tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Haiku

Haiku on väike jaapani päritoluga luulevorm, mis klassikalisel kujul koosneb kolmest värsist (silpide arv värssides vastavalt 5+7+5).
Haiku traditsioon on Jaapanis väga vana ning haikude kirjutamine, lugemine, meenutamine, ilukirjutamine, esitamine jne on jaapani zen-budismi traditsioonide ja kommetega tugevasti seotud. Haiku sünniajaks peetakse 16. sajandit. Selle viis täiusele jaapani suurim haikumeister Matsuo Bashō (1644–1694).
Bashō kõrval on Jaapani suurimaiks haikumeistriteks olnud Buson, Shiki ja Issa.
Tavaliselt sisaldab haiku aastaajale osutavat vihjet (näiteks kirsiõied viitavad kevadele, kägu suvele, krüsanteemid sügisele ja härmatis talvele). Tänapäeval ei tähenda aastaajale viitamata jätmine enam esteetilise normi rikkumist, ka ei peeta tihti kinni silpide arvust. Silpide lugemine jaapani keeles ei lange päriselt kokku euroopa keeltes silpide arvu lugemisega.
Haiku ilmumine Eesti kirjandusse.
Eesti esimesed haikud kirjutas Johannes Vares-Barbarus 1930. aastal. 1960. aastate haikuinnustusele Eestis andis algtõuke Ain Kaalep. 1965. aastal pidas Kalle Kurg Tartu Ülikooli üliõpilastele avaliku loengu haikust ja haikukultuurist. Haiku on olulisel kohal Jaan Kaplinski, Paul-Eerik Rummo, Viivi Luige, Andres Ehini, aga ka paljude hilisemate autorite nagu Lennart-Hans Jürgenson, Hillar Tarning jt loomingus.
Haikusid on eesti keelde tõlkinud Ormi Arp, Uku Masing, Rein Raud, Agu Sisask, Andres Ehin, Kalle Kurg jt. Eesti keeles kirjutatud haikudest on teinud ülevaatliku uurimuse Kati Lindström. Haikude tõlkeid eesti keelde on uurinud Elin Sütiste.
Otsingute aeg.
2000. aastatel on haikude kirjutamine levinud Eestis küllatki laialt nii kirjanike kui ka harrastajate seas. Ühtlasi hakati haikut vaatlema laiemas kultuurikontekstis. Essees "Silmapilgu eluase" (2007) rääkis Kalle Kurg nii jaapanlikust elutunnetusest kui ka haiku vaimust eurooplase mõtteilmas, nii eestikeelse ja eesti haiku ajaloost ja olemusest kui ka haiku arengutest globaalsete kultuuritendentside taustal. Fikseerinud arengud vabamõõdulisuse ja vabama sisulise tõlgendamise suunas, vastandas ta ühelt poolt labase rutiinsuse ja formaalsuse, teiselt poolt aga laiapõhjalised isepäised otsingud. Viimastes nägi ta puhkevat arenguid uute stiilide ja koolkondade suunas.
Muutus leidiski aset. 2007. aasta ilmutas nii esteetiliselt kui ka elutunnetuslikult trotsivat suhtumist klassikalisse haikusse Sven Kivisildnik koguga "Sumo". Järgnes radikaalselt senisest traditsioonist lahknev haikukogu "Eesti haiku" Asko Künnapilt, Karl Martin Sinijärvelt ning Jürgen Roostelt. Selles pakuti eesti haiku tunnuseks traditsioonilisest erinevat silpide arvu 4+6+4, mida põhjendati eesti keele trohheilisusega. Kaasnes teadlik epateerimine ning mäng elutunnetuse ja kultuurikäsitlusega, mida on ajuti nimetatud etnofuturismiks. Samal ajal on kriitika leidnud, et 2000. aastate haikubuumiga on kaasnenud kvaliteedi probleem: "(korraga palju, lõdvalt) haikut kirjutama = haikutama. Haikutamise tulem on aga haikutus ehk haiku puudumine. Tekste saab palju, aga luule kaob."
Hümn

Hümn (kreeka sõnast "ὕμνος" ("hymnos")) on antiikkirjanduses pidulik laul, mis ülistab kangelasi või jumalaid.
Keskajal olid hümnid stroofilise värsstekstiga kirikulaulud, mida ennekõike seostatakse püha Ambrosiusega.
Hiljem kiituslaul, milles ülistati mingeid sündmusi, nähtusi või isikuid.
19. sajandil hakati hümnideks nimetama pidulikke laule, mis väljendavad ja ülistavad rahvuslikku ja riiklikku ühtsust. Näiteks Eesti Vabariigi hümn on Johann Voldemar Jannseni "Mu isamaa, mu õnn ja rõõm", mille viisi autor on soome helilooja Fredrik Pacius.
Ood

Ood (kreeka sõnast "ᾠδή (ōidḗ") on pidulik luuletus, ülistus- või mälestuslaul, mis on loodud isiku, sündmuse, nähtuse, idee vms auks. Näiteks ood kangelasele või armastusele. 
Oodile on iseloomulik sinavorm ja retooriline pöördumine. 
Eesti kirjandusse tõi oodi Kristjan Jaak Peterson.
Fatboy Slim

Fatboy Slim (kodanikunimega Quentin Leo Cook, tuntud ka kui Norman Cook; sündinud 31. juulil 1963) on Briti muusik.
Tema stiili nimetatakse "big beat"iks, mis on segu hiphopist, "breakbeat"ist, rokkmuusikast ja R&amp;B-st.
Shaanxi

Shaanxi on provints Hiina keskosas.
Nimi.
Provintsi nimi 陕西 on pinyinis Shǎnxī, ilma toonimärkideta Shanxi. Et see langeb kokku naaberprovintsi Shanxi nimetusega, võeti kasutusele nimekuju Shaanxi.
Ajalugu.
1556. aastal toimus maailma ajaloo ohvrirohkeim maavärin, milles hukkus umbes 800 000 inimest.
Haldusjaotus.
Provints jaguneb 10 ringkonna õigustega linnaks:
Rahvastik.
2000. aasta rahvaloenduse andmetel moodustasid Shaanxi provintsi 35 365 000 elanikust hiinlased 99,5% ja hueid 0,4%. 2020. aasta rahvaloenduse andmetel oli provintsi elanike arv 39 529 000.
Walvis Bay

Walvis Bay ('vaalade laht') on piirkond ja linn Namiibias Atlandi ookeani rannikul Kuisebi jõe suudmes. Et tegu on ainsa süvaveesadamaga Namiibia rannikul, on linn strateegilise tähtsusega. 
Ajalugu.
8. detsembril 1487 jäi portugali meresõitja Bartolomeu Dias lahes ankrusse ja pani sellele nimeks "O Golfo de Santa Maria da Conceição".
1840 sattus Walvis Bay taas eurooplaste huviorbiiti ning seismaks vastu Saksamaa ambitsioonidele regioonis annekteeris Suurbritannia linna ja ümbritseva piirkonna.
1910 sai Walvis Bayst osa äsja moodustatud Lõuna-Aafrika Liidust.
Walvis Bay enklaavi ning Saksa Edela-Aafrika piiride osas lepiti lõplikult kokku 1911, piirkonna territooriumiks sai 1124 km².
Kui Lõuna-Aafrika Vabariik andis 1990 Namiibiale iseseisvuse, jäi Walvis Bay esialgu LAV-i osaks. Piirkond anti Namiibiale üle alles 28. veebruaril 1994.
Shanxi

Shanxi on provints Hiinas.
Haldusjaotus.
Provints jaguneb 11 ringkonna tasemel haldusüksuseks (kõik ringkonna õigustes linnad):
Need on omakorda jaotatud 119 maakonna tasemel haldusüksuseks.
Rahvastik.
2000. aasta rahvaloenduse andmetel oli Shanxi provintsi elanikest hiinlasi 99,7% ja hueisid 0,2%. 2020. aasta rahvaloenduse andmetel oli provintsi elanike arv 34 915 616.
Rida (muusika)

Rida on muusikas kahetähenduslik sõna:
Moment

Sõna "moment" on mitmetähenduslik. 
Muusikas on sõnal "moment" mitu tähendust.
Windhoek

Windhoek on Namiibia pealinn ja Khomasi piirkonna halduskeskus.
Asukoht.
Windhoek asub merepinnast umbes 1600 meetri kõrgusel riigi keskosas. Piirkonnas asuvad kuumaveeallikad, millest tulevad ka linna kaks algupärast nime: Ai-Gams ja Otjomuise.
Ajalugu.
Linn on asutatud 1840. aastal. Windhoek kuulutati osaks Saksa Edela-Aafrikast 1890. aastal ning linna otsustati paigutada Saksa sõjaväegarnison. Windhoek asutati 18. oktoobril 1890 kindluse nurgakivi panekuga.
I maailmasõjaga lõppes Saksa koloniaalajastu ning 1915 okupeerisid linna Lõuna-Aafrika Liidu väed.
Namiibia iseseisvumisega 1990. aastal sai linnast riigi pealinn.
Transport.
Windhoekis on üle 500 km tänavaid, millest enamus on asfalteeritud.
Linnal on kaks lennuvälja. Suuremaid lennukeid teenindab Windhoeki Hosea Kutako lennuväli (IATA kood: WDH, ICAO kood: FYWH). Väiksemaid lennukeid teenindab Erose lennuväli.
Polütonaalsus

Polütonaalsus on muusikas mitme toonika üheaegne olemasolu.
Gerontoloogia

Gerontoloogia ehk vananemisteadus on bioloogia haru, mis uurib organismide vananemise põhjusi ja mehhanisme. 
Gerontoloogia uurimustulemusi rakendatakse geriaatrias vananemisest tingitud haiguslike muutuste ennetamisel ja ravil.
Geriaatria

Geriaatria on gerontoloogia rakendus, mis on keskendunud vanemale eale iseloomulike haiguste ennetamisele ning ravile.
Gastriit

Gastriit (ladina "gastritis") ehk maokatarr ehk maopõletik on teatud loomadel esineva võiv mao seina, eriti limaskesta põletik. 
Ägedat maokatarri võivad põhjustada toiduks sobimatu aine või liiga kuuma toidu makku sattumine. 
Kroonilisel maokatarril pole üheseid põhjuseid, kuid oma roll on helikobakterinfektsioonil, sagedasel alkoholi tarvitamisel, pikaaegsel ravimite (nt aspiriin) ja mõningate toiduainete (nt kange kohv) ohtral tarvitamisel.
Pikka aega kestnud gastriit võib viia maohaavandi tekkele. 
Eristatakse alkoholgastriiti ("gastritis alcoholica"), allergilist maoõletikku ("g. allergica"), atroofilist maopõletikku ("g. atrophicans"), antrumipõletikku ("g. atropicans antri"), maolõikusejärgset atroofilist maopõletikku ("g. atrophicans postoperativa"), kroonilist (idiopaatilist) maopõletikku ("g. chronica (idiopathica"), refluksgastriiti ("g. refluens") jt. 
Gastriiti ravitakse maohappe eritust pidurdavate ravimitega.
Ishias

Ishias on krooniline nimme-ristluupiirkonna ja istmikunärvide haigus.
Haiguse sümptomiks on valu, mis suundub alaseljast reie välisküljele (või ka taga- või esiküljele). Jala teistes osades võib olla nõrkust või tuimust. Tavaliselt esineb see ainult ühel kehapoolel.
Peamine põhjus on selgroo lülivaheketta nihe, mis avaldab survet närvijuurele.
Ishias ja rasedus.
Ishias raseduse ajal ei ole väga levinud.
Ishiasse sümptomid raseduse ajal:
Inhalatsioon

Inhalatsioon on ravimite sissehingamine auru, gaasi või aerosoolina.
Inhalatsiooni kasutatakse näiteks anesteesias, astma, kõridifteeria, tsüstilise fibroosi jt haiguste ravis.
Idiosünkraasia

Idiosünkraasia (kr sõnadest "idios" 'oma, era' + "synkrasis" 'segu,koostis'; ladina keeles "idiosyncrasia") on kaasasündinud allergiataoline ülitundlikkus. 
Allergiataolise ülitundlikkuse all mõeldakse eelneva tundlikuks muutumiseta ja ilma antigeen-antikeha reaktsioonita ilmnevat organismi eripärast reageerimisviisi eri ainetele. 
Meditsiinis on mitteallergiline ülitundlikkus mõne toidu, ravimi, kemikaali jne suhtes.
Allergoloogias on seda terminit kasutatud peamiselt seoses ravimainete põhjustatud mitteallergiliste reaktsioonidega, kuid tänapäeval on termin käibelt kadumas.
Hingetoru

Hingetoru ehk trahhea (ladina keeles "trachea") on kõri ja bronhe ühendav hingamisteede osa.
Hingetoru inimesel.
Hingetoru on täiskasvanul 9–15 cm pikkune ja 1,5–2,7 cm läbimõõduga torujas elund. Algab kõrist 6.–7. kaelalüli kõrguselt ja haruneb rinnaõõnes 4.–5. rinnalüli kõrgusel kaheks peabronhiks. Seda jagunemise kohta nimetatakse trahhea bifurkatsiooniks. 
Vastavalt asukohale eristatakse hingetorul kaela- ja rinnaosa. Hingetoru ette jäävad keelealused lihased, kilpnäärmekitsus, rinnakupide jt. moodustised. Hingetoru taga asub söögitoru, külgmiselt paiknevad veresooned ja närvid. Hingetoru koosneb 16–20 kõhrelisest poolrõngast, mis on ühendatud võrusidemetega. Hingetoru tagumine sein on kileline ja liitunud söögitoruga. Seestpoolt on vooderdatud limaskestaga, mis sisaldab hulgaliselt limanäärmeid ja lümfoidkoe elemente.
Albaania linnad

Albaania suuremad linnad (albaania keeles "qytet") on Tirana (243 000 elanikku), Durrës (79 000), Shkodër (76 000), Vlorë (68 000) ja Elbasan (65 000). Nendes elab kokku umbes 16% Albaania elanikest. Linnad asuvad peamiselt rannikuäärsetel tasandikel. Linnade arhitektuur on enamasti türgipärane. Linnarahvastiku osakaal on 42% (1995). 
Tirana on ülekaalukalt Albaania suurim linn ja majanduskeskus. Suuruselt teine Durrës on tähtis sadamalinn.
2009. aastal moderniseeriti Euroopa Liidu rahalisel toel oluliselt linnade aadressisüsteemi, mis hakkas põhinema digitaalse kaardi järgi koostatud andmebaasil. Uus süsteem mängib olulist rolli avalike teenuste kättesaadavuse parandamises. Uuendus hõlmas ka tänavasiltide paigaldamist.
2006. aasta San Marino grand prix

2006. aasta Vormel 1 etapp San Marino Grand Prix toimus 23. aprillil Imolas.
Põhivõistlusel alustas esikohalt seitsmekordne maailmameister Michael Schumacher, kellele see oli karjääri 66. kvalifikatsioonivõistluse võit. Kvalifikatsioonivõistluse teise aja sõitis välja Jenson Button ja kolmanda Rubens Barrichello. Maailma karikasarja liider Fernando Alonso startis viiendalt positsioonilt.
Lõppvõistluse tulemused.
Sõidu katkestasid:
Fonasteenia

Fonasteenia on hääle kähisemise ja nõrkusena avalduv hääleaparaadi häire. Ka "Phonasthenia functionalis".
Häälejõuetuse põhjuseks võib olla kõri ülekoormamine (lauljad, näitlejad), vale ja mittesobiv tessituur, hääle forsseerimine (karjumine, moonutatud häälega rääkimine), vale hääletehnika. Sellisel kasutamisel kõri väsib ja tekib hääledefekt.
Platvorm (geoloogia)

Platvorm on ulatuslik settekivimitega kaetud osa kraatonist.
Platvorm erineb kilbist selle poolest, et kilbil ei ole settekivimeist katet. Platvormi setendeist koosneva pealiskorra all on varasemate deformatsioonide ja metamorfismi läbi konsolideerunud kristalseist kivimeist koosnev aluskord.
Platvormid on tektooniliselt stabiilsed ning reljeefilt suhteliselt madalad ja vähese liigestatusega alad. Settekivimite kihid on horisontaal- või peaaegu horisontaallasumuses.
Vastavalt setendite all lasuva aluskorra vanusele ehk viimasele orogeneesile, mis ta konsolideeris, jagatakse platvormid noorteks ning vanadeks. Vanade platvormide all olev aluskord on konsolideerunud eelkambriumis ehk rohkem kui 542 miljonit aastat tagasi, noortel platvormidel hiljem.
Ka Eesti paikneb tervenisti platvormil, täpsemalt Ida-Euroopa platvormil.
Impressionism (muusika)

Impressionism (prantsuskeelsest sõnast "impression", mulje) on maalikunsti ja kirjanduse eeskujul muusika kirjeldamiseks kasutatud muusikastiil, mida on püütud iseloomustada selliste üldiste tunnustega nagu keskendumine muusika meeleolule ja atmosfäärile, ebamäärasus, passiivsus. 
Impressionistlikus muusikas keskendub helilooja õrnhabraste hetkemeeleolude ilu nautimisele. Loodavate subtiilsete kõlade eesmärgiks on maksimaalse sisenduse ja müütilise atmosfääri loomine. Heliteose paremaks tunnetamiseks on sellele tihti lisatud pealkiri, mis partituuris asub vahel alles teose lõpus. Helilooja huvi võib olla inimese psühholoogilise seisundi esiletoomine ning suhe loodusega. 
Impressionistliku muusika struktuuri võivad iseloomustada järgmised tunnused:
Impressionismi mõiste sidumist muusikaga on algusest peale ka taunitud. Näiteks Claude Debussy ja Maurice Raveli puhul ei olnud impressionistiks nimetamine heliloojate endi soov, sest Debussy ise tunnetas pigem oma muusika seost sümbolistliku kirjanduse ja maalikunstiga ning Ravel ise pidas ennast eelkõige klassikaliseks heliloojaks.
Saksa keeles kasutas mõistet "impressionism" esimesena kunstiajaloolane Richard Hamann 1907. aastal. Impressionismi mõiste läks käibele koos ekspressionismi mõistega 1920ndatel. 
Impressionistlikke heliloojaid.
Impressionistliku muusika põhilisteks esindajateks peetakse prantsuse heliloojaid Claude Debussyd (1862–1918) ja Maurice Raveli (1875–1937). Esimeseks impressionistlikuks muusikateoseks peetakse Claude Debussy sümfoonilist poeemi "Fauni pärastlõuna", mis on inspireeritud Stéphane Mallarmé luulest. 
Igor Garšnek (2004) on võrrelnud Claude Debussy ja Maurice Raveli heliloomingut järgmiselt: "Võrreldes kahe meistri, Debussy ja Raveli heliloomingut, võib nende teostes ühisjoonte – rafineeritud koloriiditaju ja nn puhaste tämbritega orkestreerimine – kõrval leida ka põhimõttelisi erinevusi. Ravel eelistab iseloomulikult erksaid, aktiivseid ja sageli küllalt keerulisi rütme, Debussy muusika rütmiline külg on aga märksa lihtsam ja tagasihoidlikum. Raveli stiilipalett on Debussy omast mõnevõrra avaram, ulatudes impressionismist neoklassitsismi ja džässini."
Impressionismi mõju on suur olnud ka väljaspool prantsuse kultuuriruumi: impressionistlikke tunnuseid leidub näiteks hispaania helilooja Manuel de Falla (1876–1946), itaalia helilooja Ottorino Respighi (1879–1936) ja inglise helilooja Frederick Deliuse (1862–1934) muusikas.
Platvorm

"Platvorm" on sõna, mida kasutatakse mitmes eri tähenduses.
Improvisatsioon

Improvisatsioon ehk improviseerimine ehk improviseering (itaalia "improvvisazione") on hetkelooming. Improvisatsiooniga tegelejat nimetatakse "improviseerijaks" või "improvisaatoriks".
Improvisatsioonilise teose esitus toimub samal ajal selle loomisega.
Inversioon (muusika)

Inversioon ehk peegel ehk peegelkuju on muusika kompositsioonitehnika, mille puhul toimub helikõrguse peegeldus suhtes horisontaalteljega.
Dodekafoonias nimetatakse inversiooniks kaksteisthelirea kuju, mis on saadud originaali horisontaalsel peegeldamisel seeria esimese heliklassi suhtes.
Inversioon

Sõnal "inversioon" (ladina sõnast "inversio" 'ümberpööramine') üldtähendus on 'ümberpööramine' või 'ümberpöördumine', kuid sellel on ka spetsiifilisi tähendusi.
Max Weber

Maximilian Carl Emil Weber (21. aprill 1864 Erfurt – 14. juuni 1920 München) oli saksa sotsioloog, jurist ja filosoof.
Elukäik.
Weber sündis 1864. aastal Erfurdis juristi ja hilisema Saksa riigipäeva liikme Max Weber vanema ja tema abikaasa Helene (sünd Fallenstein) esimese pojana. Kaks aastat hiljem sündis tema vend, hilisem majandusteadlane ja kultuuriteoreetik Alfred Weber.
Ülikoolis õppis Weber õigusteadust, majandust, filosoofiat ja ajalugu. Ehkki ta tundis suurt huvi vanema ajaloo vastu, lõpetas ta 1889. Berliini Friedrich Wilhelmi ülikooli siiski juristina. 1892. aastal habiliteerus ta kirjatööga Rooma ja Saksa õiguse teemal. 1893–1894 töötas ta erakorralise õigusteaduse professorina Berliinis, 1894–1896 rahvamajanduse professorina Freiburgis ja 1896–1903 samas ametis Heidelbergis. Seejärel pidi ta haigestumise tõttu professorikohast loobuma, kuid jätkas tegutsemist sotsiaalteaduslike kirjutiste avaldaja ja toimetajana. 1909. aastal oli ta üks Saksa sotsioloogiaseltsi asutajaid.
1914. aastal astus Weber vabatahtlikult sõjaväkke ja teenis reservohvitserina 1915. aastani Heidelbergis sõjaväehaiglate organiseerijana. Esimese maailmasõja jooksul muutusid Weberi vaated Saksamaa sõjapoliitikale oluliselt: sõja alguses toetas ta sõda täielikult, kuid pärast Belgia annekteerimist ja piiramatu allveesõja väljakuulutamist muutus ta üheks olulisemaks sõjakriitikuks.
1918. aastal oli Weber Pariisi rahukonverentsil Saksamaa delegatsiooni liige ning hiljem osales ta nõustajana Weimari vabariigi põhiseaduse koostamisel. Ta toetas tugeva presidendivõimu kehtestamist ja hädaolukorra puhul presidendile ka erakorraliste volituste andmist. 1918. aasta novembris osales Weber liberaaldemokraatliku Saksa Demokraatliku Partei asutamises ja kandideeris edutult ka parlamenti.
1919. aastal asus Weber tööle Müncheni ülikooli, kuid nakatus järgmisel aastal Hispaania grippi ja suri.
Panus teadusse.
Weberi mõjukaimaks panuseks sotsioloogiasse on tema teos "Die protestantische Ethik und der 'Geist' des Kapitalismus" ("Protestantlik eetika ja kapitalismi vaim"), kus ta esitas hüpoteesi, et 16. sajandil toimunud reformatsiooni tagajärjel kujunenud protestantlik eetika, eriti kalvinistlik tööeetika, aitas olulisel määral kaasa kapitalismi võidukäigule.
Poliitilises filosoofias oli Weberi oluline panus 1919. aastal Münchenis peetud loeng "Politik als Beruf" ("Poliitika kui elukutse ja kutsumus"), milles ta avaldas seisukoha, et kaasaja poliitika on langemas bürokraatlike valitsemisstruktuuride kontrolli alla, mis muudab selle ideoloogiatuks ning väärtustab ainult võimu. Väljapääsu sellest nägi Weber karismaatilise juhi esilekerkimises, kes suudab rahvahulgad enda taha koondada ja bürokraatlikku süsteemi elustada. Selle ettekandega haakub ka Weberi 1917. aastal peetud loeng "Wissenschaft als Beruf" ("Teadus kui elukutse ja kutsumus"), kus ta esitas seisukoha, et teadus peaks end täielikult eraldama igapäevaelust, eriti poliitikast ning olema rangelt väärtusneutraalne.
Weberi loodud on termin "Entzauberung" ('lummusest vabanemine'), mis tähendab Euroopa kultuuri vabanemist kristlike uskumuste ja traditsioonide alt.
Tartu valla lipp

Tartu valla lipp on Eesti haldusüksuse Tartu valla lipp.
Lipp on kinnitatud 2. juunil 1994 (Tartu Vallavolikogus 26. mail 1994).
Lipu kirjeldus.
Valla lipuks on ristkülikukujuline vapilipp. Valgel kangal kuue lehega rukkililleõis, mis on lipu keskpunktist veidi kõrgemale nihutatud. Õie südamik on kollane. Lippu läbib õiest allpoolt horisontaalne sinine laineline laid.
Rukkilille kuus õielehte viitavad kuuele endisele vallale: Raadi, Sootaga, Tammistu, Tartu, Vesneri ja Äksi, millest on kujunenud praegune Tartu vald. Nende valdade inimeste töö ja vaimne looming moodustavad Tartu valla jõukuse ning on osa Eesti kultuurist, sellele osutabki rukkililleõie kollane südamik. Sinine laineline laid sümboliseerib valla piires asuvat Amme jõge ja Saadjärve. 
Lipu normaalmõõtmed on 100x150 cm ning laiuse ja pikkuse suhe 6:9 (2:3).
Lipu kasutamise kord.
Tartu valla lippu kasutatakse valla pidupäevadel, avalikel üritustel ja suhtlemisel teiste omavalitsusüksustega. Kui valla lipp heisatakse koos Eesti riigilipu või mõne teise riigi lipuga, asub Tartu valla lipp lippude poolt vaadatuna Eesti riigilipust ja teiste riikide lippudest vasakul. Alaliselt on valla lipp heisatud Tartu vallamaja ees lipuväljakul.
Kõlavärvimeloodia

Kõlavärvimeloodia (saksa keeles "Klangfarbenmelodie") on muusikas helide või meloodiate järgnevus, mille käigus tämber muutub. 
Mõiste võttis kasutusele Arnold Schönberg "Harmooniaõpetuses" ("Harmonielehre, Viin 1911), et viidata tämbrite järgnevusele, milles tämbrite omavahelised suhted sarnanevad helikõrguste loogikaga meloodias („Klangfarben, deren Beziehung untereinander mit einer Art Logik wirkt, ganz äquivalent jener Logik, die uns bei der Melodie der Klanghöhen genügt“). Schönberg komponeeris esimese kõlavärvimeloodia kolmandas palas tsüklist "Viis orkestripala" op. 16 (1909), mille algne pealkiri oli "Värvid" ("Farben").
Kõlavärvimeloodia rakendusi võib aga leida juba Richard Wagneri ooperi "Reini kuld" ("Rheingold", 1869) avamängus, kus staatilist Es-duuris kõlavälja elavdab üksnes instrumentatsioon, st muutused tämbris. Ka impressionistlikus orkestrikäsitluses sai kõlavärvimeloodia laialt levinud väljendusvahendiks.
Vastupidi Schönbergi ideele tämbri sõltumatusest on Anton Webern orkestreerinud Bachi ricercari kuuele häälele teosest "Muusikaline ohver" (1935) helikõrgusstruktuuriga seotud tämbri muutumise struktuurina.
Alates 1960. aastatest on tämbrist saanud nüüdismuusikas sedavõrd iseseisev valdkond, et on kadunud vajadus kõlavärvimeloodia mõistet eraldi analüütiliselt nimetada või kirjeldada.
Farmakoloogia

Farmakoloogia on teadus ravimite toimest tervele või haigele organismile.
Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas on farmakoloogia instituut alates 1802. aastast.
Retrograad

Retrograad ehk vähikäik (inglise keeles "cancrizans", "crab") on muusika kompositsioonimeetod, mille puhul toimub muusikalise materjali peegeldus suhtes vertikaalteljega.
Retrograadi on võimalik kirjeldada imitatsiooni liigina, kus motiivi või teema helid järgnevad tagantpoolt ettepoole.
Fagotsütoos

Fagotsütoos on õgirakkude (fagotsüütide) toimimine organismi kaitsjana. Fagotsütoos üks kahest endotsütoosi tüübist (teine on pinotsütoos), kus rakk "imeb" membraani sisse võrreldes pinotsütoosiga suhteliselt suuremaid partikleid (näiteks baktereid). 
Organismi seisukohalt võib fagotsütoos olla kaitsereaktsioon, mille puhul fagotsüüdid ehk õgirakud kapseldavad endasse kehavõõraid osakesi (milleks võib olla bakter, viirus või kahjustatud kude) ja hävitavad need lagundamise teel.
Mõned pisielurid (näiteks algloomad) toituvad fagotsütoosi teel.
Live-elektroonika

"Live"-elektroonika on muusikainstrumentide kõla elektrooniline transformeerimine muusikateose ettekandmise ajal.
Minimalism (muusika)

Minimalism on muusikasuund, milles muusikat luuakse väga väheste muusikaliste vahenditega, peamiselt üksikute muusikaliste ideede (järkjärgulise, astmelise) kordamise abil pika aja jooksul.
Minimalistlikku muusikat hakati looma 1960. aastate alguses.
Tuntuim minimalismi esindaja ja üks selle loojaid on Steve Reich. Ta kasutas esimesena eksperimentaalseid tehnilisi võtteid, kus lasi linditsüklitel omavahelisest faasist kergelt välja libiseda ("It's Gonna Rain", 1966).
Kiiresti hakkasid minimalismist huvituma ka traditsioonilisse klassikalisse muusika ringkonda mittekuuluvad inimesed, mis omakorda nõudis heliloojatelt mahukamaid teoseid.
Teise tuntud minimalisti Philip Glassi lavatriloogia ("Einstein on the Beach", "Satyagraha", "Akhnaten") 1970. aastate lõpus ja järgmise kümnendi alguses tõi tema loodud muusikasse avangardismi alged. 21. sajandil käsitletakse minimalismi, avangardismi ja elektronmuusikat koos.
Konkreetne muusika

Konkreetne muusika (prantsuse keeles "musique concrète") on elektroakustilise muusika alaliik, mille loomiseks kasutatakse töötlemata või töödeldud kujul salvestatud reaalse maailma objektide tekitatud helisid. 
Konkreetse muusika mõiste võttis 1940. aastate alguses kasutusele prantsuse helilooja ja muusikateoreetik Pierre Schaeffer.
Geograafiline laius

Laius ehk geograafiline laius (φ) on suurus, mis iseloomustab maapinnal asuva punkti nurkkaugust ekvaatorist.
Laius ekvaatoril on 0°, geograafilistel poolustel 90° N ja (põhjapoolus) ja 90° S (lõunapoolus).
Maapinnal asuva punkti laius ja pikkus moodustavad selle punkti geograafilised koordinaadid.
Uusasjalikkus (muusika)

Uusasjalikkus (saksa keeles "Die neue Sachlichkeit") on muusikas 1920. aastatel tekkinud, ekspressionismile vastandunud suund. 
Uusasjalikkuse mõiste tekkis 1923. aastal maalikunstis ja levis sealt teistesse kunstivaldkondadesse. Iseenesest ebaselge tähendusväljaga stiilimõistest kujunes mõne aasta jooksul lööksõna ja lõpuks kogu epohhi iseloomustav mõiste. Laiemas tähenduses iseloomustabki uusasjalikkus 1920. aastate keeruliselt defineeritavat ajastuvaimu. Sõnaga seotud terminoloogiline segadus johtub eelkõige sellest, et mõistet "uusasjalikkus" on tihti seotud maailmavaateliste ja ideoloogiakriitiliste funktsioonidega. Seda kasutati mitte niivõrd kirjeldava, kuivõrd väärtushinnangulise mõistena.
1923. aastal kasutas Mannheimi Kunstihalli juhataja Gustav Friedrich Hartlaub sõna "uusasjalikkus" selleteemalise näituse pealkirjana. Näitusega sooviti vastandada klassitsistlikku ja "kunsti eitusel" põhinevat "tegelikku tänapäevakunsti". Tänapäeval ongi uusasjalikkuse mõiste seotud põhiliselt 1920. aastate maalikunstiga.
1925. aastal levis uusasjalikkuse mõiste teistesse kunstivaldkondadesse.
Ajastu vaimu iseloomustajana kasutati uuesti avastatud "asjalikkuse" mõistet 1928. aastal sündinud M. Schifferi ja M. Spoliansky kabareerevüüs "Ripub õhus" ("Es liegt in der Luft"). Filosoofias saavutas asjalikkuse mõiste keskse tähenduse ja seda kasutatakse tänaseni tervet epohhi iseloomustava mõistena. Saksa keelest levis uusasjalikkuse mõiste teistesse keeltesse.
Koos uusasjalikkuse mõiste käibeletulekuga hakati ideoloogiakriitika aspektist polemiseerima tendentsidega, mis samastusid tõeluse eest põgenemisega ("Flucht vor der Wirklichkeit"). Kuigi selline ideoloogiakriitiline aspekt on mõiste kujunemise ajaloo seisukohalt oluline, on selle historiograafiline kasutamiskõlblikkus metoodilistest põhjustest lähtuvalt pigem küsitav.
Sudak

Sudak on linn Ukrainas Krimmi lõunarannikul. Pärast Krimmi õigusvastast annekteerimist märtsis 2014 on linn "de facto" koos Krimmi Vabariigiga Venemaa valduses.
Sudak on kuurortlinn ja veinitööstuse keskus. Valitseb vahemereline kliima – juuli keskmine temperatuur on 23 °C, veebruaris 2 °C, sademeid 310 mm aastas.
Ajalugu.
4. sajandil eKr oli linna alal tauride asula. Sudaki asutamisajaks peetakse aastat 212. 
3.–13. sajandil oli siin Bütsantsiga seotud kreeklaste kaubanduslinn ("Σουγδαία"; slaavlased tundsid teda nime "Surož" all). 
1204. aastast Veneetsia koloonia. 13. sajandi purustasid linna mongoli-tatari väed, kuid seejärel linn taastati. 1365. aastast Genova võimu all. 
1475. aastal vallutati Osmanite riigi vägede poolt, 16.–18. sajandil kuulus Krimmi khaaniriiki.
1771. aastal vallutati Venemaa keisririigi vägede poolt ja 1783 liideti keisririigi koosseisu ning linn tühjenes elanikest (kristlased saadeti välja 1778, hiljem lahkusid krimmitatarlased).
19. sajandi alguses sai linnast esimene veinitootmise keskus Venemaal. Samal sajandil kujunes kuurortasulaks.
Linnaks sai taas 1982. aastal.
Elanike arvu muutus:
Uusasjalikkus

Uusasjalikkus (saksa "Neue Sachlichkeit") on kunstis ekspressionismile vastanduv suund, mis sai alguse maalikunstis 1920. aastatel Saksamaal. 
Termini autor oli Kunsthalle Mannheimi direktor Gustav Friedrich Hartlaub, kes korraldas 1925. aastal selle voolu näituse.
Uusasjalikkus oli ühelt poolt ekspressionismi jätk, teisalt aga – reaktsioon sellele. Astunud areenile 1910.–1920. aastate piiril, levis see kümnendi teisel poole ka eesti kunstis. 
Uusasjalikkuse mõistega hõlmatakse mitmesuguseid suundi, näiteks verismi, mis sündis majanduskriisiaegsel Saksamaal. Verismi tähtsamad esindajad olid Otto Dix ja George Grosz, Eestis Eduard Wiiralt. Kui verism kasutas palju ekspressionismi vormivõtteid, segades neid naturalismiga, siis uusasjalikkuse keskliin, nii-öelda "asjalik uusasjalikkus", lähtus alguses küll samuti ekspressionismist, ent arenes edasi omaette stiiliks, mida iseloomustas teatav objektivism segatuna irooniaga. 
Uusasjalikkuse eredamaid näiteid eesti kunstis on Juhan Muksi (1899–1983) "Eduard Wiiralti portree" (1925), mis on maalitud vahetult enne mõlema kunstniku siirdumist Pariisi.
Vooluhulk

Vooluhulk on vooluveekogu ristlõiget ajaühiku jooksul läbiva vee kogus.
Tavaliselt, kui ei ole märgitud teisiti, mõõdetakse vooluhulka jõe suudmes.
Vooluhulka mõõdetakse tavaliselt kuupmeetrites sekundis (m³/s), harvem liitrit sekundis (l/s).
Tavaliselt on jõe vooluhulk aasta jooksul ebaühtlane, jõe toitumisest sõltuvate maksimumide ja miinimumidega.
Vooluhulga muutumine aasta jooksul põhjustab veetaseme kõikumist veekogudes. Eesti kliimas on talvel ja suvel vooluhulk väike ning veetase langeb. Seda nimetatakse paguveeks ehk madalveeks. Kevadel lume sulamise tõttu jõgede vooluhulk suureneb ja veetase tõuseb. Seda nimetatakse suurveeks. Sood, järved ja veehoidlad ühtlustavad vooluhulka. Suuri järvi ja veehoidlaid läbivatel jõgedel on veetaseme aastane kõikumine väiksem.
Mägijõgede vooluhulk suureneb liustikujää sulamise tõttu, vihmaperioodide ajal jne.
Vooluhulga aastast muutumist näitavat graafikut nimetatakse hüdrograafiks.
Maailma suurima vooluhulgaga jõgi on Amazonas, Eestis on suurimaks Narva jõgi.
Vooluveekogu

Vooluveekogu on piklik pidevalt vahetuva (voolava) enamasti mageda veega looduslik või tehislik veekogu.
Sõltuvalt suurusest nimetatakse vooluveekogusid jõgedeks ja ojadeks. Inimtekkelisi vooluveekogusid nimetatakse enamasti kraavideks (ka peakraavideks) ning kanaliteks.
Oja

Oja on jõest väiksem looduslik vooluveekogu. Piir jõe ja oja vahel on tinglik. Tavaliselt on oja laius mõnekümnest sentimeetrist mitme meetrini, pikkus ei ületa mitut kilomeetrit ja sügavus on alla 1,5 m.
Ojad tekivad vihma- või sulavee äravoolu korral või kohtades, kus põhjavesi jõuab maapinnale ja allikana edasi voolab. Ojad moodustavad liitudes jõgesid.
Kanal erineb ojast selle poolest, et tema säng on inimeste loodud, ojasäng on looduslik.
Ojasid võib jaotada alatisteks ja ajutisteks, tasasteks ja mägisteks.
Looduslike ojade sängid tavaliselt eriti ei muutu, aga mõned looduslikud nähtused (erosioon, maalihe, maavärin) võivad nende asukohta, kuju ja suurust muuta. Ajutised ojad võivad muuta oma sängi ja isegi voolu suunda peaaegu iga aastal. Sageli muutub ojasängi suund inimtegevuse tagajärjel.
Sugugi kõik maapinnale langevad sademed ei jõua pinnaveekogudesse. Suur osa sellest aurub tagasi atmosfääri. Osa veest satub taimedesse ja aurub nende kaudu – aurumist taimelehtede pinnalt arvestab evapotranspiratsioon. Osa veest imendub maapinda ja muutub põhjaveeks. Põhjaveest suurem osa jõuab siiski kunagi vooluveekogudesse. Kui maapind on veest küllastunud, siis ülejääv osa moodustab äravoolu, mis võib kergesti jõuda vooluveekokku või selle moodustada. Osa langenud sademeist salvestatakse liustikku või igilumme, aga selle sulades võib vesi siiski vooluveekokku jõuda. Üsna tüüpiline on, et liustiku alumisest otsast algab oja, mis toitub liustiku sulamisveest.
Parasvöötmes, sealhulgas Eestis, on ojas vett tavaliselt igal aastaajal. Niisugust oja nimetatakse alaliseks ojaks. Väljaspool parasvöödet on palju selliseid ojasid, kus vett leidub ainult aeg-ajalt. Neid nimetatakse ajutisteks ojadeks. Seal on vett tavaliselt vihmahooajal või pärast äikesevihmu. Ajutistel ojadel on ka piirkondlikke nimesid, näiteks araabia maailmas vadi ja Austraalias kriik. Kaartidel tähistatakse alalised ojad tavaliselt sinise pidevjoonega ja ajutised ojad sinise katkendliku joonega.
Ripaaliks nimetatakse veekogu sügavusvööndit, mis ulatub kaldast kuni põhjataimestiku lõpuni. Ojadele on tüüpiline, et ripaal hõlmab oja kogu laiuses.
Ojad on olulised bioloogilise mitmekesisuse suurendamiseks ja säilitamiseks. Nad pakuvad loomadele võimalust vett juua ja võimaldavad kasvada taimedel, mis vajavad palju vett.
Kraav

Kraav on kitsas inimtekkeline süvend (sageli vooluveekogu) maapinnas.
Kraave kaevatakse mitmel põhjusel, näiteks kuivenduskraave liigvee pinnasest ärajuhtimiseks, niisutuskraave maa-ala niisutamiseks, kaitsekraave sõjanduses jne. Kuivenduskraavidega kuivendatakse madalaid alasid eriti selleks, et teha need põllupidamiseks sobivamaks. Samuti on kraavid tavalised maanteede ääristajad. Nende eesmärk on hoida teetamm kuivana, et vältida külmuva vee põhjustatud teekahjustusi.
Paljud kraavid sisaldavad vett vaid suurvee ajal.
Paljud Eesti kraavid on rajatud maaparanduse käigus. Kokku on Eestis umbes 150 000 km kuivenduskraave ja drenaaže.
Liigesepõletik

Liigesepõletik ehk artriit võib tekkida vigastuse, nakkuse (tuberkuloos, borrelioos), reuma või ainevahetushäire (podagra) tagajärjel.
Välislingid.
Mi Ra Chang, Patrick R. Griffin: "RORβ modulates a gene program that is protective against articular cartilage damage" journals.plos.org, 13. oktoober 2022
Veekogu

Veekogu on maapinnanõos või maa sees olev looduslik või tehislik veekogum. Üksteisega seotud veekogude rühma nimetatakse vesistuks.
Veekogude liigitus.
Veekogusid saab eristada ja liigitada mitmel alusel. 
Tekke järgi
Looduslikud: ookeanid, mered, jõed, järved, allikad, lombid jt.
Tehislikud ehk inimtekkelised: tehisjärved, veehoidlad, tiigid, kanalid, kraavid, šahtkaevud.
Mandrite paiknemise järgi
Mandrite suhtes paiknemise järgi eristatakse maailmamerd (koos ääreosadega) ja siseveekogusid.
Maapinna suhtes paiknemise järgi
Maapinna suhtes paiknemise järgi pinnaveekogusid ja maa-aluseid veekogusid (koopajärved, maa-alused jõed).
Vee liikumise laadi või vee vahetumise kiiruse järgi
Voolu- ja seisuveekogud (ning nende vaherühma arvatakse paisjärved ja veehoidlad).
Vees lahustunud soolade hulga ja koostise järgi
Mageveekogud, riimveekogud, miksopolühaliinsed, soolaseveelised ehk euhaliinseid ja ülisoolaseveelised ehk hüperhaliinsed veekogud.
Püsivuse järgi
Alalised ehk permanentsed ja 
perioodiliselt kuivavad ehk temporaarsed (nt riisipõllud, lombid, teatud kraavid).
Vee-elustik.
Veekogusid asustavad veeorganismid.
Laatsaret

Laatsaret ehk hospital ehk hospidal (vanemas kirjanduses ka "laatsarett") on sõjaväeasutuse või üksuse haigla. Laatsaret võib asuda vastavas hoones sõjaväelinnakus või olla telkidest ja konteineritest-masinatest üles pandud maastikul (välilaatsaret). 
Laatsaretiks nimetati varem ka tavalist haiglat. 
Nimi on tuletatud katkuhaigete kaitsepühaku Laatsaruse nimest.
Töö ja Sotsiaalse Õigluse Partei

Töö ja Sotsiaalse Õigluse Partei (saksa keeles "Arbeit und soziale Gerechtigkeit – Die Wahlalternative", lühend "WASG") oli Saksamaa sotsialistlik poliitiline partei. Asutati 2005. aastal 3. juulil aktivistide poolt, kes olid pettunud Saksamaal toimunud neoliberaalses konsensuses, mida esindasid pettunute meelest nii tollal võimul olnud sotsiaaldemokraatide-roheliste valitsus kui ka opositsioonilised konservatiivid ("CDU/CSU") ja liberaalid. Partei organiseeris ennast kõikides Saksamaa osades.
Partei ideoloogia.
Partei pooldas rikaste kõrgemat maksustamist ja maksusüsteemi progressiivsemaks ennistamist. Peamiselt taotleti Saksamaal 1999. aastast toimunud ettevõtetele ja rikastele suunatud maksukärbete tagasi võtmist.
Valimistel.
Esimest korda osales WASG valimistel oma nimekirjaga 2005. aasta Nordrhein-Westfaleni liidumaa valimistel, saades 2,2% häältest (mis jäi alla 5% valimiskünnise). 2005. aasta Saksamaa parlamendivalimiste eel moodustas WASG valimisliidu Saksamaa Demokraatliku Sotsialismi Parteiga ("PDS"), mis on endise Ida-Saksamaa valitseva partei Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei ("SED") õigusjärglane. Saksamaa valimisseaduse pärast pidi PDS ennast Saksamaa Vasakparteiks ("Die Linkspartei") ümber nimetama ja endistel Ida-Saksamaa liidumaadel kandideeris ühisnimekiri "Die Linkspartei.PDS"i nime all ja Lääne-Saksamaal "Die Linkspartei" nime all. Föderaalvalimisel võitsid nad kokku 54 kohta (8,7% häältest), neist 12 kohta kuulub WASG-le.
16. juunil 2007 liitus Saksa Vasakparteiga. Uueks partei nimeks sai "Die Linke".
Lomp

Lomp (ka loik) on väikse pindalaga ajutine seisva veega veekogu. 
(ajutiselt) kogunenud vesi maapinna lohukeses
Lombid tekivad väikestesse negatiivsetesse pinnavormidesse vihma, lume sulamise vms tagajärjel. Lompide eluiga sõltub ilmast, kuid on reeglina lühike, enamasti mõni päev.
Lompidest suuremaid ja püsivamaid seisva veega veekogusid nimetatakse tiikideks ja järvedeks.
Villem Grünthal-Ridala

Villem Grünthal-Ridala (30. mai 1885 Kuivastu – 16. jaanuar 1942 Helsingi) oli eesti luuletaja, tõlkija ning keele- ja folklooriuurija.
Elu.
Villem Grünthal-Ridala sündis Muhumaal kõrtsmiku perekonnas.
Ta alustas haridusteed Hellamaa kihelkonnakoolis, seejärel õppis Eisenschmidti erakoolis ja Kuressaare Poeglaste Gümnaasiumis. 1905. aastal astus ta Helsingi Ülikooli, kus õppis soome keelt ja kirjandust.
Grünthal-Ridala töötas eesti keele õpetajana Tartus Eesti Noorsoo Kasvatuse Seltsi tütarlastekoolis ja Tartu Kommertskoolis (1910–1919). Aastatel 1923–1942 oli ta Helsingi Ülikooli eesti keele ja kirjanduse lektor.
Villem Grünthal-Ridala suri 1942. aasta jaanuaris Helsingis. Ta on maetud Hietaniemi kalmistule.
Isiklikku.
Tema vend Timotheus Grünthal oli jurist ja riigikohtunik, vennapoeg Ivar Grünthal oli eesti kirjanik, arst ja pagulaspoliitik. Tema pojapoeg Riho Grünthal on soome fennougrist.
1922. aastal abiellus Grünthal-Ridala soomlanna Ida Hokkaneniga, kes on tõlkinud soome keelde Anton Hansen Tammsaare romaani "Kõrboja peremees". 
Looming.
Grünthal-Ridala luulestiilile on iseloomulik pooltoonide kujutus, kus puuduvad valguse ja varju teravad piirjooned, päeva-öö üleminekud on autorile meelepärasemad kui päevane täisvalgus.
Tema kiindumus minevikku väljendus regivärsilises loomingus, samuti ulatuslikes kompositsioonides, mille ta lõi algupäraseid regivärsilisi laule liites. Nii on loodud näiteks eeposemahuline lugulaul "Toomas ja Mai" ning ballaadide kogu "Sinine kari".
Grünthal-Ridala esindab üksildast endamisi vaatlejat ja kirjeldajat, tema looming rikastas XX sajandi esikümnendite luulet uudses impressionistlikus stiilis saaremaastike ja rannapiltidega. Tema sõna oli ilmekas ja täpne ning virgutas ka teisi autoreid uutele vormikatsetustele.
Tiik

Tiik on järvest väiksem seisva veega veekogu.
Tiigid võivad olla nii looduslikud kui ka inimtekkelised. Tehislikes tiikides on ainsaks produtsendiks fütoplankton, looduslikes tiikides ja kallastel kasvab tavaliselt arvukalt makrofüüte.
Tiigid on enamasti läbisoojenevad. Suvel esineb seal sageli veeõitsenguid.
Harry Potter ja Azkabani vang

 
"Harry Potter ja Azkabani vang" on Harry Potteri sarja kolmas raamat, mille autor on Inglise kirjanik J. K. Rowling. 
Aastal 2004 valmis raamatu järgi film "Harry Potter ja Azkabani vang".
Sisukokkuvõte.
Järgneb raamatu "Harry Potter ja Azkabani vang" lühikokkuvõte.
Lugu algab sellega, et Harry on jälle Dursleyde juures nagu igal suvel. Ühel õhtul tuleb perele külla Vernoni õde tädi Marge, kelle Harry juhuslikult õhku täis puhub, sest ta käib Harryle oma jutuga närvidele. Pärast seda jookseb Harry majast minema, arvates, et ta visatakse väljaspool kooli võlukunsti kasutamise eest Sigatüükast välja. Tema üllatuseks läheb kõik aga teisiti. Ta võib rahulikult Sigatüükasse naasta, et seal 3. klassis õppida, aga enne kooliaasta algust saab Harry teada, et võlurite vanglast Azkabanist on põgenenud maniakk nimega Sirius Black ning käivad jutud, et ta otsib Harryt taga. Et koolis võimalikult ohutu oleks, pannakse territooriumi valvama dementorid: õudustäratavad Azkabani valvurid, kes muudavad enda ümber kõik negatiivseks. Iga kord kui Harry mõne lähedusse satub, hakkab tal paha ning ta minestab. Harryt aga hakkab aitama kooli uus mustade jõudude vastase kaitse õpetaja professor Remus Lupin, kes õpetab talle, kuidas neid eemale tõrjuda. Aja jooksul jõuab Sirius Black koolile lähemale. Korra suutis ta isegi lossi tungida ning Harry kätte saada, kuid ta oli kogemata Roni voodi juurde läinud ning pärast seda vallandunud paanikat ei olnud tal aega Harryt otsida. Lõpuks Harry saab teada, miks Sirius Black teda otsib: ta on Harry ristiisa. Lõpuks kohtuvad Harry, Ron ja Hermione Granger temaga Huilgavas Hurtsikus ning seal saavad nad teada, et Sirius pole tegelikult üldse mõrvar. Alguses, kui nad koos Siriusega Lupinit nägid, arvasid nad ekslikult, et tema oligi see, kes Blacki öösel lossi aitas. Hermione ütleb ka välja, et ta oli juba ammu aru saanud, et Lupin on tegelikult libahunt. Tuleb välja, et tegelikult on süüdlane Peter Pettigrew, kes oli end ammu rotiks muundanud ning teeselnud Roni kodulooma Siblikut. Hiljem aga püütakse Sirius kinni ning tahetakse ära tappa. Ainuke viis teda päästa oli kasutada Hermione ajakeerajat, mida ta oli võimalikult paljudesse tundidesse jõudmiseks kasutanud. Neil õnnestub lõpuks Sirius päästa. Sirius lubab Harryle, et kui asjad on rahulikumaks läinud, võib ta tema juurde elama tulla. Loo lõpus astub Remus Lupin oma ametikohalt tagasi, sest ta ei tahtnud, et õpilaste vanemad tema saladusest teada saaksid.
Vihm

Vihm on vee vedelate osakeste sadu atmosfääris.
Vihma sajuks on vajalik, et atmosfääris oleks õhutemperatuur jäätunud vee sulamispunktist kõrgem. Kui atmosfääris leiduva veeauru kondenseerumisel tekkinud veetilgad on piisavalt rasked, siis langevad need vihmana maapinnale.
Õhu niiskusest küllastumiseni, mis on vajalik vihma sajuks, viivad kaks koos toimivat protsessi: õhu jahenemine ja veeauru lisandumine õhku.
Virga ehk sajujooned on sadu, mis on hakanud pilvest langema, kuid aurustub enne maapinnani jõudmist; see on üks viis, kuidas õhk võib veeaurust küllastuda. Sademed moodustuvad, kui veetilgad või jääkristallid pilves omavahel tõukudes liituvad.
Vihma peamine tekkimise põhjus on õhuniiskuse liikumine ruumis (kolmemõõtmelistes) temperatuuri- ja niiskuskontrasti tsoonides, mida tuntakse atmosfäärifrontide nime all. Kui on piisavalt niiskust, mis tõuseb õhuvooluga ülespoole, tekib konvektsioonipilvedest nagu rünksajupilved ("cumulonimbus"; äikesepilved) sadu, mis võib moodustada kitsaid vihmasaju ribasid.
Mägedes võib tihe sadu tekkida paikades, kus tuulega surutav, mööda mäekülge tõusma sunnitud õhumass mäeaheliku samal tuulepealsel küljel vabaneb adiabaatilise jahenemise tõttu kondensatsioonikõrgusel küllastavast niiskusest, niiskus õhus kondenseerub ja sajab enne mäeharja ületamist vihmana mäenõlvadele. Mägede tuulealustel aladel on õhk kuiv, kuna allanõlva langev õhuvool soojeneb juba kuivadiabaatiliselt (föön).
Mussoone põhjustava intertroopilise konvergentsitsooni liikumine toob savannidesse vihmahooaja. Suuremas osas maailmas on vihm peamine mageveeallikas, mis loob eluks vajalikud tingimused mitmesugustele ökosüsteemidele, annab vett hüdroelektrijaamadele ja niisutussüsteemidele. Vihma hulka mõõdetakse sadememõõtjaga, seda hinnatakse aktiivselt ilmaradarite ja passiivselt ilmasatelliitide abil.
Linnade sooajussaarte efekt suurendab nii sademete hulka kui ka saju intensiivsust linnadest allatuult. Kliima soojenemine muudab kogu maailma tavapäraseid sajutingimusi, põhjustades niiskemat ilma Põhja-Ameerika idaosas ja kuivust troopikas. Sademed on üks põhikomponente looduslikus veeringluses ning tekitab enamiku planeedi puhta vee varudest. Maailma aasta keskmine sademete hulk on 990 mm. Kliimaklassifikatsioonisüsteemid nagu Köppeni kliimaklassifikatsioonisüsteem kasutavad keskmist aastast sademete hulka eri kliimarežiimide eristamiseks. Maa kõige kuivem kontinent on Antarktis. Vihma on täheldatud või oletatakse ka teistel planeetidel, kus see koosneb vee asemel metaanist, rauast, neoonist või väävelhappest.
Eesti vihmakestusrekord pärineb 1996. aastast, kui Väike-Maarjas sadas 29.–31. oktoobrini 57 tundi järjest.
1167

1167. aasta
Sajandid: 11. sajand - 12. sajand - 13. sajand
Aastakümned: 1110. aastad 1120. aastad 1130. aastad 1140. aastad 1150. aastad - 1160. aastad - 1170. aastad 1180. aastad 1190. aastad 1200. aastad 1210. aastad 
Aastad: 1162 1163 1164 1165 1166 - 1167 - 1168 1169 1170 1171 1172
1198

1198. aasta
Sajandid: 11. sajand - 12. sajand - 13. sajand
Aastakümned: 1140. aastad 1150. aastad 1160. aastad 1170. aastad 1180. aastad - 1190. aastad - 1200. aastad 1210. aastad 1220. aastad 1230. aastad 1240. aastad
Aastad: 1193 1194 1195 1196 1197 - 1198 - 1199 1200 1201 1202 1203
1195

1195. aasta
Sajandid: 11. sajand - 12. sajand - 13. sajand
Aastakümned: 1140. aastad 1150. aastad 1160. aastad 1170. aastad 1180. aastad - 1190. aastad - 1200. aastad 1210. aastad 1220. aastad 1230. aastad 1240. aastad
Aastad: 1190 1191 1192 1193 1194 - 1195 - 1196 1197 1198 1199 1200
Haruldased muldmetallid

Haruldased muldmetallid on üldnimetus 17 keemilise elemendi kohta, mida leidub maakoores hajusalt. Nende sekka loetakse ütrium ja skandium ning 15 lantanoidide rühma elementi: lantaan, tseerium, praseodüüm, neodüüm, promeetium, samaarium, euroopium, gadoliinium, terbium, düsproosium, holmium, erbium, tuulium, üterbium ja luteetsium.
Haruldaste muldmetallide kasutusala ulatub mobiiltelefonidest hübriidautodeni, tuulegeneraatoritest säästulampideni. 
Nende metallide kogunõudluseks maailmas hinnatakse praegu (2011. aastal) 134 000 tonni aastas, kuid prognoosi kohaselt vajavad tööstused juba järgmisel aastal 180 000 tonni. 2014. aastal võib vaja minna juba üle 200 000 tonni haruldasi muldmetalle aastas. Tootmismaht on praegu aga 124 000 tonni juures ning ükski kaevandus ei suuda nõudluse kasvust tekkivat tühimikku nii kiiresti täita, kuigi teadaolevaid varusid on maailmas piisavalt.
Euroopa Liidu prognoosi kohaselt ähvardab eriti suur düsproosiumi, euroopiumi, lantaani, neodüümi, praseodüümi, terbiumi ja ütriumi nappus. Euroopa Parlamendi roheliste fraktsiooni koostatud analüüs soovitab senisest suuremat tähelepanu pöörata nende metallide taaskasutusele.
Kuid näiteks mobiiltelefonides leiduvate haruldaste metallide taaskasutamine on ikka veel nii kallis, et seda ei peeta otstarbekaks.
Hiinas asub 30 protsenti maailma haruldaste muldmetallide looduslikest varudest.
Hiina osa 17 haruldase muldmetalli toodangust maailmas on umbes 97%.
Hiina on piiranud selle tehnoloogiatööstuse jaoks olulise tooraine eksporti, põhjendades seda vajadusega keskkonda hoida ja väites, et seni on toorainevarusid liigselt ekspluateeritud. Euroopa on pannud Hiina valitsusele südamele mitte raskendada Lääne ligipääsu haruldastele muldmetallidele.
Hiina ekspordipiirangud lähevad Euroopa ettevõtetele maksma miljardeid eurosid. Euroopa Liit, USA ja Jaapan on ametlikult pöördunud Maailma Kaubandusorganisatsiooni poole, et lahendada Hiinaga vaidlus tooraine, sealhulgas haruldaste muldmetallide ekspordipiirangute üle. 
Eesti on üks väheseid haruldaste muldmetallide tootjaid maailmas. Sillamäel asuv metallurgiaettevõte Molycorp Silmet AS toodab praegu 2–3 protsenti maailmas toodetavatest muldmetallidest ehk umbes 3000 tonni aastas.
Suured haruldaste muldmetallide varud arvatakse olevat ookeanide põhjas, kuid nende kättesaamine on seniste tehnoloogiate juures veel liiga kulukas. Samuti põhjustaks nende kaevandamine keskkonna reostust.
Haruldaste muldmetallide paiknemine keemiliste elementide perioodilisussüsteemis:
Monomineraalne kivim

Monomineraalne kivim on ühest või peamiselt ühest mineraalist koosnev kivim.
Monomineraalsed on näiteks settekivim lubjakivi (koosneb peamiselt kaltsiidist) või tardkivimid duniit (peamiselt oliviin) ja anortosiit (peamiselt plagioklass).
Täpset monomineraalse kivimi "puhtuspiiri" ei ole kokku lepitud, erinevatel autoritel on see erinev.