Riigitõrge

Riigitõrge (ka reguleerimise ebaõnnestumine, valitsemisvead) on vastand turutõrkele, mille puhul valitsuse regulatiivne tegevus põhjustab majanduslikku ebatõhusust. Riigitõrge tekib siis, kui sekkumise kulud kaaluvad üles sellest saadava kasu. Riigitõrge tekib sageli püüdlusega turutõrkeid lahendada, kuid võidakse püüda lahendada probleemi riiklike vahenditega ka juhul kui on turumajanduslik lahendus olemas.
Riigitõrke näited kuuluvad regulatiivsete püüdluste ja regulatiivsete arbitraažide hulka. Riigitõrge võib tuleneda valitsuse sekkumise ettenägematutest tagajärgedest või sellest, et ebatõhus tulemus on poliitiliselt teostatavam kui Pareto-efektiivne jaotus. Riigitõrge võib olla nii nõudluse kui ka pakkumise poolel. Nõudluspoolsed tõrked hõlmavad eelistuste avaldamise probleeme ning hääletamise ja kollektiivse käitumise ebaloogilisust. Tarnepoolsed tõrked tulenevad suures osas esindamisprobleemist. Riigitõrge võib tekkida kolmel viisil, kus valitsus saab sotsiaalset ja majandustegevust valdkonda mõjutada: pakkumine, maksustamine või subsiidiumid ja reguleerimine. 
Maailmapanga 2016. aastal avaldatud raporti kohaselt tekib riigitõrge "ebatervisliku" poliitilise kaasatuse korral, kus juhte ei valita ühiskondlikku hüvangut silmas pidades. 
Ajalugu.
Väljend "riigitõrge" ilmus 1960. aastate alguses koos valitsuse määruste suhtes toimunud intellektuaalse ja poliitilise kriitikaga. Tuginedes eeldusele, et valitsuse reguleerimise ainus õigustatud põhjendus oli turutõrge, töötasid mõned majandusteadlased välja uued teooriad selle kohta, kuidas valitsused võivad sooritada kulukaid, äpardumisohtlikke või läbimõtlematuid sekkumisi turgudel, põhjustades halvemaid tulemusi kui turutõrge ise.
Üks esimesi mõiste kasutajaid oli Ronald Coase (1964) tegeliku ja ideaalse tööstusregulatsiooni süsteemi võrdlemisel: 
 "Optimaalse süsteemi kaalutlemine võib pakkuda analüüsimeetodeid, mis muidu oleks kasutamata jäänud, ja teatud erijuhtudel võib see lahenduse leidmisel kaugele jõuda. Kuid üldiselt on selle mõju olnud kahjulik. See on juhtinud majandusteadlaste tähelepanu kõrvale põhiküsimuselt: kuidas alternatiivsed korraldused praktikas tegelikult toimivad. See on pannud majandusteadlased tegema majanduspoliitika kohta järeldusi turuolukorra abstraktse uurimise põhjal. Pole juhus, et kirjandusest /.../ leiame kategooria "turutõrge", kuid mitte kategooriat "riigitõrge". Kuni me ei mõista, et valime ühiskondlike kordade vahel, mis kõik on rohkem või vähem ebaõnnestunud, ei tee me tõenäoliselt eriti edusamme".
Roland McKean kasutas seda mõistet 1965. aastal, et viidata nähtamatu käe piiratud mõjule valitsuste tegevuses. Järgnes ametlikum ja üldisem analüüs sellistes valdkondades nagu arenguökonoomika, ökoloogiline ökonoomika, politoloogia, poliitökonoomia, avaliku valiku teooria ja tehingukulude ökonoomika. Tänu avaliku valiku teooria populaarsusele 1970. aastatel pälvis riigitõrge teadlaste tähelepanu.
Riigitõrgete põhjused.
Puudulik teave.
Kuigi täiuslikult informeeritud valitsus võib teha jõupingutusi sotsiaalse tasakaalu saavutamiseks kvaliteedi, kvantiteedi, hinna või turustruktuuri reguleerimise kaudu, on valitsusel raske hankida vajalikku teavet (nt tootmiskulud), et teha õigeid otsuseid. Selle puuduse tulemuseks võib olla puudulik koguste reguleerimine, kui toodet või teenust toodetakse liiga palju või liiga vähe, tekitades seejärel kas ülepakkumise või ülenõudluse. Puudulik teave võib esineda mitmel kujul, sealhulgas; ebakindlus, ebamäärasus, ebatäielikkus ja ebatäpsus. Kõik tekitavad tõrkeid valitsuse poliitikas ja loovad seega omakorda ebaefektiivsust majanduses.
Poliitiline sekkumine.
Poliitilisi otsuseid võidakse teha lühiajalise kasu saamiseks vastuseks huvirühmade sekkumisele. Sekkumine võib põhjustada turutõrkeid või uute tehnoloogiate rakendamist.
Poliitiline omakasu.
Poliitiku omahuvid võivad õõnestada õiglast valitsemist. See võib väljenduda raha või aja ebavõrdse jaotamisena. Valijate mõjutamiseks võidakse suunata riiklikke vahendeid või eraldada aega tegelike turutõrgete asemel isiklike ebavõrdsuste lahendamiseks. Kui poliitikud seavad omahuvid oma valijate vajadustest kõrgemale, võivad nad võõrandada neid valijaid, kes neid toetasid. See avalikkuse usalduse vähenemine mitte ainult vähendab nende populaarsust, vaid kahjustab ka valitsemise tõhusust. Lõppkokkuvõttes vähendab selline omakasupüüdlik käitumine kriitiliste ühiskondlike probleemidega tegelemist, valmistades kodanikele pettumust ja muutes riigi haavatavaks.
Poliitiline lühinägelikkus.
Veel üks valitsuse läbikukkumise põhjus, nagu väidavad paljud valitsuse sekkumise kriitikud, on see, et poliitikud kipuvad otsima raskete majandusprobleemide lahendamiseks lühiajalisi lahendusi, mis toovad silmapilkseid ja nähtavaid tulemusi ja mille eesmärk polegi pikemalt kesta, selle asemel, et teha põhjalikku analüüsi pikaajaliste lahenduste lahendamiseks.
Valitsuse sekkumine ja vältimine.
Usutakse, et kui valitsus püüab kehtestada kõrgemaid makse sellistele kaupadele nagu alkohol, võib see suurendada ebaseaduslikku tegevust, nagu maksupettus, maksudest kõrvalehoidmine või varimajanduse arendamine, ning inimesed võivad proovida müüa kaupu ilma makse maksmata. Samuti võib uimastite pakkumise kiire laienemisega kaasneda osade uimastite legaliseerimine ja maksustamine, mis võib viia ületarbimiseni, mis võib tähendada heaolu langust.
Suured haldus- ja järelevalvekulud.
Turutõrge võib tekkida siis, kui projekti kulud kaaluvad üles saadava kasu. Kaasnevad kulud on maksude kogumine valitsusasutuste, õiguskaitse ja poliitika kujundamise kaudu. Kõik need kulude jaotused on üsna laiad, kuid turvalise ja tõhusa süsteemi käitamiseks on vaja palju inimesi.
Regulatiivne valikulisus.
Regulatiivne valikulisus tekib siis, kui püütakse teatud tööstusharu reguleerida. Kuna valitsuse regulaatorid peavad reeglina kohtuma tööstuse esindajatega, kipuvad nad looma isiklikku suhet, mis võib viia nende mõistvama suhtumiseni selle tööstusharu nõuete ja vajaduste suhtes, muutes regulatsioonid soodsamaks pigem tootjate kui ühiskonna jaoks.
Majanduslik kuhjumine.
Kuhjumine on see, kui valitsus parandab turutõrke, mis viib erasektori investeeringute väärpaigutamiseni. See hõlmab liigseid kulutusi avalikus sektoris, liigset intressimäärade tõstmist või liigset maksutõusu, mis kõik vähendab avaliku sektori nõudlust pankadest laenuvõtmisel. See olukord tõstab erasektoris ebatõhusust ja seetõttu turg kahaneb, põhjustades riigitõrke tõttu turutõrkeid.
Turgude moonutamine.
Maksustamine võib põhjustada turumoonutusi. Need võivad hindu kunstlikult mõjutada, moonutades seega turge ja häirida turgudel nappide ressursside jaotamist. Samuti võivad maksud anda inimestele stiimuli neist kõrvale hiilida, mis on ebaseaduslik. Miinimumhind võib põhjustada ka turu moonutamist (st alkohol, tubakas). Tarbija kulutaks rohkem kahjulikele kaupadele, mistõttu kulutatakse vähem oma sissetulekust kasulikele kaupadele. Toetused võivad põhjustada ka nappide ressursside väärkasutamist, kuna need võivad aidata ebatõhusaid ettevõtteid, kaitstes neid vaba turu jõudude eest.
Sätestatud madalaim hind ja hinnalaed võivad samuti kaasa tuua sotsiaalse ebaefektiivsuse või muid negatiivseid tagajärgi. Kui hinna alammäärad, näiteks miinimumpalk, on seatud turu tasakaaluhinnast kõrgemale, põhjustavad need pakkumise nappust, miinimumpalga korral aga suuremat tööpuudust. Sarnaselt põhjustavad hinnalaed, kui need on seatud turu tasakaaluhinnast madalamale, pakkumise nappuse. Näiteks võib üüri ülemmäär põhjustada majutuskohtade puudust. Nende sekkumiste tagajärjel tekivad sageli muud probleemid. Varimajandus ning kõrgem tööpuudus harimatute ja vaeste seas on miinimumpalga võimalikud tagajärjed, samas kui elamute seisukorra halvenemise põhjuseks võivad olla üürilagi ja sellest tulenevalt üürileandjate motivatsiooni puudumine pakkuda parimat võimalikku teenust.
Riigimonopolid.
Enamik riiklikke teenusepakkujaid tegutseb monopolidena (nt postiteenistus). Nende staatuse tagab mõnikord valitsus, kaitstes neid võimaliku konkurentsi eest. Lisaks puudub erinevalt eramonopolidest pankrotioht, kuna neid ettevõtteid toetatakse valitsuse rahaga. Seega ei seisa ettevõtted silmitsi paljude tõhusussurvetega, mis tõukaksid neid kulude minimeerimise suunas, põhjustades sotsiaalset ebatõhusust.
Riigimonopolihalduritele avaldatakse endiselt mõningaid tõhusussurveid. Need tulenevad enamasti võimalusest, et nende poliitilised juhid hääletatakse ametist maha. Tõenäoliselt ei ole need surved aga sama tõhusad kui turusurve, sest valimisi korraldatakse üsna harva ja isegi nende tulemused on sageli üsna sõltumatud riigimonopolide tõhususest.
Korruptsioon.
Korruptsioon on avaliku võimu kuritarvitamine erahuvides. See õõnestab avalikkuse usaldust valitsuse suhtes.