tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Uskumus

Uskumuseks nimetatakse filosoofias ja kognitiivses psühholoogias millegi tõeseks pidamist. 
Epistemoloogia ja loogika.
Uskumuseks nimetatakse kas vaimuseisundit, mis seisneb mingi propositsiooni uskumises, või propositsiooni kui uskumise objekti. Epistemoloogias ei peeta uskumuse all tingimata silmas millegi üleloomuliku või kahtlase uskumist. 
Küsimus, miks keegi midagi usub, võib olla kas küsimus uskumuse "põhjuste" kohta või küsimus uskumuse "põhjendite" kohta. Näiteks ma võin uskuda, et reinkarnatsiooni ei ole olemas, sest ma olen saanud kristliku kasvatuse ja elan kristlikus ühiskonnas; või uskuda, et reinkarnatsioon on olemas, sest ma olen saanud hinduistliku kasvatuse ja elan hinduistlikus ühiskonnas. Ma võin uskuda, et reinkarnatsioon on olemas, selle põhjal, et hinged peavad saama oma tegude eest tasu või karistuse, ent kogemus näitab, et ühe elu piires see nii ei ole; või selle põhjal, et leidub inimesi, kes lapsena minavormis täpselt kirjeldavad mõne surnud inimese elu. Ma võin uskuda, et reinkarnatsiooni ei ole olemas, selle põhjal, et kirikukogu on seda eitanud ja kirikukogud on usuasjades autoriteetsed; või selle põhjal, et kui ma oleksin varem teises kehas elanud, siis ma peaksin sellest midagi mäletama, ent ma ei mäleta sellest mitte midagi.
Põhjuste abil on võimalik uskumust "seletada"; põhjendite abil on võimalik uskumust episteemiliselt õigustada (põhjendada).
Siin tekib kahemõtteline olukord. Õigustamiseks võib nimetada katset õigustada või siis sellist õigustust, mis tõesti õigustab, – nii-öelda head õigustust. Viimasel juhul võivad ka põhjendid olla või mitte olla head. Analoogiliselt võiks siis ka rääkida heast ja halvast seletusest: halb seletus ei esita tegelikke ehk tõelisi ehk õigeid ("häid") põhjusi.
Tavakeeles nimetatakse ka põhjendeid põhjusteks. Räägitakse põhiliselt mingi teo „heast põhjusest“. Nii nagu uskumuste puhul, saab ka tegude puhul rääkida põhjenditest ja õigustusest. Uskumuse põhjenduse nimetamine õigustuseks tulenebki analoogiast tegude ja uskumuste vahel. 
Uskumuse õigustus põhineb nendel uskumustel, mis uskujal juba olemas on. Kuigi ka põhjendite õigustatus on küsimärgi all, huvitab loogikat see, kas mingit uskumust on võimalik õigustada tuginedes teistele uskumustele. 
Uskumuse all mõistetakse peale uskuja vaimuseisundi ka propositsiooni, mida uskuja usub. Sel juhul võib uskumust kui vaimuseisundit mõista kui teatavat uskuja ja propositsiooni vahelist seost. Propositsioonide õigustamist teiste propositsioonide abil on võimalik vaadelda ka lahus uskujast. Loogika tegeleb propositsioonidevaheliste suhetega, uurides, mis teeb ühe propositsiooni või (lõpliku) propositsioonide kogumi heaks põhjendiks mingile propositsioonile.
Ungari muusika

Ungari muusika on ungarlaste, aga ka Ungaris loodud muusika.
Kuigi ungari kõrgklassil oli juurdepääs muu Euroopa muusikakultuurile ning sealt võeti eeskuju ning saadi mõjutusi, säilitas lihtrahvas oma traditsioonid. See võimaldas heliloojatel 19. sajandi lõpul luua ungari rahvusliku süvamuusikastiili. Suur osa ungari klassikalisest muusikast kasutab rahvamuusika motiive ja teemasid.
Tuntud ungari heliloojad on Béla Bartók, Zoltán Kodály, Ferenc Lehár, Imre Kálmán ja Ferenc Liszt.
Ungari lauljatest on tuntumad Márta Sebestyén ja Irén Lovász.
Ungari ansamblitest on tuntud Muzsikás, Locomotiv GT, Omega, Ghymes, Moby Dick jt.
Iga-aastane muusikafestival "Busójárás" Mohácsi linnas on üks ungari rahvamuusika peasündmusi.
Ulsan

Ulsan on keskalluvusega linn Lõuna-Koreas.
Linna pindala on 1055 km² ja elanike arv 1 012 000.
Ulju maakond

Ulju maakond ("Ulju-gun", hangulis 울주군, hanjas 蔚州郡) on Ulsani haldusüksus.
Suurima mäe tipp sümboliseerib suuri mõtteid tulevikule ja vaimu alati esimene olla. Päike, mis tõuseb mäe kohal, sümboliseerib Ulju maakoha inimeste tarkust ja teadmisi ning nende piiritut energiapotentsiaali.
Ubavoj nam Crnoj Gori

"Ubavoj nam Crnoj Gori" oli Montenegro Kuningriigi ametlik riigihümn.
Selle sõnade autor on Jovan Sundečić ja lõpliku muusikalise kuju andis sellele Jovo Ivanišević. 
Hümn võeti kasutusele 1870. aastal. Esiettekanne oli 17. oktoobril 1870 Cetinje lugemissaalis. 
Убавој нам Црној Гори
Убавој нам Црној Гори с поноситим брдима,&lt;br&gt;
Отаџбини што не двори, коју нашим мишицама&lt;br&gt;
Ми бранимо и држимо презирући невољу, -&lt;br&gt;
Добри Боже, сви Т' молимо: живи Књаза Николу!&lt;br&gt;
Здрава, срећна, моћна, славна, - обћем врагу на ужас,&lt;br&gt;
Врлим претцим' у свем равна, свом народу на украс;&lt;br&gt;
Добрим блага, злијем строга; крста, дома, слободе&lt;br&gt;
Заштитника ревноснога, - храни нам Га, Господе!&lt;br&gt;
Од коварства и напасти чувај Њег' и Његов Дом;&lt;br&gt;
Који сније Њем' пропасти - нека буде пропаст том!&lt;br&gt;
А коју му вјеру крши, - правда тог укротила,&lt;br&gt;
Крјепки Боже, све растр'си што нам злоба ротила.&lt;br&gt;
Куд Он с нама, свуд' ми с Њиме крв смо љеват готови&lt;br&gt;
за Њ' за вјеру, наше име и за браћу у окови!&lt;br&gt;
Томе ћемо свету дугу одзивати се сваки час, -&lt;br&gt;
Боже, свеј нам буд'у у кругу, благосиљај Њег' и нас!&lt;br&gt;
Väinameri

Väinameri (varasema nimega Muhu väin) on käärulise rannajoonega madal saarterikas Läänemere osa, mis paikneb Lääne-Eesti saarte (Saaremaa, Hiiumaa, Muhu, Vormsi) ning mandri vahel.
Väinamere pindala on umbes 2200 km². Saari ja mandrit eraldavad üksteisest väinad: Voosi kurk eraldab mandrit ja Vormsit, Hari kurk Vormsit ja Hiiumaad, Soela väin Hiiumaad ja Saaremaad, Väike väin Saaremaad ja Muhut ning Suur väin Muhut ja mandrit. Üle Väikese väina ehitati 1894-1896 Saaremaad ja Muhu saart ühendav 3,6 km pikkune tammtee. Läbi Väinamere idaosa, mida tunti Moonsundi nime all, kulges varem tähtis, kuid keeruline meretee Soome lahe ja Liivi lahe vahel. Selle ohtlikkusele viitab Suure väina sissepääsu juures asuva Viirelaiu saare keskajast pärinev nimi Paternoster (meieisapalve algussõnad ladina keeles).
Madala ja väikese veeväljaga Väinamere hüdroloogilised tingimused erinevad tunduvalt saartest läände jääva mere omadest. Siin on nõrgem lainetus, suurem veetemperatuuri aastane kõikumine, väiksem vee soolsus ja läbipaistvus ning paksem ja püsivam jääkate kui avameres.
Sõjasadama rajamise tõttu Rohukülla süvendati Esimese maailmasõja eel läbi väinade kulgevaid laevateid. Need tööd olid mahult suurimad taolised Tsaari-Venemaal üldse. Suurematele laevadele on Väinameri liiga madal, keskmine sügavus on ainult viis meetrit. Vaid Kesselaiu ja Muhu vahel ulatub sügavus 24 meetrini. Üle Väinamere kulgevad parvlaevaliinid, mis ühendavad suuremaid saari nii mandriga kui ka omavahel. Keerulised navigatsioonitingimused ja vahelduv maastikupilt on teinud Väinamere populaarseks purjetajate seas (Muhu väina regatt). Väinamere peamine püügikala on räim, teatud tähtsus on veel ahvenal ja tuulehaugil.
Väinamere saared.
 
Väinameres on üle 300 saare. Neid nimetatakse laidudeks, rahudeks ja karedeks. Laiud on suuremad saared, kus taimkattes esinevad peale niitude veel kadastikud, puisniidud ja metsad. Niitudega väiksemad saared on rahud ja väikesed kivised saarekesed on kared.
Väinamere saared on noored, vabanenud mere alt Limneamere staadiumi kestel. Vanimaks saareks on Kesselaid, mille kõrgemad osad tõusid üle merepinna umbes 5000 aastat tagasi. Saarnaki ja Kaevatsi arengulugu on kestnud umbes 2000 aastat.
Voldemar Panso

Voldemar Panso (30. november 1920 Tomsk, Tomski kubermang – 27. detsember 1977 Tallinn) oli eesti lavastaja, näitleja, publitsist, teatripedagoog ja teatriteadlane.
Tema isa oli leidur Hans Panso.
Haridus.
Panso lõpetas 1938. aastal Nõmme Gümnaasiumi V lennu ja 1941. aastal Tallinna Konservatooriumi Riikliku Lavakunstikooli ja 1955. aastal Moskvas Venemaa Teatrikunsti Instituudi (GITIS) (juhendajad Aleksander Popov ja Marija Knebel), oli 1958–1965 GITIS-es aspirantuuris (aastast 1965 kunstiteaduste kandidaat).
Õpingute ajal Tallinnas kuulus koos Hardi Tiiduse ja Johannes Aarega ansamblisse Laulvad Seilorid.
Loominguline tegevus.
Ta töötas Eesti Draamateatris näitlejana (1941–1950) ja hiljem lavastajana, 1965. aastast Eesti NSV Riikliku Noorsooteatri ja 1970. aastast Eesti Draamateatri peanäitejuhina.
Panso tegutses nii lavastaja kui näitlejana ka Vanemuises, Vene Draamateatris, Eesti Televisioonis („Avarii”, 1959; „Biedermann ja tulesüütajad”, 1962), Eesti Raadios, Tallinnfilmis ja estraadikavades.
1957. aastal asutas Voldemar Panso Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri ja juhtis seda kuni surmani. Lavakunstikateedri 2. lennu lõpetajate baasil asutas ta Eesti NSV Riikliku Noorsooteatri. 
Panso lavastused olid fantaasiarikkad ja uudsed, näiteks Juhan Smuuli "Lea" ja "Kihnu Jõnn" ning Frederick Loewe' "Minu veetlev leedi". Ta tegi silmapaistvaid lavastusi oma dramatiseeringuist, näiteks "Inimene ja jumal" ning "Inimene ja inimene" A. H. Tammsaare "Tõe ja õiguse" põhjal, Oskar Lutsu "Kevade", Maksim Gorki "Ema" ja Aleksis Kivi "Täna mängime "Seitset venda"".
Ta on avaldanud huvitavaid reisilugusid, humoorikaid vesteid, inimestesse süveneva paeluva portreeraamatu "Portreed minus ja minu ümber" ja teatrialase teose "Töö ja talent näitleja loomingus" (1965).
Veis (perekond)

Veis ("Bos") on perekond veislaste sugukonnas.
Klassifikatsioon.
Veise perekond liigitatakse järgmisteks alamperekondadeks:
Viidumäe looduskaitseala

Viidumäe looduskaitseala (pindala 18,7 km²) Viidumäe ümbruses Saaremaa edelaosas loodi 1957. aastal haruldaste taimede ja taimekoosluste kaitsmiseks.
Piki looduskaitseala kulgeb kuni 18 m kõrgune ja kohati 25–30° nõlvakaldega Antsülusjärve astang. Astangu jalamile on tekkinud allikasood. Mitmekesiste loodusolude tõttu on kaitsealal kujunenud rikkalik elustik. Soontaimi on umbes 700 liiki, millest 58 on kaitse all, sealhulgas ainult Saaremaal kasvav saaremaa robirohi. Haruldased on praegustele kliimaoludele mittevastavad tammealusmetsaga männikud.
Viidumäel on saaremaa robirohu ja saaremaa sõrmkäpa kasvukoht, seal elab ka saaremaa tondihobu.
Valgustusajastu

Valgustusajastu (prantsuse keeles "siècle des Lumières", saksa keeles "Zeitalter der Aufklärung", inglise keeles "Age of Enlightenment", vene keeles Просвещение) oli teadlikkusele keskendunud ajajärk 18. sajandi Euroopas, mil vähenes usk traditsioonilistesse religioossetesse vaadetesse, kirikusse ja seisuslikesse autoriteetidesse ning hakati rohkem väärtustama mõistust, mõtlemist, demokraatiat, inimõigusi ja teadust. 
Valgustusajastu nimetus pärineb Voltaire'ilt ja Johann Gottfried von Herderilt. Essees "Mis on valgustus?" ütleb Immanuel Kant, et valgustus on inimkonna vabanemine alaealisusest, st autoriteetide eestkoste alt. Sellised autoriteedid olid valgustajate meelest eeskätt riik ja kirik. Kant määratles nimetatud artiklis valgustuse inimese väljumisena "omasüülisest alaealisusest" ning püüdlusena alati ja igas olukorras "mõelda ise". Valgustusajastule iseloomulikeks peetakse aga ka varasemaid mõtlejaid, näiteks John Locke, Nicolas Malebranche, Isaac Newton, Charles de Montesquieu jpt.
Euroopa valgustusideed algusid Inglismaalt, kus kodanlik pööre toimus kõige varem. Prantsuse valgustajad Montesquieu ja Rosseau vaimustusid Inglismaal viibides sealsete filosoofide vaadetest ja ühiskonna vabameelsetest tavadest. Ning kuigi enamik valgustuse põhimõtteid tuli inglastelt, siis just prantslased Voltaire ja Rousseau kujundasid Euroopa valgustusliikumise. Riiklik ja poliitiline tõus ning kultuuriline elavnemine algasid ka Saksamaal ja Venemaal.
Valgustusajastu ideede tulemuseks olid valgustatud absolutism, Ameerika iseseisvussõda ja Prantsuse revolutsioon. Suurt mõju avaldas valgustus ka tööstuslikule pöördele.
Vanakreeka mütoloogia

Vana-Kreeka mütoloogia ehk kreeka mütoloogia on Vana-Kreeka müütide kogum ehk mütoloogia. Need lood olid tuttavad kõikidele muinaskreeklastele. Kuigi mõned mõtlejad olid nende lugude suhtes skeptilised, olid nad rahvale rituaalide ja ajaloo allikaks.
Muistsed kreeklased olid ühed suuremad müütide loojad Euroopas. Sõna "mütoloogia" on pärit samuti kreeklastelt. 400. aasta paiku eKr mõtles Kreeka filosoof Platon välja sõna "mythologia", et eristada jumalikest tegudest jutustavaid fantaasiarikkaid jutustusi tavapäraste ja üleloomulike sündmuste tõetruust kirjeldamisest.
Kreeka mütoloogias olid jumalad antropomorfsed (inimesekujulised), kuid eelkõige olid nad universumi jõudude kehastused. Sellistena olid nad enam-vähem muutumatud. Kuigi nad mõnikord paistsid õiglastena, olid nad sageli väiklased ja kättemaksuhimulised. Jumalate soosingu ärateenimiseks oli tarvis ohverdusi ja vagadust, ent need ei garanteerinud midagi, sest jumalad kaldusid meelt muutma. Jumalate viha oli kardetav ja ka nende armastus oli ohtlik. 
Kreeka mütoloogia on täis koletisi, sõdu, intriige ja jumalate sekkumisi. Probleeme lahendasid heerosed. Muinaskreeklased ei teinud selget vahet ajaloo ja mütoloogia vahel (vt nt "Ilias" ja "Odüsseia"). Nad pidasid end müütiliste heeroste ja nende kultuuri otsesteks järeltulijateks.
Kreeka mütoloogia ulatus ja huvisfäärid avaldasid muljet ka roomlastele. Roomlased võtsid suures osas kreeklaste müüdid omaks ning samastasid paljud nende oma itaalia jumalad kreeka Panteoni jumalustega. 
Tänapäeva kirjanduses kasutatakse jätkuvalt allusioone kreeka mütoloogiale. Ka mütoloogiat ennast võetakse köitva kirjandusena. 
Vaata ka.
Müütilised kohad.
Atlantis - Elysioni väljad - Hades - Helikon - Hüperborea - Lethe - Olympos - Styxi jõgi - Tartaros
Allikad.
Ovidiuse "Metamorfoosid" - Apuleiuse "Kuldne eesel" - Homerose "Ilias" ja "Odüsseia" - Hesiodose "Teogoonia"
Vissarion

Vissarion (kodanikunimega Sergei Torop; sündinud 14. jaanuaril 1961 Krasnodaris) on Vene müstik, Viimase Testamendi Kiriku juht.
Pärast sõjaväeteenistust asus ta elama Minussinskisse. Töötas liikluspolitseinikuna, kuni 1989 kaotas töö. 
Aastal 1991 "sündis uuesti" Vissarionina, tagasitulnud Jeesuse Kristusena. 
Tema usundis on Vene Õigeusu Kiriku elemendid ühendatud budismi, apokalüptilisuse, kollektivismi ja ökoloogiliste väärtustega.
Vissarioni järgijad elavad Lõuna-Siberis Krasnojarski krai Kuragino rajoonis. Umbes 5000 järgijat elavad 30 külas Vissarioni residentsi Päikeselinna lähedal. 
Vissarioni jüngrid järgivad rangeid reegleid. Nad on taimetoitlased. Suitsetamine ja alkoholi tarvitamine on keelatud. Raha on põlu all. Viimase Testamendi Kiriku eesmärk on ühendada kõik usundid. 
22. septembril 2020 Vissarion vahistati ja teda kahtlustatakse psühholoogilises vägivallas. 
30. juunil 2025 mõistis Novosibirski kohus ta süüdi ja määras 12 aastaks karistuskolooniasse.
Isiklikku.
Ta isa nimi oli Anatoli, ema Nadežda. Ta kasvas ema ja võõrasisa Nikolaiga Siberis.
Vercingetorix

Vercingetorix (72 eKr – 46 eKr) oli gallialaste juht, arvernide pealik. Ta oli suure, peaaegu kõiki gallialasi haarava viimase roomlaste-vastase ülestõusu juht 52 eKr. 
Julius Caesar ruttas Galliasse ülestõusu maha suruma. Vercingetorix oli võimekas juht ning taandus looduslikesse kindlustustesse, põletades samal ajal linnu, et takistada Rooma leegionide varustamist. Caesar ja tema staabiülem Labienus said esimestes, väiksemates kokkupõrketes tõsiselt lüüa. 
Pärast viljatut, kaotusterohket rünnakut arvernide pealinnale Gergoviale (praeguse Clermont-Ferrand'i lähedal Auvergne'is) oli Caesar sunnitud taganema. Sealjuures saatis Vercingetorix teda tugeva väega, millega olid liitunud ka heduid, kes seni olid Caesarile truuks jäänud, ja Caesaril oli oht oma seniste pingutuste viljad vähemalt esialgu kaotada. Ent Vercingetorix laskis näiliselt soodsatel asjaoludel end ahvatlema roomlastele lahingut andma ning ta sai hävitava kaotuse osaliseks. 
Kui Vercingetorix taandus Alesiasse (praegune Alise-Sainte-Reine Côte d'Ori departemangus Dijoni lähedal, kuhu Napoleon III 1864 laskis Vercingetorixi auks rajada 6,5 m kõrguse pronkskuju) ning Caesar hakkas teda seal piirama. Kui Vercingetorix kutsus gallialastest liitlased ründama Alesiat piiravaid roomlasi, lõid roomlased taganevaid vägesid ning vallutasid kindluse. 
Vercingetorix tegi kõik, et vaenlasele vastupanu osutada. Kui ta aga siiski roomlaste energiale ja taibukusele alla jäi, andis ta ise oma vägedele nõu alla anda ning teda elavana või surnuna võitjatele välja anda, et paremaid tingimusi saavutada. Vercingetorix viidi Caesari ette, kes laskis ta aheldada. Pärast näitamist triumfirongkäigus Roomas laskis Caesar ta hukata.
Varastatud suudlused

"Varastatud suudlused" ("Baisers volés") on Prantsuse film aastast 1968.
Selle perspektiivitu armastuse ja ühe tundmatu võõra mehe hullumeelne ning niisama perspektiivitu armastus noore kauni Christine Darboni (Claude Jade) vastu vormivad lõpuks paari Antoine’ist ja Christine’ist. See armastus on ainus, mis filmi lõppedes ei purune. Finaalis kõrvuti kaugenevad Antoine ja Christine pole teineteisele küll veel midagi lõplikku tõotanud, kuid vaatajale aimub siiski nende ühine tulevik.
Viktor Pelevin

Viktor Olegovitš Pelevin [pel'eevin] (vene keeles Виктор Олегович Пелевин; sündinud 22. novembril 1962 Moskvas) on vene kirjanik.
Teosed.
Eesti keeles ilmunud:
Vibulaskmine 1900. aasta suveolümpiamängudel

Vibulaskmine 1900. aasta suveolümpiamängudel toimus 28. mail ning võisteldi seitsmel vibulaskmisalal. Ühelgi neist tänapäeval ei võistelda.
"Championnat du Monde (au Berceau)".
Võistles ainult kaks vibulaskjat.
Varnja

Varnja (vene keeles "Воронья", "Варнья") on alevik Eestis Tartumaa Peipsiääre vallas.
Varnja on Eesti Peipsi ranniku kõige lõunapoolsem vene vanausuliste küla ja kõige lõunapoolsem Peipsi-äärne küla põhja pool Emajõge. Lõuna poole jääb Varnja soo, mis jääb Emajõe Suursoost põhja poole.
Varnja on tänavküla.
Elanike arv on umbes 160. Kohalikud elanikud on rahvuselt põhiliselt venelased.
Küla nimi on seotud Peipsi järves asuva suure Varesekiviga (Voroni kiviga). Selle kiviga seostatakse Jäälahingut.
Varnjas on õigeusu Issanda Templisseviimise kirik (varemed; ehitatud 1855), Varnja õigeusu palvela (ehitatud 2018) ja vanausuliste koguduse palvela (valmis 1903; ehitati kohalike talupoegade jõududega; ikoonid on põhiliselt 20. sajandist). Palvela juures asub Varnja vanausuliste kalmistu. Sellest paikneb lahus Varnja kalmistu.
Varnjas asub piirivalvekordon ja raamatukogu. Kohaliku külaseltsi eestvedamisel on loodud Kolkja vanausuliste muuseumi filiaal, milles leiab käsitlust vanausuliste elulaad. 2020. aastal avati Varnjas erakogul põhinevate väljapanekutsega Samovarimaja, kus on üle 200 samovari tutvumiseks. Samovarimaja pererahvas peab Varnjas lisaks Mesi tare puhkemaja. Varnjas toimetavad suvegalerii Voronja galerii ning suverestoran Lendav Laev.
Tuntust koguvad Varnjas toimuvad üritused:
- märtsis toimuv Sibulatee saunafEST
- aprilli viimasel laupäeval toimuv Varnja Kalalaat;
- septembris toimuv sibula- ja jõhvikalaat.
Juunis 2017 toimusid Varnjas sääsepüüdmise Eesti meistrivõistlused. Igal aastal on Varnja ettevõtjad ning kohalikud elanikud liitunud erinevate toidufestivalidega, sh Sibulatee puhvetite päev, Peipsi Toidutänav 175 km, Pöörane TäiskuuÖöSööming ja Sibulatee KALApuhvetite päev.
Varnjat on esimest korda mainitud 1582 ("Warnia", hiljem "Waronja"). Kindel asustus tekkis 18. sajandil.
Varnja vallakoolis oli 1879–1880 abiõpetajaks Jakob Liiv. Varnjas on sündinud eesti vaimulik Harald Tammur.
Varnja sihtnumber on 60305.
Vastupaavstide loend

"Siin on loetletud mõjukamad ajaloolised vastupaavstid kronoloogilises järjekorras varasematest hilisemateni ning tänapäeva vastupaavstid. Paavstid on loetletud paavstide loendis.
Rooma kuningas

Rooma kuningas (ladina keeles "Rex Romae") oli Rooma kuningriigi peamagistraat.
Legendi järgi oli esimeseks Rooma kuningaks Romulus, kes 753. aastal eKr asutas Rooma linna. Kokku jõudis valitseda seitse kuningant, kellest viimane kukutati aastal 509 eKr.
Vana-Rooma konsulite loend

"Siin loetletakse Vana-Rooma konsuleid."
Vitellius

Vitellius (Aulus "Vitellius" Germanicus Augustus Imperator; sünninimi Aulus Vitellius; 7. september 12 või 24. september 15 – 20. detsember või 22. detsember 69) oli Vana-Rooma keiser 18. juulist 66 kuni surmani. Ta oli viimane kolmest keiser Nero järel lühikest aega valitsenud keisritest. 
Vitellius isa oli Lucius Vitelliuse, kes oli tsensor ja ühtlasi keiser Claudiuse kolleeg ajal, mil viimane pidas sama ametit. Lucius Vitellius oli ka kolmel korral konsul. 
Aulus Vitellius sai konsuliks 48. aastal ning oli Aafrika aastast 61. Värskelt keisriks saanud Galba määras vitelliuse Alam-Germaania valitsejaks 68. aastal. 
Aulus Vitellius oli nii Caligula, Claudiuse kui ka Nero sõber.
Germaania väed polnud hästi meelestatud keiser Galba suhtes. Oma suuremeelsuse ja helduse tõttu võitis Vitellius väed ilma suurema vaevata enda poole. 2. jaanuaril 69. aastal kuulutasid tema mehed Vitelliuse keisriks Colonia Agrippinensises ning peagi asusid teda toetama ka Ülem-Germaania, Hispaania, Gallia ja Britannia väeosad. Seejärel suundus ta oma vägedega Itaalia suunas. Vahepeal mõrvati keiser Galba ja Vitelliuse väed võitlesid Galba järglase, Otho vägedega Bedriacumis. Vitelliuse väed purustasid Otho omad ning viimane sooritas 16. aprillil 69 enesetapu. 
Järgnevalt tunnustas senat Vitelliust keisrina ning ta sisenes juulis 69 Rooma. Roomasse saabudes ohverdas ta keiser Nerole. Loomuliku käiguna asendas ta senised pretoriaanid endale ustavate meestega. Vitellius ei võtnud midagi ette, et võita poolehoidu Otho meestelt ega ka ülejäänud väeosadelt teistest impeeriumi piirkondadest. 1. juulil 69 kuulutati Vespasianus keisriks ning väed Balkani provintsidest võtsid Marcus Antonius Primuse juhtimisel suuna Itaaliasse. Oktoobris purustati Vitelliuse väed II Bedriacumi lahingus. Vespasianuse vend Flavius Sabinus veenis seejärel Vitelliust troonist loobuma. Rooma linna rahvas liitus Vitelliuse vägedega ning Flavus Sabinust jälitati Kapitooliumini. 20. detsembril 69 sisenesid Vespasianuse väed Rooma ning Vitellius arreteeriti. 
Kui Vespasianus jõudis Rooma, viidi Vitellius Foorumile, kus teda pilgati ja loobiti väljaheidetega. Seejärel piinati Vitelllius Gemonia treppidel surnuks ning laip visati Tiberi jõkke.
Volusianus

Volusianus (Imperator Caesar Claudius Afinius Gallus Veldumianus "Volusianus" Augustus; suri augustis 253) oli Vana-Rooma keiser 251–253. 
Volusianus oli Trebonianus Galluse poeg ja kaasvalitseja.
Ta tapeti koos isaga sõdurite poolt.
Valerianus

Valerianus (Imperator Caesar Publius Licinius "Valerianus" Germanicus Maximus Augustus; sünninimi Publius Licinius Valerianus; 200 – pärast juunit 260, võib-olla 263) oli Vana-Rooma keiser augustist 253 kuni vangistamiseni 260.
Keiser langes vangi sõjas pärslastega ning suri vangistuses.
Vaasa

Vaasa (soome "Vaasa", rootsi "Vasa") on linn Soome läänerannikul Pohjanmaa maakonnas Merenkurkku kitsaimas osas, kus Soomet ja Rootsit eraldab vaid 80 km. Vaasa sai alguse 1606. aastal.
Praegusele asukohale rajati linn pärast seda, kui 7 km kaugusel asunud linn 3. augustil 1852 tulekahjus hävis. Aastail 1855–1917 kandis linn Nikolai I järgi nime Nikolaistad (Nikolainkaupunki). Soome kodusõja ajal 29. jaanuarist 3. maini 1918 tegutses Vaasas Soome senat ja linn oli sel ajal Helsingi asemel Soome ajutine pealinn.
Elanikke oli 2010. aastal 59 600 (soomekeelseid 71,7% ja rootsikeelseid 25,1%).
Vaasa pindala on 397 km², millest maismaad on 183 km².
Vaasa idaosas on väikesel alal mitmeid turismiobjekte.
Sport.
Vaasas tegutseb jalgpalliklubi Vaasa PS.
Välismaa väinade loend

"Selles loendis loetletakse maailma väinu, välja arvatud Eesti väinad (need on loetletud Eesti väinade loendis).
A.
Ahvenameri – Ahvenanrauma – Airisto - Arthur Kill
B.
Bab el Mandeb – Baía de Todos os Santos – Balabaci väin – Bali väin – Barösund – Bashi väin – Bassi väin – Beagle'i väin – Belt – Beringi väin – Blagoveštšenski väin – Bohai väin (Bo Hai Haixia) – Bonifacio väin – Bosporus
C.
Calais' väin – Coco väin – Cooki väin
D.
Dardanellid – Davise väin – Dmitri Laptevi väin – Drake'i väin 
E.
Ekarma väin – 
Eterikani väin
F.
Fårösundi väin – Fehmarni Belt – Florida väin – Foveaux' väin – Foxe'i väin – Freemani väin
G.
Genitšeski väin – Gibraltari väin – Great Channel – Gõda väin
H.
Halli laht – Hinlopeni väin – Hormuzi väin – Hudsoni väin
I.
Izmenõ väin
J.
Jevgenovi väin – 
Jevreinovi väin – 
Johori väin – 
Jūbāli väin -
Jugorski Šar – 
Junõi väin
K.
Kaheksanda Kraadi väin – 
Kalmari väin – 
Kara Värav – 
Kattegat – 
Kennedy väin – 
Kertši väin – 
Khowrāni väin – 
Kihti –
Kill van Kull - 
Kirdeväil – 
Kjølmangen – 
Korea väin – 
Korsika väin – 
Krenitsõni väin – 
Krusensterni väin – 
Kunaširi väin – 
Kura kurk – 
Kvalsundet (Finnmark) – 
Kvalsundet (Troms) – 
Kümnenda Kraadi väin
L.
La Manche – 
La Pérouse'i väin – 
Lancasteri väin – 
Le Maire'i väin – 
Limfjorden – 
Longi väin – 
Loodeväil – 
Lomboki väin – 
Lužini väin – 
Lõuna-Kuriili väin – 
Lõuna-Preparise väin
M.
Magalhãesi väin – Makassari väin – Malaka väin – Man-aungi väin – Matotškin Šar – Menai Straits – Merenkurkku – Messina väin – The Minch – Mona väil – Mosambiigi väin
N.
Narese väin – 
Neljas Kuriili väin – 
Nevelskoi väin
O.
Ōsumi väin – Otranto väin
P.
Palki väin – Peimari – Piombino väin – Pitkäsalmi – Punaarmee väin – Põhja-Preparise väin – Põhjaväin
R.
Robesoni väin – Ruotsinsalmi
S.
Saint George'i väin – 
Sannikovi väin – 
Severgini väin – 
Sindetmaw' väin – 
Skagerrak – 
Skíathose väin – 
Smithi väin – 
Solenti väin – 
Sørøysundet – 
Stjernsund – 
Storfjorden – 
Sund – 
Sunda väin – 
Suur-Belt
Š.
Šokalski väin
Z.
Zákynthose väin – Zarja väin
T.
Taani väin – Taani väinad – Taiwani väin – Tatari väin – Teine Kuriili väin – Tirani väin – Tjeldsund – 
Torrese väin – Tromsøysundet – Tsugaru väin – Tsushima väin – Tuulepealne väin
V.
Valge mere kurk – Vilkitski väin – Väike-Belt
Ü.
Üheksanda Kraadi väin
Y.
Yucatáni väin
Vaso Abašidze

Vaso Abašidze (ვასო აბაშიძე; eesti keeles on kasutatud ka nimekuju Vasso; õieti Vasil Abašidze (ვასილ აბაშიძე); 4. detsember 1854 Dušethi – 9. oktoober 1926) oli Gruusia näitleja ja lavastaja. 
Tema mängu- ja lavastamislaad oli realistlik. Teda peetakse gruusia realistliku näitlejakoolkonna rajajaks.
Abašidze töötas 1874. aastast õpetajana Khuthaisis ja Aserbaidžaanis. 
Khuthaisis hakkas ta mängima harrastusteatris. 1879. aastal sai temast Thbilisis elukutseline näitleja, kus ta sageli mängis komöödiates.
Hiljem hakkas ta teatris ka lavastama. Ta on tõlkinud ja lavastanud vähemalt 42 näidendit.
1885. aastal asutas ta Gruusia esimese teatriajalehe Theatri.
Elu lõpukümnendil (1916–1926) mängis ta ka kolmes mängufilmis.
Tema nime kannab Vaso Abašidze nimeline Thbilisi Muusika- ja Draamateater.
Virginia Woolf

Virginia Woolf [vö´džinjö vulf] (sünninimi Adeline Virginia Stephen; 25. jaanuar 1882 London – 28. märts 1941 Lewes, Ida-Sussex) oli Briti kirjanik ja feminist, üks tähtsamaid modernistliku romaani esindajaid. Ta kuulus Bloomsbury gruppi.
Tema tuntuimate teoste sekka kuuluvad "Proua Dalloway", "Tuletorni juurde" ja "".
Elukäik.
Virginia Woolf sündis Londonis Leslie Stepheni ja tema naise Julia Duckworthi tütrena. Tal oli kuus (pool)õde-venda.
Virginia Woolfi ema suri 1895 ja 18-aastane poolõde Stella 1897 ning sellest ajast peale kannatas Virginia kogu elu tasakaalutuse ja depressioonihoogude all. Aastal 1891 pandi tema 21-aastane poolõde Laura hullumajja, kus ta oli surmani 1945. Tema isa suri 1904. aastal. Virginia vaimset tasakaalutust süvendas ka tema ja ta kolm aastat vanema õe Vanessa seksuaalne väärkohtlemine 12 ja 14 aastat vanemate poolvendade poolt.
Aastal 1912 abiellus kirjanduskriitiku Leonard Woolfiga. Koos abikaasaga soetati trükipress, millega pandi 1917. aastal alus kirjastusele Hogarth Press. Kirjastus avaldas kaasaegse Inglise ja Ameerika kirjanduse kõrval ka Sigmund Freudi teoseid inglise keeles ning tõlkeid vene keelest. 
Virginia Woolf lõpetas elu enesetapuga 1941. aastal, uputades end Ouse'i jõkke kodu lähedal Sussexis.
Looming.
Eesti keeles on veel ilmunud valimik "Esseed" (tõlkinud Malle Talvet ja Jaak Rähesoo, 1997) ning lühiproosat ja esseid ajakirjades: "Kew Gardens" (tõlkinud Inna Feldbach, Looming 1975/8), "Kaasaegne proosa" (tõlkinud Jaak Rähesoo, Looming 1982/1), "Kolm pilti" (tõlkinud Malle Talvet, Vikerkaar 1991/7), "Tellija ning krookus", "Viiv", "Suveõhtu" (tõlkinud Malle Talvet, Looming 1991/12), "Kuidas rabab kaasaegset" (tõlkinud Jaak Rähesoo, Looming 1992/8).
Oma romaanides rakendas ta teadvuse voolu tehnikat.
Lisaks romaanidele kirjutas Woolf ka novelle ja kirjanduslikke esseid.
Virginia Woolfi tugev külg on sisemine dialoog, mille abil ta tungib inimese teadvuse äärmiste piirideni ja üritab talletada laiaulatusliku silmapilgu kestvaid tegelaste minevikku ja tulevikku. Teostel puudub kindel süžee, jutustust siduv intriig, pole sõlmitusi ega lahendusi, järjekindlat tegevustikku.
Romaan ja film "Proua Dalloway" ainetel.
Virginia Woolfi 1925. aastal ilmunud romaanist "Proua Dalloway" on saanud ainest Ameerika kirjaniku Michael Cunninghami 1999. aastal Faulkneri auhinna ja Pulitzeri preemia võitnud romaan "Tunnid" ("The Hours").
Romaani ainetel valmis film "Tunnid". Film tunnistati 2003. aastal Kuldgloobuse vääriliseks. Filmi lavastaja oli Stephen Daldry, osades Nicole Kidman, kes võitis selle rolli eest nii Oscari kui ka Kuldgloobuse, Meryl Streep ja Julianne Moore.
Vita Sackville-West

Vita Sackville-West (sünninimi Victoria Mary Sackville-West; 9. märts 1892 Kent, Sevenoaks, Knole House – 2. juuni 1962) oli inglise kirjanik.
Tema vanemad olid kolmas Sackville'i parun lord Lionel Edward Sackville-West ja Victoria Josepha Dolores Catalina Sackville-West. Ta oli peres ainus laps. Seetõttu läks Sackville'i paruni tiitel isa surma järel 1928 viimase vennale Charlesile. Vita pidi oma perekonna lossist Knole House'ist välja kolima ja see oli talle suur emotsionaalne löök.
1. oktoobril 1913 abiellus Vita Harold Nicolsoniga, kes oli diplomaat, ajakirjanik (sealhulgas ringhäälingus), parlamendi liige ning biograafiate ja romaanide autor. 
Neil sündisid pojad Benedict ja Nigel Nicolson. Benedict (sündinud 1914) oli kunstiajaloolane. Nigel (sündinud 1917) oli kirjanik ja parlamendiliige.
Nii Vita kui ka tema abikaasa olid biseksuaalsed. Vita enda kõige kuulsam armulugu oli Violet Trefusisega. Tema eluajal oli vähem teada tema armulugu Virginia Woolfiga. 
Vita oli Orlando prototüüp Virginia Woolfi romaanis "Orlando", mis avaldati 1928.
Poeemi "The Land" ("Maa") eest sai ta 1927 Hawthorndeni auhinna. 1933 võitis ta selle oma "Kogutud luuletustega" uuesti ja on tänapäevani ainus kirjanik, kes selle auhinna kaks korda on pälvinud.
Vähem tuntud on ta elulookirjutajana. 1927 avaldas ta 17. sajandi inglise kirjaniku Aphra Behni eluloo "Aphra Behn – The Incomparable Astrea", 1936 Jeanne d'Arci eluloo "Saint Joan of Arc" ("Püha Jeanne d'Arc") ja 1937 oma vanaema eluloo "Pepita". Tema vanaema oli hispaania päritolu tantsijatar Josefa de la Oliva (sündinud Durán y Ortega), kes abiellus teise Sackville'i paruniga. 1943 avaldas Sackville-West kaksikeluloo "The Eagle and the Dove" ("Kotkas ja tuvi") Ávila pühast Teresast ja Lisieux' pühast Thérèse'ist.
Ta oli harrastusaiakujundaja. Ta aitas planeerida omaenda aedu Kentis Sissinghurstis, mis kuuluvad Sissinghursti lossi juurde. Sissinghurst kuulub praegu National Trustile. See on kõige külastatum aed Inglismaal.
Vita Sackwell-West suri 1962 Sissinghursti lossis vähktõppe.
William Cecil

William Cecil, esimene parun Burghley (tuntud ka kui Lord Burghley; 13. september 1520 – 4. august 1598) oli Inglise poliitik, Elizabeth I peamine nõuandja suurema osa tema valitsusaja jooksul. 
Cecil sündis Lincolnshires Northamptonshires asuva Burghley mõisa omaniku pojana. Mõis on praegu külastajatele avatud. Seal toimuvad populaarsed hobuste võiduajamised.
Cecil õppis Cambridge'i Ülikoolis ja 1547 sai ta ametikoha Henry VIII õukonnas. Ta oli algul Edward Seymouri, esimese Somerseti hertsogi, endise kuninganna Jane Seymouri venna teenistuses. Kui Somerseti hertsog, kes oli mõjuvõimas tegelane oma õepoja Edward VI valitsemise ajal, langes ebasoosingusse ja hukati, siis Cecil kaotas oma positsiooni, kuid varsti see taastus ning 1550 tehti ta rüütliks. Mary I ajal võttis ta diplomaatiliselt vastu katoliku usu.
Ta valmistas tulevast kuningannat Elizabeth I ette troonile asumiseks. Kui Elizabeth sai 1558 kuningannaks, määras ta Cecili riigisekretäriks. Burghley jäi Elizabeth I administratsioonis domineerivale kohale kuni oma surmani ning aitas väga palju kaasa kuninganna edule.
Cecili noorem poeg Robert Cecil oli isa poliitiline mantlipärija. Ta tagas võimu tõrgeteta ülemineku Inglismaa kuningas James I administratsioonile.
1571 sai William Cecilist esimene parun Burghley. Tema suguvõsa püsib meesliinis aadlikena tänapäevani ja on kaks korda aukõrgendust saanud: 1605 tõsteti tema vanem poeg Thomas Cecil Exeteri krahviks ja 1801 tema järeltulija Henry Cecil Exeteri markiiks.
William Walton

Sir William Turner Walton [uiljam tööner uoolton] (29. märts 1902 – 8. märts 1983) oli inglise helilooja.
1920. aastate lõpus ja 1930. aastatel peeti teda suurimaks elavaks inglise heliloojaks. Pärast teist maailmasõda huvi tema loomingu vastu kadus ning teda peeti vanamoodsaks, nüüd aga on taas tema vastu huvi tekkinud ja mitmeid tema teoseid kantakse kogu maailmas menukalt ette.
Aastast 1949 elas Walton Itaalias Ischia saarel, kus ta ka suri.
William Waltoni populaarsemad teosed on vioolakontsert, kantaat "Belshazzar's Feast", sümfoonia nr 1 ja viiulikontsert.
Walton kirjutas džässisugemetega hästi orkestreeritud romantilist muusikat.
Wonju

Wonju on linn Gangwoni provintsis Lõuna-Korea kirdeosas.
Werner Tübke

Werner Tübke (30. juuli 1929 Schönebeck – 27. mai 2004 Leipzig) oli saksa maalikunstnik ja graafik. Ta kuulus koos Bernhard Heisigi ja Wolfgang Mattheueriga niinimetatud Leipzigi koolkonda.
Tübke sai tuntuks põhiliselt talupoegade sõja panoraamiga Bad Frankenhausenis.
Elulugu.
Werner Tübke elas ja töötas Leipzigis.
Tübke eeskujuks olid mineviku suured kunstnikud.
Warmia-Masuuria vojevoodkond

Warmia-Masuuria vojevoodkond on vojevoodkond Poolas.
Piirkonna üheks oluliseks turismiatraktsiooniks on aastatel 1844–1860 rajatud Elblągi kanal.
Haldusjaotus.
Vojevoodkond jaguneb kaheks maakonna õigustega linnaks:
ning 19 maakonnaks:
Xenophon

Xenophon (kreeka keeles Ξενοφῶν) (umbes 430 eKr Ateena – 354 eKr Korintos) oli vanakreeka ajaloolane ja kirjanik. 
Poliitiliselt mõjutasid teda Sparta-sõbralikud aristokraadid, kes ei tunnustanud Ateena demokraatiat. Ta polnud rahul Ateena poliitilise arenguga ja võttis palgasõdurina osa Kyros Noorema sõjaretkest Pärsia kuninga Artaxerxes II vastu (401 eKr). Kui Kyros samal aastal Kynaxa lähedal lüüa sai, juhtis Xenophon Kyrose sõjaväes teeninud Kreeka palgasõdurid Traakiasse. 
Seejärel otsis Xenophon võimalust toetada Spartat ja võitles Korintose sõjas (395–386 eKr) Sparta poolel. Xenophon imetles Sparta kuningat Agesilaos II-t, võttis tema relvakaaslasena 394 eKr osa sõjast Ateena liitlase Teeba vastu ja osales Koroneia lahingus. Selle eest pagendati Xenophon Ateenast. 
Hiljem elas ta Olümpia lähedal Skilluse juures asuvas villas, mille spartalased olid talle andnud kompensatsiooniks selle eest, et Ateenas tema kinnisvara konfiskeeriti. Seal kirjutas ta teoseid ajaloost, poliitikast, filosoofiast, majandusest ja muudel teemadel.
370 eKr hõivasid Elise elanikud Skilluse ja Xenophon põgenes Korintosesse, kus talle anti amnestia. Viisteist aastat hiljem suri ta seal. 
Memuaarteos "Anabasis" ("Sõjaretk") kujutab Kyros Noorema retke ning umbes 10 000 Kreeka palgasõduri naasmist Musta mere äärde. Autor on liialdavalt esile tõstnud omaenese teeneid, kuid kirjeldanud ka Väike-Aasia ja Taga-Kaukaasia geograafiat ja etnograafiat. 
"Hellenika" ("Kreeka ajalugu") käsitleb sündmusi aastatel 411–362 eKr, kuni Mantineia lahinguni. See teos ei ole Thukydidese ajalooteose jätk. Xenophon pööras peatähelepanu suurtele ajaloolistele isikutele. Ateena vaenlasena vaikis ta täiesti maha olulisi Ateena ajaloo sündmusi, näiteks Ateena II mereliidu asutamise. Selle asemel keskendus ta vähetähtsatele sündmustele ja ülistas Sparta osa Kreeka poliitikas. 
Ajaloolis-pedagoogiline romaan "Kyrupaideia" ("Kyrose kasvatus") jutustab Xenophoni valitsejaideaali Kyros II elust ja surmast.
Xenophon oli Sokratese õpilane, kuid tegelikult filosoofiast ei huvitunud. 
Mitu tema teost räägib Sokratesest. Tähtsaim neist on "Apomnemoneumata" ("Mälestusi Sokratesest"). See sisaldab kujuka pildi Sokratesest inimesest, kodanikust ja meisterlikust õpetajast. Teos käsitleb ka Sokratese õpetamismeetodit. 
Xenophoni hinnati tema lihtsa ja selge stiili tõttu.
Xhemil Dino

Xhemil Bej Dino [dž'eemil bei d'iino] (1894–1972) oli Albaania diplomaat.
Ta oli Albaania delegaat Rahvasteliidu 6., 7. ja 8. täiskogul (1925–1927). 
1932 nimetati Dino Albaania suursaadikuks Suurbritannias, kuid oli sunnitud tagasi astuma, sest tema armuke sooritas saatkonna trepil enesetapu.
Itaalia okupatsiooni ajal oli Xhemil Dino 12. aprillist 1939 Shefqet Verlaci valitsuse välisminister, kuni 3. juunil 1939 välisministeerium likvideeriti ja välisasjadega hakkas tegelema Itaalia välisministeerium. Dinole anti Itaalia välisteenistuse suursaadiku auaste. 
Pärast albaanlastega asustatud Kreeka alade vallutamist 1941 määrati Dino Thesprotia (Çamëria) ülemkomissariks.
Xhafer Ypi

Xhafer (Djafer, Djeferr) Bej Ypi [dž’aafer üüpi] (1880 Starje (Kosteha prefektuur) – detsember 1940) oli Albaania poliitik. 
Ta kuulus Bektashi islamiordusse.
Ypi vanemad olid Asilan (maaomanik) ja Zavalani.
Ta sai hariduse Konstantinoopoli ülikoolis.
Oli 1920–1921 sise- ja justiitsminister, samuti haridusminister.
Rahvapartei juhina moodustas Ypi detsembri lõpus 1921 valitsuse, kus välisminister oli Fan Noli ja siseminister Ahmed Zogu. Kuni 4. detsembrini 1922 oli Ypi Albaania peaminister, 1922 pärast Noli tagasiastumist ka välisministri kohusetäitja. 
Detsembrist 1922 31. jaanuarini 1925 kuulus Ypi Ülemnõukogusse (kollegiaalne riigipea, formaalselt Wilhelm zu Wiedi nimel). Juunis 1924 põgenes ta Albaaniast Fan Noli mässu tõttu, kuid jäi formaalselt ametisse.
Zogi Kuningriigi ajal oli Ypi Kuningliku Kohtu üleminspektor. 
Kui algas Itaalia okupatsioon, tervitas Ypi itaallasi, kes olid Albaania "vabastanud verise Zogu rängast orjusest". Pärast kuningas Zogi põgenemist oli Ypi 9. aprillist 12. aprillini Ajutise Administratiivkomitee esimees (ja sellena ka riigipea kohusetäitja) ning justiitsvolinik. 12. aprillist kuni 1940. aastani oli Ypi Shefqet Verlaci valitsuses justiitsminister.
Ypi hukkus lennukipommi plahvatuse tagajärjel.
Yang Liwei

Yang Liwei (杨利伟; sündinud 21. juunil 1965) on esimene taikonaut ("yuhangyuan"), Hiina esimene astronaut. 
Ta on sündinud Kirde-Hiina tööstuspiirkonnas, Liaoningi provintsi Huludao linna Suizhongi maakonnas. Yangi ema oli õpetaja ja isa riikliku põllumajandusliku majandi raamatupidaja. Ta kasvas üles Liaoningis, kutsuti sõjaväkke ning seejärel lõpetas lennundusinstituudi. Ta on abielus ohvitseriga ja neil on üks poeg.
Yangi hinded koolis olid keskmised, kuid ta paistis silma reaalainetes. Ta armastas ujuda ja suusatada ning tal olid head tulemused kergejõustikus. 
Ta on sõjaväelendur, endine hävituslendur, lennu ajal Rahvavabastusarmee kolonelleitnant, 20. oktoobril 2003 ülendati koloneliks (otsus olevat tehtud enne lendu, kuid Yangile seda ei teatatud). Ta valiti 14 astronaudikoolituse läbiteinu seast esimeseks kosmosesse lendajaks. Astronaudikandidaadiks valiti ta 1500 kandidaadi seast 1998 ning sellest ajast peale on ta olnud astronautide rühmas. Enne lendu ei olnud Hiina astronaudikandidaatidest avalikkuse peaaegu midagi teada. Tema valimine lekkis ajakirjandusse päev enne lendu. 
Ta lennutati kosmosesse kell 15. oktoobril 2003 kell 1.00 maailmaaja järgi (kell 9.00 kohaliku aja järgi Jiuquani kosmodroomilt kanderaketi Pikk Retk 2F abil kosmoselaevaga Shenzhou 5. 
Lennu ajal andis ta regulaarselt aru oma seisundist, öeldes eri variantides "tunnen end hästi", viimast korda siis, kui ta maandumiskapslis maa poole laskus. Kui Shenzhou 5 alustas kaheksandat tiiru ümber Maa, ütles ta oma naisele: "Ma tunnen ennast väga hästi, ära muretse." Ta sõi spetsiaalselt konstrueeritud pakkidest, mis sisaldasid sealihalõike küüslaugu ja "kaheksa aarde" riisiga (八寶飯), ning jõi hiina rohuteed. Keset lendu näitas Hiina televisioon, kuidas Yang lehvitab oma kapslist väikest Hiina ja ÜRO lippu. 
Riikliku ajakirjanduse teatel olid kapslis vales kohas maandumise puhuks püss, nuga ja telk. 
Yang maandus Sise-Mongoolia stepis 16. oktoobril umbes kell 6.30 kohaliku aja järgi (15. oktoobril kell 22.30 maailmaaja järgi). Ta tegi 14 tiiru ümber Maa ja läbis üle 600 000 km. Yang väljus kapslist umbes 15 minutit pärast maandumist ning teda õnnitles peaminister Wen Jiabao. 
Sageli öeldakse, et looklev Suur Hiina müür, mida hakati ehitama üle 2000 aasta tagasi kaitseks nomaadide röövretkede eest, on ainuke kunstlik objekt, mis on kosmosest nähtav. Ent Yang ütles televisioonile, et ta Hiina müüri ei näinud. Tegelikult paistab orbiidilt küll kunstlikke objekte, näiteks linnu, ent Hiina müür on liiga kitsas, et inimene seda kosmosest näeks. 
Yang Liwei ei ole siiski esimene hiinlane kosmoses, sest Shanghais sündinud Taylor Wang (USA kodanik aastast 1975) oli kosmosesüstiku missiooni STS-51-B liige 1985. Ka Shannon Lucid oli Hiinas (Shanghais) sündinud, kuid tema vanemad olid USA misjonärid. 
Yang läks 31. oktoobril 2003 Hongkongi, kus ta tegi kuue päeva jooksul ettekandeid. Visiidiga samal ajal toimus näitus, millel näidati tema maandumiskapslit, skafandrit ja kosmoses kasutamata jäänud toitu. 5. novembril sõitis ta edasi Macausse. 
7. novembril 2003 sai Yang Hiina kosmosekangelase aunimetuse. 
22. juulil 2008 sai ta kindralmajori auastme.
Zeus

Zeus (kreeka keeles Zεύς) ehk Dias (kreeka keeles Δίας) ('jumalik kuningas') on vanakreeka mütoloogias peajumal ning taeva- ja äikesejumal.
Zeusi müüt.
Zeus oli vanakreeka mütoloogias titaanide Kronose ja Rhea poeg. Kronos tahtis kõik oma vastsündinud lapsed alla neelata. Zeusil õnnestus pääseda seeläbi, et ta ema Rhea andis Kronosele neelamiseks mähkmetesse pandud kivi. Väike Zeus aga saadeti Kreeta saarele ja kasvatati seal üles. Kui Zeus vanemaks sai, otsustas ta oma isa kukutada. Zeus valmistas võlujoogi, mis pani ta isa kõiki allaneelatud lapsi välja oksendama.
Pärast Kronose kukutamist jagas Zeus maailma oma vendade Hadese ja Poseidoniga. Zeus sai valitsemiseks taeva, Poseidon mere ja Hades allmaailma. Maapinda ja jumalate kodu Olümpost peeti ühiseks valitsemise territooriumiks.
Zeusi kultus.
Zeusi austamine sai alguse Minose kultuuri pärijatelt Mükeene kultuuris, kus teda tunti Maaraputaja nime all. Atribuut või sümbol: valitsuskepp, piksenool, kotkas. Talle vastab vanarooma mütoloogias jumal Jupiter.
Antiikaja sünkretistlikus ettekujutuses seostati teda mitmete teiste jumalustega (Amon vanaegiptuse mütoloogias, Tinia etruski mütoloogias ja võib-olla isegi "Dyaus Pitar" hinduismis).
Paljud Zeusi austamisega seotud pühakohad on tammed või tammesalud. Tähtsaimaks neist pühapaikadest on peetud Dodonet. Homeros kirjeldab "Iliases", kuidas Achilleus kõnetab Zeusi (16. laul, värsid 231–235). Siin mainitakse kõigepealt ka Dodone oraakleid.
"Õue keskele astudes nüüd valas ohvrit ta, vaatas taevaste poole ja palvetas – ning isa Zeus teda kuulis: "Zeus, pelasgide kaitsja ja valdijas kauges Dodonas ikka-talvises, seal, kus su ennustustargad on, Sellid, kes ei eal pese jalgu ja puhkavad maaemal paljal!""
Zeusi armukesed ja järglased.
Tähtsat osa etendavad vanakreeka mütoloogias Zeusi surelikud ja surematud armukesed. Oma armukestele lähenes Zeus väga erineval moel, mõnikord härjana, saatüri või luigena (vaata Leda), vahel sureliku mehena ja kord isegi kuldse vihmana (vaata Danae). Tema naine Hera aga veetis suurema osa ajast Zeusi armukesi ja nende lapsi taga kiusates. Müüdi järgi ajas Hera julmus Heraklese vastu Zeusi nii vihaseks, et ta pani oma naise randmeid pidi torni külge rippuma ning kinnitas tema jalgade külge raskused.
1. jaanuar

1. jaanuar on Gregoriuse kalendri esimene päev. Aasta lõpuni on jäänud 364 päeva, liigaastal 365 päeva. Juliuse kalendris 19. detsember (1901–2099). Rooma kalendris jaanuari kalendid.
2. jaanuar

2. jaanuar on Gregoriuse kalendri teine päev. Juliuse kalendri järgi 20. detsember (1901–2099).
3. mai

3. mai on Gregoriuse kalendri 123. (liigaastal 124.) päev. Juliuse kalendri järgi on see 20. aprill (1901–2099).
6. mai

6. mai on Gregoriuse kalendri 126. (liigaastal 127.) päev. Juliuse kalendri järgi 23. aprill (1901–2099).
3. jaanuar

3. jaanuar on Gregoriuse kalendri kolmas päev. Juliuse kalendri järgi 21. detsember (1901–2099).
4. jaanuar

4. jaanuar on Gregoriuse kalendri neljas päev. Juliuse kalendri järgi 22. detsember (1901–2099).
5. jaanuar

5. jaanuar on Gregoriuse kalendri viies päev. Juliuse kalendri järgi 23. detsember (1901–2099).
6. jaanuar

6. jaanuar on Gregoriuse kalendri kuues päev. Juliuse kalendri järgi 24. detsember (1901–2020).
7. jaanuar

7. jaanuar on Gregoriuse kalendri seitsmes päev. Juliuse kalendri järgi 25. detsember (1901–2099).
8. jaanuar

8. jaanuar on Gregoriuse kalendri kaheksas päev. Juliuse kalendri järgi 26. detsember (1901–2099).
9. jaanuar

9. jaanuar on Gregoriuse kalendri üheksas päev. Juliuse kalendri järgi 27. detsember (1901–2099).
10. jaanuar

10. jaanuar on Gregoriuse kalendri kümnes päev. Juliuse kalendri järgi 28. detsember (1901–2099).
11. jaanuar

11. jaanuar on Gregoriuse kalendri 11. päev. Juliuse kalendri järgi 29. detsember (1901–2099).
12. jaanuar

12. jaanuar on Gregoriuse kalendri 12. päev. Juliuse kalendri järgi 30. detsember (1901–2099).
13. jaanuar

13. jaanuar on Gregoriuse kalendri 13. päev. Juliuse kalendri järgi 31. detsember (1901–2099).
14. jaanuar

14. jaanuar on Gregoriuse kalendri 14. päev. Juliuse kalendri järgi 1. jaanuar (1901–2099).
15. jaanuar

15. jaanuar on Gregoriuse kalendri 15. päev. Juliuse kalendri järgi 2. jaanuar (1901–2099).
16. jaanuar

16. jaanuar on Gregoriuse kalendri 16. päev. Juliuse kalendri järgi 3. jaanuar (1901–2099).
17. jaanuar

17. jaanuar on Gregoriuse kalendri 17. päev. Juliuse kalendri järgi 4. jaanuar (1901–2099).
18. jaanuar

18. jaanuar on Gregoriuse kalendri 18. päev. Juliuse kalendri järgi 5. jaanuar (1901–2099).
9. mai

9. mai on Gregoriuse kalendri 129. (liigaastal 130.) päev. Juliuse kalendri järgi 26. aprill (1901–2099).
19. jaanuar

19. jaanuar on Gregoriuse kalendri 19. päev. Juliuse kalendri järgi 6. jaanuar (1901–2020 ).
20. jaanuar

20. jaanuar on Gregoriuse kalendri 20. päev. Juliuse kalendri järgi 7. jaanuar (1901–2099).
21. jaanuar

21. jaanuar on Gregoriuse kalendri 21. päev. Juliuse kalendri järgi 8. jaanuar (1901–2099).
22. jaanuar

22. jaanuar on Gregoriuse kalendri 22. päev. Juliuse kalendri järgi 9. jaanuar (1901–2099).
23. jaanuar

23. jaanuar on Gregoriuse kalendri 23. päev. Juliuse kalendri järgi 10. jaanuar (1901–2099).
24. jaanuar

24. jaanuar on Gregoriuse kalendri 24. päev. Juliuse kalendri järgi 11. jaanuar (1901–2099).
25. jaanuar

25. jaanuar on Gregoriuse kalendri 25. päev. Juliuse kalendri järgi 12. jaanuar (1901–2099).
26. jaanuar

26. jaanuar on Gregoriuse kalendri 26. päev. Juliuse kalendri järgi 13. jaanuar (1901–2099).
27. jaanuar

27. jaanuar on Gregoriuse kalendri 27. päev. Juliuse kalendri järgi 14. jaanuar (1901–2099).
28. jaanuar

28. jaanuar on Gregoriuse kalendri 28. päev. Juliuse kalendri järgi 15. jaanuar (1901–2099).
29. jaanuar

29. jaanuar on Gregoriuse kalendri 29. päev. Juliuse kalendri järgi 16. jaanuar (1901–2099).
30. jaanuar

30. jaanuar on Gregoriuse kalendri 30. päev. Juliuse kalendri järgi 17. jaanuar (1901–2099).
31. jaanuar

31. jaanuar on Gregoriuse kalendri 31. päev. Juliuse kalendri järgi 18. jaanuar (1901–2099).
Émile Cartailhac

Édouard-Philippe-Émile Cartailhac (15. veebruar 1845 Marseille – 25. november 1921 Genf) oli prantsuse arheoloog.
Émile Cartailhac oli pärit vanast Aveyroni alamaadlisuguvõsast ja tema isa oli Lyonis tolliametnik. 
Émile Cartailhac lõpetas Lyonis keskkooli. Seejärel õppis ta Toulouse'i ülikoolis õigusteadust ning 1868. aastal sai temast advokaat. Ta oli oma kutsealast vähe huvitatud ja suurelt jaolt oma onu Armand de Quatrefages de Bréau, tolleaegse Toulouse'i ülikooli zooloogia õppejõu ja hilisema Loodusloomuuseumi professori mõjutusel tekkis Émile'il kirg loodusloo vastu.
1864. aastal korrastas Cartailhac koos Eugène Trutat'ga Édouard Filholi rajatud Toulouse'i Loodusloomuuseumi inimese paleontoloogia kogusid. Pariisi maailmanäituse ajal 1867 võttis ta Gabriel de Mortillat' ja Édouard Lartet' kõrval osa antropoloogiagalerii rajamisest. 1884. aastast korraldas ta Saint-Raymondi muuseumi ekspositsiooni Saint-Serninis. 1887 oli ta Toulouse'i põhikorraldaja. Viimaste asutuste ekspositsioon pärines suurelt jaolt Cartailhaci väljakaevamisest. 
Cartailhac oli 1867. aastast Kesk-Prantsusmaa Arheoloogiaseltsi liige ning 1914–1921 seltsi president. 
1899. aastast oli ta võistluse "Jeux Floraux" korraldajate seas.
1910. aastal pidas loenguid Toulouse'i ülikoolis.
2003

2003. aasta (MMIII) oli 21. sajandi 3. aasta.
Surnud.
"Pikem nimekiri artiklis Surnud 2003"