tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Bremsberg

Bremsberg on kallak kaeveõõs, mida kasutatakse materjali allalaskmiseks mehaaniliste seadmete abil. Bremsberge kasutati nii kaevandustes kui ka maa peal materjali transportimiseks. Kaevandustes kasutatakse bremsberge kaevise laskmiseks madalamale tasemele.
Algupära.
Põhimõtteliselt on bremsberg kaldkaeveõõs. Minimaalne bremsbergi kalle, millel vagonett sõidab vabalt alumisele tasandile, sõltub mitmest asjaolust. Praktikas sõltub kalle bremsbergi pikkusest ja nurgast, mis jääb 2,2 ja 11 gooni (kümnendkraad) vahele. Kasutusel on ka järsemad bremsbergid. Vagonette liigutatakse kas otse bremsbergi põhjal või põhja paigutatud siinidel. Vagonettide hoogu pidurdatakse vastukaaluga. Tõstemahhanism võib olla ühe või kahe trumliga. Ühe trumliga süsteemis kasutatakse vagoneti pidurdamiseks eraldi vastukaalu. Kahe trumliga süsteemis kasutatakse hoo pidurdamiseks tühja vagonetti, mis liigub üles, samal ajal kui täis vagonett liigub alla.
Liigitus.
Bremsberge on nii ajutisi kui ka kapitaalseid. Ajutised bremsbergid rajatakse ainult kihipaksuselt ja kuni järgmise tasemeni. Väljatakse ainult kaevis. Ajutisi bremsberge ei kasutata materjalide transpordiks, seetõttu ei toestata neid kapitaalselt. Kapitaalseid bremsberge kasutatakse materjali transpordiks ja neid kasutatakse pikemat aega. Kapitaalsed bremsbergid on laiemad, kuna neisse paigutatakse vagonettide tõstemehhanismid.
Ehitus.
Bremsbergis kasutatakse sama laiu rööpaid kui mujal kavanduse strekkides. Sõltuvalt sellest, kas kasutatakse ühte või kahte trumlit, on kasutusel kas üks või kaks paari rööpaid. Ühe trumli korral kasutatakse vastukaalu jaoks eraldi juhtlati. Vastukaal peab olema nii raske, et tõmbaks tühja vagoneti ülemisele tasemele. Praktikas on ennast tõestanud, et vastukaalu mass on poolteist tühja vagoneti kaalust.
Kõige lihtsam vastukaal on madal vagonett, mis on täidetud malmi tükkidega. Kui vastikaaluks kasutatakse vagonetti on kasutusel kahed rööpad.
Bremsbergi ülemises osas asetseb mehhanism, mis vähendab alla sõitva vagoneti kiirust. Bremsbergi alumises osas on aga ala, kus vagonette tühjendatakse.
Bremsberg maa peal.
Maa peal kasutati bremsberge kõrgel asuvatest stollidest kaevise transpordiks. Et bremsbergi mägisele alale rajada, tuli ala taimkattest vabastada ja tasandada. Tasandatud alale rajati vundament, millel said vagonetid sõita. Vagonetid sõitsid alla kas oma ratastel või spetsiaalsetel platvormidel. Et tühjad vagonetid taas üles saaksid, rajati mõnikord kaks paari rööpaid.
Maa peale rajatud bremsberge võib näha Walesi kiltkivikaevanduste juures ja Saksamaal Harzi piirkonnas.
Eesti kriketikoondis

Eesti kriketikoondis on Eesti esindusmeeskond kriketis. Koondis pidas esimese rahvusvahelise mängu 1999.
Juunist 2008 on koondis International Cricket Councili liige (inglise "affiliate status").
Koondise peatreener on Ryan Heywood.
2007. aasta hooajal võitis koondis 80% kohtumistest ja 2008. aasta hooajal 94% ehk 34 mängu 36st.
Eesti NSV teeneline insener

Eesti NSV teeneline insener on Eesti NSVs välja antud aunimetus.
Aunimetust andis Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidium "tööstus-, ehitus-, projekteerimis-, transpordi-, põllumajandus- ja sideettevõtetes, teadus- ja teistes asutustes töötavatele kõrge kvalifikatsiooniga inseneridele, kes on vähemalt 15 aastat edukalt töötanud ja on eriti silma paistnud rahvamajanduse arendamise, tööviljakuse tõstmise, toodangu kvaliteedi parandamise ja omahinna alandamise, tehnilise progressi kiirendamise ning spetsialistide kaadri ettevalmistamise ja kasvatamise alal.
Eesti NSV teenelise inseneri aunimetus kehtestati 1961. aastal. 1987. aasta alguseks oli selle aunimetuse saanud 193 inimest.
Eesti NSV teeneline jurist

Eesti NSV teeneline jurist on Eesti NSVs välja antud aunimetus.
Eesti NSV teenelise juristi aunimetus kehtestati 1966. aastal ja seda andis Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidium "kõrge kvalifikatsiooniga
juristidele, kellel on suuri teeneid sotsialistliku seaduslikkuse ja õiguskorra kindlustamisel."
Eesti NSV teeneline leiutaja

Eesti NSV teeneline leiutaja on Eesti NSV-s välja antud aunimetus..
Eesti NSV teenelise leiutaja aunimetus kehtestati 1960. aastal ja seda andis Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidium "Eesti NSV rahvamajanduses tööstuse, ehituse, transpordi, side ja põllumajanduse alal ellurakendatud suure väärtusega leiutiste autoreile, samuti isikuile, kes omavad eriti väljapaistvaid teeneid leiutustegevuse arendamisel ja leiutiste ellurakendamisel."
Koos aunimetusega anti selle saajale Eesti NSV teenelise leiutaja kuldrinnamärk.
Eesti NSV teeneline põllumajandustöötaja

Eesti NSV teeneline põllumajandustöötaja on Eesti NSVs välja antud aunimetus.
Aunimetust andis Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidium. Aunimetus kehtestati 1973. aastal.
Eesti NSV teeneline agronoom

Eesti NSV teeneline agronoom on Eesti NSVs välja antud aunimetus.
Aunimetust andis Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidium. 
Aunimetus kehtestati 1954. aastal. Eesti NSV teenelise agronoomi aunimetus anti "kõrge kvalifikatsiooniga agronoomidele, kes töötavad Eesti NSV masina-traktorijaamades, kolhoosides, sovhoosides, põllumajanduslikes teadusliku uurimise asutustes ja põllumajanduse organites ning omavad väljapaistvaid teeneid põllumajanduse arendamisel."
Ninel Järvson

Ninel Järvson (12. juuli 1930 Kroonlinn – 17. jaanuar 2016) oli Eesti näitleja.
Ta sündis aastal 1930 Kroonlinnas sõjaväelase perekonnas. Ta lõpetas aastal 1948 Tallinna 19. Keskkooli ja aastal 1953 Ostrovski nimelise Leningradi Riikliku Teatriinstituudi.
Ta mängis aastatel 1953–1986 Tallinna Vene Draamateatris. 1987–1988 mängis ta Viadukti stuudioteatris. Lisaks on ta töötanud tõlgi ja diktorina Tallinnfilmis ning raamatukoguhoidjana.
Ninel Järvson suri 17. jaanuaril 2016 ja on maetud 20. jaanuaril 2016 Metsakalmistule.
Isiklikku.
Ta oli aastast 1955 abielus näitleja Jevgeni Vlassoviga.
Jevgeni Vlassov

Jevgeni Vlassov (9. november 1926 Koltšugino – 29. november 2005) oli Eesti näitleja.
Ta sündis 1926. aastal Vladimiri oblastis Koltšuginos. 1953. aastal lõpetas ta Moskvas Boriss Štšukini nimelise Teatriinstituudi.
Ta töötas aastast 1953 Tallinna Vene Draamateatris. Lisaks on ta õpetanud teatri õppestuudios. Ta on mänginud filmides "Perekond Männard", "Briljandid proletariaadi diktatuurile" (mõlemad Tallinnfilm) ning "Vabastamine" ja "Sajandi sõit" (mõlemad Mosfilm).
Jevgeni Vlassov suri 29. novembril 2005 ja ta maeti 2. detsembril 2005 Metsakalmistule.
Isiklikku.
Ta oli 1955. aastast abielus näitleja Ninel Järvsoniga.
Flaviviridae

Flaviviridae on viiruste sugukond. 
"Flaviviridae" sugukonda liigitatud patogeensete viiruseliikide looduslikeks peremeesorganismideks on inimesed ja teised imetajad. 
Klassifikatsioon.
Sugukonda "Flaviviridae" liigitatakse järgmised viiruse perekonnad: 
Rahvusvahelise Viiruste Taksonoomia Komitee (ICTV) viiruste loend liigitab sugukonda viiruse perekonnad "Flavivirus", "Pestivirus" ja "Hepacivirus".
Kliiniline viroloogia.
Inimestel võivad patogeensed viiruseliigid põhjustada mitmesuguseid nakkushaigusi, sealhulgas:
Vambo Kaal

Vambo Kaal (sündinud 12. märtsil 1949 Pöide vallas) on Eesti poliitik.
Ta lõpetas aastal 1974 Eesti Põllumajanduse Akadeemia loomaarsti kvalifikatsiooniga. Lisaks õppis ta aastatel 1988–1992 Tartu Ülikoolis kaugõppes sotsiaalpsühholoogia erialal.
Valiti taasasutatud Eesti Loomaarstide Ühingu esimesse juhatusse 1989. aastal. 
Ta oli Eesti Kongressi liige.
Ta oli VII, VIII ja IX Riigikogu liige, kuulus Mõõdukate fraktsiooni ja oli maaelu komisjoni liige. 
Aastatel 2003–2009 oli ta Kiili vallavanem.
Töötas Harjumaa Omavalitsuste Liidu büroojuhina 2011–2017 ja ei kuulunud ühtegi erakonda. Alates 2017. aastast on Kiili Valla volikogu liige (Valimisliit Kiili Arenema – RESTART)
Isiklikku.
Tema õde on kunstiajaloolane Ülle Kruus, vend on zooloog Mati Kaal. Nende tädi oli kirjanik Aira Kaal, nende vanaisa Aleksander Kaal oli III Riigikogu liige
Momoko Kōchi

Momoko Kōchi (jaapani keeles 河内 桃子 "Kōchi Momoko"; 7. märts 1932 Tōkyō – 5. november 1998 Tōkyō) oli jaapani näitleja.
Mari Kodres

Mari Kodres (sündinud 11. septembril 1981) on Eesti ajakirjanik.
Mari Peegel

Mari Peegel (sündinud 20. juulil 1979) on eesti ajakirjanik ja kriitik.
Ta on lõpetanud Tartu Ülikooli semiootika ja kulturoloogia erialal 2002. aastal.
Ta on olnud Eesti Päevalehe ajakirjanik. Mari Peegli artikleid on avaldanud kultuuriväljaanded Looming ja Sirp. Ta on teinud kaastööd ajalehele Berliner Zeitung ja kultuuriraadiole Deutschlandfunk Kultur. Töötab ERRi toimetuses.
2016. aastal pälvis ta ajakirja Looming kriitikapreemia.
2017. aastal osales ta Goethe Instituudi ajakirjanikele suunatud programmis Nahaufname.
Ta on üks Feministeeriumi püsiautoreid.
Anna Tõrvand-Tellmanni Inglise Kolledž

Anna Tõrvand-Tellmanni Inglise Kolledž oli inglise keele ja kultuuri süvaõppega kool Tallinnas aastatel 1932–1940. Kool asus Tallinnas Narva maanteel, samas hoones (Narva maantee 28) asub tänapäeval Tallinna Muusikakool.
Ajalugu.
Kooli asutas 1932. aastal Anna Tõrvand-Tellmann, kes oli kooli juhatajaks kuni 1940. aastani. Anna Tõrvand-Tellmanni Inglise Kolledž oli Eesti esimene inglise keele süvaõppega kool.
Anna Tõrvand-Tellmanni Inglise Kolledž oli erakool, kus inglise keele süvaõpe algas esimesest klassist. Koolil olid nii algkooli- kui ka gümnaasiumiklassid. Koolil oli eripärane koolivorm, sealhulgas rukkilillesinised inglise mütsid, tütarlastel sinised seelikud ja pluusid, poistel hallid ülikonnad. Tallinnas oli 1930. aastatel kaks inglise kolledži nime kandvat õppeasutust: üks oli 1932. aastal asutatud Anna Tõrvand-Tellmanni Inglise Kolledž ja 1936. aastal asutatud Riiklik Inglise Kolledž (RIK). 
Aastal 1936, kui krooniti kuningaks George VI, andis Inglise kolledži sümfooniaorkester ja 125-liikmeline segakoor koostöös Briti saatkonnaga kooli saalis kontserdi. Dirigent oli kooli muusikaõpetaja, Peterburi ja Berliini konservatooriumi haridusega Anton Kasemets, kontsertmeister oli Uno Järvela.
Anna Tõrvand-Tellmanni Inglise Kolledž kui erakool suleti 1. augustist 1940. 1940. aasta sügisel suunati kooli endised õpetajad ja õpilased Tallinna 9. Keskkooli.
Anna Tõrvand-Tellmanni Inglise Kolledžis õppisid muu hulgas kirjanikud Dagmar Normet ja Erika Esop, tõlkija Vahur Linnuste, koorijuht Uno Järvela, filmirežissöör Valdur Himbek, näitleja, lavastaja, humorist Sulev Nõmmik, arhitektid Hugo Rennik ja Rein Zobel, kunstiajaloolane Tiina Nurk, muusikateadlane Helga Tõnson, muusika- ja teatrikriitik Vidrik Kivilo, arst Ly Lehtmets, arstiteadlane Argo Kõvamees, keemik Helvi Hödrajärv, näitleja Eduard Ralja, ajakirjanik Ülo Koit, ajaloolane Heldur Palli, tehnikateadlane Uno Liiv ja ujuja Guido Muttikas.
Timo Vendt

Timo Vendt (sündinud 5. septembril 1976) on eesti muusik (saksofonist), muusikaprodutsent ja helilooja. 
Aastal 2005 asutas ta koos Tatjana Mihhailovaga ansambli JZ Belle.
Koos Mihkel Mattiseniga produtseeris ta Eesti 2013. aasta eurolaulu „Et uus saaks alguse“ ning Eesti 2018. aasta eurolaulu „La forza“.
Ahto Raudoja

Ahto Raudoja (sündinud 8. septembril 1974) on eesti ühiskonnategelane, setu kultuuri edendaja. 
2010. aastal valiti Ahto Raudoja (Raudoja Ahto) üheks aastaks setu ülemsootskaks.
STS-7

STS-7 oli NASA Space Shuttle'i programmi seitsmes missioon ja kosmosesüstik Challengeri teine missioon. 
Challenger viis orbiidile mitu satelliiti ja selle meeskonda kuulus NASA esimene naisastronaut Sally Ride. Lisaks oli see stardi ajal suurima meeskonnaga kosmoselaev läbi aegade ja esimene missioon, kus osales NASA 8. astronautide grupi liige (Ride). 8. astronautide grupp oli esimene rühm, mis moodustati Space Shuttle'i programmi jaoks. STS-7 startis 18. juunil 1983 ja maandus 24. juunil.
Missiooni kokkuvõte.
STS-7 startis 18. juunil 1983 kell 7:33 kohaliku aja järgi. Meeskonda juhtis Robert L. Crippen, kes oli oma teisel missioonil. Ülejäänud meeskonnale oli see esimene missioon.
Challenger paigaldas missiooni ajal orbiidile Kanada ja Indoneesia sidesatelliidid ning katsetas satelliiti SPAS-1, mis viidi hiljem Maale tagasi. Meeskond tegi süstiku pardal ka mitmeid teaduslikke katseid ja esimest korda õnnestus kosmosesüstikul pidada Maaga raadiosidet TDRS-satelliitside süsteemi kaudu.
STS-7 pidi algselt sooritama esimese maandumise Kennedy Kosmosekeskusesse, kuid halva ilma tõttu suunati maandumine ümber Edwardsi õhujõudude baasi. Missioon kestis 6 päeva 2 tundi ja 23 minutit. Challenger tegi 97 tiiru ümber Maa ja see viidi Kennedy kosmosekeskusesse tagasi 29. juunil.
Kosmoseprügi tabamus.
Missiooni ajal tabas Challengeri akent kosmoseprügi, kuid kosmosesüstik ei saanud tugevalt kannatada ja missiooni vahejuhtum ei ohustanud.
Kiviteri protsess

Kiviteri protsess (lühemalt Kiviter; inglise "Kiviter process") on põlevkivi maapealne termilise lagundamine ehk utmine.
Seda tehnoloogiat kasutavad Viru Keemia Grupp ja Alexela gruppi kuuluv Kiviõli Keemiatööstus.
Ajalugu.
Kiviteri protsess põhineb Pintschi retordil.
Adán Cárdenas

Adán Cárdenas del Castillo (22. veebruar 1836 Granada – 12. juuli 1916) oli Nicaragua poliitik ja arst, Nicaragua president.
Adán Cárdenas sündis 1836. aastal Nicaraguas, kuid 1852. aastal kolis Euroopasse, kus lõpetas Pisa ülikooli meditsiiniteaduskonna ja sai doktorikraadi. Nicaraguasse naasis ta 1862. aastal. Seal abiellus ta Tomás Martíneze tütre Gertrudis Martínez Solórzanoga. Poliitilistelt vaadetelt oli ta konservatiiv ja nii astus ta Partido Conservador de Nicaraguasse. 
1883. aastal sai temast riigi president. 1887. aastal vahetas Cárdenase välja Evaristo Carazo.
Cárdenase võimuloleku ajal loodi Masaya departemang. Samuti lõppes raudteeliini Ferrocarril del Pacífico ehitamine, 6. oktoobril 1885 jõudis esimene rong Managuast Granadasse. Euroopalike kogemustega mehena pani ta erilist rõhku riigi haridussüsteemile, asutades koole üle kogu maa. Ka asutas ta kunstigalerii Escuela de Artes y Oficios. Tema välja antud dekreet, mille tõttu kirikule kuuluvad harimata maad läksid müüki, tõi kaasa kohvikasvatuse järsu tõusu. Tema võimuloleku ajal asutati riigi esimene pank.
Adán Cárdenas suri 12. juulil 1916 Managuas.
Eesti Vabariigi kodaniku isikutunnistus

Eesti Vabariigi kodaniku isikutunnistus on olnud mitme Eesti isikutunnistuse nimetus:
Adõge-Habli rajoon

Adõge-Habli rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Karatšai-Tšerkessia Vabariigis.
Rajooni halduskeskus on Adõge-Habl.
2010. aasta rahvaloenduse andmetel elas rajoonis 16 186 inimest:
Tõnis Teemaa

Tõnis Teemaa (28. september 1937 Tartu – 13. aprill 2020) oli eesti insener, tõlkija, illustraator, karikaturist ja raamatukujundaja.
1961. aastal lõpetas Tallinna Polütehnilise Instituudi laeva jõuseadmete erialal.
Esimene karikatuur ilmus 1959. aastal Õhtulehes. 1964. aastal läks kaheks aastaks karikatuuride joonistamist õppima Tallinna Kultuuriülikooli Heinz Valgu kursustele. Tema karikatuure on avaldatud ajakirjas Pikker ja mitmes kogumikus.
Ta on vene keelest tõlkinud mitu tehnikaraamatut.
Näitused.
2007 – Teatrimuuseumis karikatuurinäitus – mis olid esitatud 1969., 1970., 1973. ja 1974. aastal Õhtulehe karikatuurivõistlustele seoses teatrikuudega. Karikaturistidest olid esindatud Kuulo Vahter, Aarne Vasar, Janno Põldma, Peeter Ernits, Tõnis Teemaa, Olimar Kallas, Ants Kasesalu, Elle Tikerpäe, Eduard Tüür, Feliks Kark, Teet Kallas, Elmar Rõugas, Mati Kütt, Ants Kasesalu, Tõnu Puustusmaa, Kuulo Vahter ja Jüri Aljak.
Joonas Sildre

Joonas Sildre (sündinud 24. jaanuaril 1980 Tallinnas) on illustraator, tarbegraafik, karikaturist ja koomiksikunstnik. 
Haridus.
Õppinud aastatel 1999–2004 Eesti Kunstiakadeemias graafilist disaini. On Eesti Koomiksiseltsi kaasasutaja.
 saksakeelne tõlge: "Zwischen zwei Tönen. Aus dem Leben des Arvo Pärt. Eine Graphic Novel." Aus dem Estnischen von Maximilian Murmann. Berlin &amp; Dresden: Voland &amp; Quist 2021, 222 lk.
Isiklikku.
Joonas Sildre abikaasa on kunstnik Elina Sildre, nad elavad Tallinnas Kalamajas, Linda tn. korter nr. 2.
Gunnar-Sigurd Pedraudse

Gunnar-Sigurd Pedraudse (3. veebruar 1926 – 20. jaanuar 2010) oli eesti helilooja.
Gunnar Pedraudse oli Heliloojate Liidu liige 1960. aastast.
Ta on maetud Tallinna Liiva kalmistule..
Sitsiilia teema

Sitsiilia teema (kreeka keeles "θέμα Σικελίας" "Théma Sikelías") oli Bütsantsi sõjalis-tsiviilprovints ("thema", teema) 7. sajandi lõpust kuni 10. sajandini, hõlmates Sitsiilia saare ja Calabria piirkonna Itaalia mandriosas. Pärast moslemite Sitsiilia-vallutust aastal 902 piirdus teema Calabriaga, kuid säilitas oma algse nime 10. sajandi keskpaigani.
Ajalugu.
Alates idagootidelt tagasivallutamisest Belisariose poolt aastatel 535–536 moodustas Sitsiilia eraldi provintsi preetori võimu all, samas kui armeed juhtis "dux". "Strategos" (sõjaline kuberner) on saarel tõendatud araabia allikates aastatel 687–695, ja arvatavasti sel ajal tehti saarest teema.
Teema põhines Siracusal, Sitsiilia traditsioonilisel pealinnal. See ei koosnenud vaid saarest, mis oli jagatud ringkondadeks ("tourma"), vaid ka mandri Calabria hertsogkonnast (kreeka: δουκᾶτον Καλαυρίας, "doukaton Kalavrias"), mis ulatus laias laastus kuni Crati jõeni. Lisaks rakendas Sitsiilia "strategos" teatavat võimu – varieerus vastavalt valitsevale kohalikule poliitilisele fraktsioonile – autonoomsete hertsogkondade Napoli, Gaeta ja Amalfi üle.
Moslemite saarevallutus algas aastal 826. Pärast Siracusa langemist aastal 878 ja Taormina vallutamist aastal 902 kolis "strategos" Calabria pealinna Rhegioni. 10. sajandi esimesel poolel käivitasid bütsantslased arvukalt nurjunud sõjaretki saare tagasivallutamiseks ja säilitasid mõned isoleeritud kindlused Messina lähistel aastani 965, kui langes viimane Bütsantsi eelpost Rametta. "Sitsiilia "strategose"" amet jäi seega ametlikuks tiitliks kuni 10. sajandi keskpaigani, kui ürikutesse ilmus "Calabria strategos".
STS-41-B

STS-41-B oli NASA Space Shuttle'i programmi kümnes missioon ja kosmosesüstik Challengeri neljas missioon. Missioon startis 3. veebruaril 1984 ja maandus 11. veebruaril. Challenger viis orbiidile kaks sidesatelliiti ja selle missiooni ajal sooritas Bruce McCandless II esimese köieta kosmosekõnni.
Pärast missiooni STS-9 muudeti missioonide tähistusüsteemi ja esialgne STS-11 muutus STS-41-Bks. STS-41-B (ehk STS-11) järgnes STS-9-le, sest STS-10 tühistati laadungiprobleemide tõttu.
Missiooni kokkuvõte.
Challenger startis Kennedy kosmosekeskusest 3. veebruaril 1986 kell 8 kohaliku aja järgi. Kaheksa tundi pärast starti paigutas meeskond plaanipäraselt orbiidile USA ja Indoneesia sidesatelliidid, kuid mõlemat tabas tehniline rike ja nende orbiidid jäid plaanitust madalamaks. Mõlemad satelliidid toodi hiljem missiooni STS-51-A raames kosmosesüstik Discovery-ga Maale tagasi.
Missiooni neljandal päeval sooritasid McCandless ja Stewart esimese köieta väljumise avakosmosesse. Tavaliselt oli astronaut köiega kosmoselaeva külge kinnitatud, et ta kaotsi ei läheks, kuid seekord katsetati uut MMU-d. McCandless liikus Challengerist kuni 98 meetri kaugusele ja Stewart katsetas Canadarmil jalaklambrit. Seitsmendal päeval katsetati missiooni STS-41-C jaoks satelliidi kinnipüüdmise ja paranduse protseduure.
Missioonil sooritati teaduslikke katseid ja prooviti teist korda kasutada Lääne-Saksamaa rahastatud SPAS-1 satelliiti, mida oli esmakordselt kasutatud missioonil STS-7.
Missioon kestis 7 päeva ja 23 tundi ning maandus 11. veebruaril esmakordselt Kennedy Kosmosekeskusse
Hobusepass

Hobusepass on hobuse omanikule väljastatav dokument hobuse päritolu, jõudluse ja identifitseerimise kohta. Hobusepassi väljastab riiklikult tunnustatud aretusühing.
Hobusepassi on ka ajalooliselt kasutatud hobuste omandiõiguse kinnitamiseks ning identifitseerimiseks.
STS-51-J

STS-51-J oli NASA Space Shuttle'i programmi 21. missioon ja kosmosesüstik Atlantise esmalend. Missioon startis 3. oktoobril 1985 ja maandus 7. oktoobril. Missioon viis USA Kaitseministeeriumi tellimusel orbiidile kaks satelliiti.
Missiooni kokkuvõte.
STS-51-J startis oma esmalennule 3. oktoobril 1985. See oli teine salastatud ja Kaitseministeeriumi tellimusel toimunud missioon, kuid tänaseks on teada, et orbiidile viidi kaks sõjaväeside satelliiti.
Missioon oli edukas ja kestis 4 päeva. Atlantis maandus 7. oktoobril Edwardsi õhujõudude baasi ja selle missiooniga sai komandör Karol J. Bobko-st esimene astronaut, kes oli lennanud kolme kosmosesüstikuga ja ainus astronaut, kes osales kahe kosmosesüstiku esmalennul.
Helmut Valtman

Helmut Valtman (pseudonüümiga HAVE, nime erikuju Helmut Valdmann; 19. juuni 1909 Rakvere – 6. jaanuar 1943 Velikije Luki) oli eesti karikaturist ja raamatugraafik.
Helmut Valtman sündis Rakveres pagari perekonnas, tema isa oli Johan Valtmann (1870), ema Pauline Kukk (1870). Vennad oli Edmund Valtman (s 1914) ja Felix Valdvere (1900–1954). 
Helmut Valtmani debüüt karikaturistina toimus 1925. aastal pilkelehtede Kratt ja Sädemed veergudel. Lõpetas 1928 Tallinnas Jakob Westholmi Gümnaasiumi. Karikatuure avaldati paljudes ajalehtedes ja ajakirjades. Tartu-perioodil aastail 1927–1929 töötas Sakalas karikaturistina ja korrespondenina. 1929–1930 õppis Tartus Pallases. 1936–1937 tegi kaastööd ajakirjale Nädal Pildis. Alates 1937. aastast sai temast ajalehe Tänapäev ja hiljem Tallinna Post karikaturist, kellena töötas 1940. aasta sügiseni, samal ajal oli ta ka kirjastuse Loodus üks viljakaim kaastööline. Kujundas paljusid raamatuid. Helmut olevat keeldunud Nigol Andreseni ettepanekust hakata koostööle punaste võimuga. Sõja puhkedes kunstnik mobiliseeriti ja suunati Nõukogude tagalasse, kus oli rindekunstnikuks, langes Velikije Luki all 6. jaanuaril 1943.
Mari (Tammsaare tegelane)

Mari, ka Vargamäe Mari ja Sauna-Mari, on üks kesksetest tegelastest A. H. Tammsaare romaani "Tõde ja õigus" I osas, episoodiliselt II ja III osas.
Esialgu on Mari vaid Mäe talu teenijanna, kes on alati lõbus, lagistab naerda, laulab ning lõbutseb nagu noorele tüdrukule kohane. Kõige selle juures on Mari virk ja kohusetundlik ning tal on kõigi teistega hea läbisaamine.
Mari kiusab alailma Mäe talu sulast Jussi, koostades lorilaule ja naerdes tema kõhetu keha ja rangis jalgade üle. Juss teatab ootamatult, et ta on tüdinenud sellest, et Mari teda pidevalt kiusab ning ähvardab end üles puua. Mari palub Jussilt pisarsilmi andestust ja lubab temaga abielluda, kui Juss vaid selle mõtte peast heidaks. Juss ja Mari abielluvad ning on õnnelikud, neile sünnib kaks last (Juku ja Kata), elatakse Mäe talu saunas. Hiljem, pärast Jussi surma, surevad Juku ja Kata piirkonnas leviva difteeria tagajärjel.
Pöörde toob Mari ellu hetk, mil sureb Krõõt. Mari on sunnitud end jagama oma perekonna ning perelaste ja peremehe vahel. Peremees Andres Paas kutsub Mari enese juurde elama, kuid naine lükkab ettepaneku tagasi, kuigi see ettepanek on talle ahvatlev. Leskmehe ja Mari afäär ei jää külas ega kirikus märkamata. Toimuva kohta kannab keelt Mäe talu vana saunaeit. Juss esitab Marile tulemuseta ultimaatumi naasta jalamaid sauna. Pimedas vihahoos ründab ta öisel teel noaga peremees Andres Paasi, kuid satub Andrese vaatevälja ning poob end siis üles. Mari jääb pärast Jussi surma Andresest rasedaks ning abiellub Andresega.
Mari ja Andrese esimene laps on Indrek, kes on romaanisarja järgmistes osades peategelane. Indrek ja noor Andres (Krõõda ja Andrese poeg) aga ei saa omavahel eriti läbi ja kui Indrek tahab ühe kartulivõtu ajal Andrest kiviga visata, tabab see hoopiski Mari. Mari teadvuses on Jussi surm ja visatud kivi ühinenud ning Indreku kanda jääb kohtumõistja roll ja Mari süü.
Jussi taak jääb Marit saatma elupäevade lõpuni. Mari süüdistab ennast kõiges, mis on juhtunud ja seostab kõike halba Jussi surmaga. Ta püüab kõigi vahenditega jõuda lunastuseni: armastab võrdselt kõiki Krõõda lapsi, annab laste nimel hinge tagant viimase, püüab ka perenaisena olla oma ülesande kõrgusel jne, kuid Andrese üha kalgimaks muutuv meel rusub Mari vaimu üha enam. Andres süüdistab Mari, et see alailma norutab ning ei toeta peremeest tema plaanides. Samuti heidab Andres Marile ette perenaise staatusele kohatut käitumist (kui Mari on ebameeldivaid saladusi Andrese eest varjanud).
Raskelt haigestunud Mari sureb romaani III köite lõpus, kui Indrek annab emale tema soovil valuvaigisti üledoosi. See tegu aga tekitab Indrekus süükoorma, mis jääb teda saatma väga pikaks ajaks.
Maris leidub Tammsaare ema Anni iseloomujooni.
Mari kehastajaid.
Vargamäe Mari on kehastanud paljud näitlejannad nii teatrilaval kui ka kinolinal. Teatrilavastustes on aastate jooksul Marina üles astunud näiteks Meta Luts, Elli Prillup, Aino Talvi, Marje Metsur, Raino Loo, Elle Kull, Silvia Soro, Helgi Annast, Elina Reinold, Helene Vannari, Epp Eespäev, Ülle Lichtfeldt jt.
Tanel Toomi mängufilmis "Tõde ja õigus" kehastas Vargamäe Mari Ester Kuntu.
Hobuseliha

Hobuseliha on liha, mis on saadud hobuse surmamisel.
Paleoliitikumis oli hobuseliha inimeste oluline toiduaine. Hobuseliha söödi germaani paganlike usutalituste käigus.
Mõnedes kultuurides on hobuseliha söömine tabu, näiteks mustlased ja juudid ei tohi hobuseliha süüa. Islami seaduse järgi on hobuseliha mittesoovitatav ("makrūh"), kuid ei ole keelatud ("ḩarām").
Hobuseliha on olulisel kohal Tatari, Jakuudi, Kasahhi ja Kirgiisi köögis. Tongal on hobuseliha delikatess, mida süüakse pidulikel puhkudel. Hobuseliha kasutatakse söögiks ka Islandi, Itaalia ja Saksa köögis. Ungaris ja Ukrainas kasutatakse hobuseliha peamiselt mitmesuguste vorstide valmistamisel. Mongoolias süüakse hobuseliha peamiselt talvel.
Hobuselihast tehakse ka hakkliha. Seda kasutatakse eelkõige Kesk-Aasias.
Riikidest on suurimad hobuseliha tootjad Hiina, Mehhiko, Kasahstan, Mongoolia ja Argentina. Mehhiko ja Argentina toodavad hobuseliha vaid ekspordiks ja kohalikud seda ei tarvita.
Ust-Džeguta rajoon

Ust-Džeguta rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Karatšai-Tšerkessia Vabariigis.
Rajooni halduskeskus on Ust-Džeguta.
Nogai rajoon

Nogai rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Karatšai-Tšerkessia Vabariigis.
Rajooni halduskeskus on Erken-Šahar.
Kanton (Prantsusmaa)

Kanton (prantsuse keeles "canton") on Prantsusmaa haldusüksuse tüüp. Ringkonnad jagunevad kantoniteks.
Kantonitel on teatud funktsioonid ka avalike teenuste haldamisel, kuid nende peamine ülesanne on olla valimisringkondadeks. Kantonid on mõeldud olema ligikaudu samasuguse rahvaarvuga haldusüksused, mitte nagu vallad, mille rahvaarv varieerub kahest miljonist (Pariis) ühe inimeseni (Rochefourchat). Enamasti sisaldavad kantonid mitu valda, kuid rahvarohkemates valdades võib olla ka mitu kantonit.
Kantonid loodi 1790. aastal koos departemangudega. Igas departemangus oli tollal 40–60 kantonit. 1800. aastal koondati kantonid ringkondadesse ja järgmisel aastal vähendati kantonite arvu tugevalt. Pärast seda kaotati aja jooksul väikese rahvaarvuga kantoneid ja loodi uusi seal, kus rahvaarv kasvas. Kokkuvõttes kantonite arv suurenes. 2013. aastal võeti vastu ja 2015. aastal hakkas kehtima seadus, mis vähendas kantonite arvu 4032-lt 2054-le.
Zelentšukskaja rajoon

Zelentšukskaja rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Karatšai-Tšerkessia Vabariigis.
Rajoon on nime saanud Zelentšuki jõe järgi.
Rajooni halduskeskus on Zelentšukskaja.
Klaus von Klitzing

Klaus von Klitzing (sündinud 28. juunil 1943 Schrodas (tänapäeval Środa Wielkopolska Poolas)) on saksa füüsik, Nobeli auhinna laureaat.
Ta on tuntud Halli kvantefekti avastajana, mille eest anti talle 1985. aastal Nobeli füüsikaauhind.
James Franck

James Franck (26. august 1882 Hamburg – 21. mai 1964 Göttingen) oli saksa füüsik.
Ta osales vabatahtlikuna esimeses maailmasõjas, kus sai gaasirünnakus vigastada.
1925. aastal anti talle ja Gustav Hertzile Nobeli füüsikaauhind.
Ta lahkus 1933. aastal Saksamaalt. Pärast lühikest olekut USA-s töötas ta Kopenhaagenis. 1935. aastal läks ta uuesti USA-sse ning sai 1941. aastal USA kodakondsuse. 
Ta suri ootamatult südamerabandusse külaskäigul Göttingeni ning ta maeti Chicagosse esimese abikaasa kõrvale.
Andreas Kangur

Andreas Kangur (sündinud 11. detsembril 1978 Tartus) on eesti õigusteadlane, endine lapsfilminäitleja.
Haridustee.
Kangur on lõpetanud 1997. aastal Tartu Mart Reiniku gümnaasiumi, 2001. aastal Tartu Ülikooli (õppis õigusteaduskonnas) ja 2002. aastal saanud magistrikraadi õigusteaduses George Washingtoni Ülikoolis USAs. Magistritöö teema oli "Rules of Evidence in Trials of Suspec­ted Terrorists by Military Commissions".
2011. aastal astus ta Šotimaa Glasgow' Ülikooli doktorantuuri, kus tema uurimistöö teemaks oli "In Search of a Common Framework for Rules of Evidence in Criminal Trials". Ta kaitses seal doktoriväitekirja.
Töökäik.
Ta töötab Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas õppejõuna, õpetades peamiselt kriminaalmenetlust.
Filmides.
Kümneaastaselt mängis ta Leida Laiuse mängufilmis "Varastatud kohtumine" (1988, Jüri tegelaskuju) koos Maria Klenskajaga. Ta on mänginud ka Jüri Sillarti filmis "Noorelt õpitud" (1991).
Karatšajevski rajoon

Karatšajevski rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Karatšai-Tšerkessia Vabariigis.
Rajooni halduskeskus on Karatšajevsk.
Sõnaraamat

Sõnaraamat on raamatukujuline sõnastik.
Üks esimesi trükitud raamatuid üldse oli 1460. aastal trükitud, kuid juba 1286. aastal Johannes Balbuse kirjutatud Catholicon, ladina keele sõnaraamat Piibli tõlgendamiseks.
Ljulõntsi

Ljulõntsi on mitme Ukraina asula nimi:
Juliane Clementine

Juliane Clementine oli Eesti esimene aurulaev. Oli kasutusel Emajõel ja Peipsil kauba ja reisijate veoks 19. sajandi keskel.
Ajalugu.
19. sajandi algul ei suutnud purjelaevad ja lodjad enam rahuldada hoogustunud kaubavedu Pihkvasse ja Narva. Otsiti lahendusi, kuidas vedada Eesti klaasi- ja peeglivabrikute toodangut Venemaale. 1837. aastal otsustasid Tartu kaupmees F. W. Wegener ja Võisiku peeglivabriku omanik C. G. Amelung kaubaveo hõlbustamiseks Emajõe kaudu Pihkvasse sõitudeks ehitada aurulaeva. 
Sobilik laev ehitati kaupmeeste tellimusel Kuigatsis Kabina mõisas. Laev, mille nimeks sai Juliane Clementine, lasti Tartu lähedal Kabinas vette 1842. aastal. Nimi tuletati ehituse tellinud kaupmeeste prouade nimedest. 
1842. aasta sügiseks oli laev sõiduvalmis. Esimese reisi Pihkvasse tegi Juliane Clementine 15. mail 1843. Sõit Pihkvasse hakkas kestma 12–14 tundi. Lisaks sõitis laev ka Narva suunal.
Juliane Clementine uppus Peipsi järvel Vasknarva lähistel 1852. aastal. Vrakki pole seni leitud.
Kirjeldus.
Laeva pikkus oli 19,6 m, laius 4,9 m ja kiirus 10 sõlme. Laevale mahtus 150 reisijat või koos pukseeritava praamiga võis see kaasa vedada 114 t kaupa.
Laeva kere oli puust, tekil kõrgusid kaks masti ja pikk peenike korsten. Vööris oli ka kliiverpoom. Käituriteks olid sõurattad.
Urupi rajoon

Urupi rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Karatšai-Tšerkessia Vabariigis.
Rajooni halduskeskus on Pregradnaja.
Prikubanski rajoon

Prikubanski rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Karatšai-Tšerkessia Vabariigis.
Rajooni halduskeskus on Kavkazski.
Malokaratšajevski rajoon

Malokaratšajevski rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Karatšai-Tšerkessia Vabariigis.
Rajooni halduskeskus on Utškeken.
Habezi rajoon

Habezi rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Karatšai-Tšerkessia Vabariigis.
Rajooni halduskeskus on Habez.
Kiviter

Kiviter oli Kohtla-Järvel tegutsenud põlevkiviettevõte (riiklik aktsiaselts).
Eesti NSV ajal kandis ettevõte nimesid: 
Kohtla-Järve Põlevkivitöötlemise Kombinaadi koosseisus oli ka mineraalväetiste tehas (ehitatud mitmes järgus 1968–1980) ning bensoolhappetehas (1975, 1985).
1996. aastal pani Eesti riik Kiviteri aktsiad enampakkumisele, kuid esimene erastamine ebaõnnestus. 1997. aastal Kiviteri 50% aktsiast erastati. Keemiaettevõtte Kiviter pankrotistus 1998. aastal, Kiviteri asemel alustas tööd kontsern AS Viru Keemia Grupp (VKG).
Venemaa Euroopa-osa

Venemaa Euroopa-osa on Venemaa territooriumi Ida-Euroopasse jääv osa, teine osa jääb Aasiasse (Venemaa Aasia-osa). Piir läheb piki Uuraleid, Venemaa-Kasahstani piiri ning Kuma ja Manõtši jõge (või mööda Suur-Kaukasuse Peaahelikku).
Venemaa Euroopa-osa 3 960 000 ruutkilomeetrisel alal (23% Venemaa territooriumist) elab 77% Venemaa elanikest (110 000 000 inimest 143 000 000 inimesest).
Venemaa Euroopa osa alla jääb 38% Euroopast.
Ott Vallik

Ott Vallik (pseudonüüm Moritz; sündinud 4. augustil 1973) on eesti illustraator ja karikaturist. 
Isiklikku.
Ta on abielus kirjanik Aidi Vallikuga.
Karin Peckert-Forsman

Karin Wanda Peckert-Forsman (sünninimi Forsman(n); 11. veebruar (vkj) / 24. veebruar 1905 Tallinn – surmaaeg ja -koht teadmata) oli Eesti mäesuusataja, kes esindas Eestit 1936. aasta taliolümpiamängudel.
1920. aastate alguses kolis ta Saksamaale. 1930. aastatest harrastas ta mäesuusatamist, treenis ja võistles Baierimaal, elas Rosenheimi linnas.
1936. aasta taliolümpiamängudel Garmisch-Partenkirchenis saavutas ta kiirlaskumises 31. koha ja slaalomis 21. koha ning Alpi kahevõistluses (kiirlaskumise ja slaalomi kokkuvõttes) 37 osavõtja hulgas 26. koha. Seejuures kiirlaskumises ta kukkus ning suusa lahtitulemise tõttu kaotas enam kui minuti.
Karin Peckert-Forsman oli esimene olümpiamängudel startinud Eesti naissportlane.
Isiklikku.
Tema isa oli Põhja Paberi- ja Puupapivabriku direktor Eduard Forsman.
Liitkontrapunkt

Liitkontrapunkt (inglise keeles "invertible counterpoint") on muusikas selline häälte ühendamise printsiip, mille puhul võetakse kohe arvesse häälte nii kõrguslikud (vertikaalsed) kui ka ajalised (horisontaalsed) pöörded, nihked ja peegeldused. 
Liitkontrapunkti liikideks on
Vertikaalselt liikuva kontrapunkti iseloomustajaks on kontrapunktiintervall, st intervall, mille võrra häälte kõrguslik ümberasetamine toimub. Kolm vertikaalselt liikuva kontrapunkti tähtsamat liiki on oktavi-, duodeetsimi- ja deetsimikontrapunkt. 
Ümberasetamine näiteks kahehäälse oktavikontrapunkti puhul tähendab praktikas seda, et hääled vahetavad kohad, kusjuures üks neist liigub 1-2 oktavit üles, teine 1-2 oktavit alla.
Duodeetsimikontrapunkti puhul liigub üks hääl kvint + 0-2 oktavit üles, teine hääl 1-2 oktavit alla (või vastavalt üks hääl kvint + 0-2 oktavit alla ja teine hääl 1-2 oktavit üles). 
Häälte vertikaalsel ümberasetamisel intervall muutub suhtes kontrapunktiintervalliga enda pöördintervalliks valemi järgi 'kontrapunktiintervall = intervall + pöördintervall', näiteks: 
1. kui kontrapunktiintervalliks on oktav, st tegu on oktavikontrapunktiga, siis häälte ümberasetamisel: 
Oktavikontrapunkti suurimaks probleemiks näiteks kahehäälsuse puhul on, et häälte algses paigutuses ei tohi kasutada kvinte kui konsonantse, kuna häälte oktavi suhtes ümberasetamisel muutuvad kvindid kvartideks, mis kahehäälses seades on dissoneerivad intervallid. Kvinti võib kasutada ainult juhul, kui häälte algses asetuses liigub ülemise häälega kvindisuhtes olev alumine hääl pidelaadses konstruktsioonis astme võrra allapoole, moodustades ülemise häälega seksti. Häälte oktavikontrapunktis ümberasetamisel tekib sellel kohal reeglipärane kvartpide, mis laheneb tertsi. 
2. kui kontrapunktiintervalliks on deetsim, st tegu on deetsimikontrapunktiga, siis häälte ümberasetamisel
Deetsimikontrapunkti suurimaks probleemiks on, et kõik mittetäielikud konsonantsid muutuvad täielikeks (näiteks tertsid muutuvad oktaviteks ja sekstid kvintideks). See tähendab, et häälte algse paigutuse korral on deetsimikontrapunktis keelatud igasugused paralleelsed liikumised, kuna häälte ümberasetamisel tekivad häälte vahel keelatud paralleelid (oktav ja kvint). Samuti on keelatud igasugune pidede kasutamine, kuna häälte ümberasetamisel hakkavad pided lahenema valesti. See tähendab, et deetsimikontrapunktis on võimalik häältejuhtimine ainult külg- ja vastassuunas.
3. kui kontrapunktiintervalliks on duodeetsim, st tegu on duodeetsimikontrapunktiga, siis häälte ümberasetamisel
Duodeetsimikontrapunkti suurimaks probleemiks on, et sekstid muutuvad septimiteks. See tähendab, et häälte algse asetuse korral tuleb duodeetsimikontrapunktis käsitleda sekste kui dissonantse. Samuti jääb duodeetsimikontrapunktis kõrvale septimipide, kuna selle standardlahendus sekst on häälte duodeetsimikontrapunktis ümberasetamisel septim.
Kontrapunkti mõisteid

"Siin on tähestikuliselt loetletud kontrapunkti mõisteid."
Aita Kustin

Aita-Maria Kustin (22. märts 1930 Aru küla, Rakvere vald – 14. august 1970) oli eesti arheoloog.
Ta lõpetas 1948. aastal Rakvere 2. Keskkooli ja 1953. aastal Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonna arheoloogia erialal. 
Ta töötas kogu elu Ajaloo instituudis. Ta tegi arheoloogilisi kaevamisi peamiselt Saaremaal, näiteks Paatsa maalinnas, Karja maa-alusel kalmistul jm.
Andres Pulver

Andres Pulver (sündinud 12. juunil 1965) on eesti ajakirjanik ja mälumängur.
Ta lõpetas aastal 1983 Rakvere 1. Keskkooli.
Ta tegi kaastööd Raadio Virule ("Habemega lugusid", "Pitsaklubi").
Andres Reimer

Andres Reimer (sündinud 1. aprillil 1964) on eesti majandusajakirjanik.
Ta on töötanud Eesti Päevalehes, Postimehes.
Ta oli Eesti Kongressi liige.
Brigitta Davidjants

Brigitta Davidjants (sündinud 13. juulil 1983) on Eesti muusikateadlane ja ajakirjanik.
Haridus.
Ta on õppinud Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias, Jerevani konservatooriumis, Ankara Ülikoolis ja Helsingi Ülikoolis. 2007. aastal kaitses ta EMTA-s magistritöö "Orientalism ja muusika: erinevatest lähtekohtadest armeenia rahvalaulude transkriptsioonides" ning 2016. aastal doktoriväitekirja "Armenian national identity construction: from diaspora to music".
Töö ja looming.
Davidjants töötab Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias teaduri ja õppekava koordinaatorina. Aastatel 2012–2016 oli ta osakoormusega Tallinna Ülikooli lektor. Alates 2019. aastast on ta olnud külalislektor ka Eesti Kunstiakadeemias, kus on õpetanud loovkirjutamist ja kursust "Soolisus popmuusikas".
Teadustöös uurib ta eeskätt popmuusikat, huvitudes eriti marginaliseeritud identiteetidest ja feministlikust vaatenurgast. Varem on ta uurinud rahvuslikke identiteete ja ideoloogiaid esmajoones armeenia kultuuri näitel, tema huvide fookuses on ka soo- ja seksuaalsuse uuringud.
Tema jutuloomingut on avaldatud 2023. aasta kogumikus "Eesti novell".
2025. aastal ilmus New Yorgis ingliskeelse raamatuna tema ajalooline tagasivaade "J.M.K.E. : To The Cold Land", mis käsitleb pungiliikumist ja punkpoppi, keskendudes J.M.K.E. fenomenile ja selle ansambli albumile "Külmale maale".
Kirjandus- ja ajakirjanduslooming.
Tõlked.
Ta on tõlkinud vene ja inglise keelest eesti keelde Anna Politkovskaja "Vene päeviku" (Eesti Päevaleht, 2007), armeenia keelest muinasjutte teoses "Muinasjutusild : armeenia, aseri ja gruusia muinasjutud" (Vilnius, 2007) ja inglise keelest Sofka Zinovieffi teose "Punane printsess: revolutsiooniline elu" (Eesti Päevaleht, 2010).
Muusika.
Koos vokalist Hannaliisa Uusmaga kuulub ta ansamblisse Hunt, kus mängib lisaks elektroonilistele pillidele kandlelaadset armeenia keelpilli kanuuni. Ansambel viljeleb postromantilist "indie"-souli, kuid eksperimenteerib ka muude stiilidega. Mõlemad ansambli liikmed on andnud oma panuse ka paljude lugude meloodia ja sõnade autoritena.
2017. aastal ilmus ansamblil album "Fragment of..." ja 2021. aastal album "Station Luna", mis mõlemad anti välja vinüülplaadina. Muusikakriitik Kaspar Viilup on nimetanud "Station Lunat" aasta parimaks suveplaadiks, mis samal ajal väldib kõiki läägeid päikesemuusika klišeesid ja on keskmise kõrva jaoks liiga sõge.
Davidjants on mänginud kanuuni ka ansambli Zorbas albumil "Rebetiko" (2006) ning musitseerinud Armeenia pärimusmuusikat viljelevas ansamblis Atlas.
Ühiskondlik tegevus.
Aastatel 2014–2021 on ta töötanud huvikaitse organisatsioonides (Eesti LGBT Ühing, Feministeerium, Eesti Pagulasabi), samuti ohvriabi ja lastekaitse valdkonnas (sotsiaalkindlustusamet).
Erki Aule

Erki Aule (sündinud 22. juunil 1970) on eesti lavastaja ja näitleja.
Haridus.
Erki Aule on lõpetanud Tallinna 17. Keskkooli 1988. aastal. Pärast teenistust Nõukogude armees (1988–1990) õppis Tallinna Pedagoogikaülikoolis eesti filoloogiat (lõpetas 1995) ja Venemaa Teatrikunsti Instituudi (GITIS) magistriõppes lavastamist (lõpetas 2005).
Töö.
Aastatel 1994–2003 töötas ta lavastajana Salong-Teatris. Pärast GITISe lõpetamist on olnud vabakutseline, tegutsedes muu hulgas näitlejana improteatris Impeerium, aga ka firmade koolitajana, erinevate sündmuste õhtujuhina, näitekirjanikuna ja lasteteatri Trumm eestvedajana. Ta on olnud ka animafilmide dublaaži režissöör ning mänginud telesarjades "V.E.R.I", "Jälle see Jäpe", Minu, mu naine ja naabrimees", "Ohtlik lend", "Kelgukoerad", "Padjaklubi", "Saladused","Kümnest kümme"," Kättemaksukontor", "Naised saunas rääkisid". Teinud animafilmidele tekstidublaaže ja lugenud audioreklaame.
Ta on töötanud saatejuhina raadiotes Star FM, Raadio 2, Klassikaraadio ja Raadio B3.
Ta on joonistanud karikatuure, mida on avaldatud ajakirjas Pikker ja Stockholmi Eesti Päevalehes.
Ta on Eesti Lavastajate ja Dramaturgide Liidu ja Eesti Näitlejate Liidu liige.
Spilve lennujaam

Spilve lennujaam oli kuni Riia lennujaama rajamiseni peamine Riia lennujaam. Lennujaam asub Riias Spilve asumis.
Tänapäeval on see lennujaamana oma tähtsuse kaotanud, sealset lennuvälja võib kasutada vaid päevasel ajal ja hea nähtavusega. 
Ajalugu.
Spilve lennujaam sai alguse Esimese maailmasõja ajal, mil sealsed niidud võeti kasutusele aerodroomina. Pärast sõda otsustati Jāzeps Baško initsiatiivil sinna tsiviillennuväli ehitata. Selleks otstarbeks eraldati 51 hektarit maad Riia–Bolderaja raudtee kõrval. 
1928. aastal sai sellest rahvusvaheline lennujaam, seda hakkasid läbima firma Deruluft lennukid, mis kurseerisid Berliini, Tallinna, Leningradi ja Moskva vahel. 
1932. aastal alustas LOT lende liinil Helsingi-Tallinn-Riia-Vilnius-Varssavi-Lviv-Bukarest-Sofia-Saloniki-Ateena. Hiljem alustas Aeroflot Moskva ja Stockholmi vahelisi lende, millel oli peatus samuti Spilves. 
1936. aastal Deruluft likvideeriti ja Helsingi lende alustas Lufthansa.
1937. aastal alustati lende Liepājasse.
Pärast Läti annekteerimist sulgesid nõukogude võimud algul kõik liinid, kuid hiljem taastati liiklus Tallinna, Leningradi ja Moskvaga. 22. juunil 1941 ründasid saksa pommitajad Spilve lennuvälja ja purustasid sealsed angaarid. Pärast Riia hõivamist taastasid saksa okupatsioonivõimud lennujaama ja käivitasid lennuliikluse Riia ning Helsingi vahel. Taas pommitati lennujaam puruks 11. oktoobril 1944.
Sõja järel oli Spilve lennujaam kasutusel vaid riigisisesteks lendudeks. Spilve lennujaamale lisandus toona veel ka Rumbula lennuväli. Spilvest toimusid lennureisid Liepājasse, Daugavpilsi, Kaunasesse, Tallinna ja Moskvasse. Kasutusel olid lennukid Li-2, aastast 1959 ka Jak-12, An-2, Il-14.
Riia lennujaam valmis aastal 1973 vahetamaks välja ajale jalgu jäänud Spilve lennujaama. Viimast kasutati riigisisesteks lendudeks siiski veel aastani 1986. Tol ajal kasutati lennujaama ka lennundusõpilaste õppelendudeks.
1990. aastast on lennujaam kasutusel eralendudeks, ka harrastatakse seal langevarjuhüppeid. Lennujaama hoonet rendib SIA Baltijas projektu birojs.
Eva Kübar

Eva Kübar (sündinud 19. juunil 1981) on eesti filmitegija ja vabakutseline kultuuriajakirjanik. 
Ta on õppinud Tartu Ülikoolis ajakirjandust ja semiootikat.
Ta on osalenud seitsme tudengifilmi tegemises, olnud filmikasseti "Karikakramäng" näitlejate valija ja 2017. aasta mängufilmi "Paha lugu: Kokkulepe" (režissöör Andres Maimik) režissööri esimene assistent.
Tema kultuurikirjutisi on avaldanud näiteks ajalehed Postimees ja Sirp ning ajakiri Teater. Muusika. Kino. Varem on ta töötanud ajakirjanikuna ka ETV saates "Aktuaalne kaamera".
Jüri Saar (ajakirjanik)

Jüri Saar (sündinud 1973) on Eesti ajakirjanik. 
Ta on ajalehe Tartu Postimees arvamustoimetaja, kes teeb kaastööd ka ajalehele Postimees.
2013. aastal pälvis ta Eesti Ajalehtede Liidu ajakirjanduspreemia maakonnalehe uudiste kategoorias.
2021. aastal pälvis ta Tartu Postimehe aasta kolleegi tunnustuse. Selleks ajaks oli ta samas väljaandes töötanud ligi 25 aastat.
Artikleid.
Jüri Saar harrastab suusatamist ja on osalenud Tartu maratonidel.
Kadri Paas

Kadri Paas (sündinud 8. mail 1982) on eesti ajakirjanik, poliitik ja koolitaja.
Elukäik.
Kadri Paas on lõpetanud 2004. aastal Tallinna Pedagoogikaülikooli ajaloo- ja ühiskonnaõpetuse õpetajana. 2007. aastal kaitses Paas Tallinna Ülikooli filoloogiateaduskonnas magistrikraadi teemal "Copterline'i helikopteri katastroof: avaliku arvamuse kujundamine kriisikommunikatsiooni abil". 2018. aastal astus Paas Sisekaitseakadeemia sisejulgeoleku instituudi magistrantuuri. 2019. aasta detsembris määras kaitseministeerium Paasile riigikaitselise teadustöö läbiviimiseks stipendiumi. 2021. aasta veebruaris kaitses Paas samas magistritöö "Eesti riikliku julgeoleku kommunikatsiooni võimalused vaenulike inforünnakute mõjude leevendamiseks infosõjas".
Täiendkoolitus: 2020 Täiskasvanute koolitaja väljaõpe, 2019 III Kõrgemad digiriigi ja küberkaitse kursused Viinistul, 2018 XXXIX Kõrgemad Riigikaitsekursused Roostal
2001. aastast töötas Paas ajakirjanikuna Õhtulehe uudistetoimetuses, Äripäeva logistika-, loov- ja uudistetoimetuses, Eesti Päevalehe majandustoimetuses Ärileht. 2020. aastal sisustas Paas Eesti NATO Ühingu sotsiaalmeedia kanaleid.
Poliitiline tegevus.
2017. aasta kevadest töötas ta Eesti Konservatiivse Rahvaerakonna Riigikogu fraktsiooni nõunikuna. 7. veebruaril 2018 valiti ta EKRE Tallinna kesklinna osakonna juhiks. Ta oli 20. novembrist 2017 EKRE liige, kuid astus veebruaris 2018 parteist välja.
2018. aasta 26. veebruarist töötas ta Eesti Vabaerakonna Riigikogu fraktsiooni nõunikuna.
2021. aasta juulis astus erakonna Eesti 200 liikmeks. 2021. aasta kohalike omavalitsuste valimistel kandideeris ta erakonna Eesti 200 liikmena Türi vallas valimisliidu Tulevikuvald Türi nimekirjas. 2021. aasta oktoobris valiti Paas Türi vallavolikogu liikmeks, ta on volikogu revisjonikomisjoni esimees.
Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 8 (Järva- ja Viljandimaa) 584 häält ega osutunud valituks.
"Tõe sõna".
Paas on 2020. aastal alanud infosõja olemust, meetodeid, põhjusi ja võimalusi tutvustava haridusliku sotsiaalkampaania "Tõe sõna" looja ja eestvedaja. Ajaloolase David Vseviovi ja Kaitsepolitseiameti büroojuhi Harrys Puusepa miniloengutest saab muu hulgas teada, miks on põnev vale usutavam kui igav tõde, kuidas riigid üksteist infoga mõjutavad ja miks ei ole kasulikud idioodid üldsegi rumalad ega kasutud.
Kampaania "Tõe sõna" kodulehe artikleid illustreerivad Karl-Erik Talveti tindijoonistused. Kampaania visuaalse väljanägemise eest hoolitses loovjuht Joosep Kask. Sotsiaalmeedia kampaania raames valmisid koomikute Mattias Naani ja Kaarel Nõmmiku stsenaariumite järgi lavastatud sketšid. Nende kaudu tutvustati noortele infosõja olemust, põhjusi ja ohte. Sketšide peategelased olid teismeliste seas tuntud Eesti suunamudijad.
Pravoberežnõi rajoon

Pravoberežnõi rajoon (vene keeles "Правобережный район", osseedi keeles "Рахизфарсы район") on Põhja-Osseetia haldusüksus.
Rajoonikeskus on Beslan. Rahvaarv 2015. aasta andmetel 105 012.
Rumbula lennuväli

Rumbula lennuväli on endine sõjaväelennuväli, mis oli Riia lennujaama rajamiseni kasutusel ka tsiviillennujaamana. 
Lennuväli asub Riias Rumbula asumis.
Ajalugu.
Rumbula lennuväli sai alguse Esimese maailmasõja järel, mil sealsed Mazā Jumpravmuiža mõisale kuulunud niidud võeti bermondtiaadi ajal kasutusele aerodroomina. Aastast 1955 paiknes seal 899. Orša hävituslennuväepolk. Lennuväljal asusid hävitajad MiG-19 ja MiG-21, samuti transpordilennukid An-12 ja An-26. Aastast 1979 võeti Rumbula asemel kasutusele Lielvārde lennuväli.
Aastal 1960 võeti lennuväli kasutusele ka tsiviillendudeks – selle kaudu peeti lennuühendust Leningradiga, hiljem ka teiste linnadega. Algselt kasutati seal lennukeid Il-18, aastast 1971 aga lennukeid Tu-134A. Riia lennujaam valmis aastal 1973 ning see vahetas välja ajale jalgu jäänud Spilve lennujaama ja Rumbula lennuvälja. Aastal 1974 lõpetati Rumbula lennuvälja kasutamine tsiviillendudeks.
Tänapäeval on lennuväli kasutusel eralendudeks, seal saavad maanduda vaid väikelennukid. Maandumisrada kasutavad motovarjud, ka kasutatakse seda autode õppesõitudeks. Angaaride juures asub autoturg.
Hanneli Rudi

Hanneli Rudi (sündinud 16. augustil 1971) on Eesti ajakirjanik. 
Ta on olnud Postimehe Tarbija toimetuse juhataja. Töötab Eesti Rahvusringhäälingus teleuudiste toimetajana.
Rasmus Kagge

Rasmus Kagge (sündinud 17. septembril 1977) on eesti ajakirjanik. 
Ta lõpetas 1995. aastal Jakob Westholmi Keskkooli.