tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Hermann Ronneberg

Hermann Ronneberg (surnud enne 17. novembrit 1539) oli Kuramaa piiskop (Hermann II nime all) aastatel 1524–1539.
Ronneberg pärines Hildesheimist kodaniku perekonnast. Tema varasema elukäigu kohta pole eriti midagi teada, 1501. aastal on teda mainitud Königsbergis viibivana, kui ta oli teel Liivimaale. Selleks ajaks oli ta juba Saksa ordu liige ning saabus mõni aeg hiljem Liivimaale. 1505. aastal sai temast Liivimaa indulgentsikomisjoni alamkomissar Saksamaal, kelleks ta jäi 1510. aastani. 1506. aastal sai ta endale ka Pöide jutlustajakoha. Tõenäoliselt ta aga Liivimaal toona ei viibinud, sest ta sai 1506. aastal Leipzigist kanoonilise õiguse doktori kraadi.
1508–1509 ja võib-olla ka hiljem oli Ronneberg Volmari jutlustaja, selleks ajaks oli ta ka Liivi ordumeistri Wolter von Plettenbergi sekretär, 1512. aastal sai ta Plettenbergi kantsleriks. Kaks aastat hiljem osales ta Plettenbergi saadikuna (oraatorina) Lateraani kirikukogul, mille ajal paavst nimetas ta enda notariks ja asepfaltskrahviks. 
1518. aastal on Ronnebergi mainitud Riia toomhärrana, aasta hiljem sai temast Ruhja jutlustaja ning 1523–1524 oli ta tõenäoliselt Riia toomdekaan. Sellel ametikohal polnud ta aga kuigi kaua, kuna Kuramaa toomkapiitel valis ta kas 1523. aasta lõpus või 1524. aasta alguses uueks Kuramaa piiskopiks, 1524. aasta 3. märtsil kinnitas tema piiskopikoha ka paavst Clemens VII. Selle vastu protesteeris kõrgmeister Albrecht von Hohenzollern, kellega Ronneberg oli juba 1520. aastal vastuollu sattunud ning kes soovis piiskopikohale oma soosikut. Kuid et Albrecht oli paavsti silmis juba suure kahtluse all ning temast sai aasta hiljem luterlasest Preisimaa hertsog, siis ei suutnud ta Ronnebergi ametissekinnitamist takistada. Karl V poolt antavad riigivürsti regaalid sai ta kätte alles 1526. aastal, samaaegselt ordumeister Plettenbergile riigivürsti staatuse andmisega. 
Ronneberg jäi ka piiskopina ordu toetajaks. Ta jäi kindlalt truuks ka katoliiklusele ja seetõttu tekkis tal konflikte Riia peapiiskopi koadjuutori ja hilisema peapiiskopi Wilhelm von Hohenzollerniga, kes formaalselt katoliiklaseks jäädes toetas tegelikult protestantlust. Ronnebergi täpne surmaaeg pole teada, viimast korda oli ta kindlasti elus 1539. aasta 9. oktoobril, kuid ta suri enne 17. novembrit.
Wilhelm von Hohenzollern (täpsustus)

Wilhelm von Hohenzollern on olnud mitme tuntud inimese nimi:
Johann (Saksimaa hertsog)

Johann Kindlameelne ("Johann der Beständige"; 30. juuni 1468 – 16. august 1532) oli Saksi hertsog ja kuurvürst alates 1525. aastast. 
Johann oli eelmise kuurvürsti ja silmapaistvaima Martin Lutheri toetaja Friedrich Targa vend. Ta jätkas oma venna poliitikat, mistõttu hüüti teda ka kindlameelseks, sest ta ei hüljanud luterlust ka siis, kui keiser Karl V selle vastu 1530. aastate alguses selgelt välja astus. 1527. aastal viis Johann Saksimaal läbi reformatsiooni, kuulutades end kirikupeaks. 1531. aastal sai ta protestantliku Schmalkaldeni liiga juhiks.
Eugen Gustav Dücker

Eugen Gustav Dücker (Eugène Gustav Dücker, Eugen Dücker; 10. veebruar 1841 Kuressaare, Liivimaa kubermang Venemaa keisririik – 6. detsember 1916 Düsseldorf, Saksamaa keisririik) oli baltisaksa kunstnik.
Elukäik.
Eugen Gustav Dücker sündis Kuressaares tisler Eduard Dückeri (1813–1886) ja Amalie Dückeri peres, õde Marie Mathilde Dücker (1847 Kuressaare – 1947 Nordrhein-Westfalen) oli ka maalikunstnik ja kunstiõpetaja.
Õppis aastail 1858–1862 Peterburi Kunstide Akadeemias, esmalt skulptuurierialal ning hiljem maastikumaalierialal professor Sokart Vorobjovi juures. Akadeemia lõputöö "Tammemets Tallinna lähedal" (kuulub praegu Tretjakovi galeriile) eest sai ta 1862. aastal esimese järgu kuldmedali. Ühtlasi sai ta ka kuueaastase stipendiumi välismaale. 1863 reisis Dücker Saksamaale, viibis lühemat aega Berliinis, Stuttgardis ja Karlsruhes ning jõudis järgmisel aastal Düsseldorfi, kus veetis oma kuus stipendiaadiaastat.
1872. aastast töötas Düsseldorfi Kunstiakadeemias professorina. 1868. aastal andis Peterburi Kunstide Akadeemia Dückerile akadeemiku ja 1874. aastal professori nimetuse.
Saksamaal elades külastas kunstnik korduvalt Eestit ning maalis hulga Eestimaa maastikke. Tema juures Düsseldorfis õppis terve rida Eestimaal tegutsenud maastikumaalijaid: Oskar Hoffmann, Richard Bergholz, Julius Fedders, Alexander Schlater.
Looming.
Kõigi oma Düsseldorfi Kunstiakadeemias töötatud 44 aasta jooksul soosis Dücker realistlikku loodusekujutust, mistõttu seal seni viljeldud hilisromantiline maastikumaal taandus. Dücker jäi tihedalt seotuks Venemaa kunstieluga ja osales mitmel näitusel, sealhulgas ka 1882. aastal toimunud teisel peredvižnikute näitusel. 
Oma looduse motiivirikkust rõhutava loominguga uuendas ka vene maastikumaali ning pani aluse selle uuele tõusule. 
Dücker eelistas valgusküllaseid selgelt liigendatud rannamaastikke (nt „Tiskre rand”, 1866, ja „Mere rannal”, 1875), eriti Rügeni saare ja Saaremaa vaateid, mida täiendas harilikult väikeste olustikustseenidega. Kasutas sageli Eesti ja Läänemere motiive.
Ta on loonud ka elulisi, tehniliselt meisterlikke oforte ja akvarelle, näiteks "Viljalõikus", "Mere kallas", "Sügismaastik".
Limneameri

Limneameri on nüüdis-Läänemere viimane ja tänini kestev merestaadium.
Limneamere alguseks loetakse aega umbes 4000 aastat tagasi. Limneamere algusperioodil valitses kuiv ja soe subboreaalne, hiljem jahe ja niiske subatlantiline (praegune) kliima.
Mõnede autorite arvates on otstarbekas eristada uut, niinimetatud Müüamere staadiumi, mis on tingitud sellest, et umbes 500 aastat tagasi jõudis Läänemerre suhteliselt karakteerne liik liiva-uurikkarp ("Mya arenaria").
Sõpruse puiestee

Sõpruse puiestee on mitme tänava nimi Eestis:
Ungari Eurovisiooni lauluvõistlusel

Ungari on osalenud Eurovisiooni lauluvõistlusel alates 1994. aastast. Aasta varem, 1993. aastal ei õnnestunud Ungaril võistlusel osaleda, sest idabloki riikide jaoks moodustatud kvalifikatsiooniringist edasi ei pääsetud.
1994. aastal esindas Ungarit Friderika Bayer, kelle esitatud laul saavutas neljanda koha. See on siiani ka Ungari parim tulemus Eurovisioonil. 1995. aasta Eurovisioonil koguti seevastu vaid 3 punkti ja jäädi eelviimaseks. 1996. aastal kaotas Ungari taas kvalifikatsiooniringis ega pääsenud finaalvõistlusele.
Pärast viimaste hulka jäämist 1998. aastal ei osalenud Ungari enam mitu aastat Eurovisiooni lauluvõistlusel. Naasti 2005. aastal, ja Ungari esindaja NOX-i esitatud laul sai 12. koha. Seejärel teatas Ungari, et ei osale 2006. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel, kuid juba 2007. aastal naasti koos Magdi Rúzsaga, kes tõi Ungarile 9. koha.
2008. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel jäi Ungari poolfinaalis viimaseks. Ka 2009. aastal ei pääsenud Ungari finaali. 2011. aastal esindas Ungarit Kati Wolf lauluga "What About My Dreams?", mis saavutas poolfinaalis 7. ja finaalis 22. koha.
Hääletamise ajalugu (1994–2017).
Ungari on "andnud" kõige rohkem punkte järgmistele riikidele:
Ungari on "saanud" kõige rohkem punkte järgmistelt riikidelt:
Jakob Hurda rahvuskultuuri auhind

Jakob Hurda rahvuskultuuri auhind on Põlvamaal välja antav auhind. See määratakse eriliste teenete või kestva viljaka tegevuse eest eesti rahvuskultuuri viljelemisel, arendamisel ja jäädvustamisel ning järjepidevuse kindlustamisel.
Auhind sai alguse 1990. aastal, kui Põlvamaa Kultuurifond ja maavalitsus otsustasid hakata välja andma Jakob Hurda nimelisi kultuuripreemiaid. Auhinna saajaid on igal aastal kaks. Üks neist antakse Põlvamaal vanavara kogumisega silma paistnud isikule, teine aga vabariigi kultuuritegelasele. Aastast 1996 on annab auhinda välja Jakob Hurda nimeline Põlva Rahvahariduse Selts.
Kemogeensed setted

Kemogeensed setted ehk keemilised setted (ka "pegnitogeensed setted", tõenäoliselt tuleneb kr "pēgnymi" 'löön; tarretan, kristalliseerin' + "gignomai" 'sünnin, tekin') on setted, mis on tekkinud lahusest või suspensioonist keemiliselt välja sadestunud ainest. 
Enamasti tekivad kemogeensed setted veekogude põhja veest väljasadestunud sooladest. 
Diageneesi tagajärjel muutuvad keemilised setted kemogeenseteks kivimiteks. Nendeks on näiteks haliit (kivisool), kips ja allikalubi.
Karl Tikk

Karl Tikk (vene keeles "Карл Янович Тикк"; 1892 Rannu vald, Tartumaa, Liivimaa, Venemaa keisririik – 26. august 1938 Kommunarka, Moskva oblast, NSV Liit) oli eestlasest Venemaa keisririigi (praporštšik) ja Nõukogude Liidu sõjaväelane (polkovnik).
Elukäik.
Karl Tikk lõpetas Tartus gümnaasiumi ja astus Riia Polütehnilisesse Instituuti. 1916. aastal mobiliseeriti ta Venemaa keiserlikku armeesse ja saadeti lipnike kooli. Pärast kiirvälja­õpet allohvitseride koolis asus ta teenima tagavarapataljonis Ufaas. Augustis 1917 saadeti Karl Tikk Rumeenia rindele, Esimese maailmasõja käigus autasustati teda aurelvaga.
1917. aasta veebruari- ja oktoobrirevolutsiooni järel alanud keisririigi armee lagunemise ja demobiliseerimise järel sattus Karl Tikk Petrogradi, kust ta tahtis tulla Eestisse, kuid ei jõudnud Jamburgist (Kingissepast) kaugemale. Kujunenud olukorras astus Karl Tikk Nõukogude Venemaal Eesti kütivägedesse.
Eesti Vabadussõjas.
K. Tikk oli Eesti Vabadussõjas Punaarmee Põhjarindel 1. Tallinna Eesti kommunistliku kütipolgu 50-mehelise roodu komandör, kellena osales novembris 1918 alanud Punaarmee invasioonis Eestisse, 2. jaanuaril kokkupõrkes Eesti vägedega Raudoja kõrtsi juures ja 3. jaanuaril 1918 Tallinna lähedal Anija vallas asunud Priskel, Piibe maantee ääres asunud saeveski ja läheduses olnud metskonna hoonete juures toimunud Priske lahingus.
Järgnenud lahingute käigus ülendati ta Vene kodusõja ajal 1. Eesti Kütidiviisi 1. kütipolgu pataljoniülemaks ja tõusis 1920. aastaks Eesti Kütidiviisi luureosakonna ülemaks. 1919. aastal astus Karl Tikk ÜK(b)P liikmeks.
Tegevus Punaarmee Luurevalitsuses.
Aastatel 1921–1924 õppis ta Punaarmee sõjaväeakadeemias, 1924. aastal teenis ta 32. laskurdiviisi staabiülema asetäitjana.
1924. aastast teenis ta Nõukogude sõjaväeluures: aastatel 1924–1925 oli K. Tikk NSV Liidu Punaarmee Tööliste ja Talupoegade Punaarmee Staabi IV Valitsuse 3. osakonna (informatsiooni- ja statistikaosakond) 6. allosakonna ülema asetäitja ja ülem; 1925–1926 NSV Liidu Punaarmee Sõjaväeluure Luurevalitsuse 3. osakonna 4. allosakonna ülema asetäitja; 1926–1931 NSV Liidu Punaarmee Sõjaväeluure Luurevalitsuse 3. osakonna sektori ülem, 1931–1933 NSV Liidu Punaarmee Sõjaväeluure Luurevalitsuse 3. osakonna ülema asetäitja.
Aastatel 1933–1935 oli K. Tikk 26. Laskurdiviisi staabiülema asetäitja, aastatel 1935–1936 NSV Liidu Punaarmee Sõjaväeluure Luurevalitsuse 1. osakonna 3. jaoskonna ülema asetäitja; 1936–1937 NSV Liidu Punaarmee Sõjaväeluure Luurevalitsuse 1. osakonna salajane volinik, 
1937. aastast NSV Liidu Punaarmee juhtivkoosseisu käsutuses, auastmelt polkovnik.
Karl Tikk arreteeriti 11. detsembril 1937 ja mõisteti NSV Liidu Ülemkohtu Sõjakolleegiumi otsusega 22. augustil 1938 süüdi "kontrrevolutsioonilises terroriorganisatsioonis osalemises". Ta hukati 26. augustil 1938.
25. augustil 1957 postuumselt rehabiliteeritud NSV Liidu võimude poolt.
Philippe VI

Philippe VI (1293 – 22. august 1350) oli Prantsusmaa kuningas aastail 1328–1350 ning koos Jeanne II-ga Navarra kuningas Philippe III 1284–1314. Ta oli esimene Valois' dünastiast pärinev Prantsusmaa kuningas.
Philippe sündis Prantsusmaa kuninga (1285–1314) Philippe IV noorema venna, Valois' krahvi Philippe'i ja Marguerite d'Anjou pojana.
Kuningatroonile saamine.
1328. aastal suri kuningas Charles IV ilma meessoost pärijateta. Peamisteks troonipretendentideks said senise kuninga lellepoeg Philippe ja Inglise kuningast õepoeg Edward III. Prantsuse kõrgaadlike toel nimetati regendiks Philippe. Charles IV lesk Jeanne d'Évreux oli enne kuninga surma siiski temast rasedaks jäänud. Kuna sündis aga tütar ning naissoost isikutel polnud võimalust troonile asuda, krooniti Philippe VI 29. mail 1328. aastal Reimsi katedraalis Prantsusmaa kuningaks. 
Philippe VI valitsusaeg.
Kohe oma valitsusaja alguses saavutas ta sõjalise edu Flandrias. 1328. aasta augustis lõi tema juhitud vägi mässuliste flaami talupoegade vägesid ning aitas sealsele troonile tagasi rahva kukutatud Flandria krahvi Louis I.
Oma valitsusaja alguses oli Philippe VI sõbralikes suhetes Inglise kuninga Edward III-ga. 1332. aastal plaanisid nad üheskoos ristiretke, mis jäi aga tegemata. Valitsejate vahel tekitas pingeid nii Akvitaania hertsogkonna staatus kui ka see, et Philippe VI pakkus 1334. aastal varjupaika Šotimaa kuningale David II-le ja nimetas end tema huvide kaitsjaks. Lõplikult mindi tülli siis, kui Edward III pakkus varjupaika Philippe VI endisele nõunikule ja lähikondlasele Robert III d'Artois'le. Robert oli üritanud pettuse teel pärandust saada, kuid selle ebaõnnestumise järel suutis vaevu Prantsusmaalt pageda. Philippe oli teda kogu Euroopast tagasi otsinud. Edward III tõstis Roberti oma õukonnas suure au sisse.Vastukaaluks sellele kuulutas Philippe VI 24. mail 1337, et Edward III on õhutanud Akvitaanias mässu ja allumatust. Sellega algas saja-aastane sõda.
Eesti Matemaatika Selts

Eesti Matemaatika Selts on Tartus resideeriv ühendus, mis püüab kaasa aidata matemaatiliste teaduste ja matemaatilise hariduse arengule Eestis, samuti matemaatika rakendamisele eri valdkondades.
Selts on asutatud 23. veebruaril 1926 Akadeemilise Matemaatika Seltsina, mille esimene esimees oli Gerhard Rägo. Aastatel 1941–1987 selts ei tegutsenud. Selts alustas taas tegevust 17. septembril 1987 Eesti Matemaatika Seltsina.
Scholarpedia

Scholarpedia on veebientsüklopeedia, mis temaatika osas piirdub neuroteaduste, kunstliku intellekti ja astrofüüsika teemadega. 
Selle alustajaks oli 2006. aastal vene päritolu Ameerika Ühendriikides töötav neuroteadlane Eugene M. Izhikevich. 
Scholarpedia artiklite autorid valitakse kasutajate poolt eriala ekspertide seast, ning iga artikli alguses on märgitud selle autor oma õige nimega.
Kelaatravi

Kelaatravi on organismist raskmetalle väljutav ravi.
Kelaatravis kasutatakse kelaatumist, mille puhul orgaanilised ühendid moodustavad ühendeid metalliioonidega.
Sipelga tänav

Sipelga tänav on tänav mitmes Eesti asulas:
Reimsi katedraal

Reimsi katedraal on basiilika Prantsusmaal Reimsis (prantsuse keeles "Cathédrale Notre Dame de Reims"). Reimsi katedraal oli Prantsusmaa kuningate kroonimiskirik.
Reimsi katedraal on Reimsi peapiiskopi aujärg.
Praegune kirik valmis 13. sajandi lõpus, välja arvatud lääneportaal, mis püstitati 14. sajandi alguses. Kirik rajati 1211. aastal maha põlenud kiriku kohale, mis omakorda oli rajatud basiilika kohale, kus legendi järgi Püha Remigius ristis 496 Chlodowech I. Viimane oli omakorda rajatud Vana-Rooma termide kohale.
Katedraal ehitati 13. sajandil gooti stiilis, välja arvatud läänetiib, mis ehitati 14. sajandi algupoolel eelmise sajandi jooniste järgi. Seetõttu on Reimsi katedraal stiililt ebatavaliselt ühtlane. Löövi on pärast pikendatud, et kirik mahutaks rohkem rahvast, kes kuninga kroonimist vaatama tulevad.
Lossi tornid on 81 meetrit kõrged, aga esialgu projekteeriti nad 120 meetri kõrgused. Lõunatornis on kaks suurt kella. Neist suurem, mis 1570 nimetati Lotringi kardinali Charlesi järgi Charlotte'iks, kaalub umbes 11 tonni.
Seest on kirik 139 m pikk, löövi kohalt 30 m lai ja keskkohalt 38 m kõrge. 
Esimese maailmasõja ajal sai katedraal sakslaste mürsutulest tugevasti kahjustada. Taastamistööd algasid 1919 ja katedraal avati täielikult 1938. Katedraali taastamist toetasid rahaga Rockefellerid.
Reimsi katedraal kuulub alates 1991 UNESCO maailmapärandi nimekirja.
2006. aastal külastas kirikut pool miljonit külastajat.
Lõuna-Taani piirkond

Lõuna-Taani piirkond on 1. järgu haldusüksus (piirkond) Taani lõunaosas. 
Piirkond loodi 1. jaanuaril 2007 haldusreformi ("strukturreformen"), kui senised maakonnad asendati 5 suurema piirkonnaga. Lõuna-Taani piirkonnaks ühinesid Fyni, Ribe ja Lõuna-Jüütimaa maakond ning osa Vejle maakonnast (endised Børkopi vald, Egtvedi vald, Fredericia vald, Jive vald, Jellingi vald, Koldingi vald, Lunderskov' vald, Vamdrupi vald ja Vejle vald). Lõuna-Taani piirkond hõlmab Jüütimaa lõunaosa, Fyni ja Langelandi saare ning hulga väiksemaid asustatud saari. 78 vana maakonda ühendati 22 uueks maakonnaks.
Piirkonna pindala on 12 191 km² ja elanike arv 1 194 659 (2008). Piirkonna keskus on Vejle, suurim linn Odense. Kolm rahvarikkamat valda on Odense vald, Esbjergi vald ja Vejle vald.
Haldusjaotus.
Piirkonnas on 22 valda:
Herman Treial

Herman Treial, ka Jaan Treial, kuni 1937. aastani Hermann Treier (21. oktoober 1904 Tartu – 9. veebruar 1951 Helsingi) oli Eesti (leitnant) ja Saksa (kapten) sõjaväelane.
Herman Treial lõpetas 1929 sõjakooli, teenis 7. Jalaväerügemendis, Sõjavägede Varustusvalitsuses ja Eesti piirivalves. 
Teise maailmasõja ajal teenis H. Treial 184. Eesti Julgestusgrupis ja Saksa sõjaväes 660. Idapataljonis ja 660. Eesti Pataljonis, 
Aastatel 1945–1949 oli Herman Treial metsavend.
28. juunil 1949 põgenes ta koos Artur Lõokesega Soome, arreteeriti seal ja suri vangla haiglas. Tema põrm maeti Helsingi Hietaniemi kalmistule. Artur Lõoke anti Nõukogude Liidule välja ja hukati.
Sjællandi piirkond

Sjællandi piirkond on 1. järgu haldusüksus (piirkond) Taani lõunaosas.
Piirkond loodi 2007. aasta alguses Roskilde, Storstrømi ja Lääne-Sjællandi maakonna ühinemisel.
Sjællandi piirkonna pindala on 7273 km² ja elanike arv 819 427 (2008). Piirkonna keskus on Sorø, suurim linn Roskilde. Kolm rahvarikkamat valda on Næstved, Roskilde ja Slagelse.
Haldusjaotus.
Piirkonnas on 17 valda:
Artur Lõoke

Artur Lõoke (20. september 1909 Jõgeva – 11. oktoober 1950 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (nooremleitnant, 1940) ja raudteelane.
Ta oli jaamakorraldaja ja jaamaülem mitmes Eesti raudteejaamas, viimati Rakkes. 1941–1942 oli ta Omakaitse Jõgeva kompanii ülem. 
28. juunil 1949 põgenes ta koos Herman Treialiga Soome, kuid anti Nõukogude Liidule välja 16. aprillil 1950. Ta mõisteti surma sama aasta 26. juulil ja hukati 11. oktoobril. 
Lõokese abikaasa ja 9-aastane tütar küüditati 1951. aasta sügisel Siberisse.
Valgeselg-kirjurähn

Valgeselg-kirjurähn ("Dendrocopos leucotos", sünonüüm "Picoides leucotos") on kirjurähni perekonda rähniliste sugukonda kuuluv linnuliik.
Ta sarnaneb paljus Eesti kõige tavalisema rähniliigi suur-kirjurähniga.
Soomes ja Rootsis on valgeselg-kirjurähn liiga intensiivse metsamajanduse tulemusena muutunud haruldaseks. Eestis on liigi seisund veel küllaltki hea.
Välimus.
Valgeselg-kirjurähnile on iseloomulik tugev valge ristvöödistus seljasulestikus ja roosakaspunane sabaalune. Isaslinnu pealagi on punane, emaslinnul must.
Levik ja elupaik.
Valgeselg-kirjurähn on levinud Euraasia metsavööndis Skandinaaviast Kaug-Idani.
Eestis hinnatakse valgeselg-kirjurähni pesitsusaegset arvukust 3000–6000 paarile, talvist arvukust 4000–8000 isendile.
Baltica-Borussia Danzig

Corps Baltica-Borussia Danzig zu Bielefeld on vehklev ja värve kandev Bielefeldi ülikooli juures tegutsev üliõpilasorganisatsioon, mis on asutatud 3. novembril 1860. 
Korporatsiooni värvid on alates 1952. aastast helesinine, must ja valge.
Ajalugu.
Asutamisest alates on korporatsioon tegutsenud vaheaegadega erinevate nimede all erinevate ülikoolide juures:
Korporatsiooni liikmete hulka on kuulunud teiste seas Oskar von Ekesparre, Reinhold Guleke (asutajaliige) ja Otto Wilhelm von Struve.
Friedrich Walter

Friedrich Heinrich Boris von Walter (25. veebruar 1907 Tallinn – 20. veebruar 1933 Tartu) oli viimane duellil hukkunud Tartu üliõpilane. 
Ta lõpetas 1926. aastal Tartu A. Walteri Saksa Ühisgümnaasiumi. Õppis alates 1928. aastast Tartu Ülikoolis loomaarstiteadust ja oli Korporatsioon Livonia liige. 
Sai Vorbuse metsas 18. veebruaril 1933 Oswald von Schmidtiga peetud püstoliduellil surmavalt haavata ja suri 20. veebruaril 1933 Mellini kliinikus. Tartu-Võru rahukogu mõistis 20. oktoobril 1933 Oswald Schmidti kaheks aastaks kindlusvanglasse.
Karl Parek

Karl Parek (15. aprill 1903 Velise vald, Läänemaa – 3. juuli 1941 Tallinn) oli pedagoog ja Eesti sõjaväelane (kapten). 
Ta oli 1928. aastast üliõpilasseltsi Liivika liige. 
Arreteeriti NKVD poolt 24. juunil 1941. Hukati vangistuses. 
Tema abikaasa oli kunstiajaloolane Elsbet Parek. Nende noorem tütar on dissident ja Eesti ühiskonnategelane Lagle Parek, nende vanema tütre Eva-Marju Ahoneni poeg on Heiki Ahonen.
Moritz Raack

Moritz Fritz Paul Raack (2. august 1905 Halahalnja mõis, Senno vald, Petserimaa – 7. veebruar 1932 Tartu) oli Tartu üliõpilane.
Õppis Tartu Ülikoolis alates 1928. aastast metsandust, oli korporatsiooni Fraternitas Academica liige.
Tapeti kaasvõitleja Johannes Sellbergi poolt. Seetõttu on teda (ilmselt ekslikult) peetud eelviimaseks duellil hukkunud Tartu üliõpilaseks.
Ants Laasi

Ants Laasi (kuni 1937 Hans Laasi; 5. september 1909 Riisipere vald, Harjumaa – 18. veebruar 1989 Santa Rosa, California, USA) oli eesti geograaf.
Lõpetas Tallinna Reaalkooli, õppis aastatel 1926–1935 Tartu ülikoolis geograafiat, lõpetas 1935 "cum laude", 1937 kaitses samas magistritöö loodusteaduste alal (Vormsi maastikuline kirjeldus). Üliõpilasseltsi Raimla vilistlane.
Ta oli ajakirja Eesti Loodus ja koguteose "Eesti" peatoimetaja ning 1940–1944 Tartu Ülikooli geograafia instituudi assistent. 
Põgenes 1944. aastal Saksamaale, sealt siirdus 1949 USA-sse.
Aadu Tillissoo

Aadu Tillissoo (kuni 1935 Adalbert Tillisson, 25. märts 1892 Aru vald, Tartumaa – 27. november 1941 Sverdlovski oblast, Venemaa) oli Eesti politseinik.
Oli 1913–1914 Rannu ja 1914–1915 Tähtvere vallakirjutaja. 1915–1917 osales Esimeses maailmasõjas, alates 1918. aastast teenis Eesti politseis. 
Õppis 1926–1930 Tartu Ülikoolis õigusteadust, lõpetas 1930, korporatsiooni Sakala vilistlane.
1918–1920 Tartu kriminaalpolitsei ametnik, 1920–1921 Viljandi, 1921–1932 Pärnu ja 1932–1940 Tartu kriminaalpolitsei komissar. 
Arreteeriti NKVD poolt 1941 Tartus, suri vangistuses Venemaal.
Peeter Panksep

Peeter Panksep (ka Peeter Panksepp; 14. aprill 1898 Unipiha vald, Tartumaa – 1. august 1970 Montréal) oli Eesti ajakirjanik ja poliitik, Vabariigi Valitsuse eksiilis liige.
Lõpetanud Tartu Linna Õhtuse Ühisgümnaasiumi, õppis aastatel 1928–1942 Tartu Ülikooli õigus- ja filosoofiateaduskonnas 1943–1944, korporatsiooni Sakala vilistlane. 
Osales Vabadussõjas Scouts Rügemendi ja Soomusrongide Diviisi staabi koosseisus, kuni demobiliseerimiseni 1920 Inseneripataljonis. Postimehe toimetuse liige. Ta oli 12 aastat Tartu Eesti Majaomanike Seltsi esimees. Majaomanikkude Koja ning omavalitsuste esinduskogude poolt valitud esindajate kogu liige. 1939. aastal valiti ta Tartu linnavolinikuks. Vandeadvokaadi abi 1942–1944.
1944. aastal põgenes Saksamaale. Hiljem siirdus Kanadasse.
Gustav Ernesaks (tõstja)

Gustav Ernesaks (2. august 1896 Kiviloo, Harjumaa – 2. september 1932 Sydney) oli eesti tõstja ja maadleja.
Tõstjana.
1921 tuli Ernesaks 378,1 kg Eesti tõstmises meistriks. Sellel võistlusel esindas ta Tallinna Valvajat.
1. maailmameistrivõistlused tõstmises toimusid 1922. aastal Tallinnas. Võistlused peeti viies tõsteviisis, mille tulemused liideti. Ernesaks võistles sulgkaalus (kuni 60 kg). Esimese võistluspäeva järel juhtis eestlane Alfred Schmidt šveitslase Heinrich Grafi ees, kuid teisel päeval esitas Graf protesti, paludes Schmidti uuesti kaaluda. Selgus, et Schmidt on ettenähtust siiski 0,2 kg raskem, ja ta diskvalifitseeriti. Graf võitis suure eduga, kuid kaks medalit tuli siiski Eestisse. Karl Kõiv sai 367½ kiloga hõbeda ja Ernesaks 365 kiloga pronksi, kuigi edestas Kõivu kolmes tõsteviisis. Ernesaksa tulemused tõsteviiside järjekorras: kahe käega surumine 65 kg, ühe käega rebimine 60 kg, ühe käega tõukamine 75 kg, kahe käega rebimine 77½ kg ja kahe käega tõukamine 87½ kg.
1924. aasta suveolümpiamängudel Pariisis saavutas Ernesaks sulgkaalus 6. koha. Tema tulemused olid 60 + 80 + 67½ + 72½ + 92½, kokku 372½ kg. Ühtlasi saavutas Ernesaks 9 olümpiarekordit. Kolm eesti tõstjat on veel rohkem olümpiarekordeid püstitanud: Alfred Neuland 14, Harald Tammer 13 ja Jaan Kikkas 10. Ühe käega rebimises saavutas Ernesaks 60 kg. Ühe käega tõukamises püstitas ta kolm olümpiarekordit: 72½, 77½ ja 80 kg. Surumises püstitas ta samuti kolm olümpiarekordit: 60, 65 ja 67½ kg. Rebimises püstitas ta olümpiarekordi 72½ kg ja viievõistluses 372½ kg. Kuid tema rekordid ületati juba samal võistlusel.
Maadlejana.
Ernesaks võistles ka maadluses, kuigi sel alal ei pääsenud ta kunagi Eesti koondisse. 1925 tuli ta kärbeskaalus Eesti meistriks klassikalises maadluses. Sellel võistlusel esindas ta Tallinna Sporti.
Sporditegelasena.
21. märtsil 1922 moodustati Eesti Spordi Liidu raskejõustiku osakonna juhatus, mille viie liikme hulka kuulusid nii Schmidt Kõiv kui ka Ernesaks.
Edasine elukäik.
Ta töötas Tallinnas pagarina. Ta emigreerus 1926. aastal Brasiiliasse ja sealt edasi Austraaliasse. Ta suri Sydneys kollatõppe.
Linden (Alberta)

Linden on küla Kanadas Alberta provintsis Kneehilli maakonnas. 
Linden asub umbes 100 km Calgaryst loodes, 28 km Three Hillsist edelas ja 26 km Beisekerist põhjas. 
Lindeni elanikest moodustavad 50% mennoniidid.
Külas on klaastaara vastuvõtupunkt, autopesula, seenioride puhketuba, koduste toitudega restoran Country Cousins, pitsarestoran TNT, hiina restoran Hong Kong, kolmeosaline motell, toidupood, pank Alberta Treasury Branch, arvutite edasimüüja ja internetikohvik. Lindenis ei müüda alkoholi.
Boris Harten

Boris Harten (11. märts 1899 Pärnu – 10. november 1960) oli Kohtla ja Adavere metskonna metsaülem.
Osales Vabadussõjas, õppis Tartu Ülikoolis 1917–1918 matemaatikat, 1920–1924 ja 1930 (lõpetas 1930) metsandust ja 1932–1936 (lõpetas 1936) õigusteadust. 
Asus Saksamaale, oli Geildorfi metsaülem.
Richard Õunap

Richard Õunap (26. veebruar 1892 Tartu – 4. juuli 1957 Simuna) oli eesti arst.
Õppis Tartu Ülikoolis 1913–1917 ja 1920–1922 arstiteadust (lõpetas 1922) ja 1923–1927 õigusteadust (lõpetas 1927), korporatsiooni Sakala vilistlane.
1922–1923 oli Õunap Tallinna Linna Keskhaigla arst, 1923–1928 Hargla jaoskonnaarst, alates 1928 Tartu linna kutsevaliku büroo juhataja, 1936–1944 Tartu Ülikooli kriminalistika õppejõud. Tema teadustöö põhisuund oli jälgede uurimine kuriteopaigal. 1942-1944 Rahvakasvatuse Büroo Tartu osakonna juhataja.
1944 põgenes Richard Õunap Saksamaale. Ta sattus Saksamaal Nõukogude Liidu okupatsioonitsooni, tagasi Eestis. Arreteeriti NKVD poolt 1945 Tartus, viibis vangistuses, vabanes 1956.
Peter Ludwig von der Pahlen

Krahv Peter Ludwig von der Pahlen (läti Pēteris Ludvigs fon der Pālens, vene Пален фон дер, Петр Алексеевич; 17. juuli 1745 Palmse mõis – 13. veebruar 1826 Miitavi) oli Venemaa Keisririigi sõjaväelane ja riigitegelane. 
Sõjaväeteenistus.
Peter Ludwig von der Pahlen alustas sõjaväeteenistust Peterburi ratsaväeosas, pärast mida osales Vene-Preisi ja Vene-Türgi sõjas, osales 1770. aastal Benderi linna vallutamises. 1778. aastal polkovniku auastmes oli Jamburgi jalaväepolgu ülem, kus teenis välja ka brigadiri auastme (1785. aastal). 1787. aastal sai tänu keisrinna Katariina II favoriidi Platon Zubovi toetusele kindralmajori auastme ning kingiks Kuramaal Iecava lossi.
Teenistus riigiametnikuna.
Peter Ludwig von der Pahlen oli 1792–1795 Riia asehaldurkonna kuberner, 1795–1796 Kuramaa kubermangu ja Piltene kindralkuberner ning 1798–1800 Peterburi sõjakuberner. 1799. aastal kinkis Paul I talle krahvitiitli ja 1800–1801 oli ta Ingeri-, Viiburi-, Liivi-, Eesti- ja Kuramaa tsiviilülemjuhataja (kindralkuberner). Osavõtu pärast 1801. aasta keiser Paul I tapmisvandenõus saadeti ta asumisele oma mõisa, kus ta elas veel 25 aastat, kuni oma surmani 1826. aastal. Pärast surma maeti ta oma mõisas asuvale kalmistule.
Ta oli ka Malta ordu liige ja selle suurkantsler ning talle anti Venemaa Keisririigi kõrgeim autasu Püha Andrease orden briljantidega. 1799. aastal andis eksiilis viibiv Prantsuse kuningas Louis XVIII talle Jeruusalemma Püha Laatsaruse ordu komandöriristi. 
Talle kuulusid 1795. aastal Katariina II poolt igaveseks valduseks kingitud Iecava ("Groß-Eckau") majoraatmõis, Paul I poolt 1799. aastal krahvitiitliga antud Kalnamuiža ("Hofzumberge") mõis, ning abikaasalt 1814. aastal päritud Kaucminde ("Kautzemünde") majoraat ja Īslīči ("Islitz") mõis.
Perekond.
Peter Ludwig von der Pahlen abiellus 1773. aastal Juliane Anna Elisabeth op dem Hamme gen. Schoeppingkiga (1750–1814). Abielust sündisid:
Siegfried Aaslava

Siegfried Johannes Aaslava (1. märts 1899 Tartu – 22. aprill 1957 Tartu) oli eesti usuteadlane.
Haridus.
Aaslava õppis Tartu ülikoolis aastatel 1918 ja 1920–1927 usuteadust. 1928. aastal sai ta teoloogiamagistriks. Aaslava oli üliõpilasseltsi Raimla vilistlane.
Teenistuskäik.
Osales Vabadussõjas. 1922–1928 oli usuteaduskonna, seminari raamatukogu ja kristliku arheoloogia kabineti asjaajaja, 1928–1929 Eesti Noorsoo Kasvatuse Seltsi Tütarlastegümnaasiumi ja Hugo Treffneri Gümnaasiumi klassikaliste keelte õpetaja. 1929–1931 teaduslik stipendiaat Greifswaldis, Heidelbergis ja Pariisis. 1931–1937 õppeülesande täitja, 1937 dotsent, 1938 adjunktprofessor. 22. jaanuaril 1940 valiti usuteaduskonna dekaaniks. Eesti Entsüklopeedia usuteaduse osakonna abitoimetaja. 
NKVD arreteeris ta 1945. aastal, viibis vangilaagris Krasnojarski krais. Eestisse tagasi tuli pärast vabanemist 1955. aastal.
Ürt-penimünt

Ürt-penimünt ("Marrubium vulgare") on huulõieliste sugukonda penimündi perekonda kuuluv mitmeaastane rohttaim. 
Levila.
Taime levila hõlmab Euroopa lõunaosa, samuti kasvab seda Põhja-Aafrikas ja Aasia edelaosas. 
Eestis on leitud vaid väga haruldase tulnukana mõnel korral 19. sajandi lõpus ja 20. sajandi algul.
Kirjeldus.
Kasvab 30–60 cm kõrguseks. Neljatahuliste, valgete, karvadega kaetud, hargnevate vartega. Lehed vastastikused, ümar-munajad, hambulised, kurrutatud, pealt tumerohelised, alt valgekarvalised. Õied väikesed, kahetised, määrdunudvalged, koondunud kerakujulisse poolmännasõisikusse. Viljaks neli äraspidimunajat pähklikest, mis asetsevad tupes. 
Kasutamine.
Taim sisaldab meeldiva lõhnaga eeterlikke õlisid (0,06%), erinevaid mõruaineid, parkaineid, mineraalsoolasid. Ürt-penimünti on Vahemere regioonis kasutatud ammusest ajast köharohuna. Selleks otstarbeks soovitab taime kasutada ka Plinius Vanem.
Psii

Psii (suurtähena Ψ, väiketähena ψ) on Kreeka keele tähestiku 23. täht. Psii väärtus kreeka numbrina on 700.
Psiid kasutatakse sümbolina mitmetes distsipliinides:
Mart Arold

Mart Arold (kirjanikunimega Leo Levala; 12. august 1944 Saare vald – 15. jaanuar 2014) oli eesti füüsik ja publitsist.
Mart Arold lõpetas 1973. aastal Tallinna Pedagoogilise Instituudi.
Ta kandideeris kohalike volikogude valimistel 1999. ja 2002. aastal erakonna Isamaaliit nimekirjas Saare vallas. Aastatel 1999–2008 kuulus ta IRL-i.
1993. aastal registreeris Tartus kirjastuse Tungal, mille kaudu avaldas peamiselt publitsistikat kommunistidest ja nende korda saadetud kuritegudest. Koostanud kogumikud "Sortside saladused" (4 osa), "Pärnumaa kommunistid kutsetööl" (1996) ja "Sortside saladused" (6 osa), "Võrumaa ja Setumaa kommunistid kutsetööl" (1997).
Saksa Korrapolitsei

Saksa korrapolitsei (saksa keeles "Deutsche Ordnungspolizei") oli Saksamaal ajalooliselt välja kujunenud vormiriietust kandev korrakaitsepolitsei.
Saksamaal on korrapolitsei ehk eesti mõistes välipolitsei jaotunud erinevatesse liinidesse: linnades asuv valvepolitsei ("Schutzpolizei"), maapiirkondade korrakaitse ("Gendarmerie"), korrapidamisteenistus ("Verwaltungspolizei"), transpordi ehk liikluspolitsei "Verkehrspolizei", veeobjektide – ranna, sadamate ja rannikukaitse "Wasserschutzpolizei", raudteevalve "Bahnschutzpolizei", sideasutuste, sidevahendite ja sideliinide valve "Postschutz", tuleohutuse kaitse "Feuerschutzpolizei", õhukaitse päästeüksused "Luftschutzpolizei", tööstusobjektide valve "Werkschutzpolizei"."
Kolmanda Riigi Ordnungspolizei ja Eesti Teise maailmasõja ajal.
Teise maailmasõja ajal okupeeritud Eesti alad olid allutatud Ida maa-ala Riigikomissariaadile ning selle korrakaitseüksused, mille ülesandeks oli avaliku korra ning rinde tagalas korra hoidmine oli allutud Riigikomissariaadi kõrgeimaile politsei- ja korrakaitsejuhile Ida maa-alade Riigikomissariaadis ("Kommandeur der Ordnungspolizei beim SS- und Polizeifuhrer Ostland") kelleks olid okupatsiooni ajal:
Messier' kataloog

Messier' kataloog (ka Messier' tähekataloog) on prantsuse astronoomi Charles Messier' koostatud kataloog, mis sisaldab andmeid 103 galaktika, udukogu ja täheparve kohta. Messier koostas kataloogi 1784. aastal ja see on kasutusel tänapäevalgi. Hiljem täiendati seda teiste astronoomide poolt 7 objektiga, mille tulemusel tänapäeval on selles 110 objekti.
Messier kasutas nende objektide vaatlemiseks kuni 8-tolliseid reflektoreid, kuid need olid metallpeeglitega ning väiksema lahutusvõimega kui tänapäeva 8-tollised teleskoobid. Need teleskoobid olid asimutaalse monteeringuga, ekvaatoriline monteering ei levinud enne 19. sajandit.
Kataloogi objekte tähistatakse tähega M, näiteks üks konkreetne objekt on M11.
Galantiin

Galantiin (prantsuskeelsest sõnast "galantine") on kallerdisega kaetud linnu- või vasikalihast hakktäidisega külmtoit.
Ekenäs

Ekenäs (soome keeles "Tammisaari") on linn Soomes Raseborgi linnas, kuni 2008. aastani Ekenäsi linnaks nimetatud omavalitsusüksuse keskus.
Aleksandr Šelepin

Aleksandr Nikolajevitš Šelepin (vene keeles Александр Николаевич Шелепин; 18. august 1918 Voronež – 24. oktoober 1994 Moskva) oli Nõukogude Liidu riigitegelane, NSV Liidu Riikliku Julgeoleku Komitee (KGB) esimees (1958–1961).
Šelepin teenis aastatel 1939–1940 Punaarmees. 1941. aastal lõpetas ta Tšernõševski-nimelise Moskva Filosoofia, Kirjanduse ja Ajaloo Instituudi ajalooteaduskonna. 1940. aastal suunati ta komsomolitööle. Alustas instruktorina, seejärel töötas osakonnajuhatajana. Aastatel 1943–1952 oli ta ÜLKNÜ Moskva Linnakomitee sekretär, 1952–1958 Üleliidulise Leninliku Kommunistliku Noorsooühingu Keskkomitee esimene sekretär. 1958. aasta aprillist detsembrini oli ta NLKP Keskkomitee osakonnajuhataja.
Šelepin oli aastatel 1958–1961 NSV Liidu Ministrite Nõukogu juures asuva Riikliku Julgeoleku Komitee esimees.
Aastatel 1961–1967 oli ta NLKP Keskkomitee sekretär, ühtlasi aastail 1962–1965 NSV Liidu Ministrite Nõukogu ja NLKP Keskkomitee Parteikontrolli Komisjoni esimees ja NSV Liidu Ministrite Nõukogu esimehe asetäitja. 11. juulist 1967 kuni 22. maini 1975 oli Šelepin Üleliidulise Ametiühingute Kesknõukogu esimees. 1984. aastast pensionil. 
Šelepin oli NSV Liidu Ülemnõukogu IV, V, VI, VII, VIII ja IX koosseisu saadik.
NSV Liidu Ministrite Nõukogu juures asuv Riikliku Julgeoleku Komitee

NSV Liidu Ministrite Nõukogu juures asuv Riikliku Julgeoleku Komitee (vene keeles "КГБ при СМ СССР") oli Nõukogude Liidu riikliku julgeoleku ja teabehanke ametkond ajavahemikul 15. märtsist 1954 – 5. juulini 1978. 
Pärast 1977. aasta uue NSV Liidu Konstitutsiooni vastuvõtmist muutus ka NSV Liidu riikliku julgeolekuasutuse alluvussuhe – RJK allutati NSV Liidu Ministrite Nõukogu asemel otseselt NLKP KK Poliitbüroole, kuid ülesanded riigi- ja sisejulgeoleku tagamisel jäid samaks.
NSV Liidu MN juures asuva Riikliku Julgeoleku Komitee loomine.
NSV Liidu MN j.a. RJK loomise ja NSV Liidu SM koosseisust riiklikku julgeolekt tagavate struktuuriüksuste eraldamise aluseks oli NSVL siseministri Sergei Kruglov esildis NLKP KK Presiidiumile 8. veebruaril 1954. Pärast arutelu KK Presiidiumis ning otsuse vastuvõtmist kinnitas NSV Liidu Ülemnõukogu Presiidium 13. märtsil 1954 NSV Liidu MN j.a. RJK moodustamise ukaasi ja määras esimeheks 51-aastase Nõukogude Liidu kangelase kindralpolkovnik Ivan Serovi. Riikliku Julgeoleku Komitee asutati NLKP KK Presiidiumi 8. veebruari 1954 otsusega, mille alusel eraldati Nõukogude Liidu riikliku julgeoleku "organid" NSV LIidu Siseministeeriumi koosseisust. NLKP KK Presiidiumi otsuse kinnitas ning andis juriidilise aluse asutuse loomiseks NSV Liidu Ülemnõukogu Presiidiumi määrus 13. märtsist 1954. 
NSV Liidu MN j.a. RJK tegevuse aluseks oli NLKP KK Presiidiumi määrus "N П200/18" 9. jaanuarist 1959, – NSV Liidu MN j.a. RJK põhimäärus ("«Положение о КГБ при СМ СССР»"), mis juriidiliselt jõustus pärast NSV Liidu Ministrite Nõukogu poolset formaalset kinnitamist 3. veebruaril 1959 . Salastatud Riikliku Julgeoleku Komitee põhimäärus ("Положение о КГБ при СМ СССР") võeti vastu NLKP KK Presiidiumi poolt detsembril 1958 ning kinnitati NSV Liidu Ministrite Nõukogu määrusega samast päevast 1958. aastal. Põhimääruse kohaselt olid RJK ülesanneteks:
NSV Liidu MN ja RJK asutati NSV Liidu Ülemnõukogu Presiidiumi 13. märtsi seadluse alusel loodud ja 13. märtsil 1954 ning tegutses kuni 1977. aasta NSV Liidu Konstitutsiooni muudatusteni.
Juhid ja organisatsioon.
NSV Liidu MN ja RJK organisatsioon.
Vastavalt 18. märtsil 1954 NSV Liidu Ministrite Nõukogu juures asuv Riikliku Julgeoleku Komitee esimehe Ivan Serovi käskkirjale oli RJK keskaparaadi struktuur:
Järgnevalt läbiviidud struktuurimuudatused.
Pärast 1977. aastal uue NSV Liidu Konstitutsiooni vastuvõtmist muudeti 5. juulist 1978, seni NSV Liidu Ministrite Nõukogule allunud Riikliku Julgeoleku Komitee alluvust ning järgnevalt allus NSV Liidu Riikliku Julgeoleku Komitee läbi Riikliku Julgeoleku Komitee esimehe, kes oli ka Poliitbüroo liige – NLKP KK Poliitbüroole – NSV Liidu kõrgeimale poliitilisele võimuorganile.
Dietrich Kra

Dietrich Kra oli Liivi ordu maamarssal aastatel 1422–1427.
Kra pärines Meißeni markkrahvkonnast Grimmast Leipzigi lähedalt. Tema suguvõsa tegutses piirkonnas juba 12. sajandil ning oli alates 13. sajandist Kra nime all tuntud. 
1412. aastal sai Kra Mortegis Preisimaal kalameistriks, 1415. aastal oli ta linnusekomtuur Christburgis (Dzierzgońis). Seejärel saatis kõrgmeister ta Liivimaale, et oma mõju seal tugevdada. 1420. aastal sai Kra seal Miitavi komtuuriks ja 1422. aastal Kuldīga komtuuriks. Juba samal aastal määrati ta maamarssaliks. Sellest ametist lahkus ta viis aastat hiljem ning seejärel teated temast lõppevad.
Walrabe von Hunsbach

Walrabe von Hunsbach oli Liivi ordu maamarssal ja Saksa ordu suurkäsknik 15. sajandi alguses.
Walrabe vanemad olid oletatavasti Wigand von Hunsbach ja Jutta. Ta pärines Nassau krahvkonnast Hunsbachist Weilburgi ja Wetzlari lähedalt, kus ta suguvõsa alates 1340. aastatest tegev oli. Tema oletatav lähisugulane Friedrich von Hunsbach oli temaga samal ajal tegev Saksa ordus. Tema suguvõsa kuulus kohaliku väikeaadli hulka.
1412. aastal oli Hunsbach metsnik Schlochaus (Człuchów) Preisimaal, olles samal ajal ka kohaliku komtuuri kumpan. 1416. aastal oli ta aga linnusekomtuuriks Ragnitis (Neman), 1419. aasta paiku sama ameti peal Thornis (Toruń). Seejärel läks ta aga Liivimaale ning sai 1420. aastal Kuldīga komtuuriks ja veel samal aastal ka maamarssaliks. Sellest ametist loobus ta aga juba kahe aasta pärast järgmise Preisimaalt tulnud tegelase, Dietrich Kra kasuks, ning läks tagasi Preisimaale, kus oli aastatel 1423–1424 suurkomtuur ja 1424–1428 ordu kõrgeim marssal, seejärel veel aasta "Oberster Spittler". Seejärel aga teated temast lõppevad.
Hermann Vincke

Hermann Vincke oli Liivi ordu maamarssal 1410. aastal.
Hermanni vanemad olid tõenäoliselt Albert Vincke ja Clemencia, sest teda samastatakse Johann ja Albert Vincke abiellumata venna Hermanniga, kes esineb Vestfaali allikates aastatel 1365–1373. Ta pärines tõenäoliselt Osnabrücki lähedalt Ostenwaldest.
Vincke teenistuskäigust on vähe teada: 1391. aastal oli ta Rakvere foogt, aastatel 1398–1399 on teda märgitud Järva foogtina ja 1410. aastal maamarssalina. Seejärel teated temast lõppevad.
Gottschalk Vincke

Gottschalk Vincke (ka "Gustav"; enne 1540 – umbes 1635) oli Liivi ordu rüütelvend selle eksistentsi viimasel kümnendil.
Gottschalcki vanemad olid Jobst Vincke ja Hadwig von der Recke. Ta pärines Osnabrücki lähedalt Ostenwaldest. Ka tema vanem vend Rudolf Vincke oli Liivi ordu liige. Tema suguvõsa oli olnud ministeriaalidena juba 13. sajandil Osnabrücki piiskopi ja Ravensburgi krahvi teenistuses. Hiljem kuulus see piirkonna olulisemate suguvõsade hulka.
1554. aastal on Vincket märgitud rüütelvennana Kuldīgas, sel ajal pidi ta olema vähemalt 14-aastane. 1561. aastal oli ta rüütelvend Tallinnas. Ta jäi ordule ustavaks kuni selle lõpuni, kui asus 1566. aastal Lääne-Kuramaal. Aastatel 1566–1572 oli ta alampeamees ka Sēlpilsis. Sel aastal päris ta aga maavaldusi Melles Osnabrücki lähedal ja siirdus seetõttu tagasi Vestfaali. Seal abiellus ta Margarete Plateriga. 1635. aastal tegi ta Mindenis testamendi ning suri tõenäoliselt ligi saja-aastaselt varsti pärast seda, olles kuni sinnani ilmselt viimane elusolev endine Liivi ordu liige.
Ürt-punanupp

Ürt-punanupp ("Sanguisorba officinalis") on roosõieliste sugukonda punanupu perekonda kuuluv mitmeaastane rohttaim.
Levik.
Taime levila hõlmab jahedamaid piirkondi Euroopas, Aasia põhjaosas ja Põhja-Ameerikas. Eestis on ta oma areaali loodepiiril. Teda leidub Eestis paiguti, sagedamini mandri lääne- ja keskosa niitudel. 
Kirjeldus.
Kasvab 30 cm kuni 1 m kõrguseks. Risoom jäme, kuni 12 cm pikk, pikkade peenikeste juurtega. Vars on ribiline, püstine, ülemises osas harunev. Juurmised lehed suured, pikkade rootsudega, paaritusulgjad, hulga piklike ja saagja servaga lehekestega. Ülemised varrelehed on väiksemad, rootsudeta. Õied pisikesed, tumepunased. Mõlemasoolised, koosnevad neljaosalisest tupplehest, ilma kroonlehtedeta, 4 tumepunase tolmukaga ja 1 emakaga. Õied on koondunud ovaalsetesse või ovaal-silindrilistesse õisikutesse, mis asetsevad pikkadel õieraagudel võrsete tippudes. Taim õitseb 4–5 eluaastal. Vili on kuiv pruuni värvi üheseemneline pähklike. Õitseb juunis–augustis, viljad valmivad augustis, septembris. 
Kasutamine.
Ürt-punanuppu on Hiina meditsiinis kasutatud ammusest ajast verejooksude peatamiseks, põletuste ja putukahammustuste vastu. Taime lehti kasutatakse salatina, need meenutavad maitselt kurki.
Laialdase ja tugeva juurestiku tõttu on taime kasutatud võitluses erosiooni vastu.
Rudolf Vincke

Rudolf Vincke (surnud enne 1584) oli Liivi ordu rüütelvend selle eksistentsi viimastel aastatel.
Rudolfi vanemad olid Jobst Vincke ja Hadwig von der Recke. Ta pärines Osnabrücki lähedalt Ostenwaldest. Ka tema noorem vend Gottschalk Vincke oli Liivi ordu liige. Tema suguvõsa oli olnud ministeriaalidena juba 13. sajandil Osnabrücki piiskopi ja Ravensburgi krahvi teenistuses, kuuludes hiljem piirkonna olulisemate suguvõsade hulka.
Rudolfi kohta pole täpselt teada, millal ta Liivimaale saabus ja kus ta rüütelvennana teenis, kuid enne 1562. aastat see igal juhul aset leidis. Tal oli 1566. aastal lään Kuramaal, mistõttu teda on endiseks orduvennaks üldse peetud. Pärast ordu sekulariseerimist pöördus ta aga tagasi Vestfaali ning tülitses seal oma sugulastega juba 1565. aastal ehituslike erimeelsuste pärast. 1577. aastal abiellus ta Margarethe von Neheimiga ja suri enne 1584. aastat.
Ürt-allikkerss

Ürt-allikkerss ("Nasturtium officinale") on ristõieliste sugukonda allikkersi perekonda kuuluv mitmeaastane rohttaimeliik.
Levila ja kasvukoht.
Kasvab Euroopa subatlantilistes piirkondades. Eestis kultuurtaim. Ürt-allikkerssi on leitud 19. sajandil ja 20. sajandi algul mõnel korral metsistunult.
Kirjeldus.
Ürt-allikkerss on vee- või sootaim. Kasvab 20–60 cm kõrguseks. Õitseb juunis-augustis. Neli valget kroonlehte on 3–4 mm pikkused. Õiel on 6 kollast tolmukat.
Kasutamine.
Ürt-allikkerssi kasvatatakse ja kasutatakse toiduks salatina, suppides ja garneeringuna. Maitselt meenutab aedkressi.
Ravimtaimena on teda kasutatud afrodisiaakumi, isutekitajana ja ainevahetuse soodustajana.
Letseburgi keel

Letseburgi keel (omanimetus "Lëtzebuergesch"; inglise keeles "Luxembourgish"; vahel eesti keeles ka "luksemburgi keel") on peamiselt Luksemburgis kõneldav läänegermaani keel. See on ühtlasi ülemsaksa keele läänekesksaksa keskfrangi murderühma Moseli frangi murde osa.
Selle keele kõnelejaid on maailmas umbes 390 000.
Letseburgi keel on Luksemburgi riigikeel, kuid seejuures üks kolmest ametlikust keelest (teised kaks on prantsuse keel ja saksa keel).
Tähestik.
Letseburgi keele tähestik koosneb 26 ladina tähest ja lisaks tähtedest é, ä ja ë.
Aasta vabatahtlik

Aasta vabatahtlik on Vabatahtliku Tegevuse Arenduskeskuse poolt antav tunnustus tähelepanuväärselt olulise vabatahtliku töö eest.
Vabatahtlike tunnustamisüritused on Eestis toimunud alates 2005. aastast. 
2005. aastal tunnustati 100, 2006. aastal 50, 2007. aastal 50, 2008. aastal 15, 2009. aastal 17, 2010. aastal 15 vabatahtlikku, 2011. aastal 10 vabatahtlikku, 2 vabatahtlike juhendajat ning Eesti Advokatuuri kui vabatahtlikkust enim soodustanud organisatsiooni. 2012. aastal tunnustati 10 vabatahtlikku, 3 vabatahtlike juhendajat ja Elioni kui töötajate vabatahtlikku tegevust enim soodustanud ettevõtet.
2019. aastaks oli tunnustuse pälvinud 312 vabatahtlikku, sel aastal lisandus neile veel 8.
Kaupo Ilmet

Kaupo Ilmet (29. märts 1931 – 21. mai 2021) oli eesti metsandustegelane.
Ta oli Elistvere Loomapargi rajaja ja juhataja ning Eesti Metsaseltsi president.
Kaupo Ilmet kuulus Jõgevamaa Metsaseltsi juhatusse ning oli 1989. aastast Mulkide Seltsi vanem. 
Ta on koostanud ja toimetanud raamatu "80 aastat akadeemilist metsanduslikku haridust Eestis" (Eesti Metsaselts 2000).
Detsembrimäss

Detsembrimässu all võidakse mõelda
Alfa

Alfa (suurtähena Α, väiketähena α, vanakreeka "ἄλφα", uuskreeka "Άλφα") on kreeka tähestiku 1. täht. Alfa väärtus kreeka numbrina on 1. Täht on tuletatud foiniikia tähestiku tähest /alef/.
Alfaga märgitakse nii vanakreeka kui uuskreeka keeles ümardamata madalat eesvokaali /a/.
Tallinna 32. Keskkool

Tallinna 32. Keskkool (kandnud ka nime Jakob Kunderi nimeline Tallinna 32. Keskkool) on üldhariduskool Tallinnas Mustamäe linnaosas Sääse asumis. Koolihoone asub aadressil Kiili 10 (varem Mooni 100). Sõpruskoolid asuvad Norras, Ungaris, Soomes ja Eestis.
Ajalugu.
Koolihoone ehitati 1971. aastal. 
Enne uude koolihoonesse kolimist asus tollane vene õppekeelega Tallinna 32. Keskkool koolihoones Sakala 21 (aastani 1966), kuhu seejärel kolis Vabariiklik Õpetajate Täiendusinstituut. Praegu asub selles hoones Eesti õppekeelega kool.
1975. aastal anti koolile Nõukogude Liidu kangelase Jakob Kunderi nimi ja kooli ametlikuks nimeks oli Jakob Kunderi nimeline Tallinna 32. Keskkool.
Süvaõppe leviku ajal oli Tallinna 32. Keskkool tuntud oma teatriklasside tõttu.
1999. aastal sai koolist alguse moedisainerite võistlus SuperNoova.
2018. aastal võitis Tallinna 32. Keskkool esmakordselt toimunud konkursi "Aasta kool"
Õppetöö.
Valikained.
Koolis on võimalik valida viie õppesuuna vahel: 
Keeleõpetus.
Põhikool: inglise ja vene ning prantsuse või saksa keel.
Gümnaasium: inglise ja vene ning prantsuse või saksa keel.
Huviringid.
Mudilaskoor, põhikooli ansambel, gümnaasiumi segakoor. Meisterdamine, nuputamine, draama, prantsuse keel, näitering KOKK, rahvatants.
Projektid.
Kool osaleb 2003. aastast Comeniuse projektis. Projekt "„Equal 2 Equal”". Projekti üldiseks eesmärgiks on õpilaste hoiakute ja arusaamade väljaarendamine ühiskonna soorollide ning meeste ja naiste võrdsete võimaluste küsimuses.
Rekonstrueerimine.
Koolihoone rekonstrueeriti 2008. aastal AS KMG Ehituse poolt.
Werner Faymann

Werner Faymann (sündinud 4. mail 1960 Viinis) on Austria poliitik.
Ta oli 2. detsembrist 2008 kuni 9. maini 2016 Austria liidukantsler. 
Alates 11. jaanuarist 2007 oli Werner Faymann Alfred Gusenbaueri valitsuse transpordi- ja tehnoloogiaminister. Pärast Gusenbaueri tagasiastumist partei esimehe kohalt 16. juunil 2008 sai Faymannist Austria Sotsiaaldemokraatliku Partei esimees. Selles ametis oli ta kuni 9. maini 2016. 
Pärast sotsiaaldemokraatide võitu 28. septembril 2008 peetud erakorralistel parlamendivalimistel tegi president Heinz Fischer 8. oktoobril Werner Faymannile ettepaneku moodustada valitsus.
Tiia Selli

Tiia Selli (sündinud 26. detsembril 1959 Rakveres) on eesti kirjanik. Ta on Eesti Kirjanike Liidu liige alates 10.06.2025.
Ioonsed ained

Ioonsed ained on ained, mille kristallvõre osakesed on valdavalt seotud ioonilise sidemega.
Tüüpilised omadused.
Selgitusi.
Ioonsed ained on haprad, sest neil puudub plastilisus. Ioonidevahelised tõmbejõud hoiavad kristalli tugevasti koos ainult sel juhul, kui iga iooni vahetus läheduses asuvad vastaslaenguga ioonid. Kui aga näiteks löögi mõjul satuvad kristallis lähestikku samalaengulised ioonid, võib kristall nendevaheliste tõukejõudude tõttu kergesti puruneda.
Mida tugevam on iooniline side (st mida tugevamad on vastaslaenguliste ioonide vahelised tõmbejõud), seda kõrgem on vastava ioonse aine sulamistemperatuur.
Ioonvõres on iga ioon vastastiktoimes terve hulga vastaslaenguliste ioonidega. Seetõttu tuleb ioonilise sideme lõhkumiseks kulutada palju energiat ja ioone hoitakse kristallivõres tugevasti kinni.