tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Gustaf Gabrielsson Oxenstierna (1613–1648)

Gustaf Gabrielsson Oxenstierna (29. august 1613 – 31. mai 1648) oli Rootsi riigitegelane, Kronoborgi krahv (1651). 
1639 sai temast Västmanlandi maakonna valitseja. 28. mail 1642 määrati ta Eestimaa kuberneriks. 1645 sai ta riigi- ning kantseleinõunikuks. Eestimaa kubernerina oli ta ametis 1646. aastani, olles tuntud kui kirikuolude korraldaja, vabahärra ja piiskop Joachim Jheringi toetaja. Pärast seda töötas ta kuni surmani Soomes Savolaxi maakonnakohtunikuna. 
Talle kuulus Eestimaal isalt päritud Martna kihelkonna Rannamõisa (Vogelsang) mõis.
Perekond.
Tema vanemad olid 1621. aastast Martna kihelkonna Rannamõisa (Vogelsang), 1626. aastast Liivimaa Sigulda (Segewold), Ropaži (Rodenpois) ja Allaži (Allasch) mõisaomanik, Karl IX kammerjunkur ja Östergötlandi hertsog Johani kantsler, Kimito ja Nynase vabahärra Gabriel Gustafsson Oxenstierna (1587–1640) ja viimase esimene abikaasa Märta Bielke (1585–1620), kes oli 1600 Linköpingi veresauna ajal hukatud riiginõuniku, Åkeröst pärit Ture Nilsson Bielke (1548–1600) tütar ning Svante Stensson Sture tütretütar. Tema vend Ture Gabrielsson Oxenstierna af Croneborg (1614–1669) oli Ingerimaa kuberner (u. 1646). 
Ta abiellus 12. veebruaril 1643 krahvitar Maria Sofia de la Gardiega (1627–1694), kes oli kuninganna Kristiina eestkostevalitsuse liikme krahv Jakob De la Gardie (1583–1652) tütar. Abielust sündisid:
Gustaf Gabrielsson Oxenstierna (1551–1597)

Gustaf Gabrielsson Oxenstierna (1551 – 18. jaanuar 1597) oli Rootsi riigitegelane (Tallinna ja Eestimaa asehaldur).
Sündinud Tallinna asehalduri Gabriel Christersson Oxenstierna ja Beata Eriksdotter Trolle pojana, siirdus Gustaf Gabrielsson välismaa ülikoolidesse õppima ja teenis seal ka sõjaväelasena. 
Aastal 1585 määrati ta Tallinna ja Eestimaa asehalduriks, Rootsi Eestimaa hertsogkonnas. Selles ametis oli ta kuni aastani 1588. Koos mõne teise rootsi ametnikuga koostas ta Eestimaa piiskopi Christian Agricola jaoks välja instruktsiooni üldvisitatsiooni korraldamiseks. Piiskopi varajase surma tõttu jäi see aga teostamata.
Aastal 1590 sai ta Rootsi riiginõunikuks, Johan III surma järel oli ta koos hertsog Karliga riiginõukogu üks juhte. Peale kuningas Sigismundi kroonimist 1594. aastal sai ta kammernõunikuks.
Gustaf Gabrielsson Oxenstierna ja Barbro Axelsdotter Bielke (1556–1624) pojad:
Rein Veidemann

Rein Veidemann (kuni 1957. aastani Rein Koitla; sündinud 17. oktoobril 1946 Pärnus) on eesti kirjandusteadlane, ajakirjanik, kirjanik ja õppejõud. 
Õppis aastail 1954–1965 Pärnu 1. 7-klassilises koolis ja Pärnu 1. Keskkoolis ning seejärel aastail 1969–1974 Tartu Riiklikus Ülikoolis eesti keelt ja kirjandust. Aastast 1984 filoloogiakandidaat väitekirjaga "Eesti nõukogude kirjanduskriitika 1958–1972".
Looming.
Pikaajalisele kirjanduskriitilisele tegevusele vaatamata jõudis Veidemann omaloomingu avaldamiseni küllalt hilja. Tema debüütromaan "Lastekodu" ilmus 2003. ja teine romaan "Tund enne igavikku" 2012. aastal.
Veidemanni kultuurikriitikat iseloomustas kolleeg Veiko Märka nõnda: "/---/ Veidemanni kui autori olemuses on iga teksti kaudu avaldada oma austust, lugupidamist ja imetlust kellegi või millegi vastu. Omaette pärliks on mõned tema teatriarvustused, kus analüüsiv ja hindav mõõde on täielikult asendatud lapseliku rõõmu ja õhinaga. /---/ Ta ei ründa, ei ärritu, ei sõgetse, kui midagi või kedagi fännata ei saa. Sel juhul on ta lihtsalt kurb."
Poliitiline tegevus.
Ta on kirjutanud kõnesid president Arnold Rüütlile.
Rein Veidemann kirjutas alla Pronkssõduri kirjale ja avalikule pöördumisele, milles oldi Vabadussõja võidusamba püstitamise vastu Vabaduse väljakule konkursi võitnud projekti järgi, mis nägi ette Vabadusristi kasutamist.
Suhtumine religiooni.
2000. aastatel on Veidemann esitlenud end avalikkuses korduvalt kiriku ja religiooni kontekstis, luues vastuolulise pildi. Küsimus usust Jumalasse. "Mul on lihtsam vastata küsimusele, kas pean end kristlaseks («jah, ma pean, sest kristlus on mu kultuuriruum!») - - kui sellele, kas ma usun Jumalat.
Kui usuksin, siis ilmselt oleks oodatav, et võtaksin Jumalat kui üleloomulikku väge – jah, sellisena olen teda valmis võtmagi –, aga samas on see üleloomulik isikustatud läbi Jeesus Kristuse (küllap tõesti kunagi elanud inimene, kellest saab Jumalapoeg), milles adun teatavat tõrget. - - piiblilugusid võtan kujundite ja mõistukõnede kogumina - - 
kas meis endis on - - midagi, mille kaudu luua seda sidet, jõuda teiseni, Jumalani ja seejärel iseendani? Tegelikult juhatavad just need küsimused mind kirikusse, ja pole tähtis, millal ma sinna lähen ja kas leian sealt ka vastuse." 
Isiklikku.
Rein Veidemanni abikaasa on Andra Veidemann. Nende tütar on ajakirjanik Anna-Maria Veidemann-Makko.
Andra Veidemann

Andra Veidemann (sünninimi Andra Eesmaa; sündinud 18. juulil 1955) on Eesti poliitik ja ajaloolane-etnograaf.
Ta lõpetas Tallinna 7. Keskkooli aastal 1973 ja Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo erialal 1978. aastal.
Töö.
1978–1990 töötas TA Ajaloo Instituudis teadurina ja uuris eesti rahvameditsiini;
1990–1992 oli kultuuriministeeriumis algul kirjasõna osakonna, pärast NSVL Ministrite Nõukogu juures asuva usuasjade nõukogu voliniku Rein Ristlaane lahkumist usuasjade talituse juhataja (on läbinud Helsingi Ülikooli teoloogia aprobatuuri);
1992–1995 VII Riigikogu ja selle õiguskomisjoni liige;
1995–1996 VIII Riigikogu liige ja väliskomisjoni aseesimees;
1996–1997 Tiit Vähi valitsuse portfellita minister euroministri ülesannetes (Eesti seaduste kooskõlla viimine Euroopa Liidu "Acquis Communautaire"' iga);
1997–1999 Mart Siimani valitsuses rahvastikuministri ülesannetes (Integratsiooni Sihtasutuse ellukutsumine, lõimumispoliitika aluste väljatöötamine ja selle kaitsmine Riigikogu ees; rahvastikupoliitika alused ja selle aluseks olnud demograafilise olukorra analüüs);
1999–2001 kirjastuse Ilo peatoimetaja;
2001–2006 president Arnold Rüütli nõunik;
2002–2006 Ühiskondliku Leppe Sihtasutuse juhatuse esimees;
2006–2008 kultuuriatašee Eesti Vabariigi Suursaatkonnas Moskvas ja Venemaal;
2008 kuni 3. juulini 2009 oli ta Tallinna Arengu-ja Koolituskeskuse juhatuse esimees.
2011–2013 Tallinna linnavolikogu liige;
Aastast 2012 juhib Tallinna TV-s autorisaadet (2012–2014 "Mina tallinlane" ja 2014. aastast tänaseni "Rahvaadvokaat").
Poliitiline tegevus.
Andra Veidemann on olnud Eesti Liberaaldemokraatliku Partei (hiljem Reformierakond) liige, seejärel Keskerakonna ja Arengupartei liige. Seoses Edgar Savisaare lindiskandaaliga oli 21. oktoobrist 1995 kuni 30. märtsini 1996 Andra Veidemann Keskerakonna esimees. 25. maist 1996 kuni 9. veebruarini 1999 oli Veidemann Eesti Arengupartei esimees.
5. juulist 2000 kuni 19. augustini 2009 kuulus ta Eestimaa Rahvaliitu, 9. augustist 2009 25. detsembrini 2018 oli Sotsiaaldemokraatliku Erakonna liige ning alates 28. detsembrist 2018 taas Eesti Keskerakonna liige.
Isiklikku.
Tema isa oli Enno Eesmaa ja tema vend on Enn Eesmaa.
Tema abikaasa on Rein Veidemann, neil on tütar Anna-Maria Veidemann-Makko.
Ta on "Pehmete ja karvaste" Jänese prototüüp.
Karbonaadid

Karbonaadid on süsihappe soolad. 
Nad koosnevad katioonist ja karbonaatioonist (CO32–), mille vahel on iooniline side.
Olmes on tuntud süsihappe sool naatriumkarbonaat (Na2CO3) ehk pesusooda ehk sooda ja naatriumvesinikkarbonaat (NaHCO3) ehk söögisooda, aga ka kaaliumkarbonaat (K2CO3) ehk potas.
Lähtehape.
Karbonaatide lähtehape on süsihape (H2CO3). See nõrk hape laguneb kergesti süsihappegaasiks ja veeks.
Näide.
Kaltsiumkarbonaat (CaCO3) on vees lahustumatu sool, mis laguneb hapete mõjul. Ta on tähtsa ehitusmaterjali lubjakivi peamine komponent.
ATR

ATR (prantsuse keeles "Avions de transport régional", itaalia keeles "Aerei da Trasporto Regionale") on Toulouse'is asuv 1981. aastal loodud Prantsuse-Itaalia lennukitootja. Firma loodi Prantsusmaa Aérospatiale (praegune Airbus) ja Itaalia Aeritalia (praegune Leonardo) ühisettevõttena.. Nii Airbusi kui Leonardo osalus firmas on 50%. Firma põhitoodangu moodustavad turbopropellerlennukid ATR 72 ja ATR 42. 
Tootmine.
Alenia Aeronautica tehased asuvad Napoli lähedal Pomigliano d'Arcos, kus toodetakse lennukikere ja sabaosad. Tiivad pannakse kokku Sogerma Bordeaux Airbus France'i tehases Lääne-Prantsusmaal. Lõpliku montaaži, testlendude, sertifitseerimise ja kohaletoimetamise eest vastutab Toulouse'is asuv ATR.
Ajalugu.
ATRi tähtsamad sündmused:
Lohkva

Lohkva on küla Tartu maakonnas Luunja vallas. Asub Tartu linnast vahetult idas.
Eesti 2000. aasta rahvaloenduse andmeil oli Lohkva elanike arv 782.
Lohkva on üks varasemaid kirjalikes allikates esinevaid Lõuna-Eesti külasid. Muinasaja lõpus kuulus Lohkva ilmselt Emajõest põhja pool asuvasse Jogentagana piirkonda. 1220. aastaga seoses mainitakse Lohkvat ("Lovecotte") Henriku Liivimaa kroonikas, kui seal ja ümberkaudsetes külades ristisid rahvast preestrid Petrus Kaikewalde Soomest ja Ümera lätlaste preester Henric (kes arvatakse olevat kroonika autor). Nimekuju "Lovecotte" on oletatud pärinevat sõnadest "Lohvakoti" või "Lohukotan"; viimane tähendab Tartu-Maarja kihelkonna murdes 'lohukohas'. Arheoloogiliselt on uuritud Lohkva asulakoha kultuurkihti, mis sisaldab inimtegevuse jälgi alates hilisrauaajast (11.–13. sajandist) kuni 19. sajandini. 
Tartu–Räpina maantee kohal, vahetult juudi kalmistust läänes asub ajalooline külakalmistu, kuhu on arheoloogiliste uuringute (2012) andmetel maetud tõenäoliselt vahemikus 13.–18. sajandini. Lohkva Juudi kalmistu on rajatud 1935. aastal.
Lohkval sündis eesti luuletaja Karl Eduard Sööt.
Landnámabók

Landnámabók ehk Maa asustamise raamat räägib Islandi asustamisest 9. ja 10. sajandil.
"Maa asustamise raamatu" algversioon valmis ajavahemikus 1097–1125 vanaislandi keeles. Raamatu sünnilugu tuntakse halvasti, kuid teada on, et sellel oli mitu koostajat, kellest üks oli Kolskeggr hinn vetri. Arvatakse, et koostajate hulgas oli ka Ari Þorgilsson, kuigi "Maa asustamise raamat" läheb mitmes üksikasjas lahku Ari "Islandlaste raamatust".
"Maa asustamise raamat" käsitleb Islandi asustamist neljandike kaupa. Üksikasjalikult kirjeldatakse, kes millises paigas maad hõivas, kes olid tema esivanemad ja järeltulijad ning milliste sündmustega olid need inimesed seotud. Paljud neist sündmustest on pikemalt lahti räägitud mõnes hilisemas saagas.
Raamatus on ära toodud vaid üks aastaarv: 874, kui esimene ümberasuja, Ingólfr Arnarson rajas talu Reykjavíki. Nimepidi on nimetatud 430 maad hõivanud isikut. Koos nende suguvõsadega nimetatakse raamatus umbes 3500 inimest ja räägitakse 1500 talu rajamisest.
Selle suhtes, kui usaldusväärne on raamat ajalooallikana, lähevad uurijate arvamused tugevalt lahku. Raamat sisaldab väljamõeldud sündmusi, mis on seotud näiteks kohanimede andmisega, mõned sugupuud on tõenäoliselt fiktiivsed. Võimalik, et kaasaegsete huvidele vastavalt on moonutatud maaomandi esialgset jaotust. Mõne uurija arvates on "Maa asustamise raamat" vaid kogum legende. Teised aga arvavad, et laias laastus annab see Islandi asustamisest üsna usaldusväärse pildi. Kolskeggri ja Ari ajal oli Islandil elanud vaid kuus või seitse põlvkonda inimesi. Paljude maa hõivajate otsesed järeltulijad elasid esmaasukate loodud taludes, mälestus sellest ajast oli veel küllalt selge. Mõned "Maa asustamise raamatu" autorite informaatorid olid sündinud 10. sajandil ja nende vanavanemad olid olnud Althingi asutamise tunnistajateks.
Landnámabók on säilinud viies versioonis, millest ükski ei järgi 12. sajandil kirjutatud originaali päris täpselt. Kolm neist on keskaegsed ("Sturlubók", õigemini sellest 18. sajandil tehtud koopia, "Hauksbók", "Melabók") ja kaks on kirjutatud 17. sajandil ("Skarðsárbók", "Þorðarbók"). Raamatu hilisemad toimetajad lisasid sellele oma perekonnaga seotud detaile ning lühendasid osi, mida nad pidasid vähem olulisteks.
Kurna (Viru-Nigula)

Kurna on küla Lääne-Viru maakonnas Viru-Nigula vallas.
Kaliküla (Viru-Nigula)

Kaliküla on küla Lääne-Viru maakonnas Viru-Nigula vallas.
Mahu

Mahu on küla Lääne-Viru maakonnas Viru-Nigula vallas. 
Asub Soome lahe rannikul. 
Mahu küla on esmamainitud Taani hindamisraamatus 1241.
Seal on Mahu sadam. Külast lääne poole jääb Mahu soo.
Mahu külas on sündinud meremees, meteoroloog ja vaimulik Eduard Kägi (1899–1997) ning ooperilaulja Aaro Pärn (1910–1990).
Mahu külas korraldati 1938. aasta 30. oktoobrini Mahu silgulaata.
Nevinnomõssk

Nevinnomõssk on linn Venemaal Stavropoli krais. Asub Kubani jõe ääres, Stavropolist 47 km lõunas.
Linn on asutatud 1825. aastal kasakastaniitsana, linnaõigused sai 1939. aastal.
Nevinnomõssk on tööstuslinn, peamiseks tööstusharuks on keemiatööstus. Linnas on ka soojuselektrijaam.
Santa Rosa

Santa Rosa on linn Ameerika Ühendriikides California osariigis, Sonoma maakonna halduskeskus.
Santa Rosa on ka California veinipiirkonna Wine Country suurim linn.
Linnas on sündinud Robert Ripley ja seal elab Tom Waits.
Tšerkessk

Tšerkessk on linn Venemaal, Karatšai-Tšerkessi Vabariigi pealinn. Asub Kubani jõe ääres.
Linna asutasid 1804. aastal kasakad piirikindlusena. Linnaõigused sai 1931. Aastani 1934 kandis nime Batalpašinsk, 1934–1937 oli linna nimi Sulimov, 1937–1939 Ježovo-Tšerkessk ja seejärel Tšerkessk.
2002. aasta rahvaloenduse andmetel oli Tšerkesski elanikest venelasi 55,5%, karatšaisid 13,8%, tšerkesse 12,6%, abasiine 8,2%, nogaisid 1,5%, ukrainlasi 1,3%, osseete 0,6%, kreeklasi 0,4% ja muudest rahvustest inimesi 6,1%.
Vesinikkloriidhape

Vesinikkloriidhape ehk soolhape (keemiline valem HCl) on gaasilise vesinikkloriidi vesilahus. Soolhape on tugev hape ja selle käitlemisel tuleb olla ettevaatlik. Soolhapet kasutatakse laialdaselt tööstuses. Inimeses on soolhape maohappe koostises. Vesinikkloriidhape on kõikide metallikloriidide lähtehape.
Omadused.
Soolhape on tugev, üheprootoniline ja hapnikuta hape, mis eraldab happejäägina lihtaniooni Cl–. 
Soolhape on veest tihedam. Ta moodustab positiivse aseotroobi, mille keemistemperatuur on 110 °C ja mis sisaldab 20% vesinikkloriidi. Suurema kontsentratsiooniga soolhappest lendub kergesti vesinikkloriidi, mis õhuniiskusega kokku puutudes võib moodustada suitsu – sellest nimi "suitsev soolhape".
Soolhape lendub lahusest kergesti.
Tootmine.
Laboritingimustes saadakse soolhapet kontsentreeritud väävelhappest ja keedusoolast:
formula_1
Keemiatööstuses saadakse soolhapet kloorpaukgaasi põlemisel: 
formula_2
Valmis happe saamiseks lahustatakse HCl vees:
formula_3
Teise võimalusena saab kasutada ka NaCl (keedusoola) elektrolüüsi. Naatriumkloriidi vesilahusesse alalisvoolu juhtimisel hakkavad Na+ ja Cl- ioonid liikuma vastaslaenguga elektroodide suunas. (vastavalt - Na+ liigub katoodile ja Cl- anoodile) Katoodil toimub vee elektrolüüs ning eraldub vesinik (toimub redutseerumine). Kloriidioonid oksüdeeruvad anoodil ja eraldub kloor. 
Katoodil: 2H2O + 2e- → H2 + 2OH-
Anoodil: 2Cl- → Cl2 + 2e-
Seega tekib protsessis gaasiline vesinik ja kloor ning naatriumhüdroksiidi lahus.
Liza Marklund

Liza Marklund (täisnimega Eva Elizabeth Marklund; sündinud 9. septembril 1962) on rootsi ajakirjanik ja kirjanik.
Liza Marklund oli UNICEFi hea tahte saadik 2004. aastal.
Tema kriminaalromaane, mille üks peategelasi on ühe õhtulehe kriminaaluudiste osakonna juhataja Annika Bengtzon, on tõlgitud 30 keelde. Kaks dokumentaalromaani, mille peategelane on Maria Eriksson, ja ühe ulmeromaani on ta kirjutanud kahasse Lotta Snickarega. 
Elulugu.
Liza Marklund sündis ja kasvas üles Rootsi Piteå valla väikeses Pålmarki külas. Pärast kooli lõpetamist töötas ta Rootsis koristaja ja krupjeena, Iisraelis oliivipakendajana, Londonis ettekandjana ja Hollywoodis statistina. Ajakirjanikuhariduse omandas Kalixi rahvaülikoolis.
Liza Marklund on töötanud ajakirjanikuna sellistes Rootsi väljaannetes nagu Arbetaren, Aftonbladet, Expressen ja Metro ning telejaamas TV4 uudisteosakonna juhina. Praegu on ta vabakutseline kirjanik ja kõmulehe Expressen kolumnist. 
Koos Jan Guillouga ja Ann-Marie Skarpiniga asutas ta 1999. aastal kirjastuse Piratförlaget AB, mis on Rootsis suuruselt kolmas kirjastus.
Vesinikbromiidhape

Vesinikbromiidhape on gaasilise vesinikbromiidi lahus. Vesinikbromiidhape on tugev hape ja selle käsitsemisel tuleb olla ettevaatlik. Vesinikbromiidhape on kõikide metallibromiidide lähtehape.
Omadused.
Vesinikbromiidhape on tugev, üheprootoniline ja hapnikuta hape, mis eraldab happejäägina lihtaniooni Br-. Hape lendub lahusest kergesti. Vesinikbromiidhape on mürgine.
Vesinikfluoriidhape

Vesinikfluoriidhape on gaasilise vesinikfluoriidi lahus. Vesinikfluoriidhape on väga mürgine ja korrodeeriv hape ja tema käsitlemisel tuleb olla ettevaatlik. See on kõikide metallifluoriidide lähtehape. Vesinikfluoriidhape esineb tavaliselt assotsiatsioonidena (HF)2. Vesinikfluoriidhappe avastas Carl Wilhelm Scheele 1771. aastal.
Omadused.
Vesinikfluoriidhape on keskmise tugevusega hapnikuta hape, mis eraldab happejäägina lihtaniooni F–. Vesinikfluoriidhape lendub lahusest kergesti. Teiste halogeenidhapetega võrreldes on ta nõrgem hape (p"K"a 3,17), sest H-F side on üsna tugev.
Tootmine.
Vesinikfluoriidi toodetakse kaltsiumfluoriidi ja väävelhappe reaktsioonil 250 °C juures:
CaF2 + H2SO4 → 2HF + CaSO4
Sealjuures eralduvad vesinikfluoriidi ja väävelhappe aurud ning vähesel määral muid aineid, millest vesinikfluoriid eraldatakse destilleerimise teel.
Kasutamine.
Vesinikfluoriidhapet kasutatakse teiste fluoriühendite (krüoliit, teflon jt) tootmisel, söövitajana pooljuhttööstuses, alküleerimiskatalüsaatorina naftatöötlemises ja orgaaniliste ainete desilüülimisel (pms silüülkaitserühmade eemaldamisel). Vesinikfluoriidhape söövitab klaasi, mistõttu tuleb seda käidelda plastanumates.
Vesinikjodiidhape

Vesinikjodiidhape on gaasilise vesinikjodiidi lahus. Vesinikjodiidhape on tugevaim hapnikuta hape ja tema käsitlemisel tuleb olla ettevaatlik. Vesinikjodiidhape on kõikide metallijodiidide lähtehape.
Omadused.
Vesinikjodiidhape on tugev, üheprootoniline ja hapnikuta hape, mis eraldab happejäägina lihtaniooni I-. Vesinikjodiidhape lendub lahusest kergesti.
Väävelhape

Väävelhape (valemiga H2SO4) on anorgaaniline hape, tema anhüdriid on vääveltrioksiid. Väävelhape on tugev hape ja selle käsitsemisel tuleb olla ettevaatlik. Väävelhape on kõikide sulfaatide lähtehape. Väävelhapet tuntakse ka "lõngaõli" ja "akuhappena". Väävelhappe soolad kandsid eesti rahva hulgas nimetusi "kübaramust" ja "sinine silmakivi".
Omadused.
Väävelhape on tugev, kaheprootoniline hapnikhape, mis eraldab happejäägina liitaniooni SO42–. 
Väävelhape sulamistemperatuur on 10 kraadi ja keeb temperatuuril 337 kraadi Celsiuse järgi. Kui temperatuur ületab 300 kraadi, hakkab väävelhape lagunema, moodustades vääveltrioksiidi ja vett.
Väävelhape on suure tihedusega õlikas vedelik, väga hea elektrijuhtivuse ja suure dielektrilise läbitavusega.
Tootmine ja kujutamine.
Väävelhapet toodetakse vitriolimenetlusel ja (tina)pliikambrimenetlusel (mõlemad ajaloolised), kontaktmenetlusel või topeltkontaktmenetlusel. 
Vanim väävelhappe tootmise menetlus on vitriolimenetlus. Selle avastasid ja seda rakendasid 13. sajandil alkeemikud. 
Vitriolid on sulfaadid, mis lasevad end suhteliselt kergesti termiliselt lagundada vääveltrioksiidiks ja metallioksiidiks. 
Apteeker ja keemik Johann Rudolf Glauber (1604–1670) konstrueeris maailma esimese väävelhappemanufaktuuri, mis umbes 1650. aastal tootis Nordhausenis (Harzis – Saksamaal) väävelhapet. Tema teeneks on naatriumsulfaadi – toonase nimetusega glaubrisoola, nüüdse nimetusega mõrusoola – meditsiinilise lahtistava toime avastamine ja tootmise alustamine.
Kemerovo oblasti lipp

Kemerovo oblasti lipp on Venemaa haldusüksuse Kemerovo oblasti lipp.
Ametlikult võeti lipp kasutusele 3. märtsil 2003.
Lipu kirjeldus.
Kemerovo oblasti lipuks on ristkülikukujuline kangas,mille eeskujuks on võetud Vene NFSV lipp. Kangas on jagatud vertikaalselt kaheks väljaks. Lehvipoolne osa on punane ning vardapoolne osa sinine. Sinise välja laiuseks on 1/3 lipu pikkusest ning selle ülaosas on Kemerovo oblasti vapp, milleks on heraldiline kilp ümbritsetud kuldse tammepärjaga. Pärg on alt seotud punase lindiga ning sellel on aastaarv 1943, mil loodi Kemerovo oblast. Kilbi kohal on kuldne lille õielehtedest moodustatud kroon. Kilbil on sarikas millest ülespoole jäävad punased väljad ning sarika alune osa on must, kilbi alaosa on aga roheline. Mustal väljal on ristatud kuldsed kirka, vasar ning kolm viljapead.
Lipu laiuse ja pikkuse ametlik suhe on 2:3.
Ajavahemikul 29. mai 2002 kuni 3. märts 2003 oli kasutusel oblasti lipp, mis erines praegu kasutusel olevast lipust vapi värvide ning kanga mõõtmete poolest, mis olid 1:2.
Anu Saluäär

Anu Saluäär (sünninimi Anu Vaher; alates 2011. aastast Anu Saluäär-Kall, tõlkijanimega Anu Saluäär; on kasutanud pseudonüümi Anna Ydberg; sündinud 16. septembril 1948) on eesti tõlkija ja toimetaja. 
Haridus.
Anu Saluäär lõpetas Tartu Riikliku Ülikooli 1972. aastal eesti filoloogia alal, lisaerialana skandinaavia keeled. 
Töökäik.
Aastatel 1972–1975 töötas Anu Saluäär kirjastuse Eesti Raamat korrektorina, 1975–1976 Eesti Teaduste Akadeemia kirjastusosakonna tehnilise toimetajana. Aastail 1976–2018 toimetaja ajakirjas Loomingu Raamatukogu, aastatel 2008–2013 peatoimetaja. Eesti Kirjanike Liidu liige 1992. aastast.
Tõlkijana on Anu Saluäär peamiselt tutvustanud Rootsi ilukirjandust, kuid on tõlkinud ka norra, taani ning vähemal määral saksa, soome ja vene keelest.
Isiklikku.
1971-1986 abielus Tõnu Saluäärega, 1987-2007 Toomas Haugiga, alates 2010 Toomas Kalliga. Emapoolne vanaisa oli EELK vaimulik, Keila kirikuõpetaja Ado Köögardal, kelle päevaraamatuid ta on avaldanud Harjumaa Muuseumi väljaannetena: 1944 (2019), 1945 (2020), 1946/1947 (2022), 1948 (2023), 1949 (2021) ja 1940 (2025).
Tütred: keeletoimetaja Hille Saluäär ja arheoloog Ulla (Saluäär) Kadakas.
Nõukogude okupatsioon

Nõukogude okupatsioon oli Nõukogude Venemaa või Nõukogude Liidu poolt sõjalise jõu kasutamise või sellega ähvardamise tulemusel teostatud teiste riikide okupeerimine 20. sajandil. 
Tavaliselt kasutatakse seda terminit, kõneldes Ida-Euroopa riikide okupeerimisest Teise maailmasõja ajal ja järel. Kuid Nõukogude Liit okupeeris teisi riike ka väljaspool Euroopat, näiteks 20. sajandi teisel poolel Koread ja Afganistani.
Mõned Teise maailmasõja järel Euroopas loodud sotsialistlikud riigid ei olnud kunagi Nõukogude armee kontrolli all: Albaania ja Jugoslaavia. Algul pälvisid nende juhid Nõukogude riigi ja NSV Liidu kommunistliku partei juhi Jossif Stalini heakskiidu, ent hiljem vastandusid välispoliitikas ja muudelgi ideoloogilistel teemadel Nõukogude Liidule. 
Teistes maades – näiteks Iraanis, Rumeenias, Põhja-Koreas ja Hiinas – paiknesid Nõukogude väed suhteliselt lühikest aega ning sealsed riigid muutusid NSV Liidust hiljem olulisel määral sõltumatuks. Iraani okupeerisid Teise maailmasõja ajal 1941. aastal koostöös Nõukogude Liit ja Suurbritannia, et tagada Iraani läbivate toetuskonvoide turvalisus. 
Kahes riigis – Saksamaal ja Austrias – olid Nõukogude väed vaid osal territooriumist sõjaväebaasides, osana liitlaste okupatsioonivägedest pärast Teist maailmasõda. 
Kolmanda rühma moodustavad idabloki riigid, kuhu Nõukogude armee jäi kogu külma sõja ajaks ning mille siseasju NSV Liit küll otseselt ei kontrollinud, ent suuresti mõjutas: Bulgaaria, Ungari, Tšehhoslovakkia, Poola ja Saksa Demokraatlik Vabariik. Nende riikide üle kontrolli tagamiseks olid nad liidetud idabloki riikide sõjalisse Varssavi Lepingu Organisatsiooni. Kahel korral sekkus NSV Liit neis riikides ka sõjaliselt, et säilitada poliitilist kontrolli: surudes 1956. aastal maha Ungari ülestõusu ning 1968. aastal Tšehhoslovakkias nn Praha kevade.
Balti riigid – Eesti, Läti ja Leedu – olid ainsad riigid, mille iseseisvus Atlandi hartat ignoreerides Teise maailmasõja lõpul jalge alla tallati: NSV Liit okupeeris ja annekteeris neid kuni nende iseseisvuse taastamiseni 1991. aasta augustis. Kuna Balti riike käsitleti Nõukogude Liidu territooriumina, esindasid okupatsioonivõimu neis eelkõige tsiviilametnikud. Seepärast on seda iseloomustatud ka pigem tsiviilokupatsiooni kui sõjaväelise okupatsioonina. Siiski ei saa NSV Liidu relvajõudude kaalukust ja tähtsust Balti riikides sugugi alahinnata (vt Balti sõjaväeringkond). NSV Liidu õigusjärglane Venemaa Föderatsioon eitab tänini Balti riikide okupeerimist.
Suurbritannia ja Ameerika Ühendriigid – NSV Liidu liitlased sõjas Saksamaa vastu – tunnistasid Ida-Euroopa okupeerimist "de facto" Jalta konverentsil 1945. aastal.
Leninsk-Kuznetski

Leninsk-Kuznetski on linn Venemaal Kemerovo oblastis. Asub Inja jõe ääres.
Asutatud 1763. aastal Koltšugino külana. 1922–1925 kandis nime Lenino. Linnaõigused ja nime Leninsk-Kuznetski sai 1925. aastal.
Leninsk-Kuznetski on söetööstuse keskus.
Koltšugino

"Koltšugino oli ka Leninsk-Kuznetski nimi 1922. aastani."
Koltšugino on linn Venemaal Vladimiri oblastis, Koltšugino rajooni keskus. Asub Pekša jõe ääres, 130 km Moskvast kirdes. 
Linn on rajatud 1871. aastal, 1931. aastal sai linnaõigused.
Linnas on värvilise metallurgia ja masinaehitusettevõtted.
Ásatrú

Ásatrú on uuspaganlik liikumine, mille eesmärgiks on kristluse-eelse viikingiaegse muinaspõhja paganluse taaselustamine "Vanema Edda" ja "Noorema Edda" kirjelduste järgi.
Ásatrú loodi 1960/70. aastatel Islandil, kus see on ka valitsuse poolt ametlikult tunnustatud.
Poola zlott

Poola zlott (poola keeles "złoty", 'kuldne'; lühendina zł) on Poola rahaühik. Zlott jaguneb 100 krossiks (lühend "gr").
1990. aastate alguse hüperinflatsiooni järel zlott devalveeriti. Nõnda sai 1. jaanuaril 1995 10 000 endisest zlotist (ISO 4217 valuutakood: PLZ) üks uus zlott (valuutakood PLN).
Poola poliitikud on avaldanud soovi võtta riigis kasutusele euro. Selle üheks takistuseks on peetud inflatsiooni, kuid 2009. aastal alanud majanduskriisile järgnenud eurotsooni raskuste tõtu on ka Poolas hakatud eurosse skeptilisemalt suhtuma.
Rahatähed.
Poolas ringleb vaid viis pangatähenominaali:
Ringluses on ainult 1994. aastaarvuga seeriad (v.a paavst Johannes Paulus II mälestuseks trükitud 50-zlotised meenepangatähed).
Mündid.
Poolas on ringluses palju münte, mis on võrreldes teiste valuutade müntidega suhteliselt väikesed ja kaalult üsna kerged. Käibel on 9 nominaali:
Lisaks neile võib üsna tihti kohata ka suuremaid Nordic Goldist kahezlotiseid meenemünte.
Kursid.
Seisuga 29. juuni 2011 olid valuutakursid:
Ajalugu.
Zlott on traditsiooniline Poola rahaühik, mis pärineb keskajast. 14.-15. sajandil nimetati nii kõiki välismaiseid kuldmünte, peamiselt Veneetsia ja Ungari tukateid. 1496. aastal kiitis Poola seim heaks riikliku valuuta "złoty" väljalaskmise. Zlott jagunes 30 krossiks. (Krosse münditi juba 1347. aastast Praha "groschen"'i eeskujul.) Kross jagunes omakorda kaheks poolkrossiks (półgrosz) või 3 soliduseks.
Unuk

Unuk ehk Unukalhai ehk Cor Serpentis ('Mao Süda') ehk α Serpentis on kolmiktäht Mao tähtkujus. Kaugus 73 valgusaastat. "α Serpentis" on oranž hiid.
Taani kroon

 
Taani kroon on Taanis ja selle autonoomses provintsis Gröönimaal kasutatav rahaühik. 1 kroon ("kroner") jaguneb 100 ööriks ("øre").
ISO 4217 kood: DKK, lühend kr. Kasutatakse ka vorme "DKR" või "Dkr", kuigi need sümbolid pole ametlikud.
Fääri saartel kasutatakse Taani krooni münte.
Taani kroon võeti Taanis kasutusele 1873. aastal (vahetades välja riigitaalri ("rigsdaler") kursiga 2 krooni = 1 riigitaaler) Skandinaavia Rahaliidu tulemusel.
Taani kroon seoti 1987. aastast Saksa margaga, pärast Saksamaa üleminekut eurole on Taani kroon 1999. aastast ERM2 liikmesuse kaudu seotud euroga. Fikseeritud kurss on 1 € = 7,46038 DKK. Taani krooni kursi lubatud kõikumisvahemik on ±2,25%. 8. augustil 2011 oli Taani krooni kurss 1 € = 7,4489 DKK.
Taanlased hääletasid 2000. aasta referendumil euro kasutusele võtmise vastu, kuid valitsusel on siiani plaanis Taani liitumine ühtse valuutaga. Praegune Lars Løkke Rasmusseni valitsus on lubanud korraldada referendumi enne järgmisi Taani parlamendivalimisi.
Rahatähed.
Taanis on kaks pangatäheseeriat.
Uus pangatäheseeria näitab esiküljel sildu ja tagaküljel vanu esemeid:
Vanal seerial on esiküljel tuntud isiksused ja tagaküljel ajaloolised ornamendid:
Tórshavn

Tórshavn (taani keeles "Thorshavn", islandi keeles "Þórshöfn", rootsi keeles "Torshamn") on Fääri saarte pealinn. 
Linn asub Tórshavni maakonnas Streymoy saare lõunaosas. Linnast loodesse jääb 350 meetri kõrgune Húsareyni mägi ja edelasse 350 meetri kõrgune Kirkjubøreyn.
Linna nimi tähendab 'Thori paadisadamat', see on nimetatud muinaspõhja mütoloogia kõuejumala järgi.
Rahvaarv on 19 000. 
Fääri saarte valitsus asub Tórshavni ajaloolisel Tinganesi poolsaarel. 
Ajalugu.
Linnale pandi alus 10. sajandil.
Tórshavni katedraal ehitati 1788. aastal ja osaliselt uuesti 1865. aastal.
Pärast Saksamaa vägede sisenemist Taani Teise maailmasõja ajal okupeerisid Tórshavni ajutiselt (1940–1945) britid.
Elanikkonna kasv.
Tórshavni elanikkonna kasv aastast 1801.
Sport.
Linnas asub jalgpallistaadion Tórsvøllur, mis on Fääri saarte jalgpallikoondise kodustaadion.
Kurjam

Kurjam on eesti punkansambel, mis tegutseb alates aastast 1996.
""Sten Teppan: Nime valik? Sigus: Ma mäletan seda, et... ajalehes Õhtuleht... ilmusid jutud igasugustest kaabakatest, kes varastasid raudteeliipreid ja vaske jne. Ja siis neid nimetati kurjamiteks sellel ajal ja siis nagu sealt sai nimi võetud. Sten Teppan: See ei ole mingisugune viide bändi muusikale kunagi olnud? Sigus: Ei niimoodi ei olnud... alguses oli nimi ja siis hakkasime lugusid tegema. Aga ilmselt siis lood tulid sellest nimest ajendatult... nihukesed nagu nad on."
Praegune koosseis.
Endised liikmed:
Mikitamäe valla vapp

Mikitamäe valla vapp oli Põlva maakonnas asunud Eesti haldusüksuse Mikitamäe valla vapp.
Vapp on kinnitatud 19. mail 1994.
Vapi kirjeldus.
Rohelisel kilbil setu sõle kujutis ja lainelõikeline vapitüvi, mõlemad hõbedased.
Põhjendus.
Setu sõlg viitab sellele, et vald asub põlisel setude alal. Roheline osutab valla elanike põhilistele tegevusaladele – põllundusele ja metsandusele. Valge lainelõikeline laid meenutab, et vald asub Pihkva järve ääres.
Tallinna linnapea

Tallinna linnapea on Tallinna täitevvõimu juht.
Ajaloost.
Kuni 1786. aastani ning 1796–1877 juhtis Tallinna linna raad ja Tallinna bürgermeistrid. Esimene Tallinna linnapea raejärgsel ajal oli Oskar Artur von Riesemann. 24.-25. novembris 1877 toimunud Tallinna Linnavolikogu valimiste järel toimus 22. detsembril 1877 linnavolikogu esimene istung, kus valiti uue seaduse järgi ka 53 häälega endine rae sündik Oskar Arthur von Riesemann, esimeseks Tallinna linnapeaks.
1904. aasta valimistel võitis eestlaste ja venelaste Tallinna linnavolikogu liikmete (vene keeles "гласный, гласные Ревельской городской думы") liit seni Tallinna juhtinud baltisakslasi ning linnapeaks sai venelane Erast Giatsintov, 1906. aastal sai linnapeaks (vene keeles "Ревельская городская голова") esimene eestlane, Voldemar Lender. 
1938–1940 oli Tallinna täitevvõimu juhi ametinimetus "ülemlinnapea", tema abi ametinimetus oli "linnapea". 
Nõukogude okupatsiooni ajal kasutati linnapea nimetuse asemel Tallinna Töörahva Saadikute Nõukogu Täitevkomitee esimehe (hiljem Tallinna Rahvasaadikute Nõukogu Täitevkomitee esimehe) ametinimetust. Saksa okupatsiooni ajal (1941–1944) kasutati algul taas ülemlinnapea, hiljem 1. linnapea tiitlit.
Tallinna linnapea amet taastati 1990. aastal ning esimeseks kohatäitjaks oli Hardo Aasmäe. 1997–1999 oli ametis esimene naislinnapea Ivi Eenmaa.
Jüri Mõis

Jüri Mõis (sündinud 25. oktoobril 1956 Pärnus) on Eesti ettevõtja ja poliitik. Ta oli 1999. aastal Eesti siseminister, 1999–2001 Tallinna linnapea ja üks Hansapanga asutajaist.
Haridus.
1980. aastal lõpetas ta Tallinna Polütehnilise Instituudi majandusteaduskonna ökonomistina.
Äritegevus.
Jüri Mõis oli koos Rain Lõhmuse, Hannes Tamjärve, Tõnu Laagi, Rein Kaarepere, Olari Taali, Andres Saame, Heldur Meeritsa ja Toomas Sildmäega üks Hansapanga asutajad. Lisaks Hansapanga rajamisele on Mõis seotud mitme tuulepargi rajamisega.
2020. aastal ostis Jüri Mõisa ja Rasmus Kurmi ettevõte Framm Lasbet Tootmise, millega sai Frammist Eesti suurim betooni ja betoontooteid tootev ettevõte.
Poliitiline tegevus.
Jüri Mõis on olnud siseminister Mart Laari teises valitsuses (25. märts – 5. november 1999) ja Tallinna linnapea. Tema ametiajal Tallinna linnapeana erastati 100% munitsipaalomanduses olnud Tallinna Vesi. 
2003. aastani kuulus Mõis Isamaaliitu.
2017. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel kandideeris ta Savisaare valimisliidu ja Tegusa Tallinna nimekirjas ning sai 379 häält.
Vaateid.
Jüri Mõis on aastate vältel sageli esinenud seisukohtadega, mis on tekitanud ajakirjanduses ja ühiskonnas tugevaid emotsionaalseid reaktsioone.
Nii on ta avaldanud arvamust, et tulevikus koondub kogu Eesti majandus Tallinna ja muu Eesti kängub.
Tartu on tema hinnangul "kunstlikult üles haibitud linn" ja elumajad väljaspool Tallinna on "investeerimisvead".
Tallinnas on Mõis võtnud sõna ühistranspordi vastu, pooldades trollide kaotamist: "Ühistransport peab muidugi olema, et saaks sõita 10–16-aastased lapsed, puuetega inimesed, need, kel load on ära võetud ja kes on parajasti juua täis."
Tööjõupuuduse lahenduseks on Mõis soovitanud tuua sisse võõrtööjõudu Venemaalt ja Hiinast.
Ta on korduvalt esinenud ka antiintellektuaalsete sõnavõttudega, näiteks: "Kaasaja progressiivses kodus enam raamatuid ei ole. Raamatud on igand, nende populaarsustrend ei liigu mitte ülespoole.", "Tuleb vähem raha kulutada mitteratsionaalsetele inimestele. Need on näiteks raha nõudvad kunstnikud, avalik sektor ja põllumehed, kes tuleb hoida madalal, et nad ei saaks oma ideid propageerida." ja "Mina ei tea ühtegi moodsat elutuba, kus oleks enam raamaturiiul."
Samuti on Mõis soovitanud meestel vananedes naine noorema vastu vahetada ning propageerinud polügaamiat: "See pole mingi legend, isegi mu perearst ütles seda, et mees vajab mitut naist, siis poleks mingeid Viagrasid vaja."
Isiklikku.
Jüri Mõis on elanud Tallinnas Tiskres Roostiku tänaval ja ehitanud maja Kakumäele Merirahu elamurajooni.
Ta on olnud abielus Tiina Mõisaga, neil on täiskasvanud tütred Martina ja Kristina. 
1999. aastal abiellus ta Kerttu Olmanniga, neil on kolm poega.
Muud.
Orelipoiss on kirjutanud temast loo "Filosoof Jüri".
Peeter Lepp

Peeter Lepp (sündinud 1. juulil 1943) on eesti poliitik. 1993–2002 kuulus ta Eesti Koonderakonda, seejärel Reformierakonda.
1996–1999 oli ta Tallinna linnavolikogu liige ja Põhja-Tallinna linnaosa vanem. 1999 oli ta mõned kuud Tallinna linnapea.
Jaak Tamm

Jaak Tamm (25. veebruar 1950 – 4. jaanuar 1999) oli Eesti ühiskonnategelane ja poliitik.
Tamm lõpetas aastal 1968 Tallinna 1. Keskkooli. Lõpetas Tartu Riikliku Ülikooli 1973. aastal ning sai teaduste kandidaadi kraadi psühholoogia erialal 1979. aastal. Alates 1968. aastast kuni selle sulgemiseni 1975. aastal töötas TRÜ sotsioloogia laboratooriumis. Seejärel töötas 1979. aastani sotsioloogia vanemteadurina Tallinna Pedagoogilises Instituudis. Aastatel 1979–1985 oli projektijuht Mainoris. Aastatel 1986–1987 töötas Eesti NSV Ehitusministeeriumis, oli 1987–1990 esimese Eesti NSV eraettevõtte direktor.
Aastatel 1990–1991 oli ta Edgar Savisaare valitsuses tööstus- ja energeetikaminister.
Jaak Tamm oli Eesti Koonderakonna asutajaliige.
Aastatel 1992–1996 oli Tamm Tallinna linnapea ja aastatel 1998–1999 Sillamäe linnapea.
1996. aastal tegid Tallinna linnavolikogu revisjonikomisjoni esimees Andres Kork ja Riigikogu Reformierakonna fraktsiooni liige Feliks Undusk kaitsepolitseile avalduse, et Tallinna linnapea Jaak Tamme ja endise abilinnapea Ivar Lindpere vastu algatataks kriminaalasi seoses linnale kuulunud korterite erastamisega. Puhkenud skandaali ajal taandas Koonderakonna aseesimees Tamm enda liikmesoleku erakonnas, sest ei soovinud, et temaga seotud probleemid kahjustaksid erakonda ning vähendaksid selle edu eelseisvatel valimistel. Kaitsepolitsei uurimine lõppes selge tulemuseta. Puhkenud korteriskandaali tõttu esitas opositsioon peaminister Tiit Vähile umbusaldusavalduse, kes oli olnud erastamiste ajal Tallinnas linnavolikogu esimees. Umbusaldushääletus kukkus napilt läbi, kuid peagi astus Vähi ise tagasi ja nii lõpetas tegevuse Tiit Vähi kolmas valitsus.
Aastatel 1992–1996 oli Tamm Noorte Kotkaste Tallinna maleva vanem.
Tamm suri 4. jaanuaril 1999 südamepuudulikkuse tõttu.
Sæmundr Õpetatu

Sæmundr Õpetatu ehk Sæmundr Sigfússon (vanaislandi Sæmundr fróði Sigfússon, Rein Sepa tõlkes Säämundr) (1056–1133) oli Islandi esimene ajaloolane.
Ükski Sæmundri teos ei ole säilinud, kuid arvatakse, et ta kirjutas ladina keeles ning käsitles Norra kuningaid ja Islandi ajalugu. Sæmundri kirjutatud Norra kuningate ajaloost on säilinud vaid paar islandi keelde tõlgitud rida, mida munk Oddr kasutas oma "Olav Tryggvasoni saagas". Sæmundri raamatu põhjal on kirjutatud ka Norra kuningate loend, mis pärineb 12. sajandi lõpust ja on säilinud käsikirjas pealkirjaga "Fateyjarbók". 
Sæmundr oli koos piiskop Ísleifriga üks esimesi islandlasi, kes käisid Mandri-Euroopas haridust omandamas. Sæmundr õppis Prantsusmaal teoloogiat ja temast sai preester. Ta tegutses selle nimel, et Islandil välja arendada kristlikud institutsioonid, ta osales kirikukümnise seaduse ja muude kirikut puudutavate seaduste koostamise juures. Sæmundril oli väga targa ja erudeeritud mehe kuulsus. Ta lõi oma kodukohas Oddis kooli, hiljem õppis seal Sæmundri lapselapse Jón Loftssoni juures Snorri Sturluson. Sæmundr oli Ari Þorgilssoni nõuandja tema "Islandlaste raamatu" kirjutamisel, nad olid ka sugulased.
Hilisemad keskaegsed Islandi autorid viitavad Sæmundrile alati kui suurele autoriteedile. Teda peeti nii targaks, et rahvasuus hakati talle ajapikku omistama mitmesuguseid imevõimeid, näiteks oskust nõiduda ja lennata. Sæmundrist on juttu mõnes saagas, näiteks pühak "Jóni saagas".
Kui Skálholti piiskop Brynjólfur Sveinsson leidis 17. sajandil "Vanema Edda" käsikirja "Codex Regiuse", arvas ta, et selle autor on tark Sæmundr. Sellepärast nimetatakse "Vanemat Eddat" mõnikord ka "Sæmundri Eddaks", kuigi Sæmundrit enam ammu "Edda" autoriks ega üleskirjutajaks ei peeta.
Octave Mirbeau

Octave Mirbeau [okt'av mirb'o] (16. veebruar 1848 – 16. veebruar 1917) oli prantsuse proosakirjanik ja kriitik. Eriti on tuntud tema realistlik romaan "Le Journal d'une femme de chambre" ("Toaneitsi päevik"). Kaitses ta inimõigusi (Dreyfusi afäär).
Kõivuküla

Kõivuküla on küla Tartu maakonnas Kastre vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Haaslava valda.
Külas asub teadaolevalt ainus Kambja kihelkonna linnamägi Agemäe linnus.
Lange

Lange on küla Tartu maakonnas Kastre vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Haaslava valda.
Külas asuvad Eesti Lennundusmuuseum, Lange Motokeskus ja Pärna Talu.
Küla läbib Haaslava – Vana-Kuuste tee.
Metsanurga (Kastre)

Metsanurga on küla Tartu maakonnas Kastre vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Haaslava valda.
Metsanurga

Metsanurga on mitme küla nimi Eestis:
Mõra

Mõra on küla Tartu maakonnas Kastre vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Haaslava valda.
Mõra küla on üks Haaslava valla vanemaid külasid, kirjalikke andmeid on küla kohta alates XIV sajandist. Küla alal on suured ja viljakad põllumaad, mis varem olid jaotatud mõisate ja hiljem talude vahel.
Mõra külas asub Tuigo kalmistu.
Külas tegutseb Mõra Küla Selts.
Paluküla (Kastre)

Paluküla on küla Tartu maakonnas Kastre vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Haaslava valda.
Päkste

Päkste on küla Tartu maakonnas Kastre vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Haaslava valda.
Tõõraste

Tõõraste on küla Tartu maakonnas Kastre vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Haaslava valda.
Külas asub Reola raudteejaam.
Reola lahingu mälestuseks on küla lõunaserva püstitatud mälestussammas.
Uniküla (Kastre)

Uniküla on küla Tartu maakonnas Kastre vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Haaslava valda.
Sült

Sült on keedetud liha- või kalaleemest tarretis, mis tavaliselt sisaldab hakitud liha või kala, vahel ka tükeldatud aedvilju või muud. Leeme tarretamiseks võidakse süldile lisada želatiini, näiteks tailiha korral. Sült on eesti rahvustoit, ning sülti süüakse Eestis arvatavasti rohkem kui paljudes teistes maades, kuigi sarnast tarretatud lihaleemest toitu valmistatakse paljudes teisteski maades. Erandiks on Hispaania ja mitmed Hispaania poolt asustatud maad, nagu Mehhiko, kus teadaolevalt sülti ei tehta, ning süldi koostisosi peetakse seal subproduktideks, mida kasutatakse koeratoiduks.
"Sült on kahtlemata vaimne kultuuripärand – tuttav kõigile ja põlvkondadeüleselt hinnatud," on öelnud Rahvakultuuri Keskuse vaimse kultuuripärandi peaspetsialist Epp Tamm.
Eesti süldi valmistamine.
Eesti rahvustoiduna tuntud traditsiooniline sült keedetakse seapeast, -kaelast, -kootidest ja -jalgadest, mis sisaldavad nii palju liimainet, et jahtuv leem tardub ilma täiendava tardaine lisamiseta. Süldi keetmiseks pannakse liha külma vette, aetakse kiiresti keema, lastakse paar minutit keeda (kupatatakse) ning loputatakse siis nii lihatükid kui pott külma veega. Liha pannakse uuesti keevasse vette ning keedetakse hästi nõrgal tulel vaevu keevana ilma kaaneta kuni liha luudelt lahti tuleb (3–4 tundi). Enne keemise lõppu lisatakse maitseained – sool, sibul, vürtsid. Liha tõstetakse leemest välja, tükeldatakse. Keeduleem kurnatakse, lastakse koos tükeldatud lihaga uuesti korraks keema tõusta, kallatakse vormidesse jahtuma.
Härma Mäemine müür

Härma Mäemine müür ehk Keldri müür (ka "Keldre müür") on liivakivipaljand Piusa jõe kaldal. 
Paljand on Eesti kõrgeim liivakivipaljand, kuni 43 m kõrgune ja kaljuseina pikkus on kokku 150 meetrit. Paljandi nähtava osa kõrgus on 19 meetrit. Härma Mäemine müür asub Piusa jõe paremkaldal, 3,2 kilomeetri kaugusel Võru-Obinitsa teest. Linnulennult 250 m põhja pool asub Härma Alumine müür. Müürid on Piusa jõe ürgoru maastikukaitseala koosseisus.
Härma Mäemisel müüril paljandub keskdevoni Gauja lademe Lode kihistiku liivakivi. Kuna devoni liivakivi on suhteliselt mureda struktuuriga, allub liivakivipaljand kergesti erosioonile..
Belgorodi oblasti lipp

Belgorodi oblasti lipp on Venemaa haldusüksuse Belgorodi oblasti lipp.
Lipp on ametlikult kinnitatud 22. juunil 2000.
Lipu kirjeldus.
Belgorodi oblasti lipp on ristkülikukujuline riide, mis on jagatud sinise ristiga neljaks võrdseks väljaks. Vardapoolne ülemine väli on valge ning selle keskel on Belgorodi oblasti vapp, mille sinisel heraldilisel kilbil on lamav kuldne lõvi punase keelega ning lõvi kohal on laialisirutatud tiibadega kuldse noka, keele ja jalgadega must kotkas. Kilbi alumine osa on aga roheline. Lipu lehvipoolne ülemine väli on roheline ja alumine must ning vardapoolne alumine väli on punane. Vapikilbi kõrgus moodustab 3/9 lipu laiusest ning sinise risti harude laius moodustab 1/11 lipu pikkusest.
Lipu laiuse ja pikkuse suhe on 2:3.
Sümbolite tähendused.
Valge sümboliseerib pikaajalist püsivust ning kriidi, piima ja suhkru tootmist. Roheline on maa külluse ja viljakuse ning põldude ja metsade värv. Punane tähistab verd ning neid belgorodlasi, kes on sajandeid kaitsnud oma isamaad. Must on aga mulla värv.
Islandi kroon

Islandi kroon (islandi keeles "króna", mitmuses "krónur") on Islandi rahaühik. ISO rahakood on ISK.
Taani kroon võeti Islandil kasutusele 1874. See asendas varem kehtinud Taani riigitaalri. 1885 hakkas Island juba oma pangatähti välja andma. Need olid paberrahad nominaaliga 5, 10 ja 50 krooni. 1904 lisandusid 100-kroonised paberrahad. Raha väljaandmise eest vastutas pank Lansssjod Islands.
Islandi kroon eraldus Taani kroonist peale Skandinaavia Rahaliidu lõppemist esimese maailmasõja alguses ja autonoomia saamist Taanilt 1918. aastal. 1921. aastal emiteeriti Ee
1922. aastal emiteeriti esimesed mündid: 10- ja 25-öörised. 1925. aastal järgnesid 1- ja 2-kroonised mündid ning 1926 1-, 2- ja 5-öörised.
1929. aastal võttis üle 5-krooniste rahade emiteerimise üle teine pank, Landsbanki Íslands. 1935 laskis pank käibele 500-kroonised rahatähed, 1957 25- ja 1000-kroonised rahad.
Island iseseisvus 1944. 1946 muudeti müntide kujundust, et kõrvaldada sealt Christian X monogramm CXR.
1961 sai Islandi keskpangaks Seðlabanki Íslands. Pank andis välja paberrahad nominaaliga 10, 25, 100, 1000 ja 5000 krooni.
1960. aastatel langes Islandi krooni väärtus märgatavalt. 1981 arvestati Islandi krooni väärtus ümber kursiga 1:100. Kasutusele võeti mündid nominaaliga 5, 10 ja 50 ööri ning 1 ja 5 krooni, millele järgnesid 10-kroonised mündid 1984, 50-kroonised 1987 ja 100-kroonised 1995. Kasutusele võeti rahatähed nominaaliga 10, 50, 100 ja 500 krooni, millele järgnesid 1000-kroonised rahad 1984 ning 2000- ja 5000-kroonised rahad 1986.
Tehniliselt jaguneb kroon endiselt 100 ööriks, ehkki öörid ei ole enam ammuilma käibel. 2002 lõpetas tollane peaminister Davíð Oddsson ööride kasutamise Islandi igapäevaelus ja alla 1 krooni väärtuses olevad mündid korjati käibelt ära. Alates 1. oktoobrist 2003 ei võta neid vastu ka Islandi pangad. Ööre kasutatakse ainult valuutakursside arvestamisel.
Majanduskriisi tõttu kaotas Islandi kroon 70% oma väärtusest euro suhtes oktoobrist 2007 oktoobrini 2008. 
Valuutakursid.
Seisuga 13. oktoober 2024 
1 EUR = 149,56 ISK
1 USD = 136,65 ISK
1 GBP = 178,59 ISK
Endised valuutakursid
1 EEK = 11,105 ISK seisuga 5. juuni 2009 
1 EEK = 9,8272371705 ISK seisuga 31. detsember 2010
Skandinaavia Rahaliit

Skandinaavia Rahaliit (rootsi keeles: "Skandinaviska myntunionen", taani: "Skandinaviske Møntunion", norra: "Skandinaviske myntunion") oli Rootsi ja Taani ühine rahaliit, mis loodi 5. mail 1873. 
Rootsiga personaalunioonis olnud Norra liitus rahaliiduga kaks aastat hiljem (1875), seades raha väärtuse kulla suhtes võrdseks Taani ja Rootsiga (100/248 grammi). Rootsi, Taani ja Norra kroon jagunes 100 ööriks. Peale kullast 5-, 10- ja 20-krooniste müntide olid käibel hõbedast 1- ja 2-kroonised, biljoonist 10-, 25- ja 50-öörised ja pronksist 1-, 2- ja 5-öörised, ims olid kõigis lepinguosalistes riikides sama kaalu ja mõõduga. Rahaliit oli 19. sajandi skandinavistliku poliitikaliikumise üks suurimaid tulemusi.
1914. aastal tõi Esimese maailmasõja algus lõpu ka rahaliidule. Rootsi hülgas suhte kullaga 2. augustil 1914. aastal.
1924. aastal Eestis kehtestatud kuldkrooni ja 1928. aastal kehtestatud krooni väärtus vastas kuni devalveermiseni 1933. aastal liidu poolt kehtestatud krooni väärtusele.
Rootsi, Norra ja Taani kasutavad samasid rahaühikuid, mis olid kasutusel rahaliidu ajal, kuid neil puudub omavaheline seotus aastast 1914. Islandi kroon on tuletis Taani kroonist, mis võeti kasutusele peale Islandi iseseisvumist Taanist 1918. aastal ning täielikult 1944. aastal.
Keflavík

Keflavík on linn Islandi edelaosas Suðurnesis Reykjanesbæri vallas.
Linnaõigused sai 22. märtsil 1949.
Keflavíki sadam loodi 16. sajandil ning asula arenes tänu kalastusele ja kalatöötlusele. Hiljem jätkus selle kasv tänu Keflavíki rahvusvahelisele lennujaamale, mis ehitati Ameerika Ühendriikide poolt 1940. aastatel. Keflavíki lennujaama kasutas NATO oma sõjabaasina kuni 30. septembrini 2006.
Selgel päeval on võimalik rannalt näha 50 kilomeetri kaugusel asuvat Reykjavíki.
Linnas elas 2003. aasta seisuga 10 907 elanikku ja 2018. aasta seisuga 15 930 elanikku.
HansaNet

Osaühing HansaNet on internetilahenduste loomisega tegelev ettevõte. Ettevõte loodi 1999. aastal, realiseerimise netokäive oli 2005. aastal 3,0 miljonit krooni.
Hvannadalshnjúkur

Hvannadalshnjúkur ehk Hvannadalshnúkur on mäetipp Islandil. See asub Öræfajökulli vulkaani loodeosas. See on Islandi kõrgeim tipp. 2005. aasta augustis sooritatud ametliku mõõtmise järgi oli selle kõrgus 2109,6 meetrit (varem peeti selleks 2119 meetrit).
Tipp on Skaftafelli rahvuspargi osa.
Eunuhh

Eunuhh (kreeka keeles 'voodivalvur') on kohimees, kohitsetud haaremivalvur. 
Eunuhhid saavutasid ajalooliselt mõnikord suure mõjuvõimu, näiteks Hiina, Bütsantsi ja Türgi õukonnas.
Eunuhh võib tähendada ka kastreeritud meest.