tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Vassili Perov

Vassili Perov (vene Василий Григорьевич Перов; tegelik perekonnanimi Kridener; 2. jaanuar 1834 Tobolsk – 10. juuni 1882 Kuzminki küla tänapäevasel Moskva maa-alal) oli vene maalikunstnik, peredvižnikute ühingu asutajaliige.
Perov oli parun G. K. Krideneri sohipoeg. Perekonnanimi Perov oli algul tema hüüdnimi ja selle pani talle mittekoosseisuline köster, kes ta kirjutama õpetas.
Perov lõpetas Arzamassi kreiskooli ja astus Arzamassi kunstikooli, mida juhatas Aleksandr Vassiljevitš Stupin.
1853 astus ta Moskva maali-, raid- ja ehituskunstikooli. 1856 pälvis ta väikese hõbemedali imperaatorlikule kunstide akadeemiale esitatud etüüdi eest poisi peast. 1858 pälvis ta juba suure hõbemedali maali "Ringkonnapristavi sõit uurimisele" eest. 1860 sai ta väikese kuldmedali maalide "Hauastseen" ja "Köstri poeg, kes saab esimese teenistusastme" eest. 1861 pälvis ta suure kuldmedali maali "Külajutlus" eest.
Suure kuldmedaliga kaasnes õigus riigi arvel sõita välismaale. Perov asus reisile 1862. aastal külastades Saksamaa linnu ja Pariisi. Oma selle perioodi maalides kujutas ta euroopa tänavaelu. Ta naasis Moskvasse enne tähtaega.
1866 sai Perov akadeemikuks, 1871 professoriks Moskva maali-, raid- ja ehituskunstikoolis. Umbes sel ajal sai temast peredvižnikute liikumise üks asutajaist.
Perov suri 1882 Moskva-lähedases Kuzminki külas tuberkuloosi ja on maetud Doni kalmistule.
Looming.
Vassili Perov armastas maalida lihtrahvast. Talupoegi kujutas ta tõepäraselt ja suure kaasaelamisega. Loomingus on üks läbivaid teemasid matused, leinajate ja orbude kujutamine. Korduvalt kujutab ta maalidel rikaste ja vaeste vastuolu.
Perovil on palju religioosseid maale, kuid neil on tähelepanu pööratud mitte niivõrd piiblisündmustele kui kaasaja, 19. sajandi lihtrahvale, mitte niivõrd sellele, mida nad usuvad, kuivõrd sellele, kuidas religioon neid mõjutab.
Perov on maalinud arvukalt portreid.
Menoikeus noorem

Menoikeus noorem oli vanakreeka mütoloogias Teeba regendi ja hilisema kuninga Kreoni ning tema naise Eurydike noorem poeg. Oidipus oli Menoikeuse tädipoeg.
Kui puhkes sõda Seitse Teeba vastu, ei pidanud Menoikeus üldse sõdima, sest oli veel liiga noor. Ent ennustustarga Teiresiase sõnul võis Teebat päästa ainult see, kui Menoikeus sõjas langeb. Kreon oli selle vastu, keelitas Menoikeust linnast põgenema ja lubas riigikassast talle raha tuua. Niisugune teguviis oli Menoikeusele vastuvõetamatu; ta tormas lahingusse ja kuna oli relvade käsitsemises kogenematu, sai kohe surma.
Teeba võitis sõja, kuid see osutus Pyrrhose võiduks: kogu Teeba kuningasoost jäid ellu ainult Oidipus ja Kreon, kelle surmaga kuningasugu lõppes. 10 aastat hiljem toimunud epigoonide sõjakäigus Teeba vallutati ja rüüstati.
Menoikeus

Menoikeus oli vanakreeka mütoloogias kahe Teeba üliku nimi:
Haimon

Haimon (vanakreeka keeles "Αἵμων", ladina keeles "Haemon") oli vanakreeka mütoloogias Teeba regendi ja hilisema kuninga Kreoni ning tema naise Eurydike vanem poeg. Tema nimi tähendab kreeka keeles 'verine'.
Sõda Seitse Teeba vastu kujunes väga veriseks. Ainult suurte pingutustega suutsid teebalased võita. Muuhulgas langes Haimoni noorem vend Menoikeus. Sellepärast käskis kuningaks saanud Kreon kõik teebalaste poolel langenud suurte auavalduste saatel matta, ent linna rünnanud argoslaste ja nende poolel sõdinute laibad pidid jääma matmata.
Haimon oli kihlatud oma täditütre Antigonega. Antigone mattis keelust hoolimata oma venna Polyneikese ja tabati teolt. Kreon mõistis ta selle eest surma elusalt matmise läbi. Haimon palus isalt Antigonele armu, ja ka ennustaja Teiresias teatas, et see otsus pole jumalatele meelepärane, ent Kreon ei andnud järele. Ööl enne hukkamist poos Antigone end oma kongis üles. Haimon sai seejärel kokkupõrkes isaga surma. Mõne allika järgi tappis Haimon enese.
Pärast seda võttis ka Eurydike endalt elu. Teeba kuningasoost jäid ellu ainult Kreon ja Oidipus. Nendega lõppeski Teeba kuningasugu.
Ivan Kramskoi

Ivan Nikolajevitš Kramskoi (vene Иван Николаевич Крамской; 8. juuni (vkj. 27. mai) 1837 Ostrogožsk – 5. aprill (vkj. 24. märts) 1887 Peterburi) oli vene maalikunstnik ja kunstikriitik. 
Kramskoi pärines väikekodanluse hulgast. Aastatel 1857–1863 õppis ta Peterburi Kunstide Akadeemias. Ta oli üks akadeemia 14 lõpetajast, kes lahkus akadeemiast lõputööd tegemata, sest neil ei lubatud traditsioonilise mütoloogilise stseeni asemel maalida vabalt valitud teemal.
Kramskoid mõjutasid teistest kunstnikest tugevamini demokraatlikud ja revolutsioonilised ideed. Ta oli peredvižnikute ühingu üks asutajaid ja ideolooge. Tema kunstikriitika oli samuti mõjukas. Tema tööde demokraatlik suunitlus, põhjalikud kriitilised arutlused kunstist ja kunsti iseärasuste objektiivsete hindamiskriteeriumide lakkamatud uuringud arendasid kunsti ja rahva suhtumist kunstisse.
Talle on iseloomulik teoste lihtne ülesehitus, selged jooned ja psühholoogiline sügavus.
Kramskoi maalis hulgaliselt tuntud inimesi, teiste seas Lev Tolstoid (1873), Ivan Šiškinit (1873), Pavel Tretjakovi (1876), Mihhail Saltõkov-Štšedrini (1879) ja Otto Wilhelm von Struvet (1886). Kogu tema loomingu paremik, sealhulgas kõik nimetatud maalid, asuvad praegu Tretjakovi galeriis.
Kunstnik suri 49-aastaselt doktor Rauchfussi portreed maalides. Korraga kummardus ta ette ja kukkus. Doktor püüdis osutada talle esmaabi, kuid oli juba hilja.
Poeem

Poeem on pikk lüüriline või eepiline jutustav luuletus. Olemuselt on poeem värsivormis jutustus. Selle lüroeepilise žanri harude hulka kuuluvad kangelaspoeem ja proosapoeem.
Poeemid muutusid populaarseks romantismi ajal. Neid kirjutasid näiteks George Gordon Byron, Robert Burns, Heinrich Heine, Aleksandr Puškin, Mihhail Lermontov, Vladimir Majakovski, Justinas Marcinkevičius, Aleksandr Tvardovski.
Eesti kirjanduses on poeeme kirjutanud Betti Alver ("Lugu valgest varesest"), Kersti Merilaas ("Poeem Pärnu silgust"), Juhan Smuul ("Tormi poeg", "Järvesuu poiste brigaad", "Poeem Stalinile"), Agu Sisask ("Draakonilend"), Kivisildnik ("Poeem Putinile"), Ivar Sild ("Pealkirjata poeem"), Karl Martin Sinijärv ja Jürgen Rooste ("Tallinna vapipäeva poeem") jpt. Üks esimesi eestikeelseid poeeme oli Friedrich Reinhold Kreutzwaldi menukas Krimmi sõja teemaline regivärsiline poeem "Sõda. Wiru wana Lauliku kenam Kandle-lugu. Eesti-söbradele" (1854; 2. tr. 1861).
Sõna "poeem" kasutatakse vahel laiemas, ülekantud tähenduses, näiteks Anton Makarenko "Pedagoogiline poeem".
Terminit kasutatakse ka muusikas, näiteks sümfooniline poeem.
Adagio

Adagio [ad'aadžo] on noodikirjas kasutatav tempomärge, mis tähendab 'aeglaselt'. Tavaliselt tähendab see tempot vahemikus 66–76 lööki minutis, igal juhul kiiremini kui "lento" ning aeglasemalt kui "adagietto" ja "andante".
Madrigal

Madrigal (itaalia sõnast "madrigale" 'emakeelne laul') on renessansiajal (15.–16. sajandil) ja varabarokis (aastail 1600–1750) levinud ilmaliku muusika žanr, tõsise sisuga polüfooniline laul, mille sisuks oli valdavalt armastus või loodus.
Mitmehäälne madrigal oli nelja- kuni seitsmehäälne instrumendisaateta heliteos; erinevalt varasematest ilmalikest lauludest, nagu frottola või karnevalilaul, kus sama muusikat korrati igas salmis, oli madrigal läbikomponeeritud teos, mille puhul luuleteksti igale salmile oli kirjutatud oma muusika, mis sageli väljendas teksti emotsioone rea või koguni sõna piires (helimaaling). Madrigalid kajastasid nii igapäevaseid elusündmusi kui ka tundeteemasid, kirjutati nii rõõmsaid, nukraid kui ka traagilise sisuga madrigale.
Madrigali kõrgajaks peetakse 16. sajandit. Varased madrigalid olid neljahäälsed, lihtsa polüfooniaga, hiljem viie- kuni seitsmehäälsed ja keeruka polüfooniaga. Varase madrigali suurim meister oli Jacob Arcadelt.
Tantsusüit

Tantsusüit on mitmeosaline teos väikestele pillikoosseisudele. 
Tantsud järjestatakse kontrastsuse printsiibil. Ühtseks tervikuks liidab süidi üks helistik.
Klassikalise tantsusüidi põhiosadeks on:
Põhitantsude ette, vahele ja järele võib lisada teisi tantsulisi või sissejuhatavaid osasid, näiteks prelüüd, aaria, menuett, gavott, bourree jt.
Concerto grosso

Concerto grosso (itaalia keeles 'suur kontsert') on esimene orkestrižanr. 
See koosneb . 
"Concerto grosso" tekkis žanrina barokkajastul, selle rajajaks peetakse itaalia heliloojat Arcangelo Corellit. "Concerto grossot" mängivad barokktrio ("concertino") ja suurem orkester ("ripieno"), mis toetab väiksemat koosseisu lõiguti. Teost on võimalik mängida ka ainult "concertinoga".
Näiteks Alfred Schnittke Concerto grosso (see on kirjutatud kahele viiulile, ettevalmistatud klaverile ja keelpillidele).
Sonaaditsükkel

Sonaaditsükkel ehk sonaat-sümfooniline tsükkel on muusikas mitmeosaline vorm, milles vähemalt üks osa (tavaliselt esimene) on sonaadivormis.
Sonaaditsükkel saab teosena nimetuse esinejate koosseisu järgi. Ka osade arv,iseloom ja ülesehitus sõltuvad esitavast koosseisust.
Sümfoonia ja keelpillikvartett on tavaliselt neljaosalised:
Sonaat ja instrumentaalkontsert on tavaliselt kolmeosalised:
Pavel Tretjakov

Pavel Mihhailovitš Tretjakov (vene "Павел Михайлович Третьяков"; 27. detsember 1832 Moskva – 16. detsember 1898) oli vene kaupmees, metseen ja kunstikoguja, Tretjakovi galerii asutaja. 
Pavel Tretjakov sündis Moskvas kaupmehe peres. Isa kõrval alustas varakult müügitööd. 
Pavel Tretjakov osutas materiaalset abi peredvižnikutele, ostes nende näituste paremad tööd oma galeriile. Galerii kinkis ta Moskva linnale 1892. aastal. 
Ta suri 16. detsembril 1898 Moskvas. Esialgu maeti Tretjakov Daniili kloostri kalmistule, aastal 1948 maeti ta ümber Moskva Novodevitšje kalmistule.
Sonaadivorm

Sonaadivorm ehk sonaat-allegro on muusikavorm, mis koosneb ekspositsioonist, töötlusest ja repriisist. 
Sonaadivormile võib eelneda sissejuhatus ja järgneda kooda.
Sonaaditsükli esimene osa on tavaliselt sonaadivormis.
Ekspositsioon.
Ekspositsioon on muusikalise peateema ja kõrvalteema esmakordne esitus. Ekspositsioon koosneb järgmistest osadest:
#Peapartii, milles esitatakse peateema põhihelistikus.
#Sidepartii, mis seob peapartiid ja kõrvalpartiid, valmistab ette üleminekut dominanthelistikku.
#Kõrvalpartii, milles esitatakse kõrvalteema tavaliselt dominanthelistikus.
#Lõpupartii, milles kinnitatakse dominanthelistik. 
Ekspositsiooni võidakse korrata.
Töötlus.
Töötluses toimub vaba arendus ekspositsioonist pärit või uutel teemadel läbi erinevate helistike, peateemat ei tohi esitada põhihelistikus.
Repriis.
Repriisis korratakse muusikalist teemat uues kvaliteedis.
#Peapartii, milles peateema tuleb tagasi põhihelistikus.
#Kõrvalpartii, milles tuleb tagasi kõrvalteema, kuid samuti põhihelistikus.
#Lõpupartii, milles kinnitatakse põhihelistik.
Peapartii ja kõrvalpartii vahel võib olla ka sidepartii.
Prelüüd

Prelüüd ehk eelmäng (prantsuse keeles "prélude", ladina keeles "praeludium", saksa keeles "Präludium", itaalia keeles "preludio") on muusikateose sissejuhatus. 
Alates 19. sajandist võib prelüüd olla ka iseseisev muusikateos.
Prelüüd on tavaliselt lühike, selle täpne vorm võib varieeruda. Tavaliselt on prelüüdis väike hulk rütmilisi ja meloodilisi motiive, mis korduvad teose vältel.
Laios

Laios oli vanakreeka mütoloogias Teeba kuningas, Oidipuse isa.
Laios oli Labdakose poeg, mistõttu teda ja tema järglasi kutsutakse ka labdakiidideks.
Kui Labdakos suri, oli Laios vaid aastane. Regendiks saanud Lykos korraldas oma venna Nykteusega paleepöörde ja nad pagendasid Laiose. Nykteus sai kuningaks.
Laios kasvas üles Peloponnesoses Elises sealse kuninga Pelopsi juures. Siiski tal vedas: Teeba kuningasugu tabasid suured õnnetused, Nykteuse ja Lykose järglased surid ning Laios sai uuesti Teeba kuningaks.
Laios lubas Pelopsi noorema poja Chrysippose viia Nemea mängudele, kus poiss pidi võistlema. Selle asemel röövis Laios nooruki ja vägistas ta. Vanad kreeklased pidasid kohati Laiost esimeseks pederastiks ja mõne allika järgi nimetasid pederastiat Laiose patuks. Laios viis nooruki Teebasse ja hoidis teda seal vägisi kinni. Selle karistuseks keelasid jumalad tal lapsi saada.
Laios abiellus oma kauge sugulase Iokastega. Laios muutus väga murelikuks, kui Iokaste rasestus, ja läks Teiresiaselt nõu küsima. Ennustaja vastas, et sünnib poeg, kellele on määratud tappa oma isa ja abielluda emaga. Kui laps sündis, sidus Laios tal jalad kokku ja viis mägedesse, lootes, et laps nii peatselt sureb. Mõne allika järgi saatis Hera selle teo eest karistuseks Sphinxi teebalasi kiusama.
Poisi leidsid karjased, kes viisid ta Korintosesse. Sealne kuningas Polybos ja tema naine Periboia kasvatasid poisi üles ja andsid talle nimeks Oidipus. Kui poiss oli täiskasvanuks saanud, ennustati tallegi, et ta tapab oma isa ja abiellub emaga. Oidipus, kes uskus, et tema tõelised vanemad on Polybos ja Periboia, lahkus seepeale Korintosest ja suundus Teebasse. Teel kohtus ta kaarikus sõitva Laiosega, kes nõudis, et Oidipus annaks talle teed. Nad läksid tülli ja Oidipus tappis Laiose. Kumbki ei teadnud siis, et nad on sugulased.
Oidipus kohtus enne Teebasse jõudmist ka Sphinxiga ja tappis ta. Laiosel sugulasi ei olnud ja Oidipus valiti uueks kuningaks. Ta abiellus vana kuninga lese Iokastega.
Akrotiri ja Dhekelia

Akrotiri (kreeka "Ακρωτήρι") ja Dhekelia (kreeka "Δεκέλεια") on Suurbritanniale kuuluvad territooriumid, täpsemalt, Suurbritannia meretagune ala Küprose saare lõunarannikul. Nende kogupindala on 254 km².
Akrotiri ja Dhekelia jäid 1960. aastal Küprose iseseisvudes Suurbritanniale. Seal asuvad sõjaväebaasid. Nende ametlik nimetus on Suveräänsed Baasialad Küprosel ("Sovereign Base Areas Cyprus").
Akrotiris ja Dhekelias elab umbes 7000 Briti sõjaväelast ja nende pere liiget ning 7000 Küprose kodanikku, kes tegelevad baaside teenindamise või põllumajandusega.
Alates 1. jaanuarist 2008 kehtib seal euro. 
Territooriumi haldust juhib administraator, kes on ühtlasi Briti Küprose õhujõudude komandör ("Commander of British Forces Cyprus"). Administraatori määrab ametisse Briti monarh kaitseministeeriumi ettepanekul.
Edmund Kirby Smith

Edmund Kirby Smith (16. mai 1824 – 28. märts 1893) oli Ameerika Riikide Konföderatsiooni sõjaväelane.
19. veebruaril 1864 ülendati ta kindraliks. Surres oli ta viimane Ameerika kodusõja kindral.
Henrik (Taani prints)

Tema Kuninglik Kõrgus prints Henrik, endise nimega Henri-Marie-Jean André de Laborde de Monpezat, Laborde de Monpezat' krahv (11. juuni 1934 – 13. veebruar 2018) oli Taani kuninganna Margrethe II abikaasa. 
Henri de Laborde de Monpezat sündis Talence'is Prantsusmaal 11. juunil 1934 krahv André de Laborde de Monpezat (1907–1998) ja tema abikaasa Renée Dursenot (1908–2001) pojana. Esimesed viis eluaastat elas Henri Prantsusmaa Indohiinas (praegune Vietnam), kus ta isa juhatas perefirmat. Elanud vahepeal Prantsusmaal, naasis ta 1950. aastal Hanoisse ja lõpetas seal 1952. aastal prantsuskeelse keskkooli. Aastatel 1952–1957 õppis ta Sorbonne'i ülikoolis õigusteadust ja politoloogiat ning selle kõrvalt École Nationale des Langues Orientalesis hiina ja vietnami keelt. 1957. aastal õppis ta Hongkongis ja 1958 Saigonis. 
Pärast sõjaväeteenistust Alžeeria sõjas 1959–1962 töötas ta Prantsusmaa välisministeeriumis ning oli aastatel 1963–1967 Londoni saatkonnas sekretär. 
Prints Henrik abiellus tollase troonipärija Margrethega 10. juunil 1967 Kopenhaagenis, millega seoses muudeti tema nimi taanipäraselt Henrikuks. Paaril on pojad Frederik (1968) ja Joachim (1969). 
Prints Henriku emakeel oli prantsuse keel, kuid kohe pärast abiellumist õppis ta selgeks taani keele. Ta rääkis vabalt ka inglise, hiina ja vietnami keelt. 
Teosed.
Prints Henrik tõlkis taani keelde mitu raamatut ja kirjutas raamatuid ka ise, näiteks:
Märkused.
Laborde de Monzepat' perekond kasutab krahvitiitlit, ehkki nende õigus sellele on küsitav: Pierre-Marie Diudonnat' "Encyclopédie de la fausse noblesse et de la noblesse d'apparance" kirjutab, et Jean de Laborde tõsteti aadliseisusse 1655. aastal tingimusel, et temast saab aadlik Béarni provintsis, kus asusid tema maad. Seda tingimust pole aga täidetud ning Laborde'i nõudmistest keelduti 1703. ja 1707. aastal. Kuigi perekond kasutab tiitlit, on võimalik, et prints ise sai veast teada alles kihlumisel, kui selle avastasid tema suguvõsa uurinud genealoogid. "Destin oblige" tunnistab ebaedukat aadliseisusse tõstmist.
Judah P. Benjamin

Judah Philip Benjamin (6. august 1811 – 6. mai 1884) oli USA ja Suurbritannia poliitik.
Ta oli teine juudist Ameerika Ühendriikide senaator ja esimene Põhja-Ameerika riigi (Ameerika Riikide Konföderatsiooni) valitsuse juudist liige.
Ta oli ainus Konföderatsiooni valitsuse liige, kes suutis vältida vangistamist ja maalt põgeneda.
Psará

Psará (kreeka "Ψαρά") on saar Egeuse meres, Chíose saarest 22 km kirdes. Kuulub Kreekale.
Saare pindala on 43 km². Saar on künklik, suurim kõrgus on 640 meetrit (Prophítis Ílias). Saarel elab umbes 500 inimest, kes on koondunud peamiselt lõunarannikul asuvasse külla.
Ajalugu.
Psarál oli asustus juba Mükeene ajajärgul. 
1821. aastal liitusid Psará elanikud Kreeka iseseisvusvõitlusega ning uputasid Türgi laevu.
21. juunil 1824 vallutasid türklased saare ning tapsid või vangistasid 15 000 elanikku. Sellest katastroofist pole saar tänapäevani toibunud. Tollal põgenema pääsenute järglased elavad peamiselt Ateenas ja mujal Kreekas.
Henrik

Henrik on eesnimi.
Ilma perekonnanimeta kandsid või kannavad seda:
Johannes Rudbeckius

Johannes Rudbeckius (1581–1646) oli Rootsi kiriku- ja haridustegelane, Västeråsi piiskop aastatel 1619–1646. 
Ta asutas Västeråsis Rootsi esimese gümnaasiumi ning reformis jõuliselt kirikuelu. Rudbeckiusel oli ka kuningas Gustav II Adolfi kindel toetus. 
1627. aastal saatis kuningas ta Eestimaale kohalikku kirikuelu reformima. Rudbeckius kavatses Rootsi riigikiriku Eestimaa rüütelkonna võimu alt vabastada ning maarahvakeelsemaks teha. Kuid aadlike privileegid jäid peale ning oma jõulisele tegutsemisele vaatamata ei saavutanud piiskop Eestimaal sisuliselt mitte midagi. Ka Rootsi kuningakoda ei suutnud isepäise aadelkonna vastu suurt midagi ette võtta.
Isiklikku.
Rudbeckiusel oli mitu last, kellest tuntumad on:
Karl Dönitz

Karl Dönitz (16. september 1891 Berliin – 24. detsember 1980 Hamburg) oli Saksamaa sõjaväelane (suuradmiral), Suursaksa Riigi viimane president.
Karl Dönitz oli Emil ja Anna Dönitzi poeg. Tema isa töötas insenerina. Karlil oli vanem vend Friedrich.
Karl Dönitz astus 1. aprillil 1910 Saksamaa mereväkke ja sai 4. aprillil kadetiks ("Seekadett"). 15. aprillil 1911 sai ta lipnikuks ("Fähnrich zur See") – see auaste anti isikule, kes vähemalt aasta aega oli mereväes ohvitseriks õppinud ja läbinud esimese eksami.
27. septembril 1913 anti Dönitzile leitnandi ("Leutnant zur See") auaste ja ta sai seega ohvitseriks. Esimese maailmasõja alguses teenis ta kergeristlejal "Breslau" Vahemeres. 1914. aasta augustis müüdi kaks ristlejat, sealhulgas "Breslau", Osmanite riigile ja nimetati ümber. "Breslau" sai nimeks "Midilli" ja ta hakkas Konstantinoopoli lähedal Mustal merel sõdima Venemaa laevastikuga. 22. märtsil 1916 ülendati Dönitz ülemleitnandiks ("Oberleutnant zur See"). Ajal, mil "Midilli" oli dokis remondis, juhatas Dönitz lühikest aega lennuvälja Dardanellide kandis.
Seal taotles ta enda üleviimist laevastikku allveelaevadele ja see rahuldati alates 1916. aasta oktoobrist. Ta teenis vahiohvitserina allveelaeval U-39 ja alates 1918. aasta veebruarist allveelaeva UC-25 kaptenina. 5. septembril 1918 sai ta allveelaeva UB-68 kapteniks. See laev tegutses Vahemerel. 4. oktoobril 1918 laskis Suurbritannia selle laeva põhja ja Dönitz võeti vangi. Ta oli vangis algul Maltal ja pärast Sheffieldi lähedal kuni 1919. aasta juulini. Saksamaale naasis ta 1920.
Dönitz jätkas Weimari vabariigis oma karjääri. 10. jaanuaril 1921 sai ta selle kaptenleitnandiks ("Kapitänleutnant"). 1928 juhatas ta torpeedopaate ja sai sama aasta 1. novembril korvetikapteniks ("Korvettenkapitän"). 1. septembril 1933 ülendati ta fregatikapteniks ("Fregattenkapitän"). 1934 sai ta ristleja "Emden" kapteniks. Sellel laeval sõitsid ohvitseriõpilased aasta otsa mööda maailma meresid, valmistudes ohvitseriks saama. 1. septembril 1935 ülendati Dönitz mereväekapteniks ("Kapitän zur See") ja siis allus talle juba mitu allveelaeva.
1922. ja 1929. aastal külastas Dönitz Eestit.
Dönitz oli Suursaksa Riigi allveelaevastiku juhataja 1939–1943. 1943–1945 oli ta Suursaksa Riigi laevastiku (Kriegsmarine) ülemjuhataja. Ta korraldas Ida-Preisimaa tsiviilelanikkonna päästmise.
Adolf Hitleri testamendi alusel sai temast alates 30. aprillist 1945 (astus ametisse 1. mail 1945) Saksa Riigi viimane president asukohaga Flensburgis.
8. mail 1945 kirjutas ta alla Saksamaa allaandmisprotokollile, mis lõpetas Teise maailmasõja Euroopas.
23. mail 1945 arreteeriti Dönitz ja tema valitsuse liikmed. Nürnbergi protsessil mõisteti ta 10 aastaks vangi. Selle karistuse kandis ta ära Spandau vanglas. Tema kaitsja protsessil oli Otto Kranzbühler.
1968. aastal avaldas Karl Dönitz mälestusteraamatu "Mein wechselvolles Leben" ("Minu vaheldusrikas elu").
Rahvusvaheline Vaalapüügikomisjon

Rahvusvaheline Vaalapüügikomisjon on 1946. aastal Washingtonis asutatud organisatsioon, kuhu kuuluvad Rahvusvahelise Vaalapüügiregulatsiooni Konventsiooniga liitunud riigid. 
Komisjon reguleerib vaalapüüki, määrab püügikvoodid ja püügiks keelatud alad.
Kord aastas toimub rahvusvaheline konverents. Komisjoni peakorter asub Cambridge'is Inglismaal.
2013. aasta seisuga on komisjoni liikmeks 89 riiki.
Üleminekuperiood (1990–1992)

Üleminekuperiood oli Eesti Vabariigi Ülemnõukogu poolt 1990. aasta kevadel välja kuulutatud periood, mille lõppeesmärk oli Eesti Vabariigi taastamine iseseisva riigina ning luua riigile omased tunnused.
Riigi nimi: Eesti Nõukogude Sotsialistlik Vabariik
Pindala: 45 215,4 km²
Rahvaarv: 1 565 662 (01.01.1989 rahvaloendus)
Pealinn: Tallinn
Haldusjaotus: 15 rajooni ja 6 vabariikliku alluvusega linna
Riigikeel: eesti keel
Rahaühik: rubla (rubla = 100 kopikat)
Riigitähis: ENSV
Riigikord: NSV Liidu liiduvabariik
Põhiseadus (faktiliselt): Eesti NSV 1978. aasta konstitutsioon
Riigi nimi: Eesti Vabariik
Pindala: 45 215,4 km²
Rahvaarv: 1 565 662 (01.01.1989 rahvaloendus) 
Pealinn: Tallinn
Haldusjaotus: 15 maakonda 
Riigikeel: eesti keel
Rahaühik: rubla (rubla = 100 kopikat)
Riigitähis: EV
Riigikord: NSV Liidu liiduvabariik
Põhiseadus (faktiliselt): Eesti NSV 1978. aasta konstitutsioon
Riigi nimi: Eesti Vabariik
Pindala: 47 450 km²
Rahvaarv: 1 565 662 (01.01.1989 rahvaloendus)
Pealinn: Tallinn
Haldusjaotus: 15 maakonda 
Riigikeel: eesti keel
Rahaühik: rubla (rubla = 100 kopikat)
Riigitähis: EV
Riigikord: parlamentaarne vabariik
Põhiseadus (faktiliselt): Eesti NSV 1978. aasta konstitutsioon
Riigi nimi: Eesti Vabariik
Pindala: 47 450 km²
Rahvaarv: 1 565 662 (01.01.1989 rahvaloendus)
Pealinn: Tallinn
Haldusjaotus: 15 maakonda 
Riigikeel: eesti keel
Rahaühik: kroon (kroon = 100 senti)
Riigitähis: EV
Riigikord: parlamentaarne vabariik
Põhiseadus (faktiliselt): Eesti NSV 1978. aasta Eesti NSV konstitutsioon
Riigi nimi: Eesti Vabariik
Pindala: 47 450 km²
Rahvaarv: 1 565 662 (01.01.1989 rahvaloendus)
Pealinn: Tallinn
Haldusjaotus: 15 maakonda 
Riigikeel: eesti keel
Rahaühik: kroon (kroon = 100 senti)
Riigitähis: EV
Riigikord: parlamentaarne vabariik
Põhiseadus (faktiliselt): Eesti Vabariigi 1992. aasta põhiseadus
Pehr Evind Svinhufvud

Pehr Evind Svinhufvud af Qvalstad (15. detsember 1861 – 29. veebruar 1944) oli Soome riigihoidja aastal 1918 ja president aastail 1931–1937.
Pehr Evind Svinhufvud oli Konstantin Pätsi sõber ning ta külastas 1934. ja 1936. aastal Eestit. 17. märtsil 1934 andis ta käsu, et Helsingis ilmuva ajalehe Ajan Suunta peatoimetaja Somersalo kohtulikule vastutusele võetaks artiklite pärast, mis sisaldavad solvavaid väljendusi Konstantin Pätsi, Soomega sõprussuhetes oleva maa riigipea kohta.
Tema hüüdnimeks Soome rahva seas oli Ukko-Pekka.
Kyösti Kallio

Kyösti Kallio (sünninimi Gustaf Kalliokangas; 10. aprill 1873 Ylivieska – 19. detsember 1940 Helsingi) oli Soome poliitik, riigi president aastail 1937–1940.
Ta oli Soome president 1. märtsist 1937 kuni 19. detsembrini 1940. Ta oli ka Soome peaminister aastail 1922–1924, 1925–1926, 1929–1930 ja 1936–1937.
1930. aastal tegid lapualased katse Kalliot tappa, kuna pidasid teda reeturiks. Ülesanne usaldati Yrjö Hissale ja Juho Perämäkile. Kallio suutis veenda neid oma mõttest loobuma, sest neil polnud tema hingega midagi peale hakata. Ebaõnnestumise häbist, kuna nad polnud suutnud täita neile usaldatud rahvuslikku ülesannet, lasid mõlemad noormehed end maha. 
Helsingi üliõpilaskonna aastapäeva tähistamine 1938. aastal kujunes demonstratsiooniks Soome presidendi ja valitsuse vastu. Presidendi juuresolekul peetud kõnedes võrreldi teda venestusaegse kindralkuberneri Nikolai Bobrikoviga.
Lauri Relander

Lauri Kristian Relander VR III/1 (31. mai 1883 – 9. veebruar 1942) oli Soome president aastail 1925–1931.
1925. aastal külastas Lauri Relander Eestit. Ta on maetud Helsingi Hietaniemi kalmistule.
Kia

Kia Corporation (korea keeles 기아자동차(주); 起亞自動車(株) [hjondee džadongtša (džu)]; varasemad nimed ka Kyungsung Precision Industry ja Kia Motors Corporation) on tehnikat ja tehnikaseadmeid ning autosid tootev suurkorporatsioon Lõuna-Koreas.
Ettevõtte nimi tuleb hiina-korea sõnast "ki" 'välja tulema, tõusma', millele lisandub a, mis tähendab Aasiat. Niisiis tähendab ettevõtte nimi umbkaudu 'Aasiast tõusma' või 'Aasiast välja tulema'.
Kia Motors on Lõuna-Korea vanim autotootja. See asutati 9. juunil 1944 terasest torusid ja jalgrattaosi tootva ettevõttena Kyungsung Precision Industry. 1951 hakkas ettevõte tootma jalgrattaid. 1952 võttis ta endale praeguse nime. 1957 hakkas ta tootma mootorrattaid, 1962 veoautosid ja 1974 sõiduautosid. Kia tootis mitmesuguseid sõiduautosid peamiselt Mazda põhjale ning müüs neid nii kodu- kui välismaal. 1986 algas koostöö Ford Motor Companyga ja 1994 sisenes Kia ka USA turule.
1997 toimunud Aasia finantskriisi käigus läks Kia pankrotti. 1998 korraldati pankrotivara oksjon, millel osalesid Ford ja Hyundai Motor Company. Viimane tegi suurema pakkumise ja omandas ettevõttest 51%. Kia jätkas tootmist, aga viimasel ajal on Hyundai teinud ettevõttesse divesteeringuid, mistõttu tema omandus ettevõttes oli 2011. aasta seisuga 49,2%.
2015. aasta lõpuks on Hyundai Motor Company omanduses 33,88% Kia Corporationist.
Eesti turul on Kia olnud alates aastast 1995.
Kalev Jaik

Kalev Jaik (7. september 1942 Tartu – 23. juuli 2021 Tartu) oli iseõppijast mõtleja, sotsiaalaktivist ja investor, kes on avaldanud raamatuid majandusteooriast, Eesti eluolust nõukogude ja ülemineku ajajärgul, autobiograafiaid ja teist liiki igiliikuritest. Teadusajakirjades teda tsiteeritud pole.
Raamatud.
Kõik Jaigi raamatud on isekirjastatud, Kristjan Laesi toimetatuna.
Gobi Altai

Gobi Altai (mongoli "Говь Алтайн нуруу") on mäestik Aasias. Kulgeb loode-kagu suunas. Loodes ühenduses Mongoolia Altaiga. Kõrgus kuni 3957 meetrit (mägi Ihh bogd uul, Их богд уул).
Mäestikust idas asub Gobi kõrb.
Piirmõõde

Piirmõõde (Inglise keeles "limit of size") on suurim ja vähim lubatud mõõde. Piirmõõtmed kantakse joonisele harva.
Paskal

Paskal (Blaise Pascali järgi), tähis Pa, on rõhu mõõtühik SI-süsteemis. 1 Pa on rõhk või mehaaniline pinge, mille tekitab 1 m2 suurusele pinnale ühtlaselt jaotunud 1 N suurune jõud: 
formula_1 ehk SI põhiühikutes formula_2
Vahetatavus

Vahetatavuse puhul saavutatakse liite või masina etteantud täpsus ilma detailide valiku ja sobitamiseta. Selleks on vaja teha joonised ning anda kõik mõõtmed lubatavate piirhälvetega. Joonisel võib olla mõõde ka piirhälveteta, nt Ø50 mm. Selle järgi millegi valmistamisel võetakse tavaelus kokkuleppeliselt lubatavateks hälveteks ±0,5 mõõtühiku suurusest. See printsiip ei pruugi igaühele aga teada olla ning seda masinaehituses ei toonitata.
Mõõtmete etteandmine piirhälvetega tagab detailide mõõtmete ja kuju vastastikuse vahetatavuse. Detailide vahetatavus on kaasaegse masinaehitusese üks põhiprintsiipe.
Vahetatavuse nõuded.
Vahetatavad detailid peavad olema võrdsete mehaanikaliste- ja kasutusomadustega. Vahetatavus tuleb tagada kogu tehnoloogilise protsessi käigus: alates lähtematerjalist, toorikutest, pooltoodetest ja lõpetades valmisdetailide, sõlmede, agregaatidega. Lähtematerjal peab olema kõigi vastastikku vahetatavate detailide jaoks ühesuguste keemiliste, mehaanikaliste ja tehnoloogiliste omadustega, toorikud peab saama töödelda mõõtuseatud tööpinkidel täiendava mõõtmiseta või pingi ümberhäälestamiseta.
On olukordi kus detailide kuju ja mõõtmete täpsusele esitatakse nii suuri nõudeid, et vastastikuse vahetatavuse tagamiseks tuleb suurendada järsult valmistamiskulutusi. Sel juhul sorteeritakse detailid eelnevalt gruppidesse ja sõlmed koostatakse vastastikku sobivate gruppide detailidest (kellakivid, veerelaagrite veerekehad jne). Sellist olukorda nimetatakse valikkoostamiseks.
Vahetatavuse ajaloost.
Masinaehitusest on teada, et kõigepealt hakkas arenema relvatööstus. Iga meister valmistas püssi osade kokkusobitamise teel. Kui sõjaväljal juhtus raud kõveraks minema või lukk purunema, siis vahetada neid ei saanud, sest iga püss oli oma mõõdetelt unikaalne. Vene tsaar Peeter I olevat andnud käsu sellise tootmise lõpetamiseks ning detailide vastastikuse vahetatavuse printsiibi rakendamiseks. Selleks tuli teha joonised ning anda kõik mõõtmed lubatavate piirhälvetega. See võimaldas detailid valmistada üksteisest sõltumatult, ka erinevates kohtades.
John Couch Adams

John Couch Adams (5. juuni 1819 – 21. jaanuar 1892) oli inglise matemaatik ja astronoom. 
Ta arvutas sõltumatult prantslasest Urbain Le Verrier'st Uraani liikumise trajektoori jälgides välja Neptuuni asukoha. Adamsi arvutuste järgi leidis selle üles teine inglane James Challis, samas aga Le Verrier' arvutuste järgi leidis planeedi üles sakslane Johann Galle.
Hõõrdülekanne

Hõõrdülekanne on ülekanne, mis koosneb vähemalt kahest hõõrdrattast, mis on kinnitatud võllidele ja surutakse teineteise vastu välisjõuga. Liikumine hõõrdülekandes kantakse üle hõõrdrataste vahel tekkiva hõõrde (hõõre on takistav jõud suurusega F) toimel, mis võrdub ringjõuga (P) või on sellest suurem (F ≥ P).
Konstantse ülekandearvu säilitamiseks juhuslikel ülekoormustel või hõõrdrataste vahelise hõõrdeteguri kõikumisel lähtutakse hõõrdülekannete arvutamisel võrdusest kP = F, kus k on sidestuse varutegur (k &gt; 1), P ringjõud ja F hõõrdejõud.
Hõõrdülekande kasutamine.
Hõõrdülekandeid kasutatakse sepistus-pressimisseadmetes (hõõrdvasarad ja -pressid), hõõrdajamiga vintsides, konveierites ja mujal.
Hõõrdrataste materjali omadused.
Hõõrdrataste materjalil peavad olema järgmised omadused:
Hõõrdrataste materjal.
Hõõrdrataste materjalina kasutatakse kõige sagedamini järgmisi kombinatsioone.
Hõõrdülekannetes kasutatakse veel nahka, kummit, puitu, kummeeritud riiet jm.
Mittemetalsetest materjalidest hõõrdülekanded töötavad kuivalt. Tavaliselt soovitatakse veetav ratas teha suurema kulumiskindlusega materjalist, et vältida libisemisel lamendite tekkimist.
Algirdas Brazauskas

Algirdas Mykolas Brazauskas (22. september 1932 Rokiškis – 26. juuni 2010 Vilnius) oli Leedu poliitik, kes aastatel 1993–1998 oli Leedu president ja 2001–2006 Leedu peaminister.
Nõukogude perioodil töötas Brazauskas juhtivatel kohtadel Leedu Kommunistlikus Parteis, olles 1977–1987 partei keskkomitee sekretär ja 1988–1990 partei keskkomitee esimene sekretär.
1990. aastal asutas ta rahvuslikult meelestatud Leedu Kommunistliku Partei liikmete baasil Leedu Demokraatliku Tööpartei ja sai selle esimeseks juhiks. Kui partei ühines 27. jaanuaril 2001 Leedu Sotsiaaldemokraatliku Parteiga, valiti ta ka uue erakonna juhiks.
25. novembril 1992 sai Brazauskasest presidendi kohusetäitja ja 25. veebruaril 1993 vannutati ta presidendiametisse. 1998. aastal ei osalenud ta uutel presidendivalimistel ja andis 25. veebruaril 1998 ameti üle Valdas Adamkusele.
Brazauskas põdes peaministrina töötamise ajast lümfogranulomatoosi. Ta suri 77-aastaselt vähki oma kodus. Brazauskas maeti Vilniuse Antakalnise kalmistule.
Saare vald

Saare vald oli vald Jõgeva maakonnas.
Naabervallad olid Pala, Kasepää, Torma, Palamuse ja Tabivere vald.
Saare viimane vallavanem oli Hannes Soosaar.
Ajalugu.
Vald moodustati 1992. aasta 10. septembril.
2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformi käigus moodustati Avinurme valla, Kasepää valla, Lohusuu valla, Mustvee linna ja Saare valla ühinemisel uus omavalitsusüksus – Jõgeva maakonnas asuv Mustvee vald.
Asulad.
Külad.
Saare vallas oli 22 küla (sulgudes elanike arv 2007): Halliku (54), Jaama (70), Kallivere (27), Kiisli (33), Koseveski (46), Kääpa (206), Levala (32), Maardla (37), Nautrasi (20), Odivere (82), Pedassaare (15), Putu (52), Pällu (63), Ruskavere (59), Saarjärve (33), Sirguvere (48), Tarakvere (15), Tuulavere (20), Vanassaare (46), Vassevere (45), Veia (47), Voore (341).
Fennoskandia

Fennoskandia on Soome geoloogi Wilhelm Ramsay poolt kasutusele võetud nimi, millega ta tähistas geoloogiliselt terviklikku ala Põhja-Euroopas, kuhu kuuluvad Soome, kogu Karjala, Koola poolsaar ja suurem osa Skandinaavia poolsaarest. 
Fennoskandia ala langeb peaaegu kokku Fennoskandia kilbi ehk Balti kilbi alaga.
Poliitiline spekter

Poliitiline spekter on erinevate poliitiliste positsioonide visuaalne võrdlemise süsteem, kus eri seisukohad paigutatakse koordinaatteljestikule.
Vasak-parem süsteem.
Moodsas läänamaailmas on üheks levinumaks poliitilise spektri väljendamise süsteemiks vasak-parem süsteem. Vasakule poole jäävad sotsialism ja kommunism ning paremale poole konservatism ja fašism. Vabale turumajandusele orienteeritud jäävad tavaliselt paremtsentrisse ning uusliberalism ehk sotsiaalne liberaalsus keskele ja mõnikord konservatiivide vaatepunktist vaadatuna ka vasaktsentrisse. Kristlik demokraatia võib olla keskel, kas vasakul või paremal, oleneb riigist. Vasak-parem süsteem tuli kasutusele alates Prantsuse revolutsioonist, kui veel eriti radikaalseid kommuniste vasakul ja -fašiste paremal ei olnud olemaski ning siis defineeriti vasak- ning parempoolsus hoopis läbi suhtumise traditsionaalsesse monarhistlikku valitsusse ja vabaturumajanduse pooldajad olid vasakul, nüüdseks on nad pigem paremal pool. Samuti on selles süsteemis erinevused riigiti ja kultuuriti.
Erinevaid vasak-parem teljestiku interpretatsioone.
Teljestikule võib hindamiseks panna erinevaid põhimõtteid, mida on võimalik omavahel vastandada. Samuti võib kasutada ka näiteks nelja erinevat põhimõtet, et nende järgi teljestikul nii vasakule-paremale, kui ka üles-alla liigitada.
Išimi jõgi

Išim (kasahhi keeles Есіл (Jesil), vene keeles Ишим) on jõgi Aasias Obi jõgikonnas, Irtõši vasakpoolne ja kõige pikem lisajõgi.
Išim on 2450 km pikk ja tema valgla on 177 000 km².
Išim algab Kasahstanist Karagandõ oblastist Sarõarka kõrgustiku põhjaosast. Ülemjooksul voolab Išim Akmola oblastis valdavalt läände, läbides Aršalõ, Kasahstani pealinna Astana ja Astrahhanka. Seejärel suubuvad temasse paremalt Aršalõ jõgi ja vasakult Terisakkan. Siis jõuab Išim Deržavinski ehk Barankõli linna, kus pöördub põhja ning voolab edasi Torgaj lavamaal, läbib Jesili ja ületab Põhja-Kasahstani oblasti piiri. Novoišimskis pöördub jõgi kirdesse ning läbib Sergejevka, Javlenka ja oblasti keskuse Petropavli, pöördub põhja, ületab Venemaa piiri ning satub Tjumeni oblastisse. Išim laskub Lääne-Siberi madalikule. Išimis pöördub jõgi itta, aga Abatskojes taas põhja, läbib Vikulovo ja ületab Omski oblasti piiri.
Išim suubub Ust-Išimis vasakult Irtõši. Tema veed jõuavad lõpuks Obi kaudu Põhja-Jäämerre.
Raudtee kulgeb Išimi kaldal ajuti: Aršalõst Astanani ja sealt edasi Atbasarini ning Deržavinskist Jesilini. Kuid ka põhja pool (Novoišimskis, Petrpavlis ja Išimis) ületab jõge mitu ida-läänesuunalist raudteed. Seevastu maantee kulgeb Išimi kaldal enam-vähem pidevalt: Aršalõst Astrahhankani ja Deržavinskist Abatskojeni.
Jõgi toitub peamiselt lumesulamisveest. Ta jäätub novembris ja vabaneb jääkattest aprillis-mais. Sellele järgneb suurvesi mais-juunis. Keskmine vooluhulk on sadakonna kilomeetri kaugusel suudmest Vikulovos 56,3 m³/s, aga maksimaalne 686 m³/s. Suurvee ajal on jõgi alamjooksul kuni 15 km lai.
Panarea

Panarea on saar Türreeni meres, üks Lipari saartest. 
Saare pindala on 330 ha. Saar on mägine, kõrgus kuni 421 meetrit. Kuulub Itaaliale.
Leedu peaminister

Leedu Vabariigi peaminister (leedu keeles "Lietuvos Respublikos Ministras Pirmininkas") on Leedu valitsusjuhi ametinimetus aastatel 1918–1940 ja alates 1992. aastast. Peaministri valib Leedu parlament ehk Seim. 
Peaministri amet seati sisse Leedu iseseisvumise järel 11. novembril 1918. Pärast sotsialistlikku riigipööret 17. juunil 1940 asendati peaministri ametikoht rahvavalitsuse esimehe, 25. augustil 1940 aga Leedu NSV Rahvakomissaride Nõukogu (alates 2. aprillist 1946 Leedu NSV Ministrite Nõukogu) esimehe ametiga. 21. juulil 1940 kuulutati välja Leedu NSV, mis 6. augustil 1940 inkorporeeriti Nõukogude Liitu.
Taasiseseisvunud Leedu valitsusjuhte loendatakse alates 11. märtsist 1990, mil Leedu NSV Ülemnõukogu võttis esimesena Balti riikidest vastu iseseisvusdeklaratsiooni. Kahe aasta jooksul kasutati valitsusjuhi tiitlina ministrite nõukogu esimeest, peaministri amet taastati ametlikult 25. novembril 1992.
Leedu valitsusjuhtide loend

Leedu valitsusjuhtide loend loetleb iseseisva Leedu Vabariigi valitsusjuhid aastatel 1918–1940 ja alates aastast 1990 sõltumata nende ametinimetusest (peaminister, rahvavalitsuse esimees, ministrite nõukogu esimees).
Leedu NSV valitsusjuhid perioodist 1940–1990 on ära toodud eraldi loendis.
Leedu Vabariik 1918–1940.
Parteide lühendid:
LKDP – Leedu Kristlik-Demokraatlik Partei ("Lietuvos krikščionių demokratų partija")&lt;br&gt;
LRL – Leedu Rahvuslaste Liit ("Lietuvių tautininkų sąjunga")&lt;br&gt;
LSRDP – Leedu Sotsialistlik Rahvademokraatlik Partei ("Lietuvos socialistų liaudininkų demokratų partija")&lt;br&gt;
LTRL – Leedu Talurahva Liit ("Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjunga")
Leedu Vabariik aastast 1990.
Parteide lühendid:
IL – Isamaaliit – Leedu Kristlikud Demokraadid ("Tėvynės sąjunga - Lietuvos krikščionys demokratai")&lt;br&gt;
LDTP – Leedu Demokraatlik Tööpartei ("Lietuvos demokratinė darbo partija")&lt;br&gt;
LLL – Leedu Liberaalne Liit ("Lietuvos liberalų sąjunga")&lt;br&gt;
LSDP – Leedu Sotsiaaldemokraatlik Partei ("Lietuvos socialdemokratų partija")
Leedu NSV valitsusjuhtide loend

Leedu NSV valitsusjuhtide loend loetleb Leedu NSV valitsusjuhid aastatel 1940–1990 sõltumata nende ametinimetusest (Rahvakomissaride Nõukogu esimees, Ministrite Nõukogu esimees).
Leedu NSV eksisteeris 21. juulist 3. augustini 1940 "de iure" iseseisva riigina, alates 3. augustist 1940 liiduvabariigina Nõukogude Liidu koosseisus. Leedu NSV likvideeriti 11. märtsil 1990 Leedu Vabariigi väljakuulutamisega.
24. juunist 1941 kuni 13. juunini 1944 oli Leedu territoorium okupeeritud Saksa vägede poolt ja Leedu NSV valitsus tegutses eksiilis Venemaa territooriumil.
LKP – Leedu Kommunistlik Partei ("Lietuvos komunistų partija")
Oasis

Oasis on Inglismaa rokkansambel, mis asutati 1991. aastal Manchesteris. Bändi tuumiku moodustavad vennad Liam ja Noel Gallagher. Oasis on Britpopi liikumise tuntuim esindaja.
2009. aastal läks ansambel laiali.
Noel Gallagher

Noel Thomas David Gallagher (sündinud 29. mail 1967) on Oasise kitarrist, Liam Gallagheri vanem vend.
Sarnaselt oma vennaga on ta kuulsaid kolleege tihti avalikult solvanud. Robbie Williamsit kirjeldas ta kui "paksu tantsijat Take Thatist" ning Backstreet Boysi kohta ütles ta, et "nad tuleks maha lasta". Üks kuulsamaid väljaütlemisi on ta soov, et Britpopi rivaali Bluri liikmed sureksid AIDSi.
Jesil

Jesil on linn Kasahstanis Akmola oblastis, Jesili rajooni halduskeskus.
Linn asub Išimi jõe kaldal. Tema geograafilised koordinaadid on .
Aastal 2008 elas Jesilis 13 591 inimest.
Sooline võrdõiguslikkus

Sooline võrdõiguslikkus on sotsiaalpoliitiline teooria või idee, mille kohaselt on naised ja mehed õiguslikult võrdsed; neil on võrdsed õigused, kohustused, võimalused ja vastutus tööelus, hariduse omandamisel ning teistes ühiskonnaelu valdkondades.
Sooline võrdõiguslikkus on ühtaegu põhimõte, mida järgida, ja eesmärk, mille poole püüelda. Sooline võrdõiguslikkus on Eestis kehtestatud seadusega.
Soolise võrdõiguslikkuse kaitsmise ja edendamisega tegeleb Eestis soolise võrdõiguslikkuse ja võrdse kohtlemise kantselei.
Suzdal

Suzdal (vene "Суздаль") on linn Venemaal Vladimiri oblastis, Suzdali rajooni keskus. Asub 30 km Vladimirist põhjas Kamenka jõe kaldal.
Suzdali on esmamainitud 1024. aastal. 12. sajandi alguses oli Rostovi-Suzdali vürstiriigi pealinn. 13. sajandi keskel oli iseseisva Suzdali vürstiriigi keskus. 1392. aastal liideti Moskva Suurvürstiriigiga ja kaotas oma tähtsuse poliitilise keskusena. 1778. aastal sai linnaõigused.
Suzdal on üks Kuldse Ringi linnadest. Seal asub palju kirikuid ja kloostreid, millest vanimad pärinevad 13. sajandist. 1992. aastast kuuluvad Suzdali kirikud ja kloostrid UNESCO maailmapärandi nimistusse.
Berliini Olümpiastaadion

Olümpiastaadion on nimetuse saanud seal toimunud 1936. aasta suveolümpiamängude järgi. Staadion ehitati juba 1916. aasta olümpiamängudeks valminud "Deutsches Stadioni" asemele. 
Kuigi staadioni arhitekt Werner March valiti juba enne rahvussotsialistide võimule tulekut, mõjutas staadioni ehitamist väga tugevalt Adolf Hitler. Nii sündis antiikarhitektuuri mõjutustega suurstaadion, mille tribüünid mahutasid ligi 100 000 pealtvaatajat ja mis oli osa suurest olümpiakompleksist. Olümpiamängud olid natsivalitsusele suur õnnestumine: mänge jälgis neli miljonit pealtvaatajat.
Teises maailmasõjas pääses staadion peaaegu terviklikult, kuigi seal käis tuhandeid inimelusid nõudnud võitlus Nõukogude Liidu Punaarmee ja rahvussotsialistide Hitler-Jugendi vägede vahel. Jalgpalli Bundesliga moodustamise järel 1963. aastal sai sellest Hertha BSC klubi kodustaadion. 1974. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlustel toimus olümpiastaadionil kolm A-alagrupi mängu. 1985. aastast toimuvad staadionil Saksamaa karikavõistluste finaalmatšid, nii nagu see oli aastatel 1937 ja 1939–1943.
Berliini müüri kadumise ja riikide taasühinemise järel sai olümpiastaadion aastakümnete vaikelu järel poliitiliste vaidluste objektiks. Mõnede arvates oli staadion ajalooliseks pinnuks ja oleks tulnud lammutada, teised jälle arvasid, et staadion tuleb Colosseumi eeskujul jätta alles. Lõpuks otsustati staadion 242 miljoni euro eest rahvusvahelistele nõuetele vastavaks ehitada. Renoveerimine algas 2000. aasta suvel ja moderniseeritud rajatis avati 2004. aasta 31. juulil. Staadionile kuulus keskne roll 2006. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlustel, seal toimus neli alagrupimängu ja finaalmäng. Uuenduste järel mahutab staadion 74 220 pealtvaatajat, kuid MM-i ajal oli kohti veidi vähem: 66 021 istekohta.
Õiguskantsler

Eesti õiguskantsler on sõltumatu ametiisik, kes teostab järelevalvet seadusandliku ja täidesaatva riigivõimu ning kohaliku omavalitsuse õigustloovate aktide põhiseadusele ja seadustele vastavuse üle. Alates 2015. aastast on õiguskantsler Ülle Madise. 
Ehkki Eesti õiguskantsler vastab üldjoontes ombudsmani ametile Euroopa riikides, on tema staatus kõrgem ja õigused suuremad. "Euroopas Eesti õiguskantsleriga analoogset mudelit ei ole," kinnitab õiguskantsler Indrek Teder. "Eesti õiguskantslerid on läbi aegade ka laiemaid teemasid tõstatanud, mida õigusvahemehed Euroopas ei tee. Ombudsmanina on õiguskantsleril otsene kohustus seista kõige nõrgemate eest ja kontrollida suletud asutusi. /---/ See on aga väikeriigi stiil panna ühte institutsiooni kokku erinevad funktsioonid, mis maailmas üldiselt on eraldi."
Õiguskantsleri nimetab ametisse Riigikogu Vabariigi Presidendi ettepanekul seitsmeks aastaks. Õiguskantsleril on 35 nõunikku.
Õiguskantsleri institutsioon 1938. aasta põhiseaduses.
Õiguskantsleri institutsioon loodi 1938. aastal jõustunud põhiseadusega. Õiguskantsleri määras siis ametisse president ning ta oli ka viimasele aruandekohustuslik.
Õiguskantsleri institutsioon 1992. aasta põhiseaduses.
Kehtivas põhiseaduses käsitleb õiguskantslerit XII peatükk.
Õiguskantsleri nimetab ametisse Riigikogu presidendi ettepanekul 7 aastaks.
Õiguskantsleril on õigus teha järelevalvet üldaktide üle. Kui õiguskantsler leiab, et mingi üldakt on vastuolus teiste seadustega, siis teeb ta akti vastuvõtnule ettepaneku viia see seadustega 20 päeva jooksul kooskõlla. Kui seda ei tehta, on tal õigus pöörduda Riigikohtu poole, et see akt tunnistataks õigustühiseks.
Õiguskantsleril on õigus teha ettepanekuid kõrgete riigiametnike kriminaalvastutusele võtmiseks.
Õiguskantsleril on sõnaõigus riigikogu ja valitsuse istungitel. Kord aastas peab õiguskantsler riigikogu ees oma tegevuse kohta aru andma. Samuti on riigikogu liikmetel õigus esitada õiguskantslerile arupärimisi.
1999. aastast täidab õiguskantsler ka ombudsmani (õigusvahemehe) ülesandeid.
Õiguskantsleri ametissenimetamine 2000. aastal.
President Lennart Meri esitas justiitsministeeriumi asekantsleri, tollal 28-aastase Priit Kama kandidaadina alles pärast Eerik-Juhan Truuvälja volituste lõppemist juunis 2000. Hääletus kukkus ühe häälega läbi, kui Priit Kama kogus 50 poolt- ja 49 vastuhäält. 
President Meri pakkus seejärel mitteametlikult välja rahvusvahelise õiguse professori Rein Müllersoni ja vandeadvokaat Kaido Pihlaka nimed. Kui selgus, et ka need kandidaadid ei leiaks toetust, ärgitas Meri riigikogu pakkumisi tegema. 
Veninud menetluse järel nimetati 20. veebruaril 2001 õiguskantsleriks Allar Jõks. Tema poolt hääletas 72, vastu 14 saadikut ja erapooletuks jäi 4 saadikut. Allar Jõks astus õiguskantslerina ametisse 8. märtsil 2001.
Kontaktpinge

Kontaktpinge on pinge kahe detaili kokkupuutekohas, kui puutepinna mõõtmed on detaili mõõtmetega võrreldes väikesed (näiteks kuulide, silindrite, hammaste jne vastastikune surve). Staatilisel koormusel põhjustavad lubatavaist suuremad kontaktpinged detailide pindadel mõlke ja pragusid.
Teineteisel veerevate detailide pinnaosade kontakteerumisel talub pinnaosa iga punkt koormust ainult kontaktiala läbimisel. See tingib muutuvaid kontaktpingeid, mille tagajärjel detailide pinnakihid väsivad, tekivad mikropraod ning pindadelt murenevad maha väikesed metalliosakesed.
Kui detailid töötavad õlis, tungib viimane pragudesse. Kontaktialas praod surve tagajärjel sulguvad ning neis olev õli satub kõrge rõhu alla, mis omakorda soodustab pragude suurenemist. Nii kordub see seni, kuni pragusid sulgevad metalliosakesed ära murduvad. Kui aga kontaktpinged ei ületa praktikaga kindlaksmääratud lubatavat väärtust siis murenemist ei esine.
Mehhanism

Mehhanismiks nimetatakse tehislikult loodud kehade süsteemi, mis on ette nähtud ühe või mitme keha liikumise teisendamiseks ühe või mitme teise keha nõutavaks liikumiseks. Sageli muudab mehhanism kiirusi, jõudusid ja pöördemomente, teisendab üht liikumist teiseks.
Mehhanismide liigid:.
Lihtmehhanismid.
Lihtmehhanismid on lihtsa ehitusega seadmed, millega muudetakse ülekantava jõu suurust või suunda, näiteks kang, kaldpind, kiil, plokk, tali, pöör. Nende puhul kehtib mehaanika kuldreegel: nii mitu korda, kui lihtmehhanismi kasutamisel võidetakse jõus, kaotatakse läbitud tee pikkuses.
Mehaaniline kulumine

Mehaaniline kulumine on kulumine, mille põhjustab hõõre kahe või rohkema kokkupuutuva pinna liikumisel. Mehaanilisel kulumisel on ülekaalus mehaanilised mõjutused.
Abrasiivkulumine

Abrasiivkulumine on kulumine, mille puhul abrasiivosakesed (liiv, tolm, metallikillud) kraabivad ja lõikavad materjali pinda. Abrasiivi poolt lahti lõigatud laast toimib omakorda abrasiivosakesena, muljub hõõrdepinda ja mustab määrdeõli.
Abrasiivkulumise põhjus.
Kui hõõrduvate pindade konarad puutuvad üksteise vastu, siis nad deformeeruvad plastselt ja nende tippudes tekivad suured kontaktpinged. Alati võivad pinnakonarad ka haakuda. Mahalõigatud pinnakonar aga toimib jälle abrasiivosakesena.
Abrasiivkulumise vähendamise võtted.
Abrasiivkulumise vähendamiseks kõvendatakse pindu karastamise või metallkeraamiliste ja teiste kõvade ainetega katmise teel. Oluliselt vähendab abrasiivkulumist ka määrimine, pinnasileduse suurendamine ja pinna kõvendamine.
Abrasiivkulumise intensiivsus.
Kulumise intensiivsus oleneb peamiselt pindadevahelisest survest ja vähem pindade omavahelisest libisemisest. Väga oluline on hõõrduvaid pindu kaitsta abrasiivosakeste vahele sattumise eest. Selleks tihendatakse masina koostu tihenditega.
Pindväsimuskulumine

Pindväsimuskulumine ehk piting tekib detaili pinnakihi mikromahtude korduva deformeerimise tagajärjel. Näiteks kuullaagri kuulid, veeredes mööda laagrivõru veeretee pinda, tekitavad vahelduvaid kontaktpingeid. Samad pinged tekivad ka hammasratta hamba pinnas. Mõne aja pärast (miljonid pingetsüklid) hakkavad arenema väsimuspraod ja pinnatükike eraldub, jättes järele väikese augu. Materjalipind, mis sel moel auklikuks kulunud näeb välja nagu rõugearmidest puretud.