tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Sjöfartstidningen

Svensk Sjöfartstidning on Göteborgis ilmuv rootsikeelne laevandusajakiri, mis kuulub alates 1945. aastast Rootsi Laevaomanike Liidule. Alates 2011. aastast on ajakirja nimi Sjöfartstidningen.
Ajalugu.
Alates 7. juulist 1905 kuni 1970. aastateni ilmus Svensk Sjöfartstidning nädalalehena, seejärel ilmusid suvekuudel paarisnumbrid. Ilmumiskordade arv vähenes käesoleval sajandil seoses uudiste kolimisega internetti ning alates 2010. aastast ilmub 11 ajakirjanumbrit aastas. Ajakiri on muutunud mahukamaks: kui 1905. aasta esimese numbri maht oli kõigest neli lehekülge, siis 2010. aasta nr 6 oli 112 lehekülge ning 2017. aastal oli kõigi ajakirjanumbrite maht 72 lk. 1970. aastail hakati välja andma iga-aastast "Laevanduse aastaraamatut", hiljem lisandus iga-aastane ingliskeelne "Meretehnika aastaraamat".
1950. aastal ilmus ajakirja päisesse legendaarne purjelaev Calmare Nyckel, mis viis esimesed rootsi asukad 1638. aastal piki Delaware'i jõge Uus-Rootsi kolooniasse praeguses USA-s. Pärast ajakirja 100. aastapäeva suvel 2005 asendati see tänapäevase kaubalaeva siluetiga.
1999. aastal ametisse asunud peatoimetaja kapten Rolf Petrén Nilsson oli kogu ajakirja ajaloos alles neljas, 2012. aastal sai peatoimetajaks ajakirjas paarkümmend aastat töötanud Soome osakonnatoimetaja Pär-Henrik Sjöström. Tänapäeval on algusaja piirkondliku tähtsusega väljaandest kujunenud üks Euroopa juhtivaid laevandusajakirju. Rootsi Laevaomanike Liidu toel on see muuhulgas tellitud kõigile Rootsi lipu all sõitvaile laevadele.
Ingliskeelne ajakiri.
Seoses Rootsi lipu all sõitvate laevade arvu ja seega ka Rootsi laevanduse töötajate arvu vähenemisega otsustas toimetus koos laevaomanike liiduga laiendada oma seni Põhjamaadega piirdunud piirkonda Põhja-Euroopasse ning asutas 2001. aastal ingliskeelse ajakirja Scandinavian Shipping Gazette. Sestpeale hõlmas ajakirja temaatika kõiki Läänemere maid, sealhulgas Eestit. 2009. aastal sai Scandinavian Shipping Gazette uue, Svensk Sjöfarts Tidningist erineva kujunduse ning uue nime Shipgaz, kuid tõmbus majanduskriisi tõttu samal aastal tagasi oma põhiturule Põhjamaadesse.
Merenduskirjastus.
Svensk Sjöfartstidning andis alates 1970. aastatest välja iga-aastast "Illustreeritud Rootsi laevaregistrit" ning aeg-ajalt teisigi raamatuid, kuni raamatute kirjastamine eraldati käesoleval sajandil tütarettevõttesse Breakwater Publishing. Sügisel 2009 müüdi kirjastus selle töötajaile.
Joseph von Lemm

Carl Joseph von Lemm (17. juuni 1840 Haapsalu – 20. veebruar 1890 Tallinn) oli Eesti vaimulik.
Elulugu.
Õppis aastatel 1852–1858 Peterburi Peetri kirikukoolis. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1859–1864. Ordineeriti õpetajaks Tallinnas 25. juulil 1865.
1865–1876 oli ta Katharinenfeldis (praegu Bolnissi, Gruusia) luterlik pastor. 1876–1880 oli ta Ludwigsthalis (Jekaterinoslavi kubermangus, praegu Dnipropetrovski oblastis) luterlik pastor. Aastatel 1880–1890 oli ta Tallinna Rüütli- ja Toomkoguduse diakonõpetaja, samaaegselt oli ta Toompea lossi ja vangla õpetaja.
Isiklikku.
Tema vend Daniel Burchard Lemm oli Kadrina, Kuressaare ja Tallinna Rüütli ja Toomkoguduse õpetaja ning Eestimaa kindralsuperintendent. Väimees (tütar Emilie Wilhelmine abikaasa) Richard Georg von Hirschhausen oli Rakvere Kolmainu koguduse ja Reigi Jeesuse koguduse õpetaja. Poeg Waldemar von Lemm oli arhitekt ja insener.
Proba

Proba on Euroopa Kosmoseagentuuri tehnoloogiademonstratsiooni missiooni "The Project for On-Board Autonomy" Maa seire väike tehiskaaslane. 
Kosmoseaparaat valmis Belgia, Suurbritannia, Soome ja Tšehhi firmade koostöös ning viidi päikesesünkroonsele polaarorbiidile 22. oktoobril 2001. Ringorbiidi kõrgus on umbes 600 km. 
Tehiskaaslane kaalub 94 kg, põhilised vaatlusriistad on kujutise spektromeeter CHRIS ja kõrglahutusega kaamera HRC. Proba on ainuke satelliit, mis mõõdab sama vaatlusala ühel ülelennul viies vaatesuunas, muutes satelliidi orientatsiooni. Proba mõõtmisressurss on väga väike – kaks või kolm mõõteseeriat ööpäevas. Proba mõõtmisi korraldab Euroopa Kosmoseagentuur. Kujutise spektromeetriga CHRIS on mitmel korral mõõdetud ka Järvselja Õppe- ja katsemetskonna metsa-ala.
Aparaadid.
CHRIS (Compact High Resolution Imaging Spectrometer) on konfigureeritav kujutise spektromeeter, spektraalne piirkond 400–1050 nm, spektraalseid kanaleid 18 (piksli suurusega 17 m) või 63 (piksli suurusega 34 m). Kaadri suurus on nadiiris 13×13 km. Samal ülelennul mõõdetakse objekti nadiiris ning 30° ja 60° ette ja taha vaadates.
HRC (High Resolution Camera) on 10-meetrise piksliga must-valge kaamera, kaadri suurus on 5×5 km.
Läänetuuled

Läänetuuled on püsivad tuuled, mis on ülekaalus parasvöötmes. Nad puhuvad põhja- ja lõunapoolkera troopikapiirkondadest, kus kujuneb kõrgrõhuala, 60° laiuskraadide suunas, kus kujuneb madalrõhuala. Coriolisi jõu mõjul muutub õhu liikumise suund itta (põhjapoolkeral paremale, lõunapoolkeral vasakule) ning tuulte suund muutub vastavalt edela- ja loodesuunaliseks.
Et õhurõhuvöötmed nihkuvad aastaajati põhja või lõuna poole, muutuvad ka läänetuulte esinemise piirkonnad.
Juhan Ekbaum

Juhan Ekbaum (ka Johann Ekbaum; 15. mai 1912 Suure-Kõpu vald – 31. mai 1945 Leningrad) oli eesti vaimulik.
Alghariduse sai Suure-Kõpu Supsi algkoolis ja Suure-Kõpu 6-klassilises algkoolis. Seejärel õppis Abja Kultuurtehnika Ühisgümnaasiumis. Vanema venna toetusel õppis Tallinna Linna Poeglaste Reaalgümnaasiumis, mille lõpetas aastal 1931. Aastatel 1931–1932 teenis kaitseväeaega Tondi sõjakoolis. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1933–1940, osaledes Akadeemilises Usuteadlaste Seltsis (oli 8 semestrit sekretäriks) ja Eesti Kristlikus Üliõpilasühingus, töötas Usuteaduskonna Seminari Raamatukogus, Riigi Keskarhiivis ja Ristiusu Arheoloogia Muuseumis. Oli prooviaastal Pärnu Eliisabeti II koguduses praost August Arumäe juures. Ordineeriti õpetajaks 30. märtsil 1941 Pärnu Niguliste kirikus.
Juhan Ekbaum määrati EELK Konsistooriumi täiskogu otsusega 26. märtsist 1941 (teenis juba veebruaris 1941) Saarde Katariina koguduse õpetajaks. 1944 sügisest jäljetult kadunud. On aga säilinud köster Otstaveli kiri EELK Konsistooriumile 1. märtsist 1945 ja palju hilisem teade tema kinnivõtmise kohta. Neil aegadel kadus õpetaja Ekbaum jäljetult.
Ametlikel andmeil – mis Nõukogude okupatsiooni ajal olid salastatud – arreteeriti Juhan Ekbaum 27. oktoobril 1944 Pärnumaal Saarde vallas NKVD poolt, Nõukogude tribunali otsusega mõisteti ta 17. veebruaril 1945 surma. Hukati kinnipidamiskohas Leningradis 1945.
Isiklikku.
Juhan Ekbaumi vend Artur Ekbaum oli seotud ühistegevusega, vend Arturi abikaasa oli farmatseudi haridusega kirjanik Salme Ekbaum. Ka Juhani vennad Viktor (arreteeriti 8. märtsil 1946, suri 12. august 1953 Mordva ANSV Dubravlagi vangilaagris) ja Eduard (arreteeriti 15. novembril 1944, suri 18. detsembril 1945 Komi ANSV Vorkutlagi vangilaagris) hukkusid stalinlikes laagrites.
Krusensterni neem

Krusensterni neem (inglise keeles "Cape Krusenstern") on neem Põhja-Ameerika loodeosas USA osariiki Alaska looderanniku, Kivalina küla lähedal. Selle geograafilised koordinaadid on .
Krusensterni neem on piir Kotzebue lahe ja Tšuktši mere vahel.
Krusensterni neem sai nime baltisaksa päritolu Vene meresõitja, admirali Adam Johann von Krusensterni järgi.
1978 kuulutati seda Cape Krusenstern National Monumentiks.
Oskar Frey

Oskar Johannes Frey (31. mai 1859 Tartu – 28. aprill 1955 Berliin) oli Eesti vaimulik.
Frey lõpetas Tartus gümnaasiumi ja õppis aastatel 1879–1884 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Prooviaastal oli ta Halliste Püha Anna koguduses. Ordineeriti õpetajaks 14. juulil 1885.
Ta töötas aastatel 1885–1888 adjunktpastorina Viljandi Jaani koguduses ja selle kõrvalt kooliõpetajana Viljandi kreiskoolis. Aastatel 1888–1913 oli ta Moskva kubermangus eestlasi teeniv vikaar, 1913–1918/1904–1920 Moskvas Eliisabeti koguduse (Moskva eesti kogudus) õpetaja ja 1919–1920 Moskva reformeeritud koguduse vikaarõpetaja. Moskvas olles oli ta ka Peeter-Pauli koolis usuõpetaja. Aastatel 1920–1921 oli ta Valga Peetri koguduse õpetaja ning 1922–1924 töötas kooliõpetajana Viljandis ja 1924–1925 usuõpetajana Põltsamaal.. 1929. aastal oli ta kolm kuud Kambja koguduse õpetaja. 
1939. aastal põgenes Saksamaale, kus elas Danzigis ja Berliinis tütre juures.
Isiklikku.
Tema poeg Erik Frey oli Põltsamaa Niguliste koguduse õpetaja, tütar Ellen Frey oli Tartus ja Põltsamaal arst.
Tsirkumfiks

Tsirkumfiks on afiksi liik, kus prefiks ehk eesliide ja sufiks ehk järelliide kuuluvad kokku ning kumbki ei moodusta eraldi tähendust. Seega näivad nad kuuluvat ühte morfeemi. 
Näide: (saksa keel) "ge-", "-t": "filmen" − gefilmt; "fragen" − gefragt. 
Lähenedes tsirkumfiksile kui ühele afiksitest, on tegemist katkendliku morfiga. Need on maailma keeltes väga haruldased. 
Tsirkumfiksid on erijuhud üldisemast fenomenist, kus kaks või enam afiksit koosmõjus saavutavad tähenduse, mida ükski neist isoleerituna edasi ei anna. Selliseid nähtusi leiab maailma keeltest palju, kuid ainult tsirkumfiksid on piisavalt levinud, et neile nimetus anda.
Infiks

Infiks ehk siseliide on morfeem, mida kasutatakse sõnajuure siseselt. Erinevalt eesliidetest ja järelliidetest, mis lisatakse vastavalt sõnatüve või -juure ette ja taha, lõhestab siseliide ühest morfist koosneva sõnajuure kaheks.
Näide (tagalogi, üks Filipiinide keeltest): 
sulat - kirjutama
sumulat - kirjutas
Amuuri vart

Amuuri vart ("Aythya baeri") on partlaste sugukonna vardi perekonda kuuluv liik veelinde. 
Nimi.
Amuuri vardi teaduslik nimi on pandud Eesti looduseuurija Karl Ernst von Baeri järgi. 
Levila.
Amuuri vart pesitseb Amuuri jõgikonnas Venemaa Amuuri oblastis, Habarovski krais ja Primorje krais, samuti Hiina kirdeosas ja Mongoolias, ning talvitub Hiina lõunaosas, Korea poolsaarel, Jaapanis, Vietnamis ja Indias.
Välimus.
Isaslind sarnaneb suuruselt ja hoiakult isase ruskevardiga. Värvuselt sarnaneb ta isase merivardiga, kuid selg on must ja rind on pruun, mitte must nagu merivardil. 
Emaslind on ühtlaselt pruun.
Ohustatus.
2012. aastal hinnati amuuri vardi arvukuseks alla tuhande isendi. 20. sajandi viimastel kümnenditel ja 21. sajandi alguses langes liigi arvukus järsult, põhjusteks on arvatud üleküttimine ja elupaikade halvenemine. 2012. aastal paigutati amuuri vart Rahvusvahelise Looduskaitseliidu punases nimestikus kriitilises seisundis liikide hulka.
Morf

Morf on üksus, mis on sõnavormi segment. Morfil on püsiv vorm ja ta on seotud püsiva tähendusega. 
Morfid jagunevad järgmiselt:
Potentsiaalselt vabad morfid on sellised, millel on potentsiaali olla ise sõnavormid. See ei ole küll alati realiseeritud. 
Kohustuslikult seotud morfid ei saa ise olla sõnavormid. 
Vahel on kaks või enam morfi, millel on sama tähendus, täiendavas jaotumises. See tähendab, et need ei saa kunagi ilmneda samas kontekstis ning kahe peale kokku ammendavad nad kõik võimalused, kus morfeem saab esineda. 
Näide:
inglise keele umbmäärane artikkel a/an: a esineb siis, kui järgnev sõna algab foneetiliselt konsonandiga, an siis, kui vokaaliga. Siinkohal tasub tähele panna sõna "foneetiliselt", sest nt "university" algab kirjapildis vokaaliga, kuid häälduses konsonandiga. Sel juhul on valik, kumba täiendavas jaotamises morfi valida, tingitud foneetiliselt. 
Jaotumine võib olla tingitud ka leksikaalselt või grammatiliselt (nt saksa adjektiivid muudavad vormi vastavalt nimisõnade soole). 
Morfe, mis kuuluvad kindlasse morfeemi ja mis on omavahel täiendavas jaotumises, kutsutakse morfeemi allomorfideks. Iga allomorf on morf.
Tagasihaare

Tagasihaare on raku poolt eritatud keemilise ühendi reabsorptsioon.
Tagasihaare on väga tuntud mõiste virgatsainete (serotoniini, dopamiini, atsetüülkoliini) talitluse kirjeldamisel, kuid sarnane nähtus esineb ka madalmolekulaarsete ühendite toimes - näiteks bikarbonaadi (HCO3−) efektides .
Kotzebue laht

Kotzebue laht (inglise keeles "Kotzebue Sound") on Tšuktši mere laht Alaska läänerannikul. Lõunas on selle piiriks Sewardi poolsaar, kirde pool Baldwini poolsaar. 
Lahe pikkus on umbes 150 km, laius suudmealas on 54 km, siseosas umbes 130 km, sügavus 13–25 m. Laht on peaaegu aasta läbi kaetud jääga. Looded kuni 0,5 m. 
Laht on saanud nime Otto von Kotzebue järgi, kes oli lahe avastanud 1816. aastal ümbermaailmareisil olnud Vene laeva Rjurik komandör. 
Lahe rannikul on Kotzebue linn.
George Peppard

George William Peppard (1. oktoober 1928 Detroit, Michigan – 8. mai 1994 Los Angeles, California) oli Ameerika Ühendriikide filmi- ja seriaalinäitleja. 
Kuulsaks sai ta filmiga "Hommikueine Tiffany juures" (1961), kus näitles koos Audrey Hepburniga, ning 1970. aastate telesarjas "Banacek", kus ta mängis miljonärist nuuskurit. Hiljem oli üks ta tuntumaid rolle kolonel John "Hannibal" Smith 1980. aastate telesarjas "A-Rühm".
Elulugu.
Noorus.
George Peppard juunior oli ehitusettevõtja George Peppard seeniori ja ooperilaulja Vernelle Rohreri poeg. Ta lõpetas Dearborni keskkooli Michiganis.
17-aastane Peppard värvati 8. juulil 1946 mereväkke, kus ta teenis välja auastme ning lahkus pärast oma teenistuse lõppu 1948. aasta jaanuaris.
Aastatel 1948–1949 õppis ta Purdue Ülikooli ehitusteaduskonnas. Ta oli ka Purdue näitetrupi ja korporatsiooni Beta Theta Pi liige. Hiljem õppis ta Carnegie tehnikainstituudis (nüüd Carnegie Melloni Ülikool) Pittsburghis Pennsylvanias, kus sai 1955. aastal bakalaureusekraadi.
Dünastia.
1981. aastal pakuti Peppardile Blake Carringtoni rolli telesarjas "Dünastia". Sarja avaosa filmivõtetel, kus osalesid ka Linda Evans ja Bo Hopkins, tekkis Peppardil sarja produtsentide Richard ja Esther Shapiroga korduvalt eriarvamusi, näiteks sellepärast, et Peppardile tundus tema roll olevat liiga sarnane sarja "Dallas" tegelase J. R. Ewingi rolliga. Peppard vallandati kolm nädalat hiljem, enne kui hakati sarja uusi osi filmima.
Eraelu.
Peppard oli viis korda abielus ja tal oli kolm last:
Surm.
Peppard oli eluaegne suitsetaja, kuid kui tal diagnoositi 1992. aastal kopsuvähk, jättis ta suitsetamise maha. Vähk ei takistanud tal näitlemist ja nii jõudis ta 1994. aastal enne surma mängida uue sarja (tööpealkirjaga "The P.I:") avaosas. Kuid Peppard suri 8. mail 1994, mistõttu tuli uue sarja plaanid ümber teha ning juba filmitud avaosa kasutati ära hoopis krimisarjas "Matlock". 
Kuigi Peppard põdes kopsuvähki, oli tema surma põhjus kopsupõletik. Ta on maetud Northview' kalmistule Dearbornis.
Tšuktši poolsaar

Tšuktši poolsaar (vene keeles Чукотский полустров ehk Чукотка) on poolsaar Venemaal Euraasia kirdeosas. Selle rannikut ümbritseb põhjas Põhja-Jäämere Tšuktši meri ja lõunas Vaikse ookeani Beringi meri. Kitsas Beringi väin eraldab seda idas Alaska poolsaarest.
Tšuktši poolsaarel asub Euraasia idapoolseim punkt Dežnjovi neem.
Poolsaar on saanud nime kohaliku rahva tšuktšide järgi. 
Tšuktši poolsaar kuulub Tšuktšimaa koosseisu.
Kätlin Kink

Kätlin Kink (sündinud 24. novembril 1980) on Guinnessi rekordi omanik kiikingus (aiste pikkus 5,94 m). 
Kink on pärit Viljandimaalt Kõpust ning töötab Kõpu Põhikoolis muusikaõpetuse õpetajana ja Viljandimaal Sürgaveres noorsootöötaja ja kultuurimaja juhatajana.
Kätlin Kink on MTÜ Soomaa Turism juhatuse liige alates 2015 aastast.
Aleksander Mäevälja

Aleksander Mäevälja (enne aastat 1936 Aleksander Mohrfeldt; 26. jaanuar 1857 Kagavere, Järva-Jaani kihelkond – 8. august 1938 Kõnnu) oli eesti vaimulik, ärkamisaegne tegelane ja vaimulik kirjanik.
Eesti koolides kasutati aastakümneid tema koostatud usuõpetuse õpikuid.
Oli Eesti Üliõpilaste Seltsi auvilistlane.
Elulugu.
Õppis 1865–1867 Jalgsema külakoolis, 1868–1869 Koika külakoolis, 1869–1872 Viru-Jakobi koolis, 1873–1875 Tallinna Kreiskoolis. Pärast Kreiskooli lõpetamist pidas ta Põltsamaal koolmeistriametit. 
1878. aastal õppis ta Tartu veterinaariinstituudis ja 1879. aastal Tartu ülikooli arstiteaduskonnas. Tartu ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1880–1885. Üliõpilasena püüdles ta teiste üliõpilastega üheõiguslikuks saamise poole (Vironia osakonna asutamise katse 1881–1882), seistes juhtival kohal, oli Eesti Üliõpilaste Seltsi põhikirja valmistaja (1883) ning täitis seltsi esimehe kohuseid esimesel poolaastal. 1925. aastal valiti ta Eesti Üliõpilaste Seltsi auvilistlaseks.
Olles lähedases kokkupuutes ja sõpruses Jaan Bergmanni, Karl August Hermanni, Mattias Johann Eiseni ja Friedrich Wilhelm Ederbergiga, hakkas ta avaldama jutte ja õpetlikke artikleid esimeses eestikeelses ajakirjas Meelejahutaja, mille toimetaja ta selle algaastail oli. Edasi toimetas ta Heinrich Laakmanni kirjastatud "Eesti-rahwa Kasulist Kalendrit" (1882–1886), töötas Eesti Postimehe juures ja andis välja mõne väiksemahulise raamatu.
Prooviaastal oli ta Peterburi eesti Jaani koguduses Jakob Hurda juures. Ordineeriti õpetajaks 25. mail 1886 Peterburi Jaani kirikus.
Aastatel 1887–1908 oli ta Novgorodi linna ja kubermangu eesti, läti, saksa, soome ja rootsi koguduste õpetaja, teenides samaaegselt ka vangla- ja sõjaväevaimulikuna. 1887–1896 oli ta 22. divisjoni õpetaja. Aastatel 1908–1927 oli ta (introdutseeriti 31. mail 1908) Tallinna Pauluse koguduse õpetaja, olles aastatel 1920–1927 Tallinna praostkonna praost. Tallinnas olles pidas ka lätikeelseid jumalateenistusi. Samuti oli ta aastatel 1917–1927 Gustav Adolfi Gümnaasiumis eesti keele ja usuõpetuse õpetaja.
Isiklikku.
Tema äi oli Jakob Hurt, naisevennad pastor Rudolf Hurt ja Kaubandus-tööstuskoja direktor Max Hurt. Tema tütar oli Konservatooriumi õppejõud Helmi Viitol ja väimees oli ooperilaulja Karl Viitol.
Inge Lehmann

Inge Lehmann (13. mai 1888 Kopenhaagen – 21. veebruar 1993 Kopenhaagen) oli taani seismoloog.
Aastal 1936 väitis ta esimesena, et Maa tuum ei koosne üksnes vedelas olekus ainest, vaid et selle südamikuks on tahkes olekus sisetuum.
Inge Lehmann õppis matemaatikat Kopenhaageni ja Cambridge'i ülikoolis. Ta töötas paar aastat kindlustusfirmas ning asus seejärel tööle matemaatiku ja geodeedi Niels Erik Nörlundi abilisena. Ta sai ülesande rajada Taanis ja Gröönimaal seismoloogiajaamad. Sellest ärkas tema huvi seismoloogia vastu.
Aastal 1928 sooritas ta geodeesia eksami ning asus tööle Taani geodeesiainstituudi seismoloogia osakonna juhina.
Inge Lehmann luges pikilainete murdumisest esimesena välja varjutsooni, mis osutas tahke sisetuuma olemasolule. Pärast 1953. aastat töötas ta USA-s koos Maurice Ewingi ja Frank Pressiga, uurides maakoort ja vahevöö ülemist osa. Ta avastas 190–250 km sügavusel piirpinna, kus nii P- kui ka S-lainete levimise kiirus järsult kasvab. Seda pinda nimetatakse ka Lehmanni piirpinnaks.
Mälestuse jäädvustamine.
Aastal 1997 asutas Ameerika Geofüüsika Liit Inge Lehmanni medali.
Glomar Challenger

Glomar Challenger oli Ameerika Ühendriikide puurimislaev, mille abil uuriti ookeanipõhja, eelkõige Atlandi ookeani keskahelikku. Aastatel 1968–1983 osales laev ekspeditsioonidel, mille käigus puuriti üle 19 000 puursüdamiku. 
24. juunil 1966 alustas California ülikool Ameerika Ühendriikide Teadusfondi toetusel ookeanipõhja puurimisprojekti. Puurimistööd tegi firma Global Marine. Laeva ehitas Levingston Shipbuilding Company ning see lasti Texase osariigi linnas Orange'is vette 23. märtsil 1968.
Laeva pikkus oli 121,9, laius 19,9 ja süvis 6,1 meetrit ning maht 6281 brt. Laeval oli 45 meetri kõrgune puurtorn. Meeskonnale lisaks töötas laeval 24 teadustöötajat ja tehnikut ning 12 puurijat.
Laev töötas esialgu 30 kuud Atlandi, Vaikses ja India ookeanis, Vahemeres ja Punases meres.
Pärast seda leiti 1067 m sügavusest soolakuplid, mis pakkusid potentsiaalsete naftaleiukohtadena huvi naftafirmadele. Järgmisel etapil puuriti Atlandi ookeanis Kesk-Atlandi mäestikus kümnes kohas 17 puurauku. Puursüdamike uurimine kinnitas järjekordselt laamtektoonika teooriat. See tõestas ka, et keskaheliku lähedal on ookeaniline maakoor võrreldes Maa vanusega väga noor.
Laev läbis kokku 375 632 meremiili. Kokku uuriti 624 kohta ja saadi 19 119 puursüdamikku. Puursüdamike kogupikkus oli 97 056 meetrit. Kõige sügavamal kohal oli ookeani sügavus 7044 meetrit; puuriti kuni 1741 meetri sügavuseni merepõhjast.
30 jala pikkused 2,5-tollise läbimõõduga puursüdamikud on hoiul Columbia ülikooli Lamonti-Doherty observatooriumis ja Scrippsi okeanograafiainstituudis.
Et laeva paigalhoidmiseks ei saanud sellise sügavuse puhul kasutada ankruid, kasutati sonarisüsteemi, mis aktiveeris laeva vööris ja ahtris paiknevad jõuallikad.
Pärast 15 aasta pikkust teenistust, mille jooksul sooritati 96 ekspeditsiooni, laev lammutati. Mõned laeva seadmed ja detailid võeti hoiule Smithsoni instituudi asutustes. Glomar Challengeri tööd jätkas laev JOIDES Resolution.
Dežnjovi neem

Dežnjovi neem (vene keeles мыс Дежнёва) on neem Tšuktši poolsaare idaotsas. See on ühtlasi Venemaa, Aasia ja Euraasia kõige idapoolsem punkt. Neem asub Beringi väina rannikul. Selle vastas Sewardi poolsaare läänetipus 86 km kaugusel asub Walesi Printsi neem.
Dežnjovi neeme geograafilised koordinaadid on . See on isoleeritud lameda laega mäemassiiv kõrgusega kuni 741 m järskude pankadega merepoolses küljes.
Aastani 1898 nimetati Dežnjovi neeme Vostotšnõi neemeks ("East Cape"). Aastal 1879 nimetas Adolf Erik Nordenskiöld selle ümber vene meresõitja ning Põhja- ja Ida-Siberi uurija Semjon Dežnjovi auks, kes 1648. aastal koos Fedot Popoviga esimesena ümber neeme ringi sõitis.
Eesti Geoloogiakeskus

Eesti Geoloogiakeskus OÜ (EGK) oli Eestis tegutsenud geoloogiateenuseid (nt geoloogiline kaardistamine, ehitusmaterjalide, energeetilise tooraine jms väljaselgitamine jne) osutav osaühing. Eesti Geoloogiakeskus tootis mitmekülgset infot maapõue kohta.
Ajalugu.
3. juunil 1937 dekreedina antud seadusega asutati Geoloogiline Komitee, mille tegevus lõpetati 1940. aastal. 
1957. aastal asutati Eesti NSV Ministrite Nõukogu juurde Geoloogia ja Maapõue Kaitse Valitsus (nimetati 1965. aastal ümber Eesti NSV Geoloogia Valitsuseks). 1964. aastal moodustati Eesti NSV Ministrite Nõukogu juurde Riiklik Geoloogia Tootmiskomitee. 1987. aastal moodustati NSVL Geoloogiaministeeriumi juurde riiklik asutus Eesti Geoloogia. 
1991. aastal moodustati Tööstus- ja Energeetikaministeeriumi juurde Eesti Geoloogiakeskus. Alates 1993. aastast kuulus see Keskkonnaministeeriumi valitsemisalasse. 1. märtsist 1997 muudeti Eesti Geoloogiakeskus riigi osaühinguks. 1993. aastast juhtis Eesti Geoloogiakeskust Vello Klein. 
2018. aasta alguses alustas Majandus- ja Kommunikatsiooniministeeriumi haldusalas tegevust Eesti Geoloogiateenistus, millele anti üle Eesti Geoloogiakeskuse lepingulised õigused ja kohustused. Uue teenistuse loomine lähtus 2017. aasta Riigikogu strateegiadokumendist „Maapõuepoliitika põhialused aastani 2050“.
Vanaviisi

Vanaviisi on Eesti ansambel.
Ansambli kutsus 1986. aasta sügisel kokku helilooja ja basskitarrist Gunnar Kriik. Algkoosseisus olid peale tema veel Riho Rõõmus (kitarr), Olav Sverns (viiul), Priit Laid (akordion).
Jaanus Kõrv

Jaanus Kõrv, tuntud ka kui Küla Karla; (23. detsember 1953 – 15. september 2020) oli eesti humorist ja ajakirjanik.
Jaanus Kõrv õppis kuni 1972 aastani Kärdla Keskkoolis ja läks edasi õppima Tallinna Pedagoogikaülikooli näitejuhi erialale, mille lõpetas 1976. aastal. Ta töötas ajalehe Hiiumaa peatoimetajana ja Raadios Kadi ajakirjanikuna. Ta töötas ka Tallinna Kesklinna Valitsuse avalike suhete nõunikuna ja hiljem Kohila vallavalitsuse avalike suhete nõunikuna.
2009. aasta kohalike omavalitsuste volikogude valimistel kandideeris ta Kärdlas Eesti Keskerakonna nimekirjas.
Savijalakesed

Savijalakesed on 1967. aastal Helmi Elisabet Elleri eestvedamisel loodud rahvatantsuansambel.
Tantsuansambel tantsib rahvatantse, nii folkloorseid kui ka autoritantse, peamiselt eesti omi. Tantsurühm käib koos Tallinnas. Rahvatantsuansamblit juhendab alates 1982. aastast Piret Lett.
Kihnu Poisid

Kihnu Poisid on 1996. aastal Kihnust alguse saanud folkmuusikaansambel.
Ansambli esialgne nimi oli Lempsipoisid, kuna enamik bändipoistest elas Lemsi külas.
Ansambli liikmed.
Ansambli asutajaliikmed on Raino Laine (laul, basskitarr) ja Janno Vesik (laul ja akordion).
Kihnu Poiste praegune koosseis:
Kaspar Kalluste

Kaspar Kalluste (sündinud 28. aprillil 1988 ) on eesti muusik. 
Ta on lõpetanud Nõmme Muusikakooli klaveri erialal, Georg Otsa nimelise Tallinna Muusikakooli "pop-jazz"-osakonna löökpilli erialal (õpetajad Petteri Hasa, Toomas Rull, Andrus Lillepea), täiendanud end Malmö muusikaakadeemias (Peter Nilsson) ning lõpetanud Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia magistrikraadiga (Tanel Ruben, Jaak Sooäär, Raul Sööt). 
Kaspar Kalluste musitseerib sellistes džässansamblites nagu trio Frank Frank (Kristjan Mazurchak / Erki Pärnoja / Kaspar Kalluste), Carrot Lights (Paula Mustikas / Joel-Rasmus Remmel / Kaspar Kalluste), Raul Söödi Deeper Sound ja Paul Danieli kvartett (Paul Daniel / Raun Juurikas / Peedu Kass / Kaspar Kalluste). 
Kaspar Kalluste triol (Virgo Sillamaa / Marti Tärn / Kaspar Kalluste) ilmus 2014. aastal heliplaat “Koletise tagasitulek”, kus teeb kaasa džässlaulja Kadri Voorand.
Popmuusika vallas on Kaspar Kallustel ette näidata nii kontserte, stuudiosalvestisi kui ka heliplaate. Ta on trummarina teinud koostööd ansamblitega Spunk, Monohord , Aides ja The Sun . 
Kaspar Kalluste, Tarvi Kull ja Rosanna Lints moodustavad elektropopi ansambli Würffel , kellel ilmus 2015. aastal albumi "Beats &amp; Bubbles". Looga "I'm Facing North" osaleti konkursil Eesti Laul 2016. 
Pärast seda on ta kaasa teinud Ott Leplandi saateansamblis, kellele ta on kirjutanud muusikat ja laulutekste ning produtseerinud mitu heliplaati. 
Ta on ansamblimuusikuna osalenud telesaadetes "Eesti otsib superstaari", "Laulud tähtedega" ja "Eesti otsib lemmiklaulu". 
Varia.
2008. aastal varastati Otsa kooli ees olevast autost tema trummikomplekt . 
Kalluste kuulus 2013. aastal Raadio 2 Unistuste Bändi koosseisu.
Harilik laanesõnajalg

Harilik laanesõnajalg ("Matteuccia struthiopteris") on sõnajalgtaim, mõne käsitluse järgi ainus liik laanesõnajala perekonnas. 
Ta on viljaka mullaga varjukates metsades kasvav mitmeaastane taim. Lehed moodustavad korrapärase lehtri.
Laanesõnajalg (perekond)

Laanesõnajalg ("Matteuccia") on sõnajalgtaimede perekond.
Sellesse kuulub
Ürgloodus

Ürgloodus ehk metsik loodus ehk põlisloodus on loodus, mida inimtegevus (kultuur) pole oluliselt muutnud.
Aleksander Johannes Abel

Aleksander Johannes Abel (27. juuli 1905 Koikküla – 7. november 1971 Manchester, Connecticut) oli eesti vaimulik ja vaimulik luuletaja.
Õppis Laanemetsa vallakoolis, Hargla kihelkonnakoolis, aastatel 1921–1922 Võru Õpetajate Seminaris, aastatel 1922–1926 Valga Poeglaste Gümnaasiumis, mille humanitaarharu ta lõpetas. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1926–1931.
Prooviaastal oli ta Paide ja Kadrina Katariina koguduses. Ordineeriti õpetajaks 30. oktoobril 1932 Tallinna Toomkirikus.
Oli 1932–1933 Järva praostkonna vikaarõpetaja. 1934–1944 oli ta Rakvere Pauluse koguduse õpetaja. Aastal 1944 (märtsi alguses) lasi ta määrata end omal soovil (kuna pastor Aksel Erich Vooremaa oli mõrvatud ja kirik hävinud) Tartu Maarja koguduse õpetajaks. Sama aasta septembris määrati ta Lääne praostkonna praosti käsutusse, kuid see määramine jäi vaid paberile. Eestis olles tegutses ta ka usuõpetajana: 1931. aastal Järva Maakonna Paide Avalikus Ühisgümnaasiumis ja Paide linna algkoolis.
1934–1940 (Rakvere perioodil) oli ta usuõpetajaks Rakvere Ühisgümnaasiumis, Rakvere Keskkoolis ja Virumaa Täienduskoolis. Tema volitused Rakvere linnavolinikuna algasid 1. detsembril 1939.
Põgenes aastal 1944 Saksamaale. Saksamaal oli ta eestlaste usuelu korraldajaks Württemburgis, samuti oli ta aastatel 1944–1950 kirikuelu korraldajaks Saksamaa Prantsuse tsoonis. Lahkus aastal 1950 Saksamaalt USA-sse. USA-s asus ta tööle vabrikusse, kuid hiljem asus ta igapäevase vabrikutöö kõrvalt kogudusi teenima. Aastatel 1951–1971 oli ta Cleveland-Ohio koguduse õpetaja, peale selle teenis ta aastatel 1953–1962 Connecticuti kogudust ja 1962–1971 Buffalo Pauluse kogudust ning oli USA Esimese praostkonna abipraost.
Aleksander Abel on jätnud sügava jälje vaimuliku luuletajana. Ta on kirjutanud palju vaimulikke luuletusi ja on välja andnud mitu vaimulikku laulikut. Ka Kiriku laulu- ja palveraamatus on kümneid Aleksander Abeli koostatud laule.
Aleksander Abel

Aleksander Abel (sündinud 7. veebruaril 1953) on eesti allveesporditreener.
Ta on 1984. aastast olnud Eesti koondise peatreener. 
Isiklikku.
Aleksander Abel on Venemaa eestlaste järeltulija. 1982. aastal tuli ta Venemaalt abikaasa Valentina Abeliga Kohtla-Järvele.
Sewardi poolsaar

Sewardi poolsaar (inglise keeles "Seward Peninsula") on suur poolsaar Põhja-Ameerika loodeosas Alaska osariigi läänerannikul. Poolsaare rannikut ümbritsevad Beringi mere Nortoni laht, Beringi väin, Tšuktši meri ja Kotzebue laht. Poolsaare pikkus on 330 km ja laius 145–225 km.
Sewardi poolsaare lääneotsas asub Walesi Printsi neem – Põhja-Ameerika ja kogu Ameerika läänepoolseim punkt.
Poolsaar on saanud nime USA riigisekretär William H. Sewardi järgi, kel oli oluline roll Alaska ostmisel.
Varasemad nimed on olnud Kaviaki poolsaar, Nome'i poolsaar, Prince of Walesi poolsaar ja Sumneri poolsaar.
Friedrich Arvelius

Friedrich Arvelius on olnud mitme tuntud inimese nimi:
Walesi Printsi neem

Walesi Printsi neem (inglise keeles "Cape Prince of Wales") on neem Põhja-Ameerika loodeosas, Põhja-Ameerika manrdi läänepoolseim punkt. Asub Beringi väinas Sewardi poolsaare lääneotsas ning eraldab Tšuktši merd Beringi merest. Selle vastas asub 86 km kaugusel Euraasia idapoolseim punkt Dežnjovi neem. 
Neeme nimetas 1778 aastal inglise meresõitja James Cook briti trooni pärija Walesi printsi tulevase kuninga George IV (1762–1830) auks.
Neeme endine eskimo nimetus "Nykhta". Vitus Bering nimetas teda Gvozdevi neemeks vene maadeavastaja Mihhail Gvozdevi järgi. 
Walesi Printsi neeme lähedal asub väike asula Wales.
Hashim Thaçi

Hashim Thaçi (sündinud 24. aprillil 1968) on Kosovo poliitik, kes oli alates 7. aprillist 2016 kuni oma tagasiastumiseni 5. novembril 2020 Kosovo president.
9. jaanuarist 2008 kuni 9. detsembrini 2014 oli ta Kosovo peaminister. Alates 9. detsembrist 2014 kuni 7. aprillini 2016 oli ta Kosovo välisminister.
Ta on Kosovo Demokraatliku Partei esimees.
26. veebruaril 2016 valiti Hashim Thaçi Kosovo presidendiks.
Motonori Matsuyama

Motonori Matsuyama (jaapani keeles 松山 基範 "Matsuyama Motonori"; 25. oktoober 1884 – 27. jaanuar 1958) oli jaapani geofüüsik.
Kivimitesse kristalliseerumisel salvestunud magnetiliste mineraalide magnetilist orientatsiooni uurides avastas ta, et Maa magnetvälja poolused on planeedi ajaloo jooksul korduvalt kohti vahetanud ning et pööre on toimunud suhteliselt kiiresti.
Motonori Matsuyama ja Bernard Brunhesi auks nimetati viimati (umbes 780 000 aastat tagasi) toimunud magnetpooluste vahetumine Brunhesi-Matsuyama pöördeks.
Bernard Brunhes

Antoine Joseph Bernard Brunhes (3. juuli 1867 – 10. mai 1910) oli prantsuse geofüüsik.
Ta õppis Pariisis École Normale Supérieure'is ja lõpetas selle füüsikuna. Aastatel 1893–1895 õpetas ta Lille'i ülikoolis füüsikat ja elektrotehnikat.
Alates 1900. aastast kuni surmani juhtis Brunhes Puy-de-Dôme'i observatooriumi. Auvergne'i piirkonna vulkaanidest kunagi pursanud laavat uurides avastas ta, et kristallide magnetiline polaarsus oli peaaegu vastupidine võrreldes praeguse Maa magnetvälja polaarsusega. Sellest järeldas ta, et Maa magnetpoolused on ajaloo jooksul oma kohti vahetanud.
Bernard Brunhesi ja Motonori Matsuyama auks nimetati viimati (umbes 780 000 aastat tagasi) toimunud magnetpooluste vahetumine Brunhesi-Matsuyama pöördeks.
Paul (kaheksajalg)

Paul (26. jaanuar 2008 – 26. oktoober 2010) oli kaheksajalg, kes ennustas jalgpallimängude tulemusi. 
Tuntuks sai ta 2010. aasta jalgpalli maailmameistrivõistluste ajal oma täpsete mänguennustustega. Ta elas Saksamaal Oberhauseni merekeskuses.
Elukäik.
Paul koorus munast 2008. aastal Inglismaal Weymouthis sealses merekeskuses, misjärel sai tema uueks elupaigaks Oberhausen. Nime sai ta saksa lastekirjaniku Boy Lornseni luuletuse "Der Tintenfisch Paul Oktopus" järgi. 
Loomaõiguslaste organisatsioon PETA avaldas, et kaheksajalg Pauli hoidmine alalises vangistuses on looma suhtes julm. Ent vastukommentaarina sellele öeldi, et teda oleks ohtlik vabadusse lasta, sest Paul sündis vangistuses ega oska ise endale süüa hankida. 
Austraalia peajalgsete spetsialist Dr Mark Norman väidab, et kaheksajalg Paulil võisid tõesti olla erakordsed võimed ning mollusk suutiski tulevikku ennustada. 
2010. aasta augustis toimus väikeses Loode-Hispaania külas Carballinos kulinaariafestival, mis keskendus kalmaaridele. Pauli abil loodeti rohkem külastajaid kohale meelitada ning oraakli kasutamise eest pakuti 30 000 eurot. 
Paul suri 26. oktoobril 2010.
Ennustamine.
Mänguennustuseks asetati Pauli akvaariumisse kaks söödaga kasti. Kumbki kast olid märgistatud ühe riigi lipuga, kelle vahel jalgpallimäng toimub. 
Paul valis Saksamaa lipuga kasti 2008. aasta Euroopa jalgpalli meistrivõistluste kestel kuuel korral, millest neljal korral oli ennustas õige. 2010. aasta jalgpalli maailmameistrivõistluste ajal ennustas ta kõik seitse mängu õigesti. 
Tema ennustused on olnud 86-protsendiliselt täpsed.
Mälestusmärk.
Kolm kuud pärast Pauli surma rajati Oberhauseni akvaariumisse mälestusmärk, mis koosneb teda kujutavast kujust ja pallist, mille sees on kuldne tuhaurn.
Õlletoober

Õlletoober on õllefestival endises Leisi vallas Saare maakonnas, mida korraldatakse alates 1997. aastast.
Sel üritusel selgitatakse välja Saaremaa rammumees ja parim koduõlu.
2003. aastal otsustas Leisi vallavalitsus, et Leisis üritust enam ei korraldata. 2004. aastast on üritust korraldatud Oitme küla maadel.
Ahvenjärv

Ahvenjärv on mitme Eesti järve nimi:
Karl Sitska

Karl Sitska (ka Karl Sitzka ja Carl Sitzka; 23. september/6. oktoober 1863 Tali (Saarde kihelkond) – 1. detsember/14. detsember 1912 Pöide) oli eesti vaimulik.
Õppis kohalikus vallakoolis, Halliste kihelkonnakoolis, Pärnu gümnaasiumis. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis aastatel 1887–1894. Ordineeriti 2. juunil 1896 õpetajaks.
Oli aastatel 1896–1901 Helme- ja Taagepera koguduse adjunktõpetaja. 1901. aastal kandideeris ta Pöide koguduse õpetajaks koos Harald Hornbergi ja Aleksander Siegfriediga. Teenis aastatel 1902–1912 Pöide Maarja kogudust ja Saaremaa Jaani kogudust.
Maetud Pöide kalmistule.
Kiriku laulu- ja palveraamat

"Kiriku laulu- ja palveraamat" (lühend KLPR) on eestikeelne kiriklik lauluraamat luteri kirikus.
"Kiriku laulu- ja palveraamat" võeti üheaegselt kasutusele nii kodu- kui ka väliseesti kogudustes 1991. aasta I advendil. See oli Eesti kirikuelus ajalooline sündmus, sest eelmine, "Uus lauluraamat" anti välja aastal 1899.
Kiriku laulu- ja palveraamat laoti (ja seda trükiti 5000 eksemplari) Eesti Evangeeliumi Luteriusu Kiriku (eksiilkiriku) kulul trükikojas OMA PRESS LIMITED Kanadas Torontos. 50 000 eksemplari trükiti FINNCHURCHAIDi (Soome Evangeelse Luterliku Kiriku allasutus) kulul. Täiendavalt trükiti "Kiriku laulu- ja palveraamatut" 30 000 eksemplari Tallinnas aastal 1992 EELK Konsistooriumi kirjastus- ja infoosakonna väljaandena (Ühiselu) trükikojas.
KLPR-is on laulud esmakordselt trükitud koos nootidega. Endise, "Uue lauluraamatu" puhul kasutati spetsiaalset noodiraamatut – Punscheli noodiraamatut.
NI tank

NI Tank, (vene keeles "Танк НИ", kus "НИ" tähendab "На испуг" ehk "hirmutamiseks") tuntud ka kui Odessa tank või Terrori tank, oli improviseeritud Nõukogude Liidu tank Teise maailmasõja ajal. Augustiks 1941 oli Odessa ümber piiratud ja varustusliinidest ära lõigatud. P. K. Romanov sealsest "Jaanuari Ülestõusu Tehasest" tegi ettepaneku valmistada soomustatud traktoritest ja trammidest improviseeritud tanke. Tramme siiski ei kasutatud, kuid kolm STZ-5 traktorit soomustati, kasutades boileri plaate. Boileriplaatide vahele pandi ka kummi ja puitu, et suurendada vastupidavust käsitulirelvadele. Tankide relvastus varieerus. Osadel oli T-26 mudel 1931 tankidelt võetud alamtornid, teistele oli ehitatud uus torn 37 mm mudel 15R mägikahuriga või 45 mm tankitõrjekahuriga. Hiljem valmistati selliseid masinaid juurde, kokku 68 tükki. Kuigi selliste masinate soomuskaitse oli küllaltki vilets, osutusid need Rumeenia jalaväe vastu üllatavalt efektiivseks.
Jacques Bourboulon

Jacques Bourboulon (sündinud 8. detsembril 1946) on prantsuse aktifotograaf.
Ta tegi 1970. ja 1980. aastail arvukalt teismeliste tüdrukute aktifotosid, mida avaldati ajakirjades ja raamatutes.
Eskilstuna vald

Eskilstuna vald on 2. järgu haldusüksus Rootsis Södermanlandi läänis. Asub Mälareni ja Hjälmareni järve vahel.
Suuremad asulad on Eskilstuna ja Torshälla.
Vald loodi tänapäeva piirides 1971. aastal kahe linna ja viie valla liitmise teel.
14% valla elanikest on vähemalt ühe vanema poolt soomlased. 2010. aastast on vald soomekeelne halduspiirkond. Märtsis 2014 sai Eskilstuna vald 15. Rootsi omavalitsuseks, mille elanike arv ületab 100 000.
Eskilstuna sõpruslinn Eestis on Haapsalu.
Moskva Kreml

Moskva Kreml (vene keeles "Московский Кремль") on Venemaa pealinna Moskva kesklinnas asuv kindlustus (kreml). 
See on Moskva suurvürstiriigi, Moskva tsaaririigi (kuid mitte Venemaa keisririigi), Nõukogude Venemaa, NSV Liidu ja Venemaa Föderatsiooni valitsejate residents, mille ehitamist alustati 1330. aastal ning viidi lõpule 1520. aastal. Kolmnurkse kujuga Kremlit ümbritsevad: lõunast Moskva jõgi, loodest Aleksandri aed ja idast Punane väljak.
Nõukogude võimu algusaastail oli kremli territoorium avatud, kuid 1924. aastal paigutati Moskva Kremli komandandi Petersoni korraldusel seni kremlis elanud ning kaitse all olnud isikud ümber väljapoole kremlit ning territoorium suleti 1927. aastal külastajatele. Kuni 1955. aastani oli Moskva Kremli territoorium kinnine ala, mida võisid külastada ainult erilubade alusel NLKP Kongresside saadikud ja NSV Liidu Ülemnõukogu saadikud, vaatamisväärsustena esitati ainult Moskva Kremli relvapalatit, mis ehitati aastatel 1844–1851. 14. märtsil 1955 Nikita Hruštšovi juhtimisel toimunud NLKP KK Presiidiumi pleenumil vastu võetud otsusega avati suur osa Moskva Kremli territooriumist külastamiseks. Territooriumile pääses läbi Troitskaja värava ning väljapääsuna kasutati Spasskaja ja Borovitski väljapääse.
1990. aastast kuulub Moskva Kreml koos Punase väljakuga UNESCO maailmapärandi nimistusse.
Ajalugu.
Moskva Kremli ehitised.
Kremlit ümbritseb kaitseehitisena Moskva kremli ringmüür, mis on 2,25 km pikk, 6,1 m paks ja kus asub 20 torni:
Moskva Kremli Katedraalide väljakul ("Соборная площадь") asuvad:
Kreml Venemaa valitsejate residentsina.
Suur Kremli palee ("Большой Кремлёвский дворец"), mis ehitati aastatel 1838–1849, oli Venemaa keisrite Moskva residents.
1918. aasta märtsis, pärast Venemaa Nõukogude Vabariigi Rahvakomissaride Nõukogu ja VSDT(b)P juhtkonna evakueerimist rindelähedastest Petrogradist Moskvasse, asusid nõukogude valitsus ja parteijuhtkond alaliselt elama Moskva Kremlisse, kus paiknesid nende töö- ja eluruumid. Nõukogude valitsuse ja parteijuhtide ruumide valveks ning kaitseks moodustati Moskva Kremli komandantuur, mille kohustuste hulka kuulusid Kremli valve- ja majandusküsimused. Komandant määrati ametisse ÜK(b)P KK Poliitbüroo otsusega. Kremli esimene komandant (1918–1920) oli koos riigi juhtkonnaga Moskvasse evakueerunud Petrogradi Smolnõi komandant Pavel Malkov, aastatel 1920–1935 oli komandant endine Läti punane kütt ja kütipolgu komissar Rudolf Peterson (1897–1937), aastatel (1935–1936) Pjotr Tkalun () ja Kremli Komandandi Valitsuse ülem (1936–1937), Fjodor Rogov (1937–1938), Nikolai Spiridonov (1941–).
Moskva Kremlis paiknesid võimuorganid:
Nõmmeküla rändrahn

Nõmmeküla rändrahn ehk Varbla suurkivi on looduskaitsealune graniidist rändrahn Pärnumaal Lääneranna vallas Nõmme külas.
Kivi pikkus on 4,7 m, laius 4,5 m, kõrgus 2,7 m ja ümbermõõt 15 m.
Rändrahnu geograafilised koordinaadid on .
Liu tulepaak

Liu tulepaak on tulepaak Pärnumaal Pärnu linnas Liu külas.
Tulepaagi geograafilised koordinaadid on .
Terasest metallsõrestiktorni kõrgus jalamist on 28 meetrit ja tule kõrgus merepinnast on 30 meetrit.
Tulepaak ehitati 1956. aastal.
Liu säär

Liu säär on kitsuke, kivine, poolkaare moodustav neem Pärnu lahe läänerannikul Lius.
Ewert Wrangel

Ewert Henrik Gabriel Wrangel (20. november 1863 Stockholm – 20. veebruar 1940 Lund) oli rootsi kirjandus- ja kunstiajaloolane, Lundi ülikooli esteetika- ja kunstiajalooprofessor. 
Haridus.
Wrangel lõpetas Lundi Ülikooli 1882. aastal, sai samas 1884. aastal filosoofiakandidaadi ja 1888. aastal litsentsiaadikraadi ning kaitses 1889. aastal doktoriväitekirja. 
Töö.
Juba aasta varem oli ta samas alustanud õppejõutööd esteetika ja kirjanduse ajaloo dotsendina. 1899. aastal sai ta Henrik Schücki järglaseks esteetika, kirjanduse ja kunstiajaloo professori kohal. Wrangel läks pensionile 1928. aastal, andes õppetooli üle Ragnar Josephsonile.
Lundis oli tema õpilaste seas hilisem Tartu Ülikooli professor Tor Helge Kjellin (1885–1984).
Isiklikku.
Ta oli sõjaajaloolase ja helilooja Erik Fredrik Wrangeli (1816–1896) kõige vanem poeg ning rannakaitsesuurtükiväe ülema kindral Herman Wrangeli (1859–1938) vend.
Adolph Goldschmidt

Adolph Goldschmidt (15. jaanuar 1863 Hamburg – 5. jaanuar 1944 Basel) oli Saksamaa juudi päritolu kunstiteadlane.
Ta sündis Hamburgis pankuri peres ja töötas mõnda aega isa juures pangas. Pere nõusolekul pühendas ta ennast alates 1885. aastast kunstiajaloole, õppides esialgu Jena, seejärel Kieli Ülikoolis ning asus lõpuks õppima Anton Springeri juures Leipzigi Ülikoolis. 1889. aastal sai ta doktorikraadi uurimusega Lübecki keskaegsest maalikunstist ja skulptuurist kuni 1530. aastani ("Lübecker Malerei und Plastik bis 1530"), mis oli esimene põhjalikum käsitlus Põhja-Saksa keskaegsest kunstist.
Tema õpilaste seas olid rootslased Axel Romdahl ja Johnny Roosval.
Anton Springer

Anton Heinrich Springer (13. juuli 1825 Praha – 31. mai 1891 Leipzig) on üks esimesi saksa kunstiajaloolasi 19. sajandil. 
Elulugu.
Anton Springer õppis Prahas filosoofiat ja ajalugu ning sai doktorikraadi sealsamas. Samas täiendas ta ennast alates 1846. aastast reisidel mööda Saksamaad ja Itaaliat ning hiljem Belgias, Prantsusmaal ja Inglismaal kunstiajaloo alal. 1847. aastal kaitses ta Tübingenis väitekirja Georg Wilhelm Friedrich Hegeli ajalookäsitluse kohta ja sai oma teise doktorikraadi. Vahepeal oli ta ka poliitiliselt väga aktiivne. 
1848. aastal hakkas ta Praha ülikoolis pidama loenguid revolutsiooniajastuste ajaloost, aga pidi oma radikaalsete vaadete pärast Prahast lahkuma. Seejärel oli Springer 1852–1872 Bonni ülikoolis dotsent ning täitis alates 1860. aastast vastasutatud kunstiajaloo professuuri. Pärast lühikest perioodi õppejõuna Strasbourgis asus ta Leipzigi Ülikooli filosoofiateaduskonna vastavatud kunstiajaloo õppetooli keskaegse ja uuema kunsti ajaloo professoriks. 
Tema õpilaste seas olid muuhulgas hilisemad tuntud kunstiteadlased Adolph Goldschmidt, Wilhelm Vöge ja Paul Clemen.
Wilhelm Vöge

Wilhelm Vöge (16. veebruar 1868 Bremen – 30. detsember 1952 Ballenstedt im Harz) oli saksa kunstiteadlane.
Jacob Johann Anton Hirschhausen

Jacob Johann Anton von Hirschhausen (31. märts 1773 Tallinn – 29. mai 1837 Kuusalu) oli Eestimaa vaimulik.
Õppis Tallinna toomkoolis. Immatrikuleerus Jena Ülikooli 27. septembril 1791, oli kohal ülikoolis veel aastal 1794. Pärast ülikooli lõpetamist töötas koduõpetajana. Ordineeriti õpetajaks 28. juunil 1803.
Oli Jõelähtme Püha Neitsi Maarja koguduse õpetaja aastatel 1803–1809. Kuusalu Laurentsiuse koguduse õpetaja oli ta aastatel 1809–1837 (introdutseeriti 18. aprillil 1809). Konsistooriumi assessoriks sai ta 27. juunil 1819. Aadeldati aastal 1835.
Oli üks 1822 Peterburis ilmunud Piibli väljaande redigeerijaid. Keeleuurijana publitseeris Gresseli kalendris eesti rahvakommetest ja uskumustest, tegi kaastööd Rosenplänteri "Beiträge"'dele (avaldas seal Stahli eesti-saksa paralleeltekstiga jutluseraamatu "Leyen Spiegel" kohta käsitluse, milles kiitis teose rikkalikku sõnavara). Vaidles Otto Wilhelm Masinguga eesti keele ortograafia üle. Kirjutas artikli "Ueber Vorschläge zur Verbesserung der Estnischen Orthographie" (1821) ja raamatu "Ausführliche Anzeige und Beurteilung der Schrift: Beiträge zur Ehstnischen Orthographie von O.W.Masing" (1827). Talt ilmus "Jutluse Ramat" (1823), ta koostas aastal 1826 Dullo eestikeelse kalendrilisa, mida Masing teravalt kritiseeris.
Isiklikku.
Tema isa oli Jõelähtme Püha Neitsi Maarja koguduse õpetaja Isaac Heinrich Hirschhausen, vend Gustav Heinrich Hirschhausen (1768–1843) oli Tallinna rüütli- ja toomkooli rektor 1812–1824, poeg oli Järva-Madise Püha Matteuse koguduse õpetaja August Heinrich von Hirschhausen, pojapoeg Richard Georg von Hirschhausen.
Isaac Heinrich Hirschhausen

Isaac Heinrich Hirschhausen (4. aprill 1724 Tallinn – 21. detsember 1779 Jõelähtme) oli Eestimaa vaimulik.
Õppis Halle Ülikoolis aastast 1744, oli kohal kuni 1748. Kutsuti Jõelähtme koguduse pastoriks 24. septembril 1766. Ordineeriti õpetajaks 16. novembril 1766.
Oli 1766–1779 Jõelähtme koguduse pastoriks.
Uuris eesti keele ortograafiat. Kasvas pietistlikus keskkonnas ja oli ka ise pietistlik vaimulik.
Isiklikku.
Tema isa, Jakob Adam Hirschhausen (1690 Erfurt – 1730 Tallinn) oli 1721–1730 Tallinna gümnaasiumi õpetaja, vend Jakob Christian Hirschhausen (1722–1775) oli Kuressaare Laurentiuse koguduse diakon 1756–1765 ja Kuressaare linnakooli rektor, 1765–1775 Kihelkonna koguduse pastor ja Saaremaa konsistooriumi assessor, vend Abraham Friedrich Hirschhausen (1726–1778) oli Tallinna linnakodanik ja kaupmees Tallinnas, vend Israel Gottlieb Hirschhausen (1727–1771) oli Tallinna linnakodanik ja kaupmees Tallinnas ning Tallinna Suurgildi liige.
Poeg Gustav Heinrich Hirschhausen (1768–1843) oli Tallinna rüütli- ja toomkooli rektor 1812–1824 ja poeg Jacob Johann Anton Hirschhausen (1773–1837) oli Kuusalu Laurentsiuse koguduse õpetaja, pojapoeg August Heinrich von Hirschhausen oli Järva-Madise Püha Matteuse koguduse õpetaja.
Scandinavian Shipping Gazette

Scandinavian Shipping Gazette on aastail 2001–2008 Göteborgis ilmunud merendusajakiri, mis kuulus Rootsi Laevaomanike Liidule. Seoses formaadi ja kujunduse muutusega sai alates 2009. aasta 1. numbrist ajakiri uue nime Shipgaz.
Scandinavian Shipping Gazette'i tegi Svensk Sjöfarts Tidningi toimetus, mida ingliskeelse ajakirja väljaandmiseks suurendati, nii et toimetus suutis hõlmata kõiki Läänemere maid. Lisaks peatoimetusele Rootsis olid osakonnatoimetajad Soomes, Norras, Taanis ja Poolas ning korrespondent Saksamaal. Eestis asuva osakonnatoimetaja hooleks olid ka Läti, Leedu ja Venemaa. Lisaks 11 numbrit aastas ilmunud ajakirjale said tellijad ka iganädalase uudistemeili.
Ajakirjale kujundati Svensk Sjöfarts Tidningi Rootsi lipu värves sinikollase lipuga sarnanev sinipunavalge päismik, sest kõigi Läänemere maade lippudel leidub vähemalt üks neist värvidest. Iga-aastastes teemanumbrites ilmusid ülevaated kõigi Läänemere maade, sh Eesti laevafirmadest, sadamatest ja laevatehastest. Iga aasta lõpul ilmunud teemanumbris "Aasta laevad" ilmusid samal aastal valminud tähelepanuväärsemate laevade põhjalikud tutvustused, mille hulgas ka 8 Eesti laevaomanike tellimusel ehitatud laeva kohta.
Einar Klaamann

Einar Klaamann (26. märts 1933 Rakvere – 11. juuli 1986 Tallinn) oli eesti geoloog ja paleontoloog.
Klaamann oli tisleri poeg. 
Ta õppis Rakvere 3. algkoolis / 7-klassilises koolis ja lõpetas 1952. aastal Rakvere 1. Keskkooli. 1957 lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli; 1959–1962 õppis ta Geoloogia Instituudi juures aspirantuuris, 1963 kaitses Eesti Teaduste Akadeemia juures geoloogia-mineraloogiakandidaadi kraadi väitekirjaga "Eesti NSV ordoviitsiumi ja siluri tabulaadid ja nende stratigraafiline levik".
1957–1969 oli ta Geoloogia Instituudi teadur, 1969–1973 teadussekretär ja 1973–1986 biostratigraafia sektori juhataja.
Teadustöö.
Ta uuris Eesti aluspõhja, Lõuna-Baltikumi, Skandinaavia maade ja Briti saarte Ordoviitsiumi ja Siluri tabulaate, nende tafonoomiat, muutlikkust, biostratigraafilist levikut, paleoökoloogiat ja -biogeograafiat ning faatsieste ja koralļikoosluste vahelisi seoseid, olles selle uurimissuuna rajajaid. Osales Balti Siluri basseini ökoloogilise mudeli väljatöötamises ning oli koguteose "Eesti silur" (1970) Ülem-Siluri lademete stratigraafiat käsitlevate peatükkide autor. Korallide süstemaatikuna ja biostratigraafina kuulus akadeemik Boriss Sokolovi koolkonda.
Korraldas ekspeditsioone Ukrainasse, Ojamaale, Lätti ja Leetu, osales 1978 NSV Liidu TA Kaug-Ida Teaduskeskuse ekspeditsioonis Austraaliasse Suurele Vallrahule. Käsitles ka nüüdisaegseid korallriffe, Eesti maavärinaid, Eesti geoloogilist uuritust ja geoloogia ajalugu. 
Teoseid.
Ta avaldas üle 80 teaduspublikatsiooni, sh 2 monograafiat, samuti üle 300 aimeartikli. 1980. aastail algatas ta paleontoloogiliste monograafiate sarja "Fossilia Baltica".
Günter Behnisch

Günter Behnisch (12. juuni 1922 – 12. juuli 2010) oli saksa arhitekt.
Tema tuntumate teoste hulgas on Müncheni olümpiarajatised.