tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Even Toomas

Even Toomas (sündinud 30. detsembril 1987) on eesti suusaorienteeruja.
2007. aastal lõpetas Värska Gümnaasiumi.
Aastatel 2008–2016 on võitnud suusaorienteerumise Eesti meistrivõistlustel 13 kulda, 2 hõbedat ja 2 pronksi. Aastatel 2010–2013 osalenud suusaorienteerumise Euroopa meistrivõistlustel, parim tulemus 2013. aastal 6. koht segateatesprindis koos Daisy Kudrega. Aastatel 2011–2015 osalenud suusaorienteerumise maailmameistrivõistlustel, parimad tulemused 2011. aastal 12. koht lühirajal ja 2015. aastal 6. koht teatesõidus Eesti meeskonna koosseisus. Aastatel 2008, 2010 ja 2012 osalenud suusaorienteerumise maailma karikasarja etappidel.
Harrastab ka murdmaasuusatamist. 2012. aastal võitis Estoloppeti suusamaratonide sarja kuuluva Viru Maratoni.
Jüri Lembra

Jüri Lembra (6. mai 1933 Mustvee – 30. september 2016 Tartu) oli eesti füüsik.
Haridus.
Jüri Lembra lõpetas Võru 1. Keskkooli 1951, Tartu Riikliku Ülikooli füüsikaosakonna 1956 ja NSV Liidu Teaduste Akadeemia A. Joffe nimelise Füüsika- ja Tehnikainstituudi aspirantuuri tuumafüüsika erialal 1959. 
Töökäik.
Aastail 1959–1998 töötas Tartu ülikoolis vanemõpetajana ja dotsendina, 1969–1975 oli füüsika-keemiateaduskonna dekaan.
Teadustöö.
Füüsika-matemaatika-kandidaadi väitekirja "Magnetvälja asimutaalse variatsiooniga kimbu fasotronist väljutamise teooria" kaitses Tartu ülikoolis 1963.
Uurimisalad: laenguga osakeste kiirendite teooria, kilefüüsika ja kvantmehaanika. Esitanud maatriksmeetodi osakeste trajektooride mähisjoone arvutamiseks. Täiustanud molekulaarkimpude epitaksiaalkile paksusjaotuse arvutamise metoodikat ja osalenud aatomkihtepitaksia modelleerimises kineetiliste võrrandite abil. Toimetanud 12 kõrgkoolis füüsika õpetamise metoodika alast kogumikku sarjas "Abiks õppejõule" 1978-1991. Temalt ilmus üle 70 teaduspublikatsiooni ja 40 teadus-metoodilist artiklit.
Domus (ajakiri)

Domus on Itaalias Milanos ilmuv disaini- ja arhitektuuriajakiri. 
Ajakirja asutasid 1928. aastal arhitekt Gio Ponti ja barnabiidist isa Giovanni Semeria.
Editoriale Domuse poolt Milanos väljaantava rahvusvahelise levikuga ajakirja ilmub 11 numbrit aastas.
Ajakirja itaalia- ja ingliskeelne veebileht asutati 2000. aasta septembris.
Domuse kohalikud versioonid ilmuvad Hiinas (alates 2006. aastast), Iisraelis (2009), Indias (2011) ja Mehhikos (2011).
Ajakirja esimene saksakeelne väljaanne ilmus Saksamaal, Austrias ja Šveitsis 8. mail 2013.
Sachsenhausen

Sachsenhausen on Oranienburgi põhjapoolne linnaosa, mis liideti linnaga 1. aprillil 1974. 
Aastast 1936 paiknes piirkonnast kagus Sachsenhauseni koonduslaager, mis hoolimata nimest asus siiski Oranienburgi toonases Sandhauseni linnaosas. 
Sachsenhausenist voolab läbi Haveli jõgi, algab Oranienburgi ning lõpeb Ruppini kanal. 
Linnaosa läbib raudteetrass Berliin–Stralsund.
Juhan Kunderi mälestussammas

Juhan Kunderi mälestussammas on Juhan Kunderi 50. surma-aastapäevaga seoses püstitatud mälestusmärk Rakveres Tammiku tänav 1.
Monumendi autor on skulptor Roman Haavamägi ja see avati pidulikult 24. aprillil 1938.
Monument on kantud Eesti kultuurimälestiste registrisse kui 1930. aastate monumentaalskulptuuri hea näide.
Islandiit

Islandiit on vulkaaniline kivim. Kuulub andesiitsete kivimite hulka. Tüüpiline keskmise koostisega kivim.
Mineraloogiliselt koosneb islandiit peamiselt andesiinist, hüpersteenist ja augiidist. Islandiidi koostis on lähedane rüodatsiidi ja teoliitse basaldi omaga. Võrreldes andesiidiga on islandiidis suurem (Fe2O3+FeO) sisaldus (mahuprotsendid vastavalt 9,2 ja 7,1) ja väiksem Al2O3 sisaldus (mahuprotsendid vastavalt 14,4 ja 17,2).
Islandiiti eristab havaiidist hüpersteeni sisaldus ja suur SiO2 sisaldus (60% massist).
Nimetus "islandiit" on tuletatud Islandi saare järgi. Islandiidile andis nimetuse Briti geoloog Ian Carmichael 1960. aastatel, kui ta uuris Þingmúli vulkaani Ida-Islandil.
Märts 2015

Märts 2015, kroonika
2015. aasta märts algas pühapäeval ja lõpeb 31 ööpäeva pärast teisipäeval.
Libedik

Libedik ehk libemagu ("abomasum") on mäletsejaliste seedeelund, liitmao viimane osa.
See vastab lihtmaoga loomade maole. 
Libediku maht on varieeruv nii liigiti kui isenditi ja arenguastmeti. Veistel on see 15 ja lammastel ning kodukitsedel 3,5 liitrit. 
Vastsündinul seedib libedik üksnes piima.
Libedik asetseb kiideka all ja on sellest eraldatud sügava ringvaoga. 
Libedikul eristatakse parietaalset ja vistseraalset pinda, libedikupõhja ("fundus abomasi"), libedikukeha ("corpus abomasi") ja lukutiosa ("pars pylorica"). 
Lukutiosa läheb maksa pinnal üle kaksteistsõrmikuks.
Libediku sein koosneb lihas- ja limaskestast. Sarnaselt ühekambrilise maoga sisaldab libediku põhja ja keha limaskest mao- ehk maopärisnäärmeid. 
Libedikku varustavad verega arterid ja närvistuse tagavad "nucleus posterior nervi vagi" ja uitnärvi haru.
Lümfisüsteemi struktuurideks libedikus on väiksemad lümfisõlmed. 
Libedik on kantud kehtivasse loomaanatoomia standardisse "Nomina Anatomica Veterinaria"sse.
Veiste libedikku kasutatakse juuretisena.
Libedikku kasutatakse ka kulinaarias - söödav libedik kannab nimetust "Lampredotto" ja seda peetakse Firenze linnas kulinaarseks hõrgutiseks.
Aboso

Aboso on asula Ghanas Läänepiirkonnas Tarkwa lähedal, Wassa Westi ringkonna keskus. 
1984. aasta rahvaloenduse järgi oli elanike arv 4700.
Jegard Kõmmus

Jegard Kõmmus (eesnimi ka Jekart, Jegart; 21. detsember 1914 Sõru küla, Emmaste vald – 30. mai 1988 Kärdla) oli Hiiumaa kirjanik, koduloolane, keelemees ja rahvaluulekoguja. 
Ametilt oli ta kaugsõidu-meremees ja sadamaülem Hiiumaal. Oli Eesti Kirjandusmuuseumi rahvaluule osakonna (praegune Eesti Rahvaluule Arhiiv) korrespondent ja Eesti Etnograafiamuuseumi (praegune Eesti Rahva Muuseum) kirjasaatja alates 1961, teeneline korrespondent 1979, aukorrespondent 1984. Avaldas aastatel 1960–1987 jutustusi, mälestusi ja luulet ajalehes Nõukogude Hiiumaa. Kirjutas murdekeelset loomingut Emmaste kihelkonna murrakus. 
Isiklikku.
Kasutas kirjanikuna pseudonüümi Toomas Laido.
Jegard Kõmmus on eesti folkloristi ja etnomusikoloogi Helen Kõmmuse isapoolne vanaisa.
Priidu Pärna

Priidu Pärna (sündinud 25. mail 1971 Märjamaal) on eesti jurist. Ta on olnud Eesti Justiitsministeeriumi kantsler (2002–2005) ja Juristide Liidu president (2005–2014).
Haridus.
Ta on lõpetanud 1994. aastal Tartu Ülikooli õigusteaduskonna bakalaureuseõppes ja 1998. aastal magistriõppes. 2011. aastal kaitses Pärna Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas doktoritöö, sai õigusteaduste doktori kraadi ja on pärast seda töötanud õppejõuna.
Töökäik.
Aastatel 1993–2005 töötas ta justiitsministeeriumis, sealhulgas asekantslerina (1995–2002) ja kantslerina (2002–2005). 
2006. aastast on ta töötanud notarina. 2020. aastatel peab ta koos notar Lee Mõttusega ühist notaribürood Tallinnas ja Sauel.
Ta on osalenud seadusloomes, sealhulgas asjaõigusseaduse, kinnistusraamatuseaduse ja korteriomandiseaduse väljatöötamisel.
Eesti Kinnisvaramaaklerite Koja koolitusprogrammis annab ta oma teadmisi edasi "Notar Priidu Pärna meistriklassi" raames.
Notarina on ta andnud ka tasuta õigusnõu, näiteks Vikerraadio saates "Päevatee" ja ajalehes Maaleht.
Tegevus eriala- ja muudes ühendustes.
Alates 2001. aastast on ta Eesti Akadeemilise Õigusteaduse Seltsi liige. Aastatel 2005–2014 oli ta Eesti Juristide Liidu president. 2023. aasta seisuga on ta juba mitmendat koosseisu Notarite Koja aseesimees.
Alates 2014. aastast oli ta Eesti Omanike Keskliidu juhatuse esimees. 2024. aastast on ta Eesti Omanike Keskliidu auliige ja juhatuse esimehe asetäitja.
Tegevus poliitikas.
Alates augustist 2009 on Pärna erakonna Isamaa liige.
2014. aastast on ta Tallinna linnavolikogu liige. 
Ta sai 2015. aasta Riigikogu valimistel 381 häält ja ei osutunud valituks.
Ta kandideeris Riigikokku ka 2023. aasta valimistel, kogus valimisringkonnas nr 1 (Haabersti, Põhja-Tallinn ja Kristiine) 260 häält ning ei osutunud valituks.
Isiklikku.
Pärna elab Tallinnas. Ta on abielus ja peres on kaks poega.
Teosed.
Tema sulest on ilmunud mitu asjaõigusseaduse kommenteeritud väljaannet, kuid ka mitu laiemale lugejaskonnale mõeldud nõuanderaamatut. Eriti populaarseks on osutunud tema raamat "Notar Priidu Pärna annab nõu" (Hea Lugu, 2022), kus lisaks õiguslikele alustele on toodud palju elulisi näiteid ning mida tsiteeritakse eeskätt olmeliste õigusteemade käsitlemisel sageli ka paljudes meediakanalites.
Bolšoi Moskvoretski sild

Suur Moskvoretski sild (, Bolšoi Moskvoretski most) on betoonist kaarsild Venemaa pealinnas Moskvas. Aastatel 1936–1937 Moskva jõele ehitatud sild ühendab Punast väljakut Bolšaja Ordõnka tänavaga.
Jalakäijatele ja mootorsõidukitele mõeldud kolmekaarelise monoliitraudbetoonist silla pikkus on 554 m ja laius 40 m, geograafilised koordinaadid on .
1987. aasta 28. mail maandus sillal saksa harrastuslendur Mathias Rust.
2015. aasta 27. veebruaril mõrvati sillal opositsioonipoliitik Boriss Nemtsov.
(You're) Having My Baby

"(You're) Having My Baby" on Kanada laulja Paul Anka kirjutatud ja salvestatud laul. Laul on salvestatud duetina koos Odia Coatesiga. Laul avaldati 1974. aasta juunis. See laul on Anka esimene singlite edetabeli Billboard Hot 100 esilugu pärast 1959. aasta laulu "Lonely Boy".
Kaarel Aret

Kaarel Aret (eesnimi kuni 25. mai 1936 Karl; perekonnanimi kuni 8. oktoober 1937 Väärvold, aga ka Vervolt, Werwolt jms; 4. aprill 1892 Riidaja vald, Helme kihelkond, Viljandimaa – 23. jaanuar 1938 Põltsamaa) oli Venemaa (lipnik) ja Eesti sõjaväelane (kapten), kaitseliitlane, õpetaja ja koduloolane.
Aret õppis aastatel 1907–1911 Tartu Õpetajate Seminaris ja lõpetas selle kooliõpetaja kutsega.
Venemaa sõjaväes.
Aret mobiliseeriti septembris 1915 sõjaväkke. Ta õppis jaanuarist maini 1916 Aleksei Sõjakoolis Moskvas ja sai lõpetamisel lipniku auastme. Ta teenis 3. Turkestani Kütipolgus kuni detsembrini 1917. 
Eesti sõjaväes.
Aret oli alates 26. novembrist 1918 Põltsamaa Kaitseliidu ülem. Ta oli aastatel 1918–1919 Põltsamaa alevi komandant. Ta teenis hiljem Viljandi II Kaitsepataljoni ja 4. (Põltsamaa) kooliõpilaste roodu ülemana. Ta demobiliseeriti 1920. aastal.
Kaitseliidus.
Aret oli Kaitseliidus alates 26. novembrist 1918. Ta oli hiljem Kaitseliidu Põltsamaa–Pilistvere–Kolga-Jaani ringkonna ülem ja kuni 1931. aastani Kaitseliidu Sakala maleva Põltsamaa malevkonna pealik.
Edasine elukäik.
Aret töötas Põltsamaal kooliõpetajana ning oli aktiivne ühiskonnategelane. Ta tegutses koduloolasena, andis välja mitu Põltsamaad käsitlevat raamatut ning asutas 1926. aastal ajalehe Põltsamaa Teataja, mida 1932. aastani ise juhtis.
Tema algatusel hakati Põltsamaale püstitama Vabadussõja mälestussammast, mis avati pidulikult 17. augustil 1924. Ta oli Vabadussõjas Langenute Mälestamise Põltsamaa Kihelkonna Komitee Teataja toimetaja aastatel 1927–1930.
Kaarel Aret suri 23. jaanuaril 1938 insulti ja maeti 28. jaanuaril Põltsamaa kalmistu elupuuaeda.
Surnud 7. jaanuaril

"Siin loetletakse 7. jaanuaril surnud tuntud isikuid."
PD-1

PD-1 ehk programmed cell death 1 ehk CD279 on valk, mida ekspresseerivad mitmed lümfoid(-immuun)süsteemi rakud.
PD-1 ekspressiooni indutseerivad T-rakkude retseptorid ja seda ekspresseerivad tümotsüüdid, CD4+ T-rakud, CD8+ T-rakud,
loomulikud tappurrakud, monotsüüdid, dendriitrakud, B-rakud.
PD-1 käitub ka immuunretseptorina.
PD-1 täpsed funktsioonid pole selged. Arvatakse, et valk funktsioneerib seondudes ligandide PD-L1 ja PD-L2-ga. Valk reguleerib T-rakkude aktivatsiooni (immunoloogiline sünaps) ja võimalik, et osaleb raku programmeeritud surma esilekutsumises ja kaitseb rakke autoimmuunsuse eest.
Arvatakse, et PD-1 puudumine mõjub tüümuse arengule ebasoodsalt.
Inimestel kodeerib seda valku "PDCD1" geen.
PD-1 puudulikkusega inimestel seostatakse mitmeid autoimmuunhaigusi, näiteks süsteemne erütematoosluupus, reumatoidartriit, Gravesi tõbi, I tüüpi diabeet, polüskleroos, liigesejäikuslik lülipõletik, aga ka müokardi infarkt.
Arvatakse, et PD-1 üleekspresseerimine mängib rolli sarkoidoosi patogeneesis.
PD-1 osaleb aga ka kroonilistes põletikukolletes ja soodustab teatud vähirakkude levikut organismis.
Gorgonzola juust

Gorgonzola on Itaalia päritolu soonelise tekstuuriga sinihallitusjuust, mida valmistatakse lehma pastööritud täispiimast. 25–35% rasvasisaldusega juust võib olla nii võitaoline kui ka tahkem, mure või üpris soolane ja tugevama maitsega siniste "soontega".
Ajalugu.
Gorgonzolat on Milano provintsi Gorgonzola vallas toodetud sajandeid ning oma rohekassinise marmorsuse omandas juust 11. sajandil. Ent teised paigad on vaidlustanud selle piirkonna pretendeerimise geograafilisele tähistusele.
Tootmine.
Tänapäeval toodetakse Gorgonzola juustu peamiselt Itaalia põhjapoolsemates piirkondades Piemontes ja Lombardias. Juustu valmistatakse lehma täispiimast, millele lisatakse juuretis ja hallituse "Penicillium glaucum" eosed. Kasutada võib ka Roqueforti juustus kasutatavat hallitust "Penicillium roqueforti". Seejärel eemaldatakse kalgendumise käigus vadak ja saadud segu laagerdub madalatel temperatuuridel.
Küpsemise ajal sisestatakse juustu korraks metallvardad, tekitades õhukanalid, mis võimaldavad hallituse eostel kasvada niidistikeks ja tekitada juustule iseloomulikku soonelisust. Tavaliselt laagerdub Gorgonzola kolm kuni neli kuud. Laagerdumisprotsessi pikkus määrab ära juustu konsistentsi, mis muutub küpsedes järjest kõvemaks. Gorgonzola juustu on kahte, peamiselt vanuselt erinevat sorti: "Gorgonzola Dolce" (ka "magus Gorgonzola") ja "Gorgonzola Piccante" (tuntud ka nimedega "Gorgonzola Naturale", "Gorgonzola Montagna" ehk "mägi-Gorgonzola").
Itaalia seaduste järgi on Gorgonzola juustul kaitstud geograafilise tähise staatus ("Denominazione di Origine Protetta" ehk DOP). See tähendab, et juustu võib toota vaid järgmistes provintsides: Novara, Bergamo, Brescia, Como, Cremona, Cuneo, Lecco, Lodi, Milano, Pavia, Varese, Verbano-Cusio-Ossola ja Vercelli. Lisaks neile võib juustu toota ka mitmes Alessandria provintsi Casale Monferrato asumis.
Tarbimine.
Gorgonzolat võib süüa mitmel viisil. Seda võib sulatada risotosse toiduvalmistamise lõppfaasis või serveerida polenta kõrvale. Gorgonzolat süüakse ka pastaroogadega ja eriti just lühikeste pastatoodetega (nt penne, "rigatoni", mezze maniche või sedani), mitte aga spagettide või linguine tüüpi pastaga. Lisaks leiab Gorgonzolat sageli ka pitsakattena, näiteks kombineerituna teiste pehmete juustudega on tegemist neljajuustupitsa ("pizza ai quattro formaggi") koostisosaga.
Gorgonzola

Gorgonzola on linnaks nimetatav omavalitsusüksus ("comune") Itaalia põhjaosas Lombardias città metropolitana di Milanos. Gorgonzola sai linnaõigused vabariigi presidendi 2003. aasta 24. juuni dekreediga. Gorgonzola asub 133 meetrit üle merepinna ja linnaelanikud kutsuvad end nimega "gorgonzolesi".
Kunagine maapiirkond, mis on kuulus samanimelise juustusordi poolest, moodustab tänapäeval osa Milano linnastust ning sinna jääb kolm Milano osaliselt maa peal kulgeva metrooliini M2 peatust: Villa Pompea, Gorgonzola ja Cascina Antonietta.
Linna läbib ka Adda jõge Milanoga ühendav ligikaudu 38 kilomeetri pikkune kanal Naviglio della Martesana.
Ajalugu.
Aastal 453 ründasid hunnid kohalikku kirikut ("pieve") ja lähedal asunud "Argentia" linna ning hävitasid need. Esimene säilinud kirjalik dokument, mis sisaldab nime "Gorgontiola", pärineb 10. sajandist. Aastal 1176 liitus Gorgonzola Lombardia Liigaga ning järgnevate gvelfide ja gibelliinide vaheliste sõdade ajal oli tegemist kohaga, kus toimunud lahingus vangistati Sardiinia Enzo.
Gorgonzola sai presidendi otsusega 2003. aasta 24. juunil linna autiitli.
Juust.
Gorgonzola elanikud väidavad, et tuntud samanimeline hallitusjuust pärineb just Gorgonzolast ning aastast 879, kuid teised linnad pretendeerivad samuti juustu päritolukohale.
Lepik (perekonnanimi)

Lepik on eesti perekonnanimi.
1. jaanuari 2024. aasta seisuga on perekonnanimi Lepik 826 mehel ja 903 naisel. Perekonnanimede levikult on Lepik meeste puhul 21. ja naiste puhul 20. kohal.
Perekonnanime Lepik kandja on keskmiselt 44 aasta vanune (mediaanvanus on 45).
Kõige levinum on perekonnanimi Lepik vanuserühmas 80–84, kus neid on 10 000 elaniku kohta 15,60, ja Valga maakonnas, kus neid on maakonna 10 000 elaniku kohta 34,47..
CTLA-4

Tsütotoksiline T-lümfotsüüdi antigeen-4 ehk CTLA-4 ehk CTLA4 ehk CD152 ("cytotoxic T-lymphocyte-associated protein 4") on valk, mida ekspresseeritakse mitmete T-rakkude pinnal ja mis toimib T-rakkude aktivatsiooni negatiivse regulaatorina.
CTLA4 täpsed funktsioonid pole teada. Arvatakse, et CTLA4 käitub immuunretseptorina ja osaleb immunosupressioonis. Selle molekuli funktsiooniks on immuunsüsteemi toimimise reguleerimine ja see mängib tähtsat rolli autoimmuunhaiguste ärahoidmisel.
CTLA4 osaleb tüümuse arengus, uuringud näitavad, et CTLA-4 ekspressioon toimub tüümuse kortikomedullaarses tsoonis. 
Inimestel kodeerib seda valku CTLA4 geen ja selle mutatsioonidega võib suureneda risk mitmete autoimmuunhaiguste tekkeks, nagu süsteemne erütematoosluupus, Hashimoto türeoidiit, tsöliaakia, endokriinne orbitopaatia ("thyroid-associated orbitopathy"), primaarne biliaartsirroos. 
CTLA4 soodustab teatud vähirakkude immuunjärelevalvele märkamatuks jäämist.
Onkoloogias kasutatakse inimese CTLA-4 vastast monoklonaalset antikeha (IgG1κ) – ipilimumab mitmete vähivormide onkoteraapias.
Viljandi lennuväli

Viljandi lennuväli (ICAO kood: EEVI) on Viljandi vallas Päri külas asuv lennuväli. Lennuvälja haldab Viljandi Lennuklubi. 
Lennuväli on murukattega, pinnase kandevõimega kuni 7-tonnistele lennukitele. Märgistatud lennuraja pikkus on 800 m ja laius 30 m.
Ajalugu.
5. juunil 1931 Viljandis asutatud Sakalamaa Õhuasjanduse Ühing tegeles lennunduse populariseerimisega ja rajas koostöös Eesti Kaitseväe Õhukaitsega Männimäele lennuvälja. Ühingu üks asutaja oli endine Viljandi linnapea August Maramaa. Heinz von Ungern-Sternberg ostis Saksamaalt sportlennuki Klemm L 25 b VII (ES-UST). Ühingu eestvedamisel rajati Riia maantee äärsele endisele mõisapõllule lennuväli ja ehitati angaar. Lennuväli avati 10. juulil 1932. Lennukikuuri kõrvale ehitati ka lennuväljavahi elamine ja veidi suurem ruum, mida kavatseti kasutada reisijate ooteruumina. 
Ungern-Sternbergile kuulunud mõisa hooned asusid Viljandi lossimägede jalamil Valuoja kaldal, praeguse Hariduse ja Talli tänava ristmiku piirkonnas. Seal paiknes ka Heinz Ungern-Sternbergi mehaanikatöökoda, kus põhitöö kõrval ehitati entusiasmikorras mootor- ja purilennukeid. 1933. aastal ehitati Ungern-Sternbergi töökodades esimene purilennuk Eestis. 
1934. aasta 12. juuli õhtul toimus Viljandi lennuvälja lähedal raske lennuõnnetus: Ungern-Sternbergi lennuk ES-AAC (ES-AAT) purunes maandumisel. Lennukis viibinud piloot Heinz von Ungern-Sternberg ja konstruktor Ernst Lemm said vigastada, kuid mitte eluohtlikult. Äikesepilv oli halvendanud nähtavust ja piloot ei suutnud lennukit korralikult maandada, kuna maandumist takistasid lennuväljale kuhjatud heinarõugud. Lennuki tiib riivas hämaras maanteekraavi kallast ning lennuk kukkus ninaga maasse teistel andmetel jäid nad reisilt tagasi lennates pimeda peale ja maandumisel takerdus lennuk maantee äärse telefoniliini traatidesse ja purunes. Parun sai kergeid vigastusi, aga insener Lemm suri hiljem haiglas.
Narva lennuväli

Narva lennuväli (ka "Olgina lennuväli"; ICAO kood: EENA) on Narva lähedal Soldina külas asuv lennuväli.
See on Eesti idapoolseim lennuväli.
Tanel Laanmäe

Tanel Laanmäe (sündinud 29. septembril 1989 Valgamaal) on Eesti odaviskaja.
Ta on odaviskes kolmekordne Eesti meister (2009, 2014 ja 2016).
Tanel Laanmäe nimel püsib 6. juunil 2007 Tartus visatud juunioride odaviske Eesti rekord 76.35 ja 19. septembril 2009 oma kodulinnas Tõrvas püstitatud noorsooklassi odaviske Eesti rekord 81.96.
21. juunil 2015 püstitas ta võistkondlikel Euroopa meistrivõistlustel Kreekas Irákleios isikliku rekordi 82.67 ja sai sellega esikoha.
Juulis 2015 Lõuna-Koreas Gwangjus toimunud suveuniversiaadil võitis ta tulemusega 81.71 kuldmedali.
Laanmäe isiklik rekord on 85.04, mille ta püstitas 13. juunil 2016 Tartus.
Võistlustel esindab ta Spordiklubi Viraaž.
Haridustee.
Pärast 9. klassi lõpetamist läks ta Tallinna Audentese spordigümnaasiumi. Keskkooli lõpetamise järel siirdus Tanel õppima Tallinna Ülikooli kehakultuuri erialale.
Treenerid.
Tema esimene treener oli Heiti Annus (2002–2005), aastatel 2005–2010 treenis teda Toomas Merila ja 2010–2015 Heino Puuste.
Videosalvesti

Videosalvesti on elektroonikaseade videosignaali salvestamiseks ja taasesitamiseks. Esimestes videosalvestites – videomagnetofonides – jäädvustati analoogsignaal magnetlindile, seejärel digitaalsignaal DVD-le, mälukaardile ja kõvakettale, kusjuures järjest enam leiab kasutamist välkmälul põhinev SSD-kõvaketas.
Kõvakettaga salvestusseadet nimetatakse ka digitaalseks videosalvestiks, lühend DVR ("Digital Video Recorder"). Videosalvesteid toodetakse eraldi seadmetena ja samuti kombineerituna TV-tuuneriga; sel juhul kasutatakse ka lühendit PVR ("Personal Video Recorder").
Digitaalse videosalvesti eriliik on võrguvideosalvesti NVR ("Network Video Recorder"), mis salvestab videot voogedastusena internetist, samuti veebikaamerast.
Videomagnetofon

Videomagnetofon ehk videomakk on televisioonisignaali ja selle juurde kuuluva helisignaali 
salvestamise seade, mis jäädvustab signaale magnetlindile, et neid saaks hiljem esitada.
Tabelis on valik kõige laiemat kasutamist leidnud magnetsalvestussüsteemidest.
Kodukasutuses on olnud eranditult analoogtehnikal põhinevad magnetsalvestusseadmed. Digitaalmakid kui kallid seadmed jõudsid stuudiotesse 1990. aastatel. Peamiseks laiatarbe-videosalvestiks on alates 1976. aastast olnud VHS-kassettmakk, kuni 1990. aastate lõpul algas üleminek digitaaltehnikal põhinevatele lasersalvestuskandjatele.
Lido di Venezia

Lido di Venezia (kasutatud ka nimekuju Veneetsia Lido; itaalia keeles "Lido di Venezia") on 11 kilomeetri pikkune liivavall Itaalia põhjaosas Veneetsias. Lidos on 20 000 elanikku. Iga aasta septembris toimub seal Veneetsia filmifestival.
Geograafia.
Lido saarel on kolm asulat. Saare põhjapoolses osas on Lido ise: seal peetakse filmifestivali, seal on hotellid Grand Hotel des Bains ja Grand Hotel Excelsior ning ka Veneetsia kasiino. Saare keskosas olev Malamocco oli sealne esimene ning pikka aega ka ainus asula, kus on elanud ka Veneetsia doodž. Lido lõunaossa Alberoni on rajatud golfirada. Saare põhitänavat pidi liiguvad ka ühissõidukid.
Vähemalt pool saare Aadria mere poolsest küljest on liivane rand ja suur osa sellest kuulub suveturiste majutavatele hotellidele. Nende hulka kuuluvad kuulsad Excelsior ja Des Bains, mille Thomas Mann on valinud oma romaani "Surm Veneetsias" tegevuspaigaks. Kui nende näol on tegemist erarandadega, leiab saare põhja- ja lõunapoolsetest otsadest ka ülisuured avalikud rannad. Aadria meri on üsna puhas ja soe ning ideaalne lastele. Vaid aeg-ajalt segavad ujumist meduusid.
Saare tuiksooneks on ligikaudu 700 meetri pikkune lai tänav Gran Viale Santa Maria Elisabetta, mis viib saare ühel serval oleva laguuni äärest ja veebusside ("vaporetto") peatusest saare teises servas oleva mereni. Tee äärde jäävad hotellid, kauplused ja pigem turistidele mõeldud restoranid.
Saare kirdeosas asub ka väiksematele lennukitele sobiv Venezia Lido lennujaam, mille rohumaaga lennuraja pikkus on ligikaudu üks kilomeeter.
Ajalugu.
Aastal 1177 allkirjastasid Rooma keiser Friedrich I Barbarossa ja paavst Aleksander III Lido saarel Veneetsia rahu: aasta varem oli keiser kaotanud Legnano lahingu.
1202. aastal, Neljanda ristisõja alguses, kasutati Lidot kümnete tuhandete ristirüütlite laagripaigana: kuna nad ei maksnud transpordiks vajalike Veneetsia laevade eest, blokeerisid veneetslased nad Lido saarele.
1857. aastal rajati Lidol esimene supelasutus. Tegemist oli esimese sarnase asutusega Euroopas ning peagi sai "lido" laialdaselt kasutatavaks sõnaks, mis tähistas igasugust rannaäärset puhkusekohta. Lido edu ja Veneetsia lähedus tegid paiga kiiresti maailmakuulsaks.
Sõjajärgse Itaalia taastuv majandus tekitas 1960. aastatel saarel kinnisvarabuumi ning paljud veneetslased kolisid Lido saarele, saamaks osa sealsest kaasaegsest infrastruktuurist.
Pärand.
Saare nimest tulenevat nimetust "lido" kasutatakse teatud tüüpi välibasseinide tähenduses ja seda eriti Suurbritannias. Lisaks on kruiisilaevadel ka eraldi "lido tekk".
Lido on ka paljude teiste Itaalia rannikuäärsete kohanimede algusosa.
Mõdriku täkusammas

Mõdriku täkusammas on mälestussammas, mis asub Mõdriku mõisa pargis, mõisa peahoonest paarsada meetrit kagus. Monument avati 19. sajandi esimesel poolel.
Viimane monumendi restaureerimine toimus 1991. aastal. Krohviti monumenti ja tippu pandi uus kera (natuke piklik).
Colin Pitchfork

Colin Pitchfork (sündinud 1960. aasta märtsis) on kurjategija, kes mõisteti süüdi kahes mõrvas ja vägistamises. Ta on esimene kurjategija, kes mõisteti süüdi DNA-analüüsi põhjal. Pitchfork vägistas ja tappis kaks 15-aastast tüdrukut. Esimese kuriteo pani ta toime 1983. aasta novembris ja teise 1986. aasta juulis. 19. septembril 1987 ta tabati ja 26. jaanuaril 1988 mõisteti ta pärast kuritegude ülestunnistamist eluks ajaks vangi.
Kuriteod.
21. novembril 1983 lahkus 15-aastane Lynda Mann kodust, et minna sõbrale külla. Koju ta ei naasnud ja järgmisl hommikul leiti ta peamiselt kohalike kasutatavalt jalgteelt vägistatuna ja tapetuna. Kriminalistid leidsid ta kehalt DNAd ja politsei tegi kindlaks, et ründajal on A-veregrupp ja et DNA sobib vaid 10% meestega. Kuna DNA oli ainus asitõend ja ühtegi juhtlõnga polnud, jäi mõrv lahendamata.
31. juulil 1986 kasutas jalgrada teine kohalik 15-aastane tüdruk, Dawn Ashworth. Tema laip leiti kaks päeva hiljem jalgraja lähedalt. Ashworthi oli mõrvar peksnud, jõhkralt vägistanud ja seejärel ta surnuks kägistanud. Modus Operandi klappis Lynda Manni mõrvaga ja spermale tehtud DNA test kinnitas, et rünnaku taga oli sama mees. 
1. augustil 1987 rääkis üks Pitchforki kolleegidest oma töökaaslastele, et Pitchfork oli andnud talle 200 naela, et mees annaks tema eest DNA proovi. Üks vestlust kuulnud naine teatas sellest politseile ja Pitchfork arreteeriti. Enne seda oli politsei peamiseks kahtlusaluseks olnud kohalik 17-aastane noormees Richard Buckland. Pitchforkilt ja Bucklandilt võeti DNA-proovid. Bucklandi proov oli negatiivne, aga Pitchforki DNA klappis Manni ja Ashworthi mõrvapaikadelt leituga ja lõpuks tunnistas mees mõrvad üles. 
Samal ajal kui Pitchforkist sai esimene kurjategija, kes mõisteti süüdi DNA-proovi põhjal, sai Bucklandist esimene inimene, kelle süütuse tõestas DNA-proov. Analüüsi välja töötanud Alec Jeffreys ütles hiljem, et kui noormehele poleks tehtud DNA-analüüsi, oleks ta ilmselt süüdi mõistetud ja Pitchfork oleks puhtalt pääsenud.
Kohus mõistis Pitchforki vägistamise ja mõrva eest eluks ajaks vangi ja ta saab ennetähtaegset vabanemist taotleda 2016. aastal.
Wilhelm Sasnal

Wilhelm Tomasz Sasnal (sündinud 29. detsembril 1972 Tarnówis Poolas) on Poola maalikunstnik.
1999. aastal lõpetas Sasnal Krakówi kaunite kunstide akadeemia (Akademia Sztuk Pięknych w Krakowie) maali erialal.
Ta on teinud peamiselt pliiatsi- ja tindijoonistusi, fotosid, videoid ja maale. Sasnal on kujutanud mitmesuguseid igapäevaseid objekte, Krakowi linnavaateid, kuid ka kujutisi internetist või massimeediast. Ta on tarvitanud alusmaterjalina Art Spiegelmani 1973. aastal ilmunud holokaustiteemalist koomiksit "Maus" ning kaadreid Claude Lanzmanni 1985. aasta dokumentaalfilmist "Shoah".
Wilhelm Sasnali teoseid leidub sellistes muuseumides nagu Guggenheim Saatchi Gallery ja Tate Modern Londonis ning kaasaegse kunsti muuseum Varssavis.
Veneetsia rahu

Veneetsia rahu ehk Veneetsia leping on 1177. aastal paavstivõimu ja selle liitlaste (Lombardia Liigasse kuulunud Põhja-Itaalia linnriigid) ning Rooma keisri Friedrich I Barbarossa vahel sõlmitud rahuleping. Läbirääkimistest võttis osa ka normannide Sitsiilia kuningriik. Rahuleping määras ühtlasi mitmeks järgmiseks aastaks ära kogu Itaalia poliitilise suuna.
Tagamaad.
Rahuleping järgnes aasta varem, 1176. aasta 29. mail, toimunud Legnano lahingule, mille keiser Friedrich I Barbarossa väed kaotasid. Keiser saatis pärast kaotust kiiresti saadikud paavst Aleksander III juurde Anagni linna, soovides paavsti ja Friedrichi vastupaavsti Calixtus III vahelise kirikulõhe lõpetamist.
Lepingu sõlmimine.
Pärast esialgse kokkuleppe saavutamist kavandati suurem nõupidamine 1177. aasta juulikuusse. Vahepealsel ajal sekkus Friedrich Veneetsia sisemistesse võitlustesse, lootes kindlustada paavstiga vastamisi seismise ajaks võimu keisririigi toetajatele.
24. juulil saatis paavst Püha Markuse basiilikast teele kardinalide delegatsiooni Veneta laguuni suudmes oleval Lido di Venezia saarel viibiva keisri juurde. Keiser tunnustas ametlikult Aleksandrit paavstina ja hülgas oma vastupaavsti. Seepeale võtsid kardinalid ka keisrilt kirikuvande, mille alla Friedrich I oli pandud.
Seejärel eskortisid Veneetsia doodž Sebastian Ziani ja Aquileia patriarh Ulrich II von Treven keisri Veneetsiasse. Sitsiilia kuninga saadikutena olid kohal Salerno peapiiskop, kroonik Romualdo, kes sündmuse pealtnägijana kirja pani, ja krahv Andria Roger.
Sõlmitud lepinguga tunnustas keiser küll paavstide ilmalikke õigusi Rooma linnale, kuid linn ise ei alistunud paavstile ja viimane sunniti sealt 1179. aastal lahkuma.
Keiser Friedrich I ja Sitsiilia kuninga Wilhelm II vahel sõlmiti 15-aastane rahu, mis sillutas teed Sitsiilia kuldsetele rahu- ja õitsenguaastatele. Samamoodi sõlmiti Lombardia Liigaga kuueaastane rahu, ent need läbirääkimised jätkusid hiljem ja keiser tunnustas Lombardia linnade sõltumatust lõpuks 1183. aasta Konstanzi rahuga.
Joanna Rajkowska

Joanna Rajkowska (sündinud 1968 Bydgoszczis) on Poola kunstnik, kes looming hakkas avalikkuse ette jõudma 1990. aastatel. 
Tema tuntuim töö on 15-meetrine kunstpalm, mis seisab Varssavis Jeruusalemma avenüül (Aleje Jerozolimskie). Installatsiooni nimi on "Tervitused Jeruusalemma avenüült" (Pozdrowienia z Alej Jerozolimskich). 2015. aastal tutvustati seda ka Eestis, Tartu Kunstimuuseumi näitusel "Minu Poola. Mäletamisest ja unustamisest".
Lümfotsüütide aktivatsiooni signaalmolekul

Lümfotsüütide aktivatsiooni signaalmolekul ehk SLAM ehk CD150 on looduslikult valk mis toimib aktiveeritud T- ja B-rakkude pinnal retseptorina.
Selle molekuli täpsed funktsioonid pole selged arvatakse, et see osaleb T-rakkude paljunemisel. 
SLAM on tuvastatud naiivsetel tümotsüütidel, aktiveeritud lümfotsüütidel, makrofaagidel ja dendriitrakkudel. Retseptor reguleerib interleukiin-4 ja interleukiin-13 komplekteerimist CD4-lümfotsüütide (ehk T-abistajarakk) ja ka interleukiin-12, tuumornekroosifaktor alfa (TNFα) ja lämmastikosiidi komplekteerimist makrofaagide poolt.
SLAMi seostatakse ka metsiku leetriviiruse H valguga ("hemagglutinin glycoprotein") ja arvatakse, et seondudes sellega saab viirus rakumembraani läbida ja rakku siseneda.
Sumeroloogia

Sumeroloogia on interdistsiplinaarne teadusharu, mis tegeleb sumeri keele ja kultuuri ning Sumeri ajaloo uurimisega, assürioloogia allteadus.
Sumeroloogia sai alguse pärast sumeri kiilkirja ja keele dešifreerimist ning kujunes iseseisvaks teadusharuks Vana-Lähis-Ida uuringute raames 19. sajandil.
Hetitoloogia

Hetitoloogia on teadusharu, mis uurib hetiitide keelt, kultuuri ja ajalugu. Üks assürioloogia harusid.
Mentalist

"Mentalist" (algupärane pealkiri "The Mentalist") on Ameerika ühendriikide telesari, mis alustas 23. septembril 2008 ja lõpetas 18. veebruaril 2015. 
Sisu.
Sarja peategelane Patrick Jane (Simon Baker) on sõltumatu konsultant CBI-s (California Juurdlusbüroos). Ta ei ole politseiametnik, vaid konsultant, ja aitab endise "selgeltnägijana" oma võimeid kasutades CBI-l mõrvajuhtumeid lahendada. Jane'i põhieesmärk on tabada sarimõrvar Red John, kes tappis viie aasta eest tema abikaasa ja tütre.
Tegelaste tutvustus.
Patrick Jane on konsultant, kes suudab üsna ebatavalisel moel lahendada absoluutselt kõik juhtumid. Ta näeb inimesi läbi ja teab, kui inimene midagi varjab või valetab. Tema lemmiktegevus on diivanil lebada ja teed juua.
Teresa Lisbon on uurija, kes Jane'i kohale kutsub ja peab mõrvari leidmiseks Jane'i kummaliste ideedega sageli kaasa minema. Teresa on väga kohusetundlik, kuid Jane'iga töötades satub temagi vahel jamadesse.
Cho Kimball on väga kohusetundlik uurija ja uurimisrühma kõige tõsisem liige.
Wayne Rigsby on uurija, kelle parim sõber on Cho ja keda pannakse väga tihti uurimises kedagi teist jäljendama. Talle meeldib nalja teha, kuigi see ei tule tal alati kõige paremini välja.
Grace Van Pelt on uurija, kes tegutseb enamasti IT alal, kuid käib tihti ka väljas. Ta on väga võluv naine, kes võrgutab oma keha ja punase peaga nii mõnegi mehe. Grace on mõistev ja alati valmis teisi aitama.
Simon Baker

Simon Lucas Baker (sündinud 30. juulil 1969 Launcestonis, Tasmaanias) on Austraalia näitleja. Ta on eelkõige tuntud CBS-i telesarjadest "Mentalist" (2008–2015) ja "The Guardian" (2001–2004). Rolli eest nendes sarjades on kandideerinud Emmy auhinnale ja Kuldgloobusele.
Bakeri tuntumad osatäitmised on filmides "Surnute maa" (2005) ja "Saatan kannab Pradat" (2006).
Aastatel 1993–1994 kehastas ta seebiooperis "Kodus ja võõrsil" ("Home and Away") James Hudsoni.
1998 abiellus näitleja Rebecca Riggiga. Nad elavad Los Angeleses ja neil on kolm last.
Udo Parrest

Udo Parrest (kuni 08.09.1937 Udo Paukson) (21. aprill 1908 Tartu – 29. veebruar 1944 Vepsküla) oli Eesti sõjaväelane (kapten, 1940) ja Teises maailmasõjas 43. SS-vabatahtlike rügemendi ja 46. Relva-SS Grenaderirügemendi pataljoniülem (SS-Sturmbannführer).
Udo Parrest teenis Eesti kaitseväes, nooremleitnandina (1928) ja leitnandina (1932) 3. Üksikus Jalaväepataljonis. 08.09.1937. aastal eestistas perekonnanime Udo Paukson -&gt; Udo Parrest.
Kõrgema Sõjakooli lõpetamise järel jätkas teenistust Sõjavägede Staabi, V osakonna (mobilisatsiooniosakond), A jaoskonnas ülema abina, ülendati 16.02.1940 kapteniks.
Teise maailmasõja alguses ja Saksa okupatsiooni ajal Eestis teenis ta 1942. aastal Eesti Julgeolekupolitsei ja SD personali- ja väljõppeteenistuses. 
1943. aasta novembrist nimetati U. Parrest 3. Eesti SS-vabatahtlike brigaadi 43. SS-vabatahtlike rügemendi II Pataljoni ja hiljem I Pataljoni ülemaks. Novembris 1943 nimetati rügement ümber 46. Relva-SS-i grenaderirügemendiks, mis allutati jaanuaris 1944 20. Eesti SS-vabatahtlike diviisile.
Udo Parrest langes 1944. aasta 29. veebruaril Vepsküla juures, Punaarmee vägede sillapea likvideerimisel.
Virgo Koppel

Virgo Koppel (sündinud 28. veebruaril 1967 Rakveres) on eesti poliitik. Ta on Vinni vallvalitsuse liige ja oli alates 2012. aastast Rägavere valla vallavanem.
Ta lõpetas aastal 1986 Jäneda Sovhoostehnikumi agronoomia erialal.
Ta kuulub 10. märtsist 1998 Keskerakonda.
Mihkel Koel

Mihkel Koel (sündinud 18. septembril 1949 Saaremaal) on eesti keemik, Tallinna Tehnikaülikooli keemiainstituudi juhtivteadur.
Haridus.
Mihkel Koel on lõpetanud 1967. aastal Orissaare Keskkooli ja 1972. aastal Tartu Riikliku Ülikooli (füüsika-keemiateaduskonnas) füüsikuna. 1989. aastal kaitses ta Leningradi Riiklikus Ülikoolis keemiakandidaadi väitekirja "Korrelatsioonikromatograafia arendamine ja kasutamine vees orgaaniliste ühendite analüüsiks".
Töökäik.
Ta oli aastail 1974–1976 ENSV Teaduste Akadeemia Keemia Instituudi insener, aastail 1976–1990 nooremteadur ja teadur, aastail 1990–2002 vanemteadur. 1984–1989 oli ta samas aspirant. Ta on olnud USA-Eesti põlevkiviprogrammi koordinaator (2000–2004).
2002–2005 oli ta Tallinna Tehnikaülikooli keemiainstituudi vanemteadur, 2005. aastast on ta samas juhtivteadur.
Teadustöö.
Koeli peamised uurimisalad on spektroskoopiline ja kromatograafiline analüüs, kemomeetria, ioonsed vedelikud, ülekriitilised fluidumid, aerogeelid, roheline keemia jm.
Koel on (aastatel 1985, 1989,1991, 1994, 1997, 2008) viibinud pikaajalisel teaduslähetusel välisülikoolides. Tal on ilmunud enam kui 75 teadusartiklit, ta on ühe raamatu kaasautor ja ühe toimetaja. Ta on olnud rahvusvaheliste teadusorganisatsioonide esindaja ja teadusajakirjade toimetuste liige. Ta on esinenud rahvusvahelistel teaduskonverentsidel ja olnud kolme konverentsi korraldaja Tallinnas. Tema juhendamisel on kaitstud neli doktoriväitekirja.
Peter Henry Abrahams

Peter Henry Abrahams (3. märts 1919 Gautengi provints, Vrededorp – 18. jaanuar 2017) oli Lõuna-Aafrika Vabariigi päritolu ingliskeelne kirjanik.
Ta sündis Johannesburgi lähedal Vrededorpis. Tema isa oli pärit Etioopiast ja ema Angelina du Plessis oli värviline. 
Aastal 1939 või 1940 läks ta Inglismaale ning kontakteerus seal Jomo Kenyatta ja Kwame Nkrumah'ga. Ta oli 1946. aasta Manchesteri Pan-Aafrika kongressi üks korraldajatest. Aastal 1956 asus ta elama Jamaicale. 
Tema tuntuim romaan "The Path of Thunder" (1948) räägib valge ja mustanahalise armastusest ning on tõlgitud kolmekümnesse keelde. Eesti keeles ilmus "Kõue rada" 1957. aastal.
Petra

Petra (araabia keeles البتراء "Al-Batrā‘"; vanakreeka keeles Πέτρα) on ajalooline kaljulinn ja arheoloogiline leiukoht Jordaania lõunaosas Ma‘āni kubernerkonnas. Petra on kuulus nii oma arhitektuuri kui ka veejuhtmete süsteemi poolest ning saanud kaljude värvi järgi hüüdnime Roosa linn.
Arvatavasti juba 312. aastal eKr nabatealaste pealinnana asutatud Petra on Jordaania enim külastatav turismiobjekt. See paikneb alangus Jabal al-Madhbaḩi nõlval keset mägesid, mis moodustavad Surnumerest Al-‘Aqabah' laheni kulgeva Wādī ‘Arabah' oru idaserva. 1985. aastal kanti Petra UNESCO maailmapärandi nimistusse.
Läänemaailmale oli paik tundmatu kuni 1812. aastani, mil Petrast kõneles Šveitsi maadeavastaja Johann Ludwig Burckhardt.
2007. aastal valiti Petra seitsme uue maailmaime hulka.
&lt;br&gt;
Lesk (täpsustus)

Lesk võib tähendada mitut asja.
Sassaniidid

Sassaniidid oli Iraani valitsejate suguvõsa 3.–7. sajandil Sassaniidide riigis.
Sassaniidide suguvõsa oli pärit muistse Persepolise linna ümbrusest, mis oli kunagi ahhemeniidide pealinn. Sassaniidide suguvõsast põlvnevad Iraani kuningad rõhutasid, et on ahhemeniidide ja Dareios III järeltulijad, ehkki nad seda tegelikult ei olnud.
Sassaniidide riigi kuningad alates Ardashir I-st (Artaxerxes) (224–241) nimetasid ennast "šāhān šāh Ērān ud-Anēran" ehk "kõikide Iraani ja mitte-Iraani kuningate kuningaks".
Topelt-Kiiks

Topelt-Kiiks on harrastusteatriga tegelev näitetrupp, mis tegutseb Vana-Vigala Rahvamajas.
Näiteringi esimene etendus publikule toimus 23. veebruaril, mil esitati A. Kitzbergi külakomöödiat "Kosjasõit". 2000. aastast tuntakse kollektiivi Topelt-Kiiksu nime all.
Tänaseks on publiku ette toodud lavastusi 24.
Trupi tegevusest on osa võtnud pea sada inimest.
Kümnel aastal (1998–2008) on esitatud külatükke Silaotsa Talumuuseumis
Trupp on osalenud Raplamaa Teatripäevadel, Külateatrite festivalil, Lääne-Eesti näitemängu päevadel ja rahvusvahelisel teatrifestivalil "Braižas" Leedus, tuues koju mitmeid preemiaid
Avesta

Avesta on zoroastrismi alustekst, mis pärineb 6.–4. sajandil e.m.a. Sõna "avesta" tähendus pole teada. Avesta keel on üks muistsemaid säilinud kirjalikest iraani keeltest, see on lähedalt suguluses sanskriti keelega. 
Esimese Avesta versiooni hävitas 330. aastal e.m.a Aleksander Suur. See juhtus Persepolise vallutamise ja põletamise käigus, kui hävis suur Iraani kuningate raamatukogu (asus kuninga lossis).
Avesta on zoroastristide püha raamat, mille vanimad osad, Gatha hümnid, olevat Zarathuštra kirjutatud. Hilisemad on preestrikoodeks, loitsud, prohvet Zarathustra legendid ja ettekuulutused. Avesta järgi on õiglase inimese voorused seotud maaharimise ja taimekasvatusega. Kolm rängimat pattu on surnukeha põletamine, raipe söömine ja loomusevastane suguelu.
Kassaaparaat

Kassaaparaat on seade tehingute registreerimiseks ja summade arvutamiseks kaubanduses ja teeninduses.
Esimese mehaanilise kassaaparaadi leiutasid vennad James ja John Ritty pärast Ameerika kodusõda. James Ritty oli kõrtsiomanik Ohios Daytonis ja tahtis takistada töötajaid, kes varastasid kõrtsi sissetulekut. Ritty Model 1 valmis 1879. aastal ja vennad patenteerisid selle 1883. Eeskuju võtsid leiutajad seadmelt, mis loendas aurulaeva propelleri pöördeid.
Esimesed mehaanilised kassaaparaadid olid ilma tšekiväljastusvõimaluseta. Kassiir pidi iga müügiga summad sisestama ning kui vajutati nuppu, siis kassa sahtel avanes ja kell helises, et omanik märkaks, et tehing toimus.
Peatselt hakkas kahe äri samaaegne majandamine Rittyle üle jõu käima ning ta müüs oma kassaaparaadiäri Jacob Eckertile Cincinnatist, kes oli portselani- ja klaasnõude müüja. Eckert asutas National Manufacturing Company. 1884 müüs Eckert firma John Pattersonile, kes nimetas selle ümber National Cash Register Companyks. Patterson parandas kassaaparaatide ehitust, lisades sinna rullpaberiprinteri, mis kirjutas aparaadiga tehtud tehingud üles. Sellest ajast on tuntud kassakviitung.
1906 leiutas Charles Kettering National Cash Register Company heaks töötades elektrimootoriga kassaaparaadi.
Lukmanieri mäekuru

Lukmanieri mäekuru (itaalia keeles "Passo del Lucomagno", romanši keeles "Cuolm Lucmagn") on Šveitsi alpides 1915 meetri kõrgusel asuv mäekuru.
Šveitsi Graubündeni kantonist Disentis/Mustér'i omavalitsusest lähtuv tee kulgeb läbi "Val Medel"'i oru üle mäekuru ja jõuab Ticino kantonis olevasse Blenio orgu ja Biasca linna. Kurust põhja pool kulgeb tee piki Lai da Sontga Maria järve idakallast.
Mäekuru hoitakse talvel lahti.
Paksi tuumaelektrijaam

Paksi tuumaelektrijaam on tuumaelektrijaam Ungaris.
See asub 5 km kaugusel Paksi linnast. Jaam töötab alates 1982. aastast, ent ehitust alustati 1974. See on Ungari ainus tuumajaam.
Tuumajaamas on aset leidnud suuremad avariid aastail 2003 ja 2009.
Leili Bluumer

Leili Bluumer (17. aprill 1928 Tallinn – 24. jaanuar 2004) oli eesti näitleja ja teatripedagoog.
Ta lõpetas aastal 1948 Tallinna 3. Keskkooli ja aastal 1953 GITIS-e eesti stuudio.
Ta töötas aastatel 1953–1961 näitlejana Eesti Draamateatris, aastatel 1961–1981 oli ta ETV-s režissöör. Aastast 1981 tegutses ta Tallinna 13. Keskkoolis näitekunstiõpetajana ja oli ühtlasi samas Laste Rahvateatri kunstiliseks juhiks.
Leili Bluumer suri 24. jaanuaril 2004 ja ta maeti 25. mail 2004 Metsakalmistule.
Isiklikku.
Ta oli aastast 1957 abielus näitleja Johannes Rebasega.
Ben Drui

Ben Drui (ka Benjamin Drui ja Benjamin-Jakov Drui; 31. juuli 1924 Tartu – 1. oktoober 1975 Tallinn) oli Eesti lavastaja ja näitleja.
Ta on õppinud Tartu 17. Algkoolis (Tartu Juudi Algkoolis) ja Tartu 5. Keskkoolis. Sõja puhkedes evakueerus ta koos perekonnaga Nõukogude tagalasse. Kui ta sai 18-aastaseks, mobiliseeriti ta Punaarmeesse. Ta lõpetas Tšeljabinski tankikooli vanemseersandina. Ta teenis Eesti Laskurkorpuses, osaledes aastal 1944 Tallinna vallutamise operatsioonis ja lahingutes Sõrve poolsaarel. Aastal 1953 lõpetas ta GITIS-e eesti stuudio.
Ta töötas aastatel 1953–1965 näitleja ja lavastaja assistendina ning aastatel 1968–1971 lavastajana Draamateatris. Aastatel 1971–1975 töötas lavastajana ETV-s.
Ben Drui suri 1. oktoobril 1975 Tallinnas ja ta maeti 6. oktoobril 1975 Pärnamäe kalmistule.
Isiklikku.
Ta oli aastast 1952 abielus Aasa Käsiga. Nende poeg Heini Drui on dokumentaal- ja muusikafilmide režissöör.
Membranoosse kofaktori proteiin

 
Membranoosse kofaktori proteiin ehk MCP ehk CD46 on looduslikult tuumaga rakkude ekspresseeritav valk, mis toimib retseptorina.
Selle molekuli täpsed funktsioonid pole selged. 
Seda ekspresseeritakse lootepõiekese vastavates rakkudes, spermatosoidides, mitut tüüpi vähirakkudes
 ja T-rakkudes. 
Kesknärvisüsteemis ekspresseerivad CD46 soonpõimiku epiteelirakud, "cerebral endothelium", ependüümirakud jmt. 
Arvatakse, et sarnaselt CD150ga, mis seondub loodusliku leetriviiruse valkudega, seondub see retseptor Edmonstoni viirustüve vaktsiini valkudega (nakatunud CD46+ rakud toodavad viiruseosakesi) 
CD46 on retseptoriks bakteriliigile "Streptococcus pyogenes" ja patogeensetele "Neisseria" bakteritele.
Aoshima

Aoshima (jaapani 青島 'sinine saar') on Jaapanile kuuluv saar, mis paikneb Miyazaki prefektuuris Miyazaki linna territooriumil.
ÜRO Inimõiguste Nõukogu

Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni Inimõiguste Nõukogu (inglise keeles "United Nations Human Rights Council", lühend UNHRC) on ÜRO süsteemi valitsustevaheline organ, mille 47 liikmesriigi vastutusalas on inimõiguste edendamine ja kaitsmine kogu maailmas.
ÜRO Inimõiguste Nõukogu on ÜRO Peaassamblee allorgan, ÜRO Inimõiguste Komisjoni järglane. ÜRO Inimõiguste Nõukogu moodustati ÜRO 2006. aasta 15. märtsi otsusega A/RES/60/251.
ÜRO Inimõiguste Nõukogu 47 liiget valitakse ametisse ÜRO Peaassamblee poolt.
Dan Flavin

Dan Flavin (1. aprill 1933 – 29. november 1996) oli Ameerika Ühendriikide kunstnik, minimalist.
Ta oli üks esimesi, kes hakkas kunstis kasutama valgusinstallatsioone (alates aastast 1961).
Valimisringkond nr 9

Valimisringkond nr 9 on Riigikogu valimiste ringkond, mis hõlmab Jõgeva maakonna ja Tartu maakonna.
2015. aasta Riigikogu valimised.
Ringkonnas oli saadaval 8 mandaati. Hääleõiguslikke valijaid oli 66 106, neist käis valimas 41 182 ehk 62,3%. E-hääli anti 11 823.
Isikumandaadi sai Urmas Kruuse (RE; 5960 häält). Ringkonnamandaadi said Marika Tuus-Laul (KE), Tanel Talve (SDE), Igor Gräzin (RE) ja Aivar Kokk (IRL). Selles ringkonnas kandideerinutest said kompensatsioonimandaadi Raivo Põldaru (EKRE), Jaak Aaviksoo (IRL) ja Terje Trei (RE). 
2019. aasta Riigikogu valimised.
Ringkonnas oli saadaval 7 mandaati.
Isikumandaati ei saanud keegi. Ringkonnamandaadi said Urmas Kruuse (RE) 5398 häälega, Peeter Ernits (EKRE) 3846 häälega, Marika Tuus-Laul (KE) 2095 häälega ja Valdo Randpere (RE) 2079 häälega. Kompensatsioonimandaadi said Kert Kingo (EKRE) 1082 häälega ja Aivar Kokk (IE) 2536 häälega.
2023. aasta Riigikogu valimised.
Ringkonnas oli saadaval 7 mandaati.
I'd Do Anything for Love (But I Won't Do That)

"I'd Do Anything for Love (But I Won't Do That)" on Jim Steinmani kirjutatud ja komponeeritud ning Meat Loafi ja Lorraine Crosby esitatud laul. Laul avaldati 1993 plaadi "" esimese singlina. 
Lauluga "I'd Do Anything for Love (But I Won't Do That)" teenis Loaf parima soolorokklaulja Grammy. See laul oli 28 riigis singlite, sh Billboard Hot 100, edetabelite esilugu. Laulu muusikavideo lavastas Michael Bay.
MTÜ Eesti Naabrivalve

MTÜ Eesti Naabrivalve on 5. mail 2000 kodanikualgatuse korras asutatud naabrivalvet edendav ühing, mille eesmärk on tõsta elanike turvalisust kodudes ja nende lähemas ümbruskonnas elanike endi aktiivse tegutsemise tulemusel.
Eesmärgi saavutamiseks aitab ühing kaasa elukeskkonna turvalisusega tegelevate mittetulundusühingute ja liikumiste tekkele ning nende tegevusele, tutvustab kogukonna turvalisuse põhimõtteid, annab välja trükiseid ja korraldab koolitusi ning arendab koostööd riigi- ja kohalike omavalitsuste, politsei ning teiste asutustega.
Ühing on elukeskkonna turvalisusega tegelevaid mittetulundusühinguid ja isikuid ühendav organisatsioon, mis jagab oma liikmetele elukeskkonna turvalisuse alast teavet ja koolitust ning on oma liikmete esindajaks koostööpartnerite leidmisel ja nendega koostöö arendamisel.
Ühingu missioon on tagada igaühe kodu ja naabruskonna turvalisus.
Kulundpea Records

Kulundpea Records on Eesti plaadifirma, mis tegeleb rokkansamblite plaatide väljaandmisega. 
Bändid, kelle plaate on toodetud:
Aoshima (Ehime)

Aoshima on Jaapanile kuuluv saar Ehime prefektuuris Ōzu linna territooriumil. Kuulus Nagahama linna alla kuni 2005. aastani, mil Nagahama liideti Ōzuga. Saar on tuntud kassirohkuse poolest.
Mõnuvere jõgi

Mõnuvere jõgi (ka "Are jõgi") on jõgi Pärnu maakonnas. 
Jõe pikkus on 29,1 km ja selle valgla suurus on 127,9 km².
Are jõgi suubub Sauga jõkke 24 km kaugusel tolle suudmest. Jõel asub Pärivere paisjärv. Are jõkke suubuvad Marjassaare kraav, Kõressoo oja ja Saki jõgi.
Mark (eesnimi)

Mark on ladina päritolu mehenimi. Nime on pandud ka eestlastele.
2019. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis eesnimi Mark 1899 mehel. Mark oli levikult 92. mehenimi. Mark oli keskmiselt 19 aasta vanune (mediaanvanus oli 16). Kõige populaarsem oli eesnimi Mark vanuserühmas 0–4, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 41,84.
2021. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis eesnimi Mark 2053 mehel. Mark oli populaarsuselt 83. mehenimi.
Chetumal

Chetumal on linn Mehhikos, Quintana Roo osariigi pealinn ja Othón P. Blanco valla halduskeskus.
Linn asub Yucatani poolsaarel Chetumali lahe kaldal Belize'i piiri ääres.
Chetumal on nime saanud maiade linna Chactemali järgi (mida nimetati ka Chetumaliks), mis asus tänapäeva linna lähedal. Chetumal asutati 1898. aastal kaubasadamana Payo Obispo nime all. Praeguse nime sai linn 1936. aastal.
Chetumal oli väike linn 1960. aastateni, mil valmisid ühendusteed ülejäänud Mehhikoga. Järgnenud immigratsioon kasvatas linna elanike arvu mitu korda.
1955 ja 2007 tabasid linna troopilised orkaanid (vastavalt Janet ja Dean), mis põhjustasid suuri purustusi.
Linnas asub Kaunite Kunstide Kultuurikeskus, Maia Kultuuri muuseum ja loomaaed.
Majanduses annab tooni kaubavahetus Belize'iga.