Tallinna Laevaühisus

AS Tallinna Laevaühisus oli 1912. aastal asutatud laevandusettevõte, mis tegeles nii kaupade kui ka reisijate veoga. 
Tallinna laevaühisuse asutamise peainitsiaator oli ettevõtja ja kaugsõidukapten Johan Pitka, kes oli alustanud juba 1908. aastal merendusalase tegevuse populariseerimist ajakirjanduses. 1911. aastal alustas ta korraldama rahvusliku laevaühisuse asutamist. 1911. aasta detsembris osteti esimene aurik Läänemaa kauba ja reisijate veoks Tallinna ja saarte vahel. 1912. aasta alguses osteti teine samasugune laev Eestimaa. 
1912. aastat võib lugeda üheks edukamaks laevandusalase ettevõtmise alguseks Eestis. 3. märtsil registreeriti osaühisus Tallinna Laevaühisus, kus J. Pitka oli ka üks ühisuse asutajatest. Inglismaalt osteti aurik, millele pandi nimeks Kodumaa. Tallinna sadamasse jõudis laev Newcastle’ist ostetud 352 t kivisöelastiga. Edaspidi kurseeris laev Tallinna, Narva ja Kunda sadamate vahel vedades peamiselt palke ja tsementi. Aurulaev Läänemaa kurseeris peamiselt Eesti sadamate vahel tehes aeg- ajalt reise ka Rootsi sadamatesse. 
1912. aasta mais pandi kauba-reisilaev Virumaa sõitma Tallinnast Tsitresse, Leesile, Käsmu, Võsule ja Loksale. Lisaks kaubareisidele tegi Virumaa ka arvukalt tol ajal populaarseid lõbureise Soome lahel. 
1912. aastal käivitati linnalähiliin mootorpaatidega. Selleks osteti 18 reisijat mahutav mootorpaat Kalev 18 ja 65 reisijakohaga mootorpaat Pirita. Lisaks nendele soetati mootorpaat Leida, 45 reisijat mahutav Timandra, osteti laevaliini pidamise õigused ja rajati paadisillad. Esialgu sõideti Kalarannast Kadriorgu Russalka mälestussamba juurde. Veidi hiljem soetati juurde 80 reisijale mõeldud mootorpaat Tallinn. Juba esimesel tegutsemisaastal suudeti teenida korralikult kasumit ja aktsionäridele maksti dividende. 1913. aasta mais hakkas mootorpaat Leida vedama töölisi Telliskoplisse laevatehase ehitusele ja tagasi. 
1913. aastal soetati aurikud Ugunzem ja Dagmar. Sõlmitud oli leping umbes 40 000 tonni tsemendi veoks Aseri tsemendivabrikust Tallinna Peterburgi ja Soome sadamatesse. Järgmisena soetati 1914. aastal aurik Alide, millega kasvas ühisuse laevade mahutavus kokku 2050 brutoregistertonnini (brt). Mõne aastaga oli osaühingu kapital kasvanud asutamisaasta 50 000 rublalt 180 000 rublani. 
Ühisusel oli oma töökoda ja ujuv kivisöeladu aurikul Ugunzem. Laevadel, mootorpaatidel, töökojas ja kontoris oli pidevalt tööl 80 inimest. Esimese maailmasõja ajal pandi laevaliiklus seisma ja ühisuse laevad rekvireeriti. 
Sõdadevahelisel perioodil käitati kaubalaevu, omades nii teraskerega mootorpurjekaid kui ka aurulaevu. Aastatel 1919–1922. ehitati ettevõttele järjestikku kolm ühesugust terasest kerega, 567,2 brt kogumahutavusega mootorpurjelaeva Läänemaa, Harjumaa ja Virumaa. 
Tallinna Laevaühisus oli laevade kogumahutavuselt ja kandevõime tonnaažilt 1930. aastatel Eesti suurim laevandusettevõte. 1930. aastate teisel poolel töötas ettevõttes 400–430 meremeest ja 100 töölist ning teenistujat. Ühisusele kuulusid oma laevaremonditöökoda, laevatarvete kauplus ja kivisöeladu. Laevaühisus esindas ka välismaa laevaliine ja -agentuure ning tegeles ekspedeerimisega, omades selleks eraldi ekspedeerimisettevõtet. 
1940. aastal kuulus ettevõttele neli laeva, 15 laeva puhul oldi osanikud. 1940. aastal Tallinna Laevaühisus natsionaliseeriti ja suurem osa laevadest anti üle Eesti Riiklikule Merelaevandusele. Rootsis püüti välismaale jäänud ühisuse laevadega tegevust jätkata, kuid 1959. aastal lõppes ühisuse tegevus pankrotistumisega. 
Tallinna Laevaühisuse direktorid olid Heinrich Neuhaus ja Artur Hüüs. Ühisuse juhatusse kuulusid 1937. aastal esimees N. Neuhaus, esimehe abi O. Diedeman ja liikmed H. Soo, E. Bergmann, A. Viselhaak, A. Horst, E. Maasik, A. Laane, J. Rang, E. Kristenbrunn, G. Sergo.