tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kuu (astroloogia)

Kuu on astroloogias üks olulisemaid taevakehi, mõnes astroloogia harus kõige olulisem (nt selektiivne astroloogia, horaarastroloogia). Kuu kuulub tänapäeva Lääne astroloogias viie isikliku planeedi hulka. Kuu teeb Maalt vaadatuna sodiaagile ringi peale u 27–28 päevaga.
Kuu tähistab astroloogias emotsioone ja alateadvust, alateadlikke motiive. Astroloogilise uskumuse kohaselt tegutseb inimene igapäevaelus peaaegu mehaaniliselt vastavalt oma Kuu märgile .
Kuu asend inimese horoskoobis näitab, kui empaatiavõimeline inimene on, millele ta on vastuvõtlik ning mis pakub talle turvatunnet, samuti seda, kuidas ta ise teistele turvalisust pakub. Kuu positsioonist horoskoobis võib välja lugeda ka tema suhtumise perekonda, toitumisharjumused, ema ja lapsepõlvega seonduva. Kuuga seotud valdkonnas oleme ebastabiilsed, kõikuva meeleoluga, sõltume palju oma minevikust ning võime käituda lapsikult ja ebakindlalt, aga ka positiivses mõttes emotsionaalselt.
Naisenergia kandjana väljendab lähedasi naisterahvaid: naine, ema, õde, (esimene) tütar. Mehe kaardis kajastab ka suhteid naistega.
Anatoomiliselt on Kuu seotud rindade, naissuguelundite, mao ning meestel vasaku ja naistel parema silmaga.
Kuu valitseb Vähi märki ja 4. astroloogilist maja.
Mütoloogia
Peaaegu kõigi rahvaste mütoloogias seostatakse Kuud jumalannadega. Nende koguarv on üpris suur, sest erinevaid Kuu faase valitsevad erinevad jumalannad. Päikese ja Kuu jumalad olid peaaegu alati vastassoost. Vanim kreeka kuujumalanna oli Selene, kelle kahe tütre isa oli Zeus. Hiljem tõrjus Selene kõrvale Apolloni kaksikõde Artemis, kellest on rohkem legende. Tema oli jahi ja loomade neitsilik kaitsja ning hõljus noorte saatjannadega mööda metsi. Mehi, kes teda ei austanud, karistati väga karmilt. Artemisega algas kreeklastel ka jumalannade jaotus Kuu faaside järgi. Artemis kui sõltumatu metsik ratsanik kehastab kasvava Kuud. Oma tujukuse, julmuse ja ekstaatilisusega võib ta aga olla seotud ka täiskuuga. Täiskuu naiselikku ja toitvat aspekti kehastab Hera (roomlaste Juno), kes oli Zeusi abikaasa ning perekonna ja kodu kaitsja. Pimeduse ja surma hirmuäratav jumalanna Hekate on aga seotud noorkuuga. Rahvajuttudes ratsutab ta öösiti mustal hobusel ringi ja toob inimestele õudusunenägusid.
Agathon

Agathon (vanakreeka keeles Ἀγάθων; u 448 eKr Ateena – u 400 eKr Pella) oli vanakreeka tragöödiakirjanik, kes elas ja tegutses peamiselt Ateenas, pärast 411. aastat aga Makedoonias Pellas. Ta oli kolme suure traagiku (Aischylos, Sophokles, Euripides) kõrval olulisemaid Kreeka tragöödiakirjanikke.
Agathonilt ei ole säilinud mitte ühtegi terviklikku teost, aga teiste autorite teostest on teada u 50 värsirida, samuti on teada tragöödiate pealkirju.
Outi Merisalo

Outi Kaija Olivia Merisalo (sündinud 9. mail 1959 Helsingis) on soome keeleteadlane, romanist ja klassikaline filoloog, kelle kitsam uurimisvaldkond on keskaegsed käsikirjad.
Ta õppis 1977. aastast Helsingi Ülikoolis romaani filoloogiat, ladina keelt ja rooma kirjandust, vanakreeka keelt ja kirjandust ning inglise filoloogiat. 1988. aastal sai ta doktorikraadi romaani filoloogias tööga "La langue et les scribes. Étude sur les documents en langue vulgaire de La Rochelle, Loudun, Châtellerault et Mirebeau au XIIIe siècle". 
Aastatel 1983–1991 on ta teinud uurimistööd Prantsusmaal, Hollandis ja Itaalias, 1998–2011 olnud korduvalt teadustööl Saksamaal (Berliin ja Wolfenbüttel). Aastatel 1994–1995 ja 1997 oli Alexander von Humboldt-Stiftungi stipendiaat Konstanzi ülikoolis. 
Merisalo on alates 1994. aastast Jyväskylä Ülikooli romanistika professor. Ta töötab ka ladina ja romaani filoloogia dotsendina Helsingi Ülikoolis ja Åbo Akademis. Olnud külalisprofessoriks Pariisis (École Nationale des Chartes) ja Taanis (Arhusi Ülikoolis). 
Merisalo on alates 2006. aastast Soome humboldtiaanide klubi president, 2001. aastast Taani Kuningliku Teaduste ja Kunstide akadeemia välisliige ja 2003. aastast Soome Teaduste ja Kunstide Akadeemia liige. Alates 2004 Prantsusmaa aukonsul Kesk-Soomes. 
Outi Merisalot on autasustanud riiklike teenetemärkidega nii Saksamaa Liitvabariik (Bundesverdienstkreuz) kui ka Prantsusmaa Vabariik. 
Ta teinud koostööd kolleegidega Tartu ülikoolis juba 1991. aastast, pidanud külalisloenguid ja viinud läbi seminare Tartu Ülikooli klassikalise filoloogia eriala üliõpilastele, peamiselt keskaja ladina keelest ja kirjandusest.
1. detsembril 2012 promoveeriti ta Tartu Ülikooli audoktoriks.
Bengt von zur Mühlen

Bengt von zur Mühlen (24. jaanuar 1932 Tartu – 30. juuni 2016 Berliin) oli saksa filmiprodutsent, dokumentalist ja ajalooalaste teoste autor. Tema dokumentaalfilmid ja kirjutised käsitlevad peamiselt Saksamaa 20. sajandi ajalugu.
Elukäik.
Bengt von zur Mühlen sündis Tartus. 1953. aastal suundus ta Kanadasse.
1961. aastal asutas ta Berliinis filmiproduktsioonifirma Chronos Film, mis on loonud dokumentaalfilme Saksamaast, holokaustist, Lennart Merist, Jaan Krossist, Tartust, aga ka sarimõrtsukast Andrei Tšikatilost jmt. Filmid "Berliini lahing" ja "Kollane täht" juutide tagakiusamisest on kandideerinud Oscarile, ta on võitnud Berliini filmifestivalil Hõbekaru. 
2000. aastal tegi ta Moskvas ainulaadse intervjuu kunagise Eesti NSV Kommunistliku Partei esimese sekretäri Karl Vainoga. Kaksteist aastat vaikinud Karl Vaino andis just Mühlenile oma esimese intervjuu pärast Eestist lahkumist. Vainole esitatud küsimusi aitas Mühlenil ette valmistada president Lennart Meri.
Isiklikku.
Bengt von zur Mühlen pärines Mühlenite aadlisuguvõsast. Tema isa oli talupidaja ja kaupmees Arthur von zur Mühlen (1885–1959), tema kaksikvend Max töötas Kanada Statistikaametis ja hiljem õpetajana Riias. Tema abikaasa oli dokumentaalfilmide autor ja režissöör Irmgard von zur Mühlen.
Lõopesa

"Lõopesa" on 2007. aastal Itaalia, Prantsusmaa, Bulgaaria, Hispaania ja Suurbritannia koostööna valminud mängufilm, mis käsitleb 1915. aasta armeenlaste genotsiidi. Filmi stsenaarium põhineb Antonia Arslani samanimelisel romaanil.
Sisu.
Filmi peategelasteks on aristokraatlik Avakjanide perekond, kes elab ühes Osmanite riigi väikelinnas. Nad ei võta kasvavat vaenulikkust armeenlaste vastu kuigivõrd tõsiselt, kuni pääseb valla armeenlaste genotsiid. Perekonna mehed tapetakse, erandiks on ainult noorem poeg, kel õnnestub tüdrukuks riietatuna pääseda. Ellujäänud perekonnaliikmed saadetakse jalgsimarsil konvoi saatel pagendusse kõrbesse. Lõpuks õnnestub Avakjanidel siiski põgenema pääseda, kuid põgenemise korraldanud Nunik hukkub.
Peeter-Uno Rahi

Peeter-Uno Rahi (26. detsember 1937 – 3. märts 2011) oli eesti jurist ja kohtunik.
Alustas tööd juristina 1965. aastal. Aastani 1989 töötas Tartu Linna Rahvakohtu rahvakohtunikuna ja rahvakohtu esimehena. 1989. aasta juulis valiti ta Eesti NSV Ülemkohtu liikmeks. Aastatel 1990–1992 oli ta ülemkohtu kriminaalkohtu kolleegiumi esimees ja ülemkohtu esimehe asetäitja. 1993. aasta septembris vabastati ta ülemkohtu liikme staatusest.
2000. aastate esimeses pooles oli ta Rahvusvahelise Sotsiaalteaduste Rakendusliku Kõrgkooli Lex õigusosakonna dekaan.
Ta on maetud Otepää uuele kalmistule.
Heino Heinsoo

Heino Heinsoo (sündinud 15. veebruaril 1929 Võrumaal, Antsla vallas) on eesti jurist.
1960. aastal lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna. 
1980. aastate lõpus töötas ta Eesti NSV Riikliku Ehituskomitee Maaehitustrusti juriidilise osakonna juhatajana. 
1993. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel valiti ta valmisliidu Eesti Pensionäride Liit nimekirjas Tartu linnavolikogu liikmeks. Ta kandideeris ka 1996., 1999. ja 2002. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel, kuid ei osutunud valituks. Ta on olnud Eestimaa Rahvaliidu liige.
Kalju Jaaska

Kalju Jaaska (8. juuni 1929 – 25. detsember 2015) oli eesti jurist ja kohtunik. 
Alustas kohtunikuna 1949. aastal. 1970.–1980. aastatel oli ta Põlva rajooni rahvakohtu esimees. 1993. aastal vabastati ta Põlva Maakohtu kohtuniku ametist.
Ta on maetud Põlva kalmistule.
Montenegro Kuningriik

Montenegro Kuningriik (serbia: Краљевина Црнa Горa / "Kraljevina Crna Gora") oli monarhia Kagu-Euroopas, tänapäeva Montenegros, Balkani poolsaarel, rahututel aastatel Esimese maailmasõja eel ja ajal. Õiguslikult oli see põhiseaduslik monarhia, kuid tegelikult absoluutne monarhia. 28. novembril 1918 ühendati Montenegro Serbia kuningriigiga ja kolm päeva hiljem, 1. detsembril 1918 liidendati see Serblaste, Horvaatide ja Sloveenide Kuningriiki.
Ajalugu.
Montenegro vürst Nikola kuulutas Montenegro Cetinjes kuningriigiks 28. augustil 1910. Kuningas Nikola I oli riiki vürstina valitsenud aastast 1860 ja oli 20. sajandi alguses algatanud mitmeid uuenduslikke reforme, nagu põhiseaduse kehtestamine ja uus vääring, Montenegro perper.
Montenegro astus Esimesse Balkani sõtta aastal 1912, lootes võita osa viimastest Osmanite kontrollitavatest aladest Rumeelias. Montenegro tegi täiendava territoriaalse kasvu, jagades 30. mail 1913 Sandžaki Serbiaga. Kuid montenegrolased pidid suurriikide survel mais 1913 loovutama äsjavallutatud İşkodra linna (serbia: "Skadar", pärastpoole Shkodër) uuele Albaania riigile, vaatamata sellele, et montenegrolased olid andnud 10 000 elu linna vallutamisse (aprillis 1913) Esad paša Osmanite-Albaania vägedelt.
Kui juunis 1913 puhkes Teine Balkani sõda, võitles Serbia Bulgaaria vastu ja kuningas Nikola asus Serbia poolele. Taas kord oli Montenegro kistud sõtta, kus ta võitis märkimisväärselt lisaterritooriumi.
Esimeses maailmasõjas (1914–1918) asus Montenegro liitu Antantiga, seoses kuningas Nikola Serbia-meelse poliitikaga. Seepärast okupeeris Austria-Ungari Montenegrot 15. jaanuarist 1916 kuni oktoobrini 1918.
20. juulil 1917 sõlmitud Korfu deklaratsioon kuulutas ette Montenegro ühinemist Serbiaga. 28. novembril 1918 kuulutati välja Montenegro ühinemine Serbiaga. Nikola I toetas ustavalt ühinemist Serbiaga, et moodustada kõigile serblastele Suur-Serbia riik, kuid vaidles Serbia kuningatega, kes hakkab uut kuningriiki valitsema. Podgorica rahvuskogu tõukas 26. novembril 1918 kuningas Nikola troonilt; ta suri paguluses.
Teise maailmasõja ajal kaalusid okupatsiooniväed Jugoslaavias muuta Itaalia Montenegro kubermangu nukukuningriigiks, kuid nendest plaanidest ei saanud asja.
Gregor Gysi

Gregor Florian Gysi (sündinud 16. jaanuaril 1948 Berliinis) on Saksa jurist ja vasakpoolne poliitik.
1970. aastal lõpetas Gregor Gysi Berliini Humboldti Ülikooli juristina. 1967. aastal astus ta Saksamaa Sotsialistlikku Ühtsusparteisse. Alates 1971. aastast tegutses ta Saksa DV-s advokaadina, doktorikraadi kaitses 1976. aastal. Advokaadina kaitses ta ka mitmeid režiimikriitikuid ja inimõiguste aktiviste (Rudolf Bahro, Robert Havemann, Ulrike Poppe, Bärbel Bohley). 1988–1989 oli ta Ida-Berliini Juristide Kolleegiumi esimees ja Saksa DV Juristide Kolleegiumi nõukogu esimees.
9. detsembrist 1989 kuni 4. veebruarini 1990 oli Gregor Gysi Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei/Demokraatliku Sotsialismi Partei (SED-PDS) esimees. 4. veebruarist 1990 kuni 30. jaanuarini 1993 oli ta Demokraatliku Sotsialismi Partei esimees. 1990. aasta märtsist kuni oktoobrini oli Gregor Gysi Saksa DV Rahvakoja (parlamendi) liige.
1990–2002 oli Gregor Gysi Saksamaa Liidupäeva liige, 1990–1998 oli ta seal Demokraatliku Sotsialismi Partei grupi esimees ja 1998–2000 fraktsiooni esimees. 2002. aasta 17. jaanuarist kuni 31. juulini oli ta Berliini majandusminister. Alates 2002. aasta augustist tegutses advokaadina.
Alates 2005. aastast on Gregor Gysi jälle Liidupäeva liige. Ta oli aastatel 2005–2015 Vasakpartei (Die Linke) parlamendifraktsiooni esimees.
17. detsembrist 2016 kuni 15. detsembrini 2019 oli Gregor Gysi Euroopa Vasakpartei esimeheks.
Isiklikku.
Gregor Gysi isa Klaus Gysi (1912–1999) oli Saksa DV riigitegelane (kultuuriminister 1966–1973). Gregor Gysi õde Gabriele Gysi (sünd. 1946) on näitleja, 1985. aastal lahkus ta Saksa DV-st Lääne-Saksamaale.
Tenczyni linnus

Tenczyni linnus on 14. sajandil ehitatud linnus Lõuna-Poolas Väike-Poola vojevoodkonnas praeguse Rudno küla territooriumil. 
Kirjalikes allikates on seda esimest korda mainitud aastal 1308. Linnus on rajatud kustunud vulkaanile. 
Ajalooliselt kuulus see Tęczyńskite suguvõsale, kelle järgi see ka nime sai. Praegu on linnus varemetes.
Fred Oelßner

Fred Oelßner (27. veebruar 1903 Leipzig – 7. november 1977 Ida-Berliin) oli saksa majandusteadlane ja Saksa DV riigitegelane.
Fred Oelßneri isa oli kommunistlik poliitik Alfred Oelßner (1879–1962). Põhikooli lõpetamise järel õppis Fred Oelßner aastatel 1917–1919 kaupmeheks ja möldriks, kuid oli sunnitud poliitilistel põhjustel ametiõppimise pooleli jätma.
Juba 1917. aastal hakkas Fred Oelßner huvi tundma marksismi vastu. 1919. aastal astus ta Saksamaa Sõltumatusse Sotsiaaldemokraatlikku Parteisse ja 1920. aastal Saksamaa Kommunistlikku Parteisse. Ta oli kommunistliku noorsooühingu juht Halle/Merseburgi piirkonnas ja Saksamaa Kommunistliku Partei Keskkomitee kaastöötaja. Kuni 1926. aastani töötas ta mitmete kommunistlike ajalehtede toimetuses. 1923. aastal mõisteti ta kommunistliku tegevuse ees aastaks vangi. 1926–1932 õppis ta Moskvas ühiskonnateadusi (poliitökonoomiat). Saksamaale tagasipöördumise järel tegutses ta kuni 1933. aasta lõpuni illegaalse Keskkomitee töötajana. Seejärel põgenes ta välismaale ja töötas Kominterni heaks Tšehhoslovakkia ja Prantsusmaal. 1935. aastal pöördus Oelßner Nõukogude Liitu tagasi.
1935–1936 töötas ta Rahvusvahelises Lenini Koolis ja J. Marchlewski nimelises Lääne Vähemusrahvuste Kommunistlikus Ülikoolis dotsendina. Ideoloogilistel põhjustel vabastati ta dotsendiametist ja 1936–1938 elatus ta tõlketöödest ja kirjanduslikust tegevusest. 1938–1941 töötas ta Moskvas ühes paberivabrikus plaaniosakonna juhatajana. 1940. aastal sai ta Nõukogude Liidu kodakondsuse. 1941–1944 töötas ta Moskva Raadios toimetajana, seejärel oli õpetaja parteikoolis.
1945. aasta mais pöördus Fred Oelßner Anton Ackermanni grupi koosseisus Saksamaale tagasi. 1946–1949 oli ta Saksamaa Kommunistliku Partei/Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei parteihariduse, kultuuri ja kasvatustöö osakonna juhataja. Alates 1947. aastast oli ta Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Eestseisuse/Keskkomitee liige. Alates 1949. aastast oli ta Ajutuse Rahvakoja ja 1950. aastast Rahvakoja liige.
1950. aastal sai Fred Oelßner Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee Poliitbüroo liikmeks. Alates 1955. aastast oli ta üks Saksa DV Ministrite Nõukogu esimehe asetäitjatest. 1950–1956 töötas ta ajakirja Einheit peatoimetajana, seejärel oli SSÜP Keskkomitee juures asuva Ühiskonnateaduste Akadeemia professor.
1958. aasta veebruaris lasti Oelßner seoses Karl Schirdewani ja Ernst Wollweberi afääriga oportunistlikus tegevuses süüdistatuna kõigist ametitest lahti. 1959. aastal kirjutas ta kahetsusartikli "Oportunism ja poliitiline pimedus". 1958–1969 töötas ta Saksa DV Teaduste Akadeemia Majandusteaduste Instituudi direktorina. 1968. aastal valiti ta 
Berliini Humboldti Ülikooli audoktoriks.
Fenoolglükosiidid

Fenoolglükosiidid on glükosiidid, mille aglükoon on fenool või fenoolhape.
Nende seas on parkaineid.
Tähtsamad fenoolglükosiidid on arbutiin, metüülarbutiin, salitsiin, populiin, spireosiid ja ehhinakosiid.
Riia börs

NASDAQ OMX Riia börs on Riias tegutsev väärtpaberibörs, ainus reguleeritud väärtpaberite järelturg Lätis. See on koos Vilniuse ja Tallinna börsiga ühtse Nasdaq Balti reguleeritud turu osa.
Vaata ka.
Nasdaq Balti börs
Vilniuse börs

NASDAQ OMX Vilniuse börs on Vilniuses tegutsev väärtpaberibörs, ainus reguleeritud väärtpaberite järelturg Leedus. See on koos Riia ja Tallinna börsiga ühtse Nasdaq Balti reguleeritud turu osa.
Börs loodi 1993. aastal.
Angela Eagle

Angela Eagle (sündinud 17. veebruaril 1961 Bridlingtonis) on Suurbritannia leiboristlik poliitik. Ta on aastast 1992 Suurbritannia parlamendi alamkoja liige.
Ta sündis aastal 1961 Bridlingtonis East Riding of Yorkshire'i ringkonnas trükitöölisest isa ja vabrikutöölisest ema tütrena. Ta õppis Oxfordi Ülikoolis St. Johni kolledžis filosoofiat, politoloogiat ja majandust, lõpetades ülikooli aastal 1983 bakalaureusekraadiga.
Isiklikku.
Ta oli üks esimesi Suurbritannia parlamendi liikmeid, kes on avalikult lesbi; tema kooselu ametiühinguaktivist Maria Exalliga on registreeritud tsiviilpartnerlusena. Tema kaksikõde Maria Eagle on aastast 1997 Suurbritannia parlamendi alamkoja liige. Ta on olnud Briti noortemeister males.
Aglükoon

Aglükoon on glükosiidi mittesahhariidne koostisosa, mida sahhariidiga seob glükosiidside. 
Aglükoon võib olla näiteks alkohol, karboksüülhape või fenool.
Laiemas mõttes nimetatakse aglükooniks ka näiteks glükoproteiini või glükolipiidi mittesahhariidset koostisosa.
Tavaliselt on sellistes ühendites bioloogiliselt aktiivsed just aglükoonid.
Salitsiin

Salitsiin on fenoolglükosiidide hulka kuuluv orgaaniline ühend, milles glükoos ja salitsüülalkohol ehk saligeniin on ühendatud O-glükosiidsidemega.
Omadused.
Molaarmass on 286,28 g/mol. Keemistemperatuur on 199–201 °C.
Leidumine looduses.
Salitsiini ja muid salitsüülhappe derivaate esineb looduses pajudes (näiteks hõberemmelgas), aaskannikeses, harilikus angervaksas, lamavas taliharjas ja paplites (hõbehaab, "Populus candicans", must pappel, harilik haab).
Farmakoloogiline toime.
Salitsiinil on põletikuvastane ja palavikuvastane toime.
Salitsiin ja muud salitsüülalkoholi glükosiidid (salireposiid, salikortiin, fragiliin, pitseiin jt) lõhustatakse sooles salitsüülalkoholiks ja glükoosiks. Salitsüülalkohol muundatakse maksas salitsüülhappeks. Salitsüülhape pärsib prostaglandiinide sünteesi, blokeerides tsüklooksügenaasi (COX) ensüümi.
Ajalugu.
Salitsiini eraldas esimesena pajukoorest 1828 Müncheni ülikooli farmaatsiaprofessor Johann Andreas Buchner. Tal õnnestus saada väike kogus kollast ainet.
Helge

Helge on Eesti rannasõidu reisilaev, mida kutsutakse ka postipaadiks.
Ajalugu.
Laev sõitis aastaid Kelnase ja Leppneeme sadamate vahel, tagades ühendust Prangli saare ja mandri vahel. Pärast teiste suuremate aluste liinile tulekut on Helget kasutatud tellimussõitudeks.
Kirjeldus.
Laev on suure kalapaadi puitkerega. Laev mahutab kuni 36 reisijat. Laev kapten on Iivar.
Michał Haratyk

Michał Haratyk (sündinud 10. aprillil 1992 Cieszynis) on Poola kuulitõukaja.
Ta võitis 2016. aasta Euroopa meistrivõistlustel Amsterdamis kuulitõukes hõbemedali tulemusega 21.16. 
2018. aasta Euroopa meistrivõistlustel Berliinis tuli ta kuulitõukes 21.41-ga Euroopa meistriks.
2024. aasta Euroopa meistrivõistlustel Roomas võitis ta pronksmedali tulemusega 20.94.
Haratyki isiklik rekord on 22.08, mille ta on püstitanud 13. juunil 2018 Ostravas. Sisetingimustes on tema isiklik rekord 21.47, mis on püstitatud 18. veebruaril 2018 Toruńis.
Sara Moreira

Sara Isabel Fonseca Moreira (sündinud 17. oktoobril 1985 Santo Tirsos) on Portugali kergejõustiklane (kesk- ja pikamaajooksja).
2016. aastal võitis ta Euroopa meistrivõistlustel esimest korda kavas olnud poolmaratoni. Ta on Euroopa meistrivõistlustelt võitnud veel ühe hõbe- ja pronksmedali. 2013. aastal tuli ta 3000 meetri jooksus Euroopa sisemeistriks.
Pärast 2011. aasta maailmameistrivõistlusi võeti talt positiivne dopinguproov ja ta sai kuuekuulise võistluskeelu.
2014. aasta New Yorgi maratonil sai ta kolmanda koha.
2013. aastal valiti ta Portugali aasta naissportlaseks.
Ernst Tode

Ernst Friedrich Tode (27. jaanuar 1858 Pargolovo (Peterburi lähistel) – 7. detsember 1932 München) oli baltisaksa kunstnik. Tuntud vitraažimeistrina.
Ernst Tode sündis Pargolovos (praegu kuulub Peterburi Viiburi rajooni) kaupmehe perekonnas. Aastatel 1878–1882 õppis ta 
Riia Polütehnikumis arhitektuuri ja 1882–1885 Müncheni kunstiakadeemias maalikunsti professor Otto Seitzi käe all. Hiljem täiendas end Düsseldorfi kunstiakadeemias.
Aastatel 1891–1894 töötas ta Riias kunstiõpetajana. 
Vitraažikunst.
Aastatel 1894–1909 tegeles Tode Riias vitraažikunstiga. Tal oli oma vitraažitöökoda. Tema loodud vitraaže on paljudes kirikutes ja muudes hoonetes, sealhulgas Riias, Peterburis, Moskvas, Kiievis ja Odessas.
Tema loomingut leidub ka Eestis, näiteks Kolga-Jaani ja Paide kirikus ning Eesti Panga muuseumis.
Saksamaal.
Alates 1909. aastast elas Tode Saksamaal – algul Regensburgis, hiljem Münchenis. 
Ta on tegutsenud ka kirjanikuna. Viimased eluaastad pühendus kunstiajaloole.
Publikatsioonid.
1908. aastal avaldas Tode Peterburi arhitektide ühingu arhitektuuri-, kunsti- ja tehnikaajakirjas Zodtšii pikema artikli "Стекольная живопись. Краткий очерк ее истории и технического развития" ('Klaasimaal. Selle ajaloo ja tehnilise arengu lühiülevaade').
Salitsüülalkohol

Salitsüülalkohol ehk saligeniin ehk 2-hüdroksübensüülalkohol ehk 2-metüloolfenool on üks hüdroksübensüülalkoholide ehk metüloolfenoolide hulka kuuluv orgaaniline ühend.
Omadused.
Salitsüülalkohol on valgete liistakute kujuline tahke aine. Molaarmass on 124,14 g/mol. Tihedus on 1,1613 g/cm³. Lahustub vees (73,863 g·l−1, 25 °C), benseenis, alkoholis, eetris ja propüleenglükoolis. Sulamistemperatuur on 83–85 °C, keemistemperatuur, happesus (pKa) on –9,93.
Leidumine.
Leidub pajukoores, paplis ja harilikus angervaksas salitsiiniks nimetatava glükosiidi aglükoonina. Seda leidub ka mõnedes putukates.
Saamine.
Saadakse salitsiini ensümaatilise hüdrolüüsi või happehüdrolüüsi teel või sünteetiliselt fenoolist ja formaldehüüdist. 
Hüdrolüüsi teel vabaneb ta ka seedetraktis. Osaleb ensüüm salitsüülalkoholi beeta-D-glükosüültransferaas.
Bioloogiline funktsioon taimedes ja putukates.
Salitsüülalkohol oksüdeerub salitsüülaldehüüdiks, tugeva lõhnaga aineks, mida taimed ja putukad, kus salitsüülalkoholi leidub, kasutavad keemilise kaitsevahendina. 
Farmakoloogiline toime.
Kasutatakse palavikuvastase ravimina ja kohaliku valuvaigistina. 
Salitsüülalkohol oksüdeeritakse maksas ensümaatilise hüdrolüüsi teel ensüüm salitsinaasi osalusel salitsüülhappeks, mis pärsib prostaglandiinide sünteesi, blokeerides ensüüm tsüklooksügenaasi (COX).
Felice ja Boudleaux Bryant

Felice Bryant (sünninimega Matilda Genevieve Scaduto, 7. august 1925 – 22. aprill 2003) ja Diadorius Boudleaux Bryant (/ ˈbuːdɛloʊ/; 13. veebruar 1920 – 25. juuni 1987) olid abikaasadest Ameerika Ühendriikide kantri- ja popmuusika laulukirjutajate tiim. Nende loomingust tuntuimad on "Rocky Top," "Love Hurts," ja mitmed The Everly Brothersi laulud nagu "All I Have to Do Is Dream" ja "Bye Bye Love."
1991. aastal valiti nad kantrimuusika kuulsuste halli.
Jimmy Fontana

Jimmy Fontana (õieti Enrico Sbriccoli; 13. november 1934 Camerino, Marche, Itaalia – 11. september 2013 Rooma) oli Itaalia näitleja, kontrabassist ja laulja-laulukirjutaja. 
Üle-euroopalise tuntuse sai ta lauluga "Il Mondo" (1965). 
Tema teine ülipopulaarne laul oli "Che sarà" (Sanremo 1971 – 2. koht; Kristi Tammiku tõlkes "Lootus jääb"), mida seal esitasid ka José Feliciano ja Ricchi e Poveri (Eestis Uno Loop jt), kuid mis sai ülemaailmse tuntuse pigem José Feliciano esituses. 
Oma esinejanime eesnime võttis ta oma iidoli saksofonist Jimmy Giuffre järgi ning Fontana pärineb lihtsalt telefoniraamatust.
Hüdroksübensüülalkoholid

Hüdroksübensüülalkoholid ehk metüloolfenoolid on ainerühm, mille liikmed on ühtaegu bensüülalkoholi ja fenooli derivaadid. Nende molekulis on benseeniring, millel on asendusrühmadena üks hüdroksümetüülrühm ja üks hüdroksüülrühm.
Nende erinevast paigutusest tuleneb asendiisomeeria: on olemas 
Need on tahked ained. Molaarmass on kõigil 124,14 g·mol−1. Nende OH-happesus (pKa) on lähedane fenooli omale.
3-hüdroksübensüülalkohol

3-hüdroksübensüülalkohol on hüdroksübensüülalkoholide hulka kuuluv orgaaniline ühend, metaisomeer.
See on tahke aine. Molaarmass on 124,14 g·mol−1. Sulamistemperatuur on 69–72 °C. OH-happesus (pKa) on –9,83.
4-hüdroksübensüülalkohol

4-hüdroksübensüülalkohol on hüdroksübensüülalkoholide hulka kuuluv orgaaniline ühend, paraisomeer.
See on tahke aine. Molaarmass on 124,14 g·mol−1. Sulamistemperatuur on 114–122 °C. OH-happesus (pKa) on 9,82.
Odette Kirss

Odette Kirss (sündinud 26. jaanuaril 1934 Rakveres) on eesti muuseumitöötaja ja koduloolane.
Ta lõpetas 1952. aastal Rakvere Keskkooli ja 1957. aastal Tartu Riikliku Ülikooli, kus oli õppinud ajaloo-keeleteaduskonna ajaloo osakonnas. 
Seejärel töötas ta kaks aastat Nõo Keskkoolis õpetajana. 1959. aastast kuni pensionile jäämiseni töötas ta Rakvere Muuseumis (hiljem sihtasutus Virumaa Muuseumid) teaduri ja vanemteadurina.
Tema olulisemad uurimisteemad on olnud Rakvere ajalugu ja Virumaa kultuurilugu.
Jan Łysek

Jan Łysek (7. juuli 1887 Jaworzynka, Sileesia, Austria-Ungari – 5. november 1915 Kostjuhnivka lahing Stõri jõe ääres, Vene keisririik) oli poola õpetaja, kultuuri- ja valgustustegelane ning luuletaja, kelle tegevus oli seotud peamiselt Cieszyni ja Cieszyni Sileesiaga.
Jan Łyseki vanemad oli Jan ja Ewa Łysek ("née" Heczko). Ta lõpetas esmalt rahvakooli Istebnas ning seejärel Cieszyni Hertsogkonna Haridusseltsi (Macierz Szkolny dla Księstwa Cieszyńskiego) Cieszynis. Lõpetanud poolakeelse klassi Cieszyni õpetajate seminaris 1908. aastal, töötas Łysek õpetajana Datynie Dolnes, Sucha Średnias ja Jaworzes, kus alates 1912. aastast oli ka koolijuhataja. Łysek tegutses Poola Õpetajate Seltsis ning oli üks skautluse algatajaid Cieszyni Sileesias. Ilukirjanduslikke teoseid avaldas ta peamiselt kvartalikirjas Sileesia Koidik (Zaranie Śląskie), tema väljapaistvamaks teoseks sai draama "Magavad rüütlid" ("Śpiący rycerze").
1914. aastal astus Jan Łysek Sileesias moodustatud Sileesia Leegioni (Legion Śląski), mis tegutses Austria-Ungari armees loodud Poola Leegionite raames. Łysek juhtis II brigaadi kuulunud kompaniid, teenides välja leitnandi auastme. Ta hukkus Austria-Ungari ja Vene vägede vahel peetud Kostjuhnivka lahingus Stõri jõel Volõõnias (nüüdses Ukrainas Lvivi oblastis). Postuumselt autasustati Łysekit Virtuti Militari V klassi ristiga, Iseseisvusristiga (Krzyż Niepodległości) ja Vapruseristiga (Krzyż Walecznych).
1929. aastal viidi Łyseki põrm Cieszynisse ja sängitati luteri kalmistule. Tema nime kannab üks Cieszyni tänavaist. 1939. aastani seisis Jaworze kooli seinal ka Łyseki mälestustahvel, mis Saksa okupatsiooni algul maha võeti; tahvel on kavas taastada 2016. aastal.
Kazimierz Nitsch nimetas Jan Łysekit Sileesia Tetmajeriks, viidates Poola kirjanikule Kazimierz Przerwa-Tetmajerile; Sileesia kirjandusteadlane Zdzisław Hierowski võrdles teda aga Noor-Poola liikumises silma paistnud kirjaniku Władysław Orkaniga.
Taimede haigusresistentsus

Taimede haigusresistentsus kaitseb taimi patogeenide eest kahel viisil: mehhanismide abil ja nakkuste poolt indutseeritud immuunvastustena. 
Haigusele vastuvõtliku taime haigusresistentsus on patogeeni kasvu vähendamine taimes; see erineb haigustolerantsusest, mis tähendab, et taimed saavad hoolimata patogeeni vohamisest vähe kahjustada. Haiguse tagajärg sõltub patogeeni, taime ja keskkonnatingimuste vahelisest interaktsioonist (haiguse kolmnurk). 
Kaitset aktiveerivad ühendid võivad liikuda rakust rakku või süsteemselt juhtkoe kaudu. Et aga taimedel puuduvad ringlevad immuunrakud, siis enamik rakutüüpe kasutab vastusena mitmesugused antimikroobseid peptiide. Kuigi taimeisendeid saab ilmsete kvalitatiivsete erinevuste järgi jaotada resistentseteks ja vastuvõtlikeks (pärast nakatumist sama patogeenitüvega inokulaadi sarnase koguse juures sarnases keskkonnas), täheldatakse tavaliselt taimetüvede või genotüüpide vahelisi kvantitatiivseid erinevusi haigusresistentsuses. Taimed on järjekindlalt resistentsed ühtedele patogeenidele ja vastuvõtlikud teistele; resistentsus on tavaliselt spetsiifiline patogeeni liigi või tüve suhtes.
Sileesia Koidik

Sileesia Koidik (poola keeles "Zaranie Śląskie") oli Sileesia kultuuri ja ajaloo teemaline kvartalikiri, mis ilmus 1907–1992 (katkestustega) Cieszynis ja Katowices (eri paigus). Aastail 1957–1992 avaldas seda Sileesia Teaduslik Instituut (Śląski Instytut Naukowy) Katowices.
Ajakirja esimene number ilmus 15. oktoobril 1907 Cieszynis, selle toimetaja oli kirjanik ja etnograaf Ernest Farnik. Väljaannet kirjastas Poola Etnograafia Selts Cieszynis. Esimesel ilmumisperioodil olid Sileesia Koidikuga seotud kultuuritegelaste seas Andrzej Hławiczka, Józef Londzin, Jerzy Kubisz, Bernard Kotula ja Jan Łysek.
Toimetajate seas olid Zdzisław Hierowski, Kazimierz Popiołek, Wilhelm Szewczyk ja Marian Grzegorz Gerlich. Kvartalikiri avaldas artikleid Sileesia folkloorist, kirjandusest ja ajaloost.
Ajakirja ilmumine peatus 1912. aastal ning jätkus taas Katowices 1929. aastal. Teise maailmasõja aegse pausi järel ilmus Sileesia Koidik Katowices 1945–1948 ning 1957–1992.
Éder (Portugali jalgpallur)

Éderzito António Macedo Lopes (tuntud kui Éder; sündinud 22. detsembril 1987 Guinea-Bissaus Bissaus) on Portugali endine jalgpallur (ründaja).
Klubikarjääri jooksul mängis ta muuhulgas Portugali kõrgliigaklubides Académica ja Braga, Inglismaa kõrgliigaklubis Swansea City, Prantsusmaa kõrgliigaklubis Lille ja Venemaa kõrgliigaklubis Moskva Lokomotiv. Tema jalgpallurikarjääri viimane klubi oli Saudi Araabia kõrgliigaklubi Al Raed, kus ta mängis hooajal 2021/22.
Koondisekarjäär.
Debüüdi Portugali rahvuskoondises tegi ta 11. septembril 2012 jalgpalli MM-i valikmängus Aserbaidžaaniga. Portugali koondises mängis ta aastatel 2012–2018 kokku 35 korda ja lõi viis väravat.
Éder valiti Portugali koondisse 2014. aasta maailmameistrivõistlusteks. Esimeses kahes alagrupimängus Saksamaa ja USA-ga tuli ta mängu vahetusest. Viimast alagrupimängu Ghanaga alustas ta algkoosseisust.
Esimese värava lõi Éder koondises oma 18. mängus 16. juunil 2015 sõprusmängus Itaaliaga.
2016. aasta Euroopa meistrivõistlustel tuli ta mängu kolmes kohtumises vahetusest. Finaalis Prantsusmaaga lõi ta värava lisaajal, mis tõi Portugalile võidu ja Euroopa meistri tiitli.
Puitarhitektuur

Puitarhitektuur ehk puuarhitektuur on arhitektuuri haru, milles peamise ehitusmaterjalina kasutatakse puitu.
Teadaolevalt vanim puitehitis leiti 2023. aastal Kalambo jõe kaldal, Tansaania ja Sambia piiril, ligi 500 000 aastat varem, "Homo sapiens"ile eelneval perioodil, rajatud käsitööriistadega valmistatud puitehitis oli arvatavasti platvorm või laudtee.
Ehituskonstruktsiooniliselt jagunevad puithooned kolme põhitüüpi:
Puitarhitektuur Eestis.
Eesti vanim säilinud puitehitis on Ruhnu vana kirik 1643. aastast. Mandri-Eesti teadaolevalt vanim puitehitis on 1694. aastal valminud Mikitamäe vana tsässon. Baltimaade suurimaks puitehitiseks on loetud Vändras 1866. aastal valminud kurttummade kooli hoonet.
ESSO

ESSO võib olla:
Esso võib olla:
Politsei ratsareserv

Politsei ratsareserv oli Eestis enne Teist maailmasõda tegutsenud Eesti politsei üksus. Ratsareservid moodustati 1920 ja need asusid Tallinnas ja Petseris.
Ratsareserv Tallinnas.
Tallinna ratsareservi kasarm asus Polgu tänaval (praeguses Keldrimäe linnaosas). 1924. aasta riigipöördekatse ajal toimusid kasarmus mitmed kokkupõrked. Voldemar Pussi salk pidi vallutama Juhkentali piirkonnas ratsapolitsei­reservi, auto-tankidivisjoni, side­pataljoni, lennuväedivisjoni, II politseijaoskonna, Ülemiste raudteejaama, Mäe kasarmutes 10. jalaväerügemendi, allohvitseride õppepataljon ja sidepataljoni staabi.
Filip Ingebrigtsen

Filip Ingebrigtsen (sündinud 20. aprillil 1993 Sandnesis) on Norra kergejõustiklane, keskmaajooksja.
2016. aasta Euroopa meistrivõistlustel Amsterdamis võitis ta kuldmedali 1500 m jooksus ajaga 3.46,65. 
2017. aasta kergejõustiku maailmameistrivõistlustel Londonis võitis ta 1500 meetri jooksus ajaga 3.34,53 pronksmedali.
Filip Ingebrigtseni isiklik rekord 1500 m jooksus välitingimustes on 3.30.01 (joostud 20.7.2018, endine Norra rahvusrekord) ja sisetingimustes 3.42.61 (joostud 5.3.2016). 
21. juulil 2019 jooksis ta Londonis Teemantliiga etapil miilijooksus ajaks 3.49,60, võttes sellega üle oma vennale Henrik Ingebrigtsenile kuulunud Norra rekordi. Kaks aastat hiljem ületas tema rekordi Jakob Ingebrigtsen.
Filip Ingebrigtsenile kuuluvad Norra rekordid 1000 meetri jooksus välitingimustes (2.16,46; joostud 11. juunil 2020) ja miilijooksus sisetingimustses (3.56,99; joostud 8. veebruaril 2020).
Tema noorem vend Jakob Ingebrigtsen on samuti jooksja. Tema vanem vend Henrik tuli Euroopa meistriks 1500 meetri jooksu distantsil 2012. aasta Euroopa meistrivõistlustel.
Luhamaa Pühavaimu kirik

Luhamaa Pühavaimu kirik on õigeusu kirik Võru maakonnas Setomaa vallas Määsi külas. Kirikus tegutseb Luhamaa Pühavaimu kogudus.
Kirikule pandi nurgakivi 4. juulil 1929 ja kiriku pühitses sisse 26. juunil 1932 metropoliit Aleksander. Algul kavatseti sinna rajada vaid palvemaja, ent kuna ehituseks annetati plaanitust rohkem raha, ehitati palvemaja asemel praegune kirikuhoone.
Luhamaa Pühavaimu kirik kuulub Seto külävüü turismimarsruudi alla. Kiriku juures asub Luhamaa kalmistu, mis on arvele võetud kultuurimälestisena.
Luua arboreetum

Luua arboreetum on arboreetum Jõgeva maakonnas Jõgeva vallas Luua külas. Ala pindala on 7,5 ha. Ala on kaitse all alates 1968. Ala kuulub Luua Metsanduskoolile.
Illuste

Illuste (saksa keeles "Illust") oli küla Läänemaal Karuse kihelkonnas Paatsalu lahe ääres. Illuste küla alad jäävad praeguse Paatsalu küla alale Pärnumaal. 
Külas on sündinud Eesti riigivanem Jaan Teemant.
Merkuur (astroloogia)

Merkuur kuulub tänapäeva Lääne astroloogias viie isikliku planeedi hulka.
Merkuur teeb Maalt vaadatuna sodiaagile ringi peale pisut vähem kui aastaga. Ta on Päikesele kõige lähem planeet ja saab horoskoobis asuda kuni 28 kraadi kaugusel Päikesest: kas sellega samas, eelmises või järgmises märgis.
Merkuur valitseb astroloogias ratsionaalset mõtlemist, loogikat, kohanemisvõimet, käteosavust, infovahetust. Merkuuri asend horoskoobis näitab, milline on inimese mälutüüp, kuidas ta õpib, millised on tema suhted kõnelemise ja kirjutamisega, võimalikud õppimisprobleemid ja kohanemisraskused, samuti inimese liikumisharjumusi ja -vajadust. 
Merkuur tähistab horoskoobis ka lapsi ja noori, koolikaaslasi, õdesid-vendi ja naabreid.
Merkuur valitseb ka kaubandust ja kaupmehi, vaimse töö tegijaid. Inimkehas valitseb Merkuur häält, hingamiselundeid, käsi, kõne- ja kuulmiselundeid, närvisüsteemi .
Merkuur valitseb Kaksikute ja Neitsi märki ning 3. ja 6. astroloogilist maja. Kaksikute ja Neitsi märk kehastavad Merkuuri kaht teineteist täiendavat funktsiooni: Merkuuri Kaksikute pool suudab ühendada infokilde ning siduda omavahel erinevaid elu aspekte, sellal kui Merkuuri Neitsi poolel on võime kõike osadeks lahti võtta ning uurida ja analüüsida üksikuid detaile. 
Mütoloogia.
Kreeklaste jumal Hermes (roomlaste Mercurius) on Zeusi ja naistitaan Maia poeg. Isa tegi temast varakult oma käskjala, sest poiss oli äärmisel kärme, kaval, sõnaosav ja diplomaatiline. Keegi ei suutnud tema peale pahaseks saada. Tema tähtsaimad atribuudid olid tiivulised sandaalid ja kahe maoga heeroldisau. Eriti austasid teda rändurid, kaupmehed, käsitöölised, mängurid ja vargad.
Hermes ilmutas juba vahetult pärast sündi ebaharilikke võimeid. Ta ehitas kilpkonna kilbist esimese lüüra ja röövis Apolloni karjast viiskümmend veist. Kuna ta ei tahtnud neid Zeusi käsu peale tagasi anda, mängis ta Apollonile lüürat ja pakkus seda vahetuskaubaks. Apollon oli pillist nii vaimustatud, et jäi kaubaga nõusse. Kui Hermes seepeale ka Apollonilt varastatud vibu tagasi andis, said neist lahutamatud sõbrad. 
Hermes on leidlikkuse, osavuse ja kavaluse jumal. Ta saatis aga ka surnuid allmaailma, olles ainus, kes tohtis neutraalse isikuna ilma tagajärgedeta sealt taas lahkuda.
Jonathan Beecher

Jonathan French Beecher (sündinud 26. aprillil 1937) on Ameerika ajaloolane ning California Ülikooli Santa Cruzis emeriitprofessor. 
Tema erialadeks on Prantsusmaa ajalugu ja Euroopa ideedeajalugu. Tema tuntuimate tööde hulka kuuluvad utoopilise sotsialisti Charles Fourier' ja tolle õpilase Victor Consideranti biograafiad . 
Isiklikku.
Beecheri abikaasa on eesti päritolu tõlkija Merike Lepasaar Beecher (sündinud 1942). Nende pojad on helilooja Daniel Lembit Beecher ja ajaloolane, Tartu Ülikooli Väliseesti külalisprofessor David Ilmar Beecher (sündinud 29. detsembril 1977).
Tropaeum Traiani

Tropaeum Traiani (ladina keeles 'Traianuse võidumärk') on monument Vana-Rooma sõjaväelinnas Civitas Tropaensiumis (tänapäeval Adamclisi Rumeenias).
Monument valmis 109. aastal, et tähistada keiser Traianuse võitu daaklaste üle 101.–102. aasta talvel Adamclisi lahingus. Enne monumenti asus samas kohas altariehitis, mille seintele olid kirjutatud 3000 hukkunud leegionäri ja abiväelase nimed. Monument oli pühendatud Mars Ultorile (Mars-kättemaksjale).
20. sajandiks oli monumendist alles vaid kivi- ja krohvikuhil. 1977. aastal valmis selle tänapäevane rekonstruktsioon.
Pealdiskiri.
Monumendil asus Mars Ultorile pühendatud pealdiskiri, mis on säilinud fragmentaarselt. Seda on taastatud alljärgneval kujul:
MARTI ULTOR[I]&lt;br&gt;
IM[P(erator)CAES]AR DIVI&lt;br&gt;
NERVA[E] F(ILIUS) N[E]RVA&lt;br&gt;
TRA]IANUS [AUG(USTUS) GERM(ANICUS)]&lt;br&gt;
DAC]I[CU]S PONT(IFEX) MAX(IMUS)&lt;br&gt;
TRIB(UNICIA) POTEST(ATE) XIII&lt;br&gt;
IMP(ERATOR) VI CO(N)S(UL) V P(ater) P(atriae)&lt;br&gt;
?VICTO EXERC]ITU D[ACORUM]&lt;br&gt;
?---- ET SARMATA]RUM&lt;br&gt;
 ----]E 31.
Eestikeelses tõlkes:
"Kättemaksjale Marsile&lt;br&gt;
Imperaator Caesar, jumaliku&lt;br&gt;
Nerva poeg Nerva&lt;br&gt;
Traianus Augustus Germanicus&lt;br&gt;
Dacicus, pontifex maximus,&lt;br&gt;
13. korda tribuunivõimuga,&lt;br&gt;
6. korda imperaator, 5. korda konsul, isamaa isa,&lt;br&gt;
olles võitnud daaklaste armee&lt;br&gt;
... ja sarmaatide ..."
Metoobid.
Monumendil oli 54 metoopi, mis kujutasid Rooma leegione võitlemas vaenlastega. Enamikku nendest metoopidest (48) säilitatakse läheduses asuvas Adamclisi muuseumis, üks asub İstanbuli Arheoloogiamuuseumis, ülejäänud on kaotsi läinud. (Kaks neist olevat teel Bukaresti kukkunud Doonausse.)
1961. aasta NSV Liidu meistrivõistlused vehklemises

1961. aasta NSV Liidu meistrivõistlused vehklemises toimusid 12.–19. juunil Leningradis.
1962. aasta NSV Liidu meistrivõistlused vehklemises

1962. aasta NSV Liidu meistrivõistlused vehklemises toimusid 16.–29. märtsil Kiievis.
Tulemused.
Võistkondlikult jagasid esikohta Burevestnik ja Dünamo, kolmas oli armee-esindus.
1963. aasta NSV Liidu meistrivõistlused vehklemises

1963. aasta NSV Liidu meistrivõistlused vehklemises toimusid 8.–17. augustil Moskvas osana III rahvaste spartakiaadist.
Tulemused.
Võistkondadest oli edukam Moskva Vene NFSV ja Ukraina ees, Eesti oli üheksas.
1960. aasta NSV Liidu meistrivõistlused vehklemises

1960. aasta NSV Liidu meistrivõistlused vehklemises toimusid 1.–10. juulil 1960 Saratovis.
1958. aasta NSV Liidu meistrivõistlused vehklemises

1958. aasta NSV Liidu meistrivõistlused vehklemises toimusid 6.–15. juulil Moskvas.
1957. aasta NSV Liidu meistrivõistlused vehklemises

1957. aasta NSV Liidu meistrivõistlused vehklemises toimusid 15.–25. novembril Vorošilovgradis.
Tulemused.
Võistkondlikult edestas Burevestnik (7 p.) Dünamot (9 p.), järgnesid Spartak (14 p.), Lokomotiiv (24 p.), Žalgiris (25 p.), Daugava (26 p.).
1956. aasta NSV Liidu meistrivõistlused vehklemises

1956. aasta NSV Liidu meistrivõistlused vehklemises toimusid 6.–15. augustini Moskvas osana I spartakiaadist.
Tulemused.
Võistkondlikult oli edukaim Moskva Vene NFSV ja Ukraina ees, Eesti oli kümnes.
Algirdas Budrevičius

Algirdas Budrevičius on leedu semiootik.
Ta töötab õppejõuna Vilniuse Ülikoolis.
NSV Liidu meistrivõistlused

NSV Liidu meistrivõistlused (vene keeles Чемпионат СССР) olid aastatel 1923–1991 NSV Liidus toimunud spordivõistlused (meistrivõistlused), kus selgitati mingi ala NSV Liidu meister.
Meistrivõistlused toimusid järgmistel aladel:
Juri Tšesnokov

Juri Tšesnokov (vene Юрий Борисович Чесноков; 22. jaanuar 1933 Moskva – 30. mai 2010 Moskva) oli vene võrkpallur ja treener.
Tšesnokov tuli NSV Liidu koondise ründajana olümpiavõitjaks Tōkyōs 1964. aastal, kaks korda maailmameistriks ja kaheksa korda Nõukogude Liidu meistriks.
Aastail 1970–1976 oli ta Nõukogude Liidu meeste võrkpallikoondise treener.
Tema abikaasa Galina Tšesnokova oli samuti võrkpallur.
Akadeemiline Rohuteaduse Selts

Akadeemiline Rohuteaduse Selts oli aastatel 1924–1940 Eestis tegutsenud rohuteadlasi ühendav selts. 
Akadeemilise Rohuteaduse Seltsi ja Eesti Rohuteadlaste Ühingu kuukiri oli Eesti Rohuteadlane.
Seltsi õigusjärglaseks peab ennast Eesti Akadeemilise Farmaatsia Selts (EAFS), mis asutati 2006.
Galina Tšesnokova

 
Galina Tšesnokova (vene keeles Галина Александровна Чеснокова; 12. märts 1934 – 8. juuli 2016) oli vene võrkpallur.
Ta oli abielus võrkpalluri ja treeneri Juri Tšesnokoviga.
Uusbarokk

Uusbarokk ehk neobarokk (inglise keeles "Baroque Revival" või "Neo-Baroque") oli kaunite kunstide eklektiliselt pulbitsev historitsistlik stiil nii arhitektuuris, skulptuuris, sisekujunduses, mööblidisainis kui ka muusikas ligikaudu aastatel 1870–1920 (eriti 1880–1900).
Stiil ammutas eelkõige profaanarhitektuuris taastekkelist eeskuju Mandri-Euroopa katoliikliku kultuuriruumi 17.–18. sajandi barokkperioodist.
Uusbarokk arhitektuuris.
Prantsusmaa stiil "beaux-arts" määratleb uusklassitsismi hilisemaid ilminguid, mida käsitleti Pariisi akadeemilises koolkonnas École des Beaux-Arts, kuhu astus silmapaistvalt palju ameeriklasi. Sellest tulenevalt seati kaunite kunstide esteetiliste printsiipidega disainimise distsipliin omakorda suuresti eeskujuks Ameerika Ühendriikide idaranniku kommertslikus linnaehituses. Seal väljendas see rikkalike ornamentide ja motiividega kaunistatud stiil kohalike kinnisvara- ja tööstusmagnaatide (ingl "tycoon") või teiste uusrikaste maitset, jõukust ja väärtushinnanguid. Euroopa arhitektid võtsid samas pigem uue romantilisema ja rahvuslikult akadeemilisema suuna.
Uusbarokset arhitektuuri leidub enamasti Pariisi, Viini ja Budapesti ning New Yorgi südalinnas. Üldisemalt käsitleti seda USAs, Kanadas, Iirimaal (ka Belfasti linnas Põhja-Iirimaal), Šotimaal, Inglismaal, Prantsusmaal, Saksamaal, Itaalias, Belgias ja endises Austria-Ungaris.
Selles uhkes ja toretsevas stiilis ilmestati hulga teatri-, ooperi- ja muuseumihooneid. Seda iseloomustab pompoosselt esindatud: Euroopa imperialistlikkuse hiilgus, selle keisririikide paraadlikkus, väikeste detailide üleküllus kui ka kallite ja parimate ehitusmaterjalide kasutamine, unikaalne vorm ja proportsioonid, mitmekesine värvilahendus ja sümmeetrilisus. Sümmeetrilistel fassaadidel kasutati palju grandioossusele rõhuvaid balustraade, palkoneid, pilastreid, sambaid, simsse, kolmnurkseid ehisviile, suursuguseid peasissekäike, avaraid võlvkaari ning pillavaid dekoratsioone ja skulptuure.
Samal ajal eksisteeris stiil rööbiti selliste historitsismi suundadega nagu uusgootika ja uusrenessanss ning peamiselt sisustusstiili uusrokokooga. Hilisematel aastatel esines see samuti koos nii-öelda lopsaka juugendiga, mida ka osaliselt mõjutas ja millest ei ole alati erapooletult eristatav.
Uusbarokse stiili näiteid Eestis.
Eestis on uusbarokselt ehitatud Halinga (millel on lisaks heimatstiili sugemeid), Järvere, Kärstna, Laupa, Ravila (taastatud pärast 1905. aasta põletamist) ja Ungru mõisahoone. Uusbarokseks peetakse samuti Kadrioru administratiivhoonet, kus asub Vabariigi Presidendi Kantselei.
Uusbarokse stiili näiteid USAs.
Üldiselt leiab uusrikaste jaoks rakendatud stiili näiteid niinimetatud Keisriosariigist, mis oli transatlantiline Euroopa mõjude sõlmjaam Põhja-Ameerikas, peegeldades neid üle terve Uue Maailma. Samuti on New Yorgi Eesti Maja ehitatud uusbarokses prantsuse "beaux-arts"'i stiilis.
Nevetlenfolu

Nevetlenfolu (ukraina keeles Неветленфолу, ungari keeles Nevetlenfalu) on küla Ukrainas Taga-Karpaadi oblastis Võnogradivi rajoonis. Küla asub Oaşi mäeaheliku läänepoolsel jalamil Botari ja Okli küla vahel.
Elanike arv oli 2001. aastal 1632. Pindala on 4,6 km². 
Ajalugu.
Küla on kirjalikes allikates mainitud 1380. aastal Gyakfalva nime all. Küla nimi oli tuletatud isikunime Deák ('õpetlane') ja falu possessiivsufiksiga variandi "falva" liitmise teel, kuid nime esimene pool kõlas sarnaselt tegusõnaga "gyak" ('sugulises vahekorras olema'), mistõttu hakati seda vältima ning alates 1619. aastast kasutati selle asemel nime Nevetlenfalu ('nimeta küla'), mis sai 18. sajandil ka küla ametlikuks nimeks. 2000. aastani oli küla ametlik ukrainakeelne nimi Djakove (Дякове).
Nevetlenfalu kuulus 1919. aastani Ungarile, seejärel 1938. aastani Tšehhoslovakkiale, 1938–1944 taas Ungarile ja alates 1944. aastast Ukrainale (1991. aastani Nõukogude Liidu koosseisus).
1900. aastal oli 503 elanikust 499 ungarlased. Ukraina 2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli külas 1632 alalist elanikku, kellest 1401 olid ungarlased.
Veenus (astroloogia)

Veenus kuulub tänapäeva Lääne astroloogias viie isikliku planeedi hulka.
Veenus teeb Maa pealt vaadatuna sodiaagile ringi peale 10-14 kuuga. Ta saab olla Päikesest kuni 46 sodiaagikraadi kaugusel.
Veenus tähistab astroloogilises kaardis naudingut, loomevõimet ja harmooniataju, seksuaalsust, raha, väärtusi. Veenus väljendab inimese naispoolt tundetasandil (Kuu väljendab seda füüsiliselt ja Neptuun hingeliselt).
Veenuse asend horoskoobis näitab, kuidas inimene väljendab armastust ja kuidas seda vastu võtab, kuidas ta suhtub rahasse, mis on tema jaoks väärtuslik, kuidas väljendab loomingulisust ja tunneb end teiste seltskonnas. Meeste kaardis näitab Veenus lisaks, millised naised on talle ligitõmbavad.
Naisplaneedina tähistab Veenus kaardis (teist) tütart, sõbratare jm noori naisi.
Inimkehas valitseb Veenus näiteks kaela- ja kurgupiirkonda, neerusid, põit ja kusejuhasid, samuti sisekõrva.
Veenus on Sõnni ja Kaalude märgi valitseja ning seotud 2. ja 7. astroloogilise majaga. Sõnn kehastab Veenuse maist ja meelelist külge, sellal kui Kaalud on seotud Veenuse harmooniataju, kunstimeele, õiglustunde, romantiliste ideaalidega.
Mütoloogia
Kreeklaste Aphrodite (roomlaste Venus) kuulub kaheteistkümne Olümpose jumala hulka. Ta oli armastuse, viljakuse ja ilu jumalanna. Aphrodite sünniloole viitab ta liignimi „vahust sündinu“. Titaan Kronos (Saturnus) lõikas ema soovil maha oma isa Uranose suguliikme ja heitis selle merre. Selle koha peale tekkis meres vaht, millest sündis imekaunis Aphrodite. Kui ta veest välja tuli, hakkasid lilled ta jalge all õitsema.
Ta oli abielus tule ja sepakunsti jumala Hephaistosega. See oli aga õnnetu abielu, sest hoolimata osavusest oli mees inetu ja lombakas. See Aphroditet ei rahuldanud ning ta otsis endale armukesi, näiteks sõjajumala Arese. Kirgliku loomusega jumalanna osales kõigis Olümpose tülides ja intriigides ega olnud kaugeltki mitte naiivne iludus. Aphrodite austajad võisid olla kindlad ta toetusele, sellal kui oma vaenlasi ja neid, kes ta armastuse ära põlgasid, karistas ta karmilt. Ta oli jumalanna, kes väärtustas ja jagas hinnanguid.
Ozoli mõis (Kuramaa)

Ozoli mõis (saksa keeles "Eckhof", ka "Paulsgnade", läti keeles "Ozolu muiža", ka "Ozolmuiža") oli riigimõis Kuramaal. 
Tänapäeval asub mõis Lätis Jelgava piirkonnas ja Jelgavas. Mõisa peahoone jäi Jelgava linna territooriumile, mõisa maadest moodustati Ozolnieki vald.
Ajalugu.
Mõisa maad kuulusid algselt Kuramaa hertsogitele – tegemist oli riigimõisaga. Eravaldusse läksid need siis, kui keiser Paul I kinkis need maad Kuramaa kubermangu kubernerile Karl Wilhelm Heinrich von Driesenile; nii sai selle saksakeelseks nimekujuks Paulsgnade.
Mõisale allusid hiljem ka "Henriettensruhe" ja "Magazin-Forwerke" poolmõis. Poolmõisana allus mõisale veel ka Valdeka loss. Ajal, mil mõis likvideeriti, oli selle pindala 1299 hektarit.
Bermondtiaadi ajal paiknes Jelgava pärast peetud lahingute eel mõisas Pavel Bermondt-Avalovi vägede esimene polk. 15. novembril vabastas mõisa läti vägede 9. polgu õpilaspataljon. Lahingute käigus mõisakompleks hävis. Osaliselt on säilinud mõisa park, kus asub Jelgava suurim põlispuude grupp – tammed ja pärnad, neli lehist ja kaks valget mändi.
Zīlāni

Zīlāni on Läti linna Jēkabpilsi osa. Jēkabpilsiga liideti see piirkond aastal 1962. Zīlāni asub linna idaosas.
Zīlāni on alguse saanud Moskva-Ventspilsi raudtee rajamisel aastal 1899, mil Zīlāni külast lääne poole rajati Zīlāni raudteejaam. Jaama juurde tekkis raudteetööliste küla. Aastal 1924 liideti see Krustpilsiga, aga aastal 1929 sai sellest uus ja iseseisev küla. Aastal 1962 liideti see Jēkabpilsiga.
Martin Vuks

Martin Vuks (sündinud 30. juuli 1968 Tallinnas) on eesti fotograaf.
Lõpetanud 1990. aastal Tallinna Sidekooli fotograafi erialal. Õppinud Tamperes Visuaalkommunikatsiooni Instituudis. Alates 1994. aastast töötab Ideestuudio OÜ-s. Alates 2011. aastast vabatahtlik fotograaf Eesti Loomakaitse Seltsis.