Šveitsi stiil

Šveitsi stiil (ka Šveitsi koolkond, Šveitsi disain) on graafilise disaini suund, mis kujunes välja 1950.–1960. aastatel selliste nähtuste mõjul nagu rahvusvaheline tüpograafiline stiil, konstruktivism, Bauhausi koolkonna traditsioon, rahvusvaheline stiil ja klassikaline modernism. Šveitsi stiil on seotud Šveitsi graafikute tegevusega, küll aga on selle põhimõtted levinud teisteski riikides ning stiili kasutatakse laialdaselt rahvusvaheliselt. 
Mõiste.
Mõiste "Šveitsi stiili" piiride määratlemine on keeruline. Šveitsi stiili laialdase leviku tõttu peetakse seda sageli ka rahvusvaheliseks nähtuseks. Mõnikord aetakse seda mõistet segi rahvusvaheline stiiliga, mis tähistab 1920.–1960. aastate arhitektuurisüsteemi ja mida omakorda seostatakse kaasaegse arhitektuuri arenguga rahvusvahelises ruumis (Euroopas, Aasias, Venemaal, Ameerikas jne). Šveitsi stiili mõistet samastatakse mõnikord ekslikult ka rahvusvahelise tüpograafilise stiili mõistega. Šveitsi koolkond, mis on rahvusvahelise tüpograafilise stiili jätk, on autonoomne nähtus. Šveitsi stiil on iseseisev süsteem, mis on seotud 1950.–1960. aastate graafilise stiili kujunemisega.
Põhilised iseloomujooned.
Šveitsi stiili seostatakse graafilise disaini uute põhimõtete kujunemisega. Need loodi Bauhausi, konstruktivismi ja rahvusvahelise tüpograafilise stiili graafiliste kontseptsioonide põhjal. Šveitsi stiili põhiprintsiibid hõlmavad minimalistlikku graafikat, moodul võrgustik süsteemi kasutamist, asümmeetrilist küljendust ja seriifideta fonte. Šveitsi stiili peetakse kaasaegse graafilise disaini aluseks. Eelkõige arvatakse, et paljud arvutidisaini elemendid (eriti sile disain) tekkisid Šveitsi stiili mõjutustel. Šveitsi stiili seostatakse kaasaegsete vormide arendamise ja korporatiivse identiteedi graafilise alusega.
Šveitsi stiil ja selle prototüübid.
Šveitsi stiili areng on seotud uute põhimõtete kujunemisega graafilises disainis ja on kooskõlas mitmete prototüüpidega, nagu näiteks De Stijl, konstruktivism, Bauhausi koolkond, rahvusvaheline tüpograafiline stiil jne. Ernst Keller mõjutas oluliselt Šveitsi koolkonna arengut. 1918. aastal Zürichi rakendusteaduste koolis õpetama asunud, lõi ta tulevase Šveitsi kooli põhimõtted ning aitas kaasa ka terve põlvkonna graafiliste disainerite kujunemisele. Kelleri koolitatud meistrid moodustasid Šveitsi graafilise disaini koolkonna aluse. Üks Kelleri õpilastest oli Josef Müller-Brockmann, kes täiustas moodul võrgustik süsteemi ja kujundas sellest nii Šveitsi stiili kui ka kaasaegse graafilise disaini aluse.
Arts and Crafts.
Rakendusgraafika reformi idee loodi Arts and Craftsi liikumisest. Kunstisüsteemi olulisemate elementidena esitleti tarbekunsti ja tarbegraafikat. Šveitsi koolkond kasutas Arts and Craftsi stiilielemente vähe või üldse mitte. Siiski, uue graafika idee, mis oli algul rahvusvahelise tüpograafilise stiili ja seejärel Šveitsi stiili aluseks, on aga seotud Arts and Craftsi liikumisega.
Werkbunds: Saksamaa ja Šveits.
1907. aastal asutatud Deutscher Werkbund keskendus tööstusliku kunsti ja käsitöö arendamisele. 1913. aastal asutati Henry van de Velde eestvedamisel Šveitsi Werkbund, mille eesmärk oli levitada Šveitsis uue kunsti ja käsitöö ideid. Saksa ja Šveitsi Werkbundide pakutud tööstuslik alus ja keskendumine funktsionaalsetele rakendusvormidele mõjutasid Šveitsi stiili funktsionaalse kontseptsiooni kujunemist.
Kunstihariduse reform.
Šveitsi koolkonna arengut seostatakse mitte ainult tööstusideede arendamisega, vaid ka kunstihariduse reformiga Šveitsis. Need muudatused mõjutasid Zürichi ja Baseli koolide õppekavasid ("Schule für Gestaltung Basel"). Muutused selles vallas on seotud Belgia kunstniku ja graafiku Jules de Praetere’ga, kes 1906. aastal määrati Zürichi tarbekunstikooli uueks rektoriks. De Pretereti reformid ja kursuse muudatused, mille ta tutvustas 1908. aastal, korraldasid disainihariduse ümber. Uus kunstiharidus keskendus vähem klassikalistele kunstiliikidele ja tugines rohkem tööstusdisaini võimalustele.
Ernst Keller.
Ernst Keller alustas 1918. aastal õpetamist Zürichi tarbekunstikoolis (kool ise asutati 1878. aastal). Keller töötas välja graafilise disaini ja tüpograafia kursuse. Oma töödes kasutas Keller lihtsaid geomeetrilisi kujundeid, intensiivseid värve, mis põhinesid lihtsatel graafilistel lahendustel. Neid tehnikaid hakkasid hiljem kasutama Šveitsi kooli meistrid. Keller kujundas palju Šveitsi disaini põhimõtteid.
Konstruktivism, De Stijl, Bauhaus.
Uued kunstisuunad nagu konstruktivism, De Stijl, Bauhaus määrasid Šveitsi stiili tulevast visuaalset programmi. Vene konstruktivismi, De Stijli liikumise ja Bauhausi kunstitraditsiooni raames moodustatud graafilised elemendid moodustasid Šveitsi stiili aluse.
Rahvusvaheline typograafia stiil.
Šveitsi stiili tuleviku oluliseks aluseks oli rahvusvahelise tüpograafilise stiili väljatöötamine 1920. ja 1930. aastatel. 1928. aastal ilmus raamat "New Typography", mille kirjutas saksa disainer ja graafik Jan Tschichold. "New Typography" tõi välja rahvusvahelise tüpograafilise stiili aluspõhimõtted, mille tehnikad, ideoloogia ja põhimõtted olid Šveitsi stiili aluseks.
Stiili tunnused.
Paljud Šveitsi stiili siseselt välja töötatud põhimõtted olid välja toodud rahvusvahelises tüpograafilises stiilis. Šveitsi graafika kasutas neid põhimõtteid alusena, kuid muutis need uueks, sujuvamaks stiiliks. Rahvusvahelise tüpograafilise stiili põhimõtted viimistleti Šveitsi disaini raames. Need põhiprintsiibid hõlmavad selliseid tehnikaid nagu moodulvõrgustiku kasutamine, asümmeetrilist paigutamine, lihtsate seriifideta fontide valimine, vasakule joondamine ja negatiivse ruum kasutamine paberil.
Võrgustik süsteemi kasutamine.
Moodulvõrgustiku idee tekkis 20. sajandi alguses ja seda kohandati 1920. ja 1930. aastatel rahvusvahelise tüpograafilise stiili raames. Moodul võrgustik süsteemi on sõnastatud Josef Müller-Brockmanni töödes – eelkõige raamatus "The Grid System in Graphic Design". Šveitsi disainerite täiustatud moodulvõrgustikku peetakse Šveitsi stiili aluseks ja kaasaegse graafilise disaini võtmeelemendiks.
Lihtsad fondid.
Šveitsi stiili äratuntavaks tunnuseks oli lihtsate fontide – st seriifideta fontide – kasutamine. Lihtsaid fonte kasutati minimalistliku komponendina ja need moodustasid alternatiivi vanadele seriifidega antiikva-kirjatüüpidele, mis olid levinud 19. sajandi trükkimisel. Lihtsad fondid võimaldasid luua uue stiili, mida peeti mitte ainult praktiliseks, vaid ka kaasaegseks. Üks tuntumaid kirjatüüpe oli Helvetica, mille töötas 1957. aastal välja Šveitsi tüpograaf Max Miedinger koostöös Eduard Hoffmannga. Lihtsate kirjatüüpide kasutamine sai Šveitsi koolkonna eripäraks ja uue disaini märgiks.
Elementide asümmeetriline paigutus.
Asümmeetrilise paigutuse pärandas Šveitsi koolkond rahvusvahelise tüpograafilise stiili traditsioonist. 1920. aastatest alguse saanud asümmeetriline teksti paigutus sai Šveitsi graafilises disainis fundamentaalseks. Šveitsi koolkond tegi graafilise stiili aluseks asümmeetria, täiustades asümmeetrilise paigutuse tehnikaid ja luues selle stabiilse standardi.
Tühja ruumi kasutamine.
Tühja ruumi kasutamine on veel üks Šveitsi koolist päritud tehnika rahvusvahelise tüpograafilise stiili traditsioonis. Vaba ruum võimaldas säilitada lehekülje tasakaalu. Tühja ruumi kasutamine Šveitsi koolkonna traditsioonis on saanud kaasaegse graafilise minimalismi aluseks.
Vasakjoondus.
Vasakjoondus on Šveitsi koolkonna üks peamisi võtteid. Seda tehnikat kasutati nii rahvusvahelise tüpograafilise stiili raames kui ka konstruktivismi ja Bauhausi traditsiooni graafilistes süsteemides. Šveitsi koolkonna süsteemis sai see tehnika fundamentaalseks, tõrjudes praktiliselt välja muud paigutuspõhimõtted.
Peamised etapid.
20. sajandi esimene pool: Ernst Keller ja haridussüsteem.
Šveitsi koolkonna ja Šveitsi stiili areng oli otseselt seotud Šveitsi kunstihariduse süsteemi arenguga. Šveitsi disain on välja töötatud haridusasutustes. Šveitsi stiili kujunemine selles etapis on seotud Ernst Kelleri nimega, kes õpetas alates 1918. aastast Zürichi tarbekunstikoolis. Keller kujundas Šveitsi koolkonna aluspõhimõtted. Neid põhimõtteid kasutasid hiljem tema õpilased, eriti Josef Müller-Brockmann. Ernst Kelleri tegevust peetakse Šveitsi koolkonna kujunemise ja arengu varaseks etapiks.
Töö fontidega: 1950. aastad.
1950. aastatel toimus Šveitsi stiili elementide peenhäälestus. Uue klassikalise süsteemi kujunemise aluseks oli uute kirjatüüpide – ennekõike lihtsate seriifideta kirjatüüpide – loomine. Seda protsessi toetasid Max Miedinger ja tema kolleeg Eduard Hoffmann. Töötati välja font Neue Haas Grotesque, mis hiljem nimetati ümber Helveticakd – Šveitsi fondiks (Helvetia on üks Šveitsi nimedest). Helvetica loodi puhta fondina, mida sai rakendada ka pikkadele tekstilõikudele.
Klassikaline periood: 1950.–1960. aastad.
1950.–1960. aastaid peetakse Šveitsi stiili ajaloo klassikaliseks perioodiks. Selle perioodiga on seotud Šveitsi koolkonna peamiste meistrite – nagu Armin Hofmann, Josef Müller-Brockmann, Emil Ruder – tegevus. Sel perioodil kujunes välja kanoonilise süsteemina Šveitsi stiili kontseptsioon. Selle perioodiga on seotud Šveitsi koolkonna programmide kujunemine – loodi Armin Hofmanni, Emil Ruderi ja Joseph Müller-Brockmanni teoreetilised tööd. Sel perioodil anti välja ajakirju, mis toetasid Šveitsi stiili levikut ja tunnustamist. Alates 1946. aastast on ajakirjast Typografische Monatsblätter saanud üks modernismi ja Šveitsi stiili levitamise tööriistu. Aastatel 1958–1965 ilmus ajakiri Neue Grafik, mis määratles Šveitsi stiili põhimõtted, alused ja iseloomu. Selle toimetajad olid mõjukad disainerid, kes mängisid võtmerolli Šveitsi stiili arendamisel. Ajakirja graafika põhines Šveitsi koolkonna elementide järjekindlal kasutamisel. Neue Grafik aitas levitada uut stiili väljaspool Šveitsi. Üks toimetajaid, Joseph Müller-Brockmann, "otsis absoluutset ja universaalset graafilise väljenduse vormi objektiivse esitluse kaudu, suheldes publikuga ilma disaineri subjektiivsete tunnete või propaganda veenmistehnikate sekkumiseta."
Rahvuskoolid ja korporatiivne stiil: 1970. aastad.
On üldtunnustatud seisukoht, et Šveitsi graafika universaalsus mõjutas korporatiivse identiteedi kujunemist. Šveitsi stiil oli suurkorporatsioonide stiili aluseks. Pärast Teist maailmasõda kasutasid Šveitsi stiili USA suurkorporatsioonid ja ametlikud institutsioonid. Suured korporatsioonid on aluseks võtnud Šveitsi stiili, keskendudes selle lihtsusele ja intuitiivsele mõistmisele kultuuride vahel. Šveitsi stiil levis USA-s laialdaselt (eeskätt suurkorporatsioonide stiilina) ja oli ühtlasi aluseks Jaapani graafilise disaini koolkonnale, kus Šveitsi stiili kasutati universaalse suhtlusvahendina.
Tähtsus ja mõju.
Šveitsi stiili peetakse graafilise disaini üheks mastaapsemaks nähtuseks. Šveitsi koolkond määratles tänapäevase graafika süsteemi põhiprintsiibid ja välisilme. Šveitsi stiili kasutati peamise vahendina korporatiivse identiteedi põhimõtete kujundamisel eri valdkondades. Samuti aitas Šveitsi stiil kaasa minimalismi kui massilise kunstiõpetuse kujunemisele ja levikule. Arvatakse, et Šveitsi stiil oli tänapäevase arvutidisaini, eriti sileda disaini aluseks.