tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Rwamagana

Rwamagana on linn Rwandas, Idaprovintsi ja Rwamagana ringkonna halduskeskus.
Linna geograafilised koordinaadid on .
Rwamagana asub peamise pealinna Kigalit Tansaaniaga ühendava maantee ääres.
2002. aastal elas linnas 47 203 inimest.
Deprotoneerimine

Deprotoneerimine on vesinikiooni ehk prootoni eemaldamine (äravõtmine) molekulist või ioonist. Aine deprotoneerub teise aine toimel, kui viimane on tugevamate aluseliste omadustega, s.t. on võimeline prootonit vastu võtma ehk protoneeruma. 
Aine deprotoneerumise võimet näitab pKa (see on logaritmiline happe dissotsiatsiooni konstant) väärtus. Deprotoneerivate agentidena kasutatakse tihti hüdroksiide (näiteks NaOH). Väga vähe happelise prootoni eemaldamiseks kasutatakse hüdriide, mis on tugeva deprotoneeriva võimega (näiteks NaH).
Deprotoneerumine kui kõrvalreaktsioon.
Karbokatioon kui positiivse laenguga ebastabiilne intermediaat omab kalduvust anda ära prooton H+ ja moodustub hoopis stabiilsem neutraalne alkeeni molekul. Selleks on vajalik süsteemis piisavas kontsentratsioonis piisavalt aluselise (nukleofiil]]se) komponendi kui prootoni vastuvõtja olemasolu. 
Paljudes karbokatioonsetes protsessides esineb β-deprotoneerumine nukleofiili osalusel. Teada-tuntud on SN1 ja E1 reaktsioonide konkurents. β-Deprotoneerumine on sisemiselt omane just tertsiaarsetele karbokatioonidele RR’R”C+. Liitumisreaktsioonide korral lisandub eelnimetatud soodustavatele faktoritele veel kvaternaarse süsinikuaatomi tekke raskendatus, eriti kui liitumisproduktis tekiks kõrvu kaks suure hargnemisega tsentrit. 
Me3C+ + Nu → Me3CNu+ + H2C=CMe2 + HNu+ (Nu on süsteemis esinev nukleofiil, näit ROH, Cl-, nukleofiilne alkeen jm)
Deprotoneerumine esineb kõrvalreaktsioonina paljudes katioonsetes protsessides.
Märkimisväärset tähtsust omab tertsiaarsete karbokatioonide oluline kalduvus deprotoneerumisele isoalkeenidele liitumise reaktsioonides. 
Trialküülasendatud eteenidest RCH=CR’R” (isoalkeenid) ei ole võimalik happelisel katalüüsil saada kõrgpolümeere, sest ahela katkestab kasvavast kabokatioonist prootoni ülekanne monomeeri alustades nii uut ahelat. Ka ei saa isoalkeenide ioonsel kloorimisel (madal temperatuur, gaasiline Cl2) normaalseid AdE adukte (dikloriide), vaid saadakse allüülsed kloriidid (nimetatakse allüülne kloorimine). Ioonse kloorimise reaktsiooni võib vaadelda kui vastava karbokatiooni deprotoneerumisele kalduvuse indikaatorit: tetrametüületüleen (99%), isobuteen (87%), trimetüületüleen (85%), metallüülkloriid (80%), isopreen (50%), stüreen (46%), tsüklohekseen (20%), 1- või 2-buteen (3%).
Piirkiht

Piirkiht (inglise "boundary layer") on õhuke vedeliku- või gaasikiht voolavas vedelikus või gaasis oleva jäiga keha pinna juures. 
Piirkihis on sisehõõrdejõud suurusjärgult võrdsed rõhu ja inertsijõududega. Piirkihi paksuse on pöördvõrdeline ruutjuurega Reynoldsi arvust. 
Piirkihi sees võib vedeliku või gaasi voolamine olla laminaarne või turbulentne.
Nyanza

Nyanza on linn Rwandas, Lõunaprovintsi ja Nyanza ringkonna halduskeskus.
Nyanzas asub Rwesero kunstimuuseum.
Nyanza oli enne monarhia kaotamist viimane kuninga residents.
2002. aastal elas omavalitsusüksuses, mille keskuseks linn on, 55 699 inimest, 2005. aastal 56 679 inimest.
27. Preisi Kuninglik Jäägripataljon

27. Preisi Kuninglik Jäägripataljon (soome keeles "Kuninkaallinen preussilainen jääkäripataljoona 27", saksa keeles "Königlich Preussisches Jägerbataillon Nr. 27") oli 1916. aastal Preisimaa kuningriigi sõjavägede koosseisus soome vabatahtlikest moodustatud sõjaväeosa.
Jäägripataljon koosnes Soome vabatahtlikest, kes olid salaja Rootsi kaudu Saksamaale läinud ja Saksamaal sõjaliselt välja koolitatud. Vabatahtlikud sõitsid välispassiga Rootsi kaudu Saksamaale õppelaagrisse, mis asus Hamburgist põhja pole Holsteinis Lockstedtis. 189 mehest olid 145 keskkooli lõpetanud ja 34 ka ülikooli. 60% vabatahtlike emakeel oli rootsi. Algul ei käsitletud neid sõduritena, vaid Saksa riigi külalistena, tsiviilisikutena. Nad kandsid Saksa skautide vormi ja neid kutsuti pioneerideks – rajaleidjateks ("Pfadfinder"). Hiljem riietati nad Saksa jalaväevormi ja neid kutsuti musketärideks. Esmalt oli väljaõppeaeg määratud neljale nädalale, kuid seda pikendati korduvalt. Programm oli otstarbekas ja tõhus ning vastas Soome hilisemale reservohvitseride väljaõppele.
Kursuste juhiks ja Soome vabatahtlike komandöriks oli algusest peale kuni 1917. aasta alguseni major Maximilian Bayer. Augustis 1915 nimetati kursus ümber jäägripataljoniks, mida pidi suurendatama 200 meheni. 1916. aasta maiks oli Saksamaale läinud lisaks juba sealsetele veel 1510 meest. Kuid nende hulgas oli ka tervise poolest sobimatuid. Alles jäänud 1890 mehest osales hiljem Soome Vabadussõjas 1261 jäägrit.
Augustis-septembris 1915 oli Soome vabatahtlike õiguslik seisund muutunud. Nad muudeti Saksa armee sõduriteks, kuid vandetõotuse andmist ei nõutud. Neid kohustati Saksamaal teenima igal pool ja kõigest jõust. Vene ja Soome kindralkubermangu seaduste järgi oli see reeturlik tegevus.
Septembrist 1915 kuni maini 1916 kasutati Soome vabatahtlike väeosade kohta nimetust Ausbildungsgruppe Lockstedt. Eesmärgiks oli koolitada Soome tulevase armee võimalikult rohkematele väeliikidele põhi- ja juhtivjõudusid. Algul oli selles koolis kaks laskurkompaniid, kuulipildujakompanii ja pioneerikompanii. Meeste arvu kasvades lisandusid hiljem veel kaks laskurkompaniid ja välisuurtükiväerühm. Koolitati saksa ohvitseridele ja allohvitseridele abiks ka soomlasi. Viimaste jaoks kehtestati koguni oma auastmestik: "Hauptzugführer", "Oberzugführer", "Zugführer", "Gruppenführer" (rühmaülem), "Hilfsgruppenführer". Kõige kõrgema aukraadi sai Erik Jernström, teise 19, kolmanda 46, neljanda (rühmaülema oma) 196 ning rühmaülema asetäitja aukraadi 274 soomlast.
Jäägripataljon osales Esimeses maailmasõjas lahingutes Venemaa keisririigi vägede vastu Kuramaal Misse ja Aa jõe joonel Riia rindel.
25. veebruaril 1918. aastal saabus Soome jäägripataljon Vaasasse ja võttis osa Soome kodusõjast.
Osa Soome jäägritest võttis osa ka Eesti Vabadussõjast.
Hapniku toksilisus

Hapniku toksilisus on molekulaarse hapniku (O2) kahjustav toime organismide elutegevusele. Hapniku toksilisus võib esile kutsuda hapnikumürgituse.
Organismidel ilmneb hapniku toksilisus, kui elukeskkonna (õhu või vee) hapnikusisaldus suureneb tasemeni, millest ülespoole organism pole kohastunud. 
Üldiselt on õhu hapnikusisalduse suurenemine üle normaalse (umbes 21% mahu järgi) mingil määral mürgine kõikidele organismidele. Hapniku toksilisus mõjub kõige tugevamalt obligaatsetele anaeroobidele, kes ei talu üldse O2 olemasolu elukeskkonnas.
Standardlahus

Standardlahus on enamasti standardainest valmistatud täpselt teada oleva kontsentratsiooniga lahus. 
Standardlahuseid kasutatakse laialdaselt analüütilises keemias.
Tšeremšani rajoon

Tšeremšani rajoon on haldusüksus Venemaal Tatarstani lõunaosas.
Rajoonis on 19 külaasundust, kus on kokku 48 asulat. Rajooni keskus on Tšeremšani küla.
53,6% elanikest on tatarlased, tšuvašše on 23%, venelasi 18% ja mordvalasi 4,2%.
Rajoonis ilmub tatari ja vene keeles ajaleht "Безнең Чирмешән" / "Наш Черемшан".
Merehääl

Merehääl on tuule tõustes merepinnal leviv infraheli (sagedus u 10 Hz). Merehääl tekib siis, kui tuule kiirus ületab veelainete levimiskiiruse ja lainetus hakkab õhu liikumist takistama.
Arvatakse, et mereloomad tajuvad merehäält tormihoiatusena. Inimese kõrvad merehäält ei kuule.
Maik Bullmann

Maik Bullmann (sündinud 25. aprillil 1967) on Ida-Saksamaa ja Saksamaa endine maadleja.
Bullmann on võistelnud olümpiamängudel 3 korda ja on viiekordne Saksamaa meister.
2005. aastast kuulub FILA Hall of Fame'i
Ta on Saksamaa Kreeka-Rooma maadluskoondise treener, tema edukaim õpilane on Mirko Englich.
1992. aastal anti talle Bambi auhind.
Eestlastest on temaga maadelnud Richard Karelson, kes kaotas EM-il 1999 ilmse ülekaaluga 0–10.
Anneli Veegen

Anneli Veegen (Anneli Ehlvest; sündinud 1966) on eesti malakoloog.
Ta lõpetas 1990. aastal Tartu Ülikooli bioloogina. 
Pere.
Tema abikaasa oli Jüri Ehlvest. Neil on kaks poega.
Sergei Martõnov

Sergei Aleksandrovitš Martõnov (20. märts 1971 – 1997) oli Venemaa maadleja.
Ta oli neljakordne maailmameister ja kolmekordne Euroopa meister Kreeka-Rooma maadluses. 
Eesti maadlejatest on temaga erinevatel NSVL turniiridel tasavägiselt maadelnud Feliks Press, kuid kaotanud .
Külli Kalamees-Pani

Külli Kalamees-Pani (sünninimi Kalamees; sündinud 31. oktoobril 1960 Tartus) on eesti loodusõpetaja.
Lõpetas 1978. aastal Tallinna 7. Keskkooli ja 1984. aastal Tartu Riikliku Ülikooli bioloogia erialal, 1998. aastal kaitses magistritöö bioloogia didaktika alal.
Ta on pikka aega tegelenud loodusetundmise õpetamisega.
Töötanud aastatel 1984–2002 Tartu Loodusmaja õpetaja ja metoodikuna, 2002–2005 Tartu keskkonnahariduskeskuse juhatajana. 
Alates 2006. aastast töötab Tartu Ülikooli Loodusmuuseumis loodushariduse koordinaatorina.
Tema isa on mükoloog Kuulo Kalamees ja vend Vallo Kalamees.
Janika Ruusmaa

Janika Ruusmaa (sündinud 21. augustil 1968) on eesti bioloog.
Ruusmaa on lõpetanud Tartu Ülikooli (TÜ) 1992. aastal bioloogina. Ta on töötanud TÜ zooloogia ja hüdrobioloogia instituudis ning Mart Reiniku Gümnaasiumis. Alates 2005. aastast on ta Tartu Keskkonnahariduse Keskuse juhataja.
Muuhulgas on ta uurinud kiilide levikut Eestis.
Janika Ruusmaa on abielus Mart Jüssiga, neil on kaks last.
Edgar Vaikmäe

Edgar Vaikmäe (kuni 12. märtsini 1936 Edgar Vendelin; 26. veebruar 1919 Patjala, Kaarepere vald, Tartumaa – 17. detsember 1999 Jõgeva) oli eesti vaimulik.
Tema koolitee algas Kassinurme külakoolis, sellele järgnes Kaarepere algkool, mille ta lõpetas aastal 1933; Kaareperes õppides kuulus ta noorkotkana Kaarepere noorkotkaste rühma "Kotkas". Seejärel õppis ta Hugo Treffneri Gümnaasiumis, mille lõpetas aastal 1938. Aastal 1938 asus ta Tartu Ülikooli usuteaduskonda, aastal 1940 pidi ta õpingud katkestama, 1942 õppis Tartu ülikooli põllumajandusteaduskonnas. Olulisemate usuteaduslike ainete eksamid said siiski sooritatud, kuna aastast 1943 töötas ülikooli juures ajutiselt Usuteaduse Instituut. 
1941. aasta üldmobilisatsioonist vabastati ta seoses nõrga nägemisega. Temast sai Palamuse maksuinspektor ja ka vallasekretär. Aastatel 1942–1943 töötas ta Kaarepere valla abisekretärina. 1. veebruaril 1944 kuulutati välja üldmobilisatsioon, sellest ta enam vabastust ei saanud. 1941. aastast 1944. aasta üldmobilisatsioonini ning pärast sõda 1946. aastani tegutses ta Palamuse Püha Bartholomeuse koguduse õpetaja Aldur Partsi abilisena. Aastal 1946, pärast Laiuse Püha Jüri koguduse õpetaja Elmar Salumaa arreteerimist aitas ta ka seal surnuid matta ja ümbruskonna lapsi ristida. Laiuse koguduse juhatus pöördus konsistooriumi poole sooviga, et Vaikmäest saaks Laiuse koguduse õpetaja. Tolleaegne piiskopi asetäitja August Pähn kutsuski ta Tallinna Toompea Kaarli koguduse juurde enesele abiks. 9. mail 1948 ordineeriti ta (koos Paul Saarega) August Pähna poolt õpetajaks.
Seoses Edgar Vaikmäe esinemisega Nõukogude Liidu propagandaväljaandes Kodumaale Tagasipöördumise Eest kirjutati 1956. aastal New Yorgis ilmunud ajalehes Vaba Eesti Sõna: "Mihhailovi komitee kojukutsumislehekese viimases numbris lastakse kellelgi E. Vaikmäel vaba maailma eestlaste poole pöörduda. E. Vaikmäe tituleerib end Võru evangeeliumi luteri usu kiriku õpetajaks. Tal on talaar seljas, rist rinnal ja seisab altari ees, käed ristis. Sellist vaimulikku ei olnud varem Eestis. Seda nime ei seisa ei õpetajate ega köstrite nimistus 1943. aastast. Ta ise ütleb, et on hakanud Võru koguduse õpetajaks 1948. Siis veel ei töötanud Tallinnas kirikuõpetajate kursused, kus paari kuuga vaimulikke valmis vorbitakse." 
Ta oli aastatel 1948–1978 Võru Katariina koguduse õpetaja. Lisaks hooldas ta aastatel 1948–1954 (kuna õpetaja Karl Puusemp pidi end poliitilistel põhjustel varjama) ja 1964–1967 Pindi kogudust. Aastatel 1978–1985 oli ta Tallinna Toompea Kaarli koguduse (2. pihtkonna) õpetaja. Aastal 1985 oli ta kuu aega Vastseliina Katariina koguduse õpetaja, ent sealt vabastati ta tervislikel põhjustel. Kuid aastatel 1986–1996 teenis ta Loksa Püha Neitsi Maarja kogudust, kuni jäi emerituuri suhkurtõvest tingitud nägemise puudulikkuse tõttu.
1999. aasta novembri lõpus avastati tal maksavähk ning ta suri 17. detsembril 1999 Jõgeval. 27. detsembril 1999 saadeti ta ära Palamuse kirikust Palamuse kalmistule, matusetalituse viis läbi piiskop Einar Soone.
Vitali Žuk

Vitali Ivanovitš Žuk (vene Виталий Жук) (sündinud 3. juulil 1973) on endine Valgevene maadleja.
Ta on võitnud Euroopa meistrivõistlustel Kreeka-Rooma maadluses hõbe- ja pronksmedali. 
Ta võistles 2000. aasta olümpiamängudel Sydneys, kus saavutas 17. koha.
1998. aastal võitis ta üliõpilasmaailmameistrivõistlustel esikoha.
Eesti maadlejatest on temaga maadelnud Kristjan Press, kes kaotas 2005. aastal Kristjan Palusalu mälestusvõistlustel punktidega 0-3.
Nikolai Monov

Nikolai Aleksejevitš Monov (vene keeles Монов, Николай Алексеевич; sündinud 17. jaanuaril 1972) on endine Venemaa ja Moldova maadleja.
Ta võitis 1997. aasta Euroopa meistrivõistlustel Kreeka-Rooma maadluses kuldmedali samal aasta Maailmameistrivõistlustel võitis hõbemedali ja Sõjaväelaste maailmameistrivõistlustel sai ta hõbemedali.
1998. aasta EM-il saavutas ta teise ja samal aasta MM-il saavutas ta neljanda koha.
Eesti maadlejatest on temaga maadelnud Kristjan Press, kes kaotas 2004. aasta esimene OM valikturniir, Novi Sadis punktidega 1–3.
Erlen Pomeranets

Erlen Pomeranets (28. aprill 1933 – 22. jaanuar 2012) oli Ukraina/Iisraeli kabetaja, Iisraeli suurmeister, rahvusvaheliselt FMJD meister. 
Lisaks kabetamisele töötas ta treenerina. 2010. aastal tuli ta Iisraeli meistriks nii rahvusvahelises kui ka Vene kabes. 
NSV Liidu meistrivõistlustel jäi tema laeks kolmas koht, mille ta saavutas NSV Liidu VII meistrivõistlustel rahvusvahelises kabes 1961. aastal. 
Tema poeg Ilja on kabes meistersportlane.
Otto Luberg

Otto Luberg (13/25. veebruar 1884 Vana-Vändra vald – 5. aprill 1963 Toila) oli eesti vaimulik.
Ta õppis Tartu Ülikoolis aastatel 1916–1918 loodusteaduskonnas, aastatel 1919–1921 filosoofiateaduskonnas, aastatel 1921–1922 (lõpetas) usuteaduskonnas ja aastatel 1923–1924 õigusteaduskonnas. Ta töötas aastatel 1901–1912 algkooliõpetajana Järva ja Pärnumaal ning oli aastatel 1918–1919 Lääne maavalitsuse asjaajaja. Ordineeriti 29. aprillil 1923 õpetajaks.
Ta oli aastatel 1923–1924 Käina, Kärdla ja Reigi Jeesuse koguduse asetäitja õpetaja; aastatel oli ta 1924–1944 Lihula Eliisabeti koguduse õpetaja. Aastatel 1944–1946 oli ta Vändra Martini koguduse õpetaja, aastatel 1946–1947 oli ta Kose Püha Nikolause koguduse õpetaja, aastatel 1947–1954 Pühajõe koguduse õpetaja.
Estakhri

Abu Ishaq Ibrahim ibn Muhammad al-Farisi al Istakhri, ka Estakhri (pärsia keeles استخری; sünnikoht Estakhr, surnud 957 [346AH]) oli Pärsia geograaf.
Estakhri araabiakeelsete tööde hulka kuuluvad "Al-masaalik al-mamaalik" (المسالك الممالك, "Riikide traditsioonid") ja "Suwar al-Aqaaleem" ( صور الاقاليم, u, "Erinevad kliimad"). Väidetavalt on Estakhri loonud esimese teadaoleva kirjelduse tuuleveskist.
Arvo Krikmann

Arvo Krikmann (21. juuli 1939 Pudivere, Väike-Maarja kihelkond, Virumaa – 27. veebruar 2017 Tartu) oli eesti folklorist, Eesti Teaduste Akadeemia liige (alates 1997).
Elukäik.
1957. aastal lõpetas ta Väike-Maarja Keskkooli ja 1962. aastal Tartu Riikliku Ülikooli eesti keele ja kirjanduse alal. Pärast aspirantuuri Eesti Teaduste Akadeemia Keele ja Kirjanduse Instituudi juures aastatel 1970–1972 kaitses ta 1975. aastal samas kandidaadiväitekirja vanasõnade sisu ja maailmavaate uurimise probleemide kohta. 1998. aastal kaitses Arvo Krikmann Tartu Ülikooli juures filosoofiadoktori väitekirja teemal „Sissevaateid folkloori lühivormidesse I. Põhimõisteid, žanrisuhteid, üldprobleeme“.
Aastatel 1962–1969 töötas Arvo Krikmann Eesti Kirjandusmuuseumi rahvaluule osakonnas teaduri ja vanemteadurina. Pärast aspirantuuri jätkas ta 1973. aastal Keele ja Kirjanduse Instituudis (alates 1994 Eesti Keele Instituudis) nooremteaduri, arvutuslingvistika sektori vanemteaduri, folkloristika osakonna vanemteaduri, peateaduri ja parömioloogia töörühma juhataja, vanemteaduri ja teemajuhi ametikohtadel. Aastatel 2000–2014 töötas Arvo Krikmann vanemteadurina Eesti Kirjandusmuuseumis.
Eesti Teaduste Akadeemia liikmeks valiti ta 1997. aastal humanitaarteaduste alal. Ta kuulus akadeemia humanitaar- ja sotsiaalteaduste osakonda ning täitis aastatel 2000–2001 osakonna juhataja kohuseid. 
Teadustöö.
Arvo Krikmanni uurimistöö peasuunad olid folkloori lühivormid, folkloori geograafilise leviku probleemid, rahvahuumor, kujundkõne- ja huumoriteooria. Tema rahvaluuleuuringutega oli tihedalt seotud eesti vanema kirjakeele, kujundkõne ja murdekeele analüüs. Akadeemik Krikmann oli suurväljaannete „Eesti vanasõnad“ (I-V, 1980–1988), „Eesti mõistatused“ (I-II, 2001–2002; III:1, 2012; III:2; 2013) ja mitmete teiste kaas- või peakoostaja ja toimetaja. Tema teeneks oli eesti rahvaluule käsitluse rahvusvaheliselt nähtavaks tegemine. Alles äsja ilmus trükist Arvo Krikmanni koostatud „"Laustud sõna lagub. Valik eesti vanasõnu", mille kunagine tiraaž hävitati 1975. aastal.
Teadustöö kõrval tegutses Arvo Krikmann ka õppejõuna. Aastatel 1992–2005 pidas ta Tartu Ülikooli erakorralise professorina loenguid folkloori lühivormidest ja nende allikaloost, rahvahuumorist, ütluste semantikast ning kujundkõne teooriast. Ta oli paljude edukalt kaitstud magistri- ja doktoritöö juhendajaks.
Karmen Viikmaa

Karmen Viikmaa (sündinud 3. juulil 1983) on eesti semiootik ja maletaja.
2009. aastal sai Viikmaa Tartu Ülikoolis magistrikraadi semiootikas väitekirjaga "Malelise mõtlemise modelleerimine seoses otsustusprotsessiga" (juhendaja Irina Avramets). Selles käsitles ta malet otsustusprotsessi mudelina ning selle seoseid mitme teadusharuga. Viikmaa järgi modelleerib maleline mõtlemine igapäevast mõtlemist ning selle omadused kuuluvad teadusliku, kunstilise ja filosoofilise mõtlemise jagatud valdkonda, mis on keskendunud probleemide lahendamise meetoditele. Samal aastal astus ta Tartu Ülikooli majandusteaduskonna doktorantuuri, kus tema uurimisvaldkonnaks on finantskriisi ülekandumine ja nakkuslikkuse fenomen.
Karmen Viikmaa õppis algklassides malepedagoog Jakob Kiige käe all. Ta on samal ajaperioodil kahel korral tulnud males Lääne-Virumaa meistriks ning jõudis male juurde tagasi pöördudes samal, 2009. aastal, Eesti malemeistrivõistluste finaali. 2011. aastal võitis ta Tartu Ülikooli meistrivõistlused males naiste arvestuses, tulnud mitu korda naiste arvestuses nii klassikalise kui ka kiirmale ja välkmale Tartu meistriks. Rahvusvahelistel Paul Kerese mälestusvõistlustel 2012. aasta alguses saavutas ta 21. koha.2015. aastal saavutas Karmen Viikmaa Eesti meistrivõistlustel tavamales III koha. Samuti tuli ta 2015. aasta välkmale Eesti Meistrivõistlustel III kohale. 
2015. aasta nomineeritud parimaks maletajaks Tartus ja Tartumaal. 
Eesti Kaitseliidu meister naiste arvestuses ja II koht üldarvestuses 2015. 
Viikmaa on töötanud Rakvere linnavalitsuse välissuhete spetsialistina. Alates 25. juulist 2011 kuni 2015. aasta lõpuni töötas ta Tartu linnavalitsuses avalike suhete osakonna maine- ja turismiteenistuse juhatajana. Ta on sihtasutuse Tartumaa Turism nõukogu liige.
Alates 2011. aastast tegutseb K. Viikmaa, A. Tederi ja P. Sanderi eestvedamisel Tartu Ülikooli Investeerimisklubi, mille raames korraldatakse loenguid ja seminare oma ala ekspertide ja investeerimishuviliste vahel.
2019. aastal mõistis Tartu maakohus Viikmaa süüdi kelmustes, dokumendi võltsimises ja võltsitud dokumentide kasutamises. Kohtuotsus ei ole jõustunud.
Mutrivõti

Mutrivõti on tööriist, mida kasutatakse mutrite või poltide kinni-ja lahtikeeramiseks või paigalhoidmiseks. Mutrivõtmeid on erineva kuju ja suurusega. Kõrgema kvaliteediga mutrivõtmed valmistatakse kroomvanaadiumist ja sageli on need sepistatud. 
Mutrivõtme tüüpe.
Silmusvõti on üheosaline suletud avadega mutrivõti poldi või mutri haaramiseks. Avad on üldjuhul kuue või kaheteistkümnepunktilised, mis on mõeldud kuuskantkujuliste mutritega või poltidega kasutamiseks.
Lehtvõti on üheosaline U-kujulise peaga mutrivõti, mis toetub poldi ja mutri mõlemale küljele. Võtmel on tavaliselt kaks erineva suurusega otsa, mis on suunatud umbes 15-kraadise nurga alla käepideme telje suhtes. See lubab suuremat liikumisvõimalust kitsastes oludes võtit keerates. 
Lehtsilmusvõti on mutrite pööramise ja pingutamise tööriist. See on mutrivõti, mille ühes otsas on lehtvõti ja teises otsas silmusvõti. 
Tellitav mutrivõti on mutrivõti, mille suurust saab liikuva põse nihutamisega muuta vastavalt keeratava mutri suurusele.
Kuuskantvõti on tööriist selliste poltide ja kruvide keeramiseks, mille peas on kuusnurkne süvend.
Afganistani Islamiemiraat (1996–2001)

Afganistani Islamiemiraat loodi 1996. aastal, kui Taliban kehtestas Afganistanis oma võimu, ning lõppes koos Talibani režiimi langemisega 2001. aastal. Oma võimu kõrghetkel hoidis Taliban kontrolli all umbes 90% Afganistani territooriumist, ülejäänud 10% riigi kirdeosas oli Põhja Alliansi kontrolli all. Režiim kukutati 2001. aastal; 2021. aasta augustis taastas Taliban oma võimu.
Ajalugu.
Talibani võim kerkis Nõukogude-Afganistani sõjale (1979–1988) järgnenud kaosest. See algas islami fundamentalistliku poliitilis-religioosse liikumisena Helmandi ja Kandahari provintsi üliõpilaste seas. Ülekaalukalt puštu etnilisse rühma kuuluvatest liikmetest koosnev Taliban ühendas Pashtunwali hõimukoodeksi Deobandi islami õpetustega. Selle tulemusel tekkis lääne kultuuri ja modernismi vastane ning piiranguterohke islami fundamentalistlik ideoloogia.
Kandaharist levima hakanud liikumine haaras 1996. aasta lõpuks võimu ka pealinnas Kabulis. 2000. aastal oli Taliban oma kontrolli alla saanud 90% riigi territooriumist. Opositsiooniline Põhja Allianss hoidis enda valduses mõningaid territooriume, millest enamik asus Afganistani kirdeosas Badakhshani provintsis. Talibani režiimi eesmärgiks oli kehtestada riigis šariaadi islamiseaduste süsteem. Taliban toetas ka mudžahiide ning võimaldas oma territooriumil tegutseda Al-Qaeda võrgustikul.
Islami Emiraadi viie aasta pikkune valitsemine tõi Afganistani elanikele kaasa vabaduste piiramise ja inimõiguste rikkumise. Naistel keelati tööl käimine, tütarlastel koolis ja ülikoolis käimine. Toimus süstemaatiline teisitimõtlejate represseerimine. Vargusi ja muud kuritegevust karistati jäsemete amputeerimisega. Samal ajal suutis Taliban aastaks 2001 peaaegu täielikult likvideerida Afganistanis oopiumikaubanduse. 
Välissuhted.
Afganistani Islami Emiraati tunnustasid ametlikult Pakistani, Saudi Araabia ja Araabia Ühendemiraatide valitsused. Talibani juhitud riiki ei tunnustanud Türkmenistani valitsus, kuid teadaolevalt pidas Talibaniga ametlikke kohtumisi ning sõlmis Talibani valitsuse ministritega ka kokkuleppeid.
Afganistani šiiitliku vähemuse represseerimise tulemusel asus Iraan aktiivsemalt toetama Põhja Allianssi. 1998. aastal hõivasid Talibani väed Iraani konsulaadi Mazari Sharifis ning hukkasid Iraani diplomaadid. Intsidendi tulemusena oli Iraan väga lähedal Talibani vastu sõtta astumisele, kuid ÜRO Julgeolekunõukogu ja Ameerika Ühendriikide sekkumine peatas kavandatud invasiooni.
Taliban toetas ka islami militaristlikke organisatsioone Tšetšeenias, Kašmiris ja Xinjiangis, asudes niimoodi vaenujalale Venemaa, India ja Hiinaga.
Sanktsioonid.
1999. aastal rakendas ÜRO Julgeolekunõukogu sanktsioonid al-Qaida, Talibani ja Osama bin Ladeniga seotud isikutele ja organisatsioonidele. 2010. aastal eemaldas ÜRO viis endist Talibani valitsuse liiget sanktsioonide nimekirjast:
Urmo Ilves

Urmo Ilves (sündinud 11. märtsil 1974 Viiratsis) on Eesti kabetaja, rahvusvaheline suurmeister 100-ruudulises kabes (1997). 
Kabet hakkas ta mängima Viljandis Edgar Miti ja Enno Eerma juhendamisel 1985. aastal.
Ta on 11-kordne individuaalne Eesti meister rahvusvahelises kabes normaalajakontrolliga (1990, 1994, 1996, 1997, 1999, 2003, 2004, 2015, 2016, 2017 ja 2018). Ka on ta tulnud Eesti meistriks võistkondlikult ning kiir- ja välkkabes.
Rahvusvahelisel areenil on ilmselt ta parimad tulemused 1995. aastal Euroopa meistrivõistlustel saavutatud 5.–7. koht ning 1996. aasta maailmameistrivõistlustel alagrupiturniiril 2.–3. koha jagamine. 2000. aastal jagas ta Londonis peetud kabeolümpial 1. laual esikohta.
Ilves on ettevõtte Lotus Timber tegevjuht.
Möiraahv

Möiraahv ("Alouatta") on Lõuna- ja Kesk-Ameerika metsades elutsev ahvide perekond, kuhu kuulub 12 liiki.
Klassifikatsioon.
Möiraahvi perekonda kuulub 12 liiki:
Anatoomia.
Möiraahvidel on lühike ja lai nina ning ümmargused ninasõõrmed. Neil on paljudele Uue Maailma ahvidele omaselt tugev haardevõimeline saba, mis jaksab kanda kogu keharaskust. Nende kehapikkus on sõltuvalt liigist ja soost 56–92 cm, saba pikkus on 58–91 cm. Möiraahvidel on alalõua all iseloomulikud puhendid ja nende keeleluukeha on pneumatiseeritud, moodustades omamoodi kõlakambri. Selline anatoomiline iseärasus lubab loomadel tekitada väga valju, kilomeetrite kaugusele kostvat heli. Möiraahvidel on trikromaatiline nägemine.
Toitumine.
Need suured ja aeglaselt liikuvad ahvid on peamiselt folivoorsed ning toituvad lehtedest, õitest, pungadest ja viljadest. On teada, et mõnikord rüüstavad nad linnupesi ja söövad ka mune.
Eluviis.
Möiraahvid veedavad puude otsas peaaegu kogu elu. Nad elavad enamasti 10–15-liikmeliste karjadena, kuhu kuulub 1–3 isast, emased ja noorloomad. Suguküpsed isendid lahkuvad karjast ja karja moodustavad mittesugulased. Möiraahvide eluiga ulatub 15–20 aastani.
Nagu liigi nimigi viitab, on möiraahvide üheks iseloomulikumaks tunnuseks isasloomade vali möire, mis Guinnessi rekordite raamatu andmeil on kõige valjem maismaalooma häälitsus. See võib kosta kuni 4,8 km kaugusele. Selliste häälitsuste abil ahvid suhtlevad omavahel, kaitsevad ja märgistavad oma territooriumi. Füüsilist võitlust esineb loomade vahel harva ja lühiajaliselt. 
Paljunemine.
Enamasti sünnib möiraahvidel üks poeg, kes kohe pärast sündimist ema karvadesse klammerdub.
Frank Andersson

 
Frank Öivind Stefan Andersson (9. mai 1956 – 9. september 2018) oli rootsi maadleja.
Andersson võistles kolmedel olümpiamängudel.
1984 Los Angelese olümpiamängude pronksmedal oli talle suur pettumus. Pärast mitut päeva alkoholi tarbimist kinkis ta medali taksojuhile ja ilmus Rootsi meediapilti tagasi kabrioletis Las Vegases.
2006. aastast kuulub ta Fila Hall of Fame'i.
Ta on tulnud üheksa korda Põhjamaade meistriks Kreeka-Rooma maadluses.
1977. aastal anti talle Svenska Dagbladeti kuldmedal.
2011. aastal sai ta koos Charlotte Sinclairiga teise koha Rootsi telesaates "Let's Dance".
Noorpõlves salvestas Andersson singli "Franki Disco". Enda sõnul ei osanud ta laulda ja seega koosneb singel diskomuusikast, mida mängitakse tema intervjueerimise ajal taustaks. 
1981. aastal mängis filmis "Göta Kanal".
2004. aastal osales ta Rootsi tõsielusarjas "Expedition Robinson V.I.P." (Eestis "Robinsonid").
1995. aasta Euroopa meistrivõistlused rahvusvahelises kabes

1995. aasta Euroopa meistrivõistlused rahvusvahelises kabes peeti 14. novembrist 2. detsembrini 1995 Poolas Lubliniecis. Euroopa meistriks tuli 31 punktiga 19 partiist Aleksandr Georgijev edestades tiitlikaitsjat Guntis Valnerist 1 punktiga. Eesti esindaja Urmo Ilves jagas 5.–7. kohta.
Kibuye

Kibuye on linn Rwandas Lääneprovintsis Karongi ringkonnas, Lääneprovintsi halduskeskus.
Kibuye asub provintsi keskosas Kivu järve kaldal. Linna geograafilised koordinaadid on .
Kibuye on tuntud muu hulgas kuurortlinnana.
Rwanda genotsiidi käigus tapeti 90 protsenti Kibuyes elanud tutsidest. Nende mälestamiseks on linna püstitatud mälestusmärk.
Kibuye lähedal asub Ndaba juga.
Linnas elas 2002. aastal umbes 46 640 inimest.
Byumba

Byumba on linn Rwandas, Põhjaprovintsi ja Gicumbi ringkonna halduskeskus.
2002. aastal elas linnas umbes 66 000 inimest.
Byumba lähedal asub muu hulgas SOS-lasteküla.
Pilistvere uus õigeusu kalmistu

Pilistvere uus õigeusu kalmistu on kalmistu Pilistvere kihelkonnas, tänapäevase haldusjaotuse järgi Arussaare külas Põhja-Sakala vallas.
Õigeusu kogudus asutati naabruses Põltsamaa kihelkonnas 1846. aastal, mis kattis ka Pilistvere kihelkonda. Oma õigeusu kogudus rajati Pilistvere kihelkonda 1848. aastal. Kogudus nimetati 1871. aastal ümber Arussaare koguduseks.
Kogudusel ei olnud algul oma kalmistut, surnud maeti Pilistvere kalmistule. Kõo mõis andis kogudusele 1855. aastal oma maadest 1 tiinu suuruse maatüki, kuhu rajati kalmistu. Uus kalmistu rajati 1920. aastal Arussaare õigeusu kiriku kõrvale. Praegu on matmiseks kasutusel uus õigeusu kalmistu.
Giambattista Vico

Giambattista Vico (23. juuni 1668 Napoli – 23. jaanuar 1744 Napoli) oli itaalia filosoof.
Richard Mirring

Richard-Voldemar Mirring (vene keeles "Меринг, Рихард Августович"; 29. juuni 1901 Tallinn – 1. september 1938 Kommunarka, Moskva oblast, NSV Liit) oli eesti päritolu NSV Liidu poliitikategelane (Üle-eestimaalise Noorproletaarlaste Ühingu ja EKP Keskkomitee sekretär).
Elukäik.
Õppis Tallinna Kaubanduskoolis. 1920. aastal astus EKP liikmeks. 1921. aastal vahistati ning saadeti sama aasta detsembris vangide vahetuse korras Nõukogude Venemaale. Tegutses 1922. aasta suvest kuni 1923. aasta maini Eestis põranda all.
Alates 1923. aastast taas NSV Liitu asudes kasutas nime Richard Meering, ka nimekujusid "Mehring" ja "Mering".
Töötas EKNÜ esindajana Kommunistliku Noorsoo Internatsionaali täitevkomitee juures Moskvas. Õppis 1927–1930 Moskvas kõrgematel marksismi-leninismi kursustel, töötas 1930–1931 EKP KK sekretäri ja esindajana Kominterni täitevkomitees, 1930–1933 Kominterni Skandinaavia maade sekretariaadi juhatajana, 1933–1935 Kominterni Inglise-Ameerika maade sekretariaadis. Esindas EKP-d 1935 Kominterni VII kongressil. Ta töötas 1935–1937 EKP esindajana III Kommunistliku Internatsionaali Täitevkomitees.
Ta arreteeriti 26. juulil 1937 süüdistatuna "kontrrevolutsioonilises organisatsioonis osalemises" ja mõisteti NSV Liidu Ülemkohtu Sõjakolleegiumi poolt süüdi. Ta lasti maha 1. septembril 1938. Rehabiliteeriti 23. juulil 1956.
Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku koosseis 1943

Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku koosseis 1943 on loetelu Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku kogudustes teeninud vaimulikest 1943. aastal.
Loendisse ei kuulu 1941. aastal Vene õigeusu kirikusse üle läinud vene kogudused.
Praostkonnad ja kogudused.
Harjumaa Praostkond.
Praost preester Nikolai Kokla
Läänemaa Praostkond.
Praost ülempreester Jakob Mutt
Petserimaa Praostkond.
Praosti abi ülempreester Boris Bežanitski
Pärnumaa Praostkond.
Praost ülempreester Joann Ümarik
Saaremaa Praostkond.
Praost preester Emanuel Lepik
Tartumaa Praostkond.
Praost ülempreester Konstantin Kokla
Viljandimaa Praostkond.
Praost ülempreester Konstantin Antson
Virumaa Praostkond.
Praost ülempreester Aleksander Männik
Võrumaa Praostkond.
Praost ülempreester Johann Randvere
Sophie Allerman

Sophie Allerman (ka Sofie Allermann; 27. aprillil 1890, Tallinn – 1938 NSV Liit) oli Eesti kommunist ja parteitegelane, kes oli 1917. aastast VSDT(b)P ÜK(b)P Moskva linna- ja oblastikomitee Eesti sektsiooni juht.
Allerman õppis saksa keelt A. L. Sanjavski nim. rahvaülikoolis Moskvas ja jäi sinna elama. Lõpetas Moskva ülikooli 1925. aastal. Aastatel 1925–1933 oli S. Allermann J. Marchlewski nimelise Lääne Vähemusrahvuste Kommunistliku Ülikooli Leningradi osakonna eesti sektori eesti keele ja kirjanduse õppejõud.
Martin Blumenthal

Martin Blumenthal (27. veebruar (vkj)/ 11. märts 1857 Hageri kihelkond, Harjumaa – 11. juuni 1940 Tallinn) oli Eesti tuletõrjuja ja kingsepp.
Ta astus tuletõrjesse 1878. aastal ja teenis seal 62 aastat kuni surmani, olles üks vanimaid Eesti tuletõrjujaid ("Pritsimees nr 1").
1937. aastal tähistas ta oma 80. sünnipäeva, 60-aastast tuletõrje- ja kingsepaameti juubelit, 50-aastast kuldpulma juubelit ja 40-aastast Toomgildi liikmeks oleku juubelit.
Martin Blumenthal maeti 15. juunil 1940 Tallinna Tuletõrjeühingu kalmistule.
Kunda alevivolinike loend

14. ja 15. jaanuaril 1934 valiti Kunda alevivolinikeks (RTL 1934, 47):
Elimineerimisreaktsioon

Elimineerimisreaktsioon on orgaaniline reaktsioon, mille käigus aine (substraadi) molekulist eralduvad (elimineeruvad) kõrvutiasetsevate süsinikuaatomite juurest kas mingi aatom või aatomite rühm ja tulemuseks on kaksiksideme moodustumine.
Elimineerimisreaktsiooni võib vaadelda kui liitumisreaktsioonile vastupidist protsessi. Orgaanilises sünteesis tuleb kõige enam ette alküülhaliidide RX elimineerimisreaktsioone, mille tulemusena saadakse vastav alkeen.
Elimineerimisreaktsioonid realiseeruvad põhiliselt kahte erinevat tüüpi mehhanismi kaudu: E1 ja E2 mehhanism.
E2 reaktsioon.
E2 reaktsioon on bimolekulaarne elimineerimine, milles reagendi (tavaliselt tugev alus) toime substraadile leiab aset ühes staadiumis. E2 mehhanism on tüüpiline primaarsete ja sekundaarsete alküülhaliidide (RCH2–X ja R2CH–X) korral. Selle reaktsiooni kiirus sõltub nii substraadist kui ka alusest, s.t. on teist järku protsess.
Skeemil on toodud isobutüülbromiidi reaktsioon kaaliumetoksiidiga etanoolis. Produktideks on isobuteen, etanool ja kaaliumbromiid.
E1 reaktsioon.
E1 reaktsioon on monomolekulaarne elimineerimine, mis toimub kahes astmes (reaktsiooni staadiumis). Esmalt moodustub substraadi molekulist funktsionaalse rühma eraldumise tulemusena karbokatioonne intermediaat (näiteks C–X sideme katkemine). 
Teiseks, toimub karbokatiooni deprotoneerumine ja alkeeni moodustumine.
E1 mehhanism on tüüpiline tertsiaarsete alküülhaliidide (R3C–X) korral, harvem sekundaarsete korral. Siin on iseloomulik, et reaktsiooni kiirus sõltub ainult RX kontsentratsioonist, sest karbokatiooni moodustumine on kiirust limiteeriv staadium (esimest järku protsess).
Eelneval skeemil on toodud "tert"-butüülbromiidi reaktsioon kaaliumetoksiidiga etanoolis. Produktideks on isobuteen, etanool ja kaaliumbromiid.
Konkureerivad reaktsioonisuunad.
Vastavalt Zaitsevi reeglile moodustub elimineerimisreaktsioonis ülekaalus see alkeeni isomeer, mille kaksiksidemega on seotud kõige suurem arv alküülasendusrühmi. Siiski, steerilised takistused võivad põhjustada ka vastipidise regioselektiivsuse.
Iga reaktsiooni korral esineb põhimõtteliselt konkurents võimalike reaktsioonisuundade vahel. Elimineerimisprotsessides on E1 ja E2 mehhanismid kaks konkureerivat reaktsiooni teed. Lisaks esineb elimineerimisreaktsioonide konkurents nukleofiilse asenduse reaktsioonidega: E2 "vs" SN2 ja E1 "vs" SN1. Veelgi enam, karbokatioonsete mehhanismide korral (E1 ja SN1) võivad esineda mitmed karbokatioonidele iseloomulikud reaktsioonid, näiteks isomerisatsioon.
Kogu selles "mängus" on tulemusele oluline tähtsus substraadi ja reagendi keemilisel olemusel (struktuuril) ning reaktsiooni läbiviimise tingimustel. Üldiselt asendusreaktsioon on domineeriv elimineerimise üle. Elimineerimisreaktsioon realiseerub vaid selleks vajalikes tingimustes ja seda soodustavad faktorid on järgmised:
Anastassija Nikolajevna

Suurvürstitar Anastassia Nikolajevna Romanova (; 18. juuni (vkj 5. juuni) 1901 Peterhof – 17. juuli 1918 Jekaterinburg) oli Venemaa viimase keisri Nikolai II ja tema abikaasa Aleksandra Fjodorovna noorim tütar.
Anastassia oli suurvürstinna Olga Nikolajevna, suurvürstinna Tatjana Nikolajevna ja suurvürstinna Maria Nikolajevna noorem õde ning Venemaa troonipärija Aleksei Nikolajevitši vanem õde. 
Anastassija Nikolajevna mõrvati 17. juulil 1918 koos Nikolai II ja Aleksandra Fjodorovna ning perekonnaga.
Loomet Laja

Loomet Laja (kuni 1934. aastani Gustav Laja; 20. september 1903 Valgjärve vald, Kanepi kihelkond, Võrumaa – 8. mai 1994 Tartu) oli eesti advokaat ja karskustegelane.
Ta lõpetas 1924. aastal Hugo Treffneri Gümnaasiumi, õppis 1924–1932 ja 1936 Tartu Ülikooli filosoofia- ning 1932–1935 (lõpetas cum laude) õigusteaduskonnas.
Akadeemiliselt oli ta Üliõpilasselts Raimla liige.
Ta oli aastail 1925–1927 Eesti Rahva Muuseumi arhiivraamatukogu ametnik, 1927–1931 Eesti Karskusliidu instruktor. Alates 1936. aastast oli ta Tartu Ringkonnakohtu kohtuameti kandidaat, aastast 1939 vandeadvokaat Johannes Rammi abi Tartus, 1940 advokaat Jõgeval.
Joachim Murat (1944)

Vürst Joachim Louis Napoléon Murat (sündinud 26. novembril 1944 Boulogne-Billancourtis) on Murat' vürstliku perekonna pea.
Ta on vürst Joachimi (1920–1944) ja viimase abikaasa Nicole Pastre (sündinud 1921–1992) postuumne poeg.
11. oktoobril 1969 abiellus ta Pariisis Laurence Moutoniga (sündinud 1945), neil on üks poeg ja neli tütart. 7. märtsil 2015 abiellus ta Pariisis Maria del Pilar Arnao y Cachoga (sündinud 1966).
Alates 25. märtsist 2017 on ta Mõlema Sitsiilia kuningliku ordu suurmeister.
Adolf Leevald

Adolf Leevald (ka Adolf Levald; 1893 Varbola vald, Harjumaa – 1938 NSV Liit) oli eesti poliitik (kommunist), I Riigikogu (7.04.1922 – 29.09.1922) ja Tallinna Linnavolikogu saadik.
Adolf Leevalt oli 1921. aastal Tallinna linnavolinik, "kommunistlikkude tööliste" nimekirjas.
Adolf Leevald sai 1922. aasta 7. aprillil Riigikogu asendusliikmeks Jaak Jakobsoni asemel ja ta tagandati Riigikogust 29. septembril 1922. aastal, sest oli riigivastase poliitilise tegevuse eest 1922. aasta 19.–27. maini toimunud 115 protsessil süüdi mõistetud koos Riigikogu liikmete: Sergei Andrejevi, Eduard Kägu ja Johannes Vanjaga ning neile mõisteti karistuseks 8 aastat sunnitööd.
Isiklikku.
Tema vennad olid tšellist ja helilooja Martin Levald ja Nõukogude sõjaväelane Paul Leevald, õed näitleja Anna Laht ja poliitik Alise Stein-Anvelt.
Artur Vallner

Artur Vallner (vene keeles "Вальнер, Артур Гансович"; 18. oktoober 1887 Tallinn – 4. november 1937 Karjala ANSV, Vene NFSV, NSV Liit) oli Eesti (Eestimaa Kubermangu Ajutise Maanõukogu esimees) ja nõukogude poliitik.
Elulugu.
Artur Vallner lõpetas Tallinna Reaalkooli 1906. aastal ning Peterburi Ülikooli füüsika-matemaatikateaduskonna eksternina 1912. aastal.
1917. aastal astus ta VSDT(b)P liikmeks. Vallner oli pärast 1917. aasta Veebruarirevolutsiooni Petrogradis toimunud eestlaste suurdemonstratsiooni, kus nõuti Eestile autonoomiat Vene riigi koosseisus ja milles osales 40 000 eestlast, üks organiseerijaid. Vallner oli tollal Petrogradis gümnaasiumiõpetaja ja demonstratsioonil kandis ta rahvahulga ees sinimustvalget lippu.
Maanõukogus.
1. juulil 1917 Tallinnas Toompea lossi Valges saalis toimunud Eestimaa Kubermangu Ajutise Maanõukogu avaistungi algul valiti Maanõukogu parempoolsete ja vasakpoolsete parteide poolt Maanõukogu esimeest, kus Jaan Tõnisson esitas Maanõukogu esimehe kandidaadiks Konstantin Pätsi ja Jüri Vilms Artur Vallneri, kes ka kinnisel hääletamisel valiti ühehäälse enamusega esimeheks. 1917. aasta oktoobris asendas Vallnerit radikaalsotsialist Otto Strandman, kelle eesistumise ajal võttis Maanõukogu 15. novembril 1917 vastu otsuse, millega kuulutas end kõrgeimaks võimuks Eestis.
Eesti Töörahva Kommuunis.
Pärast Narva vallutamist 28. novembril 1918 Punaarmee ja Eesti Kütivägede poolt moodustati vallutatud aladel Eesti Töörahva Kommuun (ETöK). Selle Nõukogus määrati Vallner kommuuni kultuuri ja haridusvalitsuse rahvakomissariks. ETöK territooriumil asuvates koolides seati sisse emakeelne tasuta õpetus. Tartu Üli­kooli juhatajaks sai esmakordselt eestlane – matemaatik Jaan Sarv, loodi kunstikaitse toimkond, mille juhatajaks määrati silmapaistev eesti skulptor Jaan Koort.
Emigratsioonis NSV Liidus.
Vabadussõja ajal taandus Vallner koos Eesti kommunistidega Nõukogude Venemaale, kus tegutses Leningradis – oli Leningradi Nõukogu liige, Leningradi Riikliku Ülikooli ühiskonnateaduste kateedri pedagoogika- ja metoodikaprofessor ning kateedri juhataja asetäitja; Majandus- ja Pedagoogikainstituudi direktori asetäitja.
Vahistamine ja surm.
A. Vallner vahistati 15. augustil 1936 ja mõisteti NSV Liidu Ülemkohtu Sõjakolleegiumi väljasõiduistungil Leningradis 25. detsembril 1936 süüdi Vene SFNV KrK § 58 17-58-8 ja 58-11 tunnustel. Karistuseks määrati 10 aastat vabadusekaotust, kandis vabadusekaotust kinnipidamiskohas Solovki saartel.
10. oktoobril 1937 mõisteti NSV Liidu SARKi Leningradi oblasti SARKi Valitsuse Eritroika otsusega mahalaskmisele, otsus viidi täide 4. novembril 1937. A. Vallner on maetud Ida-Karjalasse Sandarmohi piirkonda, kus toimusid 1937. aastal poliitiliste repressioonide käigus massilised hukkamised.
Isiklikku.
Tema abikaasa Clarissa Vallner (neiuna Veltman; 1889–1936) töötas Herzeni-nimelise Leningradi Pedagoogilise Instituudi vähemusrahvuste osakonna eesti keele ja kirjanduse lektorina; käli Helene (1887–1963) mees oli arhitekt ja kunstnik Karl Burman; käli Käthe (1896–1979) mees oli kirjanik A. H. Tammsaare.
Karisimbi

Karisimbi mägi on uinunud kihtvulkaan Virunga mägedes Rwanda ja Kongo Demokraatliku Vabariigi piiril.
Mäe geograafilised koordinaadid on .
Karisimbi on Rwanda kõrgeim mägi. Selle kõrgus merepinnast on 4507 meetrit ja suhteline kõrgus 3312 meetrit.
Karisimbi kirdenaaber on temast veidi madalam tegevvulkaan Bisoke, loode pool asub Mikeno ja läänes teisel pool riftiorgu Nyiragongo.
Karisimbi ja Bisoke vahel asub Karisoke uurimiskeskus, mille rajas USA zooloog Dian Fossey piirkonnas elavate mägigorillade jälgimiseks.
Mäel on terav sümmeetriliselt asetsev tipp. Tipust kagus on umbes kahe kilomeetrise läbimõõduga kaldeera, milles on kaks plahvatuskraatrit, tipust lõuna pool on väiksem, kuid sügav kraater. Vulkaani ja Kivu järve vahel on palju parasiitkoonuseid.
Kaaliumi-argooni meetodil saadud tulemuste põhjal purskas vulkaan viimati umbes 10 000 aastat tagasi.
Rwanda president

Rwanda president on Rwanda riigipea.
Presidendi valib Rwanda rahvas otsestel valimistel. Hääleõiguslikud on kõik vähemalt 18-aastased kodanikud.
Presidendiks võib kandideerida vähemalt 35-aastane sünnipärane Rwanda kodanik, kelle vähemalt üks vanematest on Rwanda kodanik.
Presidendi ametiaeg kestab seitse aastat. Kedagi ei tohi valida presidendiks rohkem kui kaheks ametiajaks.
President nimetab ametisse ja vabastab ametist peaministri ja valitsuskabineti, esindab riiki välissuhtluses, annab armu, kuulutab välja sõja, sõlmib ja ratifitseerib välislepinguid (teatud juhtudel parlamendi heakskiidul).
President on Rwanda kaitseväe juhataja.
Presidendil on õigus pärast arupidamist peaministri, kodade esimeeste ja riigikohtu esimehega Esindajatekoda laiali saata. Senatit laiali saata ei saa.
Iseseisva Rwanda riigi esimene president oli Grégoire Kayibanda (aastatel 1962–1973).
Alates 2000. aastast on president Paul Kagame. Hiljem on ta korduvalt tagasi valitud. Tema ametiaeg lõpeb 2031. aastal.
Kaplinski süsteem

"Kaplinski süsteem" on 2011. aasta Eesti-Prantsusmaa koostöös valminud portreefilm Jaan Kaplinskist, mille on lavastanud Raphaël-Gianelli Meriano. Filmi idee autorid on Raphaël-Gianelli Meriano ja Tiina Savi.
Blondi

Blondi (1941 – 29. aprill 1945) oli Adolf Hitleri emane saksa lambakoer, kelle kinkis talle 1941. aastal Hitleri erasekretär ja tähtis usaldusalune Martin Bormann. 
Märtsis-aprillis 1945 sündis Blondil viis kutsikat, kelle isaks peeti Gerdy Toosti saksa lambakoera Harrast. Hitler pani ühele kutsikale nimeks "Wolf" (Hunt), mis oli tema lemmikhüüdnimi ja tema eesnime (Adolf) tähendus.
Blondi surm.
Blondi oli Hitleri kõrval kuni oma surmamiseni. 29. aprillil 1945 sai Hitler teada Itaalia diktaatori Benito Mussolini surmast ja otsustas end mitte elusalt kätte anda. Ta saanud Heinrich Himmleri käest kaaliumtsüaniidikapslid ja palunud dr. Werner Haasel neid oma koera Blondi peal, kes maganud lausa Hitleri kõrval, katsetada. Koer surnud ja Hitler kurvastanud väga.
NKVD poolt Jossif Stalinile esitatud Hitleri toimikus olla pealtnägijad tunnistanud, et Fritz Tornow võtnud Blondi kutsikad ja lasknud nad punkriaias koos Eva Brauni kahe šoti terjeri jmt koeraga, maha. 
Blondi "sugupuu" ja Hitleri "koerarmastus".
Mõnede allikate kohaselt levitas Hitleri loomaarmastuse ja lihasöömisest loobumise teesi natsionaalsotsialistlik propaganda. Kuid see seos ei saa olla, kuigi Hitleri kaasaegsetele tundus, et koerad "füürerile" meeldisid, kuid teisalt olid Saksa lambakoerad tol ajal moodsad pidada. Nii olevat Hitler lasknud end võrdselt nii isase koera Wolfiga kui ka tema emaste järeltulijatega, kes kõik reageerisid nimele Blondi, fotografeerida.(Neumann ja Eberle 2013:110)
Mõnedes allikates on Blondi sünniajaks märgitud 1936.
Hitleril oli tavaks nimetada oma emaseid saksa lambakoeri Blondideks, nii olla ta juba 1926. aastal hankinud ühe saksa lambakoera, kellel nimeks Blonda või Blondi. Blondale "sokutati" 1930. aastal pojad, kellest ühe jättis Hitler endale ja nimetas samuti Blondaks. 
Saksa ajaloolase professor Wolfgang Wippermanni
(29. jaanuar 1945 Wesermünde) arvates ei olnud Hitler koerasõbralik ja tegu võis olla "poliitkoeraga".
Epiteelkude

Epiteelkude ehk epiteel (inglise keeles "epithelial tissue", kreeka keeles "thēlē" 'nisa') on loomorganismi välispinda kattev ja sisepinda vooderdav või näärmeid moodustav kude.
Epiteelkoed ehk epiteelid katavad nahka, limaskesti, teiste kudede vabu pindasid ja koosnevad ainult rakkudest, (rakuvaheaine praktiliselt puudub ning pole veresooni). Epiteelkoed on üks neljast loomakudede põhitüübist.
Epiteelid: ripseepiteel, näärmepiteel, transitoorne ehk üleminekuepiteel (kuseteedes esinev epiteel, mille kuju muutub) jpt. 
Epiteelkude jagatakse funktsiooni järgi 
*katteepiteeliks – epiteelirakud katavad keha välispinda, moodustades naha pindmise kihi e epidermise, lisaks hingamiselundite epiteel, sooleepiteel jpt.
*näärmeepiteeliks – ehk sekretoorsed epiteelirakud on loomorganismi kõikides näärmetes. 
Katteepiteeli rakud.
Katteepiteeli rakkude kuju järgi eristatakse: 
Epiteelkoe uuenemine.
Epiteelkoe uuenemine naha epidermises toimub üsna kiiresti, seda saab jälgida näiteks haavade paranemise kaudu (keskmiselt 4 -10 päeva).
Eduard Kalda

Eduard Kalda (30. november 1907 Vaivara vald – 6. juuni 1985 Elva) oli eesti vaimulik.
Kalda lõpetas aastal 1928 Narva ühiskommertsgümnaasiumi. Aastatel 1934–1940 õppis ta Tartu Ülikooli usuteaduskonnas, aastatel 1940–1944 arstiteaduskonnas, lõpetas aastal 1946 Usuteaduse Instituudi. Ta on töötanud Tartus raudteeametnikuna. Ordineeriti 15. detsembril 1946 õpetajaks.
Ta oli aastatel 1946–1955 Kihelkonna Mihkli koguduse õpetaja, lisaks hooldas ta aastatel 1948–1955 Kärla Maarja-Magdaleena kogudust ning aastatel 1949–1950 Kaarma ja Kuressaare Laurentiuse kogudust; aastatel 1950–1955 oli ta veel Saarte praostkonna praost, samuti oli ta aastatel 1954–1983 EELK Konsistooriumi assessor. Aastatel 1955–1983 oli ta Rõngu Mihkli koguduse õpetaja ja Valga praostkonna praost, lisaks hooldas ta aastatel 1961–1972 Elva kogudust. Ta jäi aastal 1983 emerituuri.
Aritmeetika filosoofia

"Aritmeetika filosoofia" (saksa keeles "Philosophie der Arithmetik. Psychologische und logische untersuchungen") on saksa filosoof Edmund Husserli 1891. aastal ilmunud raamat. Teos sünteesib Husserli tööd matemaatikas Karl Weierstrassi juhendamisel tema tööga filosoofias ja psühholoogias Carl Stumpfi ja Franz Brentano juhendamisel, kellest viimasele on raamat ka pühendatud.
Struktuur.
"Aritmeetika filosoofia" on esimene köide teosest, mille Husserl kavandas kaheköitelisena, kuid mille teine köide jäi ilmumata. Kokku oleks sel olnud neli osa ja lisa.
Esimene köide jaguneb kaheks osaks. Esimene neist analüüsib paljususe, ainsuse ja hulga mõisteid ("Die eigentliche Begriffe von Vielheit, Einheit und Anzahl") ning teine sümboolseid hulgamõisteid ja hulgaaritmeetika loogilisi lätteid ("Die symbolischen Anzahlbegrife und die logischen Quellen der Anzahlen-Arithmetik").
Adolf Päss

Adolf Päss (16. veebruar 1908 Peterburi – 2. veebruar 1981 Tallinn) oli eesti poliitik (Eesti NSV Ülemnõukogu I koosseisu liige ja Eestimaa Kommunistliku Partei Valgamaa Komitee II ja I sekretär).
Adolf Päss sündis 1908. aastal Peterburis, pere kolis Valka 1920. aastate algul. Õpingute ajal Valgas osales A. Päss pahempoolse suunitlusega õpilasringis (kus ka Bernard Kangro, Artur Vallner jt). Lõpetas 1929. aastal Valga Poeglaste Gümnaasiumi.
1930. aastatel oli A. Päss tööline ja vasakradikaalne töölisliikumise tegelane Tallinnas. 29.mail 1940 keelati tal Tallinnas viibimine ja ta asus elama Valka. 
1940. aastal, pärast juunipööret valiti ta 56. valimisringkonnast II Riigivolikogu, hilisema nimega Eesti NSV Ülemnõukogu I koosseisu.
Aastatel 1940–1941 määrati ta EKP Valgamaa Komitee esmalt II ja seejärel I sekretäriks, 1945. aastal oli ta EK(b)P Harjumaa Komitee I sekretär.
Hiljem tegutses A. Päss parteitööl, aastatel 1956–1960 oli ta Partei Ajaloo Instituudi direktor ja seejärel Tallinna Polütehnilise Instituudi NLKP ajaloo õppejõud.
Mustvesi

Mustvesi ehk WC-vesi on käimlareovesi, mille hulgas ei ole muud majapidamisreovett.
Majapidamisreovett, mille hulgas pole inimese väljaheiteid ega uriini, nimetatakse hallveeks.
Tootmisreovesi

Tootmisreovesi ehk tööstusreovesi on mis tahes tootmistegevuses tekkiv reovesi.
Kodumajapidamises tekkivat reovett nimetatakse majapidamis- ehk olmereoveeks.