tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Tõnu Reimann

Tõnu Reimann (6. veebruar 1947 – 23. aprill 2016) oli eesti viiuldaja ja muusikapedagoog.
Haridus.
Tõnu Reimann lõpetas 1965. aastal Tallinna Muusikakeskkooli. 1970. aastal lõpetas ta Tallinna Konservatooriumi Herbert Laane õpilasena. Aastail 1971–1974 täiendas ta end Moskva Konservatooriumi assistentuur-stažuuris Galina Barinova viiuliklassis.
Töö.
Pärast Tallinna Konservatooriumi lõpetamist töötas Tõnu Reimann 1977. aastani Estonia teatri orkestris, tehes vaheaja Moskvas õppimiseks.
1974. aastal alustas ta pedagoogitööd Tallinna Muusikakeskkoolis ja alates 1976. aastast Tallinna Konservatooriumis, praeguses 
Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias. 2004. aastal sai ta professoriks ja kuni 2014. aastani ka interpretatsioonipedagoogika instituudi juhatajaks. Tema käe all on konservatooriumi lõpetanud üle 50 viiuldaja ja vioolamängija.
Töö kõrval Eestis töötas Tõnu Reimann ka Soomes, Poris (1989–2008), Palmgren-konservatooriumi lektori ja keelpilliosakonna juhatajana ning mitme sealse festivali muusikalise nõustajana.
Tõnu Reimann andis koos pianistist venna Mattiga aastaid kammermuusika kontserte nii Eestis kui ka mitmes välisriigis, nad korraldasid loengkontserte Eesti Televisioonis, osalesid telesaadetes (nt 26 saadet sarjast "Pildid näituselt") ja salvestasid muusikat Eesti Raadiole.
Reimanni pikaajalised ansamblipartnerid on olnud tema vend, pianist Matti Reimann, organist Rolf Uusväli ja Moskva kitarrist Andrei Garin. Hilisemas ajajärgus organist Anne-Marie Grundstén, kellega esineti erinevatel kontserdisarjades ning anti välja ühine plaat.
Aastatel 1993–1999 koordineeris Reimann Suomenlinnas festivali "Elava mere päevad" muusikalist osa.
1994. aastal algatas Tõnu Reimann Haapsalus toimuva festivali "Viiulimängud" ning oli 2008. aastani festivali kunstiline juht. Hilisemail aastail andis ta viiuldajaile meistriklassitunde Pärnus Järvide festivalil.
Lisaks on Reimann koostanud õppematerjale ja trükiseid sh "Interpretatsioonipedagoogika probleemid" III (koostöös Maris Valk-Falgiga, 2006) ja IV (koostöös Mirjam Keremiga, 2011) ning kirjutanud muusikaarvustusi ajalehte Sirp. Aastal 2009 ilmus Tõnu Reimanni koostatud kogumik "Herbert Laan 100".
Isiklikku.
Tema isa oli helilooja Villem Reimann ja vend pianist Matti Reimann.
Mõru vahulill

Mõru vahulill ("Polygala amarella") on vahulilleliste sugukonda vahulille perekonda kuuluv mitmeaastane rohttaim.
Nimetus.
Vahulille eesti rahvapärased nimetused on seebilill, linnurohi, päevituslill, teehein, äraunustamiselill, põldkaetis, päevalill, päevitusrohi.
Levila ja kasvukohad.
Levila kese asub Kesk-Euroopas ja Skandinaavia lõunaosas kuni Siberi läänepoolseima osani. Paiguti leidub teda ka Türgis ja Suurbritannias. Kasvab peamiselt lubjarikastel kuivadel ja niisketel niitudel, puisniitudel, teeservades, karjamaadel ning turbapinnasel. Eestis kasvab paiguti, saartel harva.
Morfoloogia.
Mõru vahulill kasvab suuremate või väiksemate kogumikena. Taim on 5–15 cm kõrge juurmise lehekodarikuga, mille ovaalsed kuni äraspidimunajad lehed on suuremad kui varrelehed (pikkus kuni 2 cm, laius 2–4 mm). Kodariku keskelt kasvab välja mitu vart, mille kitsassüstjad lehed asetsevad vahelduvalt. 
Varte tipus on kobarõisikutesse koondunud väikesed õied (5–6 mm pikad), mis on sinised, harva roosad, violetsed või valged. Õitel on kaks suurt tupplehte, mis on sama värvi nagu kroonlehedki, samas on ülejäänud kolm tuppleht rohelised ja väikesed. Neil on alusel kolm kokku kasvanud kroonlehte, mis moodustavad kahe külgmise hõlmaga toruja krooni. Lisaks on neil paatjas keskmine hõlm, mis ümbritseb ühte kahest õielehest moodustunud emakat ja kaheksat tolmukat. Mõru vahulill õitseb maist augustini. 
Viljad on äraspidisüdajad kaheseemnelised kuprad (pikkus 4 mm, laius 3,5 mm). Seemned on heledad ja karvased ning levivad sipelgate abiga. Juur on peenike, kuid suhteliselt palju harunenud.
Kasutamine.
Rahvameditsiinis.
Nimetuse on vahulill saanud tänu sellele, et tema veega märjaks tehtud lehed, õied ja varred tekitavad käte vahel hõõrudes vahtu nagu seepki. Seega arvas vanarahvas, et kui vahulille vahuga nägu pesta, siis kaob näolt päevitus. Samuti pidi ta tööst pargitud käed hästi puhtaks ja valgeks tegema ning niimoodi on võideldud ka näokõõma vastu. Nimetuse osa "mõru" on tulnud lehtedes ja juurtes olevate mõruainete tõttu, mis aitavad köha ja bronhiidi korral. Vahulille teed joodi, et suurendada rinnapiima kogust.
Vahulillel on tugev puhastav toime. Droogina kasutatakse põhiliselt vahulille juuri, kuid ka maapealset osa, mida korjatakse õitsemise ajal. Taimes leiduvad mõruained mõjuvad hästi köha ja bronhiidi ning osaliselt ka astma vastu. Taime jahvatatud juuri soovitatakse kasutada neeruhaiguste, halva söögiisu, seedeprobleemide, tursete ja luuvalu korral.
Tee valmistamiseks tuleb võta üks supilusikatäis kuivatatud juuri ühe klaasi vee kohta. Keeda kümme minutit, jahuta ning kurna. Sisse võtta üks supilusikatäis korraga, neli kuni viis korda päevas. Liiga suurte koguste tarvitamisel tekitab mürgistust.
Keemiline koostis.
Taim sisaldab peamiselt triterpeensaponiine, mõruaineid (polügamariini), tanniine ja salitsülaatidega eeterlikke õlisid. Saponiinide ja mõruainete sisalduse tõttu on taimel rögaeristust soodustavad, seedenõrede sekretsiooni stimuleerivad ja söögiisu suurendavad omadused.
Maria Piłsudska

Maria Piłsudska (sündinud Maria Koplewska, esimesest abielust Maria Juszkiewiczowa; 1865 Vilnius – 17. august 1921 Kraków) oli poola õpetaja, Poola Sotsialistliku Partei aktivist ning riigijuht Józef Piłsudski esimene abikaasa (riigijuhi abikaasana 14. novembrist 1918 kuni 17. augustini 1921).
Maria vanemad olid Ludmiła Chomicz ja väikeaadlik Konstanty Koplewski. Ta lõpetas Peterburi naisülikooli, nn Bestuževi kooli, ning töötas seejärel õpetajana. Ta oli Poola esseerliku partei I Proletariat liige. 1885. aastal Maria Koplewska vangistati (vangistuskoha kohta andmed puuduvad), hiljem oli taas tegev parteis ning organiseeris selle trükikoja tegevust Łódźis. 1900. aastal ta arreteeriti taas ja vangistati 11 kuuks Varssavi kindluse X paviljoni..
Parteitöös oli tollase perekonnanimega Maria Juszkiewiczowa varjunimi Ilus Daam (Piękną Damą) või Ilus Proua (Piękną Panią). Maria soosingut taotles ka temasse armunud Roman Dmowski, Poola natsionaaldemokraatliku liikumise rajaja ja Piłsudski peamine poliitiline rivaal. Natsionaaldemokraatliku poliitiku Jędrzej Giertychi väitel oli Dmowskil Mariaga suhe. Rivaalitsemise võitis siiski Piłsudski, mis võis olla üks põhjus konkurentide vahel elu lõpuni kestnud vaenuks.
Esimesest abielust, mis lõppes lahutusega, oli Marial tütar Wanda (1889–1908). Piłsudski abiellus Mariaga 15. juulil 1899 Paproć Duża luteri kirikus (mistõttu pidi Józef Piłsudski hakkama luterlaseks). Ametlikult jäid nad abiellu Maria surmani, kuid tegelikult elas Józef 1907. aastast koos Aleksandra Piłsudskaga (neiupõlvenimega Aleksandra Szczerbińska). 
Maria Piłsudska on maetud Rasų kalmistule Vilniuses (poola keeles "cmentarz Na Rossie w Wilnie").
Bensoestüüraks

Bensoestüüraks ehk bensoepuu ("Styrax benzoin") on Sumatral ja Indoneesia vihmametsades kasvav puu, mis kuulub stüüraksiliste sugukonda.
Botaaniline iseloomustus.
Tegemist on kiirekasvuliste igihalja kuni 10 m kõrguse puuga. Puukoor on hallikas või pruunikas, vaigune. Lehed on ovaalsed, terava tipuga, umbes 14 cm pikad ja 5 cm laiad , ebakorrapäraselt saagjad ja pealt narmasjad . Väiksed, kobarates paiknevad õied on valged ning tugevasti lõhnavad. Õie sees on punakaspruun õiekroon . Viljad on pähklitaolised , ümmargused, kuivad, 2,5–3 cm läbimõõduga, ning igas viljas on 1–3 ümarat seemet .
Kasvukohad.
Bensoestüüraks on levinud Aasia troopilises kliimavöötmes – Indias, Birmas, Indohiinas, Malaisias, Indoneesias .
Keemiline koostis.
Sumatra kummivaik sisaldab 70–80% bensoe- ja kaneelhappe estreid. Lisaks sisaldab bensoehapet (kuni 30%), kaneelhapet (umbes 10%), vanilliini (1%), triterpeenhappeid (siaresinool- ja sumaresinoolhapet), kummit. Laose stüüraksilt kogutud Siiami kummivaigus koosneb peamiselt bensoehappe derivaatidest ning sisaldab koniferüülbensoaati, lisaks sellele Siiami kummivaiguse koostises on bensoehape (10–20%), vanilliin (0,5%), eeterlik õli, triterpeenhapped (umbes 5% α-siaresirtsinoolhapet) .
Kasutamine.
Ravimtaimena kasutamine.
Bensoevaik on mikroobi- ja põletikuvastane, uriinieritust soodustav , röga lahtistav . Selle kaitsvat ja antiseptilist toimet kasutatakse kahjustatud naha, külmakahjustuste ning naha ja suu haavade ravimiseks. Samuti bensoevaik on kasutatud ka leukoplasti koostises. Eeterlik bensoeõli sobib auruna hingamisteede ja kurgupõletiku, astma ja kuiva köha raviks. Hambaravis kasutatakse bensoetinktuuri herpesest tingitud kahjustuste ja igemepõletike korral. Varem valmistati bensoevaigust bensoetinktuuri, bensoe-oopiumitinktuuri ja Turlingtoni palsamit .
Droog.
Droogina kasutatakse palsamitaolist bensoevaiku ehk Sumatra kummivaiku . Vaigu nõrutamist alustatakse, kui puud on 6–7-aastased. Selleks tehakse puude tüve korbasse 40 cm vahedega sügavad sisselõiked. Haavade paranemisel tekivad koed, mis koosnevad vaigukäikudest , millest immitsevad välja kollakad vaigu "pisarad", mis päikese käes tarduvad . Droog on vanilli- , kampri- või kaneelilõhnaga . Ameerika farmakopöa järgi peab Sumatra kummivaigu bensoehape sisaldus olema vähemalt 6% . Bensoevaik on nõrgalt magusa maitsega .
Vastunäidustused ja hoiatused.
Droog on vastunäidustatud rasedatele ja rinnaga toituvatele naistele . Vaik võib põhjustada allergiat ja nahapõletikke. Kuumutatud bensoe võib tekitada köha ja nohu .
Muud kasutusalad.
Bensoevaiku kasutatakse lõhnafiksaatori ja lõhnainena parfümeeriatööstuses ja lisaainena toidutööstuses , seda lisatakse ka katoliku kiriku viimse võidmise jaoks kasutatavasse palsamisse .
Tapamaja tänav

Tapamaja tänav on tänav Narva Sutthoffi linnaosas. Algab Väike-Rakvere tänava nurgalt ja lõpeb Puškini tänavaga ristudes. Tänava pikkus on 260 m.
1900. ja 1905. aasta linnaplaanidel oli vene keeles "Бойная улица" (1912. aasta linnaplaanil Tapamaja uulits ehk Tapamaja tänav) täiesti teises kohas, Narva eeslinna idaosas. Selle piiriks oli läänes Surnuaia tänava (vene keeles "Кладбищенская улица"; 1905. ja 1912. aasta linnaplaanidel Sergei tänav, vene keeles "Сергиевская улица") ja Laewa uulitsa ehk Laeva tänava (vene keeles "Корабельная улица") ristmik ning idas Narova tänav (vene keeles "Наровская улица"; 1912. aasta linnaplaanil Jõe tänav). Hiljem sai see tänav Õhu tänava osaks.
1912. aasta linnaplaanil oli ka Uus-Tapamaja uulits ehk Uus-Tapamaja tänav, mis algas Rakvere tänavalt ja kulges põhja poole. 1929. ja 1940. aasta linnaplaanidel oli selle tänava nimi Tapamaja tänav ja see viis linna tapamaja juurde, mille järgi sai tänav oma nime. Teise maailmasõja ajal tapamaja hävis. Samasse kohta rajati Narva lihakombinaat, mis liideti 1963. aastal Rakvere lihakombinaadiga ja 1990. aastatel suleti.
Praegu on samas kohas Väike-Rakvere tänav, mis kulgeb Rakvere tänavalt põhja poole umbes 100 m ja pöörab ida poole, aga põhja pool jätkub Tapamaja tänavana.
Ebba Brahe

Ebba Brahe (16. märts 1596 – 5. jaanuar 1674 Stockholm) oli Rootsi õukonnadaam.
Aastal 1652 asutas ta Jakobstadi linna ja andis sellele rootsikeelse nime oma hiljuti surnud abikaasa Jakob De la Gardie järgi. 
Isiklikku.
Ta oli abielus Jakob De la Gardie'ga. Abielust sündisid Axel Julius De la Gardie, Magnus Gabriel De la Gardie, Christina Catharina De la Gardie.
Beata Brahe

Beata (Margareta) Brahe (1583–1645) oli Rootsi aadlidaam, Visingsborgi krahvinna.
Ta oli abielus Gustaf Stenbockiga (1575–1629). Abielust sündisid Gustaf Otto Stenbock, Erik Stenbock
Brackel

Bra(c)kel oli Vestfaalist pärinev baltisaksa aadlisuguvõsa. 
Saksakeelses kirjanduses on suguvõsaliikmete nimekuju von Brackel, rootsikeelses kirjanduses Brakel.
Suguvõsa esivanem oli Heinricus de Brakele, keda 1225–1248 on mainitud Saare-Lääne piiskopkonna rüütli ja vasallina. Tema arvatav poeg oli Sifridus de Brakele, keda 1270–1283 on mainitud Taani kuninga asehaldurina (saksa "Hauptmann von Reval") Tallinnas.
Brackelid immatrikuleeriti 1742 Liivimaa rüütelkonna aadlimatriklisse (nr 12) all, 1756. aastal introdutseeriti Rootsi rüütelkonda nr 1979 all, 1818. aastal Soome rüütelkonda nr 129 all ja ka Kuramaa rüütelkonna aadlimatrikklisse nr 147 all.
Suguvõsale kuulusid eri aegadel Eesti alal Mõdriku, Roela mõis, Saaremaa Praakli mõis ("Brackelshof"), Pihtla mõis (Pichtendahl, tollal saksa keeles veel Brackelshof) jt.
Brasch

Brasch (vene keeles "Браш") on Mecklenburgist Parchimist pärit baltisaksa aadlisuguvõsa. 
Ajalugu.
Perekonnanime Brasch kohtab Mecklenburgis juba XIII sajandi keskpaiga allikais. Suguvõsaliin algab Parchimi linnakodaniku Daniel Braschiga (suri 1674). Tema järeltulijad olid kaupmehed ja vaimulikud. Liivimaa liini rajajaks oli Gottlob Siegmund Brasch (1752−1803), kes siirdus Mecklenburgist Netzebandist Riiga ja seejärel Tartusse. 1794. aastal tõsteti ta aadliseisusse. 1795. aastal võeti ta Kuramaa ja 1797. aastal Liivimaa aadlimatrikkel. Tema järeltulijad omandasid märkimisväärse maavalduse. Konrad Siegmund von Braschi (1779−1835) poegadest põlvnes suguvõsa kaks haru. Noorema poja Ernst Heinrich Wilhelm von Braschi (1821−1883) liin kustus 1924. aastal.
1844. aastal aadlidiplomi saanud kapten Carl von Brasch (1795−1860) ja tema järeltulijad ei olnud Liivimaa aadlisuguvõsaga suguluses.
Naiivne hulgateooria

Naiivseks hulgateooriaks hakati 20. sajandi alguses nimetama 19. sajandi hulgateooriat, milles hulki moodustati ilma reegliteta või piiramatult. 
Ilmnenud vastuolude tõttu asendati see hiljem aksiomaatilise hulgateooriaga, milles hulkade moodustamine on aksioomidega reguleeritud. 
Probleemid.
Näitena piiramatust hulkade moodustamisest tuuakse sageli Georg Cantori hulgadefinitsioon: "Hulga all mõistame oma kaemuse või oma mõtlemise teatud hästi eristatud objektide "m" (mida nimetama "M"-i elementideks) mis tahes kokkuvõtet "M" tervikuks." Lähemal vaatlusel ei ole see aga ümberlükkamatu (vt allpool). Piiramatu hulkade moodustamisega hulgateooria leidub aga Richard Dedekind ja Gottlob Fregel ning on varajasele hulgateooriale täiesti tüüpiline. 
Naiivseks nimetatakse säärast hulgateooriat sellepärast, et teatud juhtudel viib see vastuoludeni. Tuntud antinoomiad, mida nimetatakse ka loogilisteks paradoksideks, on järgmised:
Olenivka

Olenivka (ukraina keeles Оленівка) on mitme asula nimi Ukrainas
/.../
Brüggen

Brüggen oli Vestfaali päritolu aadlisuguvõsa. 
16. sajandil sai Felix Brüggen Liivi ordule osutatud teenete eest Kuramaa kubermangus asuva mõisa. 1620 kanti Brüggenid Kuramaa rüütelkonna aadlimatriklisse. 
Brüggenid on kantud ka Liivimaa rüütelkonna aadlimatriklisse. 
Suguvõsale kuulusid eri aegadel Eesti alal Karula mõis, Kaagjärve mõis. 
Karula mõisasse rajas suguvõsa 1830. aastatel Karula mõisa Brüggenite kalmistu.
Bruiningk

Bruiningk (varem Brüning) (vene keeles "Брюнинг") oli Lübeckist pärit kaupmehe- ja aadlisuguvõsa. 
Ajalugu.
Varasem ajalugu.
Arvatavasti oli suguvõsa algselt pärit Vestfaalist Flessenist, kust nad XVI sajandi lõpul või XVII sajandi alguses Lübeckisse ümber asusid. Tollal kasutasid nad nimekuju Brüning. 1613. aastal sai Lübecki kodanikuks Nicolaus Brüning (suri 1639), kelle järeltulijate hulgast võrsus kaks raehärrat: Adolf Brüning (1624−1702) ja Hermann Brüning (1690−1760). Lübecki haru kustuski viimase surmaga.
Balti liin.
Lübeckis sündinud Heinrich Brüning (suri 1697) siirdus 1660. aastal ilmselt koos onupoeg Joachimiga Narva, kus ta võeti kaupmehesellina 1673. aastal Narva kodanikuks ja valiti seejärel 1677. aastal Narva rae raehärraks. Tema poeg Heinrich Bruiningk (1676–1736) õppis Tartu ja mitmetes Saksamaa ülikoolides ning temast sai nimekas vaimulik. 1711−1736 oli ta Liivimaa kindralsuperintendent. Vaimulikukohustuste kõrval tegeles ta ka mitmete mõisate majandamisega. Tema poegadest Axel Heinrichist ja Friedrich Justinist said alguse suguvõsa kaks pealiini: Hellenurme ja Veselauska. Liivimaal kinnistus XVIII sajandi keskpaiku suguvõsa perekonnanimena nimekuju Bruiningk.
Hellenurme liin.
Bruiningkide Tartumaa Rõngu kihelkonna Hellenurme liini rajaja riiginõunik Axel Heinrich Bruiningk (1705−1775) omandas 1737. aasta 14. augustil (vkj) Püha Rooma keisrilt aadlipatendi. Ostis Liivimaal rea mõisaid ja pani nii aluse liini maavaldusele; keskseks mõisaks kujunes Hellenurme. Matriklite koostamise ajal võeti ta 1747. aasta 29. juunil (vkj) Liivimaa rüütelkonna matriklisse. 1759−1769 oli ta Liivimaa maanõunik. Püha Rooma keiser annetas talle 10. oktoobril (vkj) 1777 vabahärra tiitli, kuid see sai talle osaks postuumselt. Tema järeltulijate hulgast võrsus mitmeid olulisi ühiskonna- ja rüütelkonnategelasi. Pojapoeg vabahärra Karl Axel Christer von Bruiningk (1782−1848) oli 1833−1847 Liivimaa maanõunik ja täitis 1836. aastal ka Liivimaa maamarssali kohuseid. Ta oli väljapaistev põllumees: ühena esimestest hakkas ta Liivimaal kasvatama meriinolambaid, samuti oli tal suur roll piimaveiste aretamises. Lõi aktiivselt kaasa Liivimaa sotsieteedi tegevuses ja valiti selle presidendiks. Teenete eest võeti ta 1840. aasta 3. mail (vkj) Kuramaa rüütelkonna matriklisse. Tema poeg Tartu-Võru kreisisaadik vabahärra Karl von Bruiningk (1804−1869) oli suurmaavaldaja: lisaks isalt päritud mõisatele suurendas ta päriseksostu või pantimise kaudu veelgi oma maaomandit ja tema käes oli 13 mõisa.
Lübecki-Narva liin.
Bruiningkide Virumaa Lübecki-Narva liini rajaja kaupmees Joachim Brüning (suri pärast 1630) sai 1630. aastal Lübecki kodanikuks. Tema poeg Joachim Brüning (suri 1679) rändas 1660. aasta paiku tõenäoliselt koos onupoeg Heinrichiga Narva, kus ta sai 1667. aastal Narva linnakodanikuks. Tema liin kustus juba järgmises põlves XVII sajandi lõpul.
Olenivka (Volnovahha rajoon)

Olenivka on alev Ukrainas Donetski oblastis, 20,5 km kaugusel Donetski keskusest lõunaedelas.
Olenivka asutati 1840. aastal, alevi õigused alates 1938. aastast.
Asula kõrgus merepinnast on 216 meetrit.
Ajalugu.
Donbassi sõja ajal, 2014. aasta 24. augustil võtsid valitsusvastased relvajõud asula oma kontrolli alla.
2016. aasta 27. aprilli esimesel poolel tulistati asula juures, mõne meetri kaugusel vaenupoolte vahelisest demarkatsioonest asuvat kontrollpunkti raskerelvadest. Hukkus vähemalt neli inimest, sealhulgas lapseootel naisterahvas, paljud inimesed said haavata.
Dmitri Nadjožnõi

Dmitri Nadjožnõi (vene Дмитрий Николаевич Надежный; 5. november 1873 – 22. veebruar 1945 Moskva) oli Nõukogude Venemaa ja Nõukogude Liidu väejuht (kindralleitnant). Ta osales nii esimeses maailmasõjas kui ka Venemaa kodusõjas, samuti Eesti vabadussõjas, olles põhjarinde ja läänerinde juhataja.
Põhjarinde juhataja oli ta 26. novembrist 1918 kuni 19. veebruarini 1919. Läänerinde juhataja oli ta 19. veebruarist 1919 kuni 22. juulini 1919. Lühikest aega (17. oktoober – 17. november 1919) oli ta Vene SFNV 7. armee juhataja.
Ebba Månsdotter (Lilliehöök)

Ebba Månsdotter (Lilliehöök) (13. jaanuar 1529 Västergötland – 29. september 1609) oli Rootsi aadlidaam, maaomanik. Tal oli mitmeid tiitleid, näiteks Gräfsnäsi paruness.
Tema abikaasa oli Sten Eriksson Leijonhufvud (1518–1568). Abielust sündisid Brita Leijonhufvud (surnud 1611), Edla Lewenkopf (1552–1586).
Ebba oli Lewenhaupti aadlisuguvõsa esiema.
Halapaju

Halapaju ("Salix acutifolia") on mitmeaastane heitlehine põõsas või lehtpuu paju perekonnast.
Nomenklatuur ja süstemaatika.
Enamasti peetakse halapaju eraldi liigiks "Salix acutifolia". Liigi autor on Carl Ludwig Willdenow. Sünonüümid on "Salix violacea" Willd. ja "Salix coerulescens" Turcz. 
Liigiepiteet "acutifolia" tähendab 'teravalehine'. 
Mõned autorid, sealhulgas Soome botaanikud, peavad halapalju härmpaju alamliigiks ("Salix daphnoides" ssp. "acutifolia"). Alamliigi autor on Frederik Elias Ahlfvengren. 
Levila.
Halapaju kasvab pärismaisena Soomes, Leedus, Valgevenes, Ukrainas, Venemaa Euroopa-osas, Põhja-Kaukaasias, Lääne-Siberis, Kasahstanis, Kõrgõzstanis ja Tadžikistanis.
Seda kasvatatakse ka kultuurtaimena.
Eestis kasvab halapaju kõrgete hõredate põõsastena Peipsi liivadel ja Lõuna-Eesti jõgede ääres (Koiva ja Piusa jõgi)
või ka istutatult elamute juures.
Välimus.
Halapaju on 1–12 m (tavaliselt 3–8 m) kõrgune puu või põõsas. Võrsed on halapajul punakaspruunid kuni lillakaspunased. Tal on tumepruunid või tumepunased (erepunased või kollakad) sinaka kirmega pikad, peened ja hargnevad oksad. Oksad on sageli rippuvad.
Ovaalse kujuga pungad on punased või tumepunased, pikkusega kuni 6 mm pikad. Lantsetjad, kiiljad lehed (harva joon-lansetjased), mille pikkus on 6–15 cm ja laius 0,7–1,2 cm. Alt on nad hallid, ülevalt tumerohelised ja teravad. Rootsud on kollakas-punased, pikkusega 1 cm.
Urvad on silindrilise kujuga 2,5–3,5 cm pikkused. Nad on hõbevalget värvi. Halapaju on kahekojaline taim ja tema urbade järgi ei ole algul võimalik vahet teha, kas oksad on pärit isas- või emastaimelt. 
Halapaju õiel on kaks tolmukat, üks lindikujuline tagameenääre, munakujuline paljas sigimik, pikk emakakael ja pikergune emakasuue. Emasurvad saavad heleroheka värvuse just väljaulatuvatelt emakasuudmetelt.
Ökoloogia.
Tavaliselt kasvab veekogu kallastel (jõgede, järvede, ojade kallastel).
Halapaju õitseb vara, koos paiselehega. Õitsemise ajal, mis kestab nädal-paar, annavad isasurbadele värvi kollased tolmukapead. Pajude isastaimed on kevadel väga olulised mesilaste õietolmuga varustajad, emastaimedelt saab ainult mett.
Kasutamine.
Rahvameditsiinis.
Lehtedest valmistatakse salitsiini sisaldusega teed või vesitõmmist, mida kasutatakse palavikuvastase ainena. Salitsiin on glükosiid, mis moodustub salitsüülhape organismi sattumisel. See hape on keemiliselt sarnane aspiriinis sisalduva happega, aga nendel on erinevused toime suhtes. 
Taime koorest valmistatakse ürditeed, millel on soodne toime seedimisele. Tee taastab isu ja omab kõhulahtisuse vastaset efekti. Samuti selle vesitõmmisega ravitakse artriiti, neuralgiat, ja üldist valu. 
Vastunäidustused.
Halapajust valmistatud droogi ei tohi kasutada kui inimesel on suurenenud tundlikkus salitsülaatide suhtes või kui inimene võtab verd vedeldavaid ravimeid.
Keemiline koostis.
Lehed sisaldavad salitsiini, antokloore, parkaineid ja askorbiinhapet.
Fabian Reinhold von Stackelberg

Fabian Reinhold von Stackelberg (? – ?) oli Rootsi sõjaväelane (kapten), Taagepera mõisnik.
1690. aastatel Rootsi Liivimaa kindralkubermangu Pärnu ja Tartu majandusasehaldur, .
Fabian Reinhold von Stackelberg sündis Stackelbergide Kambja liini Otto von Stackelbergi (suri 1689) peres. 
Ta oli Stackelbergide Taagepera haru esiisa.
Isiklikku.
Tema abikaasa oli Justina Elisabeth von Patkul. 
Abielust sündis Fabian Adam von Stackelberg (1708–1767), Liivimaa Eesti ala majandusasehaldur, Kavastu ja Taagepera mõisnik.
Eesti Laul 2017

"Eesti Laul 2017" oli üheksas "Eesti Laulu" võistlus ja 24. Eurovisiooni lauluvõistluse Eesti eelvoor. Poolfinaalid peeti 11. ja 18. veebruaril Eesti Televisiooni stuudiotes. Finaal toimus 4. märtsil 2017 Saku Suurhallis.
Võistluse võitja esindas Eestit 62. Eurovisiooni lauluvõistlusel Ukraina pealinnas Kiievis. Laul tuli 11. mail 2017 peetud 2. poolfinaalis 14. kohale ja finaali ei pääsenud.
1. poolfinaal.
1. poolfinaal toimus 11. veebruaril 2017. Saatejuhid olid Marko Reikop ja Elina Netšajeva.
Esimese poolfinaali žüriisse kuulusid Metsakutsu, Kadri Voorand, Niko Nykänen, Eva Palm, Jüri Pihel, Maia Vahtramäe, Sten Teppan, Aleksandr Žedeljov, Ingrid Kohtla, Meisterjaan ja Allan Roosileht.
Edasi pääsesid Elina Born, Ivo Linna, Lenna Kuurmaa, Karl-Kristjan &amp; Whogaux "feat." Maian. Teisest voorust pääses viiendana edasi Ariadne.
2. poolfinaal.
2. poolfinaal toimus 18. veebruaril 2017. Saatejuhid olid Marko Reikop ja Elina Netšajeva.
Väike-Rakvere tänav

Väike-Rakvere tänav on tänav Narva Sutthoffi linnaosas. Algab Jõesuu tänavalt, kulgeb lääne poole, ristub Tapamaja tänavaga, pöörab lõuna poole Tapamaja tänava jätkuna ja lõpeb Rakvere tänavaga ristudes. Tänava pikkus on 510 m.
Enne teist maailmasõda oli olemas ainult tänava lõunapoolne osa (mis on praegu Tapamaja tänava jätk). 1912. aasta linnaplaanil on selle tänavalõigu nimi Uus-Tapamaja tänav, 1929. ja 1940. aasta linnaplaanidel Tapamaja tänav. 
Enne 1990. aastaid kandis tänav vene keeles nime "улица А.Юханова".
Tänav sai Nõukogude ajal nime Nõukogude Liidu kangelase Aleksei Juhhanovi järgi. 1. septembrist 2023 kannab praegust nime.
Plutomurus ortobalaganensis

Plutomurus ortobalaganensis on sügavaimalt koopast leitud maismaaloom, kes avastati Kruberi koopa sissepääsust 1980 meetrit sügavamalt.
Tegemist on ilma silmade ja tiibadeta hooghännalisega. Avastus tehti 2010. aastal CAVEX-i ekspeditsiooni käigus. Nime on nad saanud Vana-Rooma allilmajumala Pluto järgi.
Fabian von Wrangell

Fabian von Wrangel(l) (10. september 1614 Sikeldi mõis – 27. oktoober 1689) oli Rootsi sõjaväelane (kapten), rüütelkonnategelane, mõisnik.
1663–1667 oli ta Eestimaa rüütelkonna peamees. Eesti alal omas ta Varangu, Imastu ja Räsna mõisat.
Ta maeti 1690. aasta veebruaris Tallinna Oleviste kirikusse.
Isiklikku.
Ta abiellus 1638. aastal Maidla mõisast pärit Dorothea Bremeniga (surnud 1651), kes jättis talle pärandiks Mäetaguse mõisa. 1653. aastal abiellus ta Idavere mõisast pärit Anna Dorothea von Lodega (surnud 1661). 
Esimesest abielust sündisid 5 tütart ja 2 poega, teisest 3 poega ja kaksikutest tütred. Laste seas olid Helmich von Wrangell, Otto Fabian von Wrangell, Fabiana Helena Renata von Wrangell.
Freymann (Nursi)

Freymann (saksa keeles Freymann a. d. H. Nursie, ′Freymann Nursi kojast′, eristamaks Joosu mõisa Freymanni suguvõsast) oli aadlisuguvõsa. Tänapäeval elavad suguvõsa liikmed Saksamaal, Soomes ja Rootsis.
Ajalugu.
Suguvõsa päritolu on jäänud ebaselgeks. Alguses kandis see nime Neumann. 1666. aastal tõsteti Johann Neumann (suri pärast 1682) Rootsi aadliseisusse ja võttis perekonnanimeks Freymann, kuid ei introdutseeritud Rootsi rüütelkonda. 
1747. aastal immatrikuleeriti suguvõsa Liivimaa rüütelkonna aadlimatriklisse ja 1888. aasta märtsis immatrikuleeriti Arthur von Freymann (1855–1919) Saaremaa rüütelkonna aadlimatriklisse.
Siselõugsete loend

"Siin on loetletud siselõugsete liike ja teisi taksoneid.
Gabriel Gustafsson Oxenstierna

Gabriel Gustafsson Oxenstierna (15. juuni 1587 – 27. november 1640) oli Rootsi riigitegelane. 
Ta sündis kas Rootsis Tyresös või Tallinnas. Tema isa oli Rootsi riigitegelane Gustaf Gabrielsson Oxenstierna
1633–1640 oli ta Svea õuekohtu president.
1634–1640 oli ta Rootsi riigidrots.
Isiklikku.
Tema esimene abikaasa oli Märta Bielke (1585–1620). Teine abikaasa oli Margareta Bielke. 1631 abiellus ta vabapreili Brita De la Gardie'ga (1581–1645).
Goswin von Velmede

Goswin von Velmede oli 15. sajandil tegutsenud Liivi ordu ametnik (komtuur).
Hildebrand von Lenthe

Hildebrand von Lenthe oli 14. sajandil tegutsenud Liivi ordu ametnik (komtuur ja foogt)
Gotthard von Manteuffel (1690–1763)

Riigikrahv Gotthard Johann von Manteuffel (1690 Tallinn, Rootsi kuningriik – 1763 Puurmani mõis, Riia kubermang Venemaa keisririik) oli Eestimaa provintsiaalpoliitik ja Eesti- ja Liivimaa suurmõisnik.
Gotthard von Manteuffel teenis Venemaa keisririigi sõjaväes, kapteni auastmes. Aastatel 1723–1763 oli ta Eestimaa rüütelkonna Eestimaa maanõunik.
1759. aastal sai ta Saksa-Rooma riigi riigikrahvi aadlitiitli.
Ta oli muu hulgas Eestimaa Muuga, Edivere, Kiltsi, Palvere, Aavere, Liivi, 
Ubasalu, Patsu, Pajaka, Suur-Soldina mõis ja Liivimaa Sēja, Pakaste, Puurmani, Härjanurme, Jõgeva mõisa omanik. Ajavahemikul 1756–1763 rajas ta Puurmani mõisa lähedal Kursi kiriku juurde Manteuffeli kabeli.
Elulugu.
Gotthard Johann Zöge von Manteuffel sündis 1690. aastal Tallinnas Toompeal. Tema isa oli Rootsi ooberst Andreas Zöge von Manteuffel (1665–1706).
Temast sai Eestimaa maanõunik ja paljude mõisate omanik. Pärimisjärgselt kuulusid talle Muuga, Kiltsi, Palvere, Ravila, Liivi ja Pajaka mõis ning Riia lähistel Goldina ja Zoegenhof. Pärast abiellumist lisandusid Puurmani, Härjanurme ja Pakaste mõisa ning hiljem ostis Manteuffel juurde ka veel Jõgeva mõisa. Nendest neljast moodustas Gotthard Johann 1756. aastal Manteuffelite majoraatmõisa. Rendilepingu alusel oli Manteuffel ka Tallinna toomkirikule kuulunud Mõigu lauamõisa haldaja. Lisaks oli mehel majad Toompeal praeguse Toom-Kooli 13 alal, praeguse balletikooli kohal ja Toomkiriku kõrval Rahukohtu tänav 1.
Väljapaistvate saavutuste eest annetas Saksa-Rooma keiser Franz I ja Venemaa keisrinna Jelizaveta Petrovna Gotthard Johann Zöge von Manteuffelile 1759. aastal riigikrahvi tiitli ning perekond sai endale krahvivapi. Lisaks loobus mees edaspidiselt nimeosast Zöge, kasutades krahvitiitliga koos vaid nime Manteuffel. Samal aastal lasi krahv Gotthard Johann von Manteuffel Tallinna toomkirikusse ehitada perekonna looži ning majoraadi peamõisa, Puurmani lähistele Kursi kirikusse perekonna kabeli.
Krahv Gotthard Johann suri 1763. aasta hilissügisel Puurmanis. Ta sängitati Kursi kabeli hauakambrisse, kuid tõenäoliselt lasi abikaasa ta kümme aastat hiljem üle viia Mõigusse rajatud surnuaia vastvalminud suursugusesse Manteuffelite kabelisse.
Isiklikku.
Tema abikaasa oli tallinlanna Margarethe Elisabeth von Güntersberg (1692–1780), kellega Gotthard Johann abiellus 1713. aastal. Abikaasa tõi perre kaasavarana Puurmani, Härjanurme ja Pakaste mõisa. Abielupaaril sündis 14 last: 6 poega ja 8 tütart. Poegadest vanim oli Andreas Gotthard von Manteuffel (1714–1768), kellest põlvneb krahvide Manteuffelite Liivimaa haru. Kolmas poeg, Karl Reinholdist sai aga Ravila krahvi, kirjamees Peter August Friedrich von Manteuffeli isa. Abielust sündis ka Anna Margaretha Zöge von Manteuffel.
Pärast Gotthard Johanni surma eraldas lesk Mõigu mõisast maa-ala Toomkiriku koguduseliikmete kalmistu loomiseks, kuhu ühena esimestest lasi ehitada Manteuffelite hauakambriga kabeli. Lisaks eraldas Margarethe Elisabeth Toompea majadekompleksist hooned tollel ajal aadlike rüütlikooliks kujunevale Toomkoolile.
Hartwig II

Hartwig II (suri 3. novembril 1207) oli 1185–1190 ja "de facto" uuesti 1192–1207 Bremeni peapiiskop. Ta oli üks Liivimaa ristisõja algatajaid (inglise "originator").
Umbes 1186 asutas ta Üksküla piiskopkonna ja selle piiskopiks pühitses ta Meinhardi.
Alicia Vikander

Alicia Amanda Vikander (sündinud 3. oktoobril 1988 Göteborgis) on Rootsi filminäitleja ja tantsija.
Ta alustas näitlejakarjääri Göteborgi ooperi lavastustes pisirolle mängides. Vikander on õppinud tantsu nii Rootsi Kuninglikus Balletikoolis Stockholmis kui ka Ameerika Balletikoolis New Yorgis.
2016. aastal võitis ta Gerda Wegeneri rolli eest filmis "Taani tüdruk" parima naiskõrvalosatäitja Oscari.
Joachim Heinrich von Oettingen

Joachim Heinrich von Oettingen (1726–1786) oli Eestimaa mõisnik.
1754 ostis ta Wrangellide suguvõsalt Koonu mõisa. 1758 müüs ta mõisa Fabian Friedrich Wickhorstile.
Isiklikku.
Ta oli abielus Helena Dorothea von Anrepiga (1726–1816). Abielust sündisid Franz Georg von Oettingen
(1757–1832), Anna Elisabeth von Oettingen (1763–1825), Helene Elisabeth von Oettingen (1759–1827).
Urmas Sõgel

Urmas Sõgel (25. november 1952 – 29. detsember 2019) oli eesti ajaloolane ja sotsioloog.
Elukäik.
Ta lõpetas 1971. aastal Tallinna 21. Keskkooli ja 1976. aastal Tartu Riikliku Ülikooli ajalooteaduskonna.
Ta töötas 1976–1980 Eesti NSV Teaduste Akadeemia Ajaloo Instituudis, 1980–1983 Partei Ajaloo Instituudis, 1983–1989 oli Tallinna Pedagoogilise Instituudi vanemõpetaja ja dotsent. 
1989–1990 oli ta Eestimaa Kommunistliku Partei Keskkomitee rahvussuhete allosakonna juhataja. 1990–1994 Ühing Teaduse juhatuse esimees.
1994–1995 Eesti Vabariigi Keskkonnaministeeriumi nõunik. 1996–1999 töötas ta Eesti Vabariigi Kultuuriministeeriumi juhtivates ametites, sh oli 1998–1999 kantsler. 2001–2008 oli ta kirjastus ILO peatoimetaja ja ärijuht.
2007. aastast oli ta MTÜ Kakumäe Seltsi juhatuse esimees.
Isiklikku.
Tema isa oli kirjandustegelane Endel Sõgel.
1972 abiellus ta Helve Kaldasega. 1972 sündis tütar Kristin. 
Poeg Kristjan Karmo on abielust Eve Karmoga.
Grote

Grote on Alam-Saksimaalt Verdenist pärit kaupmehe- ja aadlisuguvõsa. Tänapäeval elavad Groted Saksamaal.
Ajalugu.
Groted on pärit Verdeni stiftist. Liin algab Lütke Grotega, kellest sai 1625. aastal Bremeni linnakodanik. Gerdt Grote (sünd. 1674) oli kaupmees Bremenis ja Bremeni linnakodanik. Tema poeg Wilhelm Grote (1698−1772) rändas XVIII sajandi alguses Riiga ja oli suguvõsa Liivimaa liini rajajaks. Tema poeg Riia Suurgildi oldermann Adam Heinrich Grote (1735−1817) omandas 29. märtsil (vkj) 1775 Püha Rooma keisrilt aadliseisuse ja sai perekonnanimeks von Grote. Pärast mõisate võõrandamist lahkusid Groted Saksamaale, kus tänapäeval on alles mitu haru.
Groted rüütelkonna matriklis.
Asehalduskorra ajal võeti suguvõsa Liivimaa kubermangu aadlisuguvõsaraamatusse. 1797. aastal võeti nad Liivimaa rüütelkonna matriklisse.
Grote suguvõsa kalmistu.
Suguvõsa rajas arvatavasti 1860. aastatel Karula kihelkonna Karula mõisasse oma kalmistu.
Pöide foogtkond

Pöide foogtkond oli Liivi ordu territoorium (foogtkond), mida valitses Pöide foogt. Pöide foogtkond eksisteeris 14. sajandi keskel, hiljem asendati see Maasilinna foogtkonnaga.
Pöide foogtkonna keskuseks oli Liivimaa ordu rajatud linnus Pöide ordulinnus. Pöide ordulinnuse rajamisaeg ei ole täpselt teada. Paiga kindlustamine on seotud Pöide ordufoogti resideerimisega Saaremaal. Kohanime Pöide mainitakse esimest korda juba 1245, Pöide foogti 1290. Linnus oli sel ajal arvatavasti juba olemas, nimelt tuleb 1290. aasta ürikust välja, et Pöide ordupiirkond toetas majanduslikult juba teisi ordupiirkondi Kuramaal. Ordulinnus kujutas endast Pöide kirikuga tihedalt seotud kindlustuskompleksi. Linnus paiknes kirikust põhja pool, linnusest pääses kirikusse nii põhjaportaali kaudu kui ka teisel korrusel asuva rõdu kaudu. 
Pöide ordulinnuse hävitasid saarlased 1343. aastal Jüriöö ülestõusu käigus, ordu linnust enam edasi ei kasutanud, uue ordu keskus Maasilinna foogtkond rajati Maasilinna.
Kandava foogtkond

Kandava foogtkond oli Liivi ordu valitsusüksus (foogtkond) Kuramaal. Foogtkonda juhtis Kandava foogt. Foogtkonna linnus oli Kandava ordulinnus.
Grobiņa foogtkond

Grobiņa foogtkond oli Liivi ordu valitsusüksus (foogtkond) Kuramaal. Foogtkonda juhtis Grobiņa foogt. Foogtkonna linnus oli Grobiņa ordulinnus.
Bauska foogtkond

Bauska foogtkond oli Liivi ordu valitsusüksus (foogtkond). Foogtkonda juhtis Bauska foogt. Foogtkonna linnus oli Bauska ordulinnus.
Aizkraukle komtuurkond

Aizkraukle komtuurkond oli Liivi ordu valitsusüksus (komtuurkond). Komtuurkonda juhtis Aizkraukle komtuur. Komtuurkonna linnus oli Aizkraukle ordulinnus.
Aluliina komtuurkond

Aluliina komtuurkond oli Liivi ordu valitsusüksus (komtuurkond). Komtuurkonda juhtis Aluliina komtuur. Komtuurkonna linnus oli Aluliina ordulinnus.
Sigulda komtuurkond

Sigulda komtuurkond oli Liivi ordu valitsusüksus (komtuurkond). Komtuurkonda juhtis Sigulda komtuur. Komtuurkonna linnus oli Sigulda ordulinnus.
Vindavi komtuurkond

Vindavi komtuurkond oli Liivi ordu valitsusüksus (komtuurkond) Kuramaal. Komtuurkonda juhtis Vindavi komtuur. Komtuurkonna linnus oli Vindavi ordulinnus.
Dobele komtuurkond

Dobele komtuurkond oli Liivi ordu valitsusüksus (komtuurkond). Komtuurkonda juhtis Dobele komtuur. Komtuurkonna linnus oli Dobele ordulinnus.
Dünaburgi komtuurkond

Dünaburgi komtuurkond oli Liivi ordu valitsusüksus (komtuurkond). Komtuurkonda juhtis Dünaburgi komtuur. Komtuurkonna linnus oli Dünaburgi ordulinnus.
Dünamünde komtuurkond

Dünamünde komtuurkond oli Liivi ordu valitsusüksus (komtuurkond). Komtuurkonda juhtis Dünamünde komtuur. Komtuurkonna linnus oli Dünamünde ordulinnus.
Miitavi komtuurkond

Miitavi ehk Jelgava komtuurkond oli Liivi ordu valitsusüksus (komtuurkond). Komtuurkonda juhtis Miitavi komtuur. Komtuurkonna linnus oli Miitavi ordulinnus.
Tallinna vana juudi kalmistu

Vana juudi kalmistu oli kalmistu Tallinnas Kesklinna linnaosas, praeguse aadressiga Magasini tänav 27. See hävitati 1963. aastal. Kalmistu asukohta tähistab Magasini tänava ääres vanasse aknaorva müüritud hauakivi. Kalmistu pindala on 0,36 ha.
Ajalugu.
Vana juudi kalmistu rajati 18. sajandi lõpus, avati 1790. aastal ja piirati aiaga 1845. aastal. Aastatel 1870–1880 ümbritseti kalmistu paekivimüüriga, ehitati väravad, valvurimajake ja kabel; 19. sajandi lõpus ehitati matusekabel.
Pinnasevee taseme tõustes võeti päevakorda matmiste lõpetamine ja uue kalmistu rajamine Tallinna piirile Rahumäele (tänapäeval Nõmme linnaosas). Uus kalmistu avati 1911. aastal eraldi alana Rahumäe kalmistust idas (praegu on see eraldatud osa Rahumäe kalmistust).
Aastal 1910 lõpetati vanal kalmistul uute platside väljaandmine seoses lähikonda uute majade ehitamisega. Kalmistu naabruses elavad linlased polnud rahul kalmistult levivate "pahalõhnaliste miasmidega".&lt;ref name="Tallinna Uus Sünagoog / Juudid Tallinnas"&gt;G. Gramberg, J. Kats. Tallinna Uus Sünagoog / Juudid Tallinnas&lt;/ref&gt; Viimane matus oli 1936. aastal.
1963. aastal hävitati terve kalmistu (koos Levinovitši mausoleumiga). 1967. aastal rajati kalmistule Eesti NSV Autotranspordi ja Maanteede Ministeeriumi Vabariikliku Autotranspordi Trusti Tallinna Autokaubaveo Valitsuse Autotranspordibaasi nr 1 automajand (Alice Tisleri tänav 10). Sinna ehitati silikaatkividest garaaži- ja kontorihoone, mis hiljem lammutati. Hiljem oli ala lihtsalt autoparkla.
Aastatel 2021–2022 kalmistu ala korrastati ja tähistati, ehitati uus värav, taastati müüri ning rajati lillepeenraid.
Levinovitši mausoleum.
Kalmistul oli sünagoogi rajamise initsiaatorile ja toonase juudi kogukonna juhile Shaje Levinovitšile pühendatud mausoleum, mille projekteeris 1908. aastal arhitekt Jacques Rosenbaum. Ta võttis eeskuju niinimetatud mauri stiilist, mis levis 19. sajandi teisel poolel ja 20. sajandi alguses Saksamaa ja Austria-Ungari aladel, kuid mille kaugemad eeskujud olid keskaegses Lähis-Ida ja Hispaania mauride arhitektuuris. Hoone valmis 1910. aasta sügiseks. Hävitati 1963. aastal koos kalmistuga.
Q-allikas

Q-allikas (ka Q-evangeelium, "Logia-"allikas, Logionide allikas) on Jeesuse sõnade ja ütluste kogumik väljaspool uut testamenti. Sarnane Tooma evangeeliumiga. 
Q-allika või Q-evangeeliumi keskne teema on Jeesuse õpetus, mitte surm ja ülestõusmine. Q-evangeeliumiga samast ajast pärinevad ehtsad Pauluse kirjad ei aseta ristilöömist ega ülestõusmist sündmustena keskmesse.
Niinimetatud kahe allika oletuse järgi pärineb Matteuse evangeelium kahest tekstist: Markuse evangeeliumist, kust Matteus ja Luukas laenasid jutustused, ning Q-allikast (pole säilinud). Matteuse ja Luuka evangeeliumi kohatisi kattuvusi seletatakse sellega, et nende tekstid pärinesid allikast, mis sisaldas peamiselt Jeesuse ütlusi ja õpetusi. Seda allikat tähistatakse tähega Q.
Q-allika looja oli Jeesus-liikumise rühmitus, kel ilmselt puudus algul kokkupuude Pauluse mõttekaaslastega. Q-allikas sündis Iisraelis. Selle koostajaid ei huvitanud Jeesuse elukäik ja nad ei omistanud talle ülevaid tiitleid. Jeesus on selles äärmuslik prohvet. Ta kuulutab jumalariigi peatset saabumist ja juhatab, kuidas neid sündmusi ootav kogukond elama peaks. Jeesus käsib neil armastada oma vaenlasi ja tagakiusajaid. Jeesuse järel käimine tähendab neile maailma ja kõigi selle ühiskondlike sidemete hülgamist. Samas on Jeesus tarkuseõpetaja, kes õpetab tavatarkusele vastanduvat alternatiivtarkust, mis pöörab ümber tavatõekspidamised.
Näib, et Q-allika koostajate ideed hakkasid edasi levides hargnema eri suundades ja aastal 66 m.a.j puhkenud sõja ajal kirjutati Q-tekst ilmselt ümber.
Mazirbe kirik

Mazirbe kirik on luteriusu kirik Lätis Dundaga piirkonnas Mazirbe külas. Ajalooliselt asus ta Liivi rannal Piltene kreisis Dundaga kihelkonnas. 
Kogudus kuulub Piltene praostkonna alla. Kogudusel olid abikirikud Ģipkas ja Kolkas.
Ajalugu.
Esimene kirik ehitati külla 1766. aastal. Uus kivikirik ehitati aastatel 1866–1868. Esimese maailmasõja ajal sai kannatada kiriku torn, mis taastati 1927. aastal. 1930. aastatel pidas seal liivikeelseid teenistusi Helle Kalervo Erviö. 
Kirik suleti Nõukogude ajal 1964. aastal. See korrastati aastatel 1985–1988 ning 1989. aastal hakati seda uuesti kasutama jumalateenistusteks ning peeti ka esimene uue aja liivikeelne jumalateenistus.
Regina Todorenko

Regina Petrovna Todorenko (ukraina "Регіна Петрівна Тодоренко", vene "Регина Петровна Тодоренко"; sündinud 14. juunil 1990 Odessas) on ukraina poplaulja, näitleja ja saatejuht.
Aastatel 2008–2013 oli ta ansambli Real O liige. 2015. aastast tegutseb ta sooloartistina.
Aleksei Juhhanov

Aleksei Juhhanov (vene keeles "Алексей Сергеевич Юханов"; vkj 14. märts 1913 Rjazani kubermangu Troitsa küla – 20. september 1944 Narva-Jõesuu) oli Nõukogude Liidu sõjaväelane (leitnant), kes sai surmavalt haavata 1944. aasta Narva lahingus. Nõukogude Liidu propagandas on teda kujutatud kangelasena.
Juhhanov sündis talupoja perekonnas. Tema haridus piirdus algkooliga. Teise maailmasõja eel teenis ta elatist Leningradis tehasetöölisena, kust ta mobiliseeriti 1941. aastal Punaarmeesse. Juhhanov osales lahingutes Leningradi rindel rahvamaakaitseväe pataljoni koosseisus. 1943. aastal lõpetas nooremleitnantide kursused, määrati laskurrühma komandöriks. Sai viiel korral haavata.
Vastavalt NSV Liidu propaganda levitatud kangelasmüüdile ületas Juhhanov 25. juulil 1944 oma rühmaga Narva jõe Tõrvala kandis. Juhhanov olevat saanud juba jõe ületamisel haavata ning tema paat oli purunenud, mistõttu ta ületas jõe ujudes. Vaenlase kaitsekraavide ründamisel olevat ta saanud teist korda haavata. Sellele vaatamata olevat ta jätkanud ründamist ning isiklikult vaenlasele suuri kaotusi põhjustanud. Pärast lahingut evakueeriti ta tagalasse, kus ta 20. septembril 1944 haavadesse suri ning maeti massihauda Narva-Jõesuu kalmistul. 24. märtsil 1945 anti talle postuumselt Nõukogude Liidu kangelase aunimetus.
Tema auks on nimetatud Narvas Aleksei Juhhanovi tänav.
Rudolf Wagner

Rudolf Friedrich Johann Heinrich Wagner (30. juuli 1805 Bayreuth – 13. mai 1864 Göttingen) oli saksa füsioloog ja anatoom. 
Ta sündis Bayreuthis Saksamaal ning õppis meditsiini Erlangen-Nürnbergi Ülikoolis, aga lõpetas õppekava Würzburgis. Seal oli ta Johann Lukas Schönleini ja Karl Friedrich Heusingeri õpilane. Ta on ka munaraku kaasavastaja, kuid eelkõige on ta uurinud närve.
Wagneri aktiivsus kirjutaja ja töötajana oli tohutu ja ta haare oli lai. Tema mitmed reisid Vahemere, Aadria mere ja Põhjamere äärde andsid talle rikkalikku materjali, et uurida selgrootute anatoomiat ja füsioloogiat.
1846. aastal kirjutas ta ka füsioloogia käsiraamatu "Handwörterbuch der Physiologie", kuhu Tartu Ülikooli rektor ja füsioloogiaprofessor Alfred Wilhelm Volkmann kirjutas nägemist puudutava peatüki.
1860. aastal lakkas ta füsioloogiaga tegelemast ning hakkas õpetama zooloogiat, millega ta karjäär oli ka alguse saanud.
Othar Tšiladze

Othar Tšiladze (gruusia keeles ოთარ ჭილაძე; 20. märts 1933 Signagi, Kahheetia, Gruusia – 1. oktoober 2009 Thbilisi, Gruusia) oli gruusia kirjanik. Ta mängis suurt rolli gruusia proosa taassünnis pärast Stalini surma. Tšiladze romaanides segunevad sumeri ja vanakreeka mütoloogia tänapäeva gruusia intellektuaalide eluga.
1956. aastal lõpetas ta Thbilisi Riikliku Ülikooli ajakirjandusteaduskonna. 
1950. aastatel ilmusid tema esimesed teosed, peamiselt luule. Samal ajal avaldas ta kirjanduskriitikat Gruusia kultuuriajakirjanduses, 1958–1964 töötas ta ajakirjas Tsiskari. Tuntuse saavutas Tšiladze rea pikkade õhustikuromaanidega, mille seas olid "Läks inimene mööda teed" (1972–1973), "Igaüks, kes mind leiab..." (1976), "Avelum" (1995) jt. 1991. aastast õpetas ta Thbilisi teatriinstituudis, 1997. aastast oli ajakirja Mnatobi peatoimetaja. Tšiladze avaldas ka mitu luulekogu ja näidendit. 1998. aastal esitati Tšiladze Nobeli kirjandusauhinna kandidaadiks.
2009. aasta oktoobris suri Othar Tšiladze pärast pikka haigust ning maeti Thbilisi Mtatsminda panteoni, kuhu sängitatakse Gruusia rahvuskangelasi, silmapaistvaid teadlasi, kunstnikke ja kirjanikke.
Othar Tšiladze vanem vend oli kirjanik Thamaz Tšiladze. Ka nende ema oli luuletaja.
Klassikokkutulek

"Klassikokkutulek" on 2016. aastal valminud Eesti mängufilm.
Film on Taanis 2011. aastal valminud komöödia "Klassefesten" korduslavastus, mis lavastati 2015. aastal ka Soomes pealkirjaga "Luokkakokous".
Film valiti 2016. aastal Eesti Meelelahutusauhindade jagamisel parimaks filmiks.
2016. aastal käis filmi Eesti kinodes vaatamas 189 073 inimest ja see oli aasta vaadatuim film.
Perekonnavaled

"Perekonnavaled" on 2016. aastal valminud Eesti mängufilm. Selle režissöörid on Valentin Kuik ja Mandfred Vainokivi. 
2016. aastal käis filmi Eesti kinodes vaatamas 9916 inimest.
Regio

REGIO asutati 1990. aastal Tartu Ülikooli "spin-off"-firmana. Alates 1. jaanuarist 2016 tegutseb ettevõtte Regio OÜ-na ja on spetsialiseerunud ruumiandmete kogumisele, töötlemisele ja visualiseerimisele ning kaartide kirjastamisele. 
Regio asub Tartus, aadressil Väike-Tähe 20 ja ettevõttes töötab 25 inimest.
Geoinformaatika vallas kuulub Regiole enimkasutatav, ainuke pidevalt uuenev ning ühtlase kvaliteediga Balti riikide teedeandmestik ja mahukaim aadressandmebaas.
Regio toodab aastas mitusada erineva nimetusega kaarti, enamik nendest valmistatakse tellimuse põhjal ja ainult mõnes eksemplaris. 
Ettevõtte pikkaaegne juhataja oli Leida Lepik.
Ameerika mäed (film)

"Ameerika mäed" on 1994. aastal Eesti, Prantsusmaa ja Ungari koostöös valminud mängufilm. Filmi režissöör on Peeter Simm.
Mai 2016

Mai 2016, kroonika
2016. aasta mai algas pühapäeval ja lõpeb 31 ööpäeva pärast teisipäeval.
August 1991 (film)

"August 1991" on 2005. aastal valminud Eesti telefilm.
Sisu.
Filmi tegevus leiab aset ärvatel päevadel 1991. aasta 19.–21. augustini, mil Nõukogude Liidus leidis aset riigipöördekatse ja 20. augustil taastati Eesti iseseisvus. Filmi keskmes on Eesti Televisiooni töötajad.
Mitšman

Mitšman (inglise keeles "midshipman", vene keeles "мичман") on mitme riigi sõjaväeline auaste mereväes.
Venemaa keisririik.
Venemaa keisririigi mereväes kehtestati see auaste 1732. aastal. Teenistusastmete tabelis vastas see kuni 1796. aastani XIV astmele, 1796–1884 oli see XII, alates 1884. aastast X teenistusaste. 1732. aastal vastas mitšmanile jalaväes praporštšiku, ratsaväes korneti ja tsiviilteenistuses kolleegiumiregistraatori auaste.
Kõik muusikud on kaabakad

"Kõik muusikud on kaabakad" on 2012. aastal valminud Eesti mängufilm.
Varia.
2012. aastal käis filmi Eesti kinodes vaatamas 1217 inimest.