tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Johann Leberecht Ehregott Punschel

Johann Leberecht Ehregott Punschel (3. oktoober 1778 Ehrenfriedersdorf, praegu Saksimaal – 20. märts 1849 Liezēre) oli saksa päritolu Läti vaimulik.
Lõpetas aastal 1798 Thomasschule. Õppis Leipzigi ülikoolis aastatel 1798–1801 usuteadust. Aastast 1801 koduõpetajana Liivimaal
Oli Liivimaa kubermangus, Cēsise kreisis, aastatel 1816–1849 Liezēre koguduse õpetaja.
Punschel algatas aastal 1825 koguduselaulu reformi. Ta soovis kogudustes kinnistada koraalide lihtsa, kaunistamata ja puhtalt ühehäälse laulmise, kusjuures pidi samu viise kõikjal ühtmoodi lauldama. Kuna 19. sajandi I poolel oreleid maakirikutesse ehitama (nagu ka Saksamaal ja Skandinaavias) ning koguduselaulu juhtimine sai organisti ülesandeks. Punscheli tähtsaimaks teeneks on ühtse koraaliraamatu väljaandmine, mis võis ühtviisi kasutuses olla nii Vene riigi kõigis luterlikes kogudustes kui ka koolides. Koraaliraamatu esimene trükk ilmus aastal 1839 ja üldse ilmus koraaliraamat 16-s trükis (viimati aastal 1935)
Suure-Lähtru mõis

Suure-Lähtru mõis (ebatäpselt ka: "Lähtru mõis"; saksa keeles "Groß-Lechtigall") oli rüütlimõis Martna kihelkonnas Läänemaal. Mõisa endine peahoone asub tänapäeval Läänemaa Lääne-Nigula valla Suure-Lähtru külas.
1914. aastal kuulus mõisale 1485,8 ha mõisamaad, 87 lahustükki (2290 ha) ja Niinja kõrvalmõis 
Ajalugu.
1560. aastal läänistati seni Saare-Lääne piiskopile kuulunud Suure-Lähtru mõisa maad Egert von Alenile.
1573. aastal ostis mõisa Heinrich Kurselilt Remmert Scharenberg vanem ja suri järgmisel aastal katku.
1590. aastal sai Suure-Lähtru isandaks krimmitatari päritolu endine vene bojaar Menschik Baranoff (surn. 1625). Lõplikult jõudsid Baranoffid paberimajanduse Stockholmis korda ajada siiski alles 1624. aastaks. 
Baranoffide ajajärk Suure-Lähtrus kestis 1836. aastani, mil Detloff Christoph von Baranoff müüs mõisa Heinrich von Strykile, kes selle 1856. aastal omakorda müüs Thomas von Rammile. Mõisa viimane omanik enne 1919. aasta maareformi oli Theodor Boustedt. 
Seejärel oli mõisahoones kohalik kool, kuni kohalik kolhoos, mis hiljem ühendati Martna sovhoosiga, hoone üle võttis. 
Mõisa praeguse peahoone ehitas aastatel 1775–1778 Karl Gustav von Baranoff pulmakingituseks tema vanimale pojale Christoph Heinrichile ja selles on säilinud vanu põrandaid, uksi ja stukki. Hoone projekteeris arhitekt C. J. Jänichen, kaastööd tegi Johann Caspar Mohr, kes kavandas muuhulgas mõisa stukklaed. Hoonet ehib barokne trepp, mille poste ilustavad rokokoostiilis nikerdused. 
Alates 1996. aastast kuulub Suure-Lähtru mõisa peahoone endisele diplomaadile ja poliitikule Mart Helmele, kes kasutab häärberit elupaigana. Omanik on hoones läbi viinud ulatusliku renoveerimise ja avanud uksed ka külastajatele.
Mõisa muuseum.
Mõisahoone alumisel korrusel asub hoone ajalugu tutvustav muuseum.
Kurt Hans Kentmann

Kurt Hans Kentmann (5. august 1893 Kullamaa – 18. jaanuar 1976 Sulz am Neckar) oli Eesti vaimulik.
Ta lõpetas 1911. aastal St. Petri-Schule Peterburis. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1912–1916. Prooviaastal oli ta Lihula Eliisabeti koguduses. Ordineeriti 16. septembril 1917 õpetajaks.
Oli aastatel 1918–1923 Karuse Margareeta koguduse õpetaja. Aastatel 1923–1939 teenis ta Kuusalu Laurentsiuse kogudust, olles aastatel 1929–1935 Ida-Harju praostkonna abipraost.
Asus 1939. aastal Saksamaale elama. 1939–1941 oli pastor Stralaus, 1941–1945 Pinnes (praegu Pniewy, Suur-Poola vojevoodkonnas), aastal 1945 oli vaimulik Caldernis (Marburg-Biedenkopfi kreisis, Hesseni liidumaal), 1947–1959 oli Bad Cannstattis (Stuttgardi linnaosas) haiglavaimulik ja lisaks veel baltisakslaste abikomitee kaastöötaja Baden-Württembergis. Suri Sulz am Neckaris (Baden-Württembergi liidumaal), maeti 23. jaanuaril 1976 Homburgi (Saarimaale).
Isiklikku.
Tema isa Wilhelm Kentmann oli Kullamaa- ja Peterburi Peetri koguduse õpetaja ning Eestimaa viimane kindralsuperintendent. Tema vanaisa oli Kuusalu Laurentsiuse koguduse õpetaja Woldemar Friedrich Kentmann. Tema onu oli Kuusalu Laurentsiuse koguduse õpetaja Woldemar Reinhold Kentmann.
Johannes Linkhorst

Johannes Linkhorst (alates 1926 Johannes Nõmmik; 14. veebruar 1895 Mäo vald, Järvamaa – 23. aprill 1941) oli Eesti kommunist.
Ta oli endine sõjatehase Dvigatel tööline, kes tegutses alates 1918. aastast põranda all, parteilise hüüdnimega "Malm". 1921. aastal valiti ta EKP Keskkomitee liikmeks. 
11. juunil 1920 osales ta Kaitsepolitsei kaastöölise Richard Tammeriku tapmises. 
Ta oli 1. mail 1922 maidemonstratsiooni organiseerija, kuid tabati samal päeval. Tagaajamisel haavas ta politseinik Johannes Tuchermi, kes suri 6. mail. 
2. mail mõisteti ta politseiniku tapmise eest surma. 11. mail muutis sõjaminister karistuse eluaegseks sunnitööks. Tema antud tunnistuste põhjal tabati Viktor Kingissepp ja teisi kommuniste. 
28. jaanuaril 1925 muutis Vabariigi Valitsus tema karistuse 10-aastaseks sunnitööks, järgmisel aastal Linkhorst vabastati ennetähtaegselt Johannes Nõmmiku nime all. 
Ta arreteeriti Nõukogude võimu poolt 4. septembril 1940 ja hukati. Väidetavalt olevat ta maha lasknud Sergei Kingissepp.
Falkirki omavalitsus

Falkirk on omavalitsus Šotimaa keskosas.
Suuremad asulad on Falkirk, Bo'ness, Bonnybridge, Denny, Dunipace, Grangemouth ja Stenhousemuir.
2017. aastal elas omavalitsuses 160 100 inimest.
Lornjett

Lornjett on varrega prillid, mis tõstetakse vaatamiseks silmade ette. Lornjetil võib olla üks või kaks klaasi.
Lotofaagid

Lotofaagid (kr. 'lootosesööjad') oli vanakreeka mütoloogias rahvas, kes elas ühel saarel Põhja-Aafrika lähedal ning toitus erilisest narkootilisest lootoslillest, mis tekitas inimestes apaatiat. 
Lotofaagid kirjanduses.
Homerose "Odüsseias" kohtab Odysseus rahvast, kes toitub lootosest, mis paneb inimesi unustama oma kodumaa.
"Odüsseiast" pärit lootosesööjate teemat on Alfred Tennyson kasutanud oma luuletuses "The Lotos-Eaters" ja James Joyce romaani "Ulysses" viiendas peatükis.
Herodotos väljendas oma tekstides kindlat usku, et lootosesööjad olid olemas veel ka tema eluajal Liibüa rannikul.
Käsnkõrvits

Käsnkõrvits (ka "lufa"; ladinakeelne teaduslik nimetus "Luffa") on troopiliste taimede perekond kõrvitsaliste sugukonnast. 
Liike.
Käsnkõrvitsa kiududest valmistatakse ka pesukäsni.
Booraks

Booraks (keemiline nimetus naatriumtetraboraat; varem "boorhapu naatrium") on laialt kasutatav booriühend, rakenduslikult tähtsaim boraat.
Booraksi keemiline valem on Na2B4O7.
Booraksi kristallhüdraadi (naatriumtetraboraat-10-vesi) keemiline valem on Na2B4O7·10H2O. Tema struktuuri annab täpsemalt edasi valem Na2[B4O2(OH)4]·8H2O.
Füüsikalised ja keemilised omadused.
Booraksi kristallhüdraadil on suured värvuseta kristallid, mille pind kuiva õhu käes mureneb. Tihedus on 1,8 g/cm³.
Kristallid lahustuvad külmas vees halvasti, kuid keevas vees lahustuvad nad nõrgalt aluselise reaktsiooniga.
Kuumutamisel 350–400 °C-ni kaotab booraks kristallisatsioonivee. Jääb järele Na2B4O7, mis sulab 878 °C juures; pärast jahutamist saab sellest läbipaistev klaasjas mass.
Sula booraks lahustab paljusid metallioksiide, sealhulgas kroomi, vase, mangaani, raua, koobalti ja nikli oksiide. Moodustuvad värvilised metaboraadid Me(II)(BO2)2, mida nimetatakse booraksipärliteks. Nende värvuse järgi saab määrata neid metalle; seda meetodit kasutatakse tänapäeval peamiselt hariduses.
Leidumine looduses.
Booraksit leidub suures koguses USA California osariigis kõrbe soolajärvedes (Searles Lake, Kerni maakond), Tiibetis, Kashmiris ja mujal.
Ta esineb mineraal tinkaali ehk booraksina, mineraalvees, soolajärvedes ja vulkaanilises mudas.
Saamine.
Booraksit saadakse tänapäeval enamasti teistest boraatidest, sealhulgas kerniidist (Na2B4O5(OH)4·2H2O), samuti boorhappest.
Kasutamine.
Booraksi omadust metallioksiide lahustada kasutatakse ka jootmisel ja keevitamisel, sest booraks aitab eemaldada kokkujoodetavaid metallipindu kaitsvaid oksiidikihte.
Suures koguses kasutatakse booraksit savinõude ja portselani glasuuri ja emaili valmistamiseks.
Samuti kasutatakse booraksit teatud klaasisortide (tulekindel klaas, optiline klaas) valmistamiseks, seebi ja vannisoolade lisandina, kosmeetikavahendites, ilmutites, nahatööstuses, väetiste lisandina, puidu ja tekstiili tuleohutusvahendina, metallurgias ning perboraatide lähteainena.
Booraks on koos kerniidiga üks tähtsamaid boorhappe lähteaineid.
Ajalugu.
Keskajal toodi booraksit Euroopasse Tiibetist tinkaali nime all.
Olga Aae

Olga Harriet Aae (sünninimi Olga Harriet Rasmussen; 20. august 1877 Ordrup – 20. detsember 1965) oli taani kunstnik.
Tema vanemad olid hulgikaupmees Carl Christian Rasmussen ja Anna Nicoline Schou. 
Ta viibis 1897–1900 Saksamaal (Düsseldorfi Kunstiakadeemias professor Stummeli juures), 1905–1906 koos abikaasaga Itaalias ja Pariisis, suvel 1922 ja 1932 Londonis, 1924–1925 Ronge stipendiumiga Inglismaal, Prantsusmaal ja Itaalias ning 1929–1931 Itaalias. 
Aastatel 1901–1905 õppis ta Kopenhaagenis Harald Fossi käe all. Suviti maalis ta Fossi käe all vabas õhus.
Aastatel 1920–1923 töötas ta maalijana Kuninglikus Portselanivabrikus. 
Tal olid isikunäitused Århusis, Horsensis, Odenses ja Kopenhaagenis. Aastal 1942 olid tema tööd Johan Hanseni akvarellioksjonil.
Looming.
Ta maalis lilli ja maastikke, peamiselt akvarelle. 
Harald Fossi kaudu sai ta mõjutusi Vilhelm Kyhnilt ja P. C. Skovgaardilt. 
Tema teoste seas on neli akvarellmaastiku Itaaliast (varem Johan Hanseni kogus) ja akvarellid (Kopenhaagenis Meditsiiniajaloo Muuseumis). 
Isiklikku.
15. aprillil 1905 abiellus ta Frederiksbergis maalikunstnik Arvid Aaega.
Ekskavaator

Ekskavaator on kaevamismasin pehmete pinnasemasside väljakaevamiseks ja teisaldamiseks. 
Ekskavaatori peamised ning tähtsamad osad on mast, kopp, alusvanker, kabiin, lindid, mootor ning hüdraulika pump.
Ekskavaator on masin, mis toimib suuresti hüdraulilise õli kaudu jõu siirdamise teel. Ekskavaatori põhikomponendiks on hüdrauliline pump, mis pumpab hüdraulikaõli paagist masti küljes asuvatesse silindritesse, mis paneb osad liikuma. Põhipumba sektsioonide arv ja võimekus määrab ekskavaatori töövõimekuse. Pumba võimekust mõõdetakse siirdatava õli mahus (liitrid minutis). Maailma suurimad ekskavaatoritehased asuvad Jaapanis ja Hiinas. 
Kõik hüdraulilise ekskavaatori liikumised ja funktsioonid saavutatakse hüdrovedeliku, hüdrosilindrite ja hüdromootorite abil. Ekskavaatori masti külge saab ühendada erinevaid seadmeid, nt: giljotiin, kopp, frees, käärid, kahvlid, vasar, haaratsid jne.
Ekskavaatori tööks on hädavajalikud roomikud, mis tagavad vajaliku veojõu ja stabiilsuse, et läbida ebatasast pinnast ja ületada takistusi. Roomikuid liigutab võimas diiselmootor. Operaator saab juhtida roomikute liikumist, mis võimaldab ekskavaatoril manööverdada ettepoole, tagasi ja koha peal pöörelda.
Ekskavaatoreid kasutatakse:
Frank Aaen

Frank Aaen (sündinud 25. juulil 1951 Nørresundbys) on Taani poliitik, Enhedslisteni liige. 
Ta lõpetas 1985 Aalborgi Ülikooli "cand.oecon." kraadiga.
Ta külastas 1980 ja 1984 Røde Blade korrespondendina Afganistani. Avalikkuses on teda kahtlustatud osavõtus modžaheedidest sõjavangide ülekuulamises ja piinamises. 
Aastatel 1986–1989 oli ta ajalehe Land og Folk poliitikatoimetaja.
Ta oli Folketingi liige 1994–2001 ning valiti 2005, 2007 ja 2011 taas Folketingi.
Bjarne Aagaard

Bjarne Aagaard (18. jaanuar 1873 Sandefjord – 29. september 1956) oli norra ärimees, vaalapüügi- ja Antarktika ajaloolane ning luuletõlkija.
Ta läks 15-aastaselt merele ning käis Põhja- ja Lõuna-Ameerikas. Seejärel sai ta tööd ühes laevanduskontoris Glasgow's. Aastaks 1892 oli ta saanud firma Greenocki osakonna juhatajaks. Aastal 1893 asus ta elama Hamburgi, kus ta 1898 asutas oma firma. Norra reederite soovil hakkas ta 1904 tegutsema Hongkongis harukontoritega Kobes ja Yokohamas. Ta juhtis 1914–1920 Farrise ettevõtet Larvikis. 
Pensionärina aastast 1925 pühendus Aagaard vaalapüügist ja Antarktika ajaloost raamatute kirjutamisele. Ta kaitses ka Norra huve Lõuna-Jäämerel. Tema koostatud Antarktika-alase kirjanduse bibliograafia (1950) hõlmab 8000 nimetust. Aagaardi raamatukogu, mille ta kogus vaalapüügi ajaloo uurimiseks, pani aluse Hvalfangstmuseeti raamatukogule. Ta kirjutas muu hulgas kolmeköitelise teose "Fangst og forskning i Sydishavet" ("Püük ja uurimine Lõuna-Jäämerel"; 1930–1947). 
Ta tõlkis inglise keelest norra keelde ’Omar Khayyāmi (1926) ja Ḩāfez̧i (1927) luuletusi.
Alates 1920. aastast oli ta Rootsi konsul.
Alates 1941. aastast oli ta riigistipendiaat.
Isiklikku.
Aastal 1907 abiellus ta rootslanna Cecilia Bergdahliga (sündis 1876).
Mälestuse jäädvustamine.
Antarktikas on Bjarne Aagaardi järgi nimetatud Aagaardi liustik ja Aagaardi saared.
Norija

Norija (inglise keeles "The Quibbler") on ajakiri Harry Potteri võlumaailmas. Seda mainitakse raamatutes "Harry Potter ja Fööniksi ordu" ja "Harry Potter ja surma vägised". Ajaleht kehastab kollast ajakirjandust võlurimaailmas. Seal kirjutatakse põhiliselt kõmulugusid vandenõuteooriatest ja maagilistest loomadest, keda ei eksisteeri.
Ajakirja Norija toimetaja on Xenophilius Lovegood, Luna Lovegoodi isa.
Ruljas käsnkõrvits

Ruljas käsnkõrvits (ka "käsnkõrvits"; ladinakeelne teaduslik nimetus "Luffa cylindrica") on kõrvitsaliste sugukonna käsnkõrvitsa perekonda kuuluv üheaastane ronitaim.
Tallinna Üliõpilaskondade Ümarlaud

Tallinna Üliõpilaskondade Ümarlaud (TÜÜL) on Tallinna üliõpilaskondade katusorganisatsioon, mis tegeleb üliõpilaselu arendamise ning üliõpilaste ja üliõpilasorganisatsioonide ühendamisega Tallinnas. 
Liikmed.
TÜÜLi liikmeteks olevad ülikoolide üliõpilasesindused 2016. aasta seisuga Sisekaitseakadeemia, Eesti Infotehnoloogia kolledž, Tallinna Tehnikakõrgkool, Tallinna Tervishoiu Kõrgkool, Tallinna Ülikool, Eesti Ettevõtluskõrgkool Mainor ja Euroakadeemia.
Eesmärgid, missioon, visioon.
TÜÜLi peamisteks eesmärkideks on esindada ning kaitsta Tallinna üliõpilaste huve linna tasandil ja läbi oma liikmete tiheda koostöö arendada Tallinna üliõpilaskondi. 
Missiooniks on soodustada Tallinna linnas tegutsevate üliõpilaskondade koostööd läbi aktiivsema omavahelise suhtlemise ja projektide läbiviimise ning olla arvestatavaks partneriks Tallinna linnale üliõpilaste hariduslike, sotsiaalsete, kultuuriliste ja majanduslike murede lahendamisel. 
TÜÜLi visioon on olla professionaalselt toimiv, Eesti üliõpilaskondade seas tunnustatud kõiki Tallinna üliõpilasi koondav organisatsioon, mis soodustab üliõpilaskondade omavahelist koostööd, on Tallinna linnale tõsiseltvõetav koostööpartner ning majanduslikult iseseisev. 
Juhtimine.
TÜÜLi tööd juhib juhatuse esimees, kes on ametisse valitud üldkogu poolt üheks aastaks. TÜÜLi üldkogud toimuvad igakuiselt, eri kõrgkoolides. Enne koosoleku algust toimub külla kutsunud üliõpilaskonna ja kõrgkooliga tutvumine ning nende probleemide lahkamine. TÜÜL tegeleb just nende teemadega, mis puudutavad konkreetselt Tallinna üliõpilasi ja üliõpilaskondi, mitte üliõpilaspoliitikaga laiemalt.
Projektid.
Ümarlaua suurimateks projektideks on Tallinna Tudengimaja ja Tallinna linna noortevolikogu loomine. TÜÜL on toetanud ka Tallinna kõrgkoolidesse lastetubade rajamist, koostanud üliõpilaste valimiste platvormi 2009. aasta kohalike omavalitsuste valimisteks ning võidelnud ühtsete piletihindade kehtestamise eest üliõpilastele Tallinna ühistranspordis.2012/2013 aasta suurimaks projektiks TÜÜLis oli üliõpilaste KOV platvormi koostamine kohalikeks valimisteks 2013, mille projektijuht on Johann Peetre.
Ajalugu.
TÜÜL loodi 10. augustil 2005 neljateistkümne Tallinna üliõpilaskonna poolt – Sisekaitseakadeemia, Eesti Kunstiakadeemia, Estonian Business School, Euroülikool, Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia, Eesti-Ameerika Ärikolledž, Tallinna Tehnikaülikool, Audentese Ülikool, Eesti Infotehnoloogia kolledž, Tallinna Tervishoiu Kõrgkool, Eesti Mereakadeemia, Tallinna Tehnikakõrgkool, Tallinna Ülikooli Pedagoogiline Seminar ja Tallinna Ülikool. 
Loomise vajaduse tingis soov üksteisega rohkem suhelda, kui seda Eesti Üliõpilaskondade Liit üritused võimaldasid ning Tallinna linna poolne soov näha ühte konkreetset partnerit üksikute üliõpilaskondade asemel.
2007. aastal anti TÜÜLi hallata Tallinna Tudengimaja aadressil Raekoja plats 16.
Primus

Primus oli ajavahemikus 2008–2015 Euroopa Liidu struktuurifondidest rahastatud programm, mida viis ellu Sihtasutus Archimedes. Primuse eelarve oli 228 miljonit krooni, milles 95% tuli Euroopa Sotsiaalfondist.
Programmi eesmärgiks oli toetada kõrgkooli õppe kvaliteeti ja suurendada lõpetajate konkurentsivõimet ning eesmärkide täitmiseks tehti koostööd 21 partneriga.
Tegevusvaldkonnad.
Programmil oli kuus tegevusvaldkonda: 
Sihtrühmad.
Programmi sihtrühmad olid järgmised:
VÕTA

Varasemate õpingute ja töökogemuse arvestamine ehk VÕTA on protsess, mille kaudu saab inimene lasta oma varasemaid õpi- ja töökogemusi edaspidiste õpingute tarbeks arvesse võtta. Näiteks võib VÕTA abiga lugeda mõne õppekavas nõutava aine sooritatuks, kui inimene on varem midagi analoogset õppinud või omandanud teistele aines jagatavad kogemused vastaval alal töötades.
VÕTA on suunatud inimestele, kes soovivad jätkata katkenud õpinguid, täiendada oma teadmisi pärast hariduse omandamist, alustada tööd või õpinguid teises valdkonnas ja töö või vaba aja tegevuste kaudu õpitu arvestamist. Tunnustamine võib toimuda nii õppeasutuse juures kui ka kutse omistamise kaudu, millega tegeleb Kutsekoda.
Kõrghariduses reguleerib VÕTAt kõrgharidusstandard, kutsehariduses kutseharidusstandard. VÕTA üldpõhimõtetes lepiti Eestis kokku 2010. aastal.
Eesti VÕTA-ga analoogseid programme leidub ka teistes riikides, näiteks Soomes, Taanis, Norras, Prantsusmaal ja Austraalias.
VÕTA eelarve aastani 2013 on 1,8 miljonit eurot (27,9 miljonit krooni).
VÕTA protsess.
Taotleja seisukohalt koosneb VÕTA protsess viiest etapist:
Välislingid.
VÕTA Eesti kõrgkoolides:
Bologna protsess

Bologna protsess on riikidevaheline kokkulepe kõrgharidusstandardite ühtlustamiseks Euroopa Liidus.
Bologna protsessi keskseks dokumendiks on 29 riigi haridusministri poolt 1999. aastal allkirjastatud deklaratsioon, mis seadis eesmärgiks Euroopa ühtse kõrgharidusruumi loomise 2010. aastaks.
Carl Frederik Aagaard

Carl Frederik Aagaard (29. jaanuar 1833 Odense – 2. november 1895 Kopenhaagen) oli taani maalikunstnik. 
Tema vanemad olid kingseppmeister ja matusekorraldaja Ole Pedersen Aagaard (1792–1865) ja Anna Ursula Thrane, keda hüüti emapoolse vanaisa (1794–1872) järgi Winchleriks. 
Kõigepealt õppis ta Odenses maalermeistriks. Et ta tahtis saada kunstnikuks, läks ta Kopenhaagenisse, kus tema vend Johan Peter Aagaard (1818–1879) töötas puugraveerijana, ning õppis tema juures graveerijaks. Samal ajal õppis ta dekoratsioonimaalija Georg Christian Hilkeri juures. Ta astus 19-aastaselt Kuninglikku Kaunite Kunstide Akadeemiasse, kus ta õppis P. C. Skovgaardi käe all maastikumaalijaks. Õpetaja oli Aagaardi tehniliste oskustega väga rahul ning avaldas Aagaardi sõnul talle suurimat mõju. Maastikumaalist sai tema põhiala. 
Koos vennaga töötas Karl Frederik algul graveerijana, hiljem sai temast Hilkeri assistent. Dekoratsioonimaalis oli tal hiljemgi väljapaistvaid saavutusi. Koos Hilkeriga dekoreeris ta Põllumajanduskõrgkooli ja Kopenhaageni ülikooli vestibüüli; viimase ta hiljem restaureeris. Koos Heinrich Hanseniga maalis ta Wilhelm Marstrandi piltide ümbrust Roskilde toomkiriku Christian IV kabelis. Iseseisvalt dekoreeris ta muu hulgas Studenterforeningeni, Frijsenborgi, Dagmarteatreti saali ja Nationali kontserdisaali.
Aastal 1857 olid Aagaardi tööd esimest korda väljas ühel ühisnäitusel. Need olid väga menukad. 
Aastatel 1869 tegi Aagaard pika reisi Šveitsi ja Saksamaale ning 1870–1871 ja 1875–1876 Itaaliasse. Nendelt reisidelt tõi ta kaasa palju visandeid, mille järgi ta hiljem ateljees maalis õlimaalid. Üks näiteid on suur maal "Väljavaade teatrist Taorminas" (kuulus kammerhärra Treschowile). Reisil tegi ta ka dekoratsioonimaale, sealhulgas Pompeis. Aagaardi motiivid on mitmekesised: "Šveitsi mägimaastik" (kuulub Taani monarhile), "Metsajärv Hellebækis", "Møns Klint" säravas päikesevalguses, "Ähvardav äikesetorm", pilvine taevas kuuvalguses. 
Akadeemikuna aastast 1874 juhtis ta koos Vilhelm Kyhniga vastuseisu Ferdinand Meldahli ettepanekule anda näitustel esinevatele kunstnikele suurem mõju. Aastal 1892 sai Aagaard professori tiitli.
Karl Frederik Aagaardist sai Taani looduse (metsade ja põldude) tunnustatud maalija. 
Stockholmis Rahvusmuuseumis on üks tema kevadmaastik 1882. aastast.
Aagaard maeti Holmeni kalmistule.
Isiklikku.
1858. aastal abiellus ta viiuldaja Pierre Theodore Pio ja Hansine Vilhelmine Thomseni tütre Anna Emile Eline Pioga. 
Aagaard elas Kopenhaagenis Rosenvængeti asumi Østerbro linnaosas villas Rosenvængets Allé 46, mille ta laskis projekteerida arhitekt Vilhelm Dahlerupil 1875. aastal. Maja ette seadis arhitekt vanad piirikivid Kuninglikust Teatrist. Maja võeti 1977. aastal kaitse alla.
Aagaardi portreed.
Aagaardi on joonistanud Constantin Hansen (joonistus on Frederiksborgmuseetis). 
Aagaardi on portreteerinud Carl Wentorf (1880; portree on Charlottenborgis) ja Peder Mønsted. 
Ludvig Brandstrupi tehtud Aagaardi büst on Kunstnerforeningenis 18. novembrist 1897.
T-19

T-19 oli 1920. aastate lõpus ja 1930. aastate alguses välja töötatud Nõukogude Liidu kergetank. See loodi Nõukogude tankivägede uuendamise programmi käigus ja oli MS-1-e (T-18) otsene edasiarendus. 
T-19-l oli võrreldes T-18-ga parem vedrustus ja võimsam mootor. See oli konkurendiks Suurbritanniast ostetud Vickersi 6-tonnisele tankile. T-19 oli keerukam ja kallim, võrreldes Vickersi tankiga oli relvastus parem, kuid maastikuläbivus nõrgem. Lõpuks otsustati siiski Vickersi tankil põhineva T-26 kasuks. Sarnaselt loobuti mitmetest teistest kodumaistest kavanditest (T-16, T-17, T-19, T-21, T-22, T-23, T-24) ja eelistati toota Briti tankidel põhinevaid mudeleid (T-26, T-27, T-37, T-38).
Woldemar Reinhold Kentmann

Woldemar Reinhold Kentmann (2. mai 1873 Kuusalu – 12. aprill 1942 Lissa, praegu Leszno) oli Eesti vaimulik.
Lõpetas Tallinna Nikolai Gümnaasiumi. Õppis aastatel 1893–1898 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Sai aastal 1899 "cand. theol." astme Leipzigi ülikoolist. Ordineeriti õpetajaks Kuusalus. 
Oli Eestimaa vikaarõpetaja. Aastatel 1901–1906 oli Kuusalu Laurentsiuse koguduse õpetaja, 1906. aastal ülemõpetaja Tallinnas, aastatel 1908–1918 õpetaja Peterburi Peetri koolis. 1918. aastal oli koolivalitsuse ametnik Pärnus. 
Aastatel 1919–1933 oli ta kirjastuse direktor ja toimetaja, ajalehtede Revalsche Zeitung ja Estländische Zeitung für Heimat und Fortschritt väljaandja.
Lahkuss Eestist 1939. aastal. Elas Suur-Poola vojevoodkonnas Lissas (praegu Leszno), kus ta ka suri.
Isiklikku.
Tema vend Wilhelm Kentmann oli Kullamaa ja Peterburi Peetri koguduse õpetaja ning Eestimaa viimane kindralsuperintendent. Isa Woldemar Friedrich Kentmann oli Kuusalu Laurentsiuse koguduse õpetaja. Tema abikaasa Anna Marie isa Carl August Pezold oli Märjamaa Maarja koguduse õpetaja, abikaasa vend Wilhelm Dietrich Pezold oli Lihula ja Kirbla koguduse õpetaja.
Elu24

Elu24 on Postimehe meelelahutus- ja seltskonnauudiste portaal. 
Alates 2008. aasta veebruarist 2017. aasta aprillini oli portaali peatoimetaja Anu Saagim, seejärel kuni 2020. aasta veebruarini Kertu Jukkum. 2020–2021 oli Elu24 peatoimetaja Marko Püüa. Aprillist 2021 on selles ametis Katrin Lust. 
2019. aasta suve seisuga oli Elu24 Kroonika ja Õhtulehe ees Eesti populaarseim seltskonnauudiste keskkond.
Tsaar-tank

Tsaar-tank, tuntud ka kui Lebedenko tank või Netopõr, oli kolmerattaline soomustatud sõiduk, mida arendati Vene Keisririigis Esimese maailmasõja ajal aastatel 1915–1917. Tegu oli ilmselt ühe omapäraseima välimusega sõjamasinaga, mida tankiks on nimetatud. 
Nimi Tsaar-tank tuleb asjaolust, et Tsaar Nikolai II oli masinast isiklikult huvitatud ja rahastas selle ehitamist. Pärast prototüübi valmimist ja katsetamist hinnati masin kiiresti ebapraktiliseks ja selle arendamine peatati. See vedeles polügoonil kuni 1923. aastani ja tehti siis vanarauaks. 
Kirjeldus.
Tanki ideele pani alguse Nikolai Lebedenko 1914. aastal, töötades erafirmas, mis omakorda töötas Venemaa sõjaministeeriumi heaks ja tegeles suurtükkide projekteerimisega. Koos Nikolai Žukovski, Boriss Stetškini ja Aleksandr Mikuliniga töötas ta välja ligi 40-tonnise sõjamasina. Selle kahe esimese ratta läbimõõt küündis 9 või 10 meetrini. Taga oli üks väiksem ratas ja kogu sõiduk oli kolmerattalise põhiplaaniga. Idee järgi pidid kaks esimest ratast masinat üle takistuste vedama. Rataste vahel paiknes T-kujuline kere. Üle rataste laiuse ulatuvates kereosades pidid paiknema sponsoonid kuulipildujate jaoks. Rataste vahel kere alumisel ja ülemisel poolel pidid paiknema tornid kuulipildujate ja/või väikesekaliibriliste kahuritega. Torn tanki peal oleks andnud masina kõrguseks 12 meetrit. Eksperimentaalmudelit siiski ei relvastatud, sest sõjavägi andis kahureid ja kuulipildujaid ainult nende masinate jaoks, mis olid praktiliselt kasutatavad. Tank oli varustatud kahe 240- või 250-hobujõulise Sunbeami bensiinimootoriga, mis pidid andma maksimaalseks kiiruseks 17 km/h.
Ajalugu.
Lebedenko tutvustas projekti 1915. aastal Tsaar Nikolai II-le, kes oli projektist vaimustuses, käskis kohe seda välja töötama hakata ja lubas ise selleks raha hankida. Masin ehitatigi valmis ja seda testiti 1917. aasta augustis umbes 60 kilomeetri kaugusel Moskvast. Katsed ebaõnnestusid täielikult: mootorid olid masina vedamiseks liiga nõrgad ja üsna pea jäi tagumine väike ratas kraavi kinni. Lebedenko soovis maastikuläbivust parandada masinale võimsamate mootorite paigutamisega, kuid Vene sõjaväelased ei olnud projektist enam huvitatud. See oli läinud maksma juba palju raha, ligi 250 000 rubla, ning seda peeti suurte rataste ja õhukese soomuse tõttu suurtükitulele väga haavatavaks. Üks katsetus siiski korraldati veel 1918. aastal, pärast seda jäi masin polügoonile roostetama ning tehti 1923. aastal vanarauaks. 
Lebedenko saatus pärast revolutsiooni pole teada, kuid Aleksandr Mikulinist sai üks juhtivaid nõukogude lennukikonstruktoreid.
Woldemar Friedrich Kentmann

Woldemar Friedrich Kentmann (22. märts 1833 Tallinn – 24. aprill 1901 Tallinn) oli Eesti vaimulik ja ajalehe Ristirahva pühapäeva leht toimetaja.
Õppis Tallinna kreiskoolis ja aastatel 1845–1851 Tallinna Kubermangugümnaasiumis. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1852–1856. Konsistooriumi teenistuses oli alates 1858. Oli aastal 1859–1860 Eestimaa Konsistooriumi vikaarõpetaja. Aastatel 1860–1863 oli ta Jõelähtme Püha Neitsi Maarja koguduse õpetaja, 1863–1901 teenis ta Kuusalu Laurentsiuse kogudust, kusjuures aastatel 1873–1901 oli ta Ida-Harju praostkonna praost ja 1888–1901 Eestimaa Konsistooriumi assessor.
Kentmann oli Ahrensi eesti uue kirjaviisi pooldaja, kuulus aastal 1881 kirjaviisi fikseerimise komisjoni. Oli eestikeelsete Gresseli kalendrijuttude autor ja toimetaja (1861–1868). Oli 1877–1901 ajaleh Ristirahva Pühapäevaleht toimetaja. Koostas 1875. aastal vallakoolidele "Koolilaste Geograahwia raamatu" (selle pealkirja all vähemalt 5 trükki, 1875–1882), pealkirjaga "Koolilaste Geograafia raamat" vähemalt 4 trükki (1884–1892).
Isiklikku.
Tema isa Wilhelm Gottfried Gustav Kentmann (1805–1889) oli haridustegelane, kes töötas õpetaja ja juhatajana (1830-1874) Pastor Lutheri Poeglaste Vaestekoolis, (Theodor Dietrich Witgenstein Lutheriga seotud kool) ja Kentmanni ja Sakala tänava nurgal asunud vaestekoolis. 1885. aastal anti Tallinna südalinnas olevale tänavale nimi vaestekooli juhataja Wilhelm Gottfried Kentmanni järgi. Samuti asutas ta aastal 1843 saksa õppekeelega Tallinna kreiskooli (kus õppis ka Eduard Vilde). Tema poeg Wilhelm Kentmann oli Kullamaa ja Peterburi Peetri koguduse õpetaja ning Eestimaa viimane kindralsuperintendent, poeg Woldemar Reinhold Kentmann oli Kuusalu Laurentsiuse koguduse õpetaja ning hiljem kirjastuse direktor ja toimetaja. Pojapoeg Kurt Hans Kentmann oli Karuse ja Kuusalu Laurentsiuse koguduse õpetaja.
Tšõstjakove

Tšõstjakove (1964–2016 prantsuse kommunisti Maurice Thorezi järgi Thorez) on linn Ukrainas Donetski oblastis. Asula loodi 1778. aastal, linnaks sai Tšõstjakove 1932. aastal.
Aprillist 2014 on linn Donetski Rahvavabariigi kontrolli all.
Robert Peel

Sir Robert Peel (5. veebruar 1788 – 2. juuli 1850) oli Suurbritannia ja Iirimaa Ühendkuningriigi riigimees. 
Robert Peel oli suurtöösturi poeg, õppis Oxfordi ülikoolis.
Tegevus poliitikuna.
Robert Peel kuulus 1809. aastast Suurbritannia ja Iirimaa Ühendkuningriigi alamkotta, oli aastatel 1812–1818 Iiri asjade I sekretär, 1821–1827 ja 1828–1830 siseminister. 
1833. aastal asutas Peel vanadest tooridest vasakpoolse mõõdukalt konservatiivse partei, millesse astusid ka mitmed endised viigid. 
Aastatel 1834–1835 oli Robert Peel lühemat aega varaameti I lord Wellingtoni hertsogi Arthur Wellesley valitsuskabinetis. 
Robert Peel oli Suurbritannia peaminister detsembrist 1834 aprillini 1835 ja septembrist 1841 juunini 1846 konservatiividest ja mõõdukaist liberaalidest koosnevas valitsuses. 
Aastatel 1835–1841 oli ta Suurbritannia parlamendi opositsiooni liider.
Eduard Pontus Haller

Eduard Pontus Haller (2/14. november 1810 Käina – 28. jaanuar/9. veebruar 1864 Rapla) oli Eesti vaimulik.
Õppis aastatel 1823–1830 Tallinna Kubermangugümnaasiumis. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1831–1834, lõpetas (grad. stud.). Korporatsioon Estonia liige.
Oli seejärel oma lesestunud õe (Heinrich Wilhelm Christoph Pauckeri lesk) laste koduõpetaja. Kutsuti Rapla Maarja-Magdaleena koguduse õpetajaks 29. detsembril 1837. Ordineeriti ja introdutseeriti (Rapla Maarja-Magdaleena koguduse) õpetajaks 27. veebruaril 1838, millisel ametikohal püsis surmani.
Haller oli (alates 24. juunist 1842) Eestimaa Kirjanduse Ühingu liige. Samuti oli aastast 1842 Rapla abipiibliseltsi direktor. 1840. aastate teisel poolel asutas Rapla kirikumõisa, Reino talu maadele vaeslaste varjupaik-kooli.
Isiklikku.
Tema isa Jakob Pontus Haller ja vanaisa Albert Magnus Haller olid Käina Martini koguduse õpetajad, õemees Heinrich Wilhelm Christoph Paucker oli Simuna Siimona ja Juuda koguduse õpetaja.
Andaluusia koer

"Andaluusia koer" (prantsuse "Un Chien Andalou") on Salvador Dalí ja Luis Buñueli 16-minutiline sürrealistlik lühifilm. Seda tummfilmi näidati esimest korda 1929. aasta juunis mitteavalikul seansil, kus viibisid ka arhitekt Le Corbusier, Pablo Picasso ja sürrealistide juht André Breton. 
Breton nimetas seda esimeseks sürrealistlikuks filmiks üldse. Sellel filmil on tähtis koht filmiajaloos, sest see on esimene filmivormis tõlgendus Bretoni sürrealismi manifestis esitatud pildiliste ja keeleliste motiivide vabast assotsieerumisest. Arvukad eelretsensioonid ülistasid "Andaluusia koera" kui pöördepunkti filmiajaloos ja sürrealismi meistriteost.
Filmi loomine.
Buñuel läks 1928. aastal Dalí juurde ja tegi ettepaneku koos film teha. Dalí oli küll vaimustunud ideest, aga mitte käsikirjast ja nii kirjutas ta ka oma stsenaariumi. Film põhines väga lihtsal reeglil: pildiideed ja -järjestus ei tohtinud järgida mingit loogikat, lubatud oli vaid irratsionaalsus ja üllatuslikkus. Filmivõtted kestsid Pariisis kaks nädalat.
Gunnar Rudolf Knüpffer

Gunnar Rudolf Knüpffer (27. juuni 1888 Tallinn – 7. jaanuar 1963 Kläden, Saksamaa) oli Eesti vaimulik.
Gunnar Rudolf Knüpffer õppis aastatel 1898–1906 Tallinna Nikolai Gümnaasiumis ja 1907–1915 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Oli prooviaastal Viljandis, kus töötas ühtlasi Viljandi Maagümnaasiumis usuõpetajana. Ordineeriti õpetajaks 28. jaanuaril 1918. Võttis osa Vabadussõjast Balti pataljoni koosseisus.
Gunnar Rudolf Knüpffer oli aastatel 1920–1931 Tartu Pauluse koguduse adjunktõpetaja ja ühtlasi 1928. aastast usuõpetaja Tartu saksa keskkoolis. Aastatel 1931–1939 oli ta Tartu Ülikooli koguduse saksa pihtkonna õpetaja.
1939. aastal põgenes ta Saksamaale. Oli aastatel 1940–1945 pastor Thornis Lääne-Preisimaal (praeguse nimega Toruń Kujawy-Pomorze vojevoodkonnas). Aastatel 1945–1963 oli ta pastor Klädenis (Bismarki linnaosas Stendali kreisis Saksi-Anhalti liidumaal). Klädenis ta ka suri.
Isiklikku.
Gunnar Rudolf Knüpfferi äi oli Tõstamaa Maarja koguduse õpetaja Immanuel Eduard Nikolai Hahl.
Üliõpilasesindus

Üliõpilasesindus on mingi kõrgkooli üliõpilaskonna vastutav ja korraldav esindusorgan, mis kaitseb üliõpilaste õigusi ning võitleb üliõpilaste huvide eest.
Üliõpilasesinduseks nimetatakse ka üliõpilasesinduse kontorit. 
Ülikooliseaduse ja rakenduskõrgkooli seaduse järgi valitakse üliõpilasesindus demokraatlikult, valimistest on õigus osa võtta kõikidel kõrgkooli üliõpilastel. Valimised toimuvad Eestis igal aastal enamasti märtsis või aprillis.
Üliõpilasesinduse pädevuses on tavaliselt:
Õppemaks

 
Õppemaks (vananenud termin: "kooliraha") on üliõpilase või mõne teise füüsilise või juriidilise isiku poolt tasutav raha kõrgkooli õppetöös osalemiseks.
Õppemaks Eestis.
Riikliku statistika järgi õppis 2006/07. õppeaastal üle poole (55%) üliõpilastest riigieelarvevälistel õppekohtadel. 2006. aasta uuringust selgub, et rohkem kui kolmandikule (36%) kõikidest üliõpilastest on majanduslik olukord seadnud piiranguid eriala ja institutsiooni valikul. Ligi 59% majanduslike kaalutluste mõju tunnistanud õppuritest olid sunnitud valima eriala, kus saaks õppemaksuta õppida ning 35% eelistas kulutuste madalal hoidmise eesmärgil elukohale ligemal asuvat kooli. Ligi 55% riigieelarvelisel kohal õppivatest üliõpilastest oleks teinud teise valiku, kui nad oleks pidanud selle eriala omandamise eest selles koolis raha maksma. 
2006. aasta seisuga oli keskmine õppemaks Eestis ligi 24 000 krooni, ulatudes kuni neli korda kõrgemate summadeni. Keskmine õppemaks ületas 2006. aasta teise kvartali keskmist brutosissetulekut rohkem kui 2,5 korda. Eesti õppemaks on üks kõrgemaid Euroopas, mis on suhtelises suuruses koguni 12,5 korda kõrgemad kui näiteks Saksamaal.
Dimensionaalanalüüs

Dimensionaalanalüüs ehk ühikanalüüs on füüsikaliste suuruste vaheliste seoste leidmise meetod, mis põhineb nende suuruste dimensioonidel. Füüsikalise suuruse dimensiooni all mõeldakse teatud lineaarselt sõltuvate mõõtühikutega (näiteks toll ja meeter) kirjeldavate füüsikaliste suuruste klassi. Näiteks räägitakse pikkuse dimensiooniga või massi dimensiooniga suurustest.
Dimensionaalanalüüsi saab kasutada tuletatud valemite õigsuse kontrolliks ja keeruliste süsteemide analüüsiks mudeli põhjal.
Definitsioon.
Põhidimensioone ehk dimensioone mille kombinatsioonina saab moodustada iga suvaline füüsikalise suuruse dimensiooni on võimalik valida palju erinevaid. SI süsteem soovitab põhidimensioonideks valida massi (M), pikkuse (L), aja (T), elektrivoolu tugevuse (I), absoluutse temperatuuri (Θ), ainehulga (N) ja valgustugevuse (J). Matemaatiliselt on seega iga füüsikalise suuruse dimensiooni "Q" võimalik esitada kujul:
formula_1
kus "a", "b", "c", "d", "e", "f", "g" on dimensioonide eksponendid. Näiteks avaldub füüsikalise suuruse kiiruse "v" dimensioon järgnevalt
 formula_2.
Füüsikalise suuruse jõud "F" dimensioon avaldub põhidimensioonidest vastavalt
 formula_3
Ühikanalüüsis ei ole "ühik" ja "dimensioon" täpselt sama tähendusega: pikkuse "ühik" võib olla nii meeter, sentimeeter, jalg või mistahes muu pikkuse ühik, ent tema dimensioon on alati pikkus (L).
Põhitõed.
Võrreldavus.
Võrrelda, võrdsustada, liita ja lahutada saab ainult samade dimensioonidega suurusi. Erinevate dimensioonidega suurusi võib jagada ja korrutada, kusjuures siis tuleb sama tehe teha ka nende suuruste ühikute vahel.
See tähendab, et ei ole võimalik öelda, kas kaks meetrit on rohkem kui üks sekund või neid suurusi omavahel liita. Samas, kui on teada, et keha liigub ühe sekundi jooksul kaks meetrit, võib need suurused omavahel jagada ja järeldada, et keha keskmine "kiirus" oli kaks meetrit sekundis.
Samas ei piisa võrreldavuseks alati samadest ühikutest: kuigi nii energia kui jõumomendi dimensioon on LM2T−2, on need erinevad suurused.
Põhiteoreem.
Prantsuse matemaatik Joseph Fourier jõudis järeldusele, et loodusseadused peavad olema kõikides ühiksüsteemides homogeensed ehk nende vorm ei tohi sõltuda kasutatavatest mõõtühikutest. Selle järelduse formaliseeris Buckinghami π teoreem:
Kui võrrand (funktsionaalne sõltuvus) on dimensionaalselt homogeenne, siis on võimalik teda redutseerida ainult täielikku dimensioonita suuruste hulka sisaldavaks võrrandiks (funktsionaalseks sõltuvuseks).
Buckinghami teoreem kirjeldab ka nende dimensioonita suuruste hulka, milleks võrrandit on võimalik redutseerida. Selleks on "p = n ‒ k", kus "p" on dimensioonideta suuruste arv, "n" on füüsikalisi suurusi tähistavat muutujate arv algses võrrandis ning "k" on algse võrrandi poolt kasutatavate põhidimensioonide arv.
Martin Bleimann

Martin Bleimann (4. aprill 1886 Paatsalu-Illuste vald, Hanila kihelkond, Läänemaa – 1938 Nõukogude Liit) oli Eesti ja Nõukogude Liidu õpetaja ja poliitik.
Ta oli Peterburi Jaani koguduse 6-klassilise algkooli õpetaja, kolis 1917. aastal Tallinna ja astus esseeride partei liikmeks. 24. veebruarist 1918 kuulus ta Tallinna linnavolikokku. 25. novembril 1918 valiti ta Tallinna linnanõunikuks ja toitlusvalitsuse juhatajaks. 20. detsembril samal aastal ta arreteeriti süüdistatuna ametialases ja poliitilises kuriteos. Enda väitel kahjustas ta kodanlikku linnavalitsust partei ülesandel. 
Märtsis 1919 Bleimann vabastati vanglast tingimusel, et ta loobub poliitikast. Aprillis üritas ta kaaperdada ja Kroonlinna viia hävitajat Lennuk. Ise väitis ta, et vajas miiniristlejat Inglismaale toiduainete järele sõitmiseks. Selle ilmsikstulekul hakati teda hüüdma Admiraliks. 5. septembrist 1919 kuni juunini 1920 oli ta eeluurimisvanglas. Novembrist 1920 varjas ta end, kuni valiti I Riigikogu liikmeks. Veebruaris 1921 mõisteti Bleimann kuueks aastaks vangi, kuid Riigikogu ei võtnud temalt saadikupuutumatust.
Riigikogu liikmena oli ta legaalse vasakpoolse partei, Eesti Iseseisva Sotsialistliku Tööliste Partei peasekretär, ka tegutses ta Nõukogude Venemaa luurajana. 5. juunil 1921 sõitis Bleimann Kominterni 3. kongressile ja ei pöördunud Eestisse tagasi. 6. detsembril 1921 andis Riigikogu loa tema arreteerimiseks, mille järel, 14. detsembril 1921, loobus ta Riigikogu liikme volitustest.
Nõukogude Liidus Bleimanni ei usaldatud, teda kuulati üle ja ta oli jälgimise all. Teda ei võetud Venemaa Kommunistlikku (bolševike) Parteisse, aprillis 1922 heideti ta välja Eesti Iseseisvast Sotsialistlikust Tööliste Parteist. Ta oli Lääne Vähemusrahvuste Kommunistliku Ülikooli professor Leningradis, suhtles seal opositsiooniliste Eesti kommunistidega (fontannikutega). Ühtlasi võttis ta endale uueks perekonnanimeks Baltin.
1925. aastal mõisteti pedagoog Baltin töölisnoortega pederastia harrastamise eest kolmeks aastaks vanglasse.
Ta oli ka Nõukogude Liidus elades Eesti Kirjanduse Seltsi eluaegne liige.
1938. aastal ta hukati.
Kupukivi

Kupukivi on rabakivist hiidrahn Harju maakonnas Kuusalu vallas Kupu külas. Geograafilised koordinaadid on järgnevad: 59° 27′ 45″ N, 25° 28′ 2″ E.
Pegmatiidist hiidrahnu ümbermõõt on 33,2 meetrit, pikkus 12,5, laius 8,7, kõrgus 5,8 meetrit ning maapealse osa maht on 238 m³.
Rahn on kupli kujuga ja selle alumine osa paikneb savimoreenis.
Muistendi järgi olla see kivi maha kukkunud Kalevipoja naise põllest, kui ta kive tassis ja põllepaelad katki läksid. 
Rahn on alates 1959. aastast üksikobjektina looduskaitse all.
Ellandvahe kivi

Ellandvahe kivi on rabakivist hiidrahn Harju maakonnas Jõelähtme vallas Jõelähtme külas.
Kivi ümbermõõt on 31,3 meetrit, pikkus 12,0, laius 8,9 ja kõrgus 5,9 meetrit.
Rahn on alates 1941. aastast üksikobjektina looduskaitse all.
Moskva kubermang

Moskva kubermang (vene keeles "Московская губерния") oli Venemaa Keisririigi, Vene SFNV ja NSV Liidu haldusüksus aastatel 1708–1929. Kubermangu keskus oli Moskva linn.
Moskva kubermang piirnes põhjas ja loodes Tveri kubermangu, kirdes ja idas Vladimiri kubermangu, kagus Rjazani kubermangu, lõunas Tula kubermangu ja Kaluga kubermangu ning läänes Smolenski kubermanguga.
Ajalugu.
Venemaa tsaaririigi Moskva kubermang moodustati tsaar Peeter I korraldusega 18. detsembril 1708. aastal.
1709. aastal kuulusid kubermangu piiridesse linnad:
1719. aasta 29. mail jagunes kubermang üheksaks provintsiks (Jurjev-Polski provints, Kaluga pr, Kostroma pr, Moskva pr, Pereslavl-Rjazanski pr, Suzdali pr, Pereslavl-Zalesski pr, Tula pr ja Vladimiri pr), mida juhtisid ülemkomandandid.
Moskva provintsi kuulus 16 linna koos distriktidega (1727. aastal nimetati distriktid maakondadeks): Borovsk, Dmitrov, Kašira, Klin, Kolomna, Malojaroslavets, Moskva, Možaisk, Obolensk, Ruza, Serpuhhov, Zvenigorod, Tarussa, Tsarjov-Borissov, Vereja ja Volokolamsk.
1727. aasta haldusreformi ajal liideti osa Peterburi kubermangu Moskva kubermangu Jaroslavli ja Uglitši provintsiga.
1778. aasta 1. aprilli keisri ukaasiga eraldati Moskva kubermangust Kaluga asehaldurkond, Tula asehaldurkond ja Jaroslavli asehaldurkond.
1781. aasta 5. oktoobri Katariina II ukaasiga moodustati kubermangus 14 maakonda:
Kubermangu valitsejad.
Moskva kuberneri ametikoht moodustati Venemaa tsaar Peeter I ukaasiga koos kubermangu moodustamisega 18. detsembril 1708 ja haldus-, politsei-, finants-, majandus-, sõjandusalast ja kohtualast tegevust määratleva ukaasi 10. jaanuaril 1714.
Keisrinna Katariina II valitsemisajal 1727. aasta 15. märtsi ukaasiga pandi kuberneridele ka "õigus- ja kohtumõistmise ülesanded" tema valitsemise all oleval territooriumil.
Aastatel 1775–1865 nimetati kuberneri tsiviilkuberneriks ("граждански губернатор"), kes allus Moskva ja Moskva kubermangu kindralkubernerile, alates 19. sajandist aga allusid kubernerid teenistuslikult Venemaa Keisririigi Siseministeeriumile. Kubermangu kuberneri tööorgan oli 1845. aasta 2. jaanuaril moodustatud Moskva kubermanguvalitsuse kantselei.
1909. aasta 10. mai ukaasiga seoses kindralkuberneri ametikoha mitteühitatavusega anti kindralkuberneri valitsus koos ametnikega Moskva kuberneri alluvusse ja valitsusaparaadi koosseisu.
Abies beshanzuensis

Abies beshanzuensis on igihaljas okaspuu nulu perekonnast.
Liik on väga haruldane ja selle levila asub Hiina Zhejiangi provintsi edelaosas.
Kirjeldus.
Puu kasvab kuni 30 m kõrguseks. Tüve läbimõõt on kuni 80 cm. Tüve koor on noortel puudel sile ja helehall, vanematel puudel pikilõhedega ja rõmeline. Pungad on munaja kuni koonilise kujuga, kollakaspruunid, vaigused. Noored võrsed on jämedad, helekollased või pruunikaskollased, 2–3 aasta pärast muutuvad tumehalliks. Okkad on pealt läikivad ja tumerohelised, allküljel kaks heledat õhulõheriba, asetsevad spiraalselt, 1–4 cm pikkused, kahe vaigukäiguga, tipuosas sisselõikega. Isasõisikud on kollased, 2–2,5 cm pikkused. Käbid on 7–9 cm pikkused ja läbimõõduga 3,5–4,5 cm, püstised, noorelt kollakasrohelised, valminult pruunikaskollased või helepruunid. Seemnete kest on 6–9 mm, tiivake 16–23 mm pikkune.
Levila ja ökoloogia.
Liigi väga väike levila asub Hiina Zhejiangi provintsi edelaosas Baishanzu mäe nõlvadel, kus ta kasvab heitlehiste segametsade koosseisus, 1700 m kõrgusel üle merepinna. Piirkonnas valitseb mereline kliima, talved on seal jahedad ja vihmased (sademete hulk ligi 1250 mm), suved üsna soojad. Külmakraade talub kuni –18...–23 °C. Muldade lähtekivimiteks on vulkaanilised kivimid. Puudest on seal esindatud ebakastanipuu liigid ("Castanopsis" ssp.), läiklehine pöök ("Fagus lucida"), tammeliigid ("Quercus" ssp.), vahtrad ("Acer ssp."), magnoolia liik "Magnolia cylindrica", kiviviljaku liik "Lithocarpus hancei", hiina tsuuga ("Tsuga chinensis") ja sumatra jugapuu ("Taxus sumatrana").
Liik on väga haruldane, 1963. aastal avastatud populatsioonis kasvas ainult seitse puud. Kolm neist kaevati välja ja istutati Pekingi botaanikaaeda, kus nad aga hukkusid. 1988. aastal oli populatsioonis alles vaid kolm puud, kus nad kasvavad üsna kesistes tingimustes. Populatsiooni sattumine väljasuremise äärele on tingitud väga intensiivsest põllumaade suurendamisest, metsapõlengutest ja väga viletsast looduslikust taastootmisest. Kaitsemeetmed võeti kasutusele 1985. aastal, kui Baishanzu piirkonnas moodustati kaitseala. Paljundamisel on kasutatud momi nulu ("Abies firma") tüvele pookimist (hakkasid käbisid kandma 1997. aastal) ja samuti kasvatatakse taimeaedades seemikuid, et need hiljem loodusse istutada.
Valuvaigisti

Valuvaigistid ehk analgeetikumid ("analgeticum"; "remedium analgeticum") on rühm ravimeid, mille ülesanne on leevendada valuaistingut või see kõrvaldada, ideaalis mõjutamata muid funktsioone. 
Kuid puhtalt ainult valu vaigistava toimega ravimeid pole 2010. aasta seisuga olemas. Kõigil valuvaigistitel esineb veel mingi soovimatu kõrvaltoime – alates mao limaskesta ärritavast toimest (näiteks aspiriin) kuni hingamiskeskust pärssiva toimeni (näiteks morfiin).
Valuvaigisteid võib jaotada mitmeti. Näiteks:
1. Toimetugevuse järgi:
2. Saamisallika järgi:
Anatoomilis-terapeutiline keemiline klassifikatsiooni süsteem.
ATC koodid.
Maailma Terviseorganisatsiooni välja antav rahvusvaheline raviainete põhine statistiline identifikaator humaanmeditsiini (humaan-ATC süsteem) ja loomameditsiini (veterinaar-ATC süsteem) tarvis klassifitseerib valuvaigistid toime alusel närvisüsteemile terapeutilise tasandiga N02 – analgeetikumid.
Termin.
Valuvaigisti on valu leevendamiseks või eemaldamiseks kasutatav ravim. (Meditsiinisõnastik, 2004)
Vööt-põõsalind

Vööt-põõsalind ("Sylvia nisoria") on linnuliik põõsalindlaste sugukonnast põõsalinnu perekonnast.
Levila.
Vööt-põõsalind on levinud Euraasias Kesk-Euroopast kuni Kesk-Aasia mäestikeni. Lääne-Euroopas ta puudub. Ta on rändlind, talvitab Ida-Aafrikas.
Eestis on vööt-põõsalind ebaühtlaselt levinud harv kuni harilik haudelind, sagedam Lääne-Eestis ja läänesaartel. Pesitsusaegset arvukust on hinnatud 15 000–25 000 paarile. Saabub mais, lahkub augustis, vähesed septembris.
Vööt-põõsalind oli Eestis 19. sajandi lõpul haruldane lind. 20. sajandi esimesel poolel muutus ta Lääne-Eestis tavalisemaks seoses levila laienemisega põhja poole.
Välimus ja hääl.
Pikkus 16–18 cm. Vanalinnu ülapool on pruunika varjundiga hall, hõredate valkjate suleääristega. Alapool on valge, tumedate hallpruunide lainjate vöötidega. Hoosuled on tumepruunid. Tüürsuled on hallpruunid, valgete tipuservaga. Vanalinnul on kollased silmad. 
Noorlind sarnaneb aed-põõsalinnuga, kuid on suurem, osal tiivasulgedel on heledad servad ja sabaalusel on tavaliselt nõrk tume vöödistus. Noorlinnul on tumedad silmad.
Vööt-põõsalinnu laul sarnaneb aed-põõsalinnu ja pruunselg-põõsalinnu lauluga. Ärevushüüd on täristav "trrrrt-tk-tk-tk-tk", seda põimib ta aeg-ajalt laulusse. Kutsehüüd on "tek-tek-tek".
Elupaik.
Vööt-põõsalind asustab põõsasniite, mitmesuguseid võsasid ja põõsastikke, kadastikke, kohati ka rabavõsasid. Sageli leidub teda samas elupaigas, kus punaselg-õgija.
Pesitsemine.
Isaslind laulab pesitsusaja algul põõsaladvas või liblika sarnasel kaarjal laululennul, samuti ehitab enne emaslinnu saabumist mängupesi. 
Vööt-põõsalind teeb pesa põõsa või noore tiheda okaspuu okste vahele, enamasti üsna maapinna ligidale. Pesa koosneb väljast kohevalt asetatud peentest raagudest, rohukõrtest ja vahel ka vähesest samblast, pesalohk on vooderdatud peente rohukõrtega ja väheste jõhvidega.
Kurnas on viis kuni kuus peaaegu ühevärvuselist valget nõrga hallika laigustusega muna, mida peamiselt emaslind haub 12–14 päeva. Poegi toidavad mõlemad vanalinnud putukate ja nende vastsetega. Pojad lahkuvad pesast 11–12 päeva vanuselt.
Toitumine.
Sööb peamiselt putukaid, ka marju.
Teenusmajanduse Koda

Teenusmajanduse Koda on Eesti ettevõtjate ühendus, mis koondab teenusepakkujaid.
Organisatsiooni juhatuse esimees on Jaan Pillesaar ning aseesimees Kaido Kaljulaid.
Teenusmajanduse Kojaga saavad liituda kõik vastava ala juriidilised isikud, kelle liitumise juhatus heaks kiidab. Samuti saab astuda organisatsiooni toetajaliikmeks, kellena Koda näeb eelkõige avalik-õiguslikke institutsioone. Esimese toetajaliikmena ühines teater NO99.
Liikmed.
Koja asutajaliikmed on NASDAQ OMX Tallinn AS (Tallinna börs), varahaldusettevõte AS Avaron Asset Management, Advokaadibüroo Sorainen, tarkvaraarendaja AS Helmes, konsultatsiooniettevõte Fontes PMP OÜ, Tank Grupi AS, investeerimisettevõte Trigon Capital, KIT Finance Europe, Keha3 OÜ, varahaldusettevõte Eften Capital AS, Ernst &amp; Young Eesti, kindlustusselts Mandatum Life Insurance Baltic SE, Advokaadibüroo Glikman &amp; Partnerid, Raidla Lejins &amp; Norcous Advokaadibüroo, Allianss Arhitektid OÜ, suhtekorraldusettevõte AS Corpore, PricewaterhouseCoopers, Creative Union, Skype Technologies OÜ, Advokaadibüroo Eversheds Ots &amp; Co, Niine Nahakliinik OÜ, Deloitte Advisory ja investeerimisettevõte Evli Securities.
Hiljem on liitunud Colliers International Advisors OÜ, VMP Group OÜ, Hill &amp; Knowlton Eesti AS, Advokaadibüroo Tark Grunte Sutkiene AS, Advokaadibüroo Glimstedt Straus &amp; Partnerid OÜ, IT Koolituskeskuse OÜ ja The Division AS.