tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Straupe vald

Straupe vald (läti keeles "Straupes pagasts") on vald Lätis Cēsise piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Līgatne linnaga, Stalbe, Raiskumsi, Drabeši ja Līgatne vallaga, Sigulda piirkonna Krimulda ja Lēdurga vallaga ning Limbaži piirkonna Limbaži vallaga.
Valla pindala on 152 km². 2016. aasta seisuga elas seal 1374 inimest. Valla keskus on Plācise küla.
Ajalugu.
Tänapäeva Straupe valla alad jagunesid aastani 1949 Lielstraupe ja Mazstraupe vallaks. Aastal 1945 moodustati Lielstraupe vallas Straupe külanõukogu, mis aastal 1951 likvideeriti ja liideti Lielstraupe külanõukoguga. Aastal 1973 moodustati Straupe külanõukogu taas, sellesse hakkasid kuuluma endise Lielstraupe külanõukogu alad ja osa Mazstraupe külanõukogust. Aastal 1990 muudeti külanõukogu vallaks. Aastatel 2009–2021 kuulus vald Pārgauja piirkonda.
Loodus.
Suurim jõgi on Koiva jõgi, tähtsuselt teine on Brasla jõgi. Vald asub valdavalt Idumea kõrgustikul. Kõrgeim koht ulatub 101,7 meetrit üle merepinna. Vallas on ka paar pisikest järve, neist suurim on Sārumsi järv pindalaga 1,89 km².
Looduskaitse all on Klētnieki lehisesalu, Vējiņi koobas ja Elle langatuslehtrid, Katrīna kalju ja Gūdase pank, osaliselt ka Brasla paljandid, vallas asuvad looduskaitsealused põlispuud on nimetud. Valla lõunaosa asub Gauja rahvuspargis.
Muinsusmälestised.
Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Lielstraupe loss ja luteri kirik (sealhulgas kaks vitraaži, talade maalingud, kaks hauaplaati, kantsel ja selle maalingud, orel ja orelirõdu maalingud ning loss, lossi kellatorn ja lossis asuv ahi), Lielstrape kiriku keskaegne kalmistu koos selle ristikividega, Lielstraupe vanalinn ja selle kindlustiste süsteem, Lielgaujmaļi muinaskalmed ehk Rootsi kalmistu, Straupe kirikumõisa uksed, Lielstraupe keskaegne loss, Ērgļi mäed, Zvejnieki muinaskalmed, Pūricase muinaskalmed, Jātnieki muinaskalmed ehk Kalme mägi ehk Vene mägi, ja Patareimägi. 
Regionaalse kaitse all on Lielstraupe hobupostijaama hoone, Panūtase mägi, Mazstraupe keskaegne linnus, Mazstraupe loss ja park, Baukalnsi keskaegne kalmistu ja kirikuase, Vējiņi linnamägi, Lapaiņi keskaegne kalmistu, Imakse keskaegne kalmistu ehk kalmistumägi, Jātnieki muinaskalmed ehk Kalme mägi ehk Vene mägi ja Baukalni muinaskalmed ehk Rootsi kalmistu.
Kohaliku kaitse all on Jāņkalni keskaegne kalmistu ehk Jaanimägi.
Asustus.
Aastal 2011 elas vallas 779 lätlast, 17 venelast, 3 valgevenelast, 6 ukrainlast, 1 poolakas ja 12 leedulast.
Valla külad:
Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.
Sexten

Sexten (itaalia: "Sesto") on vald "(comune)" Lõuna-Tiroolis Põhja-Itaalias. Linn on kuulus suve- ja talispordi keskus mägedes.
2011. aasta rahvaloenduse järgi kõneleb 95.37% rahvastikust esimese keelena saksa keelt, 4.36% itaalia keelt ja 0.27% ladiini keelt.
Geograafia.
Linn paikneb Pusteri oru külgharus, Innicheni ja Toblachi lähedal, kus Drava kasvab. Ringkond külgneb põhjas Ida-Tirooliga Austrias ja piiri moodustavad Karni Alpid. Lõunas asuvad Sexteni Dolomiidid ja maastikukaitseala, kuhu kuulub kuulus Drei Zinnen (Tre Cime di Lavaredo).
Vald külgneb, päripäeva läänest, Toblachi, Innicheni, Silliani (Austrias), Kartitschi (Austrias), Comelico Superiore (Belluno provints) ja Auronzo di Cadorega (Belluno provints).
Ajalugu.
Küla nimi on ladina päritolu: "ad horam sexta", mis tähendab "kell kuus", viidates asukohale Innichenist lõunas. "Sexta" on dokumenteeritud alates 965. aastast. Esimese maailmasõja ajal oli Sexten Itaalia ja Austria-Ungari vahelisel rindejoonel ning kannatas palju kahju.
Itaalia vallutas selle 1918. aasta novembris. Hiljem fašismiajastul sai ta täiendavaid kindlustusi.
Sõpruslinnad.
Sexteni sõpruslinnad on:
Terenten

Terenten (itaalia: "Terento") on vald "(comune)" Lõuna-Tiroolis Põhja-Itaalias, paiknedes umbes 50 km Bolzanost kirdes.
Geograafia.
2015. aasta 31. detsembri seisuga elas seal 1743 inimest ja valla pindala on 42,5 km².
Terenteni vallas on "frazione" (alljaotus) Pichlern (Colli in Pusteria).
Terenten külgneb järgmiste valdadega: Kiens, Mühlwald ja Vintl.
Kogukond.
Keeleline jaotus.
2011. aasta rahvaloenduse järgi kõneleb 99.40% rahvastikust esimese keelena saksa keelt, 0.54% itaalia keelt ja 0.06% ladiini keelt.
Verhnjaja Hava rajoon

Verhnjaja Hava rajoon (vene keeles "Верхнехавский район") on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Voroneži oblasti põhjaosas. Rajooni keskus on Verhnjaja Hava küla.
Rajoon piirneb põhjas Lipetski oblastiga (Usmani ja Dobrinka rajooniga), idas Ertili rajooniga, kagus Panino rajooniga, edelas Novaja Usmani rajooniga ja läänes Ramoni rajooniga.
Rajooni pindala on 1230 km². Elanike arv oli 2012. aastal 25 135, 2009. aastal 24 501 ja 2002. aastal 26 656.
Verhnjaja Hava rajoonis on 65 asulat, mis kuuluvad 17 külaasunduse koosseisu.
Rajooni tähtsamad jõed on Hava ja Usman.
More Than You Know (Axwelli ja Ingrosso laul)

"More Than You Know" on Rootsi tantsumuusika ansambli Axwell Λ Ingrosso laul, mida esitab Kristoffer Fogelmark.
"More Than You Know" tehti allalaaditava muusikafailina kättesaadavaks Rootsis 27. mail 2017. "More Than You Know" ilmus "More Than You Know (EP)" 2. singlina. 
Laulu kirjutasid Sebastian Ingrosso, Salem Al Fakir, Axel Hedfors, Vincent Pontare ja Richard Zastenker. 
Laul on vaadatav-kuulatav YouTube'is muusikavideona.
Tahevamõisa

Tahevamõisa oli küla Valgamaal. Küla jääb tänapäeval Tsirgumäe küla alale. Kihelkondlikult kuulus küla Hargla kihelkonda. Küla kaotati 1970. aastatel.
Tebäne

Tebäne oli küla Põlvamaal. Küla jääb tänapäeval Erastvere küla alale (varem Soodoma küla alale). Kihelkondlikult kuulus küla Kanepi kihelkonda. Küla kaotati 1940. aastatel.
Tille

Tille oli küla Põlvamaal. Küla jääb tänapäeval Varbuse küla alale. Kihelkondlikult kuulus küla Kanepi kihelkonda. Küla kaotati 1970. aastatel.
Ertili rajoon

Ertili rajoon (vene keeles "Эртильский район") on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Voroneži oblasti põhjaosas. Rajooni keskus on Ertili linn.
Rajoon piirneb põhjas Tambovi oblastiga, idas Ternovka rajooniga, lõunas Anna rajooniga, edelas Panino rajooniga, läänes Verhnjaja Hava rajooniga ja loodes Lipetski oblasti Dobrinka rajooniga.
Rajooni pindala on 1457,81 km². Elanike arv oli 2012. aastal 25 086, 2009. aastal 28 173 ja 2002. aastal 31 499.
Ertili rajoonis on 63 asulat, mis kuuluvad ühe linnaasunduse (Ertili linna) ja kolmeteistkümne külaasunduse koosseisu.
Rajooni tähtsamad jõed on Bitjug ja Tokai.
Trosa

Trosa on tiheasustusega paikkond Rootsis Södermanlandi läänis. Trosa on samanimelise valla keskus.
Linnas elab 5027 elanikku (seisuga 2010).
Trosast voolab läbi Trosa jõgi.
Vaadimäe

Vaadimäe oli küla Põlvamaal. Küla jääb tänapäeval Raigla küla alale. Kihelkondlikult kuulus küla Räpina kihelkonda.
Vahtsõmõisa

Vahtsõmõisa oli küla Põlvamaal. Küla jääb tänapäeval Säässaare ja Viisli küla alale. Kihelkondlikult kuulus küla Põlva kihelkonda. Küla kaotati 1970. aastatel.
Ternovka rajoon

Ternovka rajoon (vene keeles "Терновский район") on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Voroneži oblasti kirdeosas. Rajooni keskus on Ternovka küla.
Rajoon piirneb põhjas Tambovi oblastiga, idas ja lõunas Gribanovski rajooniga, edelas Anna rajooniga ning läänes Ertili rajooniga.
Rajooni pindala on 1310 km². Elanike arv oli 2012. aastal 21 469, 2009. aastal 23 378 ja 2002. aastal 25 696.
Ternovka rajoonis on 40 asulat, mis kuuluvad 13 külaasunduse koosseisu.
Rajooni tähtsamad jõed on Savala, Jelan ja Šinkost.
Hiidämbliklased

Hiidämbliklased ("Pisauridae") on sugukond, mis kuulub ämblikuliste seltsi.
Sellesse sugukonda kuulub 47 perekonda kokku 335 liigiga . Neis kõige liigirikkam on perekond "Dolomedes", millesse kuulub umbes 100 liiki. 
Eesti liigid.
Eestis elab kolm liiki hiidämliklasi.
Klassifikatsioon.
Hiidämbliklaste sugukonda liigitatakse WSC-s järgmised perekonnad: 
Sugukonda on liigitatud ka mitu välja surnud ämblikuliste perekonda:
Geneeriline üladomeen

Üldine üladomeen ehk ülddomeen (inglise "generic top-level domain", lühendatult "generic TLD" või gTLD) on kolme- või enamatähelise nimega üladomeen, mis ei ole riigi, maa, piirkonna vms ccTLD hulgas.
Geneerilised domeenid on näiteks .com, .edu, .gov, .org, .biz, .info, .aero.
Kristina Birk-Vellemaa

Kristina Birk-Vellemaa on Eesti seksuaaltervise ja -hariduse ekspert ning noorsootöötaja. Ta juhib taskuhäälingut "Sekspositiiv" ja loob seksuaalhariduslikku sisu sotsiaalmeedias.
Haridus.
1997. aastal lõpetas Kristina Birk-Vellemaa Pärnu Hansagümnaasiumi, 2002. aastal Tallinna Pedagoogilise Seminari noorsootöö erialal. 2007. aastal sai ta magistrikraadi haridusjuhtimise alal Tallinna Ülikoolist magistritööga "Kodu ja kooli koostöö ning koostööd mõjutavad tegurid", juhendaja Katrin Karu.
2023. aastal lõpetas Tartu Ülikooli etnoloogia ja rakendusantropoloogia magistriõppe cum laudega. Magistritöö teemal "Tütaslapsest sirgus naine: seksuaalkasvatuse kogemus ja selle mõju seksuaalsele enesekehtestamisele 1971.-1981. aastatel sündinud naiste narratiivides", juhendaja Terje Toomistu.
Töö.
Birk-Vellemaa on töötanud Tahkuranna vallavalitsuses noorsootööjuhina, Pärnumaa Kutsehariduskeskuses rühmajuhataja ja koolitusjuhina. 2013–2015 töötas Birk-Vellemaa Tallinna noorsootöökeskuse direktori asetäitjana. 2015-2021 töötas ta Eesti Seksuaaltervise Liidu koolitusjuhi, eksperdi ja koolitajana, juhtis nii Eesti-siseseid kui ka rahvusvahelisi projekte Moldovas, Kõrgõzstanis ja Kasahstanis ning koolitas rahvusvahelise eksperdina spetsialiste. Ta on olnud tegev ka Eesti Inimõiguste Keskuses mitmekesisuse nõustajana seoses mitmekesise töökoha märgisega ning SA Kiusamisest Vabaks koolitajana. 
Alates 2021. aastast on tegev ettevõtjana seksuaaltervise ja -hariduse valdkonnas. 2023. aastal ilmus temalt raamat "Sekspositiivseks" koostöös Helios kirjastusega. 
Tegevus kodanikuaktivistina.
Ta on olnud üks Facebooki gruppide "Aitäh, aga minu traditsiooniline perekond ei vaja kaitset" ja "Virginia Woolf sind ei karda!" eestvedajaid ja kooseluseaduse toetuskampaania korraldajaid.
Tunnustus.
2022. aastal valisid Eesti Seksuaaltervise Liidu liikmed ta aasta seksuaaltervise edendajaks. Auhinnaga tunnustatakse inimest või organisatsiooni, kes on Eestis seksuaaltervise valdkonnas eriliselt silma paistnud ja innustanud teisi, mõjutades sellega positiivselt kõikide inimeste elu.
World Spider Catalog

World Spider Catalog (lühend WSC) on teaduslik veebiandmebaas, kuhu kogutakse taksonoomilist informatsiooni nii tänapäeval elavate ja ka väljasurnud ämblike kohta.
Veebipõhise andmebaasi eesmärk on esitada ühes kohas koos kõikide ämblike sugukondade, perekondade ja liikide taksonoomia ja nendega seotud taksonoomiline kirjandus. 
Kataloog on internetis tasuta kasutatav.
Andmebaasi tekkelugu on pikk, kuid selle olulisemate algallikate seas olid Pierre Bonnet' "Bibliographia araneorum" (Toulouse'i ülikool, Prantsusmaa) ja Carl Friedrich Roeweri ämblikekataloog ("Roewer's Katalog der Araneae"; Bremen, Saksamaa). Oma panuse andis ka Paolo M. Brignoli (University of Aquila, Itaalia) "A catalogue of the Araneae described between 1940 and 1981" (1983). Pärast Brignoli surma võttis tema väljaannete lisade koostamise üle Norman I. Platnick.
World Spider Catalog sai alguse ämbliketeemalistest veebilehtedest 2000. aastal ja selle loojaks peetakse Norman I. Platnickut (American Museum of Natural History). 2014. aastal, kui Platnick pensionile läks, võttis veebiandmebaasi pidamise üle Natural History Museum of Bern (Šveits) ja teisendas selle relatsioonandmebaasiks.
2017. aasta veebruari seisuga oli digitaalses andmebaasis 46 464 liiki ja käsil 18. versioon.
Ropp

Ropp (saksa keeles von der Ropp; ka Roop) on baltisaksa aadlisuguvõsa, kuhu kuulub ka paruneid.
Aadlisuguvõsa oli Liivimaal juba 13. sajandil, Liivimaale saabusid aadlisuguvõsa esindajad Vestfaalist.
1207 jaotati kui sakslaste vallutatud liivlaste ja lätlaste alad Riia piiskopi, tema vasallide ja orduvendade vahel kolmeks. Piiskop Albert sai Koiva (Treyden, Aa) jõe paremkalda alad, sealhulgas ka Vidumaa kihelkonna. Foogtiks määras ta sinna oma vanema venna Dietrichi (Theodericus). See oli üks varasemaid läänivaldusi Vana-Liivimaal. Jõe ja lääniomandi kohanimest Raupa sai alguse üks suurtest aadlisuguvõsadest – von der Ropp. 1221 on Ropaži ("Rodenpois") järve sillaehitusega seoses mainitud ka Raupa Dietrichit (Theodoricus de Raupena).
Suguvõsa esindajad olid kantud Kuramaa rüütelkonna aadlimatriklisse.
Füüsiline õpikeskkond

Füüsiline õpikeskkond on õpikeskkond, mida on näha silmaga ja mida saab tunnetada enda ümber õpikeskkonnas.
Õpikeskkond on see, millest sõltub õpetajate ja õpilaste koostöövõime ja õpilaste soov õppida ja teha õpetajaga koostööd
Õpikeskkond laias mõistes hõlmab tervet keskkonda, kus õpitakse. Tinglikult kuuluvad õpikeskkonna hulka ka õpilase huvi- ja spordiringid.
Kitsamas mõistes õpikeskkond jaotub kolmeks alateemaks: füüsiliseks, emotsionaalseks ja vaimseks ning intellektuaalseks õpikeskkonnaks, kuid kõik on omavahel seotud. (Joonis)
Õpetaja ja õpikeskkond.
Füüsilise keskkonna loob põhiliselt õpetaja, kes kujundab klassi ning valmistab tunniks tegevused ette.
Füüsiline õpikeskkond hõlmab:
Füüsiline õpikeskkond edendab eelkõige:
Kuidas muudab füüsiline õpikeskkond õppimist?
Füüsiline õpikeskkond lihtsamas võtmes.
Lihtsamalt öeldes on õpikeskkond see keskkond, mille loob õpetaja klassis, treener treeningul ja isegi õpilane omas kodus, kui ta õpib. Füüsilist õpikeskkonda saab muuta lihtsate asjadega, näiteks riputades seintele postreid (ainele või teemale vastavaid), reguleerides klassi/õppimiskoha valgust või muutes muul moel sealset olustikku.
Füüsiline õpikeskkond sõltub just õpetaja võetavatest teemadest ja sellest, kuidas ta annab seda õpilastele edasi, kas ta lihtsalt räägib klassi ees või teeb seda erinevate tegevustega, ülesannetega, joonistega vms illustreerides.
Inimõigusteharidus

Inimõigusteharidus seisneb inimõiguste õpetamises ja inimväärikuse edendamises.
Läbi ajaloo on igas ühiskonnas välja töötatud sotsiaalse sidususe tagamise süsteeme ehk kodanike õigusi ja kohustusi. Aastal 1948 jõudis rahvusvaheline üldsus kokkuleppele kõigi riikide jaoks siduva õigustiku ehk inimõiguste ülddeklaratsiooni vastuvõtmises. Alates 1948. aastast on tehtud ja tehakse jätkuvalt palju tööd inimõigustealase hariduse edendamiseks. Inimõigustealase hariduse vormide paljusus on loomulik, sest erinevad inimesed näevad maailma erinevalt, koolitajad tegutsevad erinevates situatsioonides ning organisatsioonidel ja avaliku sektori asutustel võib olla erinevaid huvisid. Seega lähtutakse küll samadest põhimõtetest, kuid praktika võib olla väga erinev. 
Eesmärk.
Kodanikuhariduse ja inimõiguste hariduse eesmärk on anda inimestele teadmised, oskused ja hoiakud, mis aitavad neil paremini täita oma rolli kogukonnas nii kohalikul, riiklikul kui rahvusvahelisel tasandil. See näitab inimestele, kuidas saada teavet oma õiguste kohta, nende vastutust ja kohustusi ning aitab neil mõista, et igaühel on võimalus midagi muuta. Kodanikuharidus ja inimõiguste haridus hõlmab kõiki haridustasemeid ja õppevorme lasteaiast ülikoolini, kutsekoolist töökohani.
Inimõiguste ülddeklaratsioon.
Inimõiguste ülddeklaratsiooni võttis vastu ÜRO Peaassamblee 10. detsembril 1948 ja see ongi inimõigustehariduse alus.
Inimõigushariduse käsiraamat "Kompass".
"Kompass – noorte inimõigushariduse käsiraamat" on kõige ulatuslikum ja kaasajastatum Euroopas kasutatav inimõigusalane õppematerjal. "Kompassi" väljaandja on Euroopa Nõukogu ning selle on eesti keelde tõlkinud Inimõiguste Instituut. Tegemist on mahuka ja ülevaatliku inimõigushariduse raamatuga, kust leiab nii inimõiguste teooriat kui ka praktilisi ülesandeid õpetajatele, mida õpilastega koos lahendada või läbi mängida. "Kompass" on praegu saadaval rohkem kui 30 keeles alates araabia ja jaapani keelest kuni islandi ja baski keeleni välja.
Weissmann von Weissenstein

Weissmann von Weissenstein (ka Weißmann von Weißenstein) oli baltisaksa aadlisuguvõsa, kuhu kuulus ka paruneid.
Suguvõsa esiisa oli õigusteadlane Michael Weissmann (vene keeles Михаил Вейсман), kes 1615 võeti Püha Rooma riigi teenistusse.
Suguvõsa esindajad olid kantud Liivimaa rüütelkonna aadlimatriklisse.
Töövõimetus

Töövõimetusel on kaks liiki: ajutine töövõimetus ja püsiv töövõimetus. Ajutine töövõimetus on töötaja ajutine töövõime kaotus, näiteks võimetus teha tööd haigestumise, vigastuse või haige pereliikme põetamise tõttu. Haiguse, vigastuse vm korral kirjutab raviarst (perearst või eriarst) isikule välja töövõimetuslehe. Töövõimetusleht vabastab inimese töö- ja teenistuskohustuse täitmisest. Püsiv töövõimetus on vigastus või haigestumine seoses töö, kutse, teenistuse, tuumaõnnetuse, liiklusõnnetuse või vägivallakuriteo tagajärjel.
Ajutine töövõimetus.
Ajutise töövõimetuslehe liigid on haigusleht, sünnitusleht, lapsendamisleht ja hooldusleht. Töövõimetuslehe lõppemisel tuleb teavitada tööandjat, kes töövõimetuslehe elektrooniliselt Haigekassale edastab.
Püsiv töövõimetus.
Püsiv töövõimetus jaguneb täielikuks töövõimetuseks ja osaliseks töövõimetuseks. Täieliku töövõimetuse korral pole isik võimeline endale elatist teenima haigusest või vigastusest tingituna (töövõimekaotus 100%). Osalise töövõimetuse korral ei ole isik võimeline tegema talle sobivat tööd tööaja üldisele riiklikele normidele vastavas määras haigusest või vigastusest tingituna (töövõimekaotus 10–90%). Kui inimesele on määratud töövõimekaotus (k.a 100%), ei tähenda see seda, et inimene ei tohi töötada.
Töövõimetuse hindamine.
Töövõime kaotuse protsendi võib määrata kestusega 6 kuud, 1 aasta, 2 aastat, 3 aastat, 5 aastat või kuni vanaduspensioniikka jõudmiseni, kuid mitte kauem kui 5 aastat. Kestuse alguskuupäev (püsiva töövõimetuse kindlakstegemise päev) on esmakordsel taotlemisel üldjuhul taotluse esitamise päev ja korduvekspertiisi puhul eelmise püsiva töövõimetuse ekspertiisiga määratud püsiva töövõimetuse kestuse viimane päev. Püsiva töövõimetuse ekspertiisi teeb Sotsiaalkindlustusamet. Sotsiaalkindlustusamet tuvastab püsiva töövõimetuse dokumentide alusel ekspertarsti kaasates. Püsiva töövõimetuse tuvastamise ekspertiis tehakse kahe erineva dokumendi, põhjal – inimene ise täidab ekspertiisitaotluse vormi, pere- või eriarst täidab terviseseisundi kirjelduse vormi.
Alates 01.01.2017 töövõimetust ei hinnata. Töövõimetuse asemel hinnatakse esmastel hindamistel alates 01.07.2016 ja korduvatel hindamistel alates 01.01.2017 Töötukassas inimese töövõimet.
Töövõimetoetus.
Töövõimetoetus ühe kalendripäeva eest on
Kui sotsiaalkindlustusamet on määranud teile töövõimekaotuse vähemalt kaheks aastaks, siis alates 2017. aastast vanast süsteemist uude üle tulles kehtib erand. Kui teile varem makstud töövõimetuspension oli kehtivast töövõimetoetuse määrast suurem, siis makstakse teile töövõimetoetust sama palju, kui varem saite töövõimetuspensioni.
Töövõimetoetuse oletatavat suurust aitab arvutada Sotsiaalministeeriumi loodud kalkulaator: töövõimetoetuse kalkulaator. Kalkulaatori abil saadud tulemusel on informatiivne tähendus. Töövõimetoetuse määrab töövõime hindamise tulemuste põhjal Eesti Töötukassa.
Wolffenschild

Wolffenschild oli baltisaksa aadlisuguvõsa.
Suguvõsa esiisa oli mündimeister Martin Wolff (Wulff). Tema poeg ja kaks lapselast jätkasid Martini ametit. Üks lapselastest (Heinrich Wolffenshild) võeti teenistusse Rootsi kuninganna Kristiina õukonda ja tema perekonnanimeks sai Wolffensköld. Heinrichi järglased kanti Liivimaa rüütelkonna aadlimatriklisse.
Anna rajoon

Anna rajoon (vene keeles "Аннинский район") on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Voroneži oblasti kirdeosas. Rajooni keskus on Anna alev.
Rajoon piirneb põhjas Ertili rajooniga, kirdes Ternovka rajooniga, idas Gribanovski rajooniga, kagus Novohopjorski rajooniga, lõunas Talovaja rajooniga, edelas Bobrovi rajooniga ja läänes Panino rajooniga.
Rajooni pindala on 2090 km². Elanike arv oli 2012. aastal 44 131, 2009. aastal 47 858 ja 2002. aastal 52 747.
Anna rajoonis on 65 asulat, mis kuuluvad ühe linnaasunduse (Anna alevi) ja 22 külaasunduse koosseisu.
Rajooni tähtsamad jõed on Bitjug, Toida, Kurlak, Tokai ja Anna.
Aleksander Svirski klooster

Aleksander Svirski klooster (venekeelse täieliku nimega Свято-Троицкий Александро-Свирский монастырь) on õigeusu mungaklooster Venemaal Leningradi oblastis Lodeinoje Pole linnast 21 km kaugusel Roštšinskoje järve kaldal (vene keeles Рощинское озеро).
Klooster asutati 15. sajandi lõpus ja selle rajaja ning esimene iguumen oli pühak Süvari Aleksander.
Vastutustundlik tarbimine

Vastutustundlik tarbimine (inglise "Responsible Consumerism)" on olukord, kus tarbija ei vali toodet ainult hinna alusel, vaid võtab arvesse ka toote päritolu, tootjate õiglast palka, tooraine legaalsust ja toote ökoloogilise jalajälje suurust. Vastutustundlik tarbimine lõimub vastutundliku müümise ja õiglase kaubandusega. 
Vastutustundliku tarbimise päev on mais ja vastutustundliku tarbimise nädal oktoobris . 
Vastutustundlik tarbimine viitab kliendi tahtlikule käitumisele, kui ta ostab tooteid ja teenuseid millel on minimaalne kahjutegur inimeste ärakasutamisele, loomadele või loodusele . 
Vastutustundlik tarbimine on arusaam võrdsemast ja jätkusuutlikumast maailmast ning oma otsuste ja tegevuse tagajärgedest, olgu need üksiksiku, organisatsiooni või riigi tasandil, mis on jõukohane igaühele sõltumata sissetulekust. 
Vastutustundlik tarbimine maailmas.
Eesti Roheline Liikumine viis läbi maailmahariduse projekti "Vastutustundlik tarbimine ja õiglane kaubandus" millega üritati suurendada keskkooliõpilaste ja ka laia avalikkuse teadlikkust vastutundliku tarbimise ja õiglase tarbimise ning keskkonna- ja arenguprobleemide vahelise seose kohta.
Vastutustundlik tarbija.
Vastutustundlik tarbija peaks valima tooteid ja kaupu, mis on toodetud keskkonda mittekahjustaval teel ning tootja on samuti saanud õiglased töötingimused ja vähemalt miinimumpalga. 
Vastutustundlik tarbija üritab tooteid ja kaupu mitte raisku lasta, näiteks osta võimalikult täpne kogus toitu ning see ka ära tarbida, mitte kraani lahti keerata kui seda vaja ei ole, toast lahkudes tule kustutamine jne. 
Vastutustundlik tarbija "hääletab" oma ostudega, millist kaupa ta eelistab, kas odavat, aga tihti keskkonnale ja ka tootjale kahjulikku, või natuke kallimat, aga jätkusuutlikumal ja tootjatega rohkem arvestaval viisil toodetud kaupa. 
Vastutustundliku tarbimise liigid.
Vastutustundlik tarbimine on sama palju "heade" firmade/ettevõtete ja toodete toetamine kui on toetuse tagasitõmbamine "halbadelt" firmadelt/ettevõtetelt ja toodetelt.
Märgised.
Rahvusvahelised märgised annavad tarbijale teavet toote tootmiskoha, valmistamismeetodi ja tooraine kohta.
Kriisikava

Kriisikava on kriisiohjes kasutatav dokument, milles kirjeldatakse isiku või organisatsioonilist reaktsiooni kriisile. 
Mõistel kriis on kümneid määratlusi, kuid juhtimisest lähtuvalt tuleb kriisi vaadelda kui pöördepunkti. Kriisid on sündmused, mis võivad põhjustada surma või vigastusi; märkimisväärset keskkonnakahju, katkestus elutähtsates kommunikatsioonides, märkimisväärset finantskahju, pikaajalist või püsivat mainekahju. Tervisekriis on olukord või kompleksne probleem, mis mõjutab inimesi ühes või mitmes geograafilises piirkonnas, teatud kindlas paikkonnas või võib hõlmata ka kogu planeeti. Tervisekriisid mõjutavad üldiselt märkimisväärselt kogukonna tervist ja majandust. Need võivad tuleneda haigustest, tööstuslikest protsessidest või halvast poliitikast.
Isikliku tervise ja vaimse tervise kriisiplaani ja kriisijärgse plaani väljatöötamine on võtmetegur tegevuskava loomiseks terviseseisundi igapäevaseks hooldamiseks. Tegu peaks olema tõhusa ja jõustatava dokumendiga, mida saab kasutada ajal, kui inimene tunneb ennast halvasti. Isiklikust kriisist või tervisekriisist taastumist võib takistada trauma või ärevus. Efektiivne kriisijärgne kava võib vähendada näiteks sõltuvushäirega isikliku ainete kuritarvitamise ja sõltuvuste mõju.
Vaimsete probleemidega isikutele on välja töötanud nn kriisikaardid, mida võib kasutada vaimse tervise kriisi korral. Iga kriis on erinev ja individuaalsed plaanid varieeruvad vastavalt vajadusele.
Osa organisatsiooni kriisikavast on ohtlike materjalide käitlemise juhised, mis on tööohutuse ja töötervishoiu põhielement.
Solovetsi klooster

Solovetsi klooster (vene keeles Соловецкий монастырь; täisnimega Спасо-Преображенский Соловецкий монастырь) on õigeusu mungaklooster, mis asub Valge mere Solovetsi saartel. See on üks suuremaid õigeusu kloostreid Venemaal. Kloostrikompleks on arvatud UNESCO maailmapärandi nimistusse.
Klooster asutati 15. sajandi I poolel.
Klooster suleti 1920. aastal ning selle varad läksid üle GPU Põhja sunnitöölaagrite valitsusele. Aastatel 1923–1939 oli Solovetsi saartel GPU ja NKVD surmalaager.
1923. aastal oli saarel umbes 200 vangi, aga 1926. aastal ligi 20 000. 
Klooster hakkas uuesti tegutsema 25. oktoobril 1990.
Solovetsi saarte kurikuulsat ajalugu on käsitletud prantsuse dokumentaalsarjas "GULAG-i ikke all" ("Goulag: Une histoire soviétique", 2019), mida on näidanud ka ETV.
Gribanovski rajoon

Gribanovski rajoon (vene keeles "Грибановский район") on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Voroneži oblasti kirdeosas. Rajooni keskus on Gribanovski alev.
Rajoon piirneb põhjas Tambovi oblastiga, idas Borissoglebski linnaringkonnaga, kagus Povorino rajooniga, lõunas Novohopjorski rajooniga, läänes Anna rajooniga ja loodes Ternovka rajooniga.
Rajooni pindala on 2015,64 km². Elanike arv oli 2012. aastal 32 378, 2009. aastal 35 394 ja 2002. aastal 39 648.
Gribanovski rajoonis on 44 asulat, mis kuuluvad ühe linnaasunduse (Gribanovski alevi) ja kuueteistkümne külaasunduse koosseisu.
Rajooni tähtsamad jõed on Hopjor, Vorona, Savala, Karatšan, Jelan, Alabuška ja Tavolžanka.
Afanassi Uvarovski

Afanassi Jakovlevitš Uvarovski (jakuudi keeles Афанасий Яковлевич Уваровскай; vene keeles Афанасий Яковлевич Уваровский; 1800 Žiganski uluss, Jakuudi oblast – 13. oktoober (vkj 2. oktoober) 1861 Jakutsk) oli erru lastud jakuudi väikeametnik, esimese jakuudikeelse kirjandusteose autor.
Afanassi Uvarovski isa oli vene rahvusest ispravnik, ema jakuuditar Jekaterina Jegorovna. Uvarovski alustas oma karjääri väikeametnikuna Jakuudi oblastivalitsuse kantseleis, kuid 1830. aastal ta vallandati riigiametist sidemete tõttu Jakuutiasse asumisele saadetud dekabristidega. Ta oli uurimise all kuni 1839. aastani.
Uvarovski "Meenutused".
1939. aastal sõitis Uvarovski Peterburi, kus tutvus uurimisreisija ja teadlase Alexander Middendorffiga, kes aastatel 1842–1845 juhtis suurt uurimisretke Põhja-Siberisse ja Kaug-Itta, ning Middendorffi vahendusel keeleteadlase Otto von Böhtlingkiga, kes huvitus jakuudi keelest ja palus Uvarovskit endale keeleõpetajaks. 7 kuu jooksul jakuudi keele omandanud Böhtlingk palus Uvarovskit kirja panna omapoolsed meenutused Jakuutiast ja mõned folkloori näited. Uvarovski täitis selle palve.
Uvarovski kirjapandu avaldati esmakordselt 1848. aastal ilmunud Middendorffi Siberi ekspeditsiooni käsitlevas saksakeelses raamatus. Uvarovski meenutused olid raamatus esitatud jakuudi ja saksa keeles (vene keeles avaldati Middendorffi "Путешествие на север и восток Сибири" 1860. aastal, kuid Uvarovski tekst sellesse ei kaasatud).
Ka Böhtlingk lülitas Uvarovski meenutused 1851. aastal Peterburis ilmunud oma raamatu – jakuudi keelt käsitleva monograafia "Über die Sprache der Jakuten. Grammatik" koosseisu. 1861. aastal ilmus Pariisis ühes reisiajakirjas prantsuse keelde tõlgituna üks lõik Uvarovski meenutustest pealkirja all "Reis jakuutide maale". 
Vene keelde tõlgituna avaldati Uvarovski meenutused ("Воспоминания") alles 1990. aastal ilmunud Böhtlingki monograafia "Über die Sprache der Jakuten. Grammatik" venekeelse väljaande "О языке якутов" koosseisus.
Kabli looduse õpperada

Kabli looduse õpperada on Kabli looduskaitsealal Kabli külas Häädemeeste vallas Pärnumaal asuv õpperada.
Raja tutvustus.
Rada on 1,8 km pikk ja ringikujuline. See algab Kabli külastuskeskuse juurest parklast, kus on kohti kümnele autole. Külastuskeskuse juures on lõkkekoht koos grillimisrestidega. Ratastooliga või lapsevankriga saab rajal liikuda Kabli külastuskeskusest kuni pesakastimaailmani (u 200 m). Rajale jääb vahelduvaid maastikke ja eri elupaiku, sh vääriselupaiku. Õpperajal on puidust suunaviidad ja infotahvlid. Need tutvustavad piirkonna vaatamisväärsusi. Raja läbimiseks kulub üks-kaks tundi, selle lõpus on Priivitsa lõkkekoht, kus saab tuld teha ja piknikku pidada.
Vaatamisväärsused.
Kabli looduse õpperaja vaatamisväärsused on Kabli linnujaam, kus on infostend ja linnuvaatlustorn, pesakastimaailm, mitmekesised maastikud ning vääriselupaigad, samuti sealne rannikumeri. Kabli külaplatsile on püstitatud jaala (purjelaeva Markus mälestusmärk), tähistamaks Eesti esimese kaugsõidupurjeka vettelaskmise 150. aastapäeva. Selle juures on kapten-reeder Jakob Marksoni majamuuseum.
Vanapagana õpperada

Vanapagana õpperada on Järvamaal Türi vallas Rassi külas asuv õpperada.
Õpperada on osa Saarjõe maastikukaitsealast.
Raja tutvustus.
Matkaaja algus- ja lõpp-punkt on Vanapagana metsamaja juures, kuid rada võib alustada ka käbikuivati juurest või Tõrvaaugult. Üldiselt metsas kulgev rada viib läbi endise Tõrvaaugu küla ning seda saab läbida ainult jalgsi. Raja keskmine läbimisaeg on umbes 1–1,5 tundi. Rada on umbes 3 kilomeetri pikkune ning peale vaadates ringikujuline. Rada on looduses märgitud sinise värviga puutüvedel, punase-kollase värviga madalatel postidel ning ristumiskohtadel asuvate teeviitadega.
Vaatamisväärsused.
Õpperajal asub kokku üheksa huvipunkti, millelt saab infot ala loodus- ja ajalooväärtuste kohta. Samuti annavad huvipunktid infot Tõrvaaugu küla saamisloo kohta. Õpperada on mõeldud loodus- ja pärandkultuurihuvilistele matkajatele. Rajalt võib leida nii mõnegi marja- ja seenekoha.
Rajal leiab huvitavat infot taimede, loomade, putukate ja seente ning metsa kõrvalkasutuse kohta.
Vanapagana metsamaja juures on filmitud paljud 1964. aasta kultusfilmi "Põrgupõhja uus vanapagan" stseenid. Praeguse Vanapagana metsamaja asukohal oli vanasti Jürka maja. Pärast filmi levimist pälvisid nii kohalike kui ka kaugemalt tulnud inimeste tähelepanu püstijäänud hoonete osad ja seda ümbritsev ürgne kuusemets.
Majutus.
Matkarajal on ööbimisvõimalus. Saab ööbida telgis või metsamajas, mida ei ole soovitatav teha talveperioodil, sest olenemata pidevast matkamaja kütmisest ei saa maja täielikult soojaks.
Meiekose õpperada

Meiekose õpperada on Sandra külas Põhja-Sakala vallas Viljandimaal ja Riisa külas Tori vallas Pärnumaal asuv õpperada.
Raja tutvustus.
Meiekose õpperada lookleb esmalt piki Raudna ja Tõramaa jõe kallast ja viib tutvuma Tõramaa jõe suudmeala luhtadega, mis on üks osa Soomaa pärandmaastikest. Meiekose õpperada on 5,6 km pikk. Rada võib läbida jalgsi, jalgratta või hobusega ja talvel suuskadega. Meiekose õpperada ei jõua ringiga algpunkti tagasi, seega tuleb hoolitseda, et raja lõpus ootaks mõni sõiduvahend. Lisaks jääb matkarajale ka mitu lõkkekohta ja telkimispaika, kus aega veeta.
Vaatamisväärsused.
Raja vaatamisväärsusteks on luhad, eri taimeliigid, jõekäärud, jändrikud tammed ja vanad talukohad.
Kopraraja õpperada

Kopraraja õpperada on Tipu külas Põhja-Sakala vallas Viljandimaal asuv õpperada.
Raja tutvustus.
Koprarada on 1,8-kilomeetrine õpperada Soomaa rahvuspargis. Õpperada saab alguse Soomaa rahvuspargi külastuskeskuse kõrvalt.
Rajal olles saab jalutada läbi kuusiku, sõnajala-kaasiku ja lodumetsa, lõpuks jõuab rada välja Mardu oja äärde. Õpperaja infotahvlitelt saab teavet kobraste ehituskunsti kohta.
Rajale pääseb ka lapsevankri ja ratastooliga. Invaraja pikkus on 660 meetrit. 
Talvel ja kevadel võib rada olla üleujutatud.
Vaatamisväärsused.
Koprarajal matkates on võimalik näha
Sopa allika õpperada

Sopa allika õpperada on Norra külas Järva vallas Järvamaal asuv õpperada.
Raja tutvustus.
Raja pikkus on natuke üle 430 meetri. Läbimiseks kulub paarkümmend minutit. 
Vaatamisväärsused.
Raja lõpus asub Sopa allikas, mis on Eesti sügavaim allikas (4,8 meetrit). Allikas on nime saanud kunagise Sopa talu järgi.
Norra mõisa matkarada

Norra mõisa matkarada on Järva vallas Järvamaal asuv matkarada.
Raja tutvustus.
Norra mõisa matkarada on 1,2 kilomeetrit pikk ja asub Norra külas. Rajal on 1 suur infotahvel, 1 väike infotahvel, 1 viit ja 5 silda. Rada algab ja lõppeb suure infotahvli juures, mis asub Norra allikajärve juures, ning selle läbimiseks kulub umbes 30 minutit. Liikuda tohib ettevalmistatud rajal ainult jalgsi. Matkarajal on telkimine ja lõkke tegemine keelatud.
Vaatamisväärsused.
Raja lähedal on Norra mõisa park koos vääriselupaigaga, Norra allikajärv ja Norra oja.
Riisa õpperada

Riisa õpperada on õpperada Soomaa rahvuspargis asuvas Riisa rabas, halduslikult Pärnumaal Tori vallas Riisa külas.
Raja tutvustus.
4,8 km pikkune õpperada kulgeb läbi raba ja rabaäärse metsa. Raja ääres asuvad puhkekohad, laukad, raba tutvustavad infotahvlid ja kuivkäimla. Rajal asuvast vaatetornist saab näha raba vaadet.. Raja lähedale jääb juba kiviajal asustatud Riisa küla ja Navesti jõgi. Rada on võimalik läbida jalgsi, lapsevankriga ja ratastooliga läbitav invarada on põhirajast lühem (1,22 km). Sügisel saab rabast marju korjata, seal kasvavad murakad, kukemarjad, sinikad, mustikad ja jõhvikad.
Simisalu-Matsimäe loodusrada

Simisalu-Matsimäe loodusrada asub Järva vallas Järvamaal.
Raja tutvustus.
Simisalu-Matsimäe loodusrada on 7,5 km pikk. Rada algab Simisalu loodusmaja juurest. Rajal on 16 huvipunkti-infoalust. Rajast 3 km kulgeb mööda laudteed. Matsimäe-poolses otsas on RMK Matsimäe karjääri lõkkekoht.
Vaatamisväärsused.
Raja äärde jäävad: Simisalu väljamägi, Kollasaare väljamägi, Kongissaar, Ohusilla mägi, Seli järv, Seli raba, Matsimäe oos, Kaanjärv, Pühajärv.
Saarjõe õpperada

Saarjõe õpperada asub Türi valla, Põhja-Pärnumaa valla ja Järva valla aladel. Rajale pääseb Metsavenna lõkkekohast ja Saeveski metsaonni juurest.
Raja tutvustus.
Õpperada kulgeb Saarjõe kallastel. 8-kilomeetrise raja läbimiseks peaks varuma piisavalt aega, et jälgida ka infotahvleid, ja aastaajast lähtuvalt sobivad jalanõud (rada võib märg olla). Rajal võib näha koprakäike. Raja alguses on lõkkekoht, kus võib koguda infot metsavendade eluolu kohta. 
Rada on tähistatud sinise värviga puutüvedel. 
Vaatamisväärsused.
Õpperajal on Balti jääpaisjärve luited, mida rahva seas tuntakse Kabelimägedena. Rajal saab näha eri metsakooslusi ja pärandkultuuri objekte.
Öördi õpperada

Öördi õpperada on Soomaa rahvuspargis Iia külas Põhja-Sakala vallas Viljandi maakonnas asuv õpperada.
Raja tutvustus.
Öördi õpperada on 2,4 kilomeetrit pikk ning juhatab Öördi järveni, mis on Soomaa ainus järv. See on jäänukjärv kunagisest jääjärvest. Järve pindala on 4,4 ha.
Öördi raba on tekkinud sügavaveelise järve kinnikasvamisest ning raba turbalasund ulatub 9,5 meetri sügavusele.
Vaatamisväärsused.
Öördi õpperaja peamisteks vaatamisväärsusteks on Öördi raba ja Öördi jäänukjärv.
Matkaraja alguses on lõkkeplats ning parkla.
Lemmjõe keelemetsa õpperada

Lemmjõe keelemetsa õpperada on Soomaa rahvuspargis Põhja-Sakala vallas Viljandimaal asuv õpperada. 
Raja tutvustus.
Lemmjõe keelemetsa õpperada on 5,8 km pikkune, kulgedes mööda Raudna jõe kaldast kuni Lemmjõe ühinemiskohani. Edasi läheb rada mööda Lemmjõe kallast ja lõpeb Kuusekääral. 
Õpperaja ääres võib kohata kobraste tegutsemise jälgi. Rada on pinnasrada, mis on üleujutusperioodil ületamatu. Raja ujutavad üle Keelemetsa jõed. Lemmjõe keelemets on lammimets, mis on haruldane ja mujalt Euroopast kadunud. Õpperajal on telkimis- ja matkavõimalus ning lõkkekoht. 
Vaatamisväärsused.
Õpperaja üks vaatamisväärsusi on Lemmjõe tamm, mis on Soomaa rahvuspargi ainus kaitsealune üksikobjekt. Tamm on 200 aasta vanune, 23 m kõrge ja ümbermõõduga 470 cm. Lemmjõe tamme peetakse Sooma tekkeloo alguseks.
Võlingi allika matkarada

Võlingi allika matkarada asub Järvamaal Järva vallas Endla looduskaitsealal.
Raja tutvustus.
Võlingi allika matkaraja pikkus edasi-tagasi kõndides on 2,4 kilomeetrit, rajal on kaks laudteelõiku ning osa rajast on kaetud hakkpuiduga. Matkarajal matkates saavad matkajad infot neljalt eri infotahvlilt. Rajal on telkimisvõimalus kuni kuuele telgile ja lõkketegemise koht koos varjualuse ja kolme pingiga, olemas on ka käimla. Lõkkeplatsini, mis asub matkaraja alguses, saab ligi ka ratastooli ja lapsevankriga. Matkaraja muudes osades peale lõkkealuse tuld teha on keelatud. Lõkkeplatsile tuleb kaasa võtta oma küttematerjal, kohapeal lõkkepuid ei ole. Talvisel ajal lõkkeplatsi lumest ei puhastata, küll aga tehakse juurdepääsuteele matkarajale lumetõrjet. Kevadise ja talvise suurvee ajal võib osa rajast olla läbimatu; ka muul ajal võib rada olla märg, kuna tegu on karstialaga. Matkaraja laudteed ja teekatet uuendatakse 2015.–2018. aastal.
Raja äärde jäävate allikate vesi on pärit Pandivere kõrgustikult. Lisaks Vilbaste allikarühmale, mille koosseisu Võlingi allikas kuulub, asub piirkonnas veel allikarühmi.
Vaatamisväärsused.
Võlingi allika matkarajal on laudteelõigud, millel kõndides näeb matkaja aruniitu. Matkaraja äärde jääb eri tüüpi allikaid: Võlingi langeallikas ja Vilbaste tõusuallikad. Niidul kasvab eri liike käpalisi. Võlingi jões elab ka eri liike kalu, nende seas jõeforellid ning võldased. Võlingi allikas, millest saab alguse Võlingi oja, kuulub Vilbaste allikarühma. Ühes sekundis voolab Võlingi allikast välja 220 liitrit vett.
Matkaraja kasutamine.
Matkarada on mõeldud loodusmatkajatele, aga ka ürituste korraldamiseks. Kui matkarajale soovitakse sõita maastikuautoga või soovitakse matkarajal korraldada enam kui 20 osalejaga üritus, tuleb eelnevalt luba saada Keskkonnaametilt, kes on kaitseala valitseja. Kaitseala territooriumile jäävad nii Endla järv kui ka Sinijärv, kus kalastamine on lubatud vaid kalastuskaardi omanikele.
Võlingi matkarada on osa RMK Peraküla-Aegviidu-Ähijärve 820 kilomeetri pikkusest matkateest.
Kodru raba matkarada

Kodru raba matkarada (ka Tammsaare–Järva-Madise loodusrada) on Järva vallas Järvamaal asuv matkarada.
Raja tutvustus.
Kodru raba matkarada on 5,2 kilomeetri pikkune laudrada ja selle läbimisaeg on umbes 2 tundi. Laukarikka Kodru raba keskel asub 1,7 hektari suurune Vibujärv. Raba ümbritsevad salumetsalised soosaared ehk väljamäed ja nendevahelised soosillad. Matk algab Tammsaare muuseumi juurest, kust teekond kulgeb üle endiste heina- ning karjamaade ja üle Kodru raba Järva-Madise kiriku juurde. Rada on läbitav ainult jalgsi või suuskadel.
Laudteed on 4,4 km. Rajal on kaks suurt infotahvlit raja skeemi ja üldinfoga ning 11 huvipunkti-infoalust. 
Vaatamisväärsused.
Rabas ja selle ümbruses on romaani "Tõde ja õigus" tegevuspaigad.
Merike Lang

Merike Lang (sündinud Rannik, 18. mail 1958 Tallinnas) on eesti ajaloolane, etnoloog ja museoloog.
Hariduskäik.
Ta on õppinud Võsu 8-klassilises Koolis ja lõpetas Rakvere 1. Keskkooli. Koolivaheaegadel töötas ta Lahemaa Rahvuspargis giidina, juhtides ühe- ja kahepäevaseid reisigruppe. 
1981. aastal lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli ajalooteaduskonna ajaloolase, ajaloo- ja ühiskonnaõpetuse õpetaja ning etnoloogi diplomiga. Diplomitöö "Endisaegsed matusekombed Ida-Eestis" avaldati 2004. aasta e-ajakirjas Mäetagused 25. 
2005. aastal lõpetas ta Tallinna Ülikooli kultuuriteaduskonna kultuurikorralduse eriala sotsiaalteaduste magistrina. Magistritöö "Museoloogiline kommunikatsioon. Vabaõhumuuseumi koht ja ülesanded kaasaegses ühiskonnas".
Töökäik.
Ta on töötanud Eesti Vabaõhumuuseumis 1981. aastast, kõigepealt teaduri ja osakonnajuhatajana, 1991. aastast teadusdirektorina ning 1992. aastast direktorina. 
2014–2019 oli Lang Sihtasutuse Eesti Vabaõhumuuseum juhatuse liige ning augustist 2019 augustini 2024 Sihtasutuse Eesti Maaelumuuseumid juhatuse liige. 
Tippjuhina on Lang pannud aluse kaasaegse muuseumipedagoogika arengule Eesti muuseumides, ta on juhtinud Eesti Vabaõhumuuseumi kontseptuaalset ümberkujunemist aasta läbi tegutsevaks turismiatraktsiooniks. Ta on algatanud kultuuripärandi uurimise ja hoidmisega tegeleva üleriigilise tähtsusega programmi, millest on kujunenud välja Maa-arhitektuuri keskus. Viimane on olnud juhtpartner rahvusvahelistes uurimisprojektides. 
Lang on olnud Eesti Vabaõhumuuseumi trükiste toimetaja ning Tallinna Ülikooli ja Tartu Ülikooli külalislektor.
Artikleid.
Ta on kirjutanud peamiselt museoloogilise teooria artikleid.
Isiklikku.
Ta on olnud abielus arheoloog Valter Langiga.
Karl-Günther Heimsoth

Karl-Günther Heimsoth, ka Karl-Guenter Heimsoth, (4. detsember 1899 Charlottenburg – juuli 1934 Berliin) oli Saksa arst (tegev Berliinis), trükkal ja poliitik.
Heimsoth oli NSDAP liige.
Eluloolist.
Karl-Günther Heimsoth sündis Charlottenburgis. 
Esimese maailmasõja ajal astus ta Preisi armeesse, sõdis läänerindel ning sai leitnandiks.
1919. aasta suvesemestrist hakkas Heimsoth Tübingeni Ülikoolis meditsiini õppima ja jätkas õpinguid hiljem Müncheni, Kieli ja Rostocki ülikoolides. 1924. läbis Rostocki Ülikoolis riiklikud eksamid arstiteaduse praktiseerimiseks. 
Õpingute ajal 1920–1921 osales Heimsoth Saksamaal 1920. aasta märtsis märtsiülestõusus "Ruhraufstand", Tüüringi võitlustes ja Sileesia ülestõusus (saksa keeles "Aufstände in Oberschlesien").
Augustist novembrini 1924 kirjutas Heimsoth Rostockis väitekirja, mille teemaks oli homoseksuaalsus: "Hetero- ja homoseksuaalsus" (lüh "Heterophile and Homophile"). See väitekiri võis olla sissejuhatuseks termini "homofiilia" kasutuselevõtule seksuoloogias, ta väitis, et seda võib ette tulla nii mees-mehe vahelistes kui ka naine-naise vahelistes suhetes. Tema homoseksuaalsuse interpreteering põhines juba olemasolevatel ideedel, nagu Otto Weiningeri "Geschlecht und Charakter" (1903) ja Hans Blüheri "Die Rolle der Erotik in der männlichen Gesellschaft" (1917).
Suhtlus Ernst Röhmiga (1928–1934).
Röhm ja Heimsoth kohtusid 1928. aastal.
1928. aastal kirjutas Heimsoth Ernst Röhmile kirja. Röhm, oli riigireetmisprotsessis Hitler-Ludendorffi putši eest süüdi mõistetud Adolf Hitleriga "nagistanud". Arvatakse, et Röhm olla oma raamatus "Geschichte eines Hochverräters" (1928) tunnistanud ridade vahel autori homoseksuaalsust. Tol ajal käis 
Riigipäevas § 175 reformimine. NSDAP nõudis homoseksuaalsete inimeste rangemat tagakiusamist.Heimsoth olevat soovinud Röhmile § 175 osas oletusi ja/või vastandumist esitada. Röhm kinnitas 
Heimsoth hoiustas kirjad, milles Röhm tunnistanud oma homoseksuaalseid tundeid ja suguakte, juristi juurde. 1930. aastal sai Röhmist SA juht. Dr Karl-Günther Heimsothi kodu otsiti Berliini Politsei poolt läbi, osad kirjad konfiskeeriti ja Heimsoth kuulati üle. 1931. aasta kevad-ja suvekuudel ilmus Münchner Postis jt ajalehtedes artikkel "A Hot Fraternity in the Brown House. The sexual life of the Third Reich". 1932. alguses informeeris Wilhelm Abegg publitsisti dr Helmuth Klotzi nende kirjade olemasolust. Ja Klotz avaldas need kirjad 1932. aasta märtsis pamfletina, pealkirja all "The Rohm Case" (müüdi rohkem kui 300 000 eksemplari).
Natsionaalsotsialistilikud liidrid olid teadlikud Röhmi homoseksuaalsusest, nii kirjutas Gerhard Rossbach (tema olevat Röhmi "homoseksuaalsele teele kallutanud" oma memuaarides (avaldatud1950)
Povorino rajoon

Povorino rajoon (vene keeles "Поворинский район") on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Voroneži oblasti kirdeosas. Rajooni keskus on Povorino linn.
Rajoon piirneb põhjas Borissoglebski linnaringkonnaga, kirdes Saratovi oblastiga, lõunas Volgogradi oblastiga, edelas Novohopjorski rajooniga ja loodes Gribanovski rajooniga.
Rajooni pindala on 1090 km². Elanike arv oli 2012. aastal 33 546, 2009. aastal 33 978 ja 2002. aastal 17 475.
Povorino rajoonis on 20 asulat, mis kuuluvad ühe linnaasunduse (Povorino linna) ja kaheksa külaasunduse koosseisu.
Rajooni tähtsamad jõed on Kardail, Hopjor ja Svintsovka.
Verekoer

Verekoer on Belgiast pärit koeratõug.
Tõu aretajaiks peetakse Belgias Saint-Hubertis asunud, püha Hubertuse järgi nime saanud kloostri munki. Koeratõu prantsuskeelne nimetus on ‘"chien de Saint-Hubert"’ (Saint-Hubert'i koer).
Tõustandardis on koera kasutuse kohta muuhulgas kirjas järgmist: "Suurte ulukite jahtimiseks kasutatav hagijas, teenistuskoer, jälituskoer ning perekoer."
Sama allikas lisab koera käitumise/iseloomu kohta muuhulgas kirjas järgmist: "Rahulik, vaikne ja heatahtlik. ... Tundlik nii komplimentide kui korralekutsumise suhtes."
­
Juratsi keel

Juratsi keel oli samojeedi keel, mida kõneldi Jenissei jõest lääne pool. See suri välja 19. sajandi alguses.
Juratsi keel võis olla eenetsi keele arhailine murre.
Novaja Usmani rajoon

Novaja Usmani rajoon (vene keeles "Новоусманский район") on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Voroneži oblasti põhjaosas. Rajooni keskus on Novaja Usmani küla.
Rajoon piirneb põhjas Verhnjaja Hava rajooniga, idas Panino rajooniga, lõunas Kaširskoje rajooniga, läänes Voronežiga ja loodes Ramoni rajooniga.
Rajooni pindala on 1320 km². Elanike arv oli 2012. aastal 74 451, 2009. aastal 64 186 ja 2002. aastal 64 275.
Novaja Usmani rajoonis on 54 asulat, mis kuuluvad kuueteistkümne külaasunduse koosseisu.
Rajooni tähtsamad jõed on Hava, Usman, Tamlõk ja Tavrovka.
Panino rajoon

Panino rajoon (vene keeles "Панинский район") on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Voroneži oblasti põhjaosas. Rajooni keskus on Panino alev.
Rajoon piirneb kirdes Ertili rajooniga, idas Anna rajooniga, lõunas Bobrovi rajooniga, edelas Kaširskoje rajooniga, läänes Novaja Usmani rajooniga ja loodes Verhnjaja Hava rajooniga.
Rajooni pindala on 1390 km². Elanike arv oli 2012. aastal 28 213, 2009. aastal 28 418 ja 2002. aastal 33 017.
Panino rajoonis on 69 asulat, mis kuuluvad kahe linnaasunduse (Panino ja Pereljošinski alevite) ning kümne külaasunduse koosseisu.
Rajooni tähtsamad jõed on Ikorets, Matrjonotška, Toida ja Bitjug.
Vintl

Vintl (itaalia: "Vandoies"; ladiini: "Vandoies") on vald "(comune)" Lõuna-Tiroolis Põhja-Itaalias, paiknedes umbes 45 km Bolzanost kirdes.
Geograafia.
Valla pindala on 110,6 km² ja 2010. aasta 30. novembri seisuga elas seal 3264 inimest.
Vintli vallas on "frazioni" (alljaotused, peamiselt külad ja asundused) Niedervintl (Vandoies di Sotto), Obervintl (Vandioes di Sopra), Weitental (Vallarga) ja Pfunders (Fundres).
Vintl külgneb järgmiste valdadega: Kiens, Mühlbach, Rodeneck, Mühlwald, Terenten ja Pfitsch.
Pfundereri mäed.
Zillertali peaahelikust edelasse jäävaid harju kutsutakse Pfundereri mägedeks ja need hõlmavad pindala umbes 300 km². Pfundereri org jääb nende vahele. Need hõlmavad ka Valler Tali läänes, moodustavad mäeaheliku Pfitscheri oruga ja laienevad itta Mühlwaldi ja Terenteni valda. Olulisemad tipud Vintli vallas on Niederer Weißzint (3263 m) ja Grabspitze (3068 m) Pfunderer Jochi lähedal, kõrgeim tipp ahelikul Pfitscheri oru ja Weitenberger Kari vahel Wurmaulspitze (3022 m), kõrgeim tipp Weitenberger Almist läänes Napfspitze (2888 m), Eisbruggjochi ahelikust lõunas Hochgrubbachspitze (2819 m), kõrgeim tipp Ida-Pfundereris ja selle ees Eidechsspitze (2738 m), Vintli "Hausberg". Tuntud matkarada on Pfundereri mägitee, mis algab Sterzingist ja viib Pfundereri mägede kaudu Brunecki kanti.
Kogukond.
Keeleline jaotus.
2011. aasta rahvaloenduse andmetel kõneleb 98,23% rahvastikust esimese keelena saksa keelt, 1,26% itaalia keelt ja 0,52% ladiini keelt.
Sõpruslinnad.
Vintli sõpruslinn on
Welsberg-Taisten

Welsberg-Taisten (itaalia: "Monguelfo-Tesido") on vald "(comune)" Lõuna-Tiroolis Põhja-Itaalias, paiknedes umbes 60 km Bolzanost kirdes. Valla pindala on 46,6 km².
2010. aasta 30. novembri seisuga elas seal 2809 inimest. 2011. aasta rahvaloenduse järgi kõneles 95,08% rahvastikust esimese keelena saksa keelt, 4,57% itaalia keelt ja 0,35% ladiini keelt.
Welsberg-Taisten külgneb järgmiste valdadega: Prags, Rasen-Antholz, Olang, Gsies ja Niederdorf.
Vallas on järgmised "frazione"d: Ried (Novale), Wiesen (Prati), Unterrain (Riva di Sotto) ja Taisten (Tesido).
Taisten asub 1212 m üle merepinna Pusteri orus Bruneckist idas.
Jevgenija Kolodko

Jevgenija Nikolajevna Kolodko (vene keeles Евгения Николаевна Колодко; sündinud 22. juulil 1990 Nerjungris Nerjungri rajoonis Jakuudi ANSV-s) on Sahha kergejõustiklane (kuulitõukaja), Venemaa teeneline meistersportlane, Põhjatähe ordeni kavaler.
Ta võitis 2011. aastal Ostravas peetud Euroopa kuni 23-aastaste meistrivõistlustel kergejõustikus kuldmedali kuulitõukes. Ta on neljakordne Venemaa meister (2011–2014). Tema isiklik rekord kuulitõukes on 20.22 (2012). 
Olümpiamängud.
2012. aastal võitis Jevgenija Kolodko Londoni olümpiamängudel kuulitõukes hõbemedali, kuid 2016. aastal tühistas Rahvusvaheline Olümpiakomitee dopingutarvitamise tõttu tema Londoni olümpiamängudel saadud võistlustulemused. Olümpiamedal tuli tal tagastada. Kolodko võeti vahele dopinguproovide järelkontrolli abiga.