tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Metsa istutamine

Metsa istutamine on üks kolmest metsauuendusmeetodist, kus metsa istutatakse metsataimi. Istutamiseks kasutatakse poti- ja paljasjuurseid taimi. Istutamise vahekaugus peab olema vahemikus 1,5-2 meetrit.
Istutamise juhised.
Kõigepealt tuleb alustada maapinna ettevalmistuse ja sobiva taimeliigi valikuga, arvestades kasvukohatüüpi ja kliimat.Edukaks istutamiseks peab valima õige puuliigi, mis kasvab hästi vastavas kasvukohas. Taimed istutatakse üksteise suhtes sobiva vahekaugusega, et need hiljem ei tungiks üksteise kasvuruumi. Parim aeg istutamiseks on kevadel märtsist maini. Pärast mai keskpaika istutatud puud ei jää suure tõenäosusega ellu sooja temperatuuri ja kuivuse tõttu. Parim ilm istutamiseks on tuulevaikne, pilves ja mõõdukalt jahe. Taimi ei tohi istutada liiga sügavale, optimaalne sügavus on selline, et juured ei jääks maast välja ja taime alumised oksad ei jääks mulla alla.
Istutamise vahendid ja võtted.
Istutamiseks kasutatakse labidat või istutustoru. Labidat paljasjuursetele taimedele ja istutustoru potitaimedele. Mõlemal juhul peab taim jääma võimalikult sirgelt püsti. Taime ümber tuleb pinnas tihendada ehk kinni tallata. Seejärel tuleb võtta taime ladvast kinni ning sikutada, et kontrollida taime kinnitust.
Istutamisel tuleb arvestada sellega, et kogu protsess on kallis, võtab palju aega ja põhiliselt tuleb tööd teha käsitsi. Istutamiseks kasutatakse väärtuslikke puuliike, peamiselt istutatakse Eestis kuuske, mändi, kaske, sangleppa, kõvalehtpuid või pärna.
Parakvaat

1,1'-dimetüül-4,4'-bipüridiinium ehk parakvaat (PQ) on kahte heterotsüklilist tuuma sisaldav herbitsiid.
Parakvaati kasutatakse tema suhtelise odavuse ja kiire toime tõttu umbrohutõrjeks ülemaailmselt alates 20. sajandi keskpaigast . Parakvaadi laialdast kasutust umbrohutõrjes on võimaldanud tema inaktiveerumine mullaga kokkupuutel. Nimelt positiivse laengu tõttu moodustab PQ2+ mulla saviosakestega stabiilse kompleksi, mis elusorganismidele ohtu ei kujuta.
Mõju elusorganismidele.
Parakvaadi toksiline toime elusorganismidele seisneb oksüdatiivse stressi esilekutsumises. Taimedel põhjustab parakvaat reaktiivsete hapniku osakeste ülemäärase produktsiooni peamiselt fotosüsteem I elektronide transpordi ahela normaalse talituse häirimise tõttu. Parakvaadi peamine toksiline mõju loomorganismidele tuleneb selle lagundamisest ensüümide NADPH-tsütokroom P-450 reduktaasi, NADH ubikinoon oksireduktaasi, ksantiin oksüdaasi ja lämmastikoksiidi süntaasi poolt. Reaktsiooni tulemusena moodustuvad PQ˙+, NADP+ või NAD+, misjärel O2 juuresolekul PQ˙+ väga kiiresti tagasi vormi PQ2+ oksüdeerub, andes tulemuseks paljude teiste reaktiivsete osakeste eellasmolekuliks oleva superoksiidi radikaali .
Üldiselt tuuakse parakvaadimürgistuse puhul kõige olulisemana välja vabade radikaalide poolt põhjustatud rakumembraanide lipiidide peroksüdatiooni . Kõik rakumembraanid on oksüdatiivsetele kahjustustele vastuvõtlikud, kuna sisaldavad suures koguses küllastumata rasvhappeid. Kahjustumisel katkevad kõigepealt reaktiivsete osakeste mõjul rasvhapete vahelised sidemed ja moodustuvad rasvhappe radikaalid, mis aga omakorda initsieerivad uute rasvhappe radikaalide moodustumist . Samuti on näidatud, et parakvaadimürgistuse käigus tekkinud vabad radikaalid põhjustavad nii DNA oksüdatiivsete kahjustuste suurenemist kui ka indutseerivad katkeid DNA ahelas. Peamine DNA kahjustusi põhjustav reaktiivne osake on OH· radikaal, mis reageerib DNA ahelas kõige kergemini just guaniiniga, moodustudes oksüdeeritud guaniini molekuli (8-OHdG) .
Robbie Kruse

Robbie Thomas Kruse (sündinud 5. oktoobril 1988 Brisbane'is) on Austraalia jalgpallur (ründaja).
Klubikarjäär.
Austraalia kõrgliigas debüteeris ta 2007. aastal Brisbane Roari meeskonnas. 2009. aastal liitus ta Melbourne Victoryga. Hooajal 2010–11 lõi ta Austraalia kõrgliigas 11 väravat ja valiti hooaja sümboolsesse koosseisu. Lisaks valiti ta 2011. aastal Austraalia parimaks alla 23-aastaseks jalgpalluriks.
2011. aastal siirdus Kruse Saksamaale, liitudes Saksamaa esiliigaklubiga Düsseldorfi Fortuna. Hooajal 2012–13 lõi ta klubi meeskonnas Saksamaa kõrgliigas neli väravat. 2013. aastal valiti ta Austraalia aasta jalgpalluriks.
2013. aasta aprillis sõlmis ta kolmeaastase lepingu Saksamaa kõrgliigaklubiga Leverkuseni Bayer. Suurem osa hooajast 2015– 16 oli ta laenul VfB Stuttgartis.
2017. aasta alguses liitus Kruse Hiina kõrgliigaklubiga Liaoning Whowin, kuid lõpetas sama aasta mais klubiga maksmata jäänud palga tõttu lepingu. 2017. aasta juulis naasis ta Saksamaale, sõlmides lepingu esiliigaklubiga VfL Bochum.
2019. aasta juulis sõlmis ta kaheaastase lepingu Melbourne Victoryga. Seal mängis ta kokku kolm hooaega. Kruse valiti Melbourne Victory 2021. aasta parimaks mängijaks. 2023. aasta esimeses pooles kuulus ta taas Brisbane Roari ridadesse, kuid mänguaega seal enam praktiliselt ei saanuduki.
Koondisekarjäär.
Austraalia jalgpallikoondises tegi Kruse debüüdi 5. jaanuaril 2011 sõprusmängus Araabia Ühendemiraatide vastu. Seejärel valiti ta 2011. aasta Aasia meistrivõistlustel osalevasse Austraalia koondisse. Poolfinaalmängus Usbekistani vastu lõi Kruse oma esimese koondisevärava. Finaalis kaotati Jaapanile tulemusega 0:1.
2015. aastal tuli Kruse Austraalia koondisega Aasia meistriks. Ta lõi 2015. aasta turniiril samuti ühe värava: teises alagrupimängus Omaani vastu
Lisaks kuulus ta Austraalia koondisse 2017. aasta FIFA konföderatsioonide karikaturniiril, 2018. aasta maailmameistrivõistlustel ja 2019. aasta Aasia meistrivõistlustel.
Austraalia koondises mängis Kruse aastatel 2011–2019 kokku 75 korda ja lõi viis väravat.
Evgeny Lebedev

 
Evgeny Lebedev, ka parun Lebedev (vene keeles Евгений Александрович Лебедев "Jevgeni Aleksandrovitš Lebedev"; sündinud 8. mail 1980 Moskvas), on vene päritolu Suurbritannia ettevõtja, Briti peer.
Evgeny Lebedev on KGB ohvitseri Aleksandr Lebedevi poeg. 1987. aastast töötas ta isa Nõukogude Liidu Londoni saatkonnas, mis võimaldas tal Londonisse tuua ka oma pere. Evgeny õpiaastad möödusid Londonis.
Evgeny Lebedev on koos isaga ettevõtte Lebedev Holdings Ltd kaasomanik. Ettevõttele kuuluvad Briti ajalehed Evening Standard ja The Independent, samuti telekanal London Live.
Evgeny Lebedev on koos Mihhail Gorbatšoviga 2006. aastal loodud Raissa Gorbatšova Fondi (fond toetab vähihaigeid lapsi) asutajaid.
Lebedev sai 2010. aastal Suurbritannia kodakondsuse.
2020. aasta juulis esitas Suurbritannia peaminister Boris Johnson Evgeny Lebedevi peerikandidaadiks. Sama aasta novembris andis kuninganna Elizabeth II Lebedevile paruni aadlitiitli (Hamptoni ja Siberi parun).
19. novembrist 2020 on Lebedev Suurbritannia Lordide koja liige.
Isiklikku.
Tema emapoolne vanaisa Vladimir Sokolov (1928–1998) oli zooloog, Venemaa Teaduste Akadeemia akadeemik.
Saare-salehundlane

Saare-salehundlane ("Agrilus planipennis") on hundlaste sugukonda kuuluv liik mardikalisi. Ta elab mitmetel saare liikidel.
Päritolu ja levila.
Saare-salehundlane on algne levila on Põhja-Aasias – Venemaal, Mongoolia, Põhja-Hiinas, Jaapanis ja Koreas. 2002. aastal avastati putukas ka Põhja-Ameerikast Michiganist, kus see liik oli kõigest mõne aastaga hävitanud miljoneid puid. 2003. aastal avastati putukas ka Moskva lähistelt, kust ta liigub edasi Rootsi ja Kesk-Euroopa poole. Põhja-Ameerikas võib mardikas aastas läbida kuni 80 km ja Euroopas kuni 40 km. Kesk-Euroopasse on teda oodata 15–20 aasta pärast.
Eestis.
2024. aasta seisuga pole saare-salehundlast Eestist leitud.
Välimus.
Salehundlane on metallikroheline mardikas. Täiskasvanud mardikas on umbes 8,5 mm pikk ja 1,5 mm lai. Metallikroheline värvus kaitseb teda lindude eest, kes ei pea teda kuigi ahvatlevaks söögiks.
Elutsükkel.
Saare-salehundlase elutsükkel kestab 1–2 aastat, olenevalt puu tervislikust seisundist ja välisõhu temperatuurist. Salehundlased saavad täiskasvanuks 400–500 päevaga, kus keskmine temperatuur on üle 10 kraadi, ja hakkavad seetõttu ilmuma hiliskevadel. Pärast ilmnemist söövad mardikad nädala jooksul puulehti ja seejärel hakkavad paarituma. Lehtede söömisega nad palju kahju ei tekita. Pärast toitumist lendlevad isased ümber puu ja otsivad emaseid mardikaid. Isasmardikad maanduvad ülalt emastele, kes on puulehtedel, ja paaritumine võib kesta kuni 50 minutit. Emased võivad paarituda mitme isasmardikaga. Emased elavad üldjuhul 6 nädalat ja võivad muneda 40–70 muna, kuid pikema elueaga emased võivad muneda kuni 200 muna. Munad munetakse koorelõhedesse ja paar nädalat hiljem kooruvad neist röövikud. Munad on läbimõõduga 0,6–1 mm ja algselt valged, hiljem pruunikad. Pärast haudumist närivad vastsed läbi koore puiduni, kus nad hakkavad toituma. Toitudes teevad nad S-kujulisi käike. Vastsed liigitatakse nelja kasvufaasi ja täiskasvanud neljanda faasi vastne on 26–32 mm pikk. Küpsed vastsed närivad endale u 1,25 cm pikkused kambrid väliskoore ligidale, kus nad moonduvad J-kujulisteks vastseteks. Nendest vastsetest kujunevad järgmisel aastal nukud ja valmikud. Puust väljumiseks närivad täiskasvanud läbi koore, jättes maha D-kujulised augud. Mittevalmikud võivad jääda veel üheks aastaks puusse, kus nad toituvad. Selline kaheaastane tsükkel on pigem iseloomulik külmemas kliimas nagu Euroopas ja Venemaal.
Mõju puudele.
Saare-salehundlane võib olla suure hävitusjõuga puidumardikas. Ta on hea lennuvõimega, mis lihtsustab tal puudele pääsemist. Leviku piiramiseks ei soovitata soojal ajal puitu müüa ega transportida. Külmal talvel võib puitu kütte eesmärgil müüa, kui puit külmal perioodil ära kasutatakse. Hundlaste vastsete toitumine võib viia puu surmani ühe aastaga, suuremate ja tervemate puude puhul kulub vähemalt 2–3 aastat. Hundlane on USA-s hävitanud miljoneid puid .
Fandom

Fandom (varem tuntud kui Wikia) on vikimajutusteenust osutav veebiplatvorm, mille 2004. aastal asutasid Jimmy Wales ja Angela Beesley.
Fandomid on näiteks Wookieepedia ja Indiana Jonesi viki.
Jalgpall 1912. aasta suveolümpiamängudel

Jalgpall 1912. aasta suveolümpiamängudel toimus 29. juunist – 4. juulini ja oli üks 102 võistlusest 1912. aasta suveolümpiamängudel Rootsis Stockholmis. See oli neljas kord, kui jalgpall oli olümpiamängudel. Turniiril osales 11 riiki, kes kõik olid Euroopast, kusjuures Suurbritannia võitis kuldmedalid teist korda järjest.. 1912. aasta jalgpalliturniiril kordasid Taani hõbemedali ja Holland pronksmedali võiduga nelja aasta tagust saavutust. 
Jalgpallimängud toimusid kolmel erineval staadionil. Põhiturniiri üheteistkümnest mängust peeti kaks Stockholmi äärelinnas Tranebergis , viis mängu koos pronksimänguga toimus Råsunda staadionil Solnas. Stockholmi Olümpiastaadionil peeti neli mängu koos finaaliga.
Medalivõitjad.
Lõplik paigutus medaliriikide seas on identne 1908. aastaga. Inglaste poolel suutsid Berry ja Woodward endale teise olümpiakulla kindlustada, Taani meeskonnas võitsid taas hõbemedalid viis mängijat: Buchwaldi, Middelboe, S. Nielseni, Nielsen-Nørlandi ja Wolfhageniga. Hollandist mängis 1908. aasta edukast meeskonnast ainult Bok de Korver.
Välislingid.
1912. aasta jalgpalli olümpiaturniiri tulemused
Édouard Mendy

Édouard Osoque Mendy (sündinud 1. märtsil 1992 Montivilliers's) on Prantsusmaal sündinud Senegali jalgpallur, kes mängib väravavahina Saudi Araabia kõrgliiga klubis Al Ahli ja Senegali jalgpallikoondises.
2011. aastal debüteeris ta Prantsusmaa tugevuselt kolmandas liigas Cherbourgis. Hooajal 2015–16 mängis ta Prantsusmaa tugevuselt neljandas liigas Marseille Olympique'i reservmeeskonnas. 2016. aastal liitus ta Prantsusmaa esiliiga klubiga Stade de Reims. Hooajal 2017–18 sai ta Reimsi põhiväravavahiks. Samal hooajal kindlustati pääs Prantsusmaa kõrgliigasse.
2019. aastal liitus Medy Prantsusmaa kõrgliiga klubiga Rennesi Stade. Hooajal 2019–20 saavutati Prantsusmaa kõrgliigas kolmas koht.
2020. aasta septembris siirdus ta umbes 22 miljoni naelsterlingi eest Londoni Chelseasse, kellega sõlmis viieaastase lepingu.
Suvel 2023 osteti ta 19 miljoni euro eest Al Ahlisse.
Senegali jalgpallikoondises tegi Mendy debüüdi 18. novembril 2018 mängus Ekvatoriaal-Guinea vastu. Ta kuulus Senegali koondisse 2019. aasta Aafrika rahvaste karikavõistlustel. Ta kuulus Senegali koosseisu kahes esimeses alagrupimängus. Senegal jõudis turniiril finaali, kus kaotati Alžeeriale.
Antony Blinken

Antony John Blinken (sündinud 16. aprillil 1962) on Ameerika Ühendriikide riigiametnik ja diplomaat, aastatel 2021–2025 Ameerika Ühendriikide riigisekretär president Joe Bideni administratsiooni koosseisus. 
Ta on olnud president Barack Obama administratsioonis presidendi riikliku julgeoleku nõuniku asetäitja (2013–2015) ja aseriigisekretär (2015–2017).
Elukäik ja tegevus.
Antony Blinken sündis New Yorgis juudi soost vanemate Judith Frehmi ja Donald M. Blinkeni (1925–2022) jõukas peres. Esiisa Meir Blinken (1879–1915) oli Kiievis sündinud jidišikeelne kirjanik, kes 1904 asus elama USA-sse. Isa Donald on olnud investeerimispankur ja kunstimetseen, Demokraatliku Partei suurrahastaja, ema Judith oli Brooklyni muusikaakadeemia muusikadirektor. Vanemad lahutasid abielu 1970. aastal ja ema abiellus Poola päritolu juudi, holokaustis ellujäänud Samuel Pisariga (1929–2015), kellest kujunes mõjuvõimsamaid juriste globaalsel tasandil. 
1971 kolis Antony koos ema ja kasuisaga Pariisi. Nii New Yorgis kui ka Pariisis kohtus ta juba varases nooruses maailma juhtivate muusikute (Leonard Bernstein, John Lennon), kunstnike (Mark Rothko, Christo Vladimirov Javacheff), filmitegijate (Abel Ferrara) ja poliitikutega (Prantsuse president Valéry Giscard d’Estaing).
1984. aastal lõpetas ta Harvardi Ülikooli õigusteaduskonna, õpingute kõrvalt töötas ülikooli päevalehes The Harvard Crimson. 1988 kaitses Columbia Ülikooli Õiguskoolis õigusteaduste doktoriväitekirja ning töötas seejärel advokaadina New Yorgis ja Pariisis. 1988. aasta presidendivalimistel aitas koos isaga rahastada Demokraatliku Partei kandidaadi Michael Dukakise kampaaniat. 
Aastatel 1994–2001 töötas ta Valges Majas Bill Clintoni administratsioonis, oli USA presidendi Riikliku Julgeolekunõukogu liige ja 2002–2008 Senati välissuhete komitee personaliülem. 2008. aasta presidendivalimistel töötas ta Barack Obama asepresidendikandidaadi Joe Bideni meeskonnas. 2009–2013 oli Blinken USA asepresidendi Joe Bideni riikliku julgeoleku nõunik, 2013–2015 USA presidendi Barack Obama riikliku julgeoleku nõuniku asetäitja ja 2015–2017 USA asevälisminister.
2017. aastal kaasasutas ta konsultatsioonifirma WestExec Advisors. Ta on mittetulundusliku mõttekoja Rahvusvaheliste Suhete Nõukogu ("Council on Foreign Relations)" liige ja 2020. aasta seisuga uudistekanali CNN ülemaailmsete suhete analüütik.
2020. aasta presidendivalimistel oli ta Joe Bideni välispoliitika nõunik. 24. novembril 2020 teatas presidendiks valitud Joe Biden avalikult, et Antony Blinkenist saab tema tulevases valitsuses välisminister.
Struisbaai

Struisbaai on asula Lõuna-Aafrika Vabariigis Lääne-Kapimaa provintsis Overbergi ringkonnas Kaap Agulhase vallas. Struisbaai asub India ookeani rannikul.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Struisbaal elanikest värvilisi 50,27%, valgeid 35,49%, mustanahalisi aafriklasi 12,61%, India või Aasia päritolu inimesi 0,39% ja teisi 1,24%. Afrikaani keelt pidas emakeeleks 85,24% inimesi, inglise keelt 8,97%, koosa keelt 2,61% ja sotho keelt 0,65%.
Suiderstrand

Suiderstrand on asula Lõuna-Aafrika Vabariigis Lääne-Kapimaa provintsis Overbergi ringkonnas Kaap Agulhase vallas. Suiderstrand asub Atlandi ookeani rannikul.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Suiderstrandi elanikest valgeid 93,18% ja mustanahalisi aafriklasi 6,82%. Afrikaani keelt pidas emakeeleks 88,64% inimesi ja inglise keelt 11,36%.
Balti lehtsarv

Balti lehtsarv ("Idotea balthica") on kakandiliste seltsi kuuluv vähilaadne.
Balti lehtsarv elab Läänemere, Atlandi ookeani põhjaosa, Vahemere ja Musta mere rannikuvetes.
Täiskasvanud balti lehtsarve pikkus on 20–30 mm.
Balti lehtsarv toitub põisadru ja soontaimede värskest rakukoest.
Balti lehtsarvest toituvad ahvenad ja muud kalad.
Aime Kärner

Aime Kärner (sündinud 20. novembril 1940 Helenurmes) on eesti etnoloog ja muuseumitöötaja.
Kärner sündis Pärnumaal Helenurme külas, 1950. aastal kolis pere Sinti. Keskkooli lõpetamise järel õppis ta Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonna ajaloo osakonnas, ülikooli lõpetas 1964. aastal etnograafia erialal. 
Seejärel töötas ta Eesti NSV Riiklikus Ajaloo Keskarhiivis arhivaari, hiljem noorema teadusliku töötajana. 1966. aastast töötas ta teadurina Eesti NSV Riiklikku Etnograafiamuuseumis. Aastatel 1975–1990 oli ta muuseumi fondide osakonna juhataja, lisaks juhtis sageli muuseumis ekskursioone ning korraldas muuseumi kogusid tutvustavaid rändnäitusi. 
Teadlasena spetsialiseerus Kärner töölisklassi uurimisele: diplomitööle "Sindi tööliste elu-olu 1832–1964“ järgnesid ekspeditsioonid Sinti ja teistesse Eesti väikelinnadesse, kus ta kogus esemed ja teatmematerjali, tegi fotosid, lasi täita ankeete ja kirjutas välitööpäevikuid. Eesti Rahva Muuseumi arhiivis on hoiul tema 11 etnograafilist kirjeldust (kokku umbes 900 lk), 8 välitööpäevikut, 132 fotot, esemekogus on Sindist kogutud 117 eset ning umbes 100 eset teistelt kogumisretkedelt. Tema kogutud materjale on muu hulgas kasutatud muuseumi Eestit käsitleva püsinäituse "Kohtumised“ ettevalmistamisel. 1990. aastast töötas Kärner Tartu Linnamuuseumis teadur-koguhoidjana. 
Aime Kärner on Eesti Muuseumiühingu auliige. Novembris 2020 avati Eesti Rahva Muuseumi raamatukogus Aime Kärneri tööd tutvustav näitus "Daam muutuval muuseumimaastikul".
Żarnowieci tuumaelektrijaam

Żarnowieci tuumaelektrijaamast oli kavandatav tuumaelektrijaam Poola Rahvavabariigis, millest pidi saama riigi esimene tuumaelektrijaam.
Pärast hüdroloogilisi, seismoloogilisi ja demograafilisi uuringuid alustati elektrijaama ehitust 31. märtsil 1982 Gdanski vojevoodkonnas Żarnowieci külas, mis asub Gdanskist ligi 80 kilomeetrit loodes. Jahutuseks pidi kasutatama lähedalasuvat Żarnowieci järve. Samas uuringus plaaniti ka Poola teist tuumajaama Klempiczis (ligi 60 km Poznanist loodes).
Jaam pidi rajatama 70 hektarisele maa-alale (terve jaamakompleks pidi enda alla võtma 425 ha) ja kasutama nelja Škoda tehases toodetavat VVER-440 surveveereaktorit kogunimivõimsusega 1860 MW, turbiinid ja generaatorid oleks toodetud Poolas. Esimene energiaplokk oleks pidanud valmima detsembris 1990 ja teine detsembris 1991. Pärast Tšornobõli katastroofi algasid aga protestid jaama vastu.
Pärast kommunismi lõppu Poolas otsustas peaminister Tadeusz Mazowiecki 2. detsembril 1989 jaama ehituse aastaks peatada, et koguda arvamusi ja informatsiooni tuumaenergia saatuse kohta. 27. mail 1990 Gdanski vojekoodkonnas peetud referendumil hääletas 86,3% valijatest jaama ehituse jätkamise vastu. Ka näiteks Lech Wałęsa oli tuumajaama vastu. 4. septembril 1990 katkestas Poola ministrite nõukogu jaama ehituse lõplikult tööstusminister Tadeusz Syryjczyki soovitusel, väites, et jaam oleks Poola energiavõrgus ebavajalik ja turvalisus oli küsitav. Selleks ajaks oli enamus jaama toetavast infrastruktuurist ja ligi 40 protsenti esimesest energiaplokist valmis ehitatud. Kaks reaktorit müüdi tuumaelektrijaama töötajate õppeotstarbeks – üks Soome Loviisasse ja teine Ungarisse Paksi.
Jaama katkestamine tähendas Poolas, kus lõviosa elektrienergiast toodetakse kivisöest, süsihappegaasi ja muude saasteainete suurenemist.
Bohunice tuumaelektrijaam

Bohunice tuumaelektrijaam on tuumaelektrijaam Slovakkias 2,5 kilomeetri kaugusel Jaslovské Bohunice külast, Bratislavast 70 kilomeetrit kirdes. See oli Tšehhoslovakkia esimene tuumaelektrijaam.
Jaama ehitus algas 1. augustil 1958 ja jaam valmis 25. detsembril 1972. Esimene jaamaplokk Bohunice A1 kasutas ühte Tšehhoslovakkias disainitud KS-150 eksperimentaalreaktorit netovõimsusega 93 MW ja brutovõimsusega 143 MW, mis kasutas kütuseks rikastamata uraani. Seda ei pidanud kütuse vahetamiseks välja lülitama. Reaktori kasutamisega oli aga palju probleeme ja juhtus õnnetusi. Peale teist avariid (4. tase) 22. veebruaril 1977 otsustati reaktor sulgeda, kuna selle parandamine oleks olnud liiga kallis ja reaktor oli väga ebaefektiivne. Reaktor suleti 17. mail 1979.
KS-150 asemel otsustas Tšehhoslovakkia kasutada Nõukogude VVER-440 surveveereaktoreid, mis olid suurema võimsuse ja efektiivsusega. Selleks alustati 24. aprillil 1972 Bohunice V1 energiakompleksi rajamist, mis kasutas kahte energiaplokki - Bohunice 1 ja Bohunice 2, mõlemad VVER-440/230 reaktorid võimsusega 440 MW. Bohunice 1 valmis 17. detsembril 1978 ja Bohunice 2 26. märtsil 1980. Samal ajal hakati ehitama ka teist, Bohunice V2 kompleksi energiaplokkidega Bohunice 3 ja Bohunice 4, mis kasutasid teise generatsiooni reaktoreid VVER-440/213. Bohunice 3 valmis 20. augustil 1984 ja Bohunice 4 9. augustil 1985.
Euroopa Liiduga liitudes kohustus Slovakkia sulgema Bohunice V1 kaks reaktorit, kuid neid lubati häda korral taaskäivitada. Bohunice 1 suleti 31. detsembril 2006, Bohunice 2 31. detsembril 2008. 2009. aasta jaanuaris toimunud Vene-Ukraina gaasitüli tõttu andis Slovakkia valitsus 10. jaanuaril 2009 käsu Bohunice 2 uuesti käivitada, kuid lõpuks seda võrku ikkagi ei ühendatud ja jaama ei käivitatud uuesti.
Bohunice 3 ja Bohunice 4 võimsust suurendati 2010. aasta novembris 505 MWni, neid on plaanitud käimas hoida kuni 2025. aastani.
Mais 2009 kavandasid Slovakkia peaminister Robert Fico ja Tšehhi peaminister Jan Fischer kolmanda kompleksi Bohunice V3 ehitust.
Dukovany tuumaelektrijaam

Dukovany tuumaelektrijaam on tuumaelektrijaam Tšehhis Dukovany külas, Brnost 50 kilomeetrit edelas. See on endise Tšehhoslovakkia teine tuumajaam ja Tšehhi esimene (Tšehhoslovakkia esimene - Bohunice tuumaelektrijaam - asub Slovakkias). Jaama vesi tuleb Jihlava jõest lähedalolevast Dalešice hüdroelektrijaamast.
1970. aastal sõlmisid NSVL ja Tšehhoslovakkia lepingu kahe tuumajaama ehitamiseks, Dukovany jaama ehitust alustati 1974. aastal, jaama ehitus maksis 25 miljardit Tšehhoslovakkia krooni. Jaam kasutab nelja VVER-440/213 surveveereaktoriplokki. Dukovany-1 ja Dukovany-2 ehitus algas 1. jaanuaril 1979, Dukovany-3 ja Dukovany-4 ehitus 1. märtsil 1979. Dukovany-1 valmis 24. veebruaril 1985, Dukovany-2 30. jaanuaril 1986, Dukovany-3 14. novembril 1986 ja Dukovany-4 11. juunil 1987. Algselt oli iga reaktori nimivõimsuseks 440 MW, 2013. aastaks suurendati kõik neli reaktorit 505 MW võimsuseni. Reaktoreid on planeeritud käigus hoida kuni 2035.-2037. aastani.
1994. aastal avati jaamas külastuskeskus.
Mochovce tuumaelektrijaam

Mochovce tuumaelektrijaam on teine Slovakkia tuumaelektrijaam (esimene on Bohunice tuumaelektrijaam, mis avati 1972). 940 MW nimivõimsusega jaam on endises Tšehhoslovakkias ehituse alguselt neljas, kuid valmimisajalt kolmas tuumajaam (Temelini tuumajaam Tšehhis alustas tööd hiljem). Jaam asub Nitra maakonnas Levicest 12 kilomeetrit kirdes, Nitrast 35 km idas ja Bratislavast 120 km idas endises Mochovce külas, mis jaama ehituse jaoks kõrvaldati. Jaam katab ligi 20% Slovakkia energiavajadusest.
Jaama hakati kavandama 1970. aastatel, ehitus algas oktoobris 1983. Jaam kasutab VVER-440/213 surveveereaktoreid. Esimese reaktoripaari - Mochovce-1 ja Mochovce-2 ehitus algas 13. oktoobril 1983, järgmise paari - Mochovce-3 ja Mochovce-4 ehitus algas 27. jaanuaril 1987. Rahapuuduse tõttu 1991. aastal kõigi reaktorite ehitus seiskus, kuid 1995. aastal jätkati esimese reaktoripaari Mochovce-1 ja Mochovce-2 ehitust Lääne ohutustehnoloogiaga. Mochovce-1 valmis 4. juulil 1998 ja Mochovce-2 20. detsembril 1999. Ehitus kutsus esile protestid Slovakkia naaberriigis Austrias, mis on tugev tuumaenergia vastane. 2008. aastal suurendati jaama 440 MW reaktorite võimsust 470 MWni.
1. juunil 2009 jätkus Mochovce-3 ja Mochovce-4 ehitus. Eeldatavalt peaks Mochovce-3 valmima 2020 ja Mochovce-4 2022.
Puurs

Puurs on endine hollandikeelne omavalitsusüksus Belgias Flandria piirkonnas Antwerpeni provintsis. 1. jaanuaril 2019 liideti Puurs Sint-Amandsiga, mille tulemusel moodustus uus omavalitsusüksus Puurs-Sint-Amands.
Pfizer alustas Puursis koroonavaktsiini tootmist 2020. aasta detsembris.
Dennehof

Dennehof on asula Lõuna-Aafrika Vabariigis Lääne-Kapimaa provintsis Overbergi ringkonnas Theewaterskloofi vallas.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Dennehofi elanikest valgeid 64,75%, värvilisi 27,05%, mustanahalisi aafriklasi 4,92% ja India või Aasia päritolu inimesi 3,28%. Afrikaani keelt pidas emakeeleks 53,72% inimesi, inglise keelt 41,32% ja teisi keeli 4,96%.
Temelíni tuumaelektrijaam

Temelíni tuumaelektrijaam (tšehhi keeles "Jaderná elektrárna Temelín", lühend JETE) on teine Tšehhi tuumaelektrijaam Dukovany tuumaelektrijaama järel. 
Endise Tšehhoslovakkia alal on jaam ehituselt kolmas ja käikuandmiselt neljas. Jaam asub České Budějovicest 30 km põhjas ja Prahast 135 km lõunas. Nimivõimsusega 2160 MW on see Tšehhi võimsaim elektrijaam.
Jaama hakati kavandama 1970. aastate lõpus, ehitus algas 1980. aastatel. Jaam pidi valmima 1991. aastaks, selle maksumuseks oli plaanitud 35 miljardit Tšehhoslovakkia krooni. Esimese kahe reaktoriploki - Temelín-3 ja Temelín-4 ehitus algas 1. jaanuaril 1985, Temelín-1 ja Temelín-2 ehitus 1. veebruaril 1987. Kõik reaktorid olid surveveereaktorid VVER-1000/320.
Pärast Sametrevolutsiooni peatas Tšehhoslovakkia valitsus 1990. aastal peatada kolmanda ja neljanda reaktori ehituse. Peale Tšehhoslovakkia lagunemist otsustas Tšehhi valitsus 1993. aastal esimesed kaks reaktorit valmis ehitada, planeeritavaks valmimisajaks oli 1997. 1994. aastal küsitluses toetas 68 protsenti Tšehhi kodanikest tuumaenergia arendamist. Kuid ka 1998. aastaks polnud jaam valmis ja kulud olid tõusnud 71 miljardi Tšehhi kroonini, ning 1999. aasta küsitlusel oli tuumaenergia arendamise pooldajate hulk langenud 47 protsendile. Siiski otsustas Tšehhi valitsus 1999. aastal ehitust ikkagi jätkata. Samal küsitlusel järgnevatel aastatel toetas 2000. aastal tuumaenergia arendust 63 ja 2001. aastal 58 protsenti.
Ka Tšehhi naaberriigis Austrias, mis on tugevalt tuumaenergia kasutamise vastu, toimusid protestid: septembris-oktoobris 2000 blokeerisid aktivistid ka kõik 26 Tšehhi-Austria piiripunkti. Siiski valmis Temelín-1 reaktor 21. detsembril 2000 ja Temelín-2 29. detsembril 2002. 2015. aastal suurendati mõlema reaktori nimivõimsust 1080 MW-ni. Reaktoreid on plaanitud käigus hoida 2042.-2043. aastani.
2005. aastal plaaniti kahe reaktori ehitust jätkata, kuid katkestati uuesti 2014. aastal.
Aslan Usojan

Aslan Usojan (vene keeles "Аслан Рашидович Усоян", hüüdnimi "Vanake Hassan", kurdi keeles "Bapîr Hesen"; 28. veebruar 1937 Thbilisi – 16. jaanuar 2013 Moskva) oli kurdi-jeziidi päritolu kuritegelik autoriteet, "seaduslik varas", vene organiseeritud kuritegevuse üks juhtkujudest.
Gruusias sündinud Usojan juhtis kuritegelikku rühmitust, kes vedas 20 aastat narkootikume ja relvi. Lisaks oli liiga seotud ebaseadusliku äritegevusega, näiteks ebaseaduslike kasiinode pidamisega.
Ta elas aastatel 1998 ja 2010 üle kaks mõrvakatset. Viimases sai ta raskelt haavata. Snaiper tappis restoranist lahkuva Usojani Moskva kesklinnas 16. jaanuaril 2013. Ta suri haiglas saadud vigastustesse.
Cernavodă tuumaelektrijaam

Cernavodă tuumaelektrijaam on tuumaelektrijaam Rumeenias Cernavodăs. Jaam asub Constantast 60 km läänes ja Bukarestist 170 km idas.
Jaam kasutab Kanada päritolu CANDU raskevee surve reaktoreid.
Jaama planeerimine algas 1978. aastal. Esimesena hakati ehitama kahte CANDU-6 tüüpi reaktorit - Cernavodă-1 1. juulil 1982 ja Cernavodă-2 1. juulil 1983. 9. veebruaril 1984 alustati Cernavodă-3, 15. augustil 1985 Cernavodă-4 ja 12. mail 1987 Cernavodă-5 reaktorite ehitust.
Peale kommunistliku režiimi lõppu peatati 1. detsembril 1990 Cernavodă-3, -4 ja -5 reaktorite ehitus. Cernavodă-1 valmis 11. juulil 1996 ja Cernavodă-2 7. augustil 2007. Mōlema reaktori võimsus on 705,6 MW. Jaama nimivõimsus on 1300 MW.
Plaanitud on jätkata Cernavodă-3 ja Cernavodă-4 ehitust. 2016 toetas Rumeenia valitsus koostöö alustamist Hiina riikliku energiafirmaga China General Nuclear Power Group, kuid jaanuaris 2020 taganeti sellest. Oktoobris 2020 alustati läbirääkimisi USA, Kanada ja Prantsusmaaga.
Kozloduj tuumaelektrijaam

Kozloduj tuumaelektrijaam asub Bulgaarias Doonau jõe ääres Rumeenia piiril Kozloduj linnas, Sofiast 190 km põhjas. Jaama nimivõimsus on 1966 MW.
1966. aastal sõlmisid Bulgaaria ja NSVL tuumajaama ehituseks koostööleppe. 6. aprillil 1970 algas kahe esimese reaktori, VVER-440/230 tüüpi Kozloduj-1 ja Kozloduj-2 surveveereaktorite ehitus, 1. oktoobril 1973 alustati Kozloduj-3 ja Kozloduj-4 ehitusega (sama tüüpi). Esimene, Kozloduj-1 reaktor valmis 24. juulil 1974, Kozloduj-2 24. augustil 1975, Kozloduj-3 17. detsembril 1980 ja Kozloduj-4 17. mail 1982.
1980. aastatel alustati VVER-1000/320 tüüpi surveveereaktorite ehitust – Kozloduj-5 9. juulil 1980 ja Kozloduj-6 1. aprillil 1982. Kozloduj-5 valmis 29. novembril 1987, Kozloduj-6 2. augustil 1991.
1993 sõlmitud Euroopa Nõukogu ja Bulgaaria kokkuleppe kohaselt sulges Bulgaaria Kozloduj-1 ja Kozloduj-2 reaktorid 2004. aasta alguseks. 1995. aastal lligitas USA energeetikaministeerium need väidetavalt maailma 10 kõige ohtlikuma reaktori hulka. Vahetult viimastel tundidel enne Bulgaaria liitumist Euroopa Liiduga 1. jaanuaril 2007 suleti ka Kozloduj-3 ja Kozloduj-4 reaktorid. Enne Kozloduj-3 ja Kozloduj-4 sulgemist andis jaam ligi 44 protsenti Bulgaaria energiavajadusest.
Kui Bulgaaria otsustas katkestada kavandatud teise tuumajaama – Belene ehituse, on plaanitud ehitada Kozlodujsse uusi reaktoreid. Leping on sõlmitud USA firmaga Westinghouse, et ehitada jaama kaks nende AP1000-disainiga reaktorit.
Gintarė Skaistė

Gintarė Skaistė (neiupõlvenimi Gintarė Šimonytė; sündinud 4. augustil 1981 Kaunases) on Leedu poliitik. Ta kuulub erakonda Isamaaliit – Leedu Kristlikud Demokraadid. Ta oli alates 11. detsembrist 2020 kuni 12. detsembrini 2024 Leedu rahandusminister.
Ta lõpetas aastal 2010 Kaunase Tehnoloogiaülikooli majanduse bakalaureusena. Aastal 2011 lõpetas ta Mykolas Romerise Ülikooli majandusteaduse magistrina, aastal 2016 sai ta samast ülikoolist PhD kraadi sotsiaalteaduste alal.
Alates 11. detsembrist 2020 kuni 12. detsembrini 2024 oli ta Leedu rahandusminister.
Isiklikku.
Ta on abielus Audrius Skaistysega, ta on kahe lapse ema.
Franskraalstrand

Franskraalstrand on asula Lõuna-Aafrika Vabariigis Lääne-Kapimaa provintsis Overbergi ringkonnas Overstrandi vallas. Franskraalstrand asub Atlandi ookeani rannikul.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Franskraalstrandi elanikest valgeid 94,85%, mustanahalisi aafriklasi 3,17%, värvilisi 1,72%, India või Aasia päritolu inimesi 0,09% ja teisi 0,17%. Afrikaani keelt pidas emakeeleks 88,22% inimesi, inglise keelt 10,23% ja koosa keelt 1,29%.
Urmas Sule

Urmas Sule (sündinud 6. oktoobril 1963 Tartus) on Eesti arst ja meditsiinitegelane. 
Ta on lõpetanud Tartu 2. Keskkooli ja 1988. või 1989. aastal Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna anestesioloogina. 
Töötanud Tartus Maarjamõisa haiglas, sai Sulest 1994. aastal SA Pärnu Haigla peaarsti asetäitja kirurgia alal ja samal aastal haigla peaarst ning 2000. aastal haigla juhatuse esimees ja tegevjuht. 
Peale töö Pärnu haiglas on Sule European Hospitals and Healthcare Federation HOPE presidendi komitee liige, 2017–2020 asepresident ja aastast 2020 HOPE president, Eesti Tööandjate Keskliidu volikogu liige, Eesti Haiglate Liidu juhatuse esimees, Pärnu Linnavolikogu liige. 
1. detsembril 2020 asus Urmas Sule juhtima Arkadi Popovi asemel Terviseameti kriisistaapi.
Albert Falls

Albert Falls on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis KwaZulu-Natali provintsis uMgungundlovu ringkonnas uMshwathi vallas.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Albert Fallsi elanikest mustanahalisi aafriklasi 96,43%, valgeid 2,27%, India või Aasia päritolu inimesi 0,84%, värvilisi 0,20% ja teisi 0,26%. Suulu keelt pidas emakeeleks 92,51% inimesi, inglise keelt 3,86% ja sotho keelt 1,26%.
Eero Järnefelt

Erik (Eero) Nikolai Järnefelt (8. november 1863 Viiburi – 15. november 1937 Helsingi) oli Soome maalikunstnik. Järnefelti kuulsamad tööd on maalid Koli maastikest ja portreed oma aja kuulsustest.
Elulugu.
Eero Järnefelti vanemad olid kindralleitnant, kuberner ja senaator Alexander Järnefelt ning paruness Elisabeth (sünd. Clodt von Jürgensburg). 
Järnefelt lõpetas 1881. aastal Soome eraalgkooli ning õppis aastatel 1874–1878 Soome Kunstiühingu joonistuskoolis, 1883–1886 Peterburi Kunstide Akadeemias ja 1886–1888 Pariisis Académie Julianis. Aastatel 1894–1895 viibis ta õppereisil Itaalias ja 1899. aastal Krimmis. Järnefeltil ja tema abikaasal, Soome teatri näitlejal Saimi Swanil oli viis last, kellest Heikki oli limnoloogiateadlane.
1889. aastal osales Järnefelt Vene ja Soome kunstnike ühisnäitusel Peterburis ning 1899. aastal samuti Peterburis toimunud vene modernistide ühenduse Mir Iskusstva korraldatud rahvusvahelisel näitusel "Mir Iskusstva". 
Aastatel 1902–1928 töötas Järnefelt Helsingi ülikooli joonistussaalis õpetajana. 1912. aastal sai ta professoriks. Ta oli ka Soome Kunstiakadeemia liige ja esimees. Eero Järnefelt oli vastuvõtlik 19. sajandi kunsti naturalistlikele hoovustele. Tema looming oli kõrgel kunstilisel tasemel. Järnefelti perekondlik taust ühendas soomekeelsed kultuuripüüdlused Peterburi aristokraatlike kunstiringkondade omadega, aidates kaasa pateetiliste ja poeetiliste teoste loomisele. 
Järnefelt külastas esimest korda Koli piirkonda Põhja-Karjalas 1892. aastal koos kunstnik Venny Soldan-Brofeldti ja kirjanik Juhani Ahoga. Hiljem naasis ta sinna mitu korda, viimati 1936. aastal. Mitmel Järnefelti maalil on kujutatud Koli maastikke.
1901. aastal valmis Tuusula järve kaldal Järnefelti kodumaja Suviranta, mille projekteeris arhitekt Usko Nyström. Seal elas Järnefelt perega aasta läbi kuni 1917. aastani, mil pere kolis Helsingisse. 2018. aastal ostis Järvenpää linn omanikult Suviranna eesmärgiga rajada sinna Järnefelti muuseum. 
Järnefelti peateoseks peetakse maali "Alepõletamine" ("Kaski", teise pealkirjaga "Raatajat rahanalaiset", 1893). See on üks väheseid selle ajastu Soome maale, kus maaelanike ängistavat elu kujutati idealiseerimata kujul.
Järnefelti viimane suurem teos oli Helsingi Jaani kiriku altarimaal (1932).
Graafika.
Järnefelti suur kiindumus oli graafika ja sel oli oluline koht tema 20. sajandi alguse loomingus. Teada on 92 Järnefelti graafilateost. Tema graafika kujutas sageli detaile loodusest, Koli karme maastikke ning kunstniku sõpru ja peret.
Santalikeelne Vikipeedia

Santalikeelne Vikipeedia (santali keeles ᱥᱟᱱᱛᱟᱲᱤ ᱣᱤᱠᱤᱯᱤᱰᱤᱭᱟ) on Vikipeedia santalikeelne versioon.
Santalikeelne Vikipeedia sai alguse 2. augustil 2018.
Seal on artiklit, millega see on artiklite arvult . keeleversioon.
Edith Pargeter

Ellis Peters (kodanikunimega Edith Mary Pargeter; 28. september 1913 – 14. oktoober 1995) oli inglise kirjanik ja tõlkija. 
Ta on tuntud peamiselt kriminaal- ja ajalooliste romaanide autorina, eriti keskaegse detektiivisarja "Cadfaeli kroonikad" järgi.
Peters sündis Inglismaal Shropshire'i krahvkonnas Horsehay külas. Ta oli osaliselt kõmri päritolu ning paljude tema romaanide tegevuspaik on Wales või seal on kõmridest peategelased. 
1947. aastal külastas ta Tšehhoslovakkiat, mis tekitas temas huvi tšehhi keele ja kultuuri vastu. Ta õppis tšehhi keele selgeks ning temast sai tunnustatud tõlkija, kes on inglise keelde tõlkinud mitmeid olulisi tšehhi proosa- ja luuleteoseid.
Ta on teoseid avaldanud mitme pseudonüümi all (Edith Pargeter, John Redfern, Jolyon Carr ja Peter Benedict), kuid kõige enam rahvusvahelist tuntust on talle toonud Ellis Petersi nime all kirjutatud kriminaalromaanid, eriti vend Cadfaeli keskaegsed mõrvalood, mille peategelane on Shrewsburys elav benediktiini munk. Sarja esimene romaan ilmus 1977, kokku kuulub sarja 21 romaani. Pseudonüümi eesnime laenas ta oma vennalt, perekonnanime tuletas sõprade tütre Petra järgi. 
Eesti keeles on Ellis Petersilt ilmunud nii vend Cadfaeli kui ka seersant Felse'i sarja romaane, aga ka ajalooline romaanitriloogia "Taevapuu" (1999). 2022. aasta seisuga on eesti keeles ilmunud kokku üle 20 teose.
Lossi 11

Lossi tänav 11 on elamu ja ehitismälestis Viljandi vanalinnas aadressil Lossi tänav 11.
19. sajandi alguses valminud klassitsistlikus stiilis ühekordne kaupmeheelamu on L-kujulise põhiplaaniga ja kelpkatusega palkhoone.
Hluvukani

Hluvukani on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Mpumalanga provintsis Ehlanzeni ringkonnas Bushbuckridge vallas.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Hluvukani elanikest mustanahalisi aafriklasi 99,53%, värvilisi 0,18%, India või Aasia päritolu inimesi 0,17%, valgeid 0,11% ja teisi 0,01%. Tsonga keelt pidas emakeeleks 94,89% inimesi, sotho keelt 3,33%, inglise keelt 0,58% ja pedi keelt 0,49%.
Van Dyksbaai

Van Dyksbaai (inglise keeles "Van Dyks Bay") on asula Lõuna-Aafrika Vabariigis Lääne-Kapimaa provintsis Overbergi ringkonnas Overstrandi vallas. Van Dyksbaai asub Atlandi ookeani rannikul.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Van Dyksbaai elanikest valgeid 91,60%, mustanahalisi aafriklasi 5,00% ja värvilisi 3,40%. Afrikaani keelt pidas emakeeleks 90,78% inimesi, inglise keelt 8.62%, sotho keelt 0,20%, tsvana keelt 0,20% ja venda keelt 0,20%.
Taguaí

Taguaí on omavalitsusüksus São Paulo osariigis Brasiilia kagupiirkonnas, 575 m kõrgusel merepinnast.
2020. aasta 25. novembril toimus asula lähistel liiklusõnnetus, mille tulemusel hukkus vähemalt 41 inimest.
Kesk-Läänemere programm

Kesk-Läänemere programm ("Central Baltic programme") on piiriülese koostöö programm, mida valmistati ette koostöös Eesti Vabariigi, Läti Vabariigi, Soome Vabariigi (sh Ahvenamaa) ja Rootsi Kuningriigi partnerite ja huvigruppidega. 
Kesk-Läänemere programm 2014–2020 hõlmab NUTS III tasemel piirkondi Eestist, Lätist, Soomest ja Rootsist. Eestis kuuluvad programmi tuumikpiirkonda Kesk-, Kirde-, Lääne-, Põhja-Eesti ja lisapiirkonda Lõuna-Eesti.
Rahastamine.
Kesk-Läänemere programmi rahastatakse Euroopa Regionaalarengu Fondi (ERF) vahenditest ning piiriüleste projektide jaoks on eraldatud perioodiks 2014–2020 ligi 115 miljonit eurot.
Programmi piirkond.
Programmi raames toetatakse ainult projekte, milles osalevad vähemalt kahe liikmesriigi partnerid (programmi piirkonda näete kaardil).
Sobivad partnerid.
Avaliku sektoriga võrdsustatud asutused, kohalikud ja piirkondlikud omavalitsused ja ametiasutused, teadus- ja haridusasutused, mittetulundusühingud ning teatud juhtudel ka eraettevõtted (sõltuvalt konkreetsest projektist).
Rahastatavad toetussuunad.
Kesk-Läänemere uue perioodi 2014–2020 programmis on neli temaatilist eesmärki, mis on formuleeritud programmi prioriteetsete suundadena, mille valik põhineb piirkonna iseloomulikel joontel ja väljaselgitatud vajadustel ja kitsaskohtadel, mida võib olla võimalik lahendada piiriülese koostöö raames. ERF-i toetus programmile on 122 miljonit eurot. Programmis on prioriteetseks valitud järgmised suunad.
Holly Country

Holly Country (kuni 1996. aastani inglise keeles Coalbrook Mining Village, afrikaani keeles Coalbrookmyndorp) on asula Lõuna-Aafrika Vabariigis Free State'i provintsis Fezile Dabi ringkonnas Metsimaholo vallas.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Holly Country elanikest valgeid 75,77%, mustanahalisi aafriklasi 21,50%, India või Aasia päritolu inimesi 2,22% ja teisi 0,51%. Afrikaani keelt pidas emakeeleks 64,46% inimesi, inglise keelt 10,54%, sotho keelt 6,63%, pedi keelt 3,40%, suulu keelt 2,38%, svaasi keelt 2,04% ja koosa keelt 1,70%.
21. jaanuaril 1960 toimus Holly Countrys kivisöekavanduses suurõnnetus, mille tagajärjel 437 kaevurit jäi 180 meetri sügavuses varingu alla ja hukkus.
Balikeelne Vikipeedia

Balikeelne Vikipeedia on Vikipeedia balikeelne versioon.
Balikeelsele Vikipeediale pandi alus 14. oktoobril 2019.
Seal on artiklit, millega see on artiklite arvult . keeleversioon, ja lehekülge. Seal on registreeritud kasutajat (kellest aktiivseid on ) ja administraatorit.
Kýnthos

Kýnthos (kreeka keeles Κύνθος) on mägi Delose saarel Kreeka Küklaadide saarestikus Egeuse mere keskosas.
Vanakreeka mütoloogia kohaselt sündisid Kýnthosel titaanide Koiose ja Phoibe tütrele Letole jumalad Apollon ja tema kaksikõde Artemis.
Vanaraamatu keskus

Tallinna Ülikooli Akadeemilise Raamatukogu vanaraamatu keskus on ühendus, mis koordineerib Baltika ja haruldaste raamatute kogude vanaraamatu keskusbaasil vanaraamatuga (ehk 15. sajandi kuni 19. sajandi I pooleni ilmunud trükistega) tegelevaid struktuuriüksusi, teadvustab rariteetset raamatut kui uurimisallikat ja säilitamisobjekti ning toetab humanitaarteaduslikke ja kultuuriloolisi uurimisvaldkondi.
TLÜ Akadeemilise Raamatukogu vanatrükiste kogu aluseks on 16. sajandil tekkinud ja reformatsiooniga seotud Oleviste kiriku raamatukogu. Ajaloolised kogud pärinevad enamuses 1842–1940 Tallinnas tegutsenud baltisaksa teadusseltsi, Eestimaa Kirjanduse Ühingu raamatukogust, mille vanimaks koostisosaks ongi Oleviste kiriku raamatukogu.
Trükiste ennistamine Akadeemilises Raamatukogus sai alguse 1989. aastal ning säilitustegevuse peasuundade hulka kuulub hoidlate hooldus ja trükiste restaureerimine.
Aastatel 2007–2018 oli Akadeemiline Raamatukogu esimese Eesti raamatukoguna Euroopa Teadusraamatukogude Konsortsiumi (Consortium of European Research Libraries – CERL) täisliige. CERL kogub, haldab ja levitab omaliikmetele informatsiooni Euroopa varajase trükitud raamatu ja käsikirjade kohta.
AstraZeneca

AstraZeneca &amp;lsqb;&amp;rsqb; on hargmaine Briti–Rootsi ravimi- ja biofarmakoloogiaettevõte, mille peakorter asub Cambridge'is Inglismaal.
Ajalugu.
1913. aastal asutas 400 arsti ja apteekrit Rootsis Södertäljes ravimifirma Astra AB. 1999. aastal liitus Astra AB Briti ettevõttega Zeneca Group PLC, liitumisel moodustunud ettevõtte nimeks sai AstraZeneca.
Koroonavaktsiin.
30. detsembril 2020 võeti Ühendkuningriigis teise koroonavaktsiinina kasutusele AstraZeneca ja Oxfordi Ülikooli koostöös valminud koroonavastane vaktsiin.
Astrazeneca Eestis.
Eestis tegutseb Astrazeneca Eesti OÜ, kusÄripäeva andmetel töötas 2024. aastal 41 inimest ning ettevõte kuulus Eesti parimate palgamaksjate sekka.
Ääremaastumine

Ääremaastumine on protsess, mille käigus kolivad inimesed vähem asustatud piirkondadest suurematesse keskustesse ning selle tulemusena väheneb nende piirkondade atraktiivsus elukeskkonnana, mis soodustab omakorda veel rohkemate inimeste lahkumist.
Ääremaastumise tulemusel muutuvad piirkonnad ääremaadeks.
Eestis on viimastel kümnenditel sarnaselt teiste Kesk- ja Ida-Euroopa riikidega kasvanud piirkondlik ebavõrdsus. Et aga Eesti asub kaugel ka Euroopa tuumikpiirkondadest, siis on Eesti väikelinnad ja maapiirkonnad ääremaad kahel geograafilisel tasandil.
Tartu Raadiojaam

Tartu Raadiojaam oli 9. aprillist 1920 kuni 4. veebruarini 1941 Tartus töötanud raadiojaam.
Hannu Mikkola

Hannu Olavi Mikkola (24. mai 1942 Joensuu – 25. veebruar 2021 Helsingi) oli Soome rallisõitja, ralli maailmameister (1983). 
Mikkola tuli maailmameistriks Audi Quattroga 1983. aastal ning sai WRC-sarjas veel kolmel korral teise (1979, 1980, 1984) ja kahel korral kolmanda koha (1981, 1982).
Mikkolat mäletatakse eriti kui Jyväskylä ralli legendi, sest ta võidutses sellel MM-etapil rekordilised seitse korda. Sama on suutnud veel vaid Marcus Grönholm. 
Rallisõitjakarjääri alustas Mikkola kaardilugejana. Ta luges kaarti Kim Snellmanile ja Pauli Toivonenile Helsingi rallil 1964. 
1966. aastal SM-karjääris Volvodega sõites jäi ta teiseks.
Mikkola esimene tehasekogemus oli 1967. aastal Monte Carlo rallil. 
Mikkola võitis 1971. aastal üle 25 000 kilomeetri pikkuse Londoni-México maratonralli.
1972 võitis ta Safari ralli, olles esimene mitteaafriklasest võitja.
1973 läks Mikkola WRCsse, tema esimene sõit oli Monte Carlos.
1974 võitis ta esimest korda WRC-s. Esimene võit tuli Soome rallil.
1975 võideti kaks rallit – Maroko ja Soome.
1978. aastal võideti Soome ralli. Ta jäi lõpparvestuses kolmandaks.
1979. aastal võideti 4 rallit ja lõpparvestuses jäi Mikkola kolmandaks.
1980. aastal ei võitnud Mikkola ühtegi rallit, kuid lõpparvestuses oli ta teine.
1981 liitus Mikkola Audiga. Võideti kaks rallit: Rootsi ja Suurbritannia ralli. Lõpparvestuses oli ta kolmas.
1982. aastal võideti kaks rallit. Lõpparvestuses oli ta kolmas.
1983. aastal sai Mikkolast autoralli maailmameister ja ta on siiani vanim võitja. Võideti neli rallit.
1984. aastal võitis Mikkola Portugali ralli. Lõpparvestuses jäädi kolmandaks.
1985. aastal Mikkola hooaeg autorallis halvenes. Lõpparvestuses jäädi 22. kohale.
1986 sõitis Mikkola ainult Monte Carlos, kus jäädi kolmandaks, lõpparvestuses 18. koht.
1987. aastal võideti Safari ralli. Lõpparvestuses jäädi kaheksandaks.
1988. aastal liituti Mazdaga. Portugalis jäädi neljandaks. Teistel rallidel Mikkola katkestas. Lõpparvestuses jäädi kolmandale kohale.
1989. aastal oli ta Monte Carlo rallis neljas ja Suurbritannias üheksas. Lõpparvestuses 27. koht.
1990. aastal Portugali rallis neljas, teistes rallides katkestas. Lõpparvestuses 34. koht.
1991. aastal saadi punktid Rootsist, Acropolisest ja Suurbritannia rallidelt. Lõpparvestuses 25. koht. 
1992. aastal Mikkola ei leidnud endale tiimi ega sõitnud ühtegi rallit.
1993. aastal sai Mikkola Rootsi rallil osaleda Subaru tiimis. Rootsi rallil katkestati. Siis sai ta Portugalis sõita Toyota tiimiga, oli seitsmes ning see jäi Mikkola viimaseks rallisõiduks WRC-s. Lõpparvestuses jäädi 38. kohale.
Jalgpall 1928. aasta suveolümpiamängudel

Jalgpall 1928. aasta suveolümpiamängudel toimus 23. maist - 13. juunini. See oli seitsmes kord, kui Amsterdamis Hollandis oli jalgpall olümpiamängudel. Jalgpalliturniir toimus kaheksa nädalat enne ametlikku avamist 29. juulil 1928. aastal. Seal lausus olümpiavande ainsa jalgpallurina olümpiaajaloos Harry Dénis. Pärast 1924. aastat tuli Uruguay taas olümpiavõitjaks, kui võitis finaalis teist Lõuna-Ameerika riiki Argentinat. Kuni 2004. aastani oli see olümpiajalgpalliturniiridel ainus kogu Lõuna-Ameerika finaal. Kuna finaal lõppes lisaaja järel 1: 1, toimus kolm päeva hiljem kordusmäng, mille uruguaylased võitsid 2: 1. Mõlemad kohtusid kaks aastat hiljem esimeses jalgpalli maailmameistrivõistluste finaalis. Saksamaa meeskond kaotas veerandfinaalis Uruguay vastu esimeses mängus Lõuna-Ameerika meeskonnaga. Egiptus jõudis Aafrika meeskond esimest korda poolfinaali. Mehhiko jaoks oli kaheksandikfinaal Hispaania vastu esimene mäng Euroopa meeskonna vastu. Poolfinaalis pidasid Argentina ja Egiptus esimese rahvusvahelise mängu Lõuna-Ameerika ja Aafrika meeskonna vahel.
Suurem osa 1928. aasta olümpiaturniiri matšidest peeti Amsterdami olümpiastaadionil. Kaks kohtumist kaheksandikfinaalis toimusid olümpiastaadioni lähedal Old staadionil.
Relatsioonandmebaas

Relatsiooniline andmebaas on ühendatud tabelite kogu, millest igaüks sisaldab teavet teatud tüüpi objektide kohta. Tabelirida sisaldab andmeid ühe objekti (näiteks toote või kliendi) kohta ning tabeliveergudes kirjeldatakse nende objektide erinevaid omadusi – atribuute (näiteks nimi, tootekood, kliendiinfo). Kirjadel, see tähendab tabeliridadel, on sama struktuur – need koosnevad väljadest, kuhu salvestatakse objekti atribuudid. Iga väli, st veerg kirjeldab objekti ainult ühte omadust ja sellel on rangelt määratletud andmetüüp. Kõigil kirjetel on samad väljad, ainult need kuvavad erinevaid teabe omadused objekt.
Jacob Butterfield

Jacob Luke Butterfield (sündinud 10. juunil 1990 Bradfordis) on Inglismaa jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Austraalia kõrgliiga klubis Melbourne Victory.
Ta suurema osa klubikarjäärist mänginud Inglismaa esiliigas. Ta alustas klubikarjääri Barnsleys, mille koosseisus debüteeris ta Inglismaa esiliigas hooajal 2007–08. Regulaarselt hakkas ta Barnsley põhimeeskonda kuuluma alates hooajast 2009–10 ning lõi 8. augustil 2009 liigamängus Sheffield Wednesday vastu oma esimese värava Barnlsy meeskonnas.
2012. aasta juulis sõlmis ta nelja-aastase lepingu Inglismaa kõrgliiga klubiga Norwich City. Klubi põhimeeskonda tal ennast murda ei õnnestunud ning ta mängis hooajal 2012–13 laenul Inglismaa esiliiga klubides Bolton Wanderers ja Crystal Palace.
2013. aasta septembris sõlmis Butterfield kolmeaastase lepingu Inglismaa esiliiga klubiga Middlesbrough. Järgmisel aastal liitus ta Huddersfield Towniga ja valiti hooajal 2015–16 Huddersfield Towni hooaja parimaks mängijaks.
2015. aasta septembris sõlmis ta nelja-aastase lepingu Derby Countyga. Suurem osa hooajast 2017–2018 mängis ta laenul Sheffield Wednesdays ja hooaja 2018–19 teises pooles Inglismaa tugevuselt kolmanda liiga klubis Bradford City. Hooajal 2019–20 mängis Inglismaa esiliiga klubis Luton Town.
2020. aasta oktoobris siirdus ta koos oma klubikaaslasega Callum McManamaniga Luton Townist Melbourne Victory.
Christoph Friedrich Mickwitz

Christoph Friedrich Mickwitz on mitme Mickwitzi suguvõsa liikme nimi: