tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Leo XIII ametisse nimetatud kardinalid

Paavst Leo XIII nimetas ametisse 147 kardinali 27 konsistooriumil. Seni polnud ükski paavst pühitsenud nii arvukalt kardinale ja seda nii mitmel konsistooriumil. Hiljem pole ükski paavst kardinalide ametisse nimetamiseks pidanud nii arvukalt konsistooriumeid. Pärast teda on veel rohkem kardinale ametisse nimetanud ainult Johannes Paulus II. Leo XIII ajal sai kardinaliks hilisem paavst Pius X.
Leo XIII määras kardinalideks rohkem mitte-eurooplasi, kui tema eelkäijad.
Gösta von Uexküll

Gösta von Uexküll (ka Gustav Adolf von Uexküll; 3. november 1909 Heidelberg –1. aprill 1993 Hamburg) oli baltisaksa päritolu kirjanik ja ajakirjanik.
Pere.
Tema isa oli bioloog ja filosoof Jakob von Uexküll. Tema vend oli arstiteadlane Thure von Uexküll. Tema poeg on ökopoliitik Jakob von Uexküll ja tema tütar on Beata von Uexküll, kelle poeg on Ole von Uexküll.
Tärkma ohvritamm

Tärkma ohvritamm on pühaks peetud tamm, mis asub Tärkma külas Hiiumaal. Puu kasvab külatee ääres.
Veel 20. sajandi alul ohverdati puule münte. 1938. aastal on rahvaluule koguja Enda Ennist üles kirjutanud, et viidi toitu, pidutseti, tantsiti ja tehti tuld.
1941. aastal heideti puu kõrvale lennukipomm, mis vigastas puud.
1998. aastal oli Hendrik Relve andmetel puu kõrgus 11 m ja ümbermõõt rinnakõrguselt 509 cm.
2001. aastal tehti korba analüüs, mille järgi hinnati tamme vanuseks ligi 310 aastat. Teiste hinnangute järgi on vanuseks pakutud ligi 600 aastat.
Puu tüves on õõnsus.
Tallinna Keskraamatukogu

Tallinna Keskraamatukogu (brändinimega Tallinna Raamatukogud) on Tallinna avalik rahvaraamatukogu, mille eesmärk on tagada linnaelanikele vaba ja piiramatu juurdepääs informatsioonile, teadmistele, kultuurile ning toetada elukestvat õppimist ja enesetäiendamist. Selleks on põhimääruses sätestatud raamatukogu põhiülesanne – koguda, säilitada ja teha lugejale kättesaadavaks temale vajalikud trükised, auvised ja muud teavikud ning avalikud andmebaasid.
Raamatukogu visioon kõlab: "Muudame koos elu rikkamaks!"
Südalinna raamatukogu hoone.
Tallinna Linna Maksuta Avalik Raamatukogu ja Lugemistuba avas lugejatele uksed 27. oktoobril 1907 (14. oktoobril vkj) aadressil Nunne tn 2. Aastatel 1920–1921 koliti majja tollase aadressiga Gogoli puiestee 4 (nüüd Estonia puiestee 8).
Ajalugu.
Tallinna Linna Maksuta Avaliku Raamatukogu ja Lugemistoana alustanud, vahepeal M. Gorki nimelise ja A. H. Tammsaare nimelise raamatukoguna tegutsenud asutus kannab alates 1994. aastast nime Tallinna Keskraamatukogu.
Raamatukoguhoidjad, juhatajad ja direktorid.
Raamatukogu juhatajat nimetatakse 1930. aastast direktoriks.
Struktuur.
Tallinna Keskraamatukogu koosseisu kuulub 19 raamatukogu ja rändraamatukogu – raamatukogubuss Katarina Jee.
Teenused.
Tallinna Keskraamatukogu pakub oma lugejatele mitmesuguseid traditsioonilisi ja e-teenuseid.
Muud teenused.
Suurem osa teenustest on kasutajatele tasuta, kuid leidub ka mitmesuguseid tasulisi teenuseid.
Esimese raamatukoguna Eestis hakati 2013. aastal pakkuma lugemiskoera teenust.
Raamatukoguüritused.
Tallinna Keskraamatukogu pakub oma lugejatele võimalust osaleda mitmesuguste ringide ja klubide töös või kirjanduslikel üritustel.
Traditsiooniks on kujunenud:
Regulaarselt toimuvad veebis üritused "Õnnelik seenior, "Rahatargaks raamatukogus" ning podcastid "Noorcast" jpt.
Heinrich Steding

Heinrich Steding (surnud enne 1580) oli Liivi ordu liige ja eelviimane Kuldīga komtuur.
Heinrichi isa oli Johann Steding, ema pole teada. Ta oli pärit Stedingsmühleni mõisast Molbergeni ja Vloppenburgi lähedalt. 
1535. aastal on Stedingit märgitud Liivi ordu rüütelvennana, 1545. aastal oli ta linnusekomtuur ("Hauskomtur") Viljandis. 1550. aastal sai temast Kandava foogt ja 1556. aastal Kuldīga komtuur. 1560. aastal läks ta sellelt ametikohalt erru ja oli hiljem Kuramaa hertsogi Gotthard Kettleri vasall. Viimati on teda elusolevana märgitud 1576. aastal, 1580. aastaks oli ta aga juba surnud.
Süntaktika

Süntaktika on keeleteaduse (või üldisemalt semiootika, samuti loogika) haru, mis tegeleb keele (või muu märgisüsteemi) märkide vaheliste seoste (süntaksi) uurimisega.
Malagassid

Malagassid on Madagaskari põhirahvas. 
Neid on ligi 20 miljonit. Peale Madagaskari elab neid Réunionil (5000), Seišellidel (1000), Komooridel (2000) ja Prantsusmaal (2000).
Nad kõnelevad malagassi keelt, samuti prantsuse keelt. 
Päritolu.
Saare põliselanikud pärinesid Aafrikast. Hiljem on saarele sisse rännanud Indoneesia päritolu inimesed. Malagassi rahvas on kujunenud Aafrika ja Indoneesia päritolu inimeste liitumisel. 
Etnilised rühmad.
Malagasside seas eristatakse 18 etnilist rühma (nimetatakse ka hõimudeks), kellel on erinev kultuuriline ja religioosne pärand. Nad on Madagaskarile rännanud eri aegadel. Kõik nad kõnelevad malagassi keelt, kuid igaühel on oma murre. 
Suuremad rühmad on merinad, betsileod, betsimisarakad, tsimihetid ja sakalavad.
Antaifasid

Antaifasid (malagassi keeles "antaifasy" 'liivaelanikud') on malagasside etniline rühm. 
See on väike islamiseerimata metsatalupoegade hõim, kes elab Madagaskari saare kagurannikul Farafangana ümbruses.
Nad räägivad malagassi keele murret. 1996. aastal arvati nende hulgaks üle 140 000 inimese. Nad jagunevad kolme klanni, millest igal on oma kuningas.
Peamisteks elatusaladeks on riisikasvatus ja kalastus.
Farafangana

Farafangana on omavalitsusega linn Madagaskaril Madagaskari saare kagurannikul umbes 400 km riigi pealinnast Antananarivost lõuna pool, Atsimo-Atsinanana piirkonna keskus. Geograafilised koordinaadid on 22°49' S, 47°50' E.
Elanike arv on umbes 25 000 (2005. aasta hinnang).
Farafangana on katoliku kiriku Farafangana piiskopkonna keskus.
Antaimorod

Antaimorod (malagassi keeles 'randlased') on malagasside etniline rühm.
See on metsatalupoegade hõim Madagaskari saare idaranniku lõunaosas Manakara piirkonnas Namorona ja Manampatra vahel. Hõim on keskmise suurusega.
Antaimorod on araabia päritolu ja islami usku.
Neil ei ole kunagi oma kuningriiki olnud, kuigi neil oli feodaalne elukorraldus.
Neil on ammust ajast olnud oma Kiri (keeleteadus)kiri "sora be". Nad on kuulsad oma paberi poolest, mis on tehtud bambusekiududest ja kaunistatud õielehtedega.
Ivato külas Vohipeno lähedal võib tänini näha antaimoro kuningate haudu.
Tuntud on nende rituaal esivanemate hauale ("kibory") lähenemisel.
Manakara

Manakara on linn Madagaskaril Madagaskari saare idarannikul pealinnast Antananarivost 590 km kaugusel, Fitovinany piirkonna (2021. aastani Vatovavy-Fitovinany piirkonna) ja Manakara ringkonna keskus. Geograafilised koordinaadid on 22° 09' S, 48° 00' E.
Linnas elab hinnanguliselt üle 36 000 inimese. 1975. aastal oli elanike arv 19 768 ja 1993. aastal 24 970. 
Rahvastik.
Linn paikneb islamiusuliste antaimorode asualal, kuid sinna on sisse rännanud arvukalt antaisakasid, betsileosid, betsimisarakasid ja merinasid. Peale selle elab linnas hiinlasi ja eurooplasi. Sellepärast on linnas palju kirikuid, eriti luteri ja katoliku kirikuid.
Transport.
Ühiskondlik transport on esindatud rikša, velorikša ja motorikšaga. Velorikša maksab 25 eurosenti üks suund. Pikem sõit 50 eurosenti. 25 senti on kohalikus rahas 1000 ariaari. Raha on kohalikel inimestel maksevahendiks ainult linnades. Väiksemates asulates ja maapiirkondades arveldatakse kullas.
Kui 1936 valmis Manakarat Fianarantsoaga ühendav raudtee FCE, sai linnast ümberlaadimiskoht tähtsa sadamaga. Sõit kestab sõiduplaani järgi 9 tundi, tegelikult kuni 12 tundi. Tänaseks on sadam ja sadamahooned lagunenud. Manakara jõge ületav sild on kokku kukkunud. Jõge ületatakse ajutisel pontoonsillal. Alles on jäänud pisike kaluriküla Manakara jõe suudmealal. Turistidele mõeldud hooned on lagunenud. Bangalod on räämas ja nende rendihinnad on ebaloomulikult kõrged. Siiski on rannapiirkonnas üks basseiniga hotell ja paar heal tasemel hotellikest linnas.
Linnaga on rongiühendus. Bussiühendus pealinnaga toimub vett mittepidavate ukse ja akendega väikebussidega öösel läbi vihmasadude. Bussile saamiseks peab mitu päeva ette registreerima. Pealinna transpordisõlmedes on omal käel seiklemine küllaltki riskantne.
Linnast põhja pool on Manakara lennujaam, kust Air Madagaskari lennud viivad Fianarantsoasse ja Tolagnarosse. 
Manakarat ühendab piirkondliku keskuse Toamasinaga kanal, mida mööda käib elav kaubavahetus.
Mööda rannikut kulgeb riikliku tähtsusega maantee. 
Linnaosad.
Manakaras on kaks linnaosa, lõunas Tanambato ja põhjas Manakare Be. Neid lahutab Canal des Pangalanes. Tanambato on liiklussõlm ja kauplemiskoht, Manakare Be on jõukate linnaosa.
Ilmastik.
Keskmine õhutemperatuur on 27 kraadi.
Julius Schreider

Juli Anatoljevitš Schreider (Юлий Анатольевич Шрейдер; 28. oktoober 1927 Dnepropetrovsk – 24. august 1998 Moskva) oli juudi päritolu Vene matemaatik, küberneetik, semiootik ja filosoof. 
Muuhulgas tutvustas ta koos Sergei Meieniga kirjutatud artiklites Aleksandr Ljubištševi vaateid.
J. Schreider käis korduvalt Eestis, ta oli 1978. aastal Tartus toimunud konverentsi "Bioloogia ja lingvistika" üks põhiesinejaid.
Ony Paule Ratsimbazafy

Ony Paule Ratsimbazafy (sündinud 3. jaanuaril 1977) on endine Madagaskari naiskergejõustiklane, 400 meetri jooksja.
1998. aasta Aafrika meistrivõistlustel sai ta pronksmedali ning valiti esindama Aafrikat 1998. aasta kergejõustiku maailma karikavõistluste naiste 4×400 m teatejooksus. Koos Amy Mbacke Thiami, Tacko Dioufi ja Falilat Ogunkoyaga tuldi 7. kohale. 
Ratsimbazafy võistles 1999. aasta kergejõustiku maailmameistrivõistluste ja 2000. aasta suveolümpiamängudel 4×100 m teatejooksus. Kummalgi korral eeljooksust edasi ei pääsetud, kuigi olümpiamängudel püstitati Madagaskari rekord 43.61. 
Ratsimbazafy isiklik rekord 400 m jooksus on 52,05, mille ta püstitas juulis 1998 Pariisis. See on ka 2022. aasta augusti seisuga ka kehtiv Madagaskari rekord.
Madagaskari raffiapalm

Madagaskari raffiapalm ("Raphia farinifera") on taimeliik palmiliste sugukonna raffiapalmi perekonnast. 
Madagaskari raffiapalm on levinud Ida-Aafrika rannikul ja Madagaskaril. Eelistab niisket keskkonda (sood, jõekaldad).
Mage sõstar

Mage sõstar ("Ribes alpinum") on taimeliik sõstraliste sugukonnast sõstra perekonnast.
Viljadeks on punased marjad. Need meenutavad punast sõstart ning on söödavad, kuid maitsetud.
Mage sõstar haarab ka varem eraldi liigiks peetud heleda sõstra.
Hele sõstar

Hele sõstar ("Ribes lucidum" Kit.) on varem eraldi liigiks peetud taim sõstraliste sugukonnast sõstra perekonnast. Praegu on ta arvatud kuuluvaks liiki mage sõstar.
Heledat sõstart eristati mageda sõstra tavalisemast vormist rohkemaõieliste emasõisikute (5–8 õit õisikus, magedal sõstral enamasti 3) ja pikema keskmise hõlma poolest lehel.
Heledat sõstart eristas ja tema esinemist Eestis kirjeldas Albert Üksip, kes pooldas kitsamat liigikäsitlust kui enamik teisi botaanikuid.
Halvatus

Halvatus ehk paralüüs on seisund, mida iseloomustab lihasjõu langus. Sõltuvalt halvatuse liigist (spastiline või lõtv) võivad kaasuda mitmed muud nähud:
Spastiline halvatus

Spastiline halvatus ehk tsentraalne halvatus on halvatus, mis tekib kesknärvisüsteemi kahjustusel (insult, kasvaja, trauma, entsefaliit, laste tserebraalparalüüs, multiipel- ehk hulgiskleroos, amüotroofiline lateraalskleroos).
Spastilist halvatust iseloomustab:
Veiko Rea

Veiko Rea on eesti akordionist. 
Pärast Pärnu Sütevaka Humanitaargümnaasiumi muusikaosakonna lõpetamist 1996. aastal on ta tegutsenud muusikuna sünnipäevadel, tantsuõhtutel ja mujal meeleolumuusikat esitades. 
Mänginud ansamblis Amorada saateks Liisi Koiksonile, rahvamuusikaansamblis Cantelo, ladinaameerika muusika ansamblis El Gringo, kreeka muusika ansamblis Rembetes. Esitanud Raimond Valgre loomingut.
Teinud kaasa Endla teatri muusikalides "Irma La Douce" ja "Suvitajad". 
Ta töötab Pärnu Kunstide Koolis juhiabina.
Artur Żmijewski

Artur Jacek Żmijewski (sündinud 26. mail 1966 Varssavis Poolas) on poola multimeediakunstnik.
2005. aasta Veneetsia biennaalil esindas ta Poolat kontroversiaalse tööga "Powtórzenie", mis kujutas endast Philip Zimbardo Stanfordi vanglaeksperimendi kordamist.
Gerald Raunig

Gerald Raunig (sündinud 1963 Klagenfurtis) on Austria filosoof ja kunstiteoreetik.
Ta õppis Viinis ja Klagenfurtis filosoofiat, klassikalist filoloogiat ja ajalooteadust ning sai filosoofiadoktori kraadi.
Üks tema tuntumaid teoseid on "Kunst und Revolution" (2005).
Evandro Agazzi

Evandro Agazzi (sündinud 23. oktoobril 1934 Bergamos) on itaalia teadusfilosoof. 
Ta on Genova Ülikooli professor.
Fianarantsoa

Fianarantsoa ('hea õpetus') on omavalitsusega linn Madagaskari kaguosas, Haute Matsiatra piirkonna keskus. Geograafilised koordinaadid on 47°05' E, 21°28' S.
Linn paikneb 1200 m kõrgusel merepinnast. 
Kuni 2009. aastani oli linn ka Fianarantsoa provintsi keskus.
Rahvastik.
Fianarantsoa on suuruselt neljas linn Madagaskaril. Elanike arv on 2001. aasta rahvaloenduse andmetel 144 225. 
Majandus.
Fianarantsoa on tuntud Madagaskari viinamarjakasvatuse pealinnana. 
Ajalugu.
Linn on asutatud 1830. Linna asutamine omistatakse merinade kuningannale Ranavalonale, kes olevat kavandanud selle Antananarivo kõrval teise pealinnana ning sõjalise eelpostina Madagaskari keskplatoode põhjaosa kaitseks. Linna planeering järgib tõesti Antananarivo oma. 
Kui saabusid Euroopa misjonärid, sai Fianarantsoast erinevalt Antananarivost, mis oli protestantide kontrolli all, katoliikluse levitamise keskus. 
Suur osa linna praegusest planeeringust kujunes 1920. aastatel ikka veel Antananarivo eeskujul. Linnas on katedraali ja ajalooliste hoonetega ülalinn, kontorite ja pankadega kesklinn ning kaupluste ja raudteejaamaga alalinn.
Haute Matsiatra piirkond

Haute Matsiatra piirkond on 1. järgu haldusüksus (piirkond) Madagaskari kesk-lõunaosas.
Piirkond loodi 2004. aastal Fianarantsoa provintsis, 2009. aastal provintsid kaotati ja piirkonnad said 1. järgu haldusüksusteks.
Piirkonna pindala on 21 080 km2 ja elanike arv 1 128 900 (2004). 
Piirkonna keskus on Fianarantsoa.
Fianarantsoa provints

Fianarantsoa provints on endine 1. järgu haldusüksus Madagaskaril. 
2009. aastal provintsid kaotati, 1. järgu haldusüksusteks said 2004. aastal provintside jagamisel tekkinud piirkonnad.
Provintsi pindala oli 103 272 km², elanike arv 3,36 miljonit.
Standardi ISO 3166-2 järgi on Fianarantsoa provintsi tähis MG-F.
Provintsi alal on neli suurt rahvusparki:
Abhaasia ja Lõuna-Osseetia tunnustamine

Abhaasia ja Lõuna-Osseetia tunnustamine on kahe vaidlusaluse territooriumi – Abhaasia ja Lõuna-Osseetia – rahvusvaheline tunnustamine iseseisvatena.
Pärast 2008. aasta Lõuna-Osseetia sõda on neid tunnustanud vastavalt kuus ja viis ÜRO liikmesriiki (kuigi Vanuatu võttis hiljem Abhaasia tunnustuse tagasi). Abhaasia ja Lõuna-Osseetia tunnustavad üksteist ning neil on ka mõne ÜRO-välise riigi tunnustus. Enamik maailma riike peab neid aga Gruusia osaks.
Tunnustamise kronoloogia.
23. mail 2011 tunnustas Abhaasia iseseisvust Vanuatu. 19. juunil tühistas uus valitsus tunnustamisotsuse. 13. juulil 2013 selgus Vanuatu suurimast ajalehest Vanuatu Daily Post siiski, et Gruusia territoriaalset terviklikkust oli tunnustanud juba Vanuatu eelmise peaministri poolt erru saadetud ehk endine Vanuatu alaline esindaja ÜRO juures, hr Kalpokas. Ühtlasi on Vanuatu juhtkonna poolt tegemata kõik vajalikud rahvusvahelised ja õiguslikud protseduurid ning vormistamata kõik asjakohased dokumendid, et võtta tagasi Abhaasia riigi tunnustamisotsus. Seega on siiani tühistamata Vanuatu tunnustamine Abhaasia suhtes.
Vatovavy-Fitovinany piirkond

Vatovavy-Fitovinany piirkond on endine 1. järgu haldusüksus (piirkond) Madagaskari idaranniku lõunaosas.
Piirkond moodustati 2004. aastal Fianarantsoa provintsis, 2009. aastal provintsid kaotati ja piirkondadest said 1. järgu haldusüksused.
Piirkond piirnes põhjas Atsinana piirkonnaga, läänes Amoron'i Mania piirkonna ja Haute Matsiatra piirkonnaga ning lõunas Atsimo-Atsinanana piirkonnaga.
Piirkonna pindala oli 19 605 km²2 ja elanike arv 1 097 700 (2004).
Piirkonna keskus oli Manakara. 
Piirkonda juhtis 2012. aastast Georget Mandehatsara.
16. juunil 2021 moodustati Vatovavy-Fitovinany piirkonna asemele Fitovinany piirkond halduskeskusega Manakaras ja Vatovavy piirkond halduskeskusega Mananjarys.
Betsimisarakad

 
Betsimisarakad (malagassi "betsimisaraka" 'lahutamatud') on malagasside etniline rühm. Nad moodustavad 15% Madagaskari elanikkonnast ning elavad Madagaskari saare kogu idarannikul.
Betsimisarakad on Aafrika päritolu. Hõim moodustus 1720, kui piraat Thomas White (malagassi nimi Ratsimilaho) moodustas hõimuliidu kaitseks lõuna poolt tulevate sissetungijate (Tsikao konföderatsioon) eest ning Fenoarivo hõivamiseks.
Betsimisarakad on paiksed talupojad, meresõitjad, kalurid ja kaupmehed.
1900. aasta Pariisi maailmanäitus

1900. aasta Pariisi maailmanäitus (prantsuse "Exposition universelle de 1900") oli Pariisis 1900. aasta 15. aprillist kuni 12. novembrini toimunud maailmanäitus.
Näitusel oli üle 76 000 eksponendi ning rekordilised rohkem kui 50 miljonit külastajat. Näituse puhul ehitati muu hulgas Orsay raudteejaam, millest hiljem sai Orsay muuseum; Lyoni raudteejaam ja Aleksander III sild. Ka Pariisi esimene metrooliin alustas tööd maailmanäituse ajal. Suurt tähelepanu äratas umbes 10 meetri kõrgusel paiknev paviljone ühendav liikuv kõnnitee.
Rajatud oli rahvaste tänav, mille ääres olid eri maade paviljonid. Soomel oli võimalus püstitada oma paviljon ning see äratas suurt tähelepanu. Selle projekteerisid Herman Gesellius, Armas Lindgren ja Eliel Saarinen ning kujundas Akseli Gallen-Kallela. Edu maailmanäitusel pani aluse soome kunsti, eriti aga arhitektuuri rahvusvahelisele läbimurdele.
Esimest korda esitati publikule helifilmi. Esil oli ka eskalaator, maapähkliõlil töötav diiselmootor ja tolle aja suurim refraktorteleskoop.
Auguste Rodin finantseeris oma teoste näitust ise. Hispaania paviljoni märkamatus nurgas oli aga koha leidnud tollal verinoore ja tundmatu Pablo Picasso maal "Viimased hetked".
Samal ajal peeti Pariisis ka olümpiamängud, mis kestsid viis kuud. Spordivõistlused jäid aga maailmanäituse varju. Isegi olümpiamedalid olid tegelikult maailmanäituse sümboolikaga plaketid ning need saadeti sportlastele hiljem koju järele.
Eestlased Pariisi maailmanäitusel.
Eesti rahvalaule esitas esimene rahvalaulu propageerinud kutseline laulja Aino Tamm, kes sai prantsuse laulude esitamise eest prantsuse keele- ja kultuuriseltsi Alliance Française suure hõberaha. 
Eduard Vilde käis Pariisi maailmanäitusel Eesti Postimehe lähetusel. 
Pariisi maailmanäituse Grand Prix' said Kreenholmi vabriku tekstiiltooted ja Lutheri vabriku kullatud servadega vineerkandik.
1992. aasta Eesti presidendivalimised

1992. aasta Eesti presidendivalimised toimusid rahvahääletusena 20. septembril, kui ükski kandidaat ei saavutanud nõutavat häälte arvu, ning Riigikogu esimesel istungil 5. oktoobril 1992, kui valituks osutus Lennart Meri.
Vabariigi Presidendi valimine kuulutati välja 9. juulil 1992. 
15. juulil algatati Lennart Meri, kes oli Eesti suursaadik Soomes, ja Arnold Rüütli, kes oli Eesti Vabariigi Ülemnõukogu esimees, 21. juulil Jaks Lankotsi ja Uno Ruusi, 24. juulil Lagle Pareki, kes oli ÜE "Fööniks" juhatuse liige, 27. juulil Miina Hindi ja 3. augustil 1992 Rein Taagepera, kes oli California ülikooli professor, esitamine Vabariigi Presidendi kandidaadiks. 
6. augustil teatas loobumisest Miina Hint, 11. augustil Jaks Lankots. Tähtajaks nõutavat 10 000 toetusallkirja ei suutnud koguda Uno Ruus.
20. augustil registreeriti Vabariigi Presidendi kandidaatideks Lennart Meri, kes kogus 11 491 toetusallkirja, Arnold Rüütel (21 009 allkirja), Lagle Parek (10 839 allkirja) ja Rein Taagepera (14 887 allkirja).
Valimisnimekirjadesse oli kantud 689 608 valijat ja 20. septembri 1992 valimistest võttis osa 468 605 ehk 67,952 protsenti.
Lennart Meri sai 138 317 häält ehk 29,5167%, Arnold Rüütel 195 743 häält (41,7714%), Lagle Parek 19837 häält (4,2332%) ja Rein Taagepera 109 631 häält (23,3951%). Kokku oli kehtivaid hääli kokku 463 528 ning kehtetuid sedeleid 5077. Et ükski presidendikandidaat ei saanud üle poole hääletamisest osa võtnud valijate häältest, siis ei osutunud keegi valituks.
Vabariigi Presidendi valimise seaduse paragrahv 11 lõige 2 ja paragrahv 15 lõige 2 kohaselt kanti presidendi valimiseks Riigikogus hääletussedelitele presidendikandidaatide Arnold Rüütli ja Lennart Meri nimed.
5. oktoobril 1992 Riigikogus toimunud hääletusel said valimissedeli kõik 101 Riigikogu liiget, kes ka kõik valimisel osalesid. Kehtetuks tunnistati 11 valimissedelit. Arnold Rüütel sai 31 ja Lennart Meri 59 häält.
Vabariigi Presidendi valimise seaduse paragrahv 15 lõige 6 kohaselt valiti Vabariigi Presidendiks Lennart Meri. 
Taust ja järelmõjud.
Rein Taagepera on kirjutanud, et tema kandideerimise taga oli kaks motiivi: enda sõnul oli ta ainus reaalse demokraatiakogemusega kandidaat ning peamiselt kandideeris ta Rüütli vastu, kes Taagepera hinnangul pooldas tugevat presidendivõimu ning ei sobinud seetõttu valvama parlamentaarse põhiseaduse järele, millega ta ise täielikult ei nõustunud. Taagepera analüüsi kohaselt oli tema kampaania põhiline tulemus Rüütli populaarsuse mõningane langus, mistõttu Rüütlil jäi absoluutsest enamusest puudu 8 protsendipunkti ja valimine läks edasi teise vooru riigikogus, kus enamus oli Mere pooldajate käes.
Algselt oli Meri eelkõige Valimisliit Isamaa kandidaat, mille 1991. aastal moodustanud Eesti Kristlik-Demokraatlik Erakond, Eesti Konservatiivne Rahvaerakond, Eesti Kristlik-Demokraatlik Liit ja Vabariiklaste Koonderakond ühinesid 21. novembril 1992 Rahvuslikuks Koonderakonnaks Isamaa. 1996. aasta Eesti presidendivalimistel kordus Rüütli ja Meri vastasseis, pärast mitmeid hääletusvoore Riigikogus ja valimiskogus valiti presidendiks taas Meri. Rüütel sai presidendiks alles 2001. aastal.
Armas Lindgren

Armas Eliel Lindgren (28. november 1874 Hämeenlinna – 3. oktoober 1929 Kopenhaagen) oli soome arhitekt.
Armas Lindgren lõpetas 1897. aastal Helsingi tehnikakõrgkooli. Aastal 1896 asutas ta koos Eliel Saarise ja Herman Geselliusega arhitektuuribüroo Gesellius, Lindgren &amp; Saarinen, mis tegutses kuni aastani 1905. Alates 1908. aastast oli Armas Lindgrenil oma büroo. Aastatel 1914–1926 tegi Lindgren palju koostööd eelkõige kirikute projekteerimisele spetsialiseerunud arhitekti Bertel Liljequistiga.
Aastatel 1902–1912 oli Lindgren Soome Rakenduskunstiühingu kooli kunstiline juht ning aastatel 1919–1929 Helsingi Tehnikaülikooli arhitektuuriprofessor. Alates 1916. aastast töötas Armas Lindgreni käe all ka noor Alvar Aalto.
Lindgren tundis muret vanade ehitiste säilimise pärast ning oli muu hulgas üks innukamaid Rauma puitasumite kaitsjaid.
Demonstratsioon

Demonstratsioon on mitmetähenduslik sõna.
Valiha

Valiha on Madagaskari näppekeelpill. 
Klassikalisel kujul kujutab ta endast õõnsa bambusetüve silndrilist lõiku. Tüvest lahti võetud kooreribad (neid on 7 kuni 20, enamasti 13) on keelteks, mida sõrmedega näpitakse. Mängu ajal hoitakse pilli põlvedel. 
Moderniseeritud "valiha" keeled on metallist. 
Sarnased pillid ("agong", "danang", "pagang", "tatabuan") on levinud Malai saartel.
Sergei Meien

Sergei Viktorovitš Meien (Sergei Viktorovich Meyen, Сергей Викторович Мейен; 17. detsember 1935 Moskva – 30. märts 1987 Moskva) oli vene paleontoloog ja bioloogiateoreetik. 
Ta kitsamaks uurimisvaldkonnaks olid paleobotaanika ja evolutsiooniteooria. Viimases pooldas ta Lev Bergi ja Aleksandr Ljubištševi vaateid ning oli terav darvinismi kriitik.
Ta käis mitmel korral konverentsidel Tartus.
Aleksandr Ljubištšev

Aleksandr Ljubištšev (Александр Александрович Любищев; 5. aprill 1890 Peterburi – 31. august 1972 Togliatti) oli vene bioloog ja filosoof. 
Ta tegeles teoreetilise bioloogiaga ja arendas edasi Lev Bergi vaateid evolutsiooniõpetuses.
Tema tööde jätkajaiks, propageerijaiks ja arendajateks on olnud Sergei Meien ja Julius Schreider. 
Tema vaated olid üheks keskseks arutlusteemaks varasemates Eesti teoreetilise bioloogia kevadkoolides. Üks Ljubištševi artikkel on avaldatud ka Tartus ajakirjas Trudy po znakovym sistemam.
Malagassi muusika

Malagassi muusika on malagasside muusika. 
Traditsiooniline muusika.
Pillid.
Traditsioonilises muusikas domineerivad keelpillid. Mõned iseloomulikud pillid on järgmised:
Herman Gesellius

Herman Ernst Henrik Gesellius (16. jaanuar 1874 Helsingi – 24. märts 1916 Kirkkonummi vald) oli soome arhitekt.
Herman Gesellius lõpetas 1897 Helsingi tehnikakõrgkooli. Aastal 1896 asutas ta koos Eliel Saarise ja Armas Lindgreniga arhitektuuribüroo Gesellius, Lindgren &amp; Saarinen, mis tegutses kuni aastani 1907.
Geselliuse oma nime all projekteeritud ehitistest tuntuim on Wuorio maja Helsingis. Selle projekteeris ta 1908–1909 ja Lindgren ehitas selle 1913–1914.
Ta tõmbus 1912 raske haiguse tõttu tööst tagasi ja suri 1916 kõrivähki.
Ambohitra

Ambohitra on mägi Madagaskaril Antsirananast pisut lõuna pool. 
Kõrgus merepinnast on 1475 m. 
Ambohitra asub mäeahelikus, mis eraldab suurema osa Madagaskari saare põhjaosast ülejäänud saarest.
Suur osa maast on metsast puhastatud põllu- ja karjamaaks. Nagu mujalgi Madagaskaril, on suurem osa pinnasest metsade maharaiumisest tekitatud erosiooni tõttu kadunud. Suur karjatamiskoormus on mulda rikkunud.
Meeleavaldus

Meeleavaldus ehk demonstratsioon on avalikus kohas toimuv hulga inimeste kogunemine selleks, et avaldada oma meelsust.
Eestis on meeleavaldusel osalemine inimese põhiõigus ja kirjas Eesti Vabariigi põhiseaduses paragrahvis 47: "Kõigil on õigus ilma eelneva loata rahumeelselt koguneda ja koosolekuid pidada. Seda õigust võib seaduses sätestatud juhtudel ja korras piirata riigi julgeoleku, avaliku korra, kõlbluse, liiklusohutuse ja koosolekust osavõtjate ohutuse tagamiseks ning nakkushaiguse leviku tõkestamiseks". 
Meeleavaldusi reguleerib Eestis avaliku koosoleku seadus.
Meeleavaldusteks on mitmesuguseid võimalusi:
Üldjuhul on meeleavaldus reaalses elus toimuv tegevus, kuid on võimalik ka virtuaalne internetis toimuv meeleavaldus. Küberrünnak ei ole defineeritav meeleavaldusena, kui ta on planeeritult vägivaldne, kuna meeleavaldus on rahumeelne meelsuse avaldamine.
Kuigi meeleavaldus on rahumeelne kogunemine, võib ta muutuda vägivaldseks, juhul kui on tegemist terava probleemiga ja meeleavalduse vastased sellele füüsiliselt vastu astuvad.
Meeleavalduste korraldamiseks on mitmesuguseid põhjuseid ja teemasid: valitsuse poliitika vastu, seadusmuudatuste poolt või vastu, rahu poolt, globaliseerumise kriitika, keskkonnakaitse, uute või vanade teede ja ehitiste poolt või vastu jne.
Isalo rahvuspark

Isalo rahvuspark on rahvuspark Madagaskaril. Geograafilised koordinaadid on 22°37' S, 44°56' E. 
Rahvuspargi juurde pääseb Ranohira kaudu. 12 km põhja pool pärast Tamoantsoa küla on lääne pool Siombivotsy küla, kus on rahvuspargi sissepääs. 
Rahvuspargi pindala on 81 540 hektarit. Kõrgus merepinnast on 900 kuni 1082 m. 
Isola rahvuspargis on metsik lõhenenud mägimaastik sügavate kuristikega, kummalise kujuga kaljudega ning väljauhutud koobastega. 
Näha saab endeemseid taimeliike (paksjalg ja oja-raveenepalm), leemureid (kata, tuttsifaka), fossat, lühisababoad "Acrantophis madagascariensis".
Harilik kibuvits

Harilik kibuvits ehk orjavits ("Rosa vosagiaca") on roosõieliste sugukonna kibuvitsa perekonda kuuluv heitlehine põõsas.
Kasvab kuni 2 m kõrguseks. Võrsed paljad, sageli vahakirmega. Liitlehe lehekesed teravatipulised, saagja servaga, pealt helerohelised, alt hallid. Ogad üksikult või paarikaupa lehtede alusel.
Õied heleroosad, ümbritsetud suurte sulgjate kõrglehtedega. Õieraod lühikesed. Tupplehed seest ja servalt karvased. Õitseb augustist septembrini.
Leidub puisniitudel, teeservades, parkides.
Koer-kibuvits

Koer-kibuvits ehk roheliselehine kibuvits ("Rosa canina" L.) on roosõieliste sugukonna kibuvitsa perekonda kuuluv mitmeaastaste heitlehiste põõsaste liik.
Levik.
Koer-kibuvits kasvab Euroopas, Põhja-Aafrikas, Lääne- ja Põhja-Aasias. Eestis on tema kasvukohtadeks liivased männikud, mererannad, kadastikud ja koduaiad.
Kirjeldus.
Kasvab 1–3 m kõrguseks. Võrsed on püstised, hiljem kaarduvad; kollakat või rohekat värvi, kuid valguse pool punakad, vanemad võrsed on pruunid kuni hallid.
Ogad on rohkearvulised ja enam-vähem ühesugused sirged või nõrgalt kuni tugevalt kõverdunud, kuni 10 mm pikkused.
Koer-kibuvitsa pungad on väikesed ja pruunika kuni punaka värvusega.
Õitseb juunist augustini. Õied on põõsal enamasti kas üksikult või sarikpööristes, kuni 2,5 cm pikkused. Tupplehed on sulglõhised ja neid on viis, õitsemise lõppedes allakäändunud. Kroonlehti on viis, nende värvus on valge, varjus aga heleroosa. Tolmukaid ja sigimikke on õiel palju. Õiepõhi areneb marja meenutavaks mahlakaks viljaks – tõrsikuks (kibuvitsamarjad).
Lehed on paaritusulgjad, rootsulised ja kuni 11 cm pikkused; lehekesed aga munajad või elliptilised, lihtsaagja servaga.
Viljad on punased, 1,5-sentimeetrise läbimõõdu ning keskmiselt 3-grammise viljamassiga.
Kasutamine.
Koer-kibuvitsa on kasutatud ravimtaimena.
Kulinaaria.
Kuna viljad on tiheda viljaliha ja ühtlase suurusega, sobivad need töötlemiseks.
Biokeemiline koostis.
Koer-kibuvitsa viljade C-vitamiini sisaldus on vahemikus 670–2820 mg 100 g toormassi kohta.
Nõeljaogaline kibuvits

Nõeljaogaline kibuvits ehk nõeljaogane roos ("Rosa acicularis") on roosõieliste sugukonna kibuvitsa perekonda kuuluv mitmeaastaste heitlehiste põõsaste liik.
Verev kontpuu

Verev kontpuu ("Cornus sanguinea") on kontpuuliste sugukonna kontpuu perekonda kuuluv mitmeaastane heitlehine põõsas. 
Rahvapärased nimetused: kukerkuusk, kukepuu, luupuu.
Musta värvi viljad on kergelt mürgised.
Levila ja kasvukoht.
Levinud Kesk- ja Lõuna-Euroopas ning Ees-Aasias. Eestis sagedamini Põhja- ja Lääne-Eestis, osaliselt ka Lääne- ja Edela-Eestis. Sageli ilutaimena aedades, ka metsistunult. Kasvab leht- ja segametsades, salumetsas, looniitudel, puisniitudel, põõsarindes. Eelistab lubjarikast pinnast.
Eestis pole taime looduskaitse alla võetud.
Neodarvinism

Neodarvinism on evolutsiooniõpetus, mis põhineb ühel osal Charles Darwini evolutsioonikäsitlusest. See rõhutab juhuslike mutatsioonide ja loodusliku valiku määravat või koguni ainurolli adaptiivses evolutsioonis. 
Neodarvinismi termini võttis kasutusele George Romanes 1895. aastal, tähistades sellega vaadet, mille kohaselt evolutsioon toimub üksnes loodusliku valiku teel – nagu seda kirjeldasid näiteks Alfred Wallace ja August Weismann. Neodarvinismi kohaselt on Darwini poolt võimalikuks peetud pangeneetiline pärandumine (st et ka elu jooksul omandatud tunnused võiksid päranduda järglastele) võimatu. Kuni 1930. aastateni nimetati neodarvinismiks panselektsionistlikku vaadet evolutsioonile. Neodarvinismi 1930. aastate lõpul kujunenud varianti nimetatakse (eriti vene ja saksa kirjanduses) sünteetiliseks evolutsiooniteooriaks. 
Kriitika.
Neodarvinismi suhtes (ja darvinismi suhtes üldse) kriitilisi evolutsiooniõpetusi on 20. sajandil olnud terve rida, näiteks nomogeneesi teooria ja Baldwini efekti tõlgendustele toetuvad teooriad. Eriti tugev kriitika on tulenenud epigeneetika arengust ja epigeneetiliste pärandumismehhanismide selgitamisest alates 20. sajandi lõpust. 
Oluliste neodarvinismi kriitikute hulka kuuluvad näiteks Denis Noble, Gerd B. Müller, Aleksandr Ljubištšev ja Sergei Meien.
Evolutsioonibioloogia

Evolutsioonibioloogia (ka evolutsiooniline bioloogia) on bioloogia haru, mis tegeleb eluslooduse evolutsiooni uurimisega.
Ornitoloogiajaam

Ornitoloogiajaam on bioloogiajaam, kus tegeldakse põhiliselt lindude uurimisega. 
Rossitteni (hiljem Rõbatši) ornitolooogiajaam Kura säärel on olnud üks tähtsaid lindude rõngastamise ja rände uurimise keskusi. Eestis on tegutsenud ornitoloogiajaam Puhtus.
Liivimaa ordu maamarssal

Liivimaa ordu maamarssal (saksa keeles "Landmarschall") oli Liivi ordu kõrge ametnik (käsknik), kelle peamiseks ülesandeks oli tavaliselt orduvägede juhtimine sõjaolukorras.
Oma maamarssalid olid juba Mõõgavendade ordul. Esimene Liivi ordu maamarssal on teada 1241. aastast ehk 4 aastat pärast ordu asutamist. Maamarssalid kuulusid alati ordu siseringi, olles ordumeistri peamisi abilisi. Alates 15. sajandist kasvas nende tähtsus veelgi, kui nende valitsemise alla hakati andma laialdasi orduvalduseid. Üha tavalisemaks muutus ka, et ordumeister nimetas oma järglaseks just maamarssali, nõnda said ordumeistriteks endised maamarssalid Wolter von Plettenberg (1494. aastal), Hermann von Brüggenei (1535) ja Heinrich von Galen (1551). 1556. aastal aga püüdis maamarssal Jasper von Münster eha liitu Riia peapiiskopi koadjuutori Christophiga, mistõttu puhkenud koadjuutorivaenuse käigus ta tagandati. Viimasel kahel maamarssalil enam erilist poliitilist mõjuvõimu ordus polnud ja 1560. aastal, kui maamarssal Philipp Schall von Bell Härgmäe lahingus vangi langes, jäi ametikoht kuni ordu lõpuni 1562. aastal täitmata.
Wickbert

Wickbert (ka "Wickbert" või "Wikbert von Soest", "Wickbertus"; surnud 1209) oli Mõõgavendade ordu liige ja esimene Võnnu komtuur.
Wickbert pärines tõenäoliselt Soesti linnast Vestfaalist, kuid pole päris selge, mis seisusest ta oli. Võimalik, et ta pärines koguni Soesti foogtide suguvõsast. Seda siiski tõestada ei saa. Wickbert astus 1205. aasta paiku Mõõgavendade ordusse ja nimetati 1207. aastal Võnnu linnuse ja selle ümbruskonna valitsejaks. 1208. aastal vabastas ordumeister Venno ta aga ametist ning asendas Bertholdiga. Wickbert läks Riiga ja püüdis komtuuriametist vabastamise otsuse vastu protesteerida, kuid edutult. 1209. aastal tappis ta samas kirvega Venno ja tema kaplani Johanni. Seejärel püüdis ta kaitset otsida piiskop Alberti juurest, kuid edutult. Ordu mõistis Wickberti surma ja hukkas ta rattal.
Wickberti kuritegu käsitlevad nii Läti Henriku kroonika kui ka Liivimaa vanem riimkroonika, kujutades teda läbinisti negatiivse tegelasena. Tõenäoliselt oli tema veretöö taga aga enamat kui lihtsalt isiklikud vastuolud ordumeistriga, võimalik, et Wickbert kuulus piiskopimeelsete leeri. 
Wickberti Soesti päritolu on kinnitatud Liivimaa vanemas riimkroonikas.
Patareisadam

Patareisadam (sadama kood: EE PAR) on Tallinnas Linnahalli kõrval asuv reisisadam, mis kuulub Tallinna linnale.
Sadama kinnistu hõlmab 2060 m2 maa-ala ja 121 000 m2 veeala. Sadamas on 2 kaid üldpikkusega 215 m. Suurim sügavus kai ääres on 5,6 m.
Kogu tegevusajal on sadamat kasutatud üksnes reisisadamana.
Suurim võimalik laev: pikkus 105 m, laius 20 m, süvis 4,5 m.
Pirita sadam

Pirita sadam on väikesadam Tallinnas Pirita linnaosa veerel Pirita jõe suudmes. 
Andmed.
Sadama kood on EE PIR.
Sadama geograafilised koordinaadid on .
Sadama territoorium hõlmab 52 286 m2 maa-ala ja 128 014 m2 veeala.
Sadamas on 26 kaid üldpikkusega 1818 m. Suurim sügavus kai ääres on 4,2 m. 
Suurim võimalik laev: pikkus 50 m, laius 20 m, süvis 2,8 m.
Sadamasse sissesõitu hõlbustab siht (iseloomuliku kujuga alumise tuletorniga) ning lainetuse eest pakuvad head kaitset ümber sadama rajatud muulid. Akvatooriumi edelaosas asuvad paaditankla ja merepääste õppetaristu. Sadamas on ka piiripunkt. 
Sadamast ja jõest kirde poole jääb Tallinna suurim supelrand.
Ajalugu.
Tõenäoliselt oli Pirita jõesuue paatide randumispaiga ja paadisadamana kasutusel juba muinasajal. 
1913. aastal rajati Peeter Suure sadama ehitamise käigus Pirita jõe suudme vasakule kaldale Tallinna Merelennujaam, mis tegutses 1918. aastani. 1919. aastal võeti lennujaama angaarid koost lahti, üks neist viidi Lasnamäele ja teised kaks Tartusse ning pandi seal uuesti kokku.
1930. aastate lõpul oli Eestis populaarne Artur Rinne laul "Miki merehädas", mille sõnades läheb Miki Piritalt paadi või süstaga merele.
Eesti NSV ajal asusid jõesuudmes Kalevi jahtklubi, spordilaevade katsetehas ja sõjaväe jahtklubi. 
1980. aasta suveolümpiamängudeks rajati seoses Tallinnas olümpiapurjeregati korraldamisega Pirita jõe suudmesse aastatel 1975–1980 suur ja moodne Tallinna Olümpiapurjespordikeskus, mis muinsuskaitse alla võetuna on säilinud üsna algupärasena tänaseni.
Pärast taasiseseisvumist on sadamal kaks põhivaldajat: Kalevi jahtklubi ja Pirita TOP.
Hele Everaus

Hele Everaus (sündinud 5. jaanuaril 1953 Tartus) on hematoloogiale spetsialiseerunud eesti arst, arstiteadlane ja poliitik, XIV Riigikogu ja XV Riigikogu liige. 
Ta algatas Eestis luuüdi siirdamise.
Elulugu.
Hele Everaus lõpetas 1971. aastal Tartu 5. Keskkooli ja 1977. aastal Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna ("cum laude"). Aastatel 1977–1978 oli Tartu Maarjamõisa haiglas internatuuris. 1984. aastal kaitses meditsiinikandidaadi väitekirja ja 1993. aastal meditsiinidoktori väitekirja.
Aastatel 1977–1980 oli ta Tartu Riikliku Ülikooli üld- ja molekulaarpatoloogia instituudi vanemlaborant, 1980–1987 sisekliiniku hospitaal-sisehaiguste kateedri assistent ja 1987–1993 dotsent. 1985. aastast oli ta ka arstiteaduskonna hematoloogia labori juhataja. Aastatel 1993–1999 oli ta erakorraline professor hematoloogia alal ja 1993–1999 Tartu Lastehaigla intensiivhematoloogia osakonna juhataja.
Aastatel 1998–2003 oli Hele Everaus Tartu Ülikooli arendusprorektor, 2000–2004 arstiteaduskonna hematoloogia-onkoloogia kliiniku professor, 2000–2016 juhataja ja 2004–2016 hematoloogia-onkoloogia õppetooli professor. 2017. aastast on ta emeriitprofessor ja konsultantarst.
Aastatel 2000–2016 oli ta Tartu Ülikooli Kliinikumi hematoloogia-onkoloogia kliiniku juhataja ja 2005–2013 ASi Vähiuuringute Tehnoloogia Arenduskeskus konsultant.
Poliitiline tegevus.
Hele Everaus on alates 1994. aastast Eesti Reformierakonna liige, olles ka selle asutajaliige.
Ta on olnud Tartu linnavolikogu liige aastatel 1996–2019 ja on taas alates 2021. aastast.
2019. aasta Riigikogu valimistel kandideeris Hele Everaus Tartus valimisringkonnas nr 10 ja sai 1110 häält. Ta sai XIV Riigikokku Urmas Klaasi asendusliikmena. 2023. aasta Riigikogu valimistel samas valimisringkonnas kandideerides sai ta 712 häält ning ei osutunud valituks.
23. juulil 2024 asus Riigikogu liikmeks Hele Everaus Raimond Tamme asendusliikmena, seoses Kristen Michali valitsuse moodustamisega.
Raitlind

 
Raitlind (ka "äpüornis"; ladinakeelne teaduslik nimetus "Aepyornis maximus" või ka "Aepyornis titan") on väljasurnud linnuliik silerinnaliste lindude hulka kuuluvast raitlindlaste sugukonnast. 
Raitlinnu perekonda arvavad mõned uurijad neli fossiilset liiki, teiste meelest on tegu ühe liigiga. 
Tal olid taandarenenud tiivad ning olid massiivsed jalad. Kõrgus oli 3 m ja kaal umbes 400 kg. Teda peetakse suurimaks kunagi elanud linnuks. 
Raitlind elas Madagaskaril 10. sajandini.
Protest

Protest väljendab avalikult reaktsiooni mingi sündmuse või olukorra kohta. Protest võib olla pooldav, aga peamiselt on protest millegi vastu. Protestijad võivad organiseerida protesti selleks, et mõjutada avalikku arvamust või valitsuspoliitikat. Nad võivad kasutada ka otsest tegutsemist, meeleavaldust või streiki, et nende arvamust kuulda võetaks. 
Protesti võidakse piirata kas seaduste, majanduse olukorra, religioosse ortodokssuse või meediamonopoliga. Sel juhul võib protest kanduda üle tänavatele, kultuuri või väljenduda emigratsioonis.
Protest võib põhjustada ka vastuprotesti. Sel juhul väljendavad vastuprotestijad oma sümpaatiat mingile isikule, poliitikale, tegevusele vms, mis oli protestijate subjektiks.
Adresseerimata protest võib kasvada ja laieneda dissidentluseks, mässuks, sotsiaalseks või poliitiliseks revolutsiooniks.
Protesti võib väljendada protestilauludes. Ajalooliselt on paljudel suurtel protestiliikumistel olnud omad laulud.
Kirjalikult saab protesti väljendada petitsioonide ja protestikirjadega.
Protesti saab väljendada kodanikuallumatusega. Sel juhul kasutatakse meetodeid, mis on seadusega keelatud. Näiteks võib protestida avalikult alasti või "topless" (PETA kampaaniad karusnaha vastu). 
Raasta-roko on protestivorm, kus inimesed heidavad sõiduteele pikali, et takistada autoliiklust. Sarnane on ka "die-in", kus inimesed heidavad suvalisele kohale maha ja teesklevad surnuid, mõnikord kattes end loosungitega. Võib ka maalida kehale arme ja siduda ennast sidemetega, et realismi taotleda. Kui otseselt surnut ei teeselda, võib sellist protesti kutsuda ka "sleep-in".
Mingi riigi poliitika vastu protesteerimiseks kasutatakse tihti lipu põletamist või mõnitamist.
Ekstreemseim protestivorm on enesesüütamine.
Boikott on tarbijate protestivorm, kus keeldutakse mingi riigi või ettevõtte tooteid tarbimast.
Alaotra järv

Alaotra järv on järv Madagaskaril Toamasina provintsis 300 km kaugusel Madagaskari saare idarannikust. Geograafilised koordinaadid on 17°28' S, 48°31' E.
Järve pind on merepinnast 50 m kõrgusel. 
Järve pindala on 900 km² ja maht 0,945 km³. Järve suurim sügavus on 1,50 m, keskmine sügavus 0,60 m. 
Järv on bumerangikujuline ja paikneb hiiglaslikul märgalal, mida kasutatakse intensiivselt riisikasvatuseks. See vähendab järve suurust. Et kunagine metsaala on raadatud, on järve libisenud osa kaljuplaadist, mistõttu järve maht väheneb. 
Järve läbib Ambato jõgi, mis 381 km kaugusel suubub India ookeani.
Nasv

Nasv (ka nasu, näsu; Pärnu lähedal ka rava) on madal väikese pindalaga rohusaareke, mis on kaetud rannaniidule tüüpiliste soolalembeste taimedega ja mis suurvee ajal jääb vee alla. 
Tavaliselt on pinnas savine ja suuri rändrahne pole.
Nasvad (ravad) on näiteks Pikknasv, Silmarava ja Kolmenasv, Kõpussaare nasu.
Afonso de Albuquerque

Afonso de Albuquerque (1445, 1450, 1453 või 1462 Alhandra Lissaboni lähedal – 16. detsember 1515 Goa reid) oli Portugali meresõitja, sõjaväelane ja poliitik. 
Aastal 1505 uuris ta Madagaskarit. 
Aastal 1509 sai ta Francisco de Almeida järel India asekuningaks. 
Ta laiendas Portugali koloniaalimpeeriumi Kagu-Aasia rannikuni. Ta hõivas 1510 Goa ja 1511 Malabari ranniku ülejäänud osa ning Tseiloni ja Malaka poolsaare ranniku. Ta maksustas Siiami, Sumatra ja Jaava kuningad.
Melaka

Melaka (malai; inglise Malacca) on linn Malaisias, Melaka osariigi pealinn. Asub Malaka poolsaare läänerannikul Malaka väina ääres.
Linn oli Malacca sultanaadi pealinn 15.–16. sajandil. See oli Malaka poolsaare arenenuim piirkond enne portugallaste vallutust 1511. aastal. 1641. aastani oli Melaka Portugali valduses, seejärel kuulus lühikeste vaheaegadega 1824. aastani Hollandile. 1957. aastani kuulus Briti impeeriumile.
Melaka hakkas meresadamana kaotama tähtsust pärast Singapuri asutamist 1819. aastal.
Vanalinnas asub nn Punasel väljakul 1750. aastal ehitatud Kristuse kirik. Selle kõrval asuvad kunagine raekoda ja ajaloomuuseum. Portugallaste ehitatud A Famosa kindlus on üks vanemaid eurooplaste ehitisi Aasias. Melakas on ka hästi säilinud Hiinalinn (Chinatown).
Kesklinna lähedal asub meres tehissaar Melaka saar.
2008. aastast kuuluvad Melaka ja George Towni ajaloolised keskused UNESCO maailmapärandi nimistusse.
Maile Aale

Maile Aale (sündinud 26. aprillil 1983 Kuressaares) on Eesti omavalitsustegelane. Ta oli 2008. aasta septembrist kuni 2009. aasta septembrini Torgu vallavanem.
Haridus.
Maile Aale on lõpetanud 1999. aastal Valjala Põhikooli, 2002. aastal Orissaare Gümnaasiumi ja 2005. aastal Kuressaare Ametikooli turismikorralduse erialal. 
Töö ja poliitika.
Ta kandideeris 2005. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel Keskerakonna nimekirjas Valjala valla volikokku, kuid ei osutunud valituks.
Enne vallavanemaks asumist töötas ta Tallinna abilinnapea Taavi Aasa abina.
Aldabra saared

Aldabra saared on korallsaartest koosnev saarestik India ookeanis. See on osa Korallisaartest ja kuulub Seišellidele. Nad paiknevad 1000 km kaugusel Seišellide pealinnast Victoriast ning 350 km kaugusel Madagaskari saarest kirdes. 
Saarte kogupindala on 175,91 km². 
Aldabra atollil on hiidkilpkonnade kaitseala.
Pius IX ametisse nimetatud kardinalid

Paavst Pius IX nimetas ametisse 123 kardinali 23 konsistooriumil. Tema ajal sai kardinaliks hilisem paavst Leo XIII. Seni polnud ükski paavst nimetanud ametisse nii arvukalt kardinale. Hiljem on veel rohkem kardinale ametisse nimetanud Leo XIII, Paulus VI ja Johannes Paulus II.
Arnold Sinka

Arnold Sinka VR II/3 (26. november 1897 Kaisma, Pärnumaa – 17. detsember 1986 Thirlmere, Austraalia) oli Eesti (kolonelleitnant) ja Saksamaa sõjaväelane (Standartenführer).
Elulugu.
Arnold Sinka õppis Käru Algkoolis, Barclay de Tolli nimelises Linnakoolis Viljandis ja Tallinna Aleksandri Gümnaasiumis.
Arnold Sinka astus Venemaa keisririigi sõjaväkke, 1916. aastal lõpetas ta Gattšina allohvitseride kooli.
Teenistus Eesti Vabariigis.
Vabadussõjas teenis ta Kuperjanovi Partisanide polgus rooduülemana, ülendati 26. veebruaril 1920 lipnikust alamleitnandiks seoses vanusega 11. juulil 1917.
1929. aastal lõpetas Sinka Soome sõjaväeakadeemia ning oli aastatel 1929–1935 Eesti Sõjavägede kindralstaabi 2. osakonna ja Sõjavägede Staabi II osakonna A-jaoskonna ülem. 
15. juunil 1935 määrati ta sõjaväeatašeeks Nõukogude Liitu.
Aastatel 1940–1941 oli ta 10. Üksiku Jalaväepataljoni ülem.
Teises maailmasõjas.
1943. aastal määrati ta Eesti Omavalitsuse Sisedirektooriumi Omakaitse Peavalitsuse peainspektoriks
Teise maailmasõja ajal saavutas ta Standartenführeri auastme.
3. septembril 1944 anti kindral-inspektor "SS-Oberführer" Johannes Soodlale ja Omakaitse komandörile kindral Arnold Sinkale üle 2. klassi Raudrist. Mõlemad olid eelmistel päevadel paistnud silma isikliku tublidusega.. 
Arnold Sinka lahkus koos Saksa vägedega 1944. aastal Eestist.
Aastatel 1948–1986 elas ta Austraalias.
Arnold Sinka oli abielus Anna Sinkaga (sündinud Mölder, 30. juuli 1899 Viljandi – 25. aprill 1958 Sydney).
Bioloogia ja lingvistika

"Bioloogia ja lingvistika" oli Tartus 1.–2. veebruaril 1978 peetud teaduskonverents, mis oli üks esimesi rahvusvahelisi konverentse maailmas biosemiootika alal.
Konverentsi esinejate seas olid Juri Lotman, Julius Schreider, Sergei Meien, Vassili Nalimov, Sergei Tšebanov, Aleksei Šarov, Aleksander Levitš jt.
Konverentsi raames korraldati Mihhail Zlatkovski graafikanäitus Tartu Ülikooli kohvikus, mille ülikooli juhtkond keelustas.
Konverentsile eelnes teoreetilise bioloogia talvekool Viitnal. Konverentsi ja talvekooli korraldasid Tartu, Leningradi ja Moskva teoreetilise bioloogia grupid.
Harilik tuvihernes

Harilik tuvihernes ("Cajanus cajan") on liblikõieliste sugukonda kuuluv kultuurtaim. 
Teda kasvatatakse troopikas ja lähistroopikas söödakultuurina ning seemneid tarvitatakse toiduks. 
Madagaskaril kasvatatakse harilikku tuvihernest (ambrevade) siidikultuurina. Lehetäide puretud tuvihernes eritab lakina kasutatavat ainet.
Tartu Ülikooli filosoofia ja semiootika instituut

Tartu Ülikooli filosoofia ja semiootika instituut on 2007. aastal loodud instituut Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonnas. 
Alates 1. jaanuarist 2016 kuulub filosoofia ja semiootika instituut Tartu Ülikooli humanitaarteaduste ja kunstide valdkonda. 
Instituudi koosseisus on kaks osakonda: filosoofia osakond ja semiootika osakond ning eetikakeskus. 
Instituudi juhataja oli aastail 2007–2013 Margit Sutrop, 2013–2019 Peeter Torop, alates 2019. aastast Bruno Mölder.
Alates 2011. aasta augustist asub instituut aadressil Jakobi tänav 2.
Andrianampoinimerina

Andrianampoinimerina (umbes 1740...1745 Ikaloy – 1810 Ambohimanga) oli Madagaskari kuningriigi rajaja.
Aastal 1787 sai ta oma isa Andriamiaramanjaka järeltulijana Ambomihanga kuningaks. Tema residents Ambomihanga oli Antananarivost 20 km põhja pool. Aastal 1794 vallutas ta Antananarivo kuningriigi ning viis oma residentsi üle Antananarivosse. 
Andrianampoinimerina laiendas järk-järgult oma mõjusfääri kogu Madagaskari saarele ning rajas niiviisi Madagaskaril merinade kuningriigi. Ta andis välja palju seadusi, sealhulgas karistusseadustiku, viis ellu maareforme ning korraldas haldust. 
Tema valitsusajal hakati merinade pärimust kirja panema ("Tantaran'ny Andriana").
Tema nimi tähendab 'prints merinade südames'. 
Andrianampoinimerina järglane oli Radama I.
Andringitra mäed

Andringitra on Madagaskari saare Kõrgplatool Fianarantsoa provintsi lõunaosas paiknev graniitmägede massiiv.
Kõrgeim tipp on Body (2658 või 2666 m). 
Piirkonnas on 1999. aastast Andringitra rahvuspark.