tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Bud Grace

Bud Grace ehk Bo Grace (hüüdnimi Buddy Valentine; sündinud 1944) on USA koomiksiautor, kes on loonud koomiksisarja "Ernie", hilisema nimega "Piraaja Klubi". Grace võitis "Ernie" koomiksiga 1993. aastal ka hinnatud "National Cartoonists Society" auhinna.
Bud Grace omandas 1971. aastal Florida osariigi ülikoolis füüsika alal doktorikraadi. 
Ta alustas joonistamist 1979. aastal ning koomiksidebüüdi tegi 1987. aastal. 
Isiklikku.
Grace elab Virginias koos oma abikaasa Lorraine'iga. Neil on poeg Allen.
Lavassaare valla vapp

Lavassaare valla vapp on Pärnu maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Lavassaare valla vapp.
Vapp kinnitati Eesti Vabariigi Riigikantselei riigisümboolika osakonna poolt 14. mail 2004 ning oli kasutusel 20. oktoobrini 2013, kui Lavassaare vald ühines Audru vallaga. Uue valla nineks sai Audru vald ning kasutusele jäi Audru valla vapp. Lavassaare valla vapp anti hoiule Lavassaare Külaseltsile.
Lavassaare valla vapi autor on Priit Herodes.
Vapi kirjeldus.
Lavassaare valla vapi rohelisel kilbil on siseäärisena kuldne ehisnöör, mille kaunistused koosnevad sõõrikujulistest marjadest ja lehtedest. Kilbi parempoolses ülanurgas on kuldne ruut kahe diagonaalse musta joonega. Mustad jooned langevad paremalt vasakule.
Põhjendus.
Roheline sümboliseerib loodust ja elu. Kollane ääris tähistab valda ning seda ümbritsevad lehed ja marjad valla rikkusi. Kollane ruut kahe musta diagonaalse joonega tähistab Pärnu maakonda, kohalikku turbatööstust, kitsarööpmelist raudteed ning Lavassaares asuvat raudteemuuseumi.
Sauga valla lipp

Sauga valla lipp on Pärnu maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Sauga valla lipp.
Lipp kinnitati 11. oktoobril 1996.
Lipu autor on M. Lauk.
Lipu kirjeldus.
Sauga valla lipp on ristkülikukujuline vapilipp, millel on Sauga valla vapil olevad kujutised paigutatud ülaosaga varda poole. Rohelisel kangal on vardapoolsetest nurkadest lähtuv valge teravik, milles samasuunaline roheline teravik kümne kollase viisnurkse tähega 4+3+2+1. Iga tähe üks tipp on suunatud varda poole.
Lipu normaalmõõtmed 105×165 cm ning laiuse ja pikkuse suhe 7:11.
Põhjendus.
Roheline tähistab loodust, ärassarikas märgib Sauga ja Pärnu jõe ühinemist, tähed tähistavad valla külasid.
Lipu kasutamise kord.
Kasutamiskõlbmatuks muutunud lipp kuulub hävitamisele.
Proof

"Proof" [pruuf] tähendab inglise keeles 'tõestus'. 
Seda nime kannavad mõned kunstiteosed:
Proof oli USA räppar (õieti DeShaun Holton).
Proof on ka müntide valmistamise tehnika.
Hamm

Hamm on linn Saksamaa lääneosas Nordrhein-Westfaleni liidumaal Ruhri linnastus. Asub Lippe jõe ääres.
Ajalugu.
Hamm on asutatud 1226. aastal. 1350. aastal jäi pärast katkuepideemiat ellu vaid 7 perekonda.
Teises maailmasõjas hävis pommitamiste tagajärjel 60% linnast.
Andres Adamson

Andres Adamson (sündinud 4. märtsil 1964 Kärdlas) on eesti ajaloolane, haridustegelane ja kirjastaja.
Elukäik.
Andres Adamson sündis Hiiumaal kunstnik Jaak Adamsoni perekonnas. 1991. aastal lõpetas ta Tartu Ülikooli ajaloo erialal ja 1995. aastal kaitses sama ülikooli juures magistriväitekirja "1940. aasta juunisündmuste ajaloolisest seletusest Eestis 1940–1989". 27. veebruaril 2009 kaitses Adamson doktoritöö "Hertsog Magnus ja tema "Liivimaa kuningriik"" (oponendid Enn Küng ja Margus Laidre) ning sai filosoofiadoktori kraadi ajaloo erialal. 
1987. aastast töötas Adamson ajalooõpetajana. 1994–1995 oli ta Tallinna Haabersti linnaosa haridusosakonna juhataja. 1995. aastast juhtis ta Haridustöötajate Koolituskeskust ning valmistas ette selle asutuse baasil Riikliku Eksami- ja Kvalifikatsioonikeskuse loomist.
Riikliku Eksami- ja Kvalifikatsioonikeskuse loomisel 1. jaanuaril 1997 sai Andres Adamsonist selle asutuse esimene direktor. Suures osas just tema juhtimisel kujundati välja siiani Eestis toimiv riigieksamite süsteem.
1999. aastast töötas Adamson Jaan Tõnissoni Instituudi koolituskeskuse juhina, korraldades peamiselt täienduskursusi haridustöötajatele. Veel on ta töötanud haridusministri nõunikuna, ajaloo õpetamise arendusprojekti juhina Tallinna Pedagoogikaülikoolis, samas ajaloo osakonna juhatajana, õppejõuna Eesti Humanitaarinstituudis ja Tallinna Ülikoolis ning TLÜ Ajaloo Instituudi asedirektorina.
1999. aastal asutas ta koos ajaloolasest abikaasa Lea Adamsoniga kirjastuse Argo, mis on keskendunud õpikute, õppematerjalide ja ajalooraamatute väljaandmisele. Andres Adamson on tänini kirjastuse omanik ja juhatuse liige. Ühtlasi töötab õppejõuna TLÜ Ajaloo Instituudis. 
Andres Adamson oli aastatel 2005–2013 Eesti Reformierakonna liige. Varem on ta kuulunud Eesti Koonderakonda. 
Looming.
Tal on autori või koostajana ilmunud kolm monograafiat, 13 üldhariduskooli õpikut ajaloo, õiguse ja kunstiõpetuse ainetes (koos täiendatud uustrükkide ja tõlgetega), mitu õppemetoodilist abivahendit, õpetajaraamatuid ja üks romaan. Lisaks avaldanud sadakond artiklit trükiajakirjanduses ja elektrooniliselt peamiselt ajaloo ja hariduspoliitika alal.
Lippe

Lippe on jõgi Euroopas, Reini lisajõgi. Jõe pikkus on 255 km ja valgla 4881,8 km². Keskjooksul Hammi lähedal on jõe vooluhulk 23 m³/s.
Lippe algab Bad Lippspringe linna lähedalt 134 meetri kõrguselt üle merepinna ja kannab nime Alme kuni ühinemiseni Paderiga. Tema suurimad lisajõed on lähtest suudme poole Pader, Heder, Glenne, Ahse, Seseke ja Stever. Ahse ja Seseke on vasakpoolsed, teised parempoolsed lisajõed. Reini suubub ta Weseli linnas 20 meetrit üle merepinna.
Lippe ääres asuvad lähtest suudme poole Paderborn, Lippstadt, Hamm, Waltrop, Marl ja Wesel, samuti hulk väiksemaid asulaid.
Lippe voolab läbi tööstuspiirkonna. Tema sängi on korduvalt muudetud ja seetõttu oli jõe ökoloogiline seisund kohutav. Tänapäeval tehakse pingutusi jõe fauna taastamiseks.
Lippel sõitsid laevadega juba vanad roomlased. 1826 avati Lippel laevaliin. Lippstadtist Hammini nägi sõiduplaan ette 1 päeva, sealt Weselini veel 4, kokku 5. Laevaliin suleti, kui raudteeliiklus kiiremaks ja odavamaks sai.
Christian III

"See lehekülg räägib Taani kuningast, teiste samanimeliste valitsejate kohta vaata: Christian III (täpsustus)"
Christian III (eestipäraselt ka Kristian III; 12. august 1503 – 1. jaanuar 1559) oli Taani kuningas 1534–1559 ja Norra kuningas 1537–1559. 
Christian III oli Taani ja Norra kuninga (1523–1533) Frederik I poeg ja Taani ja Norra kuninga (1559–1588) Frederik II ning hertsog Magnuse isa.
Krahvivaenus.
, "Christoph von Oldenburg"
Christian III ajal oli elus ka tema onupoeg, ning Taani, Norra (1513–1523) ja Rootsi Rootsi kuningas (1520–1521) Christian II, kes oli mõni aasta enne esimese võimuletulekut püüdnud oma võimu taastada. Seetõttu jättis ka Christian oma isa kombel vana kuninga vangi. Too suri mõni päev pärast Christian III surma.
1544. aastal jagati Schleswig-Holstein kuningas Christian III ning tema poolvendade Schleswig-Holstein-Haderslebeni hertsogi (1544–1580) Hansu ja Schleswig-Holstein-Gottorpi hertsog (1544–1586) Adolfi vahel. 1580. aastal Hans suri meessoost järglasteta ja aastal 1581 jaotati tema hertsogkond kuningas Frederik II ja Adolfi vahel.
Christian III ja Liivimaa.
Christian III oli seotud ka Eestiga, kuna Liivi sõja alguses pöördusid mitmed Vana-Liivimaa võimukandjad, sealhulgas ordumeister Wilhelm Fürstenberg, abipalvetega tema poole. Vana kuningas oli ettevaatlik midagi lubama, kuid 1558. aasta augustis püüdis Christoph von Münchhausen (Saare-Lääne ja Kuramaa piiskopi Johann V von Münchhauseni vend) isikliku kasu huvides Tallinna Taanile maha mängida. Asi kukkus läbi, kuna Christian polnud huvitatud oma riigi kahtlasesse afääri ja Moskooviaga konfrontatsiooni kiskumisest. Samuti otsustas ta loobuda piiskop Johann von Münchhauseni müügitehingust, millega Saare-Lääne piiskopkond ja Kuramaa oleks läinud Taanile, otsesemalt tema teisele pojale Magnusele. Kuid enne, kui ta sellest piiskopile teatada jõudis, kuningas suri. Uus kuningas, Frederik II, võttis pakkumise aga vastu ning segas Taani Liivi sõtta.
Tocantinsi osariik

Tocantins osariik on Brasiilia osariik, 1. järgu haldusüksus Põhjapiirkonnas.
Osariik on moodustatud 1988. aastal Goiási osariigi põhjaosast. Osariik on nime saanud Tocantinsi jõe järgi, mis voolab läbi osariigi lõunast põhja.
Rahvastik.
Pealinn ja suurim linn on Palmas (hinnanguline elanike arv 1.7.2005: 208 165).
Teised suuremad linnad on:
Gewürztraminer

"Gewürtztraminer" [gev'ürtstram'iiner] (IPA: [ɡɛʼvyːʀtstʀamiːneʀ]) on vähehappeline tumeroosade marjadega mutatsioon Itaaliast pärinevast viinamarjasordist Tramini.
Peamiselt kasvatatakse "Gewürtztraminerit" Prantsusmaal, Alsace'i piirkonnas ja Saksamaal.
Veini omadused.
See on viinamarjasort, millest valmistatud vein on kõige täidlasem valgete veinide hulgas. Veini aroom on väga parfüümne, selles on tunda mitmesuguste eksootiliste troopiliste puuviljade lõhna. Suure täidluse ja madala happesuse tõttu sobib neile, kes ei armasta kuivi veine nende happesuse tõttu.
Oberhausen

Oberhausen on linn Saksamaa lääneosas Nordrhein-Westfaleni liidumaal Ruhri linnastus. Oberhauseni naaberlinnad on Bottrop, Duisburg, Mülheim ja Essen.
Ajalugu.
Oberhausen on moodustatud 1862. aastal ja sai linnaõigused 1874. aastal.
Mülheim

Mülheim (ka Mülheim Ruhri ääres, saksa "Mülheim an der Ruhr") on linn Saksamaa lääneosas Nordrhein-Westfaleni liidumaal Ruhri linnastus. Asub Ruhri jõe ääres, Düsseldorfist 20 km põhja pool.
Ajalugu.
Asula tekkis umbes 900. aastal ehitatud Broichi linnuse juurde. Asulat ("Mulinheim") on esmamainitud 1093. aastal. 1806. aastal vallutasid linna Prantsuse väed. Linnaõigused sai Mülheim 1808. aastal. 1815. aastal läks linn Preisimaa koosseisu. 1871. aastal asutas August Thyssen linnas ettevõtte Thyssen (tänapäeval ThyssenKrupp), millest sai Euroopa suurim söetööstuse- ja metallurgiaettevõte.
Ruhr

Ruhr on jõgi Saksamaal. Jõe pikkus on 217 km ja valgala 4485 km². Ruhri ääres asub Ruhri linnastu.
Ruhr saab alguse Rothaargebirgest ja voolab peamiselt idast läände. Suubub Reini Duisburgi linnas.
Suuremad lisajõed on Hille, Neger, Gierskoppbach, Elpe, Valme, Nierbach, Henne, Gebke, Wenne, Wanne, Röhr, Möhne, Hönne, Baarbach, Elsebach, Lenne, Volme, Ölbach ja Deilbach.
Ruhri äärde jäävad suurematest linnadest Meschede, Arnsberg, Dortmund, Hagen, Bochum, Essen, Mülheim, Oberhausen ja Duisburg.
Herne

Herne on linn Saksamaa lääneosas Nordrhein-Westfaleni liidumaal Ruhri linnastus. Asub Bochumist põhjas ja 16 km Dortmundist läänes Reini-Herne kanali ääres.
Rahvastik.
Elanike arv aastati:
Majandus.
Aastatel 1856–1978 olid linnas suured söekaevandused.
Hernes toodetakse mäetööstusseadmeid jm masinaid, katlaid ja torusid ning klaasi. On ka elektroonika-, keemia- ja tekstiilitööstusettevõtteid.
Endises Wanne-Eickelis on suur ümberlaadimisraudteejaam.
Hernes on 41-kraadine kuumaveeallikas, mille veega ravitakse reumaatilisi ja hingamisteede haigusi. 
Ajalugu.
Hernet on esmamainitud juba 880. aasta paiku ("haranni"). Herne oli väike küla 19. sajandini.
Linnaõigused sai 1897. aastal. 
1975. aastal liideti Hernega Wanne-Eickeli linn.
Vaatamisväärsused.
Ühes linna parkidest on Strünkede loss (16.–17. sajand) 1747. aastast pärineva lossikabeli ning 1725. aastast pärit oranžeriiga. Lossis on Emschertalmuseum.
Augustis toimub suur rahvapidu Cranzer Kirmes, mida igal aastal külastab umbes 4 miljonit inimest.
Kirjanik

Kirjanik on isik, kes kirjutab ilukirjandust ehk belletristikat. Ehkki teistes keeltes võidakse sarnaseid sõnu kasutada ka isikute kohta, kes kirjutavad tarbekirjandust, publitsistikat või muid tekste (nt inglise "writer"), ei kutsuta neid eesti keeles kirjanikeks. Neid hõlmab lähedase tähendusega termin "literaat", samuti vanapärane "kirjamees".
Kirjaniku mõiste.
Kirjanik ei pea kirjutama tingimata proosat. Kuigi tavaliselt nimetatakse eesti keeles luule kirjutajaid luuletajateks ja draama kirjutajaid näitekirjanikeks (või draamakirjanikeks), kuuluvad nemadki kirjanike hulka. Kirjanikku, kes kirjutab proosat, nimetatakse proosakirjanikuks ehk prosaistiks.
Kuigi ilukirjandus on kunstiliik nagu ka filmikunst, teater, muusika või arhitektuur, ei nimetata kirjanikke eesti keeles enamasti kunstnikeks (neid on küll vahel nimetatud sõnakunstnikeks, kuigi tavaliselt peetakse sõnakunstnikeks etlejaid ehk deklamaatoreid).
Ehkki sõna "kirjanik" esineb ka sellistes liitsõnades nagu "ajakirjanik" ja "reklaamikirjanik", ei peeta ajakirjanikke ega "reklaamikirjanikke" kirjanikeks.
Kirjanik kui elukutse.
Traditsiooniliselt eristatakse kutselisi ja harrastuskirjanikke. Piir nende vahel on hägus. Kutselise kirjaniku ligikaudsed tunnused on kuulumine kirjanike kutseühendusse ja elatumine tööst kirjanikuna, ent on tunnustatud kirjanikke, kes ei kuulu kirjandusorganisatsioonidesse. Ka on Eestis raamatuturu väiksuse tõttu vähe neid, kes ainuüksi ilukirjandusega elatist suudaks teenida.
Eesti suurim ja tuntuim kirjanike kutseühendus on Eesti Kirjanike Liit, kuhu kuuluvad ka kirjanduskriitikud ja tõlkijad. On teisi organisatsioone, mis püüavad pakkuda sellele alternatiivi, näiteks Sõltumatu Ametiühing Kirjanike Kodu. Noortekirjanikke koondab Eesti Noortekirjanduse Ühing, kuhu on oodatud ka teised noortekirjanduse huvilised. Mõnes riigis toimivad kutseorganisatsioonid ametiühingutena ning vahendavad oma liikmetele riiklikku tervisekindlustust; Eesti Kirjanike Liit seda ei tee. Kirjanikke koondas ka 1871–1893 Tartus tegutsenud Eesti Kirjameeste Selts.
Rahvusvahelised kirjanike organisatsioonid, näiteks PEN-klubi, ei piirdu tihti kirjanikega eesti mõistes, vaid hõlmavad ka tarbekirjanduse ja publitsistika autoreid. Samuti leidub Nobeli kirjandusauhinna laureaate, kelle teoste hulka ei kuulu ilukirjandus – nii pälvis Winston Churchill 1953. aastal Nobeli auhinna "oma meisterlike ajalooliste ja biograafiliste kirjelduste ning suurepärase kõnekunsti eest inimlike väärtuste kaitsel".
Hagen

Hagen on linn Saksamaa lääneosas Nordrhein-Westfaleni liidumaal Ruhri linnastus. Asub Ruhri, Volme, Lenne ja Ennepe jõe ääres.
Ajalugu.
Hageni küla on esmamainitud 775. aastal. 1724. aastal hävis suurem osa külast tulekahjus. Hagen sai linnaõigused 1746. aastal. 
Hagen on tähtis raudteede sõlmpunkt.
Jaan Tätte

 
Jaan Tätte (sündinud 24. märtsil 1964 Viljandis) on eesti näitekirjanik, näitleja ja laulja.
Elukäik.
Jaan Tätte on lõpetanud 1982. aastal Viljandi 1. Keskkooli ning õppinud aastatel 1982–1984 Tartu Riiklikus Ülikoolis bioloogiat ja 1985–1986 Tallinna Pedagoogilises Instituudis kultuurharidustööd (näitejuhtimist). 1990. aastal lõpetas ta Tallinna Konservatooriumi lavakunstikateedri (XIV lend).
Aastatel 1990–2003 töötas Tätte Tallinna Linnateatris näitlejana ja 2003–2007 näitekirjanikuna. Aastatel 1988–1991 näitles ta ka Pirgu Arenduskeskuse näitetrupis.
2008. aasta mais sai Tättest Vilsandi saarevaht.
Aastatel 2010–2012 osalesid Jaan Tätte ja Marko Matvere katamaraani Nordea põhimeeskonna liikmetena ümbermaailmareisil, mis kestis kokku 626 päeva. Seilati Euroopast Atlandi ookeanile, Kariibi merel, Vaiksel ookeanil, Okeaanias, India ookeanil, Vahemerel, kokku läbiti 33 000 meremiili.
Tätte on menukas näitekirjanik: tema näidendeid on mängitud Inglismaal, Prantsusmaal, Saksamaal, Hispaanias, Luksemburgis, Rootsis, Soomes, Lätis, Leedus, Armeenias, Venemaal jm.
Tema rikkaliku laululoomingu hulka kuulub "Tuulevaiksel ööl", mis oli Eesti 2009. aasta üldtantsupeo "Meri" tunnuslaul. 2016. aastal valiti see eestlaste lemmikmerelauluks ja 2021. aastal Eesti vabadusaja parimaks lauluks (esikoht raadio Elmar edetabelis "Taasiseseisvunud Eesti 100 parimat laulu").
Isiklikku.
Jaan Tätte on sündinud velsker Jaan Tätte peres.
Ta on abielus Margit Tättega. Neil on pojad Jaan Tätte juunior (muusikunimega Meisterjaan) ja Kunter Tätte.
Alates 2007. aastast elab Jaan Tätte Vilsandi saarel.
Black Sabbath

Black Sabbath on Suurbritanniast Birminghamist pärit "heavy metal"'i ansambel, mis alustas tegevust 1969. aastal. Bändi peetakse tavaliselt "heavy metal"'i kui stiili üheks algatajaks.
Bändi nimevaliku põhjustas liikmete huvi musta maagia ja okultismi vastu. Otseselt oli see ilmselt inspireeritud 1963. aasta filmist "Black Sabbath". Enne, kui bändi nimeks sai Black Sabbath, kandis see lühikest aega (1968–1969) ka nimesid Polka Tulk Blues Band ja Earth.
Black Sabbath oli esimesi bände, mis tõi rokkmuusikasse sünged, surma ja maagiaga seotud teemad ning mängis sellega olulist osa "heavy metal"'i stiili väljakujunemisel. Sellest võtsid eeskuju mitmed praegugi tuntud bändid, rääkimata kümnetest vähem tuntutest, ka Eesti bänd Must Missa võttis oma nime ilmselt just Black Sabbathi järgi. 
Lisaks Black Sabbathile loetakse "heavy metal"'i stiili loojaks ka Led Zeppelini, kelle teise albumi "Led Zeppelin II" esimest lugu "Whole Lotta Love" peetakse lausa "heavy metal"'i hümniks.
Black Sabbathi alustalaks ja hingeks oli soolokitarrist Tony Iommi. Bändi kaubamärgiks sai pärast nendega liitumist laulja Ozzy Osbourne, kelle ainulaadne metalse kõlaga monotoonne hääl on olnud Black Sabbathi eduloo aluseks läbi aastakümnete. Black Sabbath saavutas laialdasema tuntuse 1970. aastal, mil ilmus nende teine LP "Paranoid", millelt said laiemalt tuntuks nimilugu "Paranoid", esimene lugu "War Pigs", mis kajastas tollal Vietnami sõja vastast protesti, ja "Iron Man".
Läbi nelja aastakümne jätkunud koosseisu muudatused on olnud tunnistajaks Ozzy Osbourne'i ja tema järglaste – Ronnie James Dio ja Tony Martini – tulemistele, minemistele ja naasmistele (rääkimata Deep Purple'i ekslauljast Ian Gillanist ja Glenn Hughesist, kes mõlemad pidasid vastu ühe albumi jagu (David Donato, Ray Gillen ja Dave Walker ei suutnud sedagi). Black Sabbathi koosseisus on läbi aegade mänginud ja laulnud mitu kuulsust nagu juba mainitud Ronnie James Dio (vokaal) ja Ian Gillan (vokaal), lisaks veel Cozy Powell (trummid), Glen Hughes (vokaal, bass) ja paljud teised. Kuulsaim on aga algne koosseis. 
Aastal 2019 pälvis ansambel Grammy elutööauhinna.
Kirk Hammett

Kirk Lee Hammett (sündinud 18. novembril 1962) on USA "heavy metal"'i bändi Metallica juhtkitarrist. Teda peetakse sageli üheks maailma parimaks "metal"-kitarristiks. 
Metallicas on Hammett alates 1983. aastast, kui ta vahetas välja bändi senise kitarristi, alkoholismi käes vaevelnud Dave Mustaine'i.
Jason Newsted

Jason Curtis Newsted (sündinud 4. märtsil 1963) on USA muusik, basskitarrist. Ta on peamiselt tuntud "heavy-metal"-bändi Metallica endise liikmena. Praegu on ta ansamblis Voivod. Enne Metallicasse tulekut kuulus ta bändi Flotsam and Jetsam, Metallicaga liitus ta pärast eelmise bassimängija Cliff Burtoni hukkumist ja mängis seal aastatel 1986–2001.
Salma Hayek

Salma Hayek Pinault (sünninimi Salma Valgarma Hayek Jiménez ; sündinud 2. septembril 1966 Coatzacoalcoses) on Mehhiko filminäitleja.
Üks tema tuntumaid rolle on Frida Kahlo 2002. aasta filmis "Frida".
Ta abiellus 14. veebruaril 2009 François-Henri Pinault'ga.
Urmas Lennuk

Urmas Lennuk (sündinud 16. oktoobril 1971) on eesti näitekirjanik ja dramaturg.
Ta lõpetas 1990. aastal Tamsalu Keskkooli. Aastatel 1992–1993 õppis Tallinna Pedagoogilises Instituudis eesti keelt ja kirjandust ning 1996–2000 Eesti Muusikaakadeemia Kõrgemas Lavakunstikoolis lavastaja erialal (19.lend).
Ta on töötanud Tamsalu Kultuurimaja kunstilise juhina. Aastatel 1994–1995 oli ta Saue Keskkooli eesti keele ja kirjanduse õpetaja. Aastatel 2000–2011 oli ta Rakvere teatri lavastaja, kirjandusala juhataja ja seejärel näitekirjanik. Aastatel 2011–2013 oli ta Vanemuise teatri draamajuht. Aastatel 2011–2014 oli ta "Õnne 13" stsenarist. Alates 2017. aastast töötab taas Rakvere teatris lavastaja-dramaturgina.
Ta on töötanud ka Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikooli dramaturgiaõppejõuna.
Isiklikku.
Ta oli abielus Liisa Aibeliga, neil on tütar Kadi Leen Aibel. Eelmisest kooselust on poeg Mihkel.
Marlene Dietrich

Marlene Dietrich (sünninimega Marie Magdalene Dietrich; 27. detsember 1901 Berliin – 6. mai 1992 Pariis) oli Saksamaal sündinud näitleja ja laulja.
Marlene Dietrich õppis viiulit ja alustas 17-aastaselt muusikaõpinguid Weimaris ja Berliinis. Kahe aasta pärast läks ta õppima Max Reinhardti lavakunstikooli ja selle kõrval esines väikestes rollides Berliini teatrites. 1922. aastal oli tal esimene lühike osa Georg Jacoby filmis "Nii need mehed on". Produtsent Rudolf Sieber, Marlene hilisem abikaasa, valis ta varsti pärast seda väikesesse rolli režissöör John May filmis "Armastuse tragöödia". Järgmistel aastatel võis teda tihti näha filmides kõrvalosades.
1929. aastal sai Marlene ootamatult rolli, mis tegi ta üleöö kuulsaks ja pani aluse tema "femme fatale"'i, saatusliku naise kuulsusele. Selleks oli ööklubi riivatu lauljanna Lola Lola osa Josef von Sternbergi filmis "Sinine ingel". Kohe pärast selle filmi lõpetamist läks Marlene Dietrich koos Josef von Sternbergiga Hollywoodi ja saavutas tema käe all töötades maailmakuulsuse kuue filmiga: "Maroko" (1930), "Autud" (1931), "Šanghai ekspress" (1932), "Laulude laul" (1933), "Punane keisrinna" ja "Saatan on naine" (1935).
Pärast vahekorra katkestamist Josef von Sternbergiga tõid Dietrichile edu niisugused filmid nagu "Iha" (1935), Ernst Lubitschi "Ingel" (1937) ja eelkõige vesternkomöödia "Destry ratsutab jälle" (1939). Marlene Dietrich sai 1937. aastal Ameerika Ühendriikide kodakondsuse ja kritiseeris avalikult Saksamaal valitsevat natsionaalsotsialismi. Teise maailmasõja ajal esines ta maailmakuulsate filmilauludega Ameerika sõjaväelastele "camp-show"'de raames, mida korraldas 1941. aastal loodud United Service Organization.
Marlene Dietrichi edu filminäitlejana jätkus 1950. aastatel niisuguste linateostega nagu Alfred Hitchcocki "Rambipalavik" (1950), Billy Wilderi "Süüdistuse tunnistaja" (1957) ja Stanley Krameri "Nürnbergi protsess" (1961).
1960. aastatel loobus ta filmides mängimisest. Dietrich käis ringreisidel, kus esines šansoonidega, ja andis kontserte kogu maailmas. 1978. aastal võis teda näha tema viimases filmis "Kaunis gigolo, vaene gigolo" koos David Bowiega. Pärast seda elas ta avalikust elust tagasitõmbunult Pariisis. Kuulsast intervjuust Maximilian Schelliga tehti 1982. aastal dokumentaalfilm "Marlene", kus on kuulda ainult näitleja häält.
Marlene Dietrich suri 6. mail 1992. Aasta pärast avaldas tütar Maria tema elust raamatu "Meine Mutter Marlene". Režissöör Joseph Vilsmaier tegi Marlene Dietrichi elust filmi "Marlene", mis jõudis kinodesse 2000. aastal.
Marlene Dietrichi kuulsaim laul on "Lili Marleen".
Takson

Takson ehk mest on taksonoomilisse üksusesse kuuluvate organismide kogum.
Takson on taksonoomia põhimõiste ning organismide süstemaatika üksus. Põhiline taksonoomiline üksus on liik, peamised liigisisesed üksused on alamliik, teisend ehk varieteet, alamteisend ja vorm. Liigist kõrgemad üksused on perekond, sugukond, selts, klass ja hõimkond.
Taksoneiks on näiteks liik metsvint ("Fringilla coelebs"), sugukond nelgilised ("Caryophyllaceae").
Taksoneiks nimetatakse ka muldade klassifikatsiooni ühikuid.
Sõltumatud Kuningriiklased

Sõltumatud Kuningriiklased oli Eesti valimisliit, mis sai 1992. aastal VII Riigikogu valimistel 7,12% häältest ja 8 kohta.
Sõltumatud Kuningriiklased koosnesid kahest osast: erakonnast Eesti Rojalistlik Partei ja survegrupist Rojalistlik Ühendus Vaba Toome, mis parodeeris ühendust Vaba Eesti.
Enamasti on seda peetud naljaga pooleks tehtud protestiaktsiooniks, mis osutus ootamatult edukaks. Kuningriiklaste fraktsiooni kuulusid tuntud välispoliitika kommentaator Vambola Põder (suri 1993, asendusliikmeks sai Mihkel Kraav), välispoliitika kommentaator Tõnu Kõrda, ajakirjanik Ralf R. Parve, ajakirjanik Rein Kikerpill, ajakirjanik ja humorist Kirill Teiter, humorist ja luuletaja Priit Aimla, kunstnik Lembit Küüts, fraktsiooni juhtis Kalle Kulbok. 
Kuningriiklaste formaalseks loosungiks oli küll kuningriigi kehtestamine Eestis, kuid oma parlamentaarses tegevuses osalesid nad agaralt vasttaastatud Eesti Vabariigi ülesehitustöös. Nad järgisid konstruktiivse neutraliteedi põhimõtet ehk liitumata Riigikogu huvigruppidega, toetati Eesti rahvusriiklust arendavaid samme sõltumata sellest, kas need lähtusid valitsevalt koalitsioonilt või opositsioonilt. 
Kuningriiklaste protestimeelest saab kõnelda vaid juhtudel, mil koalitsiooni või opositsiooni seaduseelnõud ei vastanud kuningriiklaste vaadetele ja arusaamadele õiglusest ja rahvavõimust, sellistel juhtudel rakendati ka tavatuid aktsioone, nagu fraktsioonivahetajate löömine rändrüütliteks, nõiatrummi põristamist Riigikogu saalis enne istungit (vastukaaluna kavandatavale luterlikule ühispalvusele), jüriöö ülestõusu 650. aastapäeva tähistamist ohvritalitusega Lindamäel ja tulede süütamisega Pika Hermanni tornis, lahkuvatele Vene vägedele medali "Eestimaa vabastamise eest" annetamist, Torgu valla taastamist selle kuningriigiks kuulutamise kaudu jms. Taolised aktsioonid olid küll tõhusad, kuid jätsid kuningriiklastest kerglase mulje, mis varjutas nende tõsist tööd nii parlamendis kui ka selle komisjonides. 
 Kuningriiklased esitasid oma kandidaatide nimekirjad valimiskomisjonile viimasel hetkel, komisjon leidis suure osa kandidaatide dokumentidest pisivigu, aga aeg dokumentide parandamiseks ja uuesti esitamiseks oli juba läbi.
Monofüleetiline rühm

Monofüleetiline rühm on organismide rühm, mis koosneb viimasest ühisest eellasest ja kõikidest tema järeltulijatest. 
Monofüleetilised rühmad on näiteks imetajad ja linnud.
20. sajandil oli populaarne fülogeneetiline taksonoomia, mis eelistas monofüleetilisi taksoneid parafüleetilistele ja polüfüleetilistele. Ometi ei ole põhimõtteliselt võimalik jaotada põlvnemispuud rühmadeks nii, et kõik rühmad oleksid monofüleetilised: osa on seejuures kindlasti parafüleetilised või polüfüleetilised.
Fülogenees

Fülogenees ehk põlvnemiskäik on mingi organismide rühma evolutsiooniline päritolu. Fülogeneesi uurivat teadusharu nimetatakse fülogeeniaks. Selle tulemusi kasutab fülogeneetiline süstemaatika.
Wolquin

Wolquin ("Volquin", "Folkvin", "Volkewin", "Wolguinus", "Wolgulin", "Volkwin"; suri 22. septembril 1236) oli Mõõgavendade ordu teine ordumeister (1209–1236), kes juhtis ordut ristisõjas eestlaste ja teiste ümberkaudsete paganarahvastega. Ta oli piiskop Alberti usaldusalune.
Wolquini on peetud ka Naumburgi krahvisuguvõsasse kuuluvaks (Volkwin von Naumburg), sellisel juhul peetakse tema isaks Naumburgi krahvi Volkwinit ja tema pärutolukohaks Naumburgi Kasseli lähedal Põhja-Hessenis. Tema oletatav sugulane Ludwig von Naumburg oli 13. sajandil Saksa ordu liige ja lõpuks ka Saksa meister. On teada, et Naumburgide suguvõsal olid küllaltki tihedad sidemed teiste Mõõgavendade ordusse astunud Põhja-Saksa suguvõsadega.
Vestfaali ajaloolase Otto Schnettleri arvamusel pärines ta Paderborni piiskopkonna Schwalenbergi krahvide suguvõsast.
Wolquin langes lahingus leedulastega Saule lahingus 1236. aastal, pärast rüüsteretke Žemaitijasse.
Kuramaa piiskopkond

Kuramaa piiskopkond oli katoliiklik vaimulik ala, Vana-Liivimaa Läti lääne- ja edelaosas, mida valitses Kuramaa piiskop.
Moodustamine.
Kuramaa piiskopkond loodi 1234. aastal, pärast seda, kui kurelased olid end Riia piiskopi ja Mõõgavendade ordu võimu alla andnud. 
Territoorium.
Piiskopkond asus Kura poolsaarel ning selle stift (piiskopi ilmaliku võimu ala) oli jaotatud Liivi ordu valdustega kolmeks osaks. Selle suuruseks umbes 4500 km², sealhulgas kuulus selle alla ka Ruhnu saar. Keskus asus Piltenes. Piiskopkonna diötseesi kuulusid orduvaldustest Kuldīga ja Vindavi komtuurkonnad ning Grobiņa ja Kandava foogtkonnad.
Piiskopkonna eripäraks võrreldes teiste Vana-Liivimaa omadega oli see, et sealne aadelkond moodustas kaks korporatsiooni: Aizpute ja Piltene rüütelkonnad.
Valitsemine.
Kuramaa piiskopkonna esimesed aastakümned olid siiski väga ebakindlad, sest kurelased tõusid mitu korda üles ja alles pärast 1260. aastaid said piiskopid end stabiilsemalt sisse seada. 
Tänu sellele ebakindlusele ja Modena Wilhelmi tegevusele jagati Kuramaa piiskopkonna diötsees Saksa ordu ja piiskopi vahel nõnda, et viimane sai sellest enda ilmaliku võimu alla ainult 1/3, erinevalt Saare-Lääne ja Tartu piiskopist, kes said 2/3. Seetõttu oli Kuramaa Vana-Liivimaa riikidest kõige nõrgem ja langes peatselt Saksa ordu mõju alla.
Tavaliselt valiti Kuramaa piiskoppideks orduga tihedalt seotud isikuid. 1263. aastal määrati Kuramaa piiskopiks Saksa ordu preestervend Emundus de Werd ning 13. sajandi lõpust alates olid Kuramaa piiskopid Saksa ordu preestervendadeks. Ka toomkapiitel inkorporeeriti ordusse. Nõnda sarnanes Kuramaa piiskopkond Kulmi, Pomesaania ja Samlandi piiskopkondadega Preisimaal, mis olid samuti Saksa ordusse inkorporeeritud.
1300. aastal resideerisid aga nii piiskop kui toomkapiitel juba Aizpute's, kust piiskop samal aastal oma residentsi Piltenesse üle viis. Toomkapiitel jäi toomkiriku juurde Aizputesse. 
Kuramaa piiskopkond oli küllaltki vaene ning seal asus vaid kaks linna: Aizpute (saksa "Hasenpoth"), mis sai linnaõigused 1385. aastal, ja Piltene ("Pilten"), mis sai linnaks 1557. aastal.
Likvideerumine.
Kuramaa piiskopkonna eelviimane piiskop Johann IV, kes oli ühtlasi Saare-Lääne piiskop, müüs oma valdused 1559. aasta lõpul Taani kuninga vennale hertsog Magnusele. Too, ehkki usutunnistuselt protestant, oli viimane vormiliselt katoliiklik Kuramaa piiskop. 
Magnus valitses aastatel 1570–1577 Moskva tsaaririigi vasallriigi Liivimaa kuningriiki, kuid pärast Liivi sõja lõppu lahkus Põhja-Eestist ning asus 1578. aastal Kuramaale ja tunnistas end Rzeczpospolita vasalliks. Erinevalt tema teistest valdustest Liivimaa kuningriigis suutis ta oma Kuramaa valdused säilitada kuni surmani 1583. aastal. Seejärel langes senine Kuramaa piiskopkond ehk Piltene stift Rzeczpospolita vasalli Kuramaa hertsogiriigi võimu alla, kuigi Taani püüdis seda kuni 1585. aastani edutult endale nõuelda. Poola kuningas määras Kuramaa asevalitsejaks Johann Behri. 1585. aastal loovutas Taani kuningas Frederik II sõlmitud Kronenbergi lepingu ja 30 000 taalri eest kõik õigused Piltene üle Rzeczpospolitale.
Fugging

Fugging (kuni 2020. aasta lõpuni Fucking) on küla Austrias Ülem-Austria liidumaa Braunau am Inni ringkonnas Salzburgi lähedal. 2018. aastal elas seal 111 inimest, 2001. aastal 99 inimest. 
Fucking asutati hiljemalt 1070. aastal ning sai nime seal 6. sajandil elanud mehe Focko järgi. Et vanasaksa sufiks -ing tähendab rahvast, on nime "Fucking" tähendus 'Focko rahva koht'. 1090. aastal juhtis linna Adalpertus de Fucingin. 1532. aastal määrati linna ametlikuks nimeks Fugkhing ja 1760 Fucking.
Küla nime varasem kirjapilt langes kokku ingliskeelse obstsöönse sõnaga. Seetõttu tunti küla vastu laialdast huvi. Nimesilti küla piiril on tihti varastatud. See oli Austria kõige enam varastatud liiklusmärk. Hiljem asendati senine nimesilt terasest ja betoonist sildiga, et seda oleks raskem ära viia.
2004. aastal toimus nime muutmise teemal rahvahääletus, ent enamik elanikest oli nime muutmise vastu.
2020. aasta lõpul otsustas vallanõukogu alates 1. jaanuarist 2021 panna küla nimeks Fugging.
Triin Sinissaar

Triin Sinissaar (sündinud 27. oktoobril 1975 Moskvas) on eesti dramaturg ja tõlkija.
Lõpetanud 1997. aastal Tartu Ülikooli prantsuse filoloogia erialal.
Teosed.
Näidendid.
Triin Sinissaar on kirjutanud näidendid "Elisabethi lugu", "Kohtume sealpool pilvi" ja "Soolaev".
Tõlked.
Samuti on Triin Sinissaar koostanud mitu prantsuse-eesti sõnastikku.
Saruman

Saruman ehk Saruman Valge (hiljem Saruman Mitmevärviline) on väljamõeldud tegelane (võlur) J. R. R. Tolkieni raamatutriloogiast "Sõrmuste Isand". Samuti on teda mainitud raamatus "Kääbik ehk Sinna ja tagasi".
Kirjeldus.
Istar, Raudlinna võlur. Saruman oli võlurite vennaskonna istarite juht, kes tuli Keskmaale umbes Kolmanda Ajastu 1000. aastal. Surematutel Maadel oli ta nimi Curumo ja ta oli sepp Aulë maia. Keskmaale ilmudes kandis ta valgeid rõivaid, tal olid läikivmustad juuksed ning ta rääkis ühtaegu targa ja kauni häälega.
Lühikokkuvõte.
Haldjad kutsusid teda "Curuníriks" ehk Kavalaks Meheks ning ta rändas Keskmaal ringi, otsides võimalusi Musta Isanda võitmiseks. Ajapikku tärkas temas uhkus ja võimuiha. 2759. aastal sai Saruman enda kätte Orthanci torni võtmed ning ta asus Raudlinna, kuhu koondas valge käega musta lipu alla suure orkide, poolorkide, uruk-haide ja nõgilaste armee. Ta takerdus Sõrmuste Isanda punutud võrku ja muutus algul enesegi teadmata tema teenriks. Kuid Sõrmuse Sõjas hävitati Sarumani vägi põhjalikult nii Raudlinna rünnanud Entide kui Sarvelinna lahingus tema armee purustanud rohirrimite käe läbi. Lõpuks murdis Gandalf pooleks tema saua, hävitades nõnda tema maagilised võimed. Sarumani langus oli nii suur, et ta püüdis saada pisikestki kättemaksu Maakonnas. Selle haleda katse surusid maha vaprad kääbikud ning lõpuks tappis võluri tema jäägituim tallaalune Gríma Ussikeel.
Raamatus kujutatakse Sarumani võimsa võlurina, kes on võlurite Valge Nõukogu juht.
Sõrmuste Isanda filmides kehastab Sarumani Christopher Lee.
Eesti Näitemänguagentuur

Eesti Näitemänguagentuur (ENA) oli aastatel 1994–2007 tegutsenud osaühing, mille asutasid üheksa Eesti riigiteatrit ja mille osanikud olid Eesti riik ja Tallinna linnavalitsus. Eesti Näitemänguagentuur vahendas avalikule esitamisele tulevate näidendite autoriõigusi ja nõustas nii teatreid ja projektijuhte/lavastajaid kui ka autoreid ja tõlkijaid teatritekstide autoriõiguste küsimustes.
Algselt tegutses Eesti Näitemänguagentuur aktsiaseltsina, kuida 1996. aastal muudeti aktsiaselts osaühinguks. 
Eesti Näitemänguagenturi autoriõiguste oste finantseeris riik, tegevuskulud kaeti vahendustasudest.
Aastast 1995 korraldas Eesti Näitemänguagentuur iga kahe aasta tagant näidendivõistlusi. Aastal 2007 jätkas näidendivõistluste korraldamist Eesti Teatri Agentuur, mis lood samal aastal Eesti Näitemänguagentuuri ja Eesti Teatriliidu Teabekeskuse ühinemisel ja mis võttis üle kahe asutuse töökohustused, sh Eesti Näitemänguagentuuri sõlmitud lepingud. Eesti Teatri Agentuur jätkab ka Eesti algupärandite tõlgete tellimist.
Gecko

Gecko on avatud lähtekoodiga brauseri küljendusmootor, mida kasutatakse kõikides Mozilla kaubamärgiga programmides ja selle derivaatides (kaasa arvatud hilisemad Netscape'i väljalasked). C++-is kirjutatuna on Gecko arendatud toetama avatud interneti standardeid. Küljendusmootori lõi Netscape Communications Corporation, nüüd on arendajaks Mozilla Foundation.
Gecko võimaldab rikkalikku rakendusliidest, mis teeb selle sobilikuks laiale rollidevalikule internetipõhistes programmides, näiteks veebilehitsejad, sisuesitlus ja klient/server-tüüpi tehnilised võimalused. Põhiliselt kasutatakse seda Mozilla derivaatides, nt Netscape-is ja Mozilla Firefox-is, kuid mujalgi. Gecko on mitmeplatvormiline ning töötab sellistes opsüsteemides nagu Microsoft Windows, Linux ja Mac OS X.
Geckot peetakse kõige tuntumaks küljendusmootoriks veebis peale Tridenti (Internet Explorer Windowsile alates 4. versioonist). Järgnevad KHTML (Konqueroris), WebCore (Safari veebibrauseris), Presto (Operas) ja Tasman (kasutab Macintoshi Internet Explorer).
Geneetiline info

Geneetiline info ehk geneetiline informatsioon (ka: "genoomne info") on elusorganismi geenidesse talletatud informatsioon organismi ülesehituse kohta. Geneetilise infona võib käsitleda organismi kogu genoomi või ainult organismi funktsionaalseid geene. Geneetiline info realiseerub geenide avaldumise ehk geeniekspressiooni kaudu.
Täpsemini, geneetiliseks informatsiooniks nimetatakse kas
Märkus. Vahel aetakse mõiste "geneetiline info" ekslikult segi mõistega "geneetiline kood". Geneetiline kood on võrdlemisi universaalne reeglistik, mille alusel mRNA põhjal valmistatakse proteiine, geneetiline info aga on konkreetsetel organismidel põlvkonniti päranduv struktuurne või funktsionaalne ehitusmuster.
ENA

ENA võib tähendada järgmist:
Ena võib tähendada järgmist:
Kassel

Kassel on linn Saksamaa lääneosas Hesseni liidumaal. See asub Fulda jõe ääres.
Ajalugu.
Esimest korda mainiti Kasselit 913. aastal. 1189. aastal sai ta linnaõigused.
Kassel oli 1277–1567 Hesseni maakrahvkonna, 1567–1803 Hessen-Kasseli maakrahvkonna ja 1803–1866 Hesseni kuurvürstiriigi pealinn.
1970. aastal asutati Kasseli Ülikool.
Kassel on tuntud seal iga viie aasta tagant korraldatava kaasaegse kunsti näituse "documenta" poolest. Eelmine "documenta" toimus 2022. aastal.
Priit Pärn

 
Priit Pärn (sündinud 26. augustil 1946 Tallinnas) on eesti animafilmirežissöör, karikaturist ja graafik, kelle filmid on olnud rahvusvaheliselt edukad paljudel filmifestivalidel. Teda peetakse üheks tähtsamaks autoriks tänapäeva animatsioonikunstis. 
Priit Pärna stiilile on omane mäng ruumi ja kujunditega ning eriline joonekäsitlus. Tema filmid räägivad ühiskonnast, ajaloost, kultuurist, ka tema enda eluloost läbi iseloomuliku huumoriprisma. Pärna huumor on keerukas, mitmeplaaniline ja absurdimaiguline.
Elulugu.
Isa oli raudteelane ja ema koduperenaine. Lapsepõlv möödus Tapal. Esimene karikatuur ilmus 1964. aastal Spordilehes.
Ta lõpetas 1965. aastal Tapa 1. Keskkooli ja 1970. aastal Tartu Riikliku Ülikooli bioloogia-geograafiateaduskonna bioloogia erialal.
Tema karjäär filmimehena algas 1974. aastal, kui režissöör Rein Raamat pakkus talle võimalust kujundada tegelased joonisfilmile "Kilplased". 1977. aastal ilmus Pärnal sama pealkirjaga karikatuurialbum (nooremale ja keskmisele koolieale; kirjutanud ja joonistanud Priit Pärn, maalinud Kaarel Kurismaa, kirjastus Kunst). 
1976. aastal asus ta tööle Tallinnfilmi joonisfilmistuudiosse, kus juba 1977. aastal valmis tema esimene autorifilm "Kas maakera on ümmargune?". 1980. aastal ilmus tal raamat "Tagurpidi" ja 1983. aastal "Naljapildiaabits".
1987. aasta fosforiidisõja ajal ilmus kultuurilehes Sirp ja Vasar Pärna tänini tuntuim karikatuur "Sitta kah!", mis kujutas hobuvankrilt põllule sõnnikut loopivat vatijopes meest, kelle vigla otsast lendab Eesti kaardi kujuline sõnnikukamakas. Karikatuur tekitas skandaali, kuna kritiseeris NSV Liidu keskvalitsuse suhtumist Eesti keskkonda ja elanike avalikku arvamusse, nii et varem kehtinud eeltsensuuri tingimustes poleks see saanudki ilmuda. Seda on nimetatud Eesti ajaloo kõige tuntumaks karikatuuriks.
Alates 1994. aastast õpetas Priit Pärn animatsiooni Turu Kunstiakadeemias Soomes. 2006. aasta sügisest alustas tegevust animatsiooni osakond Eesti Kunstiakadeemias, mida asus juhtima Priit Pärn.
2006–2008 oli Priit Pärn Eesti Kunstiakadeemia meedia teaduskonna animatsiooni osakonna erakorraline professor ja osakonna juhataja, 2008–2009 külalisprofessor ja osakonna juhataja, 2009–2014 vabade kunstide teaduskonna animatsiooni osakonna professor ja osakonna juhataja, 2014–2016 professor ning 2016–2019 külalisprofessor. Sealt alates emeriitprofessor.
2007. aasta mais ilmus filmikassett "Must lagi", mis koosnes seitsmest kaheminutilisest animeeritud luuletusest, millest igaühel oli erinev režissöör ja iga režissöör oli valinud erineva luuletaja teose. Üks neist režissööridest oli Pärn, kes oli animeerinud Jüri Üdi luuletuse.
Melanhoolik

Melanhoolik on üks neljast temperamenditüübist teadusliku psühholoogia eelses isiksuseteoorias. 
Melanhoolsed inimesed on analüütilised, detailidele orienteeritud ning sügava mõtte- ja tundeeluga. Nad on introvertsed ja neile ei meeldi seltskonnast eristuda. Melanhoolne inimene on mõtlik, tagasihoidlik ja tihti ärev. Tihti püüdlevad nad täiuslikkuse poole nii sisemiselt kui ka neid ümbritsevas keskkonnas, mis väljendub ülimas puhtuses ja detailsuses.
Koleerik

Koleerik on üks neljast temperamenditüübist teadusliku psühholoogia eelses isiksuseteoorias. Koleerilised inimesed on iseseisvad, otsustavad ja eesmärgile orienteeritud. Nende liidriomadused ja ambitsioonikus toetavad neid teiste juhtimisel. Lisaks on neil loogiline maailmavaade ning nad tuginevad otsustes faktidele.
Flegmaatik

Flegmaatik (kreeka keeles "phlegma" tähendab 'lima') on üks neljast temperamenditüübist teadusliku psühholoogia eelses isiksuseteoorias.
Flegmaatik on rahulik, alati tasakaalukas, visa ja püüdlik inimene. Oma tegemistes on järjekindel ja põhjalik. Ta oskab oodata ja olla kannatlik. Flegmaatik omandab kõike aegamööda, viib alustatu alati lõpuni ning oma suhetes ja huvides on püsivad. On vähe altid kiitustele ja laitustele. Tähelepanu ümberlülitumine ja uuele tööviisile üleminek on tal vaevaline. Tal on kerge jääda rahulikuks isegi keerukates olukordades. Teda on raske naerma ajada, vihastada või kurvastada. Vaheldust ta ei armasta, uues olukorras kohaneb väga aeglaselt. Kaaslastega kontakti leidmine ja tutvumine käib tal pikkamööda, kuid sõbrana on ta truu ja ustav. 
Miimika on napp, tundmused avalduvad vaoshoitult, liigutused ja kõne on aeglased. Tal on kerge valitseda oma meeleolusid, rangelt kinni pidada väljakujunenud olukorrast ja töösüsteemist. Ta on soliidne, ei raiska jõudu asjata. Ta on kannatlik, vastupidav ja ennast valitsev. Arvestades jõudu, viib ta alustatu lõpule, kuid vajab hoovõtuks aega. Ei lähe kergelt närvi.
Joomasööst

Joomasööst on alkoholismihaigetel esinev mitmepäevane või -nädalane regulaarne alkoholi tarvitamine. Alkoholi tarvitatakse kuni saabub keskmise või raske astmega joove. Pidev niinimetatud tipsutamine, kui inimese töövõime säilib enam-vähem tavalises ulatuses, ei ole joomasööst.
Joomasööst algab tavaliselt sellepärast, et peale ühekordset rohket alkoholi tarvitamist tekib inimesel peaparanduse vajadus. Tekib alkohoolne "circulus vitiosus", millest väljumine lõpeb tavaliselt alkoholpsühhoosiga.
Dementsus

 
Dementsus on sümptomite kompleks ehk sündroom, mida iseloomustab peamiselt intellektuaalsete võimete taandareng. Lisaks intellektihäiretele on iseloomulik ka mäluhäirete esinemine. Lisaks võivad esineda häired kõigis teistes psüühilistes funktsioonides – tundeelus, tahteelus, tajumises, mõtlemises, instinktides.
Arstiteaduses on mõistel "dementsus" kahene tähendus:
Seisundi tähendusest tuleb aru saada toimetuleku mõttes. Kui inimese intellektuaalsete võimete tase on langenud ajukahjustuse tõttu sellisele tasemele, et ta ei suuda enam hallata üldisi mõisteid ja seetõttu oma käitumise kujundamisel tekib patsiendil konflikt üldiste käitumisnormidega, on tegemist dementsusega seisundi mõttes – seega olukorraga, kus inimese IQ väärtus on alla 70.
Kulgemise tähendus sisaldab muutumist. Algtase &lt;-&gt; lõpptase. See tähendab järgmist: kui toimub inimese intellektuaalsete võimete kahjustus, siis akadeemilises mõttes tähendab see dementsust. Hoolimata sellest, et lõpptase võib olla populatsiooni keskmisest tasemest kõrgem. Näiteks: inimese IQ väärtus 30-aastaselt oli 160, aga 60-aastaselt 120. On toimunud IQ väärtuse nihe ja seetõttu on olnud tegemist dementsusega kulgemise tähenduses.
Dementsuse Kompetentsikeskuse töötaja Piret Purdelo-Tominga sõnul on Eestis 2025. aasta seisuga umbes 30 000 dementset.
Dementsuse põhjused.
Dementsus võib tekkida mitmesuguste elupuhuste väliskeskkonna mõjurite ja haiguste tõttu, mille tulemusena kaasub ajukahjustus:
Esinemine.
Dementsuse esinemissagedus on umbes 1% 60 aasta vanustel ja see kahekordistub iga viie aasta tagant, ulatudes 30–50%-ni 85 aasta vanustel.
Dementsuse esimesed tunnused võivad avalduda juba 50. eluaastatel. Kuna dementsuse kujunemise algetappidel inimene tunnetab oma intellektuaalsete võimete alanemist, siis kaitsereaktsioonina hakkab inimene vältima uudseid ja keerulisemaid olukordi. Inimene püüab olla olukorras, mis on tal tuttav ja milles ta saab hakkama elu jooksul omandatud käitumismustreid rakendades. Sellest johtub inimese käitumises konservatism – soov toimetada asju nii, nagu varem neid saanud teha.
Lapseeas esinevat intellektuaalsete võimete püsivat väljaarenematust nimetatakse vaimseks alaarenguks ehk vananenud nimetusega oligofreeniaks. Intellektuaalsete võimete arengu ajutist hilinemist nimetatakse vaimse arengu mahajäämuseks.
Diferentsiaaldiagnostika.
Dementsuse diagnostikal tuleb eelkõige välistada seisundid, mille puhul on esiplaanil mäluhäired ja intellektuaalsete võimete alanemine on tagasihoidlik või puudub üldse:
Samuti tuleb dementsuse diagnoosimisel silmas pidada vaimse alaarengu võimalust.
Valgus (kirjastus)

Valgus oli Eesti kirjastus, mis asutati 1965. aastal. 1991. aastal lõid sellest lahku kirjastused Koolibri ja Eesti Entsüklopeediakirjastus. 1995. aastal sai kirjastusest osaühing.
Kirjastuse peatoimetajad või vastutavad toimetajad olid Eva Kolli, Sirje Laidre jt.
Äriregistri andmeil asutati Osaühing Kirjastus Valgus 01.08.1965, registreeriti äriregistris 17.01.1996 ja kustutati 17.04.2023.
Kirjastus Valgus avaldas peamiselt aime- ja lasteraamatuid, sealhulgas sõnaraamatuid, keeleõpikuid, käsiraamatud, populaarteaduslikku kirjandust ning aja- ja kultuuriloolisi teoseid. Kuni 1991. aastani tegutses kirjastuses Valgus ka "Eesti Nõukogude Entsüklopeedia" toimetus.
Sarjad.
Nõukogude ajal avaldas kirjastus Valgus menukaid popularteaduslikku sarju nagu reaalteadusliku kallakuga "Mosaiik" ja ajaloosari "Seeria A".
Eesti taasiseseisvumise järel jätkati uute aimesarjadega. Nii näiteks tutvustas üldajaloo sari riikide ajalugu ühiskonna, mõtte ja kultuuri vaatenurgast. Sarjas ilmusid raamatud Hispaania, Hiina, Iirimaa, Iisraeli, India, Prantsusmaa, Saksamaa, Suurbritannia ja Ameerika Ühendriikide poliitilisest, majanduslikust ja kultuurilisest ajaloost. 
Koostöös Prantsusmaa kirjastusega Éditions Larousse ilmus tõlkeliste aimeraamatute sari lastele, millesse kuulusid näiteks:
Maksapõletik

Maksapõletik ehk hepatiit (lad "hepatitis") on haiguste rühm, mille ühiseks sümptomiks on maksa põletik. Maksapõletikku esineb nii inimestel kui ka loomadel.
Roomajatel.
Madudel.
Madudel esineb maksas põletikku.
Imetajatel.
Inimestel.
Inimestel esinevaid maksapõletikke klassifitseeritakse mitmeti.
Maksapõletikud liigitatakse tekkimise põhjuste järgi kas infektsioosseteks ehk nakkuslikeks, ainevahetuslikeks – alimentaarseteks või toksilisteks.
Nakkuslike maksapõletike põhjustajad.
Viirused.
Maksapõletikku võivad põhjustada ka mitmed sugukonda "Herpesviridae" kuuluvad viirused:
Bakterid ja seened.
Maksapõletikku võivad põhjustada ka mitmed bakterid ja seened: 
Parasiidid.
Maksapõletikku võivad põhjustada ka mitmed parasiidid:
Mürgistuse tekitatud hepatiit.
Mürgistuse tekitatud hepatiit (lad "hepatitis noninfectiosa toxica") on maksapõletik, mille põhjustaja võib olla
Lisaks võivad maksapõletikku põhjustada kiiritusravi, sarkoidoos, autoimmuunne hepatiit, tsirroos ja ka sapipõiepõletik, sapiteedepõletik, vastsündinu hepatiit, kroonilised maksapõletikud, mitmed hea- ja pahaloomulised kasvajad.
Mga

Mga on alev Venemaal Leningradi oblastis Kirovski rajoonis. Asub Mga jõe ääres, 50 km Peterburist kagus.
Alevis asub raudteevägede üksus (sõjaväeosa nr 51046).
Mgad läbib Peterburi–Vologda raudtee.
Mgas on sündinud eesti kirjanik ja etnoloog Ilmar Talve.