tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Aivar Mäe

Aivar Mäe (sündinud 12. mail 1960 Pärnus) on eesti muusik, koorijuht ja kultuurikorraldaja. 
Ta on olnud Eesti Kontserdi direktor (1999–2009), Rahvusooperi Estonia peadirektor (2009–2020) ja Vanemuise teatrijuht (2003–2006 ja taas augustist 2023). 
Elulugu.
Ta sai muusikahariduse Tallinna Muusikakeskkoolis ning Tallinna Riiklikus Konservatooriumis, kus õppis professor Ants Söödi juures dirigeerimist. 
1991. aastal täiendas Aivar Mäe end Ameerika Ühendriikides Portlandi ülikoolis professor Bruce Browne'i juures. 
Ta on juhatanud koore nii Eestis kui ka Rootsis ja Ameerika Ühendriikides ning olnud rahvusvaheliste koorifestivalide eestvedaja. 
1990. aastal asutas ta kammerkoori Arsis (tegutses aastani 1997), 1993. aastal samanimelise käsikellade ansambli ja 1996. aastal laste kelladeansambli ning on tänini käsikellade ansambli Arsis kollektiivide dirigent ja kunstiline juht. 
Ta on mänginud aastatel 1978–1979 Pärnu ja 1982–1985 Tapa orkestris, olnud 1982 Rahvaloomingu ja Kultuuritöö Teadusliku Metoodikakeskuse vanemmetoodik ja 1987–1989 levimuusikasektori juhataja, 1984–1987 ENSV Riikliku Filharmoonia ansambli Vitamiin solist.
Aivar Mäe töötas 1989–1992 Rahvakultuuri Arenduskeskuse muusikaosakonna juhatajana. Ta on olnud Eesti Kontserdi 1993–1998 asedirektor ja 1999–2009 direktor ning 2003–2006 ühtlasi Vanemuise teatrijuht. Ta on juhtinud Estonia (1997) ja Vanemuise kontserdisaali (1998) ning Jõhvi kontserdimaja renoveerimist (2005) ja Pärnu kontserdimaja rajamist (2002).
17. novembril 2008 valis Rahvusooperi Estonia nõukogu Aivar Mäe rahvusooperi peadirektoriks. Ta asus tööle 1. septembril 2009.
2020. aasta suvel jõudis ajakirjandusse teave, et mõned tema naisalluvad on süüdistanud teda aastaid kestnud seksuaalses ahistamises. 26. juunil 2020 alustas politsei Aivar Mäe suhtes menetlust seksuaalse ahistamise paragrahvi alusel. 27. augustil 2020 astus Aivar Mäe rahvusooperi Estonia peadirektori kohalt tagasi. Politsei määras 21. oktoobril Aivar Mäele seksuaalse ahistamise eest rahatrahvi ning Mäe kaebas otsuse edasi. Harju maakohus tühistas oma 17. veebruari otsusega trahvi ja kuna Riigikohus kassatsioonkaebust arutlusele ei võtnud, siis jõustus Harju maakohtu otsus.
2021. aastal leidis Riigikohus (erinevalt Sotsiaalkindlustusametist), et Aivar Mäe on ansambli Vitamiin liikmena sundkorras Tšornobõli tuumakatastroofi piirkonda esinema saadetud ning tal on õigus represseeritu tunnistusele ja toetusele.
Juulis 2022 valiti ta Põhja-Pärnumaa vallavanemaks. 11. mail 2023 teatas Mäe, et astub vallavanema kohalt tagasi, sest naaseb augustis Vanemuise teatrijuhiks. Mäe töötab taas Vanemuises alates 15. augustist 2023.
Isiklikku.
Tema poeg on videomonteerija ja poplaulja Mikk Mäe. Lisaks on tal veel kaks last.
Erki Pehk

Erki Pehk (sündinud 23. märtsil 1968 Võrus) on eesti dirigent.
Haridus.
Erki Pehk õppis aastatel 1982–1986 Tallinna Muusikakeskkoolis klaverit ja koorijuhtimist (õp. Reet Ratassepp). 1986–1993 õppis ta Tallinna Riiklikus Konservatooriumis Ants Üleoja juures koorijuhtimist ja Peeter Lilje juhendamisel orkestrijuhtimist. 1992–1994 täiendas ta end Läti Muusikaakadeemias Paul Mägi käe all. 1997 täiendas end Guildhalli muusika- ja draamakoolis Londonis Mauritz Sillemi käe all. Aastatel 1999 ja 2001 esines ta edukalt Besançoni (Prantsusmaa) rahvusvahelisel dirigentide konkursil.
Töökäik.
1991–1997 oli Erki Pehk Tallinna Muusikakeskkooli dirigeerimisõpetaja. 
Aastal 1991 asutas ta vokaalansambli "Kuninglik kvintett" mille juht, arranžeerija ja laulja oli kuni 1996. 
Aastatel 1994–2011 töötas Erki Pehk rahvusooperi Estonia dirigendina. 
Jaanuaris 2000 kutsus ta ellu projektipõhise XXI Sajandi Orkestri, et produtseerida alternatiivseid muusikaprojekte sõna otseses mõttes barokist rokini. Väljapaistvamad esinemised on olnud kontserdid kontratenor , viiuldaja Tatiana Grindenkoga, Tallinna Lauluväljakul toimunud sümfooniline rokk-kontsert "Rujaleidja", televisioonikontsertide sari rahvusvahelisel AIDS-i vastu võitlemise päeval Tallinna Kaarli kirikus Eesti ja välismaa silmapaistvamate muusikutega, kuid kindlasti ka osalemine Smithbridge Productionsi muusikalide lavaletoomises Tallinna Linnahallis aastatel 1998–2008, millest eredamad on "Linnupuur" (1999), "Vampiiride tants" (2000), "Hüljatud" (2001), "Miss Saigon" (2002), "Crazy For You" (2004), "Tuhkatriinu" (2005). 
Aastast 2001 on ta Klaudia Taevi nimelise rahvusvahelise noorte ooperilauljate konkursi ja aastast 2005 Pärnu rahvusvahelise ooperimuusika festivali PromFest kunstiline juht. Festivali raames on ta muusikalise juhina välja toonud koostöös Pärnu Endla Teatri ja Pärnu Linnaorkestriga Verdi "Rigoletto" (2003), Rubinsteini "Deemoni" (2005), Bizet' "Carmeni" (2007) ja Massenet' "Thaïs'" (2009), koostöös Kaunase Riikliku Muusikateatriga Verdi "Attila" (2011), Rimski-Korsakovi "Tsaari mõrsja" (2013), Verdi "La traviata" (2017), Bellini "Kapuletid ja Montekid" (2019), Rossini "Türklane Itaalias" (2021) ja Massenet' "Tuhkatriinu" (2023); koostöös Vanemuise Teatriga (2015) Verdi ooperi "Aida". 
Aastast 2014 elab ja töötab Leedus, kus ta tegutseb 
Kaunase Riikliku Muusikateatri ja Panevežyse Muusikateatri dirigendina.
Paul Mägi

Paul Mägi (sündinud 13. oktoobril 1953) on eesti dirigent ja õppejõud, Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia professor.
Paul Mägi on ka tunnustatud džässviiuldaja, kes on mänginud koos Londoni BBC orkestri ja Bostoni sümfooniaorkestriga.
Ta on lõpetanud Tallinna 42. Keskkooli (praegu Kadrioru Saksa Gümnaasium).
Töökäik.
1978. aastal pani Paul Mägi aluse Eesti Raadio Kammerorkestrile. Aastatel 1984–1991 töötas ta Rahvusooperi Estonia dirigendina.
1990–1994 oli Läti Riikliku Sümfooniaorkestri kunstiline juht ja peadirigent. Tema juhtimisel astus orkester muuhulgas üles Rootsis, Šveitsis, Saksamaal, Hispaanias, Itaalias ja Austrias, festivalidel Amsterdamis, Portugalis, Suurbritannias, Belgias ja Prantsusmaal.
Aastal 1995 naasis Mägi Estoniasse, kus töötas 2002. aastani kunstilise juhi ja peadirigendina. 2004–2017 oli ta Uppsala Kammerorkestri kunstiline juht ja dirigent ning 2011–2020 ühtlasi Vanemuise teatri muusikajuht ja peadirigent. 
Praegu on ta EMTA sümfooniaorkestri peadirigent.
Kontserdid ja lavastused.
Paul Mägi on juhatanud kontserte USA-s (Detroiti SO), Venemaal (Moskva Filharmoonia Orkester), Soomes, Ukrainas, Rootsis (Rootsi Raadio SO, Kuninglik Filharmooniaorkester, Göteborgi SO, Malmö SO), Norras, Taanis, Itaalias, Prantsusmaal, Belgias, Hollandis, Portugalis, Leedus, Bulgaarias, Poolas, Saksamaal, Hispaanias, Šveitsis, Ecuadoris, Iirimaal ja mujal.
Rahvusvahelised lavastused, milles Paul Mägi on osalenud: Gioachino Rossini "Itaallanna Alžiiris", Giuseppe Verdi "Trubaduur", Johann Straussi "Nahkhiir" Soomes, Puccini "Õde Angelica" ja "Gianni Schicchi" Rootsis, Aleksandr Dargomõžski "Rusalka" Wexfordi Festivalil Iirimaal, Modest Mussorgski "Boriss Godunov" Nantesi Ooperis, Georges Bizet' "Carmen" Belgias ja Küprosel, Giacomo Puccini "La Bohème" Rootsi Kuninglikus Ooperiteatris, Verdi "Rigoletto" Malmö Ooperis, Moskva Helikoni ooperiteatriga Salzburgi Festspielhausis, Prantsuse Raadio Festivalil Montpellier’s, Champs-Elyseé teatris Pariisis ja mujal.
Nikolai Aleksejev

 
Nikolai Gennadjevitš Aleksejev (vene keeles "Николай Геннадьевич Алексеев"; sündinud 1. mail 1956 Leningradis) on vene dirigent.
Ta on Peterburi uue dirigeerimiskoolkonna üks silmapaistvam esindaja. Nikolai Aleksejevi nimi sai muusikamaailmas tuntuks, kui ta võitis VII Herbert von Karajani nimelise rahvusvahelise dirigentide konkursi (1982). 
1983. aastal lõpetas ta Leningradi konservatooriumi sümfooniaorkestri dirigeerimise erialal – juhendajateks Arvīds ja Mariss Jansons. 
Pärast mõneaastast töötamist Peterburi Maria Teatris (tolleaegne Leningradi Kirovi-nimeline teater) sai Nikolai Aleksejevist 1985. aastal Uljanovski Filharmoonia sümfooniaorkestri dirigent (hiljem ka peadirigent). Samal aastal võitis ta Vaclav Talichi nimelise rahvusvahelise dirigentide konkursi Prahas ning rahvusvahelise dirigentide konkursi Tokyos. Nikolai Aleksejev on juhatanud kõiki Moskva ja Peterburi tähtsamaid sümfooniaorkestreid ning andnud kontserte Euroopas, USAs ja Jaapanis. Aastail 1995–1998 oli ta seotud Zagrebi Filharmoonia sümfooniaorkestriga Horvaatias. 2000. aastast on Nikolai Aleksejev Peterburi Filharmoonia sümfooniaorkestri dirigent, 2001. aastast koordineerib ta Peterburi Filharmoonia kammerorkestri tööd ning hooajal 2002/2003 oli ta Moskva Suure Teatri esimene külalisdirigent.
Hooajal 1997/1998 oli Nikolai Aleksejev ERSO esimene külalisdirigent ning alates 2001. aasta sügisest kuni 2010. aasta sügiseni oli ta ERSO peadirigent ja kunstiline juht.
Alexandre Liwentaal

Alexandre Liwentaal (3. jaanuar 1868 Šveits – 13. august 1940 Kanada) oli aviaator. 
Alexandre Liwentaali isapoolne suguvõsa on pärit Eestist Liivi mõisast Läänemaal.
1894. aastal sooritas ta Inglismaal isevalmistatud purilennukil 80-meetrise lennu.
1897. aastal ületas ta kuumaõhupalliga Alpid.
Töötas insenerina krahv Ferdinand von Zeppelini tehases Saksamaal.
1906. aastal osales National Geographicu ekspeditsioonis, mille eesmärk oli vallutada kuumaõhupalliga põhjapoolus.
Alexandre Liwentaal oli tegev umbes 20 valdkonnas, seal hulgas auto- ja sõjatööstuses.
Ülemiste Citys asuv Lõõtsa 12 kontorihoone kannab Alexandre Liwentaali nime.
Uneapnoe

 
Uneapnoe (ladina keeles "apnoe obstructiva"; sõna päritolu: vanakreeka keeles "apnoe" 'hingamatus') on une ajal tekkiv hingamiskatkestus (magamisaegne hingamatuse sündroom).
Sündroomi iseloomustus.
Hingamispausidega norskamine (ülemiste hingamisteede täielik või osaline lõtvumine ja kokkuvajumine) on tegelikult krooniline hapnikudefitsiiit, mille käes vaevleb uneajal rakutasemel kogu organism, võideldes "nähtamatu kägistava vaenlasega" iga hapnikusõõmu pärast. Nende rohkearvuliste episoodidega kaasneb iga kord vere hapnikusisalduse järsk vähenemine ja süsihappegaasi sisalduse suurenemine: organismis käivitub SOS-signaal, paisates keset täielikku unerahu verre adrenaliini ja teisi stressihormoone "päästetöödeks". Aju ärkab ja adrenaliin kiirendab südametööd, tõstab vererõhku, stimuleerib ainevahetust, neerude ja teiste organite tööd. Nii möllab lõõgastava ja kosutava ööpuhkuse asemel tõeline keemiavabrik. Hommikuti ärgatakse rampväsinuna, suu kuivab, pea on uimane või valutab, süda peksleb ja vererõhk on kõrge. Pärastlõunal hakkab seletamatu ja üha süvenev väsimus küsima lõivu tukastamise näol. Unevaeguse kumuleerudes halvenevad ajapikku keskendumisvõime, meeleolu ja mälu, häirub ka seksuaalfunktsioon, ajapikku võivad areneda kõrgvererõhktõbi, südame rütmihäired, südame- ja ajuinfarkt, diabeet.
Adrenaliini öine ületootmine soodustab rasvkoe teket. Kuna tervis halveneb pikkamisi, otsitakse väsimuse põhjust sageli vananemisest või ebapiisavast puhkusest. Seevastu tuleks aga teadvustada norskamisega seotud terviseriske ja otsida abi.
Sündroomi kandjad.
Noortel inimestel on uneapnoe suhteliselt haruldane nähtus. Kõige tavapärasem magamisaja hingamatuse sündroomi põdeja on keskaealine, ülekaaluline, lühikese kaela ja mitteesile küündiva lõuaga suitsetav mees. Tihti süveneb sündroom tänu sellele, et inimesed püüavad päevast unisust kompenseerida kaloririkka toidu söömisega. Liigsed kalorid aga põhjustavad tüsedust ning see on üks peamisi uneapnoe tekitajaid, seega ei paranda söömine apnoed, vaid süvendab seda veelgi.
Ravi.
Diagnoositud uneapnoe raviks on välja töötatud spetsiaalne seade, mille tähis on CPAP. Nina kaetakse maskiga, mille küljes on rõhutoru, mis jookseb spetsiaalsesse aparatuuri, mis kontrollib pideva positiivse rõhu andmist hingamisteedele. Operatsiooni kasutatakse siis, kui apnoe põhjuseks on ninapolüübid, adenoidid, pikk pehme suulagi jne.
Somnambulism

Somnambulism ehk unesrändamine ehk kuutõbi on unehäire, mille ajal magaja (unesrändaja) on suuteline nägema ja kõndima (mõnikord ka rääkima). Hiljem ei mäleta unesrändaja juhtunut. Somnambulism esineb sagedamini lastel, vanemaks saades see tavaliselt kaob.
RHK-10-s klassifitseeritakse somnambulism koodiga F51.3
Ajavahestress

Ajavahestress on füsioloogiline ja psühholoogiline seisund, mis on tingitud päeva pikkuse muutumisest reisides üle ajavööndite piiride.
Ida suunas reisides muutub päev näiliselt lühemaks (näiteks kui startida Londonist kell 14.00 kohaliku aja järgi ja jõuda tunni aja pärast Tallinna, on siin kell 17.00), lääne suunas liikudes pikemaks (näiteks kui startida Tallinnast kohaliku aja järgi kell 14.00 ja jõuda tunni aja pärast Londonisse, on kell seal 13.00).
EEG

EEG on lühend, mis võib tähendada järgmist:
Aju

Aju on närvikoest koosnev kompaktne elund, loomade närvisüsteemi keskne osa. 
Aju esineb nii selgrootutel kui ka selgroogsetel loomadel. 
Selgroogsete loomade aju jaguneb seljaajuks ja peaajuks.
Sensoorne deprivatsioon

Sensoorne deprivatsioon on olukord, kus ühe või mitme meeleelundi kaudu välismaailmast saadav andmehulk on märgatavalt vähenenud. 
Eristatakse
Osalise sensoorse deprivatsiooni korral blokeeritakse ainult mõne meeleelundi talitlus, näiteks suletakse silmad vms.
Täieliku sensoorse deprivatsiooni korral (kasutatakse ka mõistet sensoorne isolatsioon) püütakse blokeerida aistmine kõigis meeleelundites. Sensoorse isolatsiooni saavutamisel kerkivad esile eetikaprobleemid – kas uurimise eesmärgil on õigus sekkuda inimese füsioloogilistesse protsessidesse sellisel määral, et saavutatakse nn puhta aju seisund või sündroom: seisund, mil aju on eraldatud keskkonnast sellisel määral, et ajju ei saabu ühtegi välisimpulssi.
Lühiajalist sensoorset deprivatsiooni kasutatakse rahunemiseks, pikema kestusega deprivatsioon võib esile kutsuda rahutust, keskendumishäireid, hallutsinatsioone ja ebameeldivustunnet. Samuti võib pikema deprivatsiooni tagajärjel ajutiselt tekkida nägemis- ja kirjutamishäireid ning intellektuaalsete võimete langust.
Sensoorne deprivatsioon võib tekkida näiteks kaugsõiduautojuhtidel või pikki vahemaid läbivatel lenduritel. Sellistel juhtudel on kuulmis- ja nägemiselunditele antav signaal ühetaoline ja selle vältimiseks vajavad nad aju stimuleerimiseks ärritavat signaali.
Depressant (ökoloogia)

Depressant on aine, mis vähendab vee aurumist (näiteks veekogust või põldudelt). Depressante kasutatakse näiteks väheste sademetega piirkondades põllumajanduses.
Depressant

Depressant on üldnimetus ainetele, mis pärsivad närvisüsteemi talitlusavaldusi – nii psüühilisi funktsioone kui neuroloogilisi funktsioone.
Teatud juhtudel on närvisüsteemi depressandid näidustatud ravimitena (tänapäeval bensodiasepiinid, varem barbituraadid).
Närvisüsteemi depressantideks on ka uimastid. Uimastitena tarvitatavate depressantide hulka kuuluvad näiteks alkohoolsed joogid ja rahustid, mõneti eraldiseisvana ka oopium jt opiaadid, kanepitooted.
Uimastid tekitavad juba väikestes kogustes tarvitamisel pidurdusprotsesside pärssimise tõttu eufooriat ning sageli alandavad tundlikkust, pikendavad reaktsiooniaega ja pärsivad motoorseid reaktsioone. Suuremates kogustes tarvitamine muudab enamasti kõne segaseks ja võib tarvitaja viia teadvusekaotuseni.
Mitme depressandi koostarvitamisel võimendavad nad üksteise mõju.
Depressandi vastand on stimulant.
Oopium

 
Oopium (lad &lt; kr "opion" 'magunamahl'; vanemas eestikeelses kirjanduses ka "laudanum", "mekoonium") on unimaguna valmimata kupardest saadav kuivatatud piimmahl.
Euroopa farmakopöa järgi on droogiks tooroopium ("Opium crudum") – magunaliste sugukonna taimeliigi unimaguna varaküpsuses kuparde kuivanud piimmahl, mis kogutakse kokku ja rullitakse kas pallikesteks (oopiumikummi) või peenestatakse pulbriks (jahvatatud oopium). (Raal, 418:2010b)
Tooroopium peaks sisaldama vähemalt 10% morfiini ja kodeiini vähemalt 0,1%.
Oopiumist toodetavat heroiini tarvitatake peamiselt narkootikumina. (Raal, 419:2010b)
Oopiumi tarvitamine tekitab väikeste koguste puhul algul ärritust, hiljem mõjub rahustavalt, valu vaigistavalt ja uinutavalt. Oopiumi korduv tarvitamine tekitab ravimisõltuvuse. Oopium ja selle valu vaigistavad alkaloidid on narkootikumid ja nendest valmistatud ravimite üle peetakse eriarvestust.
Oopium on lähtematerjaliks poolsünteetilisele narkootilisele ainele heroiinile.
Oopiumis leiduvaid alkaloide nimetatakse opiaatideks.
2007. aastal toodeti 93% maailmaturule jõudnud oopiumist ÜRO andmetel Afganistanis, eriti selle edelaosas. Pool Afganistani oopiumist pärines omakorda Helmandi provintsist.
1990. aastatel pärines enamik oopiumitoodangust Birmast.
Opiaadid

Opiaadid on farmakoloogias oopiumialkaloide sisaldavate ravimite rühma koondnimetus.
Algselt kasutati nimetust oopiumitinktuuri kohta, mida valmistati tooroopiumist. 
Tänapäeva farmakoloogias nimetatakse opiaatideks ka oopiumalkaloidide derivaate sisaldavaid poolsünteetilisi ravimeid. Opiaatideks nimetatakse ka morfiini derivaate. 
Osade allikate kohaselt on opiaadid opioidide sünonüümiks. 
Opiaadid mõjutavad inimorganismi tervikuna ja on suure sõltuvuspotentsiaaliga. Selle täpseid mehhanisme seni ei tunta, kuna opiaadid sarnanevad endorfiinidega (organismi enda morfiinidega), siis kinnituvad nad samadele retseptoritele.
LSD

LSD ehk lüsergiinhappe dietüülamiid (inglise keeles "Lysergic acid diethylamide"; teised nimetused LSD-25, hape, mark, ellekas, Ruut, reis, trip) on poolsünteetiline hallutsinogeenne psühhedeelikum ning psühhoanaleptikum.
See on lüsergamiidide hulka kuuluv keemiline ühend, mida sünteesitakse harilikust tungalterast saadavatest ühenditest. 
LSD on serotoniini retseptorite 5-HT2A agonist, millel on dopaminergiline toime. 
LSD sünteesis esimesena 1938. aastal Baselis Sandoze laboratooriumis šveitslasest keemik Albert Hofmann, kes otsis migreeniravimit. Tollal jättis Hofmann LSD kõrvale, kuid 5 aastat hiljem ainega juhuslikult kokku puutudes avastas selle psühhedeelsed omadused. 1950.–1960. aastatel kasutati LSD-d tootenimega Delysid psühhoteraapia abivahendina. Samuti uuriti aine kasutamist "tõeseerumina" (CIA projekt MKULTRA). LSD keelustati Ameerika Ühendriikides 1966. aastal, seejärel ka mujal maailmas.
LSD populaarsuse tippaeg oli hipiajastul. 
Uimastit tarvitatakse suu kaudu, mõjuperiood ("trip") kestab 6–12 tundi. Mõju on väga intensiivne, kasutajal võib tekkida "kehast väljumise tunne", ta võib näha mitmesuguseid hallutsinatsioone. LSD tarvitajal tõuseb vererõhk ja kehatemperatuur, kiireneb pulss ja hingamissagedus. Tavaliselt laienevad pupillid, tugevnevad refleksid ja väheneb koordinatsioonitaju. Uimasti tarvitajat võib iseloomustada ka hajevil olek, letargia, uimasus, ebakindlad liigutused ja üle keha värisemine.
LSD tekitatav sõltuvus on tagasihoidliku intensiivsusega, samuti on LSD tarvitamisest raske saada üledoosi, sest surmav annus on tavalisest annusest tuhandeid kordi suurem. Jaanus Harro on raamatus "Uimastite ajastu" öelnud: "..küll aga võib kaotada võimu enda üle. Kui närvihälvitite maailmale ongi võõras kihutav sund uue annuse järele, siis omamoodi sõltuvust võib neidki tarbijaid vaadates näha. [---] Nii et on siiski põhjust kõnelda käitumusliku ja sotsiaalse sõltuvuse tekkimisest."
LSD tarvitamisel tekkiv reaalsustaju kadu ja hallutsinatsioonid võivad põhjustada õnnetusjuhtumeid, kui inimene nende ajel tegutseb.
19. aprillil tähistavad neuropsühhofarmakoloogia entusiastid kogu maailmas nn jalgrattapäeva ("Bicycle Day"). Nimelt manustas Šveitsi keemik Albert Hofmann just sel kuupäeval 1943. aastal enda arvates väikese koguse (250 mikrogrammi) tungalterast sünteesitud ühendit LSD-25. Aine hakkas talle mõjuma teel laboratooriumist koju jalgrattasadulas.
Hallutsinogeen

Hallutsinogeen on narkootikum, mis muudab taju ja kutsub esile hallutsinatsioone.
Liigitus.
Hallutsinogeenid liigitatakse päritolu järgi looduslikeks ja sünteetilisteks.
Looduslike hallutsinogeenide hulka kuuluvad näiteks meskaliin (pärit "peyote"-kaktusest), psilotsibiin (seened), LSA (taevassinine lehtertapp ehk "Morning Glory") jpt. Ka kanepisaadused võivad põhjustada hallutsinatsioone .
Sünteetiliste hallutsinogeenide tuntuim esindaja on LSD. Teistest tuntumatest sünteetilistest hallutsinogeenidest võiks mainida fentsüklidiini (PCP) ja ketamiini. Sünteetilistest ainetest arvatakse hallutsinatsioone tekitava toime tõttu selesse rühma aeg-ajalt ka "[MDMA]]" ja temasarnased amfetamiini derivaadid.
Toime.
Hallutsinogeenide toime mõjul ilmnevaid elamusi nimetatakse slängis "trip"'iks (inglise sõnast "trip" 'reis, ränd'). Kui elamused on negatiivse sisuga, kasutatakse väljendit "bad trip" ('halb reis'). "Bad trip"'i korral on tavaline paranoia, tõesena tunduvad mõtted jälitamisest või tagaajamisest ning ähvardavad hallutsinatsioonid (koletised, ründavad loomad jms).
Hallutsinogeenide poolt tekitatud füüsiline sõltuvus on tagasihoidliku intensiivsusega (higistamine, käte värisemine). Sagedamini esineb psüühiline sõltuvus (unehäired, ärevus). Hallutsinogeenid võivad rohkem kui teised narkootikumid vallandada püsivaid psüühikahäireid. Näiteks võivad algselt LSD toime all tekkinud elamused jääda püsima ka pärast aine otsese mõju lakkamist – inimesel tekib psühhootiline seisund.
Deuteerium

Deuteerium ehk raske vesinik (keemiline sümbol D või 2H) on vesiniku isotoop, milles erinevalt tavalisest vesinikust, mille aatomituumas on üks prooton, on lisaks veel üks neutron.
Deuteeriumi aatommass on 2,014101795 "u" (aatomimassi ühikut) ehk 3,344548127•10−27kg. Deuteeriumi tuuma ehk deutroni mass on vastavalt 2,01355323 "u" ehk 3,3436372•10−27kg
Levik.
Deuteeriumi leidub maailmameres keskmiselt 1 2H aatom 6400 H aatomi kohta, ehk umbes 0,156 ‰.
Lihtained ja ühendid.
Ülimalt väikestes kogustes esineb deuteerium kui lihtaine. See on omadustelt diprootiumi H2 sarnane gaas valemiga 2H2 või D2.
Deuteeriumi levinuim ühend universumis on ühend prootiumi 1H aatomiga ehk 2H 1H või DH.
Deuteerium moodustab hapnikuga reageerides vee erivormi, mis on tuntud raske vee nime all.
Mürgisus.
Deuteeriumi ühendid on imetajatele, sealhulgas inimestele mürgised: umbes 15 protsendi vee asendamine raske veega (2H2O) tekitab rottidel tervisehäireid ja 25...30 % asendamine on surmav.
Kasutamine.
Väikestes kogustes (paar grammi inimese puhul, enam-vähem võrdne raske vee loomulikku sisaldusega kehas) kasutatakse deuteeriumi meditsiinis ainevahetuse jälgimiseks.
Triitium

Triitium (kr "tritos" 'kolmas') ehk üliraske vesinik (keemiline sümbol T või 3H) on vesiniku isotoop, mille tuumas on lisaks ühele prootonile kaks neutronit.
Triitiumi aatommass on 3,01686.
Triitium on radioaktiivne poolestusajaga 12,32 aastat. Radioaktiivsel lagunemisel emiteerib triitium nõrka beetakiirgust.
Ühendid.
Triitiumi reageerimisel hapnikuga moodustub vesi T2O (üliraske vesi).
Levik.
Looduses esineb triitiumi väga väikestes kogustes. Ta tekib enamasti atmosfääri ülakihtides kosmilise kiirguse mõju tõttu atmosfääris leiduvatele gaasidele.
Levinuim triitiumi tekke mehhanism toimib, kui lämmastiku molekulid on avatud kosmilisele neutronivoole. Saades juurde ühe neutroni, laguneb lämmastiku tuum süsiniku ja triitiumi tuumaks. Triitiumi lühike poolestusaeg (12,32 aastat) ei võimalda looduslike varude kogunemist.
Triitiumi tootmine.
Kuna looduses leidub triitiumit väga vähe siis toodetakse teda rakenduslikuks otstarbeks tuumareaktsioonide abil. Triitiumit kasutatakse muu hulgas reageeriva ainena vesinikupommis, radioaktiivse indikaatorina bioloogias ja keemias. Relvadel kasutatakse helendavat triitiumit öösihikutel.
Ohtlikkus.
Triitium on ohtlik oma radioaktiivsuse tõttu. Väikese energia (maksimaalselt 18 keV) tõttu ei läbi 3H beetakiirgus nahka, aga omastatuna on triitium ohtlik.
Ivan Pavlov

Ivan Petrovitš Pavlov (vene keeles "Иван Петрович Павлов"; 26. september 1849 Rjazan – 27. veebruar 1936 Leningrad) oli vene füsioloog, tingitud reflekside ehk Pavlovi reflekside avastaja.
Ta pälvis 1904. aastal Nobeli füsioloogia- või meditsiiniauhinna vereringe füsioloogiat ja seedimist käsitlevate teadusuuringute eest. Ta oli esimene Nobeli auhinna laureaat Venemaal.
Õpingud ja teadustöö.
Ivan Pavlov õppis Peterburi ülikoolis.
Tema töö oluliseks edasiarendajaks oli Pjotr Anohhin.
Pavlov ja Venemaa revolutsioonid.
1917. aastal toimunud revolutsioonide ajal keeldus Pavlov lahkumast Venemaalt, vaatamata teda tabanud ülekohtule – temalt konfiskeeriti teadustööde eest saadud kuus kuldmedalit ja natsionaliseeriti panka deponeeritud Nobeli auhinna rahaline osa.
Hiljem keelasid võimud tal emigreeruda, kartes tema paljastusi Nõukogude Venemaa tegelikkuse kohta. Pärast inglise kirjaniku Herbert Wellsi külaskäiku nälgiva Pavlovi juurde ja Rahvusvahelise Punase Risti palveid lubada tal emigreeruda võeti Pavlovi olukord erikontrolli alla ning talle eraldati elatusvahendeid. Pärast seda lubati tal järelevalve all reisida välismaale: Soome, Suurbritanniasse, Ameerika Ühendriikidesse ja Prantsusmaale. Tal oli võimalus välismaale jääda, kuid ta keeldus sellest.
Suvitamine Eestis.
Ivan Pavlov veetis koos perega 26 suve Eestis Sillamäel (täpsemini selle külje all Türsamäel ehk Tiurselis).
Surm.
Ivan Pavlov pooldas tervislikku eluviisi ja oli tugeva tervisega, kuid 1936. aastal haigestus ta mingisse gripilaadsesse viirushaigusse, nagu ta ise iseloomustas, ning pöördus sugulaste soovitusel arsti poole (selleks oli hiljem Maksim Gorki "surnuksravimise" eest süüdi mõistetud ja 1941. aastal maha lastud D. Lepnev), kes tegi talle süsti. Seejärel Pavlovi tervis halvenes ning ta sai aru, et on suremas.
Surma lähenemist tundev Pavlov kutsus oma õpilased kokku ja kirjeldas oma tundmusi, kuni ta suri. Ühele juhuslikule külastajale öeldi: "Akadeemik Pavlov on hõivatud. Ta sureb."
Erguti

Erguti ehk stimulant on aine, mis ergutab kesknärvisüsteemi. Tavaliselt suurendavad ergutid südame rütmisagedust, vererõhku ja lihastoonust ning ergutavad mõttelendu. Tuntumad ergutid on kofeiin ja nikotiin ning uimastite hulka kuuluvad kokaiin ja amfetamiin. Eestis on meditsiinis kasutuses metüülfenidaat (Ritalin).
Paljude kasutajate arvates suureneb ergutite kasutamisega nende töövõime, tegelikult suureneb enamasti ainult tähelepanuvõime ja pikeneb reaktsiooniaeg.
Ergutite vastandiks on depressandid.
Dordže

Dordže on Tiibeti budismis kaheksaharuline rituaalne ese, mida laama rituaalide ajal käes hoiab. 
See on püha sümbol (valgustuse piksenool), mis tähendab järsku muutust ("bodhi") inimese teadvuses.
Dordže on seotud ka vastandite ühtsusega. Rituaali ajal pannakse meesalget (osavalt väljendatud kaastunne) sümboliseeriv dordže paari kellukesega ("drilbu"), mis väljendab naisalget (tühjusetarkus). Nende kahe alge ühendus on valgustunud meel. 
Tiibetis antakse lastele sageli eesnimeks Dorje. Tiibetlased usuvad, et see annab lapsele sellise vaimu nagu inimkonda kaugelt aitaval bodhisatval. 
Indias vastab dordžele vadžra (sanskriti "vajra").
Porsumine

Porsumine (inglise "chemical weathering") on kivimeid moodustavate mineraalide murenemine keemiliste protsesside tagajärjel.
Murenemine jaotatakse tavaliselt porsumiseks ja rabenemiseks ehk keemiliseks ja füüsikaliseks murenemiseks. Valdav osa murenemisest on porsumine. 
Porsumine tuleneb sellest, et murenevaid kivimeid moodustavad mineraalid ei ole atmosfääritingimustes (st atmosfääriga kokku puutudes) stabiilsed. Porsumine on näiteks kivimite lagunemine või ümberkristalliseerumine hüdrolüüsi, oksüdeerumise, hüdratatsiooni, lahustumise või ioonvahetuse tagajärjel.
Erinevalt rabenemisest, mis vaid lammutab olemasolevad kivimid väiksemateks tükkideks, võib porsumine esile kutsuda olemasolevaist kivimitest uute, atmosfääritingimustes stabiilsematest mineraalidest koosnevate kivimite tekke. Sellised kivimid on näiteks settekivimid.
Porsumine on näiteks päevakivide muutumine savimineraalideks (hüdrolüüs), lubjakivide lahustumine põhjavees sisalduvate ioonide mõjul (lahustumine), pürokseeni muutumine hematiidiks ja kvartsiks (oksüdeerumine), hematiidi muutumine götiidiks (hüdratatsioon) jne. 
Kõige tõenäolisemalt porsuvad mineraalid, mis atmosfääritingimustes on kõige ebastabiilsemad ehk teiste sõnadega need mineraalid, mille stabiilse oleku tingimused erinevad kõige rohkem normaaltingimustest. Näiteks oliviin kristalliseerub magmast kõrgemal temperatuuril kui päevakivid, mistõttu on ta ka kergemini murendatav.
Saarestik

Saarestik ehk arhipelaag on mitme omavahel lähestikku paikneva saare kogum.
Saarestiku saared on tavaliselt tekkelt sarnased. Näiteks Hawaii saared on kuuma täpi vulkanismi saadus, Lääne-Eesti saarestik aga glatsioisostaatilise maakerke tulem.
Saarestikuks võidakse nimetada ka saari koos neid ümbritseva merealaga.
Tsam

Tsam on Tiibeti budismis rituaalne tants, mida tantsitakse maskides ja ornamentidega kaunistatud kostüümides. 
Tsam on budistlik religioosne ja teatraalne etendus nagu ooper.Etendatakse igasugu erinevaid stseene jumaluste ja suurte gurude elulugudest.
Tantsu saadavad mungad Tiibeti traditsioonilistel muusikainstrumentidel. 
Sageli on "tsam"-tantsude moraaliks mitte kahjustada teadvusega olendeid. Nende vaatamine toovat õnnistust. 
Bhutanis tantsitakse "tsam"-tantse iga-aastastel pidustustel ("tsechu"). Mõnel pidustusel laotatakse lühikeseks ajaks lahti suur maal ("thongdrol"), mille pelk nägemne vabastab vaatajad patust. 
Tiibetis on Hiina võimud "tsam"-tantsude esitamist piiranud. Lhasas on see ära keelatud.
David Wechsler

David Wechsler (12. jaanuar 1896 – 2. mai 1981) oli ameerika psühholoog.
Ta on tänapäeval väga populaarsete intelligentsustestide (Wechsleri intelligentsusskaalade) autor.
Wechsleri definitsiooni kohaselt on intelligentsus indiviidi üldine võimekus käituda eesmärgipäraselt, mõelda ratsionaalselt ja tulla keskkonnas edukalt toime.
Elulugu.
Wechsler sündis Rumeenias Lespezis juudi päritolu peres ja immigreerus lapsepõlves koos vanematega Ameerika Ühendriikidesse. Ta õppis New Yorgis koolis City College of New York ja Columbia ülikoolis, kus ta kaitses 1917. aastal magistritöö ja 1925. aastal doktoriväitekirja (juhendaja Robert S. Woodworth). 
I maailmasõja ajal, õppides Charles Spearmani ja Karl Pearsoni käe all, tegi ta koostööd Ameerika Ühendriikide armeega, et töötada välja testid uute noorsõdurite värbamiseks.
Pärast lühikesi tööülesandeid eri valdkondades (sealhulgas viis aastat erapraksist) oli Wechsler aastatel 1932–1967 Bellevue Psühhiaatriahaigla peapsühholoog. 
Wechsler suri 1981. aastal, kui tema psühholoogiatestid olid juba kõrgelt hinnatud.
Kristall

Kristall on korrapäraselt paigutunud aatomeist koosnev tahke homogeenne ja regulaarselt korduva ühikrakuga struktuur.
Laiendatud definitsiooni kohaselt on kristall aine, mis ilmutab difraktsioonipildis teravaid maksimume ehk milles esineb kaugkorrastatus. See võimaldab kristalli mõiste all käsitleda ka kvaasikristalle.
Sageli on ainel kindel kristalliline struktuur, kuid pole haruldane, et ainel on mitu võimalikku kristallstruktuuri ja see, missuguses aine neist on, sõltub keskkonna temperatuurist. Leidub niisuguseidki aineid (näiteks süsinik, raud ja kvarts), millel samal temperatuuril võib olla mitu kristallstruktuuri. Seda nimetatakse polümorfismiks.
Kristalli osakeste tihedust iseloomustab koordinatsiooniarv, mis näitab, kui mitu lühimat osakest igal osakesel on.
Kristallstruktuuri püsivus on tingitud osakestevahelisest seosest. Selle järgi eristatakse nelja liiki kristalle.
Ideaalses kristallis on osakeste paigutus rangelt korrapärane. Reaalsetes kristallides see nii ei ole soojusliikumise ja kristallivõre defektide tõttu. Ühtse kristallivõrega terviklikku kristalli nimetatakse monokristalliks erinevalt polükristallilisest kehast, mis koosneb üksteise suhtes suvaliselt orienteeritud monokristalliteradest. Monokristallid võivad olla korrapärase hulktahuka kujulised ning mehaaniliste, elektriliste ja teiste füüsikaliste omaduste suhtes anisotroopsed. Tehnikas kasutatavad kristallid ja sulamid on harilikult polükristallilised ning nende omadusi saab muuta mehaanilise ja termilise töötlemisega.
Kristallide korrapärase siseehituse välispidiseks väljenduseks on siledate ja kindlate seaduspärasuste alusel moodustunud tahkudega kristallvormid. Kõik kristallid jagatakse kuue süngoonia vahel, mis omakorda koosnevad 32 punktigrupist.
Kristallide struktuur mõjutab aine mehaanilisi, elektrilisi, magnetilisi, optilisi ja muid omadusi. Polümorfsetel ainetel võivad eri kristallstruktuuride omadused väga suurel määral erineda, näiteks süsiniku vorm teemant on üks kõige kõvemaid teadaolevaid aineid, aga teine vorm grafiit on eriliselt pehme aine. Isegi ideaalse kristallstruktuuriga aine omadused, näiteks läbipaistvus ja elastsus, võivad eri suundades erinevad olla ning seda nimetatakse anisotroopiaks.
Elektronide liikumist kristallivõre perioodilises väljas kirjeldab tsooniteooria. See seletab tahkete ainete elektrilisi, optilisi, mehaanilisi ning osaliselt ka soojuslikke ja magnetilisi omadusi, mis tulenevad valentselektronidest.
Vääriskivid, poolvääriskivid ja ehtekivid on tavaliselt kristallid. Need on väärtuslikud kõvaduse ja ilu, sageli ka värvuse tõttu.
Pooljuhid on enamasti kristalsed ained.
Kristallide uurimisega tegeleb kristallograafia.
Raymond Bernard Cattell

Raymond Bernard Cattell (20. märts 1905 – 2. veebruar 1998) oli ameerika ja Suurbritannia psühholoog. Peamised tegevusvaldkonnad olid intelligentsuse ja isiksuseomaduste mõõtmine.
Intelligentsus.
Cattell liigitas intelligentsuse kaheks, teineteisele vastanduvaks pooleks:
Fluiidne intelligentsus saavutab haripunkti 20. eluaastaks ja hiljem langeb mõningal määral. Kristalliseerunud intelligentsus areneb kogu elu jooksul.
Isiksuseomadused.
Cattell kasutas Allport-Odberti 4500-omaduselise isiksuseomaduste nimekirja analüüsimiseks faktoranalüüsi ning sai tulemusi taandades 12 faktorit, millele lisas neli, mille ilmnemist ta eeldas. Nii koostas ta 16-faktorilise isiksuseomaduste loetelu (16PF). Cattelli isiksuse faktorid koos klassikaliste tähistega on järgmised:
Kükloobid

Kükloobid on vanakreeka mütoloogias hiiglased, kelle ainus silm on otsaesisel.
"Odüsseias" kirjeldatud Poseidoni poeg Polyphemos oli kükloop. 
Arvatavasti on sellise müütilise kuju aluseks juhuslikult leitud väljasurnud kääbuselevantide koljud, mille esiosas londi kinnituskohal on suur ava.
Howard Gardner

Howard Earl Gardner (sündinud 11. juulil 1943 Scrantonis) on Ameerika Ühendriikide psühholoog. Ta töötab Harvardi ülikoolis. 
1983. aastal esitas Gardner multiintelligentsuse teooria, mille kohaselt intelligentsus tähendab võimeid probleeme lahendada ja midagi luua. Erinevalt Charles Edward Spearmani definitsioonist väidab Gardner, et üldist vaimset võimekust pole olemas, vaid selle asemel on vähemalt seitse üksteisest erinevat, oma seaduspärasuse ja loogikaga vaimset võimekust:
Gardneri teooria pole rajatud kontrollitavatele faktidele, vaid usule – seepärast on nimetatud võimekusi väga raske mõõta ja paljud peavad seda teooriat küsitavaks. Teooria kaitseks räägivad juhtumid, kus indiviid on kaotanud ajukahjustuse tõttu mõne oma vaimse võimekuse ja säilitanud ülejäänud.
Tunnustus.
Howard Gardner pälvis 1981. aastal MacArthuri auhinna.
2006. aastal valiti ta Ameerika Filosoofiaseltsi liikmeks.
Lennuk (täpsustus)

Lennuk on Eesti rahvuseeposes "Kalevipoeg" Kalevipoja laeva nimi.
Selle järgi on nime saanud:
Robert Sternberg

Robert Sternberg (sündinud 8. detsembril 1949 Newarkis) on ameerika psühholoog, kolmekomponendilise intelligentsusteooria autor.
Kolmekomponendiline intelligentsusteooria.
Sternbergi arvates mõõdavad tavalised intelligentsustestid ainult analüütilist intelligentsust, kuid tegelikult koosneb intelligentsus kolmest osast:
Armastuse teooriad.
Sternberg uuris ka armastust ning töötas välja armastuse kolmnurgamudeli, ka teisi armastuse teooriad ja mõõtmisskaala.
Armastuse kolme komponendi teooria.
Sternbergi armastuse kolme komponendi teooria kontekstis on (1986, 1998) on armastusekogemusel kolm komponenti: kirg, lähedus ja kohustus ("decision/commitment"). Need võivad esineda üksi või mitmesugustes kombinatsioonides ja neil on mitmeid erinevusi. Ainult läheduse puhul on tegemist armastusega sõprade vahel, kire puhul pimeda armumisega esimesest pilgust. Nende kolme armastuse komponendi kombinatsioonid annavad 8 armastussuhte liiki. Nii näiteks on mittearmastuse korral puudu nii lähedus, kirg kui ka otsustus/pühendumus. Kui suhtes on vaid kohustuse komponent, siis tegemist on tühja armastusega, mil indiviid on otsustanud armastada teist inimest ja on pühendunud. Romantiline armastussuhe koosneb kirest ja lähedusest ilma kohustuseta. Vennalik armastus koosneb lähedusest ja kohustusest; selline suhe võib valitseda ka staažikate abielupaaride vahel. Mõtlematu armastus koosneb kirest ja kohustusest, kuid selles puudub ühendav ja stabiliseeriv lähedus. Ainult küps armastus ("consummate love") tuleneb kõigist kolmest komponendist ja selle alalhoidmine nõuab pidevat pingutust.
Robert Sternberg töötas nende kolme armastuse komponendi hindamiseks välja armastuse kolmnurgaskaala (lüh TTLS).
William Lewis Stern

William Lewis Stern (29. aprill 1871 – 27. märts 1938) oli juudi päritolu Saksa psühholoog, intelligentsuskvoodi ehk IQ kasutuselevõtja, isiksusepsühholoogia ja intelligentsuspsühholoogia pioneer.
Teda peetakse intelligentsuskvoodi ehk IQ mõiste loojaks, mida hiljem kasutasid Lewis Therman ja teised teadlased IQ testide väljatöötamisel, mis põhineb Alfred Binet' tööl. Stern on saksa kirjaniku ja filosoofi Gunther Andersi isa.
1897. aastal leiutas Stern helikõrguse variaatori, mis andis võimaluse uurida inimese heli taju enneolematul moel.
Elukäik.
Stern sündis Berliinis, ta on kuulsa Saksa-juudi reformi filosoofi Sigismund Sterni pojapoeg. 1893. aastal sai Stern doktorikraadi psühholoogias Berliini Ülikoolis, kus ta õppis Hermann Ebbinghausi käe all. Ta oli aastatel 1897–1916 Breslau Ülikoolis õppejõud. 1916 määrati ta psühholoogiaprofessoriks Hamburgi Ülikoolis, 1933 sai temast psühholoogiainstituudi direktor. Stern kui juut tagandati oma ametikohalt pärast Hitleri võimuletulekut. 1933. aastal emigreerus ta Hollandisse, seejärel siirdus aga Ameerika Ühendriikidesse, kus ta määrati lektoraadiks ja professoriks Duke’i Ülikooli. Ta õpetas Duke’is kuni 1938, mil teda tabas südameatakk ja ta suri.
Ta oli abielus Clara Joseephyga, kes oli erialalt psühholoog. Neil oli kolm last: Hilde, Eva ja Günther, viimasest sai samuti esseist ja mõtleja.
Sterni peeti oma aja juhtivaks noorte psühholoogiks ja üheks tähtsamaks autoriteediks individuaalsete erinevuste psühholoogias. Stern tutvustas võimalusi, kuidas testida intelligentsust ehk teha kindlaks intelligentsuskvoot (IQ). Sterni filosoofiat on välja toodud mitmetes mahukates raamatutes ja seda on nimetatud personalismiks. 
Teda on tsiteeritud hollandikeelses raamatus "De levende Onderneming" ("The Living Company"), mille autoriks on Arie de Geus, kes kasutab Sterni filosoofiat, seletamaks teatud firmade pikaealisust ja läbilööki nagu Shell Oil ja Mitsubishi.
Intelligentsuskvoot

Intelligentsuskvoot (arukuskvoot) ehk IQ (inglise keeles "intelligence quotient") on intelligentsustesti tulemus. Termini võttis kasutusele William Stern.
Stern defineeris IQ suuruse valemiga
formula_1
Tänapäeval kasutatakse IQ arvutamiseks teist metoodikat ja valemit. IQ-teste katsetatakse algselt piisavalt suurel ja esinduslikul valimil ehk normgrupil. Valem:
formula_2
Intelligentsuskvoot näitab intelligentsuse suhtelist, mitte aga absoluutset taset.
John Carlyle Raven

John Carlyle Raven (28. juuni 1902 London – 10. august 1970 Dumfries) oli inglise psühholoog. Tema suurimaks panuseks peetakse Raveni progressiivsete maatriksite testi loomist.
Tema isa suri varakult. Johnil oli kaks õde, kelle eest ta pidi hoolitsema. Johni õpetajad ei lootnud temast palju, kuna ta kannatas düsleksia all. 
Kõigest hoolimata jätkas ta õpinguid ning teenis elatist õpetajana füüsiliste puuetega laste koolis. Tema üheks huviks oli religioonipsühholoogia. Ta töötas assistendina psühhiaatri ja geneetiku Lionel Penrose'i juures, kes uuris vähese vaimse võimekuse põhjuseid ja kasutas Stanfordi-Binet' intelligentsusteste.
Raveni progressiivsete maatriksite test on mittesõnaline intelligentsustest, mis algab lihtsamate ülesannetega ja muutub järjest keerukamaks. Et varasemad intelligentsustestid (Binet'-Simoni test, David Wechsleri testid WAIS ja WISC) sõltusid inimese keelelisest arengust, siis oli väga raske neid teste kõigile inimestele kohandada. Raveni test kõrvaldas selle probleemi.
Binet'-Simoni test

Binet'-Simoni test on Alfred Binet' ja Théodore Simoni 1904. aastal loodud intelligentsustest. See oli maailma esimene intelligentsustest, kuid leidis kasutust ka veel 1960. aastatel. Testi väljatöötamise tingis vajadus tuvastada lapsed, kes normaalkoolis hakkama ei saa.
Test on mõeldud 3–15-aastastele lastele ja noortele, esialgne test sisaldas 30 ülesannet. 
Esimeses järgus anti lapsele ette tema tegelikule vanusele mõeldud test. Kui laps testi täitmisel eksis, anti talle järgmiseks ette nooremale vanusele mõeldud test. Kui laps ei eksinud, siis katsetati kõrgema vanuse testiga. Testi raskusastme suurendamist või vähendamist võis vajadusel korrata.
Testi tulemusena saadi teada lapse vaimne vanus võrreldes tema ealise vanusega.
Intelligentsustest

Intelligentsustest on intelligentsuse (üldise vaimse võimekuse) mõõtmiseks mõeldud test.
Testide usaldusväärsus.
Testide tulemuste põhjal on sõltuvalt testist võimalik leida andekaid inimesi, samuti tuvastada, kas inimese probleemid tulenevad tema vaimsest mahajäämusest, vaimsest alaarengust, dementsusest, või käitumishälvetest.
Testide sooritamisel tuleb hoolikalt jälgida testi sooritamise tingimuste standardsust, muidu võib saada ühel ja samal indiviidil üsna erinevaid testiväärtusi. Standardiseeritud intelligentsustestide reliaablus on kõrge, näiteks Stanfordi-Binet' intelligentsusskaalade 5. väljalaske alaskaalade reliaablus on vahemikus 0,82–0,98 [1].
Olulisemad tegurid, mis võivad märkimisväärselt mõjutada testi tulemusi:
Inimesele endale annab testi tulemus ettekujutuse oma võimetest ja võimaldab tal sellega arvestades oma tulevikku plaanida.
Testide eetiline pool.
Kuivõrd intelligentsustestide tulemused võivad inimese elukäiku mõjutada, siis tasub testide tulemuste puhul arvestada järgmiste asjaoludega:
RPM

RPM või Rpm või rpm on lühend, mis võib tähendada:
Oulu linn

Oulu on Soome rahvaarvult viies linn, Põhja-Pohjanmaa maakonna keskus. Linn asub Oulu jõe suudmes.
Seal asub Soome vanim ja väikseim teaduskeskus Tietomaa.
Ajalugu.
Oulu linna asutas 8. aprillil 1605 Rootsi kuningas Karl IX veidi varem rajatud Oulu kindluse juurde. 18.-19. sajandil oli Oulu tuntud tõrvatootmiskeskus. Oulu sai linnaõigused 1765. aastal. 18. sajandi lõpus oli Oulu Turu järel suuruselt teine linn Soomes. 1822 hävitas tulekahju Oulu kesklinna. 1958 asutati Oulu ülikool, mis andis tugeva tõuke linna arengule. 1990. aastal ületas Oulu elanike arv 100 000 inimest. 1982 asutatud tehnoloogiaküla "Technopolis" oli Põhjamaades esimene omataoline. Tänapäeval on Oulu kiiresti kasvav tehnoloogiakeskus.
1. jaanuaril 2009 liideti Ouluga Ylikiiminki vald, millega Oulu pindala kasvas ligi 4 korda, kuid rahvaarv kasvas vaid 2,5%. Enne seda oli linna pindala 449,53 km², millest maad oli 369,2 km², siseveekogud 10,96 km² ja meri 69,37 km².
1. jaanuaril 2013 liideti Ouluga Haukipudase, Kiiminki, Oulunsalo ja Yli-Ii vald.
Sport.
Jäähokiklubi Oulun Kärpät on tulnud kordvalt Soome meistriks.
Oulu jõgi

Oulu jõgi (soome "Oulujoki", saami "Oulujohka", rootsi "Ule älv") asub Soomes. Jõgi saab alguse Oulu järvest ja suubub Põhjalahte Oulu linna juures. Jõe pikkus on 107 km.
Motivatsioon

Motivatsioon on üldisem asjaolude kogum, mis on käitumise tõukejõuks. Neid asjaolusid nimetatakse motiivideks. Motiive tekitavad vajadused – organismi toimimise seisukohalt olulise ressursi puudujääk.
Motivatsioon on vajaduse rahuldamisele suunatud funktsionaalsete süsteemide eesmärgipärane aktiivsus. Peaaju koores ja koorealustes ajustruktuurides formeerub vajaduse rahuldamise programm, mis tingib ajju saabuva info sihipärase filtreerimise või kindlakujulise struktureerimise. Vajaduse rahuldamisega võib kaduda motivatsiooniline stiimul.
Motiive liigitatakse üldjuhul kolmeks:
Enamasti mõjutab indiviidi käitumist mitu asjaolu korraga ja peamist liikumapanevat jõudu on sageli üpris raske kindlaks teha.
Jiří Poděbradyst

Jiří Poděbradyst ehk Jiří Kunštátist ja Poděbradyst (ka: "Poděbrady" või "Podiebrad" või: "Georg Podiebrad"; tšehhi "Jiří z Poděbrad" ehk "Jiří z Kunštátu a Poděbrad", saksapäraselt "Georg von Podiebrad"; 23. aprill 1420 – 22. märts 1471) oli Böömimaa kuningas 1458–1471.
Ta oli tšehhi aadliku (Viktor Poděbradyst) poeg ning kuulus algselt taboriitide ridadesse. 
Kui Böömimaa oli taas keiser Sigismundi käes, kuulus ta rahulolematute aadlike hulka, kes reaalselt järgnevatelgi aastatel kuningate võimu vaidlustasid. Aastal 1451 oli lapskuningas Ladislaus Postumuse eest regendina valitsev keiser Friedrich III sunnitud määrama riigiregendiks Jiří, sest keisri enda positsioonid olid Austriaski nõrgad, Böömimaast rääkimata. Nii sai Jiříst Böömimaa tegelik valitseja. 
Aastal 1457 suri Ladislaus ootamatult ning aadlikud valisid 1458 uueks kuningaks Jiří Poděbradyst. Teda süüdistati eelmise kuninga mürgitamises, kuid tänapäeval usutakse, et Ladislaus suri leukeemia tagajärjel. Et aga Jiří jätkas hussiitide soosimist ega kartnud ka paavstiga vastuollu minna, tekitas ta välismaal suurt vastumeelsust. Seetõttu on teda nimetatud ka ketserkuningaks. Aastal 1466 heitis paavst Jiří kirikust välja ning keelas igasugused liidud temaga. Selle kasutas ära Böömimaa endine liitlane Ungari kuningas Mátyás Corvin, kes vallutas suure osa Määrimaast (Moravast) ning laskis end Böömimaa kuningaks kroonida. Selle tiitli säilitas ta kuni surmani. Jiří Poděbradyst suri aga 1471. aastal ning seejärel läks tema troon Jagelloonidele.
Karl IV (täpsustus)

Karl IV nime on kandnud mitu valitsejat:
Jõelähtme valla lipp

Jõelähtme valla lipp on Eesti haldusüksuse Jõelähtme valla lipp.
Lipu kinnitas riigiminister Uno Veering 5. mail 1992.
Lipu autor on Priit Herodes.
Lipu kirjeldus.
Valla lipuks on täisnurkne riidekangas, mis on jaotatud vertikaalselt lainelõikeliselt valgeks ja punaseks väljaks. Vardapoolne valge väli moodustab lipu pikkusest 3,5 ühikut. Kanga punasel osal on valge liilia, mille kõrgus on 4/5 lipu laiusest. Lipu laiuse ja pikkuse suhe on 7:11 ja normaalsuurus 105×165 cm.
Põhjendus.
Värvid viitavad Harjumaale, lainelõikeline piit valla seotusele veega (meri, jõgi, kosk). Liilia neitsi Maarja sümbolina sümboliseerib Jõelähtme 14. sajandil neitsi Maarjale pühitsetud kirikult.
Lipu heiskamine.
Valla lipp heisatakse:
Valla lippu kasutatakse valla esindamisel väljaspool selle piire ning valla korraldatavatel avalikel üritustel.
Castello Sforzesco

Castello Sforzesco (varem nimetatud Porta Giovia) on kastell Milanos.
Selle rajamist alustasid 14. sajandil Viscontid ja mida Sforzade dünastia hiljem laiendas. Õigupoolest lammutati Viscontide kastell pärast nende valitsusaja lõppu pea täielikult ja ehitati Sforzade poolt taas üles. Oma lõpliku kuju sai võimas tellistest kindlus 15. sajandil Francesco Sforza valitsusajal.
Lossi renessanss-stiilis peatorn on nime saanud firenzelasest arhitekt Antonio Filarete järgi.
Pärast Itaalia ühendamist läks ehitis, mis seni oli sõjaväe valduses olnud, üle Milano linna käsutusse. Linn alustas kohe kastelli rekonstrueerimist. Restaureerimistöid juhatas Luca Beltrami. Keskne Filarete torn peasissekäigu kohal ehitati uuesti aastail 1900–1905 kuninga Umberto I monumendina.
Teise maailmasõja ajal sai kastell tugevasti kannatada 1943, sest liitlased pommitasid seda.
Kastellis asuvad muuseumid ja kunstigaleriid. Kunstimuuseum "Pinacoteca del Castello Sforzesco" asutati seal 1950. aastal. Kuulsaim sealne taies on Michelangelo lõpetamata skulptuur "Rondanini Pietà". Veel on lossis antiikkunstimuuseum, mööblimuuseum, muusikainstrumendimuuseum, tarbekunstimuuseum ja arheoloogiamuuseum.
Suures siseõues ("Piazza delle Armi") on eksponeeritud mitmetest Milano ajaloolistest ehitistest säilinud hoonefragmente. Lisaks sellele on lossis palju väiksemaid õuesid, millest kauneim on Bramante ja Filarete kujundatud sammaskäikudega ääristatud "Cortile della Rochetta". 
Kindluse taga asub üks Milano suurimaid parke Parco Sempione.