Neli õilsat tõde

Neli õilsat tõde (paali keeles "cattāri ariyasaccāni" sanskriti keeles "catvāri āryasatyāni"; ) või neli tõde õilsatele on üks kesksemaid õpetusi budismis. See oli esimene õpetus, mille Buddha andis pärast virgumist oma viiele kaaslasele.
"Neljaks tõeks" hakati seda õpetust Seadmuseratta käimapanemise jutluses nimetama hiljem; veelgi hiljem lisati neile veel täiend "õilsad", mis võis esialgu tähendada ka "tõdesid õilsatele" või (vaimselt) "väärikatele".
Üksikasjalikum käsitlus.
Buddha on korduvalt ütelnud, et ta õpetab ainult üht asja: rahulolematuse ehk kannatuse lõpetamist ("dukkha nirodha").
Ajahn Chah käsitluse kohaselt kirjeldab esimene tõde justkui haiguse sümptomeid, teine näitab ära selle põhjused, kolmas esitab prognoosi ning neljandaga määratakse ravi. 
1. Tõde kannatusest.
Paalikeelne sõna "dukkha" (sanskriti keeles "duḥkha") viitab eelkõige rahulolematusele, kannatamisele kõige üldisemas mõttes, kõikvõimalikele ebameeldivustele ja ebamugavustele. Kannatus on üks kokkupandud dharmade kolmest põhiomadusest ("trilakṣaṇa") isetuse ja püsituse kõrval. 
Tõde kannatusest (paali keeles "dukkha ariya sacca") loetleb mitmesuguseid kannatusi: sündimine, vananemine, haigus, suremine, mure, kurbus, masendus, ärevus, kokkupuude ebameeldivaga, eemalolek meeldivast jne. Loetelu lõpeb lühikokkuvõttega: "viis isiksuse moodustajat ("upādānakkhandha") valmistavad kannatusi", viidates isiksust moodustavale "kütusele" ("upādāna") ehk kippumisele, mistõttu kogu eelnev loetelu muutub suhteliseks, subjektiivseks ja kaotab tähenduse. Esimese tõe laiendus ja põhjalikum käsitlus leidub "Isetuse õpetuses".
2. Tõde kannatuse põhjusest.
Tõde kannatuse põhjusest ("dukkha samudaya ariya sacca") nimetab põhjuseks janu, kirge, lõbujanu, elujanu ja surmajanu. Janunemine ehk iha isikliku tunnustuse järele oli kannatuse põhjusena mainitud juba esimese tõe lühikokkuvõttes. 
3. Tõde kannatuse lakkamisest.
Tõde kannatuse lakkamisest ("nirodha ariya sacca") nimetab tolle janu jäägitut ja kiretut kadumist, hülgamist ja mahajätmist, tollest vabanemist ja uuesti mitte ihkamist. Õpetust kõikidest soovidest vabanemiseks ja seeläbi kannatustest pääsemiseks jagavad paljud traditsioonid. Buddha on korduvalt ütelnud, et ta õpetab ainult üht asja: rahulolematuse ehk kannatuse lõpetamist ("dukkha nirodha").
Teine ja kolmas tõde on kokkuvõtlikult esitatud Sõltuvusliku tekkimise õpetuses, kus janule on lisatud veel rumalus ja vihkamine, mis üheskoos moodustavad kolm põhilist meelemürki. Kolm meelemürki on kujutatud sõltuvuslikku tekkimist sümboliseeriva olemisratta keskel maona (vihkamine), kelle sabast hoiab kinni siga (rumalus) ja kes ise hoiab kinni kukest (ihaldamisest).
4. Tõde kannatuse lakkamiseni viivast kaheksaosalisest teest.
Tõde kannatuse lakkamiseni viivast kaheksaosalisest teest ("dukkha nirodhagāminī-paṭipadā ariya sacca").
 
Mahajaana.
Nelja õilsat tõde vaadeldakse mahajaanas kolmest aspektist. Seda nimetatakse ka kolmeastmeliseks teeks.
Esimene aste on "darśanamārga" – nägemise tee (“õilis tõde kannatusest andis mulle silma näha” jne) – seda teed lihtsalt nähakse, ilma seda iseenese peal rakendamata.
Teine aste on "bhāvanāmārga" – kujustamise tee (“tunda on vaja just seda õilsat tõde kannatusest”) – kui ma seda endale ütlen, siis nõnda tõmban ma selle tõe endale sisse ja kujustan enda sees tema olevaks.
Kolmas aste on "aśaikshamārga" – mitte õppimise tee (“ma tunnen seda õilsat tõde kannatusest”) – see teadmine väljendab seda, et õppida ei ole enam vaja.
Edasi vaadeldakse ka ülejäänud kolm tõde samamoodi läbi, igaüks kolm korda, st kolmes järgus: neli korda kolm annab kokku kaheteistkümnel moel.