Harilik viigipuu

Harilik viigipuu ("Ficus carica") on mooruspuuliste sugukonda viigipuu perekonda kuuluv heitlehine puuliik. 
Botaanilised tunnused.
Puu kasvab 3–9 m kõrguseks. Võral on palju hargnevaid oksi ning tüve läbimõõt on harva suurem kui 18 cm. Puit sisaldab rikkalikult piimmahla.
Juurestik on tavaliselt maapinnalähedane ja hästi laiali hargnenud, ulatudes vahel 15 m kaugusele puust. Sügavates muldades võivad juured küündida kuni 6 m sügavusele.
Lehed on 3–7-hõlmalised, laius ja pikkus on ligi 25 cm, küllaltki paksud, pealt karedad, alt pehmekarvalised, servad on madalate ja ebakorrapäraste täkkidega. 
Väiksed ühe- või kahesugulised õied on koondunud omapärastesse kotjatesse õisikutesse. Õisikutest arenevad söödavad liitvilikonnad ehk viigid ehk nn viigimarjad. Viigid on ümara, pirni- või sibulakujulised, 2,5–10 cm pikkused, värvus varieerub kollakasrohelisest kuni vaskpunase või tumepurpurjani. Viigimarja nahk on õhuke ja pehme, viljaliha on kahvatukollane, merevaigukollane, roosakas, punane või purpurjas, valminult mahlane ja magus. Seemned on eri suurusega, ühes marjas võib neid olla 30–1600.
Levik ja kasvutingimused.
Harilik viigipuu pärineb arvatavasti Aasia lääneosast, kust teda inimese abil levitati Vahemere maadesse. Viigipuu kuulub vanimate kultiveeritud puude hulka, mida on kasvatatud juba tuhandeid aastaid. Puude jäänuseid on leitud neoliitikumi perioodi väljakaevamiskohtadest, kus nende vanuseks on hinnatud vähemalt 7000 aastat. Aja jooksul levis viigipuu Afganistanist Saksamaa lõunaosani ja Kanaari saartele. Alates 16. sajandist kasvatatakse harilikku viigipuud Inglismaal ja Hiinas. Hiljem on viigipuud levitatud Austraaliasse, Jaapanisse, Indiasse, Kesk-Ameerikasse, Lõuna-Aafrikasse, Lõuna-Ameerikasse, USA-sse ja mujale. Ameerikas kasvab harilik viigipuu Floridast kuni Lõuna-Ameerika põhjaosani, Tšiilis ja Argentinas kasvatatakse külmakindlamaid sorte.
Kliimatingimused.
Looduslikult troopikavöötmes levinud harilik viigipuu kasvab 800–1800 m kõrgusel merepinnast. Kultiveeritud puudele sobib kõige paremini poolkõrbeline lähistroopiline või troopiline kliima. Kasvuperioodil esinevad sademed on viikidele kahjulikud, sest nad kasvavad lõhki. Eelistatud on kerged sademed kevadel. Heades kasvutingimustes kasvavad puud taluvad talvel külma kuni –10...–20 °C.
Kasvupinnas.
Harilik viigipuu kasvab mitmesugustel muldadel: kergetel liivmuldadel, viljakatel liivsavimuldadel, rasketel savimuldadel või lubjakividest moodustunud muldadel. Väga happelised mullad pole sobivad, pH peaks olema vahemikus 6,0–6,5. Puu talub keskmiselt sooldunud kasvupinnast.
Kasutamine.
Viigipuid kasvatatakse eelkõige rohkelt süsivesikuid sisaldavate viigimarjade saamiseks. 2009. aastal toodeti maailmas kokku 1,18 miljonit tonni viigimarju.
Laialt kultiveeritud harilik viigipuu annab tavaliselt aastas kaks saaki. USA California suuremad kasvatajad pritsivad viljade valmimise kiirendamiseks puid etefooniga (pestitsiid). Valminud viikide kiiremaks mahakukutamiseks pannakse puude lähedale tööle tuulemasinad või lastakse helikopteril üle puude lennata. Selliste meetoditega saab korjeaega lühendada 10 ööpäeva võrra, et vihma või kahjurputukate poolt saagi kahjustamise risk oleks väiksem.
Värskeid viigimarju tarbitakse peamiselt nende kasvupiirkonnas, sest valminuna on nad väga õrnad ja ei talu eriti transportimist. Toiduainetetööstuses viljad kooritakse keetmisel, kuivas kliimas süüakse tavaliselt koos koorega. Toiduvalmistamisel viike veidi keedetakse või hautatakse ning kasutatakse seejärel mitmesuguste pagaritoodete valmistamisel või lisatakse jäätisele. Kodustes tingimustes säilitatakse viike suhkrusiirupis või tehakse sellest keedist, marmelaadi või pastilaad. Õrnade viikide transpordi lihtsustamiseks tehakse neist konserve või kuivatatakse. Kehvema kvaliteediga kuivatatud viikidest valmistatakse alkoholi või maitsestatakse nendega likööre ja tubakatooteid.
Viigimarjades sisalduvatest seemnetest valmistatakse söödavat õli. Indias kasutatakse viigipuu lehti loomasöödana, Prantsusmaal kasutatakse mõnevõrra lehti parfüümide valmistamiseks.
Puidust kogutav piimmahl sisaldab kautšukit, vaiku, albumiini, lipaasi, renniini, suhkrut, õunhapet, proteolüütilised ensüüme, diastaasi, katalaasi ja peroksüdaasi. Kuivatatud piimmahlast valmistatakse pulbrit, mida kasutatakse piima koaguleerimiseks, et valmistada juustu ja kohupiima. Troopilises Kesk-Ameerikas kasutatakse piimmahla nõudepesuvahendina.