tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Ottawa rahvusvaheline animafilmide festival

Ottawa rahvusvaheline animafilmide festival (inglise keeles Ottawa International Animation Festival) on Kanadas Ottawas toimuv animafilmide filmifestival. Esimest korda toimus see festival 1976. aastal.
Algselt iga kahe aasta tagant toimunud festival sai 2005. aastal iga-aastaseks sündmuseks. See on üks neljast rahvusvahelisest animafilmifestivalist, mida sponsoreerib Rahvusvaheline Animafilmide Assotsiatsioon.
Zastava M93

Zastava M93 (serbia keeles М93 Црна стрела, "M93 Crna srela" – 'must nool') on Jugoslaavia materjalivastane vintpüss. Selle töötas 1990. aastatel välja ettevõte Zastava Arms. Relv töötab laskemoonaga 12,7 × 108 mm.
Annecy rahvusvaheline animafilmide festival

Annecy rahvusvaheline animafilmide festival (prantsuse keeles Festival international du film d'animation d'Annecy; inglise keeles ametlikult lühendina Annecy Festival või lihtsalt Annecy) on Prantsusmaal Annecys toimuv animafilmide filmifestival. Esimest korda toimus see festival 1960. aastal.
Algul iga kahe aasta tagant toimunud festival sai 1998. aastal iga-aastaseks ürituseks. See on üks neljast rahvusvahelisest animafilmifestivalist, mida spondeerib Rahvusvaheline Animafilmide Assotsiatsioon.
Kogu festivali vältel korraldatakse lisaks linna kinodes näidatavatele festivalil konkureerivatele filmidele ka öiseid vabaõhuseansse Pâquier'l, linna keskel, järve ja mägede vahel. Vastavalt festivali teemale projitseeritakse hiigelekraanile klassikalisi või värskeid filme.
AK-103

AK-103 on Vene automaatvintpüss. Selle konstrueeris relvur Mihhail Kalašnikov.
KRISS Vector

KRISS Vector on Ameerika Ühendriikide püstolkuulipildujate seeria. Relv konstrueeriti aastal 2006 ning on väiksemates kogustes tootmises olnud aastast 2009. Sellel on tagasilöögi pehmendamiseks eriline süsteem ning see kasutab pikemat Glocki salve olenevalt mudelist erinevale kaliibrile.
Kimber Custom

Kimber Custom on Ameerika Ühendriikide M1911-tüüpi poolautomaatpüstol. Seda toodab New Yorgi osariigis Yonkersi linnas ettevõte Kimber Manufacturing.
Hiroshima rahvusvaheline animafilmide festival

Hiroshima rahvusvaheline animafilmide festival oli aastatel 1985–2020 Jaapanis Hiroshimas peetud animafilmide filmifestival. 
Iga kahe aasta tagant toimunud festivali peeti koos Annecy festivali, Ottawa festivali ja Animafest Zagrebiga üheks hinnatumaks animafilmifestivaliks.
Yugo

"Teiste kasutuste kohta vaata artiklit Yugo (täpsustus)."
Zastava Yugo (hiljem Zastava Koral või Yugo Koral, Ameerika Ühendriikides Yugo GV) on sõiduauto, mida tootis Jugoslaavia (praegune Serbia) autotootja Zastava. See on keretüübilt luukpära ning oli tootmises aastatel 1980–2008. See konstrueeriti algselt Fiat 128 lühema variandina. Kokku toodeti 794 428 Yugot.
Jeep Wrangler

Jeep Wrangler on Ameerika Ühendriikide autotootja Jeep (praegu Stellantise kontserni osa) poolt toodetav maastikuauto, mis jõudis turule 1986. aastal kui Jeep CJ järeltulijana. Wrangler on tuntud oma erilise disaini, maastikusõiduvõimekuse ja kohandatavuse poolest.
Ajalugu.
Jeep Wrangler loodi Ameerika Ühendriikide teise maailmasõja aegse sõjaväeauto Willys MB järeltulijana. Esimene tsiviilkasutuseks mõeldud mudel Jeep CJ ("Civilian Jeep" ehk "Tsiviildžiip") toodeti 1945. aastal. Aastal 1986 asendati CJ uue Wrangleri mudeliga, mis säilitas sarnase välimuse ja maastikuvõimekuse, kuid pakkus rohkem mugavusi ja paremat sõidukvaliteeti tavamaanteel.
International Scout

International Scout oli Ameerika Ühendriikide ettevõtte International Harvester toodetud maastikuauto, mida valmistati aastatel 1961–1980. Scout oli üks esimesi tsiviilkasutuseks mõeldud maastikuautosid, mis konkureeris Jeep CJ-ga ning pani aluse tänapäevaste maasturite kontseptsioonile. Sõiduk oli saadaval kas kahe- või neljaukselisena ning erinevate bensiini- ja diiselmootoritega. Scout oli tuntud hea vastupidavuse ja maastikuvõimekuse poolest. 
Nüüdisajal on see üks kollektsionääride ihaldatud autosid.
Sleepwalkers

Sleepwalkers oli aastatel 2000–2016 peetud Pimedate Ööde filmifestivali (PÖFF) alafestival. Selle programm hõlmas algul filmiüliõpilaste tehtud lühifilme, seejärel alates 2006. aastast lühifilme laiemalt, nii et ettevõtmisest kujunes välja esimene rahvuslik lühifilmivõistlus.
Sleepwalkersi peamised toimumiskohad on olnud Von Krahli teater, Kinomaja, Sõpruse kino ja Tallinna Ülikooli Balti filmi, meedia ja kunstide instituut. Festivali on eri aastatel eest vedanud Moonika Siimets, Helen Vinogradov, Peter Murdmaa ja Martin Ruus. 
2017. aastal ühinesid PÖFF-i festivalid Animated Dreams ja Sleepwalkers animatsiooni ja lühifilmide festivaliks PÖFF Shorts.
Müoloogia

Müoloogia (kreekakeelsetest sõnadest μυς 'lihas' ja λόγος 'mõte) on anatoomia osa, mis õpetab lihassüsteemi.
Esimene teada olev sõna "Müoloogia" kasutamine oli 1649. aastal.
Müoloogia 16. sajandil Vesaliuse ja Canani poolt. 1514–1564 õpetas anatoomiat Andreas Vesalius Pauda Ülikoolis.
Eristatakse kolme lihaskoe tüüpi: skeleti-, südame- ja silelihased. Skeletilihas allub inimese tahtele ja skeletilihased kinnituvad luude külge kollageeni kimpudest moodustunud kõõluste abil. Südamelihas ei allu inimese tahtele ja koosneb südamelihaskoest. Silelihas töötab ka inimese tahtest sõltumata ja koosneb siseelundite seinu vooderdavatest silelihasrakkudest.
École nationale supérieure Louis-Lumière

École nationale supérieure Louis-Lumière (lühend ENS Louis-Lumière) on Prantsusmaa filmikool.
Üks vanimaid filmikoole maailmas ENS Louis-Lumière asutati 1926. aastal Louis Lumière'i ja Léon Gaumont'i algatusel ning oli mõeldud pildi- ja helivaldkonna elukutsete jaoks. ENS Louis-Lumière tegutses pikka aega Pariisis, kuid alates 2012. aastast asub filmikool Pariisi lähedal Saint-Denis's.
Enquin-sur-Baillons

Enquin-sur-Baillons on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Enquin-sur-Baillons asub u. 12 km Montreuil-sur-Merist kirdes tee D148 ääres.
Ergny

Ergny on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Ergny asub u. 22 km Montreuil-sur-Merist kirdes tee D131E3 ääres.
Herly (Pas-de-Calais)

Herly on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Herly asub u. 22 km Montreuil-sur-Merist kirdes tee D156 ääres.
Hucqueliers

Hucqueliers on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Hucqueliers asub u. 16 km Montreuil-sur-Merist kirdes, teede D148 ja D128 ristumiskoha ümbruses.
Ajalugu.
Olulise linnuse ehitas 1231. aastal sinna Boulogne'i krahv. Hucqueliers oli Lustucru mässu ajal 1662. aastal vastupanukeskus.
Humbert (Pas-de-Calais)

Humbert on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Humbert asub u. 12 km Montreuil-sur-Merist kirdes tee D129 ääres.
Läti Relvajõud

Läti Relvajõud (Läti keeles "Latvijas Nacionālie bruņotie spēki") on Läti sõjavägi.
Andrus Barinov

Andrus Barinov (sündinud 5. juunil 1963 Tallinnas) on eesti jäähokimängija ja jalgrattur.
Ta lõpetas 1981. aastal Tallinna 2. Keskkooli.
Barinov alustas hokimängu 10-aastaselt isa innustusel ja jalgrattasõitu Vahur Lehtlaane juhendamisel, jätkas 1978. aastal treeninguid Tallinna Mererajooni Tallinna Laste ja Noorte Spordikooli jalgrattaspordiosakonnas Kiira Võrangu ning Helvi ja Rein Roosi juhendamisel. Ta tuli aastal 1981 jäähokis Talleksi meeskonnas Eesti meistriks ja karikavõitjaks, 1982–1983 trekisõidus 3 korda Eesti meistriks, kuulus 2004–2005 jääpalli MM-il Eesti koondisse, mängis 2000. aastate alguses Eesti meistrivõistlustel jäähokis klubides HC Karud ja HC Vipers Tallinn. Ta on 2009. aastast RMP Spordiklubi juhatuse liige.
Barinov on töötanud taksojuhina.
Isiklikku.
Tema isa oli jalgrattur ja jäähokimängija Arkadi Barinov.
Priit Raud

Priit Raud (sündinud 16. aprillil 1963 Tallinnas) on eesti lauatennisist ja sporditegelane. 
Ta lõpetas aastal 1981 Tallinna 2. Keskkooli, 1986 Tallinna Polütehnilise Instituudi mehaanikateaduskonna ja 1990 Estonian Business Schooli.
Raud hakkas sportima 1975. aastal Tallinna Kalinini rajooni spordiklubi lauatenniseosakonnas Karmen Vosmani juhendamisel. Ta võitis 1986. aastal medaleid Eesti noortemeistrivõistlustelt ja Ungari üliõpilasmeistrivõistlustelt, kuulus Kalevisse. Ta oli aastatel 1994–1996 Eesti Lauatenniseliidu esimees, hiljem volikogu liige. 2019–2020 AS-i BE Group ja 2021–2022 AS-i Saajos juhatuse liige.
Martin Aun

Martin Aun (sündinud 10. veebruaril 1964 Tartus) on eesti jalgrattur ja ettevõtja.
Elulugu.
Ta lõpetas aastal 1982 Tallinna 2. Keskkooli ja õppis 1986–1988 Tartu Riikliku Ülikooli kehakultuuriteaduskonnas.
Aun hakkas sportima õpetaja Aleksander Priki juhendamisel, harrastas Arne Laose suunamisel korvpalli ja isa eeskujul kergejõustikku, tuli korvpallis Üllar Kerde käe all Eesti noortemeistriks, alustas jalgrattatreeninguid 1977. aastal Tallinna Mererajooni Spordikoolis Rein ja Helvi Roosi juhendamisel. Ta võitis aastal 1980 Nõukogude Liidu (NL) noortemeistrivõistlustel kriteeriumisõidus pronks- ja 1982 NL-i juunioride meistrivõistlustel ühisstardist sõidus hõbemedali, tuli 1992 elukutseliste MM-il maanteesõidus 87. kohale, 1993 mägirataste MM-il katkestas ja sai EM-il 50. ning Monaco esinduses Euroopa väikeriikide mängudel ühisstardist sõidus 2. koha, 1992 võitis USA lahtistel meistrivõistlustel Subaru meeskonnas. Ta kuulus aastal 1982 NL-i juunioride koondisse, 1982–1984 ja 1992–1993 Eesti koondisse, võistles ka Monaco (1990–1994), Prantsusmaa ja Soome klubides.
Aun töötas aastatel 1985–1986 Tööjõureservides treenerina ning 1986–1988 Ääsmäe algkoolis õpetaja ja spordimetoodikuna, oli firma Vaibamaailm juhataja, 2012–2017 Orhideepesa OÜ, 2017–2019 Martin Estbygg OÜ ja a-st 2019 Furus Luxury Boat OÜ juhatuse liige.
Isiklikku.
Tema isa oli mitmevõistleja Rein Aun ja ema spordipedagoog Ebe-Kai Aun.
Birgit Pählapuu

Birgit Pählapuu (sündinud 30. mai 1981) on eesti klaasikunstnik.
Haridus.
Omandas 2010. aastal bakalaureusekraadi ja 2016. aastal magistrikraadi klaasikunsti erialal Eesti Kunstiakadeemias. Täiendanud ennast Praha Kunstide, Arhitektuuri ja Disaini Akadeemias (2008) ning omandanud bakalaureusekraadi (2002) ka Estonian Business Schoolis rahvusvahelise ärijuhtimise erialal. 
Looming.
Ta on osalenud leekpõletuse meistriklassides ning viteograafia, liivsöövituse ja vitraažakende kursustel nii Eestis, Soomes kui Itaalias. Kodu- ja välismaistel näitustel on Pählapuu osalenud alates 2008. aastast, sealjuures ise näituseid korraldanud alates 2017. aastast. 2007. aastal pälvis ta Maks Roosma nimelise loominguline stipendiumi ja alates 2010. aastast kuulub Eesti Klaasikunstnike Ühendusse. Lisaks oma isiklikule kunstnikukarjäärile on Pählapuu Okapi Galerii üks asutajatest ja eestvedajatest panustades seeläbi ka oma kolleegide loomingu edendamisse ja arendamisse.
Kuigi Pählapuu on eelkõige klaasikunstnik, on tema looming tihedalt läbi põimunud fotograafia ja installatsiooniga.
Üleliiduline filmifestival

Üleliiduline filmifestival (vene keeles Всесоюзный кинофестиваль) oli Nõukogude Liidus-s aastatel 1964–1988 regulaarselt toimunud filmifestival.
Nõukogude Liidus said järjepidevad filmifestivalid alguse 1964. aastal. Algselt iga kahe aasta tagant toimunud festival sai 1973. aastal iga-aastaseks ürituseks.
Auhindu jagati välja neljas kategoorias:
Festivali toimumise kohad.
I üleliiduline filmifestival toimus Leningradis 1964. aastal, järgmine (II) korraldati 1966. aastal Kiievis. 1982. aastal peeti Tallinnas XV üleliiduline filmifestival. Viimane, XXI üleliiduline filmifestival, toimus Bakuus 1988. aastal.
Auhinna saanud Eesti filmid.
"Allikas":
Šibbolet

Šibbolet (heebera keeles שִׁבֹּלֶת, "šībbōleṯ", viljapea) on sõna või fraas, mille teatud moel "õigesti" hääldamine võib eristada isiku kuulumist teatud rühma. 
Šibboleti mõiste pärineb Piibli Kohtumõistjate raamatust 12:6, kus gileadiidid paluvad Jordani kaldale tungida üritavatel meestel hääldada 'šibbolet', et häälduse põhjal teada saada, kes kuulub Efraimi hõimu ning ülejäänud tappa.
Nõukogude Eesti filmifestival

Nõukogude Eesti filmifestival oli Eesti NSV-s korraldatud filmifestival.
Maninghem

Maninghem on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Maninghem asub 16 km Montreuil-sur-Merist kirdes, tee D343 ääres.
Vambola Mets

Vambola Mets (sündinud 1949) on eesti skulptor, butafoor ja kunstnik.
Ta on lõpetanud 1981. aastal Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi skulptuuri erialal.
1993. aastal taastasid Vambola Mets koos arhitekt Rein Heidukiga Ferdi Sannamehe 1927. aastal loodud ja Nõukogude okupatsioonivõimude poolt 1948. aastal hävitatud Tallinnas asunud Õppursõdurite monumendi algsete kavandite järgi.
1993. aastal osales Mets president Lennart Meri idee alusel meeskonnatööna tehtud kingituse paavst Johannes Paulus II-le tema Eesti visiidi ajal septembris 1993 valmistamisel. Idee autor oli Lennart Meri, kuraator Kaur Alttoa. Projekti, kujunduse, sulekirjas sertifikaadi ja üldjuhenduse tegi Raul Vaiksoo. Skulptuuri koopia valmistas Vambola Mets, puutööd Rein Tedrekullilt, nahkehistöö Katrin Sasilt ja tõlketööd Jaan Undilt.
Mets oli kunstnikuna kaastegev Rein Raamatu joonisfilmi "Põrgu" loomisel. Hiljem on teinud kaastöid butafoorsete skulptuuride teostamisel mitmetele teatrilavastustele ja ka filmidele.
Põrgu (film)

"Põrgu" on eesti 1983. aasta animafilm (joonisfilm), mis oli Eduard Wiiralti loomingule rajatud ja osutus eriti menukaks, pälvides mitmeid filmiauhindu.
Filmi režissöör ja stsenarist on Rein Raamat ning kunstnik-lavastajad Valter Uusberg ja Heiki Ernits. Muusika kirjutas Lepo Sumera. Peaoperaator Janno Põldma. Monteerija Kersti Miilen. 
2021. aastal meediale antud intervjuus meenutas Raamat, et "Põrgu" tegemine oli üldse väga keeruline. Talle öeldi, et Eestis pole inimest, kes oskaks joonistada nagu Wiiralt. Tase ei olevat see. Raamat käis ka instituudis abi otsimas, kuni lõpuks Allex Kütt talle rääkis, et on olemas üks mees, kes seda suudaks – skulptor, kes töötab restauraatorina, Vambola Mets. "Kahe nädala pärast olid tal tüübid valmis tehtud. Kui ma teda ei oleks leidnud, siis ma ei tea, mis oleks lõpuks juhtunud".
Eduard Wiiralti 1930. aastate algul loodud kolm suure üldistusjõuga nägemuspilti "Jutlustaja", "Kabaree" ja "Põrgu" on aktiivse antimilitaristliku autorihoiaku kaudu sulatatud ühtseks omanäoliseks ekraaniteoseks.
Sünopsis.
Kabaree 1930. aastatest. Unistav viiul ja unistavad tantsupaarid. Inimesed, kes on hakanud unustama maailma ja selle probleeme. Surnaamängija agressiivsed toonid sunnivad aga vana viiuldajat taanduma ja muutma niisiis rahumeelse kabaree koledaks orgiaks. Maailm marsib sõjamasinate toel oma hukatuse poole. Mis võiks selle protsessi peatada? Kas inimestel on ikka mõtet kuulata mõistuse häält? Sellest hoolimata jätab lavastaja vaatajaisse lõpuks melanhoolse lootustunde. Ürgne looduslik viljakuspuu ja selle elumahl säilivad vaatamata ajaloo õudustele.
Desert Patrol Vehicle

Desert Patrol Vehicle (FAV, inglise keelest "Kõrbe Patrullsõiduk"; varem Fast Attack Vehicle (FAV, "Kiire Ründesõiduk")) on Ameerika Ühendriikide sõjaväelise otstarbega sõiduk. Seda kasutati esimest korda lahingus 1991. aasta lahesõjas, kus see kiiruse ning maastikuläbivuse tõttu palju kasutust leidis. Esimesed Al-Kuwayti jõudnud Ameerika Ühendriikide sõdurid olid DPV-del SEALs-i meeskonna liikmed.
Gary Ruvkun

Gary Bruce Ruvkun (sündinud 26. märtsil 1952 Berkeley) on Ameerika Ühendriikide molekulaarbioloog, kes on tuntud oma olulise panuse poolest geneetika ja RNA-interferentsi uurimisse. Koos oma kolleegidega avastas ta, et mikroRNA-d reguleerivad geeniekspressiooni. See on avastus, mis on süvendanud arusaamist geenide reguleerimisest ja vananemisprotsessidest. Tema töö on aidanud avastada ka mehhanisme, mis kontrollivad elutsüklit ja arengubioloogiat. Ruvkun on saanud mitmeid teadusauhindu.
Victor Ambros

Victor Robert Ambros (sündinud 15. novembril 1953) on Ameerika Ühendriikide arengubioloog ja geneetik, kes avastas 1993. aastal mikroRNA. Ta tegi selle läbimurdelise avastuse, uurides varbussi geeni lin-4, mis osutus esimeseks tuvastatud mikroRNA-ks.
Ambros on Massachusettsi Ülikooli meditsiinikooli professor ning tema töö on oluliselt mõjutanud geenide regulatsiooni ja RNA bioloogia mõistmist. 2024. aastal pälvis ta Nobeli füsioloogia- või meditsiiniauhinna.
Amylocorticium subincarnatum

Amylocorticium subincarnatum on seltsi "Amylocorticiales" kuuluv liik seeni.
Seen kasvab lamakuusel.
Espinho

Espinho on linn Portugalis Aveiro ringkonnas. Kuulub Porto suurlinnastu koosseisu.
2021. aastal elas seal 31 027 inimest.
Linn on asutatud 1899. aastal.
See on rannakuurort ja legaalsete hasartmängude tsoon.
Espinhos peetakse kahte rahvusvahelist filmifestivali – animafilmifestivali CINANIMA ja mängufilmide festivali FEST.
Cinanima

Rahvusvaheline animafilmide festival Cinanima, ka lihtsalt Cinanima (portugali keeles "Cinanima - Festival Internacional de Cinema de Animação") on Portugalis Espinhos toimuv iga-aastane animafilmide filmifestival. 
Filmifestival asutati 1976. aastal.
Tampere filmifestival

Tampere filmifestival (soome keeles "Tampereen elokuvajuhlat") on Soomes Tamperes toimuv iga-aastane lühifilmide festival. Festivali filme näidatakse peamiselt Tampere kesklinnas asuvas kümne vaatesaaliga kinos Plevna.
Esimene festival toimus 1969. aastal. Igal aastal linastub festivali viie päeva jooksul ligikaudu 500 lühifilmi.
Papa Carlo teater

"Papa Carlo teater" on eesti 1988. aasta animafilm (nukufilm), ainuke eesti film, mis Cannes'i filmifestivalil on pälvinud nominatsiooni.
Filmi režissöör ja kaasstsenarist on Rao Heidmets ning kunstnikud Jaak Arro ja Tiina Linzbach. Muusika kirjutas Olav Ehala. Operaator Tõnu Talivee. Monteerija Irja Müür. 
Süžee.
Kohalik diktaator – nukujuht marionetiteatris, kes surub maha igasuguse vaba tahte avalduse oma näitlejatel ja terroriseerib publikut, on ise samuti ainult marionett võimsamate ja anonüümseks jäävate jõudude käes.
Otto Wilhelm von Ditmar

Otto Wilhelm von Ditmar (u 1682–1754) oli Rootsi sõjaväelane (kapten) ning mõisnik Eesti- ja Liivimaal.
Ditmarite suguvõsast põlvnenud Otto Wilhelm von Ditmar sündis leitnant Reinhold Johann von Ditmari ja Maria Elisabeth Niederlandti pojana.
Teenis Põhjasõja ajal Rootsi armees. Oli relvur ("rustmästare") Uusimaa jalaväerügemendis ning allohvitser ("furir") samas 16. detsembril 1703. Seejärel teenis veltveeblina Turu lääni jalaväerügemendis ning ülendati seal 2. juuniks 1706 lipniku auastmesse. Langes 1. juulil 1710 Vene vägede kätte vangi, kuid maalt välja ei saadetud. 13. veebruaril 1723 lasti kapteni auastmes erru.
Teenis seejärel eesistujana Viru-Järva meeskohtus (1726), hiljem samas meeskohtunikuna. 1750. aastal on teda mainitud Haljala koguduse eestseisjana.
26. detsembril 1725 kinnitas keisrinna Katariina I tema aadliseisuse ning 24. veebruaril 1726 kanti ta Eestimaa rüütelkonna aadlimatriklisse.
Talle kuulusid Käru ja Kuigatsi mõis Liivimaal ning Kuru, Idavere ja Tatruse mõis Eestimaal.
Perekond.
Otto Wilhelm von Ditmar abiellus 9. jaanuaril 1711 Ursula von Dückeriga (suri 1727), kes oli Kuigatsi mõisniku Johann Friedrich von Dückeri (suri 1710) ja Barbara Wassmanni tütar. Abielust sündisid:
7. aprill 1728 abiellus Otto Wilhelm von Ditmar Anna Helene von Maydelliga (suri 1766), kes oli Maidla ja Tatruse mõisniku Hans Ernst von Maydelli ja Anna Margarethe von Treydeni tütar. See oli Anna Helene von Maydelli kolmas abielu, varem oli ta olnud abielus kellegi von Bergi ning Laagna mõisniku Georg Johann von Wrangelliga (maetud 1725). Abielust sündisid:
Parenty

Parenty on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Parenty asub u. 16 km Montreuil-sur-Merist põhja pool, tee D127 ääres.
Brittney Griner

Brittney Yvette Griner (sündinud 18. oktoobril 1990) on Ameerika Ühendriikide korvpallur, kes mängib Phoenix Mercury naiskonnas WNBA-s. Ta on kolmekordne olümpiavõitja ja kuuekordne WNBA tähtede mängija, nimetatud ajakirja Time poolt üheks 2023. aasta sajast mõjukaimaks inimeseks maailmas. Griner juhtis Baylori Ülikooli naiskonna riigi meistriks ja valiti 2013. aastal WNBA "draft"ʻi esimeseks valikuks. Ta võitis 2014. aastal WNBA meistritiitli. 2022. aastal vahistati Griner Venemaal hašišiõli omamise tõttu ja talle määrati üheksa-aastane vanglakaristus, kuid vabastati vangide vahetuse käigus. Aastal 2023 naasis ta WNBA-sse, kus teda tervitati ovatsioonidega.
Al-Ḩudaydah' sadam

Al-Ḩudaydah' sadam on sadam Jeemenis Punase mere rannikul. See on riigi suuruselt teine sadam ning asub suuruselt neljandas linnas Al-Ḩudaydah's. Sadama kaudu saabub riigi põhjaossa ligi 80% humanitaarabist, kütusest ja tarbekaubast.
Bamarid

"See artikkel on Myanmari suurimast rahvast. Myanmari kodanike kohta vaata artiklit Myanmari inimesed."
Bamarid on Myanmarist pärit Hiina-Tiibeti rahvas. Neid on ligi 35 miljonit ning nad on riigi suurim rahvusrühm (u 69% kogu rahvastikust). Bamaride geograafiline kodumaa on Irrawaddy jõe org. Bamarid räägivad birma keelt, mis on Myanmari riigikeel ja "lingua franca".
Boheemlased (hõim)

Boheemlased (ladina keeles "Behemanni") oli varaste slaavlaste rahvas Böömimaal (praeguses Tšehhis). Nende maast sai 870. aasta paiku Böömimaa hertsogiriik.
Toomas Klasen

Toomas Klasen (sündinud 20. oktoobril 1964 Tallinnas) on eesti sporditegelane.
Elulugu.
Ta lõpetas 1983. aastal Tallinna 2. Keskkooli.
Klasen hakkas sportima 1976. aastal Nõmme Spordikeskuse kergejõustikutreener Helmut Raamatu õpilasena, harrastas peamiselt keskmaajooksu. Ta oli aastatel 1988–1996 tegutsenud Hiiu Jooksuklubi asutajate seas, 1996–2000 Nõmme Kergejõustikuklubi juhatuse esimees, on 2000. aastast Nõmme Spordikeskuse direktor ja 2006. aastast Sportkeskus.ee juhatuse liige.
Klasen on 1999. aastast Isamaa Erakonna liige. Kandideeris 2005. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimisel Tallinnas ja sai 88 häält.
Illar Algma

Illar Algma (sündinud 13. oktoobril 1965 Tallinnas) on eesti motosportlane. 
Ta lõpetas 1984. aastal Tallinna 2. Keskkooli.
Algma hakkas mootorispordiga tegelema 1982. aastal Kalevi Automotoklubis Richard Lauri juhendamisel. Ta tuli aastatel 1995–1997 mootorratturite ringrajasõidus Tarmo Templi korvisõitjana Eesti meistriks ja võitis 1997. aastal Kalevi suursõidu. 
Algma on tegutsenud eraettevõtjana, on Almobiil OÜ omanik ja juhatuse liige.
Niveoporofomes

Niveoporofomes on "Fomitopsidaceae" sugukonda kuuluv seeneperekond.
Wilhelm I (Württemberg)

Wilhelm I (Friedrich Wilhelm Karl; 27. september 1781 – 25. juuni 1864) oli Württembergi kuningas 30. oktoobrist 1816 kuni oma surmani.
Lübenis (tänapäeval Lubin, Poola) sündinud Wilhelm oli valitseva hertsogi Friedrich Wilhelm Karli (hiljem kuningas Friedrich I; 1754–1816) ja Augusta von Brunswick-Wolfenbüttel (1764–1788) poeg.
Abielud ja järglased.
Wilhelm oli kolm korda abielus. Oma esimese abikaasaga, Baieri kuninga Maximilian I Josephi ja printsess Auguste Wilhelmine von Hessen-Darmstadti tütre Karoline Charlotte Auguste von Bayerniga (1765–1796), abiellus Wilhelm 8. juunil 1808 Münchenis. Paar lahutas 1814. aastal, lapsi nad ei saanud.
Uuesti abiellus ta 24. jaanuaril 1816 Peterburis oma esimese astme nõo Jekaterina Pavlovna Romanovaga (1788–1819), keiser Paul I ja tolle abikaasa Württembergi printsessi Sophie Dorothee tütrega, kellega tal oli kaks tütart. 
Kolmandat korda abiellus Wilhelm 15. aprillil 1820 hertsoginna Pauline Therese Luise von Württembergiga (1756–1817), kes oli samuti Wilhelmi esimese astme nõbu – hertsog Ludwig von Württembergi ja Henriette von Nassau-Weilburgi tütar. Nad said kolm last: poja ja kaks tütart.
Andres Kiitam

Andres Kiitam (sündinud 2. jaanuaril 1952 Tallinnas) on eesti tehnikateadlane.
Haridus.
Lõpetas Tallinna 1. Keskkooli 1969, Tallinna Polütehnilise Instituudi automatiseeritud juhtimissüsteemide erialal süsteemiinseneri kutsega 1974 ja TPI aspirantuuri 1980. Tehnikateaduste kandidaat 1981.
Töökäik.
Töötab Tallinna Tehnikaülikoolis aastast 1974: automaatika kateedri tootmisprotsesside automatiseerimise laboris insener ja teadur 1974–1987, labori juhataja 1987–1992; mehhatroonikainstituudis (kuni 2000 aparaadiehituse instituut) kvaliteeditehnika aseprofessor 1992–1997, professor ja kvaliteeditehnika õppetooli juhataja 1997–2013, teadur 2013–2016. Alates 2017 TTÜ inseneriteaduskonna emeriitprofessor, kvaliteedijuhtimise ekspert elektroenergeetika ja mehhatroonika instituudis.
Teadustöö.
Põhilised uurimissuunad: tehnoloogiliste protsesside optimeerimine ja modelleerimine, süsteemitehnika meetodite kasutamine kvaliteeditehnikas, statistiline protsessiohje, optimeerimisülesanded kvaliteedisüsteemides, parameetrilise kvaliteedi ja süsteemide toimemõõtmise modelleerimise ja optimeerimise meetodid. Osales Eesti kvaliteedipoliitika ja -kontseptsiooni loomises.
On olnud külalisteadur Budapesti Tehnikaülikoolis 1982, Helsingi Tehnikaülikoolis 1988, Berliini Tehnikaülikoolis 1991, Linköpingi Ülikoolis ja Stockholmi Kuninglikus Tehnikainstituudis 1992 ning 1994.
Han Kang

Han Kang (korea 한강; sündinud 27. novembril 1970 Gwangjus) on korea (Lõuna-Korea) kirjanik. 2024. aastal pälvis ta Nobeli kirjandusauhinna.
Han Kang on õppinud Yonsei ülikoolis kirjandust. Ta alustas kirjanikuna viie luuletusega, mis avaldati 1993. aastal ajakirjas Munhak-kwa sahoe (Kirjandus ja Ühiskond). Järgmisel aastal ilmus tema esimene proosateos, jutustus "Bulgeun Dat" (붉은 닻, "Punane ankur"). Selle eest sai ta ajakirja Seoul Shinmun kirjandusauhinna. Tema tuntuim teos on 2007. aastal ilmunud romaan "Taimetoitlane" (채식주의자), mis ilmus 2025. aastal Loomingu Raamatukogus eesti keeles. 2016. aastal pälvis Han Kang selle eest rahvusvahelise Bookeri auhinna.
Tema isa Han Seung-won ja vend Han Dong Rimon on samuti kirjanikud.
Allikapublikatsioon

Allikapublikatsioon on ajalooteaduses fundamentaaluuring, mille käigus selgitatakse välja, koondatakse ja süstematiseeritakse mingi kindla teema või ajalooperioodi kohta eri arhiivides säilinu.
Allikapublikatsioonid on teiste allikate - monograafiate, artiklite ja mälestuste kõrval ajaloolasele oluline abivahend, sest võimaldavad kokku hoida palju aega, mis muidu kuluks arhiivitööle. Kogumikes on dokumendid vajalikul määral korrastatud ja vajadusel tõlgitud. 
Välislingid.
vt. Allikapublikatsioone Rahvusarhiivi veebilehel
Elve Tauts

Elve Tauts (sündinud 23. detsembril 1942 Tallinnas) on eesti klaasikunstnik.
1978. aastal lõpetas ta Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi. 
Elve Tauts töötas aastatel 1978–1994 ettevõttes Tarbeklaas. 1981. aastal, pärast kauaaegse kunstniku Helga Kõrge lahkumist, sai Tautsist tehase peakunstnik kuni tehase likvideerimiseni 1994. aastal.
Aastatel 1994–2018 kuni pensionile minekuni töötas ta kunstiringi õpetajana Tallinna huvikeskuses Kullo.
Looming.
Elve Tauts juhtimisel kujunes välja Tarbeklaasi toodangu nägu ettevõtte viimase kümne tegutsemisaasta jooksul, mil töötati välja palju uudistooteid ja tooni andsid eri värvivariatsioonides dekoratiivsed komplektid. Tema enda loodu on pehmevormne ja lihtne. Tema tuntumad sarjad on "Pesa" (1983), "Kassikakk" (1985) ning vaasikomplekt "Alla" (1987), komplekt "Võõrasema" (1987), vaas "Saialill" (1990), vaasid "Kera" (1990–1992), komplekt "Kaev" (1989–1990), kausid "Mari" (1985–1990), kausid "Lootos" (1984), kausid "Elve" (1988), eri kõrgusega jalaga klaaside komplekt "Ave" (1992–1993).
Aasta raamat

Aasta Raamatu auhind on Rahva Raamatu välja antav tunnustus, millega tõstetakse esile möödunud aasta kõige hinnatumaid ja meeldejäävamaid teoseid. 
Aasta Raamatut valitakse kord aastas ja nominentideks saab esitada viimase aasta jooksul ilmunud kirjandusteoseid. Parimate välja selgitamiseks pannakse kokku žürii Eesti kirjandus- ja meediamaastiku inimestest. Lisaks žürii valikutele selgitatakse välja ka kogu Eesti raamatulugejate lemmik, mis saab tiitli nimega Rahva Lemmik. Auhinda antakse välja aastast 2022, mil Rahva Raamat sai 110-aastaseks ning selle tähistamiseks otsustati välja kuulutada uus iga-aastane raamatuauhind. 
Aasta Raamat auhinda antakse välja kuues kategoorias:
Simone Melchior

Simone Melchior Cousteau (sünninimi Simone Melchior; 30. detsember 1919 Toulon – 1. detsember 1990 Monaco) oli prantsuse ookeaniuurija ja sukelduja.
Ta oli Cousteau ookeaniuurijate dünastia esimese põlvkonna esindaja. Ta abiellus 1937. aastal mereväeohvitseri Jacques-Yves Cousteauga. Neil sündis kaks poega: 1938. aastal Jean-Michel ja 1940. aastal Philippe. Mõlemad pojad sündisid kodus pere köögilaual.
Melchior oli esimene naine, kes sukeldumisel kasutas Émile Gagnani ja Jacques Cousteau 1943. aastal leiutatud sukeldumisseadet (akvalangi).
1950. aastal ostsid Cousteau'd uurimislaeva Calypso. 1952. aastal asus Calypso oma esimesele reisile Punasele merele. Melchior oli ainuke naine pardal.
1963. aastal sai Melchiorist maailma esimene naisakvanaut, kes veetis allveelaboris Starfish House neli päeva.
1979. aastal hukkus lennuõnnetuses tema noorem poeg Philippe.
Simone ise suri 1990. aastal vähki. Talle korraldati sõjaväelikud matused, mille käigus tema põrm hajutati üle Monaco mere.
Philippe Cousteau

Philippe Cousteau (30. detsember 1940 Toulon – 28. juuni 1979 Lissabon) oli prantsuse ookeaniuurija, sukelduja, piloot ja dokumentalist.
Ta oli Cousteau ookeaniuurijate dünastia teise põlvkonna esindaja.
Ta oli lõpetanud filmikooli École nationale supérieure Louis-Lumière.
Philippe Cousteau alustas akvalangiga sukeldumist isa Jacques Cousteau juhendamisel nelja-aastaselt. Täiskasvanuna oli ta mitme riskantse mereekspeditsiooni juht. Ta osales ka oma isa ekspeditsioonidel ja oli Calypso fotograaf ja filmioperaator. Ta on viie dokumentaalfilmi autor (režissöör ja operaator). 
Cousteau hukkus 1979. aastal Portugalis Lissaboni lähedal tema enda juhitud vesilennukiga Consolidated PBY Catalina toimunud lennuõnnetuses. 
Tunnustus.
Cousteau dokumentaalfilme on kolmel korral nomineeritud Primetime Emmyle (1978, 1978, 1980) ja ühel korral International Emmy saamiseks (1978).
Isiklikku.
Philippe Cousteau ema oli Simone Melchior. Philippe oli abielus Ameerikast pärit Jan Cousteauga. Neil sündisid kaks last, tütar Alexandra (1976. aastal) ja poeg Philippe, kes sündis pärast isa surma 1980. aasta jaanuaris.
Välislingid.
Veinpunane vöödik

Veinpunane vöödik ("Cortinarius rufo-olivaceus"), vanasti verev limaloorik ("Phlegmacium rufo-olivaceum"), on šampinjonilaadsete seltsi vöödikuliste sugukonda kuuluv liik seeni.
Cousteau Selts

Cousteau Selts (inglise keeles The Cousteau Society) on Ameerika Ühendriikide mittetulundusühing, mis tegeleb okeanograafilise uurimise ja looduskaitsega.
Seltsi asutas 1973. aastal ookeaniuurija ja endine meremees Jacques-Yves Cousteau. Seltsi tegevus on pühendatud planeedi ookeanide uurimisele, et tõsta inimkonna teadlikkust merede ja looduse kaitsmise vajadusest.
Pärast Cousteau surma.
Pärast Jacques Cousteau surma 1997. aastal asus seltsi juhtima tema lesk Francine Cousteau.
Francine Cousteau (sünninimi "Francine Triplet"; sündinud 1946) on endine stjuardess, kes abiellus Cousteauga pool aastat pärast Simone Melchiori surma juunis 1991. Pärast abikaasa surma 1997. aastal sai Francine Cousteaust tema ainuke legaat ja testamenditäitja. Pärast Jacques Cousteau surma osales Francine Cousteau pereliikmetega juriidilistes võitlustes oma mehe rahalise ja vaimse pärandi pärast.
Francine'i suhted Jacques-Yves Cousteau ja Simone Melchiori esimese poja Jean-Michel Cousteau vahel, mis olid vastuolulised juba enne 1997. aastat, halvenesid veelgi pärast isa surma. Nendevahelised vaidlused viisid kohtuprotsessini Calypso vraki omamise üle, ühelt poolt Cousteau Seltsi ja teiselt poolt Jean-Michel Cousteau Prantsuse Ookeanikampaaniate Ühingu vahel. Lõpuks andis kohus laeva Cousteau Seltsile.
Seltsi tegevus.
Cousteau Seltsi harukontorid asuvad Hamptonis, Virginias ja Pariisis. Organisatsiooni eesmärk on dokumenteerida tehtud uuringuid ja mõjutada erinevate riikide keskkonnapoliitikat. Cousteau Selts teeb koostööd UNESCO-ga.
Jean-Michel Cousteau

Jean-Michel Cousteau (sündinud 6. mail 1938 Toulonis) on prantsuse ookeaniuurija, dokumentalist, sukelduja ja keskkonnakaitsja. 
Ta on Cousteau ookeaniuurijate dünastia teise põlvkonna esindaja.
Cousteau on 1964. aastal lõpetanud Pariisis asuva École nationale supérieure d'architecture de Paris-La Villette'i arhitektuuri erialal.
Oma esimese sukeldumise (äsja leiutatud SCUBA varustusega seljas) tegi ta Vahemeres isa Jacques Cousteau ja noorema venna Philippe Cousteau saatel, olles vaid seitsmeaastane. 
Ta veetis suurema osa oma elust meresid uurides koos perega uurimislaevade Calypso ja Alcyone'i pardal.
Pärast ema Simone Melchiori surma 1990. aastal ja õigusvaidlust, mis tegi lõpu tema koostööle isaga (kohtuotsus keelas tal tekitada segadust tema ja Jacques-Yves Cousteau tegevuse vahel), asutas ta 1999. aastal Ocean Futures Society, mille missioon on uurida planeedi ookeane ja tõsta inimkonna teadlikkust vajadusest kaitsta merd ja loodust.
2003. aastal linale tulnud Greg MacGillivray dokumentaalfilmis "Coral Reef Adventure" astub Jean-Michel Cousteau üles "cameo"’-rollis.
Cousteau tegi uue dokumentaalsarja "Ocean Adventures", mis ilmus 2006. aastal. Selle tootmist jätkati 2007. ja 2008. aastal. 2006. aasta oktoobris Cousteau juhitud ekspeditsioonimeeskond, kuhu kuulusid ka tema poeg Fabien ja tütar Céline, alustas filmimist Amazonase jõe ääres.
2006. aastal inspireeris Cousteau dokumentaalfilm "Voyage to Kure" tollast USA presidenti George W. Bushi kaitsma Papahānaumokuākea riiklikku mereparki, muutes selle oma 360 000 ruutkilomeetrise ookeanivete, saarte ja atollidega üheks suurimaks merekaitsealaks maailmas.
Jean-Michel Cousteau on produtseerinud rohkem kui 70 filmi.
Tunnustus.
Cousteau dokumentaalfilme on kolmel korral nomineeritud Primetime Emmyle (1984, 1985, 1985), sealhulgas ühel korral ("Cousteau: Mississippi") osutus võitjaks (1985).
Jan Cousteau

Jan Cousteau (sünninimi Janice Sullivan; sündinud 5. aprillil 1939 Redondo Beachis Los Angelese maakonnas USA-s) on prantsuse ookeaniuurija Philippe Cousteau lesk.
Ta on ameerika päritolu endine moemodell, kes abiellus Philippe'iga Pariisis. Neil sündisid kaks last – Alexandra (1976. aastal) ja Philippe, kes sündis kuus kuud pärast isa hukkumist lennuõnnetuses. Mõlemad lapsed sündisid USA-s Los Angelese maakonnas. Abikaasa Philippe Cousteau hukkus 1979. aastal Portugalis Lissaboni lähedal tema enda juhitud vesilennukiga "Flying Calypso" toimunud lennuõnnetuses.
Jan Cousteau on osalenud Cousteau meeskonnaga 20 ekspeditsioonil 12 aasta jooksul. 1978. aastal alustas Jan oma kahekümnendat Cousteau ekspeditsiooni, seekord Aafrikas Niiluse jõe äärde, koos kaheaastase tütre Alexandraga.
2000. aastal asutas Jan Cousteau koos laste Philippe'i ja Alexandraga oma abikaasa mälestuseks keskkonnakaitsega tegeleva Philippe Cousteau fondi (2003. aastast EarthEcho International pärast vaidlust nime üle Cousteau Seltsiga).
Ta on olnud Alliance Française'i direktorite nõukogu liige.
Alexandra Cousteau

Alexandra Marguerite Clémentine Cousteau, ka Alexandra Cousteau (sündinud 21. märtsil 1976 Los Angelese maakonnas USA-s) on prantsuse päritolu Ameerika Ühendriikide keskkonnaaktivist, sukelduja ja dokumentalist. 
Ta on Cousteau ookeaniuurijate dünastia kolmanda põlvkonna esindaja. Ta jätkab oma vanaisa Jacques-Yves Cousteau ja isa Philippe Cousteau tööd. Keskkonnaaktivistina Alexandra Cousteau rõhutab ookeani- ja veeressursside säilitamise, taastamise ja säästva majandamise tähtsust terve planeedi jaoks. 
Alexandra Cousteau on lõpetanud 1998. aastal Georgetowni kolledži bakalaureuse kraadiga rahvusvaheliste suhete erialal.
Olles vaid seitsmeaastane, tegi ta oma esimese sukeldumise vanaisa Jacques Cousteau juhendamisel. 
2000. aastal asutas ta koos venna Philippe'i ja ema Jan Cousteauga oma isa mälestuseks keskkonnakaitsega tegeleva Philippe Cousteau fondi (2003. aastast EarthEcho International pärast vaidlust nime üle Cousteau Seltsiga).
2010. aastal juhtis Alexandra Cousteau ekspeditsiooni Blue Planet: North America, mis kestis viis kuud. Uuriti kriitiliste veeprobleemide kohta USA-s, Kanadas ja Mehhikos. Cousteau ja tema meeskond filmisid Colorado jõel, USA lõunarannikul, Mehhiko lahe rannikul, Tennessee orus, Suure järvistu regioonis ja Chesapeake'i lahes.
Philippe Cousteau juunior

Philippe-Pierre Jacques-Yves Arnault Cousteau, ka Philippe Cousteau, tuntud ka kui Philippe Cousteau juunior (sündinud 20. jaanuaril 1980 Santa Monicas USA-s) on prantsuse päritolu Ameerika Ühendriikide keskkonnaaktivist, sukelduja ning telesaatejuht ja -produtsent. 
Ta on Cousteau ookeaniuurijate dünastia kolmanda põlvkonna esindaja. Ta sündis kuus kuud pärast oma isa Philippe Cousteau hukkumist lennuõnnetuses.
Cousteau on lõpetanud Šotimaal Saint Andrewsi Ülikooli ajaloo erialal.
2000. aastal asutas ta koos õe Alexandra ja ema Jan Cousteauga oma isa mälestuseks keskkonnakaitsega tegeleva Philippe Cousteau fondi (2003. aastast EarthEcho International pärast vaidlust nime üle Cousteau Seltsiga). 2007. aastal asutas ta keskkonnaettevõtte Azure Worldwide. 
Aastatel 2008–2011 töötas ta telekanalis Animal Planet. 2010. aastal kulutas ta palju aega naftaplatvormi Deepwater Horizon uppumisest põhjustatud ulatusliku Mehhiko lahe keskkonnakatastroofi kajastamisele. Aastatel 2010–2014 sai Cousteaust CNN Internationali erikorrespondent ja ülemaailmseid looduskaitseprobleeme uuriva sarja Going Green saatejuht. Lisaks juhtis Cousteau 2013. aastal CNN-i saadet Expedition Sumatra, kaheksaosalist sarja, mis käsitles Indoneesia Sumatra metsade hävitamise kriisi.
Cousteau on pidanud keskkonnateemalisi loenguid ÜRO-s, Harvardi Ülikoolis ja teistes institutsioonides.
Tunnustus.
Cousteau telesaateid on kolmel korral nomineeritud Daytime Emmyle (2017, 2018, 2019).
Fabien Cousteau

Fabien Cousteau (sündinud 2. oktoobril 1967 Pariisis) on prantsuse akvanaut, ookeanide looduskaitsja ja dokumentalist. 
Ta on Cousteau ookeaniuurijate dünastia kolmanda põlvkonna esindaja. Ta on lõpetanud Bostoni Ülikooli keskkonnaökonoomika erialal.
Jacques Cousteau esimese lapselapsena veetis ta oma varased aastad oma vanaisa uurimislaevadel Calypso ja Alcyone ning õppis oma neljandal sünnipäeval sukelduma.
Aastatel 2000–2002 oli ta National Geographicu kaastööline ja tegi koostööd telesaadetega, mille eesmärk oli muuta avalikkuse suhtumist haidesse. Aastatel 2003–2006 produtseeris ta CBS-i eetris olnud dokumentaalfilmi "Mind of a Demon". Koostöös insener Eddie Pauliga loodi 4,3 m pikkune ja 540 kg kaaluv elutruu hai-allveelaev nimega "Troy", mis võimaldas tal sukelduda haide maailma.
Järgmised neli aastat (2006–2010) osales Cousteau koos oma isa Jean-Michel Cousteau ja õe Céline'iga PBS-i sarjas "Ocean Adventures", mis oli inspireeritud tema vanaisa 1978. aasta PBS-i sarjast "Ocean Adventures".
2014. aasta 1. juunil laskus Cousteau koos võttegrupiga veealuse ekspeditsiooni Mission 31 raames allveelaborisse Aquarius Reef Base. Nad veetsid 31 päeva vee all filmides ja teaduslikke andmeid kogudes.
Céline Cousteau

Céline Cousteau (sündinud 6. juunil 1972 Los Angelese maakonnas USA-s) on prantsuse päritolu Ameerika Ühendriikide keskkonnaaktivist ja dokumentalist. 
Ta on Cousteau ookeaniuurijate dünastia kolmanda põlvkonna esindaja. Ta on lõpetanud 1994. aastal Skidmore'i kolledži, kus ta õppis psühholoogiat, ja saanud School for International Trainingist magistrikraadi kultuuridevahelises juhtimises.
Lapsena veetis Céline Cousteau koos perega palju aega vanaisa uurimislaeval Calypso. Üheksa-aastaselt võeti ta kaasa ekspeditsioonile Amazonasesse. Ekspeditsioon kestis 18 kuud, millest 2 nädalat retkeldi džunglivetes, mis olid välismaailmale veel suuresti tundmatud. Just sellel ekspeditsioonil kogetu kaudu hakkas Cousteau tundma õppima mitte ainult looduskeskkonnas, vaid ka inimkonnas toimivaid seoseid.
Aastatel 2006–2010 osales ta koos oma isa Jean-Michel Cousteau ja venna Fabien Cousteauga PBS-i sarjas "Ocean Adventures", mis oli inspireeritud tema vanaisa 1978. aasta PBS-i sarjast "Ocean Adventures".
Raquel (eesnimi)

Raquel või Racquel on üks eesnime Rachel variatsioonidest.
Santa Barbara rahvusvaheline filmifestival

Santa Barbara rahvusvaheline filmifestival (inglise keeles "Santa Barbara International Film Festival"; akronüüm SBIFF) on Ameerika Ühendriikides Santa Barbaras toimuv iga-aastane filmifestival. 
Esimene festival toimus 1989. aastal. Festivalil linastub üle 200 mängufilmi ja lühifilmi erinevatest riikidest ja piirkondadest.
Festivalil jagatakse paarkümmend auhinda, sealhulgas Kirk Douglase auhinda panuse eest filmikunsti.
Voldiline tindik

Voldiline tindik ("Coprinopsis atramentaria"), vanasti voltjas tindik, on psatürelliliste ("Psathyrellaceae") sugukonda, šampinjonilaadsete ("Agaricales") seltsi kuuluv liik seeni.
Calypso (uurimislaev)

Calypso oli prantsuse ookeaniuurija Jacques-Yves Cousteau uurimislaev. 
Briti kuningliku mereväest 1947. aastal maha kantud miinijahtija sai Cousteau enda kasutusse 1950. aastal. Ta ehitas laeva ümber ekspeditsioonilaevaks, mis oli kohandatud toetama sukeldumist, allveefotograafiat ja okeanograafilisi uuringuid. See hõlmas helikopteri maandumisplatsi laeva pardal, teadusvarustust, veealust vaatluskambrit (kolm meetrit allpool veepiiri), ühe- ja kahemehelisi Cousteau projekteeritud miniallveesõidukeid (SP-350 Denise).
Pärast Cousteau surma.
11. jaanuaril 1996 põrkas Calypso Singapuri sadamas kokku praamiga ja uppus. Laev viibis vee all 17 päeva, misjärel see tõsteti veepinnale ja pukseeriti Prantsusmaale.
1998. aastal, pärast Cousteau surma, pukseeriti Calypso Marseille' sadamast Prantsusmaa Atlandi ookeani rannikul asuvasse La Rochelle'i meremuuseumi. Samal ajal teatati plaanist teha laevast ujuvmuuseum. Sellele järgnes terve rida juriidilisi ja muid takistusi restaureerimis- ja konserveerimistööde alustamisel.
Francine Cousteau, kellest sai pärast abikaasa surma Cousteau Seltsi president, suhted Jacques Cousteau poja Jean-Michel Cousteauga, mis olid vastuolulised juba enne 1997. aastat, halvenesid veelgi pärast isa surma. Nendevahelised vaidlused viisid kohtuprotsessini Calypso vraki omamise üle, ühelt poolt Cousteau Seltsi ja teiselt poolt Jean-Michel Cousteau Prantsuse Ookeanikampaaniate Ühingu vahel. Lõpuks andis kohus laeva Cousteau Seltsile.
2027. aasta laskesuusatamise maailmameistrivõistlused

 
2027. aasta laskesuusatamise maailmameistrivõistlused toimuvad 2027. aastal Eestis Otepääl Tehvandi spordikeskuses.
Otepääl toimub esmakordselt laskesuusatamise MM.
Võistlus on 2026.-27. aasta laskesuusatamise maailmaarikavõistluste tipphetk, kuid ei kuulu selle edetabelisse (välja arvatud riikide edetabelis).
Otepää valiti MM-i korraldajaks Salzburgis 16. septembril 2022. aastal toimunud Rahvusvahelise Laskesuusatamise Liidu 15. kongressil. Otepää võitis konkurendi Kontiolahti ees.
Viiratsi kalmistu

Viiratsi kalmistu (ka Viljandi Uus-Jaani kalmistu või Viljandi vaestekalmistu) on kalmistu Viljandi kihelkonnas Viljandimaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Vana-Võidu külas Viljandi vallas Viljandi maakonnas. 
Nimetusena kasutatakse küll 'Viiratsi kalmistut', aga kalmistu asub Tartu maanteest Vana-Võidu küla pool. Viiratsi alevik jääb täpselt üle maantee.
Kirjeldus.
Kalmistu peavärav asub Viljandi linna piirist umbes 0,5 km kaugusel Tartu maantee vasakus (loodepoolses) ääres. 
Kalmistu on piiratud madala (0,5–0,7 meetri kõrguse) kivikuhjatisega, mis esiküljel (maantee pool) on laotud kiviaiana. Väravaava piirasid kaks umbes 1 m kõrgust neljakandilist graniitposti, millest parempoolne on alles. Väravalehti pole säilinud. 
Kalmistu pindala on umbes 0,35 hektarit. 
Kalmistu põhjaosas on suurema (umbes 7*10 meetrit) hauakabeli vare. 
Kalmistu kaguosas on suurem hauaplats, mida ääristab 8 kettpiirde posti. Sinna on maetud Austria-Ungari sõjavange Esimese maailmasõja ajast. Kalme on 1938. aastal olnud üle kümne. 
Kalmistu ei ole kultuurimälestisena muinsuskaitse all.
Ajalugu.
Kalmistu on rajatud 19. sajandi lõpul või 20. sajandi algul Viljandi Jaani koguduse poolt. Kuna vana kalmistu Jaani osasse maeti järjest rohkem väljaspool Viljandi linna tollaseid piire pärinevaid lahkunuid, otsustati eelkõige Kivistiku linnaosa inimestele rajada uus kalmistu. Inimesed aga eelistasid endiselt vana kalmistut.
Alates 1920. aastatest maeti siia ka Viljandi linnale kuuluva Viiratsi vanadekodus lahkunuid, siit on pärit ka nimetus 'vaestekalmistu'.
Eptesicus

Eptesicus on perekond nahkhiirlaste sugukonnast.
Preures

Preures on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Preures asub Haute-Artois' piirkonnas. See koosneb mitmest külast, mis paiknevad üsna künklikul reljeefil. Seda läbib Canche'i jõe lisajõgi "Baillons". See asub 15 km Montreuil-sur-Merist kirdes teede D150 ja D148 ristumiskoha ümbruses ning 25 km Boulogne-sur-Merist kagus, 33 km Saint-Omerist edelas, 70 km Arrasist loodes ja u. 200 km Pariisist pähja pool. Merovingide kalmude olemasolu, mis avastati küla keskuse lähedal asuvalt heinamaalt, annab tunnistust selle iidsusest.
Ajalugu.
Aastatel 1930–1933 uuriti läbi üle 75 haua: ohtralt on relvi, vaase ja juveele. Kõige tähelepanuväärsem avastus oli pronksist fiibula "Preures'i hobune".
Rüütel Jean de Preures abiellus 14. sajandil Authuiles'i isanda Gilles'i tütre Marie de Maillyga; nende poeg, kes abiellus Jeanne de Brimeuga, jäi oma soo viimaseks. Tähtsa Preures'i isandkonna pärijanna abiellus järjestikku: Archambaud de Croÿ, kes tapeti 1415. aastal Azincourti lahingus; Jean de Fosseux, Burgundia hertsogi kammerhärra, ja lõpuks Comminesi isand. Sellest ajast peale ei lakanud Preures kuulumast kuulsatele Thiembronne'i parunitele: selle esimesed omanikud olid perekond Bournel, siis Rouault-Gamaches; seejärel tollane de Brune de Montlauet ja lõpuks Jacques de Bullion, Farvacques'i markii, kes andis valduse edasi Gontaut-Bironi, Biencourti ja Rohan-Chabot perekondadele.
Heategevuslik ühendus asutati 1627. aastal Preures'i kirikus ja taastati 1836. aastal.
Saint Adrieni palverännak on piirkonnas populaarne. Seda kasutatakse epideemiate eest kaitsmiseks; iga seitsme aasta tagant lähevad Samer' inimesed rongkäigus Preuresi kirikusse, et paluda tema võimsat eestpalvet.
Boulogne'i kanoonikud (Thérouanne'i kapiitli pärijad), kelle õigused kinnitas 1179. aastal paavst Aleksander III, jagasid kümnist Renty priori ja Ristija Johannese kabeli omanikuga.
1554. aastal hävitas linnuse pärast selle piiramist Norfolki hertsog. 1662. aastal asus "Sieur du Clivet" Bertrand Postel juhtima Lustucru mässus Boulonnais' mässulisi ja viis nad Hucqueliersässe, kus kindlus oli baasiks lõplikule lõpule. Kättemaksuks põletasid kuninga sõdurid tema mõisa. Vahistatud du Clivet tõmmati 19. augustil 1662 rattale. 1820. aastal püüdis Séheni alevik võidelda oma kihelkonna iseseisvuse eest. Selleks olid nad ehitanud kabeli, mis hiljem 1885. aastal keelustati.
Quilen

Quilen on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Quilen asub 16 km Montreuil-sur-Merist kirdes tee D129E1 ääres. Külaplatsil on tiik.
Rumilly (Pas-de-Calais)

Rumilly on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Rumilly asub 19 km Montreuil-sur-Merist kirdes tee D148 ääres, Aa jõe orus.
Saint-Michel-sous-Bois

Saint-Michel-sous-Bois on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Saint-Michel-sous-Bois asub 15,5 km Montreuil-sur-Merist kirdes tee D129 ääres.
Verchocq

Verchocq on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Verchocq asub 24 km Montreuil-sur-Merist kirdes teede D129 ja D148 ristumiskoha ümbruses.
Wicquinghem

Wicquinghem on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Wicquinghem asub 19 km Montreuil-sur-Merist kirdes, tee D156 ääres. Selle nimi on tuletatud flaamikeelsest Wikingemist, mis võib pärineda piirkonna viikingite okupatsioonist 9. sajandil.
Zoteux

Zoteux on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Zoteux asub 26 km Montreuil-sur-Merist kirdes, tee D343 ääres.