Tartu Püha Aleksandri kirik

Tartu Püha Aleksandri kirik ehk Tartu Aleksandri kirik, endise nimega Aleksander Nevski kirik on õigeusu kirik Tartus Karlova linnaosas aadressil Sõbra tänav 19a. Kirikut kasutab EAÕK Tartu Pühade Aleksandrite kogudus, Tartu Aleksander Nevski koguduse järglane
Kiriku templipüha on 30. augustil (Konstantinoopoli Aleksandri uinumine (340), Süvari Aleksandri uinumine (1533) ja Neeva Aleksandri säilmete viimine Peterburisse (1724)).
Ajaloost.
Tartu Püha Aleksandri kirik (vene keeles "Церковь Александра Невского") ehitati aastatel 1914–1918. Alumine kirik valmis ja pühitseti 1914. aasta sügisel, ülemine 26. septembril 1915. Kiriku esimene preester oli Anton Laar, aastatel 1915–1919 Konstantin Kokla.
Kiriku nurgakivi pandi nelipüha kolmandal päeval 27. mail 1914 ülempiiskop Joanni osavõtul. Kiriku nurgakivis on tsinkkastike pühaku säilmetega ning vaskplaat kirjaga: "Nurgakivi on pandud keiser Nikolai II valitsemise ajal 27. mail 1914 Riia ja Miitavi peapiiskopi Joanni poolt". 1914. aasta sügiseks sai alumine kirik niipalju valmis, et selle sai kasutamiseks sisse pühitseda. Alumise kiriku peaaltar on pühitsetud Jumalaema Kaitsmise auks (pühitses ülempiiskop Joann 21. novembril 1914) ja teine kõrvalaltar Sarovi Serafimi auks (2. detsembril 1914).
1915. aasta augustis olid kiriku ehitustööd lõppenud ja septembri algul võttis ehituskomitee ehituse vastu. Ülemise kiriku pühitses ülempiiskop Joann 26. septembril 1915. Ülemise kiriku põhjapoolne kõrvalaltar on pühitsetud õilisusulise suurvürstinna Olga auks.
1940. aastal kirikuhoone riigistati Nõukogude okupatsioonivõimude poolt. Aastakümneid kasutasid seda laohoonena Tartu Riiklik Ülikool ja Eesti NSV Riiklik Etnograafiamuuseum. Kirikut kasutasid metodistid ja adventistid, lühemat aega ka nelipühilased. Kiriku "kuraator" oli Anatoli Mitt, pärast tema surma Igor Gräzin.
Kirik tagastati Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku Tartu Pühade Aleksandrite kogudusele 1995. aastal. 24. detsembril 2002 anti hoone kogudusele pidulikult üle. EAÕK metropoliit Stefanus (Charalambides) pidas õnnistuspalve, ülempreester Johannes Keskküla ja ERMi direktor Jaanus Plaat allkirjastasid üleandmis-vastuvõtmisakti. Kirik taaspühitseti 2003. aasta suvel Tartu Pühade Aleksandrite kirikuna, see on pühitsetud õilisusulisele suurvürstile Neeva Aleksandrile, Konstantinoopoli ülempiiskop Aleksandrile ja Süvari vagale Aleksandrile.
Arhitektuur.
Kahekorruseline sibulkuplitega kirik on haruldane näide vanavene kirikuarhitektuuri-mõjulisest sakraalarhitektuurist Eestis. Selle arhitekt on Liivimaa kubermanguarhitekt Vladimir Lunski, ehitustöid juhatas Fromhold Kangro.
Aleksandri kiriku arhitektuuris on nii juugendi kui ka Vladimiri-Suzdali vürstiriigi kirikuarhitektuuri sugemeid. Hoone on ristikujulise põhiplaani ja astmelise ülesehitusega. Mitmekuplilise ehitise lääneküljel paikneb avara trepiga kõrge eeskoda. Välisukse ees on graniitastmetega kahepoolne trepp. Iseloomustavate detailidena loetleb Kultuurimälestiste riiklik register peatrepi etiku paisutatud ümarsambaid, kaarsillusega avasid, püstvagudega simssi, juugendornamendiga peatrepi võret, keskse paisutatud sambaga kaksik- ja kolmikaknaid ning akende krohvraamistust.
Ilukirjanduses.
Kirikut on nimetanud Mats Traat oma novellikogus "Sarviku armastus" (Tallinn: Argo, 2007), Maimu Berg teoses "Meie hingede võlad" (Hea Lugu, 2018) ja Mae Mets luuletuses "Luud, veri ja tuhk" luulekogus "Valge villa" (Elva: M. Mäemets, 2013).