Külmunud õla sündroom

 
Külmunud õla sündroom ehk on seisund, kus õla liikuvus on oluliselt piiratud ning kus õlaliigest ümbritsev kapsel ja kude on põletikulised, tekitades valu ning seetõttu ka aktiivse ja passiivse liigeseliikuvuse kadumist õlaliigeses. 
Õlaliigeses on pehme kude, mis moodustab õlaliigese ümber kaitsva kapsli; see paisub, pakseneb ja tõmbub kokku. Moodustub armkude, piirates õla liikuvust ja tekitades suurt valu. Külmunud õla sündroom on üks levinumaid õlahaigusi, mis võib esineda elu jooksul kuni kümnendikul inimestest. 
Põhjused.
Külmunud õla sündroom on põletikuline protsess, mis tabab ootamatult ja vahel teadmata põhjustel. Siiski on teatud tegureid, mis seavad mõnele inimesele suurema riski külmunud õla sündroomi tekkeks. On leitud tõendeid, et mis viitavad, et mõnel inimesel on sellele haigusele geneetiline eelsoodumus. 
Levinud põhjustena on välja toodud 
Sümptomid.
Varajased sümptomid on ootamatu õlavalu, raskused käe liigutamisel peast ülespoole ja valu raskuste tõstmistel. Tavaliselt on kahjustunud ainult üks õlg, kuid keskmiselt kolmandikul patsientidel ilmneb sündroom mõlemas õlas. Sümptomite korral tuleb pöörduda ortopeedi poole. Kuna õlaliigese piiratud liikuvust kompenseerib abaluu hea liikuvus, võib tekkinud haigusseisundit olla esmapilgul keeruline tuvastada. Kõige sagedamini pannakse tähele 
Sündroomist tingitud probleeme igapäevaelus.
Külmunud õla sündroomi korral võib olla raskendatud ja/või valulik
Sündroomi etapid.
Külmunud õla sündroomi etapid on valu, külmumine, paranemine.
Diagnoosimine.
Enamasti saab „külmunud õlga“ diagnoosida arstliku läbivaatuse käigus. Eelnevalt abaluud käega fikseerides kontrollib arst käe liikuvust eri suundades, et teha kindlaks, kas esineb valu või liigese jäikust. Kui õla seisund ja valud hakkavad häirima igapäevaelu, siis tuleks pöörduda perearsti, ortopeedi või füsioterapeudi poole. Arst kuulab teie sümptomid, uurib teie haiguslugu ja teeb ülevaatuse, vajadusel suunab teid lisauuringutele. 
Ravi.
Külmunud õlg võib terveneda ravita, kuigi paranemise protsess kestab vahel väga pikka aega. 
Ravi eesmärk on vähendada põletikku ja vältida õla kangeks muutumist. Mittekirurgiline ravi (füsioteraapia) sobib enamikule külmunud õla sündroomiga patsientidele. Kirurgiline ravi on teine võimalus, mis sobib rasketel juhtudel. Füsioteraapilisel ravil on külmunud õla sündroomi korral eriline tähtsus, sest külmunud õla sündroom on patsiendile piinav seisund, mistõttu tuleks ravi kombineerida manuaalteraapia ja harjutustega. 
Raviks võidakse haiguse esimeses faasis kasutada ka mittesteroidseid põletikuvastaseid ravimeid ja kortikosteroidsüste liigesesse. Operatiivse ravi võimaluste hulka kuuluvad näiteks manipulatsioonid üldnarkoosi all, mille käigus sunnitakse õlg liikuma ning venitatakse või rebestatakse liigesekapslit ja armkude. 
Mittesteroidsetest põletikuvastastest ravimitest kasutatakse tavaliselt kas ibuprofeeni, diklofenakki, paratsetamooli vms. Kui need ei leevenda valu piisavalt, tuleb pöörduda perearsti poole tugevama toimega retseptiravimite määramiseks (tramadool, kodeiin + paratsetamool, jm). Ravina kasutatakse ka liigesesisesed hormoonsüste, aga ka suukaudne lühiajaline hormoonravi omavad tugevat põletikuvastast toimet, mille tulemusena väheneb ka valu, kuid neil puudub enamasti pikaajaline mõju. Ravim süstitakse õlaliigesesse, mis on tehniliselt keeruline protseduur, kuna liigeseõõs võib olla haiguse tõttu kitsenenud. Süstid annavad enamasti positiivse tulemuse haiguse esimeses staadiumis, kui on tekkinud valu ja liikuvuse teatav piiratus. 
Spetsialiseerunud kliinikud.
Eestis on külmunud õla sündroomile spetsialiseerunud näiteks Confido Meditsiinikeskus, Reakt Füsioteraapia, Ortopeediaarstid, Ravida Kliinik ja Sportomedica.