tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Nikolai Okulitš-Kazarin

Nikolai Fomitš Okulitš-Kazarin (19. november 1849 Perm – 26. aprill 1923 Põltsamaa) oli Venemaa ja Eesti ajaloolane, arheoloog, museoloog ja kodu-uurija.
Elukäik.
Nikolai Okulitš-Kazarin oli aadlikust sõjaväelase poeg.
Ta õppis Peterburi kadetikorpuses ja suurtükiväekoolis, võttis 1877–1878 ohvitserina osa Vene-Türgi sõjast. Seejärel lõpetas Sõjaväe Õigusakadeemia, töötas sõjaväes juristina. Sõjaväeteenistuse lõpetas 1900. aastate algul kindralleitnandi auastmes. 
Asunud elama Pihkvasse, hakkas ta uurima Pihkvamaa ajalugu. Oli 1906. aastast Pihkva Arheoloogia Ühingu sekretär, juhtis ka ühingu tegevust. Oli ühingu muuseumi varahoidja. 
1919. aastal põgenes Eestisse. Pidas Tartus loenguid Pihkva ajaloost. Hiljem elas Põltsamaal, kus oli reaalgümnaasiumis vene keele õpetaja.
Teadustöö.
Uuris peamiselt Pihkva ja Pihkvamaa, sealhulgas ka Irboska ja Setumaa ajalugu.
Teoseid.
Avaldas Pihkva Arheoloogia Ühingu väljaandes ja ajakirjades mitusada dokumenti Pihkva ajaloost.
Herma Olak

Herma Olak (14. veebruar 1938 Sangaste vald, Valgamaa – 9. veebruar 2014) oli eesti agrotehnikateadlane.
Elulugu.
Herma Olak oli väiketalupidaja poeg.
Lõpetas 1956 Valga 1. Keskkooli, 1963 Eesti Põllumajandusakadeemia põllumajanduse mehhaniseerimise teaduskonna, 1969 aspirantuuri Leningradi PI-s, tehnikakandidaat (1970, Leningradi Põllumajanduse Instituut), väitekiri "Исследование влияния теплоизоляции и охлаждения поршня на тепловую напряженность двигателя с впрыском легкого топлива". 
Oli 1956–1958 Sangaste kolhoosi mehaanik-elektrik, 1961–1966 ja 1969–1972 EPA autode ja traktorite kateedri (aastast 1992 põllumajandustehnika õppetool) mehaanik ja assistent, 1972–1993 dotsent, 1977–1987 ka kateedrijuhataja, 1994–2000 EPMÜ põllumajandustehnika instituudi dotsent, aastast 2000 oli hooldusteenistuse tehnikaosakonna juhataja.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: traktori- ja automootorite töökindlus ja ökonoomsus, keskkonnakaitse. Uurinud mootori silindrikolvigrupi pingestatuse küsimusi.
Teoseid.
Üle 20 teaduspublikatsiooni, 1 autoritunnistus.
Werner Oldekop

Werner Oldekop (1. jaanuar 1927 Tallinn – 30. september 2024) oli Eesti päritolu füüsik ja tehnikateadlane.
Elulugu.
Werner Oldekop oli baltisakslane.
Lahkus 1941 koos vanematega Saksamaale, teenis 1942–44 lennuväe abiteenistuses ja 1944–45 Saksa armees, 1945 viibis sõjavangis. Sooritas 1946 abituuriumi Flensburgis, 1947–51 õppis Göttingeni Ülikoolis füüsikat, "dr. rer. nat." (1952, samas), väitekiri käsitles füüsikalisi protsesse pooljuhtides. Oli 1952–53 Kölni Ülikooli teoreetilise füüsika instituudi assistent, 1953–66 Siemens-Schuckertwerke AG teadur Erlangenis, ühtlasi 1963–65 Darmstadti Tehnikaülikoolis õppeülesande täitja. Kutsuti 1965 Braunschweigi Tehnikaülikooli vastloodud kosmoselennutehnika ja reaktoriteooria õppetooli professoriks, 1985–87 oli masinaehituse ja elektrotehnika teaduskonna nõukogu eesistuja ja 1988–90 ülikooli asepresident, aastast 1992 emeriitprofessor. Juhendanud 25 doktoritööd. Õppetöö kõrval täitis msg ametikohuseid teisteski teadusasutustes ja firmades: oli 1966–74 DFVLR-i elektriajamite ja energiavarustuse instituudi direktor, 1968–78 GKSS-i majandus-tehnilise nõukogu esimees ja 1978–87 Kraftwerk Union AG järelevalvenõukogu liige.
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: termoelekter, tuumareaktoritehnika, vahetu energiamuundamisega väikereaktorid, alternatiivenergeetika süsteemid, solaartehnika, satelliitide energiavarustus. Pidanud loenguid päikeseenergia kasutamisest ja päikeseelementidest ka Eestis. Umbes 80 teaduspublikatsiooni.
Hindrek Older

Hindrek Older (sündinud 27. veebruaril 1938 Mäo vallas Järvamaal) on Eesti rohumaateadlane.
Elulugu.
Hindrek Older on talupidaja poeg.
Lõpetas 1956 Paide Keskkooli, 1962 Eesti Põllumajanduse Akadeemia agronoomiateaduskonna ja 1968 aspirantuuri; põllumajanduskandidaat (1973, EPA), väitekiri "Lämmastikväetise norm, väetamise aeg ja efektiivsus kultuurkarjamaal", põllumajandusdoktor (1986, Skriveri, Läti), väitekiri "Рациональное использование биологических особенностей многолетних трав в условиях интенсивного возделывания для повышения их питательной ценности". Täiendas end 1993 USA-s. Oli 1962 EPA taimekasvatuse ja sordiaretuse kateedri tehnik, 1963–1965 Sootaga sovhoosi vanemagronoom, 1968–1973 EPA rohumaaviljeluse kateedri assistent ja vanemteadur, 1973–1984 EMMI vanemteadur ja sektorijuhataja, 1984–1988 kultuurrohumaade osakonna juhataja, 1988–1994 taimekasvatuse uurimiskeskuse juhataja ja EMMI teadusdirektor, ühtlasi 1989–1992 Juhtimise Kõrgema Kooli professor, aastast 1992 EPMÜ külalisprofessor, 1994–2000 Eesti Maaviljeluse Instituudi direktor, 2000– Piimandusühistu E-Piim konsultant.
Teadustöö.
Põhiteadusala: rohumaaviljelus ja söödatootmine. Uurinud kultuurrohumaade rajamist, väetamist ja kasutamist, heintaimede toiteainesisaldust ja saaki, rohusöötade toiteväärtust ja tootmist. Oli Juuliku katsefarmi rajajaid, 1981–1988 kavandas ja juhtis seal piimakarja söötade uurimist. Oli 1993–1999 Eesti-Hollandi ühisprojekti "Piimakarjafarmide arendamine" Eesti-poolne vastutav täitja. Vene (end NSV Liidu) Põllumajandusakadeemia korrespondentliige (1991), välisliige (1992), Briti Rohumaade Ühingu liige (1994), Akadeemilise Põllumajanduse Seltsi asepresident (1992–1998) ja Eesti Rohumaade Ühingu president (1993–1999). Üle 120 teaduspublikatsiooni.
Rein Ole

Rein Ole (sündinud 19. aprillil 1939 Tartus) on eesti arstiteadlane ja radioloog.
Elulugu.
Rein Ole on käsitöölise poeg.
Lõpetas 1957 Tartu 3. Keskkooli, 1963 Tartu Riikliku Ülikooli (TRÜ) arstiteaduskonna. 
Oli 1963–1965 Nõukogude armees, 1966–1968 Räpina haigla peaarst ja röntgenoloog, 1968–1975 Tartu Riikliku Ülikooli sisehaiguste propedeutika kateedri assistent, 1976–1977 Tartu Linna Onkoloogia Dispanseri ning 1977–1987 ja 1989–1995 ka kiiritusravi osakonna juhataja, ühtlasi 1975–1981 TRÜ sisehaiguste kateedri õppeülesande täitja, 1992–2004 Tartu Ülikooli Kliinikumi onkoloogia ja radioloogia kliiniku ning hematoloogia ja onkoloogia kliiniku radioloog, 1994–1996 Tartu Ülikooli radioloogia ja onkoloogia kliiniku ning 2000–2004 hematoloogia ja onkoloogia kliiniku assistent, aastast 2005 konsultant.
Teadustöö.
Uurinud peamiselt kiiritusravi, kiirguse mõju seedesüsteemile. 18 teaduspublikatsiooni.
Gennadi Olenev

Gennadi Olenev (16. august 1955 Tartu – 7. august 2003 Tartu) oli Eesti matemaatik.
Elulugu.
Gennadi Olenev oli Sofia Oleneva poeg.
Ta lõpetas 1972. aastal Tartu 4. Keskkooli, õppis Leningradi Riikliku Ülikooli matemaatika-mehaanikateaduskonnas (ei lõpetanud), lõpetas 1978. aastal kiitusega Tartu Riikliku Ülikooli matemaatikateaduskonna ja 1983 aspirantuuri; füüsika-matemaatikakandidaat (1985, TRÜ), väitekiri "Динамический изгиб жесткопластических круглых и кольцевых пластинов и цилиндрических оболочек и оптимальное расположение дополнительнх опор к ним". 
Oli aastatel 1983–1992 Tartu Ülikooli rakendusmatemaatika labori teadur ja vanemteadur ning 1993–1995 rakendusmatemaatika instituudi vanemteadur.
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: elastsete ja plastsete konstruktsioonide arvutamine ja optimeerimine, mehaanikaülesannete matemaatiline modelleerimine. Juhendas 1981–1991 Õpilaste Teadusliku Ühingu matemaatika-küberneetika sektsiooni; 1992–1993 üks Eesti võistkonna ettevalmistajatest rahvusvaheliseks matemaatikaolümpiaadiks. Üle 30 teaduspublikatsiooni.
Sofia Oleneva

Sofia Oleneva (1948. aastani Sofia Korpelainen; 10. detsember 1921 Leningradi oblast – 2004) oli Eesti slavist.
Elulugu.
Sofia Oleneva oli soomlane, talupidaja tütar ja Gennadi Olenevi ema.
Ta lõpetas 1941. aastal Peterhofi Keskkooli ning 1951. aastal Tartu Riikliku Ülikooli vene keele ja kirjanduse osakonna. 
Oli aastatel 1951–1952 Leningradi Riikliku Ülikooli ja 1976 Moskva Riikliku Ülikooli stažöör, 1952–1956 Eesti Põllumajanduse Akadeemia keelte kateedri vanemõpetaja, 1957–1985 Tartu Riikliku Ülikooli vene keele kateedri, 1975–1991 vene keele metoodika kateedri vanemõpetaja.
Ta on maetud 11. juulil 2004 Tartu Pauluse kalmistule.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: vene keele õpetamise metoodika. Õpetas ka tänapäeva vene keele ja kirjanduse ajaloo kursusi. 15 teaduspublikatsiooni.
Katrin Pihor

Katrin Pihor (aastani 2006 Katrin Olenko; sündinud 17. veebruaril 1976 Haapsalus) on eesti majandusteadlane.
Elulugu.
Katrin Pihor on teenistuja tütar.
Lõpetas 1994 Haapsalu 1. Keskkooli, 1998 Tartu Ülikooli majandusteaduskonna, 2001 TÜ-s magistrantuuri, M.A. majandusteaduses (2001, TÜ), väitekiri "Eesti võimalused Euroopa Majandus- ja Rahaliiduga liitumiseks optimaalse valuutapiirkonna teooria põhjal" (Tartu, 2000). Aastast 2001 TÜ doktorant. Töötas 1997–98 ERA Pangas, oli 2000–02 TPÜ riigiteaduste osakonna majandusteaduste õppetooli assistent, 2001–02 ka Rahandusministeeriumi rahvusvahelise suhtlemise osakonna peaspetsialist, 2002 TÜ Euroopa Kolledži teadur ja lektor, 2004– asedirektor. Koostanud õppevahendeid.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: Eesti jätkusuutliku ja tasakaalustatud arengu strateegiad. Üle 20 teaduspublikatsiooni.
Jaak Olep

Jaak Olep (27. august 1945 Tallinn – 16. juuli 2000 Tallinn) oli eesti kunstiajaloolane ja -kriitik.
Elukäik.
Ta lõpetas 1964. aastal Tallinna 22. Keskkooli ja astus Tartu Riiklikusse Ülikooli. Võeti sügisel 1964. aastal Nõukogude sõjaväkke, kus teenis lennuväes. Tuli ülikooli tagasi 1966. aastal ning lõpetas selle 1971. aastal. Oli 1971–1977 ajalehe Sirp ja Vasar korrespondent ning aastani 1980 selle kunsti ja arhitektuuri lehekülgede toimetaja. Aastatel 1980–1983 töötas Tallinna sadama tollis kunsti ja väärismetallide eksperdina, kus aitas kaasa sel ajal ebasoosingus olnud Eesti edumeelsete kunstnike tööde ja näituste viimisele välismaale. Töötas aastatel 1983–1987 kombinaadis ARS monumentaalkunsti ateljee kunstilise juhina. 1981–1985 oli ta ajakirja Kunst ja Kodu koostaja. Aastatel 1990–1991 töötas ta ajakirja Poliitika peatoimetajana ja hiljem mitmes Tallinna ajalehes, kirjutades samal ajal ka mitmeid kaasaegset kunsti kajastavaid artikleid ajakirjale Vikerkaar ja ajalehele Eesti Aeg (varjunimede Adam Krikk, Gustav Pähkel, Jürgen Rupski all).
Looming.
Ülikooli ajal osales Jaak Olep kunstikabineti töös, tegutses kunstirühmituses Visarid selle asutamisest alates ja esines rühmituse näitustel isikupärase kunstiloominguga, peamiselt kollaažidega, kus kujundusliku ainena kasutas muuhulgas väga erinevaid šriftitüüpe. Loonud sel ajal ka detailirohkeid tušijoonistusi ja jõulistel värvikontrastidel põhinevaid akvarellimaale ning avaldanud hulganisti kunstikriitilisi artikleid kaasaja kunstist, peamiselt ajalehes Tartu Riiklik Ülikool. Ta pidas oma ülikooliaegseteks mõjutajateks Voldemar Vaga, Jaak Kangilaskit ja Linnart Mälli.
Pärast akadeemiliste õpingute lõpetamist 1971. aastal oli Jaak Olep seotud kunstiga nii kriitiku, kunstilise juhi kui kunstnikuna. Näiteks 1987. aastal valmis koostöös abikaasaga tehtud projekti alusel kindral Lembit Pärna büsti alus Gonsiori tänaval. Kunstis on teda kui kriitikut huvitanud valdavalt ruumilised kunstid (skulptuur, arhitektuur) ja teoreetilised probleemid. Ruumiliste kunstide juurde viisid teda isiklik sõprus eesti juhtivate skulptorite (Jaak Soans, Ülo Õun, Mare Mikof) ja arhitektidega (Toomas Rein, Vilen Künnapu, Ain Padrik, Harry Šein, Himm Looveer).
Jaak Olep oli alates aastast 1979 Eesti Kunstnike Liidu liige.
Isiklikku.
Ta oli sisearhitekt Maria Olepi abikaasa, teatrikunstnik Jaak Olepi (1910–1971) poeg, Tiina Pikamäe vend.
Uurimused ja artiklid.
Avaldanud kunstikriitikat, käsitlenud Eesti nüüdiskunsti, eriti skulptuuri; tegelenud ka monumentaalkunstiga.
Ilmunud kunstikriitika.
1970
1971
1972
1973
1974a.
1975
1976
1977
1978
1979
1980
1981
1982
1983
1984
1985
1986
1987
1988
1989
1990
1991
1992
1993
1994
1996
1997
1998
1999
2000
Juta Olesk

Juta Olesk (ka Jutta Pia Ollesk; 28. juuli 1907 Tartu – 7. august 1970 Tallinn) oli eesti arstiteadlane ja pediaater.
Elulugu.
Juta Olesk oli advokaadi tütar.
Lõpetas 1926 Tartus ENKS Tütarlaste Gümnaasiumi, 1934 Tartu Ülikooli arstiteaduskonna. 
Oli 1934–37 TÜ farmakoloogia instituudi assistent, 1937–39 lastekliiniku assistent, 1939 vanemassistent, 1940–49 Tallinna II Emade ja Laste Nõuandla juhataja, aastast 1950 Tallinna Kiirabijaama laste vältimatu abi arst, hiljem Tallinna I Lastehaigla pediaater.
Arvi Olkonen

Arvi Olkonen (11. detsember 1932 Petrodvoretsi rajoon, Leningradi oblast – 21. juuni 2022 Tartu) oli Eesti piimandusteadlane.
Elulugu.
Arvi Olkonen oli rahvuselt soomlane. Ta oli kooliõpetajate poeg.
Haridus.
Lõpetas 1952. aastal Vana-Võidu Loomakasvatustehnikumi, 1957. aastal Eesti Põllumajandusakadeemia (zootehnikateaduskonna piimandustehnoloogia osakonnas). Tehnikakandidaat (1965, Kaunas), väitekiri "Состав и свойства молока, поступавшего на сыродельные заводы Эстонской ССР, их влияние на нормализацию смеси и выход эстонского и ярославского сыров", põllumajandusdoktor (1991, Žodino, Valgevene), väitekiri "Теоретические и практические разработки путей повышения качества заготовленного молока". Täiendas end 1965–1966 Helsingi Ülikooli põllumajandusteaduskonnas. 
Töökäik.
Oli aastatel 1960–1992 Eesti Loomakasvatuse ja Veterinaaria Teadusliku Uurimise Instituudi (ELVI) piimanduse labori juhataja, 1992–1999 Eesti Põllumajandusülikooli loomakasvatusinstituudi piimanduslabori juhataja, 1999–2000 vanemteadur.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: piimandus, piima ja juustu kvaliteet, kvaliteetse piima tootmise alused, piimatehnoloogia; juustupiima standardiseerimine, juustu valmimise ning augustuse tekke teoreetilised ja praktilised küsimused. Üldistanud piima kvaliteedi parandamise abinõud, loonud ja evitanud lehmade jõudluskontrolli piimaproovide mehhaniseeritud analüüsimise süsteemi, samuti juustu augustuse tekke röntgenoloogilise uurimise. Kuulub professor P. F. Djatšenko (Moskva) piima biokeemilise uurimise koolkonda. Üle 160 teaduspublikatsiooni, samuti aimeartikleid.
Nikolai Oll

Nikolai Oll (18. august (vkj) / 31. august 1900 Jõhvi mõis, Virumaa – 23. august 1993 Tallinn) oli eesti tehnikateadlane.
Elulugu.
Nikolai Oll oli aedniku poeg.
Ta lõpetas 1919. aastal S. J. Blumenau Erareaalkooli Petrogradis, õppis 1920–1921 Petrogradi Teedeinseneride Instituudis, 1921–1923 Tartu Ülikoolis matemaatikat ja põllumajandust, lõpetas 1934 Tallinna Tehnikumi ja 1940 Tallinna Tehnikaülikooli. Akadeemiliselt oli ta EÜS Põhjala liige.
Tehnikakandidaat (1959, Tallinna Polütehniline Instituut), väitekiri "Puidu kasutamisest ehitiste rajamisel nõrkadel ja tugevasti kokkusurutavatel pindadel". 
Ta oli 1920 Petrogradis opteerimiskomisjoni ametnik, 1925–1927 Tallinna Tehnikumis assistent, 1935–1944 Tartu linna ehitusosakonna insener ja ehitusinspektor ning 1944–1948 Tartu linna ehitusinspektsiooni juhataja. 
1945–1951 oli ta Tartu Riikliku Ülikooli (TRÜ) ehituskateedri assistent, vanemõpetaja, dotsent (aastast 1947) ja juhataja, ühtlasi 1937–1953 õpetaja Tartu tehnikumides ning 1947–1951 metsandusteaduskonna ehitusmehaanika kateedri juhataja, 1951–1955 ja 1962–1968 Eesti Põllumajanduse Akadeemia ehitusmehaanika kateedri juhataja, 1955–1962 ja 1968–1978 dotsent, 1978–1986 õppeülesannete ja lepinguliste tööde täitja. Õpetas tugevusõpetuse, ehitusmehaanika, ehituskonstruktsioonide ja vundamentide kursusi.
Teadustöö.
Uurinud peamiselt vundeerimist nõrkadel pinnastel. Oli Eesti NSV Riikliku Ehituskomitee geotehnikakomisjoni liige ja Eesti Geotehnika Ühingu auliige. 30 teaduspublikatsiooni.
Looming.
Teoseid.
Koostas 21 köidet käsikirjalisi uurimistööde aruandeid ja 10 õppevahendit.
Isiklikku.
Tema tütar oli akustikateadlane Malle Jaaniso.
Vallo Olle

Vallo Olle (sündinud 14. veebruaril 1966 Kiviõlis) on eesti õigusteadlane.
Elulugu.
Vallo Olle on mäeinseneri poeg.
Lõpetas 1984 Kiviõli I Keskkooli, 1991 Tartu Ülikooli, õigusteaduse magister (1993, TÜ), väitekiri "Kohaliku omavalitsuse teostamine vahetu demokraatia vormis – kohalik rahvaalgatus ja rahvahääletus" (Tartu Ülikooli Kirjastus, 2002), õigusteaduse doktor (2002, TÜ), väitekiri "Kohaliku omavalitsuse teostamine vahetu demokraatia vormis: kohalik rahvaalgatus ja rahvahääletus". Täiendas end Münsteri ja Kopenhaageni Ülikoolis. 
Oli 1991–1992 Tartu Ülikooli jurist, 1992–1994 õigusteaduskonna lektor, 1995–1996 Tartu Linnavalitsuse juriidilise osakonna juhataja asetäitja, 1997–1998 Riigikohtu halduskolleegiumi konsultant, 1998–2003 TÜ avaliku õiguse instituudi ning riigi- ja haldusõiguse õppetooli lektor, 2004– haldusõiguse dotsent.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: haldusõigus, sh munitsipaalõigus. Rahvusvahelise Õigusfilosoofia Ühingu Eesti sektsiooni liige. 20 teaduspublikatsiooni.
Vaino Olli

Vaino Olli (8. jaanuar 1928 Kuigatsi vald, Valgamaa – 14. september 1986 Tallinn) oli eesti ehitusgeoloog.
Elulugu.
Ta lõpetas 1947. aastal Valga 1. Keskkooli ja 1952. aastal Tartu Riikliku Ülikooli geoloogiaosakonna. Geoloogia-mineraloogiakandidaat (1961, Moskva), väitekiri "Инженерно-геологическая характеристика и районирование Эстонской ССР". 
Oli aastatel 1952–1955 Kasahstani Geoloogiavalitsuse Karatau ekspeditsiooni vanemgeoloog, 1955–1969 Geoloogia Instituudi aspirant, noorem- ja vanemteadur ning aastatel 1963–1966 teadussekretär, 1969–1986 juhtis EKE Projekti peageoloogina ehitusgeoloogilisi rakendusuuringuid ja suunas Eesti NSV Ehituskomitee Geotehnikakomisjoni liikmena ehitusgeoloogilisi uuringuid Eestis. 
Ta organiseeris Eesti geotehnika konverentse, Balti NSV-de vahelisi töökoosolekuid ja toimetas geotehnika kogumikke. Koguteose "NSVL geoloogiline uuritus" mitme Eestit käsitleva köite toimetaja.
Teadustöö.
Uurinud pinnase omadusi, veejuhtivust, Eesti ehitusgeoloogilist rajoneerimist; täiustanud ehitusgeoloogiliste uuringute metoodikat; etendanud juhtivat osa eestikeelse ehitusgeoloogilise terminoloogia loomisel ja ehitusgeoloogia ajaloo uurimisel.
Teoseid.
Umbes 20 teaduspublikatsiooni.
Isiklikku.
Vaino Olli oli põllutöölise poeg.
Tema poeg on Kalle Olli.
Konstantin Ollik

Konstantin Ollik (12. jaanuar 1917 Tallinn – 18. august 1989 Tallinn) oli eesti tehnikateadlane.
Elulugu.
Lõpetas 1935 Tallinnas Jakob Westholmi Gümnaasiumi, 1944 Tallinna Polütehnilise Instituudi ehitusmehaanikateaduskonna tööstus- ja tsiviilehituse erialal, tehnikakandidaat (1954, TPI). 
Oli 1944–1956 TPI ehitusmehaanika ja -konstruktsioonide kateedri assistent ja vanemõpetaja, aastast 1956 dotsent, 1962–1972 ehitusmehaanika kateedri juhataja, 1972–1977 dotsent, 1976–1984 EKE Projekti peaspetsialist.
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: deformatsioonimehaanika, tugevusõpetus, ka ehitusmehaanika ja teoreetiline mehaanika. Uuris materjalide tugevusomaduste füüsikalisi aluseid. Oli betooni survetugevuse kaudse määramise meetodi (nn pendelvasarameetodi) autoreid. Esines teaduskonverentsidel. ENE kaasautor. 21 teaduspublikatsiooni, sh kõrgkooliõpikud.
Olavi Ollikainen

Olavi Ollikainen (sündinud 3. novembril 1963 Tallinnas) on Eesti füüsik.
Elukäik.
Olavi Ollikainen on teenistujate poeg.
Lõpetas 1982. aastal Tallinna 2. Keskkooli, 1989 Tartu Ülikooli füüsika osakonna, Ph.D. (1996, TÜ), väitekiri "Application of persistent spectral hole-burning in ultra-fast optical neural networks, timeresolved spectroscopy and holographic interferometry". Oli aastatel 1989–1996 Tartu Ülikooli füüsikainstituudi nooremteadur ja doktorant, 1994 ja 1995 ka ETH Zürichi külalisteadur, järeldoktorant 1996–1998, aastast 1998 EVOTEC Technologies GmbH teadur.
Teadustöö.
Uurinud spektraalsälkamise rakendusi optilistes neuronvõrkskeemides, aeglahutusega spektroskoopias ja holograafilises interferomeetrias (1989–1998), 1998. aastast raku piltide analüüsi suure lahutusvõimega skriinimisel.
Isiklikku.
Tema poeg on näitleja Madis Ollikainen.
Andres Ollino

Andres Ollino (7. august 1859 Tori vald, Pärnumaa – 1. august 1898 Kuressaare) oli eesti veterinaararst.
Elulugu.
Õppis 1885–1890 Tartu Veterinaariainstituudis. Oli veterinaararst esialgu Pärnus, hiljem Kuressaares. Suri kõhutüüfusse. 
Avaldas ühe esimese loomaarstina Eestis algupärase raamatu loomade haigustest ja nende ravist.
Alvar Olm

Alvar Olm (1. aprill 1932 Are vald, Pärnu-Jaagupi kihelkond, Pärnumaa – 11. august 1990 Tallinn) oli eesti põllumajandustehnikateadlane.
Elulugu.
Õppis 1945–1949 Pärnu 1. Keskkoolis.
küüditati 1949 koos vanematega Novosibirski oblastisse. Töötas 1949–1950 ja 1952–1957 seal traktoristina. Lõpetas seal 1952 Masljanino keskkooli. Pöördus 1957 tagasi Eestisse. 
Lõpetas 1960 kaugõppe teel Novosibirski Põllumajanduse Instituudi põllumajanduse mehhaniseerimise insenerina ning samuti kaugõppe teel 1966 TRÜ arvutusmatemaatikuna. Tehnikakandidaat (1971, Eesti TA), väitekiri "Некоторые методы декомпозиции для решения многомерных задач управления". 
Oli 1957–1958 Tõlla sovhoosi töökoja juhataja, 1958–1962 Lanksaare sovhoosi peainsener, 1962–9190 EMMI noorem- ja vanemteadur.
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: mitmekriteeriumilised majandusmatemaatilised mudelid, traktori- ja masinapargi koosseisu optimeerimine, mehhanisaatorite vajaduse selgitamine, väetiste jaotamise algoritmide koostamine. Osales majandusmatemaatiliste meetodite ja elektronarvutite kasutamisel põhineva ülesannete kompleksi loomises ja rakendamises Eesti põllumajanduses.
Teoseid.
70 teaduspublikatsiooni.
Isiklikku.
Alvar Olm oli talupidaja poeg ja Tiiu Olmi abikaasa.
Leelo Olm

Leelo Olm (sündinud Leelo Raudsepp; sündinud 28. mail 1944 Viljandis) on eesti keemiainsener ja tselluloositehnoloogia eriteadlane.
Elulugu.
Lõpetas 1962 Tallinna 7. Keskkooli, 1967 TPI plastmasside tehnoloogia erialal, tselluloositehnoloogia eriala litsentsiaat (1984, Stockholmi Ülikool), "Ph.D." samal alal (1999, samas).
Oli 1962–1964 Tallinna Tselluloosi- ja Paberikombinaadi laborant, 1967–1968 insener, 1969 TPI orgaanilise keemia kateedri teadur.
Asus 1970 Rootsi, oli 1971 Asea Atomi (Västerås) ja 1971–1972 Sandviken Coromantis insener, 1972–1979 Rootsi Puidumassi ja Paberi Uurimise Instituudi (SPPRI) teadur.
1979–1980 Austraalias CSIRO keemilise tehnoloogia osakonna ja 1982–1983 Sydney Ülikooli toiduainete tehnoloogia kateedri teadur.
Aastast 1983 oli ta taas Rootsis SPPRI vanemteadur.
Teoseid.
Üle 25 teaduspublikatsiooni, kahe patendi (1 rahvusvaheline) kaasautor.
Tiiu Olm

Tiiu Olm (aastani 1962 Tiiu Tarien; sündinud 24. augustil 1935 Narvas) on eesti arstiteadlane ja spordipedagoog.
Elulugu.
Tiiu Olm on ohvitseri tütar ja Alvar Olmi lesk.
Ta on lõpetanud 1953. aastal Tallinna 6. Töölisnoorte Keskkooli, 1960 Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna, 1961 õppinud Leningradi Arstide Täiendusinstituudi kursustel, spetsialiseerudes spordiarstiks, olnud 1964–1968 Leningradi P. Lesgafti nimelise Kehakultuuri Instituudi kaugõppeaspirant, meditsiinikandidaat (1968, TRÜ), väitekiri "О применении гипоксемических проб при определении функции внешнего дыхания спортсменов". Täiendanud end Moskvas, Stockholmis, Québecis, Örebros, TRÜ kardiovaskulaarkirurgia Tallinna teaduskeskuses, Kuopios ja Berliinis. 
Ta on olnud aastatel 1960–1966 Vabariikliku Arstliku Kehakultuuri Dispanseri arst. 
1966. aastast Tallinna Pedagoogilise Instituudi (hiljem TLÜ) õppejõud, sh 1969–1988 dotsent, 1989–1998 professor, ühtlasi 1976–1989 kehalise kasvatuse ning 1989–1992 meditsiinilis-bioloogiliste distsipliinide kateedri juhataja, 1993–1998 spordibioloogia õppetooli juhataja, 1998. aastast emeriitprofessor. Õpetanud spordimeditsiini ja ravikehakultuuri kursusi.
Teadustöö.
Uurinud spordikardioloogiat ja bioküberneetikat, sealhulgas hüpokseemiliste testide kasutamist sportlaste treenituse määramisel, südame siirdeprotsesside matemaatilist modelleerimist ja morfoloogiliste näitude mõjureid. Kuulub Viktor Karpmani spordikardioloogia koolkonda. Eesti Spordimeditsiini Föderatsiooni, Eesti Olümpiaakadeemia, Eesti Sporditeadlaste Seltsi, Eesti Südameliidu liige. Üle 100 teaduspublikatsiooni.
Viktor Olman

Viktor Olman (sündinud 27. oktoobril 1946 Leningradis) on Eesti matemaatik.
Elulugu.
Viktor Olman on juut, teenistujate poeg.
Ta on lõpetanud 1963. aastal Tallinna 5. Keskkooli, 1969. aastal Leningradi Ülikooli matemaatika-mehaanikateaduskonna, 1972. aastal Küberneetika Instituudi aspirantuuri, füüsika-matemaatikakandidaat (1976, Küberneetika Instituut), väitekiri "Использвание линейных статистик в некоторых статистических задачах". Oli 1969 Küberneetika Instituudi vaneminsener, 1972–86 noorem- ja vanemteadur, aastast 1986 matemaatikaosakonna juhtivteadur. 1992 emigreerus USA-sse.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: tõenäosusteooria ja matemaatiline statistika. Üle 30 teaduspublikatsiooni.
Jüri Olt

Jüri Olt (sündinud 22. märtsil 1949 Lüganusel) on eesti tehnikateadlane.
Elulugu.
Lõpetas 1968 Kohtla-Järve Keemiatehnikumi, 1977 Eesti Põllumajandusakadeemia põllumajanduse mehhaniseerimise teaduskonna ja 1979 Moskva Üleliidulise Patendinduse Keskinstituudi. 1994. aastal omandas Eesti Põllumajandusülikooli tehnikamagistri kraadi ja oli samas 1995–2000 doktorant. Tehnikadoktor (2001, EPMÜ), väitekiri "Kartuli laiarealise viljelemise põimtehnoloogia" (Tartu, 2001).
Oli 1977–78 Kuremaa Sovhoostehnikumi vaneminsener, 1978–81 õpetaja, 1981–92 Eesti Põllumajandusakadeemia teadusliku uurimise sektori vanemteadur, 1992–94 õppeosakonna insener, 1994–95 mehaanika ja masinaõpetuse instituudi insener, 2000–01 lektor ja 2001–08 tehnikainstituudi dotsent. Alates 2008. aastast tehnikainstituudi professor.
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: põllundustehnika modelleerimine ja tööprotsesside uurimine; kultuurmarjade viljelemise masintehnoloogia arendamine; biokütuste tootmise tehnoloogia protsesside arendamine. CIGR-i auhind (2006). Üle 230 teaduspublikatsiooni, üle 30 patendi.
August Arvo Olt-Ojasalu

August Arvo Olt-Ojasalu (22. juuni (vkj 10. juuni) 1881 Konguta vald, Tartumaa – 2. detsember 1949 Elva) oli eesti loomaarstiteadlane.
Elulugu.
August Arvo Olt-Ojasalu oli talupidaja poeg.
Lõpetas 1899 Tartus gümnaasiumi ja 1905 Tartu Veterinaarinstituudi. Oli 1905–1909 Helmes ja Põltsamaal jaoskonna loomaarst, Põltsamaal ka Põllutöökursuste õppejõud, 1909–1019 Tallinna tapamaja direktori abi, osales ka Taga-Kaukaasias veiste katkutõrjel. 1919 oli Põllutööministeeriumi veterinaariaosakonna sekretär, 1919–1929 Loomatervishoiu Peavalitsuse juhataja/direktori asetäitja ning vanemloomaarst. Oli 1920 Eesti Loomaarstide Ühingu asutajaid ning aastani 1929 selle juhatuse liige ja sekretär, aastast 1929 auliige, ühingu ajakirja Loomaarstlik Ringvaade väljaandmise algataja 1925 ning aastani 1940 selle toimetuse liige, aastail 1925–1928 tegev- ja peatoimetaja. Avaldas mainitud ajakirjas rohkesti artikleid Eesti loomaarstide elust ja tööst, veterinaartöö korraldusest Eestis, ülevaateid Loomatervishoiu Peavalitsuse tegevusest jm. Tõlkis eesti keelde ka soome veterinaaride teoseid (näiteks H. Nyländ, E. Cajander "Lüpsikarjapidamine"; A. Alfthan "Hobusekasvatuse käsiraamat" I–II; A. E. Sandelin, "Piima- ja piimasaaduste bakteriõpetus").
Olt-Ojasalu oli üliõpilaskorporatsiooni Fraternitas Tartuensis auvilistlane ja lipulaulu sõnade autor.
Jaan Olvet

Jaan Olvet (aastani 1935 Jaan Jensen; 20. jaanuar 1904 Vana-Vändra vald, Pärnumaa – 17. märts 1975 Toronto) oli eesti ajaloolane, kartograaf ja arhivaar.
Elulugu.
Jaan Olvet oli talupidaja poeg.
Ta lõpetas 1925. aastal Pärnu Linna Ühisgümnaasiumi ning õppis 1925–1931 ja 1940–1942 (vaheaegadega) Tartu Ülikoolis ajalugu, filosoofiat, inglise keelt ja arhiivindust. 1937 sooritas Tartu Ülikoolis arhiivinduseksami. 
Töötas 1928–1931 mitmes arhiivis, kogus Eesti Kirjanduse Seltsi ülesandel ajaloolis-topograafilisi materjale ning 1928 Saaremaal suulist ajalootraditsiooni. Oli 1931–1940 "Eesti biograafilise leksikoni" sekretär, koostas ühtlasi üle saja artikli, tegi kaastööd "Eesti Entsüklopeediale". 1933 ilmunud "Eesti ajaloo atlas" oli Eesti ajaloolise kartograafia ja geograafia teedrajav teos, mille kaardid leidsid kasutamist ka "Eesti ajaloos" (I–III, 1935–1940). Oli 1940–1942 Pärnu Linnaarhiivi arhivaar ja 1942–1944 direktor.
Põgenes 1944 sügisel koos perega Rootsi, oli 1944–1949 Riigiarhiivi ametnik, 1949–1950 Riigi Kaubandus- ja Tööstuskomisjoni ("Statens handels- och industrikomission") arhivaar. Võttis osa Eesti seltside asutamisest (ETS Rootsis, 1945, jmt) ja tegevusest, oli mitme väljaande autor, koostaja ja tegevtoimetaja.
1950. aastal siirdus Kanadasse, kus lõpetas Eestis pooleli jäänud akadeemilise stuudiumi ja sai 1962 Toronto Ülikoolis bakalaureusekraadi ajaloo ja poliitikateaduste alal, seejärel ka ajalooõpetaja kutse Ontario College of Educationi juures. Oli Torontos 1950–1962 bürooametnik, 1962–1969 ajalooõpetaja ja raamatukogu juhataja. Eesti Kultuuri Kogu Kanadas asutajaid ja aseesimees, Eesti Liidu Kanadas aseesimees, Eesti Kirjastuse Kanadas juhatuse liige jm, võttis osa ka AABS-i tegevusest ja selle korraldatud teaduskonverentsidest, oli Calgary Ülikooli juures asuva Ethnic Research Centeri perioodilise väljaande Canadian Ethnic Studies toimetuskolleegiumi liige. Avaldas artikleid Eesti lähiajaloost, sh ühe esimesena 1940. aastate esimese poole sündmustest.
Sven Olving

Sven Olving (sünninimi Sven Grünreich; 11. september 1928 Tallinn – 1. märts 2016 Göteborg) oli eesti päritolu Rootsi füüsik ja tehnikateadlane.
Elulugu.
Ta õppis Tallinna Reaalkoolis, lõpetas 1947. aastal Sigtuna Eesti Gümnaasiumi, 1952. aastal elektriinsenerina Chalmersi Tehnikaülikooli Göteborgis, tehnikalitsentsiaat elektroonikas ja matemaatikas (1957, samas), tehnikadoktor elektronfüüsikas (1960, samas), väitekiri "On the linearized field theory of traveling wave tubes" (Göteborg, 1960).
Sven Olving oli aastail 1952–1957 Chalmersi Tehnikaülikooli teadur-assistent, 1957–1960 abiprofessor, aastast 1962 rakenduselektronfüüsika professor, 1966–1974 prorektor ja 1974–1989 rektor. 1960–1961 ühtlasi külalisprofessor mikrolainefüüsika alal Cornelli Ülikoolis (Ithaca, NY), 1989–1991 Rootsi Inseneriteaduste Akadeemia president.
Sven Olvingu algatusel taastati Rootsi–Eesti teadussidemed ja pandi alus Chalmersi Tehnikaülikooli ja Tallinna Tehnikaülikooli koostööle. Tema algatusel seati sisse Alfred Otsa stipendium, ta oli stipendiumifondi esimene esimees, edaspidi juhatuse liige ja paar viimast aastat auliige.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: mikrolaine- ja kvantelektroonika, plasma- ja atmosfäärifüüsika, vaakuumtehnika. Tegelenud teadussaavutuste juurutamisega, kuulunud mitme Rootsi ja rahvusvahelise kõrgtehnoloogiat tootva firma juhatusse: Electrolux (1966–1996), Celsius AB (1977–1997), Ericsson (1980–1996), Boliden (1982–1987), Trelleborg (1987–1998), Volvifinans (esimees, 1980–1994), Chalmers Industriteknik (tegevesimees aastast 1992). Olving oli Göteborgi Tehnika Seltsi, Elektri- ja Elektroonikainseneride Instituudi (NY), Soc. Sigma Xi (USA) liige.
Teoseid.
Töid mikrolainekomponentidest ning plasma- ja atmosfäärifüüsikast.
Hain Oona

Hain Oona (sündinud 3. aprillil 1945 Fichtelbergis Saksamaal) on eesti päritolu USA füüsik.
Elulugu.
Hain Oona on Henn Oona vend.
Lõpetas 1963 Coxsackie Athens Central High Schooli (USA), 1967 Rensselaeri Polütehniline Instituudi füüsikuna, Ph.D. (füüsika, Arizona Ülikool, Tucson), väitekiri "Development of a C14 detector and measurement of р C14 production in dated tree rings grown in 1043 to 1055". Töötas 1985–2006 California Ülikooli Los Alamose Rahvuslaboris.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: astrofüüsika, eksperimentaalne tuumafüüsika. Talvitus 1968. aastal lõunapoolusel USA Amundseni-Scotti jaamas ionosfäärifüüsikuna. Tema auks on nimetatud jää- ja kaljujärsak Outbacki nunatakigrupis Lõuna-Victoria Maa põhjaosas (Oona Cliff, ).
Henn Oona

Henn Oona (sündinud 28. aprillil 1939 Tartus) on eesti füüsik, kes viibis esimese eestlasena lõunapoolusel.
Elulugu.
Henn Oona on Hain Oona vend.
Lõpetas Rensselaeri Polütehnilise Instituudi (M.Sc.), Ph.D. (füüsika, 1974, Arizona Ülikool, Tucson), väitekiri "Characteristic and non-characteristic X-rays from ion-atom collisions". Töötas 1963–66 USA Antarktika Uurimisprogrammis (USARP), hiljem Arizona Ülikoolis Tucsonis ja California Ülikooli Los Alamose Riiklikus Laboris.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: eksperimentaalne aatomifüüsika, laserite jm energiaimpulsid termotuumareaktsioonide indutseerijana. 1963 novembrist 1965 märtsini talvitus Antarktikas lõunapoolusel asuvas Amundseni-Scotti jaamas, kus uuris virmaliste geofüüsikat ja morfoloogiat; polaarpäeval osales ka jääkihtide dateerimise uuringutes ning töötas Crozier' neeme pingviinikoloonias ja Rossi šelfiliustikul. Tema auks on nimetatud mägi Transantarktilises mäestikus Kuninganna Elisabethi ahelikus (Mount Oona, 2170 m, ).
Marje Oona

Marje Oona (sündinud 8. novembril 1963 Tartus) on eesti arstiteadlane, perearst ja pediaater.
Elulugu.
Marje Oona on inseneri ja koorijuhi tütar.
Lõpetas 1982 Nõo Keskkooli, 1988 Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna, meditsiinidoktor (2005, TÜ), väitekiri ""Helicobacter pylori" infection in children: epidemiological and therapeutic aspects". Oli 1988 intern, 1989–1991 kliinilises ordinatuuris laste nakkushaiguste erialal, 1991–1992 TÜ nakkushaiguste, dermatoloogia ja veneroloogia kateedri nakkushaiguste assistent, 1993–2005 polikliiniku ja perearstiteaduse õppetooli assistent, 1993–2004 (vaheajaga) ka samas doktorant ja 2001–2005 teadur, 2005– dotsent. 1999–2002 spetsialiseerus perearstiks. Õpetanud infektsioonihaigusi, perearstiteadust; koostanud õppevahendeid.
Teadustöö.
Uurinud "Helicobacter pylori" infektsiooni epidemioloogilisi ja kliinilisi aspekte, fenogrammi ja perekonnaanamneesi tähtsust diagnostikas ja patsientide nõustamisel. Eesti Perearstide Seltsi ja Eesti Lastearstide Seltsi liige, Eesti Perearstide Seltsi esindaja rahvusvahelises töögrupis EGPRN (European General Practice Res Network). Üle 40 teaduspublikatsiooni.
Arvo Oorn

Arvo Oorn (sündinud 11. septembril 1953 Tallinnas) on eesti ettevõtja, tehnikateadlane ja õppejõud.
Elulugu.
Arvo Oorn on õpetajate poeg.
Lõpetas 1971 Tallinna 46. Keskkooli, 1976 Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI) elektriinsenerina, 1982 samas aspirantuuri, tehnikakandidaat (1985, Moskva Energeetika Instituut), väitekiri "Разработка силовой части электропривода с погружным МГД-двигателем для литейного пройзводства". Täiendas end 1992 Saksamaal Paderborni Ülikoolis ja 1993 Helsingi Tehnikaülikoolis.
Oli 1977–1984 Tallinna Polütehnilise Instituudi elektriajamite kateedri assistent, 1984–1985 teadusliku uurimistöö sektori elektriajamite ja tehnoloogia protsesside automatiseeritud juhtimissüsteemide labori juhataja aset, 1985–1987 vanemteadur, 1987–1990 elektriajamite labori lineaarajami sektori juhataja, 1990–2003 elektriajamite ja jõuelektroonika kateedri (aastast 1993 instituut) dotsent, alates 2013 valgustehnika labori juhataja, 2016 energeetikateaduskonna dekaan, 2013–2016 Tallinna Tehnikaülikooli Elektrotehnika instituudi Nõukogu liige. 2017-2020 oli ta Tallinna Tehnikaülikooli inseneriteaduskonna dekaan ja ülikooli nõukogu (senat) liige, akadeemilise komisjoni liige, ASTRA juhtkomitee liige, Inseneriteaduskonna nõukogu esimees. Alates 2020 on ta ülikooli nõukogu liige., 2020 MTÜ Tallinna Tehnikaülikooli Vilistlaskogu ja Sihtasutuse Tallinna Tehnikaülikooli Arengufondi liige, 1992–2005 oli AS Ravor nõukogu esimees ja 1994–2016 AS Volta nõukogu esimees. Õpetanud elektriajamite teooriat, nende juhtimisseadmeid ja -süsteeme, programmeerimist ja elektriajamite raalprojekteerimist.
Talle kuulus kuni 2024 aastani koos Aivar Reivikuga Koluvere loss. Arvo Oorni vara hinnati 2007. aastal 113,2 miljonile kroonile, 2008. aastal 77,8 miljonile kroonile, 2011. aastal 3,9 miljonile eurole, 2012. aastal 5,6 miljonile eurole.
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: magnetohüdrodünaamiliste (MHD) ajamite jõuahelad ja juhtimissüsteemid, aeglasekäigulised lineaarajamid, asünkroonmootorite kaitsesüsteemid, vahelduvvoolumasinate vektorjuhtimine, akutoitega elektriajamite ja püsimagnetitega sünkroongeneraatorid. Loonud koos E. Pettaiga uudse tööpõhimõttega kahemootorilise MHD-ajami ja elektromagnetilise klapiga MHD-ajami. Baltic Electrical Engineering Rewiew toimetuskolleegiumi liige. Rahvamajanduse Saavutuste Näituse pronksmedalid (1983, 1984), ELKNÜ teaduse ja tehnika preemia (1985, koos E. Pettaiga). Üle 70 teaduspublikatsiooni, 19 patentset autoritunnistust, 2 patenti, üks kasuliku mudeli näidis.
Autasustatud Tallinna Tehnikaülikooli teenetemedaliga "Mente et manu" (2018) ja Eesti Muinsuskaitse Seltsi teenetemedaliga (2018). Tallinna Tehnikaülikooli 2019. aasta parim arendustöö: III koht – „Akrediteeritud valgustehnika labori mõõteteenuste ning uudse mõõtemeetodi ja mõõtevahendi väljatöötamine“, (uurimisrühma koosseisus).
Seltsitegevus.
Ta on Üliõpilasselts Liivika vilistlane, MTÜ Haapsalu Jahtklubi ja MTÜ Raudlaeva Maja liige.
Voldemar Ora

Voldemar Ora (25. september 1904 Valmiera maakond, Läti – 21. märts 1994 Tartu) oli eesti keemik.
Elulugu.
Voldemar Ora oli sepa poeg.
Lõpetas 1923. aastal Viljandi Poeglaste Gümnaasiumi ja 1930. aastal Tartu Ülikooli keemiaosakonna. 
Oli aastatel 1931–1932 Tartu Ülikooli tehnoloogialabori abijõud, 1932 Gold Fieldsi Kohtla Õlitööstuse ja 1933–1935 AS-i Jaan Maim keemik, 1935–1936 Tartu Ülikooli keemia tehnoloogia labori abijõud ning töötas 1936–1940 Kohtla Õlitööstuses. 1944. aastal oli Tartu Riikliku Ülikooli orgaanilise keemia kateedri vanemõpetaja ja 1944–1952 assistent, 1952–1954 analüütilise keemia kateedri assistent, 1954–1967 ELVI keemialabori noorem- ja vanemteadur. Tartu Riiklikus Ülikoolis juhendas mitmesuguseid keemiapraktikume. Uurimisvaldkond ELVI-s: vitamiinide määramine loomasöötades.
Janika Oras

Janika Oras (aastani 1983 Janika Taukar; sündinud 28. novembril 1963 Rakveres) on eesti rahvaluule- ja -muusikateadlane.
Elulugu.
Janika Oras on arsti tütar.
Lõpetas 1982 Tallinna Muusikakeskkooli, 1988 Tartu Ülikooli filoloogiateaduskonna, filoloogiamagister (2002, TÜ), väitekiri "Vaateid Muhu vanemale rahvaluulele: helikõrguslik ja rütmiline organisatsioon", 2002–2007 EMTA doktorant, filosoofiadoktor (2008, EMTA), väitekiri "Viie 20. sajandi naise regilaulumaailm. Arhiivitekstid, kogemused ja mälestused". Oli 1988–93 Eesti Kirjandusmuuseumi Eesti Rahvaluule Arhiivi vaneminsener, heliarhiivi sektori juhataja, osakonnajuhataja kohusetäitja, aastast 1993 kuni praeguseni teadur, 1993–99 EKI rahvalaulude töörühma juhataja ja aastast 1997 TÜ Viljandi Kultuuriakadeemia ning aastast 2004 EMTA külalislektor (vanem rahvalaul). Eesti Kultuurkapitali rahvakultuuri sihtkapitali aastapreemia 2000, 2008 , Eesti folkloristika aastapreemia 2013 .
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: etnomusikoloogia ja folkloristika (vanem rahvalaul, laulik, pärimuse kogumislugu). Mitmete EKM-i väljaannete toimetaja: seeria "Pro Folkloristica" toimetaja 1994-2002, seeria "Vana Kannel" peatoimetaja, "Eesti rahvamuusika antoloogia" (2003), "Eesti parmupill" (2011) toimetaja. Akadeemilise Rahvaluule Seltsi (1996) ja Eesti Muusikateaduse Seltsi (2000) liige. 26 teadusartiklit, üks monograafia.
Leo Edgar Oras

Leo Edgar Oras (18. juuni 1911 Triigi vald, Harjumaa – 23. oktoober 1970 Kvissleby, Rootsi) oli eesti arstiteadlane ja terapeut.
Elulugu.
Leo Edgar Oras oli kooliõpetaja poeg.
Lõpetas 1930 Tallinna Poeglaste Reaalgümnaasiumi, 1938 Tartu Ülikooli arstiteaduskonna. Sooritas 1941 meditsiinidoktori eksamid ning alustas väitekirja koostamist maksa- ja sapiteedehaigustest, ent töö jäi pooleli. Oli 1934 Tartu Ülikooli Füsioloogia Instituudi ja 1938 närvikliiniku abijõud, 1939–1940 Tartu Ülikooli vaimu- ja närvihaiguste ning 1940–1944 I sisehaiguste kliiniku assistent.
1944 mobiliseeriti Saksa sõjaväkke, saadeti välihaigla koosseisus Saksamaale. Pärast sõda oli ta Oldenburgis ja Lübeckis põgenikelaagris sisearst ja röntgenoloog.
1947 siirdus Rootsi, töötas 1948–1949 Lundi Ülikooli kunstliku neeru osakonnas, 1948–1950 Hallandis Fagersta sanatooriumis, 1950–1952 Piteå haiglas, 1952–1959 jaoskonnaarstina Fagerdalis Hallandis ning 1955–1970 Njurundas. Lõi kaasa Rootsi Eesti Arstide Seltsis.
Riho Oras

Riho Oras (sündinud 19. veebruaril 1953 Tallinnas) on eesti tehnikateadlane.
Elulugu.
Riho Oras on rätsepa poeg.
Lõpetas 1971 Tallinna 22. Keskkooli, 1976 TPI ehitusteaduskonna, 1983 aspirantuuri TPI-s, tehnikakandidaat (1984, TPI), väitekiri "Статистическая работа, расчет и конструирование тентово-вантовых конструкций". Täiendas end 1987–88 Zagrebi Ülikoolis. Oli 1984–92 TPI ehituskonstruktsioonide kateedri assistent, vanemõpetaja ja dotsent, ühtlasi 1985–90 ehitusteaduskonna prodekaan ja 1990–92 kateedri juhataja, 1992–2006 konsultatsioonifirma JP-Terasto direktor. Peamised loengukursused: raudbetoonkonstruktsioonid, ehitiste katsetamine.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: telkkonstruktsioonid, arendanud nende arvutusmeetodeid, loonud vastava arvutusprogrammi; uurinud raudbetoonkonstruktsioonide põikjõukindlust, välja töötanud vastava graafilise arvutusmeetodi. Eesti Ehitusinseneride Liidu liige, Eesti Inseneride Liidu president (2000–05). 12 teaduspublikatsiooni.
Asta Oraspõld

Asta Oraspõld (kuni 3. veebruarini 1939 Asta Sollmann; 14. jaanuar 1926 Tartu – 15. veebruar 2022 Tartu) oli eesti geoloog, paleontoloog ja litoloog.
Elulugu.
Asta Oraspõld oli töölise tütar.
Lõpetas 1945 Tartu 2. Keskkooli ja 1950 Tartu Riikliku Ülikooli geoloogiaosakonna; 1950–1953 TRÜ aspirant, geoloogia-mineraloogiakandidaat (1953, TRÜ), väitekiri "Jõhvi, Keila ja Vasalemma ea brahhiopoodide, trilobiitide, gastropoodide ja ostrakoodide fauna ökoloogia (Eesti NSV ordoviitsium)". 
Oli 1953–1992 TRÜ ja TÜ geoloogiaosakonna vanemõpetaja ja dotsent, 1956–1958 ühtlasi kateedri juhataja ja 1962–1964 bioloogia-geograafiateaduskonna prodekaan. Aastast 1992 pensionil. 
Lugenud faatsieste ja formatsioonide õpetust, analüüsi, litogeneesi ja litoloogiat, regionaalgeoloogiat, maavarade õpetust.
Teadustöö.
Uurimusi Eesti ordoviitsiumi brahhiopoodide paleontoloogiast ja biostratigraafiast ning litoloogiast. Eesti Looduseuurijate Seltsi liige 1950. aastast, geoloogiasektsiooni esimees 1954–1956, Eesti Geograafia Seltsi auliige (1995). Üle 25 teaduspublikatsiooni.
Arnold Orasson

Arnold Orasson (sündinud 5. jaanuaril 1946 Leevi vallas Võrumaal) on eesti loomakasvatusteadlane ja immunogeneetik.
Elulugu.
Arnold Orasson on põllupidaja poeg.
Lõpetas 1965 Väimela Näidissovhoostehnikumi, 1970 Eesti Põllumajandusakadeemia veterinaariateaduskonna, 1975–1978 ELVI kaugõppeaspirant, põllumajanduskandidaat (1981, EPA), väitekiri "Наследственные типы белков сыворотки крови у крупного рогатого скота эстонских пород и их использование в племенной работе". Oli aastast 1964 Rannu veterinaariajaoskonnas veterinaarvelsker, 1970–1973 Lasva veterinaariajaoskonna osakonnajuhataja, 1973–1974 Mõniste sovhoosi ja 1974–1980 ELVI veisekasvatuse osakonna vanemveterinaararst, 1980–1984 aretusosakonna immunogeneetika labori noorem- ja 1984–1994 vanemteadur, 1994–1999 EPMÜ loomakasvatusinstituudi geneetika labori vanemteadur, 1999–2001 teadur.
Teadustöö.
Uurinud immuno- ja populatsioonigeneetikat. 50 teaduspublikatsiooni.
Liivia Oraste

Liivia Oraste (aastani 1972 Vares; sündinud 13. aprillil 1953 Kambjas Tartumaal) on eesti keemik.
Elulugu.
Liivia Oraste on töölise tütar.
Lõpetas 1970 Nõo Keskkooli, 1976 Tartu Riikliku Ülikooli keemiaosakonna. Oli 1977–79 TÜ analüütilise keemia kateedri nooremteadur, 1979–89 vanemlaborant, 1989–92 orgaanilise keemia kateedri vaneminsener, 1992–95 Tartu Lennujaama katlaoperaator, 1995–97 Tartu Soojuse keemik, 1997–99 Eesti Põllumajandusülikooli toiduhügieeni labori (lepinguline) töötaja, 1999– keemiaosakonna vanemlaborant.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: lahuste elektrijuhtivus. Üle 10 teaduspublikatsiooni.
Anne Orav

Anne Orav (sündinud 12. septembril 1942 Uue-Võidu vallas Viljandimaal) on Eesti keemik.
Elulugu.
Anne Orav on talupidaja tütar.
Lõpetas 1960 Pärnu-Jaagupi Keskkooli, 1965 TPI keemiateaduskonna ja 1971 Keemia Instituudi aspirantuuri; keemiakandidaat (1972, Eesti TA), väitekiri "Küllastamata süsivesinike lahutamisvõimaluste uurimine gaasikromatograafia meetodil". Oli 1972–97 KI noorem- ja vanemteadur, aastast 1998 TTÜ KI analüütilise keemia osakonna vanemteadur.
Teadustöö.
Anne Orava uurimisvaldkonnaks on gaasikromatograafia. On välja töötanud gaasikromatograafia meetodeid keeruliste segude kvalitatiivseks ja kvantitatiivseks analüüsiks, sh uurinud süsivesinike ja hapnikuühendite lahutamisvõimalusi kapillaargaasikromatograafilisel meetodil ja leidnud vastavad korrelatsioonivõrrandid. Üle 50 teaduspublikatsiooni.
Endel John Orav

Endel John Orav (sündinud 17. veebruaril 1955 New Jerseys USA-s) on eesti päritolu USA matemaatik ja biostatistik.
Elulugu.
Lõpetas 1977 Princetoni Ülikooli matemaatika erialal, Ph.D. (statistika, 1984, Stanfordi Ülikool), väitekiri "Discrete time alternating processes and effects due to noise"; 1984–1985 Harvardi Ülikooli järeldoktorant biostatistikas. Oli 1982–1984 Naval Postgraduate Schooli (Monterey, California) adj-professor, 1985–1990 Harvardi Tervisekooli biostatistika abiprofessor, alates 1990. aastast dotsent, ühtlasi aastast 1995 Harvardi meditsiinikooli biostatistika dotsent. Õpetanud mitmeid aineid biostatistika alal.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: stohhastiline modelleerimine, statistika rakendused meditsiinis. Osalenud juhtiva statistikuna paljudes kliinilistes meditsiinilistes uurimustes (HIV, toitumine, kliinilised katsed kardioloogias, neuroloogias, psühhiaatrias jne), koostanud statistilise simuleerimise ja andmetöötluspaketi (1986, 2. versioon 1989). Belgia Limburgi Ülikooli külalisprofessorina kontakteerus 1992 TÜ statistikutega, pani aluse regulaarsele Eesti biostatistikute koolitamisele Limburgi Ülikoolis. Rahvusvahelise Biomeetriaühingu liige, sh 1989–1991 ühingu piirkondliku nõustamiskeskuse juhatuse liige. Üle 160 teaduspublikatsiooni, monograafia (kaasautor), tarkvarapakettide kirjeldused.
Heili Orav

Heili Orav (sündinud 7. aprillil 1969 Tartus) on eesti keeleteadlane.
Elulugu.
Lõpetas 1987. aastal Tartu 12. keskkooli, 1994. aastal Tartu Ülikooli eesti filoloogia osakonna ja 1998. aastal eesti filoloogia magistriõppe, M.A. üldkeeleteaduses (1998, TÜ), magistriväitekiri "Eesti keele direktiivverbide semantilise välja struktuur tesaurusena". Kaitses Tartu Ülikoolis 2006. aastal doktoriväitekirja "Isiksuse omaduste sõnavara semantika eesti keeles". Täiendas end 1995. a ja 1996. aastal Kopenhaageni Ärikooli korraldatud Nor-Fa suvekoolis ning kursustel Taanis ja Rootsis.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: omadussõnade semantika, arvutilingvistika, korpuslingvistika, eesti keele arvutianalüüs, arvutileksikonid, leksikaalne semantika. Saanud uurimistoetuse Sorosi fondilt projektile "The analysis of the semantic field of Estonian interaction verbs" (1997–1998). Osaleb rahvusvahelises projektis SENSEVAL (Word Sense Disambiguating Systems). Üle 15 teaduspublikatsiooni.
Ivi Orav

Ivi Orav (aastani 1955 Ivi Kirk; 27. august 1933 Valga – 28. oktoober 1984 Tallinn) oli eesti bioloog ja geneetik.
Elulugu.
Ivi Orav oli teenistujate tütar ja Toivo Orava abikaasa.
Lõpetas 1952. aastal Valga 1. Keskkooli, 1957. aastal Tartu Riikliku Ülikooli bioloogiaosakonna. Oli 1957–1962 Eksperimentaalbioloogia Instituudi laborant, vanemlaborant, insener ja vaneminsener, 1962–1984 nooremteadur.
Teadustöö.
Uurinud taimede kiirgustundlikkust ja selle sõltuvust raku välis- ning sisekeskkonnast, päritavust ja valikut kiiritusjärgsetes populatsioonides. 26 teaduspublikatsiooni, sh 1 monograafia (kaasautor).
Maila Orav

Maila Orav (1965. aastani Maila Sults; sündinud 2. oktoobril 1941 Võhmuta vallas Järvamaal) on eesti keemik.
Elulugu.
Maila Orav on töölise tütar.
Lõpetas 1960 Kehra Keskkooli, 1965 Tartu Riikliku Ülikooli keemiaosakonna. Oli 1966–1968 TÜ analüütilise keemia kateedri stažöör, 1968–1971 aspirant, 1971–1972 nooremteadur ja assistent, 1972–1976 vanemlaborant, 1977–1979 nooremteadur, 1979–1992 vanemteadur, 1992– Tartu Haritlaste Liidu koordinaator.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: mikrolisandite analüütiline keemia, luminestsents. Üle 10 teaduspublikatsiooni, 1 autoritunnistus.
Toivo Orav

Toivo Orav (18. veebruar 1932 Pärnu – 23. juuli 1989 Tallinn) oli eesti geneetik.
Elukäik.
Toivo Orav oli teenistuja poeg ja Ivi Orava abikaasa.
Ta lõpetas 1950 Pärnu 1. Keskkooli, 1955 Tartu Riikliku Ülikooli bioloogiaosakonna, bioloogiakandidaat (1963, Eesti TA), väitekiri "Gammakiirguse toime odrale", bioloogiadoktor (1973, Novosibirsk), väitekiri "Радиациoнный мутагенез у ячменя и возможности его модифицирования". Oli 1957–1989 Eesti NSV TA Eksperimentaalbioloogia Instituudi nooremteadur, teadussekretär, vanem- ja peateadur, 1965–1985 geneetika sektori juhataja.
Teadustöö.
Uurinud kiirguste ja tugevatoimeliste keemiliste ainete mõju odra pärilikkusele, avastanud võimaluse tuua kasvustimulaatorite abil esile taimede peitelisi pärilikke muutusi. Koostöös Jõgeva Sordiaretusjaamaga osales odrasordi 'Teele' aretuses. Olnud Eesti Geneetikute ja Selektsionääride Seltsi esimees (1973–1985). 
Üle 120 teaduspublikatsiooni, sealhulgas 3 monograafiat; 1 autoritunnistus, aimeartikleid.