tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Aari keel

Aari keel kuulub Afroaasia keelkonna omo keelte hulka. Seda räägivad aarid Etioopias Lõunarahvaste, rahvusrühmade ja rahvaste osariigis. Kõnelejaid oli 2007. aastal umbes 285 000, neist 129 000 olid ükskeelsed. Peaaegu kõik aarid oskavad aari keelt, lisaks oskavad ka mõned naaberrahvaste esindajad aari keelt.
Kiri.
Aari keelt kirjutatakse ladina või etioopia kirjas. Aari keele kõnelejatest on alla 10% kirjaoskajad. 
1997. aastal ilmus aari keeles Uus testament.
Fonoloogia.
Aari keel on toonikeel.
Keeles esinevad implosiivid ɓ ja ɗ ning heliline glotaalne frikatiiv ɦ.
Morfoloogia.
Nimisõnad võivad lauses olla definiitsed või indefiniitsed. Nimisõnadel on kaks sugu (mees- ja naissugu), kaks arvu ja kolm käänet.
Tegusõnale liituvad aega ja isikut tähistavad sufiksid.
Süntaks.
Põhisõnajärg on SOV. Arvsõna, asesõna ja omadussõna järgneb nimisõnale.
Koopulal on allomorfid -∅, "-ye, -e":
Koopula eituseks kasutatakse prefiksit "dak-":
Osnabrücker Land

Osnabrücker Land on piirkond Saksamaal Alam-Saksi edelaosas, mis ulatub ka Nordrhein-Westfalenisse. Selle keskus on Osnabrücki linn. Piirkonnas domineerivad Teutoburgi mets ja Hase jõgi. Algselt räägiti siin alamsaksa keele idavestfaali murret. Piirkond on üldiselt identifitseeritud Osnabrücki kreisi ja linnaga, mis kattub suuresti Osnabrücki piiskopkonnaga Saksa-Rooma riigis. Osnabrücker Landi piirkondlik ühendus ("Landschaftsverband Osnabrücker Land") hoolitseb piirkonna kultuuriküsimuste eest.
Paiknemine.
Osnabrücker Landi lõunaosa külgneb Münsterlandiga Nordrhein-Westfalenis. Läänes on Tecklenburger Land Osnabrücker Landi loomulikuks jätkuks Nordrhein-Westfalenis. Kagus on Ravensberger Land. Enamus Osnabrücker Landist külgneb teiste Alam-Saksi piirkondadega: läänes on Emsland, põhjas on Oldenburger Land ja idas on Dümmeri piirkond.
Grönegau

Grönegau (ka "Graingau") on ajalooline piirkondlik nimi ühele paljudest Saksi Gaudest, mis on säilinud tänapäevani
Piirkonda on esmamainitud 852. aastal. Grönegau on piirkond, mis enamasti katab sama ala, mis praegune Melle Osnabrücki kreisis Saksamaa Alam-Saksi liidumaal. Umbes 800. aastast kuni 12. sajandini jooksis Gau vana lõunapiir arvatavasti Borgholzhausenist ja Hallest Bündesse ja Spengesse idas. "Amt" Grönenbergi on esmamainitud 1360. aastal. Seejärel kaotas see osa varakeskaegsest Grönegaust, sealhulgas Halle, Borgholzhauseni ja Borgloh'. 1852. aastast alates ei ole enam piirimuutusi toimunud, "Amt" Grönenbergi ulatus on sellest ajast alates sama mis hilisemal Melle kreisil ja lõpuks, 1972. aastast, Melle vallal. Mitmed piirkonna ühingud kannavad siiski Grönegau nime. Isegi kiirtee teenindus Melle lähedal A 30 kiirteel kannab seda iidset piirkondlikku nime.
Marcus Terentius Varro

Marcus Terentius Varro (116 Reate – 27 eKr) oli vanarooma õpetlane ja kirjanik. Sünnikoha järgi nimetatakse teda mõnikord ka Varro Reatinuseks, et eristada teda nooremast kaasaegsest Varro Atacinusest.
Varro peateos, "Antiquitates rerum humanarum et divinarum" ("Ilmalikud ja usulised muistised", 41 raamatut), ei ole säilinud. Meieni on jõudnud teos "De re rustica" ("Talupidamisest", 3 raamatut) ning osaliselt ka "De lingua Latina" ("Ladina keelest"), samuti katkendid teosest "Saturae Menippeae" ("Menippose satiirid", algselt 150 raamatut).
Ülejäänud teosed on meieni jõudnud tsiteeringute ja fragmentidena.
Varro entsüklopeedilised teosed "Disciplinarum libri" ("Vabad kunstid", 9 raamatut) ja "Hebdomades vel de imaginibus" ("Seitsmikud või kujutistelt", 15 raamatut) olid Vana-Rooma ajal laialt ringluses ning inspiratsiooniks hilisematele entsüklopedistidele nagu Plinius Vanem, näiteks "Seitsmikud" sisaldas 700 portreed koos neil kujutatud isikute lühitutvustustega värsis ja proosas.
Varro

Varro on vanarooma sugukonnanimi ("cognomen"), mida kasutasid "gens Terentia" liikmed, nende hulgas:
Inkarnaat

Inkarnaat (ladina keeles "incarnatus" – 'lihaks saanud'), mille eestikeelne vaste võiks olla ihuvärvus, on maalikunstis kasutatav inimese ihu värvi toon. Tavaliselt mõeldakse selle all heledat valkjas-kollakas-roosakat värvitooni, mis vastab europiidsest põhirassist inimese nahavärvile. Tavakeeles kasutatakse värvinimena omadussõna "ihuvärvi" või "ihukarva" (näiteks sukkade, pesu, kanga vms kohta).
Heraldikas vastab ihuvärvile heraldiline tinktuur lihavärv.
Variatsioonid.
Ihuvärv võib tähendada tervet rida heleduse, küllastuse või värvitooni poolest erinevaid varjundeid olenevalt ajastust, kunstistiilist ja maalimistraditsioonist.
Juba Vana-Egiptuse ja antiikkunstis kujunes tavaks kujutada mehi tõmmuma nahaga kui naisi, sama kehtis renessanss- ja barokk-kunstis ja nii kuni 19. sajandi akademismini. Lapsi, aga ka taevalikke olendeid, kujutati jälle heledama ja roosakama nahaga kui tavalisi täiskasvanud inimesi.
Inkarnaat segatakse rohkest valgest ja väiksemast kogusest punasest värvist, millele toonimiseks lisatakse ookrit, sieenat või mõnd muud soojatoonilist värvipigmenti, aga võidakse lisada ka sinist või rohelist, mis muudavad ihutooni murtumaks ja tuhmimaks. Kuna inimihu pole kõigil pindadel sama värvusega (näiteks erineb nahavärv näol, kaelal ja kõrvalestal, või siis käsivarrel, peopesal ja küünarnukil), segatakse toonid vastavalt erinevad, aga nii, et need moodustavad ühtse terviku.
1821. aasta värviõpik "Werner's Nomenclature of Colours" paigutab ihuvärvi punaste hulka ("Flesh Red") ja soovitab seda segada roosiroosast ("Rose Red") ning tellispunasest koos natukese valgega. Näidetena loodusest pakub ta välja lisaks inimnaha värvusele roosa lubjakivi ja barüüdi värvuse.
Loodusteadlastele ja linnuvaatlejatele määratud värviõpik, 1886. aastal ilmunud "A nomenclature of colors for naturalists..." õpetab ihuvärvi tooni ("Flesh-color") segama kinaverpunasest ("Scarlet vermilion") ja valgest, tulemuseks on keskmise tugevusega soojatooniline roosa, lõheroosast mõnevõrra punakam ja roosiõie värvist tugevama ja soojema tooniga.
Kasutamine.
Ihuvärvi toonis toodetakse ihupesu ja sukki, võimlemis- ja balletitrikoosid juhtudeks, kus need peavad kehal või muu riietuse all märkamatuks jääma. 
Kuigi ihuvärvi tooni on lihtne segada erinevatest põhivärvidest, turustatakse seda maalimisvärvina ka valmissegatuna (nimetuste "Flesh tint" ja "Teinte chair" all). Värvitoon on olemas Crayola värvikriitide komplektis, ent alates 1962. aastast uue nime "Peach" all, kuna eelmist nimetust hakati pidama tumedanahaliste jaoks solvavaks. Selle nimemuutuse jälgedes kannab ihukarva veebivärv nime "PeachPuff".
Kvalifikatsioon

Kvalifikatsioon (inglise keeles "qualification") on ametlikult tunnustatud kompetentsus ehk pädevus, kutseoskus, erialane ettevalmistus või selle aste mingiks elukutseks või tööks.
Kvalifikatsiooniga kaasnevad teatavad õigused ja kohustused. 
Kvalifikatsioonid liigitatakse järgmiselt:
Iseseisvana kirjeldatav ja hinnatav osa kvalifikatsioonist on osakvalifikatsioon. Osakvalifikatsioonideks on näiteks võõrkeele oskus, õppeaine, kursus, lõputöö, osakutse. Osakvalifikatsioone saadakse tihti täiskasvanukoolituse läbimisel.
Kvalifikatsiooni tõendab üldjuhul pädeva asutuse väljastatud diplom või tunnistus.
Eri riikide kvalifikatsioonide võrdlemise aluseks on kvalifikatsiooniraamistikud.
Kvalifikatsiooniraamistik

Kvalifikatsiooniraamistik (inglise "qualifications framework") on kvalifikatsioonide kirjeldamise, liigitamise ja võrdlemise vahend. Riiklike kvalifikatsiooniraamistike eesmärk on kirjeldada kvalifikatsioone läbi viie olulise komponendi – tase, töömaht, profiil, kvaliteet ja õpiväljundid.
Kvalifikatsiooniraamistik võib olla üldine, kõiki haridustasemeid hõlmav, või konkreetset haridustaset või haridusvaldkonda (üldharidus, kõrgharidus, kutseharidus) puudutav.
Euroopa Liidus on riiklike kvalifikatsiooniraamistike aluseks Euroopa kvalifikatsiooniraamistik elukestva õppe valdkonnas (inglise "European Qualifications Framework", EQF). EQF on ühtne Euroopa võrdlussüsteem, mis seob omavahel eri riikide riiklikud kvalifikatsioonisüsteemid ja raamistikud.
Eesti kvalifikatsiooniraamistik, mis sätestati 2008. aastal kutseseadusega, koosneb neljast alaraamistikust:
Kõrgharidustasemel kasutatakse ka eraldi Eesti kõrghariduse kvalifikatsiooniraamistikku, mis lähtub Euroopa kõrgharidusruumi ühtsest kvalifikatsiooniraamistikust (inglise "Qualifications Framework of the European Higher Education Area, QF-EHEA"). Seda tuntakse rohkem nn Bologna protsessi nime all.
Kadrina mõis

Kadrina oli mitme Eesti ala mõisa nimi:
Siberi tuur

Siberi tuur ("Acipenser baerii") on tuurlaste sugukonda tuura perekonda kuuluv kala.
Siberi tuur on IUCN-i punases nimekirjas märgitud kui ohustatud liik. 
Liigiepiteet ("baerii") on pandud Karl Ernst von Baeri auks.
Levila.
Elab Siberi jõgedes Obist Kolõmani ja edasi Indigirkani. Irtõšis on siberi tuur levinud Zaissani järveni (ka Musta Irtõšini), Obis Obi-Tazi lahest (Drovjanõi neemest) päris Obi ülemjooksuni, Katuni jõeni, ta tungis ka Teletsi järve. Baikalis ja Buhtarma veehoidlas moodustab ta paiksed järvevormid.
Obis ja Jenisseis elab siberi tuur koos sterletiga, Leena ja Kolõma jões on ta ainus tuurlaste esindaja.
Baikalis elab siberi tuura järvevorm, kes on oma bioloogia poolest sarnane Ameerika Suure järvistu tuuraga. Kudema läheb ta Selengasse, märksa vähemal määral ka Barguzini jõkke. Mööda Toli jõge suundub siberi tuur Mongooliasse (on leitud umbes 100 km kauguselt Ulaanbaatarist). Baikali järvevormi on käsitletud ka omaette alamliigina.
Obi, Jenissei, Pjassina ja Hatanga jões on vähesel arvul siberi tuura paikseid vorme. Leena tuur on puhtalt jõevorm.
Suurus, suguküpsus, eluiga.
Siberi tuur kasvab aeglaselt. Suguküpseks saavad isased Obis 9–14-aastaselt, emased 11–20-aastaselt. Jenissei alamjooksul saab tuur suguküpseks 18–23-aastaselt, Baikali vormi isased 15-, emased 18-aastaselt ja hiljem. Obi tuura emased koevad 3–4, isased 1–2 aasta tagant. Jenissei alamjooksul koeb siberi tuur enamasti 4 aasta tagant.
Siberi tuura vanuse ülempiir on 60 aastat.
Obis on siberi tuura tavaline püügikaal isastel 5–25 kg, keskmiselt 10 kg (90–165 cm), emastel 5–44 kg, keskmiselt 13 kg (92–180 cm). Jakuutias on selle tuura tavaline kaal 2 kg, kuid leidub ka isendeid, kes kaaluvad 10 ja isegi 40 kg. Obist püütud siberi tuura suurim kaal ja pikkus on 3 m ja 100–104 kg. Jenisseist püütakse mõnikord 30–40 kg raskusi tuuri, harva kuni 96 kg. Baikalis elava tuura vormi suurim teadaolev kaal on 115 kg, tavaliselt kaaluvad nad aga 16–20 kg.
Siberi tuura viljakus on Obis 174 000–420 000, Jenisseis 79 000–250 000, Baikalis 211 000–832 000 marjatera.
Siberi tuur toitub koorikloomadest (kirpvähilised), putukate vastseist, limustest, kaladest.
Siberi tuur vesiviljeluses.
Siberi tuura (ja tema hübriide teiste tuurlastega) on hakatud rohkelt kasutama kalakasvandustes, kuna siberi tuur kasvab esimestel eluaastatel märksa kiiremini kui teised tuurad, ka on tal vähem terviseprobleeme. Maitseomadustelt peetakse teda mõnevõrra paremaks kui vene tuura, kes on samuti kasvandustes viljeldav. 
Eestis hakati siberi tuura kasvatama kaubakalana 21. sajandi esikümnendi keskpaigas. Ka tänapäeval kasvatatakse seda Eesti kalakasvandustes.
Tuiklemine

Tuiklemine on kahe lähedase sagedusega osaheli interferentsil esinev nähtus, mida inimene talle kuuldavate helide korral tajub perioodilise helivaljuse muutusena. Antud helivaljuse perioodilise muutuse sagedus on võrdne kahe interfereeruva heli sageduste vahega.
Tuiklemisest on abi muusikainstrumente häälestamisel.
Tuiklemine võnkumiste korral.
Kui kahe samasihilise liidetava lihtharmoonilise võnkumise sagedused erinevad vähe, võib resultantliikumist kujutada pulseeriva amplituudiga harmoonilise võnkumisena. Kui ühe lihtharmoonilise võnkumise võrrand on formula_1 ja teise lähedase sagedusega võnkumise võrrand on formula_2, siis liites saadakseformula_3seejuures sulgudes olev tegur muutub palju aeglasemalt, kui teine tegur. Seetõttu on amplituudi muutumine perioodiline ja muutub vastavalt sulgudes oleva avaldise absoluutväärtusele.
Binauraalne tuiklemine.
Binauraalne tuiklemine on kõrvapete (kuulmisillusioon), kus inimene tajub tuiklemist kahe lihtheli puhul, mille mõlema sagedused on väiksemad kui 1500 Hz ja nend sageduste erinevuse on väiksem kui 40 Hz ja neid kahte heli mängitakse eri kõrvadesse samaaegselt. Tavalist tuiklemist võib tajuda ka ühe kõrvaga, kuid binauraalse tuiklemise tajumiseks on vaja mõlema kõrva ja ajus paikneva helitajuga seotud ajuosade koostööd.
James Troisi

James Troisi (sündinud 3. juulil 1988 Adelaide'is) on Austraalia jalgpallur, kes mängib ründava poolkaitsjana Austraalia kõrgliiga klubis Western Sydney Wanderers ja Austraalia jalgpallikoondises.
Troisi alustas klubikarjääri 2007. aastal Inglismaal Newcastle Unitedis, kuid ühtegi liigamängu ta klubi meeskonnas kirja ei saanud.
Austraalia kõrgliigas on ta peale Western Sydney Wanderersi mänginud veel Adelaide Unitedis ja Melbourne Victorys, kus mängis esimest korda hooajal 2013–14, mil oli 12 väravaga klubi suurim väravakütt ja jagas selles arvestuses liigas teist kohta. Melbourne Victorys mängis Troisi hiljem veel aastatel 2016–2019.
Lisaks on ta mänginud veel Türgis Gençlerbirliği ja Kayserispori ridades, Itaalia kõrgliiga klubis Atalanta, Belgia kõrgliiga klubis Zulte Waregem, Saudi Araabia kõrgliiga klubis Al-Ittihad ja Hiina kõrgliiga klubis Liaoning Whowin.
Debüüdi Austraalia jalgpallikoondises tegi Troisi 22. märtsil 2008 sõprusmängus Singapuri vastu. Esimese värava lõi ta koondise särgis 5. juunil 2011 sõprusmängus Uus-Meremaa vastu. 2015. aasta Aasia meistrivõistlustel tuli ta Austraalia koondisega Aasia meistriks. Ta lõi turniiril kaks väravat: esimese esimeses alagrupimängus Kuveidi vastu ja teise finaalmängus Lõuna-Korea vastu, kindlustades sellega Austraaliale meistrivõidu. 2017. aasta FIFA konföderatsioonide karikaturniiri viimases alagrupimängus lõi ta värava Tšiili vastu. Lisaks kuulus ta Austraalia koondisse ka 2014. aasta maailmameistrivõistlustel ning mängis Austraalia võistkonnaga 2008. aasta suveolümpiamängude jalgpalliturniiril.
Mangalia

Mangalia (türgi keeles "Mankalya") on linn Rumeenias Constanța maakonnas Musta mere rannikul. Linn asub ajaloolises Põhja-Dobrudža piirkonnas, Bulgaaria piirist ligikaudu 8 km kaugusel.
6. sajandil eKr asutati praeguse Mangalia territooriumil muinaskreeka linn Kallitis.
2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Mangalia elanikest rumeenlasi 90,6%, türklasi 4,4%, tatarlasi 3,6%, mustlasi 0,5% ja teistest rahvustest inimesi 0,9%.
Läti SNV lipp

Läti SNV lipp oli Nõukogude Venemaa haldusüksuse Läti SNV lipp.
Väljanägemine.
Lipp oli väljanägemiselt väga lihtne. Lipul oli terve plagu punast värvi ja seal peal oli suurtes tähtedes LSPR (Latvijas Sociālistiskā Padomju Republika).
Ajalugu.
Lippu kasutati Läti SNV lipuna aastatel 1919–1920.
Läti SNV vapp

Läti SNV vapp oli Nõukogude Venemaa vabariigi Läti SNV vapp.
Väljanägemine.
Vapp oli ringi kuju ning see peenikese musta piirjoonega ja paksu kollase piirjoonega. Vapi keskel oli kollane hammasratas ja hammasratta sees veel musta ja kollaste piirjoontega viisnurk. Viisnurk oli seest punast värvi ja selle sees oli kollaste piirjoontega punase sisemusega kollast värvi vikat ja vasar. Kollase piirjoone ja hammasratta vahel olid kirjutatud Läti keeles Nõukogude Liidu deviis ning Latvijas Soc. Padomju Republika.
Ajalugu.
Läti SNV vappi kasutati aastatel 1919–1920.
Anu Iho

Anu Iho (21. jaanuar 1946 – 7. jaanuar 2019) oli eesti raamatukogundustegelane.
Anu Iho lõpetas 1977. aastal Tallinna Pedagoogilise Instituudi kultuuriteaduskonna raamatukogunduse ja bibliograafia eriala. Ta suunati ENSV TA Teaduslikku Raamatukokku bibliograafiks.
Seejärel asus ta tööle Tallinna Pedagoogilisse Instituuti, kus töötas vanemlaborandi, vanemteaduri ja insenerina. Lühemat aega täitis ta ka ühiskondliku prorektori ülesandeid. 
Alates 1989. aastast oli Anu Iho tihedalt seotud kogude ja komplekteerimisega. Nii sai temast 1989. aastal Tallinna Pedagoogikaülikooli raamatukogu juhataja asetäitja komplekteerimise alal, vahepeal täitis ajutiselt ka raamatukogu infoosakonna ja bibliograafiaosakonna juhataja kohustusi. 
Teaduste Akadeemia raamatukogu järglasse, Tallinna Ülikooli Akadeemilisse Raamatukokku naasis Anu Iho 2004. aastal, kui asutuse juhatamise võttis Anne Valmaselt üle Andres Kollist. Anu Ihost sai raamatukogu peavarahoidja, kellena ta töötas kuni 2017. aastani. 
Aastal 2013 anti talle Tallinna Ülikooli teenetemärk. 
Anu Iho kuulus Eesti Raamatukoguhoidjate Ühingusse ning tegutses ühingu kogude ja koolituste toimkondades. Samuti kuulus ta TLÜ Akadeemilise Raamatukogu juhatusse ja nõukokku.
Antti Hackzell

Anders (Antti) Verner Hackzell (20. september 1881 Mikkeli – 14. jaanuar 1946 Helsingi) oli Soome poliitik, ta kuulus Rahvusliku Koonderakonna ridadesse. Ta oli aastatel 1932–1936 Soome välisminister. Aastal 1944 oli ta Soome peaminister.
Ta asus aastal 1900 õppima Helsingi Ülikooli, ta lõpetas ülikooli aastal 1903 filosoofiakandidaadina ja aastal 1906 õigusteaduse alal. Aastatel 1911–1918 tegutses ta Peterburis advokaadina.
Aastal 1918 asus ta Soome kodusõtta sõdima valgete poolele, ta oli Karjala rinde ülema Aarne Sihvo adjutandiks.
Aastatel 1922–1927 oli ta Soome saadikuks Nõukogude Liidus. 
14. detsembrist 1932 kuni 7. oktoobrini 1936 oli ta Soome välisminister. 8. augustist 1944 kuni 21. septembrini oli ta Soome peaminister.
Vladimir Etuš

Vladimir Etuš (vene keeles Владимир Абрамович Этуш; 6. mai 1922 Moskva – 9. märts 2019 Moskva) oli juudi rahvusest Venemaa teatri- ja filminäitleja, Štšukini-nimelise Teatriinstituudi kunstiline juht (aastast 2003), NSV Liidu rahvakunstnik (1984); ta oli Venemaa vanim tegevnäitleja. 
1940. aastal astus ta Štšukini-nimelisse Teatriinstituuti, kuid juba järgmisel aastal alanud sõja tõttu Saksamaaga läks ta vabatahtlikuna rindele. 1943. aastal sai ta raskelt haavata ja 1944. aastal jätkas näitlejaõpinguid. 
1945. aastal lõpetas Etuš teatrikooli ning asus näitlejana tööle J. Vahtangovi nimelises teatris. 
Samaaegselt hakkas ta tööle näitlejameisterlikkuse pedagoogi assistendina Štšukini-nimelises Teatriinstituudis, aastal 1976 sai temast selle õppeasutuse professor, 1987. aastal rektor ja 2003. aastal kunstiline juht.
Ta hakkas filmides mängima 1953. aastal. Peamiselt on ta loonud meeldejäävaid komöödiarolle, näiteks filmides "Kaukaasia vang ehk Šuriku uued seiklused" (1966), "12 tooli" (1971) ja "Ivan Vassiljevitš vahetab elukutset" (1973).
Lastefilmis "Buratino seiklused" (1975) mängis ta Karabas-Barabasi.
Roy Krishna

Roy Krishna (sündinud 30. augustil 1987 Labasas) on Fidži jalgpallur, kes mängib ründajana India kõrgliiga klubis ATK ja Fidži jalgpallikoondises. Ta on koondise kapten.
Ta alustas klubikarjääri 2008. aastal Uus-Meremaa kõrgliiga klubis Waitakere United, kellega tuli viiel korral riigi meistriks.
2013. aasta teises pooles mängis ta mõnda aega teises Uus-Meremaa kõrgliiga klubis Auckland Citys. Sama aasta detsembris toimunud jalgpalliklubide maailmameistrivõistlustel lõi ta eelringi mängus värava Maroko klubi Raja Casablanca vastu.
2014. aasta jaanuaris sõlmis ta lepingu Wellington Phoenixiga, mis tegutseb küll Uus-Meremaal, kuid mängib Austraalia kõrgliigas A-League. Ta lõi kuue hooaja jooksul klubi meeskonnas liigas 51 väravat, millega on ta klubi suurim väravakütt. 2018–19 põhihooajal lõi ta liigas 18 väravat, millega oli liiga kõige resultatiivsem mängija. Samal hooajal valiti ta liiga hooaja parimaks mängijaks. 2018. aastal valiti ta Wellington Phoenixi aasta mängijaks.
2019. aasta juunis sõlmis ta üheaastase lepingu ATK-ga.
Fidži jalgpallikoondises tegi ta debüüdi 2007. aastal Vaikse ookeani mängudel, kus Fidži läks esimeses mängus vastamisi Tuvaluga, keda võideti koguni 16:0 ja Krishna lõi neist kaks väravat.
Ta on kuulunud Fidži koondisse 2008., 2012. ja 2016. aasta Okeaania meistrivõistlustel.
Lisaks kuulus ta Fidži meeskonda 2016. aasta suveolümpiamängudel. Ta lõi teises alagrupimängus Mehhiko vastu Fidži ainsa värava sel turniiril.
Urho Castrén

Urho Jonas Castrén (30. detsember 1886 Jyväskylä – 8. märts 1965 Helsingi) oli Soome poliitik, Soome justiitsminister (1925−1926) ja Soome peaminister (1944). Ta kuulus Rahvusliku Koonderakonna ridadesse.
Aastatel 1929–1956 töötas Castrén Soome Kõrgema Administratiivkohtu presidendina.
Marikopa keel

Marikopa keel (marikopa keeles "piipaash chuukwer") on juma keelkonda kuuluv keel, mida räägivad Arizonas Maricopa maakonnas elavad marikopad.
2000. aasta rahvaloenduse andmetel rääkis marikopa keelt 160 inimest. 2015. aasta andmetel oli keele oskajaid vaid 35. Enne kokkupuudet eurooplastega oli marikopasid hinnanguliselt 2000–3000. Lähimad sugulaskeeled on mohave ja ketšani keel.
Fonoloogia.
Marikopa keeles on 10 vokaalfoneemi ja 23 konsonantfoneemi (lisaks 2 ainult laensõnades esinevat konsonanti). Eristatakse pikki ja lühikesi vokaale: a, aː, e, eː, i, iː, o, oː, u, uː. Esinevad järgmised diftongid: aj, aːj, ej, eːj, oj, oːj, uj, uːj, aw, aːw, ew, eːw.
Morfoloogia.
Nimetava käände (NOM) tunnus on "-sh". Sihitaval käändel tunnus puudub.
"'iipaa-ny-sh qwaaq kyaa-m" "mees laskis hirve maha"
mees-DEM-NOM hirv laskma-KINDEL
Lisaks nominatiivile ja akusatiivile on veel neli käänet: komitatiiv-instrumentaal, adessiiv-allatiiv, inessiiv-illatiiv ja lokatiiv.
Kasutatakse possessiivprefikseid, nt "m-kpur" 'sinu müts'.
Süntaks.
Lauseliikmete järjekord on SOV.
Andmehõive

Andmehõive (inglise keeles "data acquisition") on andmete (inglise keeles "data") kogumine andmehõivesüsteemi kuuluvatest seadmetest.
Enamasti on andmehõive puhul tegemist mõõtesüsteemiga, kus toimub mõõteandmete kogumine süsteemi kuuluvatelt anduritelt. Koguda võidakse aga ka binaarseid andmeid (näiteks seisundi kohta).
Tänapäeval põhinevad andmehõivesüsteemid enamasti arvutite ja digitaalside kasutamisel. Sideks võidakse kasutada arvutivõrku (Ethernet). Vähesel määral kasutatakse siiani ka analooglahendusi, kuid seda vaid siis, kui digitaalsed lahendused pole mingis mõttes piisavalt head (töökindlad, häirekindlad, usaldusväärsed vms).
Andmehõivesüsteemide elektroonses osas kasutatavad lahendused kuuluvad suures osas mõõteelektroonika valdkonda, eriti analooglahendused.
Peeter Rahnel

 
Peeter Rahnel (sündinud 23. veebruaril 1957 Abja-Paluojal) on Eesti omavalitsustegelane ja poliitik.
Ta oli aastatel 1994–1996 Abja-Paluoja linnapea, 2002–2003 Abja vallavolikogu esimees ja 2005–2018 Abja vallavanem, 2018–2019 Mulgi vallavanem. 
Pärast Riigikogust lahkumist 2022. aasta juunis jätkab ta tööd Mulgi vallavolikogus.
Elulugu.
Rahnel on lõpetanud Abja Keskkooli (1975) ja Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna ajaloo erialal (2011).
Ta on töötanud Abja Tarbijate Kooperatiivis autojuht-ekspediitorina ning Abja Keskkoolis majandusjuhataja ja õpetajana, seejärel Abja TK Restoranis Karksi ja ühes esimestest toitlustusteenuseid pakkunud eraettevõttes. Ta on töötanud ka Tallinna linnavalitsuse Omandireformiametis ja ajalehe Kesknädal turundusjuhina.
Rahnel osales Sakalamaa Rahvarinde tegemistes ja suurürituste organiseerimises. Ta kuulub Eesti Keskerakonda ja on selle asutajaliige.
Alates 1989. aastast on ta korduvalt osutunud valituks esindusorganitesse, algul kohalikku nõukogusse, hiljem juba volikogusse Abja-Paluoja linnas ning Viljandimaa maavolikogus ja Abja vallas.
Ta on kahel korral valitud mulkide vanemaks, kes esindab Mulgi Kultuuri Instituuti, Mulgi kultuuriruumi ja Mulgimaad.
Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, sai valimisringkonnas nr 8 (Järva- ja Viljandimaa) 503 häält ning ei osutunud valituks.
Synne Valtri

Synne Valtri (kuni 18. augustini 2020 Sünne Valtri; sündinud 26. juulil 1982 Keilas) on eesti laulja ja laulukirjutaja.
Lapsepõlv.
Ta elab siiani oma sünnilinnas Keilas. Dokumentide järgi on tema sünnipäev küll 26. juuli, kuid tegelikult sündis ta 25. juulil. Kuna ilmale tulles lõi kell täpselt südaöö, tekkis Valtri enda sõnul arstidel kerge dilemma sünnikuupäeva kinnitamisega. 
Muusikuna.
Aastatel 2009–2013 esines ta koos Horre Zeigeri Big Bandiga ja 2009–2012 ansambliga Toomapojad. Aastatel 2013–2018 kuulus ta ansamblisse Patune Pool. Ansambel andis viimase kontserdi 31. detsembril 2018.
2018. aasta detsembris alustas Valtri soolokarjääri. 1. detsembril 2018 avaldas ta esimese soolosingli "I'll Do It My Way" – laulu, millega oli Valtri lauluvõistlusel "Eesti laul 2019" saavutanud 11. koha.
27. jaanuaril 2019 asutas ta bändi Synne Valtri Band. Mõni kuu hiljem ilmus Synne Valtri Bandi ehk lühidalt SVB esimene singel "Näita ennast". Sellest ajast on bändil ilmunud mitu singlit ja antud on palju kontserte.
2019. aastal osales Valtri võistlusel Eesti Laul 2020 looga "Majakad", mida Synne Valtri esitas koos ansambliga Väliharf, ning saavutas 9. koha. 
Ettevõtjana.
2018. aastal lõi ta enda brändi, mille toodete hulgast leiab nii käekotte, särke kui ka palju muud. 2018. aasta oktoobris avas ta enda brändi e-poe.
Isiklikku.
Valtri on abielus. 2004. aastal sündis tütar Sandriin.
Viited.
2. https://vikerraadio.err.ee/1609369939/synne-valtri-uuris-magistritoos-kui-hasti-tunnevad-muusikud-autorioigusi
3. https://eeter.err.ee/1609364786/synne-valtri-kaitses-maksimumhindele-magistritoo-eesti-autorite-oigustest
Lainearv

Lainearv on monokromaatilise laine lainepikkuse pöördväärtus, ühik 1/m või rad/m. Lainearvu nimetatakse ka ruumiliseks sageduseks. Kui (ajaline) sagedus väljendab võnkeperioodide arv ajaühikus (sekundis), siis lainearv näitab võnkeperioodide arvu pikkusühikus (meetris).
Lainearvu mõistet kasutatakse spektroskoopias, teoreetilises füüsikas ja matemaatikas (Fourier' teisendus), samuti mõnes tehnilises rakenduses, näiteks pilditöötluses.
Spektroskoopias on lainearv (tähis formula_1) avaldatav kujul
 formula_2, 
kus formula_3 on sagedus, "c" on valguse kiirus ja λ on lainepikkus.
Mõõtühikuna on spektroskoopias kasutusel SI ühiku 1/m ehk m−1 asemel CGS ühik 1/cm ehk cm−1.
Sageli nimetatakse lainearvuks ka ringlainearvu formula_4, mis on lainevektori formula_5 absoluutväärtus:
formula_6
Ringlainearv väljendab radiaanide arvu meetri kohta (rad/m) ehk võnkeperioodide arvu pikkuse 2π meetri kohta. 
Ringlainearv erineb lainearvust samamoodi, nagu erineb ringsagedus formula_7 sagedusest formula_8.
Ola Toivonen

Nils Ola Toivonen (sündinud 3. juulil 1986 Degerforsis) on Rootsi jalgpallur, kes mängib ründaja või poolkaitsjana Rootsi kõrgliiga klubis Malmös.
Ta on isa poolt Soome päritolu.
Klubikarjäär.
Ta alustas klubikarjääri 2003. aastal kodumaal Degerforsis. Siis mängis Örgrytes (2006) ja Malmös (2007–2009), misjärel jätkas karjääri välismaal.
Ta mängis Hollandi kõrgliigas PSV Eindhoveni ridades (2009–2014), Prantsusmaa kõrgliiga klubides Rennes (2014–2015) ja Toulouse (2016–2018) ning Inglismaal Premier League'i klubis Sunderland (2015–2016).
Alates 2018. aasta augustis liitus ta Austraalia kõrgliiga klubiga Melbourne Victory. Hooajal 2018–19 lõi ta Austraalia kõrgliigas 13 väravat ja valiti liiga hooaja sümboolsesse koosseisu.
2020. aasta juunis naasis Toivonen Malmösse.
Koondisekarjäär.
Toivonen kuulus Rootsi jalgpallikoondisse aastatel 2007–2018 ning esindas riiki kokku 64 mängus ja lõi 14 väravat. Esimese värava lõi ta koondise särgis 29. mail 2010 sõprusmängus Šotimaa vastu ja viimase 2018. aasta maailmameistrivõistluste teises alagrupimängus Saksamaa vastu. Lisaks kuulus ta Rootsi koondisse 2012. aasta Euroopa meistrivõistlustel.
Liisu Krass

Liisu Krass (sündinud 14. juunil 1988 Pärnus) on eesti näitleja.
Ta on lõpetanud 2007. aastal Pärnu Ülejõe Gümnaasiumi ja 2011. aastal Tartu Ülikooli maalikunsti erialal. 2017. aastal lõpetas ta Tartu Ülikooli Viljandi kultuuriakadeemia näitlejana (11. lend). Seejärel on ta tegutsenud vabakutselise näitlejana.
Kristiina Heinmets

Kristiina Heinmets (abielus Kristiina Heinmets-Aigro; sündinud 13. augustil 1978 Tallinnas) on Eesti telesaatejuht, produtsent ja endine iluduskuninganna. Tuntuks sai ta 1997. aastal, kui ta valiti Eesti Miss Estoniaks ning esindas Eestit Miss Universumi iludusvõistlusel, kus jõudis esimese eestlannana esikümnesse.
Haridus.
Kristiina Heinmets lõpetas 1996. aastal Tallinna Prantsuse Lütseumi ning Tallinna Jakob Westholmi Muusikakooli klaverierialal. Seejärel õppis ta Eesti Kõrgemas Kommertskoolis rahvusvahelist majandust.
Aastal 2003 omandas ta Concordia Rahvusvahelises Ülikoolis (hilisema nimetusega Audentes) bakalaureusekraadi meediateaduses, lõpetades õpingud 'cum laude'.
Töö ja meediakarjäär.
Kristiina Heinmets alustas tööd televisioonis üliõpilasena praktikandina TV3 uudistetoimetuses, kus töötas hiljem ligi kolm aastat kultuuri- ja moeuudiste toimetajana.
Ta on olnud seotud mitmete populaarsete Eesti telesaadetega, tegutsedes saatejuhi, toimetaja või produtsendina. Näiteks:
Erakondlik kuuluvus ja poliitiline tegevus.
Kristiina Heinmets on olnud seotud Eesti Keskerakonnaga. Ta on erakonna liikmena esinenud meedias ning avaldanud oma seisukohti naiste väärtustamise ja peretoetuste teemadel. 2018. aastal andis Heinmets-Aigro intervjuu, kus rõhutas perede toetamise olulisust ning soolise võrdõiguslikkuse tähtsust Eesti ühiskonnas.
Kristiina Heinmets kandideeris 2019. aasta Riigikogu valimistel Keskerakonna nimekirjas Harju- ja Raplamaa valimisringkonnas, kus ta sai 222 häält, kuid ei osutunud valituks.
Ta astus Keskerakonnast välja 22. detsembril 2020.
Eraelu.
Kristiina Heinmets oli abielus ettevõtja Aivar Aigroga. Neil on kolm last. Paar lahutas 2019. aastal, pärast mida võttis Heinmets 2023. aastal tagasi oma neiupõlvenime.
2024. aastal jõudis avalikkuse ette peresisene vaidlus, mis puudutas laste hooldusõigust ja elukorraldust.
Volkonskoiit

Volkonskoiit on silikaatide hulka kuuluv mineraal, mida leidub ainult Venemaal. Sellest saadav roheline värvipigment (vanem nimetus Volkonski roheline, inglise keeles "Russian Green") on üks rohelise mulla alaliike.
Mineraal avastati 1830. aastal ja nimetati vürst Pjotr Volkonski, Venemaa keiserliku õukonna ministri ja 1812. aasta isamaasõjas võidelnud kindral-feldmarssali järgi.
Suurim volkonskoiidimaardla asub Jefimjatski mäel ja mujal Ohhanski piirkonnas, Kama jõe keskjooksul permi ladestuses Uuralis.
Omadused.
Volkonskoiit on smektiitide hulka kuuluv savimineraal, mis sisaldab kaltsiumi ja olulises koguses (kuni 30%) kroomoksiidi Cr2O3. Mineraal oletatakse olevat tekkinud erilistes geokeemilistes tingimustes, kroomirikka muda ja vee ning orgaanilise aine koosmõjul. Sageli on mineraal täitnud orgaanilise aine lagunemisel tekkinud tühikuid liivakivi- või konglomeraadikihtides.
Mineraali värvus varieerub oliivrohelisest heleda smaragdrohelise toonini.
Värvides kasutatava pigmendi saamiseks purustatakse mineraal peeneks pulbriks. Vanasti lisati sellesse kvartsi, et teha pigmendiga töötamist lihtsamaks - mineraal on väga adhesiivne, mis raskendab selle pulbrina kasutamist. Tänapäeval toodetakse volkonskoiidist värvi erilise tehnoloogia abil ilma lisaaineteta ja see võimaldab saada tugevama värvitooni. Pigmendina on keemiliselt stabiilne, sobib igasuguste sideainetega, ta on pleekimiskindel ja hea katvusega.
Kasutamine.
Värvipigment sobib munatempera (ikoonimaali), õlimaali ja akvarellvärvide jaoks vajamata täiendavat peenestamist. Kasutatakse ka keraamikas glasuuride valmistamiseks.
Venemaal on volkonskoiiti kasutatud ikoonimaalis keskajast peale, aastasadu enne selle ametlikku avastamist, rohelise värvi valmistamiseks. Tuntud näide on Novgorodi Sofia katedraalis asuv 11. sajandi ikoon, mis kujutab apostleid Peetrust ja Paulust kandmas rohelisi rüüsid oma mantlite all. Sageli kujutatakse ka Ristija Johannest rohelises tuunikas, millele värvi ikoonil annab just volkonskoiit. Mineraal on haruldane ja keskajal oli selle hind võrreldav kulla hinnaga.
Volkonskoiit oli üks Picasso lemmikrohelisi, ta tellis seda alatasa Venemaalt juurde. Tema praegu Puškini Muuseumis asuval sinise perioodi õlimaalil "Pime kerjus poisiga" on kõik värvid saadud segamisel volkonskoiidiga.
Automatiseeritud kauplemine

Automatiseeritud kauplemine on väärtpaberitega kauplemine arvutiprogrammi abil, mis kasutab matemaatilisi valemeid, ette antud parameetreid või muud informatsiooni ning sooritab väärtpaberitehinguid automaatselt, jälgides kindlat kauplemisstrateegiat. 
Automatiseeritud kauplemissüsteemidele on ette antud kindlad algoritmid, millal väärtpabereid müüa ja osta ning süsteem suudab genereerida rohkem tulu palju kiiremini kui inimene. Kasutades arvutiprogrammi väärtpaberitega kauplemiseks, kaob ära ka inimese emotsioon ning kõiki kauplemisstrateegiaid, mis süsteemile ette antakse, jälgib süsteem ülima täpsusega. Arvatakse, et 75% kauplemisest, mis toimub tänapäeval USA väärtpaberiturgudel, moodustab automatiseeritud kauplemine .
Ajalugu.
Kõige esimene automatiseeritud kauplemissüsteem loodi aastal 1949, kui Richard Donchian lõi ühe esimese avalikult kaubeldava tooraine kaubandusfondi. Fond genereeris automaatselt tehingukorraldusi (aktsiaordereid), kasutades käsitsi kaardistatud informatsiooni. Automatiseeritud kauplemine hakkas rohkem populaarsust koguma 1990. aastatel, kui väikeaktsionärid said personaalarvutiga interneti kaudu osta automatiseeritud kauplemissüsteeme, mis genereerisid ostu- ja müügisignaale. Kümnendi lõpus oli võimalik automatiseeritud kauplemissüsteemidel müügi- ja ostukorraldusi teha otse internetis. Tänapäeval on väikeaktsionäridel võimalik osta taoliste süsteemide teenuseid ning saata müügi- ja ostusignaale interneti kaudu. Leidub ka väikeaktsionäre, kes loovad ise automatiseeritud kauplemissüsteeme, sest programmeerimine on aina rohkem populaarsust koguma hakanud ning rohkemad inimesed tunnevad huvi taoliste süsteemide vastu. Automatiseeritud kauplemissüsteeme on mitu erinevat tüüpi:
Eelised.
Automatiseeritud kauplemisel on mitmeid eeliseid. Mõned kõige tähtsamad:
Nõrkused.
Automatiseeritud kauplemissüsteemidel esineb ka nõrkusi:
2010 DJIA indeksi välkkrahh.
Aastal 2010 toimus USA aktsiaturul kaubeldaval Dow Jonesi indeksil välkkrahh. Dow Jones on kõige stabiilsem ja kõige suurema turukapitalisatsiooni indeks USA aktsiaturul. Välkkrahhi ajal kaotas indeks üle tuhande punkti ühe tunniga, maha müüdi rohkem kui triljoni dollari väärtuses indeksiga seotud väärtpabereid. Taolist olukorda ei ole ajaloos varem juhtunud. Krahhi põhjuseks oli Dow Jonesi indeksi tellimisraamatu rüüstamine. Rüüstamine ajas turutegijate kauplemissüsteemide algoritmid segadusse ning süsteemid muutsid turu mittelikviidseks, samal ajal hakkasid teised kauplemissüsteemid üksteise järel aina rohkem müügisurvet tekitama ning tulemuseks oli välkkrahh.
Aarno Yrjö-Koskinen

Aarno Armas Sakari Yrjö-Koskinen (9. detsember 1885 Helsingi – 8. juuni 1951 Helsingi) oli Soome diplomaat ja poliitik, ta kuulus Rahvusliku Koonderakonna ridadesse. Ta oli aastatel 1931–1940 Soome Vabariigi saadik Nõukogude Liidus. Lisaks oli ta aastatel 1931–1932 Juho Sunila teises valitsuses Soome välisminister.
Ta lõpetas aastal 1915 Keiserliku Aleksandri Ülikooli õigusteaduskonna. Aastast 1917 töötas ta Soome välisministeeriumis.
Ta oli 1. jaanuarist 1931 kuni 8. aprillini 1940 Soome Vabariigi saadik Nõukogude Liidus. Lisaks oli ta 21. märtsist 1931 kuni 14. detsembrini 1932 Soome välisminister (Juho Sunila teises valitsuses). 20. augustist 1940 aastani 1950 oli ta Soome Vabariigi saadik Türgis. Aastal 1950 oli ta diplomaatilisel tööl Haagis Hollandis.
Isiklikku.
Tema isa oli senaator Yrjö Koskinen Yrjö-Koskinen (aastani 1882 Forsman), isapoolne vanaisa oli senaator Yrjö Sakari Yrjö-Koskinen (aastani 1882 Georg Zacharias Forsman).
EELex

EELex on Eesti Keele Instituudi veebipõhine sõnastiku koostamiseks kasutatav töövahendite kompleks.
EELexis on koostatud üle 70 Eesti Keele Instituudi sõnastiku.
EELexi arendamist on rahastatud riiklike programmide kaudu: "Eesti keele keeletehnoloogiline tugi (2006–2010)" ja "Eesti keeletehnoloogia (2011–2017)".
2016–2019 koostati uus sõnastiku- ja terminibaasisüsteem Ekilex.
248 eKr

248. aasta eKr ehk "ab urbe condita" DVI (506).
249 eKr

249. aasta eKr ehk "ab urbe condita" DV (505).
Kosta Barbarouses

Konstantinos Barbarouses (sündinud 19. veebruaril 1990 Wellingtonis) on Uus-Meremaa jalgpallur. Ta mängib äärepoolkaitsjana Austraalia kõrgliiga klubis Sydney.
Ta on Kreeka päritolu.
Ta alustas karjääri Uus-Meremaa kõrgliiga klubis Team Wellington. 2007. aastal liitus ta Austraalia kõrgliigas mängiva Wellington Phoenixiga. Hooajal 2010–2011 mängis ta teises Austraalia kõrgliiga klubis, Brisbane Roaris, kellega võitis sel hooajal nii Austraalia liiga põhihooaja kui ka finaalseeria. Hooajal 2010–2011 valiti ta Austraalia liiga sümboolsesse koosseisu. Aastatel 2013–2016 mängis ta Melbourne Victorys. Hooaegadel 2014–15 ja 2017–18 võitis ta klubiga Austraalia liiga finaalseeria, hooajal 2014–15 põhihooaja ning lisaks 2015. aastal Austraalia karika. Hooajal 2015–2016 valiti ta taas Austraalia liiga sümboolsesse koosseisu. Hooajal 2016–17 mängis ta taas Wellington Phoenixis ning valiti 2017. aastal Wellington Phoenixi aasta mängijaks. 2017. aastal liitus ta taas Melbourne Victoryga, kus mängis kaks hooaega. 2019. aasta juunis sõlmis ta lepingu Sydneyga.
Lisaks Austraalia ja Uus-Meremaa klubidele on Barbarouses mänginud hooajal 2011–12 Venemaa esiliigas Alania Vladikavkazis ning hooajal 2012–13 Kreeka kõrgliigas PAE Panathinaikόses.
Barbarouses tegi debüüdi 19. novembril 2008 MM-i valikmängus Fidži vastu. Esimese värava lõi ta koondise särgis 23. mail 2012 sõprusmängus El Salvadori vastu. Ta on kuulunud Uus-Meremaa koondisse 2008., 2012. ja 2016. aasta Okeaania meistrivõistlustel ning 2017. aasta FIFA konföderatsioonide karikaturniiril. Lisaks kuulus ta Uus-Meremaa meeskonda 2012. aasta suveolümpiamängudel.
Pidevvalmidus

Pidevvalmidus on tarkvaraarenduse meetod, kus koodi muudatused valmistatakse ette toodanguks automaatselt. Kui seda õigesti seadistada (kaasa arvatud meeskonna tööprotsess), siis on arendajatel alati olemas kõige uuem vigadeta töötav rakenduse versioon, mida võib toodangusse lasta. See lähenemine võimaldab vältida manuaalset tööd koodi viimiseks toodangusse ning kiirendab arenduse protsessi. Vaatamata automatiseeritud reliisi ettevalmistamisele, toodangusse läheb kood inimese otsuse tagajärjel, mitte automaatselt. See võimaldab testida rakendust mitmelt
poolt enne kui see toodangusse lasta.
Amazoni pilves saab seadistada oma serverid nii, et tekiks järjestatud serverite hulk alates arendusserverist kuni toodanguni ja on maksimaalselt automatiseeritud, et vähendada manuaalse töö mahtu. Selleks võib kasutada "Code Pipeline", mis on integreeritud teiste Amazoni teenustega.
Oliivroheline

Oliivroheline on üks rohelisi värvitoone, murtud ja soojatooniline, keskmine kuni tume kollakas- või pruunikasroheline, mis meenutab vähem või rohkem rohelise oliivi värvust.
Värviõpetuses.
Oliivivärvi varjundeid oliivrohelist ja ka oliivpruuni vaadeldakse erinevates värviteooriates erinevalt. Osa teoreetikuid, näiteks Munsell, näeb selles kollase ja rohelise segatooni segu mustaga, see tähendab varjundit, teised murtud tooni, mis tekib sekundaarvärvide segamisel (Hayteril näiteks oranži ja rohelise segamisel) musta lisamata.
Variatsioonid.
Ernst Friedrich Glockeri "Grundriss der Mineralogie ..." järgi on "Olivengrün" "kollasesse kalduv roheline rohke pruuni ja natukese halliga", näitemineraaliks on toodud (roheline) granaat ja oliviin.
Loodusteadlastele ja linnuvaatlejatele määratud värviõpik, 1886. aastal ilmunud "A nomenclature of colors for naturalists..." õpetab oliivrohelist segama Antverpeni sinisest (Preisi sinisest) ja põletamata sieenast. Saadav toon on väga tume, heledam oliivroheline on seal nimetusega "Oil green".
1821. aasta värviõpik "Werner's Nomenclature of Colours" näitab oliivrohelist ("olive green") sooja tumerohelise värvusena, mis on segatud rohurohelisest rohke pruuniga. Värvuse näideteks toob ta guajakipuu lehed ja mineraalidest oliviini.
RAL Classic värvikaardi toon 6003 "Olivgrün" on märgatavalt tume ja veidi hallika varjundiga .
Pantone tekstiilivärvitoonid 17-0535 "Green Olive" ja 19-0516 "Dark Olive" on mõlemad tuntavalt hallikad, mitte küllastatud .
ISCC-NBS-i värvide tähistamise süsteemis on oliiv- ("Olive") üks 13 põhivärvinimest, hõlmates rohekaskollaste (GY) sektori tumedamad varjundid heledast oliivrohelisest kuni oliivjasmustani . Kollakasroheliste sektori (YG) varjundeid määratletakse nimetusega "Olive Green", mis värvuselt lähenevad soojadele tumerohelistele, nagu pudelroheline . 
Veebivärv "Olive", üks 16 esimesest veebivärvist, on päris oliiviga sarnaneva värvusega , "Olive Green" selle heledam versioon , "Dark Olive Green" pudelrohelisega sarnanev soe tumeroheline .
Oliivroheline looduses.
Oliivikarva varjundid on väga sagedased igasuguste rohelise taimestiku keskel elutsevate elusolendite välimuses, olles heaks kaitsevärvuseks.
Kasutamine.
Heade varjevärvuslike omaduste tõttu looduses kasutatakse oliivrohelist ja oliivpruuni sageli sõjanduses, militaarsõidukite värvusena ja kamuflaažülikondade värvigammas.
Eesti keeles esineb värvinimetus "oliiwi-rohiline" juba 1888. aasta ajalehes riidevärvi värvuse nimetusena.
Reet Auksmann

Reet Auksmann (sünninimi Reet Helme; 10. oktoober 1942 Pärnu – 14. jaanuar 2019 Tartu) oli eesti raamatukogundustegelane.
Ta lõpetas 1961. aastal Pärnu 2. Keskkooli ja 1966. aastal Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonna inglise filoloogina.
Ta töötas alates 1975. aastast Tartu Linnaraamatukogus, millest aastatel 1977–2006 juhtis ta Annelinna harukogu. 
2006. aastast surmani oli ta kultuuriloolise andmebaasi "Tartu ilukirjanduses" (teele.luts.ee) koostaja ja tekstide valija.
Isiklikku.
Tema vend oli ajaloolane Rein Helme ja on poliitik Mart Helme.
Tema poeg on EELK vaimulik Enn Auksmann.
250 eKr

250. aasta eKr ehk "ab urbe condita" DIV (504).
Gustav II Adolfi büst

Gustav II Adolfi büst on Rootsi kuninga ja Eestimaa hertsogi Gustav II Adolfi büst Tallinna Gustav Adolfi Gümnaasiumi aulas. 
Selle autor on skulptor Hannes Starkopf. Büst avati 2006. aastal.
HLK-1

HLK-1 Spartak on üheistmeline puitkonstruktsiooniga õppepurilennuk, mis ehitati 1958. aastal Eesti NSV-s omal jõul VSÜ Spartak ja ALMAVÜ Tallinna Lennuspordi Klubi entusiastide eestvedamisel. 
HLK-1 headeks omadusteks on väikesed mõõtmed ja lihtne ehitus. HLK-1 ehitamise eestvedajaks ja projekteerijaks oli klubi mudellennuinstruktor Endel Helme. Konstruktsioonijooniste küsimusega tegeles põhiliselt veel Illar Link. Kokku kulus purilennuki ehitamiseks 9000 töötundi. HLK-1 projekti aluseks on 1934. aastal austerlase Ulrich Hütteri konstrueeritud purilennuk Hütter H 17.
Kirjeldus.
HLK-1 (Helme, Link, Keedus) on üleni valmistatud puidust. Põhiliseks materjaliks on männipuitliistud ja aviokasevineer. Üksikuid osi ühendavad sõlmed ja juhtimisseadmed on metallkonstruktsiooniga.
Ehitusskeemilt on HLK-1 normaalset tüüpi, üheistmeline, toestatud ülatiivaline purilennuk. Tiib on ühetaoline, ühekontuurne. Tiiva ninaosa, alates talast, on kaetud vineeriga, mis moodustab väändele töötava kontuuri (n-ö D-kontuuri). Paindele töötava tiiva tala, mis on valmistatud männipuitvöödest, vineerseinaga, topelt-T kujulise ristlõikega. Paindemomendi vähendamiseks on tiiva tüveosa toestatud, männipuidust tilgakujulise profiiliga toed kinnituvad kere ja tiivaga šarniirselt. Tiiva tagaosa, talast tahapoole, on kaetud riidega, mis tiiva tööst osa ei võta. 
Purilennuki kere koosneb fermiribadest, pikiliistudest ja töötavast vineerkattest. Stabilisaatori ehitus on analoogne tiivale. Teliku moodustab kummiamortisatsiooniga puitsuusk ja teraslehtedest valmistatud sabakark. Purilennuki juhtimisseadmed on tavalise ehitusskeemiga. Kabiinis asuv juhis on trossidega sidestatud kõrgustüüriga ja osaliselt jäikade tõmmitsatega, osaliselt trossidega ühendatud tiiva otste tagaservas asuvate kaldtüüridega (eleroonidega). Kere õhutakistuse vähendamiseks suletakse kabiini ava poollahtise kupliga, mis on istmele ronimise ajaks äravõetav.
Lennart Meri büst (Tauno Kangro)

Lennart Meri büst on Eesti endise presidendi ja välisministri Lennart Meri büst, mis asub Eesti välisministeeriumis (Islandi väljak 1, Tallinn).
Büst avati 28. märtsil 2016, selle autor on skulptor Tauno Kangro.
Välisministeerium sai büsti kingituseks füüsikutest vendadelt Jaak ja Mikk Lippmaalt, kelle erakogusse see varem kuulus.
Lennart Meri büst (Tõnu Maarand)

Lennart Meri büst on Eesti endise presidendi Lennart Meri kipsist büst, mis asub Tallinna Nõmme Gümnaasiumis (Raudtee tänav 73, Nõmme, Tallinn). 
Elusuurusest poolteist korda suurema büsti autor on Lennart Meri koolivend tollase nimega Tallinna 10. Keskkoolist, skulptor Tõnu Maarand. Skuulptur valmis juba Meri presidendiametis oleku ajal, 2000. aastal, tellimustööna Tallinna Nõmme gümnaasiumi jaoks. 2001. aasta maist septembrini eksponeeriti büsti Kristjan Raua majamuuseumis Tõnu Maarandi portreeskulptuuride näitusel "Mõtlejad". Lennart Meri kunagise kooli raamatukogus avati see gümnaasiumi 73. aastapäeva puhul 2002. aasta veebruaris. Büsti valmimiseks vajalikud 35 000 Eesti krooni annetasid kooli vilistlased.
Lennart Meri büst

Lennart Meri büste on teadaolevalt olnud vähemalt kaks:
David Perron

David Perron (sündinud 28. mail 1988 Sherbrooke'is Québeci provintsis) on Kanada jäähokimängija, kes mängib NHL-i klubis Detroit Red Wings ründajana vasakäärel.
Enne NHL-i karjääri algust mängis ta Quebec Major Junior Hockey League'i klubis Lewiston Maineiacs.
2007. aastal valis St. Louis Blues ta NHL-i "draft"is 26. valikuna. Samal aastal liitus ta Bluesi meeskonnaga ja mängis seal kuus hooaega. Bluesis mängis ta veel ka hooajal 2016/17 ning aastatel 2018–2022. 2019. aastal võitis ta Bluesgia Stanley karika. 2020. aastal valiti ta NHL-i tähtede mängule.
Vahepealsetel aastatel mängis ta Edmonton Oilersi (2013–14), Pittsburgh Penguinsi (2014–16), Anaheim Ducksi (2016) ja Vegas Golden Knightsi (2017–18) ridadesse. Tema karjääri resultatiivseim hooaeg on olnud Knightsiga mängides 2017–18, kui ta kogus põhihooajal 66 punkti (16 väravat ja 50 resultatiivset söötu). Samal hooajal jõudis ta Knightsiga Stanley karika finaali, kus kaotati viie mängu kokkuvõttes Washington Capitalsile. Kõige enam väravaid on Perron visanud hooajal 2013–2014 – 28 väravat Oilersi meeskonnas.
2022. aasta juulis sõlmis ta kaheaastase lepingu Detroit Red Wingsiga.
Teatrinukk

Teatrinukk on nukk, mida kasutatakse nukuteatris.
Teatrinukk võib olla mistahes eluta objekt, mida on võimalik animeerida. Tihti kujutab ta endast kas inimest, looma või mõnda müütilist tegelast. Variatsioone, millist tüüpi on nukk ning millistest materjalidest nukke tehakse, on väga palju. Kõik see sõltub sellest, milleks ja kus seda nukku kasutatakse. Nad võivad olla nii väga keerulise ehitusega, nagu nt marionett, kui ka väga lihtsa ehitusega, nagu näiteks pulga otsa kleebitud papitükk.
Nukuga on võimalik manipuleerida mitmeti: nööride, varrastega või otseses kontaktis inimese käega. Nukumeistri/käsitseja roll on äratada nukk ellu ja anda karakterile vastav hääl, kõnnak vms. Teatrinukud näitlevad/esinevad tavaliselt nukuteatris ning nende ülesandeks on edasi anda lugu. 
Kolm nõuet teatrinukule: 
Ajalugu.
Usutakse, et nukuteatri juured ulatuvad iidsetesse kultuuridesse, mis on vanemad kui 4000 aastat. Esimesed teatrinukud pärinevad ilmselt Egiptusest, kus elevandiluust ja savist liigestest liigutatavaid nukke on leitud sealsetest hauakambridest. Samuti võib leida andmeid nukuteatrist Herodotuse ja Xenophoni kirjutatud töödest, mis on pärit 5. sajandist eKr.
Ka Indias on pikaajaline nukuteatri traditsioon ning seda on kutsutud erinevate nimedega erinevates riigi osades. Näiteks, Tamili kirjandusteoses Silappadikaramis, mis on kirja pandud 2. sajandil eKr kutsuti nukuteatrit “Bommalattamiks”
Bororo keel

Bororo keel on bororo-otuke keelkonda kuuluv keel, mida traditsiooniliselt räägivad tänapäeva Brasiilia Mato Grosso osariigi aladel elavad bororod.
2007. aastal hinnati keele kõnelejate arvuks 1390. Kuigi enamik bororo lapsi õpib bororo keelt loomulikul teel oma vanematelt, on keel ohustatud.
Fonoloogia.
Bororo keeles on 7 vokaalfoneemi (a, e, i, o, ɯ , ɤ, u) ja 15 konsonantfoneemi. Keeles on ka 12 diftongi.
Morfoloogia.
Bororo keel on sünteetiline ja aglutinatiivne.
Nimisõnadele liituvad possessiivprefiksid. Mitmuse tähistamiseks kasutatakse sufiksit "-doge" või selle allomorfe "-e, -mage, -ge". Kasutatakse postpositsioone, millele võivad liituda possessiivprefiksid.
Bororo keeles on kolmeastmeline ruumideiksis: "a-" 'kõneleja lähedal', "no-" 'mitte kaugel' ja "ce-" 'kaugel'.
Francisco Franco antud aadlitiitlite loend

Pärast Hispaania aadli taastamist 4. mail 1948 andis Hispaania riigipea Francisco Franco lisaks vanade aadlitiitlite rehabiliteerimisele uued aadlitiitlid järgmistele isikutele:
Kuninglikud tiitlid:
Aadlitiitlid:
Calvo Sotelo hertsog

Calvo Sotelo hertsog (Duque de Calvo Sotelo) on Hispaania grandi aadlitiitel, mille Francisco Franco andis 18. juulil 1948 postuumselt endisele rahaministrile José Calvo Sotelole, kes tapeti kommunistide poolt 13. juulil 1936.
Calvo Sotelo hertsogi tiitlit on kandnud: