Vince Flynn

Vincent Flynn (6. aprill 1966 Saint Paul – 19. juuni 2013 Saint Paul) oli Ameerika Ühendriikide kirjanik, poliitiliste põnevike autor. 
Elu.
Flynni õpingupaigad olid Saint Thomas Academy (lõpetas 1984) ja University of St. Thomas (Minnesota) (lõpetas 1989). Esimene töökoht lõpetamise järel oli Kraft Foods, kus Flynn oli raamatupidamise ja müügispetsialist. Kraftist lahkus Flynn 1991, et United States Marine Corps ridades lennundust õppida, kuid tervise tõttu teda sealsesse programmi vastu ei võetud. Flynn sundis end iga päev lugema ja kirjutama, et toime tulla düsleksiast tingitud raskustega. Flynni kirjanduslike eeskujude hulka kuuluvad Hemingway, Ludlum, Clancy, Tolkien, Vidal ja Irving. 
Huvi romaanide vastu ärgitas Flynni ka oma raamatut kirjutama. Esimese romaani "Term Limits" andis ta ise välja, kui töötas baarimehena Minnesotas. "Olin just lõpetanud Martin L. Grossi raamatu "The Government Racket: Washington Waste from A to Z" lugemise. Täitsa kindlasti on see kõige hirmutavam ja kõige harivam raamat poliitikast, mida ma üldse kunagi lugenud olen. Ükspäev jooksin parajasti ja mõlgutlesin endamisi, mida oleks vaja, et poliitikat muuta, kui mulle tuli meelde sõber, kes mitu suve tagasi Washingtonis tapeti. Jooksin ja mõtlesin ja lugu hakkas tasapisi kerima." Pocket Books trükkis raamatu "Term Limits" kõvas köites 1998 ja pehmes köites 1999, ning see jäi nädalateks New York Timesi bestsellerite nimekirja. Järgmised teosed "Transfer of Power" 1999, "The Third Option" 2000 ja "Separation of Power" 2001 jõudsid samuti New York Timesi bestsellerite hulka.
Ta oli ka teleseriaali "24" kaheksanda hooaja konsultant.
Flynn suri 19. juunil 2013 eesnäärmevähki.
Mitch Rappi raamatud.
Mitch Rapp on lugude peategelane, CIA erandlikult andekas vastuluuretöötaja. Tema põhitöö on islamiterrorismi tõrjumisega seonduv ning ta on teoinimene, kes kabinetis paberitega sahistada ei suuda ning sisutute poliitikute mesijuttu ei kannata. Agent Rapp on erandlik, sest ta ei kõhkle äärmuslikke abinõusid rakendamast, kui see on õigluse huvides vajalik. Samas on tema "moraalne kompass" paigas ja ta ei poolda vägivalda vägivalla pärast. Kõiki raamatuid läbib Rappi võitlus mõttetute protseduuride, eeskirjade ja kooskõlastustega, mis tema töös paraku rakendatavad ei ole.
Rappi seeria on pigem täisealise lugeja jaoks. 
Intervjuus raamatute tausta ja saamisloo kohta on Vince Flynn öelnud: "Lugejad küsivad tihti, kas Rapp on "päris". Ei, see on ilukirjandus, aga mu raamatud põhinevad suurel hulgal faktidel. Ehk on nii mõistetavam, mis maailmas toimub. Tahaksin, et mu raamatud poleks mitte ainult põnev meelelahutus, loodetavasti saab lugeja ka midagi uut teada." 
Vince Flynni teadmisi islamifundamentalismist ja terrorismist on hinnanud ka luureprofessionaalid. Seni avaldatud Flynni raamatutele ilmub veel lisa: Kyle Mills, "The Survivor" (2015, veel kaks on praegu töös).
Eesti keeles on ilmunud "Ameerika agent" ("American Assassin"), "Surmalask" ("Kill Shot"), ja "Võimuvõtt" ("Transfer of Power"). Flynni stiil on omapärane, haarav ja kummaline, väga detailsete kirjelduste ja realistlike tegevuspaikadega. 
“Ameerika agent” on sisuliinis esimene Rappi-lugu, kus Flynn jutustab tema eriagendiks saamise loo. Ulmeliselt andekat agenti mõjutanud sündmused ja tema tegevuspaigad on reaalsed ja annavad ka faktitäpset taustainformatsiooni. Saatusliku pöörde toob Rappi ellu Lockerbie katastroof – PanAm 103 lennule pandud pommi õhkimine Šotimaal Lockerbie kohal 21. detsembril 1988 (hukkus rusude alla jäänutega kokku 270 inimest, lennukis 259). Süüdlased ei ole tänini kindlalt teada, kuigi kohtuprotsess Abdelbaset al-Megrahi ja Lamin Khalifah Fhimah üle toimus ja Megrahi ka vangi pandi. Arvatakse, et tegelike korraldajateni ei jõutud. Ilukirjanduslik tegelane Mitch Rapp õpib Syracuse'i ülikoolis, mille üliõpilastest hukkus katastroofis kolmkümmend viis. Rappi loos kaotas ta lennukatastroofis oma keskkooliajast pärit tütarlapse, elu armastuse, ega suuda löögist toibuda. Kui CIA terrorismivastase keskuse juhataja Irene Kennedy teda radikaalse islami pinnal tekkinud terrorismi vastu võitlemise ettevalmistusrühma kutsub, on Rapp pikemalt mõtlemata nõus, sest tahab süütute inimeste surma eest kätte maksta. 
Rapp teeb läbi üliraske õppuste perioodi ja osutub silmapaistvalt võimekaks tänu loomupärasele andele keelte osas ja sportlikule füüsilisele ettevalmistusele. Esimene töö on Lockerbie katastroofi rahastajate ja telgitaguste niiditõmbajate hukkamine, sest seaduse silmusega neid ei püüa. Rappi mentor Stan Hurley satub Beirutis ka ise röövijate küüsi ning Rapp viib edukalt läbi hullumeelse operatsiooni tema vabastamiseks. Flynn annab tõepäraseid kilde pühasõdalaste killustunud grupeeringute (šiiidid, sunniidid jt) tegevusest ja nende džihaadist. 
Teise loo, “Surmalask”, tegevuspaik on Pariis. Rapp on töötanud ühe aasta ja CIA eriti ohtlike terroristide tugivõrgustiku sõlmisikute likvideerimise nimekirjas järjekordse tegelaseni jõudnud, kuid endale ka arvestatavad vaenlased saanud. Ta pääseb napilt ja hakkab reetureid otsima. Hea ja kurja võitlus pole aga sugugi mustvalge ja hallis tsoonis on raske mõista, kuhu keegi kaldub. Flynn loob huvitavate detailide abil ning üllatavate nurkade alt tegelaste tausta ja motiivid. Kesksel kohal on taas ka Irene Kennedy ja Thomas Stansfield – CIA eakas, ülikogenud ja karastunud juht, kelle peale nii mõnigi hammast ihub, sest Stansfieldi õiglane meel ja strateegiliselt avaram pilk ei lase neil oma isiklike ambitsioonide tarbeks sobinguid sepitseda.
Kolmas lugu, “Võimuvõtt”, toimub kümmekond aastat hiljem. Tegelikult on see Vince Flynni Rappi-raamatutest esimesena kirjutatud. Terroristid vallutavad Valge Maja. President Hayes pääseb keldripunkrisse varjule, kuid pantvange on ligi sada. Segadus on tohutu. Poliitikud süüdistavad luureorganisatsioone ning jagelevad vastutuse ja edasise tegevuse otsuste pärast; CIA, FBI, HRT (FBI pantvangide päästerühm), eriüksus SEAL ja Delta Force püüavad kriisi võimalikult väheste ohvrite hinnaga, kuid ka laiemas perspektiivis mõeldes lahendada. Nii mõnigi poliitik, eriti asepresident Baxter, tahab kriisi oma karjääri kasuks pöörata, meedia mängib publiku skandaalijanul. Selget vastust reaalsele probleemile: kui palju peab olema avalik ja kui paljud peavad otsuste tegemises osalised olema või kuidas kindlustada, et olulisi otsuseid langetaks riigimeheliku mõtlemisega inimesed, ei ole, aga lugeja saab eri vaatenurkade põhjal oma arvamuse kujundada.