tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Botshabelo

Botshabelo on linn (township) Lõuna-Aafrika Vabariigis Free State'i provintsis Mangaungi linnaringkonnas.
Botshabelo on asutatud misjonijaamana 1865. aastal. Botshabelo tähendab sotho keeles 'pelgupaik'.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Botshabelo elanikest mustanahalisi aafriklasi 99,18%, värvilisi 0,33%, India või Aasia päritolu inimesi 0,20%, valgeid 0,09% ja teisi 0,20%. Sotho keelt pidas emakeeleks 84,52% inimesi, koosa keelt 7,58%, inglise keelt 1,99%, afrikaani keelt 1,56%, viipekeelt 1,50% ja tsvana keelt 1,33%.
Valter Mattisson

Valter Mattisson (26. veebruar 1905 Väimela – 24. märts 1968 Koeru) oli Eesti luterlik vaimulik.
Ta lõpetas aastal 1925 Tartu Linna Saksa Ühishumanitaargümnaasiumi. Aastatel 1925–1928 õppis ta Tartu Ülikooli usuteaduskonnas (ei lõpetanud). Akadeemiliselt kuulus ta korporatsiooni Fraternitas Normannia. Pärast Teist maailmasõda õppis ta aastani 1955 Usuteaduse Kõrgemas Katsekomisjonis. Ordineeriti 24. mail 1950 Tallinna toomkirikus aseõpetajaks, õpetaja õigused anti talle 15. juunil 1955.
Ta töötas aastatel 1930–1932 Tartus kinode tekstinäitajana, aastatel 1933–1940 Põlva koguduse organist-asjaajajana, samuti oli ta Tartu pildiraamitööstuse tööline, aastatel 1940–1942 töötas ta keelte ja klaveriõpetajana, aastatel 1948–1950 oli ta Koeru Maarja-Magdaleena koguduse organist, aastal 1950 Koeru koguduses jutlustajana ja aastatel 1950–1967 Koeru Maarja-Magdaleena koguduses aseõpetaja ja õpetajana.
Isiklikku.
Valter Mattisson oli aastast 1955 abielus, abielu oli lasteta; tema kälimees oli pastor Aleksander Eller. Rahvuselt oli ta rootslane.
Aleksandra Ševoldajeva

Aleksandra Ševoldajeva (sündinud 16. aprillil 1987 Tallinnas) on Eesti jalgpallitreener ja endine jalgpallur. 
Haridus.
Aleksandra Ševoldajeva on lõpetanud Tallinna Õismäe Humanitaargümnaasiumi. 2006.–2010. aastal õppis Ševoldajeva Tartu Ülikooli kehakultuuriteaduskonnas, omandades kehalise kasvatuse ja spordi õppekaval bakalaureusekraadi. Ševoldajeval on UEFA PRO kvalifikatsioon. See teeb temast alates 2017. aastast Eestis teise naissoost jalgpallitreeneri, kellel on Euroopa kõrgeim treenerikvalifikatsioon.
Spordikarjäär.
Juba 15-aastaselt ehk alates 2002. aastast hakkas Ševoldajeva mängima Tallinnas TKSK Visa naiskonnas. Hiljem kandis sama naiskond FC Levadia naiskonna nime. Kolinud 2006. aastal Tartusse, siirdus Ševoldajeva 2007. aastal Maag Tammeka, hilisema Tartu JK Tammeka naiskonna ridadesse, kus mängis esindusvõistkonnas ja duubelvõistkonnas II liigas mängijana viimati 2015. aastal. Keskpoolkaitsjana kuulus ta Eesti naiste koondisse 2010. aastal..
Treeneritööd alustas Ševoldajeva 2008. aastal Tartu JK Tammeka tüdrukute grupiga. 2011. aastast oli ta Tammeka naiste esindusvõistkonna peatreeners. Alates 2015. aasta novembrist juhendab Ševoldajeva FC Flora naiskonda.
13. oktoobril 2018 tuli FC Flora naiskond Ševoldajeva juhendamisel esmakordselt naiste meistriliiga meistriks.. Enne seda oli kaheksal aastal järjest meistriks tulnud Pärnu JK naiskond.
4. novembril ta sai Eesti naiste jalgpallikoondise peatreener.
Sofia (Rootsi printsess)

Sofia ("Sofia Kristina Hellqvist Bernadotte", sünninimi "Sofia Hellqvist"; sündinud 6. detsembril 1984) on Rootsi printsess ja Värmlandi hertsoginna. 13. juunil 2015 abiellus ta prints Carl Philipiga. Neil on kolm poega.
Noorpõlv.
Sofia Hellqvist sündis Stockholmi lähedal asuvas Danderydi haiglas. Tema esimesed eluaastad möödusid Täbys. Kui Sofia oli kuuene, kolis ta perekond Dalarna läänis asuvasse Älvdalenisse. 
Sofia Hellqvistil on vanem õde Lina ja noorem õde Sara. Kooliajal olid tema hobideks tantsimine, teater ja klaverimäng. 
18-aastaselt kolis Sofia Hellqvist Stockholmi, kus töötas ettekandja, baaridaami ja glamuurimodellina.
2004. aastal sai ta meesteajakirja Slitz lugejahääletuse tulemusel tiitli "Miss Slitz 2004". Muuhulgas ilmus ajakirjas "topless"-pilt, millel Sofia poseeris boamaoga.
2005. aastal lõi ta kaasa tõsieluseriaalis "Paradise Hotel" ning jõudis sarja finalistide hulka. 
Samal aastal tekitasid kõmu fotod, millel on näha Sofiat ühel Las Vegases toimunud peol pornostaar Jenna Jamesoniga amelemas. 
Pärast tõsieluseriaalis osalemist kolis Sofia New Yorki, kus õppis raamatupidamist. New Yorgis õppis ta ka joogainstruktoriks ning tegutses joogatreenerina.
Stockholmi Ülikooli juures on ta vabakuulajana võtnud ka globaalse eetika ja lastekaitsega seonduvaid kursuseid. 
2009. aasta septembris ja oktoobris tegutses ta vabatahtlikuna Ghanas. Ta külastas lastekodusid ja aitas kaasa ühe naistekeskuse asutamisele. 
2010. aastal lõi ta koos Frida Vesterbergiga Lõuna-Aafrikas Kaplinnas elavaid vähekindlustatud lapsi ja noorukeid abistava organisatsiooni Project Playground. Kuni 2015. aasta märtsini töötas ta antud organisatsiooni peasekretärina ja seejärel auesimehena. 
Abielu.
2010. aasta jaanuaris kirjutati ajakirjanduses Sofia Hellqvisti ja prints Carl Philipi vahelisest suhtest. Sama aasta juunis kinnitas suhet ka kuningakoda.
27. juunil 2014 paar kihlus ja pulmad peeti 13. juunil 2015. Neil on kolm poega. Prints Alexander sündis 19. aprillil 2016, prints Gabriel 31. augustil 2017 ja prints Julian 26. märtsil 2021.
Ketter Orav

Ketter Orav (esinejanimega Kéa, sündinud 7. septembril 1992 Tallinnas) on eesti juuksur ja poplaulja.
Ta pääses konkursi "Eesti Laul 2016" finaali looga "Lonely Boy". 
Ta on üks poolfinalistidest konkursil "Eesti Laul 2021" looga "Hypnotized". 
Ta töötab juuksurina.
Isiklikku.
Ta on laulja Kare Kauksi ja jurist Indrek Orava tütar. Tema vanaisa oli Aksel Orav. 
Ketter Oraval on 2022. aastal sündinud tütar.
Ta on õppinud kaheksa aastat balletti.
Heleri All

Heleri All (sündinud 22. mail 1995 Tootsis) on eesti ajakirjanik. 
Ta on lõpetanud 2017. aastal Tartu Ülikooli bakalaureuseõppes "cum laude" ajakirjanduse ja kommunikatsiooni erialal ning õppinud aastatel 2017–2020 Tartu Ülikooli magistriõppes kultuurikorraldust ja saanud 2020. aastal sotsiaalteaduse magistri kraadi.
Teinud juba ülikooliõpingute kõrvalt Tartust kaastööd Eesti Televisiooni uudistesaatele "Aktuaalne kaamera" ja üksikuid teemalõike ka saatesse "Maahommik", töötas ta alates 2016. aastast Eesti Rahvusringhäälingu uudistereporterina. Alates 2018. aastast on ta ETV elamussaadete reporter-toimetaja ja kuulub saate "Ringvaade" meeskonda. Ta on juhtinud kultuurisaateid ning teinud reportaaže eeskätt Tartus toimunud, aga ka üleriigilistelt kultuuriüritustelt.
Heleri All on kirjutanud ka kultuuriteemalisi artikleid ja olnud 2024. aastal ajakirja Värske Rõhk kriitikaauhinna nominent.
Venemaa keisririigi rahandusministrite loend

Venemaa keisririigi rahandusministrite loend on loetelu Venemaa Keisririigi Rahandusministeeriumi juhtidest alates ministeeriumi loomisest 1802. aastal kuni 1917. aastani. Minister oli ühtlasi Üksik Piirivalvekorpuse šeff.
Užupis

Užupis (jidiš: זארעטשע valgevene: Зарэчча, poola: Zarzecze, vene: Заречье) on umbes ruutkilomeetrisel alal paiknev linnaosa Leedu pealinnas Vilniuses Senamiestise valla territooriumil. Užupis piirneb idas Belmontasega, kirdes Antakalnisega, lõunas üle Vilnia jõe Paupysiga, läänes samamoodi Vilniuse vanalinnaga, loodes üle Nerise jõe Žirmūnaiga.
Užupis jääb osaliselt Vilniuse linnuse kultuurilisse reservaati. Seal asub bernardiinide kalmistu.
Tegemist on ühe vanima Vilniuse eeslinnaga. Selle kohta on esimesed teated XV sajandist. Sealsed alad ei kuulunud toona Vilniuse koosseisu, neid ühendas linnaga esimene üle Vilnia rajatud sild. Užupist läbis toona Połackisse viiv maantee ja on oletatud, et esimesed sealsed tänavad kujunesid juba XIV sajandil.
XVI sajandil kuulus põhjapoolne osa Užupisest kahele õigeusklikule vennale, kes lasid oma maadel elada ka teistel usukaaslastel. Seal asus ka XVI sajandil rajatud ja XVII sajandil hävinud õigeusu kirik. Toona moodustasid suurema osa Uzupise elanikest venelased ja seda nimetati ka Vene linnaks. Lõunapoolsemas osas asus augustiinlastele kuuluv katoliku kirik. Aastal 1644 rajatud ja hiljem mahapõlenud ning taas üles ehitatud puidust kiriku asemele ehitati kivist kirikuhoone aastal 1788. Kościuszko ülestõusu käigus põletati maha ka see. Aastal 1824 kirik taastati kui bernardiinide kiriku abikirik. XVII sajandi järel tekkis Užupisesse ka juudi kogukond, millel oli oma kalmistu. Teise maailmasõja ajal sealsed juudid hukati ja kalmistu ehitati täis.
Üks Užupise vanimaid rajatisi oli aastal 1495 rajatud bernardiinide klooster. Kloostri juurde rajati ka üle Vilnia viiv puidust jalakäijate sild, mis põles maha aastal 1794. Klooster suleti aastal 1864. XVII sajandi alguses asus Užupises apostel Peetrusele pühitsetud kirik, mis põles maha aastal 1610. Hiljem rajati selle asemele kabel, mille juures oli allikas. Kabel põles maha 1960. aastatel. Kiriku kohal asub tänapäeval Užupise ingel.
Üle Vilnia jõe rajati kolm silda, mis ühendasid eeslinna Vilniusega. Algselt olid silla puust, hiljem asendati need metallist sildadega.
1. aprillil 1998 kuulutas naabruskond end sõltumatuks vabariigiks (Užupise Vabariik).
Suurem osa Užupisest on muinsuskaitse all olev piirkond. Muinsuskaitse all on kolm üle Vilnia viivat silda, Vilniuse linnamägi, Kolme Risti mälestusmärk, veetorn, Užupise kirik ja bernardiinide kloostri hoonetekompleks, bernardiinide kalmistu koos paljude haudadega, lisaks veel arvukalt Užupise maju.
Palitsa

Palitsa (ka "paalitsa"; vene keeles палица 'sõjanui', kreeka keeles ἐπιγονάτιον, "epigonation" 'põlve kohal') on õigeusu kiriku piiskopi liturgilise riietuse osa. Silmapaistvate kiriklike teenete eest võidakse palitsa kandmise õigus anda ka preestrile. Osa eestikeelset kirjandust nimetab ka palitsat puusaehteks ja lisab vajadusel täpsustuse.
Palitsa erikuju "gonker" on kõrgeima vaimuliku (katholikos) riietuse osa nii Armeenia Katoliku Kirikus kui Armeenia Apostlikus Kirikus.
Kirjeldus.
Palitsa on ruudu- või rombikujuline jäigast või tugevdatud kangast ja voodriga riidetükk, mis ripub üht nurka pidi paela otsas piiskopi paremal puusal, sakkose peal, või preestri paremal puusal stihhaari ja epitraheeli peal, pael jääb vöö ja felooni alla. Ese on tavaliselt brokaatkangast või rikkalikult tikandiga kaunistatud, keskel rist või figuraalne motiiv, näiteks Kristus, Jumalaema või terve ikoon, servad on kaunistatud narmastega või nurgad tupsudega.
Ajalugu.
Riietuseseme päritolu on ebaselge, osa autoreid oletab, et selle eelkäijaks on "tablion", luksuslikust kangast rikkalikult ornamenteeritud paneel, mis Bütsantsis annetati aumärgina sõjaväelastele, hiljem ka tsiviilisikutele mantlile kinnitamiseks. Komme anda palitsa kandmise õigust kirikliku autasuna on andnud alust ka hüpoteesile, et palitsa pärineb Bütsantsi tseremooniamõõgast, mille keiser andis väljapaistvatele sõjaväelastele või riigimeestele (kangast kilbitaoline detail mõõga küljes pidi kaitsma jalga vigastuste eest raske mõõga müksimisel vastu jalga), kuid autasu andmisel vaimulikele anti vaid riidekilp ilma mõõgata. Veel ühe hüpoteesi järgi on selle eelkäijaks kuldtikandiga kaunistatud rätik ἐγχϵίριον, "encheírion" 'käerätt', mida 12. sajandi Bütsantsis kandsid kõrgemad vaimulikud ja mille vasteks läänekirikus on maniipel (Vana-Rooma "sudarium").
Ajalooliselt Venemaa õigeusu kirikuga seotud kirikud, nende seas ka Eesti Apostlik-Õigeusu Kirik, järgivad 16. sajandist pärit vene traditsiooni, mille kohaselt on kaks erinevat puusaehet: ristkülikukujuline nabedrennik ripub vasakul puusal ja palitsa paremal. Kord näeb ette, et kirikliku autasuna antakse preestrile esimesena ristkülikukujuline puusaehe (mida ta kannab paremal puusal) ja hiljem palitsa (mida ta kannab samuti paremal ning nüüd nabedrennikku vasakul puusal). Tseremoonial, mil preester saab õiguse kanda palitsat, ta suudleb seda ja tsiteerib Psalmi 45:3: "Pane mõõk vööle ...".
Sümboolika.
Nagu puusaehe (nabedrennik), nii sümboliseerib ka palitsa "vaimumõõka", mida apostel Paulus nimetab oma kirjas efeslastele (6:17). See tähendab, et preester on vastavalt apostli juhistele varustatud Jumala Sõnaga; puusaehte nelinurkne kuju viitab omakorda neljale evangeeliumile, mille kujul on Jumala Sõna inimestele antud.
Leiu

Leiu on eesti naisenimi.
Nime Leiu on kasutusele võtnud Mats Tõnisson oma 1893. aasta tähtraamatus. 2018. aasta 1. jaanuari seisuga on eesnimi Leiu 37 naisel.
Õie

Õie on eesti naisenimi.
Nime Õie olevat kasutusele võtnud Mats Tõnisson oma 1884. aasta tähtraamatus. 2018. aasta 1. jaanuari seisuga oli eesnimi Õie 1440 naisel.
1. jaanuari 2019 seisuga oli Eestis eesnimi Õie 1386 naisel. Õie oli Eestis levikult 134. naisenimi.
Kõige populaarsem on eesnimi Õie üle 85-aastaste vanuserühmas, kus neid on 10 000 elaniku kohta 61,73, ning Hiiu maakonnas, kus neid on 10 000 elaniku kohta 23,01. Õie oli keskmiselt 72 aasta vanune (mediaanvanus oli 73).
Jüri Tallinn

Jüri Tallinn (1. august 1948 Tallinn – 25. oktoober 2018) oli eesti režissöör ja stsenarist.
Ta õppis Jõhvi Lastemuusikakoolis, aastail 1964–1968 Tartu Muusikakoolis Maris Valk-Falki juures ja 1968–1971 Tallinna Riiklikus Konservatooriumis klaveri erialal Laine Metsa klassis, olles ka Eino Tambergi õpilane. 1976. aastal kaitses ta konservatooriumis muusikateaduse erialal diplomitöö "Muusikapropaganda massikommunikatsioonivahendites. Valgusmuusika elementide rakendamine televisiooni muusikasaadetes". Ta lõpetas ka Eesti Televisiooni õppestuudio režiiosakonna Tõnis Kase juhendamisel kiitusega.
Alates 1969. aastast töötas ta Eesti Televisioonis režissöörina kuni 1990. aastani, alates 1982. aastast oli ta ka ETV kunstinõukogu liige. Tema käe all valmis alates 1979. aastast ETVs Kesktelevisioonile toodetud saatesari "Tallinna muusikapilte".
Kesktelevisioonist kutsuti ta muusikarežii konkursile, salvestamaks 1980. aasta Moskva olümpiamängude muusikaprogrammi jaoks Ludwig van Beethoveni sümfooniaid. Tema režii võitis konkursi ning selle järgi salvestati Beethoveni 2., 5., 8. ja 9. sümfoonia. Hiljem tegi ta ETVs üle 200 muusikasaate, sealhulgas sarjad "Eesti interpreedid", "Rahvakunstnikud" ja "Klaaspärlimäng".
Aastail 1990–1995 oli ta ASi Elav Teadus juhatuse esimees, 1995–1997 RASi Tallinnfilm direktor, 1997–1999 Eesti Filmi Sihtasutuse juhataja ning 2000–2007 OÜ TTÜ Sütiste Maja tegevdirektor. Aastail 2007–2018 oli ta Viiking Film OÜ juhatuse esimees ja 2008–2018 meediakonsultant ettevõttes Soft Sperk Investments. Samuti töötas ta videofilmimise ja režii lektorina Tallinna Ülikooli Balti Filmi- ja Meediakoolis ning Tallinna Rahvaülikoolis.
Isiklikku.
Tema isa Otto Tallinn oli eesti vaimulik, poeg Jaan Tallinn on programmeerija ja ettevõtja.
Legend Thijl Ulenspiegelist ja Lamme Goedzakist

"Legend Thijl Ulenspiegelist ja Lamme Goedzakist: Nende kangelaslikud, lustlikud ja kuulsusrikkad seiklused Flandrias ja mujal" on Belgia kirjaniku Charles De Costeri 1867. aastal ilmunud romaan seiklejast, kes mitmes Euroopa rahvatraditsioonis on tuntud ka Till Eulenspiegelina. De Coster kujutab teda flaami rahvuskangelasena Madalmaade vabadusvõitluse perioodil 16. sajandil.
Teose alusel valmis 1976. aastal Nõukogude Liidu režissööride Aleksandr Alovi ja Vladimir Naumovi film "Legend Ulenspiegelist" (vene keeles "Легенда о Тиле"), kus peaosa mängis Lembit Ulfsak.
Romaan ilmus eesti keeles 1980. aastal kirjastuses Eesti Raamat. Teose tõlkisid prantsuse keelest Jaan Kangilaski vanem ja Silvia Luksep, värsid tõlkis Georg Meri. Lõike raamatust loeti Klassikaraadios 2002. aastal järjejutuna.
Legend Ulenspiegelist

"Legend Ulenspiegelist" (vene keeles "Легенда о Тиле") on 1976. aastal esilinastunud NSV Liidu mängufilm rahvajuttude kangelasest, seiklejast ja triksterist Till Eulenspiegelist. Filmi režissöörid olid Aleksandr Alov ja Vladimir Naumov, peaosa mängis Lembit Ulfsak.
Film põhineb Belgia kirjaniku Charles-Theodore-Henri De Costeri romaanil "Legend Thijl Ulenspiegelist ja Lamme Goedzakist" (1867) ning peategelast kujutatakse selles flaami rahvuskangelasena, kes osales Madalmaade vabadusvõitluses 16. sajandil.
Filmitud muu hulgas osaliselt Tallinnas.
Charles-Theodore-Henri De Coster

Charles-Theodore-Henri De Coster (20. august 1827 München, Saksamaa – 7. mai 1879 Ixelles, Belgia) oli Belgia kirjanik ja esseist, keda peetakse üheks Belgia kirjanduse rajajaks. Ta kirjutas valdavalt prantsuse keeles ning ammutas inspiratsiooni rahvaluulest ja ajaloolistest allikatest.
De Costeri tuntuim teos on prantsuskeelne ajalooromaan "Legend Thijl Ulenspiegelist ja Lamme Goedzakist: nende kangelaslikud, lustlikud ja kuulsusrikkad seiklused Flandrias ja mujal" (La Légende d’Ulenspiegel et de Lamme Goedzak, 1867), mis jutustab flaami rahvuskangelase ja seikleja Thijl Ulenspiegeli tegutsemisest 16. sajandi Madalmaade vabadusvõitluse ajal Hispaania ülemvõimu vastu.
De Coster töötas ka kirjanduse õppejõuna Brüsseli Vabas Ülikoolis, mis oli tollal Belgia juhtiv prantsuskeelne kõrgkool.
Charles De Coster suri 51-aastaselt 7. mail 1879 Ixelles'is Belgias. Ta on maetud Brüsseli Ixelles'i kalmistule (Cimetière d’Ixelles).
Petra Vlhová

Petra Vlhová (sündinud 13. juunil 1995 Liptovský Mikulášis) on Slovakkia mäesuusataja, kelle põhialad on slaalom ja suurslaalom. Olümpiavõitja slaalomis (2022) ja maailmameister suurslaalomis (2019).
2012. aasta noorte taliolümpiamängudel Innsbruckis võitis ta slaalomis kuldmedali. Samal aastal toimunud juunioride maailmameistrivõistlustel sai ta samal alal pronksmedali. Maailma karikasarjas tegi ta debüüdi 17. detsembril 2012.
Tema esimesed maailmameistrivõistlused olid 2013. aastal Schladmingis, kus ta võistles vaid slaalomis, kuid katkestas. Järgmisel aastal sai ta Sotši taliolümpiamängudel slaalomis 19. ja suurslaalomis 24. koha. Samal aastal tuli ta kodumaal Jasnás toimunud juunioride maailmameistrivõistlustel maailmameistriks slaalomis.
2015. aasta maailmameistrivõistlustel Beaver Creekis jäi tema parimaks kohaks 30. koht suurslaalomis. Sama aasta 13. detsembril saavutas ta maailma karikasarjas oma esimese poodiumikoha ja kohe kõige kõrgema: ta võitis Åre etapil slaalomivõistluse.
2017. aasta maailmameistrivõistlustel Sankt Moritzis tuli ta slaalomis neljandaks, medalist jäi lahutama 14 sajandikku. Võistkonnavõistluses võitis ta hõbemedali.
2018. aasta taliolümpiamängudel Pyeongchangis tegi ta kaasa kõigil kuuel kavas olnud alal. Alpi kahevõistluses sai ta viienda koha, nii slaalomis kui ka slaalomis oli ta 13., ülisuurslaalomis 32., kiirlaskumises katkestas ning võistkonnavõistluses sai üheksanda koha.
2019. aasta maailmameistrivõistlustel Åres tuli ta suurslaalomis maailmameistriks ning võitis Alpi kahevõistluses hõbemedali ja slaalomis pronksmedali.
2021. aasta maailmameistrivõistlustel Cortina d'Ampezzo võitis ta nii Alpi kahevõistluses kui ka slaalomis hõbemedali.
2022. aasta taliolümpiamängudel Pekingis tuli ta slaalomis olümpiavõitjaks, kui edestas austerlannat Katharina Liensbergeri kaheksa sajandikuga. Vlhová üks suurimaid konkurente Mikaela Shiffrin katkestas esimeses voorus. Suurslaalomis, mis toimus kaks päeva enne slaalomi võistlust, sai Vlhová alles 16. koha.
Vlhová on valitud Slovakkia aasta sportlaseks 2019, 2020 ja 2021.
Saavutused.
Maailma karikasarjas.
Maailma karikas.
Petra Vlhová on võistelnud () 215 maailma karikasarja etapil ja jõudnud esikolmikusse 73 korral, neist 31 etappi on ta võitnud.
Sara Hector

Sara Maria Hector (sündinud 4. septembril 1992 Sandvikenis) on Rootsi mäesuusataja, kelle põhialad on suurslaalom ja slaalom.
2022. aasta taliolümpiamängudel Pekingis tuli ta suurslaalomis olümpiavõitjaks. See oli tema esimeseks individuaalseks medaliks tiitlivõistluselt. Maailmameistrivõistlustel on ta võitnud kolm medalit võistkonnavõistlustes. 
Maailma karikavõistlustel tegi ta debüüdi 12. detsembril 2009.
Saavutused.
Maailma karikavõistlustel.
Sara Hector on osalenud () 154 MK-etapil ja jõudnud esikolmikusse kaheksal korral, neist neljal korral on ta võitnud.
Ragnhild Mowinckel

Ragnhild Mowinckel (sündinud 12. septembril 1992 Moldes) on Norra mäesuusataja.
Maailma karikasarjas tegi ta debüüdi 3. jaanuaril 2012.
Saavutused.
Maailma karikasarjas.
Ragnhild Mowinckel on osalenud () 144 MK-etapil ja jõudnud esikolmikusse kuuel korral, neist ühe etapi on ta võitnud.
Marta Bassino

Marta Bassino (sündinud 27. veebruaril 1996 Cuneos) on Itaalia mäesuusataja.
Maailma karikasarjas tegi ta debüüdi 16. märtsil 2014. Samal aastal tuli ta Jasnás toimunud juunioride maailmameistrivõistlustel maailmameistriks suurslaalomis.
22. oktoobril jõudis ta MK-sarjas esimest korda poodiumile, kui sai Söldenis toimunud etapil suurslaalomis kolmanda koha. MK-sarjas on saanud veel kaks kolmandat koha ja ühe teise koha Alpi kahevõistluses.
2017. aasta maailmameistrivõistlustel Sankt Moritzis oli suurslaalomis 11. ja Alpi kahevõistluses 17.
2018. aasta taliolümpiamängudel Pyeongchangis sai ta suurslaalomis viienda ja Alpi kahevõistluses kümnenda koha, kuid slaalomis katkestas.
Saavutused.
Maailma karikasarjas.
Marta Bassino on osalenud () 83 MK-etapil ja jõudnud esikolmikusse viiel korral, kuid pole kordagi veel võitnud.
Väimela põllumajandustehnikum

Väimela põllumajandustehnikum oli kool (tehnikum) Võru maakonnas Väimela asulas. 1999 liitusid Väimela põllumajandustehnikum ja Võru tööstustehnikum ning kahe kooli baasil asutati Võrumaa kutsehariduskeskuseks.
Kool asutati 1922 nime all "Väimela põllutöökool". 1927 avati kooli juures karjatalitajate klass. 
1944. aastal moodustati Väimela Põllundustehnikum, põllumajandusliku tehnikumi õppeaeg oli 3 aastat ning põllundustehnikumi lõpetajad omandasid keskharidusega agronoomi kutse ja võisid asuda tööle jaoskonna agronoomidena, agronoomidena sovhoosides ja mitmesugustes teistes põllumajapidamistes, masina-traktorijaamade agronoomidena ja valla täitevkomiteede maaosakondade juhatajatena.
1964. aastal liideti tehnikum ja Väimela sovhoos Väimela näidissovhoostehnikumiks. Näidissovhoostehnikumis tegeleti peamiselt tõuveise- ja seakasvatuse ning sordiseemnekasvatusega. Majandile kuulus 6364 hektarit maad, millest põllumaad moodustasid 4134 hektarit ja metsamaad 1334 hektarit. Tehnikumi juures töötas ka kunstliku seemenduse jaam, jõupärilikkuse katsejaam ja Võru Riiklik Sordikatsepunkt. Aastaks 1976 oli koolis õpilasi 772.
Sisekaitseakadeemia Väike-Maarja õppekeskus

Väike-Maarja päästekool on Sisekaitseakadeemia Päästekolledži üks kahest õppekeskusest, mis asub Lääne-Viru maakonnas Väike-Maarja asulas (teine õppekeskus asub Tallinnas).
Kool asutati 1994 ja algul oli see iseseisev õppeasutus. Alates 2004 on see õppeasutus Sisekaitseakadeemia üksus.
Virumaa Täienduskool

Virumaa Täienduskool oli kool Virumaal Rakveres, kus õpetati välja ühiskonnategelasi ja omavalitsusametnikke.
Kool avati 1922.
Vana-Võidu Kõrgem Põllumajanduskool

Vana-Võidu Kõrgem Põllumajanduskool oli põllumajanduskool Viljandi maakonnas Vana-Võidu külas. 1999 ühendati see õppeasutus, Viljandi kutsekeskkool nr 9 ja Viljandi õppekeskus ning moodustati Viljandi kutseõppekeskus.
Kool asutati 1919 nime all "Vana-Võidu põllutöökool". Kool tegutses Vana-Võidu mõisas.
Eesti NSV ajal kandis kool nimesid Vana-Võidu Kodumajandustehnikum ja Vana-Võidu loomakasvatustehnikum, alates 1964. aastast Gagarini nimeline Näidissovhoostehnikum ja hiljem Vana-Võidu sovhoostehnikum.
Vana-Antsla kutsekeskkool

Vana-Antsla kutsekeskkool oli kutsekeskkool Võru maakonnas Antsla vallas Vana-Antsla asulas.
Kool asutati 19. veebruaril 1928 nime all "Vana-Antsla kodumajanduskool".
1961 ühendati kool Antsla sovhoosiga ja 1964 nimetati kool ümber "Antsla sovhoostehnikumiks".
Vahi aiandus-mesinduskool

Vahi aiandus-mesinduskool oli aastatel 1918–1944 tegutsenud kool Tartumaal Vahi külas.
Kool kasvas välja Tartu Eesti Põllumeeste Seltsi eestikeelsetest kursustest. Kool avati 1918 nime all Vahi põllutöökool, kuigi alanud Vabadussõda ei võimaldanud õppetöö alustamist enne 1919. aastat.
Kooli uus maja (maksumus koos sisustusega umbes 19 miljonit marka) avati 4. septembril 1926. Aastast 1933 kandis kool nime "Vahi aiandus-mesinduskool". 1939. aastal liikus kooli haldamine Tartu Eesti Põllumeeste Seltsilt ära selleks eraldi moodustatud sihtasutuse kätte.
Kooli on allikates nimetatud ka nimedega "Vahi põllundus- ja aianduskool, Vahi põllutöö- ja aiandus-mesinduskool, Vahi põllu- ja aiatöökool". 
Kooli tegevus toimus alates 1. novembrist 1919 ning seda juhtis agronoom Märt Sõrra. Pärast tema pensionile minekut 1937. aastal võttis juhtimise üle Viktor Riks.
Kooli asukohal on tänapäeval mälestuskivi.
Vahi põllutöökool kunstis.
Kooli hooneid kujutas 1936. aastal oma graafilistel lehtedel Arkadio Laigo. Tartu Kunstimuuseumi kogusse kuuluvad graafilised lehed:
Uuemõisa kool

Uuemõisa kooli all võidakse mõelda järgmisi koolisid:
Uuemõisa Kõrgem Põllunduskool

Uuemõisa Kõrgem Põllunduskool (ka Uuemõisa põllutöökool) oli kool Lääne maakonnas Uuemõisa alevikus. Kool tegutses 1941-1944.
Tooma Põllutöö- ja Maaparanduskool

Tooma Põllutöö- ja Maaparanduskool oli kool Jõgevamaal Kärde mõisa lähedal. 
Kool avati 1. novembril 1928 nimega "Tooma Sooharimiskool".
Nimed:
Rummu Erikutsekool

Rummu erikutsekool oli kutsekool Harju maakonnas Rummu asulas. Kool eksisteeris 1968–2007. Kool korraldas õpet kinnipeetavatele Rummu vanglas, Murru vanglas ja Ämari vanglas. 
Kool asutati 1968 nime all "Murru kutsekool nr 36". 1984–1993 kandis kool nime "Murru kutsekool nr 3". 1993–2007 kandis kool nime "Rummu erikutsekool".
Alistuv käitumine

Alistuv käitumine on allumine teise tahtele, tihtipeale enda huvide ja õiguste kaitsmisest loobudes. Võib olla omane inimesele, kelle eesmärk on teistele meeldimine ja nende rahulolu väljateenimine ka juhul, kui tema enda vajadused, õigused ja tunded jäävad teiste tähelepanuta.
Inimestevaheliste psühholoogiliste piiride arvestamise / mittearvestamise alusel saab eristada kolme peamist käitumisviisi: alistuv, agressiivne ja kehtestav käitumine.
Alistuva käitumise keelekasutus.
Viisakaks on peetud hoiduda mina-sina-dialoogis rääkija ja kuulaja otsesest nimetamisest. Selle asemel kasutati (ja kasutatakse kohati veel tänapäevalgi) alistuvale käitumisele omast keelekasutust ehk
Tänapäeval ei peeta kaude kõnelemist sobivaks. Tähelepanu on keele selgusel ja arusaadavusel.
Alistuva käitumise eelised.
Alistuva käitumisega kaasnevad eelised:
Alistuva käitumise puudused.
Alistuva käitumise varjukülg, puudused:
Soovitusi.
Kuulamise ja kaasanoogutamise asemel on soovitatav rohkem oma mõtteid, sh mittenõustumist ja rahulolematust selgelt väljendada.
Alistuva käitumisega väldib inimene (psühholoogilise) vastutuse võtmist ehk kaldub käituma manipuleerivalt, nt R. "Kuhu kohvikusse tahad minna?" V: "Mul ükskõik, otsusta sina." R: "Lähme siis Lille kohvikusse." V: "No ma ei tea..." Sellise käitumisviisi tuleb kasuks selge eneseväljendus ehk mina-sõnumite kasutamine.
Thaba Nchu

Thaba Nchu on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Free State'i provintsis Mangaungi linnaringkonnas.
Thaba Nchu on asutatud 1873. aastal.
Aastatel 1977–1994 kuulus Thaba Nchu eksklaavina Bophuthatswana bantustani koosseisu.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Thaba Nchu elanikest mustanahalisi aafriklasi 98,85%, värvilisi 0,44%, India või Aasia päritolu inimesi 0,30%, valgeid 0,20% ja teisi 0,21%. Sotho keelt pidas emakeeleks 46,76% inimesi, tsvana keelt 40,11%, inglise keelt 3,89%, koosa keelt 3,78%, afrikaani keelt 1,84% ja viipekeelt 1,14%.
Venemaa keisririigi politseiministrite loend

Venemaa keisririigi politseiministrite loend on loetelu Venemaa Keisririigi Politseiministeeriumi juhtidest alates ministeeriumi loomisest 1810. aastal kuni selle liitmiseni Venemaa Keisririigi Siseministeeriumiga 1819. aastal.
Piero di Cosimo

Piero di Cosimo, täpsemalt Pietro di Lorenzo (sündinud 1461 Firenzes – surnud 12. aprillil 1522 samas) oli itaalia renessansiaja maalikunstnik.
Piero isa oli kullassepp Lorenzo di Piero (‘Piero poeg Lorenzo’), maalimist õppis Pietro "quattrocento" maalikunstniku Cosimo Rosselli ateljees, millest ka tema nime esituse levinum kuju, "Piero di Cosimo" ("Cosimo" Piero).
1481. aastal osales Pietro õpipoisina Sixtuse kabeli maalingu loomisel.
Oru kodunduskool

Oru kodundus(kesk)kool oli kool Virumaal Oru mõisa lähedal.
Kool avati 19. juunil 1939.
Teise maailmasõja ajal kasutati kooli Saksamaa sõjaväelaste hospidalina ja puhkekeskusena. Sõja ajal kool ka hävis.
Sony Channel

 
Sony Channel (kuni 2016. aastani Sony Entertainment Television) on meelelahutuslik telekanal. 
Kanal näitab draamasarju ja Hollywoodi stuudiote filme. Kanal on nähtav ka Eestis.
Petrusburg

Petrusburg on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Free State'i provintsis Xhariepi ringkonnas Letsemengi vallas.
Petrusburg on asutatud 1891. aastal.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Petrusburgi elanikest mustanahalisi aafriklasi 86,62%, valgeid 7,68%, värvilisi 4,94%, India või Aasia päritolu inimesi 0,43% ja teisi 0,34%. Tsvana keelt pidas emakeeleks 26,70% inimesi, koosa keelt 25,45%, sotho keelt 22,24%, afrikaani keelt 20,51%, suulu keelt 1,50% ja inglise keelt 1,35%.
Hilarius Poitiers'st

Hilarius Poitiers'st (u 300 või 315 Poitiers – u 368 Poitiers), ka Poitiers' Hilarius (ladina keeles Hilarius Pictaviensis, prantsuse keeles Saint-Hilaire) oli Poitiers' piiskop ja teoloog, on kristlik pühak ja kiriku doktor. Tema mälestuspäeva tähistab katoliku kirik 13. jaanuaril.
Eluloolist.
Hilarius sündis 4. sajandi alguses Poitiers's (Pictavius Gallias, tänapäeva Prantsusmaal). Kristlaseks sai ta alles täiskasvanuna, umbes aasta 345 paiku. Kodupaiga Poitiers’i piiskopina (353–368) võitles ta ägedalt ariaanluse vastu. Tema hüüdnimi oli "Malleus Arianorum" ('ariaanide vasar'), ja 1836 välja antud kirikulugu nimetas teda õhtumaa Athanasiuseks. Oma kirjatöödega ja kirikukogudel kompromissitu esinemisega sattus ta Vana-Rooma keiser Constantinus II põlu alla ning pagendati aastateks riigi idaossa, Früügiasse.
Hilarius suri 368. aasta paiku Poitiers's. Aastal 1851 kuulutas paavst Pius IX ta kiriku doktoriks.
Teoseid.
Pagenduses olles kirjutas Hilarius oma 12-raamatulise peateose "Kolmainsusest" ("De trinitate libri XII"). Viimastel eluaastatel valmis tal rida ladinakeelseid hümne ja Piibli osade kommentaare, sh Matteuse evangeeliumi ("Commentarius in Evangelium Matthaei") ning Taaveti laulude ("Tractatus super Psalmos") kommentaarid. Teda peetakse Milano piiskopi Ambrosiuse kõrval üheks ladinakeelsele stroofilisele hümnile aluse panijaks. Hilariusele on omistatud kolm hümni, ehkki mitte vaieldamatu kindlusega.
Tanel Lepsoo

Tanel Lepsoo (sündinud 6. juunil 1970 Tartus) on eesti romanist ja tõlkija. 
Ta on Tartu Ülikooli romanistika osakonna juhataja, maailma keelte ja kultuuride instituudi (endine maailma keelte ja kultuuride kolledž) lektor ning asedirektor.
Haridus.
Ta lõpetas 1988. aastal Tartu 15. Keskkooli ning 1993. aastal Tartu Ülikooli bakalaureusekraadiga prantsuse keele ja kirjanduse alal. Magistrikraadi sai ta 1994. aastal Pariisi 3. Ülikoolist (Sorbonne-Nouvelle) teatri ja etenduskunstide alal. 2006. aastal kaitses ta Tartu Ülikoolis doktoritöö "Autorifiguuri avaldumine tänapäeva prantsuse näitekirjanduses: representatiivsest ise-subjektist efemeerse ise-subjektini".
Töökäik.
Tanel Lepsoo oli aastail 1989–2004 Tartu Descartes'i Lütseumi prantsuse keele ja kirjanduse õpetaja, 1993–1994 ja 1998–1999 Pariisi riikliku ida keelte ja kultuuride instituudi eesti keele ja kirjanduse õpetaja, 1994–2005 Tartu Ülikooli germaani-romaani filoloogia osakonna prantsuse keele ja kirjanduse õpetaja (1996–1998 ühtlasi Tartu Õpetajate Seminari prantsuse keele õpetaja). Aastatel 2006–2021 oli ta Tartu Ülikooli lektor. 
Alates 1. veebruarist 2021 on Tanel Lepsoo Tartu Ülikooli humanitaarteaduste ja kunstide valdkonna maailma keelte ja kultuuride kolledži prantsuse kirjanduse kaasprofessor.
Tõlked.
Tanel Lepsoo on tõlkinud prantsuse keelest eesti keelde peamiselt ilukirjandust.
Enn Kareda

Enn Kareda (25. september 1939 – 7. august 2016) oli eesti insener ja tehnikateadlane.
Lõpetas Tallinna Polütehnilise Instituudi automaatika erialal 1963. aastal. Diplomiprojekti teema oli "Sünkrodetektor kulumõõtjale" (sisuliselt mõõtetehnilise sünkroondetektori elektroonne sõlm elektromagnetilisel induktsioonil põhineva vedelike kulu mõõteseadme – induktsioonkulumõõtja jaoks).
Nõmme Tee Seltsi asutajaliige ja esimene esimees.
Nõmme halduskogu aseesimees (2002).
Ta oli vastu Tallinna Linnavalitsuse ja sealhulgas Nõmme Linnaosa Valitsuse Nõmme looduse suhtes väga vaenulikule plaanile ehitada Mustamäe männimetsaga kaetud kaldapealsele endise kitsarööpmelise raudtee (praeguse Kitsarööpa tee) kohale Nõmme Keskusest mööda viiv nn ümbersõidutee. Tee ehitamine liivikule ja intensiivne liiklus sellel oleksid metsa hävitanud, kuid poleks parandanud liikluse olukorda Nõmme keskuses ja Hiiul.
Koos mõttekaaslastega 1999. aastal asutatud Nõmme Tee Seltsist oli tema eesmärk säästa seda metsa ja peatada tee ehitamise plaan. Kasutades ära kohaliku omavalitsuse seadusega antud võimalust, mis andis 1% elanikkonnast (antud juhul Tallinna elanikkonnast) õiguse peatada kohaliku omavalitsuse algatus, kogusid NTS liikmed umbkaudu 4000 kodaniku allkirjad, et tee ehitamise plaan nurjata.
Ta oli üks nendest, kes tegi ettepaneku sedalaadi plaanide peatamiseks algatada Nõmme-Mustamäe maastikukaitseala moodustamine. See oli pikk protsess, mis lõppes võiduga.
Ta oli SEI projekti "Energiamajanduse Riikliku Arengukava aastani 2020 keskkonnamõju strateegiline hindamine" töörühma liige, energiamajanduse väliskulude ekspert (2007–2009).
Enn Kareda suri 7. augustil 2016 ja ta maeti 12. augustil 2016 Rahumäe kalmistule.
Ameerika Ühendriikide asepresidendi abikaasa

Ameerika Ühendriikide asepresidendi abikaasa on Ameerika Ühendriikide asepresidendi abikaasa.
Tiitli Ameerika Ühendriikide teine leedi (Second Lady of the United States, lühend SLOTUS) võttis enda kohta kasutusele Jennie Tuttle Hobart, kelle abikaasa Garret Hobart oli asepresident aastail 1897–1899, ja seda kasutatakse tagasiulatuvalt alates Abigail Adamsist, kes oli 1789–1797 ametis olnud asepresidendi (ja 1797–1801 ametis olnud presidendi) John Adamsi abikaasa. Kokku on olnud 39 teist leedit, kellest 12 on hiljem saanud ka esileediks.
Kuna asepresidendi ametikoht ei ole olnud pidevalt täidetud ja kuna asepresident on presidendist väiksema tõenäosusega abielus, on ajaloos esinenud pikemaid perioode, mil teine leedi puudus. Pikim selline periood oli aastail 1797–1813 (16 aastat).
20. jaanuarist 2021 kuni 20. jaanuarini 2025 oli ametis esimene (ja seni ainus) naissoost asepresident Kamala Harris, kelle abikaasa Doug Emhoffi kohta kasutati nimetust "second gentleman of the United States".
Kilju

Kilju on traditsiooniline soome suhkruvein, mida valmistatakse peamiselt pärmist, veest ja suhkrust.
Kilju valmistamine ainult pärmist, veest ja suhkrust ei olnud Soomes enne 2018. aasta märtsi seadusega lubatud, seetõttu (ja ka maitsestamise eesmärgil) lisati teravilja, kartulit, puuvilju või marju, et jook kvalifitseeruks veini või õllena.
Kilju alkoholisisaldus on tavaliselt 15–17%.
Ando Rannu

Ando Rannu (28. september 1914 Riia – 5. märts 2003) oli eesti dirigent ja puhkpillimängija.
Teise maailmasõja aastatel mängis ta Eesti NSV Riiklike Kunstiansamblite Džässorkestris saksofoni. Pärast sõda mängis Eesti NSV Riikliku Filharmoonia džässorkestris, Eesti NSV Riikliku Filharmoonia puhkpilliorkestris ja Eesti NSV Siseministeeriumi puhkpilliorkestris.
1952. aastal lõpetas ta Tallinna Muusikakooli oboe erialal Hartvig Juksari õpilasena.
Aastatel 1958–1983 oli ta Tartu kultuurihoone puhkpilliorkestri dirigent.
Ta oli ka Riikliku Akadeemilise Teatri Vanemuine orkestrant ja oboe rühma kontsertmeister.
Ta on maetud Tartu Maarja kalmistule.
Benjamín Acevali piiskopkond

Benjamín Acevali piiskopkond ("Dioecesis Beniaminacevalensis") on katoliku piiskopkond, mille keskus asub Benjamín Acevali linnas Paraguays.
Piiskopkonna asutas Johannes Paulus II 28. juunil 1980. Benjamín Aceval, kes on jäädvustamist leidnud linna ja piiskopkonna nimes, oli Paraguay diplomaat ja poliitik (elas 1845–1900).
Benjamín Acevali piiskopid:
Jevgeni Novikov

Jevgeni Novikov on mitme tuntud inimese nimi:
Russell Schweickart

Russell Louis "Rusty" Schweickart (sündinus 25. oktoobril 1935) on Ameerika Ühendriikide endine aerokosmose insener, õhuväelane ja NASA astronaut.
Schweickart valiti astronaudiks 1963. aastal ja tema ainsaks missiooniks jäi 1969. aastal toimunud Apollo 9, kus katsetati ka Apollo kuumoodulit. Missioonil katsetas ta ka skafandrit, mida hiljem kasutasid Kuul kõndinud astronaudid. Hiljem määrati ta Skylabi esimese meeskonna varukomandöriks ja vastutas jaama parandamiseks vajalike tehnoloogiate ja protseduuride arenduse eest.
Schweickart lahkus NASAst 1977. aastal ja oli kaks aastat California kuberneri teadus- ja tehnoloogianõunik, misjärel asus ta tööle California Energiakomisjoni, kus töötas viis aastat. Ta on Kosmoseavastajate Assotsiatsiooni ja B612 Fondi kaasasutaja.
Hilarius (täpsustus)

Hilarius on ladina mehenimi, mis tähendab rõõmsat või õnnelikku (ladina omadussõnast "hilaris" 'rõõmus, õnnelik', mis omakorda pärineb kreeka sõnast ἵλαος "hilaos"). Nime naisvorm on Hilaria.
Hilariusest tulenevad prantsuse nimi "Hilaire", inglise nimed "Hilary" ja "Hillary", itaalia ja hispaania mehenimi "Ilario" ja naisenimi "Ilaria", kõmri "Ilar" ja "Eleri", samuti haruldasemad vormid nagu "Ilariana", "Ylariana", "Hillaria", "Hillery" jts. Eesti nimed "Illar" ja "Hillar" võivad tulla nii ladina nimest kui ka selle kreeka vastest "Ilarion" või "Hilarion", mis on meile jõudnud vene keele ja õigeusu traditsiooni kaudu.
Hilary

Hilary või Hillary on inglise nimi, mis tuleneb ladina nimest Hilarius.
Nime kasutatakse nii sooneutraalse eesnimena kui ka perekonnanimena, selle variantide seas on ka "Hillarie", "Hillery" jms.
Oktaav (liturgia)

Oktaav on kristlikus kirikukalendris suuremale usupühale järgnev kaheksapäevane periood või selle viimane päev. Oktaave või nendele analoogseid pühi on peetud või peetakse peamiselt katoliku ja õigeusu kirikus ning idakirikutes.
Varem oli kombeks jätkata suurte usupühade nagu jõulude ja kolmekuningapäeva järel pühitsemist kaheksa päeva vältel, uuemal ajal on see tava ja termini "oktaav" tähendus aga taandunud viimasele, kaheksandale päevale, mida tähistatakse jumalateenistusega.
Oktaavide pühitsemine juurutati Vana-Roomas keiser Constantinus I ajal ning arenes seejärel pikkamisi. 8. sajandiks olid kujunenud liturgilised oktaavid mitte üksnes lihavõtete, nelipühade ja jõulude, vaid ka kolmekuningapäeva ning kiriku sissepühitsemise päeva jätkuks. 7. sajandist hakkasid oktaavid lisanduma ka pühakute mälestuspäevadele, millest vanimad olid peeterpaulipäev, lauritsapäev ja agnesepäev. 12. sajandiks oli sellest saanud üleüldine tava, konkreetsete tähistatavate oktaavide valik sõltus aga piirkonnast ja ordust. 1568. aastal kahandas paavst Pius V oktaavide arvu. Oktaavide pühitsemist on reeglistanud ka paavstid Leo XIII ja Pius X, kärpeid jätkasid Pius XII ja Paulus VI. 20. sajandi esimesel poolel sisaldas katoliku kalender 18 oktaavi, mis jaotusid 1.-3. järku "privilegeeritud oktaavideks", tavalisteks oktaavideks ja lihtoktaavideks. Tänapäeval on katoliku kirikukalendris ametlikult täiemahulistena säilinud vaid jõulude ja lihavõtete oktaavid; viimasena tühistati 1969. aastal kolmekuningapäeva oktaav.
Kreeka traditsioonis nimetatakse suure usupüha järgset 8. päeva apodoosiseks (απόδοσης) ehk "tagasipöördumiseks". Vene traditsioonis on kaheksapäevase perioodi vasteks "попразднество" ja viimast päeva nimetatakse "отдание праздника".
Berezivka (täpsustus)

Berezivka on mitme asula nimi:
Bohdanivka

Bohdanivka on mitme asula nimi:
Hartvig Juksar

Hartvig Juksar (31. oktoober 1910 – 19. märts 1985) oli eesti oboemängija ja muusikapedagoog.
1930. aastal lõpetas ta Tallinna Linna Poeglaste Humanitaargümnaasiumi. Aastatel 1927–1932 õppis Tallinna Konservatooriumis oboed Mihhail Prokofjevi klassis. 1940. aastal lõpetas Tartu Ülikooli õigusteaduskonna. Ta oli korporatsiooni Sakala liige.
Aastatel 1932–1944 oli ta Vanemuise teatri orkestrant, 1944–1970 Estonia teatri orkestri oboerühma kontsertmeister. 1944–1978 oli ta Tallinna Riikliku Konservatooriumi ja 1944–1981 Tallinna Muusikakooli oboe eriala õppejõud. Tema õpilasi on Voldemar Rohtla, Hudo Kaljulaid, Viido Viires, Heldur Värv, Jaak Maasik, Teet Põder, Arvo Purga, Viljar Jõe, Toivo Lillepõld ja Ando Rannu.
Ta on maetud Tallinna Metsakalmistule.
Bradley (eesnimi)

Bradley on mehenimi.
Bradley asemel või hüüdnimena kasutatakse tihti nime Brad.
Justo Abaunza

Justo Abaunza y Muñoz de Avilés (15. märts 1778 Nicoya – 1872 El Salvador) oli Nicaragua poliitik ja jurist, aastal 1851 kahel korral Nicaragua ülemdirektori kohusetäitja.
Justo Abaunzo sündis tänapäeva Costa Rica territooriumil Nicoyas. Toona kuulus see Carlos III administratiivreformi tagajärjel ühe provintsina Nicaragua koosseisu. Abaunzast sai selle provintsi kuberner, kes aastal 1804 määrati uuele ametikohale Leónis. Ajaloolase José Dolores Gámez Guzmáni uuringute kohaselt olid Silvestre Selva võimuletuleku taga Justo Abaunza ja Fulgencio Vega. Nad varustasid Selva toetajaid 1000 musketi, 200 vintpüssi ja 200 vaadi püssirohuga. Hiljem sai temast parlamendiliige, kes kuulus konservatiivide hulka.
4. aprillist 7. juunini 1850 täitis ta Norberto Ramíreze asemel riigipea kohustusi. Kuna riigipeaks valitud José Laureano Pineda Ugarte ei saanud kohe ametisse astuda, siis andis ametist lahkuv ülemdirektor Ramírez 1. aprillil 1851 võimu üle Abaunzale. 4. augustil korraldas kindral José Trinidad Muñoz Fernández koos Pablo Buitrago y Benaventega riigis sõjaväelise putši, mille tagajärjel Pineda pages Hondurasesse. Leóni "cabildo" seadis seepeale koos Nicaragua parlamendiga riigipea ametisse Justo Abaunza kui laialt tuntud ja hea käitumisega isiku, kel aga puudusid vastava ameti pidamiseks ambitsioonid ja kes seetõttu pidas end riigipea kohusetäitjaks. Ülemdirektoriks kuulutas end ka Hondurasesse pagenud Pineda ja lisaks veel José Francisco del Montenegro Granadas.
Hondurase president Juan Lindo asus Pinedad toetama ja see naasis Hondurase vägede toetusel Nicaraguasse, asudes Leóni piirama. Linn kapituleerus tingimusel, et Pineda annab Abaunzale amnestia, ent selle otsuse tühistas Nicaragua parlament, leides, et Justo Abaunzal on parlamendiliikmena saadikupuutumatus. Abaunza otsustas seejärel suunduda El Salvadori, kus tal olid ees sõbrad, sealhulgas varem riigi ülemdirektoriks olnud Norberto Ramírez. Francisco Castellón Sanabria arvates oli nende intriigide taga San Salvadori piiskop José Jorge Viteri y Ungo.
Oktoobris 1872 jutustas San Miguelis elav Abaunza Nicaragua ajaloolasele José Dolores Gámez Guzmánile oma eluloo.
Justo Abaunza abikaasa oli Manuela Herdocia Baca.
José Francisco del Montenegro

José Francisco del Montenegro (1800 – 11. august 1851) oli Nicaragua poliitik, aastal 1851 Nicaragua ülemdirektori kohusetäitja.
José Francisco del Montenegro oli poliitilistelt vaadetelt konservatiiv. Aastal 1845 sai temast José León Sandovali valitsuskabinetis välisminister.
4. augustil 1851 korraldas kindral José Trinidad Muñoz Fernández koos Pablo Buitrago y Benaventega riigis sõjaväelise putši, mille tagajärjel riigipea José Laureano Pineda Ugarte pages Hondurasesse. Granadas seati seepeale riigipea ametisse José Francisco del Montenegro, kes aga peagi peale ametiastumist suri. Ülemdirektoriks kuulutasid end ka Hondurasesse pagenud Pineda ja lisaks veel Justo Abaunzo Leónis. Francisco Castellón Sanabria arvamuse kohaselt oli nende intriigide taga San Salvadori piiskop José Jorge Viteri y Ungo.
José de Jesús Alfaro

José de Jesús Alfaro (1800–1855) oli Nicaragua poliitik, aastal 1851 Nicaragua ülemdirektori kohusetäitja.
José de Jesús Alfaro oli poliitilistelt vaadetelt konservatiiv. 4. augustil 1851 korraldas kindral José Trinidad Muñoz Fernández koos Pablo Buitrago y Benaventega riigis sõjaväelise putši, mille tagajärjel riigipea José Laureano Pineda Ugarte pages Hondurasesse. Granadas seati seepeale riigipea ametisse José Francisco del Montenegro, kes aga peagi pärast ametisse astumist suri ja tema asemele asus José de Jesús Alfaro. Ülemdirektoriks kuulutasid end ka Hondurasesse pagenud Pineda ja ka Justo Abaunza Leónis. 
Hondurase president Juan Lindo asus Pinedad toetama ja see naasis Hondurase vägede toetusel Nicaraguasse, võttes võimu üle nii Abaunzalt kui ka Alfarolt. Mõnda aega oli ta siiski võimul koos Granada fraktsiooni juhi Fulgencio Vegaga. Francisco Castellón Sanabria arvates oli nende intriigide taga San Salvadori piiskop José Jorge Viteri y Ungo.
Tõnu Hagelberg

Tõnu Hagelberg (19. märts 1952 – 27. august 2002) oli eesti arhitektuuri-, tööstus- ja tehnikaajaloolane ning ajakirjanik.
Ta lõpetas 1976. aastal Tartu Riikliku Ülikooli kunstiajaloolasena, kaitstes diplomitöö "Eesti Kujutavate Kunstnikkude Keskühing 1922–1940".
Ta töötas ajaloolasena Kultuurimälestiste Riiklikus Projekteerimise Instituudis (KRPI) ja instituudis Eesti Ehitusmälestised. Hiljem töötas ajakirjanikuna Maalehes ja ajakirjas Luup.
Looming.
Eesti tööstus- ja tehnikamälestiste inventeerimine.
Hagelberg koos KRPI ehitusinseneri Toivo Erilti ja tehniku Heiki Sameliga alustas 1984. aastal Vabariikliku Arhitektuurimälestiste Kaitse Inspektsiooni (VAMKI) tellimusel Eesti NSV tehnikamälestiste inventeerimist. Selle eesmärk oli tähistada 1986. aastal saabuvat Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI) 50. aastapäeva. Uuringute esialgsed tulemused koostati juba 1984. aastal:
Edaspidi vormistati need köidetena tollaste rajoonide kaupa:
Erilt, Hagelberg ja fotograaf Olev Kõll tegid TPI tellimisel aastatel 1985–1986 nelja olulise ehitise (Tallinna vesilennukite angaar, Tallinna laululava, Tallinna Kadrioru staadioni tribüün ja Kasari raudbetoonsild) põhjalikuma lisainventeerimise:
Hagelberg kirjutas nende uurimisest ka eraldi ülevaate. Need ehitised võetigi 1988. aasta lõpus riikliku kaitse alla., põhinedes Erilti ja Hagelbergi suurel tööl.
Inventeerimise põhjal tehtud artikleid.
Tehnikamälestiste inventeerimise põhjal avaldas Hagelberg ajakirja Tehnika ja Tootmine esikaane siseküljel aastatel 1988–1992 artiklisarja tööstus- ja tehnikamälestistest üldiselt ning ülevaateid mälestistest Rapla, Viljandi, Pärnu ja Valga rajoonis (maakonnas) ning üksikehitiste (Jausa vesiveski Hiiumaal, Leineperi rauasulatusahi, Raasiku raudteejaam, Kose veski Harjumaal, Ellamaa elektrijaam, Hiiu-Kärdla kalevivabrik jm) kohta.
Muraste piirivalvekool

Muraste piirivalvekool oli kool Harju maakonnas Muraste külas. 
Kool asutati 9. märtsil 1992 Tallinnas nimega "Piirivalvekool". 2002. aastal korraldati Piirivalvekool ümber ja see kolis Muraste külla. Kool nimetati ümber Muraste piirivalvekooliks.
2007. aastal liideti Muraste piirivalvekooliga Neeme piirivalvekoerte kool.
Neeme piirivalvekoerte kool

Neeme piirivalvekoerte kool oli 1998–2007 tegutsenud kool Harju maakonnas Jõelähtme vallas Neeme külas. 
Kool oli Piirivalveameti alluvuses. Koolis õpetati välja piirivalvekoeri. 2007. aastal liideti see kool Muraste piirivalvekooliga.
Šura-Bura seadused

Šura-Bura seadused on programmeerimises täheldatud seaduspärad, mis on nime saanud Moskva Ülikooli professori Mihhail Romanovitš Šura-Bura järgi.
Seadusi on kolm:
Esimesed kaks Šura-Bura seadust tähendavad seda, et iga arvutust on võimalik teostada kas keerukamalt või lihtsamalt kui iga olemasolev algoritm seda võimaldab.