus ta lõpetas gümnaasiumi ja seejärel Belgradi Ülikooli filosoofiateaduskonna. Ta on töötanud ajakirjanikuna Jugoslaavia kultuuriajakirjades.
Aastal 1992 lahkus ta Serbiast, et protesteerida Miloševići režiimi vastu ja läks Rovinjisse (Horvaatia) ja sealt aastal 1995 Berliini.
Tema esikromaan "Vargapesa" ("Kuća lopova") ilmus aastal 1956, millele järgnes aastal 1962 esseekogumik "Nähtav ja nähtamatu inimene" ("Vidljivi i nevidljivi čovek") ja aastal 1963 "Soodom ja Gomorra". Jugoslaavia sõdade ajal nimetas ta Belgradi vaid "linnaks, kust sõda juhitakse".
Kultusautori staatuse sai ta aastal 1969 ilmunud romaaniga "Minu perekonna panus maailmarevolutsiooni" ("Uloga moje porodice u svetskoj revoluciji"). Romaan ilmus eesti keeles aastal 2024 sarjas Loomingu Raamatukogu, selle tõlkis serbia keelest Madis Vainomaa.
Donald Trumpi presidendiraamatukogu

Donald J. Trumpi presidendiraamatukogu on Ameerika Ühendriikide 45. presidendi Donald Trumpi presidendiraamatukogu. Presidendiraamatukogu on Ameerika Ühendriikide rahvusarhiivi hallatav veebisait, mis avati 20. jaanuaril 2021 – Trumpi ametist lahkumise päeval. Ametlikke plaane raamatukogu hoone ja muuseumi ehitamiseks pole veel välja kuulutatud.
Targo Kalamees

Targo Kalamees (sündinud 18. juulil 1972 Tallinnas) on eesti ehitusteadlane.
Haridus.
Lõpetas Tallinna Ehitus- ja Mehaanikatehnikumi ehitustehnikuna insenergeodeesia erialal 1991 ning Tallinna Tehnikaülikooli ehituse õppesuuna inseneri- (1996) ja magistriõppe (1999). Omandas TTÜs tehnikateaduste doktori kraadi ehitustehnika alal 2006. Oli järeldoktorantuuris Helsingi tehnikaülikoolis 2007–2010.
Töökäik.
Töötas ehitusinsenerina arhitektuuribüroodes Kuup OÜ (1995–2002) ja QP Arhitektid OÜ (2002–2003). Oli teadur Tampere Tehnikaülikoolis 2001–2002 ja 2004 ning Helsingi tehnikaülikoolis 2004–2010; Tallinna Tehnikaülikooli ehitiste projekteerimise instituudi ehitusfüüsika ja energiatõhususe õppetooli erakorraline vanemteadur 2007–2009, professor ja õppetooli juhataja 2009–2016. Aastast 2017 on Tallinna Tehnikaülikooli ehituse ja arhitektuuri instituudis ehitusfüüsika professor (alates 2018 täisprofessor tenuuris).
Teadustöö.
Põhilised uurimisvaldkonnad: ehitusfüüsika, hoonete sisekliima ja energiatõhusus, ringmajandus ehituses, kliimakindel renoveerimine.
Cleveland Heights

Cleveland Heights on linn Ameerika Ühendriikides Ohio osariigis Cuyahoga maakonnas. Linnas elas 2020. aasta rahvaloenduse andmetel 45 312 inimest.
Cleveland Heights on üks Clevelandi linna ajaloolistest eeslinnadest, mille arengut on suuresti mõjutanud trammiliiklus. See sai 1903. aastal külaks ("village") ja 1921. aastal linnaks ("city").
Lana Rhoades

Lana Rhoades (sündinud 6. septembril 1996 Chicagos) on Ameerika Ühendriikide netipersoon, "podcaster" ja endine pornonäitleja. Ta on muuhulgas üles astunud ajakirjades Hustler, Penthouse ja Playboy.
Travis Kelce

Travis Michael Kelce (sündinud 5. oktoobril 1989) on Ameerika Ühendriikide Ameerika jalgpallur, kes mängib "tight end"‘i positsioonil Kansas City Chiefsi ridades National Football League‘is (NFL). Ta valiti Chiefsi 2013. aasta NFL-i drafti kolmandas voorus ning on sellest ajast saati olnud üks liiga parimaid tight end‘e. Kelce on tuntud oma suurepärase püüdevõime, kiiruse ja mängulugemisoskuse poolest, mis on aidanud tal saavutada mitmeid Pro Bowli valikuid ja All-Pro tiitleid.
Kelce mängis ülikoolijalgpalli Cincinnati Ülikoolis, kus ta oli silmapaistev mängija. NFL-i karjääri jooksul on ta püstitanud mitmeid rekordeid ning mänginud olulist rolli Chiefsi rünnakusüsteemis, aidates meeskonnal võita Super Bowli 2019., 2022. ja 2023. aastal. Travis Kelce on ka aktiivne väljaspool jalgpalli, ta on mitmetes heategevus- ja meediaprojektides.
Ameerika Ühendriikide rahvuskaart

Ameerika Ühendriikide Rahvuskaart (inglise keeles "National Guard") on Ameerika Ühendriikide osariigipõhine sõjaline väeüksus, mis föderaalsete missioonide puhul saab osaks maaväe ja õhuväe ning seega ka laiemalt Ameerika Ühendriikide relvajõudude reservkomponentidest. 
Ameerika Ühendriikide rahvuskaardi reservvägi koosneb 54 eraldi üksusest, kuna igal osariigil on oma rahvuskaart ning lisaks on rahvuskaart ka Guamil, USA Neitsisaartel, Puerto Ricol ja Washingtonil. Ameerika Ühendriikide Kongress moodustas rahvuskaardi maakaitseväena ning see allub osaliselt osariigivalitsustele ja osaliselt föderaalvalitsusele. Enamik rahvuskaartlasi on igapäevaelus tsiviilisikud ning ei tööta relvajõududes. Spetsiifilisemad ja kõrgemad ametikohad on täidetud kaadriväelastega.
Esimesi maakaitseväeüksuseid moodustati juba 17. sajandil Briti koloniaalajal. Esimene kolooniaülene maakaitseüksus formeeriti 1636. aastal Massachusettsis ning mitmed vanemad rahvuskaardi üksused peavad seda oma aastapäevaks. Koloniaalüksustest said osariikide maakaitseväed kui Ameerika Ühendriigid iseseisvusid. Nimetuse "rahvuskaart" võtsid mõned New Yorgi osariigi üksused markii Lafaette'i Prantsusmaa rahvuskaardi eeskujul kasutusele 1824. aastal. "Rahvuskaart" sai üleriiklikuks nimeks 1903. aastal ning seda täpsustati õiguslikult 1933. aastal.
Tét

Tét (saksa keeles "Tietzing") on linn Ungaris Győr-Moson-Soproni komitaadis, Téti kreisi halduskeskus.
Geograafiline asend.
Tét asub Kisalföldi tasandikul komitaadikeskusest Győrist ligikaudu 21 km lõunaedelas.
Ajalugu.
Téti on esmamainitud 1269. aastal. Türgi ikke ajal jäi küla 17. sajandi keskpaiku tühjaks. Téti uuesti asustamine algas 17. sajandi lõpul. 1885. aastal rajati asulasse soodatootmistehas. Linnaks sai Tét 2001. aastal.
Sirje Kasendi

Tarvastu Gümnaasiumi matemaatikaõpetaja. Sündis 25. sept 1951 küüditatute peres Siberis.
Haridus.
Ta lõpetas Tõrva keskkooli ja Tallinna Pedagoogikaülikooli.
Tunnustus.
2001 ja 2009 oli ta Viljandimaa Aasta Õpetaja ning 2012. aastal tunnustas Junior Achievement teda tiitliga "Aastate Ettevõtlusõpetaja". Gerhard Rägo nimeline mälestusmedal 2022. Aasta Hiie sõber 2022. Viljandi valla teenetemärk 2024.
Isiklikku.
Ta on Eino Purre tütar.
Jane Powell

Jane Powell (sünninimi Suzanne Lorraine Burce; 1. aprill 1929 Portland, Oregon – 16. september 2021 Wilton, Connecticut) oli USA näitleja, laulja ja tantsija. Ta oli üks viimaseid elusolevaid Hollywoodi kuldajastu staare.
Kaheaastaselt alustas ta tantsutreeninguid, hiljem saavutas oma kodulinnas Portlandis tuntuse lauljana ja sõlmis filmikompaniiga Metro-Goldwyn-Mayer lepingu, kui oli alles teismeline. Filmidebüüdi tegi ta 1944. aastal muusikalises komöödiafilmis "Song of the Open Road", kus kehastas Jane Powelli nimelist tegelast ja võttis seejärel selle oma lavanimeks. Seejärel paistis ta oma näitleja- laulu- ja tantsuandega üles veel mitmetes muusikalistes filmides, sh sellistes filmides nagu "A Date with Judy" (1948), kus mängis koos Elizabeth Tayloriga, "Royal Wedding" (1951), kus mängis peaosas koos Fred Astaire'iga, ja "Seitse pruuti seitsmele vennale" ("Seven Brides for Seven Brothers"; 1954). Powelli filmikarjääri jõudis haripunkti 1950. aastatega, hilisematel kümnenditel tegi ta vaid veel mõne ükski filmirolli.
1950. aastatel alustas Powell karjääri ka teatrinäitlejana. Ta mängis üle riigi asuvates teatrites muuhulgas sellistes lavastustes nagu "Oklahoma!", "Uppumatu Molly Brown" ("The Unsinkable Molly Brown"), "Helisev muusika" ("The Sound of Music"), "Minu veetlev leedi" ("My Fair Lady") ja "South Pacific".
1960. aastal sai ta Hollywoodi kuulsuste alleele omanimelise tähe.
Powell oli abielus viis korda ja tal oli kolm last. Tema viimane abikaasa oli kunagine lapsfilmistaar Dickie Moore, kellega ta oli abielus kuni mehe surmani 2015. aastal.
Léon Marchand

Léon Marchand (sündinud 17. mail 2002 Toulouse'is) on Prantsusmaa ujuja.
Ta osales 2021. aastal toimunud suveolümpiamängudel Tokyos neljal alal. Tema parimaks tulemuseks jäi 400 meetri kompleksujumise kuues koht.
2022. aasta maailmameistrivõistlustel Budapestis võitis Marchand 400 meetri kompleksujumises Carson Fosteri ja Chase Kaliszi ees kuldmedali Euroopa ja maailmameistrivõistluste rekordiga 4.04,28. 200 meetri liblikujumises võitis ta Kristóf Miláki järel hõbemedali Prantsusmaa rekordiga 1.53,37. 200 meetri kompleksujumises tuli ta Fosteri ja Daiya Seto ees maailmameistriks Prantsusmaa rekordiga 1.55,22. Sellega sai temast Laure Manaudou ja Florent Manaudou järel kolmas Prantsusmaa ujuja, kes võitnud ühtedel maailmameistrivõistlustel kaks kuldmedalit. Kahe kuld- ja ühe hõbemedaliga valiti Marchand koos Katie Ledeckyga maailmameistrivõistluste parimaks ujujaks ("Swimmer of the Meet").
2023. aasta maailmameistrivõistlustel Fukuokas võitis Marchand kolm kuldmedalit. 400 meetri kompleksujumises püstitas ta maailmarekordi 4.02,50, alistades 2008. aastast Michael Phelpsile kuulunud varasema rekordi enam kui sekundiga. 400 meetri kompleksujumise rekord oli tolleks ajaks ujumise maailmarekorditest vanim ja ühtlasi viimane, mis kuulus Phelpsile. 200 meetri liblikujumises tuli Marchand Krzysztof Chmielewski ja Tomoru Honda ees maailmameistriks Prantsusmaa rekordiga 1.52,43. 200 meetri kompleksujumises püstitas ta finaalis Euroopa rekordi 1.54,82 ning tuli maailmameistriks Briti ujujate Duncan Scotti ja Tom Deani ees. 
2024. aasta suveolümpiamängudel võitis Marchand neli kuldmedalit, püstitades ka kõigil neljal alal olümpiarekordi. 400 meetri kompleksujumises ujus ta aja 4.02,95, millega ületas ta 2008. aastast Michael Phelpsile kuulunud olümpiarekordi 89 sajandikuga ning edestas finaalis hõbemedali võitnud Tomoyuki Matsushitat enam kui 5 sekundiga. 200 meetri liblikujumises edestas ta ajaga 1.51,21 Kristóf Milákit ja Ilya Kharuni ning ületas Milákile kuulunud olümpiarekordi 4 sajandikuga. Vähem kui kaks tundi pärast liblikujumise finaali startis Marchand 200 meetri rinnuliujumise finaalis ning võitis kuldmedali tiitlikaitsja ja varasema olümpiarekordi omaniku Zac Stubblety-Cooki ja Caspar Corbeau ees Euroopa rekordiga 2.05,85. 200 meetri kompleksujumises võitis ta kuldmedali Duncan Scotti ja Wang Shuni ees Euroopa rekordiga 1.54,06, jäädes Ryan Lochte maailmarekordist vaid 6 sajandiksekundi kaugusele. 4×100 m kompleksujumises võitis ta Prantsusmaa teatemeeskonna koosseisus pronksmedali.
2025. aasta maailmameistrivõistlustel Singapuris võitis Marchand kolm medalit. 200 meetri kompleksujumises püstitas ta poolfinaalis maailmarekordi 1.52,69 ja tuli finaalis maailmameistriks ajaga 1.53,68. 400 meetri kompleksujumises võitis ta kuldmedali ajaga 4.04,73. 4×100 m kompleksujumises püstitas ta Prantsusmaa meeskonnaga rahvusrekordi 3.27,96 ja võitis neutraalsete sportlaste võistkonna järel hõbemedali.
Isiklikku.
Léon Marchandi isa Xavier Marchand ja ema Céline Bonnet on endised ujujad. Endine ujuja on ka Léoni onu Christophe Marchand.
Marchand on õppinud Arizona Osariigi Ülikoolis informaatikat.
Oblique Seville

Oblique Seville (sündinud 16. märtsil 2001) on Jamaica sprinter.
Ta osales 2021. aastal toimunud suveolümpiamängudel Tokyos 100 meetri jooksus, kuid ei pääsenud finaali. 4×100 meetri teatejooksus oli ta Jamaica võistkonnaga esialgu viies, kuid tõusis pärast Suurbritannia neliku diskvalifitseerimist neljandaks.
2022. aasta maailmameistrivõistlustel Eugene'is pääses ta 100 meetri jooksus finaali ja sai kolme USA sprinteri järel ajaga 9,97 neljanda koha.
2023. aasta maailmameistrivõistlustel Budapestis püstitas Seville eeljooksus isikliku rekordi 9,86. Finaalis jooksis ta aja 9,88, millega jagas esialgu Letsile Tebogo ja Zharnel Hughesiga teist kohta. Fotofiniši järel jäi ta siiski neljandaks, kaotades hõbemedali võitnud Tebogole 4 ja pronksmedali võitnud Hughesile 3 tuhandiksekundiga. 4×100 meetri teatejooksus võitis ta Jamaica meeskonna koosseisus pronksmedali.
2024. aasta suveolümpiamängudel Pariisis jäi ta ajaga 9,91 100 meetri jooksu finaalis viimaseks, kaheksandaks.
2025. aasta maailmameistrivõistlustel Tokyos tuli Seville 100 meetri jooksus maailmameistriks isikliku rekordiga 9,77.
Kõrgeimate kujude loend

Siin on loetletud maailma kõrgeimad kujud. Kujude kõrgused on mõõdetud kõrgeimast tipust (v.a mastid, piksevardad jms), arvesse ei ole võetud pjedestaale ega muid aluseid. Selle artikli kontekstis on "kuju" eraldiseisev inimese või looma kujutis (nt mitte reljeef).
Laykyun Sekkya

"Laykyun Sekkya Buddha" (birma keeles လေးကျွန်းစကြာ) on Gautama-buda kuju Monywa linna lähedal Myanmaris. Kuju on 116 meetrit kõrge (koos alusega üle 129 meetri) ning 2024. aasta seisuga maailma kõrguselt kolmas kuju. See ehitati aastatel 1996–2008 ning see oli lühikest aega maailma kõrgeim kuju.
Tuba (film 2003)

"Tuba" (ingliskeelne originaalpealkiri "The Room") on Ameerika Ühendriikide "indie"-armastusdraama, mille autor, režissöör ja produtsent on Tommy Wiseau. Lisaks Wiseaule astuvad filmis üles ka Juliette Danielle ja Greg Sestero. Filmi tegevus toimub San Franciscos ning keerleb melodramaatilise armukolmnurga ümber, tegelased on lahke pankur Johnny (Wiseau), tema kahepalgeline pruut Lisa (Danielle) ning Johnny konfliktne parim sõber Mark (Sestero). Väidetavalt pidi film olema osaliselt autobiograafiline. Wiseau sõnul viitab pealkiri sellele, et toas võib juhtuda nii häid kui halbu asju. Aluseks võetud näidendi pealkiri oli "Tuba", kuna kogu kogu selle tegevustik toimus ühes toas.
Mitmed väljaanded on "Tuba" nimetanud maailma halvimate filmide sekka ning selle kohta on öeldud "halbade filmide "Kodanik Kane"". Algselt näidati "Tuba" vaid mõnedes California kinodes, kuid veider sündmustik, tehnilised ja sisulised vead ning Wiseau veider näitlejatöö tegid sellest kiiresti kultusfilmi. Kuigi Wiseau ise on filmi tagantjärele nimetanud mustaks komöödiaks, usutakse laialdaselt, et "Tuba" lihtsalt ebaõnnestus (samal arvamusel on mõned filmi osatäitjad). Kuigi "Tuba" kukkus piletimüügi numbrite poolest läbi, on hilisem kõmu kaotatu tasa teinud.
Aastal 2013 ilmus Greg Sestero ja Tom Bisselli memuaar "Katastroofikunstnik" ("The Disaster Artist"), mis käsitleb filmi "Tuba" valmimist. Detsembris 2017 esilinastus samanimeline film peaosas James Francoga. Nii raamatut kui filmi "Katastroofikunstnik" kiideti laialdaselt ning need nomineeriti mitmetele auhindadele. Aastal 2023 pidi esilinastuma filmi "Tuba" n-ö teine osa peaosas Bob Odenkirkiga, kuid see lükati edasi.
Kaido Kuusik

Kaido Kuusik (sündinud 15. augustil 1943 Tallinnas) on eesti laulja (bariton), režissöör, stsenarist ja produtsent.
Ta lõpetas 1962. aastal Tallinna 2. Keskkooli ja 1972. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi Tiit Kuusiku klassi.
Kuusik laulis aastatel 1968–1979 Rahvusooper Estonia ooperikooris, töötas 1979–1981 Tallinnfilmis, 1981–1986 Eesti Telefilmis ja 1986–1996 Eesti Televisioonis „Aktuaalse Kaamera” režissöörina, on 1996. aastast vabakutseline (filmi)produtsent.
Isiklikku.
Tema isa oli laulja Tiit Kuusik.