tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Astangu tunnellaod

Astangu tunnellaod on Venemaa keisririigi Läänemere laevastiku tunnelitena ehitatud laskemoonalaod Tallinnas Haabersti linnaosas Astangu asumis Mäeküla klindis.
Nimetus.
Üldiselt teatakse neid ladusid "Astangu tunnelitena". Tunnelladude lähiümbruses on ka 1940. aastatel rajatud Mereväe laskemoonaladu nr 685. Üldiselt ei eristata Vene keisririigi ja Nõukogude ajal rajatud ladusid ning ühiselt teatakse neid ladusid "Astangu laskemoonaladudena".
Ajalugu.
Algselt plaaniti Vene mereväe Peeter Suure Sadama ja Peeter Suure merekindluse peapositsiooni Tallinna mererinde pealaskemoonaladudena ehitada välja kuni 39 U-kujulist tunnelladu. Hiljem otsustati neid teha 15, taas vähendati ehitusmahtu 1916. aasta lõpul. Peeter Suure Merekindluse Maarinde lahingumoonalaod asusid Männikul.
Lõpuks hakati ehitama kuut U-kujulist tunnelladu. Neist said enam-vähem toorehitisena valmis kaks esimest. 1918. a veebruaris, Punakaardi pagemisel Tallinnast lasti tunnelid 1, 2, 3, 5 ja 6 osaliselt õhku. 
1945. aastal üritati neid uuesti võtta laskemoonalaona kasutusele, kuid juba järgmisel aastal jäeti ehitus kõrge maksumuse tõttu pooleli. Pärast Teist maailmasõda ehitati tunnelite nr 1 ja 3 ette betoonist kaarjate külgkoridoridega sissepääsuehitised, betoneeriti tunnelite lagi ja põrandad.
Tänapäev.
Tänapäeval on need on jäetud maha ning on osaliselt varisenud sisse, kuid on enamuses võetud arvele ehitismälestisena (mälestis nr 8721) kui oluline osa Peeter Suure merekindlusest ja tähelepanuväärne rajatis Eesti ehitusajaloos.
Viljandi Vabadussõjas langenute kalmistu

Viljandi Vabadussõjas langenute ühiskalmistu on kalmistu Viljandi kihelkonnas Viljandimaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Viljandi linnas Viljandi maakonnas. 
Ajalugu.
Vabadussõjas langenud sõjaväelastele eraldati üks idapoolsem osa vana kalmistust 1919. aastal ning kuni märtsini 1920 maeti sinna 38 langenud sõjameest.
Kalmistu kavandati ümber 1933. aastal kujur Roman Haavamäe projekti järgi, sinna maeti mälestussamba juurde 27. juulil ümber kapten Anton Irv ning avati pidulikult 6. augustil 1933.
Kalmistule maeti edaspidi ümber kolm inimest. 1939. aastal taheti kalmistu kõrvale rajada eraldi kalmistu Vabadusristi kavaleridele. Viimane matus toimus 29. septembril 1944. Kokku on kalmistule maetud 42 inimest, neist kolm tundmatuna.
Nõukogude kolmanda okupatsiooni ajal hävitati kalmistu mälestusmärk 11. septembril 1945 ning hiljem hävitati ja kaeti mullaga ka muud kalmistu tähised, kuid ala säilis ilma pealematusteta. Kalmistut hakati korrastama 1988. aastal, 19. juunil 1991 avati uuesti pidulikult mälestusmärk ning 15. septembril 1991 avati pidulikult kalmistu. Viljandi Vabadussõjas langenute ühiskalmistu on 2003. aastast riiklik ajaloomälestis. 
Algselt olid kõik kalmistuehitised (mälestusmärk, piire ja hauatähised) dolomiidist. 1991. aastal paigaldati uued ehitised algsete koopiana. 2011. aastal asendati algne paigaldis hallist graniidist ehitistega.
The Scientist

The Scientist: "Magazine of Life Sciences" on 1983. aastal asutatud ingliskeelne teadusajakiri, mis ilmub kord kuus ja milles avaldatakse artikleid peamiselt eluteaduste valdkonnas. The Scientist on loetav ka veebis.
Artikleid on nii uurimustest, uutest suundadest, avastustest ja aruteludest eluteadustes (nagu molekulaarbioloogia, arengubioloogia, meditsiin, ökoloogia, evolutsiooniteooria, geneetika ja genoomika, immunoloogia, mikrobioloogia jmt), aga ka ametialast informatsiooni teadlaste kohta jpm.
Mäeinsener

Mäeinsener on insener, kelle tegevuse eesmärk on tagada maavarade ohutu, keskkonnasäästlik ja efektiivne kaevandamine ja töötlemine. Mäeinsenerid on kõrgharidusega tehnika- ja/või tehnoloogiaspetsialistid või juhid, kes plaanivad ja juhivad maavarade kaevandamisega seotud protsesse ning osalevad maardlate uuringutes.
Mäeinsener võib olenevalt oma tööst spetsialiseeruda järgmistele valdkondadele: maavarade pealmaakaevandamine, maavarade allmaakaevandamine ja allmaa-kaeveõõne teisene kasutamine, maardlate uuring.
Mäendusringkondades on tavaks, et karjäärides ja kaevandustes kannavad mäeinsenerid valget kiivrit.
Mäeinseneride kutsetasemed.
Eestis saab mäeinsenerina töötada, kui omatakse kutset. Mäeinseneri kutsetase sõltub töö keerukusest, vajalikust oskusteabest ning iseseisvuse ja vastutuse ulatusest. Eestis kehtivad järgmised mäeinseneride kutsetasemed:
Mäeinsener.
Mäeinsener on kogemustega spetsialist, kes rakendab oma inseneriteadmisi, võimeid ja praktilisi oskusi olemasolevate tehnoloogiate käigushoidmiseks. Ta vastutab enda ja teiste tööülesannete täitmise eest. Mäeinsener võib omada projekteerimise ning maavara töötlemise ja turustamise kompetentsi.
Diplomeeritud mäeinsener.
Diplomeeritud mäeinsener on kogemustega spetsialist, kes rakendab oma inseneriteadmisi, võimeid ja praktilisi oskusi olemasolevate tehnoloogiate käigushoidmiseks ja arendamiseks. Ta töötab iseseisvalt keerulistes, ettearvamatutes ja uuenduslikku käsitlust nõudvates olukordades. Lisaks on diplomeeritud mäeinsener võimeline juhtima töörühmi ja/või organisatsiooni ning kandma vastutust teiste töö tulemuste eest. Diplomeeritud mäeinsener võib omada projekteerimise, teadus- ja õppetöö, arendus ja juhtimise, maavara töötlemise ja turustamise, maapõueressursside poliitika, ohutus- ja omanikujärelevalve kompetentsi.
Volitatud mäeinsener.
Volitatud mäeinsener on ulatuslike teadmiste ja kogemustega tippspetsialist, ekspert, kes rakendab oma inseneriteadmisi, mõistmist ja võimeid olemasolevate tootmistehnoloogiate käigushoidmisel ja täiustamisel või uute teadmiste ja tehnoloogiate loomisel ja hindamisel. Volitatud mäeinsener lahendab keerulisi tehnoloogilisi probleeme uuenduste, loovuse ja arendamise abil. Volitatud mäeinsener võib omada projekteerimise, teadus- ja õppetöö, arendus ja juhtimise, maavara töötlemise ja turustamise, maapõueressursside poliitika, ohutus- ja omanikujärelevalve kompetentsi.
Uzda rajoon

Uzda rajoon on 2. järgu haldusüksus (rajoon) Minski oblastis Valgevenes. Rajooni pindala on 1181 km². 2009. aasta seisuga elas seal 23 657 inimest.
Rajoon moodustati 1924. aastal, aastal 1938 see likvideeriti. Rajoon moodustati taas tänapäevastes piirides aastal 1965.
Rajoon koosneb järgmistest külanõukogudest: Chatlany, Dzieščanka, Kamianoje, Lićviany, Łoša, Niomani, Siamionavičy, Uzda ja Voziera külanõukogu. Halduskeskus on Uzda linn.
Rajooni tähtsaimaks jõeks on Nemunas, seda läbivad Nemunase lähtejõed Vusa ja Łoša. Uzda rajoon asub suuremalt osalt Stoŭbcy tasandikul, põhjaosa osalt ka Minski kõrgustikul. Kõrgused jäävad valdavalt vahemikku 160–180 meetrit üle merepinna, kõrgeim koht (219 meetrit) asub Voziera küla lähistel.
2009. aasta seisuga olid elanikest 93,24% valgevenelased, 4,34% venelased ja 2,42% oli teistest rahvustest. 88,12% elanike emakeeleks oli valgevene keel, 10,64% elanike emakeeleks oli vene keel. Koduse keelena kasutas valgevene keelt 61,38% elanikke, vene keelt aga 35,93%.
Surnud 15. novembril

"Siin loetletakse 15. novembril surnud tuntud isikuid."
Łoša

Łoša on küla (endine alev) Valgevenes Minski oblastis Uzda rajoonis, Łoša külanõukogu keskus. Łoša asub Łoša jõe kaldal. Asulas on keskkool, raamatukogu ja kultuurimaja.
Ajalugu.
Łošat mainitakse esimest korda aastal 1565, toona asus seal õigeusu kirik. Xvii sajandil oli see Hołowczyńskite valduses olev küla. XVII sajandil sai külast alev, mis on eri aegadel olnud Lenskite, Zarankade, Zaviszade ja Grabowskite valduses.
Poola jagamisel läks Łoša aastal 1793 Venemaa koosseisu. Alev hakkas kuuluma Minski kubermangu. Aastal 1800 hakkas seal tegutsema klaasikoda. Alevis oli XIX sajandil lisaks õigeusu kirikule veel ka sünagoog. Sealsed elanikud tegelesid põhiliselt käsitööga. Aastal 1917 oli alevis ka saekaater ja auru jõul töötav veski.
1919. aastast kuulus Łoša Valgevene NSV koosseisu. Aastal 1934 muudeti alev külaks.
Õigustatud kasutus

Õigustatud kasutus (inglise keeles "fair use"; eesti keeles ka õiglane kasutus, õiguspärane kasutus, aus kasutus) on angloameerika riikide (eelkõige USA) autoriõiguse üks keskseid termineid, mis tähistab õigust kasutada autoriõigusega kaitstud teost autorilt luba küsimata ja talle tasu maksmata. Selliseid erandeid autoriõigustes tehakse näiteks kriitika, kommenteerimise, parodeerimise, uudiste, õppetöö, raamatukogu- ja arhiivitöö, teaduse ja teatmeteoste jaoks. Õigustatud kasutuse üle otsustades lähtub kohus neljast kriteeriumist: kasutusviisi iseloomust ja eesmärgist, kasutatava teose loomusest, teose kasutusmahust (terviklik või osaline) ning kasutusviisi mõjust teose potentsiaalsele turule või väärtusele. Õigustatud kasutust ei loeta autoriõiguste rikkumiseks.
Suuremal või vähemal määral on õigustatud kasutus kehtestatud näiteks USA-s, Iisraelis, Poolas, Malaisias ja Lõuna-Koreas; mitmes Briti Rahvaste Ühenduse liikmesriigis (Suurbritannia, Austraalia ja Kanada) on tarvitusel sarnane, kuid mitte samatähenduslik mõiste "fair dealing". Eestis ja enamikus Euroopa Liidu maades õigustatud kasutus õigussüsteemi ei kuulu ning mujal (nt Ameerika Ühendriikides) õigustatud kasutuse alusel avaldatud teoste avaldamine Eestis võib rikkuda autoriõiguse seadust.
Õigustatud kasutus piirab teose autori õigusi, tasakaalustades autoriõigusega kaitstavaid erahuve avaliku huviga, et teosed oleksid avalikkusele ligipääsetavad ning neid saaks hõlmata laiemasse kultuuri tuletatud teoste kaudu. Õigustatud kasutuse väärtusest ja nüanssidest on pikemalt kirjutanud nt Lawrence Lessig raamatus "Vaba kultuur".
Kulno Malva

Kulno Malva (sündinud 26. detsembril 1979 Kiviõlis) on eesti pärimusmuusik, akordionist ja helilooja.
2011. aastal lõpetas ta Viljandi Kultuuriakadeemia pärimusmuusika eriala.
Ta on mänginud ansamblites Svjata Vatra, Nikns Suns, Lepaseree, Hajameelsed Kunznikud, Duo Malva &amp; Kirsipu, Duo Malva &amp; Priks. Alates 2018. aastast koosseisus Riffarrica. Lisaks ansamblitegevusele on Malva välja andnud kolm sooloalbumit.
Monaco-Ville

Monaco-Ville (kohalik prantsuskeelne nimi ka "Le Rocher" 'kalju') on Monaco vanalinn ja üks linnajagudest.
Nimi Monaco-Ville ('Monaco-Linn') on eksitav, sest see ei ole omaette linn, vaid kõigest Monaco linnriigi osa. See on üks neljast traditsioonilisest Monaco kvartalist (teised kolm on La Condamine, Monte Carlo ja Fontvieille). Tänapäevase haldusjaotuse järgi on Monaco-Ville üks Monaco kümnest ringkonnast.
Seal elab umbes 1000 inimest (2008. aastal 985).
Kreeklased rajasid piirkonda oma koloonia 6. sajandil eKr. Vahemerre ulatuva kaljuse paiga nimi oli algselt "Monoikos" ('üksik hoone'). Nime Monaco sai see keskajal. 13. sajandil rajati kaljule kindlus ja hiljem kindlustatud linn, mille mõned müürilõigud on säilinud. Aja jooksul kujunes kindlus paleeks, mis on Monaco vürsti residents.
Vanalinn erineb ülejäänud Monacost, mis on tihedalt asustatud. Keskaegses linnasüdames on peamiselt vaiksed jalakäijate tänavad, lubatud on vaid kohalike sõidukite liiklemine ning öösel on keelatud müra tegevad mootorrattad.
Vürsti palee ees toimub iga päev kell 11.55 vaatemänguline vahtkonnavahetus.
Avastaja

Avastaja on Tallinki püsikliendiajakiri, mis ilmub neli korda aastas. Ajakirjas on teavet laevade kohta, reisisihtkohtade kirjeldusi ja isikuartikleid.
Ajakiri kandis nime Club One alates 2009. aastast, seda koostas Menu Kirjastus. Alates 2016. aasta teisest poolaastast on ajakirja nimi Avastaja ning alates 2017. aasta teisest numbrist koostab seda ettevõte Viis Viiest. Ajakiri saadetakse postiga Tallinki Goldi ja Silveri taseme püsiklientidele.
Tõnis Kirsipu

Tõnis Kirsipu (sündinud 20. septembril 1991) on Eesti löökpillimängija. Ta musitseerib ansamblis Lonitseera. 
2014. aastal lõpetas ta Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemia pärimusmuusika eriala, olles esimene diplomeeritud pärimusmuusika löökpillimängija Eestis. 
2014. aasta sügisest õpetab Kirsipu Heino Elleri nimelises Tartu Muusikakoolis pärimusmuusika löökpille.
Varem on ta mänginud ansamblis Angus.
Abukuma

Abukuma jõgi (阿武隈川 "Abukuma-gawa") on 239 km pikk jõgi Jaapanis, riigi pikkuselt 6. jõgi. Kulgeb läbi Fukushima ja Miyagi prefektuuri. Suubub Vaiksesse ookeani. Abukuma üks lisajõgedest on Arakawa jõgi.
Kaul Kadak

Kaul Andrus Kadak (aastani 1936 Evald Johannes Kadak; 24. mai 1903 Kloostri vald – 4. juuni 1985 Toronto) oli eesti eripedagoog, haridusministeeriumi ametnik, metsavend, soomepoiss ning eesti aktivist Lõuna-Aafrika Vabariigis ja Kanadas.
Ta õppis Paldiski algkoolis ja lõpetas 1922. aastal Tallinna Õpetajate Seminari. Samal aastal astus ta Tartu Ülikooli õigusteaduskonda, mille lõpetas aastal 1933. Akadeemiliselt kuulus ta EYS Veljestosse.
Aastatel 1923–1926 töötas ta Udriku nõrgamõistuslike laste kodus ja aastatel 1928–1935 Tartu 2. abikoolis õpetajana. Seejärel töötas ta haridusministeeriumis vabaharidusnõunikuna ja Riikliku Propaganda Talituses kultuuri ja ühiskondliku ala juhatajana. Suvel 1941 oli ta metsavend. Saksa okupatsiooni ajal (aastatel 1941–1943) töötas ta haridusdirektooriumis. Ta oli Tallinna Koolinoorsoo Liidu esimees.
Augustis 1943 põgenes ta paadiga Soome, sama aasta novembrist kuulus ta Soome armeesse, kus lõpetas ohvitseride kursused. Ta võitles Vuokse rindel ja oli infoohvitseriks JR 200 koosseisus. 
1944. aastal läks ta Rootsi. Seal töötas ta algul Kriminalistika Instituudis, hiljem Türgi konsulaadis sekretärina. Oli Eesti Juristide Ühingu Rootsis juhatuse liige, Eesti Rahvusliku Liidu asutajaliige ja juhatuse liige, Eesti Rahvusnõukogu juhatuse liige, Eestlaste Koostöö Keskuse asutajaliige ja juhatuse liige.
Aastatel 1948–1975 elas ta Johannesburgis Lõuna-Aafrika Vabariigis, kus töötas kuni 1968. aastani koolis inspektori, õpetaja, abijuhatajana. Oli Johannesburgi Eesti Seltsi esimees.
Aastatel 1975–1985 elas ta Kanadas. Seal kuulus ta E.E.L.K. Toronto Peetri kogudusse, olles juhatuse liige ja esimees, samuti Eesti Õigusteadlaste Ühingusse Kanadas ja Soomepoiste Klubisse Torontos.
Isiklikku.
Tal oli vend Albert ja abikaasa Tiiu.
Tema onutütar Lehte Rannut oli eesti keeleteadlane. Tema teise onutütre tütrepoeg on eesti vaimulik Kristjan Luhamets.
Shirakawa

Shirakawa (白河市 "Shirakawa-shi") on linn Jaapanis Fukushima prefektuuris. 
Linnas elas 2014. aasta novembri seisuga 62 688 inimest ja asustustihedus oli 205 in/km². Linna kogupindala on 305,3 km².
Lauri Lahtmäe

Lauri Lahtmäe (sündinud 18. septembril 1968) on eesti orienteeruja ja rogainija.
Haridus.
Lõpetas 1986. aastal Tallinna 3. Keskkooli 
Töö.
Lauri Lahtmäe on Printcenter Eesti AS juhatuse liige ja aktsionär.
Sporditulemused.
Harrastab orienteerumisjooksu ja rogaini.
2012. aastal tuli rogainis koos Armo Hiiega meesvõistkondade arvestuses Euroopa meistriks, lisaks võitnud meesveteranide klassis koos Armo Hiiega rogaini MMil 2013. aastal kulla ja 2015. aastal pronksi ning rogaini EMil 2011 hõbeda.
Nissi kirikuaed

Nissi kirikuaed asub Riisipere aleviku Nissi asumis Nissi kiriku ümber Saue vallas Harju maakonnas.
Kirikuaed on arvele võetud ehitis- ja ajaloomälestisena. Samuti on mälestisteks arvatud kirikuaia piirdemüür väravaga ja kirikuaia kabel.
Kirikuaias asub Nissi Vabadussõja mälestussammas.
Kehapill

Kehapill ehk "keha kui instrument" on igale inimesele kättesaadav. 
Kehapilliga on võimalik luua erinevate kõlade ning tämbritega rütmikombinatsioone. Plaksutamise, erinevate jalamatsude, sõrmenipsude ning erinevatele kehapiirkondadele kätega patsutamise abil saab luua nii rütmimustreid regilaulu saateks kui ka eraldiseisvaid kõlakompositsioone vahemänguks või sooloks. Samuti on kehapill asendamatu abivahend rütmitaju arendamisel. 
Kehapilli mängimine on väga põnev ning kaasahaarav, sest kaasatud on nii liikumis-, kompimis-, kuulmis- ja nägemismeel. Inimene on samaaegselt pill, mängija ja tantsija. Kehapilli mängimine toetub koordinatsioonile. See arendab meetrumi- ja rütmitunnetust ning on oluline eeldus musitseerimisele instrumentaariumil.
The Lancet

The Lancet (ka "Lancet") on aastast 1823 Suurbritannias kord nädalas ilmuv ingliskeelne teaduslik meditsiiniajakiri.
Meditsiiniajakirja asutas Thomas Wakley 1823. aastal. Ajakirja esimene number ilmus 5. oktoobril 1823.
Ajakirja annab välja Elsevier. Toimetaja on alates 1995. aastast Richard Horton.
Ajakirjal ilmub mitu lisaväljaannet:
Vana-Nursi mõis

Vana-Nursi mõis (saksa keeles "Alt-Nursie") oli mõis Rõuge kihelkonnas Võrumaal.
Luunja mõisa park

Luunja mõisa park on Luunja mõisa park, mis asub Luunja alevikus Luunja vallas Tartu maakonnas.
Mõisapargi lasi 18. sajandi keskel rajada Luunja mõisnik krahv Burchard Christoph von Münnich. Luunja mõisapark on 10,5 ha suur ning koosneb neljast osast. Park on kujundatud vabakujuliseks maastikupargiks. Pargi põhiosadeks on esi- ja tagaväljak.
Park on arvele võetud ehitismälestisena kui tüüpiline näide vabakujunduslikust pargist.
Ajalugu.
18. sajandi keskel kujutas park barokkparki. Parki läbis kaks ristuvat telge, peatelg jagas pargi peahoone keskteljel pooleks. 
19. ja 20. sajandi vahetusel viidi maantee pargist kõrvale. Tekkis teede vaheline väljak, mis kujundati vabakujuliseks teedevõrgustiku ja tugisüsteemiga pargiks. Regulaarne barokkpark kujundati ümber maastikupargiks.  
Loodus.
Luunja mõisapark on hooldatud. Segastiilis liigivaene park koosneb 31 liigist. 
Peamine puuliik pargis on harilik pärn kui leidub ka: harilikku vahtrat, harilikku saart, harilikku tamme, siberi nulgu, siberi lehist, halli leppa, harilikku kuuske ja ebatsuugat. 
Tänapäeval on pargi sissesõidutee ääristatud siberi nulgudega, Tartu poole suunduvat pärnaalleed on täiendatud paplite, vahtrate ja jalakatega.
Ümbruskond.
Luunja mõisa ümber asub erinevaid ajaloolise taustaga hooneid ja kultuurimälestisi. Nende hulgas on viinaköök, sepikoda, aednikumaja, karjalaudad, alleed ja pargi aia piirdemüürid. Pargi läheduses asub Luunja vallavalitsuse hooldatav Luunja roosiaed ja sobib suviste kultuuriürituste läbiviimiseks, pikniku pidamiseks ning jalutamiseks.
Meeri mõisa park

Meeri mõisa park asub Meeri külas Nõo vallas Tartu maakonnas. Mõisapark rajati Meeri mõisa juurde 18. sajandil.
Park on arvele võetud ehitismälestisena kui tüüpiline näide Tartumaale iseloomulikust regulaarpargist.
Saku mõisa park

Saku mõisa park asub Saku alevikus Saku vallas Harju maakonnas.
Park on arvele võetud ehitismälestisena kui näide vabakujunduslikust liigirikkast mõisapargist.
Surnud 16. novembril

"Siin loetletakse 16. novembril surnud tuntud isikuid."
Ain Särg

Ain Särg (23. veebruar 1932 – 28. aprill 1997) oli eesti arstiteadlane, meditsiinikandidaat. 
Elulugu.
Sündinud Tartus Artur ja Riina Särje pojana. Artur Särg oli Tartu Ülikooli majandusteaduskonna üliõpilane ja töötas tsemenditooteid valmistanud firmas Jaan Särg ja Poeg. Ema Riina, luuletaja, ajakirjaniku ja karskusliikumise tegelase Rudolf Hanssoni tütar, oli koduperenaine.
Sõja ajal lahkus perekond Tartust ja asus elama Peedule (Elva linnaosa) Jaan Särje ehitatud suvemajja, kus Ain Särg elas elu lõpuni. Ain Särg õppis Ülejõe algkoolis (Tartu III algkool) ja aastatel 1943–1951 Elva Keskkoolis. Samal aastal asus õppima Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonda, mille lõpetas 1957. aastal ravi erialal. Aine Särje väitekiri oli teemal „Tupe ja nina limaskesta lameepiteelrakkudes, samuti emakakaela kanali limas ja ninaeritises toimuvatest muutustest bifaasilise menstruaaltsükli korral” (1974). Asus tööle Elva haiglasse, spetsialiseerudes günekoloogiale. Ülikooli ajal omandas ta arstitööks vajalikke kogemusi kiirabis velskrina töötades. Aastatel 1961–1962 töötas Särg Valga Raudteehaiglas günekoloogina ja 1963. aastast Tartu Kliinilises Sünnitusmajas günekoloogina, tehes ajuti lisatööd ka laboriarstina.
Ain Särg oli püssi- ja püstolilaskmises I järgu sportlane.
Isiklikku.
Ain Särg abiellus 23. märtsil 1954 Tiiu Tombakuga, kes töötas Uderna 7-klassilises Koolis ja hiljem Elva Keskkoolis vene keele õpetajana. Poeg Ilmar Särg sündis 11. märtsil 1955 ja Indrek Särg 26. aprillil 1966. Ilmar töötab arst-õppejõuna Tartu Ülikooli südamekliinikus. Indrek on hariduselt eesti filoloog. 
Kirjanduslik tegevus.
Ain ja Ilmar Särg on avaldanud hulgaliselt "Looduse lugusid" Edasis, "Kapsaussi jutte" ajalehtedes Tartumaa ja , mälestusi ja ilukirjandust lisaks ka Sõnumilehes ja Maalehes. Oma elukogemustest on Ain Särg kirjutanud hulgaliselt meditsiinialaseid novelle, mis pidid ilmuma 1991. aastal Eesti Raamatu väljaandena pealkirjaga "Riivatud jutud". Paberipuudusel jäi see raamat siis ilmumata ja käsikiri tagastati autorile. Ilukirjandusliku loomingu andis välja poeg Ilmari asutatud kirjastus Lambri Raamat.
Meditsiiniartiklid.
Venekeelne autoreferaat, mis sisaldas üheksat varem ilmunud tööd, ilmus 1974. aastal Tartus.
Palupera mõis

Palupera mõis (saksa keeles "Palloper") oli rüütlimõis Otepää kihelkonnas Tartumaal. Tänapäeval jääb mõisasüda Tartu maakonna Elva valla Palupera küla territooriumile.
Kuni 1744. aastani kuulus Palupera mõisa valduste hulka ka Kammeri mõis.
Alates 1910. aastast kuulus mõis ostu alusel Ludwig von Rentelnile (1864–1956).
Alates 1933. aastast tegutseb mõisa peahoones Palupera Põhikool.
Lambri Raamat

Lambri Raamat on Lambri talu järgi nime saanud Eesti kirjastus. Tegutseb aastast 1997. 
Andnud välja üle 30 raamatu, nende hulgas
Veljo Kuusemäe

Veljo Kuusemäe (sündinud 8. septembril 1947 Martna vallas Läänemaal) on eesti kergejõustiklane. 
Lõpetas 1966 Haapsalu 1. keskkooli, õppinud Tallinna Pedagoogilise Instituudi Kehakultuuri teaduskonnas. Kergejõustikku harrastas aastast 1961 Haapsalu spordikoondises Einart Proosi suunamisel, tuli 1965 kettaheites Nõukogude Liidu noortemeistriks, oli 1966 Euroopa juunioride mängudel 5. Tallinnas. Treenis Heino Lipu juhendamisel. 
Püstitas 1971 kettaheites Nõukogude Liidu rekordi 63.70 (Euroopa hooaja edetabeli 10. tulemus) ja tuli 1974 Nõukogude Liidu meistriks. Eesti meistrivõistlustel võitnud 1967–1978 kettaheites 5 kulda, 2 hõbedat ja 3 pronksi ning kuulitõukes hõbeda ja pronksi, talvistel meistrivõistlustel kettaheites 1 kulla, hõbeda ja pronksi ning kuulitõukes pronksi. 
Parandanud 1969–1977 6 korral Eesti kettaheiterekordit (58.50 – 64.54). Isiklik kuulitõukerekord 17.14 (1978). Meistersportlane (1968), suurmeister (1971). Kuulunud 31 korda Eesti koondisse, võistelnud ka Nõukogude Liidu koondises. Kuulunud Dünamosse.
Punapeet

Punapeet ehk söögipeet ehk aedpeet ehk peet ("Beta vulgaris" subsp. "vulgaris" var. "vulgaris" või "Beta vulgaris" subsp. "vulgaris", "Conditiva" rühm) on maltsaliste sugukonda kuuluv kaheaastane kultuurtaim.
Punapeeti kultiveeritakse eelkõige tema toitva juurika pärast, kuid toiduks võib tarvitada ka peedilehti (salati- või supimaterjalina). Samuti võib punapeedi juurikat kasutada punase toiduvärvi saamiseks.
Peedis leidub maksa mürkide tõrjumisel aitavaid pektiine.
Punane värvus ja kambiumiringid.
Peedi punane värvus on tingitud pigmendi antotsüaan sisaldusest. Antotsüaani leidub lisaks juurviljale ka peedilehtedes. Eriti intensiivselt moodustub antotsüaani sügiseste jahedate ilmade ajal.
Peedi juurviljas vahelduvad tumepunased kihid heledamatega. Viimased on kambiumikihid. Erinevalt teistest juurviljadest esineb punapeedil palju kambiumikihte.
Ajalugu.
Punapeedi esivanem harilik peet pärineb Vahemere rannikult. Algselt kasutati toiduks vaid peedilehti (lehtpeet), kuid tänapäeval on peamiseks söödavaks osaks peedijuur.
Juurviljana on peeti kasvatatud arvatavalt alates 15. sajandist, 16.–17. sajandist on pärit rohkesti söögipeedi kirjeldusi ja jooniseid. Eestisse jõudis peedikasvatamine arvatavalt 19. sajandil.
Punapeet toiduna.
Tarbimine värskelt.
Peeti süüakse toorena, keedetuna, ahjus küpsetatuna, konserveerituna või marineerituna. Värskelt söömiseks punapeet kooritakse ja riivitakse või viilutatakse. Samuti võib värsketest peedijuurikatest valmistada mahla. Mahla soovitatakse enne tarbimist hoida külmkapis 1–4 tundi. See on vajalik selleks, et mahlast lenduksid organismi ärritavad ained, mis võivad inimestele iiveldustunnet esile kutsuda.
Kuumtöötlemine.
Punapeete keedetakse tervelt ja koorimata. Võimaluse korral ei lõigata ära juure otsa ega pealsetüükaid. Samuti tuleks vältida peedi koore vigastamist. Lõikepinna kaudu eraldub peedist mahla ja ta muutub heledamaks ning maitsetumaks. Värvi saab säilitada või taastada, kui lisada keeduvette väheses koguses sidrunimahla või äädikat.
Erinevalt teistest köögiviljadest keedetakse peeti ilma maitseaineteta (sool halvendab peedi maitset). Olenevalt peedi suurusest valmib see vees keedetuna või aurutatuna 30–60 minuti jooksul. Peedi küpsust saab kontrollida voolava vee all. Valminud peedil eraldub koor kergesti. Terava köögiriistaga kontrollimisel hakkab peedist mahla välja jooksma. Pärast valmimist "ehmatatakse" peeti külma vee all. Kiire jahtumine avaldab mõju peedi konsistentsile.
Praeahjus küpsetatud peetidel säilib hästi maitse ja punane värv muutub veelgi intensiivsemaks.
Keeva veega ülevalatud aromaatsed peedilehed sobivad hästi salati- ja supimaterjaliks.
Säilitamine.
Värsked peedid säilivad jahedas sahvris või külmkapis 2–4 nädalat. Keldris säilib peet üle talve. Pesemata peedilehed püsivad külmkapis värskena 3–5 ööpäeva, kui neid hoida augustatud kilekotis. Toorest peeti ei soovitata sügavkülmutada, sest see muutub üles sulades pehmeks, küll võib sügavkülmutada keedetud peeti.
Toiteväärtus ja biokeemiline koostis.
Värske ja lisanditeta keedetud punapeedi toiteväärtus ja biokeemiline koostis on toodud alljärgnevates tabelites.
Peeter Süda tänav

Peeter Süda tänav asub Tallinnas Kesklinna linnaosas. 
Tänaval leidub mitmeid ehitismälestistena arvele võetud hooneid. Süda tänaval kasvab Eesti suurim hõlmikpuu.
Ajalugu.
1912. aastast tegutses hoones Süda 9 (tollal ühise Ahju tänava nimetusega Ahju tänav 12) Jaan Kirsipuu (Johann Kirsipuu) erakool. 1909. aastal alustas Jaan Kirsipuu erakool tegevust Tatari tänav 15 ning ametlikult kandis uus kool nime J. Kirsipuu III järgu erakool poisslastele. 6. septembril 1918. aastal võeti kooli ametlikuks nimeks J. Kirsipuu erareaalkool. 6. novembril 1920. aastal registreeriti J. Kirsipuu kool erakoolina. 22. septembril 1923. aastal teatas Haridusministeerium koolivalitsusele, et Kirsipuu kool on ümber registreeritud J. Kirsipuu erahumanitaargümnaasiumi nime all. 1926. aastal lõpetas erakool tegevuse, 27. juulil 1926 sõlmiti leping, mille järgi Kirsipuu müüs Tallinna Kaarli kogudusele kooliinventari ja edasi tegutses Süda 9 tänavaäärses majas Kaarli koguduse erakool.
Illuka mõis

Illuka mõis (saksa keeles "Illuck") oli rüütlimõis Jõhvi kihelkonnas Virumaal. Tänapäevase haldusjaotuse järgi asub mõisasüda Illuka külas Alutaguse vallas Ida-Viru maakonnas.
Ajalugu.
19. sajandil läks mõis Dieckhoffide valdusse, kes lasid aastatel 1885–1888 ehitada ühekorruselise kivist peahoone. Historitsistlikus stiilis hoone valmis Friedrich Modi projekti järgi. 19. sajandi lõpul rajati ka Illuka mõisa park.
Vennad Dieckhoffid müüsid 1912. aastal mõisa parun Claus von Nottbeckile, kes müüs selle 1921. aastal Eesti riigile.
1921. aastast tegutseb mõisa peahoones Illuka Kool. Septembris 2010 liideti kool kõrvalmajas tegutsenud lastepäevakeskusega lasteaed-põhikooliks.
Nii mõisa park kui ka peahoone on arvatud kultuurimälestisteks.
Illuka mõisa park

Illuka mõisa park asub Illuka külas Alutaguse vallas Ida-Viru maakonnas.
Park rajati Illuka mõisa juurde 19. sajandi lõpul.
Kokku kasvab seal 36 eri liiki ja vormi puittaimi. Domineerivad kuusk, vaher, pärn, kask, tamm ja saar. Esiväljakul on valdavateks liikideks siberi lehis ja alpi seedermänd. Põõsarindes on esindatud näiteks sirel, harilik ebajasmiin, suur läätspuu, taraenelas ja pihlenelas.
Park on arvele võetud ehitismälestisena kui tüüpiline vabakujunduslik mõisapark.
Kurtna mõisa park

Kurtna mõisa park asub Kurtna külas Alutaguse vallas Ida-Viru maakonnas.
Park on arvele võetud ehitismälestisena kui näide tüüpilisest eri etappidel rajatud mõisapargist.
Praegune Kurtna mõisa juures olev park on rajatud arvatavasti 19. sajandil.
Olustvere mõisa park

Olustvere mõisa park asub Olustvere alevikus Põhja-Sakala vallas Viljandi maakonnas.
Park on arvele võetud ehitismälestisena kui silmapaistev maastikupargi näide.
Mõisapark kujundati tuntud maastikuarhitekti Georg Kuphaldti 1903. aasta plaani järgi.
Pargi idaservas asub Olustvere asulakoht.
Surnud 17. novembril

"Siin loetletakse 17. novembril surnud tuntud isikuid."
Mainor

Mainor oli Eesti NSV Kergetööstuse Ministeeriumile alluv konsultatsioonikeskus, moodustatud aastal 1979 kui ENSV Kergetööstuse Ministeeriumi Juhtimissüsteemide Projekteerimis- ja Konstrueerimisbüroo, mille tegevus muutus 1980. aastate lõpupoole Eesti Vabariigi uue riikluse ettevalmistamiseks. See asutus sai perestroika oludes vabamalt koosseisu muuta, mistõttu sinna võeti palgale nii IME programmi ettevalmistajaid kui hiljem ka Rahvarindega seotud inimesi.19.oktoobrist 1990 RAS Mainor.
Nimi "Mainor" oli kohversõna, mis oli moodustatud sõnadest "majandus", "informatsioon" ja "organisatsioon".
Mainori avaliku arvamuse uuringute keskus.
Mainori avaliku arvamuse uuringute keskus oli Mainori struktuuriüksus aastatel 1986–1991. Keskuse juht oli 1990. aastani Karin Niinas (neiupõlvenimega Karin Villems), Juhan Kivirähk oli osakonnajuhataja. 
1990. aastal läksid keskuse töötajad tööle uude ettevõttesse Emor.
Teemantsuutra

"Teemantsuutra" (sanskriti keeles "vajracchedikā-prajñāpāramitā-sūtra"; tiibeti keeles "rdo rje gcod pa’i mdo"; hn⾦剛經 "jingangjing"; jaapani keeles "kongōkyō") on ületava mõistmise suutrate tsüklisse kuuluv mahajaana suutra, täispealkirjaga "Teemantvälguna lõikav ületava mõistmise suutra". 
Lühendpealkiri "Teemantsuutra" pärineb saksa orientalistilt Max Müllerilt (1823–1900) ja ehkki selle tekst ei sisalda mõistet "vadžra" ('teemantvälk'), on see suutra sellise nimega laialdaselt tuntud nii Idas kui ka Läänes. 
Prajñāpāramitā ehk “ületava mõistmise suutrad" on üldise arvamuse kohaselt kõige vanemad mahajaana tekstid. Esimesed neist on tekkinud 1. sajandil, hilisemad 5. sajandil.
"Teemantsuutra" on loodud arvatavasti 3.–4. sajandil. Eriti populaarseks sai see Hiinas ja Kaug-Idas, millest annab tunnistust hiinakeelsete tõlgete suur arv (6). "Teemantsuutra" 11. mail 868 trükitud hiinakeelset versiooni loetakse kõige varajasemaks tervikuna säilinud trükitud raamatuks, mis ilmus 100 000 eksemplaris, olles ilmselt üks maailma varasemaid massitiraažis trükiseid.
Vormi poolest koosneb "Teemantsuutra" Buddha Šākjamuni ja Subhūti vahelisest vestlusest, mis keskendub seadmuste tühjusele ning inimmeele vabastamisele lõplikkusele pretendeerivatest definitsioonidest ja dogmadest.
Teose on sanskriti keelest eesti keelde tõlkinud Linnart Mäll.
Paavsti ilmeksimatus

Paavsti ilmeksimatus on Roomakatoliku doktriin, mille kohaselt Jumal kaitseb paavsti mistahes eksimuse eest, kui viimane kõneleb kirikupeana usust või kõlblusest. See doktriin kinnitati 1870. aastal I Vatikani kirikukogul suure häälteenamusega (433:2).
Lohusuu Eesküla kalmistu

Lohusuu Eesküla kalmistu asub Lohusuu alevikus Mustvee vallas Jõgeva maakonnas.
Kalmistu kabel on arvele võetud ehitismälestisena kui piirkonnale tüüpiline sakraalhoone.
Lohusuu Veneküla kalmistu

Lohusuu Veneküla kalmistu asub Lohusuu alevikus Mustvee vallas Jõgeva maakonnas.
Kalmistu kabel on arvele võetud ehitismälestisena kui piirkonnale tüüpiline sakraalhoone.
Lohusuu kalmistu

Lohusuus asub kaks kalmistut:
Shiroishi

Shiroishi (白石市 Shiroishi-shi) on linn Jaapanis Miyagi prefektuuris. 
Rahvaarv oli 2014. aasta juuli seisuga 35 653 inimest. Asustustihedus 124 inimest ruutkilomeetri kohta. Shiroishi pindala on 286,47 km².
Perfume

Perfume on Jaapani tüdrukute popmuusika bänd. Perfume sai alguse Hiroshima prefektuuris. Bändi kuuluvad Ayano Ōmoto, Yuka Kashino ja Ayaka Nishiwaki.
Aasta loom

Aasta loom on loomaliigile antav aunimetus, mille valimist ja tutvustamist Eestis korraldavad Eesti Terioloogia Selts ja MTÜ Aasta Loom koostöös Eesti Looduskaitse Seltsi, Eesti Jahimeeste Seltsi, Tallinna Loomaaia ja Eesti Loodusmuuseumiga.
Aasta orhidee

Aasta orhidee on orhideeliikidele antav aunimetus, mida antakse Eestis välja alates 2010. aastast Eesti Orhideekaitse Klubi juhtimisel.
Surnud 18. novembril

"Siin loetletakse 18. novembril surnud tuntud isikuid."
Ras ben Sakka

Ras ben Sakka (الرأس الأبيض) on neem Vahemere ääres Tuneesias Banzarti linnast põhjas. Seda peetakse Tuneesia mandriosa ja Aafrika mandri kõige põhjapoolsemaks punktiks, varem kõige põhjapoolsemaks punktiks peeti 950 meetrit ida pool asuva Ra's al-Abyaḑi neem. Ras ben Sakka ulatub põhja poole 30 meetrit võrra kaugem kui Ra's al-Abyaḑ. Geograafilised koordinaadid on .
Jouko Törmänen

Jouko Sihveri Törmänen (10. aprill 1954 Rovaniemi – 3. jaanuar 2015 Rovaniemi) oli soome suusahüppaja. 
Suusahüppeid hakkas ta sihikindlamalt treenima 1971. aastal. 1974. aasta põhja suusaalade maailmameistrivõistlustel sai ta suurel mäel 5. koha. 1976. aasta taliolümpiamängudel sai ta suurel mäel 10. ja normaalmäel 14. koha. 1978. aasta põhja suusaalade maailmameistrivõistlustel sai ta suurel mäel 6. ja normaalmäel 15. koha. 
1980. aasta taliolümpiamängudel võitis ta suure mäe hüpetes kuldmedali.
Pärast sportlaskarjääri lõppu töötas Törmänen Rahvusvahelises Suusaföderatsioonis ning oli pikka aega FISi suusahüpete komitee liige. Ta kuulus ka Soome suusaliidu juhtkonda.
Surnud 19. novembril

"Siin loetletakse 19. novembril surnud tuntud isikuid."
Jaanus Reha

Jaanus Reha (sündinud 6. novembril 1959 Tallinn) on eesti orienteeruja.
Haridus.
Lõpetas 1978. aastal Tallinna 8. Keskkooli. 
Töö.
1980. aastatel töötas Tallinna Ehitusteenindusvalitsuse kivilihvijana. 2009. aastast on ta Kiviraidur OÜ juhatuse liige ja osanik, 2011. aastast Sika Talu OÜ juhatuse liige.
Sporditulemused.
Harrastab orienteerumisjooksu 1990. aastast ja rogaini 2001. aastast.
Orienteerumisjooksu Eesti meistrivõistlustel võitis 1990. aastal öisel tavarajal pronksmedali. 2014. aastal tuli ta klassis M55 Eesti Orienteerumisliidu edetabelis esikohale. Joonistanud orienteerumiskaarte ja olnud paljude orienteerumisvõistluste rajameister.
2005. aastal võitis Nõval toimunud rogaini Euroopa meistrivõistlustel meeskondade arvestuses koos Margus Klementsoviga kuldmedali.
Surnud 20. novembril

"Siin loetletakse 20. novembril surnud tuntud isikuid."
Margus Klementsov

 
Margus Klementsov (sündinud 20. mail 1972 Tallinnas) on eesti orienteeruja ja rogainija.
Haridus.
Lõpetas 1990. aastal Tallinna Humanitaargümnaasiumi.
Sporditulemused.
Harrastab orienteerumisjooksu ja rogaini.
2005. aastal võitis Nõval toimunud rogaini Euroopa meistrivõistlustel meeskondade arvestuses koos Jaanus Rehaga kulla. 2014. aasta rogaini Euroopa meistrivõistlustel Oraval võitis meesveteranide klassis koos Mati Korroliga kulla.
Joonistanud orienteerumiskaarte ja olnud paljude orienteerumisvõistluste rajameister.
Ezo Vabariik

 
Ezo Vabariik (jaapani 蝦夷共和国 Ezo Kyōwakoku) oli lühiajaline Hokkaidō saarel (kuni 1869. aastani kandis nime „Ezo“, mis vananenud tranliteratsioonireeglite kohaselt kirjutati „Yezo“) asunud riik, mille asutasid 27. jaanuaril 1869 Boshini sõjas kaotusseisus olnud Tokugawa šogunaadi väed. Riigi presidendiks valiti admiral Enomoto Takeaki (5. oktoober 1836 – 26. oktoober 1908). Juunis 1869, pärast Hakodate lahingut ja kaotust sõjas liideti piirkond taas ülejäänud Jaapani keisririigiga. Ezo vabariik on ajalukku läinud esimese katsena kehtestada demokraatiat Jaapanis ja esimesena vabariigina kogu Aasias.
Riigi rajamine.
Pärast Tokugawa šogunaadi sõjaväe kaotust Honshū saarel, asus Enomoto Takeaki kogu oma laevastikuga Yokohamast teele Ezo saarele. Laevade pardal ei olnud mitte ainult laevameeskond, vaid ka suur hulk mässulisi, kellest moodustus Enomoto jalavägi. Enomoto vallutas Hakodate, mis oli saare tähtsaim linn. 
27. jaanuaril 1869 kuulutati välja iseseisev Ezo vabariik, valitsusinstitutsioon loodi Ameerika Ühendriikide eeskujul, Enonoto valiti esimeseks presidendiks. Valida tohtisid samurai klassi kuulunud kodanikud. Jaapanis, kus oli kogu ajaloo vältel kehtinud keisrivõim, olid need üldse esimesed demokraatlikud valimised. Pealinnast prooviti leida diplomaatilisi liitlasi ning saada tunnustust, kuid need katsed ebaõnnestusid.
Uue riigi riigikassas oli 180 000 kuldryō-d, mille Enomoto sai Osaka kindlusest, kuhu šogun Tokugawa Yoshinobu oli oma varanduse pärast Toba-Fushimi lahingut 1868. aasta alguses jätnud.
Valimised ja riigi valitsus.
Ezo vabariigis korraldati valimised, kus hääleõigus oli ainult sõduritel, kes tulid saarele koos Enomotoga. Valimistulemuste põhjal moodustati vabariigi valitsus koosseisus: president ("sōsai") Enomoto Takeaki, asepresident ("fuku-sōsai") Matsudaira Tairō, mereväe ülem (kaigun bugiō) Arai Ikunoske, sõjaväe ülem (rikugun bugiō) Ōtori Keisuke. 
Fort Kameda’sse (Goryōkaku) rajati riigi peakorter, kubernerid (bugiō) määrati Hakodate, Matsumae ja Esashi linnadele, et nad valitseksid kohtadel vabariigi valitsuse nimel.
Sõda Jaapaniga ja lüüasaamine.
Ezo vabariik püsis mitu kuud, sest admiral Enomoto laevastik oli oluliselt parem kui Jaapani keiserlik merevägi. Kuna vabariik asus saarel, siis ilma ülekaaluka võimuta merel oli seda võimatu vallutada. Aga Ezo vabariigil puudusid diplomaatilised suhted teiste riikidega ja seepärast oli armee ning mereväe varustamiseks vajalike ressursside ostmine väga keeruline. 
Aprillis 1869. aastal sai Jaapani keisririik sõjalaevad teistest riikidest ja koondas jõud saare vallutamiseks. Keisri sõjavägi kohtas pealinnale lähenedes vähe vastupanu ja kuu lõpus suurem osa saarest langes pealetungiva armee võimu alla. Pärast Hakodate lahingut 1869. aasta juunis alistus Enomoto Meiji valitsusele.'
Brooklyn Park

Brooklyn Park on linn USA Minnesota osariigis Hennepini maakonnas. Asub Mississippi jõe läänekaldal.
Brooklyn Park sai linnaks 1969. aastal.
Metis

Metis (ka Jupiter XVI) on Jupiteri üks sisimatest kuudest. 
Metis avastati 1971. aastal Voyager 1 tehtud fotodelt. Avastaks oli Stephen P. Synnott.
Taevakeha nimetati 1983. aastal Zeusi esimese naise Metise järgi.
Metise mõõtmed on umbes 60×40×34 km.
Direktiiv 2001/29/EÜ

Autoriõiguse direktiiv ehk infoühiskonna direktiiv (Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. mai 2001. aasta direktiiv 2001/29/EÜ autoriõiguse ja sellega kaasnevate õiguste teatavate aspektide ühtlustamise kohta infoühiskonnas) on Euroopa Liidu direktiiv, mis rakendab Euroopa Liidu piires Maailma Intellektuaalse Omandi Organisatsiooni (WIPO) autoriõiguse lepingut ja ühitab autorikaitseseadusi kogu Euroopa Liidus, näiteks autoriõiguses tehtavate erandite asjus. Direktiiv jõustus Rooma lepingus ettenähtud siseturumeetmete alusel.
Direktiivi kehtestamisele eelnes Euroopa Liidus pretsedenditu ulatusega lobitöö ning seda on toodud näiteks autorikaitsetööstuse edust. Direktiiv annab ELi liikmesriikidele autoriõiguse rakendamisel ulatusliku vabaduse. Liikmesriikidele jäeti direktiivi rakendamiseks aega 22. detsembrini 2002. Tähtaja raames tulid toime siiski vaid Kreeka ja Taani ning lõpuks algatas Euroopa Komisjon kuue liikmesriigi suhtes rikkumismenetluse direktiivi rakendamata jätmise pärast.
Direktiiv (EL) 2019/790.
Direktiiv jäi kiirelt arenevale digitaalsele maailmale jalgu ja seetõttu hakkas Junckeri komisjon eesotsas Andrus Ansipiga välja töötama uut autoriõiguse direktiivi eelnõu. Ettepanekute pakett anti Euroopa Parlamendile üle 16. septembril 2016. Uus autoriõiguse direktiiv (Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. aprilli 2019. aasta direktiiv (EL) 2019/790, mis käsitleb autoriõigust ja autoriõigusega kaasnevaid õigusi digitaalsel ühtsel turul ning millega muudetakse direktiive 96/9/EÜ ja 2001/29/EÜ) on mõeldud kehtivat direktiivi täiendama.
Ilmalik humanism

Ilmalik humanism on filosoofia või eluhoiak milles eetilise otsustamise aluseks pole üleloomulikkus, religioossed dogmad või ebausk. Ilmaliku humanismi alus on arusaam, et inimesed on võimelised olema sõbralikud või eetilised ilma usutunnistuse või jumalata. See ei tähenda eeldust nagu inimene oleks loomupäraselt ainult kuri või ainult hea. Pigem tähendab ilmalik humanism inimese enda vastutust oma valikute eest.
Ilmalik humanism lähtub utilitarismist, eetilisest naturalismist, evolutsioonilisest eetikast ja teaduse eetikast. 20. sajandi lõpul hakati sõnapaari esimest poolt, kui ebavajalikku, ära jätma. Jaotus ilmalik-religioosne on omane usklikule arusaamale, nagu näiteks ka eetika jaotamine ilmalikuks või religioosseks.
Pakri tuulepark

Pakri tuulepark on tuulepark Harju maakonnas Paldiskis Pakri poolsaare tipus. Tuulepargi hõlmatava maa-ala suurus on 46 hektarit.
Pakri tuulepark valmis 2004. aastal. Esimene tuulik ühendati elektrivõrguga 15. detsembril 2004. Täisvõimuse saavutas tuulepark 2005. aasta märtsis.
Pakri tuulepargis on kokku kaheksa 2,3 MW võimsusega Nordex N-90-tüüpi elektrituulikut. Tuulepargi koguvõimsus on 18,4 MW.
Elektrituulikute tootja ja tarnija on Saksa tootja Nordex Energy GmbH. Tuuliku masti pikkus on 80 m, rootori läbimõõt 90 m. Tuuliku kaal on 275 tonni. Pakri tuulepargi tuulikute kavandatud eluiga on 20 aastat.
Pakri tuulepargi koguinvesteering on 22,4 miljonit eurot.
Pakri tuulepargi aastatoodang
Haudehitis

Haudehitis on ehitis, mis on surnu mälestuseks püstitatud tema hauale.
Haudehitised on näiteks hauasammas, hauakivi, kääbas, dolmen, mausoleum.
Saabastega kass

"Saabastega kass" (prantsuse keeles "Le Maître chat, ou le Chat botté") on Prantsuse kunstmuinasjutt kassist, kes kasutab pettust ja trikitamist, et võita oma madalat päritolu ja vaesele peremehele võim, rikkus ja abielu printsessiga. Muinasjutu kirjutas 17. sajandi lõpul Charles Perrault (1628–1703), erruläinud ametnik ja Prantsuse Akadeemia liige. Esmakordselt ilmus lugu illustreeritud käsikirjas kaks aastat enne seda, kui Barbin avaldas selle 1697. aastal kogumikus "Histoires ou contes du temps passé", kus leidus kaheksa Perrault' muinasjuttu. Raamat sai kohe populaarseks ja on jäänud selleks tänini.
Perrault' muinaslugudel on olnud maailma kultuuriloole ulatuslik mõju. Algse kogumiku pealkiri oli "Histoires ou contes du temps passé, avec des moralités" alapealkirjaga "Les Contes de ma mère l'Oye" ("Möödunud aegade moraalilood", alapealkirjaga "Haneema jutud"). "Saabastega kass" on sajandite vältel inspireerinud heliloojaid, koreograafe, kirjanikke, filmiloojaid jpt. Näiteks esineb kass Tšaikovski balleti "Uinuv kaunitar" kolmandas vaatuses.
Kulles

Kulles on kahepaikse vastne. Kullesed elavad vees, neil on sabad ja kehasisesed lõpused. Arengu käigus kasvavad kullestele ka kopsud ja jalad, mis võimaldavad täiskasvanud kahepaiksetel elada vaheldumisi vees ja kuival maal.
Fossiilid.
Vaatamata nende pehmekoelistele kehadele ja mineraliseeritud osade puudumisele on fossiliseeritud kulleseid leitud ülemistest Miotseeni kihtidest. Hea kvaliteediga säilmed on säilinud biokiledena. Robustsemad kehaosad (lõualuud ja kondid) aga süsinikkiledena. Hispaaniast leitud miotseeniaegsetest säilmetest on aju kattev kude säilinud kaltsiumkarbonaadis ja närvijätked kaltsiumfosfaadis. Teised kehaosad on säilinud orgaaniliste jääkidena ja bakteriaalsete biokiledena, koos ladestunud orgaanilise materjaliga seedetraktis.
Inimkasutus.
Mõned kullesed on söödavad. Liigi "Oreolalax rhodostigmatus" kullesed on üpris suured, pikemad kui 10 cm, ning  neid kogutakse  toiduks Hiinas. Indias süüakse liigi "Clinotarsus curtipes" kulleseid ning Peruus kasutatakse liigi "Telmatobius mayoloi" kulleseid toiduks ja meditsiinis.
Prantsuse park

Prantsuse park (ka Prantsuse stiilis park, Prantsuse pargistiil, barokkpark) on pargikujunduse stiil, mida iseloomustab peahoonest lähtuv keskteljeline lahendus. Prantsuse park vastandub stiili poolest Inglise pargile.
Prantsuse pargistiili looja on André Le Nôtre.
Rocki maakond

Rocki maakond on maakond mitmes Ameerika Ühendriikide osariigis:
Andrei Dostojevski

Andrei Dostojevski (vene keeles Андрей Михайлович Достоевский; 27. märts (vkj 15. märts) 1825 – 19. märts (7. märts) 1897) oli vene arhitekt ja memuarist, kirjanik Fjodor Dostojevski noorem vend ning histoloog Aleksandr Dostojevski isa.
Andrei ei olnud Fjodoriga nii lähedane nagu nende vanem vend Mihhail, kuid nende suhted olid siiski sõbralikud. Vennad pidasid elu lõpuni kirjavahetust ning Andrei kirjutas Fjodorist ulatuslikult oma "Mälestustes" (mis ilmusid esmakordselt 1930. aastal).
Ajalooline romaan

Ajalooline romaan on proosateos, mis käsitleb ajaloolisi sündmusi ja isikuid ilukirjanduslikus võtmes.
Neis teostes kirjeldatakse värvikalt ja emotsionaalselt inimestevahelisi suhteid ning üksikisiku sisemist mina ja maailmatunnetust tervikuna. Iseloomulikud on põnevad seiklused ja värvikad keskkonnakirjeldused, mis annavad ajaloolistele jutustustele romantilise hõngu. Ajaloolisele romaanile pani aluse romantismi õitsengu aegne šoti kirjanik Walter Scott (1771–1832), kes kirjutas 29 romaani peamiselt Šoti- ja Inglismaa ajaloo teemadel ("Rob Roy" 1818, eesti keeles 1957; "Ivanhoe" 1819, eesti keeles 1926 ja 1956; jt). Scotti romaanides vahelduvad detailirikkad kirjeldused hoogsalt arenevate seiklustega, tema ajalookäsitlust iseloomustab poeetilisus ja romantika. W. Scotti romaanid levisid kiiresti üle kogu Euroopa, avaldades suurt mõju žanri edaspidisele arengule (Victor Hugo, Stendhal, Gustave Flaubert, Lev Tolstoi, Henryk Sienkiewicz), kaasa arvatud Eestis, kus esimene Scotti tõlge ilmus 1888. aastal ajakirjanduses.
Maailmakirjanduse tuntumate ajalooromaanide autorite hulka kuulub veel näiteks Mika Waltari ("Sinuhe, egiptlane", "Mikael Angelos" jt).
Ajaloolise romaani areng Eestis.
Eesti kirjanduses sai ajalookujutus alguse Vana-Kreeka eepostega, näiteks Helgi Öpiku "Trooja väljadel", ja Leo Metsari 4. sajandi Rooma riiki kirjeldava kolmeköitelise "Keiser Julianusega". Ain Kalmus on kirjutanud piibli- ja Eesti muistse vabadusvõitluse ainelisi romaane, Karl Ristikivi üheteistkümnest romaanist koosneva ajaloofilosoofilise sarja 13.–18. sajandi Euroopa ainetel. Eesti ajalooromaani nimekad viljelejad on veel Eduard Bornhöhe ("Tasuja"), Eduard Vilde ("Mahtra sõda"), Mait Metsanurk ("Ümera jõel"), Enn Kippel ("Suure nutu ajal"), August Mälk ("Surnud majad"), Gert Helbemäe ("Sellest mustast mungast"), Jaan Kross ("Kolme katku vahel" I–IV) jt.
Kaalukoda

Kaalukoda ehk vaekoda on asutus või hoone, kus tegeletakse (täppis)kaalumisega.
Kaalukojas saab klient tasu (kaaluraha) eest kontrollida näiteks ostetud kauba kaalu, saades soovi korral kaasa seda kinnitava dokumendi.
Kaitseväeteenistuse tunnistus

Kaitseväeteenistuse tunnistus on tähtajatu dokument, mis tõendab kaitseväelase või reservväelase isikut, tema kaitseväelist eriala, sõjaväelist auastet ja teenistuskäiku.
Hilja Läti

Hilja Läti (8. september 1922 Pööra, Härjanurme vald, Kursi kihelkond, Tartumaa – 26. oktoober 2013) oli eesti kunstiajaloolane.
Ta lõpetas 1936. aastal Saduküla algkooli ja 1941. aastal Tartus Eesti Noorsoo Kasvatuse Seltsi tütarlaste gümnaasiumi. 
Aastatel 1941–1944 elas ta evakueerituna NSV Liidu tagalas, kus õppis mitmesugustel kursustel, sealhulgas Moskvas raadiotöötajate kursustel, ja töötas eestikeelsete raadiosaadete toimetuses. 
1944. aastal astus ta Tartu Riiklikku Ülikooli ja lõpetas selle 1949. aastal. Aastatel 1951–1954 oli ta aspirantuuris Ilja Repini nimelises kunstiinstituudis Leningradis.
Ta töötas 1949. aastast Eesti Kunstimuuseumis, 1954. aastast maalifondi vanemteadurina ja aastatel 1967–1990 muuseumi teadusdirektorina.
Karjakontrolliühing

Karjakontrolliühing (ka: "karjakontrolliühistu") on organisatsioon, mis tegeleb karja jõudluskontrolliga. 
Eestis asutati esimene karjakontrolliühing 1909. aastal Vändras. Aastal 1939 oli Eestis 390 karjakontrolliühingut, kus kokku oli 10 300 inimest.
Glendale

Glendale on Ameerika Ühendriikides mitme koha nimi:
Jaunķemeri

Jaunķemeri on Läti linna Jūrmala osa. Elanike arv 188 (2008). Asub Liivi lahe kaldal. 
Osa Ķemeri rahvuspargi territooriumist paikneb selles linnaosas. 
Aastal 1912 rajati läbi selle koha Ķemerisse viiv trammiliin, mis tegutses 1914. aastani. Trammiliini äärde osteti 150 suvilakrunti ja piirkonda hakati kutsuma Jaunķemeriks (saksa keeles "Neu-Kemmern"). Aastast 1928 Ķemeri linna osa, aastal 1959 läks koos kogu Ķemeriga Jūrmala koosseisu. Aastast 1967 on seal kaks sanatooriumit.
Kaugurciems

Kaugurciems on Läti Jūrmala linna osa. 1000 elanikku (2008). Asub Liivi lahe kaldal. Jakob Kettler rajas 17. sajandil sinna sadama ("Kauger Wick"). Saksa keeles oli selle koha nimi "Kaugerzeem". 
Aastal 1919, bermontiaadi ajal, sooritasid Läti väed Kaugurciemsis dessandi. 
Aastatel 1925–1959 oli Kaugurciems Sloka linna osa.
Kauguri

Kauguri on Läti linna Jūrmala osa. Asub Slokast põhjas ja Kaugurciemsist lõunas. 
See on Jūrmala kõige rahvarohkem linnaosa, kus elab 20 585 elanikku (2008). Aastatel 1925–1959 oli asula Sloka linna osa. Jūrmala linnaosana hakati seda rajama 1960. aastal.