tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Riisselja–Orajõe raudtee

Riisselja–Orajõe raudtee oli kitsarööpmelise raudtee raudteeharu, mis algas Pärnu-Mõisaküla-Valga liini Riisselja raudteejaamast.
Riisselja–Orajõe raudtee.
Riisselja–Orajõe raudteeharu ehitamise eelduseks oli 1919. aastal ehitatud paari kilomeetri pikkune kitsarööpmeline metsaveoks kasutatud raudteeharu. Haruteed hakati ümber ehitama ja Orajõeni pikendama 1920. aastal, valminud raudteeliin avati 22. jaanuaril 1923. 1925. aastal pikendati raudteed Orajõelt Iklasse. 
Lätis asuv Heinaste jaam ühendati selle raudteega Teises maailmasõjas Saksa okupatsiooni ajal. 
Riisselja–Ikla raudtee suleti 30. septembril 1975.
Raudteepeatused Riisselja–Orajõe raudteel.
Aastal 1925 pikendati raudteed Iklani, kus avati Ikla raudteejaam (48,1 km, Läti piirist 1,2 km). Teise maailmasõja ajal ühendati see raudtee Ainaži–Valmiera–Smiltene raudteega, nii et uueks lõppjaamaks kujunes Heinaste raudteejaam.
Pingbetoon

Pingbetoon on raudbetoon, milles valmistamise ajal sarrus eelpingestatakse. Sellega tagatakse betoonile eelsurve, mis annab võimaluse vähendada pragude tekkimist betooni tõmbetsoonis ja seeläbi suurendada tarindi jäikust. Sarrusena kasutatakse kõrgtugevaid terasvardaid või -traati. Pingbetooni kasutatakse eelkõige painde- ja tõmbeelementides. Pingbetoonist rajatakse suureavalisi tarindeid, näiteks sildu, tööstushoonete suureavalisi monoliitseid talasid ja raame, hoonete kattekonstruktsioone, vedelike mahuteid ja muid sarnaseid objekte.
Ajalugu.
Pingbetooni kasutamise teoreetilised alused tekkisid 1880. aastatel. Esimesena tutvustas seda ideed P. H. Jackson 1886. aastal, kaks aastat hiljem C. Doehring. Ideed praktikas rakendada ei õnnestunud kummalgi, kuna terase kvaliteet oli selleks liiga madal. Esimese pingbetoontarindi ehitas I. Lund 1905. aastal. Selleks sai betoonõõnesplokkidest vahelagi, mis sarrustati eelpingestatud armatuurvarrastega. Kuid ei Lund ega järgmised pingbetooni edendajad Ch. Riekhoff, E. Mörisch, M. Koenen, Ch. Rabut ja mõned teisedki, ei toonud uue materjali arengusse kardinaalset pööret.
Kahe maailmasõja vahelisel perioodil oli pingbetooni areng seotud peamiselt insener Eugène Freyssinet' nimega, kes töötas välja uusi betooni pingestusvõtteid ja vastavaid seadmeid. Tema projekteeritud olid ka pingbetoonist pais Alžeerias ja Luzancy sild üle Marne'i. Lisaks Freyssinet'le paistis silma Franz Dischinger. 1940. aastate lõpus sai silmapaistvaks pingbetooni rakendajaks belglane Gustave Mangel, kes arendas pingbetooni teooriat ja ehitas arvukalt pingbetoontarindeid.
Arvidsjauri kirik

Arvidsjauri kirik asub Arvidsjauris Arvidsjauri vallas Rootsis.
Rööbas

Rööbas ehk relss on liikuvat seadet suunav ja sageli ühtlasi ka kandev teraslatt. 
Raudteede, trammiteede ja kraanateede rööbasteede rööpad tehakse eriprofiiliga (nn rööpaprofiiliga), mistõttu rööbastel on suur kandevõime ja paindejäikus ning nad on hästi liipreile kinnitatavad.
Rööbastee

Rööbastee (inglise "track", soome "rata") koosneb harilikult kahest paralleelsest rööpast, mis paiknevad liipritel. Rööbastee olulisim tehniline omadus on rööpmelaius ehk rööbastevaheline kaugus.
Rongiliikluseks kasutatavat rööbasteed koos selle juurde kuuluvate süsteemidega nimetatakse raudteeks.
Rööbastee võib koosneda mitmest rööpapaarist ehk rajast. Kasutatakse ühe-, kahe- või enamarajalisi rööbasteid.
Mikk Valtna

Mikk Valtna (hüüdnimi "El capitan"; sündinud 18. novembril 1985 Tallinnas) on Eesti jalgpallur ja korvpallur.
Ta mängib ründava poolkaitsjana Eesti jalgpalli Premium Liiga võistkonnas Tartu JK Tammeka. Hooajal 2009/2010 võttis Valtna osa ka Korvpalli Meistriliigast, kus mängis Kuremaa SK/Tartu Palliklubi võistkonnas. 
Jalgpallikarjäär.
Mikk Valtna on Tartu JK Tammeka jalgpalliklubi kasvandik. Tammeka särgis mängis Valtna nii noorteklassis kui ka hiljem duubelrivistuses ning esindusvõistkonnas. Alates hooajast 2008 mängis Mikk Valtna JK Welco Elekter särgis. Ta oli võistkonna kapten aastatel 2008–2010. Hooajast 2008 pärineb Mikk Valtna esimene individuaalne tunnustus, kui ta valiti aastalõputurniiril parimaks mängijaks. Hooajal 2009 näitas Valtna head resultatiivsust. Ta lõi 18 väravat ja oli IV liiga lõunatsooni suurim väravakütt. Hooajal 2010 oli Valtna aga fenomenaalses hoos lüües 17 mängus 35 väravat ning oli sellega kõikide Eesti jalgpalliliigade suurim väravakütt. 2012. aastast alates esindab Valtna aga taas Tartu JK Tammeka värve.
Korvpallikarjäär.
Mikk Valtna mängis Korvpalli Meistriliigas hooajal 2009/10, kui ta kandis Kuremaa SK/Tartu Palliklubi särki numbriga 21 põhihooaja jooksul 17 mängus. Keskmiseks punktiskooriks jäi 5,15 punkti ning keskmiselt mängis Valtna 14 minutit mängus.
Kerli Dello

Kerli Dello (sündinud 21. veebruaril 1977) on eesti ajakirjanik ja suhtekorraldaja.
Karjäär.
Kerli Dello alustas ajakirjandustööd Viru-R-Raadios (1995–2001), kust suundus TV1 spordiuudiste edastajaks (2001). Samast aastast töötas Kerli Dello Kuku Raadios uudistetoimetajana. Samuti töötas ta alates 2007. aastast ETV hommikuprogrammi "Terevisioon" uudistesaatejuhina.
2011. aasta suvest asendas ta puhkusel olnud "Aktuaalse kaamera" uudistesaatejuhte.
2014. aasta mais teatas Dello, et ta lõpetab töö "Terevisiooni" uudistesaatejuhina, ning siirdus tööle Eesti Kaitseväkke.
Ta on korduvalt valitud ajakirja Nädal küsitlusel parimate uudisteedastajate hulka.
Isiklikku.
Tal on abikaasa Alleriga kaks tütart, Ketlin ja Gerri-Grete.
Mari-Ann Kelam

Mari-Ann Kelam (neiupõlvenimi Dotsenko, esimeses abielus Rikken; sündinud 26. juunil 1946 Saksamaal Ansbachi põgenikelaagris) on Eesti poliitik.
Noorus ja haridus.
1950. aastast elas ta pagulasena Ameerika Ühendriikides: algul Ohio osariigis, hiljem Washingtonis. Ta on lõpetanud Ohio osariigis asuva Toledo ülikooli magistrikraadiga raamatukogunduses. Aastatel 1968–1970 töötas ta Washingtonis Ameerika Ühendriikide Kongressi raamatukogus kataloogijana ja 1970–1972 õppejõuna Toledo ülikoolis.
Poliitiline karjäär.
Poliitilist tegevust alustas ta Eesti vangistatud vabadusvõitlejate abistamise toimkonna sekretärina 1984–1989. 
1993. aastast elab Mari-Ann Kelam Eestis. Aastatel 1993–1996 oli ta Eesti välisministeeriumi pressiesindaja, 1996–1999 Isamaaliidu välissekretär. 
Ta oli IX Riigikogu (1999–2003) ja XI Riigikogu (2009–2011) liige. 
Kelam on olnud ka Isamaaliidu juhatuse liige ning on Isamaa Viimsi piirkonna juhatuse liige ja Viimsi vallavolikogu aseesimees.
Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 4 (Harju- (v.a Tallinn) ja Raplamaa) 280 häält ning ei osutunud valituks.
Isiklikku.
1991. aastal abiellus ta Tunne Kelamiga.
Termin

Termin (ladinakeelsest sõnast "terminus" 'piir, raja') ehk oskussõna on mingil erialal kasutatav rangelt defineeritud sõna või väljend (oskussõna). 
Selle tähendus võib tavakasutusest ka erineda. Näiteks raamatukogunduse termin "raamat" tähendab trükitud või käsitsi kirjutatud, kaante vahele köidetud iseseisvat väljaannet mahuga 49 ja enam lehekülge. Igapäevaelus puudub vajadus raamatut lehekülgede arvu järgi määratleda, täpsust vajavad bibliograafid.
Lisaks sellele definitsioonile annavad erinevad autorid palju erinevaid definitsioone (nendest põhjalikuma ülevaate annab T. Erelt, 2007).
Õpetust terminitest nimetatakse terminoloogiaks.
Termin vs mõiste.
Käesolevas artiklis on oluline vahet teha terminil ja mõistel. Mõiste (kui kirjeldus) on laiema tähendusega kui termin. Mõisted peavad asuma omavahel süsteemis (näiteks ISO Juhendi 2382 terminoloogiaosa, mis on peegeldatud EKI terminoloogiabaasi). 
Kui üldmõisteks on "labidas", siis selgituseks on "riist maa käsitsi kaevamiseks". Üldmõiste alla mahuvad labidate liigid (omavahel seotud mõistekomplekti nimetatakse ontoloogiaks). Pole välistatud, et sama üldmõiste alla tuleb alammõistena lisada kühvel. Pole välistatud, et ühel ajahetkel käsitsi kaevamise riistad liidetakse masinkaeveriistadega, sellisel juhul satuvad ühise peamõiste alla nii "kühvel" kui ka "heitkoppekskavaator".
Termin tuleb tuletada juba olemasolevale mõistele. Probleem seisneb kvaliteetse terminitöö aegluses. Termini tuletamiseks ja uustermini stabiliseerumiseks võib kuluda kuid või aastaid. Uutes valdkondades (esemevõrk, intellektitehnika) tuleb uusi mõisteid peale nii kiiresti, et olemasolevad professionaalsed terminoloogid ei suuda selle vooga toime tulla. Erafirmad on olukorras, kus kaup on juba laos ja homme hakatakse seda müüma ning siis tuletab müügijuht vajalikud terminid ööl vastu müügipäeva. Ka teadustöödel on ranged tähtajad, mis ei võimalda ingliskeelsele mõistetele vastavaid termineid pikalt otsida.
OP (ettevõte)

OP on Soome suurim pankrühm, mis asutati aastal 1902.
Panga peakontor asub Helsingis. Eestis tegutseb Pohjola Pankki filiaal.
OP aktsiad on noteeritud Helsingi börsil alates aastast 1989. Ettevõttel on 30 000 aktsionäri.
Zahra Abdulla

Zahra Abdulla (sündinud 27. novembril 1965 Somaalias) on somaali päritolu Soome poliitik, Helsingi linnavolikogu liige alates 1997. aastast.
Abdulla kuulub Rohelisse Liitu.
2003. aasta Soome parlamendivalimistel sai ta 2792 häält, 2007. aasta parlamendivalimistel 4198 häält ja 2011. aasta parlamendivalimistel 3562 häält.
Isiklikku.
Abdulla sündis Somaalias ning veetis lapse- ja noorpõlve Egiptuses ja Keenias. Hiljem õppis ta Moskvas meditsiini. Kui Nõukogude Liit lagunes, kolis ta juulis 1990 Soome. 
Alates 1998. aastast on ta Soome kodanik.
Abdulla elab Helsingis Pukinmäkis. Tal on kaks poega ja üks tütar.
Valgusti

Valgusti on seade, mis jaotab ühe või mitme lambi valgust ning milles on (peale lampide) vajalikud osad lampide kinnitamiseks ja kaitseks, samuti vooluahelad ja liiteseadised ühendamiseks elektrivõrguga. Kaasaskantava valgusti (tasku-, kande-, pealambi) korral paikneb energiaallikas (patarei) valgusti sees.
Sõnakasutusest.
Valgustis on lamp valguskiirgust tekitav üksikosa, üldkeeles aga on lamp kasutusel valgusti enda tähenduses (eriti liitsõnades, nt laelamp, seinalamp laualamp, põrandalamp, taskulamp).
Valgusti osad (peale lampide) kokku moodustavad valgustusarmatuuri. Igapäevases keelekasutuses nimetatakse sageli kogu laevalgustit laearmatuuriks. Lame lae- ja seinavalgusti on tuntud plafooni nime all.
Valgustite liigitus.
Valgusteid liigitatakse üldiselt samamoodi kui valgustust.
Valgustite liigid valgustatava piirkonna suuruse järgi:
Liigid valgustite valguse jaotamise viisi järgi:
Vaata ka.
Eesti Vabakehakultuuri Ühing

Eesti Vabakehakultuuri Ühing oli Eesti nudistide organisatsioon 1930. aastail.
23. juunil 1932 otsustas Erich Differt koos Aleksander Rummeli ja Alfred Riigiga asutada Eesti Vabakehakultuuri Ühingu ja esitas selle põhikirja 29. juulil samal aastal Kohtu- ja siseministrile kinnitamiseks. Põhikirja järgi oli ühingu eesmärgiks vabakehakultuuri põhimõtete laiendamine sõnas, kirjas ja pildi teel ning selle idee arendamise soodustamine. Vabakehakultuuri all mõisteti põhikirjas mõlemast soost igasuguses vanaduses isikute ühist koosviibimist ilma igasuguse riietuseta võimlemise-, suplemise-, seltskondlikkude mängude ja muul alal. Minister Ado Anderkopp seda ei kinnitanud moraalsetel põhjustel, kuna leidis põhikirja olevat vastuolus üldise moraaliga ning heakorra ja julgeoleku seaduse § 325-ga, mis kohustas politseid laiali ajama sugukõlvatuid koosolekuid.
Pärast kaebust kohtule otsustas Riigikohus 1. novembril 1932 tühistada Kohtu- ja siseministri otsuse ja Eesti Vabakehakultuuri Ühing registreerida. 
1933. aastal rentis ühing Kakumäe poolsaarel Oti talu mereranna ja suvila. Ühing korraldas regulaarseid supelhommikuid ja vestlusõhtuid.
Asutajaliikmeid oli 18; abielupaare võeti liikmeks koos või ühingust eemalejääva abielupoole kirjaliku tõendi alusel, et tal pole midagi oma abikaasa ühingusse astumise vastu. 1934. aastal oli ühingul 55 liiget. 27. juulil 1934 tegi Haridus- ja sotsiaalminister Nikolai Kann Vabariigi Valitsusele ettepaneku ühing sulgeda, kuid selleks ei leitud seaduslikku alust. Ühingu tegevuse keelamiseks töötati Siseministeeriumis välja seaduseelnõu, mis oleks maksma pandud dekreedina.
Pärast uue Ühingute ja nende liitude seaduse jõustumist 1938. aastal oleks ühing pidanud teatama Tallinna-Harju prefektile juhatuse koosseisu ja asukoha, mida ei tehtud. Seetõttu otsustas prefekt 31. mail 1939 ühingu tegevuse peatada kuni 1. septembrini 1939. Siseministri resolutsiooniga 15. novembrist 1939 ühing suleti ja likvideeriti 21. augustil 1940.
Tegelikult oli ühing oma tegevuse lõpetanud juba 1935. või 1937. aastal vähese liikmete arvu pärast.
Nudistlik tegevus Eestis vaibus aastakümneteks, kuid rahva seas elasid edasi legendid Eesti nudismi pioneerist Erich Differtist ja tema asutatud alastikultuuri ühingust. Tema ideed olid okupatsiooni ajal võitluses nudismi ideede eest suureks toeks.
Suurnokk-vanga

Suurnokk-vanga ("Euryceros prevostii") on linnuliik vangalaste sugukonnast. Ta on levinud Madagaskari kirdeosa vihmametsades. Toitub selgrootutest, peamiselt putukatest.
Lamp

Lamp (kreeka k "lampás", ’tõrvik’) on valguse tekitamiseks valmistatud kiirgusallikas. Peamiselt liitsõnades kasutatakse seda terminit ka mõnede valgustite nimetustes (nt petrooleumilamp, laualamp, taskulamp).
Lamp muundab valguskiirguseks kas keemilist energiat, mis vabaneb põlemisel, või elektrienergiat. Keemilisel energial põhinevad õlilambid, petrooleumilambid, karbiidlambid ja gaasilambid. Põlemisel vabanevat energiat kasutavad ka niisugused valgusallikad, nagu küünal, peerg ja tõrvik, kuid et neis on energiakandja ühtlasi valgusallika osa, siis ei loeta neid lampide hulka. Elektrienergiat kasutavad peamiselt kolme liiki lambid: hõõglambid, sealhulgas halogeenlambid; gaaslahenduslambid ehk lahenduslambid, peamiselt luminofoorlampidena; valgusdioodlambid ehk leedlambid.
Lampide valgusparameetrid.
Lampide peamised tunnussuurused on valgusvoog, valgusviljakus, värvitemperatuur ja värviesitusindeks.
Valgusvoog väljendab lambi valgusvõimsust (luumenites). Lambi valgusvoo hooldetegur ehk lambi valgusvoo vähenemise tegur on antud hetke valgusvoo ja algvalgusvoo jagatis.
Valgusviljakus iseloomustab valgusallika tõhusust elektrienergia valguseks muundamisel: valgusviljakust väljendab tekitatava valgusvoo ja tarbitava võimsuse jagatis; mõõtühik luumenit vati kohta (lm/W). Valgusviljakuse teoreetiline piir on valge valguse korral umbes 250 lm/W. Valgusviljakus aja jooksul väheneb.
Värvitemperatuur väljendab värvinägemisega kaasnevat soojuslikku muljet ja seda väljendatakse Kelvini kraadides (K). Kuni temperatuurini 3300 K tundub valgus soojana, vahemikus 3300‒5300 K neutraalsena ning üle 5300 K korral külmana. Keskpäevase päikesevalguse värvitemperatuur jääb vahemikku 5000‒5500 K. Kodus kasutatakse kohtvalgustuseks soevalguslampe, üldvalgustuseks ka külmema tooniga lampe.
Värviesitusindeks (täpsemalt: värviesituse üldindeks, tähis CRI või "R"a) näitab, kuivõrd loomulikes värvides paistavad esemed mingi tehisvalgusallika valguses võrreldes sellega, kuidas me näeme värve päikesevalguses. Ideaalse päevavalguse korral CRI = 100%; värviesitust loetakse heaks, kui CRI on vähemalt 80%.
Ajaloost.
Aastatuhandeid oli tehisvalgusallikaks lahtises või poolkinnises anumas loomarasvas või taimeõlis ujuva tahiga õlilamp. Petrooleumilamp (sisevalgustuseks) ja gaasilamp (tänavavalgustuseks) võeti Eestis laiemalt kasutusel 1860. aastail. Elektrilampidest hakati kõigepealt kasutama hõõglampe (volframhõõgniidiga lampe aastast 1906). Halogeenlamp patenteeriti 1959. aastal, lahenduslambid hakkasid laiemalt levima 1970. aastail, esialgu peamiselt torukujulistena, sajandivahetuse järel ka kompaktlampidena (tavalise hõõglambisokliga).
Suure valgusviljakusega sinise valgusdioodi loomine võimaldas 1990. aastail välja töötada valget valgust kiirgava valgusdioodi. Alates sajandivahetusest algas nendel dioodidel põhinevate leedlampide väljatöötamine ja tootmine. Kiire üleminek leedlampidele algas alates 2010. aastast, kui nende hind langes sedavõrd, et nad muutusid energiasäästu ja pikka eluiga arvestades hõõglampidega konkurentsivõimeliseks. Samal ajal hakkas Euroopa Liidus kehtima hõõglampide tootmise järkjärguline keeld alates võimsamatest.
Valgustehnika

Valgustehnika on teadus- ja tehnikaharu mis käsitleb valguse teket, levimist (vt optika), toimet, muundamist, rakendamist (vt valgustustehnika) ja mõõtmist (vt fotomeetria).
Teoreetilises osas kattub valgustehnika füüsika mitme alajaotusega, rakenduslikus osas ulatub füsioloogiasse ja arstiteadusesse (nägemisfüsioloogia, ravikiiritustehnika), bioloogiasse (fotosünteesi- ja biokiiritustehnika), keemiasse (fotokeemia), ehitustehnikasse ja arhitektuuri, fotograafiasse, elektrograafiasse ja polügraafiasse, sidetehnikasse, valgussignalisatsiooni ning näite- ja helikunsti.
Inseneriteadused

Inseneriteadused ehk tehnikateadused (inglise "engineering" (inseneeria)) on distsipliinid, mis käsitlevad mingi tehnikavaldkonna teoreetilisi aluseid, uurimis-, arvutus- ja projekteerimismeetodeid ning materjalide, toodete, tehnikaseadmete ja tootmisprotsesside väljatöötamist ja uuendamist.
Inseneriteadused on iseseisvad teadusdistsipliinid, nii nagu on seda ka sotsiaal-, loodus- ja matemaatikateadused. Kuid seejuures erinevad inseneriteadused neist oluliselt, arvestades nende eripärast suhet tehnikasse. Inseneriteaduste spetsiifika seisneb selles, et neis asendab insener-tehniline tegevus reeglina eksperimenti. Just insener-tehnilises tegevuses kontrollitakse tehnilise teooria teoreetiliste järelduste paikapidavust ja ühtlasi ammutatakse uut empiirilist materjali järgmisteks inseneriteaduslikeks uuringuteks.
Ajalugu.
Inseneriteadused on välja kasvanud käsitööndusest. Suure panuse tehnikateaduste arengusse andsid antiikaja insenerid Archimedes, Heron, Vitruvius ja renessansiajastust Leonardo da Vinci. Üks esimesi inseneriteadusi oli mehaanika, mis pikka aega eksisteeris füüsika ja arhitektuuri varjus. 
Tööstusrevolutsiooni alguses tekkis vajadus tehnikat ja tehnoloogiat teaduslikult uurida ning hakata andma akadeemilist inseneriharidust. Esimesi õppeasutusi selles valdkonnas oli 1794. aastal Gaspard Monge'i ja Lazare Carnot' eestvedamisel asutatud École polytechnique. Algas inseneriteadmiste stsientsieerimine. 19. sajandil tekkis elektrotehnika, 20. sajandil raadiotehnika, astronautika, robotitehnika ja paljud muud teadusharud.
Rändkarp

Rändkarp ("Dreissena polymorpha") on rändkarplaste sugukonda kuuluv väike mageveekarp. Kirjanduses on teda nimetatud ka harilikuks rändkarbiks, tavaliseks rändkarbiks ja muutlikuks rändkarbiks.
Rändkarbi algupärane levila oli Kagu-Venemaa järved. Esimesena kirjeldas teda 1769. aastal saksa zooloog Peter Simon Pallas, kes leidis neid Uurali, Volga ja Dnepri jõest. Ka tänapäeval leidub neid Musta mere ja Kaspia mere rannikul, kuid inimese kaasabil on neid introdutseeritud paljudesse teistesse maailma veekogudesse, kus nad on muutunud invasiivseteks. 
Väliselt sarnanevad rändkarbid rannakarplaste ("Mytilidae") sugukonna esindajatega ning sarnaselt nendega kinnituvad nad kõvale substraadile büssusega. Fülogeneetiliselt on nad aga lähedamalt seotud "Veneridae" sugukonna karpidega kui rannakarplastega.
Sageli on rändkarpide koja muster triibuline. Näiteks inglise keeles nimetataksegi neid sebrakarpideks ("zebra mussel"). Rändkarbi suurim pikkus on umbes 5 cm. Koja kuju on väga varieeruv (ka liigiepiteet "polymorpha" tähendab ligikaudu 'väga erikujuline').
Mihkel Tikerpalu

Mihkel Tikerpalu (sündinud 3. aprillil 1987 Viinistul) on eesti näitleja ja kultuurikorraldaja, alates 19. augustist 2024 Tallinna huvikeskuse Kullo direktor. 
Ta on lõpetanud 2006. aastal Loksa 1. Keskkooli kuldmedaliga ja 2010. aastal Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikooli näitleja erialal (24. lend, kursuse juhendaja Hendrik Toompere). 
Aastatel 2009–2021 töötas Eesti Noorsooteatris näitlejana. Aastatel 2015–2018 oli ta teatriühenduse Misanzen produtsent. 
Mihkel Tikerpalu mängib seriaalis "Õnne 13" Uuevariku noorperemeest Ints Kattaid. 
Ta on mittetulundusühingu TikerKultuur üks juhatuse liikmetest. 
Aastatel 2021–2024 oli Mihkel Tikerpalu Lääne-Harju Muusika- ja Kunstide Kooli direktor. Ta kuulub ka Eesti Muusikakoolide Liidu juhatusse (olnud ka selle esimees). 
Alates 19. augustist 2024 on Tikerpalu Tallinna huvikeskuse Kullo direktor.
Poliitiline tegevus.
Mihkel Tikerpalu kuulub alates 2021. aastast erakonda Eesti 200.
Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 4 (Harju- (v.a Tallinn) ja Raplamaa) 236 häält ega osutunud valituks.
Isiklikku.
Ta on 2016. aastast abielus Mairi Tikerpaluga (neiuna Mairi Jõgi).
Onni Tarjanne

Onni Alcides Tarjanne (aastani 1906 Törnqvist; 5. september 1864 Virrat – 23. mai 1946 Helsingi) oli soome meesarhitekt.
Ta lõpetas 1885. aastal tehnikakooli (hilisema Soome tehnilise kõrgkooli eelkäija).
Ta projekteeris muu hulgas elumaju ja büroohooneid Helsingis, aga ka näiteks Ämmäkoski hüdroelektrijaama ning haridus- ja meditsiiniasutuste hooneid. Tema tuntuim töö on Soome Rahvusteatri hoone.
Onni Tarjanne tegi koostööd teiste seas Lars Sonckiga.
Tema on maetud Helsingi Hietaniemi kalmistule.
Siim Liivik

Siim Liivik (sündinud 14. veebruaril 1988 Paides) on eesti päritolu Soome endine jäähokimängija (vasak ääreründaja).
Ta alustas hokimängijana karjääri HIFK-is. Hooajal 2007/08 mängis Põhja-Ameerikas United States Hockey League'i klubis Waterloo Black Hawks. Seejärel naasis ta HIFK-i ning debüteeris hooajal 2008/09 Soome kõrgliigas. 2011. aastal tuli ta HIFK-ga Soome meistriks.
Klubikarjääri mängis ta veel Soome kõrgliigaklubides Espoo Blues (2013–2016) ja KooKoo (2017–2018), Rootsi kõrgliigaklubis Örebro HK (2016–2017) ja Austria kõrgliigaklubis EC KAC (2018–2020). 2015. aasta novembris naasis ta Espoo Bluesist hooaja lõpuni HIFK-i ja võitis sel hooajal klubiga Soome meistrivõistlustel hõbemedali. Hooajal 2018/19 tuli ta KAC-iga Austria meistriks.
2008. aastal osales Liivik Soome kuni 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistrivõistlustel, kus jõuti veerandfinaali. Eesti jäähokikoondises mängis ta hooajal 2019/20 kolmes mängus.
Sportlaskarjääri lõpetas ta 2020. aastal. 2021. aastal ilmus tema elulooraamat "Fuck You Liivik".
Itaalia kuningriik

Itaalia kuningriik on eksisteerinud kolm korda:
Süütur

Süütur ehk starter on seadis, mis koos paispooliga oli kasutusel gaaslahenduse süütamiseks peamiselt torukujulistes luminofoorlampides.
Süüturis paikneb huumlamp koos normaalolekus avatud bimetallkontaktiga, mis ühendatakse lambi hõõgniitide ja lambi voolu piirava paispooli (ballasti) vooluahelasse. Kui lambi toide sisse lülitada, siis rakendub süüturile võrgupinge ja huumlampi läbiva lahendusvoolu toimel bimetallkontakt kuumeneb kiiresti. Peagi paindub kontakti bimetallelektrood teise elektroodi vastu, lühistades huumlambi ja sulgedes luminofoorlambi kütteniitide toiteahela. Lambi kütteniidid kuumenevad, kuid lambi süütamiseks sellest ei piisa. Süüturis huumlahenduse lakkamisel jahtuvad elektroodid paari sekundiga ja lahutuvad, katkestades võrgutoiteahela. Tulemusena tekib paispoolis kõrge, kuni 1000-voldine eneseinduktsiooni pinge impulss, mis kutsubki esile lambi süttimise ja luminofoortorus tekib püsiv lahendus. Pingelangu tõttu paispoolis on pinge süüturil nüüd võrgupingest madalam, mistõttu huumlahendust ei teki ja kontaktid enam ei sulgu.
Lambi toitelülitusse kuuluvad ka kondensaatorid võimsusteguri parandamiseks ja raadiohäirete summutamiseks.
Niisuguse süüturi kasutamisel on stardiaeg pikk ja süütamisel lamp sageli vilgub. Ka põhjustab paispool energiakadu. Seetõttu kasutatakse tänapäeval elektroonilisi liiteseadiseid ehk elektroonilisi ballaste.
Elektromagnetiline ballast

Elektromagnetilise ballast on paispool (drossel), mis ühendatakse lahenduslambiga jadamisi, et piirata lampi läbivat voolu ning hoida ära selle kontrollimatu tugevnemine. Elektritoiteahelas on vajalik ka süütur, mis tekitab vooluahelat katkestades paispooli endainduktsiooni arvel kõrgepingelise käivitusimpulsi.
Elektromagnetilise ballasti kasutamise puudused:
Elektrooniline ballast

Elektrooniline ballast ehk elektrooniline liiteseadis on lahenduslampide toiteahelas kasutatav elektroonikalülitus, mis tõstab võrgupinge sageduse väärtuseni 20–50 kHz. Niisugune liiteseadis ei vaja elektromagnetilisele ballastile omast kogukat paispooli (drosselit ) ega eraldi süüturit (starterit).
Kõrgsagedusmuunduri eelised:
Mõnedel kõrgsagedusmuunduritel on võimalus reguleerida lampide heledust, s.t rakendada hämardamist ("dimmable electronic ballast").
Marek Lindmaa

Marek Lindmaa (sündinud 2. augustil 1984) on eesti teleajakirjanik ja produtsent.
Töö.
Marek Lindmaa töötab 2004. aastast TV3 uudistes. Alustas spordireporterina ja 2006. aastast spordiuudiste saatejuht. Alates 2009. aastast tänaseni on ta "Seitsmeste uudiste" saatejuht ja reporter. 
2007. aastal toimetas ja juhtis ta mootorispordisaadet "Ruudulipp". 
2009/2010 juhtis krimisaadet "Raport". 
Alates 2011. aastast tänaseni on teinud Eesti autoralli meistrivõistlustelt saatejuhina ralliraadio saateid, 2013/2014 oli ralliraadio saatejuht Liepāja rallil. 
2014 oli saate "Volgadega ümber Musta mere" saatejuht ja monteerija. 
2014. aastal tootis dokumentaal saate Kaido Höövelsonist "Baruto! Viru veri ei värise!". 
2014. aastal tegi ta video Ott Leplandi singlile "Jäädagi nii".
2018. aastast juhib ta saadet "Sotid selgeks", olles ka "TV3 uudiste" saatejuht. 
2018. aastal tegi kaheosalise saatesarja "Kullapalaviku radadel" Põhja Kanadas Yukoni territooriumil aset leidnud maailma ühest raskeimast aerutamismaratonist. 
2022 Sarja "Lindmaa seiklused: Reis maailma lõppu" Toimetaja/tootja/produtsent.
2022/2023 Tootis TV3 sarja "Imikuga metsas" kaks hooaega. Toimetaja/tootja/produtsent.
2023 Telesarja "Aerutades Alaskale" tootja/toimetaja/produtsent. 6 osaline sari TV3-s. 
2023/2024 Eestimaa Uhkus, TV3, saatejuht.
2024 Dokumentaalsarja "Ukraina lood" tootja/produtsent. 8. osaline sari TV3-s.
2024 "Puhkus isadega" 8 osaline sari TV3s tootja/produtsent/toimetaja.
Isiklikku.
Marek Lindmaal on 2018. aastal sündinud tütar Isabel. Lindmaa on musta vööga karateka. Pälvinud karate Eesti meistrivõistlustelt mitmeid medaleid nii noorte kui täiskasvanute arvestuses. Tegutsenud karatetreenerina. Curlingus saavutanud Eesti meistrivõistlustel kolmanda koha. Läbinud 2022. aastal maailma ühe raskeima aerutamismaratoni Kanadas 715 km mööda Yukoni jõge. Kajakkide arvestuses kolmas koht. 2023. aastal läbis maailma pikima aerutamismaratoni Yukon 1000 miili ehk 1600 kilomeetrit paatkonnas Estonian Adventurers. Kajakkide klassis kolmas koht.
Pinnamoe profiiljoon

Pinnamoe profiiljoon on joon, mis ühendab mingeid maa-ala pinnase punkte ja annab ettekujutuse selle maa-ala pinnamoest. Tehakse kas looduses või kaardi abil. 
Profiili joonistamine.
Profiili joonistatakse tavaliselt suuremõõtkavalise (topograafilise) kaardi järgi. Kahe punkti vahel tuleb joonistada sirgjooni ja selle peale panna punkte joone ja horisontaalide ristimiskohtades. Iga punkti juurde tuleb kirjutada selle kõrguse. Kõrguse ja kauguse algpunktist järgi joonistatakse profiiljooni, mis näitab selle lõige pinnamoodi.
Praegu võib pinnamoe profiiljoone saada interaktiivse kaardi järgi.
Jõe pikiprofiili juhul tehakse profiiljooni mitte sirgjoonel, vaid piki jõesängi.
Arvo Tering

Arvo Tering (sündinud 6. aprillil 1949 Suure-Jaanis) on eesti ajaloolane ja raamatukogundustegelane. 
Tering õppis Suure-Jaani keskkoolis aastatel 1956–1962, 1965–1967 ja Tartu Sanatoorses Keskkoolis 1962–1965. Aastatel 1967–1972 õppis ta Tartu Riiklikus Ülikoolis ajalugu, individuaalprogrammi alusel ka raamatukogundust ja bibliograafiat. 
Aastatel 1972–1988 töötas Arvo Tering Tartu Riikliku Ülikooli Raamatukogus vanemraamatukoguhoidjana ning aastatel 1988–2016 vanemteadurina. 
1986. aastal kaitses ta Helmut Piirimäe juhendamisel valminud väitekirja ülikoolide rollist haritlaskonna kujunemisel Eesti- ja Liivimaal Rootsi võimu perioodil 1630–1710. Tema peamisteks uurimisvaldkondadeks on haritlaskond ja teadusideede retseptsioon varauusaegses Baltikumis (sealhulgas Tartu rootsiaegse ülikooli ajalugu, eri Euroopa ülikoolide mõju Baltimail, Baltimailt pärit noormeeste ülikooliõpingud, teadusideede, eriti meditsiiniideede retseptsioon). 
Stipendiaadina on Tering olnud uurimistööl Lätis, Saksamaal, Rootsis, Hollandis ja Poolas. Arvo Teringu huvi varauusaja akadeemiliste kontaktide vastu on aidanud virgena hoida sama uurimisvaldkonna ühe silmapaistvaima asjatundja, Taani riigiarhivaari Vello Helki julgustav abikäsi, eriti 1970.–1980. aastatel, mil võimalused uurimisreisideks lääneriikidesse puudusid. 
Alates 1991. aastast on Arvo Tering Balti Ajaloo Komisjoni (Göttingenis) kirjavahetajaliige ja 2015. aastast Läti Teadusajaloo Assotsiatsiooni auliige. 
2001. aastal Arvo Teringut tabanud nägemiskaotus tingis uurimistemaatika ahenemise. Edasise uurimistöö fookusse jäi meditsiiniideede retseptsiooniajalugu, kuna sellekohased põhiallikad – varauusaegsed Läänemere maade meedikute dissertatsioonid – on kompaktse allikategrupina arvutisse transkribeerituna häälesüntesaatori abil kasutamiseks jõukohased. Pooleli on ulatuslikum uurimus "Euroopa protestantlikud ülikoolid kui Läänemere maade meedikute koolitajad ning uute meditsiiniideede vahendajad varasel uusajal".
Mandriline kliima

Mandriline ehk kontinentaalne kliima on kliimatüüp, millele on iseloomulikud suur aastane õhutemperatuuri amplituud ja väike aastane sademete hulk. Mandriline kliima on iseloomulik mandrite sisealadele ja külmade hoovuste lähedastele rannikualadele. Mandriline kliima on ülekaalus Venemaa suurimas osas, Ukrainas, Kesk-Aasias (nt Kasahstanis, Usbekistanis), Mongoolias ning USA ja Kanada sisealades. 
Troopiline mandriline kliima on iseloomulik Aafrika põhja- ja lõunaosale, Austraaliale. Antarktises on mandriline polaarkliima. 
Kuna mandrilise kliimaga alades on suur vee nappus, siis kujunevad seal rohtlad, poolkõrbed ja kõrbed. 
Parasvöötme mandriline kliima.
Parasvöötme mandrilisele kliimale on iseloomulikud kuum suvi ja külm talv, väike sademete hulk ja üsna suured õhutemperatuuri kõikumised ööpäeva jooksul. Merelise kliimaga võrreldes on siin aasta keskmine õhutemperatuur madalam, õhuniiskus on väiksem, mõnikord ka tolmu sisaldus on suurem. Pilvisus on väike, sajab vähe, peamiselt suvel. Ilm on rohkem muutlik, kui merekliimaga alades.
Troopiline mandriline kliima.
Troopilise mandrilise kliimaga alades on aastane õhutemperatuuride amplituud vähem, kui parasvöötmes, sajab vähe või peaaegu üldse ei saja. Ööpäevane õhutemperatuuride amplituud on üsna suur. Nendes piirkondades on kujunenud kõrbed ja poolkõrbed. 
Polaaralade mandriline kliima.
Polaaraladele on iseloomulikud lühike jahe suvi (Antarktisel on külm suvi) ning pikk ja väga külm talv.
Pedro II (Brasiilia)

Pedro II (2. detsember 1825 Rio de Janeiro – 5. detsember 1891 Pariis) oli teine ja viimane Brasiilia keiser aastail 1831–1889.
Aastane sademete hulk

Aastane sademete hulk on kliimanäitaja, mis näitab, kui palju sademeid sadas mingis kohas mingi aasta jooksul. Arvutatakse selle aasta kuu sademete hulkade liitmise teel. 
Et aasta võib olla nii kuiv kui ka niiske, siis arvutatakse mitmeaastaste vaatluste põhjal aasta keskmine sademete hulk.
Annely Adermann

Annely Adermann (neiuna Annely Labi; sündinud 3. veebruaril 1974 Pärnus) on eesti teleajakirjanik.
Haridustee.
Ta on lõpetanud 1992. aastal Lydia Koidula nimelise Pärnu 2. Keskkooli ja 2000. aastal Tallinna Pedagoogikaülikooli algõpetuse ja haridusnõuniku erialal.
Karjäär.
Annely Adermann alustas televisioonitööd Eesti Televisiooni saates "N ja P" saatejuhina. Alates 1994 oli ta EVTV-s uudistesaate reporter, reklaamitoimetaja assistent ja diktor.
Aastatel 1997–2000 ja 2006–2009 oli Adermann telekanalis TV3 ilmateadustaja. Hiljem on ta TV3-s juhtinud telesaateid "Hei hopsti!", "Tähtede laul", "Arstisaade", "Linnauudised", "Eestimaa uhkus" jm.
Aastatel 2004–2015 töötas Adermann TV3 avalike suhete juhina. 2009. aastast oli ta "Seitsmeste uudiste" saatejuht 2015. aasta septembrist sai temast TV3 "Seitsmeste uudiste" produtsent.
Isiklikku.
Tal on abikaasa Tarmo Adermanniga kaks last, tütar Miina ja poeg Mart.
Juri Kukin

Juri Kukin (vene keeles Юрий Алексеевич Кукин; 17. juuli 1932, Sjasstroi, Leningradi oblast – 7. juuli 2011 Peterburi) oli vene luuletaja ja muusik.
1954. aastal lõpetas ta punase diplomiga Leningradi Lesgafti-nimelise Kehakultuuri Instituudi. 
1973. aastani elas ta Petrodvoretsis ja töötas iluuisutamistreenerina Petrodvoretsi, Lomonossovi ja Leningradi lastespordikoolides. 1960. aastatel osales ta geoloogia ekspeditsioonides Mägi-Šorias, Kamtšatkas, Kaug-Idas ja Pamiiris.
Lapsepõlves oli Juri Kukini harrastuseks muusika, ta mängis džäzz-rühmas trumme. Aastast 1948 hakkas ta laule kirjutama ja esinema ning mängis 7-keelelist kitarri. Tema laulud oli populaarsed turistide ja geoloogide seas. 
Juri Kukin on mitmete konkursside ja festivalide laureaat. Aastast 1968 esines ta Lenkontserdi artistina, alates 1971. aastast ta töötas Leningradi oblasti filharmoonias, alates 1979. Lenkontserdis, alates 1988. aastast Leningradi "Benefise" teater-stuudiumis. 
"Meloodia" firmas ilmus tal kaks plaati (1988, 1990). Samuti ilmusid tal audiokassettid, CDd ja laulude kogumikud.
Mereline kliima

Mereline kliima on kliimatüüp, millele on iseloomulikud väikesed ööpäevased ja aastased õhutemperatuuride amplituudid, suur suhteline niiskus, suur pilvisus ja aastane sademete hulk. Selline kliima on iseloomulik ookeanidele ja mereäärsetele rannikualadele, mille kliimat mõjutavad merelised õhumassid. 
Näiteks mõjutavad Lääne-Euroopa kliimat Atlandi ookeani peal kujundavad merelised õhumassid, mis liiguvad läänest itta. Parasvöötmes liiguvad sageli mandri peale tsüklonid. Merelise kliimaga aladel esinevad kõrgeimad ja madalaimad õhutemperatuurid tavaliselt 1–2 kuud võrra hiljem kui mandrilise kliimaga piirkondades, sest veemassid soojenevad ja jahutavad aeglasem, kui maismaa. Sügis on tavaliselt soojem, kui kevad.
Tüüpilise merelise kliima näide on Lääne-Euroopa parasvöötme mereline kliima, kus on aasta ringi ülekaalus läänetuuled, mistõttu soojad ja niisked õhumassid liiguvad Atlandi ookeani kohalt mandrialadele. Selle tõttu on aastased amplituudid Euroopa lääneosas vaid paar kraadi ja ida poole (mandri poole) liikudes amplituud järk-järgult suureneb.
Lappstad

Lappstad on saamide kirikuküla Rootsis.
Ulla-Maj Wideroos

Cecilia Ulla-Maj Wideroos (sündinud 22. oktoobril 1951 Jakobstadis) on Soome poliitik.
Ta kuulub Soome Rootsi Rahvaparteisse.
Ta oli Soome teine rahandusminister Anneli Jäätteenmäki valitsuses 2003. aastal.
Hariduselt on ta merkonoom.
Columbia ülikool

Columbia ülikool, täisnimega Columbia Ülikool New Yorgis (inglise "Columbia University in the City of New York") on eraõiguslik ülikool Ameerika Ühendriikides New Yorgis Manhattani saarel.
Columbia ülikool on vanim kõrgkool New Yorgi osariigis, vanuselt viies USA-s ja üks Ameerika Ühendriikide üheksast koloniaalkolledžist, mis rajati enne Ameerika revolutsiooni. Tänapäeval on Columbia ülikoolil ka neli rahvusvahelist keskust: Ammanis Jordaanias, Pekingis Hiinas, Pariisis Prantsusmaal ja Mumbais Indias.
Ülikooli asutas "King's College"'i nime all 1754. aastal Suurbritannia kuningriigi kuningas George II. Ameerika revolutsiooni järel kuulus õppeasutus mõnda aega riigile ja nimetati 1784. aastal ümber Columbia kolledžiks ("Columbia College"). 1787. aastal läks ülikool selle endiste õpilaste Alexander Hamiltoni ja John Jay juhitud juhatuse erajuhtimise alla. 1896. aastal kolis ülikool oma praegusesse asukohta Manhattanil Morningside Heightsi naabruskonnas. Aastast 1912 kannab see nime "Columbia ülikool New Yorgis".
Columbia ülikool annab välja iga-aastast Pulitzeri preemiay ning seal on töötanud rohkem Nobeli auhinna laureaate kui üheski teises akadeemilises asutuses üle maailma. Columbia ülikool on üks Ameerika Ülikoolide Assotsiatsiooni 14 asutajaliikmest ja oli esimene kool USA-s, mis andis meditsiinidoktori kraadi. 2021. aasta detsembris seisuga on Columbia ülikooli vilistlaste seas neli USA presidenti, 53 elusolevat miljardäri, 10 USA ülemkohtu kohtunikku, 33 Oscari võitjat, 23 olümpiavõitjat ja 125 Pulitzeri preemia pälvinut.
Ülikooli spordivõistkonnad kannavad nimetust Columbia Lions. Ülikoolil on kokku 31 spordivõistkonda. Columbia Ülikool on USA üliõpilasspordi organisatsiooni NCAA konverentsi Ivy League'i liige.
Columbia ülikool on ka Eesti presidendi Toomas Hendrik Ilvese ning ajakirja Mana toimetaja ja kirjastaja aastatel 1965–1999 Hellar Grabbi "alma mater".
Silvia Modig

Anna Silvia Modig (sündinud 8. juulil 1976 Helsingis) on Soome poliitik ja ajakirjanik, ta kuulub Vasakliitu. Ta on 2019. aastast Euroopa Parlamendi liige.
Modig on soomerootslane.
18-aastaselt alustas ta tööd Soome televisioonis, pärast seda töötas Yleisradio laste- ja noortesaadete toimetuses.
2008. aasta Soome kohalikel valimistel sai ta 895 häält ja valiti Helsingi linnavolikokku. 2012. aastal valiti ta 2003 häälega teiseks ametiajaks ja 2017. aastal 2300 häälega kolmandaks ametiajaks tagasi.
Aastatel 2011–2019 oli ta Eduskunna liige. 2019. aastal ei valitud teda enam tagasi.
2019. aasta Euroopa Parlamendi valimistel valiti ta 51 844 häälega Euroopa Parlamendi liikmeks. Ta on Vasakliidu ainus esindaja europarlamendis.
Isiklikku.
Modig on avalikult lesbiline ja taimetoitlane. 2010. aastast 2011. aasta oktoobrini ta elas koos ajakirjaniku ja kunstniku Rakel Liekkiga.
2019. aasta juunis abiellus ta Meri Valkamaga, kes on Vasakliidu Helsingi piirkonna pressiesindaja ja sekretär. Nende peres on kaks last.
Veeressursid

Veeressursid ehk veevarud on mingi piirkonna pinna- ja põhjavee koguhulk, mida on võimalik kasutada.
Veeressursid laiemas mõttes on vedelas, tahkes või gaasilises olekus olev vesi ja tema jaotumine maakeral.
Veeressursside hulka kuulub kogu hüdrosfääri vesi, sh jõgede, järvede, kanalite, veehoidlate, merede ja ookeanide vesi, põhja- ja mullavesi, mäe- ja mandriliustike vesi (jää) ning veeaur atmosfääris.
Veeressursside kogumaht on 1390 mln km³, millest umbes 1340 mln km³ on maailmamere vesi. Alla 3% on magevesi, millest kasutamiseks kättesaadava osa moodustab vaid 0,3%.
Iga aasta 22. märtsil tähistatakse ÜRO otsuse järgi Ülemaailmset veepäeva.
Innari Toome

Innari Toome (sündinud 5. aprillil 1976 Märjamaal) on eesti teatrikunstnik. 
Aastal 1999 lõpetas Toome Tartu Kunstikooli kunstilise kujundamise alal. Ta töötab Vanemuise kunstnikuna ja kuulub Eesti Teatriliitu. 
Alates 2010. aastast on Toome Vabaduspartei – Põllumeeste Kogu juhatuse liige.
Ludiidid

Ludiidid ehk masinapurustajad ehk masinalõhkujad olid Inglismaal 1811–1817 mässu tõstnud inimesed.
Ajalugu.
18. sajandil alanud tööstusrevolutsiooni käigus lisandus vesirattale aurujõud ning leiutati uut tüüpi, senisest suurema tootlikkusega kangasteljed ja muidki kanga ja rõivaste tootmise masinaid. Otsustavalt vähenes oskuskäsitöö vajadus, kangastelgedel võis töötada peaaegu igaüks. Järsud muudatused tehnoloogias mõjusid traditsioonilistele kangakudujate kogukondadele šokina.
Meeleheitel tööta jäänud töölised asusid ründama riidevabrikuid ja sepavasaratega lõhkuma uusi masinaid, leides nende suure tootlikkuse olevat töö kaotamise põhjuseks. Masinate lõhkumisega päädinud mässe oli puhkenud ka varem, sealhulgas 18. sajandi lõpus, kuid kaugeltki mitte nii laiaulatuslikke kui nüüd. Napoleoni sõdade ajal muutus nii tööliste kui ka ettevõtjate olukord Inglismaal raskeks. Sõjategevuse ning prantsuse sadamate blokaadi tõttu kaubandus katkes. Ettevõtjad tootsid veel mõnda aega lattu, kuni töö lõplikult seiskus. Elanikel kadus ostujõud, lisandus ikaldus põllumajanduses.
Ludiidid said nimetuse arvatava 18. sajandi lõpu masinalõhkuja Ned Luddi järgi (mäss puhkes toona ühismaade erastamise tõttu, 1779 lõhuti umbes 300 masinat). Masinalõhkujad allkirjastasid oma ähvarduskirjad järgmiselt: „Ned Lud(d)i kontor, Sherwoodi mets“. Nende tegevus algas märtsis 1811 Nottinghami ümbruses, kust levis puuvillatööstuse keskusse Manchesteri. Asuti mõrvama vabrikante ja röövima toiduladusid; rahutused jõudsid põhja villriiet tootvate Yorkshire'i vabrikuteni ja Lancashire’i. Parlament kehtestas karistuseks masinate lõhkumise eest surmanuhtluse (näiteks lord Byron pidas seda liiga karmiks karistuseks), mistõttu mässajad püüdsid igati varjata oma nimesid ning nõgistasid oma näod. Nad ei kutsunud üksteist nimepidi, vaid igaühel oli oma number. Rünnaku alustamiseks või lõpetamiseks andsid nad sageli märku püstolipaukudega. Hinnanguliselt lõhuti 1811. aastal üle 1000 masina.
Ehkki Briti armee sõdis korraga Mandri-Euroopa ja Põhja-Ameerika rinnetel (sõda USA-ga 1812–1815), saadeti mässajatele vastu 12 000 sõdurit; valitsus poetas masinalõhkujate sekka salakuulajaid. Armee ja ludiidide vahel toimus mitmeid kokkupõrkeid. Näiteks 1812. aasta aprillis ründas 150 ülestõusnut öösel William Cartwrighti vabrikut Rawfoldis Huddersfieldi lähistel (umbes poolel teel Leedsi ja Manchesteri vahel), mida kaitses väike rühm sõdureid ja tsiviilisikuid. Võitlus oli meeleheitlik, kaks ründajat sai surma. Vabrik jäi vallutamata, ükski kaitsja viga ei saanud. 14 Cartwrighti vabrikut rünnanut ja rünnakuga seotud meest hukati ligi aasta hiljem.
1812. aastal hakkas mäss vaibuma. Hukati üle kahekümne ludiidi, paljud saadeti Austraaliasse asumisele. See sünnitas kättemaksuhimu, rahutused, aga ka hukkamised ja väljasaatmised kestsid kuni 1817. aastani. Samas püüdis Alamkoda vastutulekuna keelata uued masinad, millega sai hõlpsalt sukakandu teha, kuid Ülemkoda tühistas keelu, leides, et tehnika arengut pole õige takistada.
Jing Fang

Jing Fang (京房 "pinyin": Jīng Fáng, 78–37 eKr), sünninimega Li Fang (李房) ja lisanimega Junming (君明), oli silmapaistev vanahiina matemaatik, muusikateoreetik, astronoom, astroloog ja “Muutuste raamatu” asjatundja. Elas Hani dünastia ajal. Sündis Puyangi linnas (praeguses Henani provintsis). Õppis ja uuris “Yi Jingi” kanonistist idzingisti Meng Xi õpilase Jjao Yanshou juhendusel.
Jing ja astroloogia.
Jing Fani sulest pärineb traktaat "Jingxi Yizhuan" (京氏易傳, Isand Jingi Muutuste traditsioon), mis kujutab endast "Yi Jingi" kasutusele tuginevat astroloogilist kalendrit. Rida tema poolt kasutusele võetud reegleid ja guade korrastusi on "Yi Jingi" traditsioonis ja taoismis laialt levinud. Tuntumad on järgmised korrastused:
Peter Carlblom

Peter Carlblom (21. november/2. detsember 1785 Haapsalu – 22. mai/3. juuni 1834 Kroonlinn) oli Eesti vaimulik.
Ta õppis aastatel 1802–1805 Tartu ülikooli usuteaduskonnas. Ordineeriti 11. novembril / 23. novembril 1806 õpetajaks.
Ta oli aastatel 1806–1821 (kutsuti 10. septembril / 22. septembril 1806) Harju-Madise koguduse ja Risti koguduse õpetaja. Jäi 1. veebruaril / 13. veebruaril 1821 tervislikel põhjustel emerituuri. Elas seejärel Kroonlinnas ja töötas Peterburis eraõpetajana.
Isiklikku.
Tema vanaisa Jonas Laurentii Carlblom ja isa Gustav Carlblom olid Noarootsi Püha Katariina koguduse õpetajad, teine vanaisa Joachim Heinrich Dahl oli Kullamaa Püha Johannese koguduse õpetaja, vanavanaisa Andreas Hollming oli Vormsi Püha Olavi koguduse õpetaja, onu Johannes Carlblom vanem oli Tõstamaa Maarja koguduse õpetaja, vend Friedrich Carlblom oli Viljandi Pauluse koguduse õpetaja, vend Paul Carlblom oli Tarvastu Peetri koguduse õpetaja, vend Johannes Carlblom oli Noarootsi Püha Katariina koguduse õpetaja. Tema poeg Wilhelm Gustav Johann Carlblom oli luterlik vaimulik Bessaraabias Artsize,; Alatskivi ja Kodavere Mihkli koguduse õpetaja ning Moskva Konsistooriumi superintendent ja vaimulik asepresident.
Saab 38

Saab 38 (tuntud ka kui B3LA või A 38/Sk 38) oli ühe turboreaktiivmootoriga treening- ja ründelennuki projekt 1970. aastate teisel poolel. 
Saab 38 pidi Rootsi õhujõududes asendama vanema treeninglennuki Saab 105. Lennuk pidi valmima Rootsi "Saab"i ja Itaalia lennukitootja "Alenia Aermacchi" koostöös. Tegelikult ta joonestuslauast kaugemale ei jõudnudki – projekt lõpetati Riksdagi otsusega 1979. aastal, et suunata kõik ressursid hävituslennuki Saab 39 Gripen arendamisele. Mitmeid Saab 38 jaoks välja töötatud ideid kasutati hiljem "Alenia Aermacch"i ründelennuki AMX International AMX loomisel, mis on kasutusel Itaalia ja Brasiilia õhujõududes.
Soo keel

Soo keel on Niiluse-Sahara hõimkonda kuuluv Ida-Sudaani keel, mida räägib osa Uganda idaosas elavad tepeseid. Suurem osa tepeseid räägib karamodžongi keelt. Aastal 1972 hinnati soo keele kõnelejate arvuks 5000, 1993 hinnati kõnelejate arvuks umbes 100, kõik üle 50 aastased.
Soo keeles on põhisõnajärg VSO.
T

T (t) on ladina kirja täht, eesti tähestiku 21. täht.
Ajalugu.
Täht pärineb kreeka tähest tau, mis omakorda pärineb foiniikia tähest "tāw" ("tav", "taw"). 
Tähe nimetus "te" (eesti keeles "tee") pärineb etruski keelest.
Keemiline afiinsus

Afiinsus keemias iseloomustab aine või funktsionaalrühma võimet reageerida mingi teise ainega.
Afiinsus elektroni suhtes on mõnede aatomite ja molekulide võime siduda endaga lisaelektron ning muunduda negatiivseks iooniks.
Peterburi ülempolitseimeister

Peterburi ülempolitseimeister (vene "обер-полицеймейстер") oli 18. ja 19. sajandil Venemaa keisririigi pealinnas Peterburis heakorra ning korrakaitsepolitsei tegevuse eest vastutav ametnik ning linna politseiülem.
Peterburi ülempolitseimeistri amet loodi 1766. aastal (eelnevalt tegutses Peterburi kindral-politseimeister), alates 1779. aastast allus ülempolitseimeister Peterburi kindralkubernerile ning juhtis laia tegevusvaldkonnaga Peterburi politsei tegevust, vastutas linna heakorra ja korrakaitse eest, oli linna Heakorra- ehk Politseivalitsuse ("Управa благочиния"; 1782. aastast) ja tuletõrje juht. Pärast Peterburi linnavalitsuse moodustamist 1873. aastal Peterburi ülempolitseimeistri ametikoht kaotati, ehkki taastati ajutiselt aastatel 1881–1883.
Peterburi ülempolitseimeistrite loend.
Aastail 1873–1881 ametikohta ei eksisteerinud.
Pärast 1883. aastat ülempolitseimeistri ametikoht Peterburis likvideeriti.
Filterpaber

Filterpaber on puhtast tselluloosist valmistatud paber, mida kasutatakse filtreerimisel, s.t tahke materjali eraldamiseks vedelikust või gaasist.
Filterpaberit valmistatakse erinevate parameetritega sõltuvalt vajadustest. Spetsiaalne filterpaber, millest on enamik anorgaanilisi aineid kõrvaldatud ja millel on kindel tuhasisaldus, on kasutatav kvantitatiivses analüüsis. Filterpaberist valmistatakse eriotstarbelisi filtreid, näiteks õhufiltreid, kohvifiltreid, õlifiltreid jm.