tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Aldino

Aldein (itaalia: "Aldino") on vald "(comune)" Lõuna-Tiroolis Põhja-Itaalias, paiknedes umbes 15 km Bolzanost lõunas.
2010. aasta 30. novembri seisuga elas seal 1664 inimest.
Geograafia.
Valla pindala on 63,2 km².
Aldein külgneb järgmiste valdadega: Bronzolo, Carano, Daiano, Montan, Deutschnofen, Auer, Truden ja Varena.
Frazioni.
Aldeini vallas on "frazione" (alljaotus) Radein (Redagno).
Ajalugu.
Juured.
Asulat nimega "Aldinum" on esmamainitud 1177. aastal. 1185. aastal ilmus nimekuju "Alden".
Kogukond.
Keeleline jaotus.
2011. aasta rahvaloenduse järgi kõneles 98,07% rahvastikust esimese keelena saksa keelt, 1,74% itaalia keelt ja 0,19% ladiini keelt.
Bobrovi rajoon

Bobrovi rajoon (vene keeles "Бобровский район") on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Voroneži oblasti põhjaosas. Rajooni keskus on Bobrovi linn.
Rajoon piirneb põhjas Panino rajooniga, kirdes Anna rajooniga, idas Talovaja rajooniga, kagus Buturlinovka rajooniga, lõunas Pavlovski rajooniga, läänes Liski rajooniga ja loodes Kaširskoje rajooniga.
Rajooni pindala on 2270 km². Elanike arv oli 2012. aastal 48 863, 2009. aastal 50 630 ja 2002. aastal 54 162.
Bobrovi rajoonis on 56 asulat, mis kuuluvad ühe linnaasunduse (Bobrovi linna) ning kaheksateistkümne külaasunduse koosseisu.
Rajooni tähtsamad jõed on Berjozovka, Bitjug ja Ikorets.
Kurõ (Kõlleste vald)

Kurõ oli küla Põlvamaal. Küla jääb tänapäeval Varbuse küla alale. Kihelkondlikult kuulus küla Põlva kihelkonda.
Lammassaarõ

Lammassaarõ (ka Lammassaare) oli küla Põlvamaal. Küla jääb tänapäeval Joosu küla alale. Kihelkondlikult kuulus küla Põlva kihelkonda.
Lauavabriku

Lauavabriku oli küla Võrumaal. Küla jääb tänapäeval Saru küla alale. Kihelkondlikult kuulus küla Hargla kihelkonda.
Lepä (Põlva vald)

Lepä (ka Lepa) oli küla Põlvamaal. Küla jääb tänapäeval Kähri küla alale. Kihelkondlikult kuulus küla Põlva kihelkonda.
Naadimõtsa

Naadimõtsa on paikkond Põlva maakonnas Põlva vallas Kiuma küla alal. 
Varem eksisteeris Naadimõtsa (ka Naadimetsa) küla. Kihelkondlikult kuulus küla Põlva kihelkonda.
Nüpli (Kanepi vald)

Nüpli on paikkond Põlva maakonnas Kanepi vallas Hurmi ja Kaagna küla alal. 
Varem oli see küla staatuses (Nüpli küla). Kihelkondlikult kuulus küla Põlva kihelkonda.
Palo (Põlva vald)

Palo oli küla Põlvamaal. Küla jääb tänapäeval Partsi küla alale. Kihelkondlikult kuulus küla Põlva kihelkonda.
Pardsimõisa

Pardsimõisa (ka Partsimõisa) oli küla Põlvamaal. Küla jääb tänapäeval Partsi küla alale. Kihelkondlikult kuulus küla Põlva kihelkonda.
Rooba

 
Rooba oli küla Põlvamaal. Küla jääb tänapäeval Krootuse küla alale. Kihelkondlikult kuulus küla Kanepi kihelkonda.
Roodsi (Kõlleste vald)

Roodsi on paikkond Põlva maakonnas Kanepi vallas Voorepalu küla alal. 
Varem oli see küla staatuses (Roodsi küla). Kihelkondlikult kuulus küla Põlva kihelkonda.
Talovaja rajoon

Talovaja rajoon (vene keeles "Таловский район") on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Voroneži oblasti keskosas. Rajooni keskus on Talovaja alev.
Rajoon piirneb põhjas Anna rajooniga, idas Novohopjorski rajooniga, lõunas Buturlinovka rajooniga ja läänes Bobrovi rajooniga.
Rajooni pindala on 1870 km². Elanike arv oli 2012. aastal 41 710, 2009. aastal 43 743 ja 2002. aastal 47 221.
Talovaja rajoonis on 99 asulat, mis kuuluvad ühe linnaasunduse (Talovaja alevi) ning üheteistkümne külaasunduse koosseisu.
Rajooni tähtsamad jõed on Bitjug, Hopjor ja Suhhaja Tšigla.
Six Feet Club

Six Feet Club on Eesti alternatiivroki ansambel, mis on loodud Tartus aastal 2014. 
Bändi looming on peaasjalikult eestikeelne. Bänd pälvis laiemat tähelepanu oma 2015. aasta debüütsingliga "Jumalaid ei ole", mis võitis ka Raadio 2 2015. aasta "Aasta demo" auhinna. Sama aasta sügisel avaldati ka bändi debüütalbum "Voodoo". 2016. aasta septembris filmis bänd singlile "Unetu Tartu" muusikavideo Tartu kesklinnas, kus bänd astus üles Raekoja platsi purskkaevus. 
Six Feet Club on tihedalt seotud Super Hot Cosmos Blues Bandiga, kellega nad jagavad prooviruume ja osaliselt liikmeskonda. 
Koosseis.
2018-2020.
2020
Buturlinovka rajoon

Buturlinovka rajoon (vene keeles "Бутурлиновский район") on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Voroneži oblasti keskosas. Rajooni keskus on Buturlinovka linn.
Rajoon piirneb põhjas Talovaja rajooniga, kirdes Novohopjorski rajooniga, kagus Vorobjovka rajooniga, edelas Pavlovski rajooniga ja kirdes Bobrovi rajooniga.
Rajooni pindala on 1810 km². Elanike arv oli 2012. aastal 41 710, 2009. aastal 43 743 ja 2002. aastal 47 221.
Buturlinovka rajoonis on 69 asulat, mis kuuluvad kahe linnaasunduse (Buturlinovka linna ja Nižni Kisljai alevi) ning kümne külaasunduse koosseisu.
Rajooni tähtsamad jõed on Osered, Tolutšejevka ja Tšigla.
Fujiwara no Kintō

Fujiwara no Kintō (藤原 公任; 966–1041), tuntud ka kui Shijō-dainagon (tõlkes "neljanda tänava suurnõunik"), oli Heiani ajastul elanud jaapani luuletaja, luulekriitik, luuleteoreetik, kalligraaf, flötist ja ametnik.
Teda peetakse oma aja mõjuvõimsaimaks luuleteoreetikuks ja luuletajaks.
Tegevus kirjanduse vallas.
Kintō oli Heiani ajastu kultuuriringkondades laialt austatud ja tema hinnangutel oli suur mõjuvõim, seetõttu oli ta üks populaarsemaid luulekohtumiste ("uta-awase") kohtunikke. "Ōkagami" ("Suur peegel") kirjeldab, et Kintōt austati täpsemalt tema suure asjatundlikkuse tõttu "kolmes laevas", st hiinakeelses luules, jaapanikeelses "waka"-luules ja muusikas.
Väidetavalt oli Kintō mõjuvõim sedavõrd suur, et kirjanik Murasaki Shikibu ei julgenud tema seltskonnas rääkida ja üks Kintō kriitika osaks saanud luuletaja näljutas end seetõttu surnuks. Murasaki kasutas hiljem mitmeid ridu Kintō luuletustest oma kuulsas teoses "Genji monogatari" ("Genji lugu").
1000. aasta paiku osales Kintō kolmanda keiserliku luuleantoloogia "Shūi Wakashū" ("Luulenopete kogu") koostamisel.
Lisaks jaapani keelele luuletas Kintō ka hiina keeles, imetledes sügavalt Hiina luuletaja Bai Juyi loomingut, ja koostades 1011. aastal jaapani ja hiinakeelsetest luuletustest koosneva antoloogia "Wakan rōeishū" ("Jaapani ja Hiina luulet etlemiseks") Samuti kirjutas mitmeid luuleteoreetilisi tekste nagu "Shinsen Zuinō" ("Uus valik luule aluseid") ja "Waka Kuho" ("Üheksa "waka" vormi")
Ta koostas nimekirja kolmkümne kuuest luulepühakust ("Sanjūrokkasen"), valides sinna Asuka, Nara ja Heiani ajastute parimad luuletajad.
Keiserlikesse antoloogiatesse on jõudnud 89 (mõnedel andmetel üle 100) tema luuletust. Samuti on ta esindatud luulekriitik Fujiwara no Teika koostatud kuulsas antoloogias "Hyakunin Isshu" ("Sada luuletust, sada luuletajat").
"Shūi Wakashūs" märgitakse, et luuletus on kirjutatud vanast kosest külaskäigul Daikakuji templi juurde. Tähelepanuväärne on luuletuses kasutatud, algselt Hiina luulest pärinev, võte, kus värsid algavad sama silbiga.
Isiklikku.
Kintō kuulus Fujiwara suguvõssa, olles regent Fujiwara no Yoritada poeg. Ta poeg oli luuletaja Fujiwara no Sadayori. Samuti oli Kintõ nõbu mõjuvõimas regent Fujiwara no Michinaga.
Novohopjorski rajoon

Novohopjorski rajoon (vene keeles "Новохопёрский район") on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Voroneži oblasti idaosas. Rajooni keskus on Novohopjorski linn.
Rajoon piirneb põhjas Gribanovski rajooniga, kirdes Povorino rajooniga, idas Volgogradi oblastiga, lõunas Vorobjovka rajooniga, edelas Buturlinovka rajooniga, läänes Talovaja rajooniga ja loodes Anna rajooniga.
Rajooni pindala on 2340 km². Elanike arv oli 2012. aastal 40 333, 2009. aastal 39 987 ja 2002. aastal 45 074.
Novohopjorski rajoonis on 67 asulat, mis kuuluvad kahe linnaasunduse (Novohopjorski linna ja Jelan-Kolenovski alevi) ning üheksa külaasunduse koosseisu.
Rajooni tähtsamad jõed on Tatarka, Savala, Hopjor ja Jelan.
Vorobjovka rajoon

Vorobjovka rajoon (vene keeles "Воробьёвский район") on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Voroneži oblasti kaguosas. Rajooni keskus on Vorobjovka küla.
Rajoon piirneb põhjas Novohopjorski rajooniga, idas Volgogradi oblastiga, lõunas Kalatši rajooniga, edelas Pavlovski rajooniga ja loodes Buturlinovka rajooniga.
Rajooni pindala on 1180 km². Elanike arv oli 2012. aastal 18 295, 2009. aastal 19 012 ja 2002. aastal 21 759.
Vorobjovka rajoonis on 29 asulat, mis kuuluvad nelja külaasunduse koosseisu.
Rajooni tähtsamad jõed on Tolutšejevka ja Podgornaja.
Parim lihaveisekarjakasvataja

Parim lihaveisekarjakasvataja on Maaelu Edendamise Sihtasutuse poolt 2006. aastast antav aunimetus inimesele, kes aasta jooksul on saavutanud häid tulemusi lihaveisekarja kasvatamisel. Aunimetuse väljaandmise eesmärk on tunnustada innovaatilist ja efektiivset tootmist ning avaldada tunnustust inimestele, kelle panus lihaveisekarjade kasvatamisel on olnud arvestatav kogu Eesti ulatuses.
Aunimetuse kandidaadi lihaveisekarjas peab olema vähemalt 10 ammlehma ja kari peab olema olnud jõudluskontrollialune vähemalt 5 aastat. Võitja väljaselgitamisel arvestatakse lisaks karja suurusele veel söötmis- ja pidamistingimuste nõuetele vastavust, puhtatõulise pulli olemasolu loomade paaritamisel, tõuloomade müüki teistesse lihaveisekarjadesse, keskkonna- ja loodussõbralikkust karja kasvatamisel, talu/ettevõtte arengut ja innovaatilisust, jätkusuutlikkust, näitustel ja konkurssidel osalemist ja selle abil veisekasvatuse propageerimist.
Parima lihaveisekarjakasvataja aunimetuse andmiseks võivad kandidaate esitada Eesti Tõuloomakasvatajate Ühistu, Veterinaar- ja Toiduamet, Eesti Põllumajandusloomade Jõudluskontrolli AS, Eesti Maaülikooli veterinaarmeditsiini ja loomakasvatuse instituut, Eesti Põllumajandus-Kaubanduskoda, Eestimaa Talupidajate Keskliit.
Ārciemsi raudteejaam

Ārciemsi raudteejaam oli raudteejaam Ainaži–Valmiera–Smiltene raudteel Limbazi piirkonnas Pāle vallas Ārciemsi küla lähistel. Jaam asus Heinaste raudteejaamast 35,5 kilomeetri kaugusel ja jäi Volmari kreisi Umurga kihelkonda.
Jaam avati aastal 1912. Algselt kandis see nime "Erkul"; nime sai ta Ārciemsi mõisa järgi, mille maadel see asus. Jaama juurde kujunes väike küla nimega Ārciema stacija. Aastal 1919 sai raudteejaam tänapäevase nime. Aastal 1923 hakkas kohalik ettevõtja A. Šmuljans seal hoidma oma lokomotiivi, mis võimaldas veetava puitmaterjali veo ajal saagimist. Jaam suleti aastal 1979, pärast selle sulgemist on jaamahoone tühjalt seisma jäänud.
Pāle raudteejaam

Pāle raudteejaam oli raudteejaam Ainaži–Valmiera–Smiltene raudteel Limbaži piirkonnas Pāle vallas Pāle küla lähistel. Jaam asus Heinaste raudteejaamast 28,6 kilomeetri kaugusel.
Jaam avati aastal 1912. Algselt kandis see nime "Sepküll"; nime sai ta Pāle mõisa järgi, mille maadel see asus. Jaam jäi Volmari kreisi Katriņa kihelkonda. Aastal 1913 avati jaamast lähtuv ja Staicele paberivabriku juurde viiv harutee, nii kujunes jaamast liini esimene reaalne sõlmjaam. Teise maailmasõja lahingutes sai sealne jaamahoone rängalt kannatada ja arvati raudtee inventari seast välja; seejärel läks hoone eravaldusse, tehti korda ja on kasutusel eluhoonena. 
Jaam suleti aastal 1979.
Pavāri raudteepeatus

Pavāri raudteepeatus oli raudteepeatus Ainaži–Valmiera–Smiltene raudtee Pāle ja Staicele vahelisel haruteel Limbaži piirkonnas Aloja vallas. Peatus asus Pāle raudteejaamast 5,8 kilomeetri kaugusel, avamisel jäi see Volmari kreisi Aloja valda.
Peatus avati aastal 1935 ja see oli Staicelesse viival haruteel ainus peatus. Peatus suleti aastal 1979.
Staicele raudteejaam

Staicele raudteejaam oli raudteejaam Ainaži–Valmiera–Smiltene raudtee Pāle ja Staicele vahelisel haruteel Limbaži piirkonnas Staiceles. Jaam asus Pāle raudteejaamast 14,8 kilomeetri kaugusel.
Kuigi Pālest Staicele paberivabriku juurde viiv harutee avati juba aastal 1913, avati Staicele raudteejaam siiski alles 15. veebruaril 1927, mil sealne harutee arvati Läti raudtee kitsarööpmeliste raudteede koosseisu. Toona asus jaam Volmari kreisi Aloja vallas. Sealne jaamahoone valmis siiski juba aasta varem. Jaama avamine ei võimaldanud aga Staicele elanikele kohe reisirongiliiklust, kuna jaam rajati Staicele paberivabriku teenindamiseks ja see jäi jaama põhifunktsiooniks ka hiljem. Jaam suleti aastal 1979.
Wulf

Wulf (ka Wulff) oli aadlisuguvõsa, mis pärines Anhalt-Magdeburgist.
Johann von Wulf (1663–1748) sai Rootsi aadlikuks 25. aprillil/5. mail 1704.
Suguvõsa esindajad olid kantud alates 1742. aastast Liivimaa rüütelkonna aadlimatriklisse.
Wulfidele kuulusid Eestis Tähtvere, Kärevere, Laeva, Taheva, Tidriküla, Mõniste, Ränna ja Saarde mõis.
Šadurski

Šadurski (poolapäraselt Szadurski) oli Poola päritolu aadlisuguvõsa.
Suguvõsale kuulus mitu mõisat ka Läti alal, näiteks Salnava ja Malnava mõis.
Mežkadaga raudteepeatus

Mežkadaga raudteepeatus oli raudteepeatus Ainaži–Valmiera–Smiltene raudteel Limbaži piirkonnas Salatsi vallas. Peatus asus Heinaste raudteejaamast 21,7 kilomeetri kaugusel.
Raudtee rajamisel 1912. aastal rajati peatuse asukohta nimetu platvorm ehk peatuspaik. See jäi toona Volmari kreisi Salatsi kihelkonda Vana-Salatsi mõisa maadele. Aastail 1919–1920 kandis see platvorm "Rozeni raudteepeatuse" nime. Mežkadaga raudteepeatus avati 1935. aastal. Peatus suleti seoses rongiliikluse lõpetamisega 1977. aastal.
Madrigal (ansambel)

Madrigal (vene keeles Мадригал ) on Venemaa vanamuusikaansambel; ühtlasi Venemaa üks vanimaid ja autoriteetsemaid vanamuusikat esitav ansambel. Ansambel esitab eeskätt 14.-18. sajandi muusikat.
Ansambli asutas 1965 Andrei Volkonski.
1972 sai ansambli juhiks Lidija Davõdova.
2008 reorganiseeriti ansambel Moskva Riikliku Filharmoonia eestvõttel. Uus ansambel säilitas oma varasema nimi ja ansambli uueks juhiks sai Aleksandr Suetin. Endised ansambli liikmed aga moodustasid samuti uue ansambli nimega Madrigal ja seda hakkas juhtima Lidija Davõdova.
Zonepe raudteejaam

Zonepe raudteejaam oli raudteejaam Ainaži–Valmiera–Smiltene raudteel Limbaži piirkonnas Salatsi vallas Zonapi ehk Zonepe külas. Peatus asus Heinaste raudteejaamast 18,6 kilomeetri kaugusel.
Raudtee rajamisel aastal 1912 rajati sealse hõreda asustusega paika kaks teed, kuna seda oli vaja, võimaldamaks rongidele üksteisest mööda sõitmist. Aastal 1918 rajati selle koha juurde raudteejaam, mis algselt kandis nime "Sonepi". Jaam jäi Salatsi kihelkonda Zonepe mõisa maadele. Tänapäevase nime sai raudteejaam aastal 1924. Sealne jaamahoone on tänapäevaks hävinud. Raudteejaam suleti seoses rongiliikluse lõpetamisega aastal 1977.
Lagaste raudteepeatus

Lagaste raudteepeatus oli raudteepeatus Ainaži–Valmiera–Smiltene raudteel Limbaži piirkonnas Heinaste vallas. Peatus asus Heinaste raudteejaamast 9,9 kilomeetri kaugusel.
Raudtee rajamisel aastal 1912 rajati sinna peatus, mis kandis algselt nime "10. versta platvorm". Peatus asus Volmari kreisi Salatsi kihelkonnas Vana-Salatsi mõisa maadel. Aastal 1918 sai peatus uueks nimeks "Punčuri", juba järgmisel aastal aga "Punguri". Lagaste nime hakkas raudteepeatus kandma aastal 1920. Raudteepeatus suleti seoses rongiliikluse lõpetamisega aastal 1977.
Salace raudteepeatus

Salace raudteepeatus oli raudteepeatus (lühikest aega ka raudteejaam) Ainaži–Valmiera–Smiltene raudteel Limbaži piirkonnas Heinaste vallas. Peatus asus Heinaste jaamast 7 kilomeetri kaugusel.
Raudtee rajamisel aastal 1912 rajati Salatsi jõe silla lähistele ooteplatvorm, mis aastal 1919 kavandati raudteejaamaks. See platvorm jäi toona Salatsi kihelkonda Heinaste mõisa maadele. Rongiliikluse taasavamisel aastal 1921 sealset jaama aga uuesti ei avatud. Endise jaama kohal avati aastal 1935 Salace peatus., mis jäi Volmari kreisi Heinaste valla maadele. Raudteepeatus suleti seoses rongiliikluse lõpetamisega aastal 1977.
Marek Gołąb

Marek Gołąb (7. mai 1940 Zakliczyn – 6. oktoober 2017 Wrocław) oli Poola tõstja.
Ta osales 1968. aasta suveolümpiamängudel, kus ta võitis poolraskekaalu kaaluklassis Eesti tõstja Jaan Taltsi järel pronksmedali. Neil võistlustel oli tema kogusumma 495 kg.
Zimmermann (Riia suguvõsa)

Zimmermann, varem Timmermann oli baltisaksa aadlisuguvõsa.
Suguvõsa liikmed Riia ülemfoogt Martin Zimmerman (Timmerman), koos poegade Lorenzi, Gottschalki ja Pauliga aadeldati 1550. aastal Saksa-Rooma keiser Karl V poolt.
Suguvõsa esindajad olid kantud 1672. aastal Rootsi rüütelkonda nr 811 all, Liivimaa (1747, nr. 130).
Kaširskoje rajoon

Kaširskoje rajoon (vene keeles "Каширский район") on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Voroneži oblasti põhjaosas. Rajooni keskus on Kaširskoje küla.
Rajoon piirneb põhjas Novaja Usmani rajooniga, kirdes Panino rajooniga, idas Bobrovi rajooniga, lõunas Liski rajooniga ja läänes Ostrogožski rajooniga.
Rajooni pindala on 1090 km². Elanike arv oli 2012. aastal 25 010, 2009. aastal 26 082 ja 2002. aastal 27 106.
Kaširskoje rajoonis on 30 asulat, mis kuuluvad neljateistkümne külaasunduse koosseisu.
Rajooni tähtsamad jõed on Don, Tamlõk ja Hvorostan.
Wistinghausen

Wistinghausen oli baltisaksa aadlisuguvõsa.
1636. aastal jõudis Lübeckist Tallinna suguvõsa esindaja kaupmees Jost Wistinghausen (Wistinckhusen), kes sai 1639. aastast Tallinna kodanikuks. 18. sajandi algul tõsteti suguvõsa liikmed aadliseisusse. 
Suguvõsa esindajad (Eduard Alexander Andreas von Wistinghausen ja Karl Alexander von Wistinghausen) olid kantud Eestimaa rüütelkonna aadlimatriklisse 1854. ja 1860. aastast nr 331 all.
Zakliczyn

Zakliczyn on linn Poolas Väike-Poola vojevoodkonnas Tarnówi maakonnas, Zakliczyni valla halduskeskus. Zakliczyn asub Tarnówist ligikaudu 21 km edelas Dunajeci jõe ääres.
Zakliczyn sai linnaõigused 1557. aastal, kuid kaotas need 1934. aastal.
Uuesti on Zakliczyn linn alates 1. jaanuarist 2006.
Tideböhl

Tideböhl (vene keeles "Тидебель") oli Pommerist pärit literaadi- ja aadlisuguvõsa.
Ajalugu.
Esimesed teated suguvõsa kohta pärinevad 1555. aastast, mil Greifswaldi ülikooli üliõpilasena on nimetatud Erasmus Tideboli. Suguvõsaliin algab Wolgasti bürgermeister Johann Tideböhliga (1658–1728), kelle kaks poega panid aluse Tideböhlide kahele harule. Vanem poeg Johann Georg Tideböhl (1711−1756) siirdus pärast Jena ülikooli lõpetamist 1735. aastal Tallinna, kus temast sai esmalt Tallinna toomkooli subrektor ja seejärel Toomkoguduse ülempastor. Tema vend Karl Bogislaus Tideböhl (1719−1770) asus samuti elama Tallinna ja ta oli Tallinna toomkooli konrektor. Poeg Johann Christian Tideböhl (1741−1807) oli õuenõunik ja Tallinna rüütli- ja toomkoolii professor ja direktor. 
Johann Georg Tideböhli pojapoeg Tallinna rae sündik ja hilisem riiginõunik Johann Heinrich Tideböhl (1786−1856) tõusis Püha Vladimiri ordeni (1816) kaudu Venemaa aadliseisusse; temast sai alguse suguvõsa Liivimaa liin. Tema pojad said 1868. aastal aadlidiplomi. Tideböhlide vanem haru kustus meesliinis ilmselt 1936, noorem liin 1918. aastal.
Tideböhlid rüütelkonna matriklis.
Salanõunik Arnold Gustav Wilhelm von Tideböhl (1818–1888) võeti Liivimaa (1867), Eestimaa (1868), Saaremaa (1868) ja Kuramaa rüütelkonna aadlimatriklisse (1875). Tema noorem vend kindralmajor August Johann Sigismund von Tideböhl (1824–1890) oli Liivimaal immatrikuleeritud juba 1865. aastal. Mõisaid suguvõsa Läänemereprovintsides ei evinud.
Jermiši rajoon

Jermiši rajoon (vene keeles "Ермишинский район") on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Rjazani oblasti kirdeosas. Rajooni keskus on Jermiši alev.
Rajoon piirneb põhjas ja kirdes Nižni Novgorodi oblasti Võksa linnaringkonna ja Voznessenskoje rajooniga, idas Mordva Vabariigi Tenguševo rajooniga, kagus Kadomi rajooniga, edelas Pitelino rajooniga ja läänes Kassimovi rajooniga.
Rajooni pindala on 1342,82 km². Elanike arv oli 2012. aastal 8527, 2009. aastal 9331 ja 2002. aastal 10 926.
Jermiši rajoonis on 61 asulat, mis kuuluvad ühe linnaasunduse (Jermiši alevi) ning viie külaasunduse koosseisu.
Rajooni tähtsamad jõed on Jermiš, Mokša ja Oka.
Rajooni rahvastiku moodustavad venelased, mordvalased ja tatarlased.
Middendorff

Middendorff (ka Middendorf) oli Liivimaa ja Eestimaa aadlisuguvõsa.
Albrecht Middendorp (surnud enne 1555) oli Riia kodanik. Tema pojapoeg, kaupmees Hermann Middendorff, sai 1677 Tallinna kodanikuks ja suri seal 1695. Middendorffid on olnud Keila ja Karuse koguduse õpetajad.
Suguvõsa tuntuim esindaja oli teadlane Alexander Theodor von Middendorff (1815–1894), baltisaksa ja eesti päritolu Venemaa biogeograaf, zooloog ja uurimisreisija, Keiserliku Peterburi Teaduste Akadeemia akadeemik.
Suguvõsa esindajad jagunesid kaheks: Alexander von Middendorffi järglased olid 1860. aastal kantud nr 376 all Liivimaa ja Eduard von Middendorffi järglased 1878. aastal Eestimaa rüütelkonna aadlimatriklisse nr 246 all.
Neff

Neff (vene keeles "Неф") oli Eestimaalt pärit aadlisuguvõsa.
Ajalugu.
Suguvõsale pani aluse vallaslapsena sündinud akadeemik Carl Timoleon von Neff (1804–1876), kes tõsteti 1860. aastal Venemaa aadliseisusse. Abielu kaudu Luise von Kaulbarsiga (1804−1882) langes suguvõsa kätte Muuga mõis. Tema poeg Reinhold Heinrich Gaston von Neff (1841–1906) immatrikuleeriti 15. jaanuaril (vkj) 1881 Eestimaa rüütelkonna aadlimatriklisse.
Numers

Numers (ka Nummers) oli rootsi-soome-Venemaa aadlisuguvõsa.
Suguvõsa pärineb Lübeckist, kus Laurentz Jakob Numers (surn. 1638) oli Vabalinn Lübecki linnakodanik ja kaupmees, tema poeg Lorentz Numersist, oli 17. sajandil Narva rae bürgermeister. 
1653. aastal tõsteti Lorentz von Numers aadliseisusse ja kanti tituleerimata aadlisuguvõsana Rootsi rüütelkonna Rootsi introdutseeritud aadlisuguvõsade loendisse nr. 596 all.
1747. aastal kanti Liivimaa rüütelkonna aadlimatriklisse suguvõsa ja Gustav von Numers nr 137 all ja 1884. aastal Bertram ja Olga von Numers (sünd. 1872) (Bunge suguvõsaharust).
1818. aastal kanti suguvõsa Soome rüütelkonna aadlimatriklisse nr 50 all.
Oxenstierna

Oxenstierna oli rootsi aadlisuguvõsa.
Arvatavaid suguvõsa esindajaid on teada juba enne 14. sajandi keskpaika, kui nad omasid suuri maa-alasid Södermanlandis ja Upplandis.
Oxenstierna suguvõsa liikmed olid kantud Rootsi rüütelkonna aadlisuguvõsade loendisse vabahärrasuguvõsana nr. 1 Oxenstierna af Eka och Lindö ja krahvisuguvõsana nr 4. Oxenstierna af Södermöre, nr 8. Oxenstierna af Korsholm och Wasa, nr 10. Oxenstierna af Croneborg.
Kassimovi rajoon

Kassimovi rajoon (vene keeles "Касимовский район") on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Rjazani oblasti kirdeosas. Rajooni keskus on Kassimovi linn (ei kuulu rajooni koosseisu).
Rajoon piirneb põhjas Vladimiri oblasti Melenki rajooniga, kirdes Nižni Novgorodi oblasti Võksa linnaringkonnaga, idas Jermiši rajooniga, kagus Pitelino rajooniga, lõunas Šilovo rajooniga, edelas Spasski rajooniga ja läänes Klepiki rajooniga.
Rajooni pindala on 2969 km². Elanike arv oli 2012. aastal 28 843, 2009. aastal 30 840 ja 2002. aastal 35 365.
Kassimovi rajoonis on 56 asulat, mis kuuluvad kolme linnaasunduse (Guss-Železnõi, Jelatma ja Sõntuli alevite) ning kahekümne ühe külaasunduse koosseisu.
Rajooni tähtsamad jõed on Oka, Guss, Unža ja Kolp.
Altrei

Altrei (itaalia: "Anterivo") on vald "(comune)" Lõuna-Tiroolis Põhja-Itaalias.
2010. aasta 30. novembri seisuga elas seal 384 inimest.
Geograafia.
Altrei on ainus Lõuna-Tirooli vald Fiemme orus Lõuna-Lubjakivi Alpides, paiknedes umbes 25 km Bolzanost lõunas poolel teel Trento linnani. Ümbritsevad vallad põhjas, lõunas ja idas: Capriana, Carano, Castello-Molina di Fiemme ja Valfloriana kuuluvad kõik Trento provintsi, välja arvatud Truden loodes. Kagus ulatub Altrei vald Avisio jõe oruni. Suur osa kuulub Trudner Horni loodusparki.
Valla pindala on 11,1 km².
Frazioni.
Altrei vallas on "frazioni" (alljaotused, peamiselt külad ja asundused) Eben (Pramarino) ja Guggal.
Keeleline jaotus.
2011. aasta rahvaloenduse järgi kõneles 87,80% rahvastikust esimese keelena saksa keelt ja 12,20% itaalia keelt.
Ajalugu.
Asukat on esmamainitud (nimega "Antereu") 1321. aasta dokumendis, mille andis välja krahv Heinrich von Kärnten, kes oli asustanud piirkonna saksa talupoegadega. See oli osa Heinrichi edukast katsest võitluses Trento vürstlike piiskoppide feodaalsuveräänsusega Fiemme orus. Kauge piirkond jäi Tirooli valduseks aastani 1779, kui Habsburgide keisrinna Maria Theresia vahetas selle Tramini vastu Etschtalis. Pärast 1803. aasta sekulariseerimist liideti kõik Fiemme oru valdused Austria Tirooli kroonimaasse.
Fašistliku režiimi ajal oli Altrei 1926. aastast osa suuremast Capriana vallast Trento provintsis; see liideti taas Lõuna-Tirooliga vastavalt esimesele autonoomiastatuudile aastast 1948.
Põiktänav (film)

"Põiktänav" (läti keeles "Šķērsiela") on Läti 1989. aasta dokumentaalfilm. Filmi režissöör on Ivars Seleckis. Filmi tootis Riia Kinostuudio.
Filmi tegevus toimub 1988. aastal, kui kogu Läti NSV oli suurte muutuste keerises. Filmi tegevuskoht on väike vaikne Riia Imanta asumi tänav.
1999. aastal tehti filmile järg "Põiktänava uued ajad", mille lavastas samuti Ivars Seleckis.
Bronisław Chromy

Bronisław Chromy (3. juuni 1925 Leńcze – 4. oktoober 2017 Kraków) oli poola skulptor ja Krakówi kunstiakadeemia professor.
Chromy teoste hulgas on "Waweli draakon" Waweli linnamäel Krakówis.
Klepiki rajoon

Klepiki rajoon (vene keeles "Клепиковский район") on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Rjazani oblasti põhjaosas. Rajooni keskus on Spass-Klepiki linn.
Rajoon piirneb põhjas ja kirdes Vladimiri oblastiga, idas Kassimovi rajooniga, lõunas Spasski ja Rjazani rajooniga, edelas Rõbnoje rajooniga ning läänes ja loodes Moskva oblastiga (Jegorjevski linnaringkonna ja Šatura rajooniga).
Rajooni pindala on 3235 km². Elanike arv oli 2012. aastal 25 399, 2009. aastal 26 941 ja 2002. aastal 29 391.
Klepiki rajoonis on 275 asulat, mis kuuluvad kahe linnaasunduse (Spass-Klepikii linna ja Tuma alevi) ning kaheksateistkümne külaasunduse koosseisu.
Rajooni tähtsamad jõed on Pra, Guss, Kolp ja Narma.
Andrian

Andrian (itaalia: "Andriano") on vald "(comune)" Lõuna-Tiroolis Põhja-Itaalias, paiknedes umbes 9 km Bolzanost loodes.
2010. aasta 30. novembri seisuga elas seal 1043 inimest.
Geograafia.
Valla pindala on 4,9 km².
Andrian külgneb järgmiste valdadega: Eppan, Nals ja Terlan.
Kogukond.
Keeleline jaotus.
2011. aasta rahvaloenduse järgi kõneles 89,96% rahvastikust esimese keelena saksa keelt, 9,53% itaalia keelt ja 0,51% ladiini keelt.
Kas on kerge olla noor?

"Kas on kerge olla noor?" (läti keeles "Vai viegli būt jaunam?") on Riia Kinostuudio 1986. aasta dokumentaalfilm. Filmi režissöör oli Juris Podnieks. 
Film räägib noorte inimeste probleemidest perestroikaaja alguses NSV Liidus.
Filmile on tehtud ka kaks järge.
Paarl

Paarl on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Lääne-Kapimaa provintsis Cape Winelandsi ringkonnas, Drakensteini valla halduskeskus. Paarl asub Kaplinnast ligikaudu 50 km kirdes.
1690. aastal asutatud Paarl on üks Lõuna-Aafrika vabariigi vanemaid linnu.
2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Paarli elanikest värvilisi 69,89%, valgeid 17,90%, mustanahalisi aafriklasi 10,35%, India ja Aasia päritolu inimesi 0,57% ja teisi 1,29%. Afrikaani keelt pidas emakeeleks 86,81% Paarli elanikest, inglise keelt 6,18% ja koosa keelt 4,63%.
Paarlis asub 1975. aastal rajatud Afrikaani keele monument.
Appiano sulla strada del Vino

Appiano sulla Strada del Vino (Saksa: "Eppan an der Weinstraße"), sageli lühidalt Appiano või Eppan, on vald "(comune)" Lõuna-Tiroolis Põhja-Itaalias, paiknedes umbes 8 km Bolzanost edelas.
2010. aasta 30. novembri seisuga elas seal 14 226 inimest.
Geograafia.
Valla pindala on 59,7 km².
Eppan külgneb järgmiste valdadega: Andrian, Bolzano, Kaltern, Nals, Terlan, Unsere Liebe Frau im Walde-St. Felix, Vadena, Cavareno, Fondo, Malosco, Sarnonico ja Ronzone.
Frazioni.
Eppani vallas on "frazioni" (alljaotused, peamiselt külad ja asundused) Frangart (Frangarto), Girlan (Cornaiano), Missian (Missiano), Montiggl (Monticolo), Perdonig (Predonico), St. Michael (San Michele), St. Pauls (San Paolo) ja Unterrain (Riva di Sotto).
Kogukond.
Keeleline jaotus.
2011. aasta rahvaloenduse järgi kõneles 86,23% rahvastikust esimese keelena saksa keelt, 13,29% itaalia keelt ja 0,48% ladiini keelt.
Saatana teenrid

"Saatana teenrid" (läti keeles "Vella kalpi") on Riia Filmistuudio 1970. aasta ajalooline põnevusfilm. Filmi režissöör on Aleksandrs Leimanis. 
Film põhineb Arveds Mihelsonsi (Rutku Tēvsi) romaani "Trīs vella kalpi" motiividel.
Filmi tegevus toimub 17. sajandil Riias 30-aastase sõja ajal.
Bronzolo

Bronzolo (saksa: "Branzoll") on vald "(comune)" Lõuna-Tiroolis Põhja-Itaalias, paiknedes umbes 11 km Bolzanost lõunas. See on üks vaid viiest peamiselt itaaliakeelsest vallast Lõuna-Tiroolis.
2010. aasta 30. novembri seisuga elas seal 2652 inimest.
Geograafia.
Valla pindala on 7,4 km².
Bronzolo külgneb järgmiste valdadega: Aldein, Laives, Deutschnofen, Auer ja Vadena.
Kogukond.
Keeleline jaotus.
2011. aasta rahvaloenduse järgi kõneles 62,01% rahvastikust esimese keelena itaalia keelt, 37,34% saksa keelt ja 0,65% ladiini keelt.
Anna Kuzmina

Anna Ivanovna Kuzmina (jakuudi keeles Анна Ивановна Кузьмина; 3. märts 1933 Lääne-Hangalassõ rajoon, Jakuudi ANSV – 25. november 2017) oli jakuudi näitleja, Sahha rahvakunstnik.
Ta õppis aastatel 1950–1955 Štšepkini-nimelise Kõrgema Teatrikooli Jakuudi stuudios. Pärast lõpetamist asus ta tööle Jakuudi Muusika- ja Draamateatri (praeguse nimega Oiunski-nimeline Sahha akadeemiline teater) näitetruppi. Sai seal juhtivaks näitlejaks; mängis enam kui 150 teatrirollis. Ta mängis ka mitmes jakuudi mängufilmis.
Ta oli telekanali NVK Sahha saate "Kustumatud tähed" autor ja saatejuht.
2010. aastal ilmus tal mälestuste raamat "Umnullubat sulustar" ("Умнуллубат сулустар").
Rebel Yell (laul)

"Rebel Yell" on inglise muusiku, laulja, laulukirjutaja ja näitleja Billy Idoli kirjutatud ja esitatud laul. 
"Rebel Yell" anti algselt välja albumi "Rebel Yell" singlina 24. oktoobril 1983, hiljem on laulu esitatud kontsertidel, raadios ja Spotifys jm. "Rebel Yell" on vaadatav-kuulatav YouTube'i muusikavideona. 
VH1 nimetas "Rebel Yelli" paremuselt kõigi aegade 79. koha "hard rock"'i lauluks.
Laulu sünni kohta olevat Idol rääkinud, et osales üritusel koos Mick Jaggeri, Keith Richardsi ja Ronnie Woodiga ansamblist The Rolling Stones ja "pööritas" viskipudelit "Rebel Yell" Bourbon viski. See viskimark ja selle nimi olnud talle tundmata, kuid meeldinud sedavõrd, et otsustas kirjutada laulu "Rebel Yell".
Formaadid ja "track listings".
Kaverid (osaline).
"Rebel Yell" :
Viited.
Heinaste raudteejaam

Heinaste raudteejaam oli raudteejaam Ainaži–Valmiera–Smiltene raudteel Limbaži piirkonnas Heinastes.
Heinaste raudteejaam avati Ainaži–Valmiera–Smiltene raudtee valmimisel 1912 ja see oli selle raudtee üks lõppjaam. Toona jäi see Volmari kreisi Salatsi kihelkonda Heinaste mõisa maadele. Juba järgmisel aastal viidi jaamast sadamasse muulile kilomeetripikkune harutee. Pärast Heinaste põhjamuuli valmimist ehitati ka sellele raudtee, mida teenindas Heinaste jaamas hoitav väike auruvedur. Aastal 1936 muul rekonstrueeriti, uuendatud muulile aga raudteed enam ei rajatud.
Aastal 1943 rajasid Saksa väed Heinaste ja Ikla raudteejaama vahele kilomeetri pikkuse tee, mis ühendas Heinaste–Smiltene raudtee Riisselja–Orajõe raudteega ja sealtkaudu Eesti kitsarööpmeliste raudteede võrgustikuga. Hiljem allutati sealne kitsarööpmeline raudtee Balti raudteedevalitsuse Pärnu raudteesõlmele ja seda hakkasid kasutama Pärnust Valmierasse sõitvad rongid. Sealse jaama ehitistest on lisaks jaamahoonele veel säilinud kaubaait ja üks jaama semafor. Jaam suleti aastal 1977.
Kaltern an der Weinstraße

Kaltern an der Weinstraße (itaalia: "Caldaro sulla Strada del Vino"), sageli lühidalt Kaltern või Caldaro, on vald ("comune") Lõuna-Tiroolis Põhja-Itaalias. See asub umbes 12 km Bolzanost edelas.
2010. aasta 30. novembri seisuga elas seal 7592 inimest
Koht on kuulus järve (Caldaro järv ehk "Kalterer See") ja veini ("Kalterersee Auslese" või "Lago di Caldaro scelto") poolest. Köök ühendab Itaalia ja Tirooli stiile. Lähedalasuvad Dolomiidid on tuntud oma matka- ja ronimisradade poolest.
Geograafia.
Valla pindala on 47,9 km².
Kaltern külgneb järgmiste valdadega: Eppan, Neumarkt, Tramin, Vadena, Amblar, Cavareno, Ruffrè-Mendola ja Sarnonico (viimased neli valda kuuluvad Trento provintsi).
Frazioni.
Kalterni vallas on "frazioni" (alljaotused, peamiselt külad ja asundused) Altenburg (Castelvecchio), Oberplanitzing (Pianizza di Sopra), Unterplanitzing (Pianizza di Sotto), St. Josef am See (San Giuseppe al Lago), St. Anton/Pfuss (San Antonio/Pozzo), St. Nikolaus (San Nicoló) ja Mitterdorf (Villa di Mezzo).
Kogukond.
Keeleline jaotus.
2011. aasta rahvaloenduse järgi kõneles 92,61% rahvastikust esimese keelena saksa keelt, 7,03% itaalia keelt ja 0,36% ladiini keelt.
Sõpruslinnad.
Kaltern an der Weinstraße sõpruslinn on:
Rõbnoje rajoon

Rõbnoje rajoon (vene keeles "Рыбновский район") on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Rjazani oblasti põhjaosas. Rajooni keskus on Rõbnoje linn.
Rajoon piirneb kirdes Klepiki rajooniga, kagus Rjazani rajooniga, lõunas Zahharovo rajooniga ning läänes ja loodes Moskva oblastiga.
Rajooni pindala on 1407 km². Elanike arv oli 2012. aastal 36 048, 2009. aastal 36 824 ja 2002. aastal 37 140.
Rõbnoje rajoonis on 114 asulat, mis kuuluvad ühe linnaasunduse (Rõbnoje linna) ning kaheteistkümne külaasunduse koosseisu.
Rajooni tähtsamad jõed on Oka, Osjotr, Voža ja Metša.
Martin Lazarev

Martin Lazarev (sündinud 1. märtsil 1977 Tartus) on eesti tarbegraafik ja fotograaf.
On õppinud Tartu 12., 16. ja 14. keskkoolis ning Tartu Kunstikoolis klassikalist joonistamist, mööbli disaini ja restaureerimist ning lõpetanud Tartu Kunstikooli kujundusgraafika eriala. 
Näitused.
Tema disainitud on kaasaskantav kokkukäiv ID-kaardi luger.
Alates 2008 elab ja töötab Brasiilias Rio de Janeiros.
Oudtshoorn

Oudtshoorn on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Lääne-Kapimaa provintsis Garden Route'i ringkonnas, Oudtshoorni valla halduskeskus.
Asula on rajatud 1847. aastal, omavalitsusliku staatuse sai 1858. aastal.
Oudtshoorn on tuntud jaanalinnukasvatuskeskus.
2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Oudtshoorni elanikest värvilisi 70,9%, valgeid 15,3%, mustanahalisi aafriklasi 12,5%, India ja Aasia päritolu inimesi 0,4% ja teisi 1,0%. Afrikaani keelt pidas emakeeleks 87,8% elanikest, koosa keelt 7,4% ja inglise keelt 2,6%.
Kungusõ mägi

Kungusõ mägi on küngas Võru maakonnas Kanepi vallas Rebaste küla alal. Kihelkondlikult jäi küngas Urvaste kihelkonda ja see oli seejuures kihelkonna kõrgeim koht. Künka kõrgus on 162 m üle merepinna.
Künka lähedal on Pokumaa.
Kunn'mägi

Kunn'mägi on küngas Põlva maakonnas Räpina vallas Nohipalo küla alal. Kihelkondlikult jäi kõrgendik Räpina kihelkonda ja oli seejuures kihelkonna kõrgeim küngas. Kunn'mäe kõrgus on 107 m üle merepinna.
Küngas on metsaga kaetud ja sellel kasvavad peamiselt männid.
Nipernaadi (ansambel)

Nipernaadi on Võrus tegutsev ansambel. Ansambli repertuaaris on võru- ja setukeelseid laule, sh rahvalaule.
Reinu kadakas

Reinu kadakas (ka Kärsna kadakas, Karstna kadakas) on Võru maakonnas Võru vallas Pille küla alal kasvav kadakas; ühtlasi Eesti kõrgeim kadakas.
Kadaka kõrgus on 13 m ja ümbermõõt (mõõdetuna 1,3 m kõrguselt) 1,45 m.
Tartu Ülikooli Lõuna-Eesti keele- ja kultuuriuuringute keskuse aastaraamat

Tartu Ülikooli Lõuna-Eesti keele- ja kultuuriuuringute keskuse aastaraamat on Tartu Ülikooli Lõuna-Eesti keele- ja kultuuriuuringute keskuse välja antav aastaraamat.
Esimene aastaraamat ilmus 2002. Aastast 2011 antakse raamatut välja kord iga kahe aasta tagant.
Tsibipudina'

Tsibipudina' on rühm Tallinna näitlejaid, kes laulavad võrukeelseid laule, loevad võrukeelseid luuletusi ja kõnelevad võrukeelseid jutte. Rühm on osalenud Kaika suveülikoolis.
Zahharovo rajoon

Zahharovo rajoon (vene keeles "Захаровский район") on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Rjazani oblasti lääneosas. Rajooni keskus on Zahharovo küla.
Rajoon piirneb põhjas Rõbnoje rajooniga, kirdes Rjazani rajooniga, kagus Pronski rajooniga, edelas Mihhailovi rajooniga ja läänes Moskva oblastiga.
Rajooni pindala on 985,9 km². Elanike arv oli 2012. aastal 9052, 2009. aastal 10 339 ja 2002. aastal 10 607.
Zahharovo rajoonis on 65 asulat, mis kuuluvad seitsme külaasunduse koosseisu.
Rajooni tähtsamad jõed on Pronja, Osjotr, Žraka, Voža, Pletenka ja Istja.
Mihhailovi rajoon

Mihhailovi rajoon (vene keeles "Михайловский район") on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Rjazani oblasti lääneosas. Rajooni keskus on Mihhailovi linn.
Rajoon piirneb põhjas Zahharovo rajooniga, idas Pronski rajooniga, lõunas Skopini rajooniga, edelas Tula oblasti Venjovi rajooniga ja loodes Moskva oblastiga.
Rajooni pindala on 1841,17 km². Elanike arv oli 2012. aastal 34 850, 2009. aastal 35 919 ja 2002. aastal 38 377.
Mihhailovi rajoonis on 275 asulat, mis kuuluvad kahe linnaasunduse (Mihhailovi linna ja Oktjabrski alevi) ning seitsmeteistkümne külaasunduse koosseisu.
Rajooni tähtsamad jõed on Pronja ja Kudesna.
Buchenwaldlied

"Buchenwaldlied" (eesti keeles "Buchenwaldi laul") on Buchenwaldi koonduslaagri austerlastest vangide Fritz Löhner-Beda ja Hermann Leopoldi 1938. aastal kirjutatud marsilaul.
Tekkeloost.
Natsionaalsotsialistliku Saksamaa koonduslaagrites oli SS-laste meelelahutuseks tavaks, et vangid pidid rivisammul rahva- või marsilaule laulma. 
Buchenwaldi koonduslaagris oli igapäevase rivistuse ajal selliseks SS-laste armastatud lauluks algselt "Steht ein Dörflein mitten im Walde" Arno Holzi luuletuse "So einer war auch er" põhjal).
"Schutzhaftlager"-"Führer" (laagriülem) Arthur Rödl nõudnud aga 1938. aasta lõpul, et vangid kirjutaksid ühe laagrilaulu. Lühikese aja jooksul kirjutasid ja viisistasid austerlastest vangid Fritz Löhner-Beda ja Hermann Leopoldi "Buchenwaldliedi".
See oli vangide liikumise saatelaul. Kui massilaul kohe täie jõuga ei käivitunud, kutsus see tavaliselt esile Rödli vihahoo ja selle eest karistas ta vange. 
Seetõttu organiseerisid vangid sunnilaulu nii, et need, kes olid Rödli lähedal, laulsid valjult, ja kaugemal olevad vangid liigutasid vaid huuli.
"Das Buchenwaldlied".
Wenn der Tag erwacht, eh' die Sonne lacht,
die Kolonnen zieh'n zu den Tages Müh'n
hinein in den grauenden Morgen.
Und der Wald ist schwarz und der Himmel rot,
und wir tragen im Brotsack ein Stückchen Brot
und im Herzen, im Herzen die Sorgen.
Refrään: O Buchenwald, ich kann dich nicht vergessen,
weil du mein Schicksal bist.
Wer dich verließ, der kann es erst ermessen,
wie wundervoll die Freiheit ist!
O Buchenwald, wir jammern nicht und klagen,
und was auch unser Schicksal sei,
wir wollen trotzdem ja zum Leben sagen,
denn einmal kommt der Tag: Dann sind wir frei!
Und das Blut ist heiß und das Mädel fern,
und der Wind singt leis', und ich hab' sie so gern,
wenn treu sie, ja, treu sie nur bliebe!
Und die Steine sind hart, aber fest unser Tritt,
und wir tragen die Picken und Spaten mit
und im Herzen, im Herzen die Liebe.
Refrään: O Buchenwald, ...
Und die Nacht ist kurz, und der Tag ist so lang,
doch ein Lied erklingt, das die Heimat sang:
wir lassen den Mut uns nicht rauben!
Halte Schritt, Kamerad, und verlier nicht den Mut,
denn wir tragen den Willen zum Leben im Blut
und im Herzen, im Herzen den Glauben.
Refrään: O Buchenwald, ...
Dmitri Korkin

Dmitri Petrovitš Korkin (jakuudi keeles Дмитрий Петрович Коркин; 5. september 1928 Tšuraptša uluss, Jakuudi ANSV – 22. veebruar 1984) oli jakuudi maadlustreener ja pedagoog, NSV Liidu teeneline treener.
Ta oli tunnustatud vabamaadluse treener Nõukogude Liidus. Ta töötas Tšuraptša Spordiinternaatkoolis. Tema kasvandikest on 175 maadlejat täitnud NSV Liidu meistersportlase ja 13 suurmeistri normatiivi. Tema õpilased Pavel Pinigin, Aleksandr Ivanov ja Roman Dmitrijev on tulnud olümpiamängudel esikolmikusse.
Haridus- ja töökäik.
Meistrikandiaat sambos Dmitri Korkin lõpetas 1956. aastal Herzeni-nimelise Leningradi Pedagoogilise Instituudi vene keele ja kirjanduse õpetaja kutsega ja asus tööle Jakuutias Tšuraptša rajoonis asuvasse Ožuluni seitsmeklassilisse kooli. Selles koolis ja Ožuluni külast 12 kilomeetri kaugusele jäävas Tšuraptša keskkoolis organiseeris ta vabamaadluse sektsiooni. 1957. aastal asus ta kehalise kasvatuse õpetajana tööle Tšuraptša keskkoolis. 1964. aastal külastas ta Tōkyō olümpiamänge, et jälgida vabamaadlejate esinemisi. 
Tema initsiatiivil asutati 1966. aastal Tšuraptša Spordiinternaatkool. Kuni oma surmani (1984) töötas ta seal pedagoogi ja maadlustreenerina.
Mälestuse jäädvustamine.
1991. aastal nimetati Tšuraptša Spordiinternaatkool Dmitri Korkini auks Korkini-nimeliseks Tšuraptša Vabariiklikuks Spordiinternaatkooliks. 
2003. aastast antakse välja Sahha (Jakuutia) Vabariigi Korkini-nimelist riiklikku preemiat kehakultuuri ja spordi valdkonnas. 
Alates 2008. aastast peetakse Jakutskis Dmitri Korkini rahvusvahelist mälestusturniiri vabamaadluses.
Aleksandr Ivanov (maadleja)

Aleksandr Nikolajevitš Ivanov (jakuudi keeles Александр Николаевич Иванов; sündinud 10. jaanuaril 1951 Suntari rajoonis Jakuudi ANSV-s) on jakuudi maadleja, treener ja sporditegelane, NSV Liidu teeneline meistersportlane, Põhjatähe ordeni kavaler.
Sportlasena on ta tulnud 1974. ja 1976. aastal NSV Liidu meistriks ja võitnud 1976. aasta suveolümpiamängudel Montréalis vabamaadluses hõbemedali (kärbeskaalus). Maadlustreenerina on ta olnud Sahha (Jakuutia) Vabariigi vabamaadluse koondise peatreener.
Haridus ja töökäik.
Ivanov on Tšuraptša Spordiinternaatkooli kasvandik. Ta lõpetas 1975. aastal Kasahhi Riikliku Kehakultuuriinstituudi.
Ta tegutseb maadlustreenerina: aastatel 1978–1984 töötas Almatõs, 1984. aastast Jakuutias. 1997. aastal määrati ta Sahha (Jakuutia) Vabariigi vabamaadluse koondise peatreeneriks. 2005. aastast on ta Mirnõis asuva Laste ja noorte spetsialiseeritud olümpiareservi kooli direktor. Ta tegutseb ka Sahha vabamaadluse koondise treener-konsultandina.
Strateegiline disain

 
Strateegiline disain on tulevikku suunatud disainipõhimõtete rakendamine, et suurendada organisatsiooni uuenduslikke ja konkurentsivõimet suurendavaid omadusi. Disaini traditsioonilised määratlused keskenduvad sageli diskreetsete lahenduste loomisele – olgu tegemist toote, ehitise või teenusega. 
Strateegiline disain toimib palju sügavamal kui asjade välimus või koostis. Strateegilisel tasandil on disain mõtlemise ja töötamise viis, mille tulemusel valmivad platvormid ihaldatavate toodete ja teenuste arendamiseks. Strateegia kirjeldab organisatsiooni visiooni ja missiooni elluviimiseks vajalike tegevussuundi ja ressursse ning selle põhjal kujundatakse erinevates organisatsiooni osades ärieesmärgid, strateegilised plaanid ja tulemused. See on "kavatsuste deklaratsioon, mis määratleb, kuhu pikemas perspektiivis on plaan jõuda". 
Eesmärk.
Strateegilise disaini eesmärgiks on luua jätkusuutlik konkurentsieelis nii lühikeses kui ka pikas perspektiivis. 
Disaineri roll.
Strateegiline disainer aitab luua visiooni ning aitab luua arengu-ja/või tegevuskava. Sealjuures analüüsitakse arenguid ja trende, et tulevikus toimuvat paremini ennustada. Strateegilistel disaineritel on peamiselt kolm erinevat rolli. 
Ettevõtte strateegiline suund.
Strateegilise suuna eesmärgiks on sõnastada soovitud tulevikupositsiooni. Selleks kasutatakse kolme võtmeküsimust: 
Strateegia olemasolu seisneb Michael Porteri sõnul (1996) oskuses valida, mida mitte teha. "Kompromissideta puudub vajadus valiku järele ning seega pole vaja ka strateegiat," väitis ta. 
Strateegia roll organisatsioonis.
Strateegia liigendub organisatsiooniga kolmel tasandil: 
Disainitrepp.
Disaini rakendamise erinevaid tasemeid saab ilmestada disainiredeli skeemi abil, mille kohaselt toimub liikumine madalamalt astmelt ülemiste suunas (s.t. suurema lisandväärtuse suunas). Mida kõrgemale astmele jõutakse, seda strateegilisema fookusega on organisatsioon. 
Ettevõtted, kes soovivad oma praegusest positsioonist kõrgemale tõusta, peaksid keskenduma tulemustele pikemas perspektiivis. .
Marco Steinber.
Sitra strateegilise disaini juht, arhitekt Marco Steinberg arvab, et strateegiline disain on kui vahend, millega 21. sajandi probleemide keerukuse ja mitmetahulisusega toime tulla. Mõneti on strateegiline disain ka otsustamisprotsessi disain, kuivõrd keskendub probleemide sasipuntrast kõige olulisemate võtmeküsimuste ülesleidmisele ja vastamisele.
Jörg Meuthen

Jörg Hubert Meuthen (sündinud 29. juunil 1961 Essenis) on Saksa majandusteadlane ja poliitik. 
Jörg Meuthen on pärit kaupmehe perekonnast. Gümnaasiumi lõpetas ta 1981. aastal Bad Emsis, seejärel läbis tsiviilteenistuse. 1983. aastal alustas ta Münsteri ülikoolis publitsistika, poliitikateaduste, romanistika ja ettevõtlusmajanduse õpinguid. 1984–1989 õppis ta Mainzi Ülikoolis majandusteadust. Ülikooli lõpetamise järel töötas ta Kölni ülikoolis teadurina, doktorikraadi sai samas 1993. aastal.
1993–1996 töötas ta Hesseni liidumaa rahandusministeeriumi referendina. 1997. aastast oli ta Kehli Avaliku Halduse Kõrgkooli professor.
4. juulist 2015 kuni 29. septembrini 2017 oli Jörg Meuthen Frauke Petry kõrval partei Alternatiiv Saksamaale kaasesimees. 29. septembrist kuni 2. detsembrini 2017 oli Jörg Meuthen partei Alternatiiv Saksamaale esimees. 2. detsembrist 2017 kuni 28. jaanuarini 2022 oli ta üks partei kaasesimeestest (Alexander Gaulandi kõrval).
11. maist 2016 kuni 31. detsembrini 2017 oli ta Baden-Württembergi maapäeva liige, alates 8. novembrist 2017 on ta Euroopa Parlamendi liige. 2019. aastal valiti ta Euroopa Parlamenti tagasi.
28. jaanuaril 2022 teatas Meuthen, et lahkub kohe partei esimehe kohalt ja ka parteist, põhjendades, et kaotas võimuvõitluse partei paremäärmusliku tiiva Der Flügel (tiib) vastu. Ta ütles, et partei on muutunud liiga paremäärmuslikuks ja on suures vastuolus põhiseaduse vaba demokraatliku põhikorraga.
Kurtatsch an der Weinstraße

Kurtatsch an der Weinstraße (itaalia: "Cortaccia sulla Strada del Vino"), sageli lühidalt Kurtatsch või Cortaccia, on vald "(comune)" Lõuna-Tiroolis Põhja-Itaalias, paiknedes umbe 25 km Bolzanost edelas.
Valla pindala on 29,4 km².
Kurtatsch külgneb järgmiste valdadega: Neumarkt, Margreid, Tramin, Coredo, Roverè della Luna, Ton, Tres ja Vervò.
Keeleline jaotus.
2011. aasta rahvaloenduse järgi kõneles 96,25% rahvastikust esimese keelena saksa keelt, 3,36% itaalia keelt ja 0,38% ladiini keelt.
Kampflied der Nationalsozialisten

"Kampflied der Nationalsozialisten" on Kleo Pleyeri kirjutatud laul, mida NSDAP ja SA kasutasid natsionaalsotsialistlikul Saksamaal võitluslauluna.
"Kampflied der Nationalsozialisten".
&lt;poem style="margin-left:3em; float:left;"&gt;
Näidis:
"Wir sind das Heer vom Hakenkreuz,"
"Hebt hoch die roten Fahnen!"
"Der deutschen Arbeit wollen wir,"
"Den Weg zur Freiheit bahnen!"
&lt;/poem&gt;
&lt;poem style="margin-left:6em; float:left;"&gt;
Ingliskeelne toortõlge:
We are the army of the swastika,
Raise high the red Flags!
For the German labour we want
to clear the path to freedom!
&lt;/poem&gt;
Wir sind das Heer vom Hakenkreuz,
Hebt hoch die roten Fahnen!
Der deutschen Arbeit wollen wir,
Den Weg zur Freiheit bahnen!
Herbei zum Kampf, ihr Knechte der Maschinen.
Nun Front gemacht der Sklavenkolonie.
Hört ihr denn nicht die Stimme des Gewissens,
den Sturm, der euch es in die Ohren schrie?
Ja, aufwärts der Sonne entgegen.
Mit uns zieht die neue Zeit.
Wenn alle verzagen, die Fäuste geballt,
wir sind ja zum Letzten bereit!
Und höher und höher und höher,
wir steigen trotz Hass und Verbot.
Und jeder SA-Mann ruft mutig: "Heil Hitler!"
Wir stürzen den jüdischen Thron!
Andreas von Hübner

Andreas von Hübner (vene keeles "Андрей Иванович Гюбнер") (19. september (vkj) 1733 Peterburi – 5. detsember 1799 Tallinn) oli Vene sõjaväelane ja Vorbuse mõisnik.
Elulugu.
Andreas von Hübner sündis muusik Johann Hübneri (1701−1759) pojana. Viimane oli sündinud Varssavis, kuid 1721. aastal siirdus krahv Stephan Wilhelm Kinskyga kapellmeistrina Venemaale Peterburi; 1740. aastal oli ta õukonna kapellmeister. Tema poeg Andreas astus esmalt Holsteini sõjaväeteenistusse. Hiljem teenis Venemaa sõjaväes, kus 1763. aastal sai sekund-majori auastme. 1763 − u 1784 oli ta Tallinnas platzmajor. Läks aga peagi sõjaväest erru ja astus tsiviilteenistusse. 1786−1799 oli ta Eestimaa kubermangu valitsusnõunik. 1791. aastal tõusis õuenõunikuks, mis vastas sõjaväes alampolkovniku auastmele.
Perekond.
Ta oli kaks korda abielus. Esimest korda naitus ta Maria Hallupyga (maeti 1775). 1777. aastal sõlmis ta abieluliidu Maria Margaretha von Matthiasega (1751−1822). Kahest abielust oli tal kokku kolm last.
Vorbuse mõis.
Keiser Paul I kinkis talle 1799. aastal kauaaegse truu teenistuse eest Vorbuse mõisa, mis oli olnud pikka aega riigimõis. Et Hübner suri juba kaks nädalat hiljem, päris mõisa 1800. aastal tema lesk. Tema tütar Margaretha (1787−1862), kes oli abielus vabahärra Karl Axel Christer von Bruiningkiga (1782−1848), müüs Vorbuse 1848. aastal.
Saeveski metsaonn

Saeveski metsaonn on matkamaja, mis asub Järvamaal Rassi külas, Tõrvaaugult 5 kilomeetri kaugusel Saarjõe maastikukaitsealal. Metsamajast on võimalik edasi liikuda Saarjõe õpperajale, Sakala tee matkarajale ning ka Kurgjale, Carl Robert Jakobsoni Talumuuseumi.
Iseloomustus.
Metsaonn on kahe korrusega elektrita matkamaja, mis asub Saarjõe läheduses.