Kääbusmutandid

Kääbusmutandid (ρ- / rho-) on defektse hingamisahelaga mutandid, kelle fenotüübiks on metsiktüübist väiksemad kolooniad. Kääbusmutandid avastati pärmis "S. cerevisiae". Aastal 1953 märkas Boris Ephrussi, et 1-2 koloonial 1000-st oli koloonia diameeter 1/3-1/2 metsiktüübi diameetrist. Kääbusmutatsiooniga pärmi kolooniad on väikesed, kuna neis on blokeeritud hingamisahel, mis toodab efektiivsemalt ATP-d kui kääritamise rada. Seega ei ole "petite" pärmid võimelised kasutama kasvuks mittefermenteeritavaid süsinikuallikaid, näiteks glütserooli või etanooli. Külvates seega kääbusmutatsiooniga pärmi fermenteeritava süsinikuallikaga (nt glükoos) söötmele, tekivad väiksemad kolooniad kui metsiktüüpi pärmi külvates. Petite fenotüüpi tekitavad mutatsioonid mitokondriaalses genoomis, mitokondrite vähenemine või mutatsioonid nukleaarsetes geenides, mis mõjutavad mitokondri funktsiooni. 
Kääbusmutante on leitud ka bakteritel.
Kääbusmutantide mitokondriaalne genoom koosneb fragmendist metsiktüübi mitokondriaalsest DNA-st (mtDNA-st), mida on amplifitseeritud. Fragmendi pikkus on ligikaudu 1% metsiktüübi genoomist ja kordub tandeemselt.
Supressiivsus.
Mitokondriaalne DNA pärandub pärmis metsiktüüpide omavahelisel ristamisel biparentaalselt erinevalt kõrgematest eukarüootidest.
Kääbusmutantide ristamisel metsiktüüpi pärmiga on võimalik määrata kääbusmutatsiooni tüüp, nimelt tsütoplasmaatiliste ehk mtDNA mutatsioonide kääbusmutantidega ristamisel esineb uniparentaalne pärandumine, aga nukleaarsete kääbusmutantide ristamisel biparentaalne. Need tsütoplasmaatilised kääbusmutandid, kelle mtDNA kantakse ristamisel metsiktüübiga järglastele edasi, nimetatakse supressiivseteks kääbusmutantideks ja need, kelle ristamisel metsiktüübiga kandub järglastele metsiktüübi mtDNA, nimetatakse neutraalseteks kääbusmutantideks. Kääbusmutandi supressiivsus sõltub kääbusmutandi mtDNA korduvast fragmendist.
Rho0 kääbusmutantidel puudub mitokondriaalne DNA ja ristamisel metsiktüüpi pärmiga tekivad ainult metsiktüüpi kolooniad.
Ristates kääbusmutante, mis on põhjustatud tuuma geenide muutustest, tekivad järglased vastavalt Mendeli seadustele.. Neid kääbusmutante nimetatakse segregatsioonilisteks mutantideks. Hüpersupressiivse rho- ristamisel metsiktüübiga tekivad kõik rho- tüüpi kolooniad, sest seal on sagedamini "ori" piirkondi, mis konkureerivad replikatsooni masinavärgi pärast ja seega on soodustatud väiksema genoomiga mitokondrite säilitamine.
Rho- ristamisel metsiktüübiga tekivad kõik metsiktüüpi kolooniad ainult juhul, kui enne meiootilist jagunemist toimub ka mitoos. Sellisel juhul suudetakse diploidis olev metsiktüüpi mitokondriaalne DNA ka replitseerida ning kääbusmutandi mtDNA degenereerub. 
Hüpersupressiivsed kääbusmutandid tekitavad metsiktüübiga ristamisel üle 95% "petite" kolooniaid.
Hüpersupressiivsed omavad konserveerunud "ori" järjestust, milles asub promootor, või sellele sarnast "ori"s järjestust. Hüpersupressiivsete mutantide "ori" järjestuste muutmisel kaovad neile iseloomulikud replikatsiooni intermediaadid ja uniparentaalne pärilikkus.
Kääbusmutandid jagunevad seega neutraalseteks ja supressiivseteks ning viimased jagunevad omakorda supressiivseteks ja hüpersupressiivseteks.
Mitokondriaalne genoom.
Metsiktüüpi "S. cerevisiae" mitokondriaalses DNA-s on 8 erinevat "ori" järjestust. Iga "ori" omab RNA polümeraasi promootorit ja 3 GC-boxi: A, B ja C box. Kuna ainult "ori"2, 3 ja 5 on leitud hüpersupressiivsetest kääbusmutantidest, siis nimetatakse neid aktiivseteks "ori"-deks ja teisi inaktiivseteks (neis on promootori ala katkestatud insertsioonidega). Varem peeti "ori" järjestust replikatsiooni "originiks" ehk replikatsiooni initsiatsiooni järjestuseks ja arvati, et "ori"-de suurem tihedus hüpersupressiivsetel kääbusmutantidel tagab nende eelistatud replitseerimise metsiktüübiga ristamisel. Kuna aga mitmetel kääbusmutantidel pole "ori" järjestust, suutes samas säilitada mtDNA, siis ei saa neid pidada replikatsiooni "originideks" ja need pole vajalikud mtDNA replikatsiooniks. Küll aga arvatakse, et ilma "ori-"ta rho- genoomis on "ori"-sarnased regioonid ("oris"), mida saab kasutada alternatiivse replikatsiooni initsiatsiooni signaalina.
Samuti pole replikatsiooniks vajalik ka aktiivsetelt "ori-"delt initsieeritav transkriptsioon ehk RNA praimerite olemasolu. Seda on tõestatud mitokondriaalse RNA polümeraasi deleteerimisega. Küll aga on transkriptsiooni vaja hüpersupressiivsuseks.
Teke.
Üheks hüpoteesiks kääbusmutantide tekkemehhanismi kohta on väljalõike ja amplifitseerimise teooria. Väljalõiget amplifitseeritakse tandeemselt ja sellest saab 'kääbusmutandi defektse genoomi ühik.
Kääbusmutandid tekivad ka juhuslikult – ilma mutageneesita (1-2 kolooniat 1000st), kuid tihti võib olla tegemist nukleaarse kääbusmutandiga. Seepärast kasutatakse teadustöödes kääbusmutantide tekitamiseks mutageene, mis mõjutavad peamiselt mitokondriaalset DNAd. Kääbusmutatsiooni võib tekitada erinevate mutageenide toimel, näiteks DNA-ga interkaleeruvad ained (etiidiumbromiid) või kemikaalid, mis segavad DNA sünteesi kasvavates rakkudes. Paljud kemikaalid, mis põhjustavad raskesti parandatavaid DNA kahjustusi, tekitavad kääbusmutatsiooni ja on pigem efektiivsemad mittekasvavates rakkudes. Olenevalt mutageeni võimest transporteeruda mitokondrisse ja tema afiinsusest AT-aluspaaridele sõltub, kas mutageen mõjutab mitokondris või tuumas kodeeritud geene. Näiteks saab kasutada hüdrofoobseid interaktsioone]takistavaid kemikaale nagu etanool, isopropanool või naatriumdodetsüülsulfaat ehk SDS. Analoogiad pärmi ja imetajate mitokondrite vahel viitavad pärmi kääbusmutatsiooni põhjustavate mutageenide potentsiaalsele kartsinogeensele toimele.
Tuvastamine.
Kääbusmutantide tuvastamiseks kasutatakse tihti "ade"-mutante. Need pärmi mutandid ei suuda sünteesida adeniini ja peavad kasvama adeniini sisaldaval söötmel. Mutantide adeniini sünteesirajas akumuleerub aine, millest tekib punane pigment. Rho- tüved kasutavad energia saamiseks ainult kääritamisrada ja oksüdatiivse metabolismi puudumise tõttu ei teki punast pigmenti, mistõttu kolooniad jäävad valgeks.