tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
GBAS

 
GBAS (lühend ingliskeelsetest sõnadest "Ground Based Augmentation System") on DGPS ("Differential Global Positioning System") maapealne tugisüsteem, mis pakub täppislähenemise ja positsioneerimise teenust lennuväljal, TWR ja TMA ("Terminal Control Area") alas (~20 NM), töötab sagedusel 108–117,975 MHz. GBAS-seadmed jälgivad GPS/GLONASS-i signaale ning edastavad terviklussõnumeid ("integrity messages"), pseudojuhuslikke parandusi ja lähenemisinfot õhusõidukile ülikõrgsagedusala (VHF) andmesidekanali kaudu kiirusega 31,5 kbts.
Ajalugu.
Honeywelli Satellite Landing Systemi (SLS) sertifitseeris CAT I lähenemisteks Ameerika Ühendriikide Föderaalne Lennuamet (FAA) 2009. aastal. GBAS CAT II/III on praegu uuringute ja testimise järgus, probleemiks on katkematus ("continuity") ja terviklikkus ("integrity"). Praeguste hinnangute kohaselt peaks GBAS CAT II/III sertifitseerimine saama ametlikuks aastatel 2012/2013. Honeywellil on eri põlvkonna GBAS-seadmed SLS2000, SLS3000, SLS4000. Honeywell SLS4000 seadmed on seisuga august 2011 paigaldatud Memphises, Atlantic Citys (USA), Málagas (Hispaania), Sydneys (Austraalia), Bremenis (Saksamaa). Sydneys (Austraalia), Memphises, Newark ja Atlantic Citys (USA) on GLS lähenemised sertifitseeritud ning operatsioonid toimuvad ametlikult. Bremenis, Frankfurdis ja Malagas on need testimisjärgus.
GBAS-süsteem.
Tugivastuvõtja alamsüsteem koosneb vähemalt neljast tugivastuvõtjajaamast (Reference Receiver Stations RRS), millest igaüks sisaldab tugivastuvõtjat (Reference Receiver RR) ja tugivastuvõtja antenni (Reference Receiver Antenna RRA). Tugivastuvõtja alamsüsteem pakub ilmastikukindlat kaitset tugivastuvõtjale. Selle alamsüsteemi ülesandeks on jälgida GPS-satelliitide seisukorda ning arvutada pseudojuhuslik viga. Tugivastuvõtja töötleb GPS-signaali ja edastab selle protsessori alamsüsteemi.
Protsessori alamsüsteemi ülesandeks on parandusarvutused, terviklikkus ("integrity") ja sõnumi genereerimine, lisaks vastutab ohutuse ning sissetulevate pseudojuhuslike andmete ning õhusõidukile saadetavate korrigeeritud andmete terviklikkuse eest VHF andmeside ("broadcasting") alamsüsteem koosneb primaar-VDB-alamsüsteemist ja lisa-VDB-alamsüsteemist. GBAS VDB kasutab kas horisontaalset või elliptilist polarisatsiooni (GBAS/H (standard) või soovituslikult GBAS/E). Enamik õhusõidukeid on varustatud antenniga, mis võtab vastu horisontaalselt polariseeritud VDB-antenni signaale, mis sobib nii GBAS/H- kui ka GBAS/E-signaalidele. Õhusõidukite puhul, millel on vertikaalselt polariseeritud antenn, sobib ainult GBAS/E-signaal. GBAS-teenuse pakkujad peavad lennundusteabe kogumikus (AIP) kirjeldama VDB-antenni polarisatsiooni.
GBAS-i paigaldamine.
Tugisaatejaama asukoha valikul on kaks olulist kriteeriumit:
Aleksandri tänav

Aleksandri tänav (varem "Nõukogude tänav"; saksa keeles "Alexanderstraße", "Schweinkoppelstrasse" 'Seakopli tänav', "Neue Straße" 'Uus tänav') on tänav Tartus Kesklinna ja Karlova linnaosas.
Tänav algab Riia tänavalt (millest teisel pool kannab ta nime Küüni tänav), kulgeb kagusse ja lõpeb Jõe tänaval. Tänava pikkus on 980 meetrit.
Aleksandri tänav ristub Soola, Lao, Aida ja Lina tänavaga.
Aleksandri tänava alguses asub kaubanduskeskus Kvartal.
Aleksandri tänava piirkonnas asub miljööväärtusega hoonestusala, mis hõlmab Aleksandri tänava mõlema külje hoonestust kinnistute Aleksandri 16, 19, 44 ja 49 vahel ning ulatub Lina tänava piirkonnas Turu ja Kalevi tänavani. Aleksandri tänava miljööväärtusega hoonestusala majad enamasti 19. sajandi lõpukümnenditest ja 20. sajandi algusest. Vanemad majad on ka Aleksandri 43 ja Lina 7 esimene korrus (pärast 1901. aasta ümberehitust sai 20. sajandi algusele omase ilme). Peale elamute asuvad alal Tartu Karlova Kool ja asus endine nakkushaigla kompleks.
Ajalugu.
Tänav on nime saanud Venemaa keiser Aleksander I auks.
21.aprillist 1950 kuni 1989. aastani kandis tänav nime "Nõukogude tänav".
Aleksandri 32 asus vana Tartu Kliinilise Nakkushaigla suur peahoone, mille aadress oli varem Lina tänav 6.
Holmi tänav (Tartu)

Holmi tänav ("Holmstraße") oli tänav Tartus, Emajõe vasakul kaldal.
Tänav algas Henningi platsilt (umbes praeguse Narva maantee ja Raatuse tänava ristmiku kohal) ja suundus jõeni. Holmi tänava lõpp asus praeguse Uueturu tänava otsa vastas üle jõe.
Holmi tänav oli 19. sajandist 1941. aastani oluline äritänav ning vaheaegadega kuni 1956. aastani toimis jõeületuskoht Holmi ja Uueturu tänava vahel. Tänava otsa juures jõekaldal asusid puuturg, kalaturg ja vanakraamiturg. Tsaariajal liikus jõel liiniparv. Kuni 1933. aastani kasutati ajutist ujukitel silda (nn nahksild), siis viidi see üle praeguse Võidu silla trassile. 1941. aastal ehitasid sakslased püsiva puitsilla, sest taganevad Nõukogude väed olid lasknud õhku senise peamise jõeületusvõimaluse – Kivisilla. Nõukogude väed ehitasid 1944. aastal uue puitsilla ning see oli 1956. aastani Tartu ainuke aasta läbi ületatav sild. Võidu silla valmides puitsild lammutati.
Holmi ja Kalaturu tänava nurgal asus linna esimene juugendstiilis ärihoone, mis kuulus Feodot Kudrjašovile ning kus tegutses ka hotell Jakor (1905, arhitekt Rudolf von Engelhardt). Hoone põles 1941. aastal. Terveks jäänud ärikorrus lammutati 1948. aastal.
Holmi 2 asus 1881. aastal tegevust alustanud Franz Georg Faure metallitöökoda, kus 1895. aastal hakkas tööle malmisulatusahi. 19. sajandi lõpul oli F. Faure tehas Franzenhütte Lõuna-Eesti suurim masinaehitusettevõte, firmale kuulus ka auru jõul töötav sae- ja jahuveski ning mitu kauplust. F. Faure vabriku baasil loodi OÜ Tartu Masina-Vabrik, mis sai 1920. aastal nimeks AS põllutöömasinate tehas Estöö ja seejärel põllutööriistade ja masinavabrik AS Tegur. 1930. aastate algul läks AS Teguri tehas pankrotti ja selle ostis Pikalaenu Pangalt Jaan Ratnik. 
J. Ratniku ettevõte natsionaliseeriti 1940. aastal.
Tänapäeval on endise Holmi tänava kohal Holmi park.
Kivi tänav

Kivi tänav on paljudes Eesti asulates.
Kivi tänav (Tartu)

Kivi tänav ("Steinstraße") on tänav Tartus Ülejõe linnaosas. Tänav algab Narva maanteelt, kulgeb kirdesse, ristub Pika tänavaga ja lõpeb Jaama tänaval. Tänav on umbes 520 meetrit pikk.
Ülejõe vanima tänavana (pärineb vähemalt 16. sajandist) kandis see algul nime Kivitammi tee ning kulges Saksa värava vastas olnud Holmilt üle Emajõe luha. 17. sajandil oli see Ülejõe kõige laiem tänav (4,1 meetrit). 1758. aastal algas Kivitammi tee Narva maanteelt ning lõppes Jaamamõisa teel. Tänav kaotas tähtsuse 1775. aasta Tartu tulekahju tõttu, milles hävis Holmi ja Ülejõe vahelist Koolujõge otse Kivi tänava otsas ületanud sild. Uus, 1784. aastal valminud Kivisild juhtis liikluse Raatuse tänavale. 1786. aasta Tartu elanikeraamatus kandis tänav juba Kivi nime.
Kivi tänavale ehitas maja või elas seal rida linna ühiskondlikus elus silmapaistvaid tegelasi. Kivi 36 maja kuulus kaupmees J. Stadenile. Kivi 1 (Narva mnt 23) ehitas Ülejõe esimese kivimaja (Katariina II ehitusmäärust rikkudes) W. C. von Pistohlkors, hiljem ostis majas ringkonnadeputaat Constantin von Knorring. Kivi 6 elas aadlipreili Sharlotte von Oettingen, samuti elas Kivi tänaval krahv O'Rourke. Kivi 2 majaomanik oli maakohtu sekretär A. von Dehn. Kivi 20 omanikule Luchsingerile kuulus pagari- ja kondiitriäri Lossi tänaval, Kivi 51 omanikule Karl Hackenschmidtile mehaaniline villatööstus Kaluri tänaval.
Kivi tänaval asus ka mitmeid asutusi. Nii paiknesid Kivi 2 hotell Estland (1891, ehitusmeister Otto Schröder) ja linnaosa postkontor, Kivi 3 asus alates 1894. aastast Viljandist pärit fotograafi Wilhelm Stadeni ateljee (teine korrus rekonstrueeriti 1896. aastal ehitusmeister Peeter Kreutzwaldi projekti alusel). Pistohlkorsi majas Kivi 1 tegutses 1886–1896 Postimehe toimetaja ja väljaandjana Karl August Hermann. 1900. aastal oli Kivi tänaval 53 maja, neist viies tegutses toidupood.
1897. aasta rahvaloenduse andmeil elas Kivi tänava asumis luterlastest eestlasi 75,2%, õigeusklikke eestlasi 3,1%, luterlastest sakslasi 9,1%, õigeusklikke venelasi 4,4%, vene vanausulisi 1,2%, saksakeelseid juute 1,2% ning mittesaksakeelseid juute 4,2%.
Näituse tänav (Tartu)

Näituse tänav (kuni 29. jaanuarini 1934 "Savi tänav"; saksa keeles "Lehmstraße") on tänav Tartus. 1958. aastast kuni 28. oktoobrini 1987 kandis tänav nime Oskar Lutsu tänav.
See algab Kesklinnast Toomemäe jalamilt K. E. von Baeri tänavalt ning kulgeb üldiselt edelasse. Näituse tänava keskosa on Tähtvere ja Vaksali linnaosa piir. Näituse tänavaga ristuvad Veski, Taara puiestee, Kastani, Kooli, A. Haava, Vaksali tänav, Tapa–Tartu raudtee ja Lehola tänav. Näituse tänav lõpeb Veeriku linnaosas ristmikul, kus Ludvig Puusepa tänav läheb üle Ilmatsalu tänavaks.
Näituse tänava pikkus on umbes 1070 meetrit.
Tänava ääres asuvad Tartu Ülikooli õppehooned Näituse 2 (Uus Anatoomikum) ja Näituse 20.
Tartu linnavalitsus plaanis ehitada Näituse raudteeületuskohale tunneli, kuid täiendavatel uuringutel ilmnes projektis puudusi. Ka olid Näituse tänava elanikud tunneli rajamise vastu. Projekti ellu ei viidud.
Ajalugu.
Savi tänaval tegutses Tartu linna XVI algkool.
Rahvusvaheline Artur Kapi Ühing

Rahvusvaheline Artur Kapp´i Ühing on 26. oktoobril 2001. aastal 48 inimese poolt Suure-Jaanis asutatud mittetulundusühing, mille eesmärk on Artur Kapi heliloomingu propageerimine ja levitamine, samuti teiste Suure-Jaani piirkonnaga seotud loovisikute elu ja tegevuse tutvustamine.
Ühingu juhatuse esimees on Andres Uibo.
Kaamera

Kaamera on fototehniline aparaat, mis võimaldab andmekandjal saada üksikpilte või/ja liikuvaid pilte (järjestikuste piltide ehk kaadritena). Andmekandjaks on pikka aega olnud filmilint, seejärel ka magnetlint ning laserplaat, praegusajal peamiselt välkmälukiip (mälupulgas, mälukaardis, SSD-kõvakettas). 
Kaamera nimetus tuleb ladina keele sõnadest "camera obscura" ’pimekamber’; nii nimetati pimedat ruumi, mille seinas oleva väikese ava kaudu tekkis vastasseinal ümberpööratud kujutis ava ees olevatest esemetest või maastikust. Seesugusest pimekambrist on kirjeldusi juba alates 10. sajandist. Tänapäeval paikneb pimekamber kõige sagedamini digikaameras ja nutitelefonis: kambri avas on väike objektiiv ja tagaseinas pildisensor.
Kaamerate liigid:
Heliloojate Kappide majamuuseum

Heliloojate Kappide majamuuseum on heliloojate Joosep, Hans, Artur, Villem, Eugen Kapi elu ja loomingut tutvustav muuseum Suure-Jaani linnas aadressil Tallinna 30.
Muuseum asub majas, mille ehitas aastail 1926–1929 Hans Kapp ja kus elas alates 1938. aastast Villem Kapp.
Muuseum paikneb hoone esimesel korrusel: näituseruum, saal, magamistuba ja muusikatoaks renoveeritud söögisaal. Valdavalt pärineb eksponeeritud mööbel Hans Kapilt, osaliselt ka Joosep Kapilt. Saalis oleval klaveril on komponeerinud enamiku oma helitöödest Villem Kapp. Muusikatoas asub Eugen Kapile kuulunud tiibklaver. 
Ajalugu.
Muuseum asutati Suure-Jaanis 1971. aastal Viljandi Koduloomuuseumi filiaalina. 1973. aastal tehti majas põhjalik remont ja paigutati hoone seinale mälestustahvel Villem Kapile. 1996. aastast oli muuseum Suure-Jaani valla (kuni aastani 2005 Suure-Jaani linna) omandis.
1998. aastal avati muuseumis muusikatuba, kus on samast aastast toimunud ka Suure-Jaani Muusikafestivali avaüritused.
Jaan Naissoo

Jaan Naissoo (sündinud Jaan Naisson; 23. september 1903 Pärdisepa talu, Rabavere küla, Koonga vald, Pärnumaa – 4. juuli 1941 Põltsamaa) oli Eesti politseinik ja metsavend.
Ta teenis Pioneerpataljonis ning konstaabli, kriminaalpolitsei agendi ja assistendina Viljandis ja Põltsamaal. 21. veebruaril 1940 anti talle Kotkaristi teenetemärgi kuldrist. 
Jaan Naissoo varjas end 1941. aasta küüditamise eest ja langes metsavennana võitluses hävituspataljoni vastu.
Ta oli Uno Naissoo isa.
Willibald Heldt

Willibald Carl Bernhard Heldt (15. juuni 1900 Kuressaare – 16. september 1968 Stuttgart-Degerloch) oli Eesti poliitik ja õpetaja.
Ta lõpetas 1919. aastal Saaremaa Eesti Segagümnaasiumi ja õppis seejärel aastail 1919–1920 Tartu Ülikooli keemiaosakonnas, 1920–1921 kaubandusosakonnas ja 1921–1923 Berliini Kaubandusülikoolis. Ta oli Korporatsioon Fraternitas Academica vilistlane.
Willibald Heldt osales Vabadussõjas, oli 1926–1930 Võru saksa kooli, 1931–1939 Tallinna Hansakooli õpetaja, hiljem direktor, 1935–1938 ka Tallinna saksa algkooli juhataja, alates 1938. aastast Saksa kultuuromavalitsuse asepresident, 1939 Tallinna toomkooli direktor. 1939. aastal asus ta Saksamaale, oli Teise maailmasõja ajal sõjaväeametnik, alates 1949. aastast õpetaja Stuttgardi koolides.
Isiklikku.
Willibald Heldti õemees oli laskesportlane, insener ning Paide linnategelane Boris Pertel (1888–1955).
Surmahagijas

"Surmahagijas" on kaheteistkümnest Agatha Christie jutustusest koosnev kogumik.
1995. aastal avaldatud edetabelis "The Top 100 Mystery Novels of All Time Selected" (Mystery Writers of America) asus kogumikust pärit jutustus "Süüdistuse tunnistaja" 19. kohal.
Peeter Lainevool

Peeter Lainevool (kuni 1905. aastani Peeter Lammas, 1905–1923 Peeter Lammas-Vildfluss; 16. august 1898 Laatre vald, Pärnumaa – 14. september 1941 Lääne-Virumaa) oli eesti eraadvokaat.
Ta õppis aastail 1920–1923 (lõpetas) Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas, Korporatsioon Ugala vilistlane.
Ta oli Tapa linnavalitsuse juriskonsult.
Johannes Lambi

Johannes Lambi (kuni 1933. aastani Johannes Lamp; 28. märts 1898 Kobilu, Konguta vald, Tartumaa – 6. juuli 1942 Eesti) oli Eesti kohtunik.
Ta õppis 1917. aastal Tartu ülikooli matemaatikaosakonnas ja 1920–1925 (lõpetas) õigusteaduskonnas, Eesti Üliõpilaste Seltsi vilistlane.
Ta osales Vabadussõjas, oli 1919. aastal Rahaministeeriumi, 1923–1925 Rooma saatkonna ametnik, 1925–1934 Tallinna-Haapsalu Rahukogu kohtuameti kandidaat ja Mustvee jaoskonnakohtunik, 16. märts 1934–1941 Tallinna 10. jaoskonna kohtunik.
Hukati Saksa okupatsioonivõimude poolt 15.07.1942.
Jamie Baulch

Jamie Steven Baulch (sündinud 3. mail 1973 Nottinghamis) on Suurbritannia kergejõustiklane (400 m ja 4×400 m). 
Saavutused.
Olümpiamängudel.
1996 hõbemedal 4×400 m (2.56,60)
Maailmameistrivõistlustel.
1997 maailmameister 4×400 m (2.56,65)
Sisemaailmameistrivõistlustel.
1997 hõbemedal 400 m (45,62)
1999 maailmameister 400 m (45,73) ; pronksmedal 4×400 m (3.03,20)
2003 pronksmedal 400 m (45,99) ; hõbemedal 4×400 m (3.06,12)
Euroopa meistrivõistlustel.
1998 Euroopa meister 4×400 m (2.58,68)
2002 Euroopa meister 4×400 m (3.01,25)
Peroksiidid

 
Peroksiidid (vananenud nimetusega "ülihapendid") on teatud klass keemilisi ühendeid, mille molekulis esineb hapnik–hapnik-üksikside (-O-O-) või peroksiidanioon (O22-).
Aatomite rühma O-O nimetatakse peroksürühmaks või peroksiidrühmaks. Peroksiidide O-O side on ebastabiilne ja kergesti katkeb homolüütiliselt andes väga reaktsioonivõimelised radikaalid (ROOR' → RO*+R'O*). Peroksiide kui kergesti aktiivseid radikaale moodustavaid ühendeid kasutatakse keemilise sünteesi protsessides oksüdeerijatena või radikaalreaktsioonide initsieerimiseks.
Lihtsaim peroksiid on vesinikperoksiid (H-O-O-H), mida kasutatakse suurtes kogustes keemiatööstuses, keemilises sünteesis, meditsiinis, olmes jm. Anorgaanilised peroksiidid on ioonsed soola tüüpi ühendid, kuid orgaanilistes peroksiidides on aatomid seotud kovalentsete sidemetega.
Orgaanilised peroksiidid on plahvatusohtlikud. Kuna need ühendid võivad valguse toimel moodustuda eetritest hapniku osalusel, siis tuleb pikemat aega seisnud eetrite destillatsioonil olla väga ettevaatlik ja eelnevalt kontrollida peroksiidide võimalikku sisaldust.
Riho Mägi

Riho Mägi (2. detsember 1943 – 14. oktoober 2003) oli eesti tuubamängija, pedagoog ja muusikategelane.
Aastatel 1970–1992 oli ta Eesti Riikliku Sümfooniaorkestri (ERSO) tuubamängija ja 1992–1994 direktor. Lisaks musitseeris ta paljudes ansamblites. 
Lisaks tuuba- ja baritonimängule õpetas ta toonases Tallinna Riiklikus Konservatooriumis, Tallinna Muusikakeskkoolis ja Tallinna Pedagoogilises Instituudis puhkpilliorkestri dirigeerimist ja ansamblimängu.
Viimastel eluaastatel töötas Riho Mägi vask- ja löökpilliõpetaja ning puhkpilliorkestri dirigendina Soomes.
Leole (ajaleht)

Leole on Põhja-Sakala valla ajaleht. 
Suure-Jaani linn, Suure-Jaani ja Olustvere vald andsid alates 2000. aasta aprillist ühiselt välja ajalehte Leole. 2005. aasta oktoobris ühinesid Suure-Jaani linn ja Suure-Jaani, Olustvere ja Vastemõisa vald üheks omavalitsuseks – Suure-Jaani vallaks.
Ajaleht kajastab Suure-Jaani volikogu ja valitsuse tegemisi, õnnitletakse sünnipäevalapsi, antakse teada sündidest ja surmadest ning piirkonnas toimuvast. Põhirõhk on kohalike inimeste tegemiste tutvustamisel. Leole ilmub üks kord kuus ja toimetatakse inimestele koju tasuta. 
Alates 2001. aasta juulist saab Leolet lugeda ka veebiversioonis (samas on olemas ka lehe trükieelsed PDF-failid).
Aleksander Põder

Aleksander Põder (2. detsember 1888 Halliku vald, Tartumaa – 1973) oli eesti õpetaja.
Ta õppis aastail 1915–1917 Tartu Ülikooli ajaloo-keele-, 1920–1929 filosoofia- ja 1931–1932 õigusteaduskonnas, Korporatsioon Sakala liige.
Aleksander Põder osales Esimeses maailmasõjas ja Vabadussõjas, oli 1920–1927 jahutööstuse juhataja Pala vallas, 1928–1934 Narva õhtukeskkooli vanade keelte õpetaja, alates 20. juunist 1934 Narva-Jõesuu jaoskonnavalitsuse esimees.
Vaskpillikvintett

Vaskpillikvintett on instrumentaalansamblikoosseis, mis koosneb viiest vaskpillist.
Klassikalise vaskpillikvinteti koosseisu kuuluvad järgmised instrumendid:
Rudolf Peets

Rudolf Peets (8. aprill 1893 – 15. august 1991) oli eesti arst ja Eesti aukonsul Marrakechis.
Ta õppis Hugo Treffneri Gümnaasiumis ja 1915. aastal Tartu ülikooli loodusteaduste- ning 1915–1918 ja 1920–1922 (lõpetas) arstiteaduskonnas.
Rudolf Peets osales Esimeses maailmasõjas ja Vabadussõjas, oli 1922–1923 Vigala jaoskonnaarst, 1923–1928 Tallinna linna kooliarst, 1924. aastal Tallinna Linna Poeglaste Humanitaargümnaasiumi õpetaja. Tallinna Eesti Erakliiniku asutajaid. Aastail 1928–1929 elas ta Alžiiris, 1929 asus Marokosse. Alates 1929. aastast oli ta arst, 1934–1935 politseiarst Marrakechis, 1932–1940 samas Eesti aukonsul. 1974. aastal asus ta elama Prantsusmaale.
Isiklikku.
Tema abikaasa oli kirjanik Nora Peets, kälimees oli loomaarst ja Tartu Ülikooli veterinaaria õppejõud Karl Taagepera.
Elise Aron

Elise Johanna Aron (3. juuli 1896 Alliku vald, Järvamaa – 23. detsember 1982 Tallinn) oli Eesti riigiametnik ja õpetaja.
Ta oli Tartu Ülikooli õigusteaduskonna vabakuulaja aastail 1917–1918 ja üliõpilane 1920–1923 (lõpetas), Eesti Naisüliõpilaste Seltsi vilistlane.
Elise Aron oli aastail 1916–1917 algkooliõpetaja Lüganusel, 1919–1920 Koerus ja Tallinnas. 1940. aastani oli ta Siseministeeriumi juriidiliste isikute büroo juhataja, hiljem kooliõpetaja.
Frommhold Weber

Frommhold Gustav Max Weber (10. september 1889 Vana-Kuuste vald, Tartumaa – 1. märts 1936 Tartu) oli Eesti kohtunik.
Ta õppis aastail 1909–1918 ja 1920–1923 (lõpetas) Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas.
Frommhold Weber oli koduõpetaja Peterburis, osales Esimeses maailmasõjas ja Vabadussõjas, oli 1921–1922 notar J. Kallase kontori ametnik Tartus, 1923–1925 Rakvere-Paide, 1925–1926 Viljandi-Pärnu Rahukogu kohtuameti kandidaat, 1926–1931 Viljandi 2. ja 1931–1936 Tartu 5. jaoskonna kohtunik.
Täpsusorienteerumine

Täpsusorienteerumine on üks neljast Rahvusvahelise Orienteerumisföderatsiooni (IOF) poolt tunnustatud orienteerumisalast.
Võistleja peab kaardi ja kompassi abil lahendama orienteerumisülesandeid. Kaardile on ringiga märgitud hulk kontrollpunkte. Kontrollpunktide piirkonnas maastikul on 3–5 orienteerumistähist. Iga kontrollpunkti läheduses on tee või raja ääres tähistatud otsustuskoht. Võistleja peab kaarti ja kompassi kasutades ja maastikku tõlgendades valima, milline tähis vastab kaardile märgitud kontrollpunkti ringi keskpunktile. Iga kontrollpunkti piirkonnas paiknevatele tähistele vastavad kokkuleppeliselt tähed A, B, C, D ja E, vaadatuna vasakult paremale. Iga orienteerumisülesande vastusena tuleb kontrollkaardile märkida õige täht, komposteerides kaasasoleva kontrollkaardi vastavas veerus asuvat lahtrit. Orienteerumisülesande lahendamine sarnaneb valikvastustega testiga, kus tuleb valida, milline erinevatest kontrollpunkti tähistest on õige, st vastab kaardil märgitud kohale. Vastus tuleb märkida otsustuskohast lahkumata. Võimalik on aga ka see, et ükski maastikul asuvatest tähistest ei vasta kaardil näidatud kontrollpunkti ringi keskpunktile. Sel juhul tuleb märkida kontrollkaardi lahtrisse Z (zero ehk tühi vastus). Rajal on alati mõned ajavõtuga kontrollpunktid, kus vastus tuleb anda kiiruse peale. Kontrollaeg ajavõtuga kontrollpunktides on 60 sekundit.
Iga õigesti vastatud orienteerumisülesanne annab ühe punkti, ajavõtuga kontrollpunktide puhul annab ühe punkti õige vastus, mis on antud kuni 60 sekundi jooksul. Tulemuste arvestuses järjestatakse võistlejad kogutud punktisumma alusel.
Liikuda võib üksnes mööda kaardile märgitud teid ja teeradu, nendelt lahkumine on keelatud. Raja läbimise kiirus ei ole oluline. Seetõttu sobib see orienteerumisala ka puuetega inimestele. Liikumisel võib kasutada abivahendeid, näiteks ratastooli. Võistlejal, kes puude tõttu vajab kõrvalabi, võib olla saatja, kuid võistlemine on individuaalne ja saatja ei tohi abistada orienteerumisülesannete lahendamisel.
Täpsusorienteerumises kasutatakse kaarte mõõtkavaga 1:4000 või 1:5000 (1 cm kaardil vastavalt 40 või 50 meetrit looduses), kõrgusjoonte vahega 2 m või 2,5 m.
Täpsusorienteerumises peetakse nii maailma kui ka Euroopa meistrivõistlusi. Tiitlivõistlustel on kaks osavõtuklassi: avatud klass, kus võivad osaleda kõik, sõltumata soost, vanusest või muudest teguritest, ning paraolümpia klass invasportlastele.
Bruno von Weymarn

Bruno Ferdinand Constantin von Weymarn (7. juuni 1899 Muraste mõis, Harku vald, Harjumaa – 26. juuli 1956 Stuttgart-Zuffenhausen) oli Ranna mõisnik.
Ta lõpetas 1917. aastal Tallinna Toomkooli, õppis 1917 Tartu Ülikooli arsti-, 1918 ja 1920 õigusteaduskonnas ning 1923–1926 (lõpetas) kaubandusosakonnas, korporatsiooni Estonia vilistlane.
Ta oli 1918. aastal küüditatud Krasnojarskisse, osales Balti rügemendi koosseisus Vabadussõjas, asus 1939. aastal Saksamaale, teenis 1945. aastal Saksa sõjaväes.
21. mail 1925 abiellus ta Tallinnas Elisabeth von Krusenstierniga.
Feliks Tanner

Feliks Tanner VR II/3 (kuni 1939 Felix Johann Tannebaum; 10. november 1893 Sudak, Tauria kubermang – 26. september 1949 Minlagi vangilaager, Komi ANSV, Vene NFSV) oli Eesti Panga direktor.
Ta õppis 1914. aastal Peterburi Ülikooli füüsika-matemaatikateaduskonnas, 1918. aastal Balti Tehnikaülikooli ja 1920–1924 (lõpetas) Tartu Ülikooli õigusteaduskonna kaubandusosakonnas. Akadeemiliselt oli ta korporatsiooni Vironia liige.
Ta osales Esimeses maailmasõjas, Eesti rahvusväeosade 1. Eesti jalaväediviisi 2. Eesti jalaväepolgu täienduspataljonis ja Vabadussõjas, 2. Eesti jalaväepolgus.
Ta oli 1923–1924 Eesti Panga ametnik Tallinnas, 1924–1929 Pärnus, 1929–1932 Eesti Panga (tema allkiri on 20- ja 50-kroonisel pangatähel) ja 1932–1940 Tartu Panga direktor. 
1944. aastal ta arreteeriti NKVD poolt ja suri vangistuses.
Isiklikku.
Tema vend oli vaimulik Eugen Tanner, õemees August Torma oli Eesti diplomaat.
Johannes Okas

Johannes Okas (31. oktoober 1902 Adavere vald, Viljandimaa – 3. juuni 1992 Tallinn) oli Eesti metsaülem.
Ta õppis aastail 1920–1925 (lõpetas "cum laude") Tartu Ülikooli põllumajandusteaduskonna metsandusosakonnas. Akadeemiliselt oli ta Eesti Üliõpilaste Seltsi liige.
Oli aastail 1924–1925 Põllutööministeeriumi metsakorraldusosakonna maamõõtja-taksaator, 1929–1933 Aimla metsaülem, 1933–1941 Ahja revident-metsaülem.
Oli 1941–1946 Tln metsamajandi metsainsener, 1951 "Metsaprojekti" Eesti NSV Aerofoto-Metsakorralduse kontori Tallinna metsakorralduse salga ülem, kuni 1964. aastani metsakorralduse peainsener. Läks 1964. aastal pensionile.
Ott Pärna

 
Ott Pärna (sündinud 30. jaanuaril 1976 Tallinnas) on eesti ettevõtja ja koolijuht. Ta on 2025. aastast Tallinna Tehnoloogiakolledži direktor.
Ta on Eestist välja kasvanud Rahvusvahelise Spordivabatahtlike Liikumise SCULT asutaja ja juht. Pärna juhib tulevikuseire ja arendusettevõtet Estcorp, on Tartu Ülikooli rektoraadi arendusnõunik ja Delta keskuse turundusjuht.
Ott Pärna on olnud ühiskondlike algatuste eestvedaja, Eesti Arengufondi ja riskikapitalifirma SmartCap juht ning osalenud MTÜ FinanceEstonia, Eesti Era- ja Riskikapitali Assotsiatsiooni ning Tallinna Teaduspargi Tehnopol käimalükkamisel. Tema eestvedamisel on Eesti riik panustanud sellistesse tehnoloogiamaailma edulugudesse nagu GrabCad, Modesat, Cleveron, Defentec, Lingvist jt. Riigireformi lähtealuste koostamisel on Pärna aidanud Eesti Vabariigi Riigikogu, välismajanduspoliitika kujundamisel ja majanduskomisjoni käivitamisel peaministri bürood ning strateegiaüksuse käivitamisel Tallinna Linnavalitsust. Tallinn linn saavutas Pärna eestvedamisel Euroopa Innovatsioonipealinn 2017 konkursil projektiga “Tallinn - The City Where the Future is Now" koos Tel Aviviga Pariisi järel teise koha. Pärna on juhtinud Kuku Raadio populaarset majandussaadet "Buum" ning osalenud Teeme Ära Sihtasutuse ja Maailmakoristuse nõukoja töös. 
Ettevõtlike Noorte Koja JCI Tallinn presidendi ja liikmena on ta aastaid panustanud noorte ettevõtluskultuuri ja ühiskondliku vastutustunde arengusse. Samuti on ta juhendanud teadustöid ja pidanud loenguid Tartu Ülikoolis, Tallinna Tehnikaülikoolis ja Estonian Business Schoolis. Ott Pärna on olnud lektor ja moderaator rahvusvahelistel konverentsidel nagu EU Sport Forum, OECD East-West Cluster Conference, EU Eastern Partnership Business Forum, Estonian Futures &amp; Youth Forum, SCULT Fest jt. Pärna on ka Eesti Majandusmõtlejate Klubi käivitaja.
Pärna on SCULT Sihtaustuse kaudu Eesti Vabatahtlike Võrgustiku liige.
Ott Pärna on Tartu Ülikooli majandusdoktor. Ta on elanud ja õppinud Taanis, Suurbritannias, Soomes ja Singapuris. Ott Pärna on abipolitseinik.
Pärna harrastab kestvussporti, ta on triatleet ja liikumisharrastuse propageerija. On osalenud paljudel jooksu-, jalgratta ja rulluisumaratonidel. Löönud kaasa legendaarsetel spordivõistlustel nagu Mallorca 312 ja Guinnessi 100 x 10 000 m rekordijooksus. Osales Kanal 2 meeste tervist propageeriva projekti raames Rootsi pikamaa neliküritusel En Svensk Klassiker.
Spordivabatahtlikuna on osalenud 2017. aastal Londonis toimunud kergejõustiku maailmameistrivõistlustel ja 2017. aastal Lahtis peetud suusatamise maailmameistrivõistlustel.
2025. aastal valiti Pärna uue asutatava Tallinna Tehnikakolledži direktoriks.
Johannes Valdmann

Johannes Valdmann (1. veebruar 1898 Tapiku vald, Viljandimaa – ?) oli eesti arst.
Ta lõpetas 1920. aastal Hugo Treffneri Gümnaasiumi, õppis 1920–1925 (lõpetas) Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas, Üliõpilasselts Ühendus vilistlane.
Johannes Valdmann osales Vabadussõjas, oli arst ja hambaarst Tartus. 44 meritsi Gotenhafeni kaudu Saksamaale, seejärel elas Schwarzwaldi Königsfeldis (Baden-Württemberg).
Jaan Kivisild

Jaan Kivisild (22. aprill 1882 Olustvere vald, Viljandimaa – 10. detsember 1954 Tallinn) oli Eesti Panga direktor.
Ta lõpetas Tallinna Reaalkooli 1913. aastal, õppis aastail 1915–1918 Riia Polütehnilise Instituudis ja 1920–1923 (lõpetas 1924) Tartu Ülikooli kaubandusosakonnas.
Kivisild oli aastail 1914–1916 Tartu 2. Laenu ja Hoiu Ühisuse, 1919–1920 Riigikassa, 1921–1924 AS Põhja Panga Tartu osakonna, 1925 ETK rahandusosakonna juhataja, 1926–1933 Eesti Panga direktor, 16. jaanuar 1936–1940 Tallinna Börsikomitee vannutatud maakler. 
1942–1944 töötas Põllumajanduse Keskvalitsuses, 1946–1950 Üleliidulise Kaubanduspalati Eesti osakonna Kaubaekspertiisi Büroo eksperdina ja 1950. aastal asus tööle Kaubandusministeeriumi Kaubaekspertiisi Büroo juurde mittekoosseisulise eksperdina. 
Ta arreteeriti 18.03.1953, suri 10.12.1954 ja maeti 17. detsembril 1954 Rahumäe kalmistule.
Vello Simre

Vello Simre (kuni 1935. aastani Johannes Voldemar Simtmann; 18. november 1890 Tännapere, Viisu vald, Järvamaa – 8. juuli 1941 Tartu) oli eesti õpetaja.
Ta õppis 1912–1915 Peterburi ülikooli füüsika-matemaatika- ning 1915–1916 ja 1920–1927 (lõpetas) Tartu Ülikooli loodusteaduskonnas. 
Vello Simre osales Esimeses maailmasõjas ja Vabadussõjas, 1919–1920 oli ta Saaremaa Ühisgümnaasiumi ja alates 1920. aastast Hugo Treffneri Gümnaasiumi õpetaja. 
Mõrvati Tartu vanglas (massimõrv Tartu vanglas).
Gustav Kahu

Gustav Kahu (17. august 1899 Pärsamaa vald, Saaremaa – 5. juuni 1942 Sosva vangilaager, Sverdlovski oblast) oli Eesti kohtunik.
Ta õppis aastail 1920–1924 (lõpetas) Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas, EYS Veljesto vilistlane.
Gustav Kahu osales Vabadussõjas, oli 1924–1926 Tallinna-Haapsalu Rahukogu kohtuameti kandidaat, alates 1926. aastast Tallinna 10. ja alates 17. veebruarist 1934 1. jaoskonnakohtunik, alates 1938. aastast Maksupeakomitee esimees.
Ta arreteeriti NKVD poolt. Surmaotsus. Lasti maha Sosva vangilaagris Siberis.
Põhjadraama

"Põhjadraama" on EÜS Põhjala Tallinna koondise eestvedamisel toimuv akadeemiliste üliõpilasorganisatsioonide teatrifestival. "Põhjadraama" on toimunud alates 2000. aastast iga aasta märtsis. 
2018. aasta Põhjadraama oli varasematest veidi erinev - lisaks lavastuste etendamisele oli võimalik osaleda ka lühifilmiga. Põhjadraama toimus stiilipeona - Eesti Vabariigi esimese iseseisvusperioodi stiilis.
Ajalugu.
2018. aasta Põhjadraama erines varasematest selle poolest, et võistlustules olid lavastuste asemel lühifilmid. Mindi tagasi Eesti Vabariigi esimese iseseisvusperioodi ajastusse. Ansambel mängis 1920. ja 1930. aastate muusikat ning pakuti ajastukohast sööki-jooki. Ka publikult oodati, et see oleks ajastukohaselt riietunud.
Igal akadeemilisel organisatsioonil oli võimalus osaleda lavastuse või lühifilmiga, soovi korral mõlemaga. Seekordseks teemaks oli "Tummfilm", oodati ka must-valgeid lühitummfilme. Lavastused ja filmid ei pidanud olema Eesti Vabariigiga seotud.
Lühifilmide ja etenduste pikkus oli 10–20 minutit.
Mardi oja

 
Mardi oja (ka "Püha Martini oja") oli Härjapea jõe lisajõgi Tallinnas mis algas Lasnamäe paekalda allikatest, läbis diagonaalis Torupilli asumi praeguse Lubja tänava piirkonnast praeguse Uue raadiomaja suunas ja suubus Härjapea jõkke praeguse Pronksi tänava ja Narva maantee ristmiku piirkonnas.
Kadrioru kõige lõunapoolsem läte asus endisest Mäekalda polikliinikust (Lasnamäe tänav 8) 80 meetrit loode poole. Oja voolas üle praeguse Lubja tänava parkla ja seejärel suundus Jüri Vilmsi tänava 57 ja 59 majade vahelt tänavale, kus tegi järsu 90 kraadise pöörde kirde suunas, voolas üle Konstantin Türnpu tänava pikenduse, Vilmsi 53a ja 53c majade vahelt Kadrioru Saksa Gümnaasiumi poole. Vilmsi 53c ees teisel pool tänavat ühines sellega veel teine oja, mille mõlemad lätted asusid Majaka tänav 2 ligidal klindiesisel.
Henningi plats

Henningi plats oli väljak Tartus, Emajõe vasakul kaldal, umbes praeguse Narva maantee ja Raatuse tänava ristumiskohal. Platsilt said alguse ja suundusid jõeni Hobuse ja Holmi tänavad, mille asemel tänapäeval on jõeäärne haljasala.
Platsi keskel oli hobuste jootmiseks mõeldud kaev.
Henningi platsi äärsed hooned hävisid Teises maailmasõjas. Ainsana on säilinud Katariina maja (Tartu Linnamuuseum).
Peeter Karma

Peeter Karma (27. detsember 1946 Tallinn – 5. märts 2021 Põlva) oli eesti vaimulik. 
Peeter Karma õppis Tallinna 34. 8-klassilises koolis, Tallinna 5. Õhtukeskkoolis, Tallinna Merekoolis, Balti Laevastiku Sõjakoolis ja EELK Usuteaduse Instituudis.
Ordineeriti 20. detsembril 1980 õpetajaks. Teenis aastatel 1980–1988 Juuru ja Vahastu, 1988–1989 Tallinna Jaani, 1989–1995 Torma, 1989–1993 Kodavere, 1995 Tallinna Peeteli ja 1999–2000 Kambja kogudust. 
Ta on olnud EELK vaimulike konverentsi juhatuse esimees, aastatel 1989–1995 Tartu praostkonna abipraost, 1994–1997 EELK Konsistooriumi assessor ja 1995–2000 Põlva haigla vaimulik. Aastal 2010 kustutati ta EELK vaimulike nimekirjast. 2015 ennistati Peeter Karma EELK vaimulike nimekirja ning määrati emerituuri.
Ratastool

Ratastool on liikumise abivahend liikumispuudega inimesele. 
Ratastoole on kahte peamist tüüpi: manuaalsed ehk käte jõul edasi lükatavad ja elektrilised ehk aku jõul edasi liikuvad. Manuaalratastoolide tagarattad on suuremad ja esirattad väiksemad. Toodetakse nii kokkupandava kui ka jäiga raamiga manuaalseid ratastoole. 
Elektrilisi ratastoole on nii esi- kui ka tagarattaveoga. Elektrilise ratastooli liikumiskiirus on 6–15 km/h.
Heterosiire

Heterosiirdeks nimetatakse tahkisefüüsikas kahe erineva keelutsooni laiusega pooljuhi ühendus, vastandina homosiirdele.
Heterosiirde tähised on Np ja Pn, kus suur täht tähistab laiema keelutsooniga pooljuhi tüüpi, 'n' tähistab negatiivse laenguga laengukandjaid ja 'p' positiivseid laengukandjaid. Jagatakse esimest ja teist tüüpi heterosiirdeks, vastavalt sellele, kas juhtivustsooni ja valentstsooni väljumistööd on vastasmärgilised (esimene tüüp) või samamärgilised (teine tüüp).
Treblinka hävituslaager

Treblinka hävituslaager oli Saksamaa hävituslaager okupeeritud Poolas Teise maailmasõja ajal Treblinka küla lähedal praeguses Masoovia vojevoodkonnas. Laager rajati operatsioon Reinhardi käigus, see tegutses 23. juulist 1942 19. oktoobrini 1943. Selle aja jooksul tapeti Treblinkas umbes 850 000 meest, naist ja last. Nende hulgas oli üle 800 000 juudi, samuti mõni tuhat mustlast.
Laagrit juhtis SS, kuid selles oli ka Trawniki koonduslaagris Nõukogude sõjavangide seast värvatud idaeurooplastest valvureid. Laagril oli kaks osa: Treblinka I ja II. Esimene laager oli sunnitöökeskus. Vangid töötasid kas lähedases kruusakarjääris või põllumajanduses. 1941. aasta juunist 23. juulini 1944 suri enam kui pool 20 000 vangist kurnatuse, ületöötamise või vägivalla kätte.
Treblinka II rajati algusest peale tapamajaks. Üle 99% kõigist saabunuist saadeti kohe gaasikambrisse, kus neid tappis sõjasaagiks saadud Nõukogude tankimootorite heitgaas. Väiksem osa määrati eriüksustesse., mille töö oli matta laibad massihaudadesse. Hiljem põletati laipu suurtel vabaõhutuleriitadel.
Treblinka II lõpetas töö 19. oktoobril 1943, pärast vangide eriüksuste mässu, milles põgenes 300 vangi ja tapeti rida Saksa valvureid. Märtsis 1942 alustas SS operatsiooni "Sonderaktion 1005", et peita operatsioon Reinhardi jooksul tapetud miljonite inimeste mõrvad. Treblinka vangidest moodustati "laibaüksused" ("Leichenkommandos"), mis kaevasid laibad massihaudadest välja ning põletasid. Treblinka laagritest on jäänud vähe füüsilisi tõendusi.
2012. aasta algul avastas Briti teadlase Caroline Sturdy Collsi juhitud rühm väljakaevamistel mitu suurt ja sügavat massihauda (suurim neist 26 m pikk ja 17 m lai) ning ka jäänused kahest ehitisest, mis tõenäoliselt toimisid gaasikambrina.
Solferino lahing

Solferino lahing (ka Solferino ja San Martino lahing) toimus 24. juunil 1859 Itaalia teises iseseisvussõjas. Lahingus osalesid ühelt poolt Austria armee keiser Franz Joseph I juhtimisel ning teiselt poolt liitlased, Prantsuse armee keiser Napoleon III ja Sardiinia armee kuningas Vittorio Emanuele II juhtimisel. See oli maailma ajaloos viimane suur lahing, kus sõjaväed olid monarhide isikliku juhtimise all. Lahing lõppes Prantsuse-Sardiinia alliansi võiduga.
See oli suurim lahing pärast Leipzigi lahingut 1813. aastal. Kokku osales lahingus ligi 300 000 sõdurit, neist 130 000 Austria ning kokku 140 000 Prantsuse ja Piemonte liitlasvägede koosseisus. Pärast Solferinot loobus Austria keiser armee isiklikust juhatamisest.
Magenta lahingus lüüa saanud ja itta taganenud austerlased muutsid 23. juunil saabunud Franz Joseph I käsul liikumissuunda ning asusid piki Chiese jõge vasturünnakule. Samal ajal saatis Napoleon III oma väed pealetungile, mistõttu vastased kohtusid ootamatult, ettekavatsemata kohas. Kokkupõrge toimus Solferino ja San Martino külade lähedal, lõuna pool Milano ja Verona vahel asetsevast Garda järvest. Piemontelased võitlesid austerlaste parema tiivaga San Martino lähistel, prantslased aga peajõududega Solferino kandis.
Lõpuks tuli Austria vägedel taganeda ning Prantsuse-Piemonte väed said taktikaliselt tähtsa, kuid kuluka võidu. Solferino lahing otsustas Itaalia teise iseseisvussõja saatuse, viies varem Prantsuse, Austria, Hispaania ja arvukate kohalike riikide vahel killustunud Itaalia ühinemiseni. 
Solferino lahing kestis üle 9 tunni. Austria poolel langes üle 3000 sõduri, 10 807 sai haavata ning 8638 langes vangi või jäi kadunuks. Liitlasvägedes hukkus 2492 sõdurit, 12 512 sai haavata ning kadunuks jäi või vangi langes 2922. Mõlemad pooled tulistasid või tapsid tääkidega haavatud ja surevaid sõdureid. 
Lahingu tunnistajaks sattunud Šveitsi ärimeest Jean-Henri Dunanti vapustasid lahinguväljale jäetud haavatud sõdurite kannatused. Ta korraldas kohaliku külarahva seas haavatutele abi ning algatas hiljem koju naasnult rahvusvahelised läbirääkimised, mis viisid Punase Risti rajamise ja Genfi konventsioonide vastuvõtmiseni.
Solferino lahingut kirjeldatakse ka eestikeelses laulus, mis on trükitud Jaroslav Hašeki romaani "Vahva sõduri Švejki juhtumised maailmasõja päevil" eestikeelses väljaandes ning mitmes üliõpilaslaulikus, ehkki Eestist pärit sõdureid selles konfliktis teadaolevalt kuigivõrd ei osalenud:
"Algas taplus Solferinos,
"suits käis taevavõlvini.
"Soolikaid seal songiti
"ja verd seal voolas põlvini.
"Soolikaid seal songiti
"ja tõusid lihakuhilad.
"Raiusid seal meie poisid
"hirmsas vihatuhinas.
Suurimate kõrbete loend

See on nimekiri maailma kõrbetest suuruse järgi. See sisaldab kõiki kõrbeid, mis on suuremad kui 50 000 km².
2012. aasta Eesti Muusikaauhinnad

2012. aasta Eesti Muusikaauhinnad ("A. Le Coq Live Eesti Muusikaauhinnad 2012") oli 14. galakontsert, kus Eesti Fonogrammitootjate Ühing jagas iga-aastaseid Eesti Muusikaauhindu. 
Tunnustati Eesti muusikuid, kellel oli 2011. aasta jooksul ilmunud album. Üritus toimus 2. veebruaril 2012 Nokia kontserdimajas. Laval esinesid Getter Jaani, Liis Lemsalu, Ines, Outloudz, Terminaator, Ewert and The Two Dragons ja teised. Kontserdist tegi otseülekande TV3.
Žüriisse kuulus 165 inimest. Auhinnad jagati välja 14 kategoorias. Kokku anti žüriile hinnata 95 eelmise aasta jooksul ilmunud albumit ja 96 ilmunud muusikavideot. Lisakategooriana tunnustati ühte eesti artisti auhinnaga Panus Eesti Muusikasse.
Galat juhtisid Lenna Kuurmaa ja Mihkel Raud.
Nominendid.
Enim figureerisid nominatsioonides Ewert and The Two Dragons ja Outloudz (mõlemad viies kategoorias), Ott Lepland ning Metsatöll (mõlemad neljas). Enim auhindu võitis Ewert and The Two Dragons, seda kõigis viies kategoorias.
Pitka laht

Pitka laht (ingl "Pitka Bay") on Kanadas Briti Columbias asuv laht, mis on nimetatud eesti kontradmirali Johan Pitka järgi. 
Lahte suubub Pitka jõgi ning kohalik järv kannab admiral Pitka tütre järgi Linda järve nime. Tegu on kohaga, kus Pitka elas aastatel 1924–1929 Kanadas viibides.
Pitka jõgi

Pitka jõgi (inglise keeles "Pitka Creek") on jõgi Kanadas Briti Columbia provintsis. 
Jõgi suubub Pitka lahte. 
Jõgi on nime saanud sealkandis elanud Eesti kontradmirali Johan Pitka järgi.
Pitka mägi

Pitka mägi (inglise keeles "Pitka Mountain") on mägi Kanadas Briti Columbia provintsis.
Mäe geograafilised koordinaadid on . Mäe kõrgus on 1229 m.
Mägi on saanud nime sealkandis elanud Eesti kontradmirali Johan Pitka järgi.
Maatamees

Maatamees oli 1866. aasta vallaseaduse alusel moodustunud maaelanike sotsiaalne grupp, kes ei omanud valla piires kinnisvara või renditalukohta. 
Maatameestel oli vastavalt vallaseadusele õigus esitada valla omavalitsusorganisse - valla täiskogusse oma esindaja (ühe esindaja iga kümne maatamehe kohta).
Samuti valida täiskogul vallavolikogu (mille valimisel osalesid valimiskoguna pooled peremeestest ja pooled maatameestest), kes valis vallavanema.
Romeo Kalda

Romeo Kalda (sündinud 15. veebruaril 1974 Märjamaal) on eesti kurjategija. 
1996. aasta 27. aprillil kell 0:30 tulistas Romeo Kalda teda korterivargusel kinni pidada üritanud politseinikku Mart Laant, kes suri samal ööl Mustamäe haigla operatsioonilaual. Selle eest mõisteti Kaldale surmanuhtlus, mis hiljem muudeti eluaegseks vanglakaristuseks. Ta on väitnud, et nägi politseiniku tapmist unes ette ja et ta ei soovinud politseinikku tappa. 2022. aastal otsustas Viru maakohus Romeo Kalda ennetähtaegselt vanglast vabastada. Tartu Ringkonnakohus aga tühistas selle otsuse. 
Katarina Kalda on tema õde.
Éric Abidal

Éric Sylvain Abidal (sündinud 11. septembril 1979 Lyonis) on endine Prantsusmaa jalgpallur, kaitsja.
Klubikarjäär.
Karjääri alguses mängis Abidal Prantsusmaa kõrgliiga klubides Monaco, Lille ja Lyon.
Abidal liitus 2007. aastal Hispaania kõrgliiga klubiga Barcelona, kus ta mängis kuni 2013. aastani.
2013. aastal naasis ta Monacosse ja mängis 2014–15 hooajal Olympiakósis, kus ka lõpetas jalgpallurikarjääri.
Koondisekarjäär.
Aastatel 2004–2013 mängis Abidal Prantsusmaa jalgpallikoondises 67 mängus.
Isiklikku.
Abidal põdes mängijakarjääri jooksul kaks korda vähki.
Bifunktsionaalne ühend

Orgaaniline ühend on bifunktsionaalne, kui selle molekulis esineb kaks erinevat funktsionaalrühma ja vastavalt on sellel ühendil kahesugused mõlemale funktsionaalrühmale karakteersed omadused.
Näiteks aminohapetes (H2NCHRCOOH) esinevad aminorühmad ja karboksüülrühmad.
Kui orgaaniline ühend sisaldab rohkem kui kaks erinevat funktsionaalrühma, siis kasutatakse ka üldnimetust multifunktsionaalne ühend.
Itaalia ühinemine

Itaalia ühinemine (itaalia keeles "il Risorgimento") oli poliitiline ja ühiskondlik liikumine 19. sajandi Itaalias, mis ühendas sealsed arvukad riigid Itaalia kuningriigiks.
Ehkki ühinemise algust ja lõppu on raske määrata, võib üheks alguseks pakkuda 1815. aastat, mil toimus Viini kongress ja lõppes Napoleoni võim Itaalias, ning lõpp-punktiks 1871. aasta Prantsuse-Preisi sõda. Viimased alad ühinesid Itaalia kuningriigiga siiski alles pärast esimest maailmasõda.
Ühinemise võtmekujude hulka kuulusid Itaalia rahvuskangelane Giuseppe Garibaldi, Sardiinia ja Piemonte kuningas 1849–1861 ja Itaalia kuningas 1861–1878 Vittorio Emanuele II ning viimase peaminister, Cavouri krahv Camillo Benso.
Jakob Johann Stael von Holstein

Jakob Johann Stael von Holstein (sündinud ilmselt 1699; maetud 5. aprillil 1755) oli Eestimaa mõisnik ning Rootsi ja Holstein-Gottorpi sõjaväelane.
Stael von Holsteinide suguvõsast põlvnev Jakob Johann Stael von Holstein sündis ooberstleitnant Matthias Gustav Stael von Holsteini (1666–1720) ja tema abikaasa Maria Margaretha (neiuna Bär; suri 1743) pojana.
Jakob Johann teenis Rootsi sõjaväes, kus sai kapteni auastme ning Holstein-Gottorpi sõjaväes, kus sai majori auastme.
Ta oli Anija, Jõelähtme, Kääniku ja Undla mõisnik. Samuti oli ta Harjumaa meeskohtunik.
Perekond.
Jakob Johann Stael von Holstein abiellus 27. augustil 1724 Tallinnas oma sugulase Hedwig Margaretha Stael von Holsteiniga (1707–1771), kes oli Eestimaa rüütelkonna peamehe Fabian Ernst Stael von Holsteini (1672–1730) ja tema abikaasa Gertrude Margarethe (neiuna von Fock) tütar ning Anija ja Jõelähtme mõisa pärijanna. Abielust sündisid:
Ivor Onksion

Ivor Onksion (sündinud 9. detsembril 1989) on Eesti ametnik, kes osales 2012. aastal Keskerakonna büroost leitud erakirjavahetuse skandaalis.
Onksion on Sotsiaaldemokraatlikku Erakonda kuuludes töötanud Tallinna linnavolikogu liikme Jaak Juske nõunikuna ning pärast Keskerakonda siirdumist 2011. aastal Tallinna Linnaarhiivis informatsiooni ja teadusliku uurimistöö sektori spetsialistina (21. novembrist kuni 31. detsembrini 2011). Samuti on ta töötanud Püha Miikaeli Koolis ja Vanalinna Hariduskolleegiumis matemaatikaõpetajana.
3. veebruaril 2012 esitas Onksion avalduse Eesti Keskerakonnast lahkumiseks.
Onksion on kirjutanud ajalehtedesse arvamusartikleid.
Kriminaalasi.
Kui kaitsepolitsei leidis jaanuaris 2012 Keskerakonna büroos toimunud läbiotsimisel Keskerakonna peasekretäri ja riigikogu liikme Priit Toobali asjade hulgast ligi 450 lehekülge sotsiaaldemokraatliku poliitiku Hannes Rummu erakirjavahetust, teatas Onksion, et võttis laual vedelenud paberid kaasa sotsiaaldemokraatide juurest lahkudes, et kirjutada nende põhjal artikkel ajalehte Kesknädal. Ka Toobal kinnitas, et kirjade vargus oli Onksioni isiklik initsiatiiv. 
Onksioni väites on kahelnud nii Jaak Juske - "Onksion lükati tanki, kuna Priit Toobal on sügavalt vahele jäänud konkurendi isikliku meiliboksi häkkimisega" - kui ka Keskerakonna juhatuse liige Ain Seppik: "Mina vana kooli mehena võiksin e-kirju välja printida, aga ma ei tee seda, ja veelgi raskem on uskuda seda kaasaegsest mehest Hannes Rummust. Veelgi enam – väga kahtlen, et Rumm printis oma kirjad välja ja viis need Tallinna linnavolikogu laudadele laokile ajal, mil ta ise oli hoopis riigikogus.". Tehnilistele küsitavustele Onksioni ja Keskerakonna selgituses on tähelepanu juhtinud Eesti Ekspress ja Postimees.
17. oktoobril 2014 mõistis Harju maakohus Onksioni süüdi eraviisilises jälitustegevuses ja sõnumisaladuse rikkumises ning mõistis talle rahalise karistuse 640 eurot.
Maakri tänav

Maakri tänav on tänav Tallinnas Kesklinna linnaosas Maakri ja Kompassi asumis.
Ajalugu.
Ametlikult sai Maakri tänav nime 1881. aastal. Tänava nimi on tulenenud Tallinnas tegutsenud värvalite Mackerite perekonnanimest, kes elasid sellel tänaval. Tänava saksakeelset nime "Mackerstraße" on esmamainitud juba 1849. aastal, venekeelset nime "Макерская улица" 1854. aastal.. Hiljem kohandunud "Makerstraße"'ks.
20. sajandi alguses tegutses hoones Maakri 28 Johanna Rahwingu era-tütarlasteprogümnaasium.
Maakri tänav kuulus Riigivolikogu 3. valimisringkonda, kust valiti Järvo Tandre.
Franz Hollmann

Franz Friedrich Reinhold Hollmann (22. juuli/3. august 1865 Rõuge – 16. märts 1946 Lübeck) oli Eesti ja Läti vaimulik.
Hollmann õppis aastatel 1875–1884 Tartus eragümnaasiumis. Aastatel 1884–1885 töötas ta koduõpetajana Põlulas. Aastatel 1885–1890 õppis ta Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Prooviaastal oli ta Helme Maarja koguduses (Ernst Behse juures) ja Maarja-Magdaleena koguduses (Woldemar Mickwitzi juures). Ordineeriti 3. novembril 1891 Riias õpetajaks.
Ta oli aastatel 1891–1892 Maarja-Magdaleena koguduse adjunktõpetaja, aastatel 1892–1902 oli ta (introdutseeriti 12. aprillil 1892) sama koguduse õpetaja. Aastal 1892 oli ta neljaks kuuks pastoriametist kõrvaldatud (suspendeeritud), kuna viis läbi kiriklikke talitusi rekonvertiitidele (õigeusus pettunutele). Aastatel 1902–1918 oli ta Rõuge Maarja koguduse õpetaja.
Aastatel 1918–1919 oli ta Riias ooperimuusikuks, aastatel 1919–1920 oli ta Landeswehris välipastoriks. Aastatel 1920–1939 oli ta pastoriks (introdutseeriti 24. aprillil 1921) Irši saksa koloonias (Liepkalne kihelkonnas Cēsise maakonnas; praeguse haldusjaotuse järgi Koknese piirkonnas), sai aastal 1927 Liivimaa saksa praostiks.
Jäi aastal 1939 emerituuri. Emerituuris olles elas aastatel 1939–1945 Posenis, aastatel 1945–1946 Lübeckis.
Isiklikku.
Tema isa Friedrich August Wilhelm Hollmann oli Rõuge Maarja koguduse õpetaja ja hiljem Liivimaa kindralsuperintendent, vanaisa Rudolf Gustav Hollmann oli Hargla- ja Rõuge Maarja koguduse õpetaja, vanaonu Karl August Hollmann oli Puhja Püha Dionysiuse koguduse õpetaja.
LIV

LIV võib tähendada järgmist:
Liv võib tähendada järgmist:
Belgia raskeveohobune

Belgia raskeveohobune (flaami keeles "Belgisch trekpaard", prantsuse keeles "Trait belge") on Belgiast pärit hobusetõug. Neid kutsutakse Brabanti piirkonna järgi ka Brabanti raskeveohobusteks. 
Kasutamine.
Varem kasutati Belgia raskeveohobuseid talutöödel. Tänapäeval kasutavad neid peamiselt harrastajad rakendussõiduks ja ratsutamiseks, samuti koolisõidu kergema taseme või raskeveohobuste võistlustel. 
Välimus.
Belgia raskeveohobune on kasvult suur ja tugev. Turjakõrgus on umbes 170 cm. On kolm põhivärvust: kõrb, must ja raudjas. Kõrvil hobusel on kogu keha pruun (võib olla nii tumedam kui ka heledam pruun) ning saba, lakk ja jalad allpool randme- ja kannaliigest on musta värvi. Must hobune on ühtlaselt musta värvi. Raudjas on ühtlaselt (hele)pruuni värvi ilma ühegi musta karvata. Kõik need kolm värvust võivad esineda ka kimlina: kõrbkimmel, mustkimmel (ehk sinine kimmel, kuna karval on sinakas läige) ja raudjaskimmel. Ka õunikhalli võib ette tulla, aga see on väga haruldane värvus. Valgete karvade varieeruv hulk annab kimlitele erinevad ilmed. Tavaks on nende hobuste sabasid kärpida, mis annab neile omanäolise ilme – suur hobune tugevate jalgade ja laudjaga, mida rõhutab saba puudumine.
Kasside agility

Kasside "agility" on kasside osavuse ja kiiruse katsed, kus kass läbib peremehe juhendamisel takistusraja. 
Võistlusi on peetud alates 2002. aastast.