Reggae

Reggae on 1960. aastate paiku Jamaical sündinud muusikastiil. Läbi "reggae" väljendati 1960 aastate lõpus Jamaical sotsiaalsete, poliitiliste ning majanduslike raskustega kaasnevaid tundeid. "Reggae" tunneb ära eripärase rütmi järgi: seda iseloomustavad vasturütmi aktsendid ja aeglaselt ühtlane tempo, mis loob lõdvestunud ja sünkopeeritud "groove`i".
"Reggae" mõjutas drastiliselt jamaikalaste identiteeti ja andis sügava spirituaalse ning kultuurilise tähtsuse Jamaica rahvale.
"Reggae" muusikastiil oli tugevalt mõjutatud traditsioonilisest "mento"-muusikast, samuti Ameerika džassist, rütmibluusist ning ska ja "rocksteady" muusika kooslusest.
Mõiste kujunemine.
Jamaica inglise keele sõnaraamatu 1967. aastal välja antud sõnaraamatust selgub, et enne  "reggae" kasutati terminit rege, mis võis tähendada nii “kaltse, räsituid riideid” kui ka “tüli, protesti”. "Reggae" muusikatermin sündis 1968. aastal muusikalise koosseisu The Maytals "rocksteady" muusika hitiga "Do The Reggay".
= Ajalugu =
"Reggae" eelkäijad.
"Reggae" on olnud peamine Jamaica muusikastiil juba aastast 1960. See Jamaica rahvamuusika pärineb 1960. aastate "ska" ja "rocksteady" kõlast.  Need kaks muusikaharu olid tugevalt mõjutatud traditsioonilisest Kariibi "mento-" ja kalüpso- stiilidest, aga ka rütmibluusist ja Ameerika džässist.
"Mento" – traditsiooniline Jamaica rahvamuusika, mis arenes välja pärisorjuse ajaperioodil. See Aafrika ja Euroopa mõjude värvikas segu lõi aluse "reggae" õitsengule. Jamaica koloniseerimine 1500.–1600. aastatel tõi kaasa eri rahvaste segunemise, mille tulemuseks oli "mento-"stiili omapärane kõla. "Mento" instrumentatsioon koosnes põhiliselt pillidest nagu kitarr, "rhumba box", flööt, bandžo ja kontrabass. "Mento" saavutas oma populaarsuse haripunkti 1950. aastatel.
1950. aastate lõpuks kujunes välja uus muusikastiil nimega "ska". Antropoloog Ken Bilby on "ska" kohta öelnud : ""Ska" sündis siis, kui Jamaica linnamuusikud hakkasid mängima Põhja-Ameerika rütmibluusi – stiili, mis oli saarele tunginud imporditud plaatide ja raadiosaatjate kaudu Miamist ja mujalt USA lõunaosast." Mõned "ska" aegade suurimad staarid on Derrick Morgan, Jimmy Cliff, Maytallid ja Skatelites.
1966. aastaks hakkas huvi "ska"-biidi vastu raugema, artistid tüdinesid tuttavatest muusikalistest seadetest ja korduvatest põhirütmidest. "Rock steady" kontseptsioon tõi uue heli, mida "ska" artistid olid otsinud.
"Rocksteady’" l oli aeglasem rütm ning suurem fookus bassi- ja trummide partii osas. Just 1970. aastatel kujunes välja "reggae" bassi iseloom. Aeglase tempo tõttu olid bassiliinid ühtlasemad, korduvamad ning meeldejäävamad. Oma uudsuse tõttu sai "rocksteady" muusika kohe edukaks. Kuid ka seetõttu, et tantsijad ei pidanud nii palju energiat kulutama ning jaksasid kauem tantsupõrandal viibida. Uued staarid, kes sündisid Jamaica muusikakultuuri rocksteady faasi olid: The Techniques, Slim Smith, Lloyd Parks ja Desmond Dekker.
Rocksteady haripunkt oli 1966. aasta keskpaigast 1967. aastani kuniks artistid hakkasid eksperimenteerima erinevate rütmimoonutustega. Väidetavalt tegi Derrick Morgan seda esmalt oma varasema hiti "Fat Man" remiksiga, kasutades orelit, et rütmikitarriga teatud stiilis taustaks mängida. Ning see kitarri mängumeetod tekitas kriipiva müra, mis kõlas nagu "reggae, reggae, reggae".
"Reggae"-muusika sõnum.
"Reggae" on tuntud oma sõnades sotsiaalse kriitika ja religiooni traditsiooni kajastuse poolest, kuigi paljud laulud räägivad ka kergematest ja isiklikematest teemadest, nagu armastus ja sotsialiseerumine. Samuti on paljudes "reggae" lugudes lauldud orjapõlve mäletamisest. "Reggae" andis hääle neile, kes tahtsid väljendada oma sõnumit seoses kultuuriliste, ühiskondlike ja/või poliitiliste probleemidega. "Reggae" pakkus samastumist ja vastuvõetavust tõrjututele ja kannatanutele. See oli vahend emotsioonide, unistuste ja muidugi elu valust tingitud kaebuste väljendamiseks.
"Reggae-"muusikat peeti tööriistaks töölis- ja alamklassi inimestele, et end võimulolijatele väljendada. "Reggae" pälvis esmalt jamaikalaste heakskiidu ning edasi levis välismaale, eesmärgiga kaotada rassism ja ühiskonna kihistus. Pingutustest rassismi ja klasside kaotuse suunas arenes usk nimega Rastafarism, mille ideoloogiat kanti sedasi "reggae-"muusikaga.
James Walvini raamatus „Black Ivory” kirjeldab üks laul kodusoovi "If we want to go in a Ebo/ Me can't go there! /Since dem tief me from a Guinea/ Me can't go there! ". Paljud "reggae" laulud olid loodud meelelahutuseks, kuid mis olulisem, aja veetmiseks ja raske töö valu leevendamiseks.
= Muusikaline karakteristika =
Stiililiselt sisaldab "reggae" mõningaid muusikaelemente rütmibluusist, džässist, "mento"`st, kalüpsost, Aafrika-, ja Ladina- Ameerika muusikast kui ka teistest žanritest. "Reggae`"le tunnuslik lavapilt koosneb kahest kitarrist, millest üks on rütmikitarr ja teine soolokitarr, bassist, trummidest, kongadest ja klahvpillidest, lisaks veel mitu vokalisti.
"Reggae`"t mängitakse alati 4/4 taktimõõdus või svingis, kuna selle sümmeetriline rütmimuster ei kattu teiste taktimõõtudega nagu näiteks 3/4.
Kõige kergemini märgatav iseärasus on "reggae`"l teise ja neljanda löögi rõhutamine (ingl. "“off-beat”)", mis viitab tavaliselt sünkopeerimisele ning takti nõrkade löökide rõhutamisele, mis tõuseb kõige rohkem esile rütmikitarril või klahvpillil. Teise ja neljanda löögi rõhuasetus kombineeritakse soolotrummi või "rim shot" hoobiga kolmandal löögil. "Reggae" harmoonia on tihtipeale lihtne ja koosneb kõigest 2–3 akordist. Need lihtsad korduvad akordistruktuurid lisavad hüpnootilise efekti, mida "reggae" vahest edasi annab. Kuid Marley kirjutas ka keerukamaid akordi–struktuure ja ansambel Steel Pulse on sageli kasutanud ka väga kompleksseid akordi süsteeme.
"Reggae" rütm on sageli aeglasem kui ska’l ja cksteady’l. Just see aeglane 4/4 taktimõõdus rütm, teise ja kolmanda löögi rõhuasetus ja meloodiline bassiosa eristabki "reggae" teistest muusikažanritest.
= Tuntumaid esindajaid =
Desmond Dekker.
Dekker oli üks esimesi Jamaica vokaliste, kes tegi ajalugu väljaspool oma sünnimaad. "Reggae" teerajaja, laulja ning järjepidev hitiväljaandja "ska"-, "rocksteady" ja "reggae" muusikaliste faaside ajal 1960.–1970. aastal. Samuti oli Dekkeril osa Bob Marley karjääri edendamisel.
Jimmy Cliff.
1960. aastatest saati oli Jimmy Cliff üks olulisematest "reggae" esindajatest, kes aitas kaasa "reggae" globaliseerumisele, nii oma võimsate rahu ja ühtsuse lauludega kui ka peaosaga 1972. aasta filmis „The Harder They Come”. Cliffi osavõttu nii suure kultuurilise tähtsusega filmis võib nimetada kõige nähtavamaks panuseks maailma "reggaest" teadlikuks muutmisel.
Toots and the Maytals.
Toots and the Maytals on tuntud kui bänd kes populariseeris termini “"reggae"” oma 1968. aasta singliga "“"Do the Reggay"”". Kuigi nad ei saavutanud sellist ärilist edu, nagu saavutasid The Wailers, oli nende tähtsus "reggae" ajaloos ligilähedane Wailersile. Nende uhkus oli Jamaica saare karismaatilisem eeslaulja Toots Hibbert. Maytals oli bänd, kes kõige selgemalt demonstreeris seoseid Jamaica helide ning Ameerika rütmibluusi vahel.
The Wailers.
Bob Marley, Peter Toshi ja Bunny Waileri juhitud ansambel, üks populaarsemaid bände, kes tõid "reggae" ülemaailmsele tasandile. Suurim "reggae"-staar oli Bob Marley, kes salvestas hitte ühe Jamaica populaarseima produtsendi Coxsone Doddi juures ning on maailmas väga tuntud.
Bob Marley.
Bob Marleyt peetakse "reggae-"muusika näoks mitmel olulisel põhjusel. Peamiselt teatakse žanri parima laulukirjutaja ja muusikuna. Marley oli erakordne, kuna ta suutis koguda rahvusvahelise publiku, kunagi reetmata oma "reggae" artisti juuri või oma kodumaad Jamaicat. Lisaks oli ta harras rastafaarlane.