tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
LightScribe

LightScribe (otsetõlkes 'valguskirjuti') on ettevõtte Hewlett-Packard (lühendatult HP) arendatud otse CD-plaadile, hiljem ka DVD-plaadile, etiketi laseriga lisamise tehnoloogia. Tegemist on meetodiga, mis asendab tavapärased prinditud ja plaadile kleebitud etiketid. LightScribe'i tehnoloogia võimaldab kõrgekvaliteedilise etiketi lisamist plaadile kasutades ühte CD/DVD kirjutit-lugejat, mis on mõeldud LightScribe'i tehnoloogia kasutamiseks. Nimi LightScribe tuleb tehnoloogiast, kus laservalguse mõjul kirjutatakse plaadile soovitud kujutis.
Tehnoloogia.
2001. aastal patenteerisid Hewlett-Packardi insenerid Daryl Anderson, Makarand Gore ja Paul McCellan integreeritud CD/DVD kirjutamise ja etikettimise seadme. LightScribe'i tehnoloogia korral on CD/DVD plaadi pealmine pool kaetud spetsiaalse värvainega, milles CD/DVD-kirjuti laservalguse käes toimub keemiline reaktsioon ja värvaine muutub hallist mustani värvivahemikus olevaks värviks. LightScribe'i CD-/DVD-kirjuti laser on infrapunalaser, mis töötab lainepikkusel 780 nanomeetrit. Plaadi keskel oleva avause ümber on kood, mille abil seade paneb laseri alguspunkti perfektselt paika. Plaadi kirjutamine toimub kontsentriliste ringidena plaadi keskelt ja liigub plaadi serva suunas. Lõpliku toote väljaarendamise järel, 2004. aastal, hakkas HP turustama LightScribe'i tehnoloogiat optiliste andmekandjate osakonna kaudu. LightScribe'i plaadid olid algselt ainult seepia värvainega kaetud. 2006. aasta alguses tutvustati ka teist värvi LightScribe'i plaate, aga mustri/kirja/pildi plaadile lisamine jäi ikka monokroomseks. LightScribe'i tehnoloogiaga ei ole võimalik eelmist etiketti asendada ega kustutada, küll aga on võimalik hiljem lisada detaile.
Tarkvara.
LightScribe'i tehnoloogiaga plaatide etikettide tegemisel on tarvis LightScribe'i toetav tarkvara. Esmalt peavad olema CD/DVD-kirjuti draiverid: Kas tootjapoolsed draiverid, mis on kaasas CD-/DVD-kirjutiga või universaalne LightScribe'i süsteemi tarkvara (LightScribe System Software (LSS)). Eelistada tuleks CD-/DVD-kirjuti tootja draiverid, sest need on konkreetse seadmesarja/mudeli jaoks optimeeritud. 
LSS-iga tuleb kaasa LightScribe'i juhtpaneel, mille abil saab muuta LightScibe'i seadeid (etiketi kontrastsus, LightScribe'i juhtpaneeli käivitamine Windowsi käivitamisel, LightScribe'i teadete kuvamine) ja jälgida LightScribe'i süsteemi (süsteemi versioon, versiooni uuendamine, süsteemis olevate LightScribe'i seadmete informatsioon).
LightScribe'i seadmed.
LightScribe'i tehnoloogiaga etikettide kirjutamiseks on tarvis LightScribe'i CD/DVD-kirjutit. Kirjuti võib olla sisseehitatud lauaarvutisse või sülearvutisse, samuti võib olla tegemist välise CD/DVD-kirjutiga. LightScribe'i CD/DVD-kirjuti, erinevalt tavalistest CD/DVD-kirjutitest, on võimeline kaheks ülesandeks. LightScribe'i CD/DVD-kirjutiga saab plaatidele informatsiooni salvestada ja etiketi laseriga peale kirjutada. 
Andmekandjad.
LightScribe'i etikette saab teha ainult spetsiaalsetele LightScribe'i CD-dele ja DVD-dele, sest neil andmekandjatel on spetsiaalne värvi kattekiht, mis tavalistel CD-del ja DVD-del puudub..
Kolga-Jaani valla vapp

Kolga-Jaani valla vapp on Viljandi maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Kolga-Jaani valla vapp.
Vapp kinnitati 14. novembril 1995.
Vapi kirjeldus.
Hõbedasel damaskeeritud kilbil on sinine nurgaruut, milles hõbedane kotkapea kuldse noka ja aupaistega.
Tõlgendus.
Pühapaistega kotkas on evangelist Johannese tunnus. Seega viitab nurgaruudus (kolkas) asuv kotkapea otseselt valla nimele.
Mõisaküla vapp

Mõisaküla vapp on Viljandi maakonnas asuva Eesti linna Mõisaküla vapp.
Vapp on kinnitatud 24. jaanuaril 1994.
Vapi kirjeldus.
Mustal kilbil on alasi ja sellele toetuvat vasarat hoidev vasakult ülanurgast lähtuv käsi – mõlemad hõbedased.
Mõisaküla lipp

Mõisaküla lipp on Viljandi maakonnas asuva Eesti linna Mõisaküla lipp.
Lipp on kinnitatud 24. jaanuaril 1994.
Lipu kirjeldus.
Valge ristkülik, mille laiuse ja pikkuse suhe on 7:11, normaalmõõtmed 105 × 165 cm, keskosas on kaks paralleelset punast horisontaallaidu; lipu värvilaidude laiused on 2, 1, 1, 1, 2 ühikut.
Paistu valla vapp

Paistu valla vapp on Viljandi maakonnas asuva Eesti haldusüksuse Paistu valla vapp.
Vapp on kinnitatud 14. septembril 1994.
Vapi kirjeldus.
Mustal kilbil kuldne juurestikuga puutüvi, mille kummastki küljest võrsub kaks paari tammelehti. Päises on tammetüvelt kuni kilbi ülaservani ulatuv hõbedane tähtrist.
Põhjendus.
Kilbi must värvus, mis on üks Eesti rahvusvärvidest ja tähistab ka neitsi Maarjat kui kannatavat ema, viitab siin esmajoones Mulgimaale. Kuldne rõhutatult tugeva juurestikuga tamm sümboliseerib toekat rahvuslikku ja kultuurilist liikumist ning kujutab ühtlasi 700-aastast Polli tamme. Puud krooniv tähtrist, valguse ja hariduse sümbol, märgib ka neitsi Maarjale pühitsetud Paistu kirikut (nn Stella Maris).
Pärsti valla vapp

Pärsti valla vapp on Viljandi maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Pärsti valla vapp.
Vapp kinnitati riigisekretär Uno Veeringu poolt 1. aprillil 1996 ning oli kasutusel 20. oktoobrini 2013, kui ühineti Paistu, Saarepeedi ja Viiratsi vallaga uueks omavalitsusüksuseks Viljandi vallaks.
Vapi kirjeldus.
Lainelõikelise vasakult langeva kuldse vardaga kaldjaostatud kilbi ülemisel sinisel väljal viljavihk ning alumisel, punasel väljal kolm püstist odaotsa – kõik kuldsed.
Põhjendus.
Sinine sümboliseerib tulevikulootust, noorust, vaimsust ja kodumaa taevast. Kollane viljavihk meenutab, et vald asub Eesti ühel põlisemal põllumajanduslikul alal ning et siinsed inimesed on saanud läbi aegade elatist ennekõike põllult. Kollane lainelõikeline laid sümboliseerib kohaliku maastiku silmapaistvat objekti, Raudna ürgorgu jõega, samuti teisi veekogusid, mis ilmestavad siinset looduskeskkonda. Telliskivipunane värvus meenutab valla pinnast, turvast ja kohalikku mitmekesist tööstust. Kolm kollast odaotsa osutavad paikkonna kuulsusrikkale muinasajale, mil siinmail lõid vallutajatega lahinguid eestlaste sõdalased vaprate vanemate Lembitu, Vootele ja Maniwalde juhtimisel.
Vapi ajalugu.
Pärsti valla vapi ja lipu etalonkujutis kinnitati Eesti Vabariigi riigisekretäri poolt 1. aprillil 1996.
11. septembril 1996 kinnitas vallavolikogu määrusega nr 63 valla lipu ja vapi kasutamise korra.
Valla lipp ja vapp pühitseti Viljandi Pauluse kirikus 5. oktoobril 1996.
20. oktoobril 2013, ühinesid Pärsti, Paistu, Saarepeedi ja Viiratsi vald uueks omavalitsusüksuseks Viljandi vallaks ning Pärsti vald lõpetas koos oma vapiga tegevuse.
Põlliku

Põlliku on küla Rapla maakonnas Rapla vallas Kaiu–Vahastu tee ääres.
Küla asub 30 km kaugusel maakonna keskusest Raplast, sama kaugele jäävad lõunas asuvad Türi ja Paide. Põlliku küla piirneb põhjas, loodes ja läänes Vana-Kaiu küla territooriumiga, kirdes asub Suurekivi küla, idas Vahastu küla, ning lõunas, Järvamaa piiri taga, Kädva ja Sonni küla-
Põlliku küla pindala on 19 km² ja 2022. aasta alguse seisuga elas seal 24 inimest. 2006. aastal oli külas 29 elanikku.
Küla on esmamainitud 1476. aastal (saksa keeles Pollik), kui see läänistati Maidla mõisaomanikule Goswin Dönhoffile (Donhovede), kes oli Dönhoffi aadlisuguvõsa esindaja.
Nimi.
Eri aegadel on küla nimi olnud Pollik (1476), Poellick (1494), Grodtpelligeck (1586) ja Tautsi Pollik (1798).
Nime päritolu pole selge. Oletatakse, et küla on omale nime saanud maastikutüübi järgi, milleks on „põlmas“, mis tähistab inimtühja, lagedat ja põllupidamiseks kõlbmatut ala või väikest põldu. Samuti võib nimi olla seotud sõnaga „põld“, olles võimalik ik-tuletis, mis viitab väikesele põllule.
Nimeliselt ja geograafiliselt seotud paigad1.
Rapla vallas, Kadja järve kaldal, Kaigassilla soosaarel asus väike Ees-Põlliku küla, mis koosnes kolmest talust. See küla kuulus ajalooliselt Kuimetsa mõisale ja jäi tühjaks 1950. aastatel ehk kolhoosikorra alguses. Tänapäeval kuulub see Kuimetsa küla koosseisu.
Põlliku külast kirdesse jääb Suurekivi küla, mille koosseisu arvati 1977. aastal ajalooliselt Kuimetsa mõisale kuulunud ja 1950. aastani Kuimetsa valda kuulunud Taga-Põlliku küla. Küla paiknes Kuimetsa, Vahastu ja Ojasoo mõisa piiridel.
Ajalugu.
Kuni 1919. aasta maaseaduse alusel toimunud mõisate võõrandamiseni kuulus Põlliku küla Maidla mõisale Juuru kihelkonnas, mistõttu kutsuti seda ka Maidla Põlliku külaks. Pärast mõisate võõrandamist liideti küla Kaiu valla koosseisu. Aastatel 1993–2017 kuulus Põlliku küla Kaiu valda, mis eksisteeris kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini.
Loodus.
Põlliku küla põhja, loode ja lääne suunas asub Aela-Viirika soo.
Danevirke

Danevirke ehk Dannevirke on kaitsevallide süsteem, mis kaitses Taani ajaloolist lõunapiiri sakside, friislaste ja slaavlaste eest. Danevirket ehitati ja tugevdati rauaaja lõpust keskajani.
Kuni 1864. aastani asus Taani lõunapiir Eideri jõel praegusel Schleswig-Holsteini liidumaal. Danevirke rajati piirist umbes 20 km põhja poole, Slieni fjordi ääres asunud Hedeby linna juurde. Vallid ulatusid Hedebyst kuni 17 km lääne suunas, kust edasi moodustasid sood ja niisked jõeorud loodusliku tõkke.
Danevirke esimene järk ehitati 7. sajandi lõpus. Järgnevatel aastasadadel tugevdati ja kõrgendati olemasolevaid valle ning ehitati uusi. Esimesed ehitusjärgud koosnesid puupalissaadiga 2 m kõrgusest muldvallist. Hiljem lisati sellele maakividest kuivmüür ja Valdemar Suure ajal 7 km pikkune telliskivimüür. Kaitsevallide parandamist ja ümberehitamist jätkati kuni 13. sajandini. Danevirke lõikude kogupikkus kasvas nii 30 kilomeetrini. Kaitsevall oli 2–6 m kõrge ja 7–30 m lai, valli ees oli kaitsekraav. Paljud valli ehitusjärgud on dendrokronoloogia abil täpselt dateeritud.
Kirjalikes allikates on Danevirket esimest korda nimetatud 808. aastal, kui Frangi riigi annaalides öeldakse, et Taani kuningas Godfred otsustas ehitada Läänemere ja Põhjamere vahele valli, millele ta tahtis teha ainult ühe värava. Arvatavasti parandas Godfred siiski vaid juba olemasolevaid valle.
974. aastal ründas Danevirket Saksa keiser Otto II.
Danevirke kaotas oma sõjalise tähtsuse 13. sajandil. Uuesti leidis kaitsevall kasutust 1864. aastal peetud Teise Schleswigi sõja ajal. Teise maailmasõja lõpul rajasid sakslased Danevirke ette tankitõrjekraavi.
Suur osa Danevirkest on tänapäevani maastikul jälgitav, praegu jääb see Saksamaa Schleswig-Holsteini liidumaa pinnale.
Carl Immanuel Philipp Hesse

Carl Immanuel Philipp Hesse (13. juuli 1875 Sangaste – 18. detsember 1918 Maidla mõis, Lüganuse kihelkond, Viru kreis (mõrvatud bolševike poolt)) oli luterlik koguduseõpetaja.
Carl Immanuel Philipp Hesse õppis Kuressaare Gümnaasiumis ja aastail 1894–1900 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Prooviaasta tegutses 1903. aastal Viljandis ning ordineeriti 30. mail 1904 Viljandi abiõpetajaks. 
Aastatel 1904–1907 teenis Viljandi abiõpetajana, aastatel 1907–1918 Jõhvi Mihkli koguduse õpetaja (oli aastatel 1915–1916 pagendatud Siberisse Irkutskisse).
1918. aasta novembris varjas Hesse end koos naise ja nelja väikese lapsega tuttava kooliõpetaja juures Lüganuse kihelkonnas Rääsa külas Eesti Töörahva Kommuuni eest, kuid kolm soldatit vahistasid ta ja viisid Maidla mõisa, kus ta 18. detsembri hommikul maha lasti.
Carl Hesse on maetud Jõhvi kalmistule ning talle on paigaldatud mälestustähis ja -pink Jõhvi kirikusse.
Isiklikku.
Ta laulatati 12. novembril 1908 Tallinnas Magdalene Aline Lemmiga.
Tema isa Theodor Heinrich Renatus Hesse oli 1871–1903 Sangaste kiriku koguduse õpetaja.
Tema vend Albert Freimund Daniel Hesse oli 1905–1918 Sangaste koguduse õpetaja, teine vend Eduard Alexander Hesse oli luterlik vaimulik Jekaterinoslavis.
Tema vanaisa Conrad Eduard Hesse oli 1834–1880 Kuressaare Laurentiuse kiriku koguduse ülemõpetaja. Selle vanaisa teise poja poeg oli maailmakirjanik Hermann Hesse.
Tema äi Daniel Burchard Lemm oli Kadrina, Kuressaare ja Tallinna Toomkoguduse õpetaja.
Pia Hanslep

Pia Hanslep (kuni 2010 Pia Paris; sündinud 6. juulil 1979) on eesti kunstnik, ajakirjanik ja õpetaja. 
Ta on lõpetanud Miina Härma Gümnaasiumi ja 2002. aastal Tallinna Pedagoogikaülikooli algklassiõpetajana. Tema uurimus "Lapsevanemate ja kooli suhted" pälvis 2002. aasta üliõpilaste teadustööde riiklikul konkursil diplomi. 
2006–2010 õppis ta Tallinna Ülikooli magistriõppes multimeediumi ja õpisüsteemide erialal, kus kirjutas magistritöö "Taskuhääling raadiojaama laiendusena Pereraadio näitel".
Aastatel 2002–2003 elas ta mõnda aega Prantsusmaal Taizé kloostris ning 2004–2005 Augustinuse õdede kloostris Hollandis Utrechtis. 
Aastatel 2003–2004 oli ta Tallinnas Vanalinna Hariduskolleegiumis inglise keele õpetaja. 
Ta oli 2005–2006 Tartu Kommertsgümnaasiumi algklassiõpetaja. Samuti on ta olnud EELK Tallinna Kaarli koguduses ja EELK Maarja-Magdaleena koguduses pühapäevakooli õpetaja. 
2011–2013 oli ta Tartu Pauluse lastehoiu juhataja-õpetaja. 
Pia Hanslep tegi aastatel 2006–2016 saateid Tartu Pereraadios. 
2014. aprillist on Pia Hanslep ettevõtte Hanslep Disain OÜ kunstnik. 
Aastail 2014–2016 töötas ta Tartu Salemi kirikus administraatorina. 
Aastast 2022. aastast töötab Pia Hanslep Suuremõisa Lasteaed-Põhikoolis.
Isiklikku.
Pia Hanslep on 2010. aastast abielus Rainis Hanslepaga ja neil on kaks last.
Pia isa on alpinist Andres Paris, vanavanemad spordipedagoogid Hilja-Liivia Paris ja Peeter Paris (vanem). Ajakirjanik Krister Paris on Pia onupoeg.
Robinson Crusoe

Robinson Crusoe on Daniel Defoe romaani "Robinson Crusoe" peategelane.
Robinson Crusoe prototüübiks arvatakse olevat olnud šoti meremees Alexander Selkirk.
Romaani esimene väljaanne esitas reisikirja autorina Crusoe enda, mis lõi mulje romaani sündmuste tõsielulisusest.
Coca-Cola

 
Coca-Cola ehk kokakoola on karboniseeritud karastusjook, esimene ja tuntuim koolajook. 
Coca-Cola ja Coke on USA ettevõttele The Coca-Cola Company (peakontor Georgia pealinnas Atlantas) kuuluvad registreeritud kaubamärgid, mille all turustatakse mitut joogisorti, sealhulgas Coca-Cola Classic (klassikaline Coca-Cola) ja Coca-Cola Light. Coca-Cola logo on üks maailma tuntumaid kaubamärke ja lääne elulaadi sümbol. Nime osa "Cola" kasutatakse paljude teistegi koolajookide nimes. 
Atlantas valmistati Coca-Colat esimest korda 1886. aastal. Joogi leiutaja John Pemberton ei turundanud aga jooki piisavalt. Ettevõtte omanikuks sai Asa Candler, kelle asutatud ettevõte toodab seda jooki tänapäevalgi. Candleri ja tema järglaste turundusoskus tegi Coca-Cola USA ja hiljem kogu maailma populaarseimaks karastusjoogiks.
Ajalugu.
Coca-Cola leiutas ameeriklane John Stith Pemberton. 1888. aastal, veidi enne leiutaja surma, omandas apteeker Asa Griggs Candler 2300 USA dollari eest kõik Coca-Cola õigused. 1892. aastal asutas ta ettevõtte The Coca-Cola Company ning aasta hiljem lasi Candler Coca-Cola kaubamärgiga kaitsta. Varsti turustas ta oma toodet juba kogu USA-s ja 1896. aastast ka naabermaades.
Atlanta ettevõte pani varsti tööle filiaalid Los Angeleses, Chicagos, Philadelphias, New Yorgis ja Dallases. 
1904. aastal lasi Candler rajada ettevõtte peakontori Candler Building, millest sai 23 aastaks Atlanta kõrgeim hoone. Peakontori vundamenti lasi Candler paigutada vaskkastikese enda portreega ja pudeli Coca-Colaga. 
Algul müüdi Coca-Colat lahtiselt, hiljem aga pudelites, mille kuju on saanud kaubamärgi tähtsaks osaks. Esimest korda villiti Coca-Colat pudelitesse 12. märtsil 1896 Mississippi osariigis Vicksburgis. Algupärane Coca-Cola, mille retsept on jäänud saladuseks, sisaldas kuni 1903. aastani kokaiini (kuni 250 milligrammi liitri kohta), tervisekaitseseaduste karmistudes oli 1906. aastaks kokaiinisisaldust vähendatud (0,16 untsini). Coca-Colat on kritiseeritud negatiivsete mõjude tõttu. Joogi müügiedu on vahel ohustanud rivaalid, peamine konkurent on olnud Pepsi-Cola.
Alates 1886. aastast kuni 1959. aastani müüdi Coca-Colat püsiva hinnaga 5 senti pudel või klaas.
Üsna varakult hakati kokakoolat kõnekeeles nimetama sõnaga Coke. Coca-Cola Company ei pidanud aastakümneid seda õigeks ja ametlikes materjalides nimetati jooki alati täisnimega Coca-Colaks, sest ingliskeelne sõna "coke" tähendab koksi, mille sissevõtmine on ilmselt kahjulik, ja ettevõte ei soovinud oma tootele sellist kõrvaltähendust. Kuid kartus, et mõni konkurentidest tuleb turule Coke'i-nimelise joogiga, sundis Coca-Cola Companyt 1941 paralleelnime Coke omaks võtma ja 1946 registreeris ettevõte selle sõna kaubamärgina.
Vahastu

Vahastu on küla Rapla maakonnas Rapla vallas.
Aastatel 1993–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Kaiu vallas.
1. jaanuaril 2010 elas Vahastus 79 inimest, neist tööealisi oli 50, pensionäre 22 ja lapsi 7.
Külas on raamatukogu, kauplus ja tuletõrjehoone. Varem tegutses ka Vahastu metskonna kontor. Kool suleti 2003. aastal.
Vahastu kogudus käib koos Vahastu kirikus; kiriku juures on kalmistu. Kirikuaias on Vahastu Vabadussõja mälestussammas.
Külas tegutseb vabatahtlik päästekomando ja mittetulundusühing Vahastu Küla Selts.
Paiknemine.
Praeguses Vahastust Lelle ja Kuimetsast Paidesse suunduvate teede ristis asus muinaslinnus Vahastu linnamägi, mis kuulus Alempoisi muinaskihelkonda.
Külast kirdesse jääb Saueaugu (tänapäeval Järva maakonnas), kagusse Piiumetsa (tänapäeval Järva maakonnas), edelasse Kädva, läände Põlliku ja loodesse Suurekivi küla. Vahastu külast itta jääb Vahastu raba.
Saksid

Saksid on (tänapäeval) osa sakslastest, kes asustavad Saksa maakondi Schleswig-Holstein, Alam-Saksi, Saksi-Anhalt, Nordrhein-Westfaleni põhjapoolt ja Hollandi kirdeosa (Drenthe, Groningen, Twente, Achterhoek).
Ajalugu.
Eelkristluse aegsete germaanlastest sakside hõimu asuala ulatus Põhjamerest Elbe ja Eideri vaheliselt alalt (tänapäeva Holsteinis), loodesse ning Jüütimaale, Vana-Saksi ja Hollandi idaossa. 
Sakse on esimesena maininud vanakreeka geograaf Ptolemaios umbes 130. aastal. Hõim sai nimetuse nende kasutatava relva – kivinoa "Sax" järgi.
3.-4. sajandil sõdisid ja liikusid saksid lääne suunas, teenides kuulsust ning nende hõimunimetus kandus üle ka nendega liitunud hõimukonföderatsioonile, mis laius kuni Rooma Impeeriumi läänepiirini, st Reini jõeni. Frankide hõimu valdusse jäi ainult kitsas riba Reini jõe paremal kaldal. Sakside alad laienesid kuni Harzi mägedeni ja Eichsfeldini ja hõivasid ka suure osa Tüüringist. Idasuunal laienesid nende alad algselt Elbe ja Saale jõeni; hilisematel sajanditel aga veelgi kaugemale. Põhjamere rannik oli sakside valduses, välja arvatud Weseri jõe lääneosa, mis kuulus friisidele.
5. sajandil olid saksid osa läänegermaanlastest, kes tungisid Ida-Rooma keisririigi vägede poolt maha jäetud Britannica provintsi Inglismaal. Saksidest ja anglitest kujunesid välja anglosaksid. Läänesuunal oma alade laienemisel osutas saksidele vastupanu Frangi riigi moodustanud Chlodovech I, kes alustas ka sakside ristiusustamist.
Umbes 8. sajand jagunesid saksid neljaks: vestfaalid, Reini ja Weseri vahelisel alal; engernid ehk angrid, Weseri jõe mõlemal kaldal; ostfaalid, Weseri ja Elbe vahel ja tänapäeva Holsteini asunud hõim. 
Germaanlastest katoliku usu vastu võtnud frankide Frangi riigi kuninga Karl Suure poolt peetud aastatel 772–805 Saksi sõdade tulemusel saksid ristiusustati. Sakside lõplikuks alistamiseks hukati 782. aastal Verdeni linna lähedal Põhja-Saksamaal Karl Suure käsul 4500 saksi pealikku (Verdeni kaelakohus). Ristiusu levitamiseks sakside seas hakkas benediktiini munk Sturmius 744. aastal ehitama Fuldas kloostrit. Sturmiuse surma järel (779) jagati Saksimaa misjonipiirkondadeks ja allutati Frangi piiskopile.
Sakside nimetus tänapäeval.
Eesti ja soome keeles kasutatakse saksidest tuletatud nime terve riigi (Saksamaa/Saksa) ja nende asukate (sakslased/saksalaiset) tähistamiseks. Keldi keeltes kasutatakse inglise rahvuse tähistamiseks sõna, mis tuleneb samuti saksidest – neist kasutatuim on "Sassenach".
Kokapõõsas

Kokapõõsas ehk koka-punapuu ehk koka ("Erythroxylum coca") on punapuuliste sugukonda kuuluv taimeliik, mis pärineb Lõuna-Ameerika loodeosast. Kokapõõsas on tänapäeval tuntud oma alkaloidi kokaiini poolest, mida eraldatakse taime lehtedest.
Kokapõõsas meenutab laukapuud ja kasvab 2–3 meetri kõrguseks. Oksad on sirged, lehed õhukesed, rohekad ja ovaalsed. Väikestest õitest tekivad punased marjad.
Liigid.
Kokapõõsal on kaksteist peamist liiki ja alamliiki. Kaks alamliiki – "Erythroxylum coca" var. "coca" ja "Erythroxylum coca" var. "idapu" – on fenotüüpiliselt sarnased. Nendega suguluses oleval suure kokaiinisisaldusega kolumbia punapuul on kaks alamliiki: "Erythroxylum novogranatense" var. "novogranatense" ja "Erythroxylum novogranatense" var. "truxillense", mis on samuti fenotüüpiliselt sarnased, kuid morfoloogiliselt eristatavad.
Kasvatamine.
Kokapõõsast kultiveeritakse madalamates kõrgustes Andide idanõlvadel. Varajasest ajast on Venezuela, Colombia, Ecuadori, Peruu, Boliivia, Brasiilia, Põhja-Argentina ja Trinidadi algasukad kasutanud kokapõõsa lehti nende ergutavate omaduste pärast.
Kokapõõsas kasvab aladel, kus toiduallikaid on vähe.
1980. aastatest on kokapõõsa kultivatsioon vastuoluline, kuna seda kasvatatakse kokaiini tootmiseks, mida kasutatakse illegaalselt mõnuainena, kuid legaalselt meditsiinis, näiteks tuimastina. 
Enamikus riikides pole kokapõõsa kasvatamine lubatud. 
Kasutamine.
Kokalehti ("Cocae folium") kasutatakse kas värskelt või kuivatatult droogina. Kokaiin eraldatakse kohe tootmispiirkonnas.
Droog harilikult ohtlikku mürgistust ei põhjusta, küll aga teevad seda kokapasta ja puhas kokaiin.
Kõrgustes kasutatakse kokalehte selleks, et hõlbustada hingamist. Sellel on ka religioosne ja sümboolne tähtsus. 
Töödeldud kokalehti eksporditakse, et valmistada kokateed ja maitseaineid (nt Coca-Cola tarbeks) või kasutada seda meditsiinis.
Toimeained.
Kokalehed sisaldavad mitmeid vajalikke toitaineid, valke, rasvu, süsivesikuid, kiudaineid, kaltsiumi, rauda, fosforit ja mitmeid vitamiine, nagu A-, C- ja E-, B1-, B2- ja B3-vitamiin. 
Lehtedes on kokaiini, tsis- ja transtsinnamüülkokaiini, bensüülekgoniini, kokamiini, tropakokaiini, valariini, hügroliini, kuskhügriini, nikotiini, rutiini, isokvertsetiini, kokatanniinhapet, metüülsalitsülaati, metanooli jpm.
Darja Tkatšenko

Darja Tkatšenko (ukraina Дарія Олександрівна Ткаченко, vene Дарья Александровна Ткаченко; sündinud 21. detsembril 1983 Thorezis, Donetski oblastis) on Ukraina päritolu Venemaa kabetaja, rahvusvaheline suurmeister ning Ukraina teeneline meistersportlane (2005).
Ta on neljakordne maailmameister aastatest 2005, 2006, 2008 ja 2011 ning ka kahekordne Euroopa meister (2004 ja 2006). Samuti võitis ta 2016. aasta naiste maailmameistrivõistlused türgi kabes.
Juunioride vanuseklassis tuli ta samuti maailmameistriks (2001) ning kahel korral enne seda ka Euroopa meistriks (1999, 2000).
2015. aastast elab ta Moskvas ning esindab rahvusvahelistel võistlustel Venemaad. 2016. aastal sai ta Venemaa kodakondsuse.
Itškeeria Tšetšeeni Vabariigi lipp

Itškeeria Tšetšeeni Vabariigi lipp on endise tunnustamata Itškeeria Tšetšeeni Vabariigi riigilipp ja praeguste Tšetšeenia iseseisvuslaste lipp. Ta on kasutusel 1991. aastast. 
See on roheline ristkülikukujuline kangas proportsioonidega 7:11. Lipu alumises osas on valge, punane ja valge horisontaalne laid. Iga laiu laius on 1/10 lipu laiusest. Kanga alumisest äärest eraldab neid laidusid sama lai roheline laid. Lipu ülemises osas on Itškeeria Tšetšeeni Vabariigi vapi (lamava hundi) kujutis.
Tamara Tansõkkužina

Tamara Tansõkkužina (vene Тамара Михайловна Тансыккужина; baškiiri Тамара Танһыҡҡужина; sündinud 11. detsembril 1978 Çallıs, Tatarstanis) on Venemaa kabetaja.
Ta on neljakordne maailmameister (2001, 2003, 2004 ja 2007) ning 2-kordne Euroopa meister aastatest 2000 ja 2008. Enne seda jõudis ta 1997. aastal olla ka juunioride maailmameister. Ta treeneriks on Juri Tšertok.
Oblu

Oblu on küla Rapla maakonnas Rapla vallas. 
Aastatel 1993–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Kaiu vallas.
‘Izz ad-Dīn ash-Shaykh Khalīl

‘Izz ad-Dīn ash-Shaykh Khalīl (araabia keeles عز الدين الشيخ خليل) (u 1962/1964 – 26. september 2004) oli Shajaiyeh linnaosas Gaza linnas sündinud, Ḩamāsi liige. Ta tapeti autopommiga 26. septembril 2004 Süürias Damaskuse al-Zahera linnaosas. Selles süüdistati Iisraeli valitsust, kes ei ole vastutust endale võtnud.
Auto lendas tükkideks, lähedal asunud majade aknad purunesid, kolm kõrvalseisjat said vigastada. 
Iisraeli ametnikud ütlesid, et pommirünnakutele bussidele Beersheba linnas, Iisraelis 31. augustil vastatakse uue atentaadikampaaniaga Hamasi juhtidele.
Khalil saadeti Iisraelist välja 1992. aastal, ühena 400-liikmelisest grupist palestiinlastest, kes saadeti Liibanoni 1990. aastate alguses. Ta hakkas elama Damaskuses koos teiste Hamasi liidritega, kuna see on ohutum kui Läänekallas ja Gaza sektor, kus Hamasi liidreid sageli rünnatakse.
Groznõi

Groznõi on Venemaa Föderatsiooni kuuluva Tšetšeeni Vabariigi pealinn. Ka tunnustamata Itškeeria Tšetšeeni Vabariik peab Groznõid oma pealinnaks. 
Nimi.
Tšetšeeni iseseisvuslased kasutavad ka nime "Ƶovhar-Ġala" (ЖовхІар-ГІала). 
Detsembris 2005 pöördus Tšetšeeni Vabariigi parlament Venemaa juhtkonna poole palvega anda linnale 2004 tapetud presidendi Ahmad Kadõrovi auks nimeks Ahmadkala. Vana nimega olevat seotud kõige tumedamad peatükid tšetšeeni rahva ajaloos. Kadõrovi poeg Ramzan Kadõrov ei nõustunud selle ümbernimetamisega.
Rahvastik.
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse andmetel 270 600. Enne sõdade algust oli linnas umbes 399 600 elanikku. Venemaa 2002. aasta rahvaloenduse järgi oli elanike arv 210 720, samal aastal arvestuslikult 223 000. See oli pisut üle poole elanike arvust kümme aastat varem. 
2010. aasta rahvaloenduse andmetel moodustasid tšetšeenid 93,7% linna elanikest.
Esimese ja Teise Tšetšeenia sõja käigus hävitati 80% linnast.
Ajalugu.
Linn rajati 1818 komandör Aleksei Jermolovi korraldusel Vene kindlusena (Groznaja krepost 'hirmuäratav kindlus') Sunža jõel, eelpostina Kaukaasia sõjas, ehitajateks Tereki kasakad. Kui kindlusest sai linn, muudeti 1870 (või detsembris 1869) nime. 
Et enamik elanikest olid Tereki kasakad, siis kasvas linn aeglaselt, kuni 20. sajandi alguses võeti kasutusele naftamaardlad. See tõi kaasa tööstuse, eriti naftakeemiatööstuse arengu. Peale selle, et linnas endas puuriti naftat, sai Groznõist Venemaa naftaväljade võrgustiku keskus. Alates 1893. aastast hakkas linna läbima Taga-Kaukaasiat Süda-Venemaaga ühendav raudtee. Nõnda kasvas elanike arv 15 600-lt 1897. aastal 30 400-ni 1913. aastal. 
Esimeses Tšetšeenia sõjas hõivasid Vene väed linna, kuid 1996 vallutasid sissid selle tagasi. 
Teises Tšetšeenia sõjas hõivasid vene väed linna uuesti. 27. detsembril 2002 hävitasid sissid Vene-meelse Tšetšeeni Vabariigi valitsuse residentsi. Linnas toimub sageli atentaate.
2008. aastal avati Groznõis Euroopa suurim mošee.
Sport.
Jalgpalliklubi Terek Groznõi võitis 2004 Venemaa karika.
Neglinnaja

Neglinnaja ehk Neglinka (vene keeles "Неглинная, Неглимна, Неглинна, Неглинка") on maa-alune jõgi Venemaal Moskvas. 
Jõgi saab alguse soost ning voolab valdavalt lõuna suunas, suubub vasakult Moskva jõkke. Suudmes, vasakul kaldal asub Moskva kreml. Jõe pikkus on 7,5 km.
Tšerski ahelik

Tšerski ahelik (vene "хребет Черского") on mäeahelik Aasias Taga-Baikalimaal Taga-Baikali krais. Kulgeb ida-lääne suunas. Kõrgus kuni 1645 meetrit.
Aheliku nõlvadel kasvab männi- ja lehtmets, sügavate orgude põhjaveergudel levib kuuse, nulu ja seedermänni enamusega taiga.
Nimetatud Jan Czerski järgi.
Les Sept-Îles

Les Sept-Îles (prantsuse keeles "les Sept Îles", bretooni keeles "Jentilez") on Prantsusmaale kuuluv väike saarestik Bretagne'i rannast 10 km põhja pool.
Halduslikult on tegemist osaga Côtes d'Armori departemangu Perros-Guireci vallast. 
Alaline inimasustus puudub.
Linnukaitseala.
Tegemist on Prantsusmaa vanima (asutatud 1912) ja suurima linnukaitsealaga ning Bretagne'i vanima looduskaitsealaga. 
Nimi.
Saarestiku nimi tähendab küll prantsuse keeles 'seitse saart', kuid tegemist on rahvaetümoloogiaga. Nimi pärineb valesti loetud varasemast bretoonikeelsest nimekujust "Sentiles". 
Saared.
Saarestikus on viis põhisaart ning hulk kaljusid. Et arvu seitse täis saada, pakutakse turismibrošüüridel saarte pähe välja ka rahuderühmi. 
Kõige suurem saar on Enez Bonno (kaartidel mõnikord "Île Bono"). 
Enez ar Breur ehk Jentilez ("Île aux Moines") on ainuke saar, kuhu turistid saavad randuda. See oli varem asustatud. Saarel on majakas ja kindluse jäänused. 
Kõige põhjapoolsem saar Riouzig ("Rouzic") on põhiline lindude elupaik. Seda hüütakse ka "Île-de-Oiseaux" 'lindude saar'. Kaljuselja järsul saarel pesitsevad tuhanded merelinnud. Kõige silmatorkavam liik on suula, kes on seal esindatud 20 000 haudepaariga. Saarel pesitsevad ka põhjalunnid, algid, lõunatirgud, karikormoranid, meriskid ning mitmed kajaklased. Peale rikkaliku linnustiku on saarel ka väike hallhülgeasurkond. 
Ülejäänud suuremad saared on Enez Plat ("Île Plate") ja Melbann ("Malban"). 
Et saada täis arv seitse, lisatakse ar Zerr ("Le Cerf") ja Kostann ("les Costans").
Väiksemate saarte seas on veel Enez ar Razhed ("Île aux Rats") ja ar Moudennoù.
Rannale palju lähem saar Taveeg ("Tomé") ei ole saarestiku osa.
Turism.
Turismihooajal käivad saarestikus mitu korda päevas ekskursioonilaevad Perros-Guirecist, Ploumanac'hist ja Trégastelist. Riouzigi saarest sõidetakse mööda ainult ühelt poolt, et loomad saaksid teisel saarepoolel rahus olla. Turistid saavad käia ainult Enez ar Breuril, millele tehakse tunniajaline ekskursioon. Tagasi sõidetakse piki maalilist roosast graniidist rannikut. 
Turismihooajal on saarestik väga populaarne, mistõttu piletid tuleb aegsasti tellida. Parim aeg lindude vaatlemiseks on hommik ja varajane õhtu, sest päeval linnud ei liigu.
Lullikatku

Lullikatku oli küla Torma kihelkonnas. 1977. aastal liideti Torma alevikuga.
1624. aasta andmeil elas külas vaid üks talupoeg "Katko Lulle", kelle nimega on seostatud küla nime teket.
Ervu

Ervu on küla Tartu maakonnas Elva vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Rannu valda.
Külas asub Ervu Tulimäe hiis.
Järveküla (Elva)

Järveküla (enne 1977. aastat "Uniküla") on küla Tartu maakonnas Elva vallas. 
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Rannu valda.
Külas on sündinud eesti folklorist ja muusikateadlane Herbert Tampere.
Kaarlijärve

Kaarlijärve on küla Tartu maakonnas Elva vallas. 
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Rannu valda.
Kipastu

Kipastu on küla Tartu maakonnas Elva vallas. 
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Rannu valda.
Koopsi

Koopsi on küla Tartu maakonnas Elva vallas. 
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Rannu valda.
Kulli (Elva)

Kulli on küla Tartu maakonnas Elva vallas. 
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Rannu valda.
Neemisküla

Neemisküla on küla Tartu maakonnas Elva vallas. 
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Rannu valda.
Neemiskülas asub Rannu kirik.
Noorma

Noorma on küla Tartu maakonnas Elva vallas. 
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Rannu valda.
Külas asub 1901. aastal valminud Rannu õigeusu kirik, kus 1964. aastani tegutses Rannu Issanda Jeruusalemma Minemise kogudus. Hiljem on kirikut kasutanud ka Uusapostlik kirik.
Paju (Elva)

Paju on küla Tartu maakonnas Elva vallas. 
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Rannu valda.
Paju (täpsustus)

Paju ("Salix") on lehtpuude ja -põõsaste perekond.
Paju on mitme Eesti küla nimi:
Sangla

Sangla on küla Tartu maakonnas Elva vallas. 
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Rannu valda.
Külas tegutseb Sangla raamatukogu.
Suure-Rakke (Elva)

Suure-Rakke on küla Tartu maakonnas Elva vallas. 
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Rannu valda.
Suure-Rakke

Suure-Rakke on mitme koha nimi:
Vallapalu

Vallapalu on küla Tartu maakonnas Elva vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal oli küla Rannu valla halduskeskus.
Vallapalu külas asub Rannu kalmistu.
Verevi

Verevi on küla Tartu maakonnas Elva vallas, Võrtsjärve kaldal. 
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Rannu valda.
Küla läbib Tartu – Viljandi – Kilingi-Nõmme maantee.
1944. aasta augustis sisenesid saksa väed külasse. Nõukogude väed sundisid neid kahe päeva pärast taganema.
Väike-Rakke (Elva)

Väike-Rakke on küla Tartu maakonnas Elva vallas. 
1944. aasta 30. augustil pommitasid Saksa hävitajad küla lähedal soo kohal alla Nõukogude ründelennuki IL-2. 21-aastane lendur Leonid Ivanovitš Gorodetski ja 18-aastane laskur Nikolai Aleksandrovitš Volodtšenko hukkusid. 2020. aasta jaanuaris kaevati välja lennuki rusud ja piloodi säilmed kohaliku elaniku leiu tõttu. 
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Rannu valda.
Väike-Rakke

Väike-Rakke on mitme koha nimi:
Barri kehake

Barri kehake ehk Barry kehake ehk sugukromatiin (inglise "sex chromatin") on emasimetajate (sealhulgas naiste) keharakkude tuumas paiknev kromatiinivärvidega tugevalt värvuv kehake (läbimõõduga umbes 1 µm), mis tavaliselt asub tuuma perifeerias tihedalt vastu tuumamembraani. 
Sugukromatiini olemasolu või puudumise järgi saab väheste interfaasirakkude (näiteks suuõõne limaskestakaape või juuksekarva juurenääpsu preparaadi) mikroskoopilisel uurimisel tuvastada indiviidi kromosoomset (st geneetilist) sugu (gonosoomi). 
X-kromosoomide arvu anomaaliate avastamise järel leiti, et sugukromatiinkehakeste arv on alati ühe võrra väiksem X-kromosoomide arvust karüotüübis: Turneri sündroomiga naistel (karüotüüp 45, X) puudub nagu normaalsetel meestelgi (46, XY), Klinefelteri sündroomiga meestel (47, XXY) üks nagu normaalsetel naistel, X-trisoomiaga naistel (47, XXX) kaks jne. 
Sugukromatiinkehakesed kujutavad endast kondenseerunud (inaktiveeritud) X-kromosoome; imetajate somaatilistes rakkudes on aktiivseisundis ainult üks X-kromosoom.
Rannu

Rannu on alevik Tartu maakonnas Elva vallas.
Mõisat on esimest korda mainitud 1471. Rannu küla paiknes Rannu kiriku lähedal lõunas (tänapäeval on see Kaarlijärve küla maal), kuid oli 19. sajandi lõpuks ilmselt juba mõisastatud või sulandunud Kureküla. Mõisasüdamesse tekkis 1920. aastatel Rannu asundus, mis 1977 muudeti külaks.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus alevik Rannu valda.
Põhja-Sakala valla vapp

Põhja-Sakala valla vapp on Viljandi maakonnas asuva Põhja-Sakala valla vapp. Aastail 2005–2017 oli see Suure-Jaani valla vapp.
Vapp võeti kasutusele 27. detsembril 1995 Suure-Jaani linna vapina. 2005. aastal ühinesid Suure-Jaani linn ja Suure-Jaani vald ning Olustvere ja Vastemõisa vallad ühtseks Suure-Jaani vallaks, mille sümboolikana võeti kasutusele endised Suure-Jaani linna sümbolid. 2017. aastal liitusid Võhma linn ning Kõo, Kõpu ja Suure-Jaani vallad ning ühendvalla sümboolikaks jäi varasem Suure-Jaani valla sümboolika.
Vapi kirjeldus.
Punasel kilbil on põigiti hõbedane sõjasarv kuldsete kandevõrude, -keti ja huulikuga, selle peal on püstiasetsev hõbedase tera ning kuldse käepidemega mõõk. Vapi laiuse ja kõrguse suhe on 9:12.
Tarvastu valla vapp

Tarvastu valla vapp on Viljandi maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Tarvastu valla vapp.
Vapp kinnitati 13. mail 1997.
Vapi kirjeldus.
Musta vapikilbi keskel on hõbedane tarva (ürgveise) pea, mida ehib punane paelornament, moodustades sõõrme ja silmaavad ning tarva peas oleva stiliseeritud krooni.
Põhjendus.
Vapiloom on tulnud Tarvastu valla nimest sümboliseerides sellisena rahva püüdlusi, vankumatust ja tahet. Mulgi rahvarõiva traditsioonist võetud nn. "mulgi koloriit"- must, valge (vapil hõbe) ning mulgi kuube ehtiv punane kaaruspael annavad vapile värvid.
Viiratsi valla vapp

Viiratsi valla vapp on Viljandi maakonnas asuva Eesti haldusüksuse Viiratsi valla vapp.
Vapp on kinnitatud 11. detsembril 1995.
Vapi kirjeldus.
Lainelõikelise kaldjaotusega vasakult poolitatud kilbi hõbedasel ülapoolel sinine roos, mustal alumisel poolel kaldasendis vasakule suunatud hõbedane tammeleht koos tõruga.
Põhjendus.
Kilbi kaldjaotus viitab valla paiknemisele Sakala kõrgustikul . Lainejoon tähistab jõgesid ja Võrtsjärve. Sinine roos hõbedasel väljal on Viljandi linna heraldiline sümbol vahetatud värvides ning osutab sellisena Viiratsi valla ajaloolisele seosele Viljandi linnaga. Tammeleht tähistab Viiratsi vallas rikkalikult leiduvaid iidseid tammesid.
Võhma vapp

Võhma vapp on Viljandi maakonnas asuva Võhma linna vapp.
Vapp on kinnitatud 30. oktoobril 1995. 
Vapi autor on Tõnu Kukk.
Vapi kirjeldus.
Punasel vapikilbil on kuldne kroonitud härjapea, mille kohal kaks ristatud kirvest.
Põhjendus.
Võhma linnaks kujunemisel on olnud otsustav tähtsus Võhma Eksporttapamajal ja Võhma Lihakombinaadil.
Ristatud kirvestega härjapea on käsitööliste ikonograafias lihunike sümbol, kroon sümboliseerib võimu ja edukust. Härg on võrdkujuks kohalike elanike töökusele ja visadusele. 
Vapi värvid sümboliseerivad tegutsemisrõõmu (punane) ning sellega kaasnevat majanduslikku ja vaimset küllust (kuldne).
Võhma lipp

Võhma lipp on Viljandi maakonnas asuva Võhma linna lipp.
Lipp on kinnitatud 30. oktoobril 1995.
Lipu autor on Tõnu Kukk.
Lipu kirjeldus.
Lipu kollasel kangal on must kaldvööt ja keskel linna vapp. Lipu laiuse ja pikkuse suhe on 7:11, normaalmõõtmetega 105 x 165 cm.
Põhjendus.
Härjapead kujutav vapp lipu keskel sümboliseerib Võhma Lihakombinaadi tähtsust asula linnaks kujunemisel. Kollane lipuväli on küpse viljavälja ja Võhma ümbruse põldude viljakuse sümbol. Must kaldvööt tähistab linna läbivat raudteed, mis on virgutanud Võhma majanduslikku ja kultuurilist arengut.
Kasvandu

Kasvandu on küla Rapla maakonnas Rapla vallas. 
Aastatel 1993–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Kaiu vallas.
Vaopere

 
Vaopere on küla Rapla maakonnas Rapla vallas. 
Aastatel 1993–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Kaiu vallas.
Viited.
2. Koduloo-uurimus https://vaopere.wordpress.com/ 15.10.2017
Vana-Kaiu

Vana-Kaiu on küla Rapla maakonnas Rapla vallas. 
Aastatel 1993–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Kaiu vallas.
Küla külavanemaks on määratud Marten Kivinukk.
Toomja

Toomja on küla Rapla maakonnas Rapla vallas. 
Aastatel 1993–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Kaiu vallas.
Tolla küla

Tolla on küla Rapla maakonnas Rapla vallas. 
Aastatel 1993–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Kaiu vallas.
1977. aastal liideti Tolla külaga Viirika küla.
Karitsa (Rapla)

Karitsa on küla Rapla maakonnas Rapla vallas.
Aastatel 1993–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) kuulus küla Kaiu valda.
Küla on esmamainitud 1241. aastal Taani hindamisraamatus nimega "Kariscae" (5 adm). Hiljemalt 1287. aastal omandas küla Tallinna Püha Miikaeli nunnaklooster. 1651. aastal kinkis Rootsi kuninganna Kristiina Kuimetsa mõisa, mille külade hulka kuulus ka Karitsa küla, Eestimaa Rüütelkonnale lauamõisaks. 1663. aastal eraldati Kuimetsa mõisast Kaiu mõis (sh Karitsa küla). Aastatel 1669–1678 küla mõisastati ja rajati Karitsa mõis. 1919. aasta maaseaduse alusel mõis võõrandati ja rajati Karitsa asundus. 1977. aastal liideti Karitsa asundus ja Salutaguse küla ning moodustati neist Karitsa küla.
Suurekivi

Suurekivi on küla Rapla maakonnas Rapla vallas. 
Aastatel 1993–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Kaiu vallas.
Suurekivi küla paikneb Harju maakonna ja Järva maakonna piiri lähedal. Külast edelas paikneb Põlliku, kagus aga Vahastu küla.
Küla moodustati 1977. aastal Leedi, Päri, Määrisoo (endine Vahastu vald) ja Taga-Põlliku külast (end Kuimetsa vald). Küla nimi tuleneb Kuimetsa–Vahastu maantee ääres paikneva Vahastu Suurkivi järgi, mis on arvatud vabariikliku tähtsusega looduskaitseobjektide hulka.
Taga-Põlliku.
Suurekivi külast kirdes paikneb endine Taga-Põlliku küla (18. sajandi kaartidel "Takka Pollik"). Taga-Põllikust kirdesse jääb Harju maakonna Aela küla.
815

815. aasta
Sajandid: 8. sajand - 9. sajand - 10. sajand
Aastakümned: 760. aastad 770. aastad 780. aastad 790. aastad 800. aastad - 810. aastad - 820. aastad 830. aastad 840. aastad 850. aastad 860. aastad
Aastad: 810 811 812 813 814 - 815 - 816 817 818 819 820
816

816. aasta
Sajandid: 8. sajand - 9. sajand - 10. sajand
Aastakümned: 760. aastad 770. aastad 780. aastad 790. aastad 800. aastad - 810. aastad - 820. aastad 830. aastad 840. aastad 850. aastad 860. aastad
Aastad: 811 812 813 814 815 - 816 - 817 818 819 820 821
817

817. aasta
Sajandid: 8. sajand - 9. sajand - 10. sajand
Aastakümned: 760. aastad 770. aastad 780. aastad 790. aastad 800. aastad - 810. aastad - 820. aastad 830. aastad 840. aastad 850. aastad 860. aastad
Aastad: 812 813 814 815 816 - 817 - 818 819 820 821 822
818

818. aasta
Sajandid: 8. sajand - 9. sajand - 10. sajand
Aastakümned: 760. aastad 770. aastad 780. aastad 790. aastad 800. aastad - 810. aastad - 820. aastad 830. aastad 840. aastad 850. aastad 860. aastad
Aastad: 813 814 815 816 817 - 818 - 819 820 821 822 823
819

819. aasta
Sajandid: 8. sajand - 9. sajand - 10. sajand
Aastakümned: 760. aastad 770. aastad 780. aastad 790. aastad 800. aastad - 810. aastad - 820. aastad 830. aastad 840. aastad 850. aastad 860. aastad
Aastad: 814 815 816 817 818 - 819 - 820 821 822 823 824
813

813. aasta
Sajandid: 8. sajand - 9. sajand - 10. sajand
Aastakümned: 760. aastad 770. aastad 780. aastad 790. aastad 800. aastad - 810. aastad - 820. aastad 830. aastad 840. aastad 850. aastad 860. aastad
Aastad: 808 809 810 811 812 - 813 - 814 815 816 817 818
812

812. aasta
Sajandid: 8. sajand - 9. sajand - 10. sajand
Aastakümned: 760. aastad 770. aastad 780. aastad 790. aastad 800. aastad - 810. aastad - 820. aastad 830. aastad 840. aastad 850. aastad 860. aastad
Aastad: 807 808 809 810 811 - 812 - 813 814 815 816 817
811

811. aasta
Sajandid: 8. sajand - 9. sajand - 10. sajand
Aastakümned: 760. aastad 770. aastad 780. aastad 790. aastad 800. aastad - 810. aastad - 820. aastad 830. aastad 840. aastad 850. aastad 860. aastad
Aastad: 806 807 808 809 810 - 811 - 812 813 814 815 816
810

810. aasta
Sajandid: 8. sajand - 9. sajand - 10. sajand
Aastakümned: 760. aastad 770. aastad 780. aastad 790. aastad 800. aastad - 810. aastad - 820. aastad 830. aastad 840. aastad 850. aastad 860. aastad
Aastad: 805 806 807 808 809 - 810 - 811 812 813 814 815
805

805. aasta
Sajandid: 8. sajand - 9. sajand - 10. sajand
Kümnendid: 750. aastad 760. aastad 770. aastad 780. aastad 790. aastad - 800. aastad - 810. aastad 820. aastad 830. aastad 840. aastad 850. aastad
Aastad: 800 801 802 803 804 - 805 - 806 807 808 809 810
806

806. aasta
Sajandid: 8. sajand - 9. sajand - 10. sajand
Kümnendid: 750. aastad 760. aastad 770. aastad 780. aastad 790. aastad - 800. aastad - 810. aastad 820. aastad 830. aastad 840. aastad 850. aastad
Aastad: 801 802 803 804 805 - 806 - 807 808 809 810 811
807

807. aasta
Sajandid: 8. sajand - 9. sajand - 10. sajand
Kümnendid: 750. aastad 760. aastad 770. aastad 780. aastad 790. aastad - 800. aastad - 810. aastad 820. aastad 830. aastad 840. aastad 850. aastad
Aastad: 802 803 804 805 806 - 807 - 808 809 810 811 812
808

808. aasta
Sajandid: 8. sajand - 9. sajand - 10. sajand
Kümnendid: 750. aastad 760. aastad 770. aastad 780. aastad 790. aastad - 800. aastad - 810. aastad 820. aastad 830. aastad 840. aastad 850. aastad
Aastad: 803 804 805 806 807 - 808 - 809 810 811 812 813
809

809. aasta
Sajandid: 8. sajand - 9. sajand - 10. sajand
Kümnendid: 750. aastad 760. aastad 770. aastad 780. aastad 790. aastad - 800. aastad - 810. aastad 820. aastad 830. aastad 840. aastad 850. aastad
Aastad: 804 805 806 807 808 - 809 - 810 811 812 813 814
Iona

Iona (inglise; gaeli "Ì Chaluim Chille") on saar Šotimaal Sise-Hebriidides. 
Seal elab 175 inimest.
Ajalugu.
563. aastal asutas iiri munk Columba saarel kloostri, millst sai alguse ristiusu levik Šotimaal ja Põhja-Inglismaal.
795. aastal rüüstasid saarel asuvat kloostrit viikingid.
806. aastal tapsid viikingid 68 kohalikku.
Saarele on maetud mitmed Šotimaa kuningad.
Naiste maailmameistrivõistlused rahvusvahelises kabes

Naiste maailmameistrivõistlused rahvusvahelises kabes on iga-aastased maailmameistrivõistlused naistele rahvusvahelises kabes.
Naiste maailmameistrivõistluste pidamist alustati 1973. aasta Suhkruturniiri raames ning kuni 1977. aastani toimusidki need võistlused koos. Edukaimaks naiskabetajaks on osutunud Minskis sündinud, kuid 1989. aastast Riias elav Zoja Golubeva, kes on jõudnud koguni 15 maailmameistritiitlini.
Gutni keel

Gutni keel on keel, mida kõneldi Rootsi saarel Ojamaal. Seda kasutati kuni hilise keskajani ka kirjakeelena. 
Tänapäeval eksisteerib keel suhtluskeelena, kuid see on niivõrd segunenud rootsi keelega, et seda peetakse rootsi keele murdeks. Murdel eristatakse mitut varianti. Rootsi võimud ei tunnista gutni keelt vähemuskeelena.
II Riigikogu valimised

II Riigikogu valimised toimusid 5.–7. mail 1923.
Valimiste eripäradeks oli lisaks erakordselt fragmenteerunud parlamendikoosseisule ka valimiseelne periood, mil osa nimekirju – kõige olulisemana kommunistide Tallinna ja Virumaa nimekirjad – reeglitele mittevastavuse tõttu tühistati. Kommunistide puhul oli põhjus selles, et nende nimekirjadesse olid lülitatud NSV Liidus elavad ja sealsete kodanike hulka kuuluvad liidrid, kellel Eestis kandideerimise õigust ei olnud. Ka tühistati valimiste järel 2367 kahtlast (ei vastanud ) Rahvaerakonna häält.
Valimisnimekirjadest.
Valimisteks esitati kokku 163 nimekirja. Kõige enam Võru-Valga-Petseri ringkonnas – 22. Üle-eestilised nimekirjad esitasid ühine väerind, sotsiaaldemokraadid, tööerakond, rahvaerakond, rahvusvabameelsed, demobiliseeritud sõdurid, kristlik rahvaerakond, põllumehed ja Saksa-Balti erakond. Samad inimesed võisid kandideerida ka erinevates piirkondades.
Tulemused.
Valimisõiguslikke: 688 675 , osalus: 477 284 (67,8%), kehtetuid hääli: 17 199 (3,6%) ja kehtivaid hääli: 460 085 (96,4%).
Olga Kamyshleeva

Olga Kamyshleeva (eesti keeles on nime kirjutamiseks kasutatud ka transkriptsiooni vene keelest Olga Kamõšlejeva; rahvusvahelises reitingutabelis on ta nimi kujul Olga Kamychleeva; sündinud 21. aprillil 1973 Minskis) on Valgevene päritolu Hollandi kabetaja. 
Ta tuli 2003. aastal maailmameistriks rahvusvahelises kabes. Samal aastal tuli ta ka Hollandi meistriks.
2003. aasta naiste maailmameistrivõistlused rahvusvahelises kabes

2003. aasta naiste maailmameistrivõistlused rahvusvahelises kabes
Turniir peeti Zoutelandes (Holland) 24. novembrist 7. detsembrini 2003. Esimest korda naiste maailmameistrivõistluste ajaloos tuli maailmameistriks Hollandi esindaja – Olga Kamyshleeva. Märkimist väärib, et kõik Hollandi esindajad olid sündinud NSV Liidus.
I Riigikogu valimised

I Riigikogu valimised toimusid 27.–29. novembril 1920. Tegemist oli esimeste põhiseaduslike valimistega (1920. aasta põhiseadus). Valimiste ajal kehtis kogu riigis sõjaseadus ja tasakaalustavaid kutsealaseid omavalitsusi, peale Advokatuuri ei tegutsenud. 18. jaanuaril 1921 tegi Riigikogu liige Johannes Allikso ettepaneku: "Riigikogu tunnistab, et Riigikogu valimised on sündinud sõjaseaduse ja kapitaali surve all, aga mitte vastavalt demokraatia põhimõttele ja otsustab seetõttu valimised tühjaks tunnistada." Ettepanek lükati nähtava enamuse poolt tagasi.
I Riigikogu oli ühekojaline. Parlamendi suurus oli 100 kohta. Valimistel oli 10 ringkonda, neis võis esitada erinevaid kandidaatide nimekirju. Nimekirjad võisid deklareerida ühtekuuluvust teiste ringkondade nimekirjadega, millisel juhul riigi tasandil liideti taoliste nimekirjade hääled lõpptulemuse arvestamiseks kokku. Kuna nimekirjade esitamine ringkondades oli vaba, võis üks erakond ühes ja samas ringkonnas esineda ka mitme nimekirjaga. Tulemuste saamiseks jagati kohad esmalt riigi tasemel d'Hondti süsteemi jagajate jada (1, 2, 3 jne) abil – nii sai selgeks, milline erakond või blokk kokku kui palju mandaate saab. Edasi jagati sama süsteemiga erakonna või bloki saadud kohad tema enda erinevate nimekirjade vahel.
Tulemused.
Valimisõiguslikke: &lt;br&gt;
Osalus: &lt;br&gt;
Kehtetuid hääli: &lt;br&gt;
Kehtivaid hääli: 471 228
Jüri Viikberg

Jüri Viikberg (sündinud 10. septembril 1953) on eesti keeleteadlane.
Ta on uurinud eesti keele kontakte, murdeid, soome-ugri keeli ja väliseestlaste keelekasutust.
Jüri Viikberg on Eesti Keele Instituudi vanemleksikograaf ja Tallinna Ülikooli Humanitaarteaduste instituudi emeriitdotsent.
Haridus.
Ta on aastatel 1971–1976 õppinud Tartu Riiklikus Ülikoolis soome-ugri keeli. Aastatel 1978–1980 oli aspirantuuris Teaduste Akadeemia Keele ja Kirjanduse Instituudis. 1990. aastal sai doktorikraadi ("Eesti keelesaared Siberis", Tartu Ülikool).