tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Müncheni veresaun

Müncheni veresaun oli 1972. aasta suveolümpiamängudel Lääne-Saksamaal Münchenis 5. septembrist 6. septembrini toimunud relvastatud vastasseis, mille käigus hukkus 17 inimest.
Claire Foy

Claire Elizabeth Foy (sündinud 16. aprillil 1984) on inglise näitleja.
Ta on õppinud näitlemist Liverpool John Moores Universitys ja Oxford School of Dramas.
Foy sai laiemalt tuntuks kuninganna Elizabeth II kehastamisega Netflixi draamaseriaalis "Kroon". Selle rolli eest tunnustati teda näiteks 2017. aastal Kuldgloobusega kategoorias "Parim draamasarja naisosatäitja" ja samal aastal Primetime Emmy auhinnaga kategoorias "Parim draamasarja naispeaosatäitja".
Bad Fallingbostel

Bad Fallingbostel on kreisilinn ("Kreisstadt") Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Heidekreisi kreisis. Linna pindala on 63,15 km². 31. detsembril 2017 elas seal 11 680 inimest. 1976. aastast alates on linnal riigi poolt tunnustatud Kneippi spaa ja 2002. aastast kannab see tiitlit "Bad". Linnal on tihedad sidemed Walsrodega, mis asub mõni km läänes. 2015. aastani oli Bad Fallingbostelis Briti armee baas.
Paiknemine.
Bad Fallingbostel asub Böhme jõe ääres, Lüneburgi nõmme lõunaosas, Soltau ja Walsrode vahel Heidmarkis.
Alljaotused.
Bad Fallingbosteli omavalitsusse kuuluvad külad Dorfmark, Riepe, Vierde, Jettebruch ja Mengebostel, samuti linn ise.
Ajalugu.
Bad Fallingbostelit on esmamainitud 993. aastal kui "Vastulingeburstalle," seega on linnal üle 1000-aastane dokumenteeritud ajalugu. Algul oli see puhtalt põllumajanduslik asula, kuna põllumajandus oli vanasaksi Loingau elanike elu alus. Nimi "Vastulingeburstalle" tähendab kas "Vastulo maja" või "Vastulingide maja". Otto III tõmbas sel ajal piirid Hildesheimi ja Mindeni piiskopkondade vahele.
"Vogtei Fallingbostel" (foogtkond) loodi 1300. aasta paiku. Seda nimetati hiljem ka "Amt Fallingbosteliks", mis eksisteeris 19. sajandini. 1838. aastal asutas foogtkonna assessor Heinrich von Quintus-Icilius "Sparcasse für die Amtsvogtei Fallingbostel", ühe esimestest maapiirkonna hoiupankadest Hannoveri kuningriigis. 1866. aastal jaotati uus Preisimaa Hannoveri provints kreisideks, üheks kreisiks oli Fallingbostel. Fallingbostel sai linnaõiguse 1949. aastal.
Teise maailmasõja ajal oli Fallingbostel kahe sõjavangilaagri, Stalag XI-B ja Stalag XI-D / 357 asupaik.
Kunst ja kultuur.
Üritused.
Aastatel 1997–2002 toimusid Bad Fallingbostelis arvutimaailma "demoparty"'d "Mekka &amp; Symposium".
Taristu.
Sõjalised rajatised.
Linn ei ole kaugel suurest Bergen-Hohne polügoonist, mida praegu kasutavad Bundeswehr ja NATO väed. Need on "gemeindefreie Gebiete" (s.o alad, mis pole osa ühestki haldusüksusest) Osterheide ja Lohheide. Lisaks olid seal Fallingbosteli jaam, suured Bergen-Hohne garnisoni kasarmud, mis olid osa Briti vägedest Saksamaal. Seda kasutasid 7. soomusbrigaadi üksused.
Fallingbosteli jaam suleti 2015. aastal, kui Briti armee vähendas oma kohalolu Saksamaal enne täielikku väljatõmbumist aastaks 2020 – Strategic Defence and Security Review 2010 tulemus.
Transport.
Bad Fallingbostelis on kaks raudteejaama – Bad Fallingbostel ja Dorfmark – Nõmmeraudteel Hannoverist Soltausse.
Bad Fallingbostel asub kiirteel A7.
Ermi Littover

Ermi Littover (1. mai 1921 Nõmmeotsa küla, Haimre vald – 11. juuni 2015) oli eesti kunstnik ja karikaturist.
Alghariduse sai Haimre 6-klassilises koolis, kuid pereisa surma tõttu pidi õpingud katkestama ning 1928–1934 töötas talu- ja metsatöödel. 1941. aastal mobiliseeriti Punaarmeesse, kus teenis Eesti laskurkorpuse ridades, kust vabanes 1946. aastal. 1946–1947 töötas Haimre rahvamajas juhatajana, sealt kutsuti ta Märjamaa vallasekretäriks ja töötas seal 1947.–1950. aastal. Aastatel 1950–1963 töötas juba EKP Märjamaa Rajoonikomitee tehnilise sekretärina. Samal ajal 1958–1963 õppis Tartu Riikliku Kunstimuuseumi kujutava kunsti kaugõppe kursustel, kust sai 1965. aastal kunstiringi juhendaja diplomi. 1963–1981 oli EKP Rapla Rajoonikomitee üldosakonna juhataja. 1981. aastast jäi pensionile.
Tema karikatuure ja šarže avaldati ajalehtedes Kolhoosi Tõde (1950–1962) ja Ühistöö. Valmistanud üle 300 eksliibrise. Samuti viljeles ta akvarelli, graafikat, õlimaali, vasekohrutust, puulõiget ja skulptuuri.
1957. aasta lõpus asus ta eksliibriseid kavandama ja hakkas neid linooli lõikama.
1959. aastast alates esines ta enam kui 70 isikunäitusega ja osales seitsmel ühisnäitusel. Tema teosed olid välja pandud Moskvas harrastuskunstnike üleliidulistel näitustel ja kahel korral tunnustati teda kolmanda preemiaga.
Ermi Littover on maetud Märjamaa Viilumäe kalmistule.
Hispaania-Louisiana

Hispaania-Louisiana oli Hispaania kuningriigi territoorium (hispaania keeles "Luisiana") aastatel 1762–1802, mis jäi Mississippi jõest läände.
Ajalugu.
Uus-Hispaania omandas territooriumi Prantsusmaa kuningriigilt aastal 1682, prantslased olid selle varem nn päikesekuninga Louis XIV auks nimetanud kui "La Louisiane". 1802. aastal läks territoorium Prantsuse esimesele vabariigi käsutusse, kes selle aastatel 1803–1804 müüs edasi alles läände laienevatele Ameerika Ühendriikidele (vaata Louisiana müük).
Doksoloogia

Doksoloogia (vanakreeka keeles δοξολογία, "doxologia", sõnadest δόξα, "doxa", 'au' + -λογία, -logia, 'sõna, ütlemine') on lühike hümn või lause Jumala kiitmiseks, mis on kasutusel kristliku kiriku teenistustel. Sageli lisatakse see palvete, kiituslaulude, psalmide ja hümnide lõppu. Tava lõpetada mingi jumalateenistuse osa kindla vormeliga on pärit juudi traditsioonist, sünagoogis pidi kadiš lõpetama teenistuse iga lõigu. Kristlik doksoloogia kinnitab Kolmainsuseõpetust.
Kristluses eristatakse kaht erinevat doksoloogia vormi:
Derlis González

Derlis Alberto González Galeano (sündinud 20. märtsil 1994 Mariano Roque Alonsos) on Paraguay jalgpallur, kes mängib ründajana Paraguay kõrgliiga klubis Club Olimpia.
González alustas klubikarjääri 2009. aastal kodumaa klubis Rubio Ñu. 2012. aastal liitus ta Portugali kõrgliiga klubiga Benfica, kuid klubi põhikoosseisus tal pääseda ei õnnestunud. 2013. ja 2014. aastal oli ta laenul Paraguay klubides Guaraní ja Olimpia.
Hooajal 2014–15 mängis ta Šveitsi kõrgliiga klubis Basel.
2015. aastal valiti ta Paraguay aasta jalgpalluriks.
Pärast Baselist lahkumist mängis ta kolm hooaega Kiievi Dünamos.
2018. aasta juulis sõlmis ta kahe aasta pikkuse laenulepingu Brasiilia kõrgliiga klubiga Santos. Debüüdi Brasiilia kõrgliigas tegi ta 4. augustil võõrsilmängus Botafogo vastu. Esimese värava lõi ta Santose särgis 25. augustil kodumängus Bahia vastu.
2020. aastal naasis ta Paraguay kõrgliigasse, liitudes Club Olimpia.
Koondisekarjäär.
Debüüdi Paraguay rahvuskoondises tegi ta 26. märtsil 2014 sõprusmängus Costa Rica vastu. Esimese värava lõi ta koondise särgis sama aasta 14. novembril sõprusmängus Peruu vastu.
2015. aasta Copa América veerandfinaalis Brasiilia vastu lõi ta värava penaltist. 
Ta kuulus Paraguay koondisse ka 2016. aastal Copa América Centenariol.
Raamäke

Raamäke on mulla pindmise harimise (sh tasandamise ja murendamise) riist, millega teostati ka taimede kasvuaegset hooldamist.
See on nelinurkse jäiga puuraamiga äke, mille äkkepulgad ehk piid on tapitud põikpuudesse. See oli 19. sajandil koos karuäkkega Lõuna-Eestis, Lätis ja Leedus põhiline äestamisriist. Mujal Eestis kasutati raamäket ainult kartuli äestamiseks. Esialgu olid raamäkkel puupulgad, hiljem pigem raudpulgad.
Pakkäke

Pakkäke, ka liigestega äke, oli mulla kobestamise, harimise ja hooldamise riist.
Pakkäke oli tapitud puupulkade ehk -piidega äke põlispõllu äestamiseks. Liikuvatest klotsidest koosnevat äket tunti kogu Eestis, v.a. Lõuna-Eesti. 19. sajandil tulid kasutusele juba raudpiid.
Pakkäke oli iseloomulik kogu Skandinaaviale, millise eeskujul võeti see äke Eestis keskajal kasutusele. Äkkel oli 2-3 rida umbes 0,5 meetri pikkusi pakkusid, mille otstest käis läbi neid ühendav väät. Iga pakus oli kuni 3 sissetapitud pulka. Kaherealisi pakkäkkeid kasutati Hiiumaal ja Läänemaal, mujal olid ülekaalus kolmerealised.
Pakkäke oli nõudlikumaks mullakobestamiseks parem, sest ta ei olnud nii kerge kui karuäke. Ta sobis oma liikuvate lülidega eriti hästi kiviste põldude äestamiseks. Kui karuäkkega tuli põld mitmeid kordi üle käia, siis pakkäkkega piisas paarist korrast - pikuti ja põigiti.
Välislingid.
Pakkäke, EPM TR 62:5 E 16:5, Eesti Põllumajandusmuuseum,
Pärslased

Pärslased on iraani rahvas, kes moodustab enam kui poole Iraani elanikkonnast. Pärslased kõnelevad uuspärsia ehk farsi keelt ja selle lähedasi sugulaskeeli. Usuliselt on Iraani pärslased tänapäeval enamasti islamiusulised šiiidid, väike osa neist on zoroastristid.
Vanaaegsed pärslased olid rändrahvas, kes jõudis tänapäeva Iraani aladele 10. sajandi alguses eKr. Koos liitlastega rajasid nad ühe vanaaja võimsamatest impeeriumitest: Ahhemeniidide riigi ehk Pärsia suurriigi, mille kultuuriline, poliitiline ja ühiskondlik mõju hõlmas suure osa vanaaegse maailma territooriumist ja rahvastikust. Läbi ajaloo on pärslased andnud suure panuse kunsti ja teadusse ning pärsia kirjandusse kuuluvad mitmed maailmas silmapaistvaimad kirjandusteosed. Ajalooliselt olid need nimetused aga sünonüümid ja mitmed tuntud pärslased pärinesid väljastpoolt nüüdse Iraani ala: Kesk-Aasiast, Afganistanist ja Kaukaasiast.
Labatorn

Labatorn on eesti perekonnanimi.
Perekonnanime Labatorn (Labbatorn) on pandud Kose-Uuemõisa mõisas Kose kihelkonnas Harjumaal. Nimede eestistamisel määrati Labatorni-nimelistele isikutele uueks perekonnanimeks Aasa (1937. aastal Tallinnas). 1. jaanuaril 2018 sellise perekonnanimega inimesi Eestis ei ela või on neid vähem kui 5.
Saba (perekonnanimi)

Saba on eesti perekonnanimi.
Perekonnanime Saba (Sabba) on pandud Pajusi ja Uue-Põltsamaa vallas Põltsamaa kihelkonnas Viljandimaal. Nimede eestistamisel määrati Saba-nimelistele isikutele uueks perekonnanimeks Kirss, Sabbo ja Soodla. 1. jaanuaril 2018 sellise perekonnanimega inimesi Eestis ei ela või on neid vähem kui 5.
Seajalg

Seajalg on eesti perekonnanimi.
Perekonnanime Seajalg on pandud Vao mõisas Koeru kihelkonnas Järvamaal. 1. jaanuaril 2018 sellise perekonnanimega inimesi Eestis ei ela või on neid vähem kui 5.
Bernhard Pärni

Bernhard Pärni (kuni 12. septembrini 1936 Bernhard Piilberg; 27. september 1908 Virumaa, Kadrina lähistel – 18. september 1998 Läänemaa, Risti) oli Eesti kooliõpetaja, riigiametnik ja karikaturist. 
Sündis Kadrina lähedal Karjamulgu raudteeputkas raudteetöölise tütre ja kooliõpetaja peres. Isa töökoha tõttu sattus pere enne esimest maailmasõda Krimmi. Alustas kooliõpinguid Krimmis, kuid kui 1920. aastal tuli pere tagasi Eestisse, jätkas õpinguid juba Kadrina koolis. Seejärel õppis 1922–1928 Rakvere Õpetajate Seminaris.
Pärast kooli lõpetamist töötas 1928–1929 Udriku algkoolis õpetajana, kuid pärast järgnenud sõjaväeteenistust ei leidnud enam õpetajana tööd. 1930–1931 oli ta töötu. Kuna õpetajana tööd ei leidnud, õppis ta ümber raudteeametnikuks ja sai jaamateenija koha uues Lihula raudteejaamas Läänemaal. Lihulas juhatas ta raudteetöö kõrvalt tuletõrjeseltsi noorteorkestrit ja lühemat aega ka laulukoori. 1932–1933 andis koos töökaaslase H. Virkusega välja šapirograafiga paljundatud ajalehte Lihula Kohinad, mis olid põhiliselt tema kirjutatud ja rikkalikult karikatuuridega illustreeritud (ilmus vaid 3 numbrit). Raudteekarjäär jätkus Pärnus, edasi jaamaülemana Riisseljal, Loodil ja lõppes Türil, kus ta oma nõukogudeaegse jaamaülema ameti tõttu pidi 1941. aasta sügisel Saksa võimude otsusel Paide vanglas olema. 1941–1942 oli jälle töötu.
1942. aasta märtsis sai ta tööd Tootsi Briketitööstuses turbaraba töölisena, kui edutati varsti töödejuhatajaks, turbameistriks, freesväljade ülemaks ja lõpuks tootmis-plaaniosakonna juhatajaka. 1963. aastal viidi ta üle Virumaale Jaan Anveldi nimelisse Oru Turbakombinaati, kus algul töötas vanemtöödejuhatajana ja hiljem tootmistehnika osakonna ülemana. Seal töötas ta kuni 1. oktoobrini 1968, mil jäi pensionile.
Koos August Raudsepaga andis ta välja ajaloolise raamatu "Jaan Anveldi nim. Oru Turbakombinaat. Ajalooline ja majanduslik koondmik".
Viimased eluaastad veetis ta Läänemaal Risti alevikus, kus ka suri. Ta on maetud Kuijõe kalmistule.
Pärni (perekonnanimi)

Pärni on eesti perekonnanimi.
Perekonnanime Pärni (Paerni) on pandud Purdi mõisas Anna kihelkonnas Järvamaal. Nimede eestistamisel määrati Pärni uueks perekonnanimeks isikutele, kelle perekonnanimi oli Barnabas, Berlin, Didvi, Petrov, Piilberg, Poroschna, Premann, Reimann ja Seidenberg. 2018. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Pärni Eestis 9 mehel ja 12 naisel.
Rõõmusoks

Rõõmusoks on eesti perekonnanimi.
Perekonnanime Rõõmusoks (Roemusk, Römusk) on pandud Kaarepere mõisas Palamuse kihelkonnas Tartumaal. 2018. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Rõõmusoks Eestis 15 mehel ja 24 naisel.
Daina Teters

Daina Teters (sündinud 1963) on läti semiootik.
Ta on kultuurisemiootika ja filosoofia professor Läti Kultuuriakadeemias Riias.
Kruusamägi

Kruusamägi on eesti perekonnanimi.
Perekonnanime Kruusamägi (Krusameggi) on pandud Emumäe mõisas Simuna kihelkonnas Virumaal.
Nimede eestistamisel määrati Kruusamägi uueks perekonnanimeks isikutele, kelle perekonnanimi oli Robinkor ja Tschirikov.
2018. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Kruusamägi Eestis 60 mehel ja 57 naisel.
Nime tuntud kandjate seas on näiteks põllumajandusettevõtja Hans Kruusamägi ja vikipedist Ivo Kruusamägi.
Toompea (perekonnanimi)

Toompea on eesti perekonnanimi.
Perekonnanime Toompea on pandud Nimede eestistamisel isikutele, kelle perekonnanimi oli Toomberg (Paides 1936. aastal). 2018. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Toompea Eestis alla viiel mehel ja alla viiel naisel.
Kures

Kures on eesti perekonnanimi.
Nimede eestistamisel määrati Kures uueks perekonnanimeks isikutele, kelle perekonnanimi oli Koch (1936. aastal Tallinnas). 1. jaanuaril 2018 sellise perekonnanimega inimesi Eestis ei ela või on neid vähem kui 5.
Kodumaa (perekonnanimi)

Kodumaa on eesti perekonnanimi.
Nimede eestistamisel määrati Kodumaa uueks perekonnanimeks isikutele, kelle perekonnanimi oli Kunnmann (Järvesuu vallas) ja Laarents (kahel korral Kihnu vallas). 1. jaanuaril 2025 sellise perekonnanimega inimesi Eestis ei ela või on neid vähem kui 5.
Raudleht

Raudleht on eesti perekonnanimi.
Nimede eestistamisel määrati Raudleht uueks perekonnanimeks isikutele, kelle perekonnanimi oli Evartov (Lehtse vallas 1936. aastal) ja Frosch (Tihemetsa vallas 1940. aastal). 2018. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Raudleht Eestis 5 mehel ja 6 naisel.
Emajõe

Emajõe on eesti perekonnanimi.
Nimede eestistamisel määrati Emajõe uueks perekonnanimeks isikutele, kelle perekonnanimi oli Embach (Kaiu vallas 1937. aastal ja Küti vallas 1935. aastal). 2018. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Emajõe Eestis 11 mehel ja 11 naisel.
Embach (perekonnanimi)

Embach on eesti perekonnanimi.
Perekonnanime Embach on pandud Porkuni mõisas Väike-Maarja kihelkonnas Virumaal. Nimede eestistamisel määrati Embachi-nimelistele isikutele uueks perekonnanimeks Elvisto, Elvistu, Emajõe, Parijõe, Randvee ja Raudvee.
1. jaanuaril 2018 sellise perekonnanimega inimesi Eestis ei ela või on neid vähem kui 5.
Pede (perekonnanimi)

Pede on perekonnanimi.
Eestis on perekonnanime Pede (Pedde) pandud Tamme mõisavallas Rannu kihelkonnas Tartumaal. Nimede eestistamisel määrati Pede uueks perekonnanimeks isikutele, kelle perekonnanimi oli Peddelmann (1940. aastal Tartus) ja Pull (1936. aastal Tallinnas). 2025. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Pede Eestis 5 mees- ja alla viiel naissoost isikul.
Eesti koha- ja perekonnanimi on tuletatud eestikeelsest sõnast "pedajas", mis tähendab mändi.
Naelapea

Naelapea on eesti perekonnanimi.
Perekonnanime Naelapea (Nalapea) on pandud Uusna mõisas Viljandi kihelkonnas Viljandimaal. 2018. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Naelapea Eestis 17 mehel ja 10 naisel.
Naelaste

Naelaste on eesti perekonnanimi.
Nimede eestistamisel määrati Naelaste uueks perekonnanimeks isikutele, kelle perekonnanimi oli Nanelson (Olustvere vallas 17. mail 1935). 2018. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Naelaste Eestis alla viiel mehel ja 5 naisel.
Lüpsik (perekonnanimi)

Lüpsik on eesti perekonnanimi.
Perekonnanime Lüpsik (Lüpsiak) on pandud Uue-Suislepa mõisas Tarvastu kihelkonnas Viljandimaal. Hiljem on võtnud sellenimelised isikud uueks perekonnanimeks Laasing (Leebiku vallas 1936. aastal). 1. jaanuaril 2018 sellise perekonnanimega inimesi Eestis ei ela või on neid vähem kui 5.
Rooste (perekonnanimi)

Rooste on eesti perekonnanimi.
Perekonnanime Rooste on pandud Vana-Vigala mõisas Vigala kihelkonnas Läänemaal ja Kulli mõisas Kärla kihelkonnas Saaremaal (Roste). Nimede eestistamisel määrati Rooste uueks perekonnanimeks isikutele, kelle perekonnanimi oli Rodeman ja Roosmann. 2018. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Rooste Eestis 19 mehel ja 18 naisel.
Pitka

Pitka on eesti perekonnanimi.
Perekonnanime Pitka on pandud Võhmuta mõisas Järva-Jaani kihelkonnas Järvamaal ja Arumäe mõisas Vaivara kihelkonnas Virumaal. Nimede eestistamisel määrati Pitka uueks perekonnanimeks isikuile, kelle perekonnanimi oli Pitk. 2018. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Pitka Eestis 11 mehel ja 30 naisel.
Santiago Tréllez

Santigo Tréllez Vivero (sündinud 17. jaanuaril 1990 Medellínis) on Colombia jalgpallur, kes mängib ründajana Brasiilia kõrgliiga klubis Sport Recife.
Enne Brasiiliasse suundumist mängis Tréllez Colombia, Mehhiko, Paraguay ja Argentina klubides.
2017. aasta juulis liitus ta Brasiilia kõrgliiga klubiga Vitória. Debüüdi Brasiilia kõrgliigas tegi ta 19. juulil kodumängus Grêmio vastu. Esimese värava lõi ta kõrgliigas 2. augustil kodumängus Ponte Preta vastu. Ta kujunes Vitória jaoks hooaja teises pooles väga oluliseks mängijaks, kui lõi kokku kümme väravat ja aitas Vitórial kõrgliigasse püsima jääda. 19. augustil alistas Vitória võõrsil väljakul tema väravast Corinthianse, lõpetades klubi 34 mängu järjest kestnud kaotuseta seeria. Lisaks alistati tema väravate toel ka Atlético Mineiro ja Palmeiras.
2018. aasta jaanuaris liitus ta São Pauloga. São Paulo särgis lõi ta kõrgliigas esimese värava 13. mail võõrsilmängus Bahia vastu. 2019. aastal suundus ta laenule Internacionali. 2021. aastal liitus ta laenulepingu alusel Sport Recifega.
Ta on Colombia endise koondislase John Jairo Tréllezi poeg.
Viljandi Kammerkoor

Viljandi Kammerkoor oli Viljandi Muusikakooli juures aastatel 1966–1976 tegutsenud kammerkoor.
Koori asutasid 1966. aastal Kalle ja Maie Tamra. See koosnes peamiselt kohalikest muusikaõpetajatest. Kümne tegevusaasta jooksul juhatasid koori Maie Tamra, Aita Tammpere, Jaak Moks, Heli Kahu ja Tõnu Kallaste.
Alates 1971. aastast esines koos kammerkooriga mõnikord ka vanamuusikaansambel, mille asutas flöödiõpetaja Tõnu Sepp. Nii sündis siiani tegutsev Viljandi Linnakapell.
Karl Pärnoja

Karl Pärnoja (kuni 1936. aastani Karl Permann) (11. november 1916 Vändra, Pärnumaa – 15. jaanuar 1985 Toronto, Kanada) oli Eesti, Soome ja Saksa sõjaväelane (nooremleitnant 1940, "luutnantti", "Obersturmführer", 1944).
Elukäik.
Lõpetas 1935. aastal Vändra Gümnaasiumi. Tegi kooli ajal sporti. Tema tulemused 100 m jooksus ja teivashüppes kuulusid tollal Pärnumaa parimate hulka. Osales ka noorkotkaste organisatsioonis. Läks kohe pärast kooli lõpetamist Ratsarügementi sundaega teenima. Asus seejärel Sõjakoolis õppima, mille lõpetas 1940. aastal. Määrati rühmaülemana teenistusse Ratsarügementi. 
Pärast Eesti okupeerimist ja Ratsarügemendi likvideerimist 1940. aastal määrati ta Laskurdiviisi juures oleva luurepataljoni ratsarühma ülemaks. Selle koosseisus viidi koos 22. territoriaalse laskurkorpusega Venemaale, kus langes mõne aja pärast sakslaste kätte vangi ja viidi Saksamaale vangilaagrisse. Koju tagasi jõudis 1942. aasta alguses. 
Asus õppima Tallinna Tehnikaülikoolis, kuid oli sunnitud õpingud katkestama ning lahkus 1943. aasta mais Soome. Soomes alustas ta teenimist 47. jalaväerügemendi III pataljonis, mille koosseisus oli üle poole aasta. Pärast rügemendi JR 200 moodustamist saadeti Pärnoja õpetajaks eesti ohvitseride kursustele. Viiburi lahe tõrjelahingute ajal oli ta JR 200 I pataljoni 2. kompanii ülema abi. Tema sõjalisi teeneid hinnati 4. klassi Soome Vabadusristiga.
19. augustil 1944 tuli koos JR 200 võitlejatega 7000-tonnisel transpordilaeval Wartheland Hanko sadamast Paldiskisse, sealt viidi meeskond Männiku sõjaväelaagrisse. Soomepoiste I pataljon (nüüd juba 20. eesti diviisi 46. rügemendi III pataljon) suunati Tartu alla rindele. Pärnoja oli esimene soomepoiss, kes Eestis haavata sai – veel enne esimest lahingut mürsukilluga reide. Ei läinud siiski hospidali, sõdis selle haavaga pikka aega, kuni kild lõpuks välja võeti. Pataljoni ülem "Hauptsturmführer" Voldemar Pärlin sai 2. septembril 1944 lennukipommi killust haavata ning sellest kuupäevast täitis pataljoniülema kohustusi Obersturmführer Karl Pärnoja.
Tartu rinde lagunemise järel juhtis pataljoni taganemist üle Põltsamaa Läti suunas. 23. septembril läksid pataljoni riismed (umbes 70 meest) Mõisaküla lähedal Laatres laiali. Pärnoja ütles, et Eesti kaotamise järel ei ole enam midagi kaitsta jäänud, soovitas meestel minna väikeste gruppidena Eesti lääne- või põhjaranda ja sealt edasi vabadusse. Ise suutis oma haavatud jalaga liikuda Põhja-Eestisse ja sealt oktoobris läbi Soome Rootsi põgeneda. Rootsis töötas metsatöödel, 1949. aastal õnnestus edasi asuda Kanadasse. Töötas Kanadas algul Toronto linnavalitsuses joonestajana, hiljem sai temast suurfirma Artistic Woodworking Co üks asutajaliikmeid. Võttis osa Teatristuudio tööst, laulis Helmi Betlema ja Toronto koguduse kooris. 
1950. aasta mais asutasid Kanadasse jõudnud soomepoisid oma organisatsiooni Soomepoiste Klubi Torontos. Selle neljaliikmelisse juhatusse kuulus ka Karl Pärnoja.
Võrusoo Põhikool

Võrusoo Põhikool oli 1925-2004 Võru maakonnas (sealhulgas Võrus) tegutsenud kool.
Kool asutati 1925 Kirepil.
Kooli nimed:
Subsidiaarsus

Subsidiaarsuse põhimõte (ka lähimuspõhimõte) on ELi üks keskseid printsiipe, mille kohaselt ELi poliitilised otsused tuleb alati teha madalaimal võimalikul haldus- ja poliitilisel tasandil ning võimalikult lähedal kodanikele. Kui välja arvata ELi ainupädevuse valdkonnad, tähendab see, et EL saab tegutseda üksnes juhul, kui kõnesolevat õigusakti on parem rakendada ELi kui riigi, piirkondlikul või kohalikul tasandil.
Feloon

Feloon (kreeka keeles φαιλόνιο "phelōnio", kreeka sõnast φαίνω 'valgustama'; vene keeles фелонь) on preestri teenistusriietuse osa, käisteta pealisrüü. See on vabalt langev keebitaoline riietusese, mille seljal kujutatakse risti ja tähte.
Kreeka feloon on väikese ümmarguse peaauguga, ümberringi vabalt langev, eest ulatub umbes vööni. Slaavi feloon on suure peaauguga, selja tagant tugevdatud ja eest lühem kui kreeka feloon. Läänekirikus kasutatav samalaadne riietusese on kaasula ("casula").
Ajalugu.
Felooni eeskuju on kristluse-eelsel perioodil Rooma riigi idaosas kantud pealisrüü "paenula". See oli eelkõige tööinimeste ja sõdurite rõivas, mis andis kaitset külma, kuuma ning vihma eest. Pealisrüüd on nimetatud Pauluse teises kirjas Timoteosele 4:13 , kiriku pärimuse kohaselt on feloon liturgilise riietusena kasutusele võetud meenutamaks Kristust ja apostleid, kes kandsid samamoelisi riideid. Felooni on jumalateenistustel kasutatud juba 3. sajandil. Lõpliku tähenduse ja koha liturgiliste riiete seas omandas feloon 8. sajandil. Varane feloon oli pikem kui tänapäevane, Konstantinoopoli Hagia Sofia freskodel võib näha vaimulikke feloonides, mis ulatuvad peaaegu maani. Millalgi 12. sajandi paiku hakati tegema poolringikujulist väljalõiget felooni esikülge, et hõlbustada vaimuliku tegevust.
Sümboolika.
Värvide sümboolika on liturgilises riietuses küllalt varajane nähtus. Felooni tavaline värvus oli suurtel pühadel valge, paastuaegadel tumepunane või violetne. 11. sajandil hakati patriarhi valget felooni kaunistama mustade ristidega, mis tähendas sümboolselt tema karjaga (kogudusega) seotud murede hulka.
Feloon sümboliseerib ka rüüd, millesse sõjamehed riietasid Kristuse teda pilgates. Nii oleks preester liturgiat teenides otsekui end ristil ohvriks toonud Kristuse võrdkuju. Vaimulikult kannab feloon endas õiguse tähendust ja kujutab endast "õiguse sõjarüüd", millest kõneleb psalm "Sinu preestrid, oh Issand, ehtigu ennast õigusega, ja Su vagad hõisaku suure rõõmuga." (Psalm 132:9).
Jaak Moks

Jaak Moks (29. aprill 1930 Tarvastu vald, Viljandimaa – 9. oktoober 2012) oli eesti dirigent ja muusikapedagoog.
Õppis Ämmuste algkoolis, seejärel aastatel 1946–1950 Viljandi 2. Keskkoolis. Ühtlasi õppis ta Viljandi Lastemuusikakoolis viiulit Augustin Punga õpilasena, mängis viiulit Viljandi sümfooniaorkestris ja laulis meeskooris. 1950. aastast õppis Viljandi 1. Keskkooli pedagoogilises klassis, samast aastast laulis segakooris Koit. 
1951. aastast töötas Viljandi 2. Keskkooli algklasside muusikaõpetajana ja Viljandi Pioneeride Maja direktorina. 1963. aastast oli ta Viljandi linna RSN TK kultuuriosakonna juhataja.
1970. aastal lõpetas ta Tallinna Riikliku Konservatooriumi koorijuhtimise eriala Gustav Ernesaksa õpilasena.
Aastatel 1966–1990 oli ta Viljandi Kultuurikooli direktor.
Koolijuhi ameti kõrvalt juhatas ta mitut koori. 1955. aastal asutas ta Viljandi poistekoori ja oli selle dirigent; 1965–1969 oli ta naiskoori Eha ja 1966–1970 Viljandi Kammerkoori dirigent. Aastatel 1980–1995 oli ta segakoori Koit peadirigent.
Ta on maetud Viljandi Metsakalmistule.
Mälestuse jäädvustamine.
2014. aastal avati Viljandi lauluväljakul Jaak Moksi mälestuspink.
Schneverdingen

Schneverdingen (alamsaksa: "Snevern") on linn Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Heidekreisi kreisis. Linna pindala on 234,58 km². 31. detsembril 2017 elas seal 18 638 inimest. Linn paikneb Lüneburgi nõmmel.
Schneverdingen asub umbes 15 km Soltaust põhjas ja 50 km Hamburgist lõunas.
Ajalugu.
Schneverdingen kuulus 1180. aastal loodud Verdeni vürstlikule piiskopkonnale. 1648. aastal muudeti vürstlik piiskopkond Verdeni vürstkonnaks, mida esialgu valitseti personaalunioonis Rootsi krooniga - mille katkestas Taani okupatsioon (1712–1715) - ja 1715. aastast alates Hannoveri krooniga. Hannoveri kuningriik liidendas vürstkonna reaaluniooni ja vürstlikust territooriumist, sealhulgas Schneverdingenist, sai osa uuest 1823. aastal loodud Stade ringkonnast.
Ausmees

Ausmees on eesti perekonnanimi.
Perekonnanime Ausmees on pandud Härgla mõisas Juuru kihelkonnas Harjumaal ning Kulli mõisas Kärla kihelkonnas ja Muhu-Suuremõisa mõisas Muhu kihelkonnas Saaremaal. Hiljem on võtnud sellenimelised isikud uueks perekonnanimeks Vanaveski, kuid Ausmees määrati nimede eestistamisel ka uueks perekonnanimeks isikutele, kelle perekonnanimi oli Pauls ja Solovjev. 2018. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Ausmees Eestis 57 mehel ja 68 naisel.
Avaja

Avaja on eesti perekonnanimi.
Nimede eestistamisel määrati Avaja uueks perekonnanimeks isikutele, kelle perekonnanimi oli Avajev (Tallinnas 1938. aastal). 1. jaanuaril 2018 sellise perekonnanimega inimesi Eestis ei ela või on neid vähem kui 5.
Avameri (perekonnanimi)

Avameri on eesti perekonnanimi.
Nimede eestistamisel määrati Avameri uueks perekonnanimeks isikutele, kelle perekonnanimi oli Ausing, Gvosdev, Hausen, Kosenkranius, Soldan, Umberg ja Viiporn. 2018. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Avameri Eestis 5 mehel ja 7 naisel.
Hiieleek

Hiieleek on eesti perekonnanimi.
Nimede eestistamisel määrati Hiieleek uueks perekonnanimeks isikutele, kelle perekonnanimi oli Schmidt (Tallinnas 29. juulil 1940). 2018. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Hiieleek alla viiel mehel ja 6 naisel.
Hiiemäe

Hiiemäe on eesti perekonnanimi.
Nimede eestistamisel määrati Hiiemäe uueks perekonnanimeks isikutele, kelle perekonnanimi oli Bäär, Baumann, Beek, Braesch, Brock, Eichvald, Faehlman, Frosch, Fross, Geberg, Gottling, Greenberg, Hansberg, Hanshohn, Härd, Heeringson, Heermeyer, Heide, Heidemann, Heiderpark, Heisvald, Hendrikson, Herbst, Herd, Heringson, Hiidler, Hindrichsohn, Hindrichson, Hinsenberg, Hintz, Hinzenberg, Holstein, Iisman, Iskül, Johanson, Jürgenson, Katschalova, Kiviland, Mones, Moones, Mühlep, Müllerbeck, Nikolas, Õismann, Pellfeldt, Punnis, Reimann, Reit, Rosse, Tahlfeld, Timberg, Vahlberg, Vakker ja Zimmermann.
2018. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Hiiemäe Eestis 134 mehel ja 131 naisel.
Karl Murakin

Karl Murakin (2. märts 1895 Halliste kihelkond, Pärnumaa – 4. oktoober 1980 Viljandi) oli eesti kunstnik.
Ta õppis kunsti 1925. aastal ühe semestri Ants Laikmaa juures ja oma venna Ants Murakini juures. Töötas raamatupidajana. 
Looming.
Ta kuulus harrastuskunstnikuna Viljandi kultuurimaja kunstiringi esimesse põlvkonda. Esines mitmel Viljandi kunstinäitusel. Tema maale avaldati ka ajakirjas Olion. Joonistas ka karikatuure, mida avaldati ajalehes Esmaspäev (1924). Kuulus Eesti Kunstnike Liitu aastail 1929–1936. 
Isiklikku.
Tema vend oli tõlk ja kunstnik Ants Murakin.
Kieran Trippier

Kieran John Trippier (sündinud 19. septembril 1990 Burys) on Inglismaa jalgpallur, kes mängib paremkaitsja Inglismaa Premier League'i klubis Newcastle ja Inglismaa jalgpallikoondises.
Trippier alustas karjääri Manchester City noortesüsteemis, kuid klubi põhimeeskonda tal välja jõuda ei õnnestunud. Aastatel 2010–2011 mängis ta laenul Inglismaa esiliiga klubis Barnsley. Hooaja 2011–12 alguses suundus ta laenule Burnleysse. 2012. aasta jaanuaris sõlmis ta klubiga juba püsiva lepingu. Samal aastal valiti ta Burnley aasta mängijaks. Hooaegadel 2012–13 ja 2013–14 valiti ta Inglismaa esiliiga hooaja sümboolsesse koosseisu. Hooajal 2013–14 saadi esiliigas teine koht ja kindlustati pääs kõrgliigasse.
2015. aasta juunis suundus ta 3,5 miljoni naela eest Tottenham Hotspuri, kus mängis kokku neli hooaega.
2019. aasta juulis liitus ta Madridi Atléticoga, kus on ta esimene Inglismaa mängija ligi pärast sadat aastat. Hooajal 2020–21 tuli ta klubiga Hispaania meistriks.
7. jaanuaril 2022 teatas Newcastle United, et sõlmib Trippieriga kahe ja poole aasta pikkuse lepinguga, mille tasu ei ole avaldatud.
Koondisekarjäär.
2009. aastal tuli Trippier Inglismaa kuni 19-aastaste koondisega Euroopa omavanuste meistrivõistlustel teisele kohale. Samal aastatel osales ta Inglismaa kuni 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistrivõistlustel.
Debüüdi Inglismaa rahvuskoondises tegi ta 13. juunil 2017 sõprusmängus Prantsusmaa vastu.
Esimese värava lõi ta 2018. aasta maailmameistrivõistluste poolfinaalis 11. juulil Horvaatia vastu.
Heino Sikk

Heino Sikk (11. november 1933 Vana-Saaluse, Võrumaa – 28. september 1994) oli eesti kultuuritegelane.
Ta õppis 1941–1949 Vana-Saaluse 7-klassilises koolis, hiljem Võru Tööstustehnikumis. 1983. aastal lõpetas ta Võru Kaugõppekeskkooli.
Aastatel 1960–1985 töötas ta Võru Spordikomitee esimehe ja spordimetoodikuna, 1985. aastast oli Võru trükikojas Täht lametrükkija.
1989. aastal algatas ta Eesti Raamatuühingu toetusel Lõuna-Eesti kultuurilehe Viruskundra ja oli selle toimetaja kuni surmani 1994. aastal.
Tegutses koduloolasena ja kirjutas kultuuriloolisi artikleid ajalehtedele. Ta juhtis ka Võrumaa Raamatuühingut ja Võru Raamatuklubi. 1993. aastast oli ta Võru linnavolikogu liige.
Heino Sikk hukkus 1994. aasta Estonia laevaõnnetuses.
Tartu Rahvusvaheline Kool

Tartu Rahvusvaheline Kool (inglise keeles Tartu International School) on Tartus aadressil Juhan Liivi tänav 2d tegutsev inglise õppekeelega kool; ühtlasi ainus inglise õppekeelega kool Lõuna-Eestis. Kooli peab üleval MTÜ Tartu International School.
Koolis õpetatakse lapsi alates 1,5. eluaastast kuni 15. eluaastani ehk kuni 10. klassini. Muude õppeainete kõrval õpetatakse koolis ka eesti keelt.
2022/2023. õppeaastal õppis koolis 87 õpilast ja lasteaias käis 27 last.
2018 õppis koolis 43 õpilast (1.–10. klass) ja 27 last käis lasteaias.
Pagari kool

Pagari kool oli kool Virumaal Pagari ümbruses. Kool tegutses 1782-1997.
1924-1930 tegutses kool Pagari mõisa peahoones. 1930 valmis kooli enda õppehoone.
Oma pika ajaloo jooksul oli kool nii algkool kui ka põhikool.
Obinitsa kool

Obinitsa kooli all võidakse mõelda:
Nõuni Algkool

Nõuni Algkool oli algkool Valga maakonnas Palupera vallas Nõuni külas. Kool tegutses aastatel 1763–2005.
Kooli viimane õppehoone oli ehitatud 1894. aastal.
Nabala kool

Nabala kool oli kool Harju maakonnas Nabala lähedal. Kool tegutses 1870-1968. 1968 ühines Nabala kool Sausti kooliga.
Kool on tegutsenud ka algkoolina.
Lokuta algkool

Lokuta algkool oli algkool Järva maakonnas Lokuta külas. 
Kool avati 1920 Lokuta mõisa peahoones. Kool suleti 1970. aastatel. 1976 alustas mõisa peahoones tegevust Lokuta lasteaed.
Lalsi kool

Lalsi kool oli kool Viljandi maakonnas Lalsi külas. 
1848. aastal avati Vaibla külas Kolga-Jaani kihelkonna õigeusu Lalsi kihelkonnakool. 1873. aastal kolis kihelkonnakool Lalsi küla vastavatud koolimajja. 
Uus koolimaja valmis 20. sajandi algul. Kool lõpetas tegevuse 1973.
Kool on tegutsenud nimede all "Lalsi 8-klassiline kool", "Lalsi algkool".
Laagri Kool

Laagri Kool on põhikool Harju maakonnas Saue vallas Laagri alevikus. Kooli peab üleval riigiettevõte OÜ Laagri Haridus- ja Spordikeskus. Kool avati 2005. aastal. 2020. aastal avati Laagri Kooli teine õppehoone - Möldre maja.
1. septembri 2021. aasta seisuga õpib Laagri Koolis üle 1100 õpilase ja õpetab ligi 100 õpetajat. Peamajas on nimekirjas üle 900 õpilase ja Möldre majas üle 200 õpilase. Õpilased kannavad koolivormi ja õpivad poiste-, tüdrukute- ning segaklassides.
Benedicamus Domino

Benedicamus Domino (ladina keeles 'õnnistagem Issandat') on lause, mis kõlab roomakatoliku kirikus "officium"'i lõpul ja mida lauluna kasutati varasematel aegadel missa lõpetusena ("dismissio") "Ite, missa est" asemel nendes missades, kus ei laulda "Gloria"'t (advendiajal, paastu jooksul ja kannatusnädalal ja enamikul votiivmissadel). Lause laulavad vaimulikud ja tava kohaselt vastab kogudus sellele "Deo gratias" (ladina 'tänu olgu Jumalale').
Ajalugu ja liturgiline kasutus.
Enne aastat 1000 oli see vormel rooma liturgias tundmatu. Vanim üleskirjutus sellest pärineb aastast 800 vanagallia liturgiast. Umbes 12. sajandi paiku hakatakse paastu- ja advendiaja missadel "Ite, missa est" vormelit järjekindlamalt asendama, samal ajal tekib alternatiivina "Requiescat in pace" (vastusega "Aamen") leinamissas. Keskajal ja varauusajal oli "Benedicamus domino" laialt levinud, nagu tunnistab säilinud käsikirjaline materjal.
20. sajandil paavstide Pius XII (1938–1958) ja Johannes XXIII (1958–1963) reformid kärpisid vormeli kasutust oluliselt. Siiski, katoliku kiriku traditsionalistide haru kasutab vormelit missa lõpetusena siiamaani. Samuti kasutavad kõik katoliku kirikud seda endiselt tunnipalvete teenistustel.
Muusika.
Keskaegsed ühehäälsed "Benedicamus Domino" viisid võib jagada kolme rühma: "officium"'i meloodiad, "Ite, missa est"-adaptatsioonid missal laulmiseks ja spetsiaalselt missa jaoks komponeeritud uued meloodiad. Analüüsides teksti ja muusika omavahelist suhet meloodiates, paistavad tunnipalvuste teenistuste viisid kõige rohkem ladina keele iseärasusi arvestavad ja kõige pealiskaudsemad on "Ite-missa est"-viiside adaptatsioonid. Tehniliselt kuulub "dismissio" missa muutumatusse osasse ("ordinarium missae") ja sel on oma viis, kuigi lühike ja lihtne.
"Benedicamus Domino" kuulub missa nende lauluosade hulka, mida muusikaajaloos juba varakult sageli tropeeriti lisades uut teksti kahe sõna vahele, või kasutati polüfoonia arenedes selle meloodiat "cantus firmus"'ena organumis. St Martiali koolkonna ja Notre-Dame'i koolkonna muusikas oli "Benedicamus" tenorina tavaline, 12.–13. sajandi vahetusest pärit kogumik "Magnus Liber Organi" sisaldab tosinkond "Benedicamus"'e seadet. "Codex Calixtinus"es leiduv varaseim kolmehäälne kompositsioon "Congaudeant catholici" on samuti "Benedicamus"-troop.
Tänapäeval katoliku kirikus kasutatavad lauluraamatud annavad missa lõpetusvormeli jaoks enamasti ette "Kyrie"-meloodia.
Kari-Andri Kask

Kari-Andri Kask (sündinud 6. juunil 1978) on eesti sporditegelane, Eesti Rannajalgpalli Liidu asutajaliige, Eesti rannajalgpalli koondise asutajaliige ning Eesti rannajalgpalli liigade asutaja ja juht.
Aastal 2002 asutasid Kari-Andri Kask koos Albert Kerstna ja Mart Relvega Eesti Rannajalgpalli Liidu, eesmärgiga alustada Brasiiliast pärit mängu rannajalgpalli arendamist Eestis.
2003 aastal loodi rannajalgpalliliiga ja korraldati liiga etappe üle terve Eesti. Rannajalgpalliliigad võitsid kiirelt populaarsust ning peale viit aastat Liigade korraldamist aastal 2007 võeti ette samm Eesti rahvuskoondise moodustamiseks. Eesti Rannajalgpalli Liidu juht Kari-Andri Kask ja Eesti Jalgpalliliidu juht Aivar Pohlak leppisid kokku Eesti rannajalgpalli rahvuskoondise moodustamise ning kutsusid koondise esimeseks peatreeneriks brasiillase Getulio Aurelio Fredo.
Alates 2007. aastast toimus esimene rannajalgpalliliigade etapp ka Eesti Jalgpalliliidu egiidi all.
Liv (telekanal)

Liv on Soome telekanal, mis alustas tegevust 14. veebruaril 2009
Kanali omanik on Sanoma.
Ilmar Tomberg

Ilmar Tomberg (23. oktoober 1921 Eesti-Haginski küla, Jašalta rajoon, Kalmõki ANSV – 7. veebruar 1989 Tallinn) oli eesti dirigent.
Ta õppis Svedlovski ja Tallinna Muusikakoolis. 1968. aastal lõpetas ta Tallinna Riikliku Konservatooriumi puhkpilliorkestri dirigeerimise erialal Leopold Vigla ja Elmar Peäske õpilasena.
Võttis osa II maailmasõjast kaadrisõjaväelasena Leningradi rindel, seejärel 1. Eesti tagavarapolgus, hiljem Eesti Laskurkorpuse orkestrites ja ansamblites. Pärast sõda töötas Eesti NSV Riikliku Filharmoonia estraadiorkestris, Eesti NSV Siseministeeriumi ja Tallinna Merekooli puhkpilliorkestris.
1975. aastast oli ta Tallinna Pedagoogilise Instituudi muusikakateedri puhkpilliorkestri dirigeerimise õppejõud.
Ta on maetud Liiva kalmistule.
Conductus

Conductus (ladinakeelsest sõnast "conducere" – 'saatma') on keskaja muusikas saatelaul, vaimuliku laulu tüüp, mis võis missal saata lugeja liikumist lugemispuldi juurde või muid tegevusi. Mitmehäälsuse muusika vormidest on ta esimene mitteliturgiline vorm, mille tekst ega viis ei pärine gregooriuse koraalist.
Ajalugu.
"Conductus" hakkas muusikavormina kujunema 12. sajandil, arvatavasti St. Martiali koolkonna rüpes, olles esialgu ühehäälne värsstekstiga mitteliturgiline laul, mis hiljem kujunes kuni neljahäälseks. 12. sajandi käsikirjades kohtab seda sõna protsessiooni saate kontekstis. Sajandi algupoolel oli "conductus" hümni või sekventsi kahehäälne töötlus. Omaette žanrina kujunes see välja 12. sajandi lõpuks ja "conductus"'e hiilgeaeg jääb ajavahemikku 1175–1235. 1300. aasta paiku ja "ars nova" algusperioodil oli "conductus" veel käibel, kuid uut muusikat ses žanris enam ei loodud ja žanr hääbus.
Muusika.
Erinevalt teistest Notre-Dame'i koolkonna polüfoonia vormidest motetist ja organumist rajaneb "conductus" rütmilisele ladinakeelsele vaimulikule või ilmalikule luuletekstile, mis tingib hoopis teistsuguse muusikalise väljenduse kui eelnimetatutel. Tenori meloodiaks on laen rüütlilaulust või uuslooming, tekst on lüüriline ja stroofilise ehitusega. Mitmehäälset "conductus"'t iseloomustab "discantus"-faktuur ja noot noodi vastu tehnika – tenor on süllaabiline ja kõik hääled liiguvad rangelt rütmiseerituna selle kohal (anakronistlik väljend oleks 'akordiliselt'). Stroofilõppudes on sageli melismaatiline tekstita lõik "cauda" (ladina keeles 'saba'). Juhul kui tenor on melismaatiline, siis meenutab "conductus"'e faktuur Perotinuse stiilis organumi ülahäälte põimumist.
13. sajandi teoreetik Franco Kölnist eristas oma teoses "Ars cantus mensurabilis" sõnadega ja sõnadeta "discantus"'e tüüpe: "cum littera" ja "sine littera", mõeldes esimese all süllaabilist laulu ja teise all "conductus"'t ("conductus cum cauda") – "sine littera" on "conductus"'e saba.
"Conductus" eristub teistest Notre-Dame'i koolkonna žanridest veel sellega, et sellel puudub "cantus prius factus" ('enne loodud hääl'), mis tähendab, et muusikaliselt on võimalik kõigi häälte vaba komponeerimine. Komponeerimise tehnika oli arvatavasti siiski traditsiooniline: esimesena loodi või laenati tenor ja selle peale komponeeriti 1–3 ülahäält. "Conductus"'e homofooniline faktuur on suure tõenäosusega olnud üheks lähtepunktiks Madalmaade vokaalpolüfoonia arengule.
Henn Agur

Henn Agur (kuni 1935 Heinrich Sakerman/Sakermann, kuni 1936 Heinrich Agur; 2/15. veebruar 1906 Kohtla vald, Virumaa – 18. juuli 1973 Indianapolis) oli Eesti sõjaväelane (leitnant, 1933) ja seltskonnategelane.
Ta lõpetas 1928. aastal Sõjakooli, teenis 4. Üksikus Jalaväepataljonis. Sõjalise kasvatuse õpetaja ja kaitseliitlane. 1944 põgenes Saksamaale, kus oli Geislingeni Eesti Teatri majandusala juhataja. 1949 siirdus USA-sse. Indianapolise Eesti Seltsi asutaja, esimees ja auliige.
Rondellus (ansambel)

Rondellus on Eesti vanamuusikaansambel.
Rondellus alustas tegevust 1993. aastal eesmärgiga esitada keskaja ja renessansi muusikat.
Ansamblis on sõltuvalt kontserdi kavast 2–6 pillimängijat, kes esinevad vastava ajastu riietuses ja pillidel. Kõik mängijad on kutselised muusikud. Ansambli tuumiku moodustavad Maria Staak ja Robert Staak.
2002. aastal üllatas Rondellus muusikasõpru Eestis ja kaugemalgi "heavy metal"'i legendi Black Sabbathi muusika keskaegse tõlgendusega ladina keeles.Seades kasutati vokaali, rataslüürat, organistrumi, lautot, löökpille, fiidlit ja harfi. Heliplaat "Sabbatum" pälvis 2003. aastal Eesti Muusikaauhinna parima klassikaalbumi eest.
Koostöös Klassikaraadioga valmis Rondellusel 2009. aastal uus album "Adoratur rosa" XII-XIII sajandi Hispaania muusikaga. Rahvalikud portugali-galiitsiakeelsed neitsi Maarja laulud kõlavad seal kõrvuti "Codex Calixtinusest" ja "Codex Las Huelgasest" pärit ladinakeelse varajase mitmehäälsusega.
Karinu põhikool

Karinu põhikool oli põhikool Järva maakonnas Karinu külas. Kool suleti 1999.
Kool tegutses aastast 1920 Karinu mõisa peahoones.
Ajaloo jooksul oli kool peale põhikooli ka algkool ja mittetäielik keskkool.
Kuuselatväke

Kuuselatväke oli mulla kobestamise, harimise ja hooldamise riist.
See oli vanim ja lihtsaim äkketüüp. Äkke moodustas tugevate oksatüügastega kuuse ladvaosa. Seda veeti äestamisel latvapidi kas enda järel või rakendati sellele loom ette.
Ei saa mitte vaiki olla

"Ei saa mitte vaiki olla" on Eesti luuletaja Anna Haava armastusluuletus, mida on viisistanud Miina Härma ja teisedki eesti heliloojad.
Luuletus ilmus 1890. aastal. Selle alusel loodud Miina Härma pala on kultuurikriitik Rein Veidemann nimetanud eesti kauneimaks naiskoorilauluks. Haava oli luuletuse ilmudes 26-aastane ning tema teksti inspireerijaks peab Veidemann toonast teoloogiaüliõpilast Jaan Lellepit, kes suri peatselt tiisikusse.
Haava luuletus on juurdunud Eesti kirjanduse kaanonis, see on levinud antoloogiates ja õpikutes. Luuletusel põhinevat Härma laulu on korduvalt esitatud laulupidudel ning muudel üldrahvalikel ja riikliku tähtsusega üritustel.
"Ei saa mitte vaiki olla,
"Lauluviisi lõpeta’ –
"Vaikimine oleks vale,
"Sunniks südant lõhkema.
Kajastus kultuuris.
Luuletuse ja selle põhjal loodud laulu järgi on saanud pealkirja eesti muusiku Bonzo plaat "Ei saa mitte vaiki olla".
Karuäke

Karuäke on mulla kobestamise, harimise ja hooldamise riist.
See äke arenes kuuselatväkkest. Kümmekond umbes 50 cm pikkuste oksatüügastega peenikest kuusetüve, mis olid pooleks lõhestatud, liideti vitsvõrudega kahe ristpuu ehk "peele" külge ning pandi aisad otsa. Karuäket kasutati algselt alemaade harimiseks, milleks ta oma pikkade painduvate piide tõttu hästi sobis. Lõuna-Eestis äestati kuni 19. sajandini ka põlispõlde.
Saartel ja Lääne-Eestis pole karuäket teadaolevalt kasutatud. Seal kasutati kohati sellel lähedast äket ("raglid"), mis koosnes 5-8-st hõredalt asetatud kuusetüvest, millel olid lühikesed okspiid. Sellele leidub vasteid Rootsis ja Edela-Soomes.
Emanuel Rádl

Emanuel Rádl (21. detsember 1873 Pyšely – 12. mai 1942 Praha) oli tšehhi bioloog ja teadusajaloolane.
Abielukott

Abielukott oli eesti talupojapulmas noorpaari jaoks mõeldud kott.
See oli suur, tugevast riidest kott, väikese puust rõngaga sopis või/ja kotisuus, tagamaks õhku noorpaarile, kes esimeseks ööks teine teistpidi ja alasti sinna sisse pandi. Hommikuks pidid nad end õigeks keerama ja ühte heitma. Kui hommikul selgus, et mõrsja on ikka veel neitsi, pandi noorpaar ka järgmiseks ööks kotti. Tava tunti Lääne-Eestis, Saaremaal ja Mulgimaal. (näit.Halliste, Karksi, Karja, Muhu, Pärnu jne.).
Eestkäibija

Eestkäibija, ka esikäibija, oli eesti talupojapulmale eelnenud abiajamisel ehk hundihännaajamisel pruudi saatja.
Ta oli tavaliselt vanem naine, vahel ka mees, kelle käes oli andekott, viinapudel ja tubakasarv. Pruudi sugulaste juures palus, seletas ja kostitas eestkäibija, pruut ainult tänas ja oli n-ö ennast näitamas. Mõnel pool oli eestkäibijaks on nadu (Karja, Anseküla, Jämaja, Muhu).
Kirstukakk

Kirstukakk oli eesti talupojapulmas leib, mis viidi pulma veimekirstus.
Mõrsja viis leiva (või püülisaia) oma veimekirstus peiukoju. Toodud leiba jagati kõigile pulmalistele. Jagajaks oli pruudi vend või peiu ise, soovides "pisut lapsi ja pailu leiba". Mõnel pool oli jagajaks ka mõrsja. Kirstukakku jagati peiukoju jõudmisel või pärast andide jagamist või enne magamaminekut (nt Häädemeeste, Risti, Pöide).
Ida-Traakia

Ida-Traakia või Anatoolia-Traakia (türgi keeles Doğu Trakya või lihtsalt Trakya; kreeka keeles Ανατολική Θράκη ehk "Anatolikí Thráki"; bulgaaria keeles Източна Тракия ehk "Iztochna Trakiya"), on Türgi osa Kagu-Euroopas, mis jääb Bosporuse väinast, Marmara merest ja Dardanellide väinast läände.
Ka Türgi-Traakiana või Euroopa-Türgina teatud piirkond asub Mandri-Euroopas, täpsemalt Balkani poolsaarel (Traakias). Riigi pindalast moodustab ala 3% ja seal elab 14% Türgi rahvastikust. Ida-Traakias paikneb pool riigi suurimast linnast İstanbulist, sealhulgas selle keskus ja vanalinn. Bikontinentaalne linn on üks väheseid linnasid ja ühtlasi suurim, mille halduspiirid paiknevad kahes maailmajaos, Euroopas ja Aasias korraga.
Kirstumees

Kirstumees oli eesti talupojapulmas pulmategelane. 
Kirstumehe (Varbla, Hanila, Lihula, Martna, Audru jne.) ülesandeks oli mõrsjakirstu valvata ja see peiukoju kadudeta toimetada. Tema kuulus enamasti vakarahva hulka. Sama ülesandega, kuid kirstu valvamiseks kohapeal, oli kirstumees mõnel pool ka saajarahva esindaja (Käina, Muhu).
Kodutamine

Kodutamine oli eesti talupojapulmas vastastikune külaskäimine. 
Vastastikused külaskäimised toimusid pulmade lõppjärgus või ka pärast pulmade lõppu. Noorpaar saatjatega sõitsid lõunaks noorikukoju ja olid seal õhtuni. Järgmisel päeval tulid nooriku vanemad ja mõrsjapoolsed pulmalised peiukoju (Kolga-Jaani, Põltsamaa, Kursi, Äksi). 
Mõnes kohas nimetati kodutamiseks nooriku käiku vanematekoju nädal pärast pulmi, et lõpetada kõik tööd-toimetused. Noorik jäi endisesse koju nädalaks, siis tuli mees talle järele.
Kinkpulmad

Kinkpulmad oli eesti talupoegade järelpulmad.
Kinkpulmi peeti kaks kuni viis nädalat pärast pulmi. Sinna kogunesid noored, sest pulmas käisid algselt ainult abieluinimesed. Kinkpulmadesse toodi kingitusi, sest põhipulma viidi pulmaliste poolt ainult pulmakott ja anti kinkelubadusi (Viru-Nigula, Kadrina, Ambla, Harju-Jaani).
Siri Pettersen

Siri Pettersen (sündinud 28. oktoobril 1971 Finnsnesis Tromsi maakonnas) on norra kirjanik. 
Ta on kirjutanud "Kaarnaringide" triloogia. Selle esimene romaan "Odinsbarn" ilmus 2013. aastal (eesti keeles "Odinilaps", Varrak 2018, tõlkija Kadri Rood). Triloogia teine raamat "Råta" ilmus 2014. aastal ja kolmas, "Evna", 2015. aastal; triloogia teist ja kolmandat raamatut pole veel eesti keelde tõlgitud.