tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Ehitismälestis

Ehitismälestis ehk arhitektuurimälestis (ka "ehitusmälestis") kultuuripärandisse kuuluv ajaloolise, teadusliku, kunstilise, arhitektuurse, usundiloolise või muu kultuurilise väärtusega ehitis või ehitiste grupp, mis on seaduses sätestatud korra kohaselt mälestiseks tunnistatud; üks kultuurimälestiste liike.
Eestis on ehitismälestiseks tunnistamise aluseks Eesti Vabariigi muinsuskaitseseadus.
AMX-56 Leclerc

Leclerc (ametlikult Leclerc) on Prantsusmaal toodetud põhitank.
Leclerc on teenistuses Prantsusmaa armees ja Araabia Ühendemiraatides. 
Tanki toodeti alates 1991. aastast ja teenistuses on ta alates 1992. aastast. Leclerc vahetas välja tanki AMX 30.
Leclerci tootmine on nüüdseks lõppenud. Prantsusmaa armeel on kokku 406 ja Araabia Ühendemiraatidel 388 Leclerci tanki.
Leclerci hind ulatus 2011. aasta seisuga 9,3 miljoni euroni tanki kohta.
Haavapuravik

Haavapuravik ("Leccinum aurantiacum") on puravikuliste sugukonda puraviku perekonda kuuluv seen.
Esimesena kirjeldasid haavapuravikku teaduslikult Jean Baptiste Franois Pierre Bulliard ja Samuel Frederick Gray (1821).
Levila ja kasvukohad.
Haavapuravikku peetakse heaks söögiseeneks ning teda võib leida Euraasia leht- ja segametsades. Põhja suunas suudab ta kasvada isegi tundras koos kääbuskaskedega. Haavapuravikke on kirjeldatud ka Põhja-Ameerikast, aga tõenäoliselt on tegu eksitusega ja need kuuluvad mingitesse lähedastesse liikidesse.
Seen moodustab mükoriisa, aga ei ole sealjuures valiv, sest ta võib kasvada koos haabade, tammede, kaskede ja pöökidega, harvem paplite ja pajudega. Kuid haavikutes esineb teda eriti suurtes kogustes.
Välimus.
Seenekübara nahk on hästi eristatava oranžika kuni punakaspruunika värvusega, kübara läbimõõt on kuni 30 cm. Jalg on valge, noorelt valgete, vanemalt kahvatu-punakaspruunikate soomustega. Seeneliha on valge. Viljakeha värvub muljutud ja sisselõigatud kohtades aeglaselt hallikaslillaks kuni mustjaspruuniks.
Kübara värvus sõltub kasvutingimustest. Paplimetsades on see hallikas, haavikus tumepunane, segametsas oranž.
Noore seene kübar on poolkerakujuline ja selle alumine serv on tihedalt varre vastu surutud. Hiljem on kübar kumer, padjataoline ja eraldub jalast kergesti. Kübara nahk on kübara küljes ja kui on soov seent süüa, siis kübaranahka ei koorita.
Kübara all on väga väikesed valkjad hümenofoorid, mis kriimustades muutuvad oliivpruuniks. Nende kiht on 1–3 cm paks, vahel oliivja või kollaka tooniga. See ei ole ülejäänud kübaraga väga tugevalt seotud ja eemaldub kergesti.
Jalg on 10–18 cm kõrge ja 2–3 cm paks. Sageli jämeneb jalg oma alumises otsas tunduvalt. Jalg on halikasvalge, kaetud piklike kiuliste soomustega ning muutub kriimustamise koha pealt sinakasroheliseks.
Seene eosed on oliivpruunid, siledad ja ellipsoidsed, 13–17 μm pikad ja 4–5 μm laiad.
Nagu enamik puravikke, läheb ka haavapuravik kergesti ussitama.
Välimuselt haavapuraviku moodi liigid on pargi-, pomerants- ja palupuravik.
Kasutamine.
Haavapuravikku peetakse heaks söögiseeneks ja seda valmistatakse toiduks samamoodi kui teisigi puravikke. Neid süüakse värskelt pärast keetmist või praadimist, kuivatatakse, marineeritakse ja soolatakse. Töötlemise käigus muutub seeneliha tavaliselt väga tumedaks, välja arvatud marinaadis, kus säilib loomulik välimus. Et seene tumenemist vältida või vähendada, tuleb seent enne töötlemist loputada 5‰ sidrunhappe lahuses.
Kuid siiski tuleb olla ettevaatlik, sest on juhtunud, et haavapuravikku on teiste seentega segi aetud ja neist teistest võib mõni mürgine olla. 
Haavapuraviku esinemine.
Viljakehad ilmuvad ühekaupa või hõredate rühmadena juunist oktoobrini.
Erinevalt enamikust seentest valmivad viljakehad mitte ühe, vaid mitme lainena. Nende arvukus metsas kord suureneb, siis jälle väheneb. Vihmastel suvedel on lained halvemini märgatavad.
Hiina Vabariigi ja Püha Tooli suhted

Hiina Vabariik ja Püha Tool sõlmisid 1942. aastal diplomaatilised suhted ja need on jätkunud tänapäevani. Püha Tool on praegu ainus Euroopas asuv rahvusvahelise õiguse subjekt, mis tunnustab Hiina Vabariiki. 
8. aprillil 2005 osales Hiina Vabariigi president Chen Shui-bian paavst Johannes Paulus II matustel.
Hiina Vabariigi ja Gambia suhted

Gambia oli aastail 1968–1974 ja 1995–2013 üks väheseid maailma riike, mis tunnustas Hiina Vabariiki.
Selle eest annetas Hiina Vabariik Gambiale 2010. aasta detsembris järjekordsed 300 000 dollarit.
14. novembril 2013 teatas Gambia president Yahya Jammeh diplomaatiliste suhete lõpetamisest Hiina Vabariigiga.
M1 Abrams

M1 Abrams on USA-s toodetav kolmanda põlvkonna põhitank.
Ajalugu.
Nimi Abrams pandi tankile kindral Creighton Abramsi järgi, kes oli USA armee staabiülem ja USA vägede juht Vietnamis vahemikus 1968–1972. 
M1 tank on hästi relvastatud, soomustatud ja väga mobiilne. Tanki mootoriks on võimas gaasiturbiin, mis kasutab JP8 lennuki kütust.
Kaaluga 61,3 tonni on M1 Abrams üks raskemaid põhitanke, mis tänaseni teenistuses. M1 Abrams võeti USA armee teenistusse 1980. aastal, M60 Pattoni asemel . Peaaegu terve kümnendi tegutses M1 Abrams koos täiustatud M60A3-ga, mis võeti teenistusse 1978 aastal.
M1 tanke koos erinevate versioonidega on toodetud üle 9000, ning neid kasutatakse lisaks USA armeele veel Egiptuse, Kuveidi, Saudi Araabia, Austraalia ja 2010. aastast alates ka Iraagi armees. M1 Abramsist on tehtud kolm põhiversiooni: M1, M1A1 ja M1A2. Uuemates versioonides on parandatud nii relvastust, kaitset ja kui ka elektroonikat. Lisaks arendatakse praegu neljandat Abramsi versiooni – M1A3.
Ukraina on kasutanud M1A1-e Vene-Ukraina sõjas.
Challenger 2

FV4034 Challenger 2 on Briti relvajõudude maavägede põhitank. 
Ajalugu.
Challenger 2 on tanki Challenger 1 edasiarendus. 
2011. aasta jaanuari seisuga on lahingus viga saanud ainult kaks Challenger 2-te, ning üks kaotati omade tule läbi.
Challenger 2 võeti teenistusse 1998. aastal ja praeguseks on neid toodetud umbes 446 masinat.
Ukraina kasutuses.
2023. aasta veebruari alguses avalikustas Suurbritannia kaitseministeerium fotod sellest, kuidas toimub Ukraina sõjaväelaste Challenger 2-e väljaõpe.
Boriss Eichenbaum

Boriss Mihhailovitš Eichenbaum (Борис Михайлович Эйхенбаум; 4. oktoober (vkj. 22. september) 1886 Voronež – 24. november 1959 Leningrad) oli vene kirjandusteadlane.
Ta oli vene formalismi esindaja.
Harri Kingo

Harri Kingo (sündinud 23. augustil 1955 Tallinnas) on eesti ajakirjanik ja luuletaja.
Elulugu.
Kingo sündis Tallinnas ning kasvas praeguses Kristiine linnaosas Kirsi tänaval. Ta lõpetas 1973. aastal Tallinna 7. Keskkooli ning seejärel Tartu Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna, kaitstes 1982. aastal diplomitöö varjupaigaõiguse teemal.
Ta on juristina töötanud nii pärast ülikooli kui ka hiljem, pidades erapraksist.
Kaheksa aastat töötas ta Eesti Televisioonis "Aktuaalse kaamera" diktori, reporteri ja toimetajana, tegi autorisaateid ja pälvis "Hommikutelevisiooni" tegijana ETV aastapreemia. Ta oli diktorina tööl ka 19.–21. augustil 1991, mil augustiputši tõttu oli Eesti Televisioon NSV Liidu ainus välismaalt nähtav tsensuurivaba telejaam ning andis päevas eetrisse viis "Aktuaalse kaamera" saadet.
Hiljem on Kingo töötanud TV3-s, Eesti Raadios, Uudisteraadios, Pereraadios, Raadio 7-s ja Oliver Kruuda telejaamas (aasta vältel saatega "Tele-Tallinn"). 
Aastatel 2001–2012 töötas Kingo Tallinna Perekonnaseisuametis tseremooniameistrina. Aastatel 2010–2012 valiti ta Eesti parimaks tseremooniameistriks. 
2023. aastal tutvustas ta Tartu Pereraadio saadetes "Raamatutund" oma luulekogusid.
Poliitiline tegevus.
Harri Kingo kuulus aastatel 2013–2014 Sotsiaaldemokraatlikku Erakonda. 2019. aastast on ta Eesti Konservatiivse Rahvaerakonna liige.
Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 2 (Tallinna Kesklinna, Lasnamäe ja Pirita linnaosa) 298 häält ning ei osutunud valituks.
Ta kandideeris 2025. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel Lasnamäe linnaosas, sai 199 häält ning ei osutunud valituks.
Looming.
Kingo on avaldanud kaks luuleraamatut: 1986. aastal "Lennujälg" ja 1998. aastal "Mina sina tema" (mõlemad kirjastuse Eesti Raamat kaudu). 2003. aastal ilmus Harri Kingo, teoloogiadoktorant Andrus Noraku ja teoloogiamagister Raivo J. Raave sulest internetiportaalis Delfi ilmunud teoloogiliste esseekogumik "Kolm kala". 2015. aastal ilmus raamat "24 tarka", mis räägib ajaloo suurimatest religioossetest õpetajatest, filosoofidest, visionääridest ja teadlastest.
Harri Kingo võtab sageli sõna ajakirjanduses ja kommentaariumides, kirjutades eelkõige usulistel ja sotsiaalsetel teemadel.
Isiklikku.
Esimesest abielust on Harri Kingol täiskasvanud poeg.
Tema abikaasa on Ülle Kruuse-Kingo. 
Ta on Eesti Akadeemilise Orientaalseltsi tegevliige ja kuulub Eesti Urantia Assotsiatsiooni. Kingo on ka Eesti Metodisti Kiriku Tallinna koguduse liige.
Challenger 1

Challenger 1 oli Briti peamine tank 1983. aastast kuni 1990. aastate keskpaigani, kui selle koha võttis üle Challenger 2. Tanki kasutab tänapäeval ainult Jordaania, kes on seda oluliselt täiustanud.
Ateena akropol

Ateena akropol on Ateena linnriigi ehk polise keskele kaljukünkale ehitatud kindlus, tuntuim Vana-Kreeka akropol.
Ateena akropoli küngas ulatub 150 meetri kõrgusele merepinnast, akropoli pindala on ligikaudu kolm hektarit. Püha Athena küngast kaitsti kogu Rooma ülemvõimu perioodil kuni heruulide rüüsteretkeni 267. aastal. Hoolimata pikkadest suhteliselt rahulikest aegadest on monumente ja kogu seda paika palju kordi rüüstatud.
Ajalooliste seoste ning mitme kuulsa ehitise – eelkõige Parthenoni ja Erechtheioni – tõttu tuntakse Ateena akropoli ka lihtsalt Akropolina.
Ateena akropol kuulub UNESCO maailmapärandi nimistusse.
Paigad ja rajatised Ateena akropolil ja selle ümbruses.
Ateena akropoli mäekülje sees asuvad Paani koopad. 
Akropoli keskel asuv Parthenon on jumalanna Athenale pühitsetud ristkülikukujulise põhiplaaniga dooria stiilis marmorist tempel. Parthenon valmis 447–438 eKr Periklese algatusel, ehitustöid juhtis Pheidias. Parthenon rajati vanema Athena templi varemete kohale, mis hävis pärslaste sissetungi ajal 480 eKr.
447 kuni 406 eKr loodi .
Erechtheuse järgi nime saanud tempel Erechtheion rajati Ateena akropoli põhjaossa praegusel kujul aastail 421–406 eKr. 
Ateena akropoli jalamil on osaliselt kaljusse õõnestatud rooma stiilis teater Odeion, mille 2. sajandil pKr elanud rooma päritolu filantroop Herodes Atticus lasi rajada mälestusmärgiks oma naisele.
Akropolist loodes asub Areopaag (vanakreeka keeles "Areios Pagos", Ἄρειος Πάγος) ehk Arese kalju, kus peeti klassikalisel ajastul kohtuistungeid kriminaal- ja tsiviilasjades, mis olid alama astme kohtutest edasi kaevatud. Varem, enne 5. sajandit eKr, kohtus Areopaagil endistest arhontidest koosnev kogu, mis valvas seaduste täitmise järele (ka seda kogu nimetati Areopaagiks).
Viiteid Ateena akropolile poliitikas ja meedias.
Itaalia ajalehe Corriere della Sera väitel nõudsid euroala valitsusjuhtide ja riigipeade erakorralisel tippkohtumisel 2011. aasta juulis Soome esindajad Kreeka riigile päästepaketiga seoses antavate laenude võimalikeks tagatisteks muu hulgas Ateena Akropoli ja seal seisvat Parthenoni templit ning mõnesid Kreeka saari.
Ajalugu.
Bütsantslased muutsid templid kirikuteks ning viisid sealsed kunstiaarded Konstantinoopolisse. Pärast Bütsantsi impeeriumi langust 1204. aastal sattus Ateena frangi ülikute meelevalda, kes ei hoolinud sealsetest varemetest. Kui türklased linna 1456. aastal vallutasid, tehti templist mošee ja Erechtheion oli Türgi kuberneri ajutine haarem. 1687. aastal piirasid akropoli Venezia väed, kusjuures türklaste püssirohulaona kasutatud Parthenon lendas õhku. Ja lõpuks röövis Briti suursaadik 19. sajandil marmordetaile, mis alates 1815. aastast asuvad Briti Muuseumis.
Leicestershire

Leicestershire on tseremoniaalkrahvkond Inglismaal East Midlandsi piirkonnas. Ajalooline keskus on Leicester.
Leicestershire jaguneb kaheksaks omavalitsusüksuseks:
Midlands

Midlands ehk English Midlands on regioon Inglismaa keskosas.
Midlandsi koosseisu loetakse Derbyshire, Gloucestershire, Herefordshire, Leicestershire, Northamptonshire, Nottinghamshire, Oxfordshire, Rutland, Shropshire, Staffordshire, Warwickshire, West Midlands ja Worcestershire. Mõnikord arvatakse Midlandsi hulka ka Lincolnshire.
Komsomolets (allveelaev)

Komsomolets (K-278) oli ainuke Projekt 685 klassi (NATO nimega Mike-klass) kuulunud Nõukogude Liidu ründeallveelaev. 
Ajalugu.
Allveelaev ehitati, et testida Nõukogude neljanda generatsiooni tuumaallveelaevade tehnoloogiat. Allveelaev võeti teenistusse 31. detsembril 1984.
Allveelaev uppus 1989. aasta 7. aprillil ning lebab praegu ühe miili sügavusel Barentsi meres, tuumareaktorid ja kaks tuumalõhkepead endiselt laeva pardal. Allveelaev uppus kontrolli alt väljunud tulekahju tõttu mootorisektsioonis. Komandöril õnnestus laev kohe pinnale tuua ja enamikul meeskonnaliikmetest õnnestus sellest ka väljuda. Laev uppus umbes viis tundi pärast õnnetust ja vajus 1680 meetri sügavusele. Hukkus 42 meeskonnaliiget, neist neli tules ja ülejäänud 38 surid jääkülmas meres alajahtumisse .
Kirjeldus.
Komsomolets on seni ainus sõjaline allveelaev, mis on sukeldumisel ületanud 1000 meetri piiri. Laeva ohutu sukeldumissügavus oli 1000 meetrit, maksimaalne 1250 meetrit ja purunemispiiriks oli arvestatud 1500 meetrit. Komsomoletsi tegi vastupidavaks spetsiaalne kahekordne titaanist kere, mis võimaldas sukelduda kordades sügavamale kui ükskõik milline Ameerika mereväe allveelaev , olles ise sealjuures võimeline tulistama. 
Laeva kere koosnes seitsmest veekindlast sektsioonist. Hädaolukordade tarbeks oli allveelaeva komandotorni keskel ka põgenemiskapsel, mis võimaldas laeva meeskonnal veealuse probleemi korral laev maha jätta.
Allveelaeva erakordne disain sisaldas ka palju automatiseeritud süsteeme, mis lubas toime tulla tunduvalt väiksema meeskonnaga, kui nii mõnelgi teisel tema suurusel laeval. Hoolimata sellest, et allveelaev ehitati arendusprojektina, oli ta lahinguvõimeline.
Pier Luigi Nervi

Pier Luigi Nervi (21. juuni 1891 Sondrio, Itaalia – 9. jaanuar 1979 Rooma) oli Itaalia ehitusinsener ja arhitekt.
Nervi sai tuntuks tänu uuenduslikule raudbetooni kasutamisele tarindites. 
Nervi lõpetas 1913. aastal Bologna ülikooli ehitusinsenerina.
Pärast inseneridiplomi saamist töötas Nervi kaks aastat projekteerijana. Esimeses maailmasõjas teenis Nervi pioneeriväes. Pärast sõda jätkas tööd projekteerijana. 1928. aastal asutas Nervi Roomas oma inseneribüroo.
Looming.
Objekt, mis tegi Nervi arhitektide ja inseneride ringkonnas tuntuks, oli Stadio Comunale Giovanni Berta Firenzes (ehitatud 1930–1932, tänapäeval tuntud kui Stadio Artemio Franchi) 35 000 pealtvaatajale. Selle tribüüni varikatus oli 110 meetrit pikk ja lahendatud konsoolplaadina 22,5-meetrise väljaulatusega (Foto). See oli Nervi esimene šedööver. 
1930. aastate teisel poolel projekteeris Nervi Itaalia mereväeministeeriumi tellimusel Itaalia eri paikades lennukiangaare, mis aga kõik hävisid Teises maailmasõjas. Esimesed angaarid ehitas Nervi monoliitsetena, hilisemates aga läks üle monteeritavale raudbetoonile. 
Aastail 1946–1961 töötas Nervi ehituskonstruktsioonide professorina Rooma ülikooli arhitektuuriteaduskonnas. 
1940. aastatel hakkas Nervi oma projektides kasutama sardtsementkonstruktsioone, sealhulgas aastail 1948–1949 Torinos ehitatud näitusehalli projekteerimisel. Suureavalisest (peasaali sille 93,4 meetrit) hoonest sai üks Nervi meistriteoseid, ehituskunsti seisukohast aga etappteoseid 
Aastail 1956–1958 ehitati Roomas olümpiaehitusena Palazzetto dello Sport ('spordipalee'). See oli Nervi kuulsaim inseneritöö. Spordipalee läbimõõt on 122 meetrit, kupli sille 100 meetrit. Õhuline kuppel on tehtud monteeritavatest sardtsementelementidest, mille seinapaksus on vaid 25 millimeetrit. Tribüünid mahutavad kuni 16 000 vaatajat. 
Nervi kogemused avaldasid suurt mõju raudbetoonehituse arengule kogu sõjajärgses maailmas. Nervi peamine anne seisnes oskuses katta suuri avasid monteeritavatest elementidest, seejuures pakkudes lõpplahendusena laitmatut monumentaalset elegantsi.
Sardtsementkonstruktsioon

Sardtsementkonstruktsioon (ka armotsementkonstruktsioon) on tiheda peenikesest traadist võrguga armeeritud peenbetoonist õhukeseseinaline ehituskonstruktsioon. Sellised konstruktsioonid erinevad harilikest raudbetoonkonstruktsioonidest väiksema paksuse (15–20 mm), suurema veetiheduse ja märksa suurema praokindluse poolest. 
Sardtsementkonstruktsioon leiutati 19. sajandi II poolel, selle tuntud kasutajad on olnud prantsuse arhitekt Anatole de Baudot 1900. aastatel ja itaalia insener Pier Luigi Nervi 1940. aastatel.
Dmitri Donskoi (allveelaev)

Dmitri Donskoi on Venemaa mereväe strateegiline tuumaallveelaev Projekt 941 Akula-klassist (NATO nimetusega Typhoon).
1990. aastal saabus allveelaev kuivdokki, et teha uuendusi ja modifikatsioone. Nõukogude Liidu kokkuvarisedes tööd aga peatusid kuna värskel Venemaal nappis raha ja tehnoloogiat. 2000. aastal tööd aga jätkusid, ning juunis 2002 väljus laev kuivdokist.
Pärast 12 aastat remonti ja moderniseerimist oli allveelaev saanud ka uue nime omaaegse Moskva suurvürsti Dmitri Donskoi (1359–1389) järgi. 
Allveelaeva 20 R-39 raketisüsteemi vahetati välja uute RSM-56 Bulavade vastu. Hoolimata sellest, et TK-208 ehitati 3 generatsiooni allveelaevana on ta nüüdseks, tänu modifikatsioonidele ja Bulavale, pigem 4 generatsiooni allveelaev . 
Typhoon klassi allveelaevad plaanitakse välja vahetada uute Borei klassi tuumaallveelaevade vastu.
Jaanuar 2012

Jaanuar 2012, kroonika
2012. aasta jaanuar algas pühapäeval ja lõppes 31 ööpäeva pärast teisipäeval.
Külanõukogu

Külanõukogu (lühend kn) oli kõige madalama taseme haldusüksus Nõukogude Liidus.
Praegu on külanõukogud Venemaal, Ukrainas ja Valgevenes.
Külanõukogud Eestis.
Külanõukogu hõlmas piiritletud territooriumi koos sellel asuvate külade ja teiste maa-asulate ja halduspiiresse jäävate maavaldustega. Külanõukogu esindusorganiks oli 1977. aastani küla töörahva saadikute nõukogu, 1977. aastal nimetati need ümber küla rahvasaadikute nõukoguks.
Eesti NSV-s moodustati külanõukogud valdade koosseisus 1945. aasta augustis ja septembris. 1945 sügisel moodustati 637 külanõukogu, enamasti 2–3 külanõukogu valla kohta. Arvestuslikult pidi ühes külanõukogus olema kuni 1000 elanikku ja 250 majapidamist.
1950 septembris moodustati täiendavalt 4 külanõukogu väikesaartel – Prangli, Vormsi, Kihnu ja Ruhnu saarel – kus 1945 sügisel külanõukogusid ei moodustatud ja seni tegutsesid valla töörahva saadikute nõukogud.
1950 septembris likvideeriti senine haldusjaotus maakondadeks ja valdadeks. Nende asemele moodustati 39 maarajooni ning külanõukogud viidi rajoonide alluvusse, välja arvatud 5 külanõukogu (Perjatsi, Türsamäe, Auvere, Peetri ja Soldino külanõukogu), mis allutati Narva Linna Töörahva Saadikute Nõukogule.
1954 juunis viidi läbi ulatuslik külanõukogude ühendamine, nii et senise 641 külanõukogu asemel jäi alles 320 külanõukogu. Külanõukogude liitmine oli seotud kolhooside ühinemisega ja sooviga viia kolhooside piirid vastavusse külanõukogude piiridega.
1960. ja 1970. aastatel külanõukogude arv vähenes järk-järgult veelgi ühendamiste tõttu. 
1978. aasta seisuga oli Eesti NSVs 194 külanõukogu.
1990. aastate algul moodustati külanõukogudest vallad.
Leedu.
Apiilinke (leedu keeles "apylinkė") oli Leedu NSV haldusüksus; ühtlasi väikseim haldusüksus. Apiilinkede analoogid olid Eesti NSVs ja mujal Nõukogude Liidus eksisteerinud külanõukogud. Apiilinkeid hakati moodustama 1940. aastal. Aastal 1940 oli neid 2866, aastal 1994 veel 427. 1995. aastal muudeti kõik apiilinked valdadeks (leedu keeles "seniūnija").
Gárdony

Gárdony on linn Ungaris Fejéri komitaadis, Gárdonyi kreisi keskus.
Linn asub Velence järve ääres, 55 kilomeetri kaugusel Budapestist. See on populaarne suvituskoht. Järve lõunakaldal asuv linn koosneb kolmest osast: Gárdony, Agárd ja Dinnyés. Nimi Gárdony on arvatavasti pärit juba 13. sajandi algusest. Vähemalt ühes kirjalikus teates 1260. aastast mainitakse kohta nimega Garduni. Kuningas Sigismundi (1387–1437) valitsusajal oli see juba kindlasti asustatud.
Gárdony staatus muutus 31. märtsil 1989 külast linnaks.
Suvel külastab linna tuhandeid turiste. Järve ääres on võimalik harrastada veesporti, nagu paadisõit, ujumine, purjetamine ja kalapüük. Kaldal on võimalused võrkpalli, korvpalli, tennise ja jalgpalli mängimiseks. Meelelahutusüritusi toimub kogu suve jooksul.
Géza Gárdonyi sündis Gárdonyis Agárdpusztas ja tema kuju asub kesklinnas Agárdi pargis. Agárdis asub kalvinistlik kirik, katoliiklik Püha Kuningas Istvani kirik ja Püha Anna kabel.
Quo Tai-chi

Quo Tai-chi (4. detsember 1888 – 29. veebruar 1952 Santa Barbara) oli Hiina Vabariigi diplomaat.
Ta oli aastail 1932–1940 Hiina Vabariigi saadik ja suursaadik Londonis. 21. detsembril 1937 kirjutas ta alla sõpruslepingule Eestiga.
Aastail 1941–1942 oli ta Hiina Vabariigi välisminister.
Birgitiinide ordu

Birgitiinide ordu ehk Püha Birgitta ordu (ladina keeles "Ordo Sanctissimi Salvatoris", Pühima Päästja ordu) on 1346. aastal asutatud vaimulik ordu.
Pühima Päästja ordu asutas rootsi päritolu aadlidaam Birgitta Birgersdotter ning ordu asutamise ja selle põhikirja kinnitas 1370. aastal Rooma paavst Urbanus V.
Birgitiinide ordu keskajal.
Birgitta ordu 1384. aastal asutatud emaklooster asus Vadstenas Kesk-Rootsis. Birgitiinide ordu tegutses keskajal katoliku kiriku mõju kõrgajal Skandinaavias, Läänemere maades, Poolas ja Valgevenes. Algupärasest keskaegsest ordust on tänapäeval säilinud ainult viis üksikut kloostrit ilma ühtse juhtimiseta, sealhulgas Vadstena klooster.
Birgitiinide ordu tänapäeval.
Birgitta ordu on jagunenud tänapäeval kaheks haruks. Tallinnas uuesti ehitatud Pirita kloostris asuvad nunnad kuuluvad 1911. aastal asutatud Rootsi harusse, mille peaklooster asub Roomas ("Piazza Farnese 96"). Ordul on 30 kloostrit, millest kümme asub Itaalias, kuus Mehhikos, ülejäänud Itaalias, Inglismaal, Rootsis, Soomes, Taanis ja Šveitsis.
Hispaania haru on asutatud 1630. aastail. Ainus praegu eksisteeriv birgitiinide mungaklooster on asutatud 1976. aastal ja asub Oregoni osariigis USA-s.
Claudine de Culam

Claudine de Culam (1585 Rozay-en-Brie – 1601) oli prantsuse tüdruk, kes mõisteti koeraga vahekorras olemise eest surma.
Süüdistusi uurinud kohtunik lasi oma naissoost abiliste jälgimise all Claudine'il lahti riietuda ja koer hüppas tüdrukule selga. Sellega oli süüdistus tõestatud. Nii koer kui tüdruk kägistati surnuks, nende kehad põletati ja tuhk puistati nelja ilmakaarde laiali, "et võimalikult vähe jälgi jääks nende kohutavaid tegusid inimkonnale meenutama."
Tirpitz

Tirpitz oli teine kahest Saksa Kriegsmarine ehitatud Bismarck-klassi lahingulaevast. Mõõtmetelt oli Tirpitz Bismarckist suurem. 
Tirpitzile pandi nimi Saksa admirali Alfred von Tirpitzi järgi. 
Tirpitzi kiil pandi maha 2. novembril 1936 Kriegsmarinewerfti laevatehases Wilhelmshavenis.
Laev lasti vette kaks ja pool aastat hiljem 1. aprillil 1939. Tööd lõppesid 1941. aasta 25. veebruaril, kui Tirpitz arvati Saksa sõjalaevastikku. 
Tirpitz uppus õhurünnaku tagajärjel 12. novembril 1944.
Muutjaliik

Muutjaliik (inglise "transforming species" või "ecosystem engineer") on liik, kes muudab oma tegevusega aktiivselt ja oma arvukuse kohta ebaproportsionaalselt palju keskkonda (ökosüsteemi).
Ressursikaitseala

Ressursikaitseala (inglise "extractive reserve") on kaitseala, kus mingi(te) loodusressurssi(de) kasutamine kohalike elanike poolt on säästlikul moel lubatud. 
Loodusressursside ületarbimise vältimiseks rakendatakse sellisel kaitsealal kohanduvat kaitsekorraldust.
SLOSS-vaidlus

SLOSS-vaidlus (akronüüm ingliskeelsest fraasist "single large or several small" 'üks suur või mitu väikest') on kaitsealade vormimisel ettetulev dilemma (kui nende kogupindala on määratletud), kus tuleb kokku leppida, kas parem on luua üks suur või mitu väikest kaitseala.
SLOSS-vaidlused olid eriti aktuaalsed 1970. ja 1980. aastatel.
Eesti NSV külanõukogude loend

"See on loend Eesti NSV külanõukogudest."
Biofiilia

Biofiilia (inglise "biophilia") on soodumus armastada kõike elusat ja toetada elurikkust.
Terminit kasutasid esimestena oma töödes Albert Schweitzer ja Erich Fromm. Hiljem formuleeris Edward O. Wilson oma raamatus "Biophilia" biofiilia hüpoteesi, mille järgi inimeste ja teiste elusolendite vahel on tahtmatu (inglise "instinctive") side.
Leevendusmeetmed

Leevendusmeetmed ehk leevendavad meetmed (inglise "mitigation" ("mitigating") "measures") projekti või tegevuse tegeliku või võimaliku halva toime (looduskeskkonnale) tõkestamis-, vältimis- või minimeerimismeetmed.
Võimalikke leevendusmeetmeid pakutakse enamikus keskkonnamõjude hindamise aruannetes. Sage leevendusmeede on nt asendustaastamine, kus loodusliku koosluse hävitamine või kahjustamine ühel alal kompenseeritakse koosluse taastamisega mõnel teisel rikutud alal.
Baptisteerium

Baptisteerium oli sakraalehitiste, katedraali juurde kuuluv ristimiskirik või -kabel, tavaliselt ümmarguse või hulknurkse põhiplaaniga.
Ümberasustamine

Ümberasustamine (inglise "translocation") on isendite (populatsiooni) üleviimine looduses ühest elupaigast teise. 
Ümberasustamist võidakse rakendada näiteks keskkonnamõju hindamisel ette pandud leevendusmeetmena.
Balustraad

Balustraad on pirnitaolistele postidele (balustritele) toetuv käsipuu või rinnatis. 
Balustraadi on Eesti arhitektuuris kasutatud põhiliselt maamõisate ning Tallinnas Toompeal asuvate aadlipaleede paraadtreppide ja terrasside välispiirde kaunistamiseks. Samuti on balustraadidena kujundatud kirikute altariaedu.
Merekaitseala

Merekaitseala (inglise "marine protected area") on kaitseala, mis on loodud mõne mereosa ning selle elustiku ja elupaikade kaitseks.
Mare Jõgeva

Mare Jõgeva (aastast 1974 Mare Põder; sündinud 24. augustil 1939) on eesti laulja (sopran) ja teatrinäitleja.
Mare Jõgeva lõpetas 1965. aastal Tartu Muusikakooli, tema õpetaja oli Alma Kurtna. 1970. aastal lõpetas ta Tallinna Riikliku Konservatooriumi Linda Sauli klassi. Konservatooriumi ajal laulis ta ka Eesti Televisiooni ja Raadio segakooris.
Aastatel 1971–2004 oli Mare Jõgeva Estonia teatri solist ja 1996–2004 ühtlasi teatri koori hääleseadja. 2009–2013 oli Ellerheina koori hääleseadja. 
1987. aastast töötas ta 18 aastat Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis õpetajana.
Mare Jõgeva on esinenud kammer- ja oratooriumilauljana (Johann Sebastian Bachi "Missa h-moll", "Matteuse passioon", Mozarti, Verdi ja Cherubini reekviemid jm).
Mare Jõgeva lavapartnerite seas olid Kalju Karask, Hendrik Krumm, Tiit Kuusik, Georg Ots, Ivo Kuusk.
Tema õpilaste hulgas on Alla Popova, Kristina Vähi, Veronika Portsmuth.
Isiklikku.
Tema abikaasa oli kirjanik ja kirjastuse Eesti Raamat peatoimetaja Rein Põder. Neil on kaks poega: luuletaja Neeme Põder ja mälumängur Ove Põder.
Nil Merjanski

Nil Merjanski (kodanikunimega Nil Ivanovitš Bogdanovski; 4. veebruar 1846 Smolensk – 7. aprill 1937 Petseri) oli vene näitleja ja literaat.
Ta alustas lavategevust aastal 1864 Venemaa rändtruppides, aastast 1880 mängis Peterburi ja hiljem ka Moskva teatrites. Ta asutas aastal 1884 Novgorodis oma teatri, oli aastatel 1903–1916 sealse ajalehe "Волховский листок" väljaandja–toimetaja.
Ta elas aastast 1921 Eestis, mängis Tallinna vene teatris, oli selle silmapaistvamaid näitlejaid (teda nimetati vene teatri vanaisaks).
Isiklikku.
Tema vanem tütar Zinaida Valk-Bogdanovskaja oli Eesti esimene harfimängija, tema teine tütar Maria Merjanskaja oli näitleja, lavastaja ja teatrijuht (ta oli abielus Ants Lauteriga). 
Nil Merjanski on maetud Tallinna Aleksander Nevski kalmistule.
Muşţafá ‘Abd al-Jalīl

Muşţafá ‘Abd al-Jalīl (araabia keeles مصطفى عبد الجليل‎; sündinud 1952 Al-Bayḑā’s) on Liibüa poliitik. Ta oli alates 2011. aasta 5. märtsist Liibüa kodusõjas Mu‘ammar al-Qadhdhāfīle vastanduva Rahvusliku Üleminekunõukogu esimees. 9. augustil 2012 andis ta võimu üle Liibüa Rahvuskongressi esimehele Mohammad Magariafile. 2007. aastast kuni Qadhdhāfī vastase ülestõusu puhkemiseni 2011. aasta veebruaris oli ta Liibüa justiitsminister. 
Nooruses on ‘Abd al-Jalīl mänginud Al-Bayḑā’ linna jalgpalliklubis.
Ta õppis Liibüa Ülikoolis õigusteadust ja sai 1978. aastal kohtunikuks. Ta tegi korduvalt otsuseid, mis Qadhdhāfī režiimile ei meeldinud. Sellegipoolest edutati ta Qadhdhāfī poja Saif-al Islami toel 2007. aastal ministriks. Arvatakse, et seda tehti suhtekorralduslikel motiividel.
Ministrina reformis ‘Abd al-Jalīl kriminaalkoodeksit. Tema uuenduste kohaselt asendati mitmesugustel juhtudel kinnipidamine karistusmäärana trahvide või üldkasuliku tööga. Surmanuhtluse rakendamist võimaldas uus koodeks erinevalt vanast üksnes karistusena mõrva toimepanemise eest.
2010. aastal pani ‘Abd al-Jalīl kaasmaalased jahmatama, teatades televisiooni otseülekandes Üldise Rahvakongressi(?) kogunemiselt, et ei saa enam kohtusüsteemis töötada, sest tema tööl ei paista olevat mõtet: Sisejulgeolekuamet hoidis luku ja riivi taga sadu õigeksmõistetud poliitvange. Qadhdhāfī aga keeldus teda ametist vabastamast.
Rahutuste algul saadeti ‘Abd al-Jalīl Banghāzīsse ülestõusu vaigistama, kuid lahkus protestiks meeleavaldajate suhtes rakendatud vägivalla vastu Kõrgema Rahvakomitee koosseisust ja arvati mõni päev hiljem Rahvusliku Üleminekunõukogu koosseisu. Võimud kuulutasid ta reeturiks ja panid ta tabajale autasuks välja pool miljonit Liibüa dinaari (umbes 400 000 USA dollarit).
Veebruari lõpus ja märtsi algul tekkis ‘Abd al-Jalīlil Banghāzī juristi Abdel-Hafidh Ghogaga(?) rivaliteet mässuliste juhtorgani juhi koha pärast. 5. märtsil lahendati see Jalīli määramisega Rahvusliku Üleminekunõukogu esimeheks, tema konkurendist tehti aga organi eestkõneleja.
‘Abd al-Jalīli puuduseks peetakse vähest karismat. Ta on lubanud riigijuhi kohale mitte kandideerida. Samuti on ta teatanud, et peab vajalikuks seista kohtu ette Qadhdhāfī valitsuses teenimise tõttu.
Ta on pühendunud muslim.
2013. aasta mäesuusatamise maailmameistrivõistlused

2013. aasta mäesuusatamise maailmameistrivõistlused olid 42. maailmameistrivõistlused mäesuusatamises. Võistlused toimusid Austrias Schladmingis 4.–17. veebruaril 2013.
Schladmingis toimusid ka 1982. aasta mäesuusatamise maailmameistrivõistlused.
Osales 614 sportlast 72 riigist. Esimest korda osales maailmameistrivõistlustel Malta.
Tulemused.
Mehed.
Kiirlaskumine.
&lt;br&gt;9. veebruar
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 58
&lt;br&gt; Maailmameister 2011: Erik Guay, Kanada 
&lt;br&gt;
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
Slaalom.
&lt;br&gt;
17. veebruar
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 100 (eelvõistlusel 137)
&lt;br&gt; Maailmameister 2011: Jean-Baptiste Grange, Prantsusmaa 
Suurslaalom.
 
&lt;br&gt;15. veebruar
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 99 (eelvõistlusel 132)
&lt;br&gt; Maailmameister 2011: Ted Ligety, USA 
Ülisuurslaalom.
 
&lt;br&gt;
6. veebruar
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 82
&lt;br&gt; Maailmameister 2011: Christof Innerhofer, Itaalia 
&lt;br&gt;
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
Alpi kahevõistlus.
 
&lt;br&gt;11. veebruar
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 53
&lt;br&gt; Maailmameister 2011: Aksel Lund Svindal, Norra 
&lt;br&gt;
&lt;br&gt; Ametlikud tulemused
Naised.
Kiirlaskumine.
&lt;br&gt;10. veebruar
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 41
&lt;br&gt; Maailmameister 2011: Elisabeth Görgl, Austria 
&lt;br&gt;
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
Slaalom.
&lt;br&gt;
16. veebruar
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 139
&lt;br&gt; Maailmameister 2011: Marlies Schild, Austria
&lt;br&gt;
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused 
Suurslaalom.
 
&lt;br&gt;14. veebruar
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 139
&lt;br&gt; Maailmameister 2011: Tina Maze, Sloveenia 
Ülisuurslaalom.
 
&lt;br&gt;
5. veebruar
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 59
&lt;br&gt; Maailmameister 2011: Elisabeth Görgl, Austria
Alpi kahevõistlus.
 
&lt;br&gt;8. veebruar
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 47
&lt;br&gt; Maailmameister 2011: Anna Fenninger, Austria 
&lt;br&gt;
&lt;br&gt; Ametlikud tulemused
Võistkonnavõistlus.
&lt;br&gt;Finaal: 12. veebruar 
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 16 võistkonda
&lt;br&gt; Maailmameister 2011: Prantsusmaa
&lt;br&gt;
&lt;br&gt; Ametlikud tulemused
Schladming

Schladming on linn Austria keskosas Steiermargi liidumaal.
1. jaanuaril 2011 elas Schladmingis 4477 inimest. 
2015 liideti Schladmingiga Pichl-Preuneggi ja Rohrmoos-Untertali vald. 1. jaanuaril 2017 elas Schladmingis 6715 inimest.
Linn on populaarne turismi sihtkoht ja suusakuurort.
Schladmingis peetakse 2013. aasta mäesuusatamise maailmameistrivõistlused. Samas toimusid ka 1982. aasta mäesuusatamise maailmameistrivõistlused.
Drvar

Drvar on linn Bosnias ja Hertsegoviinas Bosnia ja Hertsegoviina Föderatsioonis Herceg-Bosna kantonis, Drvari valla keskus.
Linn asub mägede keskel Unaci jõe orus. Tema geograafilised koordinaadid on .
Aastal 1991 elas linnas umbes 8000 inimest, mis oli ligi pool valla elanikkonnast.
Sõpruslinnad.
Linnal on üks sõpruslinn.
Lamantiin (perekond)

Lamantiin on suurte vee-eluliste herbivoorsete imetajate perekond meriveiseliste seltsist. Lamantiinid elavad Mehhiko lahe madalatel ja soistel rannikualadel ning jõesuudmetes, Amazonase vesikonnas ja Lääne-Aafrikas.
Lamantiini nimetuse etümoloogia on ebaselge, on leitud seoseid ladina keelest "manus" ('käsi') ja sõna "manati", mis tähendas Kariibi mere piirkonnas kõneldud taino keeles rinda.
Liigid.
Perekonnas on 3 liiki. 
Kehaehitus.
Ta võib kaaluda üle 600 kg ja olla 5 m pikk. Lamantiini nahk on paljas nagu vaalalistel.
Toitumine.
Lamantiin on taimtoiduline veeimetaja. Enamasti sööb ta taimi ja juuri.
Zündapp Janus

Zündapp Janus oli Lääne-Saksamaal aastatel 1957–1958 toodetud väikeauto. See jäi ainsaks Zündappi toodetud autoks.
Autol oli ühesilindriline kahetaktiline mootor.
Mare Mikoff

Mare Mikoff (varem ka Mare Mikof; sündinud 20. augustil 1941 Tallinnas) on eesti skulptor.
Elukäik.
1959. aastal lõpetas ta Tallinna 20. Keskkooli.
Ta õppis vaheaegadega 1961–1971 Eesti Riiklikus Kunstiinstituudis skulptuuri ning 1962–1964 Tartu Riiklikus Ülikoolis ajalugu. 
Mikoff on enamiku elust olnud vabakutseline kunstnik, kuid on episoodiliselt töötanud ka restauraatorina, kunstikombinaadi ARS monumentaalateljee peakunstnikuna ja 1998–2001 Tallinna linnakunstnikuna. Alates 1997. aastast on ta olnud skulptuuriõpetaja Eesti Kunstiakadeemias ja 2007. aastast Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemias. 2005. aastast on ta skulptuuriprofessor Eesti Kunstiakadeemias.
Mare Mikoff asus aktiivselt kunstiga tegelema 1970. aastate algul. Loomingu algusaastaid mõjutas hüperrealism ja popkunst. Kunstnik ehitab oma kompositsioone üles humoorikate lavastustena ning panustab perfektsele vormimängule ja üllatavate materjalide koosmõjule. 
Looming.
Mikoff on tegelnud eri skulptuuriliikidega pisiplastikast ja portreedest monumentaalskulptuurini. Tema tuntumate tööde seas on näiteks 1974. aastal valminud skulptuurigrupp "Maanaised", skulptuurigrupp 100 000. tartlase sünni tähistamiseks (1977), Paul Kerese mälestusmärk Pärnus (1996), "Nõmme ema" (1998) Tallinnas Nõmme keskuse juures, Jüri Vilmsi monument Pärnus (2005), "Hämarik" (2005) Tallinnas Viru keskuse juures ja Karl Menningu skulptuur Tartus (2006). 2012. aasta suvel avati tema "Hiiu lõvi" Tallinnas Nõmmel.
Samas on ta teinud ka ruumiinstallatsioone, sealhulgas digikunsti. Mikoffi isikunäitusi on toimunud Eestis, Austrias ja Venemaal, ta on osalenud grupinäitustel Eestis, Hiinas, Leedus, Prantsusmaal, Soomes, Venemaal jpm.
Eesti Kunstnike Liitu kuulub Mare Mikoff 1974. aastast.
Villem Karineem

Villem Karineem VR II/3 (sündinud Vilhelm Granfeldt; 3. mai 1895 Vainopea küla, Vihula vald, Virumaa – 24. detsember 1982 Norrköping) oli Eesti sõjaväelane (vanemleitnant). 
Villem Karineem oli miinitraaleri Meeme komandör ja sai traaleri hukkumisel 14. novembril 1924 haavata. Ta oli aastail 1928–1940 Mereside Ruhnu postivanem.
Ta oli lisaks tuletorni ülevaataja, konstaabel, piirivalve- ja tolliülem, metsa ja postiagentuuri ülem, raadiojaama ja ilmajaama ülem ning ajas ka vallavalitsuse asju. (Jaan Vali. Eesti tuletornide ajalugu. Tallinn 2011. Lk. 152.)
Kroon (institutsioon)

Kroon ehk riigivalitseja võimupädevuse kinnitus oli ja on riikide, kus valitsusvormiks oli monarhia, monarhi ainuisikulise valitsusvormi kujundlik väljendusvorm.
Euroopa kuningriikide kuningavõimu võimu aluseks keskajal oli kuningriigi kroonitud valitseja ainuvõim, kelle allusid kogu valitseja valitsemisalade suurfeodaalid ja kuningriikide alamad.
Kuna riikide – kuningriikide kõrgemat valitsemist ja poliitilist juhtimist teostas ainuisikuliselt riigivalitseja, siis andsid vasallid oma ustavusvande ja said oma läänid isiklikult kuningalt, kellest isiklikult nad sõltusid.
Riigivalitsejad said juriidilise legitiimuse riigi juhtimiseks läbi kroonimise, mille käigus harilikult riigi kõrgeim vaimulikkonna esindaja peapiiskop kroonimistseremoonia lõpus asetas valitseja pähe riigivalitsejavõimu sümboli kuninga/keisri või tsaarikrooni.
Valitsejavõimu sümbol "kroon" on roomakatoliku kiriku kultuuriruumi päritolu, kreekakatoliku kirik ja Vene Õigeusu Kirik mõjul oli Venemaal tsaarivõimu ühe atribuudina valitsejakrooniks Ida-Rooma keisririigi kaudu Venemaa valitsejateni jõudnud Monomahhi müts, mida kasutasid Moskoovia ja hiljem Venemaa valitsejad.
Rootsi krooni institutsioon Eestis.
Eestimaa ajaloos on kasutatud mõistet "Rootsi kroon", Rootsi ajal Rootsi kuningavõimuga seoses, mil see tähendas Rootsi kuningate: Gustav II Adolf (1611–1632), Kristiina (1632–1654), Karl X Gustav (1654–1660), Karl XI (1660–1697), Karl XII (1697–1718) poolt esindatud Rootsi kuningriigi võimu tegevust Rootsi kuningriigi Idaprovintsides: Eestimaa, Liivimaa ja Ingerimaa provintsides.
Tšehhi kroon.
Tšehhi kroon oli Tšehhi kuningate võimu all olnud vaid Tšehhi riigi sümbol. 10. ja 11. sajandil ühendati Tšehhia pärusvaldused, Moraavia mark ja Kladsko krahvkond valitsevate Přemysliidide dünastia hertsogite võimu alla. Tiitel kinnitati lõpuks kuningas Friedrich II poolt 1212. aasta Sitsiilia kuldbullaga.
Aragóni kroon.
Aragóni kroon oli paljude tiitlite ja riikidega personaal- ja dünastiline unioon Aragóni kuninga kätes. Oma võimu tipul 14. ja 15. sajandil kontrollis Aragóni kroon suurt osa tänapäeva Ida-Hispaaniast ja Kagu-Prantsusmaast, samuti mitmeid suuri saari ja mandrivaldusi Vahemere kallastel kuni Kreekani välja. Krooni valduste osad olid poliitiliselt ühendatud ainult kuninga tasemel.
Zinaida Valk-Bogdanovskaja

Zinaida Valk-Bogdanovskaja (ka Zinaida Valg-Bogdanovskaja, eesnimi ka kujul Sinaida; 17. detsember 1893 Peterburi – 13. juuli 1935 Elva) oli harfimängija.
Ta õppis Peterburi Konservatooriumis Jekaterina Walter-Kühne klassis, esines seejärel suurel kontserditurneel Venemaal.
Aastast 1921 elas ta Eestis. Ta töötas aastani 1935 teatris Estonia ja õppejõuna Tallinna Konservatooriumis. Ta esines solistina ning oli esimene Eesti harfimängija.
Isiklikku.
Tema isa oli näitleja Nil Merjanski, õde Maria Merjanskaja oli näitleja, lavastaja ja teatrijuht.
Maria Merjanskaja

Maria Merjanskaja (aastatel 1917–1925 Maria Lauter, aastast 1928 Maria Maerz; 9. veebruar 1896 Novgorod – 20. august 1969 Kohtla-Järve) oli Eesti näitleja.
Ta lõpetas aastal 1912 Novgorodis gümnaasiumi. Aastatel 1912–1918 mängis ta Venemaa teatrites.
Aastatel 1918–1927 ja 1930–1932 mängis ta Tallinna vene teatris ning 1927–1929 Riia Vene Teatris. Aastal 1932 moodustas ta Tallinna Töölisteatri juurde vene trupi, kus töötas aastani 1940. Oli aastatel 1941–1944 Venemaal juhutöödel.
Aastatel 1944–1946 oli ta Tallinna Filharmoonia vene trupi lavastaja ja 1947–1948 estraadiosakonna kunstiline juht. Aastatel 1946–1947 oli ta Kuressaare Teatri peanäitejuht ja 1948–1949 Tallinna Vene Draamateatri inspitsient. Aastatel 1949–1950 oli ta Rakvere Teatri direktor ja peanäitejuht ning 1950–1952 kunstiline juht. Aastatel 1952–1953 oli ta Kiviõli klubi kunstiline juht. Aastatel 1953–1954 oli ta Kohtla-Järve Vene Draamateatri direktor ja 1954–1962 näitleja.
Isiklikku.
Tema isa oli näitleja Nil Merjanski, õed harfimängija Zinaida Valk-Bogdanovskaja ja baleriin Viktorina Kriger. Tema esimene abikaasa oli näitleja ja lavastaja Ants Lauter, teine abikaasa oli vene näitleja Pavel Maerz.
Kolmas mees

"Kolmas mees" (inglise "The Third Man") on 1949. aastal linastunud Suurbritannia "film noir", mille lavastas Carol Reed ja stsenaariumi kirjutas Graham Greene.
Pihla-Kaibaldi looduskaitseala

Pihla-Kaibaldi looduskaitseala on looduskaitseala Hiiumaa keskosas, Kärdlast edela pool. Kaitseala asub Hiiumaa valla (Kanapeeksi, Koidma, Leigri ja Metsaküla, Määvli, Prählamäe ja Tubala küla) territooriumil. Kaitseala pindala on 3780 hektarit ja see on Hiiumaa suurim kaitseala. Kaitsealal asuv Kaibaldi liivik on Eesti suurim liivik.
Kaitsealal on kolm sihtkaitsevööndit: Kaibaldi sihtkaitsevöönd, mis hõlmab osa Kaibaldi nõmmest koos Kaibaldi liivikuga; Pihlasoo sihtkaitsevöönd, mis hõlmab suurema osa Pihla ja Määvli rabast, ning Järvemägede sihtkaitsevöönd, mis hõlmab metsa Määvli raba ja Tubala küla vahel.
Kaitseala moodustati Eesti Vabariigi valitsuse määrusega 29. aprillil 1998. Veebruaris 2019 alustas Riigimetsa Majandamise Keskus Kaibaldi liiviku laiendamiseks 18 hektari võrra kaitsealal ulatuslike metsatöödega. 
Kaitsealal on leitud 59 kaitsealust liiki.
Beth Ditto

Mary Beth Patterson (sündinud 19. veebruaril 1981 Searcys Arkansase osariigis), esinejanimega Beth Ditto, on Ameerika Ühendriikide laulja.
Ta on ansambli Gossip laulja.
Ta on LGBT aktivist ja feminist.
Kaitsepühakute loend

Kaitsepühakute loend loetleb kaitsepühakuid.
Belojarski

Belojarski on linn Venemaal Handi-Mansi autonoomses ringkonnas Kazõmi jõe vasakul kaldal. Ta on Belojarski rajooni keskus.
Ajalugu.
Asula asutati 1969. aastal. Esimesed majad ehitati Lenini tänavale. 1972. aastal avas uksed kool, kuhu läks õppima 150 last. 1973. aastal sai Belojarski aleviks, 1988. aastal aga linnaks.
Mūsá Ibrāhīm

Mūsá Ibrāhīm (موسى إبراهيم‎; sündinud 7. detsembril 1974) on Liibüa poliitikategelane, 2011. aasta Liibüa kodusõja päevil Mu‘ammar al-Qadhdhāfī valitsuse pressiesindaja.
Ta on pärit al-Qadhdhāfī hõimust.
Jean-Claude Duvalier

Jean-Claude Duvalier (3. juuli 1951 Port-au-Prince – 4. oktoober 2014) oli Haiti poliitik, Haiti president aastatel 1971–1986, kuni rahvaülestõus ta võimult kukutas. Tema hüüdnimi oli Bébé Doc. 
Pärast 25 aasta pikkust eksiili Prantsusmaal naasis ta 2011. aastal kodumaale.
Tema isa François Duvalier (hüüdnimega Papa Doc) oli Haiti valitseja aastatel 1957–1971 (surmani).
UnrealEd

UnrealEd (lühend UEd) on arvutimängu Unreal tasemete koostamise toimeti. Seda on kasutatud ka teiste mängude tarbeks, mis põhinevad Unreali mootoril, nagu Deus Ex ja Lineage II, ehkki laiem kasutus on mängumootori arengu jooksul muutunud.
See oli üks esimesi tasemetoimeteid esimese isiku laskemängude (inglise keeles "First Person Shooter") loomiseks, ehkki mitte kõige esimene. Programm oli tasuta kaasas kõigi Unreali sarja PC-mängudega, samuti mõne samal mootoril põhineva, kuid teiste firmade loodud mängudega. See pikendas mängude kasutusiga, kuna amatööridest tasemeloojad võisid toota lisatasemeid praktiliselt lõputult. Lisaks lubas sisseehitatud skriptikeel UnrealScript muuta mängu sisu.
UnrealEdil on kohandatav kasutajaliides, kuid kõige levinum on komplekt neljast vaatest, milles ülal vasakul on ülaltvaade, seejärel kellaosuti suunas eestvaade, külgvaade ja perspektiivvaade. Liidese ülaservas on nupurida, mis pakub mitmesuguseid valikuid nagu salvestamine, avamine ja ümberehitus. Toimetamisnupud paiknevad vaatenurkadest vasemal.
Tamara Solodnikova

Tamara Solodnikova (vene keeles "Тамара Степановна Солодникова"; 25. august 1939 – 21. juuni 2010) oli Eesti näitleja.
Tamara Solodnikova lõpetas 1967. aastal Leningradi Riikliku Teatrikunsti Akadeemia (kursuse juht ja pedagoog oli Georgi Tovstonogov) ja asus tööle Tallinna Vene Draamateatrisse.
2002. aastal mängis ta filmis "Lilja 4-ever".
Isiklikku.
Tema abikaasa oli Olev Kitsas.
Suursadam

Suursadam on sadam Hiiumaa kirdeosas. See asub umbes 10 km Kärdlast kagu-ida pool, praeguse Suuresadama küla maa-alal, Hiiumaa vallas. Sadamakood EESUS
Suursadamasse saavad siseneda kuni 35 meetrit pikad ja kuni 2,8-meetrise süvisega laevad. Põhiliselt kasutavad sadamat kalalaevad ja lootsilaev.
Laevaga sissesõidul on oluline õigesti läbida Püssirahusilm, vältides muuhulgas Kakralaidu ning Paerahu ja Püssirahu madalat; viimased kaks jäävad allapoole merepinda.
Ajalugu.
Suursadamat (saksa keeles "Tiefenhafen", rootsi keeles "Djuphamn", mõlemad vabatõlkes "sügav sadam") on esmamainitud nimeta sadamakohana 1570. aastast pärineval merekaardil. Nimega on seda mainitud 1593. aastal "Sääre sadamana" ("Serle ham").
1580. aastatel lasi Rootsi feldmarssal ja Aunaku mõisnik Hans Wachtmeister ehitada Suursadamasse sadamasilla.
Sadam sai peatselt tuntuks mitte ainult rahvusvahelise sadamana (1638. aastal loodi sinna tollipunkt), vaid ka kohaliku tööstuskeskusena. Juba ammustest aegadest Hiiumaal toiminud laevaehitus koondus sadama ligidusse. Veel enne 16. sajandi lõppu hakati Suursadamas ka lupja põletama. 1680. aastatel oli seal laevaehituskoht, sepikoda ja köiepunumiskoda.
Suursadamas on säilinud 18. sajandi viimasel veerandil ehitatud ja kultuurimälestiseks tunnistatud Suursadama ait.
17.–19. sajandini oli Suursadam rahvusvaheliselt tuntud laevaehituskeskus, seejärel hakkas tema tähtsus hääbuma.
Eesti Vabariigi algaastail ehitati seal viimased suured laevad, kalalaevade ehitus lõppes vahetult pärast Nõukogude võimu tulekut. Ka Suursadama tähtsus sadamana vähenes ning tema positsiooni võtsid üle 19. sajandil ehitatud sadamad Kärdlas ja Heltermaal. Aastatel 1952–1959 asus Suursadamas veel kalakombinaat ja aastatel 1961–1966 kohaliku kalurikolhoosi keskus.
Tänapäeval on Suursadamas alles vaid laevaremonditöökojad ja kalavastuvõtupunkt.
Suursadamas ehitatakse muuhulgas halulaeva.
Tania Selart

Tania Selart (sündinud 28. oktoobril 1985) on Eesti loomakaitsja ja oli Eesti Loomakaitse Seltsi juhatuse liige aastatel 2010–2014.
Veebruar 2012

Veebruar 2012, kroonika
2012. aasta veebruar algas kolmapäeval ja lõppes 29 ööpäeva pärast kolmapäeval.
Märts 2012

Märts 2012, kroonika
2012. aasta märts algas neljapäeval ja lõpeb 31 ööpäeva pärast laupäeval.
Aprill 2012

Aprill 2012, kroonika
2012. aasta aprill algas pühapäeval ja lõppes 30 ööpäeva pärast esmaspäeval.
Mai 2012

Mai 2012, kroonika
2012. aasta mai algas teisipäeval ja lõppes 31 ööpäeva pärast neljapäeval.
Juuni 2012

Juuni 2012, kroonika
2012. aasta juuni algas reedel ja lõppes 30 ööpäeva pärast laupäeval.
Juuli 2012

Juuli 2012, kroonika
2012. aasta juuli algas pühapäeval ja lõppes 31 ööpäeva hiljem teisipäeval.
August 2012

August 2012, kroonika
2012. aasta august algas kolmapäeval ja lõppes 31 ööpäeva hiljem reedel.
September 2012

September 2012, kroonika
2012. aasta september algas laupäeval ja lõppes 30 ööpäeva hiljem pühapäeval.
Oktoober 2012

Oktoober 2012, kroonika
2012. aasta oktoober algas esmaspäeval ja lõpeb 31 ööpäeva pärast kolmapäeval.
November 2012

November 2012, kroonika
2012. aasta november algas neljapäeval ja lõpeb 30 ööpäeva pärast reedel.
Detsember 2012

Detsember 2012, kroonika
2012. aasta detsember algas laupäeval ja lõppes 31 ööpäeva pärast esmaspäeval.
Kakrarahu

Kakrarahu on väike saar Läänemaal Haapsalu linnas Puise ninast 1 kilomeeter läänes.
Rahu asub Puise küla territooriumil. Saare pindala on 2,2 hektarit ja rannajoone pikkus 1,7 kilomeetrit. Saar on kruusane.
Sõltuvalt veetasemest võib Kakrarahu asemel olla mitu erinevat saart; väiksem lõunapoolne saar on Väike Kakrarahu.
Kakrarahul koorus ja pesitses kalakajakas Marta – 2015. aasta seisuga teadaolevalt maailma kõige pikima elueaga kalakajakas.
Tapeet

Tapeet (kreeka keeles "tapes" 'vaip') on paberist, riidest või nahast sisekujundusmaterjal, millega kaetakse ruumide seinu, harvemini ka lagesid. Tapeedi ülesanne on kaunistada ruumi, parandada selle soojapidavust ja hügieenilisust. Tapeedi panemist nimetatakse tapeetimiseks ehk tapetseerimiseks.
Nüüdisajal valmistatakse peamiselt trükitud või pressitud mustriga ja lakiga või väärispuidust spooniga kaetud pabertapeeti. Lisaks harilikule toodetakse ka pestavat ja heli summutavat tapeeti. Tapeet võib olla ka värvi ja mustrita, nii et seda saab soovi korral ise värvida. Enamasti müüakse tänapäevaseid tapeete rullides. Seinale kinnitatakse need kliistri või spetsiaalse tapeediliimiga.
15.-18. sajandil kasutati tapeediks tekstiili (Prantsuse ja Flandria kootud pilttapeedid). 17. sajandil tulid moodi kuld- ja hõbemustriga nahktapeedid ning käsitsi trükitud riidetapeedid. 18. sajandil levis Hiinast Euroopasse pabertapeet, sajandi lõpus hakati seda tootma tööstuslikult.
Eestis on Lohu mõisa härrastemajas säilinud 18. sajandi paberist pilttapeete.
Napimäe pettai

Napimäe pettai ehk Napimäe mänd (ka Sapimäe pettai või Sapi mänd) on looduskaitsealune põlispuu, mänd Võrumaal Setomaa vallas Napi külas.
Puu ümbermõõt on umbes 3,1 m, kõrgus 15 m.