tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Friedeli-Craftsi reaktsioon

Friedeli-Craftsi reaktsioon on keemiline meetod aromaatsete ühendite alküülimiseks ja atsüülimiseks veevaba alumiiniumkloriidi kui katalüsaatori manulusel:
ArH + RCl (AlCl3) → ArR +HCl (alküülimine),
ArH + RCOCl (AlCl3) → ArCOR + HCl (atsüülimine),
kus Ar on arüülrühm ja R on alküülrühm. Friedeli-Craftsi reaktsioonis viiakse substraadi aromaatsesse tuuma ühe (või enama) vesiniku aatomi asemele alküülrühm või atsüülrühm.
Seda meetodit rakendasid esimestena Charles Friedel ja James Crafts 1877.
Tänapäeval on Friedeli-Craftsi reaktsiooni mõiste laienenud paljudele keemilistele protsessidele, milles happelise katalüsaatori osalusel viiakse substraadi aromaatsesse tuuma ühe (või enama) vesiniku aatomi asemele kas alküülrühm (nimetatakse Friedeli-Craftsi alküülimiseks) või atsüülrühm (nimetatakse Friedeli-Craftsi atsüülimiseks). 
Märkus: Kirjanduses on kasutatud ka mõistet "alifaatne Friedeli-Craftsi reaktsioon", mille puhul toimub happelise katalüsaatori toimel reagendi liitumine alifaatse (mittearomaatse) kaksiksidemega ühendile – realiseerub see katioonse telomerisatsiooni mehhanismi kaudu.
Friedeli-Craftsi reaktsioonide mehhanism.
Friedeli-Craftsi reaktsioonid on olemuselt aromaatse elektrofiilse asenduse (SE) reaktsioonid. 
Esmalt genereerib katalüsaator aktiivse osakese – karbokatiooni, mis edasi atakeerib aromaatset tuuma. Tüüpilised näited on benseeni alküülimine etüülkloriidiga ja benseeni atsüülimine atsetüülkloriidiga: 
[AlCl4]− + Н+ → HCl + AlCl3
Friedeli-Craftsi reaktsioonide kasutamine on oluliselt piiratud, kui substraadi aromaatses tuumas on elektronoaktseptoorne rühm (näiteks –NO2) või Lewisi happega seonduvad rühmad (-OH, -NH2)
Friedeli-Craftsi reaktsioonide kasutamine.
Friedeli-Craftsi reaktsioone kasutatakse alküülasendatud aromaatsete ühendite või aromaatsete ketoonide sünteesiks. 
Friedeli-Craftsi alküülimist rakendatakse keemiatööstuses kõrge oktaaniarvuga mootorikütuste tootmisel, pindaktiivsete ainete, lõhnaainete, antioksüdantide, etüülbenseeni (lähteaine stüreeni saamiseks) jt oluliste produktide tootmisel. Friedeli-Craftsi atsüülimist kasutatakse mitmete värvainete ja farmatseutiliste preparaatide tootmisel.
Retsept

 
Retsept ehk arstitäht on arsti kirjalik ettekirjutis ravimi valmistamiseks ja/või väljastamiseks apteegist.
Retsept võib olla:
Johann Teras

Johann Teras (7. juuli 1909 Tartu – 15. märts 1992 Chicago) oli eesti vaimulik.
Lõpetas Tartus Hugo Treffneri Gümnaasiumi. Õppis seejärel Tartu Ülikooli usuteaduskonnas, mille lõpetas 1. märtsil 1935. Oli prooviaastal Jüri ja Tallinna Jaani koguduse II-s pihtkonnas. Ordineeriti Tallinna Toomkirikus piiskop Hugo Bernhard Rahamäe poolt 29. märtsil 1936 õpetajaametisse.
Oli aastatel 1936–1939 Tõstamaa Maarja koguduse ja aastatel 1939–1944 Varbla Püha Urbanuse koguduse õpetaja.
Lahkus Paatsalu Salumetsast 22. septembril 1944 Rootsi (Visby) koos 202 põgenikuga Priidik Jungermanni laeval Minnalaid. Rootsis asutas E.E.L.K. Norrköpingi Matteuse koguduse, kus oli õpetajaks 1944–1950, mil siirdus Kanadasse. Kanadas oli ta 1951–1952 Ottawa koguduse õpetaja, teenides ka usuliselt Põhja-Ontario kaevanduslinnades (Kirkland Lake'os, North Bays, Timminsis ja mujal) elavaid eestlasi. Asudes aastal 1952 Torontosse, organiseeris ta Toronto Kolmainu koguduse ja oli aastatel 1952–1962 selle koguduse õpetaja. 1962–1967 teenis ta Chicago Esimest kogudust. Tema ametiajal tasuti kiriku ostuvõlg. Eesti koguduse kõrval pidas ta 1963–1967 saksakeelseid jumalateenistusi ameerika Jehoova Ev. Lut. kirikus Chicagos.
Novembris 1966 läks ta Ameerika Evangeelse Luterliku Kiriku teenistusse. Ta valiti Illinoisi osariigi Altamonti Bethlehemi koguduse õpetajaks, kus ta teenis 1966–1969 saksa ja inglise, 1969–1974 vaid inglise keeles, tehes ka kaastööd ümbruskonna ajalehtedele, kirjutades eesti rahva saatusest ja inglise keeles jutlusi. 1974. aastal kolis ta Chicagosse ning asus Ameerika Evangeelse Luterliku Kiriku Põhja-Illinoisi distrikti teenistusse ja oli vanade hoolduskodude õpetaja. 9. detsembrist 1966 teenis ta Chicago Reformatsiooni kogudust. 7. detsembril 1975 lisandusid Buffalo Pauluse ja Rochesteri kogudus, hooldajana teenis ta Thunder Bay kogudust ja vajaduse korral teisi Chicago kogudusi.
Jānis Čakste

Jānis Kristaps Čakste (14. september 1859 Lielsesava – 14. märts 1927 Riia) oli Läti poliitik ja jurist, Läti esimene president (1922–1927).
Čakste sündis talupoja perekonnas ning õppis Moskva Ülikoolis õigusteadust. Seal olles puutus ta tihedalt kokku Läti rahvusliku liikumise suurkuju Krišjānis Valdemarsiga, kellelt ta sai tugevaid poliitilisi mõjutusi. Pärast ülikooli lõpetamist 1886. aastal naasis ta Lätisse.
Čakste osales poliitikas alates 1905. aasta revolutsioonist. 1906. aastal sai temast Venemaa I Riigiduuma liige ning peagi sai temast üks autoriteetsemaid lätlasest poliitikuid. Vaadetelt kuulus ta pigem parempoolsete ridadesse.
Esimese maailmasõja ajal osales Čakste Läti sõjapõgenikke abistava ja lätlaste rahvuslikke püüdlusi edendava Läti Hooldusabi Keskkomitee töös, olles selle juhi Vilis Olavsi järel tähtsuselt teine mees. Veebruarirevolutsiooni järel sai Čakstest 1917. aasta märtsis aga Kuramaa Ajutise Maanõukogu esimees, tema peamiseks taotluseks oli Läti rahvuskubermangu loomine. Et Kuramaa oli Saksamaa poolt okupeeritud, siis tegutses Čakste Tartus.
Ka pärast oktoobripöörde toimumist jätkas Čakste rahvusliku poliitika ajamist, kuuludes Läti autonoomia ja hiljem ka iseseisvuse eest võidelnud Läti Ajutise Rahvanõukogu koosseisu. Kuni 1918. aasta lõpuni viibis ta Venemaal. Seejärel naasis ta aga iseseisvasse Läti Vabariiki, kus sai selle esimese parlamendi, Läti Rahvanõukogu, esimeheks. Ta valiti 1920. aastal ka järgmise, Läti Asutava Kogu esimeheks. 1922. aastal valiti ta aga Läti esimeseks presidendiks. 1925. aastal valiti Čakste ametisse tagasi, kuid ta suri kaks aastat hiljem, mistõttu Lätis toimusid erakorralised presidendivalimised, mille järel sai riigipeaks Gustavs Zemgals.
Jānis Čakste on maetud Riia metsakalmistule.
Elme Väljaste

Elme Väljaste (varem Elme Veimann; sündinud 21. juulil 1952 Tallinnas) on eesti kirjanik.
Ta lõpetas 1970. aastal Tallinna 2. Keskkooli ja 1977. aastal Tartu Riikliku Ülikooli kaugõppe teel ajakirjanduse erialal.
Isiklikku.
Ta on abielus Vello Väljastega, kes on kuivatatud puuviljade töötlemise ja pakendamisega tegeleva firma Sildesti juht. Aastatel 2006–2008 oli neil tüli Tõnu Pihlakaga, kes nende naabrikrundile ebaseadusliku kõrvalhoone ehitas.
Peter Carter

Peter Leslie Carter (19. november 1956 – 2. september 2014 Lagos) oli Suurbritannia diplomaat, aastatel 2007–2012 Suurbritannia suursaadik Eestis.
Carter esitas oma volikirjad president Toomas Hendrik Ilvesele 29. novembril 2007.
Friedrich Immanuel Arvelius

Friedrich Immanuel Arvelius (23. august 1716 Viru-Nigula – 8. juuni 1780 Viru-Nigula) oli Eestimaa vaimulik.
Immatrikuleerus Jena ülikooli 3. septembril 1734, Halle ülikooli 9. augustil 1736. Kutsuti Viru-Nigula koguduse õpetajaks 15. juunil 1741, õpetajaks ordineeriti 28. oktoobril 1741. Sai Eestimaa konsistooriumi assessoriks 17. veebruaril 1770, 18. jaanuaril 1771 sai Alutaguse praostkonna praostiks.
Isiklikku.
Tema isa Martin Arvelius oli Viru-Nigula koguduse õpetaja aastatel 1712–1732, onu Johannes Matthias Arvelius oli Paide-, Harju-Madise- ja Harju-Risti koguduse õpetaja. Friedrich Immanueli vanem poeg Friedrich Gustav Arvelius oli kirjanik ja Tallinna gümnaasiumi professor, noorem poeg Martin Heinrich Arvelius oli jurist, luuletaja ja näitekirjanik, tema väimees Heinrich Andreas Erxleben oli Rõngu ja Kambja koguduse õpetaja.
Martin Arvelius

Martin Arvelius (16. juuni 1684 Rauma – 22. september 1732 Viru-Nigula) oli Eesti vaimulik.
Ta immatrikuleeriti 17. mail 1705 Turu Ülikoolis. Oli aastatel 1710–1712 Simuna koguduses leseaastapastor ja seejärel aastatel 1712–1732 Viru-Nigula koguduse õpetaja, teenides aastatel 1712–1719 ka Rakvere Kolmainu kogudust.
Isiklikku.
Tema vend Johannes Matthias Arvelius oli Paide, Harju-Madise ja Harju-Risti koguduse õpetaja. Poeg Friedrich Immanuel Arvelius oli Viru-Nigula koguduse õpetaja aastatel 1741–1780. Poja vanem poeg Friedrich Gustav Arvelius oli kirjanik ja Tallinna gümnaasiumi professor, poja noorem poeg Martin Heinrich Arvelius oli jurist, luuletaja ja näitekirjanik.
Nelijärve järved

Nelijärve järved ehk Nelijärve järvestik on seitsmest järvest koosnev järvestik Harjumaal Anija vallas.
Järved asuvad Aegviidu alevi lõunapiirist (Metsa tänav) 0,9–2,5 km kagu pool Neitla–Aegviidu oosistiku põhjaosas paiknevate Nelijärve mägede (ooside) vahel. Nelijärve oosid on kitsad, järsunõlvalised (nõlvade kallakusega kuni 30°) ja suhtelise kõrgusega kuni 20 m. Oosid koosnevad põhiliselt jämepurdsest karbonaatsest materjalist. Nende vahel on palju sügavaid (üle 10 m) termokarstilisi nõgusid, milles asuvadki Nelijärve järved.
Järved.
Järvi on seitse: neli neist – Nikerjärv (4,4 ha; sügavus kuni 7,0 m), Vahejärv (3,1 ha; sügavus kuni 5 m), Urbukse (4,4 ha; sügavus kuni 8,7 m) ja Purgatsi järv (4,5 ha; sügavus kuni 13 m) – on suuremad ning kolm ülejäänut (Sisalikujärv, Ahvenajärv, Linajärv) väiksemad.
1938. aastal rajati riigivanem Konstantin Pätsi eestvedamisel Purgatsi järve kaldale Turistide Kodu (Pääsu villa). Urbukse järves, mis on saanud nime järveäärse talu järgi, kasvavad mitmed haruldased taimed – vesilobeelia ja järv-lahnarohi. Urbukse naabruses on Sisaliku järv ja väikese ujuva saarega Vahejärv. Need on soojema veega kui teised Aegviidu järved. Vahejärve kõrval on Nikerjärv, mida kutsutakse arvukate allikate tõttu ka Näkijärveks. Ümarakujuline Ahvenajärv asub väikeses metsaga kaetud sulglohus. Ahvenajärvest lõuna pool paikneb veelgi väiksem (0,4 ha) õõtsikuliste kallastega Linajärv.
Tekkimine, elustik, taimestik.
Nelijärve järved on tekkinud hilisjääajal siin asunud suurema jääpaisjärve taandumise järel. Nüüdisajaks on järvede nõod setetega täitunud ja soostunud. Siirdesood Niker- ja Vahejärve ning Urbukse järve vahel viitavad sellele, et kunagi on need järved olnud ühenduses. Ahvenajärves on ahvenaid on parasjagu niipalju, et oma nime õigustada. Ahven on selles järvestikus üks kõige harilikum kala.
Jüri Stepanov

Jüri Stepanov (2. märts 1952 Valga – 17. juuni 2008 Otepää) oli eesti vaimulik. 
Jüri Stepanov kasvas Hellenurme lastekodus. Tema vaimulik kasvamine algas EEKBKL Tallinna Oleviste koguduses. Pärast ajateenistuse läbimist liitus ta Tallinna Püha Vaimu kogudusega ja töötas EELK Konsistooriumis käsundustöötajana. Aastatel 1982–1993 õppis ta usuteadust EELK Usuteaduse Instituudis. Ordineeriti 14. mail 1986 aseõpetajaks. 
Aastatel 1986–2008 oli Jüri Stepanov Otepää koguduse õpetaja, mille kõrvalt teenis ka Sangaste, Rannu, Puhja, Kambja ja Rõngu kogudust. 
Jüri Stepanov on maetud Otepää vanasse surnuaeda. 2009. aastal nimetati ta postuumselt Otepää valla aukodanikuks.
Ahvenajärv (täpsustus)

Ahvenajärv on mitme Eesti järve nimi:
Otepää Maarja kogudus

EELK Otepää Maarja kogudus on luterlik kogudus Otepääl.
Kogudus kuulub EELK Valga praostkonda. 
Koguduse õpetaja on Urmas Koorits, juhatuse esimees on Ingrid Tigane, organist Heivi Truu. 
Jumalateenistused on igal pühapäeval algusega kell 14. Suvised teenistused, ülestõusmispühadest kuni lõikustänupühadeni, toimuvad Otepää Maarja kirikus, talvised teenistused talvekirikus.
Otepää koguduse vaimulikud.
Jakob Hurt.
Jakob Hurt valiti Otepää kirikuõpetajaks 1872. aastal ning oli selles ametis 1880. aastani. Ühtlasi oli ta esimesest eestlasest kirikuõpetaja. Jakob Hurt edendas kohaliku Otepää kihelkonna koolielu. Kirikuõpetajana tegutsemise ajal juhtis Jakob Hurt ka Eesti Aleksandrikooli peakomiteed ning Eesti Kirjameeste Seltsi. Otepää Kirikumõisa hoone ette püstitati Hurda auks 1989. aasta 25. novembril graniitbüst (autor Villu Jaanisoo). Otepää kiriku eeskojas asub Jakob Hurda bareljeef.
Jüri Stepanov.
Jüri Stepanov oli Otepää pastor ja kohaliku elu edendaja. Tema algatusel loodi kirikukoor ja pühapäevakool. Lisaks sellele sai ta omandireformi käigus tagasi Otepää vanad kirikmaad ning tegeles nende renoveerimisega.
Ahvenajärv

Ahvenajärv (ka "Nelijärve Ahvenajärv, Aegviidu Ahvenjärv, Linaleo järv") on järv Harju maakonnas Nelijärvel, üks Nelijärve järvedest. Järve pindala on 0,9 ha, sügavus 11 meetrit.
Nõo Püha Laurentsiuse kogudus

EELK Nõo Püha Laurentsiuse kogudus on luterlik kogudus Nõos.
Kogudus kuulub Valga praostkonda. 
Koguduse õpetaja on Mart Jaanson, organistid Margit Keeman, Katre Kruuse ja Agnes Laasimer. Juhatuse esimees on Madis Kanarbik.
Jumalateenistused on igal pühapäeval algusega kell 11.00 Nõo kirikus.
Ajalugu.
Nõo kirikukihelkond on rajatud 15. sajandi teisel poolel (kirjalikult mainitud 1483. aastal). Ühe 1432. aasta üriku järgi kuulus see Tartu toomkapiitlile. 1319. aastal on mainitud Nõod kui Tartu toomkiriku vikaariast, mis oli vakantseks jäänud pärast Johannes de Nugheni surma, arvatavasti on sealt pärit ka kohanimi Nõo. Pärast Liivi sõda ja katoliikliku Poola valitsemisaega 16.–17. sajandi vahetusel puudus Nõo kogudusel esialgu oma õpetaja, luteri kogudust teenisid Puhja ja Rõngu vaimulikud. Esimeseks Nõo luterliku koguduse õpetajaks sai 1638. aastal Adrian Virginius, lõunaeestikeelse Uue Testamendi tõlkija Andreas Virginiuse isa.
Puhja kogudus

EELK Puhja Püha Dionysiuse kogudus on luterlik kogudus Puhjas.
Kogudus kuulub Valga praostkonda. 
Koguduse õpetaja on Tiit Kuusemaa, organistid Meelis Roosaar ja Miina-Liisa Kuusemaa. Juhatuse esimees on Meelis Roosaar.
Jumalateenistused on igal pühapäeval algusega kell 11.00 Puhja kirikus.
Tartu Maarja kogudus

EELK Tartu Maarja kogudus on luterlik kogudus Tartus, Tartu praostkonnas.
Koguduse õpetaja on Timo Švedko, organist on Helika Gustavson-Rätsep, Juhatuse esimees on Priit Kama.
Jumalateenistused toimusid kuni aastani 2024 igal pühapäeval kell 12:00 Tartu Maarja kogudusemajas Õpetaja tn 5.
Alates 2024 jaanuarist toimuvad jumalateenistused kell 12:00 juba taastatud kirikutornis. Soojal ajal kirikusaalis.
Ajalugu.
Koguduse kirik on olnud pärast Tartu vana Maarja kiriku hävimist, 1842. aastal valminud Tartu kihelkonna kirik - Tartu Maarja kirik. 1910. aastal eraldus Tartu Maarja kogudusest, Tartu Peetri kogudus. Uus kogudus ühendas seni Maarja kogudusse kuulunud Tartu linnaelanikke. Maarja kogudusse jäid maapiirkonna inimesed.
Pärast kiriku põlemist 1941. aastal võeti kirik koguduselt ära. 1943. aastal asutati Maaria II kogudus. Kogudus tegutses edasi Tartu Jaani ja Ülikooli kirikus, 1948–1997 Tartu Peetri kirikus ning alates 1997 Tartu Maarja kogudusemajas. Aastail 1957–1980 asus koguduse kantselei õpetaja Richard Sisaski majas Jaama tänav 42.
Tartu Maarja kirik tagastati kogudusele 2009. aastal, suviti on seda kasutatud pühakojana. Kogudus on otsustanud taastada kirik vastavalt muinsuskaitse tingimustele väliselt endisena ja interjöör uudsena. 2011. aastal võitis sisekujunduse arhitektuurikonkursi KOKO Arhitektid OÜ ja algas sisekujunduse projekteerimine.
Võnnu Jakobi kogudus

EELK Võnnu Jakobi kogudus on luterlik kogudus, mis tegutseb Tartumaal Võnnu alevikus.
Kogudus kuulub Tartu praostkonda. 
Koguduse õpetaja on Urmas Paju, organist on Merike Paap ja juhatuse esimees on Krista Kohtla.
Jumalateenistused on igal pühapäeval algusega kell 11 Võnnu kirikus. Koguduse kantselei asub Võnnu alevikus Tartu tn 10.
Tartu Peetri kogudus

EELK Tartu Peetri kogudus on luterlik kogudus Tartus.
Kogudus kuulub EELK Tartu praostkonda. 
Koguduse õpetaja on alates 2010. aastast Ants Tooming.
Jumalateenistused toimuvad igal pühapäeval algusega kell 10.00 Tartu Peetri kirikus.
Ajalugu.
6. oktoobril (vkj)/ 18. oktoobril 1869 lahutati Vene siseministri käsuga Liivimaa konsistooriumiringkonna Peetri kogudus Maarja kogudusest iseseisva kogudusena (saksa keeles "Kirchspiel St. Petri in Dorpat, estnisch"). Tartu Peetri kogudus rajati 27. oktoobril/ 8. novembril 1869 Tartu Maarja kogudusest eraldumise teel, liikmeteks Tartu linna eestlased. Jagamislepinguga (saksa keeles "Teilungsurkunde") pidid sinna kuuluma Tartu linnas elavad eestlased, kuid umbes 5000 linnaeestlast jäi ikkagi Maarja kogudusse. Tõuke oma koguduse asutamiseks andis samal suvel peetud esimene üldlaulupidu. Laulupeo toimumispaika ehitas kogudus hiljem ka oma uue kiriku.
17/ 29. mail 1870 introdutseeriti koguduse esimene õpetaja, Wilhelm Gottfried Eisenschmidt.
1869. aastal peeti jumalateenistusi Tartu Maarja kirikus, alates 1/ 13. jaanuarist 1870 kuni oma kiriku valmimiseni Tartu linnavalitsuse loal Tartu Jaani kirikus. 
30. mail/ 11. juunil 1882 pandi oma uuele kirikule nurgakivi, 16/ 28. septembril 1884 õnnistati kirik sisse, tornid valmisid 1903. aastal. Ehituskulud, 120 000 rubla, kaeti üle-eestilistest vabatahtlikest annetustest.
1911. aastal oli kogudusel 20 000 liiget, neist umbes 200 sakslast. Jumalateenistused oli eesti ja umbes 15 korda aastas saksa keeles. 
1940. aastal oli kogudusel 27 000 liiget
2024. aastal on koguduse hingekirjas 10 000 isikut
Mustvee kogudus

EELK Mustvee kogudus on luterlik kogudus Mustvees. 
Kogudus kuulub Tartu praostkonda. 
Koguduse hooldajaõpetaja on aastast 2025 Aivo Prükk, organist Eha Haamer (s 1941). Juhatuse esimees on Tiit Rosin. 
Jumalateenistused on igal pühapäeval kell 10.30, kuu viimasel pühapäeval kell 17.00 Mustvee kirikus.
Laiuse Püha Jüri kogudus

EELK Laiuse Püha Jüri kogudus on luterlik kogudus Jõgeva maakonnas Laiusel.
Kogudus kuulub Tartu praostkonda. Kogudus tegutseb Laiuse kirikus ja pastoraadis. 
Koguduse hooldajaõpetaja on Urmas Oras, organist Kristi Kubjas. Juhatuse esimees on Epp Järv.
Ajalugu.
Laiuse kirikut on esmamainitud 1319. aastal. Kirik purustati Liivi, Poola-Rootsi ja Põhjasõja ajal ning ehitati taas üles. Viimane suurem hävitustöö leidis aset Teise maailmasõja ajal, kui hävis kiriku torn. Torn taastati 1970. aastatel.
1766. aastal valmis kiriku juures von Schwartzi matusekabel, mis tänapäeval on muudetud käärkambriks.
Omaaegsetest kirikuõpetajatest tuntuim on hilisem Tartu Ülikooli rektor, Eesti Vabariigi viimane piiskop enne Teist maailmasõda ja eksiilkiriku peapiiskop Johan Kõpp.
Laiuse koguduse õpetajate loend.
Loend pole täielik.
Torma Maarja kogudus

EELK Torma Maarja kogudus on luterlik kogudus Tormas.
Kogudus kuulub EELK Tartu praostkonda. 
Koguduse õpetaja on Mehis Pupart, organist Paul Kukk. Juhatuse esimees on Peeter Keiv.
Jumalateenistused on igal pühapäeval algusega kell 11.00 Torma kirikus.
Tartu Ülikooli-Jaani kogudus

EELK Tartu Ülikooli-Jaani kogudus on luterlik kogudus Tartus.
Kogudus kuulub Tartu praostkonda. 
Koguduse õpetaja oli 2001–2016 Urmas Petti, abiõpetaja Triin Käpp, organist Elke Unt. Juhatuse esimees oli Juhani Jaeger.
Alates 2016 on koguduse õpetaja Triin Käpp, abiõpetaja Naatan Haamer. 
Jumalateenistused on igal pühapäeval algusega kell 11.00 Tartu Jaani kirikus.
Palamuse Püha Bartholomeuse kogudus

EELK Palamuse Püha Bartholomeuse kogudus on luterlik kogudus Palamusel.
Kogudus kuulub Tartu praostkonda. 
Koguduse hooldajaõpetaja on Urmas Oras, organist Aigi Avi. Juhatuse esimees on Arne Tegelmann.
Jumalateenistused on igal pühapäeval algusega kell 11.00 Palamuse kirikus.
Petrus van der Aa

Petrus van der Aa (ka Pieter van der Aa, Vanderanus; 1530 Leuven – 1594 Luksemburg) oli Brabandi hertsogkonna kohtunik ja õigusteadlane. 
Ta omandas Leuvenis 1559. aastal "Doctor iuris utriusque" kraadi. Kolm aastat hiljem valiti ta samas professoriks.
30. oktoobril 1583 sai ta tiitli "eques auratus".
Urvaste Püha Urbanuse kogudus

EELK Urvaste Püha Urbanuse kogudus on luterlik kogudus Urvastes.
Kogudus kuulub EELK Võru praostkonda. 
Koguduse õpetaja on Üllar Salumets, organistid Erma Kallasse ja Leelo Naaber. Juhatuse esimees on Taavi Serv.
Jumalateenistused on igal pühapäeval algusega kell 11.00 Urvaste kirikus, kell 16.00 Antsla palvemajas, iga kuu kolmandal pühapäeval kell 14.00 Kraavi kirikus ja kaks korda aastas Heimtali Peetri kirikus.
Philips van der Aa

Philips van der Aa (suri pärast 1586. aastat) oli Madalmaade ja Hollandi Vabariigi poliitik. 
1564. aastal oli ta oma sünnilinna Mecheleni linnapea.
Jan Simon van der Aa

Jan Simon van der Aa (25. juuli 1865 Hornhuizen – 24. veebruar 1944 Lausanne) oli Hollandi õigusteadlane ja riigiametnik. 
Ta oli Hollandi justiitsministeeriumi juhtivametnik. Ta aitas koostada muu hulgas 1901. aasta lasteseadusi. Aastatel 1906–1926 oli ta Groningeni ülikooli kriminaalõiguse professor.
Eik Aab

Eik Aab (sündinud 3. aprillil 1977) on eesti informaatik. 
Ta lõpetas 1995. aastal Gustav Adolfi Gümnaasiumi.
Rootsi praostkond (Eestis)

Rootsi praostkond oli luteri kiriku praostkond Eestis. See eksisteeris rannarootslaste lahkumiseni Eestist.
EELK Rootsi praostkonda kuulus aastal 1939 kolm kogudust:
Tallinna Püha Vaimu kogudus

EELK Tallinna Püha Vaimu kogudus, varasemas kirjapildis ka Tallinna Pühavaimu kogudus, on luterlik kogudus Tallinnas, mis kasutab Tallinna Püha Vaimu kirikut.
Koguduse õpetaja on Gustav Piir, abiõpetajad on Mårten Andersson, Tiiu Hermat, Valdek Johanson ja Eha Kraft. Organist on Kristiina Hoidre ja juhatuse esimees Ülle Gunin. Kogudus kuulub Tallinna praostkonda. 
Jumalateenistused on Tallinna Püha Vaimu kirikus igal pühapäeval algusega kell 11.00 eestikeelne teenistus, algusega kell 15.00 ingliskeelne teenistus.
Praegune kogudus on asutatud 1877. aastal, esimene uue kogudus kirikuõpetaja oli aastatel 1877–1897 Johann Gottlieb Konrad Bergwitz. Endine eesti kogudus kolis 1867. aastal vastvalminud Tallinna Jaani kirikusse ja kirik jäi kümneks aastaks ilma koguduseta raekabeliks. 1950. aasta septembris liideti Tallinna Püha Vaimu kogudus Tallinna Oleviste luterlik kogudusega, kui Oleviste kirik anti EEKBKL Oleviste kogudusele. 
Pühavaimu kool.
Pühavaimu koguduse juures tegutses linnanoortele alghariduse andmiseks Püha Vaimu kool, milles õppisid mh. Toomgildi oldermann, klaverivabriku omanik Hans Heinrich Falck (1791–1874), Dietrich Heinrich Jürgenson (1804–1841), kellest sai Tartu ülikooli eesti keele lektor, Tartu Elementaarkooliõpetajate Seminari juhataja ning Õpetatud Eesti Seltsi asutajaliige, Justus Nicolaus Ripke (1818–1886), kellest sai Tallinna Niguliste koguduse ülemõpetaja, Philipp Karell (1806–1886), Venemaa keisriperekonna arst ning ka tema vanem vend, muusik ja helilooja Carl Friedrich Karell (1791–1857) jpt. Püha Vaimu koguduse kool tegutses Püha Vaimu kirikule kuulunud maja (Pühavaimu 6) hoovipoolses, köstri korteris maja kirikupoolses otsas. Püha Vaimu kool oli enne lihtrahvale mõeldud elementaarkoolide asutamist Tallinnas kõige olulisem ka eesti lastele mõeldud kool. Kooli lõpetamisel oli võimalus jätkata haridusteed Tallinna kreiskoolis.
Pühavaimu 6 tegutses ka tütarlaste kool, järgnevalt Tallinna 3. Algkool ja 4-klassiline Tallinna 13. Mittetäielik algkool.
Kogudusekalmistu.
Pühavaimu ja Rootsi-Mihkli koguduste matmispaik oli 18. sajandil Kalamaja kalmistu.19. sajandil laiendati kalmistut korduvalt. Kalmistu suleti matmisteks 1950. aastatel.
Vahur Aabrams

Vahur Aabrams (sündinud 23. aprillil 1975) on eesti kirjandusteadlane ja tõlkija.
Pärnu-Jakobi kogudus

EELK Pärnu-Jakobi kogudus on luterlik kogudus Pärnu-Jaagupis, mis kasutab Pärnu-Jaagupi kirikut.
Kogudus kuulub Pärnu praostkonda.
Koguduse hooldajaõpetaja on Kristiina Jõgi, juhatuse esimees on Mart Taggel, organist on Aili Soonberg.￼
Jumalateenistused on igal pühapäeval algusega kell 14.00 Pärnu-Jaagupi kirikus. 
Pärnu-Jaagupi kiriku abikirik oli Kergu Andrease kirik.
Vitalij Aab

Vitalij Aab (sündinud 14. novembril 1979 Karagandõs) on Saksamaa endine jäähokimängija. 
Aastatel 2010–2013 mängis ta klubis Nürnberg Ice Tigers.
Andreas Aabel

 
Andreas Aabel (21. veebruar 1911 Kristiania – 29. detsember 1948 Oslo) oli norra näitleja. 
Ta oli Hauk Aabeli poeg ja Per Aabeli vend.
Axel Aabrink

Axel Conrad Pedersen Aabrink (17. aprill 1887 – 2. veebruar 1965) oli taani maalikunstnik.
Friedeli-Craftsi alküülimine

Friedeli-Craftsi alküülimine on keemiline protsess, milles happelise katalüsaatori osalusel viiakse substraadi aromaatsesse tuuma ühe (või enama) vesiniku aatomi asemele alküülrühm. 
Charles Friedel ja James Crafts rakendasid esimestena 1877. aastal aromaatsete ühendite alküülimist ja atsüülimist veevaba alumiiniumkloriidi kui katalüsaatori manulusel ja neid protsesse hakati nimetama Friedeli-Craftsi reaktsioonideks. 
Alküleerivate agentidena esinevad alküülhalogeniidid, olefiinid, alkoholid, estrid. Happeliste katalüsaatoritena leiavad kasutust AlCl3, BF3, ZnCl2, mineraalhapped, metallide oksiidid jm – need osalevad alküülkatioonide genereerimises, mis edasi atakeerivad aromaatset tuuma. 
Friedeli-Craftsi alküülimine on oma olemuselt aromaatse elektrofiilse asenduse reaktsioon, milles aktiivsete intermediaatidena osalevad karbokatioonid. 
Alküülhaliidide asemel saab kasutada alkeene, mis protoneerumisel moodustavad karbokatioone. Metallüülkloriid reageerib kui alkeen, kuna siin prootonhappe toimel moodustub mitte primaarne allüülkatioon, vaid sellest kergemini moodustub prootoni liitumisel tertsiaarne alküülkatioon, mis atakeerib areeni molekuli:
H2C=C(CH3)CH2Cl + C6H6 → C6H5C(CH3)2CH2Cl
San Pedro piiskopkond

San Pedro piiskopkond ("Dioecesis Sancti Petri Apostoli") on katoliku piiskopkond San Pedro de Ycuamandiyú linnas Paraguays.
Alan Weisman

Alan H. Weisman (sündinud 24. märtsil 1947 Minneapolises) on USA publitsist ja ajakirjanik.
Alan H. Weismani kuulsaim raamat on 2007. aastal ilmunud "The world without us" ("Maailm meieta"), milles ta kirjeldab maailma võimalikke arengustsenaariume pärast inimkonna hüpoteetilist kadumist.
Friedeli-Craftsi atsüülimine

Friedeli-Craftsi atsüülimine on keemiline protsess, milles happelise katalüsaatori osalusel viiakse substraadi aromaatsesse tuuma vesiniku aatomi asemele atsüülrühm, saadakse arüülketoonid.
Charles Friedel ja James Crafts rakendasid esmakordselt 1877. aastal aromaatsete ühendite alküülimist ja atsüülimist veevaba alumiiniumkloriidi kui katalüsaatori manulusel ning neid protsesse hakati nimetama Friedeli-Craftsi reaktsioonideks.
Atsüleerivate agentidena kasutatakse karboksüülhappeid (RCOOH), nende anhüdriide ((RCO)2O) või halogeenanhüdriide (RCOX). Happeliste katalüsaatoritena kasutatakse Lewise happeid, AlCl3, BF3, ZnCl2, mineraalhappeid, metallide oksiide jm., mis osalevad atsüülkatioonide tekitamises ning viimased reageerivad aromaatse tuumaga. Friedeli-Craftsi atsüülimine on võimalik ka atseetanhüdriidiga.
Friedeli-Craftsi atsüülimine on elektrofiilne aromaatne asendusreaktsioon. Lihtsustatud mehhanismi kohaselt moodustub reaktsiooni esimese sammuna katalüsaatori osalusel aktiivne atsüülkatioon, mis teise sammuna reageerib areeni molekuliga ja kolmanda sammuna eraldub HCl. Need kolm reaktsiooni etappi on toodud juuresolevatel joonistel.
Tekkinud ketoon võib seejärel kergesti redutseeruda vastavaks alkaaniks kas Wolffi-Kishneri reduktsiooni või Clemmenseni reduktsiooni abil, olenevalt kasutatava lahuse happelisusest.
Friedeli-Craftsi atsüülimine sarnaneb Friedeli-Craftsi alküülimisega, kus samuti viiakse aromaatsesse tuuma katioonne rühm. Siiski on atsüülimisreaktsioonil alküülimise ees eeliseid. Karbonüülrühma kalduvuse tõttu elektroni loovutada on reaktsiooni vahesaaduseks olev ketoon alati keemiliselt vähem aktiivne kui esialgne molekul, nii et reaktsioon ei kulge plahvatuslikult. Ühtlasi ei toimu karbokatiooni molekulis mingeid muutusi, sest süsiniku iooni stabiliseerib molekuli struktuur, kus molekuli positiivne poolus asub hapniku aatomil.
Friedeli-Craftsi atsüülimisreaktsiooni katkematus sõltub katalüsaatoriks kasutatava atsüülkloriidi stabiilsusest. Näiteks formüülkloriid HCOCl ei ole piisavalt stabiilne ning bensaldehüüdi sünteesimisel Friedeli-Craftsi meetodil tuleb seda sünteesida kohapeal vesinikkloriidist ja vingugaasist suure rõhu all, kus katalüsaatoriks on alumiiniumkloriid ja vask(I)kloriid. Seda nimetatakse Gattermanni-Kochi reaktsiooniks.
Wolf Rüdiger Heß

Wolf Rüdiger Heß (18. november 1937 München – 24. oktoober 2001 München) oli saksa arhitekt.
Ta oli Rudolf Heßi poeg.
Rudolf Troost

Rudolf Troost (20. august 1915 Tallinn – 12. november 1990 Georgetown, USA) oli eesti vaimulik.
Lõpetas aastal 1934 Tallinnas Gustav Adolfi Gümnaasiumi. Aastatel 1934–1940 õppis Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Täiendas end aastal 1937 Helsingi Ülikoolis ja aastal 1938 Uppsala Ülikoolis. Prooviaastal oli Tartu Maarja- (õpetaja Oskar Kodrese) ja Tallinna Pauluse koguduses (õpetaja Rein Uhke juures). Õpetajaametisse ordineeriti ta praost Valter Viksi poolt 30. mail 1954.
Siirdus aastal 1944 Saksamaale. Hooldas aastatel 1945–1948 vaimulikult põgenikke Austrias. USA-sse jõudis ta 18. augustil 1948 Baltimore'i Eesti Seltsi kutsel. Oli Baltimore'is aastal 1948 koguduse asutajate seas, samuti kui aastal 1949 Washingtoni koguduse asutajate seas. Seda kuni aastani 1982, mil kaks kogudust ühinesid Baltimore'i ja Washingtoni koguduseks. Ühendkogudust teenis Rudolf Troost surmani.
Erich Rumm

Erich Konstantin Rumm (14. jaanuar 1901 Kärgula vald (Urvaste kihelkond), Võrumaa – 20. veebruar 1972 Melbourne) oli eesti advokaat.
1930. aastatel oli ta vandeadvokaat Võrus.
Neuropaatiline valu

Neuropaatiline valu on valu, mis on põhjustatud närvisüsteemi kahjustusest või talitlushäirest.
Neuropaatilise valu põhjuseid võib olla mitmesuguseid, näiteks seljaaju vigastus, polüskleroos, suhkurtõbi, mürgistused.
Estcoy-10

Estcoy-10 oli Eesti jalaväekompanii, mis osales NATO juhitud sõjalisel operatsioonil Afganistanis alates 2010. aasta mai keskpaigast kuni novembri keskpaigani. 
Jalaväekompanii tegutses Nad-e-Ali ümbruses ja Helmandi provintsis. Estcoy-10 mehitas Helmandi provintsi keskosas asuvat Wahidi patrullbaasi ja seda ümbritsevaid kontrollpunkte. Kompanii alustas teenistust Briti sõjaväe Gurkhade lahingugrupi alluvuses, jätkas Lancasteri rügemendi 2. pataljoni koosseisus ja enne missiooni lõppu teenis Langevarjurügemendi 3. pataljoni alluvuses.
Major Meelis Jõemaa juhitud jalaväekompanii Estcoy-10 teenis konfliktipiirkonnas pea 200 päeva, mille kestel osales neljal lahingugrupi- ja kuuel iseseisval kompaniioperatsioonil. Kompanii leidis ja tegi kahjutuks 14 isevalmistatud lõhkekeha ning avastas kaks suuremat peidikut, mis sisaldasid isevalmistatud lõhkeseadeldiste komponente, relvi ja narkootilist ainet. Kokku oli kompanii vastasega lahingulises kontaktis 75 päeval. 
Kompanii kaotas ühe võitleja: 30. augustil 2010 hukkus Talibani isevalmistatud lõhkekeha läbi nooremseersant Herdis Sikka. 
Wahidi patrullbaasis jätkas teenistust major Ranno Raudsiku juhitud Estcoy-11, mida toetas Camp Bastionist Eesti logistiline toetuselement NSE-10 kapten Tarmo Tameri juhtimisel. 
Eesti üksused osalesid NATO juhitud sõjalisel operatsioonil Afganistani Rahvusvaheliste julgeolekutagamisjõudude (ISAF) koosseisus alates 2003. aastast.
Nikerjärv

Nikerjärv (ka "Nikkerjärv, Näkijärv") on järv Harjumaal Nelijärvel, loodepoolseim Nelijärve järvedest. Järve pindala on 4 ha, sügavus kuni 7 meetrit.
Nikerjärv on veidi pikliku kujuga, selle kaldajoon on väheliigestatud. Kaldad on lauged, järve kagu- ja loodeosas on paarikümne meetri laiune õõtsik. Järve idakallas on kõvem ja põhi on seal liivane. Seal on ujumiskoht.
Nikerjärve põhi on kaetud paksu pruuni sapropeeli kihiga, professor Heinrich Riikoja leidis sealt ka järverauda. 
Nikerjärv on umbjärv, aga Nikerjärve kraavi kaudu on tal ühendus Vahejärvega. Järve taimestik on liigivaene, kaladest elutsevad järves koger ja ahven.
Järv asub Kõrvemaa maastikukaitseala territooriumil.
Vahejärv

Vahejärv on mitme Eesti järve nimi:
Nelijärve Vahejärv

Vahejärv (ka "Nelijärve Vahejärv, Aegviidu Vahejärv") järv Harjumaal Nelijärvel, üks Nelijärve järvedest. Järve pindala on 3,4 ha, keskmine sügavus 3,1 meetrit, suurim sügavus 5 meetrit.
Vahejärv asub Nikerjärvest kagus, 1960. aastatel ühendati need Nikerjärve kraaviga ja järve veepinna tase alanes umbes 0,4 m võrra.
Vahejärv on umbjärv, selle kõrged kaldad on kaetud segametsaga. Järve loodekaldal esineb turbasambla õõtsikut.
Taimestik on liigivaene, kasvavad tarn, vesiroos, väike vesikupp, ujuv penikeel, järvkaisel, laialehine hundinui ja suhteliselt haruldane lamedalehine jõgitakjas. Järves elutsevad koger, ahven ja haug.
Vahejärv paikneb Kõrvemaa maastikukaitseala territooriumil.
Urbukse järv

Urbukse järv (ka "Urbuse järv") on järv Eesti loodeosas Harju maakonnas Nelijärves, üks Nelijärve järvedest. Järve pindala on 4,8 ha (suurim Nelijärve järvedest), keskmine sügavus 5,3 meetrit, suurim sügavus 8,7 meetrit (mõnedel andmetel kuni 10 m).
Urbukse järv on umbjärv, seda toituvad ka allikad. Järvel on liivased kaldad, põhi on kaetud pruuni sapropeeli ja vetikatest tekkinud muda. Järve kaldal on sega- ja okasmetsad.
Taimestik on liigevaene, kokku on liike 10. Kalda ääres kasvavad ubaleht, soopihl ja pudeltarn, veepinnal väike vesiroos ja ujuv penikeel, järve põhjas vesisammal. Haruldased liigid on vesilobeelia ja järv-lahnarohi. Mõnikord järve vesi õitseb. Urbukse järves elutsevad latikas, haug, linask, särg ja koger.
Urbukse järve paikneb Kõrvemaa maastikukaitseala territooriumil. Oma nime on see saanud järve kaldal asunud Urbukse talult.
Nelijärve Linajärv

Linajärv (ka "Nelijärve Linajärv") on järv Harju maakonnas Nelijärvel, üks Nelijärve järvedest.
Järve pindala on 0,3 ha. Keskmine sügavus on 5,4 m, suurim sügavus 9 m. Järve kaldajoone pikkus on 264 m.
Järves leidub kokre.
Eesti Detektoristide Klubi

Eesti Detektoristide Klubi (EDK) on 8. märtsil 2008 kunagise Oidremaa mõisa peahoones asutatud tulu mittetaotlev vabatahtlik kodanikuühendus, mille põhitegevus on suunatud detektorismi harrastamisele ja oma liikmetele vaba aja veetmise tingimuste loomisele. 
EDK kasvas välja metallidetektoristide foorumist, kui kogemustega ja teadlikud seaduskuulekad detektoristid otsustasid organiseeruda ning asuda tegema koostööd Muinsuskaitseameti ja arheoloogidega. Klubi peamine avalikkusele suunatud väljund on EDK foorum, kuid detektorismiga seotud teemadel lüüakse kaasa ka teistes foorumites.
Klubil on oma sümboolika ja põhikiri. Muinsuskaitseametile, muuseumidele ja arhiividele on üle antud kultuuriväärtusega leide, millest vanimad on kaks pronksiaegset kirvest. Koostöös Muinsuskaitseametiga on klubi korraldanud oma liikmetele koolitusi. 
Muinsuskaitseamet valis klubi oma 2009. aasta paremate koostööpartnerite hulka.
Jani Sievinen

Jani Nikanor Sievinen (sündinud 31. märtsil 1974 Vihtis) on soome endine ujuja, mitmekordne Euroopa ja maailmameister.
Jani Sievist treenis tema isa Esa Sievinen.
Aastatel 1991–2004 võitis Jani Sievinen 31 suurvõistluste medalit, neist 17 kuldset. Kõik medalid peale ühe vabaujumise kulla sai ta kompleksujumises või kombineeritud teateujumises. Ainsa olümpiamedali võitis ta 1996. aasta Atlanta olümpiamängudelt, kui sai 200 meetri kompleksujumises hõbemedali.
Aastatel 1994–2003 kuulus talle maailmarekord 200 meetri kompleksujumises, kuni tema rekordi ületas Michael Phelps.
Aastal 1994 valiti ta Soome parimaks sportlaseks.
Aastal 2009 kandideeris ta Soome Sotsiaaldemokraatliku Partei nimekirjas Euroopa Parlamenti, kuid ei osutunud valituks.
Rainer Olbri

Rainer Olbri (sündinud 3. juulil 1987, esinejanimi Metsakutsu) on Eesti räppar.
Tallinnas Pelgulinnast pärit Olbri õppis Tallinna Ülikoolis reklaami ja imagoloogiat. Töötab ta graafilise disainerina firmas Imagine AD.
Koos teiste Pelgulinna räpparitega tegi Olbri 2000. aastate alguses vokaal-instrumentaalansambli Grand City Pelgu Kings (GCP Kings). Bändi tuntumad lood on "Miks", "Kool". Ansambel avaldas omakirjastusliku plaadi "Lootus sureb viimasena", mille kujundas Big Mora.
2004. aastal tutvus Olbri hiphopansambli Toe Tag liidri Genkaga. Olbri osales Toe Tagi 2004. aasta albumil "Legendaarne" ilmunud loo "Värsiarhitektuur" tegemises. 2005. aastal Olbri Toe Tagiga seotud plaadifirmaga Legendaarne Records plaadikokkuleppe. 2005. aastal nimetas Eesti Ekspressi kultuurilisa Areen Olbrit üheks noortest tulevikutähtedest. Plaat valmis siiski alles 2010. aastaks.
2005–2010 andis Olbri kontserte, avaldas viis singlit ja kaks videot: Masa tehtud video loole "Miks Mitte Täna" (2006) ning Leedus filmitud video Leedu popsensatsiooni Skamp loole "Reach", kus Olbri räppis koos Läti MC Ozolsi ning Leedu räppari Pushasega ansamblist G&amp;G Sindikatas.
22. oktoobril 2010 ilmus Rainer Olbri debüütalbum "Testament", duubelalbum, mille plaatide nimed on "Vana Testament" ja "Uus Testament". Koos albumiga valmis ka ETV2 saates "Eesti Top 7" esilinastunud video loole "Läheks".
Tema teine album "Kelmiküla unistus" ilmus oktoobris 2013.
Traditsioonilisest hiphopist eristub Olbri lüürika temaatika ja keele poolest, kuna tegemist on täiskarsklasega, kes oma duubelalbumil püüdis hoiduda roppustest.
Tunnustus.
2011. aastal võitis Rainer Olbri Eesti Muusikaauhinna parima hiphopialbumi kategoorias. Teised nominendid olid Abraham ja Öökülm.
Icelandair

Icelandair on Islandi rahvuslik lennufirma, mille kodulennujaam on Keflavíki rahvusvaheline lennujaam. Lennufirma teenindab 25 linna 12 riigis Atlandi ookeani mõlemal poolel.
Lennukipark.
Icelandairil on järgmised lennukid (14. septembri 2009 seisuga):
Gustavs Zemgals

Gustavs Zemgals (12. august 1871 Džūkste vald – 6. jaanuar 1939 Riia) oli Läti ajakirjanik, poliitik ja Läti teine president aastatel 1927–1930.
Zemgals sai hariduse Riia Nikolai gümnaasiumis ja Moskva ülikoolis, mille ta lõpetas 1899. aastal juura alal. Seejärel naasis ta Lätti, kus tegutses ajakirjaniku ja rahvusliku aktivistina. 1904. aastal mobiliseeriti ta sõjaväkke ning ta osales Vene-Jaapani sõjas. Zemgals tegi läbi sisuliselt kogu sõja ja ülendati kapteniks.
1905. aastal naasis Zemgals Lätisse ja sai ajalehe "Jaunā Dienas Lapa" (Uus Päevaleht) toimetajaks. Pärast selle lehe sulgemist 1905. aasta revolutsiooni ajal toimetas ta ajalehte "Mūsu Laiki" (Meie Aeg). 1907. aastal pidi ta toimetajatöö tõttu kolm kuud vangis olema, misjärel ta aga jätkas poliitikategemist. 1912–1914 toimetas ta ka ajalehte "Domas" (Mõtted).
Esimeses maailmasõjas mobiliseeriti Zemgals uuesti ja ta viibis tükk aega Soomes. 1917. aastal, Veebruarirevolutsiooni ajal, naasis Zemgals Lätti ning ta valiti Riia linnakomitee esimeheks, sisuliselt linnapeaks. Ta osales ka Läti Ajutise Rahvanõukogu töös, mis koondas Läti olulisemaid organisatsioone ja poliitikuid ning mis 1918. aasta alguses kolis Venemaale. Sama aasta lõpul läks ta tagasi Saksa okupatsioonist vabastatud Lätti ning valiti Läti Rahvanõukogu ("Tautas padome") aseesimeheks. Et selle esimeheks valitud Jānis Čakste viibis kuni aasta lõpuni Venemaal, juhatas just Zemgals 18. novembril toimunud istungit, kus kuulutati välja Läti Vabariik.
Zemgals tegutses mõnda aega ka Läti välissaadikuna, 1920. aastatel kuulus aga kõigi parlamentide koosseisu ning kui president Čakste suri, valiti ta Läti järgmiseks riigipeaks. Presidendina sekkus ta vähe valitsuse koosseisu, kuid kasutas palju talle antud amnestiaõigust. Pärast ametiaja lõppu ei soovinud ta teiseks ametiajaks kandideerida ja sai taas parlamendi liikmeks. Lühemat aega täitis ta ka mõne ministri kohta.
1939. aasta alguses suri Zemgals ootamatult ja maeti Riia metsakalmistule. 1990. aastal avati Zemgalsi sünnikohas tema mälestusmärk.
Yes

Yes on Inglismaa progressiivse roki ansambel, mis loodi 1968. aastal.
Ansambli asutasid laulja Jon Anderson ja basskitarrist Chris Squire, kelle pandud on ka ansambli nimi Yes. Lisaks eelnimetatutele mängisid bändis veel Pete Banks kitarril, Tony Kaye klahvpillidel ja Bill Bruford trummidel. 
1971. aastal lahkus bändist Pete Banks ja tema asemele tuli Steve Howe, kes vahepealsete pausidega on Yesi liige tänini. Ansambli viimane koosseis kuni Squire'i surmani juunis 2015 oli: Chris Squire (ansamblis tegev 1968–1981, 1982–2015), Steve Howe (1970–1981, 1990–1992, 1995–... ), Alan White (trummid, 1972–1981, 1982–... ), Geoff Downes (klahvpillid, 1980–1981, 2011–... ) ja Jon Davison (2012–... ). 
Yesi 40 tegevusaasta jooksul on nende plaate ostetud üle 30 miljoni eksemplari.
2017. aastal võeti ansambel Rock'n'rolli Kuulsuste Halli liikmeks.
Turkish Airlines

Turkish Airlines (türgi keeles "Türk Hava Yolları Anonim Ortaklığı") on Türgi rahvuslik lennufirma, mille peakorter asub İstanbulis. 
Lennufirma opereerib 123 rahvusvahelist ja 34 riigisisest sihtkohta (35 riigisisest lennujaama), teenindades kokku 160 lennujaama Euroopas, Aafrikas, Ameerikas ja Aasias. Turkish Airlinesi kodulennujaam on Atatürki rahvusvaheline lennujaam. Aastatel 2006, 2007, 2008 ja 2009 lennutas THY vastavalt 17 miljonit, 19,7 miljonit, 22,5 miljonit ja 25,1 miljonit reisijat. Turkish Airlines on Star Alliance'i liige alates 1. aprillist 2008.
Lennukipark.
Turkish Airlinesil on järgmised lennukid (2010. aasta juuni seisuga):
Koodijagamine.
Turkish Airlinesil on koodijagamise lepingud järgmiste lennufirmadega:
Eduard Lind

Samuel Eduard Lind (20. aprill 1911 Alatskivi – 30. oktoober 1993 Minneapolis) oli eesti vaimulik.
Lõpetas Hugo Treffneri Gümnaasiumi klassikaharu aastal 1931. Astus aastal 1932 Tartu Ülikooli usuteaduskonda, mille lõpetas aastal 1936. Oli prooviaastal Jüri koguduses praost Jakob Aunveri juures. Ordineeriti õpetajaametisse 17. mail 1937.
Oli 1937–1944 Martna Püha Martini koguduse õpetaja.
Lahkus aastal 1944 Saksamaale, kus oli aastatel 1945–1947 Geislingeni laagri kirikuõpetaja ja samaaegselt Geislingeni Eesti Gümnaasiumi ladina keele õpetaja. Seejärel oli ta 1947–1949 Münchenis Luterlik Maailmaliidu põgenikeosakonna teenistuses. Asus aastal 1949 USA-sse, Minnesotasse. Oli 1950–1952 Minneapolise Luteri kiriku põgenike ümberasustamise osakonna õpetaja ja sekretär. Oli 1949–1977 Ameerika luteri kiriku (rootsi taustaga koguduste teenistuses: 1949–1951 oli Bethlehemi koguduse abiõpetaja, 1952–1955 oli Betjani ja Grace koguduste õpetaja, 1955–1962 teenis Gustav Adolfi ja Getsemani kogudusi, 1962–1977 oli Ameerika Sioni koguduse õpetaja. Aga ta teenis kuni surmani E.E.L.K. Minneapolise kogudust. ning lisaks oli tal kasutada kaaseestlaste teenimiseks kaks korda kuus raadiosaatejaama.
Vuvuzela

Vuvuzela (tsvana keeles: "lepatata", ka staadionisarv) on plastist umbes meetri pikkune värvikas pasun. 
Seda puhuvad fännid jalgpallimängude ajal. 
Pasun on väga populaarne Lõuna-Aafrika Vabariigis. Seda peetakse riigi spordikultuuri sümboliks.
Mandeltuuma kaaperdamine

Mandeltuuma kaaperdamine on mõiste, mille võttis kasutusele Daniel Goleman oma 1996. aastal ilmunud raamatus "Emotional Intelligence: Why It Can Matter More Than IQ". Goleman kasutab seda mõistet, et kirjeldada inimeste emotsionaalseid reaktsioone, mis ei ole vastavuses tegeliku ohuga, kuna need reaktsioonid on vallandanud tunde, et ollakse ohtlikus olukorras. 
Peaaju töötleb väliseid stiimuleid, lastes talamusel suunata sensoorset infot ajukoorele ("mõtlev aju"). Ajukoor suunab siis signaali mandeltuumale ehk amügdalale ("emotsionaalne aju") sobiva emotsionaalse reaktsiooni tekitamiseks. Seejärel tekitab mandeltuum peptiidide ja hormoonide voolu sisenõrenäärmetest, et luua emotsioon ja valmidus tegutsemiseks. Tajutud potentsiaalsed ohud seevastu võivad häirida sellist sujuvat info liikumist ajus – talamus eirab ajukoort ja suunab signaali otse mandeltuumale, kus tekib primitiivne võitle-või-põgene reaktsioon. Kui amügdala saab ohusignaali, võib see reageerida ebaratsionaalselt ja destruktiivselt. Goleman väidab, et "emotsioonid sunnivad meid kohe tegutsema ilma järele mõtlemata".
Mandeltuuma kaaperdamisel on kolm tunnust: tugev emotsionaalne reaktsioon, äkiline algus ja episoodijärgne arusaamine, et reaktsioon oli ebasobiv.
Kriitika.
Goleman on paljude teadlaste arvates populaarteaduslik autor, kes tõlgendab teaduslikke teadmisi ajust vildakalt ja oma piiratud arusaamisvõimet kasutades. Seletused, mida ta esitab oma raamatutes, on ajuteadlaste arvates vildakad, primitiivsed ja koguni valed. Karmid kriitikud väidavad, et Goleman kasutab juttu ajust enda raamatute müümisel müügitrikina, et inimesed usaldaksid tema väiteid ning osaleksid tema korraldatud seminaridel, lootes muuta aju emotsionaalset "võimekust" (ehk õppida kursustel muutma ajus toimuvaid automaatseid reaktsioone).
Detektorism

Detektorism on metallist esemete otsimine metallidetektori abil vee- ja maa-alal. 
Detektorismiga tegelevad teiste hulgas harrastusarheoloogid.
Eestis.
Eestis on detektorismi jaoks vaja otsinguvahendi luba. Seaduste eiramise korral võib olla tegu karistatava õigusrikkumisega, eriti kui otsimiseks ja kaevamiseks puudub kooskõlastus muinsuskaitse ja maaomanikuga.
Metallidetektoriga aarete otsimine on keelatud arheoloogilistel kaitsealadel.
Max Emil Saar

Max Emil Saar (5. mai 1911 Käina – 23. august 1981 Baltimore) oli eesti vaimulik.
Ta lõpetas 1930. aastal Tartus Hugo Treffneri Gümnaasiumi. Pärast sõjaväeteenistust õppis aastatel 1931–1935 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Ülikooli lõpetas 4. oktoobril 1935. Üliõpilasena sai ta I auhinna töö eest "Lutheri Eshatoloogia" ja seda tööd aktsepteeriti magistritööna. Akadeemilise Usuteadlaste Seltsi stipendiaadina viibis ta suvel 1933 kiriklike mälestusmärkide registreerijana Hiiumaal. Prooviaastal oli ta Järva praostkonnas, algul abipraost August Pähna juures Koeru, hiljem õpetaja Peet Nõmmiku juures Türi Püha Martini koguduses, ühtlasi oli ta Türi Gümnaasiumi õpetaja. Õppis Tartu Ülikooli Didaktilis-metoodilises Seminaris. Ordineeriti õpetajaametisse piiskop Hugo Bernhard Rahamägi poolt 27. detsembril 1936 Tallinna Toomkirikus.
Aastatel 1938–1939 oli ra äsja avatud Rakke koguduse õpetaja. Kuna baltisakslaste ümberasumise tõttu jäid paljud suured kogudused hingekarjaseta, asus ta Paide Püha Risti ja Anna koguduse õpetajaks. Ta valiti Paide Püha Risti koguduse õpetajaks Gerhard Pärli järglasena 21. jaanuaril 1940 (oli ainus kandidaat, sai 200 häälest 190 poolt- ja 9 vastuhäält, 1 hääl tunnistati rikutuks). Neid kogudusi teenis ta 1939–1944.
1944. aastal põgenes Rootsi, kus teenis aastatel 1945–1947 eesti põgenike laagrites. Oli ka ametis arhiiviametnikuna Adolf-Fredrik Kirikuameti juures, samuti E.E.L.K. Komitee peasekretär ja Svenska Diakonistyrelseni juures asuva Eesti Piibli- ja Vaimuliku Kirjanduse lao juhataja. 
Mais 1948 viibis ta USA-s, kus oli E.E.L.K. esindaja Augustana Sinodi Luterliku Kiriku 100 aasta juubeli pidustustel Rock Islandis Illinoisi osariigis. Tagasiteel New Yorki peatus ta Karl Robert Pusta juures. Tema seal viibimise ajal saabus pagulaste jaoks rõõmustav teade, et kodumaata jäänud Euroopa sõjapõgenikud võivad asuda Ameerika Ühendriikidesse. Ta siirduski juunis 1948 USA-sse, kõigepealt kaheks semestriks Mt. Airy Usuteaduslikku Seminari, et tutvuda Ameerika usuoludega. 1949. aasta alguses valiti ta Lakewoodi Püha Vaimu koguduse esimeseks õpetajaks, kuhu jäi 1957. aasta suveni, mil ta asus Bergen County koguduse õpetajaks Bogotas New Yorgi lähedal. 1972. aastast teenis Baltimore'i-Washingtoni Markuse ja seejärel ka Patersoni Pauluse kogudust. Aastatel 1956–1980 oli ta USA Esimese praostkonna abipraost ja 1980–1981 praosti kohusetäitja.
Lewes

Lewes on linn Inglismaal, Ida-Sussexi krahvkonna ja Lewesi ringkonna halduskeskus. Linnas käibib Lewesi nael. 
Lewesis on sündinud kirjanik Ruth Ware. Lewes on John Fowlesi romaani "Liblikapüüdja" tegevuspaik.
Edgars Hasmanis

Edgars Hasmanis (31. jaanuar 1884 Valka vald – 26. märts 1919, mõrvatud Riias) oli läti vaimulik.
Lõpetas Tartus aastal 1906 gümnaasiumi, õppis aastatel 1906–1913 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Oli prooviaastal Mazsalaca koguduses. Oli aastal 1914 adjunkt Viljandi Pauluse koguduses Jaan Lattiku juures. Oli 1914–1915 Pihkva eesti-läti koguduse pastor ja 1916–1919 Mazsalaca pastor. Mõrvati bolševike poolt.
Isiklikku.
Tema õemees oli praost Jaan Lattik.
Luke Howard

Luke Howard (28. november 1772 – 21. märts 1864) oli Briti keemik, farmatseut ja amatöörmeteoroloog.
Ta rajas aastal 1802 pilvede nomenklatuuri.
Mai-Ndombe järv

Mai-Ndombe järv on järv Kongo Demokraatliku Vabariigi lääneosas Mai-Ndombe provintsis.
Järve geograafilised koordinaadid on .
Kuni 1972. aastani kandis ta Belgia kuninga Léopold II auks nime Léopoldi järv. 
Mai-Ndombe on põhja-lõuna suunas väljavenitatud kujuga ning sopiline. Tema ulatus põhjast lõunasse on umbes 130 km. Järve pindala on umbes 2300 km², kuid vihmaperioodil võib see kahe- või kolmekordistuda. 
Järve lõunatipust voolab välja Fimi jõgi.
Suurim linn Mai-Ndombe kaldal on Inongo järve idakaldal.
Järve elustikku on suhteliselt vähe uuritud ning sealt leitakse järjest uusi kalaliike. Aastal 1984 leiti ahvenaline "Nanochromis transvestitus" ja 2006 "Nanochromis wickleri". Aastal 2008 avastati järvest "Chrysichthys praecox".
25. novembril 2009 uppus järvel ebaseaduslikult reisijaid transportinud palgiveolaev. Hukkus vähemalt 73 inimest.