tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Murueide tütred

Murueide tütred olid müütilised tegelased rahvuseeposes "Kalevipoeg". Kirjelduse nende kohta on andnud Matthias Johann Eisen oma kirjutistes Eesti mütoloogiast.
Neid on mainitud rahvuseepose seitsmeteistkümnendas loos (Sõjaratsu sõit. Assamalla lahing. Juhtumised põrgukatla juures. Murueide tütarde tants.). 
Kui Kalevipoeg ning tema sõbrad Alevipoeg, Sulevipoeg ja Olevipoeg olid peale lahingut ja põrgukatlast kehakinnituse võtmist puhkama heitnud, ilmusid tantsu- ja laulualdid murueide tütred:
Tulid ligi teised langud,
Teised võõrad vaatamaie,
Murueide tütred noored
Kastekeeril kõpsatelles
Murudelle mängimaie.
Laulu kaudu annavad murueide tütred magavatele meestele õpetusi ja juhatusi:
Lähed sõtta sõitemaie,
Vaenuteeda veeremaie;
Jäta nõdrad nottimata,
Poisikesed puutumata,
Laste isad langemata!
Siis ei leski leinamaie,
Piiga silmi pisaraisse,
Enne kui mehed ärkasid, kutsus murueit oma tütred tagasi:
Juba eite tõstis häälta,
Juba kuri kutsumassa:
"Tulge, piigad peenikesed!
Tulge tööda toimetama,
Elukoht.
Murueit ehk muruema elab oma tütardega metsas. Ta on Metsavana kaasa, kes kasvatab metsaloomi, taimi, marju, seeni ja linde. Murueit ei karista kunagi kedagi, vaid alati aitab ning kaitseb valimatult kõiki, kes metsa satuvad. Murueide ja Metsaisa austamise päev on sügisene pööripäev, sest tänu neile saame me lauta ja põldudele abihingesid tööle. Kui Metsaisa vastutab liikuva elu käekäigu eest, siis Metsaema-Murueit jälle taimede kasvu eest.
Tütred.
Murueide tütred elavad jäädavas nooruses, kannavad ebemesarnaseid valgeid riideid ja armastavad kuuvalgetel öödel metsas lagedal murul heljuda. Murul heljumise ja viibimise pärast hüütakse neid ka muruneidudeks. Rahvasuu tunneb neid ka vihtlemise ja suplemise järgi, mida nad harrastavad suveöödel, kuuvalguses. Nende vihtlemislava on metsas puudeladvad, kus kuuvalgel nende vihad hõbedast säravad. Suplemas käivad nad metsajärvedes ja metsa vahel jõgedes, kus nad vees kogu lühikese suveöö mängides ja naljatades mööda saadavad. 
Murueide tütred laulavad metsas linnulaule, et kõik metsloomad ja linnud paljuneksid. Murueide tütred olid küll himurad, kuid valvasid hoolikalt, et keegi metsarahvale paha ei tekitaks.
Murueide tütarde nägemine.
Inimesed võivad haldjaid kohata vaid väga harva, kui nad samaaegselt metsas viibivad. Mõnele inimesele võivad nad end näidata täies toreduses, kuid mõni võib neid näha nõialt saadud võidega silmi võides. 
Kui keegi varitseb varjus nende suplemist või vihtlemist, võib muruneid uudishimulist rängalt karistada, kas pimedaks või keeletuks moondada. Mõnel ükskiul juhtumil õnnestub noormehel muruneid tabada ja koju viia, kuid õnnelikuks ta ei saa muruneiuga elades. Varem või hiljem pöördub muruneiu õdede juurde tagasi. Murueide tütred teevad nii mõnegi nägija õnnetuks. Nende nägemise järel ihkab nägija neid veel näha, veel nende ilu imetleda; käib ööde järel neid otsimas, kuid asjata. Igatsus muruneiu järele saab mitmele nende nägijale kihvtikarikaks.
Laul.
Murueide tütreid on mainitud laulus „Kungla rahvas” (Friedrich Kuhlbars / Karl August Hermann): 
"Siis kõlas kaunilt lauluviis"
"ja pärjad pandi pähe,"
"ja murueide tütreid siis"
"sai eesti rahvas näha."
Inimesehaldjad

Igal inimesel on oma haldjas ja arvati, et haldjas tuleb inimesele kohe pärast sündimist. 
Uskumus.
Vanapagan teab haldja tulekut ja katsub last sellepärast oma lapse vastu ära vahetada, enne kui haldjas suudaks keelata. Et Vanapagan ei saaks last enne haldja tulekut ära vahetada, tuleb last kolm päeva pärast sündimist alati valvata, ilma et öösel tuld kustutaks.
Arvatakse, et haldjas suguvõsas pärandusena edasi rändab. Sureb keegi, läheb surnu isiku haldjas suguvõsa sündiva lapse omaks. Enamasti saab vanaisa ehk selle isa pojapoja haldjaks. Sellepärast antakse väga sagedasti vanaisa nimi poja esimesele pojale, ka vanaema nimi tütretütrele.
Olemus.
Mõni inimesehaldjas on iseäranis elav, vägev ja tegev. Niipea, kui inimene magama heidab, lahkub haldjas inimesest, kaugele rändama minnes. Enamasti võtab vaim niisugusel lahkumisel enesele kärbse, parmu, liblika ehk muu väikese tiivulise kuju. Sagedasti omandab haldjas inimesest eemal viibides suurema looma kuju (vahel isegi ilvese või karu kuju).
Mõnikord rändab haldjas nähtaval viisil inimese kõrval, aga varjuna, mitte ainult päikese paistmise ajal, vaid ka pilvisel ilmal ja öösel. Niisugust varju näol ilmuvat haldjat kutsutakse varjumeheks. Varjumees on muidu täiesti inimese sarnane, kuid tal puudub keha. Ka ei räägi ta, kui temaga kõneldakse.
Inimesehaldjas kõneleb oma kaitsealusega tihti unes, talle mõnisuguseid juhatusi ja õpetusi andes. Rahaaugugi juhatab haldjas unes kätte.
Rändamine.
Teele minnes rändab haldjas inimesega kaasas ja saadab teda igal pool. Mõnikord jõuab haldjas ju enne inimest koju ja kuulutab kuidagi viisi kilstamisega ehk häälitsemisega inimese tagasitulekut. Juhtub inimesele teekäigul ehk kodunt eemal viibides mingisugune õnnetus, tuleb haldjas seda tavaliselt omastele mingisuguste märkidena ilmutama.
Rahaaugu haldjad

Rahaaugu haldjad on mahamaetud varandust valvavad haldjad eesti mütoloogias.
Muiste maeti raha ja kallim metallvarandus sõdade eest maapõe maha. Juhtus, et omanikud said surma või ei saanud matmiskohta naasta ning varandus jäi mullapõue peitu. Pärast surma sai varanduse mahamatjast varanduse hoidja, rahaaugu varjaja ehk rahaaugu haldjas. Rahvas nimetab rahaaugu haldjat väga tihti vanapaganaks, kuid vanapaganal pole rahaaugu hoidmisega midagi tegemist. Ainult eksikombel on rahvasuu vanapagana rahaaugule asetanud.
Mõnel rahaaugul kuulutakse enam kui üks haldjas olevat. Seda nähtust tuleb sedaviisi seletada, et rahal ehk varandusel maa peal mitu omaniku olnud ja need kõik pärast surma selle haldjateks saanud.
Headele inimestele näitab rahaaugu haldjas ennast unes ja kutsub unenägijat peidetud varandust otsima. Paljud aga ei julge minna varandust otsima, kuna mulda ehk vette peidetud varanduse kättesaamine nõuab kättesaajalt kõigepealt suur julgust. Rahaaugu haldjas katsub enne raha kättesaamist rahaihkaja julguse läbi. Selleks loob ta kas mõnesuguseid varjukujutusi, viirastusi, kummitusi rahaihkaja ette ehk moondab enese ise üheks ehk teiseks loomaks (koeraks, sikuks, hundiks, karuks).
Veehaldjad

Veehaldjas (ka vetevaim) on veekogu kaitsevaim. Eesti rahvausundi järgi oli igal veekogul - merel, jõel, järvel, allikal, kaevul - oma haldjas. Vetevaim on tegelane rahvuseeposes "Kalevipoeg".
Loodusvaimudele lähedased "mereemad", "meretaadid", "järvevanad", "vete-emad" ja nende tütred (tuntud Lõuna-Eestis ja saartel), "vesineitsid", "merineitsid", "mereneiud" jt olid tavaliselt heatahtlikud, kuid mõnikord karistasid veekogu reostajat. 
Mõnel pool seostati veehaldjat uppunu hingega, ka tondi või "kolliga", Lõuna-Eestis kuradiga. Selline veehaldjas oli pahatahtlik ja uputas inimesi, näiteks näkk. Lapsevanemad hirmutasid lapsi näkiga, et nad veekogu äärest eemale hoiaksid. Harilikult oli veehaldjas nähtav inimesena, enamasti naisena, aga ka linnu, looma või isegi esemena. Rannikukalurid tõid veehaldjatele kalaõnne saamiseks toidu- ja joogiohvreid.
Matthias Johann Eiseni järgi.
Nime vesihaldijas tarvitakse kõige enam Viru-, Harju- ja Järvamaal. Läänemaal kuuldakse harukorral „halkja“ nime; üleüldiselt esineb Läänemaal ja muis maakondades näkk vee valitsejana. Ühte moodi tigedat loomu avaldavad mõlemad Issinbajeva näkk ja vesihaldijas. Sellevastu näikse merehaldijas vahel koguni inimest hoiatavat ehk vähemalt mitte alati kurja tegevat. Kaitseks vesihaldija vastu pandi vee äärde haldija kuju ehk haldija nukk Issinbajeva jalapikkune inimese kuju . Niisugune haldija kuju oli haldijale hernehirmutiseks. Vesihaldijas ei julenud niisuguses kohas iialgi inimesi kiusata. „Vesineitsid“, „mere-ema tütred“, „meretaadi tütred“, „mereneitsid“, „mereneiud“, „vete-ema tütred“, „vee-ema tütred“ on kõik sama nime ja olevuse teisendid. Kõik need „tütred“ ja „neitsid“ näikse healoomulised olevat. Vesineitsiteks tuleb neidki tütarlapsi arvata, kes vahel merelehmadega välja tulevad karja. Enamasti lähevad merelehmad rannas söömise järele jälle vette tagasi, kuid vahel ajab mõni nägija nad oma karja sekka ja nad jäävadki sinna. Nad poegivad ja neist saadakse tubli piimalehma tõug.
Tulehaldjad

Nimi.
Tulel on tahtev hing, kes võib karistada, kui teda pahandatakse. Seda tule hinge võib teise sõnaga tulehaldjaks nimetada. Muiste, kui tule saamine oli raskustega ühendatud, püüti niiöelda „igavest tuld toita“: hoolitseti, et tuli iialgi leest ei kustunud. Hõõgavad söed maeti õhtul tuha alla, kus nad tuld hommikuse tarvituseni alal hoidsid, millal nende varal lõke põlema süüdati.
Rahvasuu.
Rahvasuu teab jutustada, et korra otsinud naine tuhast asjata tuld. Külast toodud uue tulega hakanud söe külge jäänud tuli lees varsti sõnelema. Võõras tuli kiitnud oma perenaist, kes ta eest alati hoolt kandnud, nii et surma (kustumist) pole pruukinud karta. Talu kustuv leetuli kaevanud sellevastu oma hooletu perenaise üle, kes teda tihti nälgida lasi. Ähvardanud seda hooletust kätte maksta. Pea sütitanudki ähvardaja talu põlema. Elus, kõnelev tuli on muidugi tulehaldjas.
Tule teke ja uskumused.
Esivanemad pidasid tuld pühaks. Mitmed rahvad väidavad ta põlvnemist taevast. Eestlased teavad esimese tule tekkimisest vähe kõneleda, kuid aukartusega vaatasid vanemad elanikud alati tule peale. Siiani keelatakse tulle sülitada, sest siis minna suu kärna. Keelu mõte esineb aga usus: püha tuld ei tohi inimese suu väljaheitega roojastada, kuid teistpidi veele seda küll sallitakse anda, vist arvamises, et sarnane sarnasele sobib. Niisama keelatakse jalaga põlevate puude külge puutuda ehk ülepea puid jalaga kohendada; seesugune tegu avaldaks muidugi lugupidamatust püha tule vastu, mis ohvritulena ju iseäranis aukartust ära teenis. 
Välk.
Aukartusega kõnelesid esivanemad müristamisest ja välgust, kõigi tulede pühaduse sümbolist. Müristamise ehk välgu pilkamine tõi tavaliselt varsti karistuse kaasa: taevane tuli lõi niisuguse pilkaja maha, nagu mitmed rahvajutud seda tõendavad. Püha tule kustutamiseks ei kõlvanud tavaliselt abinõud, nagu vesi. Seda nägi rahvas tihti müristamise ajal: mida tihedamalt välku sähvas, seda rohkem vihma voolas. Sellepärast seletasid vanad eestlased kui ka mitmed muud rahvad, et pikse sütitatud tule kustutab ainult piim. Valge seltsib valgega ja võidab endise valge = piksetule.
Ohverdamine.
Jaanipäeval ohverdati tulehaldjale mõnesuguseid aineid, isegi piime ja leiba. Jaanipäevasest tulest, õigemini tulehaldjast usuti, et ta puhastab ja kurje vaime kaugele peletab. Lehmade jüripäevane läbi tule ajamine tähendas niisama kurja eemaletõrjumist karjast. Aga ka iseennast kaitseb inimene tule varal vaenuliste vägede vastu. Kurjade inimeste jälgedesse heidetakse tuhka. Nõiad põletati vanal ajal ära, et sedaviisi nende kurjuse ja pahategemise jälgi täiesti kaotada.
Tulesõnad.
Eesti põhjarannast – Kuusalust – pärit olevad tulesõnadki juhatavad tulehaldjate juurde, neid tuleisandateks tuleemandateks nimetades. Kui üksi nende tulesõnade järgi tohib otsustada, siis tunti mees- ja naissugu tulehaldjaid. Need tulesõnad on järgmised:
"Tuli on tuima, raud on valju. Tuli ei poolda tuttavada,"
"Raud ei raiu langudasa,Vesi ei vendada ubuda."
"Tulgu siis tuleisanda, Tulgu siis tuleemanda,"
"Tulgu tulda katsumaie,Valgija valatamaie."
"Sel on kattila käessa, Sel on kulpi kattilassa."
Slovakkia muusika

Slovakkia muusika on Slovakkiast pärinev või slovakkide loodud või esitatud muusika.
Slovakkia muusikat on ajaloo jooksul mõjutanud nii naabermaade kui ka kaugemad kultuurid, kuid on säilinud jälgi ka eelajaloolistest muusikainstrumentidest. Slovakkial on rikkalik rahvamuusikatraditsioon, samuti on palju teada keskaegsest liturgilisest muusikast. Alates 18. sajandist on slovakkia muusikaelu kõige rohkem mõjutanud Austria-Ungari. 19. sajandil hakkasid slovaki heliloojad, näiteks Ján Levoslav Bella, kirjutama slovakipärast romantilist muusikat. Kommunistliku režiimi langusel 20. sajandi lõpukümnenditel hakkas Slovakkias arenema lääne mõjudega popmuusika.
Tänapäevase Slovakkia territooriumil on läbi ajaloo elanud mitmesuguseid rahvaid, seega ei kirjeldata siin artiklis vaid slovakkide muusikat. Nitra piirkonnast on leitud luust valmistatud puhkpille, mis pärinevad varasest pronksiajast (u 3000 eKr). Sarnaseid, kuid edasiarendustega pille valmistati kuni keskajani. Veel vanemate pillide hulgas on paleoliitikumist pärinevad trummid. Leitud on ka rauast ja pronksist kelli 3.-4. sajandist pKr. Hiljemalt 15. sajandiks olid levinud puhkpill fujara, slovaki torupill ja parmupill. Alates 15. sajandist eristavad uurijad slovaki muusikas rahvamuusikat, kirikumuusikat ning linnade ja õukondade instrumentaalmuusikat. Vanim jäädvustatud muusikavorm on vanaslaavikeelsed liturgilised laulud 9. sajandist. Umbes samal ajal olid piirkonnas levinud ka ladinakeelsed laulud, eriti pärast Slovakkia territooriumi liitmist Ungari kuningriigiga 13. sajandil. 15.–17. sajandini kasutati ja arendati linnades polüfooniat. 1526. aastal, kui Slovakkia sai osaks Habsburgide impeeriumist, sai Bratislavast kroonimislinn, mis andis tõuke kunstmuusika arengule.
Klassikalise muusika heliloojad: Ján Levoslav Bella (4. september 1843 – 25. mai 1936), Eugen Suchoň (25. september 1908 – 5. august 1993), Ján Cikker (29. juuli 1911 – 21. detsember 1989), Peter Machajdík (sündinud 1. juunil 1961), Vladimír Godár.
Mart Luik

 
Mart Luik (sündinud 7. novembril 1970 Tallinnas) on eesti ajakirjanik, meediategelane ja poliitik, alates 2022. aastast Eesti Rahvusringhäälingu juhatuse liige. 
Ta lõpetas 1989. aastal Tallinna 2. Keskkooli ning 2010. aastal Tartu Ülikooli ajakirjanduse ja suhtekorralduse erialal. 2021. aastal omandas Media Leadership ärijuhtimise magistrikraadi (MBA) University of Cumbria's. 
Töökäik.
2017 ja 2022 kandideeris Luik ERR-i juhatuse esimeheks, kuid ei osutunud valituks. 
2015–2017 oli ta Tallinna Sadama nõukogu liige. 
Juhtinud tele- ja raadiosaateid, s.h saadet "Risttuli" ja "Keskpäevatund". Avaldanud hulgaliselt artikleid. 
24. maist 2021 kuni 31. maini 2022 Tallinna ettevõtlusdirektor. 
17. mail 2022 valis ERR-i nõukogu Mart Luige ERR-i juhatuse liikmeks, tema ametiaeg algab 1. juunil.
2022. aasta suvel asutas SLAVA Ukraina restorani ja kohviku.
Poliitiline tegevus.
Kandideeris 2017. aastal IRL-i Haabersti esinumbrina Tallinna linnavolikokku ja osutus valituks. Sama aasta novembris valiti Tallinna linnavolikogu aseesimeheks. IRL-i Tallinna piirkonna säravaim uustulnuk 2017. 
On olnud Erakond Isamaa juhatuse liige ja Tallinna linnavolikogu Isamaa fraktsiooni juht. 
Kaks aastat järjest on olnud enim küsimusi esitav Tallinna linnavolikogu liige. 
Emori andmetel oli ta 2019. aastal Tallinna linnavolikogu aseesimehena tallinlaste hulgas tuntum kui tollane linnavolikogu esimees Tiit Terik.
Ühiskondlik tegevus.
Mart Luik on 1998. aastast Sihtasutuse Tallinna Poistekoor nõukogu liige.
Eesti Vabariigi reservohvitser nooremleitnandi auastmes.
Kaitseliidu Tallinna Maleva Põhjakompanii liige.
Muu.
Mart Luik on abielus ja tal on neli last.
Tegeleb pikamaajooksuga, on läbinud kokku 50 pool- ja täismaratoni.
Sloveenia muusika

Sloveenia muusika on Sloveeniast pärinev või sloveenide loodud või esitatud muusika.
Sloveenia muusika on lähedalt seotud Austria muusikaga. Teatud määral sarnased on ka Horvaatia ja Põhja-Itaalia muusika Slovakkia piiri äärsetelt aladelt.
Cerkno lähedalt on leitud karu luust valmistatud umbes 55 000 aastat vana flööt, mida peetakse üldse kõige vanemaks leitud muusikainstrumendiks. Tänapäevase sloveenia muusika ajalugu võib jälgida alates 5. sajandist, kui kristlus jõudis Karantaaniasse. Sellest ajast on pärit vanimad liturgilised hümnid. Keskajal oli vaimuliku muusikaga samavõrd levinud ilmalik, mida esitasid teiste seas rändlaulikud. Alates 16. sajandist oli oluliseks mõjutajaks itaalia muusika. 18. sajandi teisel poolel saabusid saksa ooperiteatrid, mis said väga populaarseks. 19. sajandil tõusis esile romantiline muusika, mis oli märgatavalt sloveeniapärane, kuid saksa vähemus püüdis säilitada oma kultuuri. Ljubljana ooperimaja jagasid sloveeni ja saksa ooperiteatrid.
Rahvamuusikas on kesksel kohal mitmehäälne laul, mis on vähemalt kolmehäälne ja mõnes regioonis isegi kuni kaheksahäälne. Laulud on tavaliselt pehmekõlalised ja harmoneeruvad ning harva minoorsed. Levinumate rahvapillide seas on akordion, viiul, klarnet, tsitrid, flöödid ja Alpidele iseloomulikud vaskpuhkpillid.
Şamaxı astrofüüsikaobservatoorium

Şamaxı Naşīr ad-Dīn Ţūsī nimeline astrofüüsikaobservatoorium (aserbaidžaani keeles "Nəsirəddin Tusi adına Şamaxı Astrofizika Rəsədxanası") on observatoorium Aserbaidžaanis umbes 144 km kaugusel Bakuust loodes ja 22 km Şamaxıst põhja pool.
Observatoorium asub Kaukasuse kaguosas Pirqulu mäe kirdenõlval 1435 meetri kõrgusel merepinnast. Observatooriumi geograafilised koordinaadid on .
Şamaxı astrofüüsikaobservatooriumi haldab Aserbaidžaani Rahvuslik Teaduste Akadeemia füüsika instituut.
Selgeid päevi on aastas 150–180. Kõige paremad vaatluskuud on detsember, jaanuar, juuli ja august.
Ajalugu.
Observatooriumi ehitamist alustati 1958. aastal ja see avati ametlikult 13. jaanuaril 1960. Üks selle rajamise algatajaid oli keemik ja tollane Aserbaidžaani NSV Teaduste Akadeemia president Yusif Məmmədəliyev.
Nõukogude Liidu ajal mõõdeti observatooriumis muu hulgas komeedilt 6P/d'Arrest saabuva valguse polarisatsiooni.
Aastal 1991 sai observatoorium keskaegse pärsia õpetlase Naşīr ad-Dīn Ţūsī nime. Asutuse juurde rajati töötajate jaoks Pirqulu asula.
Aastal 2008 tehti observatooriumis põhjalik remont. Uuenduskuuri läbisid nii kuus teleskoope majutavat hoonet kui ka haldushoone, näitusesaalid, muuseum ja konverentsikeskus.
Teleskoobid.
Suurim teleskoop on Saksamaal toodetud kahemeetrise peegliga teleskoop. See võeti kasutusele 1966. aastal ja see oli Lõuna-Kaukaasia esimene suur teleskoop. 
Lisaks on kasutusel väiksemad teleskoobid:
Vaatlused ja uuringud.
Observatoorium on eelkõige spetsialiseerunud tähefüüsikale, päikesesüsteemi taevakehade uurimisele ja päikesefüüsikale. Uurimisvaldkondade hulgas on ka kosmoseilm, astronoomia ajalugu, teoreetiline astrofüüsika, kosmoloogia, helioseismoloogia, raadioastronoomia, taevamehaanika, galaktikad ja inimese loodud satelliitide liikumine. Hiljuti on kasutusele võetud muu hulgas "échelle"-spektrograaf.
Tähtpäevade määramine.
Şamaxı observatoorium on rahva seas tuntud pühade ja tähtpäevade täpse aja määrajana. Üks aserbaidžaanlaste olulisemaid pühi on "novruz bayramı", kevadine pööripäev. Kevade alguse täpse hetke teatab meediale Şamaxı observatoorium.
Observatooriumi töötajad.
Şamaxı observatooriumis töötab umbes 150 inimest, neist umbes 55 on teadlased.
Observatooriumi esimene direktor oli Hacıbəy Sultanov. Alates 1997. aastast juhib observatooriumi Əyyub Quliyev.
Tuntud teadlastest on Şamaxıs töötanud teiste seas astrofüüsik Nadir İbrahimov.
Eukleides Megarast

Eukleides Megarast (kreeka Εὐκλείδης; 5.–4. sajand eKr) oli vanakreeka filosoof, kes oli tõenäoliselt pärit Megara linnast Atikas.
Eukleides oli Sokratese õpilane, kes viibis Sokratese surma juures ning pakkus pärast seda sokraatikutele, sealhulgas Platonile, varju türannide viha eest. Lisaks Sokratesele oli ta oluliselt mõjutatud Parmenidesest ning nendest kahest lähtudes lõi ta filosoofia, milles sokraatiline hüve idee ühendati eleaatide püsiva ning muutumatu ühtsuse ideega (vanakreeka keeles: "ἓν τὸ ἀγαθὸν"). Selle filosoofia kohaselt ei eksisteeri midagi, mis on headuse ideega vastuolus.
Eukleides oli Megara koolkonna asutaja ning Eubulidese, Ichthyase, Kleinomachose ja Korintose Thrasymachose õpetaja.
Eukleides kirjutas Diogenes Laertiose andmetel kuus dialoogi: "Lamprias", "Aischines", "Foiniiklane", "Kriton", "Alkibiades" ja "Armastusest". Teadaolevalt pole ükski neist dialoogidest säilinud. Peamiseks allikaks Megara Eukleidese filosoofia kohta on Diogenes Laertiose lühike ülevaade "Väljapaistvate filosoofide eludest, õpetustest ja ütlustest" II raamatus.
David Donner

David Donner (võru "Donneri David"; 23. detsember 1810 – 24. detsember 1883) oli koolmeister ja kultuuritegelane. 
Ta oli 1833. aastal avatud Põlva kihelkonnakooli esimene koolmeister, töötas seal aastatel 1833–1863. 
1857. aastal asutas ta Põlvas esimese tütarlastekooli.
Gustav Moritz Constantin von Engelhardt

 
Gustav Moritz Constantin von Engelhardt (26. juuni/8. juuli 1828 – 23. november/5. detsember 1881 Tartu) oli baltisaksa teoloog ja õppejõud. Ta oli 1859–1881 Tartu ülikooli teoloogiaprofessor.
Ta õppis aastatel 1846–1850 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Aastatel 1850–1852 täiendas ta end Erlangeni, Bonni ja Berliini Ülikoolides. Aastal 1853 kaitses ta "mag. theol", aastal 1856 "dr. theol" väitekirja. Aastatel 1853–1859 oli ta eradotsent ja dotsent ning aastatel 1859–1881 professor ajaloolise usuteaduse alal.
Tema isa oli Otto Moritz Ludwig von Engelhardt (1779–1842, Tartu Ülikooli geoloogia ja mineraloogia professor) ja ema Amalie Catharina Elisabeth Johanna von Müller. Ta oli abielus Helena Alexandra von Oettingeniga (1835–1914), nende pojad Rudolf von Engelhardt oli arhitekt ja Otto von Engelhardt oli Viljandi linnapea.
Chiril Gaburici

Chiril Gaburici (sündinud 23. novembril 1976 Logăneștis) on Moldova ettevõtja, ärijuht ja poliitik. Ta oli 18. veebruarist 2015 kuni 22. maini 2015 Moldova peaminister.
Ta õppis Chișinău Universitatea Slavonăs majandusteadust. Aastatel 2008–2012 juhtis ta telekomiettevõtet Moldcell, seejärel Aserbaidžaani telekomiettevõtet Azercell. Talle kuulub mitu autonduse, telekomi ja põllumajanduse vallas tegutsevat ettevõtet.
Peaministrikandidaadiks esitas ta Moldova Liberaaldemokraatlik Partei; ise ta parteisse ei kuulu.
12. juunil 2015 teatas Chiril Gaburici, et astub tagasi seoses tema haridust tõendavate dokumentide võimaliku võltsimise suhtes alustatud uurimisega. 22. juunil 2015 nimetati tema asemel ametisse peaministri kohusetäitja Natalia Gherman.
Otto Hiiop

Otto Hiiop (ka Ott Hiiop, Ott Hiiob, Talve Otto; võru keeles "Hiiobi Otto"; 17/29. detsember 1865 Patküla vald, Viljandimaa – 12. veebruar 1950) oli Võrumaal Urvaste kihelkonnas tegutsenud külapillimees (viiulimängija). 
Ta käis koolis Vaabina vallas, kus hiljem pidas väikest talu.
Tema repertuaari (100 lugu) märkis 1936. aastal üles Herbert Tampere. 1937. aastal märkis tema repertuaari (14 lugu) üles August Pulst.
1937. aastal osales ta ka Riigi Ringhäälingu helisalvestamisel.
Ta on maetud Urvaste kalmistule.
Çanakkale provints

Çanakkale provints on 1. järgu haldusüksus (provints) Loode-Türgis. Provints asub (nagu ka İstanbuli provints) nii Euroopas kui ka Aasias Dardanellide väina ääres. Provintsi keskus on Çanakkale.
Andrej Kabiakoŭ

Andrej Kabiakoŭ (valgevene keeles Андрэй Уладзіміравіч Кабякоў; sündinud 21. novembril 1960 Moskvas) on Valgevene poliitik ja diplomaat, 27. detsembrist 2014 kuni 18. augustini 2018 Valgevene peaminister.
Ta on Valgevene Vabariigi Julgeolekunõukogu liige.
Andrej Kabiakoŭ sündis Moskvas, kuid kolmeaastasena asus elama Valgevenesse. Aastal 1983 lõpetas ta Moskva Lennundusinstituudi ja 1991. aastal Valgevene Rahvamajandusinstituudi. Seejärel töötas ta mitmes tööstusettevõttes.
Ta ei kuulu ühtegi parteisse.
Novembrist 2011 oli ta Valgevene suursaadik Venemaal, seejärel 27. augustist 2012 kuni peaministriks saamiseni president Alaksandr Łukašenka administratsiooni ülem.
Ağrı provints

Ağrı provints (armeenia keeles Աղրի, kurdi keeles "Agirî") on 1. järgu haldusüksus (provints) Ida-Türgis. provintsist kirdes asub Iğdıri provints, põhjas Karsi provints ja idas Iraan. Provintsi keskus on Ağrı.
Jäneste

Jäneste (ka "Jänese, Saitseva, Zaitsevo, Зайцова, Зайцево") on endine küla Setumaal, praegu Ulitina küla osa.
Heinrich Staden

Heinrich Staden oli Tartus 19. sajandi lõpul ja 20. sajandi algul tegutsenud fotograaf.
Valkla baptistikoguduse palvela

Valkla palvela on Harju maakonnas Kuusalu vallas Valkla külas asuv palvela, mis kuulub Eesti Evangeeliumi Kristlaste ja Baptistide Koguduste Liidu Valkla Baptistikogudusele.
Palvela ehitati aastal 1903 ja avati 1905 Rummu Baptisti Koguduse, hiljem Rummu-Valkla Baptisti Koguduse hoonena. 
Palvelas on mitu kultuurimälestisena arvele võetud eset, nt:
Käina baptistikoguduse palvela

Käina baptistikoguduse palvela on Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas Mäeltse külas asuv baptistide palvemaja.
Palvemaja ehitati 1900 ja on Hiiumaa üks vanimaid palvemajasid. 
Palvemajas on mitmeid kultuurimälestistena arvele võetud objekte, nt:
Luguse baptistikoguduse palvela

Luguse baptistikoguduse palvela on Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas Luguse külas asuv baptistide palvemaja.
Palvemaja ehitati 1923 ja ehituseks saadi raha laevakapten Mihkel Sergolt ja koguduse liikmetelt. Palvemaja seinad on krohvitud ja algul kattis maja rookatus. Palvemaja sarnaneb ehituse poolest Emmaste vallas asuva Jausa palvelaga. 
Palvemajas on üks kultuurimälestisena arvele võetud objekt:
Heinrich von Staden

Heinrich von Staden (1542 või 1544, Ahlen Münsteri lähedal, Saksamaa – pärast 1578) oli isehakanud "seikleja Moskoovias", kes kirjutas ülevaate oma tegevusest Ivan IV Julma õukonnas 1578–1582.
Von Staden oli bürgeri poeg. Tema ema Kattarina Ossenbach suri katku. Tal oli vend, katoliku preester Bernhardus von Staden, ning õde. Katoliku seminaris Ahlenis süüdistati von Stadenit kaasõpilase haavamises naaskliga. Nõbu Steffan Hovener kutsus ta elama enda juurde Liivimaale, "kus teda ei häiritaks". Liivimal töötas ta linnamüüride ehitajana, kuid ei armastanud tööd ning jooksis ära Wolgarteni mõisa Wolmaris ehk Valmieras. Seal usaldas mõisnik Wolgarteni naine talle majapidamise, kui kuulis, et von Staden oskab lugeda ja kirjutada ladina ja saksa keeles ning õpib läti keelt.
Kui Wolgarten uuesti abiellus ja ära kolis, kolis Heinrich von Staden Karkusesse, kus hakkas kaupmeheks. Kui Liivimaa valitsuses algasid segadused, saatis von Staden kirja oma sõbrale Joachim Schroterile, kes elas Vene võimu aluses Tartus. Kirjas pakkus ta, et võib palga eest Moskva suurvürsti teenida. Ta kutsuti Moskvasse, kus kohtus suurvürst Ivan IV-ga. Von Staden avaldas Ivanile muljet ning kutsuti lõunale; peatselt sai temast opritšnina liige.
Elu Venemaal.
Heinrich von Stadeni ülevaade elust Venemaal "Moskoovia maa ja valitsus" oli adresseeritud Püha Rooma Keisririigi keisrile Rudolf II-le. See koosnes neljast osast: palvekirjast, Venemaa kirjeldusest, plaanist Venemaale sissetungiks põhja poolt ning autori autobiograafiast. Von Staden lootis mõjutada keisrit Venemaale tungima, andes selle valitsemise Teutooni ordule, ning saada tasu. Pfalzi valijakrahv Georg Hans krahv von Veldenz-Lutzelstein lootis sama ning värbas von Stadeni oma teenistusse. 1578. ja 1582. aasta vahel töötas von Staden luurajana Teutooni ordu heaks. Ta saatis oma ettepaneku ordu suurmeistrile ning hiljem ka Poola ja Rootsi kuningatele.
Ajaloolased avastasid selle dokumendi 1839. aastal Preisimaa riigiarhiivis, kuid seos von Stadeniga leiti alles mitu aastat hiljem. Tema kirjutis on kõige põhjalikum ülevaade toonasest Venemaast ning kujutab lähedalt segadust Ivan Julma aegse Venemaa valitsuses. Heinrich von Staden nimetas tsaar Ivani hirmsaks türanniks, kuid kirjutas temast neutraalsemalt kui teised kaasaegsed. Ta oli ainus opritšnina liige, kes selle tegevusest ise jutustas, ning pärast tema aruande leidmist kirjutati ümber kogu selle institutsiooni ajalugu. Ta kirjeldab Ivani repressioonide sihtmärke kui üksikperekondi, mida tsaar oma võimule ohtlikuks pidas, samas kui varem peeti sihtmärgiks tervet bojaaride klassi.
Raamatus käsitles von Staden muuhulgas ka venelaste juurest rootslaste poolele läinud ülejooksikuid, kellest mõned asusid elama Eesti aladele, näiteks bojaar Vassili Rosladin.
Teose uustrükke.
Järgnevad väljaanded leiduvad ka Eesti raamatukogudes.
Mooste baptistikoguduse palvela

Mooste palvela on Põlva maakonnas Põlva vallas Kaaru külas asuv baptistide palvemaja.
Palvemaja ehitati 1930 . 
Palvelas koguneb pühapäeviti kell 11 Mooste Baptistikogudus. Koguduse jumalateenistused on huvilistele avatud. Lisainfot saab kodulehelt. Palvelast saab tasuta laenutada raamatuid abielu ja lastekasvatuse teemadel. Septembrist maini korraldab kogudus kaks korda kuus pühapäevakooli 7-12-aastastele lastele. Pühapäevakoolis lapsed õpivad piiblilugusid, meisterdavad ja mängivad. Oodatud on kõik kohalikud lapsed. 
Mooste Baptistikogudus kuulub Eesti Evangeeliumi Kristlaste ja Baptistide Koguduste Liitu.
Karl Kirt

Karl Kirt (sündinud 5. märtsil 1993 Tõrvas) on Eesti koolijuht ja munitsipaalpoliitik. 2020. aastal oli ta lühikest aega Valga asevallavanem. 
Ta on lõpetanud 2012. aastal Tõrva Gümnaasiumi ning 2016. aastal Tallinna Ülikooli riigiteaduste erialal.
Alates 2015. aastast on ta Tõrva Raadio nõukogu esimees. 2016. aasta juulis juhtis ta kaassaatejuhina Raadio 2 saadet "Suveraadio" .
2021-2024 oli ta Tarvastu Gümnaasiumi ning Tarvastu Muusika- ja Kunstikooli direktor.
Alates 2024. aastast on ta Võru Gümnaasiumi direktor.
Poliitiline karjäär.
Kirt astus 2011. aastal Sotsiaaldemokraatliku Erakonna liikmeks. 2013. aastal kandideeris ta kohalike omavalitsuste volikogude valimistel Tõrvas valimisliidu Tõrvakad nimekirjas ja kogus 34 häält, millega ei osutunud valituks. Novembrist 2013 kuni oktoobrini 2017 kuulus Kirt Tõrva Linnavolikogu haridus- ja noorsootöökomisjoni.
Aastatel 2014–2015 oli ta Noorte Sotsiaaldemokraatide president . Kirt on olnud kaitseminister Sven Mikseri ja põllumajandusminister Ivari Padari nõunik. Ta on üks Tõrva Noortevolikogu loomise algatajatest.
2017. aastal valiti Sotsiaaldemokraatliku Erakonna nimekirjas kandideerinud Kirt Tõrva vallavolikokku (ta sai 45 häält). 
27. märtsist 2020 kuni 13. septembrini 2020 oli Kirt Valga asevallavanem .
2021. aasta kohalikel valimistel kandideeris ta Tõrva vallas valimisliidu Ühtne Kogukond nimekirjas esinumbrina osutudes valituks; ta kogus 114 häält. 
2023. aasta Riigikogu valimistel kandideeris Kirt Sotsiaaldemokraatliku Erakonna nimekirjas Võru-, Valga ja Põlvamaa ringkonnas; ta kogus 433 häält. Kirt valituks ei osutunud.
Zineb El Rhazoui

Zineb El Rhazoui (araabia keeles زينب الغزوي; sündinud 19. jaanuaril 1982 Casablancas Marokos) on Prantsusmaa ajakirjanik, Pariisis ilmuva satiiriajakirja Charlie Hebdo kolumnist. Toimetuse liikmena jäi ta ellu, kui 2015. aasta jaanuaris pandi ajakirja toimetuses toime massimõrv, kuna viibis sel päeval Casablancas.
El Rhazoui on ajakirja religiooniasjatundja ja kirglik islami kriitik. Massimõrva järel on temast kujunenud silmapaistev sekulariseerimise ja inimõiguste aktivist, kes on esinenud paljudes riikides islami ja sõnavabaduse teemadel.
Pikavere vennastekoguduse palvemaja

Pikavere vennastekoguduse palvemaja on Pärnu maakonnas Lääneranna vallas Pikavere külas asuv vennastekogudusliikumise järgijate palvemaja. Palvemaja on arvele võetud kultuurimälestisena.
Palvemaja ehitati 1830. aastatel ja 1887-1891 tehti seal ümberehitusi. Palvemaja on ühekorruseline palkidest ja viilkatusega.Palve- ja piiblitunnid toimuvad iga kuu esimesel kolmapäeval kell 13.00 suvel Pikavere Palvemajas ja talveperioodil Mihkli Pastoraadis.
Kalli Ristija Johannese kirik

Kalli Ristija Johannese kirik oli õigeusu kirik Pärnu maakonnas Lääneranna vallas Kalli külas. Tänapäeval on kirik varemeis. 
Koguduse ajaloost.
Pärnumaal siirdus aastatel 1845–1848 õigeusku 25–30% eestlastest. Mihkli kihelkonnas ei olnud usuvahetusliikumine kuigi aktiivne. Kalli õigeusu kogudus avati 1848. aastal. Kogudusel oli annetajaliikmeid 1865. aastal 1161, 1935. aastal 915. Kalli Ristija Johannese kogudus suleti koguduse juhatuse palvel 1986. aastal liikmete vähese arvu tõttu. Kalli õigeusu kogudust ei ole taastatud tänaseni.
Kalli Ristija Johannese kirik.
Kuni 1864. aastani oli Pärnumaal vaid üks keskse tähtsusega õigeusu kirik. See oli 1768. aastal valminud Pärnu Jumalaema uinumise ehk Jekateriina õigeusu kirik. 18. sajandil ja 19. sajandi esimeses pooles paiknesid õigeusu kirikud juhuslikel, enamasti renditud pindadel. 
Tänapäevaks peaaegu hävinud kirik ehitati Mihkli kihelkonna Kalli kroonumõisalt saadud maale. Kirik paiknes tähendusrikkas kohas, jäädes täpselt Haapsalu-Pärnu tee äärde. See oli tollal üks piirkonna olulisemaid ühendusteid. Kaheksa-tahulise kella- ja haritorniga seest ja väljast krohvitud kivikirik ehitati Kalli külla 1866. aastal Apollon Edelsoni tüüp-projekti järgi. Sarnase ülesehitusega krohvitud kivikirikud ristkülikukujulise põhiplaaniga, eenduva kellatorniga ning väikese telkkiivriga harjatorniga pikihoonel ehitati aastatel 1866–1868 veel Muhu- Hellamaale, Uduverre, Vändrasse, Torisse, Lelle ja Karksi- Nuia. 
Pärast Kalli Ristija Johannese koguduse sulgemist 1986. aastal hakkas kirikuhoone lagunema ja on tänapäeval varemeis. Kirikus oli kaks kultuurimälestisena arvele võetud 19. sajandi II poole ikooni "Kõikide Kurbade Rõõmu Jumalaema" ja "Ristija Johannes". Need ikoonid asuvad praegu Pärnu Muuseumis.
Õigeusu koolid.
Usuvahetusliikumise algjärgus 25. aprillil 1845 andis Vene keiser välja määruse (ukaas), mis nägi ette õigeusu kirikute juures kihelkonnakoolide loomist. Kalli Ristija Johannese koguduse kihelkonnakool avati 1850. aastal. Lisaks oli kogudusel kuus abikooli. Õigeusu koolid töötasid kuni sulgemiseni 1918. aastal.
Davith Usuphašvili

Davith Usuphašvili (gruusia keeles დავით უსუფაშვილი, sündinud 5. märtsil 1968 Magaros) on Gruusia poliitik, 21. oktoobrist 2012 Gruusia Parlamendi spiiker.
Ta lõpetas aastal 1992 Thbilisi Riikliku Ülikooli õigusteaduse erialal ning kaitses aastal MA kraadi rahvusvahelise poliitika arengusuundadest aastal 1999 Duke'i Ülikoolis.
Ta osales aastatel 1993–1995 Gruusia konstitutsiooni väljatöötamises ning oli 1994–1997 Gruusia Noorte Juristide Assotsiatsiooni esimees. 25. juunist 2005 kuni 3. novembrini 2013 oli ta Gruusia Vabariikliku Partei esimees. Ta valiti aastatel 2008 ja 2012 Gruusia Parlamendi liikmeks. 21. oktoobrist 2012 on ta Gruusia Parlamendi spiiker.
Isiklikku.
Tema abikaasa on Thinathin Hidašeli.
Aleksandr Agnevštšikov

Aleksandr Agnevštšikov (vene Александр Владимирович Агневщиков; sündinud 16. detsembril 1972 Narvas) on endine Eesti ja Venemaa jäähokimängija (kaitsja). 
Suure osa oma karjäärist mängis ta Venemaa klubides, sh Tšerepovetsi Severstalis (1994–1995), Penza Dizelis (1996–2000), Novokuznetski Metallurgis (2000–2001), Novosibirski Sibiris (2001–2003) ja Tšeljabinski Traktoris (2003–2004). 2012–2014 mängis ta klubis HK Tartu Kalev-Välk.
Ta on mänginud Eesti jäähokikoondises.
Artur Akavov

Artur Akavov (vene Артур Арсенович Акавов; sündinud 14. detsembril 1985 Novotšerkasskis) on Venemaa ja Eesti poksija. 
12. juunil 2015 tuli ta WBF sarja keskkaalu maailmameistriks, kui alistas Tartus Prantsusmaa poksija Michel Mothmora.
2006–2009 kuulus ta Eesti poksikoondisse.
2003. aastast elab ta Pihkvas.
Ikram Adõrbekov

Ikram Adõrbekov (kasahhi Икрам Адырбекұлы Адырбеков; sündinud 8. juulil 1950) on Kasahstani riigiametnik ja diplomaat. 
1997–2002 oli ta Kasahstani suursaadik Eestis.
Mihhail Aksjonov

Mihhail Aksjonov (vene Михаил Васильевич Аксёнов; 13. november (vkj. 1 november) 1864 Vorošilovo, Roslavli maakond, Smolenski kubermang – 11. juuni (vkj. 29. mai) 1912 Moskva) oli vene pedagoog, kodu-uurija. 
Ta on uurinud Smolenski kubermangu haridusajalugu.
1891–1895 oli ta vene keele ja kirjanduse õpetaja Kuressaare Poeglaste Gümnaasiumis.
Kaspars Gorkšs

Kaspars Gorkšs (sündinud 6. novembril 1981) on endine Läti jalgpallur, kaitsja. Ta on Läti jalgpallikoondise endine kapten.
Suure osa oma karjäärist, üheksa aastat, mängis ta erinevates Inglismaa jalgpalliklubides. 4. novembril 2012 lõi ta Inglismaa kõrgliigas Readingu meeskonnas värava oma endise koduklubi Queens Park Rangersi vastu. Ta sai pärast Marians Paharsit teiseks Läti jalgpalluriks, kes löönud Premier League'is värava.
2009. ja 2010. aastal valiti ta Läti aasta jalgpalluriks.
Aleksander (Hopjorski)

Aleksander (kodanikunimega Aleksander Hopjorski, ; sündinud 23. augustil 1964 Võrus) on Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku munk ja vaimulik (piiskop).
Ta lõpetas 1981. aastal Võru 2. Keskkooli. Aastatel 1982–1983 õppis ta Tartu Riikliku Ülikooli kehakultuuriteaduskonnas. Aastatel 1983–1985 teenis ta Nõukogude armees. 
Pühitseti diakoniks 7. detsembril 1998 ja preestriks 10. detsembril 2000. Teenis seejärel preestrina Luhamaa Pühavaimu koguduses ja Meeksi Ristija Johannese koguduses. Aastatel 2002–2006 õppis ta Püha Platoni Seminaris Tallinnas.
12. juunil 2008 valiti ta Tallinnas toimunud Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku täiskogul Pärnu ja Saare piiskopkonna piiskopiks.
Pühitseti piiskopiks 12. jaanuaril 2009.
Punapõrnikas

Punapõrnikas ("Serica brunnea") on põrniklaste sugukonda kuuluv liik. Ta on üks tavalisemaid põrnikaid Eestis.
Punapõrnikas on hele-punakaspruun ja kuni 10 mm pikkune. Ta on levinud kõikjal Eestis. Lendab hilisõhtul ja öösel juulis-augustis ning tungib sageli lambivalguse peale tuppa. Päeva veedavad punapõrnikad rohu või sambla sees puhates. Nad söövad puulehti ja joovad puude mahla. Nende vastsed elavad pinnases ja toituvad juurtest.
Reinhold von Wistinghausen

Reinhold Alexander Christian von Wistinghausen; 20. juuni/2. juuli 1863 Tallinn – 12. oktoober 1939 Berliin) baltisaksa päritolu Eesti arst.
Tema vanemad olid Dr. med. Karl von Wistinghausen (1826–1883) ja Marie Caroline Rodde.
1892 lõpetas ta Tartu ülikooli arstiteaduskonna.
Ta töötas muu hulgas Eestimaa rüütelkonna kantseleis provintsi tervishoiukomisjoni sekretärina.
Aleksandr Abrosimov

Aleksandr Abrosimov (sündinud 29. märtsil 1980) on Eesti loodusfotograaf.
Abrosimovi seni suurim tunnustus on loomafotode peaauhind koos esikohaga üldarvestuses 2013. aasta Eesti Looduse fotovõistlusel. Samal võistlusel on ta võitnud ka Eesti kaitseala eriauhinna (2013), Eesti Looduse eripreemia kategoorias "väike loom" (2012) ja esimese auhinna kategoorias "seened" (2012).
Mike Auksi

Michael Mahkwa Auksi (sündinud 18. detsembril 1981 Torontos Kanadas) on eesti päritolu Kanada hokimängija (kaitsja). 
Nooruses ja juuniorina mängis ta Kanadas.
2013. aastast mängib ta Eesti klubis HC Panter Tallinn.
Ričardas Malinauskas

Ričardas Malinauskas (sündinud 22. aprillil 1965 Skaisčiūnais) on Leedu poliitik ja ettevõtja.
Ta on olnud Druskininkai linnapea.
2004. aastal autasustati teda Valgetähe III klassi teenetemärgiga, tunnustades tema tööd Druskininkai linnapea.
Michał Butkiewicz

Michał Butkiewicz (29. september 1886 Grajewo – 4. oktoober 1974 Varssavi) oli Poola insener ja poliitik.
1932. aasta septembrist kuni 1935. aasta oktoobrini oli ta Poola sideminister.
1934. aastal autasustati teda Kotkaristi I klassi teenetemärgiga.
1929. aastal autasustati teda Poola taassünni ordeni IV klassi teenetemärgiga.
Kazimierz Fabrycy

Kazimierz Fabrycy (3. märts 1888 Odessa – 18. juuli 1958 London) oli Poola sõjaväelane.
Aastatel 1926–1931 oli ta Poola sõjaministri teine asetäitja ja 1931–1934 esimene asetäitja
1933. aastal autasustati teda Kotkaristi I klassi teenetemärgiga.
Kazimierz Porębski

Kazimierz Porębski (15. november 1872 Vilnius – 20. jaanuar 1933 Varssavi) oli Poola mereväelane.
4. mail 1925. aastal otsustati talle anda I liigi 2. järgu Eesti Vabadusrist. Kuid kuna ta sattus samal ajal poliitilisse skandaali, tühistas valitsus 6. mail salajasel istungil talle Vabadusristi annetamise otsuse. Tänini on siiski levinud eksiarvamus, et Porębski oli Vabadusristi kavaler.
Janusz Jagrym-Maleszewski

Janusz Jagrym-Maleszewski (1. mai 1879 – 27. september 1942) oli Poola sõjaväelane.
1934. aastal anti talle Kotkaristi II klassi teenetemärk.
Moritz von Engelhardt (1778−1842)

Otto Moritz Ludwig von Engelhardt (27. november (ukj 8. detsember) 1778 Viisu – 29. jaanuar (ukj 10. veebruar) 1842 Tartu) oli baltisaksa päritolu Eesti geoloog ja mineraloog, Tartu Ülikooli esimene mineraloogiaprofessor.
Elukäik.
Ta sündis Järvamaal Peetri kihelkonnas Viisu mõisniku pojana. Ta lõpetas Tallinna Toomkooli. Aastatel 1796–1798 õppis ta Leipzigi ja Göttingeni Ülikoolis õigusteadust. Aastal 1804 kuulas ta Tartu Ülikoolis füüsika ja keemia loenguid. Aastatel 1805–1809 õppis ta Freibergi mäeakadeemias Abraham Gottlob Werneri juures mineraloogiat. Aastatel 1820–1841 töötas ta Tartu Ülikoolis, olles selle esimene mineraloogiaprofessor ja mineraloogiakabineti juhataja.
Türgi muusika

Türgi muusika on Türgist pärit või türklaste loodud või esitatud muusika.
Türgi muusikakultuur ühendab mitmekesiseid elemente nii Kesk-Aasia, araabia, Bütsantsi, kreeka, Osmanite riigi, pärsia, armeenia ja Balkani muusikast kui ka nüüdisaegsest Euroopa ja Ameerika popmuusikast. Türgi asub geograafiliselt Euroopa, Põhja-Aafrika, Lähis-Ida, Kaukaasia ning Lõuna- ja Kesk-Aasia kultuuride kokkupuutekohas.
Türgi rahvamuusika juured ulatuvad 11. sajandisse, mil Seldžukid vallutasid Anatoolia ja Pärsia, kuid selles on ka enne seda tänapäevase Türgi territooriumil elanud rahvaste muusika jooni. Muusikastiilide ja pillide mitmekesisus on suurenenud teiste sisserändajate kultuuride mõjul. Türgis on dokumenteeritud ka kreeka, armeenia, albaania, poola, aseri ja juudi kogukondade rahvamuusikat.
Osmanite riigi õukonnamuusika kasutas ulatuslikku helilaadide süsteemi. Muusika üleskirjutamiseks kasutati mitut eri notatsiooniviisi. Türgi rahvamuusika sisuks on traditsiooniliselt pigem igapäevaelu teemad vastandina armastusest ja emotsioonidest jutustavale Osmanite õukonnamuusikale. Enamik rahvalikke laule räägib tõestisündinud lugusid või ammutab ainest folkloorist. Paljud laulud on sündinud laulikutevaheliste võistluste käigus. Paljud laulud on seotud pulmade, matuste ja mitmesuguste pidustustega, kus neid ka esitatakse. 
Põhiosa tänapäeva popmuusikast on arenenud 1930. aastatel alanud läänestumise mõjul. Vaid 1970. ja 1980. aastatel mängis mõjutajana suuremat rolli araabia muusika, 1990. aastate alguses tõusis taas lääneliku muusika populaarsus.
Ichthyas

Ichthyas (kreeka: Ἰχθύας; 4. sajand eKr), Metallose poeg, oli vanakreeka filosoof, Megara Eukleidese õpilane ja järglane Megara koolkonna juhi positsioonil. Diogenes Laertios on teda nimetanud oma alal suurepäraseks (vanakreeka keeles γενναῖος) ja väidetavasti on Diogenes Sinopest pühendanud talle dialoogi. Ichthyas oli Korintose Thrasymachose hea tuttav (vanakreeka keeles γνώριμος) ja kaasaegne.
Hilarius Emonsi tõlgenduse kohaselt on Tertullianuse "Apologeticumis" osutatud tõigale, et Ichthyas oli 375. aastal eKr Megara oligarhide revolutsiooni eestvedajaid. Samas on see väide vaieldav ning arvukates ümberkirjutustes on antud Tertullianuse "Apologeticumi" lõigus Ichthyase nime asemel hoopis Hippiase oma.
Kirjandus.
Hilarius Emons, "Die Oligarchenrevolte zu Megara im Jahre 375 und der Philosoph Ichthyas bei Tertullian Apol. 46, 16. Ein neues Aristotelesfragment aus der Μεγαρέων πολιτεία", Rheinisches Museum für Philologie (N.F.) 86, 1937, lk. 180–191. (Artiklis viidatud Hilarius Emonsi kirjutis)
Tokati provints

Tokati provints on 1. järgu haldusüksus (provints) Põhja-Türgis. Provintsi keskus on Tokat.
Jerzy Niezbrzycki

Jerzy Antoni Niezbrzycki (28. juuli 1902 Vinnõtsja – 30. jaanuar 1968 Leesburg, Virginia) oli Poola sõjaväelane.
1933. aastal autasustati teda Kotkaristi V klassi teenetemärgiga.
Jonas Vileišis

Jonas Vileišis (3. jaanuar 1872 Mediniai – 1. juuni 1942 Kaunas) oli Leedu jurist, poliitik ja diplomaat.
30. septembrist 1921 kuni 2. juulini 1931 oli ta Kaunase linnapea.
1932. aastal autasustati teda Kotkaristi III klassi teenetemärgiga.
Julian Szymański

Julian Juliusz Szymański (10. mai 1870 Kielce – 8. juuni 1958 Białystok) oli Poola poliitik ja oftalmoloog.
Ta oli aastatel 1928–1930 Poola Seimi marssal.
1931. aastal autasustati teda Kotkaristi I klassi teenetemärgiga.
Józef Ołpiński

Józef Antoni Michał Ołpiński (9. august 1892 – 1. august 1988) oli Poola riigiametnik.
1934. aastal autasustati teda Kotkaristi III klassi teenetemärgiga.
Lucjan Miładowski

Lucjan Miładowski (29. august 1897 – 18. aprill 1975) oli Poola sõjaväelane.
1934. aastal pälvis ta Kotkaristi IV klassi teenetemärgi.
Arndti-Schulzi reegel

Arndti-Schulzi reegel ehk Schulzi seadus on seaduspära, mis puudutab aktiivsete ainete ja mürkide toimeid eri kontsentratsioonides. See väidab, et:
"Iga aine väikesed doosid stimuleerivad, mõõdukad doosid pärsivad ja suured kogused tapavad."
Ehk teisiti öeldes, tugevalt lahjendatud aktiivsed ained ja mürgid soodustavad bioloogilisi protsesse, samal ajal kui suuremad kontsentratsioonid pärsivad või isegi hävitavad neid.
See reegel nimetati saksa farmakoloogi Hugo Paul Friedrich Schulzi ja saksa psühhiaatri Rudolf Arndti järgi. Viimane neist formuleeris reegli aastal 1888. Kuna sellele reeglile on nii arvukalt erandeid, siis ei saa seda pidada universaalseks reegliks. Näiteks paljudel halvavatel ainetel puudub eeldatav efekt nõrkade doosidega. Lisaks on kogus, mis on vajalik nõrgaks, keskmiseks või tugevaks stiimuliks, väga individuaalne.
Seda reeglit ei õpetata enam tänapäevastes farmakoloogia õpikutes.
Ajalooline kontekst.
Varased uuringud elusorganismide reaktsioonidest stiimulile näitasid, et füsioloogilised reageeringud võivad olla saavutatavad regulaarsete defineeritud doosidega. Nende vaatluste mehhanismide koostamine osutus keeruliseks ja märkimisväärsel hulgal teaduslikke ressursse kulutati kõnealusel teemal.
Rita Sild

Rita Sild (aastani 1957 Rita Freiberg; 27. veebruar 1931 Tartu – 15. aprill 2015 Tallinn) oli eesti korvpallur ja treener, üks Tartu Riikliku Ülikooli naiskonna liikmeid.
Ta lõpetas 1950 Tartu 3. Keskkooli ja 1954 Tartu Riikliku Ülikooli (TRÜ) kehakultuuriteaduskonna.
Alustas korvpallitreeninguid 1947 Viktor Laatsi ja Edgar Naaritsa juhendamisel. 
Mängis 1949–1955 Tartu Ülikooli Spordiklubi ja TRÜ esindusnaiskonnas ning Eesti koondises.
Tal õnnestus saavutada NSV Liidu meistrivõistlustel 1951 ja 1953–1955 kuues, NSV Liidu sisemeistrivõistlustel 1954 kolmas, 1955 neljas ning 1952 ja 1953 viies koht. Ta oli ka NSV Liidu ametiühingute (1955) ja üliõpilaste meister (1951, 1953, 1954), Balti spartakiaadi võitja (1954).
Eesti meistrivõistlustel on ta võitnud 1949–1951 ja 1954 kuld- ning 1952, 1953 ja 1955 hõbemedali. Meistersportlane (1954).
1954–1956 oli ta Jõgeva Keskkooli kehalise kasvatuse õpetaja ja spordikooli treener, 1956–1963 Jõgeva Laste- ja Noorte Spordikooli direktor, 1963–1974 Tartu Laste- ja Noorte Spordikooli treener ja aastast 1965 ka õppealajuhataja. 
1975–1986 töötas Tallinna Spordiinternaatkoolis, 1971–1975 oli ühtlasi TRÜ esindusnaiskonna ja Eesti koondise teine treener ning 1973–1986 Eesti noortekoondise vanemtreener.
Juhendas 1974 NSV Liidu koolinoorte spartakiaadil ning 1974 ja 1977 noorte meistrivõistlustel pronksmedali võitnud naiskonda.
Ludomił Rayski

Ludomił Antoni Korab Rayski (29. detsember 1892 – 11. aprill 1977) oli Poola insener, lendur, sõjaväelane.
1932. aastal autasustati teda Kotkaristi II klassi teenetemärgiga.
Ludvigs Ēķis

Ludvigs Ēķis (11. september 1892 – 7. juuli 1943) oli Läti poliitik ja diplomaat.
18. maist 1934 kuni 16. juunini 1938 oli ta Läti rahandusminister. Lisaks oli ta 1936. aasta 18. aprillist kuni 13. juulini Läti välisministri kohusetäitja.
1935. aastal autasustati teda Kotkaristi I klassi teenetemärgiga.
Maciej Bardel

Maciej Euzebiusz Walerian Bardel (14. august 1895 – 11. september 1975) oli Poola sõjaväelane.
1933. aastal autasustati teda Kotkaristi III klassi teenetemärgiga.
Zla Kolata

Zla Kolata (montenegro keeles Зла Колата, "Zla Kolata"; albaania keeles "Kollata e Keqe") on mägi Põhja-Albaania Alpides Montenegro ja Albaania piiril, Montenegro kõrgeim mägi.
Mäe geograafilised koordinaadid on .
Zla Kolata kõrgus on 2534 meetrit.
Maciej Rataj

Maciej Rataj (19. veebruar 1884 – 21. juuni 1940) oli Poola poliitik ja kirjanik.
1925. aastal pälvis ta Vabadusristi III liigi 1. järgu .
Natsi-Saksamaa okupatsioonivõimud arreteerisid ta detsembris 1939 ja hukkasid 21. juunil 1940 Palmirys.
Mullaväsimus

Mullaväsimus on mulla ja muu keskkonna seisund, mis tekib mõne põllu- või aiakultuuri või -kultuuride rühma kasvatamisel mitu aastat järjest või sageli samas kohas (ainukultuur) ja avaldub saagikuse tunduvas vähenemises...
Mullaväsimust saab ennetada viljavaheldusega.
Anne Meara

Anne Meara Stiller (20. september 1929 Brooklyn – 23. mai 2015 New York) oli USA näitleja ja koomik.
Aastal 1980 mängis ta Alan Parkeri filmis "Fame", mis võitis parima laulu ja filmimuusika Oscari. Veel mängis ta 1980. aastatel telesarjades "Mõrv sai teoks" ja "Alf". 
Tema poeg on filminäitleja ja -lavastaja Ben Stiller. Koos oma pojaga mängis ta filmides "Reality Bites" (1994), "Zoolander" (2001) ja "Öö muuseumis" (2006).
Karol Adam Romer

Karol Adam Maria Romer (27. september 1885 – 24. aprill 1938) oli Poola diplomaat.
1934. aastal pälvis ta Kotkaristi II klassi teenetemärgi.
Józef Rybak

Józef Artur Rybak (7. aprill 1882 Deljatõn – 8. mai 1953 Kraków) oli Poola sõjaväelane.
1933. aastal autasustati teda Vabadusristi I liigi 3. järguga.
Karamani provints

Karamani provints on 1. järgu haldusüksus (provints) Lõuna-Türgis. Provintsi keskus on Karaman.