William Labov

William Labov (/l ə ˈ b oʊ v / lə-BOHV ; 4. detsember 1927 – 17. detsember 2024) oli Ameerika keeleteadlane, keda peetakse variatsioonilise sotsiolingvistika rajajaks. Teda on kirjeldatud kui "tohutult originaalset ja mõjukat isikut, kes on loonud suure osa sotsiolingvistika metoodikast."
Labov oli Philadelphias Pennsylvania ülikooli keeleteaduse osakonna emeriitprofessor ning tegeles sotsiolingvistika, keelemuutuste ja dialektoloogia alase uurimistööga. Pensionile läks ta 2015. aastal, kuid jätkas teadustööde avaldamist.
Lapsepõlv ja haridus.
Labov sündis New Jerseys Passaicis ja kasvas üles Rutherfordis, kolides 12-aastaselt Fort Leesse. Labovi sõnul oli tema sündimise juures abiks laiemalt luuletajana tuntud arst William Carlos Williams. Labov käis Harvardi ülikoolis, kus ta õppis inglise keelt ja filosoofiat, lisaks keemiat. Harvardi ülikooli lõpetas ta 1948. aastal.
Töökäik.
Pärast ülikooli lõpetamist ja enne keeleteaduseni jõudmist töötas Labov oma pere ettevõttes tööstuskeemikuna (1949–1961). Oma magistritöö (1963) kirjutas ta Martha's Vineyardi dialekti muutumise kohta, mille ta esitas ka Ameerika Keeleteaduse Seltsile. Labov omandas doktorikraadi (1964) Columbia ülikoolis, õppides Uriel Weinreichi käe all. Ta oli Columbia ülikooli keeleteaduse lektor (1964–70), alates 1971. aastast aga Pennsylvania ülikooli kaasprofessor, seejärel professor ja 1976. aastal Pennsylvania ülikooli lingvistikalabori direktor.
Keeleteaduslik töö.
Sotsiodialektoloogiale suurt mõju avaldanud uurimismeetodit kasutas Labov New Yorgis kõneldavate inglise keele variantide uurimiseks. Oma uurimuse avaldas ta teoses "The Social Stratification of English in New York City" (1966). Mõjukad olid ka tema 1960. aastate lõpus ja 1970. aastate alguses avaldatud uurimused afroameerika kõnekeele (African American Vernacular English ehk AAVE) keeleliste tunnuste kohta. Labov väitis, et AAVE-d ei tohiks häbimärgistada kui ebastandardset ja valet, vaid pigem näha seda kui näidet inglise keele mitmekesisusest.
Labov on uurinud ka referentsiaalset määramatust ning seda, kuidas tavainimesed struktureerivad narratiivseid lugusid oma elust. Mitmed tema õpetatavad kursused on praktilised: üliõpilased lähevad Lääne-Philadelphiasse, et olla lastele abiõpetajaks, õppides samal ajal keeleteaduslikult tundma erinevaid keelevariante, näiteks AAVE-d.
Hiljem on Labov uurinud käimasolevaid muutusi Ameerika Ühendriikides kõneldava inglise keele fonoloogias, samuti vokaalide ahelmuutumise päritolu ja mustreid (ühe hääliku hääldusmuutus on seotud ja põhjustab teiste häälikute häälduse muutumist). Teoses "The Atlas of North American English" (2006) leiab ta kaasautoritega, et hetkel toimub kolm suurt erinevat häälikute ahelmuutust: lõunamuutus ehk "Southern Shift" (Apalatšid ja lõunaranniku piirkonnad); põhjas asuvate linnade vokaalimuutus ehk "Northern Cities Vowel Shift" (piirkond Madisonist Wisconsinis idas kuni Uticani New Yorgi osariigis) ja Kanada muutus ehk "Canadian Shift", mis mõjutab suuremat osa Kanadast, lisaks mitmed pisemad muutused väiksemates piirkondades.
Labovi tuntumate õpilaste hulgas on Charles Boberg, Anne H. Charity Hudley, Penelope Eckert, Gregory Guy, Robert A. Leonard, Geoffrey Nunberg, Shana Poplack ja John R. Rickford. Inglismaal on tema uurimismeetodeid kasutatud Norwichi (Peter Trudgill) ja West Yorkshire'i (K. M. Petyt) kõnekeele uurimiseks.
Labovi teoste hulka kuuluvad 
Koos Sharon Ashi ja Charles Bobergiga andis ta 2006. aastal välja teose "The Atlas of North American English".
Keel kasutuses.
Uurimuses "Narrative Analysis: Oral Versions of Personal Experience" kasutavad Labov ja Joshua Waletzky sotsiolingvistilist lähenemist, et uurida, kuidas keel inimeste vahel toimib. See on oluline, kuna asetab struktuuri ja vormi uurimise konteksti, ühendades eesmärgi meetodiga. Labovi eesmärk on "isoleerida narratiivi elemendid." Teos keskendub eranditult suulistele narratiividele.
Labovi järgi on narratiivil kahed funktsioonid: referentsiaalsed ja hindavad. 
Iga narratiiv ei sisalda kõiki neid elemente, sellise jaotuse eesmärk on vaid näidata, et narratiividel on sisemine struktuurne kord. Labov väidab, et narratiiviüksused peavad sündmusi ümber jutustama nende kogemise järjekorras, kuna narratiiv on "ajaliselt järjestatud". Teisisõnu, sündmused ei toimu juhuslikult, vaid on üksteisega seotud; seega sõltub "algne semantiline tõlgendus" nende algsest järjestusest. Selle jada demonstreerimiseks jagabki ta loo põhiosadeks. Ta defineerib "narratiivklauslit" kui "narratiivi põhiühikut", mille ümber kõik muu on üles ehitatud. Klausleid saab üksteisest eristada "ajaliste pöördepunktide (temporal junctures)" järgi, mis tähistavad ajalist nihet ja eraldavad narratiivklausleid. Ajalised pöördepunktid tähistavad ajalist järjestust, kuna klausleid ei saa ümber tõsta ilma nende tähendust muutmata.
Labovi ja Waletzky leiud on olulised, sest need pole puhtteoreetilised, vaid on tuletatud tegelikest andmete analüüsist. Labov, Waletzky jt koostasid intervjuud ja dokumenteerisid jutuvestmise kõnemustreid, lindistades suulist teksti etnograafiliste meetodite põhjal, nii et sellele saab hiljem täpselt viidata. Selline induktiivne meetod lõi uue süsteemi, mille kaudu jututeksti mõista.
Kuldajastu põhimõte ("Golden Age Principle").
Labovi üks mõjukamaid panuseid keele muutumise uurimisse on tema "kuldajastu põhimõte" (või "kuldajastu teooria"). See väidab, et kõik häälikulised või grammatilised muutused, mida vastav keelekogukond endale teadvustada suudab, põhjustavad neis võrdselt negatiivse reaktsiooni. Kogukonna arvates leidub minevikus hetk, mil eksisteeris n-ö täiuslik keel, mida hääldati korrektselt ning milles väljenduti kaunilt. Sellest hetkest peale on aga keel hakanud alla käima ning iga keelemuutus tähistab kaugenemist täiuslikust keelevariandist.
Teaduslik mõju ja kriitika.
Labovi mõjukaid uurimusi on viidanud ja arvustanud mitmed teadlased, peamiselt nende struktuurilise jäikuse tõttu. Kristin Langellier selgitab, et "Labovi-tüüpi narratiivi analüüsi eesmärk on siduda narratiivi formaalsed omadused ja nende funktsioonid". Tegemist on lausungitasandi analüüsiga sellest, kuidas tekst mõjutab sõnumi edastamist. Sellel mudelil on Langellieri järgi mitmeid puudusi: tekstistruktuuri uurimine ilma konteksti ja kuulajaid/sihtrühma arvestamata; seotus konkreetse rahvarühmaga (meetodit võib olla raske kohandada muudele rühmadele); ja teksti kategoriseerimine lausungitasandil, mis koormab analüüsi praktikas ebavajalike teoreetiliste eristustega. 
Anna De Fina märgib, et [Labovi mudelis] on "narratiivi määravaks omaduseks ajaline järjestus, kuna sündmuste narratiivis esitamise järjekord peaks vastama algsetele sündmustele nii, nagu need aset leidsid." See aga erineb kaasaegsematest vaadetest jutustamisele, mille järgi teeb jutustamise loomulik kulg edasi-tagasi ajahüppeid, mida põhjustab näiteks mure edasise pärast ja selle mõju järgmistele otsustele. De Fina ja Langellier märgivad mõlemad, et kuigi Labovi mudel suudab suurepäraselt kirjeldada, on seda siiski raske lahti mõtestada, seega võib selle kasutus praktikas piiratud olla. De Fina nõustub Langellier'ga ka selles, et Labovi mudel ei arvesta narratiivi intertekstuaalsust, mis teksti suuresti mõjutada võib. 
Labov on eelnevaid kitsaskohti ka mingil määral tunnistanud, öeldes, et "on selge, et toodud järeldused piirduvad meie uuritud keelekogukondadega" ja "uuritud narratiivide üldine struktuur ei ole ühtlane." 
Tunnustus.
1968. aastal sai Labov David H. Russelli auhinna silmapaistva uurimistöö eest inglise keele õpetamises.
Aastatel 1970–1971 ja 1987–1988 oli Labov Guggenheimi stipendiaat.
Labov on saanud audoktori kraadi muuhulgas Uppsala ülikooli humanitaarteaduskonnast (1985) ja Edinburghi ülikoolist (2005).
1996. aastal pälvis ta Ameerika Keeleteaduste Seltsi ehk Linguistic Society of America (LSA) Leonard Bloomfieldi raamatuauhinna oma teose "Principles of Linguistic Change, Vol. 1" eest; 2008. aastal pälvis ta sama auhinna teose "The Atlas of North American English" kaasautorina.
2013. aastal sai Labov Franklini Instituudi arvuti- ja kognitiivteaduse auhinna "keele varieerumise ja muutumise kognitiivse aluse loomise eest keeleandmete range analüüsi abil ning kirjakeelest erinevate murrete uurimise eest, mis on oluline nii sotsiaalselt kui kultuuriliselt." 
2015. aastal pälvis ta Briti Akadeemialt Neil ja Saras Smithi lingvistikamedali "elutööliste saavutuste eest lingvistika teaduslikul uurimisel" ja "märkimisväärse panuse eest lingvistikasse ja keeleteadustesse."
2020. aastal sai Labov Ameerika Kunstide ja Teaduste Akadeemia Talcott Parsonsi auhinna, millega tunnustati "väljapaistvat ja originaalset panust sotsiaalteadustesse".
Isiklikku.
Labovil on oma esimese abikaasa Teresa Gnasso Laboviga viis last: Susannah Page, Sarah Labov, Simon Labov, Joanna Labov ja Jessie Labov. 1993. aastal abiellus Labov sotsiolingvisti Gillian Sankoffiga, kellega tal on kaks last: Rebecca Labov ja sotsioloog Alice Goffman, kelle Labov adopteeris pärast Sankoffi eelmise abikaasa Erving Goffmani surma.