tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Jääkeegel olümpiamängudel

Jääkeegel ehk kurling lisati taliolümpiamängude programmi 1924. aastal Chamonix’s, kuigi Rahvusvaheline Olümpiakomitee pidas selle võistluse tulemusi ametlikuks alles 2006. aastal. Curling oli näidisspordiala 1932. aasta mängudel ja seejärel pärast pikka eemalolekut 1988. ja 1992. aastal. Spordiala lisati lõpuks olümpiamängude ametlikku programmi 1998. aastal Naganos.
Kuni 2018. aasta taliolümpiamängudeni võisteldi ainult meeste ja naiste arvestuses. 2010. aasta lisaala, segapaarismäng, lükati tagasi, kuna olümpiaprogrammi komisjon arvas, et see pole piisavalt arenenud, kuid 2015. aasta juunis toimunud ROK-i täitevnõukogu koosolekul kiideti see heaks 2018. aasta taliolümpiamängudeks.
Alates 1998. aasta olümpiamängudest on Kanada jääkeeglit üldiselt domineerinud, kuna nende meeste meeskonnad on võitnud kulla aastatel 2006, 2010 ja 2014, hõbeda 1998 ja 2002 ning pronksi 2022. Naiskond võitis kulla 1998 ja 2014, pronksi 2010 ja 2020 hõbedat 2002 ja 2006. Nende segapaaride võistkond võitis 2018. aastal kulla.
Olümpiamängude kokkuvõte.
 Jääkeegel oli näidisspordiala &lt;br&gt;
Dominik Kubalík

Dominik Kubalík (sündinud 21. augustil 1995 Plzeňis) on Tšehhi jäähokimängija, kes mängib ründajana Šveitsi kõrgliiga National League (NL) klubis EV Zug.
Ta valiti 2013. aasta NHLi draft'il seitsmendas voorus üldjärjestuses 191. valikuna Los Angeles Kingsi poolt. Ta on NHL-is mänginud ka Chicago Blackhawksi, Detroit Red Wingsi ja Ottawa Senatorsi eest, samuti Šveitsi NL-is klubi HC Ambrì-Piotta ja Tšehhi Extraliga meeskonna HC Plzeň eest.
Ertskantsler

Ertskantsler (ladina keeles "archicancellarius"; saksa keeles "Erzkanzler") oli Püha-Rooma keisririigis alates 9. sajandist kasutatav tiitel. Ertskantsleriks määrati riigi vaimulikke kuurvürste. Tiitlikandja vastutas keisririigi aladel kantslerite, õukonnasekretäride ja notarite töö eest. Ertskantsleri tiitel oli valdavalt tseremoniaalne. 
Ajalugu.
Esimesed teated ertskantsleri positsioonist pärinevad 9. sajandi esimesest poolest. Keiser Lothar I määras 835. aastal enda ertskantsleriks Vienne'i peapiiskop Agilmari. 882. aastal avaldatud traktaadis kirjeldab Reimsi peapiiskop Hincmar, et ertskantsler (teoses "summus cancellarius") oli osa keiserlikust nõunikkonnast. 
Ertskantsleri positsioon oli kasutuses ka alates Otto I-st Saksa-Rooma riigis. Saksamaa ertskantsleri tiitlit kandsid peamiselt Mainzi peapiiskopid (nt peapiiskopi Willigis tegi ertskantsleriks keiser Otto II). Pärast Põhja-Itaalia alade hõivamist anti Itaalia alade ertskantsleri tiitel ka Kölni peapiiskopile. Alates 13. sajandist kandsid Trieri peapiiskopid Burgundia (allikates ka kui Gallia provintside ja Arles'i kuningriigi) ertskantsleri tiitlit. Ertskantsleri positsiooni kolmeks jagunemise sätestas keiser Karl IV 1356. aasta bulla. Bullas mainitakse ka ertskantslerite rolli keiserliku õuekohtu ("Hoftag") tseremoonias. Ertskantslerid kandsid kuurvürstide protsessioonis hõbedast saua ning keiserlikku pitserit.
Ertskantsleri tiitel oli kasutuses kuni 1803. aastal toimunud Saksamaa mediatisatsioonini. Mainzi peapiiskop Karl Theodor von Dalberg säilitas oma tiitli aga kuni keisririigi lõpuni 1806. aastal. 
Ertskantsleri tiitel säilis lühiajaliselt Prantsusmaa esimeses keisririigis. Napoleon I määras Jean-Jacques-Régis de Cambacérès' keisririigi ertskantsleriks.
Feldzeugmeister

Feldzeugmeister ehk suurtükiväekindral oli alates 16. sajandist kuni esimese maailmasõja lõpuni Habsburgide monarhias, Austria keisririigis ja Austria-Ungari keisririigis ning ka Preisimaal ja Baierimaal kasutuses olnud sõjaväeline auaste. 
"Feldzeugmeister"'i auaste oli Austria sõjaväes feldmarssal-leitnandi ja feldmarssali vahel ning oli võrdne ratsaväe- ja jalaväekindrali auastmetega.
2027. aasta jäähoki maailmameistrivõistlused

2027. aasta jäähoki maailmameistrivõistlused toimuvad 14.–30. maini 2027 Saksamaas Düsseldorfis ja Mannheimis.
Korraldaja kinnitas Rahvusvaheline Jäähokiföderatsioon (IIHF) 26. mail 2023 Soomes Tamperes.
Candi Milo

Candyce Anne Rose "Candi" Milo (sündinud 9. jaanuarl 1961 Palm Springsis Californias) on Ameerika Ühendriikide näitleja.
Kelgutamine olümpiamängudel

Kelgutamine taliolümpiamängudel on talispordiala, kus võistleja või kaheliikmeline võistkond sõidab kelguga lamades (nägu ülespoole) ja jalad ees. Kelgutamisel võisteldakse tavaliselt spetsiaalselt loodud jäärajal, mis võimaldab raskusjõul kelgu kiirust suurendada. Võitja läbib marsruudi kiireima üldajaga. Esimesed ebaõnnestunud katsed kelgutamist olümpiaprogrammi lisada pärinevad 1930. aastatest. Rahvusvaheline Olümpiakomitee kiitis sellise taotluse heaks 1954. aastal ja kümme aastat hiljem sai kelgutamisest esmakordselt olümpiaala. Esimest korda võisteldi kelgutamises 1964. aasta taliolümpiamängudel Innsbruck nii meeste kui ka naiste arvestuses ühekelgul ning kahekelgul. Kahekelkul olid võistelnud ainult mehed, kui enne 1994. aasta mänge muutis Rahvusvaheline Kelgutamisföderatsioon kahekelgu meeste võistlusest avatud võistluseks, võimaldades meestel ja naistel koos võistelda. Nende mängude ajal aga naised sellel alal ei võistelnud.
2011. aasta aprillis kiitis Rahvusvaheline Olümpiakomitee heaks segavõistkondade teatevõistluse lisamise (iga riigi kohta võistleb üks võistkond), mis tähendab, et kelgutamises oli esimest korda programmis neli ala. Algatuste programm jäi suures osas samaks kuni 2014. aasta Sotši olümpiamängudeni, mil kavasse lisati põnev võistkondlik kelgutamise teatevõistlus. Teatevõistkonnad koosnevad naiste ja meeste ühekelgust ning meeste kahekelgust. Võisteldi samas järjekorras ja omapärase "teatevahetusega". Pärast oma sõidu finišijoont peab kelgutaja käega pihta saama raja kohal rippuvale plaadile, mille puudutus avab üleval stardivärava, et järgmine kelk saaks startida.
Eelseisvatel Milano Cortinas 2026. aasta taliolümpiamängudel on alaprogrammis veel üks põnev täiendus meeste ja naiste kahekelgu lisamisega, mis peaks asendama eelmainitud avatud kahekelku. Kelgutamine lummab olümpiamänge jätkuvalt oma uskumatu kiiruse ja tiheda võidusõiduga.
Algusaastatel tekkis mitmeid raskusi, sealhulgas spordiala vastuvõtlikkus ilmastikutingimustele ja sellega seotud sagedased edasilükkamised. See probleem lahendati, kui olümpiakelgutamisvõistlused peeti 1976. aastal esimest korda kunstjääl. Teine algusaastate iseloomulik tunnus oli katsetamine uute tehnikate ja materjalidega, mida üha rangemad reeglid aja jooksul piirasid. 
Võistlusi on domineerinud Saksa kelgutajad (võistlesid ROK-i riigikoodide EUA, GDR, FRG ja GER all erinevatel aegadel alates 1964. aastast) võitnud 87 medalit 153-st võimalikust.
Esimese eestlasena osales taliolümpiamängudel kelgutamises 1994. aastal Lillehammeris Helen Novikov.
Olümpiamängude kokkuvõte.
 Kelgutamise võistlust ei toimunud &lt;br&gt;
Medalid.
"Märkus: 1972. aastal anti kahekelgul välja kaks kuldmedalit."
Jeongeup

Jeongeup (ka "Chŏngŭp"; ametlikult "Jeongeup-si", hangulis 정읍시, hanjas 井邑市) on linn Lõuna-Korea kirdeosas Põhja-Jeolla provintsis.
Linna piires on osa Naejang-sani rahvuspargist.
2019. aastal oli linnas 113 415 elanikku.
Veverská Bítýška

Veverská Bítýška (saksa keeles "Eichhorn Bittischka") on linn Tšehhis Lõuna-Morava maakonnas Brno maaringkonnas. Veverská Bítýška asub Brno kesklinnast ligi 16 km loodes.
Veverská Bítýška ajalugu on olnud seotud lähedal asuva Veveří lossiga, mis on tõenäoliselt rajatud enne 12. sajandi lõppu. Veverská Bítýškat on esmamainitud 1376. aastal. 1645. aastal põletasid Rootsi väed küla täielikult maha. 1911. aastal rajati külla kaoliinitehas. Linnaõigused sai Veverská Bítýška 2018. aastal.
Vaese mehe eine

Vaese mehe eine (inglise keeles "poor man's meal") on klassikaline Ameerika Ühendriikide depressiooniajast pärit toit, mis koosneb praetud kartulitest ja viinerilõikudest.
Vaese mehe eine muutis Ameerika Ühendriikides populaarseks Clara Cannucciari, kes mäletas seda toitu üleilmse majanduskriisi ajast ja tegi sellest populaarseid videoid.
Lihtsa vaese mehe eine valmistamiseks on tarvis 3 supilusikatäit toiduõli, 0,7 kg kartuleid, 1 suur sibul, 8 viinerit (Clara versioonis 4 viinerit), 0,25 tassi ketšupit ja 0,5 tassi vett. Kartulid ja sibul lõigatakse väikesteks tükkideks, kartulid, sibulad ja toiduõli pannakse kuumale pannile ning praetakse 10 minutit. Seejärel tükeldatakse viinerid ja lisatakse pannile, jätkates praadimist kuni nad pruunistuvad. Praadimise käigus lisatakse ketšupit ja vett.
Oslavany

Oslavany (saksa keeles "Oslawan") on linn Tšehhis Lõuna-Morava maakonnas Brno maaringkonnas. Oslavany asub Brno kesklinnast ligikaudu 22 km lääneedelas ja Ivančicest umbes 4 km loodes.
Asulat on esmamainitud 1104. aastal. 1225. aastal rajati külasse tsistertslaste nunnaklooster. 1525. aastal lõpetas klooser tegevuse ja see ehitati ümber Oslavany lossiks. 18. ja 19. sajandil arenes Oslavany piirkonnas fajansi käsitöönduslik tootmine. 1760. aastal leiti piirkonnas kivisütt. Kivisöe kaevandamist alustati 1783. aastal. 1913. aastal ehitati Oslavanysse soojuselektrijaam. Kivisöe kaevandamine lõpetati Oslavanys 1973. aastal ja soojuelektrijaam suleti 1993. aastal.
Oslavany sai linnaõigused 1964. aastal.
Blovice

Blovice (saksa keeles "Blowitz") on linn Tšehhis Plzeňi maakonnas Plzeňi lõunaringkonnas. Blovice asub Plzeňi kesklinnast ligikaudu 20 km lõunakagus.
Blovicet on esmamainitud 1284. aastal, mil see oli Pomuki tsistertslase kloostrile kuuluv küla. 14. sajandi lõpu ürikutes on Blovicet nimetatud aleviks. Alates 18. sajandist on Blovicet nimetatud linnaks.
Kaznějov

Kaznějov (saksa keeles "Kaznau", ka "Kasenau" või "Kazniow", aastatel 1939–1945 "Gaßnau") on linn Tšehhis Plzeňi maakonnas Plzeňi põhjaringkonnas. Kaznějov asub Plzeňi kesklinnast ligikaudu 17 km põhjas.
Kaznějovit on esmamainitud 1145. aastal, mil see oli Plasy tsistertslasete kloostrile kuuluv väike küla.
Linnaõigused sai Kaznějov 1. novembril 1997.
Sitakoti Matsi rõngasrist

Sitakoti Matsi rõngasrist on hauatähis Kullamaa kirikuaias, mis on püstitatud Eestimaa talupojale Sitakoti Matsile.
Seda on nimetatud ka Eesti vanimaks rõngasristiks, kuigi Eestis on mitmeid vanemaid rõngasriste. Küll võib seda nimetada Eesti vanimaks kalmistul asuvaks dateeringuga rõngasristiks, mis on tänapäevani säilinud.
See rõngasrist on kunstimälestis, mis võeti kaitse alla Eesti Vabariigi kultuuriministri määrusega nr 36 3. juulil 1997. Rist on Muinsuskaitseametis arvel 4. aprillist 1998. Kultuurimälestise tunnuseks on piirkonna ajastu tüüpilise hauatähise näide. Kinnismälestise registrinumber on 16265 (enne oli 476).
Rõngasristi kõrgus maapinnast on 106 cm, ratta maksimaalne laius 82,5 cm. See on tehtud raidtehnikas paekivist.
Rist asus varem kirikust vahetult idas, kuid tõsteti praegusesse asukohta seoses koori ümberehitusega. Rist on oma praeguses asukohas arvatavasti aastast 1868.
Rõngasrist on ažuurne laienevate otstega ladina rist, mille ülaosa läbib rõngas. Rõngas jätab ristihaara otsad rõngast välja. Haarasid on algselt kaunistanud poolsfäärilised näsad. Rist on monteeritud betoonalusele. Risti jalamilt ja ka ratta osast puuduvad killud, külgmised näsad puuduvad, kuid ülemine on säilinud osaliselt.
Esiküljel ülal keskel on daatum A° 1621, jalamil kiri "SITTA / KODT/ MATZ".
Nýřany

Nýřany (saksa keeles "Nürschan") on linn Tšehhis Plzeňi maakonnas Plzeňi põhjaringkonnas. Nýřany asub Plzeňi kesklinnast ligikaudu 13 km läänes.
Nýřanyt on esmamainitud 1272. aastal. 1830. aasta paiku leiti piirkonnast kivisütt, mille kaevandamist alustati 1848. aastal. Linnaõigused sai Nýřany 29. jaanuaril 1892. Kivisöe kaevandamine Nýřanys lõppes 1995. aastal.
Balti-Ameerika Liin

Balti-Ameerika Liin (inglise keeles "Baltic American Line", läti keeles "Baltijas-Amerikāņu līnija") oli Läänemerelt regulaarset Atlandi ookeani ületust korraldanud laevandusettevõte, mis vedas aurulaevadega reisijaid liinil Liepāja – Gdańsk – Hamburg – New York.
Ajalugu.
1899. aastal asutati Taanis tütarettevõte aktsiaseltsile Ida-Aasia Kompanii (taani keeles "A/S Det Ostasiatiske Kompagni"), mis alustas 1900. aastal opereerimist Peterburist. 1906. aastal avas see ettevõte liini Libau – Rotterdam – New York. Liini jaoks lasti järgmisel kümnendil vette neli uut vene nimedega ookeaniliinilaeva.
Esimese maailmasõja aegu ründasid Saksa keisririigi väed aga Kuramaa kubermangu, laevad suunati sestap varuliinile Arhangelsk – Hammerfest – New York aastaiks 1914–1917. Venemaa kodusõja algusega prahiti laevad peamiselt Cunard Line'i registrisse suunistega laevanduskontrolörilt Joseph Maclaylt, lühiaegselt evakueeriti need ka Ühendkuningriiki. Vene-Ameerika liin suleti siiski kohe pärast enamlaste riigipööret 1918. aastal.
Poola ja Balti riigid olid maailmasõja lõpuga eraldunud Venemaast. Liepāja kui tugisadam, kuhu saabuti raudteid pidi Kesk- ja Ida-Euroopast, liideti äsja iseseisvunud Läti Vabariiki. Kopenhaagenis asuva kodusadamaga laevandusettevõte nimetas laevad ümber vastavalt äsja iseseisvunud vabariikidele. 1921. aastast tegutses ettevõte edasi nimega Balti-Ameerika Liin; siis seilasid aurulaevad Taani lipu all vaheldumisi edasi ringliinil Liepājast sagedaste peatustega Gdańskis, Kopenhaagenis, Hamburgis (tegelikult Cuxhavenis), Halifaxis, Bostonis ja lõpp-peatusega New Yorgis.
Emigratsioon.
Väljarändajate hulgas oli rohkelt poolakaid, leedukaid, valgevenelasi ja ukrainlasi. Usutunnistuselt nii katoliiklasi, juute kui õigeusklikke. Teised põhilised sadamad väljarändeks olid Klaipėda ja Odessa ning Hanko/Helsingi.
Põhja-Ameerika praktikas kohtasid aurulaevad üsna sageli rangeid immigratsioonieeskirju, kuukvoote, trahvimisi ning deponeerimist. Loa saanult vormistati sisseränded reeglina Ellise saarel. Tähelepanuväärseim intsident leidis aset laevaga Estonia, mis saabus Ameerika Ühendriikide vetesse väidetavalt vaid 15 sekundit enne uue kuu algust.
1889. aastal New Yorgis asutatud Kuramaa Noorte Meeste Ühing pakkus näitena juudi rahvusest noormeestele kuni tööle saamiseni väikest töötutoetust ning 1920. aastail ka ajutist majutust Liepājas.
Tegevuse lõpetamine.
1930. aastal ehk ülemaailmse majanduskriisi alguses likvideeriti ettevõte lõplikult ning kolm allesjäänud laeva müüdi koos õigusega kasutada New Yorgi kaisid poolakate Gdynia-Ameerika Liinile.
Sainte-Radegonde

Sainte-Radegonde võib tähendada mõnd neist asulatest või omavalitsusüksustest, mis on saanud nime püha Radegundi auks:
Püstkollakas

Püstkollakas ("Barbarea stricta") on kapsalaadsete seltsi ristõieliste sugukonda kuuluv rohttaim.
Sirge harakalatv

Sirge harakalatv ("Erysimum strictum") on kapsalaadsete seltsi ristõieliste sugukonda kuuluv rohttaim.
Vesi-naaskelleht

Vesi-naaskelleht ("Subularia aquatica") on kapsalaadsete seltsi ristõieliste sugukonda kuuluv veetaim.
Lumelauasõit olümpiamängudel

Lumelauasõit lisati taliolümpiamängude programmi esmakordselt 1998. aasta taliolümpiamängudel Naganos Jaapanis. Lumelauasõit oli üks viiest uuest spordialast, mis lisati taliolümpiamängude programmi aastatel 1992–2002, ja see oli ainus, mis polnud varem olnud medali- ega demonstratsioonala. 1998. aastal toimus võistlus neljal alal, kaks meestele ja kaks naistele: suurslaalom, mäesuusatamisega sarnane ala; ja rennisõit, kus võistlejad teevad trikke, liikudes poolringikujulise kraavi ühelt küljelt teisele. Kanadalane Ross Rebagliati võitis meeste suurslaalomi ja temast sai esimene sportlane, kes võitis lumelauasõidus kuldmedali. Rahvusvaheline Olümpiakomitee (ROK) võttis Rebagliatil lühikeseks ajaks medal ära pärast seda, kui ta andis positiivse marihuaanaproovi. ROK-i otsus tühistati aga pärast Kanada Olümpialiidu apellatsiooni. 2002. aasta taliolümpiamängudeks laiendati suurslaalomit ja see nimetati ümber paralleelsuurslaalomiks. 2006. aastal korraldati esmakordselt kolmas ala, lumelauakross. Sellel alal võistlevad sportlased üksteisega läbi raja, kus on hüppeid, poome ja muid takistusi. 11. juulil 2011 kiitis Rahvusvahelise Olümpiakomitee täitevkomitee heaks suusatamise ja lumelauasõidu küngaslaskumise (slopestyle'i) lisamise taliolümpiamängude alade nimekirja, mis jõustus 2014. aastal. Otsus tehti teatavaks pressikonverentsil ROK-i kohtumisel Durbanis Lõuna-Aafrikas. Viies ala, paralleelslaalom, lisati alles 2014. aastaks. Big air lisati 2018. aastaks.
Olümpiamängude kokkuvõte.
 Lumelauasõidu võistlust ei toimunud &lt;br&gt;
Liam Kirk

Liam Kirk (sündinud 3. jaanuaril 2000 Maltbys) on Suurbritannia jäähokimängija, kes mängib vasakäärina Saksamaa kõrgliiga Deutsche Eishockey-Liga (DEL) klubis Eisbären Berlin.
Kirk alustas oma karjääri Suurbritannia Elite Ice Hockey League'i (EIHL) klubis Sheffield Steelers.
Rahvusvahelisel tasandil on Kirk esindanud Suurbritannia jäähokikoondist, aidates meeskonnal tõusta 2018. aasta maailmameistrivõistluste I divisjoni turniiril eliitdivisjoni. Ta mängis olulist rolli ka 2021. aasta maailmameistrivõistlustel.
2018. aasta juunis valis ta NHL-i draft'is klubi Arizona Coyotes, tehes temast esimese Inglismaal sündinud ja treenitud mängija, kelle NHL-i klubi on draft'inud.
Niko Kapanen

Niko Klaus Petteri Kapanen (sündinud 29. aprillil 1978 Hattulas) on Soome endine jäähokimängija, kes mängis keskründajana. Tema viimane klubi oli HPK Soome kõrgliigas Liiga.
Ta on 2011. aasta jäähoki maailmameister.
Dennis Endras

Dennis Endras (sündinud 14. juulil 1985 Immenstadtis) on Saksamaa jäähokiväravavaht. Ta mängib praegu Deutsche Eishockey-Liga (DEL) klubis Augsburger Panther.
Rahvusvaheline karjäär: Endras on esindanud Saksamaa jäähokikoondist 2009. ja 2010. aasta maailmameistrivõistlustel ning kuulus Saksamaa koosseisu ka 2010. aasta taliolümpiamängudel. 
2010. aasta maailmameistrivõistlustel, mis toimusid Saksamaal, valiti Endras turniiri kõige väärtuslikumaks mängijaks (MVP). Ta sai esimeseks sakslaseks, kellele on see aunimetus omistatud, ja esimeseks sakslaseks, kes valiti turniiri tähtrivistusse alates 1987. aastast.
Niklas Kronwall

Hans Niklas Kronwall (sündinud 12. jaanuaril 1981 Stockholmis) on Rootsi endine elukutseline jäähokikaitsja, kes töötab praegu Detroit Red Wingsi peamänedžeri nõunikuna. Varem mängis ta National Hockey League'i (NHL) klubis Detroit Red Wings.
Ta kuulub Triple Gold Clubisse, kuhu kuulub vaid 30 mängijat. Kronwall alustas oma karjääri Rootsi klubis Järfälla HC ning on esindanud Rootsit rahvusvahelistel turniiridel.
NHL-is sai Kronwall tuntuks oma tugeva avajäähiti poolest, mida hakati kirjeldama fraasiga "being Kronwalled", viidates tema tüüpilistele tagurpidi liikuva stiiliga keha- ja lahtistele tabamustele.
2008. aastal võitis ta Stanley karika Detroit Red Wingsiga.
Bernhard Truuberg

Bernhard Truuberg (6. aprill (vkj)/ 19. aprill 1913 Tallinn – 24. veebruar 1964 Tallinn) oli eesti poksija.
Sportlasena.
Ta poksis Eesti Töölisspordiliidus.
Ta võitis 1939. aasta II Eesti mängude poksivõistlustel Tallinnas Tallinna võistlejana kergekaalus (kuni 135 naela ehk 61,2 kg) esikoha.
Holýšov

Holýšov (saksa keeles "Holleischen") on linn Tšehhis Plzeňi maakonnas Plzeňi põhjaringkonnas. Holýšov asub Radbuza jõe ääres, Plzeňi kesklinnast ligi 25 km edelas. 
Asulat on esmamainitud 1273. aastal. 1897. aastal rajati Holýšovi klaasitehas, mis suleti 1930. aastal. Saksa okupatsiooni ajal ehitati mahajäetud klaasivabriku ruumidesse laskemoonavabrik. 1945. aastal saadeti Holýšovi saksa rahvusest elanikud riigist välja. Linnaõigused sai Holýšov 1960. aastal.
Harilik võõrkress

Harilik võõrkress ("Cardaria draba") on kapsalaadsete seltsi ristõieliste sugukonda kuuluv rohttaim.
Liivtuder

Liivtuder ("Camelina microcarpa") on kapsalaadsete seltsi ristõieliste sugukonda kuuluv rohttaim.
Lea Massari

Lea Massari (sünninimi Anna Maria Massetani; 30. juuni 1933 Rooma – 23. juuni 2025) oli itaalia filminäitleja.
Šveitsis arhitektuuri õppinud neiu hakkas filmides mängima 22-aastaselt. Ta tegi rolle rohkem kui 60 itaalia ja prantsuse filmis ja telesarjas.
1962. aastal pälvis Massari David di Donatello eriauhinna (Special David) rollide eest filmides "Una vita difficile" ja "I sogni muoiono all’alba".
1979. aastal sai ta Itaalia filmiajakirjanike ühenduse Hõbelindi auhinna (Nastro d'Argento) parima naiskõrvalosatäitja kategoorias rolli eest Francesco Rosi filmis "Kristus peatus Ebolis" ("Cristo si è fermato a Eboli", 1979).
Kinkažu

Kinkažu ehk haspelkaru ("Potos flavus)" on Kesk- ja Lõuna-Ameerika troopilistes metsades elav pesukarulaste ("Procyonidae") sugukonda kuuluv kiskjaline.
Taksonoomia.
Kinkažu puhul eristatakse seitset alamliiki: 
Välimus.
Kinkažu kaalub 1,4-4,5 kg. Täiskasvanud isased on veidi suuremad kui emased. Tal on pikk haardsaba (saba pikkus 39-57 cm) , kogu tema üldpikkusest moodustab saba vähemalt poole . Välimuselt meenutavad kinkažud mõnevõrra ahvi, algselt kirjeldati teadusele teda mitte kui kiskjat, vaid kui leemurit . 
Elupaik ja eluviis.
Kinkažud leidub mitmetes troopilise metsa elupaikades (vihmamets, pilvemets, kuiv mets), kus leidub aastaringselt valmivaid puuvilju. Neid võiub kohata kõrguste vahemikus 0–2500 meetrit üle merepinna. Kinkažud tegutsevad puudel, maapinnale satuvad harva. Kinkažu on täielikult öise eluviisiga. Tavaliselt alustavad nad aktiivset tegutsemist 15 minutit pärast päikese loojumist ja lõpetavad 15-30 minutit enne päikesetõusu . 
Roll ökosüsteemis.
Kinkažul on ökosüsteemis oluline koht seemnete levitajana ja tolmeldajana . 
Ohud ja kaitse.
Kinkažu on IUCN punasesse nimestikku kantud kui soodsas seisundis (LC) liik. Mõnel pool kütitakse kinkažusid liha saamiseks, kuid nad ei kuulu inimese poolt eelistatud toiduobjektide hulka. Nende karusnahkade järgi nõudlus puudub. Nad on mõõdukalt tundlikud elupaikade fragmenteerumise suhtes. Väheseid isendeid püütakse lemmikloomakaubanduse eesmärgil .
Caprino Bergamasco

Caprino Bergamasco on vald Italiaas Lombardia maakonas Bergamo provints, asub umbes kahekümne kilomeetri
kaugusel Bergamost.
Emil Paigaline

Emil Alfred Paigaline (4. august 1884 Laiuse vald – 21. aprill 1942 Sevurallagi vangilaager, Sosva, Sverdlovski oblast (hukati)) oli eesti luterlik vaimulik.
Ta sündis aastal 1984 Sootagal. Ta on töötanud algkooliõpetajana Elistveres ja Laiusel. Aastatel 1910–1931 oli ta Tartu Pauluse koguduses köster-organist. Aastal 1919 võttis ta osa Vabadussõjast. Aastal 1928 lõpetas ta Tartu õhtu-ühisgümnaasiumi. Aastatel 1928–1931 õppis ta Tartu Ülikooli usuteaduskonnas.
Ta oli aastatel 1932–1941 Sindi koguduse õpetaja, lisaks hooldas ta aastatel 1933–1934 Mõisaküla kogudust. Lisaks oli ta aastatel 1932–1937 Sindi alevi 6-klassilises Algkoolis, aastatel 1934–1936 Vändra gümnaasiumis ja aastatel 1937–1940 Pärnu Kaubanduskeskkoolis usuõpõtaja.
Emil Alfred Paigaline arreteeriti NKVD poolt 14. juunil 1941 Sindis. Ta mõisteti surma 21. märtsil 1942 ja hukati 21. aprillil 1942 Sverdlovski oblastis Sosvas Sevurallagi vangilaagris.
Heino Siigur

Heino Siigur (2. jaanuar 1930 Sindi – 30. märts 2021) oli eesti õigusteadlane.
Ta sündis aastal 1930 Sindis. Sindi algkoolis lõpetas ta põhikooli. Aastal 1949 lõpetas ta Pärnu 1. Keskkooli. Aastal 1954 lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna.
Isiklikku.
Arst ja arstiteadlane Urmas Siigur on tema poeg.
Bilär

Bilär (tatari keeles Биләр; vene keeles Биля́р, Билярское городище) oli keskaegne linn Volga-Bulgaarias Väike-Tšeremšani jõe vasakul kaldal, riigi teine pealinn enne mongolite invasiooni. Biläri varemed hõlmavad umbes kaheksa ruutkilomeetri suuruse ala tänapäeva Tatarstani Aleksejevskoje rajoonis, 50 km kaugusel samanimelisest külast ja 150 km kaugusel Kaasanist.
Ajaloost.
Biläri asutas 10. sajandi paiku kohalik bulgaaride hõim ja sellest sai uus pealinn. Linn oli Volga keskjooksul üks peamisi kaubandusekeskusi. Ajalooallikate järgi oli selle rahvastik umbes 100 000 elanikku ja linn oli Bagdadi ja Konstantinoopoli järel üks keskaegse Euraasia suurimaid linnu.
Linnas asus 922. aastal valminud puidust peamošee, mis järgis Araabia hulgasambaliste mošeede tüüpi, Meka suunas orienteeritud pikiteljega ja mihrabiga; kümnenda sajandi keskpaigas ehitati selle külge hulgasambaline kivimošee, 1,5 meetri kõrguse minaretiga loodeseinas. Mošeede juurde on arvatud kuuluvat ka eeskojad sissepääsude juures.
12. sajandil ja 13. sajandi algul oli Bilär koos Bolğari ja Suariga Volga-Bulgaaria riigi üks pealinnadest. 1236. aastal rüüstasid linna Batu-khaani väed. Linn ehitati hiljem üles, kuid ei saavutanud endist suurust ega võimu.
Linna jäänused avastati 18. sajandil. Vassili Tatištšev oli läbi Volgamaa rännates üks linna avastajatest, ta kirjutas sellest oma raamatus "Venemaa ajalugu iidseimatest aegadest peale) ja temalt pärineb muuhulgas idee, et tšuvašid on bulgaaride järglased.
1654. rajati kunagise linna lähedale Vene piirikindlus Biljar.
Muud.
Biläri auks on nimetatud Antarktikas asuvate Lõuna-Shetlandi saarte Livingstoni saare Biläri neem (Bilyar Point).
Karl Joseph (1649–1664)

Karl Joseph (7. august 1649 – 27. jaanuar 1664) oli Habsburgide dünastiast pärit Olomouci, Passau ja Wrocławi piiskop, ertshertsog ja Teutooni ordu kõrgmeister.
Elulugu.
Ertshertsog Karl Joseph sündis 7. augustil 1649 Viinis keiser Ferdinand III ja Maria Leopoldine seitsmenda lapsena. Lapsena sai ta hariduse Gottfried Alois Kinner von Löwenthurni käest. 
1662. aasta novembris nimetati 13-aastane Karl Joseph Olomouci, Passau ja Wrocławi piiskopiks ning lisaks ka Teutooni ordu kõrgmeistriks (sama aasta mais oli Karl Joseph juba kõrgmeistri koadjuutoriks nimetatud). Samadel ametikohtadel oli olnud ka tema onu, ertshertsog Leopold Wilhelm. Temast kavatseti teha ka Austria Madalmaade kuberner, kuid tema varajase surma tõttu jäi see ära. 
Piiskop Karl Joseph suri 27. jaanuaril 1664 Linzis. Ta on maetud Viini Keiserlikku krüpti.
Haiti spagetid

Haiti spagetid on Haiti päritolu toit, mis on valmistatud spagettidest, viinerilõikudest ning kastmest mis koosneb ketšupist ja täiendavalt Haiti episest.
"Haiti spagettide" valmistamiseks on tarvis 0,5 kg spagette, 0,25 kg kanaviinereid, 3 supilusikatäit tomatipastat, ühte hästi tükeldatud sibulat, 2 peenestatud küüslauguküünt, 0,5 tassi peenestatud paprikat, 0,25 tassi värsket aedpeterselli, 3 teelusikatäit Haiti epist (võib puududa), oliiviõli, soola ja pipart. Spagetid keedetakse, viinerilõigud pruunistatakse pannil, lisatakse sibulad ja küüslauk, seejärel paprika ning küpsetatakse, lisatakse tomatipasta ja pastakeetmise vett ning keedetakse paar minutit, lõpuks lisatakse spagetid, sool ja pipar, lisatakse aedpeterselli.
Bolgar (Volga-Bulgaaria)

Bolğar oli Volga-Bulgaaria riigi pealinn 10.–13. sajandil, koos Biläri ja Suariga. Linn asus Volga kaldal, Volga ja Kama ühinemiskohast umbes 30 km allavoolu, ja selle kõrval läänes asub tänapäeval väike linn, endine Spassk, alates 1991. aastast Bolgar. Kunagise pealinna kultuurkihti ja säilinud osi hõlmav muistis on 2014. aastal kantud UNESCO maailmapärandi nimistusse
Ajaloost.
Piirkond oli asustatud juba neoliitikumis ja bulgaaride asula tekkimine kaubateede ristumiskohas jääb oluliselt varasemasse aega kui riik.
Volga-Bulgaaria riigi tekkimine paigutatakse 10. sajandi algusesse ja sellesse perioodi jääb ka islami vastuvõtt; kontaktid kalifaadiga ja islami valitsejate poolne toetus võimaldas pealinna välja ehitada kõrgete standardite järgi: linnal oli veevärk ja kanalisatsioon ning kivist ja tellistest ehitatud hoonestu, sealhulgas mošeed ja minaretid, saunad, uhked elumajad, samuti linnakindlustused vallide, vallikraavide, puittarade ja väravatega linna lõuna-, ida- ja lääneküljel. Linnamüüridest väljaspool asusid vene küla ja armeenlaste asula.
13. sajandil vallutas Kuldhord Volga-Bulgaaria. Teine pealinn Bilär rüüstati ja vanemast pealinnast Bolğarist sai Kuldhordi ühe ulussi keskus. 14. sajandil õnnestus Bolğaril venemaa ja islamimaade kaupmehi vahendava kaubanduslinnana säilida ja hakata taastuma. Kuldhordi valitsemise perioodil ehitati ja laiendati linna nagu varem Volga-Bulgaaria ajal. Kuid 14. sajandil sai linn kannatada Kuldhordi dünastilistes sõdades 1361. aastal, Tohtamõši ja Timuri sõjas ning käis käest kätte Moskoovia-Volga-Bulgaaria sõjas sajandi lõpupoole. 1431. aastal purustati Bolğar Vassili II sõjakäigul ja seda enam ei taastatud. Paik säilitas siiski kohalike tatarlaste jaoks oma tähtsuse islami usukeskusena 16. sajandi keskpaigani, mil Ivan IV vallutas Kaasani khaaniriigi, ala võeti Venemaa koosseisu ja asustati venelastega.
18. sajandil andis Peeter I välja ukaasi, mille kohaselt tuli linna varemed mälestisena säilitada ja seda peetakse esimeseks ajaloopärandi säilitamise dokumendiks Venemaa ajaloos.
Kohalikud muslimitest tatarlased austavad Bolğari ja selle säilinud mälestisi kohana, kust sai alguse islam selles piirkonnas ja külastavad seda kui palverännukohta. Nõukogude perioodil oli laialt levinud väikese hadži tava: kuna Nõukogude Liidu muslimitel polnud võimalik reisida Mekasse, peeti Bolğari piisavalt vääriliseks, et reisida sinna kui kohaliku islami sünnipaika.
Mälestised.
Bolğari ajaloo- ja arheoloogiakaitseala asutati 1969. aastal. See on tänapäeval levinud turismisihtkoht.
Mälestise koosseisu kuuluvad järgnevad ehitised:
21. sajandi ehitised kompleksis.
Tänapäeva ehitistest kuuluvad kompleksi 2000-ruutmeetrise pindalaga bulgaaride kultuuri muuseum linnamäe all jõe ääres, 2011. aastal avatud islami muuseum ehk koraani muuseum, mis ühtlasi on mälestusmärk islami vastuvõtule Tatarstani piirkonnas, ja 2012. aastal ehitatud Valge mošee.
Lühirajauisutamine olümpiamängudel

Lühirajauisutamine on olnud taliolümpiamängude kavas alates 1992. aasta taliolümpiamängudest Albertville'is Prantsusmaal. Enne seda oli see demonstratsioonala 1988. aasta mängudel. 1988. aasta demonstratsioonvõistluse tulemusi ametlikus olümpiastatistikas ei arvestata. Lühirajauisutamises on domineerinud Ida-Aasia ja Põhja-Ameerika võistkonnad, nimelt Lõuna-Korea, Hiina, Kanada ja Ameerika Ühendriikide võistkonnad. Need neli riiki on alates 1992. aastast võitnud 195 medalist 147. Lõuna-Korea on medalite arvestuses esikohal, olles võitnud alates 1992. aastast 53 medalit, sealhulgas 26 kuldmedalit. Enamik Lõuna-Korea ja Hiina taliolümpiamängudel võidetud medalitest pärinevad lühiraja kiiruisutamisest.
2010. aasta taliolümpiamängudel sai Läti sportlasest Haralds Silovsist esimene sportlane olümpiaajaloos, kes osales nii lühiraja (1500 m) kui ka pika raja (5000 m) kiiruisutamises, ning esimene, kes võistles samal päeval kahel alal. Pärast 500 m võitu 2014. aasta taliolümpiamängudel sai Viktor Ahnist esimene lühiraja kiiruisutaja, kes võitis kuldmedalid kõigis neljas lühiraja distsipliinis (500 m, 1000 m, 1500 m, 5000 m teatesõit). Ta võitis 2014. aastal Venemaad esindades kolm kuldmedalit ja 2006. aastal Lõuna-Koread esindades kolm kuldmedalit.
2018. aasta juulis lisas Rahvusvaheline Olümpiakomitee (ROK) ametlikult 2000 meetri pikkuse segateatesõidu, suurendades alasid kokku üheksani. Ala lisamise tõttu pikendati võistlusgraafikut viielt päevalt kuuele.
Olümpiamängude kokkuvõte.
 Lühirajauisutamise võistlust ei toimunud &lt;br&gt;
 Lühirajauisutamine oli näidisspordiala &lt;br&gt;
Valge Karu

Valge Karu (rootsi keeles "Vita Björn", ametlikult "Kronohäktet i Kastelholm", 'Kastelholmi aresti- või vangimaja') on endine vangla Soomes Ahvenamaal Sundi vallas.
Hoone püstitati 1784. aastal, kui Kastelholmi linnuses likvideeriti vangla. Seda kasutati vanglana kuni 1975. aastani, mil vanglaasutus viidi üle Godbysse. 
Kirjeldus.
See on Soome vanim vanglaks ehitatud hoone, mis on säilinud.
Hoone on tüüpiline 18. sajandist pärit maavangla. Ühes osas asusid vangivalvuri eluruumid, teises pooles aga vangikongid: kolm kambrit, mis on pärit ehituse ajast 1784. aastal (neist ühte tänapäeval ei eksponeerita kambrina) ning kaks kambrit lisati põhjakülge 1839. aastal.
Vangikambrid olid väikesed (umbes 4 m²) ja algselt puudusid neil aknad. Kambrite otstarve on aegade jooksul olnud erinev. 
Muuseumi tegevused.
Pärast sulgemist restaureeriti vangla hoone ja avati 1985. aastal Soome esimese avaliku vanglamuuseumina. Restaureerimistöid tegid Kastelholmi töökoloonia kinnipeetavad. Töökoloonia ise suleti alles 197. aastal.
Muuseumis on eksponeeritud:
Muuseum on avatud suvehooajal.
2028. aasta jäähoki maailmameistrivõistlused

2028. aasta jäähoki maailmameistrivõistlused toimuvad 14.–30. maini 2028 Prantsusmaas Pariisis ja Lyonis.
Korraldaja kinnitas Rahvusvaheline Jäähokiföderatsioon (IIHF) 24. mail 2024 Tšehhis Prahas.
Vigursuusatamine olümpiamängudel

Vigursuusatamine taliolümpiamängudel on olnud ametlikus olümpiaprogrammis alates 1992. aasta taliolümpiamängudest. Varem toimusid 1988. aasta olümpiamängudel demonstratsioonaladena kolm ala – mogulid, suusahüpped ja ballett. Mogulitest sai esimene vabastiilis suusatamise ala, mis olümpiamängude programmi lisati 1992. aastal. Kuigi vabastiilis hüpped said olümpiaalaks samuti kaks aastat hiljem, jäeti suusaballett programmist välja. Kolmas ala, suusakross, lisati 2010. aasta taliolümpiamängudel. Slopestyle ja rennisõidualad laiendasid programmi alates 2014. aasta taliolümpiamängudest. Big Air lisatakse programmi esmakordselt 2022. aasta taliolümpiamängudel.
Eesti tuntuim vigursuusataja Kelly Sildaru, osales 2022. aasta taliolümpiamängudel Pekingis ja sai seal esimese eestlasena freestyle-suusatamises olümpiamedali, olles pargisõidus kolmas.
Olümpiamängude kokkuvõte.
 Vigursuusatamise võistlust ei toimunud &lt;br&gt;
 Vigursuusatamine oli näidisspordiala &lt;br&gt;
2025. aasta jäähoki 1. divisjoni maailmameistrivõistlused

2025. aasta jäähoki maailmameistrivõistlused I divisjonis koosnes kahest rahvusvahelisest jäähokiturniirist, mida korraldas Rahvusvaheline Jäähokiföderatsioon (IIHF). I divisjoni A- ja B-grupid moodustavad jäähoki maailmameistrivõistluste teise ja kolmanda tasandi.
A-grupis tõusid kõrgeimasse divisjoni Suurbritannia ja Itaalia, samas kui Rumeenia langes madalamasse divisjoni. B-grupi võitis Leedu, kes tõusis A-gruppi, ning Horvaatia langes II divisjoni.
A-alagrupi turniir.
I divisjoni A-grupi turniir toimus 27. aprillist kuni 3. maini 2025 Rumeenias Sfântu Gheorghe linnas.
Mängu ametnikud.
Turniirile valiti seitse kohtunikku ja seitse joonekohtunikku.
Statistika.
Resultatiivsemad mängijad.
Nimekiri näitab enim punkte kogunud mängijaid, järjestatud esmalt punktide, seejärel väravate arvu järgi.
Parimad väravavahid.
Sellesse nimekirja on kantud tõrjeprotsentide põhjal vaid viis paremat väravavahid, kes on mänginud vähemalt 40% oma meeskonna mänguminutitest.
B-alagrupi turniir.
I divisjoni B-grupi turniir toimus 26. aprillist kuni 2. maini 2025 Eestis, Tallinnas.
Mängu ametnikud.
Turniirile valiti seitse kohtunikku ja seitse joonekohtunikku.
Statistika.
Resultatiivsemad mängijad.
Nimekiri näitab enim punkte kogunud mängijaid, järjestatud esmalt punktide, seejärel väravate arvu järgi.
Parimad väravavahid.
Sellesse nimekirja on kantud tõrjeprotsentide põhjal vaid viis paremat väravavahid, kes on mänginud vähemalt 40% oma meeskonna mänguminutitest.
Riia praostkond

Riia praostkond on Läti Evangeelse Luterliku Kiriku luteri kiriku praostkond Lätis.
Riia praostkond kuulub LELK Riia peapiiskopkonda. Läti evangeelne-luterlik kirik jaguneb kolmeks piiskopkonnaks (Riia, Daugavpilsi, Liepāja) ja 15-ks praostkonnaks. Riia peapiiskopkonda kuuluvad ka Läti Cēsise, Ikšķile, Jurmala, Riia, Valmiera piiskopkond. Kokku on Lätis 15 praostkonda: Balvi, Bauska, Cēsise, Daugavpilsi, Grobiņa, Alūksne, Ikšķile, Jelgava, Jūrmala, Kandava, Kuldīga, Piltene, Riia, Sēlpilsi ja Valmiera praostkond.
Riia praostkonda kuuluvad kirikud ja kogudused: Riia toomkirik, Riia Jaani kirik, Riia Vana Püha Gertrudi kirik, Riia Uus Püha Gertrudi kirik, Riia Jeesuse kirik, Torņakalnsi kirik, Mežaparksi kirik, Riia Kristuse kirik, Riia Risti kirik, Riia Pardaugava Püha Kolmainu kirik, Riia Kristuse Ülestõusmise kirik, Riia Martini kirik, Riia Pauli kirik, Riia Püha Peetri kirik, Riia Püha Vaimu kirik, Biķernieki Katariina kirik, Peeter-Pauli eesti kogudus, Riia misjon ja Riia Püha Markuse kogudus.
Ajalugu.
Läti alade Rootsi riigikiriku luterlik Riia praostkond moodustati 1636. aastal, kui loodi Liivimaal superintendent Hermann Samsoni eestvõttel kuus praostkonda: Eesti aladel Narva praostkond, Pärnu praostkond ja Tartu praostkond ning kolm praostkonda Põhja-Läti aladel: Riias, Kokneses ja Cēsises. Riia praostkonda kuulusid Riia distrikt ehk kreisi Dole, Ikšķile, Salaspilsi, Ādaži, Nītaure, Mālpilsi, Allaži, Sigulda, Krimulda, Turaida, Liepupe, Daugavgrīva, Limbaži, Aloja, Straupe kihelkond ja Augstroze linnuselään.
Riias asus ka Riia Püha Maarja Magdaleena kirik, mis ehitati esmakordselt puidust rooma-katoliikliku kiriku kloostri kabelina 1260. aasta paiku Riia peapiiskop Albert II (1253-1273) valitsemisajal. Rootsi valitsusajal, aastatel 1621–1710, kui katoliiklus oli keelatud, klooster ja kirik seetõttu hävitati. Aastatel 1632–1639 kirik taastati ja muudeti Rootsi garnisoni luteri kirikuks. Põhjasõja ajal, 1710. aastal põles Riia piiramise ajal hoone maha ja Venemaa tsaar Peeter I käskis kiriku taastada ja andis selle õigeusklikele üle, nimetades selle ümber Peetri kirikuks.
1693. aastal eraldati Tartu praostkonnast Valga (Valka) Jaani kogudus ning liideti Riia maapraostkonnaga.
1740. aastast jagati Riia kubermangu Riia kreis 2 maakohtu ja praostkonna osaks (saksa k. "Theil"): 
Volmari ja Valga kreisi moodustamise järel 1783. aastal, moodustati ka Volmari praostkond ja Valga praostkond.
Põhjasõja järel Venemaa keisririigiga liidetud Läti aladel, 1832. aasta Uue evangeelse luteri kiriku seadusega jaotati Põhja-Läti ja Lõuna-Eesti alade luteriusu kogudused Liivimaa konsistooriumiringkonda. Riia praostkonda kuulusid Riia kreisis, kirikud ja kogudused:
Mutinus elegans

Mutinus elegans on kandseente liik.
Seent ei esine Eestis.
Hofkriegsrat

Hofkriegsrat oli Habsburgide monarhia 16. sajandil asutatud sõjaväeline administratiivnõukogu, mida juhatas sõjanõukogu president ning mis allus otse keisrile. Nõukogu peakorter asus enamasti Viinis, kuid osaliselt ka Grazis (1578–1749).
Ajalugu.
Õukondlik sõjanõukogu asutati 1556. aasta 17. novembril keiser Ferdinand I poolt. Kuni 1564. aastani kandis see nime "Steter Kriegsrat." Edaspidi kandis see "Hofkriegsrat"'i nime. Sõjanõukogu presidendi amet koondas enda kätte sõjaväekantselei, sõjaväeministeeriumi ja kindralstaabi ülema ametikohustused ja võimu. Tema kohustus oli ka koostada sõjakäikude plaanid ning anda nõuandeid armeejuhatajatele. Keiser Ferdinand II ajal koosnes sõjanõukogu veel 25 ametnikust. 
Keiserlik sõjanõukogu oli jaotatud 11 militaar- ja neljaks justiitsosakonnaks. Tsiviilosakondi juhatasid õukondliku nõukogu ("Hofrat") liikmed ning militaarosakondi ooberstid või kindralid. Suur osa ametnikest polnud aga militaarpraktikaga kursis, mistõttu tegeles sõjanõukogu vaid armee administratsiooni, mitte juhtimisega. Sõjanõukogu kuulutas välja ka mobilisatsiooni, kinnitas ohvitseride edutamist ja auastmete ostmist ning nimetas ametisse kõrgemaid ohvitsere. "Hofkriegsrat"'ile allusid mitmed teised sõjaväelised asutused, mis tegelesid näiteks suurtükiväe, pioneeride, relvaarsenalide, värbamise, välikaplanite, meditsiini ja transpordiga, lisaks hoidis sõjanõukogu otseselt enda kontrolli all ka sõjaväestatud piiriala. 
19. sajandi alguseks oli "Hofkriegsrat"'is välja kujunenud liialt laialdane bürokraatia, mis aeglustas sõjaväe administratsiooni. Paljud ametnikud olid tsiviilvaldkondadest pärit bürokraadid ja armeeohvitserid olid tihtipeale vaid nõuandjate rollis. Kui näiteks Preisimaal mängis armee juhatuses suurt rolli kindralstaap, siis Austrias oli see allutatud sõjanõukogule ja vähetähtis. 
1801. aasta 9. jaanuaril nimetas keiser Franz II "Hofkriegsrat"'i presidendiks oma venna, ertshertsog Karli, kelle eesmärgiks oli armee ülemjuhatuses laialdasi muudatusi teha. 29. septembril allutati "Hofkriegsrat" vastasutatud sõjaministeeriumile ning see säilitas vaid mõned varasemad ametikohustused (nt värbamise ning sõdurite palkade ja pensionite haldamine). 
1805. aastal sai "Hofkriegsrat" osa oma varasemast mõjust tagasi. Kolmanda koalitsiooni sõja eel eemaldati see sõjaministeeriumi alt ning uueks presidendiks määrati feldmarssal-leitnant Maximilian Baillet de Latour. Sõjas saadud kaotuse järel taastas ertshertsog Karl oma varasema võimu sõjaväe üle. 1806. aastal nimetati ta generalissimuseks. Koos oma nõunikega viis ta "Hofkriegsrat"'is läbi uusi reforme. 
Napoleoni sõdade järel "Hofkriegsrat"'is olukord ei muutunud. Nõukogu tööd ning seega armee administratsiooni efektiivsust pärssisid samad probleemid mis varem. Väejuhid (nt feldmarssal Josef Radetzky) proovisid oma iseseisvust suurendada, kuid leidsid, et sõjanõukogu takistab seda. 11. mail 1848 andis keiser Ferdinand I käsu, et "Hofkriegsrat" oma tegevuse mai viimaseks päevaks lõpetaks. 1. juunil võttis sõjaväeadministratsiooni üle sõjaministeerium ning "Hofkriegsrat" lakkas olemast.
2026. aasta jäähoki 1. divisjoni maailmameistrivõistlused

2026. aasta jäähoki maailmameistrivõistlused I divisjonis koosnes kahest rahvusvahelisest jäähokiturniirist, mida korraldas Rahvusvaheline Jäähokiföderatsioon (IIHF). I divisjoni A- ja B-grupid moodustavad jäähoki maailmameistrivõistluste teise ja kolmanda tasandi.
Kuldaeg (telesari)

"Kuldaeg" on Ameerika Ühendriikide ajalooline draamasari. Sarja autor ja üks stsenaristidest on Julian Fellowes. Sari on eetris HBO kanalil. Sarja tegevus toimub 1880. aastatel kullatud ajastul New Yorgis Ameerika Ühendriikides. Algselt pidi sari minema eetrisse NBC-s, kuid 2019. aasta mais kuulutati, et see linastub hoopis HBO-s. Esimene hooaeg esilinastus 24. jaanuaril 2022 ning teine hooaeg 29. oktoobril 2023. 2023. aasta detsembris teatati, et sarjale tuleb ka kolmas hooaeg, mille esimene episood linastus 22. juunil 2025. 2025. aasta juulis teatati, et sarjale tuleb ka neljas hooaeg.
Sari on saanud palju positiivset tagasisidet. Eriti on kiidetud peaosatäitjate Carrie Cooni, Morgan Spectori, Cynthia Nixoni ja Christine Baranski kostüüme ja näitlemist. 2024. aasta Primetime Emmy auhindade jagamisel sai sarja teine hooaeg kuus nominatsiooni, nende hulgas parim draamasari ning parim naispeaosatäitja draamasarjas - Carrie Coon.
2024. aasta jäähoki 1. divisjoni maailmameistrivõistlused

2024. aasta jäähoki maailmameistrivõistlused I divisjonis koosnes kahest rahvusvahelisest jäähokiturniirist, mida korraldas Rahvusvaheline Jäähokiföderatsioon (IIHF). I divisjoni A- ja B-grupid moodustavad jäähoki maailmameistrivõistluste teise ja kolmanda tasandi.
A-alagrupi turniir toimus Itaalias Bolzanos 28. aprillist kuni 4. maini ja B-alagrupi turniir Leedus Vilniuses 27. aprillist kuni 3. maini 2024. aastal.
A-alagrupis tõusid kõrgeimasse divisjoni Ungari ja Sloveenia ning Lõuna-Korea langes madalamasse divisjoni. B-alagrupi võitis Ukraina, kes samuti tõusis kõrgemasse divisjoni, samal ajal kui Holland langes II divisjoni.
A-alagrupi turniir.
I divisjoni A-grupi turniir toimus 28. aprillist kuni 4. maini 2024 Itaalias, Bolzanos.
Mängu ametnikud.
Turniirile valiti kaheksa kohtunikku ja seitse joonekohtunikku.
Statistika.
Resultatiivsemad mängijad.
Nimekiri näitab enim punkte kogunud mängijaid, järjestatud esmalt punktide, seejärel väravate arvu järgi.
Parimad väravavahid.
Sellesse nimekirja on kantud tõrjeprotsentide põhjal vaid viis paremat väravavahid, kes on mänginud vähemalt 40% oma meeskonna mänguminutitest.
B-alagrupi turniir.
I divisjoni B-grupi turniir toimus 27. aprillist kuni 3. maini 2024 Leedus, Vilniusis.
Mängu ametnikud.
Turniirile valiti kaheksa peakohtunikku ja seitse joonekohtunikku.
Statistika.
Resultatiivsemad mängijad.
Nimekiri näitab enim punkte kogunud mängijaid, järjestatud esmalt punktide, seejärel väravate arvu järgi.
Parimad väravavahid.
Sellesse nimekirja on kantud tõrjeprotsentide põhjal vaid viis paremat väravavahid, kes on mänginud vähemalt 40% oma meeskonna mänguminutitest.
Harilik lakkleht

Harilik lakkleht ("Orthilia secunda") on kanarbikulaadsete seltsi kanarbikuliste sugukonda kuuluv rohttaim.
Levila.
Eestis tavaline liik, esineb niiskemates okas- ja segametsades.
Kirjeldus.
Mitmeaastane. Õitseb juunis, juulis.
Lakklehe kõrgus on 10–15 cm.Väikesed rohekasvalged õied on kellukjad ja varre ühel küljel allapoole rippu. Lehed on veidi läikivad, nahkjad ja terava tipuga.
Lukas Savickas

Lukas Savickas (sündinud 12. aprillil 1990 Vilniuses) on Leedu poliitik ja seimi liige; ta on erakonna "Demokratų sąjunga „Vardan Lietuvos“" (Demokraatlik Liit "Leedu nimel") liige. Ta on 12. detsembrist 2024 Leedu majandus- ja innovatsiooniminister Gintautas Paluckase valitsuses.
Pärast keskkooli lõpetamist Vilniuses õppis ta aastatel 2008–2011 õppis ta Yorki Ülikoolis (Suurbritannia), kus ta omandas bakalaureusekraadi poliitika ja rahvusvaheliste suhete alal. Aastatel 2011–2012 jätkas ta õpinguid Maastrichti Ülikoolis Hollandis, kus ta omandas magistrikraadi Euroopa avalike suhete alal. 2012. aastal oli ta praktikal Leedu alalises esinduses Euroopa Liidu juures.
Aastatel 2012–2013 töötas ta projektijuhina noorte spetsialistide programmis "Kurk Lietuvai" ("Loo Leedu"). Aastatel 2013–2016 oli ta "Investuok Lietuvoje" ("Investeeri Leedus") ekspert ja hiljem äsja moodustatud investeerimiskeskkonna parandamise grupi juht. Aastal 2016 töötas ta "Investors' Forum" ühingu poliitika ja avalike suhete juhina.
Aastatel 2016–2020 oli ta peaminister Saulius Skvernelise nõunik majanduslike ja strateegiliste muutuste juhtimise küsimustes. Aastal 2020 oli ta Leedu Vabariigi valitsuse esimene asekantsler.
Aastatel 2019–2020 oli ta Vilniuse linnavolikogu liige, fraktsiooni juht, majandus- ning rahandus- ja kontrollikomisjoni liige. Aastast 2020 on ta seimi liige, tulevikukomisjoni aseesimees, majandus- ja Euroopa asjade komisjoni liige, aastast 2022 Demokraatide fraktsiooni "Vardan Lietuvos" vanem.
12. detsembrist 2024 on ta Leedu majandus- ja innovatsiooniminister.
Isiklikku.
Ta on abielus Daiva Savickienėga ning neil on kaks tütart. Ta valdab suurepäraselt inglise ja prantsuse keelt.
Kõlblikkusaja lõpp

Kõlblikkusaja lõpp (inglise keeles expiration date) on kuupäev, mille tootja määrab toote säilivusaja piiriks. See tähistab viimast päeva, mil toode säilitab oma kvaliteedi, ohutuse ja toiteväärtuse, kui seda on hoitud vastavalt juhistele.
Pärast selle kuupäeva möödumist muutuvad sageli toote omadused – halveneda võivad maitse, lõhn, tekstuur ja toiteväärtus. Samal ajal suureneb mikroobide aktiivsus ning toimuvad keemilised ja bioloogilised muutused, mis mõjutavad toote sobivust tarbimiseks. .
Kõlblikkusaja lõpu määramine.
Kõlblikkusaja lõpp määratakse teaduslike meetodite abil, mis hõlmavad mikrobioloogilisi uuringuid, keemilisi analüüse ja prognoosivat modelleerimist . Hindamisel arvestatakse riknemismehhanisme, nagu mikroorganismide kasv, keemilised reaktsioonid ja füüsikalised muutused, mis mõjutavad toote säilivust ja ohutust .
Märgised.
Toidutoodete säilivuskuupäevade märgistamisel kasutatakse kahte peamist tähistust: „parim enne“ ja „kõlblik kuni“. 
„Parim enne“ näitab kuupäeva, kuni toode säilitab oma parimad kvaliteediomadused, nagu maitse, lõhn ja tekstuur. Pärast seda võib toode küll veidi muutuda, kuid on sageli endiselt tarbimiskõlblik. Seda märgistust kasutatakse tavaliselt kuivtoodetel, näiteks jahul ja teraviljadel, mille säilivus sõltub peamiselt niiskusest ja temperatuurist. Madal veesisaldus piirab mikroorganismide kasvu, mistõttu on riknemisoht väike .
„Kõlblik kuni“ tähistab kuupäeva, milleni toode on ohutu tarbida. Seda kasutatakse kiiresti riknevate toitude puhul, nagu jogurt või värske liha, kus mikroobide kasv võib pärast märgitud kuupäeva muuta toote tervisele ohtlikuks. Selliste toodete puhul on oluline kuupäeva täpselt järgida .
Regulatsioon.
Kõlblikkusaja määramist ja märgistamist reguleerivad Euroopa Liidu ja riiklikud õigusaktid. Kiirestiriknevatele toodetele, näiteks piimatoodetele ja värskele lihale, on kohustuslik märkida "kõlblik kuni" kuupäev, samas kui aeglasemalt riknevate toodete puhul kasutatakse märgist "parim enne" . Regulatsioonide eesmärk on tagada toiduohutus ja kvaliteet ning vähendada toiduraiskamist .
Tehnoloogia ja innovatsioon.
Tänapäevased tehnoloogiad, nagu RFID (raadiosagedustuvastus) ja erinevad sensoorlahendused, mängivad olulist rolli toiduainete säilivusaja haldamisel, võimaldades täpselt jälgida ja registreerida toodete säilitustingimusi, sealhulgas temperatuuri ja säilitamise aega. Nende tehnoloogiate abil on võimalik dünaamiliselt kohandada toiduainete säilivusaegu vastavalt tegelikule hoiutingimustele, mis suurendab toiduohutust ja aitab vähendada toiduraiskamist tarneahela eri etappides ning tarbijate seas .
Kokkuvõte.
Täpne kõlblikkusaja märgistus on oluline nii toiduohutuse kui ka jätkusuutlikkuse seisukohalt. See võimaldab tarbijatel teha teadlikke otsuseid, vältides terviseriske ning vähendades toidu enneaegset äraviskamist. Selge vahe tegemine „kõlblik kuni” ja „parim enne” tähistuste vahel, nagu näiteks jogurti ja jahude puhul, aitab suurendada teadlikkust ja vastutustundlikku tarbimist .