tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Sokoke kass

Sokoke kass on Keeniast Arabuko-Sokoke metsast pärit ja praegugi seal vabalt elav kassitõug, mida varem tunti "khadzonzo" (girlama keeles 'näeb välja nagu puukoor') nime all.
Tõenäoliselt on sokoke kassid selles metsas elanud sajandeid. Haruldase tõu avastas Keenias Watamu küla lähedal elav briti päritolu Jeni Slater 1978. aastal, kui tema aednik leidis aiast emakassi koos poegadega. Tänapäeval teavad kohalikud elanikud tõust vähe või üldse mitte midagi.
Metsas elavate sokoke kasside arvu ei oska keegi ka ligikaudselt hinnata. Impordinõuded lemmikloomade sissetoomiseks Euroopa Liitu on üsnagi ranged. Väljaspool oma looduslikku keskkonda leidub sokoke kasse üsna vähe, peamiselt Põhja-Euroopa riikides ja USA-s. Eri allikate andmetel arvatakse väljaspool Keeniat olevat ligikaudu 30 poegimisealist ja -võimelist emast.
FIFE tunnustas sokoke kassi tõuna 1993. aastal. 2020. aasta seisuga on tõug tunnustatud kõigis suuremates tõukassiorganisatsioonides. Sokoke kass on lühikarvaline, suhteliselt väikese pea ja pika sabaga kass. Aluskarva samahästi kui ei ole, jalad on pikad, liikumine väga graatsiline. 
Nad on elavaloomulised ja väga uudishimulikud kassid, kel läheb uue elukohaga kohanemiseks aega. Sokokekasvatajad kinnitavad, et need kassid kiinduvad tugevasti nii oma pere inimestesse kui ka teistesse kassidesse, mis teeb nende sisseelamisaja uues kodus pärast võõrutamist tavapärasest pikemaks. Sülekassielule eelistavad nad jooksmist ja mängimist ning vaatamata päritolule pole nad agressiivsed.
Eestis sündis esimene sokoke tõugu kasside pesakond augustis 2009.
Rogense oja

Rogense oja (ka "Rogenese oja") on oja Pärnumaal Põhja-Pärnumaa vallas Rukkikülas ja Raplamaal Märjamaa vallas Nurme ja Ojaäärse külas.
Oja saab alguse Rukkikülas Valgu–Libatse tee juures. Oja ülemjooksust umbes 300 m itta jääb Rogenese raba (Kõrgeraba). Keskjooksul voolab paremalt ojja Kuralepa kraav (2,8 km suudmest). Alamjooksul ületab oja Valgu–Libatse tee (Madise sild). Oja suubub Ojaäärse külas vasakult Nurtu jõkke (9,1 km suudmest).
Oja on savikas avalik veekogu, mille piiranguvöönd on 100 m.
Rogense oja keskkonnaregistri kood on VEE1113500.
Grigori Klimov

Grigori Klimov (vene keeles Григорий Петрович Климов; kodanikunimi Igor Kalmõkov, Игорь Борисович Калмыков; 26. september 1918 Novotšerkassk – 10. detsember 2007 New York) oli vene kirjanik, kelle kommunismivastaste teoste sisu on konspiroloogiline ja eugeeniline. 
Tema teosed "Punane kabala", "Nõukogude tarkade protokollid" ja "Jumalarahvas" on tunnistatud Venemaal äärmuslikuks ja kantud Föderaalsesse ekstremistlike materjalide nimekirja.
Elulugu.
Ta sündis arsti peres. 1941. aastal lõpetas ta Novotšerkasski Industriaalinstituudi ja astus Sõjaväe Võõrkeelte Instituuti Moskvas. Pärast instituudi lõpetamist 1945. aastal suunati ta saksa keele tõlgina nooremleitnandi auastmes Nõukogude Sõjalise Administratsiooni teenistusse Berliinis. Olles saanud käsu naasta Moskvasse, põgenes ta 1947. aastal Lääne-Saksamaale. Aastatel 1949–1950 töötas ta CIA Harvardi projekti ("Harvard Project on the Soviet Social System") juures ning tegi psühholoogiaküsitlusi Nõukogude põgenike seas. Aastatel 1951–1955 oli ta Sõjajärgsete NSV Liidu Emigrantide Keskkoondise (Центральное Объединение Послевоенных Эмигрантов из СССР, ЦОПЭ) esimees ning ajakirjade Svoboda (Свобода) ja Der Antikommunist (ilmus saksa keeles) peatoimetaja. Vietnami sõja ajal töötas ta insenerina sõjaväelennuvälja ehitusel Lõuna-Vietnamis. 
1951. aastal kirjutas ta raamatu "Песнь победителя" ('võitja laul'), mis ilmus 1953. aastal erinevate pealkirjade all saksa ("Berliner Kreml", 'Berliini Kreml'), inglise ("Terror Machine", 'terrorimasin') ja prantsuse keeles ("Les Russes à Berlin", 'venelased Berliinis'). 17-miljonilises tiraažis ilmunud raamatul ja selle järgi tehtud filmil oli suur menu.
Teosed.
Raamatu "Berliner Kreml" järgi valmis 1953. aastal film "Weg ohne Umkehr" ('tagasiteed ei ole'). Rahvusvahelisel Berliini filmifestivalil 1954. aastal pälvis see kuldkarika parima mängufilmi kategoorias ja Ameerika Ühendriikides 1955. aastal Kuldgloobuse parima välismaise filmi kategoorias.
Kuralepa kraav

Kuralepa kraav on kraav Pärnumaal Põhja-Pärnumaa vallas Pööravere külas ja Raplamaal Märjamaa vallas Nurme külas.
Kraavi pikkus on 4,7 km ning see suubub paremalt Rogenese ojja (2,8 km suudmest). Kraavi valgla on 19,3 km². 
Kraavi lähe on Pööravere külas. Kraavi suue on Nurme külas. Keskjooksul jääb kraavi läänekaldale Rogenese raba (Kõrgeraba).
Kraav on tehislik mitteavalik veekogu, mille piiranguvöönd on 50 m.
Kuralepa kraavi keskkonnaregistri kood on VEE1113600.
Posttonaalne muusikateooria

Posttonaalne muusikateooria (inglise keeles "post-tonal music theory") on 20. sajandi teisel poolel tekkinud muusikateooriate kogum, mille eesmärk on kirjeldada väljaspool funktsionaalharmooniat loodud muusikat. 
Posttonaalse muusikateooria fookuses on põhiliselt atonaalne ja dodekafooniline muusika, kuid lisaks tegeleb see ka hilisromantilise muusikaga, mis on eemaldumas toonikat rõhutavast funktsionaalharmooniast, kuid ei ole sellest veel täielikult loobunud. Sellise hilisromantilise muusika kohta kasutatakse ka mõistet "kolmkõlaline posttonaalne muusika" ("triadic post-tonality"), mille võttis kasutusele William Rothstein seoses Richard Wagneri muusikaga, kuid sellist muusikat leidub palju ka 20. sajandil.
Posttonaalse muusikateooria üheks keskseks mõisteks on dissonantsi emantsipatsioon.
Välislingid.
Lock, Gerhard 2003. "Milleks analüüsida muusikateost? Muusikateooria võimalustest XX ja XXI sajandil". TeMuKi
Riho Saard

Riho Saard (sündinud 27. oktoobril 1961 Tallinnas) on eesti teoloog, kirikuajaloolane ja kultuuriloolane.
Elulugu.
Riho Saard on teenistujate poeg.
1980 lõpetas ta Tallinna 37. Keskkooli, 1987 Tallinna Polütehnilise Instituudi ehitusteaduskonna. 1990–2000 õppis ta Helsingi Ülikooli teoloogiateaduskonnas, 1997 kaitses samas teoloogiamagistri kraadi, 2000 teoloogialitsentsiaadi ja teoloogiadoktori kraadi väitekirjaga "Eesti rahvusest luterliku pastorkonna väljakujunemine ja vaba rahvakiriku projekti loomine 1870–1917" (Saarijärvi, 2000).
1999–2001 oli Saard Eesti Vabariigi okupatsioonide repressiivpoliitika uurimise riikliku komisjoni teadur, 2000–01 Eesti Humanitaarinstituudi eesti kultuuriloo õppetooli professori kohusetäitja, 2002–04 ajaloo ja eesti kultuuriloo ühisõppetooli professor, ühtlasi aastast 2002 Helsingi Ülikooli üldise kirikuajaloo dotsent ja aastast 2005 ka Joensuu Ülikooli üldise kirikuajaloo dotsent. 2000. aastast on ta EELK Usuteaduse Instituudi ajaloolise õppetooli professor. Ta on pidanud loengukursusi eesti kultuuriloost, maailma religioonidest, Eesti kiriku- ja usuliikumiste ajaloost, religiooniteoloogiast, missioloogiast, sümboolikast, Soome luterliku kiriku ja Vene õigeusu kiriku usudialoogist ning Eesti luterlusest.
Teadustöö.
Riho Saardi peamised uurimisvaldkonnad on olnud Eesti kiriku ja usuliikumiste ajalugu ning diakoonia ajalugu, eesti teoloogiline mõttelugu ja eestlaste religioosse identiteedi kujunemine. Ta on uurinud ka Hiiumaa kultuurilugu ning Soome ja Eesti kultuurikontakte.
1997–99 osales ta teadurina Helsingi Ülikooli ja Soome Akadeemia uurimisprojektis "Uskonto ja kirkko kansallisen identiteetin murrosaikoina Baltiassa ja Itä-Euroopassa". 2000–01 sai ta Jenny ja Antti Wihuri fondi grandi uurimistööks teemal "Teologisen kirjallisuuden vienti Soomesta N-Viron 1950- ja 1980-luvuilla", 2001–04 Eesti Teadusfondi grandi Tartu Ülikooli usuteaduskonna ja EELK Usuteaduse Instituudi ühisprojekti "Eesti teoloogilise mõtte lugu" osaprojektile "Saksa kultuurprotestantism ja Theodor Tallmeister". 2002–04 oli ta Helsingi Ülikooli rahvusvahelise "Kylmä sota" projekti osaprojekti "Venäjan ortodoksisen kirkon ja Suomen ev.-luterilaisen kirkon väliset oppineuvottelut kylmän sodan vuosina" täitja-projektiteadur. 1994–95 toimetas ta Olaf Silla 1938. a ilmunud "Eesti kirikuloo" uustrüki (1999) ja 2003 Marju Raabe teose "Eesti kirikutekstiilid 1917–2000" jm.
Saard on Eesti Kirikuajaloo Seltsi, Soome Kirikuajaloo Seltsi, Akadeemilise Teoloogia Seltsi ning Nõukogude aja uurimiskeskuse (S-keskus) liige. Tal on ilmunud vähemalt 20 teaduspublikatsiooni, sh 6 monograafiat.
Tunnustus.
2008. aasta jaanuaris sai Riho Saard Akadeemia 2007. aasta artikliauhinna "universalia" alal artikli "Religiooniteoloogiast ja religioonide dialoogist" eest.
NYYD Ensemble

NYYD Ensemble (harvemini kirjutatud "Nyyd Ensemble") on Eestis tegutsev uue muusika instrumentaalansambel. Ansambli tuumiku moodustavad keel- ja puhkpillikvintett, trompet, tromboon, löök- ja klahvpillid. Koosseis muutub vastavalt esitatava teose vajadustele ühest mängijast kammerorkestrini. Ansambli kunstiline juht ja dirigent on Olari Elts.
Ansambli esimene kontsert oli rahvusvahelisel nüüdismuusikafestivalil NYYD'93, mille järgi ka omale nimi saadi.
Ansambli repertuaaris on erisuguste stiilitaotlustega muusikat 20. sajandi algusest tänapäevani. Esitatud on üle 80 helilooja muusikat Debussyst, Schönbergist ja Stravinskist Tan Duni, Heiner Goebbelsi ja nooremateni. Ansamblil on tihedad sidemed ka eesti heliloojatega (Eino Tamberg, Lepo Sumera, Raimo Kangro, Erkki-Sven Tüür, Tõnu Kõrvits, Märt-Matis Lill, Jüri Reinvere, Helena Tulve, Toivo Tulev, Mari Vihmand jt).
Ansambel on teinud koostööd Peeter Jalakaga muusikateatriprojektides (nt Stravinski "Sõduri lugu" 1996. aastal, Lepo Sumera multimeedia- ja kammerooper "Olivia meistriklass (esiettekanne; 1997. aastal ja Mauricio Kageli teoste õhtu "Variété" (2002)).
Ansambel on mänginud ka välismaistel nüüdismuusikafestivalidel.
Viisuti kraav

Viisuti kraav on kraav Raplamaal Märjamaa vallas Kangru, Käriselja ja Veski külas.
Kraavi pikkus on 5 km ning see suubub paremalt Velise jõkke (31,7 km suudmest). Kraavi valgla on 4,4 km². 
Kraavi lähe on Kangru külas. Kraavi suue on Veski külas. Alamjooksul ületab kraavi Haimre–Sulu–Velise tee, seal asub ka Sillaotsa talu dendraarium koos pargi ja puiesteega.
Kraav on mitteavalik veekogu, mille piiranguvöönd on 50 m.
Viisuti kraavi keskkonnaregistri kood on VEE1113700.
Pro Tools

Pro Tools on digitaalse helitöötlussüsteemi platvorm Mac OS X-i ja Microsoft Windowsi operatsioonisüsteemis kasutamiseks. Pro Toolsi arendaja ja tootja on Avid Technology divisjon Digidesign. 
Pro Tools on levinud helitöötlustööstuse professionaalide seas, kes kasutavad paketti salvestamiseks ja töötlemiseks muusika tootmisel, filmide helindamisel ja televisioonis järeltöötluses. 
Pro Toolsil on kolme tüüpi süsteeme: HD, LE ja M-powered. HD on kõige täiuslikum pakett, mille näol on tegemist tarkvara ja riistvara integratsiooniga. Riistvara sisaldab välist A/D konverterit ja sisest PCI või PCIe helikaarti koos digitaalsignaali protsessoriga (DSP). Tavatarbija tasemel pakett Pro Tools LE süsteemis teostatakse andmetöötlus kasutaja arvutis. Pro Tools LE ei tööta tavaliste üldlevinud tasemel helikaartidega. Salvestamiseks ja taasesitamiseks on tarvis Digidesigni helikaarti. M-Powered paketi kasutamiseks on tarvis M-Audio riistvara ning iLok litsentsi.
Pro Tools on põhimõtteliselt sarnane mitmerealise lintmaki ja miksimispuldiga, lisaomaduseks on võimalused, mida saab teostada vaid digitaalses keskkonnas. Kõige täiuslikum pakett toetab diskreetimissagedusi kuni 192 kHz ning bitisügavusi kuni 16- ja 24-bit, avada saab WAV, AIFF, MP3, SDII helifaile ja QuickTime'i videofaile. Kasutada saab ajakoode, tempokaarte, automaatseid seadeid ja ruumilise heli võimalusi.
Velise peakraav

Velise peakraav on kraav Raplamaal Märjamaa vallas Aravere, Kilgi, Mäliste, Velisemõisa ja Võeva külas.
Peakraavi pikkus on 10 km ning see suubub Velisemõisa külas vasakult Velise jõkke (26,4 km suudmest). Peakraavi valgla on 31,6 km². Peakraav saab alguse Mäliste külas. Vasakult suubub peakraavi Aravere oja (1,4 km suudmest). Alamjooksul jääb peakraavi idakaldale kaitsealune Velise park. Samas ületab kraavi Raikküla–Päärdu tee.
Peakraav on savika veega avalik veekogu, mille piiranguvöönd on 100 m.
Velise peakraavi keskkonnaregistri kood on VEE1113800.
Aravere oja

Aravere oja on oja Raplamaal Märjamaa vallas Aravere, Mäliste ja Velisemõisa külas.
Oja suubub Velisemõisa külas vasakult Velise peakraavi (1,4 km suudmest).
Oja on mitteavalik veekogu, mille piiranguvöönd on 50 m.
Aravere oja keskkonnaregistri kood on VEE1113900.
Sirbik

Sirbik ("Drepanocladus") on lehtsammalde klassi ja tömpkaanikuliste sugukonda kuuluv perekond. 
Kirjeldus.
Sirbikud on suhteliselt suured lehtsamblad, kelle varre pikkus on keskmiselt 5–20 cm. Taime lehed on alaosas munajad ja tipu pool ahenevad teritunud tipuks (kallas-sirbiku lehed võivad vahel ka sirged olla). Leheservad on siledad. Rood on lihtne ja ulatub lehe keskpaigani, lehe tippu või tipust välja. Tiivakrakud on põisjad või väikesed ja paksukestalised.
Sirbikud eelistavad kasvada liigniisketes paikades või lausa veekeskkonnas.
Eesti liigid.
Eestis leidub 7 siia perekonda arvatud liiki:
Mõrhorod

Mõrhorod (vene keeles Миргород "Mirgorod") on linn Ukrainas Poltava oblastis, Mõrhorodi rajooni keskus. Asub Horoli jõe ääres.
Mõrhorod on üks Ukraina vanimaid linnu. 12. sajandil rajati see ühena Kiievi-Vene idapoolsetest piiripunktidest. Linna esmamainimise aastaks on peetud 1530 või 1575. aastat. 1649. aastast oli linn Mõrhorodi kasakapolgu halduskeskus. 17. sajandil oli linn püssirohu valmistamise keskus.
20. sajandi algusest on Mõrhorod tuntud mudaravikuurort. 1927. aastal hakati seal puurima mineraalvett.
Jaan Arder

Jaan Arder (26. veebruar 1952 Tallinn – 24. juuli 2014 Tallinn) oli eesti muusik.
Jaan Arder kuulus ansamblitesse Hortus Musicus, Apelsin, Lust Fest, Elavad klassikud jne. Kooliajal õppis viiulimängu, hiljem mängis ansamblites lisaks laulmisele pilli (kitarri, mandoliini, steelkitarri jne).
Jaan Arder sündis pastor Árpád Arderi ja Veronika Arderi peres. Tema vanem vend oli luuletaja Ott Arder ning õed Madli ja Aade. Jaan Arderi vanaisa (Arpád Arderi isa) oli Aleksander Arder. Jaan Arderi isapoolne vanaema oli Eesti riigimehe Jaan Poska tütar Tatjana Poska (1900–1988). Tema tütar on Helin-Mari Arder.
Jaan Arder suri 24. juulil 2014 Tallinnas, 31. juulil 2014 saadeti ta Oleviste kirikust Tallinna Aleksander Nevski kalmistule.
Andres Jõesaar

Andres Jõesaar (sündinud 24. juulil 1959) on eesti meediajuht. 
Aastatel 2003–2012 oli Jõesaar Eesti Rahvusringhäälingu nõukogu esimees. 2022. aastast on ta Kultuuriministeeriumi meedianõunik.
Haridus.
Andres Jõesaar on lõpetanud 1977. aastal Tallinna 2. Keskkooli ja 1982. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi peenmehaanikainseneri erialal (MA). 2005. aastal kaitses ta magistritöö Tartu Ülikoolis meedia ja kommunikatsiooni erialal ja sai magistrikraadi (MA). 2011. aastal kaitses Tartu Ülikoolis doktoriväitekirja meedia ja kommunikatsiooni erialal.
Koostöö

Koostöö on mitme subjekti tegevus ühise eesmärgi saavutamiseks.
Koostöö all mõeldakse enamasti koos töötamise protsessi, mille tegutsemise viis arvestab eri osapoolte huve. Oluline on pooltevaheline mõistev suhtumine. Pooled peavad aru saama, et nad töötavad ühise eesmärgi nimel.
Hortus Musicus

Hortus Musicus (ladina keeles 'muusika-aed') on Eesti vanamuusikaansambel, mille asutas 1972. aastal Andres Mustonen. 
Ansambli repertuaaris on keskaja ja renessansi muusika: gregooriuse koraal, organumid, keskaegsed liturgilised draamad, hümnid ja motetid, franko-flaami koolkond, Itaalia "trecento"-meistrid, 16. sajandi range polüfoonia, prantsuse šansoonid, itaalia madrigalid, "frottola"'d ja villanellad, varajased sonaadid ja vaimulikud suurvormid 17.–18. sajandist. Esitatakse ka 20. sajandi heliloojate muusikat, mis sageli on spetsiaalselt ansambli jaoks loodud.
Ansambel on andnud kontserte Euroopas, Ameerika Ühendriikides, Jaapanis ja Iisraelis. 
Alates 18. juulist 2025 jätkab seni Eesti Kontserdi koosseisu kuulunud vanamuusikaansambel Hortus Musicus tegevust iseseisva ansamblina.
Sotsiaalsed oskused

Sotsiaalsed oskused on oskused, mida inimesed vajavad teistega suhtlemiseks ja teiste mõjutamiseks.
Järve keskus

Järve keskus on kaubanduskeskus Tallinnas Järvel aadressil Pärnu maantee 238.
Ajalugu.
1995. aastal erastati AS Silikaat tehas suurettevõtja Vello Kunmani poolt, Vello Kunman sai ka maatüki Tallinnas Pärnu maantee 238 ääres. Tootmine koliti Männikule ja kaheksa hektari suurusele maa-alale kerkis Järve keskus. 
1997. aastal lõpetas AS Silikaat tootmistegevuse Järvel, Järve hooneid hakati kasutama kaubanduspindadena ning jätkati Silikaadi Kaubahoovi nime all tuntud hoonete arendamisega. 2002. aasta 1. oktoobril avati pidulikult Järve kaubanduskeskus, mis ühendas kõik eraldiseisvad hooned.
Silikaat Grupi alla koondub tänapäeval 33 Eesti kapitalil põhinevat ettevõtet. Tuntumad Silikaat Grupi ettevõtted on AS Silikaat, OÜ Järve Kaubanduskeskus, AS Aatrium Sisustuskaubamaja, põllumajandusettevõtted OÜ Kõo Agro OÜ ja OÜ Mangeni PM ning taastuvenergiaallikatest transpordikütust tootev OÜ Biometaan.
Allvar Gullstrand

Allvar Gullstrand (5. juuni 1862 Landskrona – 28. juuli 1930 Stockholm) oli rootsi silmaarst ja arstiteadlane.
Gullstrand sündis sõjaväearsti Pehr Alfred Gullstrandi ja tema abikaasa Sofia pojana.
Gullstrand õppis aastatel 1880–1885 Uppsala Ülikoolis, veetis seejärel aasta Viinis ning siis lõpetas 1888 oma meditsiiniõpingud Stockholmis. 1890 promoveeriti ta doktoriks ja ta töötas seejärel dotsendina. Alates 1894 kuni oma emeriteerumiseni 1927 oli ta oftalmoloogia- ja optikaprofessor Uppsala Ülikoolis, olles ülikooli läbi aegade esimene oftalmoloogiaprofessor.
Ta uuris alates 1890. aastast astigmatismi. Ta täiustas oftalmoskoopi ja korrigeerivaid läätsi (1900), mida kasutada pärast katarakti ehk läätsekae silmast eemaldamise operatsiooni.
Aastal 1905 sai Allvar Gullstrand Rootsi Kuningliku Teaduste Akadeemia liikmeks.
Ta rakendas füüsikalise matemaatika meetodeid optiliste kujutiste ja valguse refraktsiooni uurimiseks silmas. Selle töö eest sai ta 1911 Nobeli meditsiiniauhinna.
Aastal 1921, kui Gullstrand kuulus Nobeli füüsikaauhinna komiteesse, jäi tema vastuseisu tõttu füüsikaauhind välja andmata, sest Gullstrand ei tunnistanud relatiivsusteooriat ega nõustunud auhinna andmisega Albert Einsteinile. Auhind anti tagantjärele alles järgmisel aastal, kui Einstein esitati hoopis fotoefekti selgitajana.
Ta abiellus 1885 Signe Christina Breitholtziga. Abielust sündis üks tütar, kes suri noorelt.
Margus Luik (jalgpallitegelane)

Margus Luik (28. mai 1967) on Eesti endine jalgpalliametnik, ajakirjanik ja publitsist. 
Ta on töötanud Eesti jalgpalliliidu pressiesindaja (1992–1994) ja UEFA Meistrite Liiga asjaajajana, samuti kommenteerinud Eesti telekanalites jalgpalliülekandeid ja avaldanud mitu jalgpalliteemalist raamatut.
Harju maakohus mõistis Margus Luige 21. detsembril 2011 süüdi lasteporno hoidmises, lapse seksuaalses ahvatlemises ja katses kohtuda lapsega seksuaalsel eesmärgil ning mõistis talle kahe aasta ja seitsme kuu pikkuse vangistuse, millest tal tuli vanglas ära kanda üks kuu. Ta vabanes vanglast 16. jaanuaril 2012.
Rahvusvaheline muusikapäev

Rahvusvahelist muusikapäeva peetakse 1. oktoobril. Selle tähistamise traditsiooni algatas 1975. aastal Rahvusvahelise Muusikanõukogu tollane president, viiuldaja Yehudi Menuhin. Menuhin kutsus sel päeval üles teadvustama muusika tähtsust kõigi inimeste elus, rõhutama, et muusika on üks inimkonna alustalasid.
Eestis antakse rahvusvahelisel muusikapäeval välja Eesti Muusikanõukogu muusikapreemiad ja Eesti Kultuurkapitali helikunsti sihtkapitali aastapreemiad.
Nafarroa Bai

Nafarroa Bai (baski 'Navarra Jah', lühend NaBai) on parteide koalitsioon, mis tegutseb Hispaanias Navarra autonoomses ringkonnas. Koalitsiooni kuuluvad parteid Aralar ja Baski Rahvuspartei ja Navarra sõltumatud. Batzarre ja Eusko Alkartasuna olid asutajaliikmed, kuid lahkusid koalitsioonist aastal 2011. 
Nafarroa Bai asutati 2003. aastal enne 2004. aasta parlamendivalimisi, et saada koht Hispaania parlamendis. See eesmärk saavutati ning Uxue Barkos valiti parlamenti. 2007. aasta kohalikel valimistel kogus partei 23,7% häältest ja sai 12 kohta Navarra parlamendis.
Nafarroa Bai orientatsioon on baski rahvuslus. 
Ühenduse noorteorganisatsioon on 2008. aastal asutatud Gazteok Bai.
Nõmme-Väikse ringdepoo

Nõmme-Väikse ringdepoo oli kitsarööpmelise raudtee vedurite ringdepoo Nõmme-Väikse jaama lähedal. Asub aadressil Salve tänav 6.
Depoo sai valmis 1919. aastal. Esialgu loodi pöördsillaga depoo 25 kanaliga, 70 veduri jaoks. 1922 ja 1924 lammutati kummalgi aastal 5 kanali jagu depood ning tänapäevani on säilinud ülejäänud 15 kanalit.
Ringdepoo oli suurejoonelisemaid raudtee abiehitisi Eestis.
Vasknarva põllumeeste konvent

Vasknarva põllumeeste konvent asus Karjati külas.
Konvendi tegevus- ja valimispiirkonda kuulusid Piiri, Raja ja Vasknarva vald.
17. mail 1936 valiti konvendi liikmeteks Timofei Jõgi, Sergei Kutusov, Grigori Smidt, Jaan Alas, Aleksander Deše, Vassili Marutkin, Aleksander Room, Nikolai Judin, Savva Kedrov, Aleksei Sotskov, Nikolai Vlasovski, Ivan Smorodov, Nikolai Tšernov, Ivan Käsperov ja Vassili Golubev.
Aleksander Aas

Aleksander Aas (endine Aleksander Krull; 3. oktoober 1894 Väinjärve vald, Järvamaa – 29. september 1959) oli Väinjärve vallavanem ja Koeru põllumeeste konvendi esimees.
Osales Esimeses maailmasõjas ja Vabadussõjas, Kalitsa vabatahtliku tuletõrjeühingu asutajaliige 1934 ja laekur, Väinjärve vabatahtliku tuletõrjeühingu abiesimees, Eesti Lihaekspordi nõukogu liige, Koeru Piimaühistulaekur, Koeru-Väinjärve Põllumeeste Seltsi abiesimees, Isamaaliidu Kalitsa osakonna esimees ja Järvamaa keskjuhatuse laekur. Omavalitsuste esinduskogude poolt valitud esindajate kogu liige.
Alates 1921. aastast abielus Leontine Treudega, poeg Ülo.
1941. aastal küüditati Siberisse, maetud Koeru uuele kalmistule.
Kolovere-Kalju vald

Kolovere-Kalju vald oli vald Läänemaal aastail 1930–1939.
Juba enne liitumist kasutasid Kolovere ja Kalju vallavalitsus ühist, 1895. aastal valminud vallamaja Maidla külas (praegu Ullimulla talu).
Kaks valda ühendati kohtu- ja siseministri 1930. aasta 11. märtsi otsusega, millele eelnes Lääne maavolikogu otsus 21. detsembril 1929. Ühinemine jõustus 1. aprillist 1930.
1939. aasta vallareformiga liideti enamus Kolovere-Kalju vallast uue Kullamaa vallaga.
Kadrina põllumeeste konvent

Kadrina põllumeeste konvent oli põllumeeste konvent Kadrina alevikus.
Konvendi tegevus- ja valimispiirkonda kuulusid Undla, Vohnja ja Aaspere vald.
17. mail 1936 valiti konvendi liikmeteks Johannes Otsa, August Saaga, Villem Vunderlich, Heinrich Kübarsepp, Rudolf Penno, August Vann, Kaarel Põesaste, Johannes Uibo, Enn Erilaid, Joosep Viideberg, Julius Kaldma, Elmar Rei, Anton Lindam, August Anga ja Jüri Lepik.
Haljala põllumeeste konvent

Haljala põllumeeste konvent oli põllumeeste konvent Haljala alevikus.
Konvendi tegevus- ja valimispiirkonda kuulusid Kunda, Haljala, Vihula ja Palmse vald.
17. mail 1936 valiti konvendi liikmeteks Robert-Mihkel Ager, Leopold Gustavson, Aleksander Aalberk, Toomas Eskel, Voldemar Pervik, Georg Nõlvak, Karl Lepik, Karl Lassur, Gustav-Eduard Mark, Aleksander Prok, Leopold Tambek, Evald Etverk, Johannes Õunmann, Kusta Jahilo ja Karl Leemet.
Kuusalu põllumeeste konvent

Kuusalu põllumeeste konvent oli põllumeeste konvent Kuusalu alevikus.
Konvendi tegevus- ja valimispiirkonda kuulusid Kõnnu, Kolga ja Kuusalu vald.
17. mail 1936 valiti konvendi liikmeteks Eduard Baumeister, Valter Lipsmäe, Jaan Ilbak, Gustav Vilbiks, Jakob Kalle, Oskar Tammiko, Eduard-Jakob Maasikas, Hans Volberg, Lembit Jalak, Kaarel Tooming, Johannes Dankmann, Jakob Heinsoo, Kaarel Uurmann, Kustav Andre ja Johannes Piibemann.
Raasiku põllumeeste konvent

Raasiku põllumeeste konvent asus Raasiku raudteejaama alevikus.
Konvendi tegevus- ja valimispiirkonda kuulusid Jõelähtme, Raasiku, Peningi ja Anija vald.
17. mail 1936 valiti konvendi liikmeteks Johannes Pajupuu, Otto Reindorf, Arnold Raagul, Johannes Kallang, Johannes Greenbaum, Valter Roots, Jüri Toom, Aleksander Pitkve, Anton Kukk, Paul Männik, Friedrich Kasemägi, Ferdinand Lass, Voldemar Andevei, Joosep Reinholm ja August Irves.
Kose põllumeeste konvent

Kose põllumeeste konvent oli põllumeeste konvent Kose alevikus.
Konvendi tegevus- ja valimispiirkonda kuulusid Ravila, Kuivajõe, Kõue ja Kuimetsa vald.
17. mail 1936 valiti konvendi liikmeteks Voldemar Pauls, Kustav Martin, Jüri Saluste, Artur Maipuu, Jaan Schäfer, Alfred Anton, Jaan Moor, Rudolf Mägis, Hans Niirmann, Johannes Lauk, Johannes Lillevälja, Artur Kasera, Johannes Piirsalu, Kaarel Lutsoja ja August Hammer.
Rapla põllumeeste konvent

Rapla põllumeeste konvent asus Rapla alevikus.
Konvendi tegevus- ja valimispiirkonda kuulusid Kehtna, Järvakandi, Raikküla, Rapla ja Juuru vald.
17. mail 1936 valiti konvendi liikmeteks Mats Karjaveski, Jaan Pindus, Jüri Verro, Johannes Bachmann, Juhan Lumberg, Eduard Saar, Johannes Salm, Martin Perdi, Johannes Võmma, Herman Kaasik, Otto Vanajuur, Oskar Leinsalu, Rudolf Viks, Jüri Laurimaa ja Eduard Neumann.
Nõmme alevivolikogu

Nõmme alevivolikogu oli Nõmme alevi esindusorgan, mille ülesanne oli Nõmme elu korraldamine otsuste vastuvõtmisega. Volikogu tegutses aastatel 1917–1926.
Nõmme nimetati 12. novembril 1926 linnaks. Viimane alevivanem jätkas linnapea kohustuste täitmist ja viimane alevivolikogu linnavolikogu kohustuste täitmist kuni uue volikogu kokkukutsumiseni 17. veebruaril 1927. 
Koosseisud.
Nõmme alevivolikogul oli neli koosseisu:
Esimene alevivolikogu.
Liikmeid oli 40, sellest bolševikke 19, sotsiaaldemokraate 7, Nõmme kodanikke (eestlasi) 8 ja sakslasi 6. 
6. jaanuaril 1918 nimetati see volikogu ümber Nõmme Töörahva Nõukoguks.
Kohila põllumeeste konvent

Kohila põllumeeste konvent oli põllumeeste konvent Kohila alevikus.
Konvendi tegevus- ja valimispiirkonda kuulusid Kohila, Hageri, Kernu ja Varbola vald.
17. mail 1936 valiti konvendi liikmeteks Aleksander Kõrv, Gustav Jänes, August Hammer, Johannes Ausmees, Johannes Raspel, Heinrich Västrik, Martin Liiv, Gustav Reintam, Johannes Ploompuu, August Klapp, Aleksander Rikberg, Aleksander Starkopf, Hugo Soomann, Jüri Treiberg ja Jaan Drell.
Kamogawa

Kamogawa on linn Jaapanis Chiba prefektuuris. Asub Bōsō poolsaarel.
Anaerobioos

Anaerobioos ehk anoksübioos on elu keskkonnas, kus puudub vaba hapnik (O2). Anaeroobset keskkonda asustavad anaeroobid. Anaerobioosi võib leida veekogude põhjamudast, sügavalt pinnasest jne. Anaerobioosi vastand on aerobioos.
Anaeroobset keskkonda asustavate organismide energia saadakse kas käärimisest või anaeroobsest hingamisest, kusjuures viimasel juhul osutub elektroni lõppaktseptoriks tavaliselt oksüdeerunud mineraalühend, näiteks nitraat.
Pallase peakraav

Pallase peakraav (ka "Palase peakraav") on kraav Raplamaal Märjamaa vallas Palase ja Päärdu külas.
Peakraavi pikkus on 5,1 km ning see suubub vasakult Velise jõkke (20,8 km suudmest). Peakraavi valgla on 11,2 km². Peakraavi lähtest lõunasse jääb Selja-Põdra hoiuala. Kraavi ületavad Päärdu–Leibre tee ja Tallinna–Pärnu–Ikla maantee.
Peakraav on tehislik mitteavalik veekogu, mille piiranguvöönd on 50 m. 
Pallase peakraavi keskkonnaregistri kood on VEE1114000.
Tamma oja

Tamma oja on oja Raplamaal Märjamaa vallas Araste, Sääla ja Vaguja külas.
Oja lähe on Araste külas Illaste rabast idas ja see suubub Sääla ja Vaguja küla piiril paremalt Velise jõkke (13,7 km suudmest). Keskjooksul ületab oja Päärdu–Tõnumaa tee.
Oja on savika veega mitteavalik veekogu, mille piiranguvöönd on 50 m.
Tamma oja keskkonnaregistri kood on VEE1114100.
Herta Müller

Herta Müller (sündinud 17. augustil 1953 Rumeenias Timiși maakonnas Niţchidorfis) on Rumeenia päritolu saksa kirjanik, 2009. aasta Nobeli kirjandusauhinna võitja.
Elulugu.
Müller sündis Lääne-Rumeenias Banaadis külas, mis kuni 1980. aastateni oli saksakeelne küla. Rumeenia keelt õppis ta alles algkoolis. Ta õppis Timişoara ülikoolis germanistikat ja rumeenia kirjandust.
Müller alustas tööd tehases tõlgina, aga vallandati 1979, kui ta keeldus Securitatega koostööd tegemast. Seejärel töötas ta lasteaias ja andis saksa keele eratunde.
1985. aastal lükati tagasi tema taotlus asuda elama Lääne-Saksamaale. Siiski sai ta kaks aastat hiljem selle loa. Ta asus koos oma abikaasaga elama Lääne-Berliini, kus nad elavad tänapäevani. Pärast emigreerumist töötas ta nii Saksamaa kui välismaa ülikoolides lektorina.
1995. aastal valiti ta Saksa Keele ja Luule Akadeemiasse, sellele järgnes rida auameteid. 1997. aastal loobus ta kohast PEN-klubis protestiks Ida- ja Lääne-Saksamaa PEN-klubide ühendamise vastu.
Looming.
Herta Mülleri esimene romaan "Niederungen" ilmus tsenseerituna 1982. aastal Rumeenias saksa keeles. See käsitles elu saksa kultuuri mõju all olevas Banaadis lapse pilgu läbi. Peaaegu kõik tema proosateosed käsitlevad sakslaste elu Rumeenias, neile osaks saavaid alandusi ja nende katseid emigreeruda. 1986. aastal ilmus "Der Mensch ist ein großer Fasan auf der Welt", 1993. aastal "Der Wächter nimmt seinen Kamm", 1994. aastal "Herztier" ja 2003. aastal esseekogu "Der König verneigt sich und tötet". 
2009. aastal ilmus romaan "Atemschaukel" ("Hingamise kiige"). Selles kujutab Müller saksa noormehe sunnitöölaagrikogemust, mis põhines tema sõbra, luuletaja Oskar Pastiori meenutustel. Suuresti tänu sellele teosele, aga ka tema varasemale proosale pälvis Müller samal aastal ka Nobeli kirjandusauhinna. Nullindate algusest saadik on ta viljelenud kollaažluulet.
Bernardo Atxaga

Bernardo Atxaga (kodanikunimega Jose Irazu Garmendia: sündinud 27. juulil 1951 Asteasus Gipuzkoas) on baski kirjanik.
Atxaga on õppinud majandust Bilbaos ja filosoofiat Barcelonas. 
Ta on töötanud pangaametniku, raamatukaupmehe, baski keele õpetaja ja raadioajakirjanikuna. 
Baskimaal sai ta tuntuks oma lasteraamatute ja luuletustega. Rahvusvaheliselt sai ta tuntuks jutukoguga "Obabakoak", mis pälvis mitu Hispaania kirjandusauhinda.
Ta kirjutab baski keeles, kuid tõlgib sageli ise oma teosed hispaania keelde.
Thot

Thot (Thoth) on vanaegiptuse mütoloogias tarkuse- ja kuujumal.
Teda kujutati iibise või paaviani peaga.
Thot esines kohtukirjutajana. Näiteks arvutas ta välja jumalate ja inimeste eluaja pikkust. 
Egiptlased nimetasid ürgookeani Nuniks, sellel oli küngas. Künkale lendas Thot, munes muna. Munast koorus järgmine jumal, kes lõi maailma.
Kreeklased samastasid Thoti Hermesega, sest ta esines jumalate saadikuna.
Peter Høeg

Peter Høeg (sündinud 17. mail 1957 Kopenhaagenis) on taani kirjanik.
Ta lõpetas 1984. aastal Kopenhaageni ülikooli kirjanduse erialal. 
Enne kirjandusele pühendumist töötas ta meremehe, balletitantsija ja näitlejana. 
Tema 1988. aastal ilmunud esikteos "Ettekujutus 20. sajandist" pälvis kriitikutelt väga positiivse vastuvõtu.
Rahvusvahelise tuntuse saavutas ta romaaniga "Preili Smilla lumetaju", mis on saanud mitu kirjandusauhinda ja millel põhineb Bille Augusti lavastatud samanimeline mängufilm.
Isiklikku.
Ta elab koos abikaasa ja kahe tütrega Kopenhaagenis.
Bežanitsõ

Bežanitsõ [bež'aanitsõ] on alev Venemaa Pihkva oblastis, Bežanitsõ rajooni keskus. 
Alevit läbib Pihkva–Velikije Luki maantee. 
Bežanitsõ sai alevi staatuse 1961. aastal.
Mati Sirkel

Mati Sirkel (sündinud 12. oktoobril 1949 Paides) on eesti literaat ja tõlkija.
Ta on õppinud Rakke algkoolis, Tallinna 42. Keskkoolis, Tallinna 16. Keskkoolis ja Tallinna 7. Keskkoolis, aastail 1967–1972 Tartu Riiklikus Ülikoolis (spetsialiseerudes kirjandusteooriale).
Mati Sirkel on töötanud aastail 1972–1975 Keele ja Kirjanduse Instituudi nooremteadurina, 1975–1976 Eesti Kirjandusmuuseumi laborandina, 1976–1979 kirjastuse Perioodika toimetajana, 1979–1982 Desintegraatori vaneminsenerina. Ta oli vahepeal kutseline tõlkija, seejärel sai temast aastal 1990 Eesti Kirjanike Liidu sekretär. Aastail 1995–2004 oli Mati Sirkel Eesti Kirjanike Liidu juhatuse esimees.
Mati Sirkel on Eesti Kirjanike Liidu liige aastast 1989.
Aastal 1980 kirjutas Mati Sirkel alla 40 kirjale ja oli Wellesto liige.
Tõlketegevus.
Mati Sirkel on tõlkinud saksa, inglise, uuskreeka, rootsi ja hollandi keelest ligemale poolsada tippteost. Ta on eestindanud kõik Franz Kafka ilukirjanduslikud tekstid. Samuti on tema tõlkes ilmunud Robert Musili "Omadusteta mees", Heimito von Dodereri "Strudlhofi trepp", Elias Canetti, Peter Handke, Alfred Kubini, Günter Grassi, Rainer Maria Rilke, Fritz von Herzmanovsky Orlando, Friedrich Hölderlini, Ilse Aichingeri ja Elfriede Gerstli teoseid.
Aastal 1987 ilmus Mati Sirkli tõlgitud Thomas Bernhardi näidend "Eesmärgil", mida on Eestis ka lavastatud. 
1980. aastate alguses tõlkis ta rootsi keelest suure hulga Carl Michael Bellmani joogi- ja muid laule, millest sai Noorsooteatri lavastus "Verinoor plika ja pilgeni klaas", ning koos Ott Arderiga tõlkis ta Bellmani lood raamatuks "Fredmani epistlid &amp; laulud" (Kunst, Tallinn 1993, 136 lk; ISBN 589920034X), samuti kirjutanud selle raamatu saatesõna.
Lisaks on Sirkel tõlkinud ka teaduskirjandust (nt Johan Huizinga "Kultuuriajaloo ülesanne. Valik artikleid, esseid, kõnesid", Tallinna Ülikooli Kirjastus, Tallinn 2013).
Isiklikku.
Tema abikaasa oli ehtekunstnik Kadri Mälk.
Zone Media

Zone Media on Eesti ettevõte, mille juhatuse liikmed on Martti Varik ja Ardi Jürgens
1999. aastal tegevust alustanud osaühing Zone Media on üks Eesti suuremaid Interneti infrastruktuuri- ja tugiteenuste osutajaid. Firma põhineb 100% Eesti kapitalil ning seab enda eesmärgiks pakkuda stabiilseimat ja võimalusterohkeimat veebimajutusteenust Eestis. Firma on pikka aega olnud Eesti domeeninimede registreerimise liider ning samuti Eesti esimene Euroopa Liidu ülemdomeeni (.eu) akrediteeritud registripidaja.
Ettevõte pakub järgmisi teenuseid:
Kliendid on peamiselt ettevõtjad, kelle äritegevuses ja igapäevases suhtluses on nii kodulehel kui ka elektronpostil väga suur osa.
Zone Media on Eesti Infotehnoloogia ja Telekommunikatsiooni Liidu liige.
Margaret Craven

Margaret Craven (13. märts 1901 – 19. juuli 1980) oli Ameerika Ühendriikide kirjanik.
Eesti keeles on Victoria Traadi tõlkes 1991. aastal ilmunud teos "Öökull huikas mind".
Viktor Alonen

Viktor Alonen (sündinud 21. märtsil 1969) on endine Eesti jalgpallikoondise mängija, kes aastail 1992–2001 pidas koondises 71 mängu, kuid ei löönud ühtegi väravat.
Koondisekarjäär.
Oma koondisedebüüdi tegi Alonen 3. juunil 1992 sõpruskohtumises Sloveenia vastu. 86. minutil vahetas ta välja Risto Kallaste. See oli koondise esimene kohtumine pärast Eesti iseseisvuse taastamist. Oma debüüdi samas mängus tegid veel Mart Poom, Meelis Lindmaa, Urmas Kaljend, Urmas Hepner, Igor Prins, Toomas Kallaste, Martin Reim, Indro Olumets, Sergei Ratnikov, Tarmo Linnumäe, Risto Kallaste, Aleksandr Puštov, Urmas Kirs, Marko Kristal. Mäng Lõppes viigiga 1:1. Alonen oli mängupäeval 23-aastane.
Erko Saviauk

Erko Saviauk (sündinud 20. oktoobril 1977 Viljandis) on endine Eesti jalgpallikoondise mängija, kes pidas koondises 60 mängu ja lõi ühe värava.
Mängijakarjäär.
Koondis.
Koondisedebüüdi tegi Saviauk 10. juulil 1997 Balti turniiri kohtumises Leedu jalgpallikoondise vastu. 72. minutil vahetas ta välja Viktor Aloneni. Mäng kaotati 2:1. Mängu päeval oli Saviauk 19-aastane. Samas mängus tegi oma debüüdi veel Sergei Terehhov.
Treenerikarjäär.
Nõmme Kalju FC U21.
25. novembril 2016 asus Saviauk Nõmme Kalju FC U21 peatreeneriks.
Sergei Hohlov-Simson

Sergei Hohlov-Simson (kuni aastani 1995 Hohlov; sündinud 22. aprillil 1972 Pärnus) on endine Eesti jalgpallikoondise mängija, kes aastail 1992–2004 pidas koondises 58 mängu ja lõi kaks väravat.
2008–2022 oli ta FCI Levadia tegevjuht.
Meelis Rooba

Meelis Rooba (sündinud 20. aprillil 1977 Roosna-Alliku vallas Kaaruka külas) on endine Eesti jalgpallikoondise mängija, kes aastail 1996–2004 pidas koondises 50 mängu ja lõi neli väravat. 2010–2016 oli ta Paide Linnameeskonna peatreener.
Isiklikku.
Tema vend Urmas Rooba on samuti endine Eesti jalgpallikoondise mängija.
Arnold Pihlak

Arnold Pihlak (17. juuli 1902 Tallinn – 1. november 1985Bradford) oli Eesti jalgpallikoondise mängija, kes aastail 1920–1931 pidas koondises 44 mängu ja lõi 16 väravat. Pihlak osales 1924. aasta suveolümpiamängude jalgpalliturniiri eelringikohtumises USA vastu (0:1) ja ta on Eesti koondise läbi aegade üks resultatiivsemaid mängijaid.
Kirjandus.
Arnold Pihlak, "Viini profi päevaraamat", ISBN 9789985997932
Kert Haavistu

Kert Haavistu (sündinud 18. jaanuaril 1980 Tallinnas) on endine Eesti jalgpallikoondise mängija, kes aastail 1999–2004 pidas koondises 44 mängu, kuid ei löönud ühtegi väravat.
Praegu on Kert Haavistu nii Eesti saalijalgpalli koondise kui ka Eesti rannajalgpalli koondise peatreener ja endine mängija.
Isiklikku.
Tema vend Mikk Haavistu mängib jalgpalli Nõmme Kalju ridades.
Mikrotonaalsus

Mikrotonaalsus ehk mikrointervallika ehk ksenharmoonia (inglise keeles "xenharmonic") ehk ekmeelia (saksa keeles "ekmelisch") on muusikas helisüsteemi omadus sisaldada mikrointervalle.
Mikrotonaalsuse mõistet kasutatakse ka üldmõistena kõigi selliste helisüsteemide kohta, mis sisaldavad võrdtempereeritud häälestuses pooltoonist (100 tsenti) erinevaid ning neile taandumatuid intervalle.
Mikrotonaalsed helisüsteemid on näiteks 
Mõiste ja termin.
Juba enne 1900. aastat tegi helilooja Julián Carrillo Trujillo katseid viiulikeelega, kasutades žiletitera, et saavutada täpseid, pooltoonist väiksemad intervalle, mida ta nimetas "mikrotoonideks". Umbes kümne aastat hiljem hakkas muusikateoreetik Maud MacCarthy Mann kasutama sõna "mikrotoon", et kirjeldada india šrutisid, st intervalle, mis olid pooltoonist väiksemad, kuid samas erinesid ka veerandtoonist. 
1910.–1920. aastatel arutleti selle üle, kas sõna "mikrotoon" on sobiv või oleks selgemad konkureerivaid sõnad nagu "heterotoon" või "fraktsioonitoon". 
1930. aastateks, kui õitses huvi Ameerika bluusimuusika vastu ning heliloojad nagu Ivor Darreg hakkasid kasutama uusi häälestusmeetodeid, pakuti välja ka rohkesti uusi termineid, näiteks "ksenharmooniline" ("xenharmonic"), mis Darregi meelest kirjeldab igasugust 12vjo-st erinevalt kõlavat muusikat.
1970. aastatel hakkasid Salzburgi Mozarteumi professorid Franz Richter Herf ja Rolf Maedel uurima mikrointervalle ja tegelema süstematiseerimisega. Nad valisid Vana-Kreeka muusikateooriast sõna "ekmeelia" (vanakreeka keeles ἐκ [ek], 'millestki väljaspool' ´+ μέλος [melos], 'laul' = "väljaspool helirida"), mida kasutati helide kirjeldamiseks, mis tavapärases helisüsteemis puuduvad. Herf ja Maedel hakkasid nimetama võrdtempereeritud 12-helisüsteemi pooltoonide vahele jäävaid helisid ekmeelilisteks ja selliste helide abil loodud muusikat ekmeeliliseks muusikaks. Herf ja Maedel kasutasid oma töös intervallide võrdlemiseks võrdtempereeritud 72-helisüsteemi.
Üldiselt määratlevad sõnaraamatud mikrotonaalsust kui muusika omadust sisaldada võrdtempereeritud 12-helisüsteemi pooltoonist väiksemaid intervalle. Siiski on tänapäeval "mikrotonaalne" igasugune muusika, mis ei põhine 12vjo-l, isegi kui see on häälestussüsteemis, milles kasutatakse 12vjo-st suuremaid intervalle.
Mikrointervall

Mikrointervall on muusikas võrdtempereeritud 12-helisüsteemis pooltoonist väiksem intervall. 
Ivan Wyschnegradsky kasutas sõna 'mikrointervall', mida ta nimetas ultrakromaatiliseks, võrdtempereeritud 12-helisüsteemi pooltoonist väiksema ning 'makrointervall', mis oli vastavalt infrakromaatiline, 12-helisüsteemis pooltoonist suurema intervalli tähistamiseks. 
Ivor Darreg kasutas selliste heliridade puhul, mille helid ei ühti võrdtempereeritud 12-helisüsteemis pooltoonidega, mõistet ksenharmoonia (kreeka keelest ξένος – võõras, ξενία – külalislahke).
Freddy Grenzmann

Freddy Grenzmann (sündinud 1. mail 1972) on eesti punkmuusik ja luuletaja, kes laulab ansamblites Anonyymne AK ja Psychoterror. Aastal 2018 tehti temast dokumentaalfilm "Enam kui elu".
Jüri Jevdokimov

Jüri Jevdokimov (sündinud 3. juunil 1988) on Eesti jalgpallur, kes mängib Eesti meistriliiga klubis Paide Linnameeskond.
Enne seda on ta muu hulgas mänginud klubides Viljandi JK Tulevik, Nõmme Kalju, ja Infonet.
Klubikarjäär.
Statistika.
"Statistika uuendatud seisuga 20. september 2014"
Vene-Ameerika Kompanii

Vene-Ameerika Kompanii oli Venemaa Keisririigis kaubanduse edendamiseks 8. juulil 1799 asutatud kompanii, mis tegutses kuni Alaska müümiseni 1867.
Ülemad.
Kompanii ülemad olid ka Vene-Ameerika kubernerid.
Vene-Ameerika kompanii loomise eellugu.
18. sajandi keskpaigas alustas Venemaa maadeavastusreiside suunamist seni veel suhtelistelt tundmatusse Kaug-Itta. Esimene keiser Peeter I poolt saadetud maadeavastaja oli Vitus Bering, kellel keiser käskis uurida Kaug-Ida alasid ning leida tee Indiasse. 1728. aastal tegi Bering esimese avastusreisi, mille käigus läbis väina, mis nüüd kannab Beringi väina nime, ja jõudis Vaiksest ookeanist Põhja Jäämerre. Aastal 1741 tegi Vitus Bering veel ühe avastusretke Alaska rannikule, tagasiteel ta aga suri Komandorisaartel. Beringi nime kannavad tänapäeval selles piirkonnas mitu geograafilist objekti: Beringi väin, Beringi meri, Beringi saar ja Beringi liustik.
Pärast meretee avastamist Põhja-Ameerika mandri looderannikule ning Aleuutide saarestiku loodusrikkuste kohta teabe levitamist, laiendasid sinna – selle ajani mitte kellegi maale – oma karusnahakaubandust Siberi ettevõtlikud kaupmehed.
1778. aastal avastas meretee Põhja-Ameerika mandri looderannikule ka inglise päritolu kapten James Cook, kelle järel suundusid nendele aladele karusnaha ja loodusvarade järele ingliskeelsed kaupmehed, kelle vastu võitlemiseks ning tugeva majandusühistu loomiseks moodustas Grigori Ivanovitš Šelehhov seni tegutsenud umbes 70 üksikust kaubandusettevõttest ühe ühise juhtimisega Venemaa-Ameerika kompanii ("Российско-американская компания"). Kompanii arengustrateegiaks pakkus Šelehhov laienemise seni veel mitte kellelegi kuuluvatel Põhja-Ameerika mandri looderanniku aladel – alates Beringi väinast kuni Hispaania Californiani – ning kaubandussuhete loomise Manila, Kantoni, Bostoni ja New Yorgiga. Sellele oleks järgnenud kogu kompanii Venemaa keisririigi kaitse alla võtmine ning edasine laienemine Hawaii saartele ning Venemaa laevastiku tugibaasi loomine sinna Venemaa huvide kaitsmiseks Vaiksel ookeanil. 
1799. aastal asutatud kompanii osanikud asusid Peterburis, kohapeal Alaskal asutatud Uus-Arhangelski linnas aga juhtis kompanii tegevust kompanii ülem, kes oli ühtlasi ka Vene-Ameerika kuberner.
Kaido Koppel

Kaido Koppel (sündinud 9. mail 1988 Elvas) on endine eesti jalgpallur, kes viimati mängis FC Elvas. 2016. aastast on Koppel Tartu JK Tammeka peatreener.
Aiko Orgla

Aiko Orgla (sündinud 24. mail 1987) on eesti jalgpallur, kes mängib Eesti esiliiga klubis Viljandi JK Tulevik.
Ta on FC Flora ja Eesti U21 koondise väravavahtide treener.
Tanel Võtti

Tanel Võtti (sündinud 16. mail 1988) on eesti jalgpallur, kes mängib Eesti Meistriliiga klubis Nõmme Kalju. Lisaks sellele kuulub ta ka Eesti U21-jalgpallikoondise koosseisu. 
Klubikarjäär.
Nõmme Kalju.
Jaanuaris 2010 sõlmis Võtti Nõmme Kaljuga lepingu 3+1 aastaks.
Mikk Sillaste

Mikk Sillaste (sündinud 1. märtsil 1987 Raplas) on endine eesti jalgpallur.
Isiklikku.
Tema vend Ats Sillaste on samuti jalgpallur.
Valgusmõõk

Valgusmõõk on "Star Warsi" sarjas kasutatav ulmeline külmrelv. Valgusmõõga sees on kristall, mis teadmata energia abil tekitab laserikiire, mis lõikab läbi kõigest (peale teise laserikiire). Laserikiiri on väga erinevat värvi. Kiir on enamasti 1,22 meetrit (4 jalga) pikk, kuigi mõned valgusmõõgad on teistsuguse pikkusega. Jedid ja sithid kasutavad valgusmõõku.
Igas "Star Warsi" filmis on vähemalt üks valgusmõõgaduell. 2008. aastal toimunud uuringus selgus, et umbes 2000 filmisõpra pidas seda kõige populaarsemaks relvaks filmiajaloos.
Elizabeth Lane Beardsley

Elizabeth Lane Beardsley (1914–1990) oli Ameerika Ühendriikide filosoof. 
Ta õpetas Lincolni Ülikoolis ja hiljem Temple'i Ülikoolis, kus ta 1968. aastast oli eetika professor. 
Isiklikku.
Ta oli abielus filosoof Monroe C. Beardsleyga.
Obi-Wan Kenobi

Obi-Wan Kenobi on peategelane "Star Warsi" ulmemaailmas.
Jedi rüütlina on tema see, kes juhendab Anakin Skywalkerit, olles talle nii mentori kui ka isa eest. Samuti avastab ta mitu Kloonide sõja põhjust. Teda mängis originaaltriloogias Alec Guinness, eeltriloogias Ewan McGregor ning James Arnold Taylor luges mitmes muus "Tähtede sõja" osas sisse tema teksti.
Obi-Wan Kenobi oli Qui-Gon Jinni "Padawan", kuni sith Darth Maul tappis Qui-Gon Jinni Obi-Wani silme all. Pärast Qui-Gon Jinni surma asus Obi-Wan Darth Mauliga võitlusse. Lõpuks alistas Obi-Wan Darth Mauli ja sai "jedi" meistriks. Obi-Wan sai ka "jedi" nõukogusse ja võitis palju võitlusi "sith"'idega. Üks tema kuulsamaid võite oli kindral Grievouse tapmine. Obi-Wani tappis lõpuks Darth Vader (Anakin Skywalker). Obi-Wani "padawan" oli Luke Skywalker ja ka Anakin Skywalker (Darth Vader). Obi-Wan tuleb vaimuna tagasi ja aitab Luke'il võita Darth Vaderit.
Vanessa Paradis

Vanessa Chantal Paradis (sündinud 22. detsembril 1972 Val-de-Marne'is) on Prantsusmaa laulja ja näitleja.
Ta sündis Pariisi lähedal Saint-Maur-des-Fossés's André ja Corinne Paradis' tütrena. Ta kasvas üles Villiers-sur-Marne'is. Tal on 10 aastat noorem õde Alysson, kes on mänginud paljudes prantsuse õudusfilmides.
Lapsena oli ta vaimustuses Marilyn Monroest ning hakkas tema eeskujul õppima tantsu ja klaverit. Ta veetis palju aega oma onu Didier Painiga, kes on näitleja ja produtsent.
Tema esimene esinemine televisioonis oli saates "L'École des fans". Oma esimese singli "La Magie des surprises-parties" salvestas ta 1983 ja esines sellega 1985 Itaalias festivalil, kuid ei võitnud peaauhinda. 1987, kui ta oli 14-aastane, salvestas ta laulu "Joe le taxi", mis tegi ta maailmakuulsaks ja oli Prantsusmaal 11 nädalat suurim hitt. Prantsuskeelse laulu kohta on ebatavaline, et see anti välja ka Suurbritannias, kus tõusis koguni 3. kohale.
1990 pälvis ta prantsuskeelse filmi tähtsaima auhinna César kõige lootustandvama noore näitleja kategoorias. 1999 nimetati ta Césari kandidaadiks parima naisnäitleja kategoorias, kuid ta ei võitnud seda.
Ta elas 1998–2012 koos USA filminäitleja Johnny Deppiga. Neil on tütar Lily-Rose Melody Depp, kes sündis 27. mail 1999, ja poeg John Christopher Depp III, kes sündis 9. aprillil 2002. Kuulujutud paari lahutusest hakkasid avalikkuse ette jõudma jaanuaris 2012. Algul Depp eitas neid, kuid paar kuud hiljem teatas paar, et nad üritasid oma suhet parandada. Deppi esindaja teatas ametlikult paari lagunemisest 19. juunil.
Nende perel on majad Hollywood Hillsis ja Somerseti krahvkonnas Timsburys, talu Île-de-France'is, korterid Pariisis ja Manhattanil ning saar Bahamal.
Praegu on Vanessa Paradis suhtes Prantsuse laulja Benjamin Biolayga.
Rauno Tutk

Rauno Tutk (sündinud 10. aprillil 1988 Lohus) on Eesti jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Eesti Meistriliiga klubis FC Kuressaare.
Eesti Meistriliigas on ta mänginud veel Viljandi JK Tulevikus, JK Tammekas, Paide Linnameeskonnas ja Pärnu JK Vapruses.
Tema isa on jalgpallikohtunik Uno Tutk.
Aleksei Jahhimovitš

Aleksei Jahhimovitš (sündinud 30. märtsil 1990) on Eesti jalgpallur (kaitsja).
2014. aasta mai alguses määras Eesti Jalgpalli Liit seoses kihlveopettustega Jahhimovitšile kuni 31. detsembrini 2014 kehtinud jalgpallis tegutsemise keelu.
Eutroofsus

Eutroofsus ehk eutroofia ehk rohketoitelisus on ökosüsteemi seisund, kus veekogus või soos on toitesoolade ehk toiteainete rohkus, mistõttu need ökosüsteemid on enamasti liigirikkad ja produktiivsed. Enamasti peetakse mõiste all silmas eutroofseid järvi.
Eutroofsusele vastandatakse sageli oligotroofsust.
Batübiondid

Batübiondid ehk süvaveeorganismid on veeorganismid, kes asustavad veekogude väga sügavaid osasid, kuhu päikesevalgus kunagi ei ulatu, enamasti sügavamal kui 700–1000 m.
Batübiontide seas moodustavad enamiku loomad ja heterotroofsed mikroorganismid (eriti bakterid). 
Organisme, kes eelistavad elada veekogude sügavamates osades, nimetatakse batüfiilideks.