tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Jüri-Ruut Kangur

Jüri-Ruut Kangur (sündinud 17. mail 1975 Tallinnas) on eesti dirigent.
Elulugu.
Ta lõpetas 1993. aastal Jakob Westholmi Gümnaasiumi ja 1998. aastal Eesti Muusikaakadeemia kooridirigeerimise (prof. Ants Sootsi klassis), orkestridirigeerimise (dots. Jüri Alperteni klassis) ja kompositsiooni alal (dots. Raimo Kangro klassis).
Ta töötas aastatel 1994–1999 Haapsalu muusikakooli muusikateatri dirigent-muusikajuhina, 1996–2004 Haapsalu Linnaorkestri peadirigendina, 2001–2003 Georg Otsa nimelise Tallinna Muusikakooli dirigeerimisosakonna juhataja ja õppejõuna, 2003. aastast Nõmme Muusikakooli sümfooniaorkestri ja 2013. aastast Tallinna Ülikooli sümfooniaorkestri dirigendina. Ta on juhatanud veel mitmeid koore ja orkestreid (Estonia Seltsi segakoor, Estonia poistekoor, Georg Otsa nimelise Tallinna Muusikakooli sümfooniaorkester jm.) ja külalisena Tallinna Kammerorkestrit, Pärnu Linnaorkestrit ja mitmeid noorteorkestreid. 
Tema eestvedamisel asutati 1995. aastal Üle-Eestiline Noorte Sümfooniaorkester, mille peadirigent ta on. Ta oli aastatel 1995–2004 üleriigiliste keelpillimängijate Haapsalu suvekursuste juht ja festivali “Viiulimängud” korraldajaid. 2009. aastast on ta ka Järvi rahvusvahelise dirigentide meistrikursuse ja 2011. aastast Pärnu Muusikafestivali ja Järvi Akadeemia üks korraldajaid.
Ta on juhatanud noorteorkestrite rahvusvahelisi koostööprojekte Soomes, Saksamaal, Norras, Türgis ja Hollandis ning andnud meistrikursusi Lõuna-Aafrika Vabariigis. 
Ta on alates 2007. aastast Euroopa Noorteorkestrite Assotsiatsiooni liige ja 2009. aastast Euroopa Orkestrite Föderatsiooni juhatuse liige. Aastatel 2010–2019 oli ta Eesti Sümfooniaorkestrite Liidu esimees. Ta oli 2012. aastal Tallinnas toimunud IX Euroopa Orkestrite Festivali peakorraldaja.
2007. ja 2011. aastal oli ta noorte laulupeo ja 2014. aastal on üldlaulupeo sümfooniaorkestrite üldjuht. X noorte laulupeol esitasid neidudekoorid Henn Rebase ja Hando Runneli laulu "Veskimees" tema orkestratsioonis.
Tema heliloomingusse kuuluvad vokaal-sümfoonilised suurvormid "Requeim", "Magnificat", oratoorium "Eesti lauliku lugu", humoratoorium "Suremata kuulsus Salomon Vesipruul", muusikalid "Joona saatmine" ja "Klounid klassiekskursioonil", orkestriteosed ja koorilaulud. 
Tema muusikat on ette kantud mitmel pool Euroopas (Holland, Saksamaa, Iirimaa, Island, Inglismaa, Portugal, Kreeka, Itaalia, Läti, Ungari, Prantsusmaa jm.), USAs, Kanadas ja Lõuna-Aafrika Vabariigis.
Peedu Kass

Peedu Kass (sündinud 27. veebruaril 1986) on eesti muusik.
Ta mängib kontrabassi või basskitarri.
Ta on Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemia õppejõud.
Haridus.
Lõpetanud Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia "jazz"-muusika osakonna (2011), lisaks sellele tudeerinud ka Århusi Kuninglikus Muusikaakadeemias, Stockholmi Kuninglikus Muusikaakadeemias, Helsingi Metropolia kõrgkoolis ja Georg Otsa nimelises Tallinna muusikakoolis. Peedu Kass lõpetas 2014. aastal Sibeliuse Akadeemia džässmuusikaosakonna magistrantuuri. Kompositsiooni alal on ta end täiendanud Tõnu Kõrvitsa ja Raul Söödi juures.
Ta on peamiselt tuntud kontrabassistina, kes on tegev mitmes Eesti ja rahvusvahelises ansamblites. Ta on kirjutanud muusikat sümfooniaorkestrile, lühifilmile ja mitmele džässansamblile ning tema pillimäng kõlab rohkem kui 40 plaadil. Ta on teiste hulgas teinud koostööd Raivo Tafenau, Villu Veski, Meelis Vindi, Lembit Saarsalu, Tõnu Naissoo, Riho Sibula, Tõnis Mägi, Toomas Rulli, Hedvig Hansoni, Mart Soo ja Kaspar Kallustega.
2010. aastal ilmus tema esimene autoriplaat "Home" ansambliga Peedu Kass 005 ning 2012. aastal teine kauamängiv "Armada", kaasautoriteks Andre Maaker ja Raun Juurikas. Kolmas kauamängiv “Peedu Kass Momentum” ilmus aastal 2016 ning nomineeriti 2017. aastal Eesti Muusikaauhindade Aasta Jazzalbumi kategoorias. 2023. aastal ilmus pianist Joel Remmeli ja bassist Peedu Kassi ühisplaat “Ood metsale”, mis oli pühendatud Eesti metsale, selle väele ja hoidmise vajalikkusele ning kõlas festivali Jazzkaar 2022 avateosena. 
2015. aastal esines ansambel Peedu Kass Momentum esimese eesti jazzikollektiivina Euroopa suurima jazzmuusika messi Jazzahead põhiprogrammis. 
3. juulil 2021 Triigi Filharmoonias esitasid autor ja Tallinna Kammerorkester Eesti Jazzliidu tellimusel valminud Peedu Kassi uut teost kontrabassile ja kammerorkestrile “Hiiglase hällilaulud”. 
2023. aastal valmis Peedu Kassi kontrabassiõpik „Kuus pala kontrabassile ja klaverile“ koostöös Eesti Keelpilliõpetajate Ühinguga. 
Tema isa oli jäämurdja "Tarmo" kapten Peedu Kass.
Biograafiad (Sa)

Biograafiad (Sa) loetleb Vikipeedias olemasolevaid või kavatsetavaid artikleid isikutest, kelle nimi algab tähtedega "Sa".
Põhja-kukemari

Põhja-kukemari ("Empetrum nigrum" subsp. "hermaphroditum"; sünonüüm "Empetrum hermaphroditum") on kanarbikuliste sugukonda kukemarja perekonda kuuluv igihaljas taim, hariliku kukemarja alamliik.
Eestis esineb põhja-kukemarja harvalt, Põhja-Eesti nõmmedel ning rabades. Eestis kuulub ta ohukategooriasse "ohulähedane".
Taim kasvab 15–40 cm kõrguseks. Vars on puitunud, tihti roomav. Lehed on kitsad ja paksud, okkataoliseks kokku rullunud.
Põhja-kukemari on erinevalt hariliku kukemarja tüüpalamliigist ühekojaline. Taim õitseb aprillist maini. Õis on roosakas.
Vili valmib juulis. See on umbes 6 mm läbimõõduga must luuvili, mis sisaldab 6–9 seemet. Vili on lääge, kergelt hapukas ja väga vaigune. Seda süüakse toorelt või tehakse mahlaks. Vili sisaldab C-vitamiini. Põhja-kukemarja viljad on suuremad ja mahlasemad kui hariliku kukemarja tüüpalamliigil.
Peep Sooman

Peep Sooman (sündinud 29. mail 1978 Tallinnas) on eesti ajakirjanik, suhtekorraldaja ja kinnisvaraasjatundja, Eesti Kinnisvarafirmade Liidu juhatuse esimees 2007–2015.
Elukäik.
Aastatel 1985–1996 õppis Sooman Tallinna 20. keskkoolis ja 1996–2000 Õigusinstituudis.
Aastatel 1997–1998 töötas Sooman ülikooli kõrvalt AS-is Linn ja Maa. 
Aastatel 1998–2002 töötas ta ajalehe Äripäev reporterina. Muu hulgas korraldas ta äriregistris ajakirjandusliku eksperimendi, milles osales altkäemaksu andjana. 
Aastatel 2002–2025 töötas ta AS-is Pindi Kinnisvara, algul meediasuhete nõunikuna ja 2003-2004 turundusosakonna juhatajana. 2004. aasta mais sai Soomanist Pindi Kinnisvara juhataja ning hiljem juhatuse esimees. Alates 2011. aastast juhtis Sooman Pindi Kinnisvara suurkliendiosakonda, mis tegeleb elukondlike uusarenduste müügiga.
Sooman on kirjutanud artikleid Eesti kinnisvaraturust. Aeg-ajalt ilmub ajakirjandusväljaannetes tema tehtud fotosid. Ta on loonud sotsiaalmeedias mitu fotograafiahuviliste gruppi. 
Koos Jan Lepamaa, Janek Laanemäe ja Priit Tammjärvega asutas Sooman Eestis ainulaadse fotomüügikeskkonna https://signatuur.ee/, kus autorid müüsid haruldasi käsitsi signeeritud, kuni viieeksemplarise tiraažiga kvaliteetfotosid. 2019. aastal asutasid nad neljakesi Eesti esimese fotograafide teemaveebi https://fotojutud.ee/, mille eesmärgiks on tuua fotograafia kui kunsti- ja massikultuur inimestele lähemale. 
Sooman on silma paistnud ka Eesti suurima Salvador Dali graafiliste tööde koguga, mille esitlemiseks lõi ta koroonapandeemia tõttu digitaalse näituse.
Isiklikku.
Peep Soomanil on elukaaslane ja kaks tütart (sündinud 2002 ja 2018).
Athi-Galana jõgi

Athi-Galana on jõgi Keenias.
Jõe pikkus on 390 km. Ta on Tana järel Keenia pikkuselt teine jõgi. Jõe valgla pindala on umbes 70 000 km².
Jõgi saab alguse Athi jõena Nairobist lõuna pool paiknevalt kõrgustikult. Tsavo linna lähedal suubub temasse suurim lisajõgi Tsavo. Pärast ühinemist kannab jõgi nime Galana (ka Sabaki). Jõgi suubub India ookeani vahetult Malindist põhja pool.
Athi-Galana voolab läbi Ida-Tsavo rahvuspargi. Jões elutsevad muu hulgas krokodillid ja jõehobud.
Athi jõe järgi sai nime Nairobi lähedal jõe kaldal paiknev asula Athi River.
São Paulo FC

São Paulo Futebol Clube (lühend SPFC) on Brasiilia jalgpalliklubi, mis asutati 1930. aastal São Paulos. See mängib Brasiilia kõrgliigas Campeonato Brasileiro Série A ja São Paulo osariigi meistrivõistlustel Campeonato Paulista.
São Paulo on rahvusvahelisel tasandil Brasiilia edukaim jalgpalliklubi. Klubi on võitnud kahel korral Intercontinental Cupi (1992, 1993) ja ühel korral FIFA klubide karika (2010). Lõuna-Ameerikas on see tulnud kolm korda Lõuna-Ameerika klubide meistrivõistluste Copa Libertadoresi (1992, 1993, 2005) ja korra võitnud Lõuna-Ameerika klubide karikavõistluste Copa Sudamericana (2012). Lisaks on kahel korral võidetud Lõuna-Ameerika klubide superkarikas Recopa Sudamericana (1993, 1994).
São Paulo on olnud väga edukas ka riigisisestel meistrivõistlustel. Brasiilia meistriks on tuldud kuuel korral, viimati kolmel aastal järjest 2006–2008. Sel ajal kuulus São Paulo meeskonda Brasiilia üks läbi aegade edukamaid väravavahte Rogério Ceni. São Paulo osariigi meistriks on tuldud 22 korral. 1990. aastatel saavutas São Paulo suurt edu peatreener Telê Santana juhendamisel, kelle käe all tuldi neli korda Brasiilia meistriks ja võideti üheksa rahvusvahelist tiitlivõistlust.
São Paulo suurimad rivaalid on Corinthians, Palmeiras ja Santos. São Paulo ja Corinthianse vahelised mängud on tuntud nimega Clássico Majestoso, São Paulo ja Palmeirase vahelised mängud nimega Choque-Rei ning São Paulo ja Santose vahelised mängud nimega San-São.
Klubi kodustaadion on alates 1947. aastast olnud Estádio do Morumbi, mis mahutab 66 795 pealtvaatajat.
Klubil on 17 miljonit toetajat, millega ollakse Brasiilias kolmandal kohal.
São Paulo naiskond mängib Brasiilia naiste kõrgliigas Brasileirão Feminino.
Praegune meeskond.
"Seisuga 29. juuli 2023"
Metsaneenetsi kirjandus

Metsaneenetsi kirjandus on metsaneenetsi keeles kirjutatud ilukirjandus.
Handi kirjandus

Handi kirjandus on handi keeles kirjutatud ilukirjandus.
Andrus Rannaääre

Andrus Rannaääre (21. oktoober 1977) on eesti muusik, pianist, ansamblijuht ja helilooja.
Ta on lõpetanud Eesti Muusikaakadeemia klassikalise klaveri erialal. Džässi õppis Rannaääre Olav Ehala juures ja Georg Otsa koolis Aldo Meristo juures.
Arvi Miido

Arvi Miido (sündinud 31. jaanuaril 1956) on eesti dirigent ja metsasarvemängija.
Ta on lõpetanud 1974. aastal Vändra Keskkooli, 1980. aastal Georg Otsa nimelise Tallinna Muusikakooli Robert Kasemägi metsasarveklassis ning 1985. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi Uve Uustalu ja Kalle Kauksi metsasarveklassis. Dirigeerimist õppis ta Priit Raigi dirigeerimisklassis.
Arvi Miido on töötanud muusiku ja peadirigendina kutselises puhkpilliorkestris Helikon. 
Aastatel 1992–2014 oli ta Eesti Piirivalve Orkestri (hilisema Politsei- ja Piirivalveorkestri) peadirigent, hiljem orkestri ülem. Tema sõjaväeline auaste on major.
2019. aastast on ta Saku puhkpilliorkestri dirigent ja Saku Muusikakooli puhkpilliorkestri dirigent.
Alborzi provints

Alborzi provints on 1. järgu haldusüksus (provints) Iraanis. 
Provints eraldati 2010. aastal Teherani provintsi lääneosast.
Provints jaguneb neljaks maakonnaks.
Anophthalmus hitleri

Anophthalmus hitleri on jooksiklaste sugukonda kuuluv mardikaline, keda on leitud vaid viiest niiskest koopast Sloveenias.
Saksa koguja Oscar Scheibel, kelle kätte jõudis üks mardika eksemplar 1933. aastal, pani mardikale nime Adolf Hitleri järgi, kes oli hiljuti saanud Saksamaa kantsleriks.
Juta Piirlaid

Juta Piirlaid (6. jaanuar 1951 – 11. august 2019) oli eesti moedisainer ja õpetaja.
Ta lõpetas 1969. aastal Tallinna 21. Keskkooli ja 1974. aastal Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi moedisaini eriala.
Ta töötas 1992. aastast Tallinna Ülikoolis õpetajana.
Kontinentaalne rift

Kontinentaalne rift on rift, mis on tekkinud mandrilise maakoorega laama rebenemisel ja osade lahknemisel. Maakoore plokid võivad kas vajuda – siis tekivad alangud – või kerkida, siis tekivad ülangud. Alangutes tekivad sageli kitsad järskude kallastega järved (nt Baikali järv) ning ülangud moodustavad pangasmäestikke. Rebendeid mööda tõusevad kohati üles kuuma täpiga seotud magmavoolud, mis põhjustab vulkaanilist tegevust. Samuti põhjustab vulkaanide teket vahevöö materjali osaline sulamine. Kogu kontinentaalse rifti ulatuses esinevad sageli madala sügavusega maavärinad.
Kontinentaalse rifti näiteks on Reini jõe oru rift, mis lõhestas vanad tasaseks kulunud mäestikud mitmeks osaks ning seal on tekkinud pangasmäestikud: Vogeesid, Schwarzwald, Ardennid, Eifel.
Teine tuntud kontinentaalne rift on Ida-Aafrika riftivöönd Aafrika ja Somaalia laama piiril.
Maire Valdma

Maire Valdma (sündinud 1. mail 1958) on eesti moekunstnik.
Küllike Tuvikene

Küllike Tuvikene (sündinud 31. mail 1957) on eesti kunstnik ja ettevõtja.
Tuvikene lõpetas Tartu Kunstikooli 1978 ja ERKI 1989. aastal moe erialal.
Ta pälvis 2006. aastal esimese eestlasena Euroopa ettevõtlike ärinaiste nõukogu auhinna.
MTÜ Eesti Skeptik

MTÜ Eesti Skeptik on Eestis 2007. aastal rajatud mittetulundusorganisatsioon, mis uurib ja kritiseerib pseudoteadusi ning populariseerib kriitilist teaduslikku mõtlemist.
Organisatsioon haldab internetiportaali Skeptik.ee (alapealkirjaga Skeptiline Eesti), milles avaldab pseudoteaduste teemalisi meediaülevaateid, pseudoteaduste ja nende praktiseerijate ning religioosse propaganda suhtes kriitilisi artikleid. MTÜ korraldab ka samateemalisi üritusi ja levitab teabematerjale.
2008. aastast annab Eesti Skeptik iga aasta "31. aprillil" välja Umbluu preemiat pseudoteaduste levitamise eest: "Umbluu preemia on auhind nende isikute ja ettevõtete tunnustamiseks, kes on usinasti kündnud uhhuu-põldu, väetanud meie vaimset ruumi viljaka sõnnikuga, juhtinud meie inimesi uutele vertikaalidele, osutanud meile nii moodsaid teenuseid, et isegi teadus pole veel avastanud selle vääramatut kõikvõimsust…" Auhinnaks on virtuaalne Viltune Pendel.
2011. aastal pälvisid Umbluu preemia Eesti Rahvusringhäälingu raadiokanali Raadio 2 saatesari "Hallo, Kosmos!" ja saatejuht Ingrid Peek libateaduse levitamise eest maksumaksja rahaga. Ära märgiti presidendi abikaasa Evelin Ilves, "kes on oma silmatorkavat positsiooni kasutanud toitumis- ja tervisealaste libateadmiste" levitamiseks.
MTÜ asutasid Elver Loho ja Martin Vällik. MTÜ liikmete seas olid 18. juuli 2011 seisuga ka toimetaja Kulle Raig, ajakirjanik Arko Olesk, diplomaat Sven Jürgenson, IT-spetsialist Peeter Marvet ja ärimees Raivo Hein.
Skeptik.ee

Skeptik.ee on internetiportaal, mis uurib ja kritiseerib pseudoteadusi ja edendab nende suhtes skeptilist teaduslikku mõtlemist. 2007. aastal rajatud veebilehte haldab MTÜ Eesti Skeptik.
Skeptik.ee koordineerib skeptikute liikumist Eestis ja populariseerib teadust koolinoorte seas.
Uuringud.
Septembris 2007 teatas skeptik.ee lihtsast katsest, millega analüüsis soola vesilahuse visuaalseid omadusi elektrolüüsil, püüdes selgitada jalapesuvee visuaalset reostumist inimkeha väidetavalt detoksifitseeriva, ilusalongides ja ajalehes Postimees propageeritud toote Ionic-Detox mõjul. Katse näitas, et väidetava detoksifitseerimise asemel toimus normaalne elektrokeemiline reaktsioon. Sellest on saanud detoksifitseerimise uuringuis tüüpiline katse, millele selle alternatiivmeditsiiniharu analüüsides sageli viidatakse.
Umbluu.
Aastatel 2008–2015 andis skeptik.ee välja ka umbluu preemia Viltune Pendel. See on auhind, millega tuuakse esile ettevõtteid või isikuid, kes on möödunud aastal eriti usinalt teadus- ja tõenduspõhisest mõtlemisest hälbimist propageerinud.
Abort.ee.
2008. aasta kevadel rajas katoliikliku taustaga abordivastane organisatsioon Elukultuuri Instituut veebilehe abort.ee, mis väidetavalt pidi aitama rasedatel otsustada, kas sünnitada või ei. Tegelikult sisaldas veebileht vaid abordivastast propagandat, mis oli Skeptik.ee väitel eksitav. Skpetik.ee avaldas rea abort.ee suhtes kriitilisi artikleid ning avalikustas tõiga, et abort.ee tegijad olid saanud veebilehe jaoks raha sotsiaalministeeriumilt. 
Elukultuuri Instituut vastas ähvardusega MTÜ Eesti Skeptik ja selle eestvedaja Martin Vällik laimu eest kohtusse kaevata.
Emmanuel Frimpong

Emmanuel Yaw Frimpong (sündinud 10. jaanuaril 1992 Kumasis) on endine Ghana jalgpallur (kaitsev poolkaitsja).
Ta oli Arsenali kasvandik. Klubikarjääri jooksul mängis ta veel Inglismaa klubides Wolverhampton Wanderers, Charlton Athletic, Fulham ja Barnsley, Venemaa kõrgliiga klubides Ufa ja Tula Arsenal, Rootsi kõrgliiga klubis Eskilstuna ning Küprose kõrgliiga klubis Ermis Aradippou.
2019. aasta märtsis teatas ta vigastuse tõttu karjääri lõpetamisest.
Anu Hint

Anu Hint (sündinud 8. novembril 1961) on eesti moekunstnik ja õppejõud.
Elukäik.
Ta õppis aastatel 1968–1973 Tallinna 34. 8-klassilises Koolis ja aastatel 1973–1979 Tallinna 46. Keskkoolis. Aastatel 1980–1985 õppis ta ERKI-s moeeriala.
ERKI Moeshow ühe algatajana on osalenud kooli showdel 1982–1985. Peale kõrgkooli lõpetamist töötas Tallinna Moemajas moekunstnikuna 1985–1991. Järgnes kunstnikutöö firmades Enelin, Founder ja Kamilla.
Enelini firma kunstnikuna disainis rõivad filmi "Need vanad armastuskirjad" jaoks. Omanimeline moestuudio teenindas kliente Tatari 21B aadressil vahemikus 1996– 2005. 2012 loodud OÜ HINT design pakub villasest kangast jakke, keepe ja aksessuaare.
1986. aastast kuulub Anu Hint Eesti Kunstnike Liitu, 1990. aastast Eesti Disainerite Liitu, 1993. aastast Eesti Moekunstnike Ühendusse. Alates 2007 on Anu Hint Eesti Moekunstnike Ühenduse juhataja ja korraldab EMÜ näitusi ning töötubasid.
Viited.
https://www.moekunstnikud.com/anu-hint
Ökooptimism

Ökooptimism on arvamus, et inimtegevus ei ohusta kunagi tõsiselt ökoloogilist tasakaalu ja ökosüsteemi toimimist, sest looduskeskkond suudab inimmõju alati tasakaalustada ja absorbeerida. 
Enamik teadusringkondi peab tänapäeval seda mõtteviisi põhjendamatuks.
Metskurvits

"Märksõna "kurvits" suunab siia; kurvitsa all võidakse mõelda ka linnuperekonda (kurvits (perekond)) või perekonnanime (Kurvits (perekonnanimi))"
Metskurvits ("Scolopax rusticola") on linnuliik kurvitslaste sugukonnast.
2022. aastal valiti metskurviks Eesti aasta linnuks. Sel ajal oli Eestis ligi 50 000 metskurvitsa paari.
Metskurvits teeb kevadsuviseid mängulende mitu kuud järjest, lennu ajal koriseb "korr-korr" ja siis teeb "piiks".
Looduses on metskurvitsat tema varivärvuse tõttu raske märgata. Metskurvitsale sarnanevad Eestis kolm lindu: tikutaja, rohu- ja mudanepp, kuid need on metskurvitsast väiksemad.
Isaslindudel on mitu paarilist, kolm kuni viis emaslindu, kes kasvatavad pesitsushooaja jooksul kuni kaks pesakonda üksi üles. Emane metskurvits on üks väheseid linde, kes suudab lennates oma poegi ohutumasse kohta viia. Metskurvitsa nägemine on 360-kraadise vaateväljaga.
Ökoterrorism

Ökoterrorism on terrorivõtete kasutamine eesmärgiga kaitsta keskkonda. Terror, mida kasutatakse inimeste ja/või nende omandi vastu, avaldub enamasti vägivalla-, sabotaaži- ja vandalismiaktidena. Populaarsemateks meetoditeks on näiteks süütamine või "tree spiking", mis kujutab endast puu sisse metallist ogade paigaldamist, mis puu raiumise korral kahjustavad raiumiseks mõeldud varustust, kuid vahel ka raieseadmete kasutajat. On oluline märkida, et ökoterrorismi eesmärgiks on pigem takistada keskkonnale kahjulikku tegevust või luua varalist kahju, ning mitte kasutada õigustamatud vägivalda.
Ökoterrorismi terminit kasutatakse ka legaalsete mittevägivaldsete keskkonnakaitseaktsioonide "sildistamiseks" nende halvustamise või nende tegevuse takistamise eesmärgil. 
Ökoterrorismi all võidakse mõnikord mõelda ka terrorismi vormi, kus relvana kasutatakse ökorelva.
Ajalugu.
"Ökoterrorism" tuli inglise keeles terminina kasutusele 1960ndatel, kuid selle klassifikatsiooni alla sobituvaid akte esines ka varem. Laiema populaarsuse saavutas ökoterrorism radikaalsete keskkonnaliikumiste ajastul 70ndatel aastatel. Ökoterrorismi ja radikaalse keskkonnakaitse põhilisteks esindajateks kujunesid tihedalt koostööd tegevad organisatsioonid ELF (Earth Liberation Front) ja ALF (Animal Liberation Front, eesti keeles tuntud ka kui Loomadevabastusrinne) - ALF asutati 1976 aastal ning kujunes 1992 aastal asutatud ELFile suureks eeskujuks. Organisatsioonide juured paiknevad Suurbritannias, kuid need laienesid juba oma algusaastatel Euroopasse, Ameerika Ühendriikidesse ning Kanadasse, kuid on praeguseks levinud üle maailma. 
Riikide strateegia ökoterrorismi vastu.
Rahvusvaheline vastus ökoterrorismile oli ja on endiselt varieeruv, sest legaalne määratlus terrorismile on määratud siseriiklikul tasandil. Üldiselt on populaarsemateks meetoditeks aga poliitiline tagakiusamine, keskkonnakaitse grupeeringute määratlemine terroristlikeks organisatsioonideks või kohtuvõimu utiliseerimine terroristide ja potentsiaalsete terroristide karistamiseks. Osades riikides on kasutatud ka erinevaid julgeoleku operatsioone, karistamaks terroriste. Euroopa Liit ei ole loonud ühist strateegiat ökoterrorismiga võitlemiseks.
Näiteid lähenemistest:
Rakuteooria

Rakuteooria on vaadete süsteem, mille kohaselt kõik organismide (nii loomade kui ka taimede) elundid ja osad koosnevad rakkudest. Selle kohaselt on rakud kõige väiksemad elu vormid (üksik rakk suudab toime tulla kõikide eluks vajalike funktsioonidega), seega kõike, mis pole rakk või ei koosne rakkudest (näiteks viirus), ei saa lugeda elusaks. 
Rakuteoorial on kolm peamist osa: 
Rakuteooriat on laialdaselt uuritud ning väga paljud organismid on seda toetanud, kuid rakuteoorial on erandeid. Seened koosnevad pikkadest niitidest, mida nimetatakse hüüfideks, millel on palju tuumi, kuid viimased pole rakuseintega üksteisest eraldatud. Skeletilihased koosnevad lihaskiududest, mis on palju suuremad kui üks rakk ja sisaldavad mitusada tuuma. Kui punased verelibled ehk erütrotsüüdid on välja arenenud ja vabanenud vereringesse, ei sisalda nad rakutuuma. Paljunemisvõime puudub ka mitmetel teistel rakkudel (näiteks närvirakkudel).
Rakuteooria loomises mängisid võtmerolli Theodor Schwann, Matthias Jakob Schleiden ja Rudolf Virchow. Hiljem on rakuteooriat täiustatud.
Kabotaaž

Kabotaaž ehk rannalaevandus on oma riigi sadamate vaheline kaubanduslik meresõit. Eristatakse väikest ja suurt kabotaaži. Esimesel juhul toimub meresõit ühe mere piires, teisel juhul mitme mere piires.
Eesti Sõnumid

Eesti Sõnumid oli eesti päevaleht, mis ilmus Tallinnas 30. märtsist 1994 kuni 28. septembrini 1995. Peatoimetaja oli Toomas Leito.
Ajalehe toimetuse moodustasid uude omandusse läinud Rahva Häälest lahkunud ajakirjanikud eesotsas Toomas Leitoga, kellest sai ka uue lehe peatoimetaja. Leht lõpetati 1995. aastal, kui ajalehe investor Hans Luik otsustas lehe liita Eesti Päevalehega.
Ajalugu.
Riigile kuulunud väljaannetest oli Toomas Leito juhitud Rahva Hääl ainus, mille toimetus ei kasutanud 1990. aastate algul neile avanenud võimalust leht endale erastada. 1993. aastast tundsid lehe omandamise vastu huvi Marek Strandberg ja Agu Kivimägi, kes suutsid Laari toetusel 1994. aasta mais Rahva Hääle erastamisjääkide nime all nende ettevõttele Maag müüa. 21. märtsil vallandati seadusevastaselt Leito, mille peale Rahva Hääle ajakirjanikud lahkusid peaaegu täies koosseisus ajalehest.
Rahva Häälest lahkunud ajakirjanikud moodustasid investorite Robert Lepiksoni ja Hans H. Luige majanduslikul toel 1995. aastal uue ajalehe Eesti Sõnumid. Esimene number ilmus 30. märtsil 1994, päev pärast Rahva Hääle toimetusest väljatõstmist. Ärimehed said vähemusosaluse RH Ajakirjanike aktsiaseltsis. Kuna Rahva Häälest poliitilistel põhjustel vallandamine oli põhjustanud ka avalikkuses menu, tekkis Eesti Sõnumitele kiiresti lugejas- ja tellijaskond. 
Lehe käimamineku järel avaldasid investorid soovi, et Leito kui endine EKP liige ei jääks ajalehe peatoimetajaks. Esialgu Leito nõustus üleminekuajaga, kuid mõne kuu möödudes keeldus ta tagasi astumast. Olukord muutus 1995. aasta kevadel, kui Soome ajalehe Helsingin Sanomate meediakontserni tütarettevõte Kymen Lehtimedia Oy soovis osta osalust ajalehes. Aastaga oli ajaleht kahjumis, kuid lainemispotentsiaaliga. Luik-Lepikson oma osalust ei müünud, kuid ajalehes tolle hetkeni enamust omanud ajakirjanikud müüsid oma osa maha.
1995. aastal müüs Lepikson oma osaluse lehes Luigele, kellest sai samal aastal lehte välja andva RH Ajakirjanike AS-i juhatuse esimeheks. Septembris otsustas Luik Eesti Sõnumid Eesti Päevalehega ühendada. Peatoimetajat Leitot sellest ette ei informeeritud. Eesti Sõnumite kinnipaneku õhtul 28. septembril oli ta ärikohtumisel ja lehe sulgemisest sai teada alles siis, kui toimetuses 29. septembril hakati Eesti Päevalehte trükkima. Liitmisega rahulolematud ajakirjanikud eesotsas Leitoga rajasid 1995. aastal uue Sõnumilehe. Ülejäänud toimetus (va tegevdirektor Indrek Puskar) sai sellest teada järgmisel päeval lehte lugedes. Oktoobri alguses lahkus Leito töölt ja ükski Eesti Sõnumite ajakirjanik ei läinud Eesti Päevalehte üle. Selle asemel rajasid Eesti Sõnumite ajakirjanikud uue ajalehe Sõnumileht, mis kujunes Eesti Sõnumite vaimseks järglaseks.
Rass (bioloogia)

Rass on mingite geneetiliste iseärasustega organismide liigisisene rühm (takson). 
Lisaks geneetilisele erisusele eristab geograafilisi rasse üksteisest erinev levila, ja ökoloogilisi rasse sama ala erinevate elupaikade asustamine. 
Botaanikas nimetatakse aretusega saadud rasse sortideks, zooloogias tõugudeks.
Sõnumileht

Sõnumileht oli eestikeelne ajaleht, mis ilmus Eestis aastail 1995–2000. Leht ilmus 6 korda nädalas. 1997. aastast oli Sõnumileht saadaval ka Interneti-väljaandena. Laupäevase numbri nimi oli Nädalavahetuse Sõnumileht ja 1997–1998 ilmus ajalehel lisa nimega Pealinn. 
Algul oli Sõnumileht kvaliteetne veidi vasakpoolse kallakuga ajaleht, aga 1998. aastast sai ajalehest tabloid. 2000. aastal ühines Sõnumleht Õhtulehega väljaandeks SL Õhtuleht. 
Ajalugu.
Pärast Rahva Hääle erastamist 1994. aastal lahkusid mitmed ajakirjanikud lehe toimetusest eesotsas Toomas Leitoga, rajades uue lehe Eesti Sõnumid. Lepiksoni ja Luige majanduslikul toel toimis uus ajaleht 1995. aasta septembrini, kuni investorid otsustasid lehe Eesti Päevalehega ühendada. Peatoimetajat Leitot sellest ei informeeritud ja lehe sulgemisest sai ta teada alles pärast ajalehtede liitmist. Pärast Eesti Sõnumite sulgemist leidis Leito uued investorid (teiste seas Rein Kaarepere, Oliver Kruuda, Mait Metsamaa) ja veel samal aastal anti välja uus ajaleht Sõnumileht.
Lehe toimetuse moodustasid Eesti Sõnumite endised ajakirjanikud, keegi Eesti Päevalehte üle ei läinud. Leito loobus varasemast peatoimetaja kohast ja oli lehes kirjastaja ning mänedžer. Aastatel 1995–1996 oli peatoimetaja Ainar Ruussaar, oktoobrist 1996–1998 Mart Luik ning juulist 1998–2000 Urmo Soonvald.
1998. aastal ostis osaluse Sõnumilehes Norra meediagrupp Schibsted ja ajalehest sai tabloid. 
1999. aastal oli ajalehe tiraaž umbes 30 000, see oli trükiarvu järgi kuues ajaleht Eestis. Sõnumileht konkureeris teise tabloidlehe, Õhtulehega ning see viis 1999. aasta suvel hinnasõjani kahe ajalehe vahel. Selle tulemusena kasvas ajalehe populaarsus ja mõlema ajalehe trükiarv suurenes.
3. juulil 2000 need konkureerivad ajalehed liitusid, uue ajalehe nimeks sai SL Õhtuleht.
Rauabakterid

Rauabakterid on kemoautotroofsed bakterid, kes võivad elutegevuseks vajaliku energia saada kahevalentse raua ühendeid kolmevalentseks oksüdeerides. Sellist toitumisviisi, kus kasutatakse rauaühendeid, nimetatakse siderotroofiaks.
Kihnu Jõnni mälestusmärk

Kihnu Jõnni mälestusmärk asub Pärnus Jahtklubi territooriumil. Mälestusmärgi autor on skulptor Tauno Kangro. Mälestusmärk avati 14. mail 2011. Mälestusmärgi tellis Pärnu Rotary klubi.
Maarja-Magdaleena kogudus (täpsustus)

Maarja-Magdaleena kogudus on Eestis mitme koguduse nimi:
Luterlikud kogudused:
Õigeusu kogudused:
Teaduslik skeptitsism

Teaduslik skeptitsism (inglise "scientific skepticism", "rational skepticism", "skeptical inquiry") on mõttesuund, mis seab kahtluse alla väited, millel puudub empiiriline tõendusmaterjal ja mida ei saa või ei osata kontrollimiseks korrata. Teadusliku skeptitsismi meetod on nagu teaduselgi teaduslik meetod. 
Mitmed teadlased ja filosoofid (nt Robert K. Merton) väidavad, et kõiki ideid peab kontrollima ja need ideid peab olema võimalik allutatama tugevale ja põhjalikule analüüsimisele. 
Teadusliku skeptitsismi tuntumate esindajate seas on Bertrand Russell, Carl Sagan ja James Randi.
Harilik kedristõlvik

Harilik kedristõlvik ("Cordyceps militaris") on perekonda kedristõlvik kuuluv mittesöödav parasiitne seen.
Seene eosed asuvad mullas, kus leidub ka liblikate röövikuid. Eosed põhjustavad röövikutel surmahaigust: nad nukkuvad, aga seejärel surevad ja nukust kasvab välja hoopis seene viljakeha.
Harilik kedristõlvik võib parasiteerida ka maa-alustel murumunadel.
Seen võib kasvada nii üksi kui hulgakesi. Viljakeha on nuiakujuline, ülevalt jämedam kui alt, 2–8 cm kõrge ja sageli kõver. See on kollakasoranži värvi, sageli alt kahvatum, ülevalt vinniline ja alt sile.
Seene eosed moodustavad pikki jadasid, mis lagunevad üksikuteks ellipsikujulisteks eosteks. Eose mõõtmed on 2–4,5 × 1–1,5 μm.
Harilik kedristõlvik sisaldab põletikuvastaseid polüsahhariide, mis on tõhusad kasvajate ja nende metastaasi vastu. Seen sisaldab kordütsepiini, mis tapab baktereid.
Hiina rahvameditsiinis kasutatakse harilikku kedristõlvikut afrodisiaakumina, kopsude ja neerude raviks, külmetusest paranemiseks ja ergutina.
Saksamaa Mükoloogiaselts valis hariliku kedristõlviku 2007. aasta Saksamaa aasta seeneks.
Kedristõlvik

Kedristõlvik ("Cordyceps") on perekond seeni sugukonnast kedristõlvikulised, seltsist helekottseenelaadsed.
Perekonnas on umbes 600 liiki. Enamikus parasiteerivad putukatel, mõned ka teistel seentel.
Raviomadused.
Kedristõlvik on Hiina meditsiinis kasutusel kui loomse päritoluga ravim, kuna kasutatakse nii taime kui ka putukavastset, millel taim parasiteerib. Toonikut kasutatakse neeru- ja kopsuhaiguste leevendamiseks. Arvatakse, et ta ravib köha ja tugevdab immuunsüsteemi. Seda kasutati ka meestele afrodisiaakumina.
Tatjana Tsivjan

Tatjana Civjan (Tatjana Vladimirovna Tsivjan (Mihhailova), Татьяна Владимировна Цивьян (Михайлова), sündinud 3. veebruaril 1937 Moskvas) on keeleteadlane ja semiootik.
Ta õppis 1954–1959 Moskva Ülikoolis klassikalist filoloogiat. Tema õpetaja on Vladimir Toporov.
Ta on tegelenud tüpoloogilise lingvistikaga, balkanistikaga, semiootikaga, teksti struktuuri analüüsiga.
Kortesjärvi vald

Kortesjärvi oli vald Soomes Lõuna-Pohjanmaa maakonnas. Ta asutati aastal 1865.
Kortesjärvi piirnes Alahärmä, Evijärvi, Kauhava, Lappajärvi, Pedersöre ja Nykarleby linnaga.
1. jaanuaril 2009 ühinesid Kortesjärvi, Alahärmä, Ylihärmä ning Kauhava linn uueks Kauhava linnaks.
Külad.
Isomäki, Kielinen, Kortesjärvi (keskus), Purmojärvi, Rantala, Saarijärvi, Ylikylä, Manninen, Nuottimäki, Fräntilä, Kukkola, Pellinen, Pirttinen
Dmitri Segal

Dmitri Segal (vene keeles Дмитрий Михайлович Сегал; sündinud 1938. aastal Moskvas) on juudi rahvusest vene kirjandusteadlane, keeleteadlane ja semiootik.
Ta osales Tartu-Moskva semiootikakoolkonna suvekoolides Käärikul.
Ta elab alates 1973. aastast Iisraelis.
Aulos

Aulos (vn kr "αὐλός", mitmuses "αὐλοί" auloi) oli vanakreeka puhkpill, mida on tihti kujutatud kunstis ja leitud arheoloogilistel väljakaevamistel.
On tõendeid mitut tüüpi auloste kohta. Ühe toru ja ilma lesthuulikuta instrumenti nimetati "monaulos" ("μόναυλος" –"μόνος" 'üksik'). Ühe toruga pill, mida hoiti horisontaalselt, nagu tänapäeval flööti, oli "plagiaulos" ("πλαγίαυλος" – "πλάγιος" 'külgsuunas'). Kõige tavalisem aulosetüüp oli lesthuulikuga. Arheoloogilised leiud, joonistused ja muud tõendid näitavad, et see oli tavaliselt kahekordne lesthuulik, nagu oboel.
Kuigi "aulos" on tihti ekslikult tõlgitud kui 'flööt', kirjeldati selle kõla "läbilõikava, pealetükkiva ja ärritavana", sarnanedes rohkem torupilliga. Seda võidi kasutada sõjaväemuusika esitamiseks, kuid sagedamini on seda kujutatud muudes situatsioonides. Selle mäng saatis füüsilisi ajaviiteid nagu näiteks maadlus, kaugushüpe, kettaheide, samuti ohverdamist.
Kuigi aristokraadid, kellel oli palju vaba aega, harrastasid mõnikord aulosemängu, seostati pärast viiendat sajandit aulost peamiseltkutseliste muusikutega, tihti ka orjadega.
Voodilina

Voodilina on tekstiilitükk, millega kaetakse voodis madrats ja mille peal lamatakse. 
Voodilinu on kahte sorti: tavalised nelinurksed ja madratsile kummi abil ümbertõmmatavad linad. Viimaste eeliseks on see, et nad ei libise voodi kasutamise ajal ära. Tavalise lina ääred võidakse ka võimalusel madratsi ääre alla toppida.
Traditsiooniliselt on voodilinad olnud valged, kuid tänapäeval on levinud eri värvused ja mustrid. Materjalide hulgas on puuvill, lina, satään, siid, kunstsiid, bambuskiud ning puuvilla ja polüestri segud.
Mitmel pool maailmas kasutatakse kahte voodilina. Inimene lamab siis kahe lina vahel ja pealmise lina peal asuvad tekk ja muud voodikatted.
Ontika mõis

Ontika mõis (saksa keeles "Ontika") oli rüütlimõis Jõhvi kihelkonnas Virumaal. Nüüdisajal jäävad kunagise mõisa valdused Jõhvi valla territooriumile Ida-Virumaal.
Mõisa keskus asus Ontika külas.
Ajalugu.
Ehkki 1621. aastal läänistas Rootsi kuningas Gustav II Adolf Ontika küla Hans Kunderile ja 1624. aasta vakuraamatus on kuue võsastunud adramaaga küla rentnikuna märgitud Daniel Simonsson Falck, on mõisat ennast esmamainitud alles 17. sajandi keskel (saksa "Guth Ontika"). Maanimistutes oli selle suurus 3/4 ratsateenistusüksust.
1677. aastal müüs kapten Daniel Falkenklau Ontika mõisa, Valaste ja Väike-Saka küla 10 000 riigitaalri eest kapten Otto von Knorringile. Knorringite kätte jäi mõis 18. sajandi keskpaigani. 1750.–1770. aastail kuulus mõis Douglastele ja Wrangellidele.. Aastatel 1775–1778 kuulus Ontika ja Voka ning Toila mõis Šotimaalt pärit .
1780. aastal müüs paruniproua Anna Helena von Wrangell mõisa oma poja Wilhelm Berend von Wrangelli võlgade katteks 30 500 rubla eest kindralleitnant Johann Clapier de Colongue'ile. Clapier de Colongue'id olid Ontika omanikud 1919. aastani. mõisa viimane omanik oli Konstantin von Clapier de Colongue. 1919. aasta maaseaduse alusel võõrandati osa maid ja endine Venemaa keisririigi admiral pidas majapidamist mõisa hoonetes 66 ha maaga.
Ontika mõisa järgi on nimetatud Ontika pankrannik, mille serval see paikneb.
Mõisakompleks.
Mõisa praegune hilisklassitsistlik eklektiliste detailidega peahoone pärineb 1855. aastast. Kahekorruselist maja katab lame viilkatus, mille harjade ristmikus paikneb väike lameda katusega ning kaarakendega vaatetorn. Väljakut selle ees piiravad valitsejamaja ning sammastikuga ait ja tall-tõllakuur.
Ontika mõisakompleks on muinsuskaitse all. 1997. aastal kuulutati see kultuuriministri käskkirjaga kultuurimälestiseks.
Eesti taasiseseisvumise järel on Ontika mõisasüda korduvalt omanikke vahetanud. 2003. aastal mõisteti senine omanik AS Ontika Arendus- ja Koolituskeskus sundlikvideerimisele aktsiate väärtpaberite keskregistrisse registreerimata jätmise tõttu.
2004. aastal pani pankrotihaldur Tiia Kalaus mõisakeskuse müüki 3 miljoni krooni suuruse alghinnaga tingimusel, et kompleks säilib tervikuna. Enampakkumisele pandi 12 hektari suurune kinnistu, härrastemaja ja teenijatemaja, ait ja tõllakuuri varemed. Ostusoove ei laekunud ning enampakkumine kuulutati nurjunuks.
2004. aastal ostis mõisakompleksi MTÜ Ontika Mõis, mis müüs selle 2008. aastal OÜ-le Frontmill. Frontmill pani selle kuu hiljem omakorda müüki 7,8 miljoni krooniga.
2005.–2006. aastal koostas Ida-Virumaa ettevõtluskeskuse projektijuht Mihkel Laan Ontika mõisa arenduskava, mis nägi ette turismiarenduse ja ekspositsiooni Soome-suunalise salakaubanduse teemal. Arenduskava teoks ei saanud.
2011. aasta juunis ostis kolm aastat müügis olnud kompleksi Soome endine mäesuusataja Kalle Palander.
Eka Beselia

Eka Beselia (sündinud 6. novembril 1971 Senakis) on Gruusia jurist ja poliitik.
Ta on advokaadina kaitsnud eksiili siirdunud endist kaitseministrit Irakli Okruašvilit ja spionaažis süüdistatud fotograaf Giorgi Abdaladzet ning nõustanud poliitikasse tulla soovinud miljardäri Bidzina Ivanišvilit.
Beselia oli Irakli Okruašvili opositsioonilise partei Liikumine Ühtse Gruusia Eest peasekretär. 2008. aastal valiti ta Gruusia parlamenti, kuid ta loobus mandaadist protestiks väidetava valimistulemuste võltsimise vastu. 2010. aastal lahkus ta parteist, põhjendades seda vaadete lahkuminekuga Okruašviliga poliitvangide kohtlemise ja õiglase kohtupidamise küsimustes, teatades et tema arvates on inimõiguste kaitsmine kujunenud poliitilises kliimas esmane prioriteet.
Beselia on ühenduse Solidaarsus Illegaalsete Vangidega (teistel andmetel Solidaarsus Poliitvangidega või Solidaarsus Meelsusvangidega) juht ja tuntud vangide õiguste eest võitleja.
2008. aastal anti Beselia 15-aastane poeg Rati Milorava kohtu alla süüdistatuna poevalvuri solvamises ja grupiviisilises huligaansuses.
2009. aastal anti Beselia vend ja poeg kohtu alla süüdistatuna isiku solvamises ja füüsilises ründamises ning vastuhakkamises politseile. Beselia, kes kohtus oma poega kaitsjana esindas, avaldas arvamust, et süüdistuste tegelikuks ajendiks oli tema poliitiline tegevus.
Vlassihha

Vlassihha (varem ka Odintsovo-10, ametlikult Kinnine sõjaväelinnak Nr 22/1 ) on sõjaväelinnak ja kinnine asula (töölisalev) Venemaal Moskva oblastis Odintsovo rajoonis. Asub Odintsovost 2,5 km loodes.
Vlasihha eraldati Odintsovo linnast ja moodustati kinnine asula 19. jaanuarist 2009. Vlassihhaga liideti ka Judino aleviku Školnõi mikrorajoon.
Vlassihhas asub Venemaa strateegiliste raketivägede staap ja Venemaa strateegiliste tuumarakettide keskkomandopunkt.
Abonentnogo Jaštšika 001

Abonentnogo Jaštšika 001 (vene keeles "Посёлок абоне́нтного ящика 001") on alev Moskva oblastis Odintsovo rajoonis Odintsovo linnaasunduses. Asub Odintsovo linnast kirdes 500 m Lohhino külast lääne pool.
2006. aastal oli asulas 19 elanikku.
Muhu murrak

Muhu murrak on üks eesti keele saarte murde murrakutest. Selle põhiline kõnelemise ala on Muhu saar.
Muhu murrakuala on siirdeala saarte murde ja läänemurde vahel. Kõige olulisem erijoon võrreldes saarte murdega on õ-hääliku olemasolu.
Häll

Häll ehk kätki (murdes "käki"), ka "kiik", (murdes "kiigu") on imikutele või väikelastele mõeldud magamisase, mis on tavaliselt korvi- või kastikujuline ja kiigutatav. 
Hällid Eesti rahvakultuuris.
Põliseks Eesti hälliks peetakse vibuhälli, mis oli kasutusel ka mujal Euroopas. Keskajal tuntud jalashäll tuli Eestis kasutusele 19. sajandil, esmalt saartel, siis Põhja-Eestis, kus muutus valdavaks. Mujal Eestis oli vähem levinud. Alates 1920. ja 1930. aastatest asendusid hällid lapsevoodi ja -vankriga.
Tänapäev.
Tänapäeval on levinud värvilistest vitskorvidest korvhällid, mis on kaetud kangaga ning on sangade abil kantavad. Korvhall on varustatud madratsi, teki ja reguleeritav kaarvarjuga, teda saab asetada nii kokkupandavatele ja kaasavõetavatele jalgadele kui kiikuvatele jalasega jalgadele.
Vatitekk

Vatitekk ehk vateeritud tekk on tekk, mis koosneb tavaliselt kolmest kihist: vatist, vatiinist või muust materjalist täidisest ja tekstiilist ümbrisest. Kihid on ühendatud õmblustega (tepingutega).
Vatitekiga sarnanevad lapitekk, mille ümbris on kokku õmmeldud eri värvusega tekstiilitükkidest, mis moodustavad mustri, ning sulgtekk, mille täidiseks on suled.
Riigi arengutase

Riigi arengutase on näitaja, mille alusel saab riikide pingerida koostada, riike omavahel võrrelda ja arengutaseme järgi rühmadeks jaotada.
Üks enamkasutatavaid näitajaid riikide arengutaseme võrdlemiseks on SKT ühe elaniku kohta. Aga suurem SKT inimese kohta ei tähenda, et selles riigis on suurem heaolu. Selle näitaja suure arve põhjuseks võib olla seotud näiteks strateegiliste maavarade (nafta, maagaas, teemandid, kuld jne) tootmise, suure hulga turistide teenindamise või suuremate kuludega (nt kütmiseks, kuritegevuse vastu võitlemiseks jne).
Samuti kasutatakse riigi arengutaseme iseloomustamiseks riigi majandusstruktuuri – kas eri majandussektorite osa (toodangu väärtus) SKT-s või hõive eri majandussektorites (tööhõive struktuur). Madala arengutasemega riikides suurim osa SKT annab põllumajandus, kus on hõive suur. Kõrgelt arenenud riikides on kõrge hõive teenindussfääris, mis annab ka SKT-st suuremat osa. Aga samal ajal on madala arengutasemega riike, kus suur osa töötajaist on hõivatud teeninduses (nt Jordaanias on hõivatud teeninduses 77,4%, Araabia Ühendemiraatides 78%, Peruus 75,5%, Uruguays 73%, kuid teised arengunäitajad on nendes riikides madalamad.
Ettekujutuse riigi arengutaseme kohta annavad ka energia tootmine inimese kohta ja energia tarbimine inimese kohta, sest kõrgelt arenenud majandus vajab energiat (elekter, kütused jt). Heaolu näitavad sellised näitajad nagu autode ja olmetehnika (telerite, külmkapide, pesumasinate jne) arv 1000 inimese kohta, tava- ja mobiiltelefonide arv 1000 inimese kohta, arvutite arv 1000 inimese kohta, Interneti kasutajate arv 1000 inimese kohta, uurimis- ja arendustegevusega tegelejaid miljoni kohta (näitab teaduse osa ühiskonnas).
Aga kõik need näitajad on seotud materiaalse küljega ja ei arvesta sotsiaalseid näitajaid. Selle tõttu kasutatakse selliseid sotsiaalsed näitajaid nagu arstide arv 1000 inimese kohta, haiglakohtade arv 1000 inimese kohta, imikusuremus 1000 inimese kohta, keskmine oodatav eluiga ja täiskasvanute (üle 15.a) kirjaoskus või kirjaoskamatute inimeste osakaal. Nad peegelduvad tervisehoiu ja haridussüsteemi seisundit riigis.
Nii majanduslikke kui ka sotsiaalseid näitajaid arvestab inimarenguindeks. Selle indeksi arvestamiseks kasutab ÜRO Arenguprogramm ostujõu pariteedi järgi ümber arvestatud SKT elaniku kohta, keskmist oodatav eluiga ja täiskasvanud inimeste haridustase.
Caspar Matthias Rodde

Caspar Matthias Rodde (28. juuni 1689 Narva – 9. juuni 1743 Narva) oli Eesti vaimulik.
Kaspar Matthias oli kaupmehe Johann Rodde ja Elisabeth (sünd. Poorten) poeg.
Rodde õppis Narva toomkoolis. Aastal 1708, Põhjasõda ajal küüditati ta koos teiste Narva kodanikega Vologdasse. Aastal 1711 oli ta Moskvas, aasta 1716 alguses ta vabastati. Usuteadust õppis ta (immatrikuleeriti 25. augustil 1716, oli kohal veel juulis 1719) Halle Ülikoolis. Ordineeriti aastal 1719 Magdeburgis vaimulikuks.
Ta oli aastal 1719 Magdeburgis Vene kindral Adam van der Weyde koduvaimulikuks. Aastatel 1720–1723 oli ta Narva Johannese koguduse adjunktõpetaja, aastatel 1723–1743 oli ta Narva Jaani kiriku koguduse õpetaja. Ta oli ka Narva linnakooli Vana Testamendi keelte heebrea ja kaldea keele õpetajana. Kultuurilises tegevuses oli ta August Hermann Francke Venemaa poliitika aktiivne teostaja, tema kirju on säilinud Francke asutuse pearaamatukogu käsikirjade kogus. Teda on oma sõbraks nimetanud Sangaste Püha Andrease koguduse õpetaja Chilian Rauschert, kes kinkis talle aastal 1714 Moskvas Heinrich Stahli postill. Tema suur raamatukogu läks aastal 1744 Peterburis oksjonile, kus ostis raamatuid hilisem Narva Johannese koguduse õpetaja Johann Heinrich Lange.
Rodde tõlkis pietistide töid vene keelde, ka August Hermann Francke traktaadi "Kristliku õpetuse algusest". See trükiti esimest korda Narvas, kordustrükk aga Halles. Tõlkis ristimise traktaadi vene keelde ja saatis selle Hallesse. Katariina I tegi talle ülesandeks välja selgitada erinevused lääne kiriku ja kreeka (õigeusu) kiriku vahel.
Ivo Sanader

Ivo Sanader (sündinud 8. juunil 1953 Splitis) on endine Horvaatia poliitik, peaminister aastatel 2003–2009. Ta oli Horvaatia Demokraatliku Liidu esimees.
2009. aasta 1. juulil teatas ta ootamatult, et lahkub ametist ja poliitikast. Partei andis talle eluaegse auesimehe tiitli.
Levisid kuulujutud, et Sanader on segatud mitmesse kriminaalasja.
2010. aasta 3. jaanuaril teatas Sanader, et soovib aktiivsesse poliitikasse tagasi tulla. Järgmisel päeval otsustas Demokraatliku Liidu juhatus ta pärast pikki arutelusid parteist välja heita.
Oktoobris palus Sanader taastada oma ametivolitused parlamendis. 9. detsembril võttis parlament Korruptsiooni- ja Organiseeritud Kuritegevusega Võitlemise Büroo taotlusel Sanaderilt saadikupuutumatuse, kuid pisut enne hääletust ületas Sanader Sloveenia piiri. Sanader kuulutati kohe rahvusvaheliselt tagaotsitavaks ja vahistati 10. detsembril Salzburgis.
2011. aasta 18. juulil andis Austria Sanaderi Horvaatiale välja. Teda süüdistatakse korruptsioonis ja ametiseisundi kuritarvitamises. 20. novembril 2012 mõisteti Sanader mitme miljoni euro ulatuses altkäemaksude võtmises süüdi ja talle määrati karistuseks 10 aastat vangistust.
Vilniuse veresaun

Vilniuse veresaun toimus 11.–13. jaanuaril 1991, mil Leedu iseseisvuse toetajad kaitsesid Vilniuse teletorni ning neid ründasid NSV Liidu sõjaväeüksuste, sealhulgas NSV Liidu Riikliku Julgeoleku Komitee eriüksuse Alfa sõdurid.
Hukkus 14 leedulast, neist üks sai südamerabanduse. Kõik hukkunud olid täisealised, neist üks oli naine. Lisaks hukkus omade tule tagajärjel üks KGB leitnant, keda postuumselt autasustati Punalipu ordeniga.
Sarnased sündmused toimusid samal ajal ka teistes Leedu linnades Alytuses, Šiauliais, Varėnas ja Kaunases, nagu ka nädal hiljem, 20. jaanuaril Riias, kus ohvrid olid kaks teleoperaatorit.
20. jaanuaril külastas Leedut Islandi delegatsioon eesotsas välisministri Jón Baldvin Hannibalssoniga, kes ütles, et Islandi valitsus kaalub tõsiselt Leeduga diplomaatiliste suhete kehtestamist. 4. veebruaril 1991 tunnustas Island esimese riigina maailmas Leedu iseseisvust.
Vilniuse veresaun aitas konsolideerida rahvast Leedu iseseisvusreferendumil 9. veebruaril 1991. Referendumil osales 84,73% Leedu elanikest ja neist 90,47% hääletas Leedu iseseisvuse poolt.
Hukkunute nimed anti tänavatele nende kodulinnas. Vilniusest oli 9 hukkunut ja nendenimelised tänavad asuvad teletorni ümbruses.
Mall Tomberg

Mall Tomberg (1955. aastani Mall Haas; sündinud 19. juulil 1927 Tartus) on Eesti tekstiilikunstnik.
Elukäik.
Ta on lõpetanud 1952. aastal Eesti Riikliku Kunstiinstituudi (ERKI) kunstilise tekstiili erialal. Töötas 1952. aastast ERKI kunstilise tekstiili ja ksotüümi kateedri õppejõuna, 1965. aastast dotsendina, 1978–1985 kunstilise tekstiili ja kostüümi kateedri juhatajana. 1982. aastal sai ta Eesti Riikliku Kunstiinstituudi emeriitprofessoriks. 
Isiklikku.
Tema abikaasa oli kunstnik ja disainer Bruno Tomberg, nende tütar on käsitööline Riina Tomberg. Mall Tombergi isa oli kunstnik Voldemar Haas.
Looming.
Mall Tombergi loodud teostest on tuntuim Tartu Ülikooli raamatukogu konverentsisaalis asuv gobelään, mis on ühtlasi suurim Tartu-aineline vaip (5,6 m x 10,9 m); see valmis 1979. aastal.
Mall Tomberg on Eesti Kunstnike Liidu auliige ja kuulub Eesti Tekstiilikunstnike Liitu.
Molex-pistik

Molex-pistik on arvutitehnikas neljakontaktilise toitepistiku tüüp 8981 firmalt . Molex-pistik on kujunenud arvutikomponentide toitepistikute üldnimetuseks.
Molex patenteeris oma esimesed pistikud 1950. aastate lõpus ja 1960. aastate alguses. Esmalt kasutati neid kodumasinates, hiljem ka autode elektriseadmetes ja arvutites.
Esimene 5,25-tolline flopiseade (1976) kasutas AMP MATE-N-LOK-pistikut. See pistik sai standardiks 5,25-tollistele välisseadmetele, näiteks kõvaketastele, kuni võeti kasutusele SATA-ühendusega kõvakettad. 1983. aastal tõi Molex välja 8981-tüüpi pistiku, mis oli täielikult ühilduv AMP MATE-N-LOK-pistikuga.
Seda tüüpi emaspistikut kasutatakse kõvakettaseadmete ja muude arvutikomponentide toitepistikuna. AT- või ATX-standardi kohastes toiteplokkidel on tavaliselt mitu seda tüüpi pistikut. Pistikul on neli juhet, mille otstarve on näha tabelis. Kontakte on kolme läbimõõduga: 1,57 mm (voolule kuni 5 a), 2,36 mm (8,5 a) ja 2,13 mm.
Rebu

Rebu on loomade (sh inimese) munaraku varuaine. Enamasti mõeldakse rebu all lindude reburikast munarakku, mida korrektne on nimetada munarebuks.
Munarebu kasutatakse paljudes toitudes, eriti küpsetistes.