tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Nærøyfjorden

Nærøyelva ehk Nærøya fjord on fjord Norras Vestlandi maakonnas Aurlandi vallas.
Nærøyelva on Sogne fjordi kitsas haru. Fjord on ligikaudu 18 km pikk ja mõnes kohas üksnes 500 m lai. Fjordi suubub Nærøydalselvi jõgi. Fjordi kaldal tõusevad mäed isegi 1700 m kõrgusele merepinnast.
Fjordi kaldal suuri asulaid ei ole, üksnes väikesed külad ja üksikud talud.
Alates 2005 kuulub Nærøyfjorden koos sellest 120 km kaugusel asuva Geirangeri fjordiga UNESCO maailmapärandi nimistusse.
Vjatšeslav von Plehwe

Vjatšeslav von Plehwe (vene keeles "Плеве Вячеслав Константинович", Wenzel von Plehve) (8. aprill 1846 Meštšovsk, Kaluga kubermang – 15. juuli 1904 Peterburi) oli Venemaa Keisririigi poliitik, politseiülem ja siseminister.
Sündis venestunud saksa perekonnas, lõpetas Moskva Ülikooli.
Teenistus.
Tapeti 15. juulil 1904 Sotsialistide-Revolutsionääride Partei Võitlusorganisatsiooni liikme Jegor Sazonovi poolt.
Paul Parmakson

Paul Parmakson (28. august 1895 Räpina vald, Võrumaa – 30. detsember 1946 Tartu) oli eesti arst ja arstiteadlane.
Õppis 1915–1918 ja 1920–1922 (lõpetas) Tartu Ülikoolis arstiteadust, dr. med 1943 (Naha pato-histoloogiline reaktsioon leepra puhul ja selle praktiline hinnang).
1922–1932 Leevi jaoskonnaarst, 1932–1933 Audaku ja 1933–1939 Kuuda leprosooriumi juhataja. 1939–1944 Tartu Ülikooli dermatoloogia ja veneroloogia kateedri assistent, 1944–1946 juhataja.
Ants Käspre

Ants Käspre VR II/3 (kuni 1936 Hans Käsebier, 26. aprill 1896 Vastemõisa vald, Viljandimaa – 21. veebruar 1942 Vjatlagi vangilaager, Kirovi oblast) oli eesti agronoom, Agronoomide Koja esimees.
Õppis 1919–1928 (lõpetas) Tartu Ülikoolis agronoomiat, mag. agr. 1935 (Põldsinep ja selle tõrje, eriti otstarbekohase maaharimise abil). Eesti Üliõpilaste Seltsi liige.
Osales Vabadussõjas. 
1919–1922 Tartu Õhtuühisgümnaasiumi juhataja, 1922–1929 Tartu Ülikooli taimehaiguste katsejaama assistent ja abijuhataja, 1929–1934 Kuusiku katsejaama juhataja, seejärel abijuhataja. 26. jaanuaril 1940 valiti Agronoomide Koja esimeheks. 
Arreteeriti NKVD poolt 1941, sama aasta juunis mõisteti 15 aastat vangilaagrit ja 5 aastat asumist. 
Suri Venemaal vangilaagris.
Leonhard Merzin

Leonhard Merzin (10. veebruar 1934 Aruküla, Kudina vald – 2. jaanuar 1990 Tartu) oli eesti teatri- ja filminäitleja, üks tuntumaid Eesti filminäitlejaid Nõukogude Liidus, mänginud rohkem kui 50 filmis. Eestis on tema tuntuim roll õpetaja Laur filmis "Kevade". 
Ta õppis aastatel 1952–1954 Tartu Kunstikoolis ja lõpetas 1969 Viljandi Kultuurharidustöö Kooli; maalikunstnikuna tegi rohkesti loodus- ja lillemaale.
Leonhard Merzin on maetud Tartu Raadi kalmistule. Temast on tehtud portreefilm "Leonhard" (1994, autor Õie Orav).
Kirjanduslik tegevus.
Leonhard Merzin kirjutas luuletusi, lühijutte ("Kaks sõdurijuttu" – Edasi 15.11.1959), näidendeid ("Täiskasvanud", lavastatud Tartu Rahvateatris 1974) ja muid tekste. 
Temalt avaldati raamat "Ekskursioon filmivõtetele. Mälestusi" (koostanud Kalju Haan ja Kirsten Simmo, eessõna Arvo Kruusement, sari "Elavik", Eesti Teatri- ja Muusikamuuseum ja SE &amp; JS, Tallinn 2005, 80 lk), mis esmalt ilmus järjejutuna ajalehes Edasi (7.–16. oktoobril 1976).
Isiklikku.
Tema tütred on arhitekt Ilona Merzin (sündinud 1959 abielust Taimi Rätsep-Välbaga), riigiametnik Carol Merzin (sündinud 1965 abielust Kersti Kuivaga) ja näitleja Helena Merzin (sündinud 1972 abielust Tiiu Lukuga).
Øyeri vald

Øyeri vald on vald Norras Innlandeti maakonnas.
Valla halduskeskus on Tingbergi küla.
Øieri kihelkond kui omavalitsusüksus loodi 1. jaanuaril 1838. See on üks vähestest Norra valdadest, mille piire pole sestpeale muudetud. 2019. aastani kuulus vald Opplandi maakonda.
Ajalugu.
Kui must surm talvel 1349/50 Norrasse jõudis, oli Øyer üks enam kannatanud valdu. Hinnanguliselt hukkus 2/3 kuni 3/4 elanikkonnast.
Georgi Sudeikin

Georgi Sudeikin (vene keeles "Судейкин, Георгий Порфирьевич"; 11. aprill 1850 Smolenski kubermang – 16. detsember 1883 Peterburi) oli Venemaa Keisririigi riigiametnik, poliitilise jälitusasutuse Peterburi Kaitsejaoskonna ülem, auastmelt sandarmipolkovnik (1882).
Pärast kadetikorpuse lõpetamist alustas ta teenistust sõjaväes 1870. aastal praporštšikuna ja 1871. aastal ülendati alamporutšikuks. 1874. aastal viidi ta isikliku taotluse alusel üle Sandarmikorpusse, 1877. aastal ülendati staabikapteniks ja viidi üle Kiievi kubermangu Sandarmivalitsusse, kus ta paari aasta jooksul avastas ja likvideeris Narodnaja Volja Kiievi organisatsiooni.
Tegevus Peterburi kaitsejaoskonnas.
1881. aasta juunis edutati ta Peterburi linnapea (ja politseijuhi) Valitsuses Salajase osakonna ülemaks, hiljem aga Peterburi avaliku julgeoleku ja korra kaitsejaoskonna inspektoriks (ülemaks).
Sudeikin viis isiklikult läbi jälitustegevust keisrivõimuvastastes poliitilistes kuritegudes koostöös Narodnaja Volja Keskkomitees tegutsenud poliitilise politsei agendi Sergei Degajeviga, kellelt saadud informatsiooni alusel lõhkus Narodnaja Volja organisatsiooni ja vahistas selles osalejaid. 
Georgi Sudeikini tapsid Narodnaja Volja Täitevkomitee otsusel Narodnaja Volja partei liikmed Starodvorski ja Konaševski Degajevi korteris, kuhu see pärast agendina töötamise paljastamist meelitas Sudeikini kohtuma 16. detsembril 1883.
Glittertind

Glittertind ehk Glittertinden on 2465 m kõrgune mägi Norras Innlandeti maakonnas Lomi vallas Jotunheimeni mäeahelikus, 13 km Lillehammerist loodes.
Mägi on saanud nime Glittra jõe järgi. Sellele lisandub sõna "tind", mis tähendab tippu. Jõe nimi omakorda tuleb norrakeelsest sõnast "glitre", mis tähendab 'sädelema, sätendama'.
Oma absoluutse kõrgusega 2465 m on ta Norra kõrguselt teine mägi, jäädes alla vaid samas vallas paiknevale Galdhøpiggeni mäele (2469 m). Mäe kõrguse hulka on arvatud mäe tipus oleva liustiku paksus; selleta oleks mägi 2452 m kõrge. Glittertindi kõrgus kõigub lume ja jää sadamise ja äravoolu tõttu, mis muudab mäe tipus oleva liustiku paksust. Ta on olnud kõrgem kui Galdhøpiggen ja sellisena kõrgeim mägi Skandinaavias. Praegu on ta madalam, sest liustik tema tipus on kahanenud. Glittertindi suhteline kõrgus on 995 m.
Esimestena ronisid Glitterindi mäe otsa Harald Nicolai Storm Wergeland ja Hans Sletten 1841. aastal.
Glittertindile on kõige lihtsam ronida läänes olevast Spiterstuleni jahimajast, kust tuleb ronida 1300 m, või Glitterheimi jahimajast, kust tuleb ronida 1000 m kõrgemale. Glitterheimi jahimaja asub rahvuspargis ja sinna pääseb ligi ainult jalgsi.
Glittertindi otsa ronimine on suviti väga populaarne, ehkki mitte nii populaarne kui Galdhøpiggeni otsa ronimine. Tee üle liustiku on täielikult ilma jäälõhedeta, kuid kuumal päeval liustikku kattev lumi sulab ja muudab liustiku pinna täiesti märjaks. Mõned matkajad on kogenud, et liustikule moodustuvad vooluveenõvad, mille läbimisel saavad inimesed täiesti märjaks.
Vaade mäetipult on väga ilus. Glittertindist idas ja kagus ei ole kõrgeid mägesid, mistõttu mäetipult saab näha suuremat osa Opplandi põhja- ja idaosast. Glittertindi tipust tehtud fotod on enamasti tehtud mäe idanõlvalt pisut tipust altpoolt, kust mägi jätab kõige mõjuvama mulje.
Kunagi oli otse mäetipul väike onn, aga seda polnud võimalik korralikult kinnitada ja tuul puhus selle mäe järsust põhjanõlvast alla Grjotbreeni liustikule.
Rudolf Tamm (arst)

Rudolf Tamm (29. mai 1886 Peri vald, Võrumaa – 1952 Tartu) oli eesti arst.
Õppis 1909–1917 ja 1920–1921 (lõpetas) Tartu Ülikoolis arstiteadust, Eesti Üliõpilaste Seltsi vilistlane.
Osales Esimeses maailmasõjas ja Vabadussõjas. Alates 1925 eraarst Tartus, alates 1926 Tartu linna kooliarst. 1925–1928 ajakirja Tervis toimetaja.
Isiklikku.
Tema väimees (tütre Heinola mees) oli Helme koguduse õpetaja Valter Vaasa, tütrepoeg Ivar Vaasa on arst.
Peter Nicolai Arbo

Peter Nicolai Arbo (18. juuni 1831 – 14. oktoober 1892) oli norra maalikunstnik.
Ta viljeles ajaloomaali, mille põhiliseks motiiviks olid tegelased ja süžeed Skandinaavia mütoloogiast.
Aastail 1851–1852 õppis Kopenhaagenis Helstedi kunstikoolis ja 1853–1855 Düsseldorfi kunstiakadeemias Karl Ferdinand Sohni juhendamisel. Düsseldorfis elades sõbrunes ta Hans Gudega, kellega koos üüris mitu aastat korterit.
1861. aastal pöördus Peter Nicolai Arbo tagasi Norrasse ning juba järgmisel aastal võttis koos Hans Gude ja Frederik Collettiga ette õppereisi. Sellel reisil valmisid tal esimesed joonistused hobusest ja mäest, motiivid, mis kordusid palju tema hilisemates teostes. 
Aastail 1863–1871 elas ja töötas põhiliselt Pariisis, seejärel naasis Norrasse.
1882. aastal, olles 43-aastane, abiellus ta endast 23 aastat noorema kunstiüliõpilase Eliza Thomasiga.
Tema tuntuim teos on maal "Valküür" (1865).
Lomi vald

Lomi vald on vald Norras Innlandeti maakonnas.
Valla halduskeskus on Fossbergom.
Lom on tuntud oma pika ajaloo ja Norra ühe vähese säilinud püstpalkkiriku poolest. Ta asub Põhja-Euroopa kõrgeimate mägede keskel.
2019. aastani kuulus vald Opplandi maakonda.
Amanda Tõnisson

Amanda Tõnisson (kuni 9. juulini 1932 perekonnanimi Peri või Päri; 18. oktoober 1906 Rasina vald, Võnnu kihelkond, Tartumaa – 24. märts 1998 Iru hooldekodu) oli kunstiajaloolane ja raamatukogutöötaja. 
Elukäik ja haridus.
Amanda Peri sündis Tartumaal Rasinal vallakirjutaja Jaan Peri peres. 
1925. aastal lõpetas ta Eesti Noorsoo Kasvatuse Seltsi tütarlaste gümnaasiumi ning astus Tartu Ülikooli inglise keelt ja kirjandust õppima. Mõni aeg hiljem vahetas ta eriala ja pühendus kunstiajaloole, kus tema erihuviks kujunes baltisaksa kunst. Ülikooli tagasi pöördunud, pälvis ta 1937. aastal koos Ella Vendega Õpetatud Eesti Seltsi stipendiumi Oskar Hoffmanni ja Gregor von Bochmanni elu ja loomingu uurimiseks Düsseldorfi Kunstiakadeemia arhiivis. Õppereisil külastas Tõnisson ka Pariisi. 1938. aasta aprillist kuni 1939. aasta juunini elas koos end ülikooli juures täiendava abikaasa Ilmar Tõnissoniga Londonis, kus tutvus põhjalikult sealsete galeriide ja kunstimuuseumidega. Akadeemiliselt kuulus ta korporatsiooni Filiae Patriae ridadesse.
Aastatel 1945−1946 lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli eriprogrammi alusel kunstiajaloolase ja etnograafi erialal. 
Mõrv.
9. juulil 1932 abiellus Amanda Peri poliitik Jaan Tõnissoni poja Ilmariga. 29. augustil 1932 sündis neil poeg Tõnis ja 29. aprillil 1934 poeg Markus, kes suri samal päeval.
Psüühiline kurnatus viis 10. oktoobril 1939 Tõnissoni oma abikaasa mahalaskmiseni. Ta oli astunud relva saamiseks Naiskodukaitsesse, kuid seal ei antud talle relvaluba, seepärast kasutas ta Jaan Tõnissonile kuulunud püstolit ja padruneid. Oma teguviisis leidis Amanda Tõnisson teadlikku ühiskondlik-perekondlikku revolutsiooni perekonna au, puhtuse ja õilsate ülesannete kaitseks. Jaan Tõnisson protesteeris selle avalduse vastu.
Sõjaväe Kõrgem Kohus mõistis Amanda Tõnissoni 18. jaanuaril 1940 tähtajata sunnitööle. Jaan Tõnissoni tsiviilnõue tema vastu 140 krooni ja 40 sendi ulatuses, mis koosnes Ilmar Tõnissoni matusekuludest ja 5 padruni hinnast, rahuldas kohus padrunite hinna osas (40 senti), lükates nõude ülejäänud osas tagasi. Nõukogude võim vähendas Eesti NSV Ülemkohtu otsusega 1941. aasta mais karistuse viiele aastale ning ta vabastati vanglast juba 1944. aastal.
Pärast vanglast vabanemist 1944. aastal töötas Tõnisson meditsiiniõena psühhoneuroloogiahaiglas.
1945. aasta sügisel sai Tõnisson vanema teadusliku töötaja koha Tallinna Riiklikus Kunstimuuseumis. Alates 5. juunist 1948 oli ta Tallinna Riikliku Kunstimuuseumi direktori ajutine kohusetäitja, 15. juulist 1948 kuni 28. aprillini 1949 kunstimuuseumi direktor ning seejärel teadusdirektor. 1950. aastal vabastati kodanlikus natsionalismis süüdistatuna oma ametikohalt.
Kunstimuuseumist lahkumise järel töötas Tõnisson aastakümneid Tallinna raamatukogudes. Ta suri Iru vanadekodus 24. märtsil 1998 ning on maetud Tallinna Vana-Kaarli kalmistule.
Lars Hertervig

Lars Larsen Hertervig (16. veebruar 1830 Tysværi vald – 6. jaanuar 1902 Stavanger) oli norra kunstnik. Tema fantaasiaseguseid teoseid motiividega Ryfylke rannikualast peetakse Norra kunsti tippsaavutuseks.
Hertervig kuulub Norra tuntuimate kunstnike hulka. Oma elu viimased 30 aastat maalis ta rahaliste olude tõttu pakkepaberile, ajalehtedele, tubakapaberile ja tapeedile.
Grani vald

Grani vald on vald Norras Innlandeti maakonnas.
Valla halduskeskus on Jaren.
Grani vald loodi 1. jaanuaril 1838. Brandbu küla ja selle ümbrus eraldati Grani vallast 1. jaanuaril 1897 ning liideti tagasi 1. jaanuaril 1962. 2019. aastani kuulus vald Opplandi maakonda.
Nimi.
Grani talult saadud nime (vanapõhja "Grön") kannab vald (algselt kihelkond) ajast, mil sinna ehitati esimene kirik. Vanapõhja "grön" tähendab kuuske.
Lule saami keel

Lule saami keel ("julevusámegiella") on soome-ugri keelte hulka kuuluv saami keel, mida kõneleb 1500 kuni 2000 inimest Norras ja Rootsis. See on kõnelejate arvu poolest suuruselt teine saami keel põhjasaami keele järel. Sellel keelel on oma kirjakeel, mida kirjutatakse ladina kirjas.
Keelel on ametlik staatus Norra Tysfjordi vallas.
Unfabulous

"Unfabulous" oli USA-s toodetud lastele mõeldud telesari. Sarja näidati telekanalites TEENick alates 2004. aasta sügisest kolm hooaega kuni 16. detsembrini 2007 ja hiljem kordustena kanalis Nickelodeon. See oli 9–14aastaste laste seas üks vaadatumaid telesarju.
"Unfabulous" on keskkooliõpilane, keda mängib Emma Roberts. Sarja stsenarist on Sue Rose, kes on varem kirjutanud ka sarjad "Pepper Ann" ja "Angela Anaconda".
Julius Elango

Julius Elango (aastani 1923 Julius Johannson; 13. detsember 1895 Kastre-Võnnu vald, Tartumaa – 28. september 1976 Tallinn) oli eesti kooliõpetaja, karskustegelane ja ajakirjanik.
Ta lõpetas 1918. aastal Tartu Aleksandri Gümnaasiumi ja õppis aastatel 1918–1925 Tartu Ülikooli õigus- ja filosoofiateaduskonnas.
Ta töötas 1919 Türil ja 1920–1922 Koerus koolidirektorina, 1922–1927 Eesti Karskusliidu instruktorina, 1927–1933 Eesti Õpetajate Liidu sekretärina ning 1935–1940 Kooli-Kooperatiivi ärijuhina. Eesti Vabadussõjalaste Liidu kultuurpoliitilise osakonna juht.
Ta oli 1930. aastal asutatud Õpetajate Lehe omanik. 
Tõlkis populaar- ja ilukirjandust (näiteks "Sipelgad ei alistu", 1959).
Ta oli aktiivne kalasportlane ja kalaspordi propageerija.
Pere.
Tema vend oli Aleksander Elango.
Vanda Juhansoo

Vanda Juhansoo (kuni 15. veebruarini 1939 Vanda Johanson; 23. mai (vkj) / 4. juuni 1889 Musta karjamõis, Ahja vald, Võnnu kihelkond, Tartumaa – 25. juuli 1966) oli eesti kunstnik ja kunstipedagoog, keda hüüti Valgemetsa nõiaks.
Elulugu.
Ta lõpetas 1908. aastal eksternina keskkooli ning õppis aastatel 1909–1914 Helsingis Ateneumi kunsttööstuskooli ("Taideteollisuuskeskuskoulu"; asus Ateneumi majas) kõrgemas astmes sisekujundust ja keraamikat.
Hiljem täiendas ta end õppereisidel Itaalias, Prantsusmaal, Soomes, Türgis, Egiptuses, Hispaanias, Hollandis ja Saksamaal.
Aastatel 1914–1918 töötas ta joonistusõpetajana Ivan Beljajevi Eragümnaasiumis Tallinnas. 1918. aastal kolis Tartusse, kus temast sai hiljem tunnustatud kunstiõpetaja. Algul töötas ta kaubanduskeskkoolis ja õhtugümnaasiumis, alates 1922. aastast Eesti Noorsoo Kasvatuse Seltsi Tütarlastegümnaasiumis. 
Alates 1945. aastast õpetas ta ka Tartu 6. Keskkoolis. Õpetajaametit pidas ta kokku 43 aastat, pensionile jäi 1957. aastal.
Kuulus soroptimistide klubisse ja külastas 1938. aastal soroptimist-klubide kongressi Amsterdamis.
Maja ja aed Valgemetsas.
1931. aastal ostis ta Valgemetsas krundi, kuhu lasi ehitada eramu. Ta kujundas ise nii maja, mööbli kui ka aia. Eri taimeliikide, looduslikest materjalidest kompositsioonide, figuuride, kivide ja laternatega kaunistatud aed Valgemetsas oli kuulus kogu Eestis ning turiste käis tema juures kogu NSV Liidust ja välismaaltki.
Vanda Juhansoo on maetud oma koduaia põliste puude alla Ahja jõe kaldanõlval. Sealse maja ehk nn nõiamaja pärandas ta perekond Michelsonile. 1985. aastal müüdi valdus praegustele omanikele.
Looming.
Tema kunstiloomingut ja käsitööd eksponeeriti nii Eestis kui ka välismaal, käsitöökavandeid ilmus ajakirjades Eesti Naine, Maret ja Taluperenaine.
Mälestuse jäädvustamine.
Karilatsi Vabaõhumuuseumi peahoone II korrusel on avatud püsinäitus Vanda Juhansoo elu ja loomingu kohta.
Fredriksten

Fredriksten on kindlus Norras Haldenis (varem kandis linn Fredrikshaldi nime).
Ajalugu.
Fredriksteni kindlus rajati 17. sajandil. See oli mõeldud asendama senist piirilinnust Bohusi, mis läks 1658. aastal Roskilde rahulepinguga Rootsi valdusse. Kindlus nimetati Taani ja Norra kuninga Frederik III järgi.
Kindlust piirati 17. sajandil mitmel korral.
Põhjasõja ajal üritasid Rootsi väed kaks korda Fredriksteni ja Fredrikshaldi vallutada. 11. detsembril 1718 hukkus kindluse piiramisel Rootsi kuningas Karl XII.
Rootslased ründasid kindlust ka 1788. ja 1814. aastal.
Kindlus tänapäeval.
Tänapäeval asub Fredrikstenis Norra kaitseväe logistika- ja halduskolledž. Kindluse alal töötab muuseum ning seal korraldatakse näitusi, suvel ka vabaõhukontserte.
Julius Johannson

Julius Johannson (nimevariant ka "Julius Johanson") on olnud mitme tuntud inimese nimevariant:
Anne-Liis Sõmermaa

 
Anne-Liis Sõmermaa (sündinud Anne-Liis Elango; sündinud 17. juunil 1938) on eesti mükoloog, botaanik ja fütopatoloog. Tema tegevus on olnud seotud kottseente, sh fütopatogeensete ja lihheniseerunud seente ehk samblike esinemise ja ökoloogia uurimisega. 
Ta on töötanud Tartu Ülikoolis ja Eesti Maaülikoolis. 2008. aastast on ta Eesti Maaülikooli emeriitdotsent. 
Haridus- ja töökäik.
Ta on lõpetanud 1957. aastal Miina Härma nimelise Tartu 2. Keskkooli ning 1962. aastal Tartu Riikliku Ülikooli bioloog-botaanikuna, keemia- ja bioloogiaõpetajana. Õppis TRÜ taimesüstemaatika ja geobotaanika kateedris aspirantuuris 1966–1969, suunati tööle Eesti Teaduste Akadeemia Botaanika ja Zooloogia Instituuti. 1970. aastal kaitses ta Hans-Voldemar Trassi juhendamisel bioloogiadoktori väitekirja, väitekirja teemaks oli "Eesti NSV peamiste metsatüüpide samblike ökoloogia ja tsönoloogia". Osa sellest väitekirjast ilmus monograafiana "Ecology of Epiphytic Lichens in Main Estonian Forest Types". 1976. aastast töötas Eesti Põllumajanduse Akadeemia agronoomiaosakonnas, kus õpetas üldbioloogia ja botaanika kursusi. Põhierialaks on olnud aianduslik ja põllumajanduslik fütopatoloogia. Ta oli neljas naisdotsent teaduskonna ajaloos. Lisaks ainekursuste õpetamisele on ta juhendanud 51 diplomitööd, viis magistritööd. Ta on juhendanud ka vabariiklikel üliõpilaste bioloogia olümpiaadidel osalejaid.
Õppetöö kõrvalt on ta osalenud ekspeditsioonidel Eestis, Ahvenamaal, Lapimaal, Venemaal ja mujal. Ta on end täiendanud Leedu TA Botaanika Instituudis, Kiievi Üleliidulises Põllumajanduse Akadeemias, ATK Juhtimise Kõrgemas koolis.
Pärast pensionile jäämist 2003. aastal töötas Eesti Maaülikooli Põllumajandus- ja keskkonnainstituudi seente herbaariumis kuraatori ja spetsialistina kuni 2011. aastani.
Ühiskondlik tegevus.
Ülikoolis õppimise kõrvalt tegeles ta sõudespordiga ja kuulus Tartu Ülikooli sõudekoondvõistkonda naiste kaheksapaadil. Osales Üliõpilaste Teadusliku Ühingu tegevustes, hiljem tegeles naisliikumisega: Eesti Naisüliõpilaste Seltsi vilistlaskogu, Eesti Akadeemiliste Naiste ühing, olles viimase president 2001.–2004. a. Oli Üleliidulise Botaanika Seltsi Eesti osakonna esimees. On tegelenud teadusajaloo uurimisega, näiteks uurinud esimese naisagronoomi Alma Martini ja fütopatoloogi Elmar Lepiku elu ja tegevust.
Ta on Eesti Taimekaitse Seltsi, Eest Mükoloogiaühingu, Akadeemilise Põllumeeste Seltsi ja Eesti Looduseuurijate Seltsi liige.
Isiklikku.
Tema isa oli pedagoogikateadlane Aleksander Elango, vend oli füüsik Mart Elango. 
Ta abiellus 1962. aastal Ado Sõmermaaga (1941–2019), kelle isa oli Tartu tööstur Oskar Sõmermaa.
Fossbergom

Fossbergom (ka "Lom") on asula Norras Innlandeti maakonnas, Lomi valla keskus.
Fossbergomis elab 789 inimest (2008). Asula pindala on 1,63 km².
Fossbergomis asuvad Lomi kirik ja Norra mägedemuuseum.
Silvia Talts

Silvia Talts (aastani 1933 Silvia Krastin; 24. november 1901 Rūjiena – 29. juuni 1992 Tallinn) oli läti päritolu Eesti botaanik.
Ta oli üks "Eesti NSV floora" peamisi autoreid. Ta tegeles ka taimefüsioloogia ja taimkatte uurimisega.
Eesti NSV floora

"Eesti NSV floora" on 11-köiteline teaduslik teos Eesti taimestikust.
See on kõige täielikum ülevaade Eestis kasvavate soontaimede liikide kohta. Koguteos haarab nii pärismaiseid kui ka võõrliike. Klassifikatsioon kasutab Cronquisti süsteemi.
Ilmus aastail 1953–1984, koostaja oli Zooloogia ja Botaanika Instituudi botaanika osakond, mille juures on ka Eesti suurim Eestist kogutud taimede teaduslik herbaarium (asub nüüd Eesti Maaülikoolis). Hakkas ilmuma August Vaga initsiatiivil, hiljem oli eestvedaja Liivia Laasimer.
Eraldi raamatuna on ilmunud "Eesti floora registrid" (toimetanud Vilma Kuusk ja Toomas Kukk) 1998. aastal.
Köiteid on illustreerinud Eduard Maaser (kd. 1 2.tr., 2, 3, 4, 7, 10), Guara Muuga (kd. 4, 6, 8, 9, 11), Vambola Maavara (kd. 2, 8), Eevart Arrak (kd. 4, 5, 8), Melanie Arrak (kd. 4, 5, 10), Albert Üksip (kd. 7), Salme Lill (kd. 3, 7) "alias" Salme Tuulse (kd. 4, 5, 8). 
Trükiarv.
Köiteid trükiti järgmisel arvul: 
I – 2000, I (2. tr.) – 2500, II – 2000, II (2. tr.) – 2000, III – 4000, IV – 2500, V – 2500, VI – 2000, VII – 4000, VIII – 2500, IX – 1300, X – 3000, XI – 1500.
Etnedali vald

Etnedali vald on vald Norras Innlandeti maakonnas.
Valla halduskeskus on Bruflat.
Etnedali vald moodustati 1. jaanuaril 1894 pärast Nord-Aurdali valla Nordre Etnedali kihelkonna ja Sør-Aurdal valla Bruflati kihelkonna territooriumist. 2019. aastani kuulus vald Opplandi maakonda.
Store Skagastølstind

Store Skagastølstind (ka "Storen") on mägi Norras Vestlandi maakonnas Årdali ja Lusteri valla piiril. Ta asub Hurrungane mäestikus.
Oma absoluutse kõrgusega 2405 m on see Norra kõrguselt kolmas mägi. Tema suhteline kõrgus on 1050 m.
"Store" ja "Storen" tähendavad norra keeles suurt. Skagastøl on mäe läheduses oleva piimafarmi nimi, mis kuulub Lusteri vallas olevale Skageni talule. "Støl" tähendab mägifarmi ja "skage" neeme. "Tind" tähendab mäetippu.
Esimest korda ronis mäe otsa William Cecil Slingsby 21. juulil 1876.
Mägironijate seas on tõus tippu üsna populaarne, kuid tõus ise on raske. Tippu jõudmiseks on mitu moodust, kuid kõige levinumad on Heftye ja Andrewsi tee. Esimest kasutas Johannes Heftje 1877 ja see on üsna keeruline, teist kasutas A. W. Andrewsi juhitud ekspeditsioon 1899.
Lunneri vald

Lunneri vald on vald Norras Akershusi maakonnas.
Valla halduskeskus on küla Roa.
Lunneri vald loodi 1. jaanuaril 1893, kui see eraldati Jevnakeri vallast. 2019. aastani kuulus vald Opplandi maakonda.
Nimi.
Vanalt Lunneri talult saadud nime (vanapõhja "Lunnar") kannab vald (algselt kihelkond) ajast, mil sinna ehitati esimene kirik. Nimi on mitmuse vorm sõnast "lunnr", mis tähendab palki. Piklikku küngast, millel talu ja kirik asuavad, on ilmselt palgiga võrreldud.
Roa

Roa on asum Norras Akershusi maakonnas umbes 55 km põhja pool, Roa/Lunneri asula osa Lunnerist vahetult kagus, Lunneri valla halduskeskus.
Nimi pärineb vanapõhja sõnast "ró" ('konks').
Roat läbivad maanteed riksvei 4, mis viib Gjøvikisse, ja riksvei 35, mis viib Hønefossi.
Gjøvikbaneni raudteel on Roa jaam, kust hargneb endine Bergenbaneni osa Jevnakerbanen, mis Hønefossis jõuab praegusele Bergenbanenile. Jaam avati 1909 Oslot ja Bergenit ühendaval raudteel, nüüd aga sõidab enamik reisironge Drammeni kaudu. Roa kaudu sõidavad kaubarongid, sest tee on lühem.
Roas on Lunnerhallen ja keskkool.
Paljud elanikud käivad Oslos tööl.
Roa sihtnumbrid on 2713 ja 2740.
Arendal

Arendal on linn Norras, Arendali valla ja endise Aust-Agderi maakonna keskus. Linnas asub ÜRO keskkonnaprogrammi UNEP/GRIDi büroo.
Nimi.
Arvatakse, et muinaspõhja keeles oli linna nimi "Arnardalr". Talunime esimene osa "orn" omastavas käändes tähendab 'kotkas' ja lõpp "dalr" tähendab 'org'.
Vapp.
Vapp kinnitati 7. novembril 1924. See kujundati vana pitsati põhjal. Vapil on purjelaev, mis sümboliseerib kohalikus majanduses olulist kalapüüki ja purjetamist. Purjelaeva kujutati ka 17. sajandist pärineval linna pitsatil. 19. sajandi lõpus ja 20. sajandi alguses oli purjelaev vapi ülaosas ning maastik koos Norra vapiga kilbi alaosas.
Ajalugu.
Praeguse Arendali kohal tekkis asula 16. sajandi keskpaigas; selle nimi oli "Arendall". Aastal 1723 sai Arendal alevikuks ja aastal 1735 sai ta linnaõigused.
Majandus.
Aastal 1880. oli Arendal piirkonna suurim kaubasadam. 19. sajandi lõpus oli see Norra suurim laevaehituskeskus. Aastal 1939 asus Arendalis Norra suuruselt neljas tankerite laevastik.
Praegu tegutsevad linnas väikesed laevaehituseettevõtted, on arenenud masinaehitus, sealhulgas elektroonikatööstus. Linnas tegutseb ka üks maailma suurematest ränikarbiidi töötlevatest tehastest.
Kvalsundet (Tromsø)

Kvalsundet on väin Norras Tromsi maakonnas Tromsø vallas. Väin lahutab Kvaløya ja Ringvassøya saart.
Väina maksimaalne sügavus on umbes 30 m.
Väina all on 1650 m pikkune maanteetunnel (56 m merepinnast sügavamal).
Väina on kavas rajada loodete jõul töötav elektrijaam.
Aleksei Paivel

Aleksei Paivel (30. märts 1929 – 15. september 2003) oli Eesti botaanik, dendroloog.
Ta töötas pikka aega Tallinna Botaanikaaias, olles selle üks rajajaid ja dendraariumi kujundaja.
Gjøvikbanen

Gjøvikbanen on raudtee Norras, mis kulgeb Oslo ja Gjøviki vahel. Raudtee kogupikkus on 124 km ja sellel on 31 jaama.
Raudtee valmis 1902. aastal.
Kogu raudtee on elektrifitseeritud. See on Oslo kõige väiksema liiklusega raudtee ning ainuke üherajaline raudtee pealinnas.
Algselt oli selle raudteeliini nimi Nordbanen ning liin kulges Grefseni ja Røykenviki vahel.
Rööbastevahe on 1435 mm.
Rein Sander

Rein Sander (sündinud 3. detsembril 1945 Tahkuranna vallas Pärnumaal) on eesti botaanik ja luuletaja.
Elulugu.
Rein Sander on kaluri poeg.
Sander lõpetas 1964 Pärnu 1. Keskkooli ning 1972 TRÜ bioloogia osakonna botaanikuna. 1989–90 täiendas ta end Rootsis põllumajandusliku ühistegevuse alal.
1972–76 oli ta ZBI laborant ja vaneminsener, 1977 Lahemaa rahvuspargi vanemteadur, 1977–85 Elva Metsamajandi Ignase puukooli juhataja, 1985–90 Järva-Jaani kolhoosi aednik ja aiandusagronoom ning 1990–99 Eestimaa Talupidajate Keskliidu koolitusosakonna konsulent.
2000. aastast tegutseb ta ettevõtjana Kubja Ürditalus Karinul Järvamaal, kasvatades ravimtaimi. Taimede kasvatamisega Karinul alustas ta 1990. aastail, hiljem on tootnud peamiselt ravimteesid (2005. aastal u 200 000 pakikest).
Teadustöö.
Rein Sanderi peamised uurimisvaldkonnad on olnud taimesüstemaatika ja fütotsönoloogia, metsataimed, ilu-, õli-, maitse- ja ravimtaimed, nende paljundamine, kasvatamine ja kasutamine. Ta on avaldanud umbes 150 teadus- ja aimetrükist.
Kvalsundet

Kvalsundet on väin Norras Hammerfesti vallas. Väin lahutab Kvaløya saart Norra mandriosast.
Väina vähim laius on 400 m. Üle väina viib 525 m pikkune Kvalsundi sild, mis avati 1978. aastal.
Väina sügavus ulatub umbes 50 meetrini.
Väinas elab palju kalu ning hülgeid ja vaalu. Vee-elustik on toiduks paljudele linnuliikidele, kellest mõned on kantud punasesse raamatusse.
Aastal 2003 avati Kvalsundeti põhjas umbes 50 m sügavusel 80 m sillast lääne pool loodete jõul töötava Kvalsundeti loodeteelektrijaama esimene turbiin. Neid tuleb kokku kuni 20. Keskmine voolukiirus jaama juures on 1,8 m/s, maksimaalne kiirus 2,5 m/s. See on esimene loodete jõul töötav elektrijaam Norras ja esimene loodete jõul töötav elektrijaam maailmas, mis on lülitatud ühtsesse energiavõrku.
Väinal on märkimisväärne laevaliiklus. Lubatav süvis elektrijaama piirkonnas on 17 m.
Ringebu vald

Ringebu vald on vald Norras Innlandeti maakonnas.
Valla halduskeskus on Ringebu küla.
Ringebu vald loodi 1. jaanuaril 1838. Sollia ala eraldati Ringebu vallast aastal 1864 ja sellest sai omaette vald. 2019. aastani kuulus vald Opplandi maakonda.
Nimi.
Valla nime vanapõhja kuju on kas "Ringabú" või "Hringabú". Nime esimene osa tuleneb ilmselt sõnast "ringr", mis tähendab ringi või sõrmust. Teine osa "bú" tähendab maa piirkonda.
Endel Varep

Endel Varep (3. september 1915 Staraja Russa – 13. aprill 1988) oli eesti geograaf, maastikuteadlane ja kartograafia ajaloolane.
Isiklikku.
Tema abikaasa oli Elsa Pastak ja vend Peeter Varep. Tema onu oli agronoom ja riigiametnik Arved Varep (1893–1942).
Axel Ryning

Axel Nilsson Ryning (1552–1620) oli Rootsi sõjaväelane ja riigitegelane.
Axel Ryning sündis Gimmersta () ja Lagnö mõisniku Nils Eriksson Ryningi (surnud 1578) ja Lagnö mõisa pärijanna Ingeborg Eriksdotter Trolle (surnud 1590) pojana. Tema ema oli Rootsi riigihoidjaks olnud Erik Arvidsson Trolle () tütar, ema õde Beata Eriksdotter Trolle oli abielus riiginõuniku ja admirali Gabriel Kristiernsson Oxenstiernaga ja ema poolvend Gustaf Eriksson Trolle () oli aastatel 1515–1521 Uppsala peapiiskop. 
Axel Ryningist sai peale Johan III surma 1592. aastal Hertsog Karli nõunik ja 1594. aastal Stockholmi asehaldur. 4. oktoobrist 1599 oli ta Viiburi linnuse asehaldur ja aastast 1602 riiginõunik ja riigiadmiral. 18. septembril 1605määrati Karl IX poolt Tallinna linnuse ja lääni asehalduriks. 7. maist 1611 Nyköpingi lossi asehaldur ja aastast 1612 kuni surmani riigimarssal.
Ta suri Penningby lossis () Upplandi maakonnas.
Perekond.
Axel Ryning abiellus 13. mail 1613 aastal Stockholmi lossis Penningby lossi pärijanna vabapreili Margareta Bielkega (surnud 1629), kes oli riiginõunik Claes Nilsson Bielke () (1544–1623) ja tema esimese naise Elin Larsdotter Flemingi (surnud 1586) tütar. Elin Fleming oli Eestimaa esimese Rootsi asehalduri Lars Ivarsson Flemingi tütar.
Abielust lapsi ei sündinud ja peale mehe surma abiellus Margareta 1622 aastal Gabriel Gustafsson Oxenstiernaga (), kes oli Gustaf Gabrielsson Oxenstierna poeg. 
Axel Ryningi vennad olid samuti kõrgetel ametikohtadel:
Sven Elvestad

Sven Elvestad (sünninimi Kristoffer Elvestad Svendsen; 6. september 1884 – 18. detsember 1934) oli norra ajakirjanik ja kirjanik. 
Kasutas pseudonüümi Stein Riverton. Tema kriminaalromaanides lahendab kuritegusid eradetektiiv (endine politseinik) Asbjørn Krag.
Astrid Lindgren mainib Kragi koos Sherlock Holmesi, Peter Wimsey ja Hercule Poirot'ga meisterdetektiiv Kalle Blomkvisti eeskujudena.
Sven Elvestad oli esimene välisreporter, kes intervjueeris Adolf Hitlerit.
Roman Kariste

Roman Kariste (kuni 22. juuni 1938 Roman Karelin; 8. detsember 1918 Tallinn – 11. oktoober 1992 Tallinn) oli eesti poksija ja poksitreener. 
Kariste poksis aastatel 1932–1954 Tallinna Poksiklubis ja Dünamos, tema esimene treener oli Nigul Maatsoo, hiljem treenis ta üksinda ning tema Venemaa-perioodi treenereid pole teada. Ta pidas 252 kohtumist ja võitis neist 199.
Kariste oli kergekeskkaalus (kuni 66,7 kg) Eesti meister (1939).
Kariste oli kokku seitsmekordne Eesti NSV meister – keskkaalus (kuni 72,6 kg) aastatel 1945–1948, II keskkaalus (kuni 75 kg) 1952. aastal, I keskkaalus (kuni 71 kg) 1953. aastal ning II poolraskekaalus (kuni 81 kg) 1954. aastal.
Kariste oli keskkaalus (kuni 72,6 kg) kahekordne NSV Liidu meister (1946 ja 1948). Ta sai NSV Liidu meistrivõistlustel kergekeskkaalus (kuni 66,7 kg) II koha (1944), keskkaalus (kuni 72,6 kg) II koha (1945) ja III koha (1949) ning I keskkaalus (kuni 71 kg) III koha (1951). Ta sai Tallinna meeskonnas NSV Liidu meeskondlikel meistrivõistlustel III koha (1945). Ta sai Dinamo üleliidulistel meistrivõistlustel keskkaalus (kuni 72,6 kg) esikoha (1946). Ta võistles 8 korda NSV Liidu koondises ja sai 1950. aastal Nõukogude Liidu meistersportlaseks.
Kariste õppis II maailmasõja ajal Moskva Kehakultuuri Keskinstituudis. Ta lõpetas Tallinna Kehakultuuritehnikumi (1948) ja Leningradi Lesgafti-nimelise Kehakultuuriinstituudi (1952). Hiljem töötas poksitreeneri ja kehalise kasvatuse õpetajana.
Dovre vald

Dovre on vald Norras Innlandeti maakonnas. Valla halduskeskus on Dovre küla.
Valla kõrgeim koht on Snøhetta (2286 m).
Inimesed on Dovre valla aladel elanud juba ligi 6000 aastat. Ligi 2000 aastat tagasi loodi sealkandis esimesed talud.
2019. aastani kuulus vald Opplandi maakonda.
Nimi.
Vanalt Dovre talu saadud nime (vanapõhja "Dofrar") kannab vald (algselt kihelkond) ajast, mil sinna ehitati esimene kirik. Nimi on mitmuse vorm tundmatust sõnast "dofr", kuid see võib olla päritolult seotud leedukeelse sõnaga "daubà", mis tähendab lõhet või kuristikku. Sellele sidemele võib viidata ka see, et Dovre talu kõrval voolab mäeküljelt kaks väikest jõge sügavatesse lõhedesse. Ka mujal Norras, kus kohanime alguses on "Dovre", on täheldatud lõhede või kuristike lähedust.
Vapp.
Valla vapp pärineb lähiajast. See kinnitati 11. juulil 1986. Vapi hallil taustal on kujutatud kuldsete sarvedega muskusveist.
Muskusveis asustab Kanada, Alaska ja Gröönimaa põhjapoolseid alasid, Norras see loom põliselanike hulka ei kuulu. Dovre vallaga on muskusveised siiski tihedalt seotud: aastal 1932 lasti 10 isendit Dovres lahti, aastaks 1978 oli neid 35. Seetõttu sobib muskusveis valla sümboliks.
Erlend Loe

Erlend Loe (sündinud 24. mail 1969) on norra romaanikirjanik. Varem on ta töötanud psühhiaatriakliinikus ja vabakutselise ajakirjanikuna Adresseavisenis, praegu elab ja töötab Oslos. 
1993. aastal debüteeris ta romaaniga "Naisest võetud" ("Tatt av Kvinnen") ja aasta hiljem avaldas lasteraamatu "Kala" ("Fisken"). Loele on iseloomulik lihtsameelne ja naiivne kirjutamisstiil. Tema lasteraamatud on illustreerinud Kim Hiorthøy.
Tema populaarset romaani "Naiiv.Super" on tõlgitud 26 keelde.
Vestre Toteni vald

Vestre Toteni vald on omavalitsusüksus Norras Innlandeti maakonnas. Valla halduskeskus on Raufoss.
2019. aastani kuulus vald Opplandi maakonda.
Vapp.
Valla vapp on pärit lähiajast. See kinnitati 3. mail 1991. Vapil kujutatakse kaht hõbedast nuga rohelisel taustal. Need on sealsele piirkonnale omased noad (Toteni noad). Need tööriistad sümboliseerivad pikka puunikerdamise traditsiooni. Vapi kavandas Inge Rotevatn.
Store Styggedalstind

Store Styggedalstind on mägi Norras Vestlandi maakonnas Lusteri vallas.
Mäe absoluutne kõrgus on 2387 m. Ta on Norra kõrguselt neljas mägi.
Millvina Dean

Elizabeth Gladys Millvina Dean (2. veebruaril 1912 London – 31. mai 2009) oli viimane Titanicu huku üle elanud reisija.
Millvina oli laevahuku ajal üheksanädalane ja noorim reisija laeval. Ta oli koos oma vanemate Bertram Frank ja Georgette Eva Deaniga ning vanema venna Bertramiga teel USA Kansase osariiki uut elu alustama. Neil oli seal sugulasi ja Millvina isa soovis avada Kansases tubakapoe.
Millvina, tema ema ja vend olid pärast Titanicu kokkupõrget esimeste hulgas, kellel õnnestus päästepaati pääseda, kuid Millvina isa hukkus, sest meestele päästepaate ei jätkunud.
Pere pöördus Inglismaale tagasi. Millvina sai emalt alles kaheksa-aastaselt teada, et ta oli laevahukust pääsenute hulgas.
Ei Millvina ega tema vend abiellunud kunagi ja neil polnud lapsi.
Titanicuga seotud üritustele ei kutsutud Millvinat enne 1970. aastaid, kuid alates 1980. aastatest hakkas Millvina Dean meediale Titanicu hukuga seotud mälestusi jagama, ehkki laevahukku ta arusaadavalt ise mäletada ei saanud. 2008. aastal pani ta müüki oma mälestusesemed, et tasuda hooldekoduarveid.
Oktoobris 2007, pärast Barbara West Daintoni surma, sai Millvinast viimane Titanicu huku üle elanud inimene.
Millvina Dean pärandas oma varanduse riiklikule päästeasutusele Royal National Lifeboat Institution.
Katakombid

Katakombid on maa-alused inimeste ehitatud käigustikud või koopad, mille seintesse maeti surnuid. Neid tehti, et säästa ruumi, kus oli sellest puudust. Nii sai matta ühte kohta rohkem. Koobaste seinad olid inimeste luudest. Sageli kujutati inimeste pealuudest riste. Seintele kirjutati palveid, joonistati pühapilte ja kirjutati infot, et mitte ära eksida. Esimesed maa-alused katakombid asusid Roomas, kuid neid on ka mujal Euroopas ja Aafrikas.
Tiina Kaalep

Tiina Kaalep (neiuna Tiina Luige; sündinud 6. veebruaril 1964) on eesti ajakirjanik ja meediajuht.
Kaalep sündis Vana-Vigalas õpetajate perekonnas. 1982. aastal lõpetas Pärnu-Jaagupi keskkooli ja 1987. aastal Tartu Riikliku Ülikooli ajakirjandusosakonna raadio eriharus.
Alates 1987. aastast töötas Eesti Raadio "Päevakaja" reporterina Tartu stuudios, hiljem lisandus teadus- ja folkloorisaate juhtimine. Alates 1992 oli ta Raadio 2 Tartu toimetuse juht ja saatejuht.
Tiina Kaalep on töötanud ka Postimehe uudistetoimetuse juhina ning ajalehe Eesti Ekspress A-osa juhina ja peatoimetaja asetäitjana. 2002–2006 oli ta ajalehe Eesti Ekspress peatoimetaja, samas ka AS Eesti Ekspressi Kirjastus juhatuse liige.
2006–2009 viibis ta suursaadik Mart Tarmaku abikaasana välislähetuses Portugalis.
2009–2012 oli Tiina Kaalep Eesti Rahvusringhäälingu juhatuse liige. Augustist 2012 kuni maini 2022 juhtis ta Ekspress Grupi kirjastust Hea Lugu. 
17. mail 2022 valis ERR-i nõukogu Tiina Kaalepi uuesti ERR-i juhatuse liikmeks, tema ametiaeg algas 1. juunil.
Tiina Kaalep on läbinud raadioalase täiendkoolituse Raadio Vaba Euroopa (RFE/RL) juures (1992), uuriva ajakirjanduse metoodikat käsitleva koolituse USA-s (1996), lühemaid juhtimisalaseid ja meeskonnatöö koolitusi Eestis. Põhitöö kõrval olnud Pressinõukogu liige ja esimees (2003–2005), MTÜ EH Fond Nõukogu liige (2006–), toimetanud raamatuid, filme ja telesaateid.
Isiklikku.
Tiina Kaalep on kahe poja ema. Huvitub etnograafiast ja ajaloost. Ta on aastast 2016 abielus Jaak Aaviksooga. Varem on ta olnud abielus Mart Tarmakuga.
Riina Lõhmus

Riina Lõhmus (sündinud 30. oktoobril 1952) on Eesti turismiametnik ja ajakirjanik. 
Ta on olnud Eesti Turismiameti peadirektori asetäitja (1995–1999) ja 
peadirektor (1999–2000), samuti EAS Turismiagentuuri peadirektor (aastast 2001). 
Hiljem töötas Lõhmus TEA kirjastuses osakonna juhatajana (kuni 2018).
Pere.
Tema abikaasa Veiko Lõhmus on olnud Tallinna Botaanikaaia direktor.
Eerik Aps

Eerik Aps (sündinud 22. oktoobril 1987) on eesti maadleja.
Tuntumad konkurendid on Aleksei Mišin, Marko Yli-Hannuksela, Valeri Nikitin, Alo Toom, Aleksandr Kikinjov
2009. aastal tunnistas Eesti maadlusliit Eerik Apsi parimaks Kreeka-Rooma maadlejaks.
Maailmameistrivõistlused Kreeka-Rooma maadluses.
2007 Bakuu – 40. koht (74 kg) (osavõtjaid 54);
2010 Moskva – 22. koht (74 kg) (osavõtjaid 40);
2011 Istanbul – 15. koht (84 kg) (osavõtjaid 47);
2013 Budapest – 14. koht (84 kg) (osavõtjaid 35);
Euroopa meistrivõistlused Kreeka-Rooma maadluses.
2008 Tampere – 7. koht (74 kg) (osavõtjaid 28);
2009 Vilnius – 5. koht (84 kg) (osavõtjaid 27);
2011 Dortmund – 19. koht (84 kg) (osavõtjaid 28);
2012 Belgrad – 5. koht (84 kg) (osavõtjaid 31);
2013 Thbilisi – 14. koht (84 kg) (osavõtjaid 25);
OM valikturniir.
2008 Rome-Ostia – 8. koht;
2008 Novi Sad – 25. koht;
2012 Taiyuan – 16. koht.
2012 Vantaa – 8. koht. 
E. Aps võitis esimeses kohtumises tšehhi maadlejat Artur Omarovit (1-0, 2-0), teises kohtumises võitis Aps hispaanlast Garcia Perezet (1-0, 2-0) kolmandas matšis tuli vastu võtta kaotus 2005. aasta juunioride maailmameistri ja mitmekordse Aasia meistrivõistluste medali omaniku Žanarbek Kanžeejevilt (1-0, 0-1, 0-3).
Rahvusvahelised turniirid.
Grand Prix of Germany Dortmund
2009. aasta – 23. koht (84 kg)
2010. aasta – 25. koht (84 kg)
2012. aasta – 8. koht (84 kg)
Golden Grand Prix
2012. aasta – 7. koht (84 kg)
Kristjan Palusalu mälestusvõistlused 
2012. aasta – 3. koht (84 kg)
2013. aasta – 1. koht (84 kg)
Wladyslaw Pytlasinski Cup 
2011. aasta – 11. koht (84 kg)
2013. aasta – 11. koht (84 kg)
Vantaa Painicup 
2011. aasta – 3. koht (84 kg)
Herman Kare Tournament 
2013. aasta – 3. koht
Põhjamaade meistrivõistlused
2010. aasta – 1. koht
2011. aasta – 2. koht
2013. aasta – 1. koht
Dan Kolovi ja Nikola Petrovi nimeline turniir 
2013. aasta – 5. koht
Lom (Bulgaaria)

Lom on linn Bulgaarias Montana piirkonnas, Lomi valla keskus. Asub Doonau lõunakaldal.
2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli linna elanike arv 22 507.
Antiikajal oli linna nimi Almus.
Lomis on jõesadam.
Indrek Sell

Indrek Sell (sündinud 19. septembril 1983 Tartus) on eesti loodusfotograaf, mükoloog. 
Aastatel 1990–2002 õppis ta Tartu Descartes'i Lütseumis.
Ta lõpetas Eesti Maaülikooli metsandus- ja maaehitusinstituudis loodusvarade kasutamise ja kaitse eriala 2005. aastal bakalaureusekraadiga ja 2007. aastal loodusteaduste magistrikraadiga. 2012. aastal sai ta doktorikraadi mükoloogia erialal. Ta on spetsialist puudel kasvavate seente alal.
2005–2013 töötas ta Eesti Maaülikooli põllumajandus- ja keskkonnainstituudis. Alates 2013. aastast töötab ta Eestimaa Looduse Fondis metsaeksperdi ja projektijuhina.
Opplandi maakonna vapp

Opplandi maakonna vapp on Norra endise Opplandi maakonna vapp. 
See pärineb 1989. aastast.
Rohelisel vapikilbil on kujutatud kahte valget kevad-karukella, mis oli Opplandi maakonna tunnuslill.
Konungs skuggsjá

"Konungs skuggsjá" (vanapõhja keeles, "kuninga peegel"; ladina "Speculum regale"; tänapäeva norra keeles "Kongsspegelen" või "Kongespeilet" (Bokmål)) on umbkaudu 1250. aastatel loodud Norra õpetuslik tekst, mis käsitleb poliitika- ja moraaliteemasid. Tekst oli tõenäoliselt mõeldud Norra kuninga Håkon IV Håkonssoni poegadele, kellest üks, Magnus Lagabøte, sai järgmiseks kuningaks. Tekst on kirja pandud isa ja poja dialoogina.
"Konungs skuggsjá" on säilinud mitme enamasti islandikeelse käsikirjana. Üks vanematest ja parematest on kirjutatud norrakeelsena, tõenäoliselt Bergenis (1275). Teksti autor on jäänud anonüümseks, kuigi uurijad on üritanud autorsust omistada mitmele ajaloos vähem või rohkem tuntud inimesele. Võib oletada, et autor oli seotud kuningliku õukonnaga ja tal oli märkimisväärne teoloogiline taust.
Tekst koosneb 70 peatükist, mis sisaldavad proloogi ja kahte põhiosa. Esimene osa käsitleb olulisi teemasid neile kaupmeestele, kes purjetavad võõrastele maadele. On peatükid Iirimaa, Islandi ja Gröönimaa kohta. Teises osas annab autor vahetu ja detailse ülevaate kuninga kaaskonnast, nende igapäevaelust ja kohustustest. Seejärel keskendutakse kuningale, tema väärikusele ja kohustustele kõrgeima õigusemõistjana. Tema juhendamiseks toob autor näiteid Vanast Testamendist ja jumala langetatud kohtuotsustest. Põhjalikult arutletakse ka surmanuhtluse teemadel. Mõned "Konungs skuggsjá" osad käsitlevad ka kiriku ja riigi vahelisi suhteid. Poeg küsib ja isa annab talle nii praktilist kui ka moraalset nõu kaubavahetuse, relvastatud kaaskonna (hird), rüütelliku käitumise, strateegia ja taktika kohta.
Kuigi proloogis valmistub jutustaja rääkima kaupmeestest, kuningatest, vaimulikkonnast ja lihtrahvast, piirduvad tema käsitlused vaid kahe esimese klassiga. Seetõttu on kahtlustatud, et teksti kirjutamine on autoril pooleli jäänud või on lõpuosa kaotsi läinud. Samas on arvatud, et proloogi ümberkirjutaja oli teadlik, et vaimulikkonda ja talurahvast tekstis mainitakse ning ta lihtsalt formuleeris laused pisut eksitavalt. On alust arvata, et tänaseni on "Konungs skuggsjá" siiski säilinud terviklikuna.
Isa annab nõu ka meresõidu ja kauplemise kohta:
Lõik proloogist:
Tunguusi katastroof

Tunguusi katastroof (ka Tunguusi plahvatus ja Tunguusi meteoriit) oli 30. juunil 1908 Venemaal Siberi taigas Podkamennaja Tunguska lähedal toimunud hiigelplahvatus, mille põhjused ja olemus on tänapäevani lõplikult välja selgitamata.
Esialgse meteoriidihüpoteesi kõrval on plahvatuse seletamiseks hiljem välja pakutud veel mitmeid hüpoteese ja teooriaid, üks tõenäolisemaid neist on komeedi tuuma plahvatus.
Plahvatus.
Plahvatus toimus 30. juunil 1908 (vana kalendri järgi 17. juunil) kohaliku aja järgi kell 7 hommikul Baikali järvest loodes mitme kilomeetri kõrgusel.
Plahvatanud meteoriidi liikumiskiiruseks on arvatud 25 km/s ja läbimõõduks 65 meetrit. Plahvatuse võimsuseks on hinnatud kuni 50 megatonni trotüülekvivalenti (suurusjärgus üle tuhande Hiroshimale heidetud aatomipommi ehk üks suurem vesinikupomm). 
Plahvatust kuuldi enam kui 1000 km kaugusel. Plahvatuse tagajärjel murdus üle 2000 km² metsa. Plahvatusele järgnenud kuma atmosfääris jälgiti mitmel järgneval ööl isegi Euroopas.
Plahvatuse uurimine.
Kõige põhjalikumalt uuris katastroofipiirkonda Leonid Kulik (1883–1942), kelle juhtimisel toimusid ekspeditsioonid aastatel 1927, 1928, 1929–30 ja 1939.
Hüpoteesid.
Plahvatuse selgitamiseks on välja pakutud üle saja hüpoteesi, sealhulgas niihästi teaduslikke kui ka ulmelisi, näiteks kosmilisel kiirusel Maa atmosfääri läbinud raudmeteoriidi- või ufoplahvatus, kosmosest tulnud laserikiir, aatomipomm, miniatuurne must auk, antiainest koosnev taevakeha, Päikeselt pärit plasmoid, ülisuur keravälk, leidur Nikola Tesla salajased eksperimendid.
Oma osa on andnud ulmekirjandus. Näiteks Walter Ernstingi ulmeromaanist "Päev, mil jumalad surid" (Rapla 1993, lk 184) võib lugeda, et Tunguusi plahvatus oli tulnukate poolt energiamürsuga alla tulistatud teiste, neid reetnud tulnukate kosmoselaeva hukkumine ("illegaalsete väljarändajate" karistamine).
Egvekinot

Egvekinot on alev Venemaal Tšuktšimaal, Iultini rajooni keskus. Asub Beringi mere Kresta lahe ääres.
Asutatud 1947. aastal. 1954 sai aleviks. 1989. aastal elas alevis 5478 inimest, kuid hiljem on elanike arv vähenenud.
Alevis on sadam ja lennuväli.
Pärnu Postimees

Pärnu Postimees on Eesti kohalik ajaleht, mis ilmub Pärnumaal. Samanimelist ajalehte hakati välja andma 1857. aastal.
Ajalehe väljaandja on AS Postimees Grupp. Toimetus asub Pärnus Rüütli tänaval. Peatoimetaja on Siiri Erala.
Pärnu Postimehes on aegade jooksul töötanud või on selle lehega lähedalt seotud olnud tuntud kultuuritegelasi, nende seas kirjanikud Aristarch Sinkel, Väino Ilus, Ilmi Kolla, Rudolf Aller, Kalle Kurg, literaat Matti Vaga jt.
Ajalugu.
Ajalehe esiknumber ilmus vkj 5. juunil / ukj 17. juunil 1857. Väljaande asutas Johann Voldemar Jannsen nädalalalehena Perno Postimees ehk Näddalileht (ilmus 1857–1886). Kuigi ei olnud esimene eestikeelne ajaleht, oli kaugelt edukam kui eelmised ja seega pani aluse Eesti ajakirjanduse järjepidevale arengule, oli väga loetav ja mõjukas (1862. aastal 2262 tellijat). Perno Postimehe ilmuma hakkamist peetakse tihti ka ärkamisaja alguseks. Postimehe avanumbrisse paigutatud luuletuses pöördus Johann Voldemar Jannsen senise "maarahva" asemel "Eesti rahva" poole (tervitusluuletuse algusfraas "Terre, armas Eesti rahwas!"). Jannsen ärgitas lehe kaudu eesti rahvast olema uhke oma rahvuskuuluvuse üle ning nõutama haridust ja majanduslikku edukust. Samas oli väljaanne ka rahvalik, valgustusliku sisuga ja pakkus materjali laia maailma kohta. Lehe ametlikuks väljaandjaks sai kohalik raamatutrükkal Friedrich Wilhelm Borm, toimetajatöö tegi lehe asutaja praktiliselt üksipäini.
Jannsen andis Perno Postimeest välja Pärnus, ent 1863 Tartusse kolinult alustas ta uue lehe – Eesti Postimehe väljaandmist. Perno Postimees jäi küll teiste toimetajate käe all edasi ilmuma, kuid kaotas juhtiva rahvusliku lehe positsiooni.
1940. aastal hakkas ajaleht ilmuma nimega Pärnu Rahva Hääl, siis nimega Töörahva Hääl, 1952. aastal pandi sellele nimeks Pärnu Kommunist ning see ilmus mõne aja tollase oblastite moodustamise kampaania ajal loodud Pärnu oblasti ajalehena. 1988. aasta juunis sai ajaleht tagasi oma algse nime, mis tänapäevases keeles on Pärnu Postimees.
Kvaløya (Finnmark)

Kvaløya (saami keeles "Fálá") on saar Põhja-Norras Finnmargi maakonnas Hammerfesti vallas.
Norra mandriosast eraldab Kvaløyat Kvalsundeti väin. Saart ühendab mandriga Kvalsundi sild.
Saare pindala on 336 km².
Kvaløya lääneosas asub Hammerfesti valla keskus Hammerfest.
Kvaløya kõrgeim tipp on Svartfjellet (629 m).
Pontius Pilatuse naine

Pontius Pilatuse naine ("uxor Pilati", omistatud nimed Procula, Proculla, Procla, Prokla, Procle, Claudia, Claudia Procles ja Claudia Procula) on Uue Testamendi tegelane, kes hoiatas Pontius Pilatust Jeesuse üle kohut mõistmast (Matteuse evangeelium, 27:19: "Aga kui Pilaatus istus kohtujärjel, saatis ta naine talle sõna: "Ärgu olgu sul midagi tegemist selle õigega, sest ma olen täna öösel unenäos tema pärast palju kannatanud!""). Evangeeliumis tema nime antud ei ole. "Procula" jms ei ole tõenäoliselt tema nimi, vaid viide tema abikaasa ametile (prokuraator).
Legendi järgi sai ta hiljem kristlaseks. Ta on õigeusu (mälestuspäev 27. oktoobril) ja etioopia kiriku (25. juunil) pühak.