tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Sophia (gnostitsism)

Sophia (kreeka kirjapildis Σοφíα) ehk Tarkus on paljudes gnostilistes süsteemides esinev tegelaskuju, jumaliku tarkuse personifikatsioon. Ta esineb nõia Siimona, Basilidese, Valentinose ja teiste gnostikute süsteemides. Sophia on aioon. Siimona süsteemis on ta Jumala naispartner, “Jumala esimene idee”, kes sünnitas inglid ja väed, millest loodi maailm, Valentinosel üks kõrgematest aioonidest, ent mõlemal juhul jutustatakse tema langusest vaimumaailmast. Siimona süsteemis langeb Tarkus seetõttu, et tal tekib tahtmine luua.
Aioon Sophia paneb gnostilistes kosmogooniates aluse materiaalse maailma tekkimisele. Materiaalne maailm on gnostikute käsitluses läbinisti halb, sest on tekkinud Sophia languse tagajärjel.
Johannese apokrüüfis langeb Sophia oma ohjeldamatuse tõttu kosmosesse, kus ta hakkab võitlema demiurgi vastu, püüdes inimkonda vaimses mõttes teadvusele tuua. Sama teema on kristianiseerinud tähelepanuväärne gnostik Valentinos, kelle järgi Sophia ihaldab tungida Ülima Olevuse müsteeriumi saladusse, langeb hübrise läbi, aga Kristus päästab ta.
“Eugnostose kirjas” on Sophia “Taevane Ema”, Isa paariline, kes lunastab inimkonna. Mõnede gnostikute, eriti hilisemate valentiaanide kujutluses on Sophia Kristuse püha abikaasa.
Saksa pietistide maailmapildis eristatakse Kristust ja naissoost Sophiat, kes on jumalanna (võib olla samastatav Püha Vaimuga) ning aruka mehe mõrsja. Et saada selliseks, nagu oli Aadam enne Eeva loomist tema küljeluust, peab mees ühinema oma sisemise Sophiaga ja saama androgüünseks.
Kassikuiv

Kassikuiv on Saare maakonda kuuluv laid Vilsandi Rahvuspargis Abaja lahes.
Ogajas tolmuhari

Ogajas tolmuhari ("Laonome xeprovala") on sugukonda "Sabellidae" kuuluv hulkharjasuss, kes kirjeldati uue liigina 2018. aastal. Ogajas tolmuhari on Euroopas võõrliik, kes avastati mõnedest Hollandi kanalitest 2009. aastal; seejärel Pärnu lahes ja Doni estuaaris Aasovi meres mõni aasta hiljem. Kiire levimise tõttu nimetatakse ogajat tolmuharja invasiivseks võõrliigiks.
Esialgne määrang oli Austraalia päritolu hulkharjasuss "Laonome calida", kuid leitud isendite võrdlemisel Austraaliast saadetud materjalidega näitas, et Euroopas leitud uss – kõik leitud isendid olid sarnaste tunnustega – oli kirjeldatav uue liigina. Teine määrang, mida algselt pakuti, oli "Laonome armata", eestikeelses kirjanduses on liik esinud nii selle kui ka lihtsalt "Laonome sp". nime all.
Liiginimetus "xeprovala" tähendab kreeka keeles ootamatut väljailmumist, vihjamisi viitena looma erakordsusele uue, teadusele täiesti tundmatu liigi esindajana.
Ökoloogia.
Ogajas tolmuhari on bentilise eluviisiga liik, kelle isendeid on kogutud nii mageveest kui ka madala soolsusega (0,5 – 7 psu) riimveest ja nii kõvalt veekogupõhjalt, segatud setetest, liivaselt ja detriidirohkelt mudapõhjalt kui ka rohke orgaanilise materjali ja pehme savipõhjaga veekogudest. Liik on vastupidav temperatuurile ja Soome lahe külmadele talvedele, mil jääkate kestab neli kuud ja merevee temperatuur on alla 2 °C.
Loom elab limaga kokkukleebitud setetest torukeses. Arvatakse, et "Laonome xeprovala" suurendab oma elupaigas meresetete stabiilsust. Liik kuulub nii kalade kui ka selgrootute toiduobjektide hulka. Võimalik on toidukonkurents kohalike hulkharjasussiliikidega, mis võib põhjustada mõnede kohalike liikide kadumise.
Liigi esinemine Läänemeres.
Läänemeres on ogajat tolmuharja leitud alates 2012. aastast, esmakordselt Pärnu lahes; 2019. aastal leiti neid usse massiliselt Pärnu rannast.
Populatsiooni püsimisest ja laienemisest annab tunnistust asjaolu, et hiljem on liiki leitud lisaks Pärnu lahele Muuga sadamast, Väinamerest ja Käsmu lahest, alates 2021. aastal on isendeid sattunud ka Haapsalu ja Matsalu lahtedest kogutud põhjakoosluste proovidesse. Ogajat tolmuharja on täheldatud arvukate üksikleidudena ka Soome edelarannikul.
Lorentz Löschern von Hertzfelt

Lorentz Löschern von Hertzfelt (1661–1729) oli Löschern von Hertzfeltide aadlisuguvõsast pärit Rootsi sõjaväelane (kindralmajor, 1721), kes osales Põhjasõjas. 
Tema vappepitaaf asub Tallinna toomkirikus.
Elulugu.
Lorentz Löschern von Hertzfelt sündis 1661. aastal Anders ja Margaretha Löscherni (sünninimega von Numers) perekonda. 
1676. aastal astus Hertzfelt Viiburi ratsarügementi ning ülendati samal aastal seersandiks. 1679. aastal ülendati ta leitnandiks. 1684. aastal oli ta kaptenleitnant Karjala ratsarügemendis, 1694. aastal sai ta seal rittmeistri ning 1701. aastal majori auastme. 1702. aastal ülendati ta ooberstleitnandiks ning kuus aastat hiljem ooberstiks. Samal aastal osales ta Hummuli lahingus. 1709. aastal langes ta Perevolotšna all vangi ning naasis vangistusest 1722. Aasta varem oli talle antud kindralmajori auaste. 1724. aastal läks ta sõjaväest erru.
1725. aastast oli ta Virumaa Rägavere mõisa omanik, kui Agneta Dorothea von Knorringi pojad, esimesest abielust, Otto Georg von Stackelberg ja tema vennad loovutasid mõisa oma ema teisele abikaasale kindralmajor Lorentz Löschern von Hertzfeldile.
Lorentz Löschern von Hertzfelt suri 1729. aastal. 
Abielu.
Lorentz Löschern von Hertzfelt abiellus oma elu jooksul kolm korda: Anna Magdalena von Stackelbergi, Ursula Knorringi ja Agneta Dorothea von Knorringiga, kes oli esimeses abielus Eestimaa rüütelkonna peamehe (1687–1690) Nils von Stackelbergiga. Abielust sündis kaks last.
Penny Mordaunt

Penelope Mary Mordaunt (sündinud 4. märtsil 1973 Torquays) on Briti poliitik, 6. septembrist 2022 Suurbritannia parlamendi alamkoja juht ja Tema Majesteedi Kõige Auväärsema Salanõukogu lordpresident. Ta kuulub Konservatiivsesse Parteisse.
1. maist 2019 sai temast Suurbritannia kaitseminister, esimene seda ametit pidanud naine. Ta oli ametis 24. juulini, mil Konservatiivse Partei juhiks ja peaministriks tõusnud Boris Johnson ta valitsuskabinetist kõrvaldas, ning naasis parlamenti. Pärast seda, kui 2022. aasta juulis teatas Johnson oma tagasiastumisest, oli Mordaunt üks kandidaatidest Konservatiivse Partei juhi kohale, kuid hääletati viimaks parteikaaslaste poolt maha, misjärel avaldas ta toetust Liz Trussile. Uuesti püüdis ta peaministriks ja parteijuhiks saada pärast Trussi tagasiastumist 2022. aasta oktoobris, kuid ei kogunud piisavalt toetust, mistõttu päris ametid Rishi Sunak.
Sunaki valitsuskabineti liikmena osales salanõukogu lordpresident Mordaunt 6. mail 2023 kuningas Charles III ja kuninganna Camilla kroonimisel, kandes protsessioonil Riigimõõka ja esitledes monarhile Ehitud Ohvrimõõka ("Jewelled Sword of Offering"). Ta oli esimene neid kohuseid täitnud naine. Oma esinemise ja kuldsete tikanditega sinakasrohelise kostüümi tõttu pälvis ta hulgaliselt tähelepanu ning kiitust, seejuures ka tööpartei poliitikutelt.
Isiklikku.
Ta on astronoomiahuviline ja on olnud Briti Astronoomiassotsiatsiooni liige.
Magnus Johann von Meyer

Magnus Johann von Meyer (24. juuni 1714, Vändra – 3. august 1763, Riia) oli Vene sõjaväelane (major) ning Plānupe mõisnik.
Päritolu ja suguvõsa.
Magnus Johann von Meyer pärines Rootsi aadlitiitliga (1645) tunnustatud Rootsi ja Liivimaa aadliperekonnast Meyer a. d. H. Lysohn. Tema vanavanaisa oli kindral Valentin von Meyer, kes sai Rootsi aadlitiitli 1645. aastal. Magnus Johann oli major Carl Gustav von Meyeri ja Johanna Regina von Meyeri (sündinud Bennet) neljas laps.
Tema perekond oli põlvkondade vältel seotud nii Rootsi kui Vene sõjaväeteenistusega ning mõisapidamisega Liivi- ja Eestimaal.
Teenistus Vene armees.
Magnus Johann alustas teenistust Vene keisririigi armees 18. sajandi esimesel poolel. 1740. aastaks oli ta saavutanud kapteni auastme ning 1752. aastaks ülendatud majoriks. Venemaa Sõja- ja Mereasjade Kollegiumi arhiivides on säilinud kaks tema nimele väljastatud ohvitseri patenti ("Мейер Магнус 273; Мейер Магнус 288"), mis kinnitavad tema teenistust ja auastmeid Vene sõjaväes. Teenistusüksuste ja sõjateenistuse täpsemad üksikasjad pole teada, kuna vastavaid dokumente pole seni Venemaalt kättesaadavaks tehtud.
Plānupe mõis.
Aastail 1752–1762 oli Magnus Johann Plānupe mõisa omanik. Mõis asus Riia kreisis Allaži kihelkonnas, ligikaudu 45 km Riia linnast. Ta ostis mõisa 6000 taalri ("Reichstaler Albus") eest oma tulevaselt ämmalt, kindralmajor Christian Ludwig von Hartungi leselt Helena von Hartungilt (sündinud "Meyer"). Tegemist oli keskmise suurusega ja korrastatud mõisaga, mida peeti heas majanduslikus seisus valduseks.
Isiklik ja usuline elu.
Magnus Johann von Meyer oli aktiivne kirikuelus osaleja. Allikad viitavad, et ta võttis sageli osa armulauast, oli ristimistel tunnistajaks ja külastas järjepidevalt kohaliku koguduse jumalateenistusi. 
See peegeldab tema isiklikku usklikkust ning kuuluvust Liivimaa luterlaste aadelkonna haritud ja konservatiivse tiiva hulka.
Magnus Johann von Meyer suri 3. augustil 1763 Riias. Ta maeti Riia Toomkoguduse kalmistule.
Perekond.
Magnus Johann von Meyer abiellus 8. augustil 1755 Riia Toomkirikus Helena Margaretha von Hartungiga (14.01.1737, Riia – 03.12.1778, Briņģi mõis), kes oli endise Plānupe mõisniku, Tšehhi päritolu iidse Preisi perekonna esindaja, kindralmajor Christian Ludwig von Hartung´i a. Miltenberg († u 1748) ja Riiast pärit Helena Meyeri (1708, Riia – 1785, Riia) vanim tütar, Vene armee kindralmajor Johann von Hartungi (vene k. "Иван Христианович фон Гартунг"; 1729–1826) õde ning jalaväekindral Nikolai von Hartungi (vene k. "Гартунг, Николай Иванович"; 1783–1859) tädi. 
Abielust sündisid:
Tulnuk-tömbik

Tulnuk-tömbik ("Acartia tonsa") on aerjalaliste ("Copepoda") seltsi tömbiku ("Acartia") perekonda kuuluv kosmopoliitse levikuga vähiliik, Eesti faunas umbes 1920. aastatest.
Kui enamikku aerjalalisi esineb Eesti merevete hõljumis praktiliselt kogu aasta jooksul, siis tulnuk-tömbikut kohtab seal ainult suvel. 
Kirjeldus.
"Acartia tonsa" on poolläbipaistva, bilateraalsümmeetrilise kehaga, pikkusega 0,5–1,5 mm. Esimene tundlapaar on väga pikk, vähemalt poole keha pikkune, teine tundlapaar on kaheks harunenud. Viienda ja kuuenda kehalüli vahel on liikuv ühendus. Karapaks puudub. Toidu närimiseks on paar lõugjalgu. Emased on tavaliselt isastest veidi suuremad ning nende tundlad on pikemad ja sirgemad; isaste tundlad on otstest kaardunud ja neid kasutatakse emaslooma hoidmiseks paljunemise ajal.
Levik ja eluviis.
"Acartia tonsa" algkodu arvatakse olevat India ja Vaikse ookeani piirkonnas. Seda liiki peetakse tänapäeval kosmopoliitseks ning seda leidub Atlandi ookeanis, India ja Vaikses ookeanis, Aasovi meres, Läänemeres, Mustas meres, Kaspia meres, Vahemeres ja Põhjameres, samuti Mehhiko lahes ja muudes merekeskkondades ning jõgede lehtersuuetes.
Kosmopoliitse leviku põhjuseks peetakse liigi levimist laevade ballastveega.
Nagu paljud lehtersuuete ökosüsteemide planktilised loomad, talub "A. tonsa" laia temperatuuri- ja soolsusevahemikku, mis on mõnes piirkonnas aidanud kaasa liigi invasioonile.
Jakob von Sonnenberg

Jakob von Sonnenberg (surnud 1710) oli Rootsi sõjaväelane. Ta osales kaptenina Põhjasõjas.
Teenistus Põhjasõjas.
Jakob von Sonnenberg sai 1700. aastal Tartus kahurväe leitnandiks. Samal aastal ülendati ta kapteniks. 1701. aasta detsembris juhatas ta ka Erastvere lahingus Rootsi vägede kahurvägesid ning sai lahingu järel Wolmar Anton von Schlippenbachilt kiita. 
Jakob von Sonnenberg suri 1710. aastal Tallinnas.
Prantsusenasv

Prantsusenasv on Saare maakonda kuuluv nasv Laidevahe looduskaitsealas.
Johann von Brackel (surnud 1651)

Johann von Brackel (surnud 1651) oli Brackelite aadlisuguvõsast pärit Rootsi valitsusaegne mõisnik, sõjaväelane ja poliitik. Ta oli 1644–1647 Eestimaa rüütelkonna peamees.
Elulugu.
Johann von Brackel sündis Johann von Brackeli ja Dorothea von Brackeli (sünninimega von Bremen) peres. 
1620. aastal õppis Brackel Helmstedti Ülikoolis. Peale õpinguid astus ta Rootsi sõjaväkke ning oli hiljem rittmeister, Ingerimaa rüütelkonna Ingerimaa aadlilipkonnas. 1636. aastal oli ta Virumaal meeskohtunik. 
13. veebruarist 1644 kuni 4. veebruarini 1647 oli ta Eestimaa rüütelkonna peamees ja 1647–1650 oli ta Eestimaa maanõunik. 
Talle kuulusid Aidu, Maidla ja Ingerimaa kubermangu Soikina mõis. 
Johann von Brackel abiellus Anna von Wachtmeisteriga (1611–1685), maetud Tallinnas 1686. Abielu jäi lastetuks. 
Johann von Brackel suri 1651. aastal. Ta maeti 30. juulil Tallinna Niguliste kirikusse.
Ewert Wolmar von Brackel

Ewert Wolmar von Brackel (1689–1747) oli Brackelite aadlisuguvõsast pärit Rootsi sõjaväelane (leitnant), kes osales Põhjasõjas. Talle kuulusid Kodijärve ja Arula mõis.
Elulugu.
Ewert Wolmar von Brackel sündis 1689. aastal Berend von Brackeli ja Margaretha Elisabeth von Brackeli (sünninimega Cornet) peres. Tema vanem vend oli Heinrich Johann von Brackel. 
Põhjasõja algul astus Brackel Stackelbergi Liivimaa jalaväerügementi ning sai seal teenides veltveebliks. 1706. aastal oli ta kornet Schreiterfelti tragunirügemendis. 1709. aastal osales ta Poltava lahingus, kuid langes selle järel vangi. Ta naasis vangistusest 1722. aasta aprillis ning läks samal aastal leitnandi auastmes sõjaväest erru. 
1728. aastal abiellus Brackel Dorothea Johanna von Reutziga. Abielust sündis kuus last. 1738. aastast elas ta Porvoos.
Ewert Wolmar von Brackel immatrikuleeriti 1742 Liivimaa rüütelkonna aadlimatriklisse (nr 12) all
Ewert Wolmar von Brackel suri 1. aprillil 1747.
Sofia (Clairo laul)

"Sofia" on laul ameerika laulja Clairo repertuaarist. See oli kolmas laul tema esimesel albumil "Immunity", mis ilmus 26. juulil 2019. Laulu kirjutasid Clairo ja Rostam Batmanglij, kes oli ühtlasi laulu produtsent. Laulus mängib löökpille Danielle Haim. "Sofia" sai kuulsaks videote jagamise keskkonnas TikTok. "Sofia" võib liigitada elektroonilise tantsumuusika (täpsemalt "eurodisco"), "dance rock" ja "soft rock" muusika žanrite alla.
Laulu sisu.
Laulus kordub salm:
"I think we could do it if we tried
"If only to say, you're mine
"Sofia know that you and I
"Shouldn't feel like a crime"
Eesti keelde tõlgituna:
"Ma arvan, seda suudaks me, kui teeks,
"kui ainult ütleks "oled minu".
"Sofia, tea, mis meie oleme,
"ei tohiks olla nõnda valus.
Clairo selgitas oma Facebooki postituses, et laulu looma inspireerisid teda tema noorpõlve mälestused, kui tal olid romantilised tunded vanemate naiste vastu, keda ta nägi sotsiaalmeedias, näiteks näitleja Sofía Vergara või näitleja Sofia Coppola.
Oklahoma ülikool

Oklahoma ülikool (inglise keeles "University of Oklahoma"; lühend OU) on avalik teadusülikool USA-s Oklahoma osariigis Normanis. Ülikoolis õppis 2023. aasta sügise seisuga üle 32 600 üliõpilase.
Ülikooli linnakus asuvad kunstimuuseum Fred Jones Jr. Museum of Art ja loodusloomuuseum Sam Noble Oklahoma Museum of Natural History ning riiklik ilmakeskus ("National Weather Center").
Oklahoma ülikool annab välja kirjandusajakirja World Literature Today, mis tegeleb "Ameerika Nobeliks" kutsutava Neustadti rahvusvahelise kirjandusauhinna väljaandmisega. 1929. aastast tegutseb ülikooli juures kirjastus University of Oklahoma Press.
Õppetöö.
Oklahoma ülikool pakub umbes 170 bakalaureuse-, 200 magistri- ja 100 doktoriõppe programmi. Ülikoolil on muuhulgas inseneriteaduste kolledž, ärikool Michael F. Price College of Business, vabade kunstide kolledž, kaunite kunstide kolledž (Weitzenhoffer Family College of Fine Arts), ajakirjanduse ja massikommunikatsiooni kolledž, atmosfääri- ja geograafiateaduse kolledž ning õigusteaduse kolledž. Ülikooli tervishoiu kolledž paikneb Oklahoma Citys ning lisaks tegutsevad ülikooli meditsiinikolledži ühed osad Tulsas. Oklahoma ülikool on USA ülikoolide seas silmapaistev muuhulgas meditsiini, tervishoiu, raamatukogu- ja infoteaduse, maateaduste, õigusteaduse, ajaloo ja politoloogia õpetamise poolest.
Oklahoma ülikoolis on võimalik õppida mitut põlisameeriklaste keelt: tšerokii, tšokto, maskogi, kaiova ja potavatomi.
1960. aastate alguses pandi alus ülikooli tantsuosakonnale, mis arenes 1998. aastaks eraldi teaduskonnaks. Sealne õppekava oli esimene täielikult akrediteeritud tantsuõppekava Ameerika Ühendriikides. Tänapäeval tegutseb teaduskonna juures kaks tantsutruppi, Oklahoma Festival Ballet ja Contemporary Dance Oklahoma.
Sport.
Ülikooli spordivõistkonnad kannavad nimetust Oklahoma Sooners, mis viitab esimestele Oklahomasse saabunud valgetele asunikele ("sooners"). Oklahoma ülikool on USA üliõpilasspordi organisatsiooni NCAA konverentsi Big 12 Conference'i liige. Ülikooli Ameerika jalgpalli meeskond on tulnud USA ülikoolide meistriks seitsmel korral ja pesapallimeeskond kahel korral ning pehmepallinaiskond seitsmel korral, samuti on ülikool saavutanud silmapaistvaid tulemusi sportvõimlemises ja maadluses.
Vilistlased.
Ülikooli vililaste hulka kuuluvad teiste seas USA Esindajatekoja endine spiiker Carl Albert, Michigani osariigi endine kuberner David Boren, New Mexico osariigi endine kuberner Susana Martinez, poliitik Tom Coburn, korvpallur Blake Griffin, näitlejad Ed Harris, Van Heflin ja Nate Parker, näitleja, modell ja telesaatejuht Olivia Munn ning astronaudid Fred Haise ja Shannon Lucid.
Heinrich Johann von Brackel

Heinrich Johann von Brackel (1668–1732) oli Brackelite aadlisuguvõsast pärit Rootsi sõjaväelane (ooberstleitnant, 1718), kes osales Põhjasõjas. Talle kuulus Arula mõis Liivimaal.
Heinrich Johann von Brackel sündis Berend von Brackeli ja Margaretha Elisabeth von Brackeli (sünninimega Cornet) peres. Tema noorem vend oli Ewert Wolmar von Brackel.
Heinrich Johann päris oma isalt Arula mõisa, tema vend Kodijärve mõisa. Arulat haldas ta kuni oma surmani, pärast seda läks ka see mõis tema venna omandusse.
1683. aastal oli Brackel Savo lääni jalaväerügemendis lipnik. 1691. aastal oli ta Stade garnisonirügemendis leitnant, üheksa aastat hiljem ülendati ta kaptenleitnandiks. 1712. aastaks oli ta saanud majoriks. Samal aastal osales ta linna kaitsmisel. 1716. aastal oli ta major Västgöta-Dalarna rügemendis. 1718. aastal läks ta ooberstleitnandi auastmes erru. 
1721. aastal abiellus Brackel Uue-Antsla mõisniku Joachim von Löwensterni tütre Christina Elisabethiga. Abielu oli lastetu.
Valencia elamukompleksi tulekahju

22. veebruaril 2024, umbes kell 17:30 Kesk-Euroopa aja järgi, puhkes Hispaanias Valencias Campanari linnaosas asuvas 14-korruselises luksuslikus elamukompleksis laastav tulekahju. Tulekahju kiire levik, mida võimendasid tugev tuul, ehitusmaterjalid ja , viis kompleksi 138 korteri täieliku hävimiseni, paljud elanikud jäid lõksu. Teadaolevalt hukkus vähemalt kümme inimest.
Chickasha

Chickasha on linn USA-s Oklahoma osariigis, Grady maakonna halduskeskus ja suurim linn. Elanike arv oli 2020. aasta rahvaloenduse järgi 16 051.
Chickasha asub Oklahoma Cityst ligi 70 km kaugusel edelas. Linna läbivad kiirtee Interstate 44, mis ühendab Chickasha'd kirdes Oklahoma Cityga ja edelas Lawtoniga, ning maanteed U.S. Route 62 ja U.S. Route 81. Linna põhjaosa läbib Washita jõgi.
Linna nimi tuleneb tšikasoo rahva nimest.
Linna asutas 1892. aastal, kui läbi Indiaani territooriumi ehitati Chicago, Rock Island and Pacific Railroadi raudteeliin. Chickasha sai linnaõigused 1902. aastal. Chickasha kujunes Grady maakonna kaubandussõlmeks, peamisteks majandusharuks sai põllumajandus (veise- ja nisukasvatus). Teise maailmasõja ajal tegutses Chickashas lennukool. 1944. aastal loodi Chickashas saksa sõjavangide laager.
Linnas tegutseb vabade kunstide kolledž University of Science and Arts of Oklahoma.
1993. aastast toimub Chickashas jõulutuldefestival Festival of Light.
Phanerochaete

Phanerochaete on kandseente perekond.
Grady maakond

Gray maakond ("Grady County") on kahe maakonna nimi Ameerika Ühendriikides.
11577 Einasto

11577 Einasto (1994 CO17) on asteroidide vöö siseosasse kuuluv asteroid orbitaalperioodiga 1402,099784025407 päeva (3,84 aastat). Asteroidi avastas 8. veebruaril 1994 Euroopa Lõunaobservatooriumis belgia astronoom Eric Walter Elst.
Asteroid sai nime eesti astrofüüsiku ja kosmoloogi akadeemik Jaan Einasto järgi.
Stefan Sorokin

Stefan Sorokin (sündinud 4. detsembril 2005 Tallinnas) on Eesti vigursuusataja.
Ta on võitnud hõbemedali Euroopa Noorte Olümpiafestivalil (2023).
Elukäik.
Stefan Sorokin on sündinud Tallinnas ja elab Rae vallas. Ta hakkas vigursuusatamisega tegelema 12-aastaselt Mats-Kaarel Ruusi käe all (varem oli ta mänginud jäähokit). 2020. aastast on ta keskendunud vigursuusatamisele, samast aastast juhendab teda Karl Kristian Alasi. 
Sorokin tegi tiitlivõistluste debüüdi 2022. aastal vigursuusatamise juunioride maailmameistrivõistlustel Leysinis, kus sai 36. koha. 
Ta lõpetas 2022. aastal Järveküla Põhikooli ja jätkab õpinguid Audentese spordigümnaasiumis.
Stefan Sorokini õde on ujuja Inessa Sorokin.
Tulemused.
2023 EYOF.
Stefan Sorokin võitis 2023. aastal toimunud Noorte Euroopa Olümpiafestivalil pargisõidus hõbemedali. Big Airis oli Sorokin viieteistkümnes.
Euroopa karikasari.
Hooaegadel 2022/2023 ja 2023/2024 on Sorokin osa võtnud ka vigursuusatamise Euroopa karikasarjast. 2024. aasta veebruaris saavutas ta Poolas Kotelnicas (Kotelnica Białczańskas) peetud etapil Big Airi alal teise koha, mis on seni Eesti meeste parim tulemus Euroopa karikasarjas Big Airi alal.
2023. aasta märtsis saavutas ta Euroopa karikasarja Laaxi etapil pargisõidus 41. koha ja veebruaris Euroopa karikasarja Davosi etapil Big Airi alal 48. koha.
Eesti meistrivõistlused.
Ta on tulnud kolmel korral Eesti meistriks meeste vanuseklassis. 2022. aastal võidutses ta nii pargisõidus kui ka Big Airis. 2023. aastal võitis ta pargisõidu ja saavutas teise koha Big Airis.
Noortesari.
Sorokin on tulnud Eesti Freestyle Noortesarja meistriks 2019., 2020., 2021. ja 2022. aastal. 2023. aasta veebruaris võitis ta U18 arvestuses Šveitsi Freestyle Noortesarja Davosi etapi.
Sorokin on võitnud 2022. ja 2023. aastal Läti Noortesarja Baldone etapi.
Jäähoki.
Stefan Sorokin on varem tegelenud jäähokiga. Ta hakkas hokit mängima kolmeaastaselt. Tema isa ja mõlemad onud on jäähokimängijad (sh onu Jaanus Sorokin on mänginud Eesti jäähokikoondises 63 mängu ja HC Pantrites 145 mängu). Stefan mängis samuti HC Pantrites: viis aastat mängijana ja seejärel väravavahina. 2019/2020 kuulus ta Team Eesti U16 võistkonda Soome U16 Mestise sarjas.
Opositsioon (astronoomia)

Vastasseisuks ehk opositsiooniks nimetatakse kahe Päikesesüsteemi taevakeha asendit taevasfääril, kui nende geotsentrilise ekliptilise pikkuse vahe on 180 kraadi, st kui nad paiknevad taevalaotusel diametraalselt. Päikesega saab vastasseisus olla välisplaneet.
Vastasseisu on üks kahest süsüügiast. 
Vastasseisus olev Päikesesüsteemi taevakeha kulmineerub kesköösel.
Arend Dietrich von Metztacken

Arend Dietrich von Metztacken (1646–1676) oli Metztackenite aadlisuguvõsast pärit Rootsi sõjaväelane ja ooberstleitnant, kes osales Skåne sõjas. Ta oli Metztackenite meesliini viimane esindaja.
Elulugu.
Arend Dietrich von Metztacken sündis 1646. aastal Reinhold von Metztackeni ja Anna von Metztackeni (sünninimega Hastfer) peres. 
Pärast isa surma 1657. aastal päris Metztacken Palmse mõisa, kuid asus pärast seda Lääne-Euroopa reisile.
Arend Dietrich von Metztackenile kuulusid ka Käru, Mädapea, Riguldi, Ingerimaa Kupanitsa kihelkonna Klopitsa, Soomes Wohla ja Sohrola mõis.
1670. aastate algul astus ta Rootsi armeesse, kus sai ooberstleitnandi auastme. 
Teenis Hollandis Ühendatud Provintside Vabariigi armees 1671–1675, Kolmandas Inglise-Hollandi sõjas (1672–1674) ja Prantsuse-Hollandi sõjas (1672–1678).
Ta osales 1676. aasta juulis Landskrona kaitsmisel Skåne sõjas. Ta hukkus 30. juulil lahingutegevuses täpsuslaskuri lasust. Tallinnas trükiti tema matuste (19. veebruar 1677) jaoks ka noodilehti.
Põhjamere garneel

Põhjamere garneel, ka harilik krevett ("Crangon crangon") on kümnejalaline vähilaadne garneeli ("Crangon") perekonnast.
Kirjeldus.
Põhjamere garneel on 30–50 mm (kuigi on leitud ka kuni 90 mm pikkusi isendeid) pikkune garneel, kes on levinud Põhjamere lõunapoolses osas, Iiri meres, Läänemeres, Vahemeres ja Mustas meres. Ta on reeglina merepõhjaga sama värvi, helepruun või beež väikeste tumedate tähnidega. Karapaks on pea pool pikenenud, ulatudes silmade vahele (rostrum). Painduv tagakeha lõpeb lehvikja telsoniga.
Ökoloogia.
Täiskasvanud garneelid elavad epibentiliselt eelkõige jõgede lehtersuuete madalas vees ja rannikulähedastes vetes. Tavaliselt on isendeid hulgakaupa ja neil on suur mõju oma ökosüsteemile.
Põhjamere garneel toitub öösel, päevasel ajal poeb liiva sisse. Toitumises on nad oportunistid, kes söövad seda, mida on rohkem saadaval, ja ei põlga ära ka väiksemate liigikaaslaste söömist. Tavalisemad saakloomad on põhjas elavad pisivähid (kirpvähilised, müsiidilised, aerjalalised), hulkharjasussid, aga ka kalamaimud.
Põhjamere garneel on oma arvukuse tõttu oluline saakloom suurematele loomadele, nagu kalad, merelinnud ja -imetajad.
Emasvähid saavutavad suguküpsuse umbes 22–43 mm pikkusena, isasloomad 30–45 mm pikkusena. Munadest koorunud vastsed elavad hõljumis ja läbivad viis kestumist, enne kui laskuvad elama merepõhja.
Kulinaaria.
Põhjamere garneeli süüakse delikatessina eriti Belgias, Põhja-Saksamaal ja Inglismaal, aga ka Prantsusmaal, Hollandis ja Taanis. Belgias on neist tehtav roog "croquette crevette", Belgias ja Hollandis "tomate-crevettes" ja Inglismaal "potted shrimps".
Garneeli aastane väljapüük 2014. aastal oli 44 835 tonni, peamisteks püüdjateks on Saksamaa ja Holland.
Vösendorf

Vösendorf on vald "(Marktgemeinde)" Austrias Alam-Austria liidumaal Mödlingi ringkonnas.
Dylan Sikura

Dylan Sikura (sündinud 1. juunil 1995 Auroras Ontario provintsis) on Kanada jäähokimängija, kes mängib keskründajana Rootsi kõrgliigaklubis Skellefteå AIK.
Aastatel 2011–2014 mängis ta Ontario Hockey League'i (OHL) klubis Aurora Tigers ja 2014–2017 Northeastern University jäähokimeeskonnas.
2014. aastal valis Chicago Blackhawks ta NHL-i "draft"is 178. valikuna. 2018. aasta märtsis sõlmis ta Blackhawksiga kaheaastase lepingu. NHL-is debüteeris ta sama aasta 29. märtsil mängus Winnipeg Jetsi vastu ning sai samas mängus kirja kaks väravasöötu.
Hooajal 2018/19 sai Sikura NHL-is Blackhawksi meeskonnas 33 mänguga kirja kaheksa väravasöötu, kuid mitte ühtegi väravat. NHL-i kõrvalt mängis ta American Hockey League'is (AHL) Blackhawksi tütarklubis Rockford IceHogs, kus ta lõi 46 mänguga 17 väravat ja andis 18 väravasöötu. NHL-is lõi ta esimese värava 5. jaanuaril 2020 mängus Detroit Red Wingsi vastu, see jäigi tema ainsaks väravaks Blackhawksi mängijana.
2020. aasta septembris kaubeldi Sikura Brandon Pirri vastu Blackhawksist Vegas Golden Knightsi. Suurem osa hooajast 2020/21 mängis Sikura AHL-is Golden Knightsi tütarklubis Henderson Silver Knights, lisaks mängis ta kaheksa mängu NHL-is ning lõi kaks väravat.
2021. aasta juulis sõlmis ta üheaastase kahepoolse lepingu Colorado Avalanche'iga. Suurema osa hooajast mängis ta AHL-is Colorado Eaglesi meeskonnas, kus tegi väga eduka hooaja, kui lõi 33 väravat ja andis 40 väravasöötu, millega oli Kiefer Sherwoodi järel meeskonnas resultatiivsuselt teine mängija. Hooajal 2022/23 mängis Sikura AHL-i klubides Rockford IceHogs ja San Diego Gulls.
2023. aasta septembris sõlmis ta üheaastase lepingu Skellefteåga.
Tema vanemad on pärit Slovakkiast ja Jaapanist.
2017. aastal võitis ta Kanada võistkonnaga Spengleri karika.
Televõrk (film)

"Televõrk" ("Network") on 1976. aastal valminud USA satiiriline draamafilm, mille režissöör on Sidney Lumet ja mille produtseeris filmistuudio Metro-Goldwyn-Mayer. 
Paddy Chayefsky stsenaariumi järgi lavastatud film räägib fiktiivsest televõrgust Union Broadcasting System, mis võitleb kehvade reitingutega. Ettevõtte õnn pöördub, kui oma saate lõpetamisest teada saanud uudisteankur teatab vaatajatele, et kavatseb sooritada otse-eetris enesetapukatse. Filmi peaosatäitjad on Faye Dunaway, William Holden, Peter Finch (see jäi tema viimaseks rolliks), Robert Duvall, Wesley Addy, Ned Beatty ja Beatrice Straight.
"Televõrk", eriti selle käsikiri ja osatäitjad pälvisid laialdast kriitikute poolehoidu. Film oli rahaliselt edukas ning teenis üheksa nominatsiooni 1977. aasta Oscarite jagamisel, sealhulgas parima filmi kategoorias. Film võitis neist neli: parima meespeaosatäitja Oscar läks Finchile, kes teenis esimese näitlejana postuumselt Oscari, parima naispeaosatäitja Oscar läks Dunawayle, parima naiskõrvalosatäitja Oscar läks Straightile, kelle roll oli aegade lühim roll, mis oli Oscari võitnud, ning Chayefsky teenis oma teise parima algupärase stsenaariumi Oscari.
2000. aastal tunnistati film kultuuriliselt oluliseks ning võeti USA Kongressi raamatukogu riiklikku filmiregistrisse. 2002. aastal valis Producers Guild of America "Televõrgu" kuulsuste halli filmina, mis "püstitas uue standardi ameerika meelelahutuses". Filmi käsikirja peetakse üheks kõigi aegade parimaks ning 2005. aastal valis USA stsenaristide gild selle filmiajaloo kümne parima hulka. 2007. aastal asetas Ameerika Filmiinstituut selle parimate USA filmide edetabelis ("AFI's 100 Years...100 Movies") 64. kohale.
Osatäitjad.
Filmi kaadritagust teksti loeb Lumeti filmides tihti kaasa teinud näitleja Lee Richardson.
Hemimysis anomala

Hemimysis anomala on müsiidiliste ("Mysidacea") seltsi kuuluv mage- ja riimveeline üheaastane vähiliik. Invasiivne võõrliik, kes Euroopas hakkas levima 1950. aastatel. Läänemerest leiti see 2009. aastal.
Kirjeldus.
Loom on 6–13 mm pikk, elevandiluuvalge värvusega kuni poolläbipaistev, iseloomulike punast värvi täppidega karapaksil ja telsonil. Värvumus sõltub valgus- ja temperatuuritingimustest, varjus elavatel isenditel võivad täpid olla tumedamad. Noorloomad on läbipaistvamad kui täiskasvanud. "Hemimysis anomala" telson on nürima kujuga kui reliktsel kuulmiksabal ja kahe pika jätkega nurkades. Emasloomad on isasloomadest veidi suuremad.
Levik.
Liigi algkoduks peetakse Musta, Aasovi ja Kaspia mere regiooni, Doni, Doonau, Dnepri ja Dnestri jõge ning riimveelisi rannikualasid. Nüüdisajal leidub liiki lisaks neile meredele põhjapoolkera Atlandi ookeanis, Suure Järvistu järvedes, Põhjameres ja Läänemeres.
Ökoloogia.
"Hemimysis anomala" eelistab kiviseid substraate, kuid esineb ka pehme põhjaga veekogudes. Liiki leidub lainetusele mõõdukalt avatud merepiirkondades. Ta elab meelsasti mesotroofses veekeskkonnas, aga võib elada ka eutroofses vees. 
Liigub ujudes. Toitub hõljumist, on omnivoor ja kiskja.
Põhja-Dakota ülikool

Põhja-Dakota ülikool (inglise keeles "University of North Dakota"; lühend UND) on avalik teadusülikool USA-s Põhja-Dakota osariigis Grand Forksis. Ülikooli deviis on "Lux et Lex" ('valgus ja õigus').
Ülikooli asutas Dakota territooriumi seadusandlus 1883. aastal, õppetöö algas aasta hiljem. See on osariigi vanim ülikool. 2023. aasta sügisel õppis ülikoolis üle 14 100 õpilase.
Põhja-Dakota ülikool pakub üle 225 akadeemilist programmi. Ülikoolil on kokku kümme kolledžit. Ülikoolis tegutsevad osariigi ainsad meditsiinikool (asutatud 1905) ja õigusteaduste kool (asutatud 1899). Ülikooli aeronautika kool John D. Odegard School of Aerospace Sciences oli riigis esimene, kus oli võimalik saada kraad mehitamata õhusüsteemide operaatori alal.
Ülikooli linnakus asub Põhja-Dakota osariigi kunstimuuseum.
Ülikooli spordivõistkonnad kannavad nimetust North Dakota Fighting Hawks. Põhja-Dakota kuulub USA üliõpilasspordi organisatsiooni NCAA konverentsi Summit League. Kõige tuntum on ülikooli jäähokimeeskond, mis on tulnud USA õpilasmeistriks kaheksa korda (viimati 2016. aastal). Ülikooli jäähokimeeskonnas on mänginud paljud hilisemad NHL-i mängijad. Ülikooli spordihoonete hulka kuuluvad Ralph Engelstad Arena ja Alerus Center.
Ülikooli vililaste hulka kuuluvad kaheksa Põhja-Dakota osariigi kuberneri, Arktika uurija Vilhjalmur Stefansson, kirjanik Maxwell Anderson, poliitik Byron Dorgan, korvpallur Phil Jackson, insener ja astronaut Karen Nyberg,
VESA

VESA (varem Video Electronics Standards Association) on rahvusvaheline mittetulundusühendus, mis tegeleb tehniliste standardite välja töötamise, kehtestamise ja toetamisega. Organisatsioon tegutseb peamiselt kuvaliideste standarditega personaalarvutite, tööjaamade ja tarbeelektroonika valdkondades. VESA-sse kuulub rohkem kui 325 hääleõiguslikku liiget üle maailma.
Ajalugu.
1988. aasta novembris kuulutas Jaapani ettevõte NEC koos partneritega välja ühingu asutamise, mille eesmärk oli edendada Super VGA kuvastandardit. Tegu oli IBM-i loodud suletud VGA standardi täiustatud versiooniga. Mittetulundusühendus asutati 17. juulil 1989 Californias Ameerika Ühendriikides.
3. mail 2006 kiitis VESA heaks ilmselt ühe oma kõige mõjukama kuvastandardi DisplayPort versiooni 1.0. Erinevalt konkureeriva HDMI liidese arendajast ei küsi VESA DisplayPorti kasutajatelt litsentsitasu, kuna standard on avatud. Standardit on 2023. aasta seisuga uuendatud üheksa korda ja selle viimane versioon on 2.1.
Standardid.
VESA tegeleb eelkõige kuvaritega seotud standardite välja töötamisega. Nende hulka kuuluvad näiteks DisplayPort kuvaliides, DisplayHDR HDR-video kvaliteedistandard ja DSC (DisplayCompressionCodecs) pakkimisstandard. Standardid on enamasti avatud ja nende kasutamise eest ei nõuta tasu.
DisplayPorti kõrval on tõenäoliselt tuntuim teine VESA standard FDMI (Flat Display Mounting Interface). FDMI-le viidatakse sagedasti kui VESA kinnitusele, millega kinnitatakse kuvar või teler hoidja või seina külge. Kinnitus on nõnda levinud, et selle algse tähistuse asemel kasutatakse hoopis VESA enda nime.
Marc-Antoine Pouliot

Marc-Antoine Pouliot (sündinud 22. mail 1985 Québecis) on Kanada jäähokimängija, kes mängib keskründajana Šveitsi kõrgliigaklubis Genève-Servette.
Aastatel 2001–2005 mängis ta Quebec Major Junior Hockey League'i klubis Rimouski Océanic. Viimasel hooajal mängis ta ühes ründeliinis koos Sidney Crosbyga.
2003. aastal valis Edmonton Oilers ta NHL-i "draft"is 22. valikuna. NHL-is debüteeris ta Oilersi meeskonnas 30. märtsil 2006 mängus Los Angeles Kingsi vastu. Esimese värava lõi ta liigas neli päeva hiljem mängus Phoenix Coyotesi vastu. Pärast seda mängis ta Oilersi meeskonnas veel neljal hooajal. Tema edukaim hooaeg oli 2008/09, kui lõi kaheksa väravat ja andis 12 väravasöötu. Hiljem kuulus ta ühe hooaja veel Tampa Bay Lightningi (2010/11) ja ühe hooaja Phoenix Coyotesi (2011/12) meeskonda, kui kummaski klubis ta silma ei paistnud.
Alates hooajast 2012/13 on Pouliot mänginud Šveitsi kõrgliigas. Esimesel hooajal mängis ta EHC Bielis, seejärel aastatel 2013–2016 HC Fribourg–Gottéronis ja pärast seda 2016–2021 taas EHC Bielis. Alates hooajast 2021/22 on ta kuulunud Genève-Servette'i meeskonda. Hooajal 2022/23 tuli ta Genève-Servette'iga Šveitsi meistriks ning hooajal 2023/24 võitis ta klubiga jäähoki Meistrite Liiga.
2003. aastal tuli Pouliot Kanada kuni 18-aastaste koondisega omavanuste maailmameistriks. Aastatel 2012 ja 2016 võitis ta Kanada võistkonnaga Spengleri karika.
Mārtiņš Dzierkals

Mārtiņš Dzierkals (sündinud 4. aprillil 1997 Riias) on Läti jäähokimängija, kes mängib ründajana Rootsi kõrgliigaklubis Skellefteå AIK.
Ta alustas noorteklassides jäähoki mängimist Lätis. 2015. aastal siirdus ta Põhja-Ameerikasse, kus liitus noorteliiga Quebec Major Junior Hockey League'i klubiga Rouyn-Noranda Huskies. Seal mängis ta kaks hooaega.
2015. aastal valis Toronto Maple Leafs ta NHL-i "draft"is 68. valikuna. Hooajal 2017/18 mängis ta ECHL-i klubis Orlando Solar Bears ja neli mängu American Hockey League'is (AHL) Maple Leafsi tütarklubis Toronto Marlies, kuid NHL-is ta debüüti ei teinud.
Hooajal 2018/19 mängis Dzierkals KHL-i klubis Riia Dinamo, kus lõi 42 mänguga viis väravat ja andis kaheksa väravasöötu. Hooajal 2019/20 mängis ta Soome kõrgliigaklubis Jukurit, kus ta lõi 39 mänguga seitse väravat ja andis kaheksa väravasöötu. Hooajal 2020/21 kuulus ta taas Riia Dinamo meeskonda ning sel hooajal jäi tema arvele 10+14. Hooajal 2021/22 mängis Dzierkals Tšehhi kõrgliigaklubis Plzeňi Škoda ja hooajal 2022/23 samasse liigasse kuuluvas České Budějovice Motoris.
2023. aasta augustis sõlmis ta lepingu Skellefteåga.
Maailmameistrivõistlustel kuulus ta esmakordselt Läti jäähokikoondise koosseisu 2019. aastal. 2023. aasta maailmameistrivõistlustel võitis ta koondisega pronksmedali.
Ricky Gervais

Ricky Dene Gervais (sündinud 25. juunil 1961) on inglise koomik, näitleja, kirjanik, filmiprodutsent ja režissöör. 
Ta on mänginud koos Stephen Merchantiga loodud Briti telesarjades "Kontor" (2001–2003), "Extras" (2005–2007) ja "Elu on liiga lühike" (2011–2013). Ta lõi, kirjutas ja mängis ka sarjades "Derek" (2012–2014) ja "After Life" (2019–2022).
Ta on võitnud seitse BAFTA auhinda, viis Briti komöödiaauhinda, kaks Emmy auhinda, neli Kuldgloobust ja kaks korda Rose d'Ori. 2003. aastal nimetas The Observer Gervaisi 50 naljakaima Briti koomiku hulka. 2007. aastal paigutati ta Channel 4 100 parima püstijalakoomiku edetabelis 11. kohale ja 2010. aasta edetabelis 3. kohale. Aastal 2010 kanti ta Time 100 maailma mõjukaimate inimeste nimistusse.
Gervais töötas varem muusikatööstuses. Ta proovis 1980. aastatel teha karjääri popstaarina "new wave"'i ansamblis Seona Dancing lauljana ja juhtis enne komöödiaga tegelema hakkamist tollal tundmatut bändi Suede. Ta esines aastatel 1998–2000 Channel 4 saates "The 11 O'Clock Show", kust ta sai avameelse ja teravmeelse provokaatori maine. Aastast 2000 juhtis ta Channel 4 oma võltskõnesaadet "Meet Ricky Gervais". Aasta hiljem saavutas ta suurema kuulsuse BBC võltsdokumentaalsarjaga "Kontor", millele järgnes 2005. aastal sari "Extras". Ta kirjutas ka raamatusarja "Flanimals".
Gervais alustas oma "stand-up"-karjääri 1990. aastate lõpus. Ta on esinenud viiel rahvusvahelisel "stand-up"-tuuril. Gervais, Merchant ja Karl Pilkington lõid taskuhäälingusaate "The Ricky Gervais Show", millest on arenenud näiteks seriaal "An Idiot Abroad" (2010–2012), mille peaosas on Pilkington ja mille produtsendid on Gervais ja Merchant. Aastal 2016 kirjutas, lavastas ja mängis peaosa komöödiafilmis "". Gervais on mänginud ka Hollywoodi filmides "For Your Consideration" (2006), "Öö muuseumis" triloogias (2006–2014), "Kummituslinn" (2008) ja "Muppetid 2" (2014). Ta kirjutas, lavastas ja mängis 2009. aasta romantilises komöödiafilmis "Valetamise kunst" ja 2016. aastal Netflixis näidatud komöödiafilmis "Erikorrespondendid". Ta on viiel korral olnud Kuldgloobuse gala õhtujuht: 2010, 2011, 2012, 2016 ja 2020.
Kobza

"Mitte segi ajada "cobza"‘ga."
"Teiste tähenduste kohta vaata artiklit Kobza (täpsustus)."
Kobza (ukraina keeles кобза; ka banduura (ukraina keeles бандура)) on ukraina rahvapill. See kuulub lauto pillide kategooriasse ja sarnaneb Kesk-Euroopas tuntud "mandora"‘le. Sõna "kobza" on kasutatud ka mitmete teiste Ida-Euroopa pillide kohta.
Pensacola

Pensacola on linn Ameerika Ühendriikides Florida osariigi lääneosas, Escambia maakonna halduskeskus ja suurim linn.
Linn asub Pensacola lahe kaldal.
Hispaanlased asutasid Pensacola 15. augustil 1559. 19. septembril 1559 hävitas orkaan asula. 1561. aastal jäeti Pensacola maha ja taasasustati alles 1698. aastal.
1821. aastal läks Pensacola koos ülejäänud Floridaga Hispaania võimu alt Ameerika Ühendriikide koosseisu.
Sofia (Álvaro Soleri laul)

"Sofia" on Hispaania-Saksa poplaulja Álvaro Soleri hispaaniakeelne laul. Tegu on singliga, mis ilmus 15. aprillil 2016. See oli tema debüütstuudioalbumi "Eterno agosto" kolmas singel. Laulu muusikavideo on filmitud Kuubal.
Laulusõnad.
Laulu jutustajahääl on Sofia kaotanud. Laulu refräänis ütleb minategelane Sofiale, et ta läheb ikka oma eluga edasi ka siis, kui tüdruku pilk teda enam ei saada ja küsib neiult naljatledes, kuidas vaatab Sofiat mees tema kõrval.
Laulu refrään:
"Mira, Sofía"
"Sin tu mirada sigo"
"Sin tu mirada"
"Dime, Sofía"
"Cómo te mira, dime"
"Cómo te mira"
Ivangorodi lään

Ivangorodi lään (rootsi "Ivangorods län") oli haldusüksus Rootsi Ingeris.
Ivangorodi lääni kuulusid Petrovskoj pogost ning Narvast ja Ivangorodist ida pool asuv piirkond, kuhu kuulus ka Kosemkina kihelkond ning Narvusi ehk Suuri-Narvusi ehk Kosemkina küla.
Meritikker

Meritikker ("Pleurobrachia pileus") on paarisentimeetrise pikkusega, ümara või munaja kujuga pelaagiline kammloom, kes elab avavees Atlandi ookeani põhjaosas, Põhjameres, Mustas meres ja Läänemeres. Liigi kirjeldas Taani zooloog Otto Friedrich Müller 1776. aastal. 
Kirjeldus.
Meritikker on läbipaistva ümmarguse või munaja kehaga, mis on ligikaudu 2–2,5 cm pikk ja mille külgedel on kaks pikka kombitsat saagi püüdmiseks. Filamentidega kombitsate pikkus ületab kehapikkuse 15–20 korda – need võivad olla kuni 50 cm pikad – ja loom saab need vajadusel oma kehasse tõmmata. Kammloom ujub kaheksa ripsmetest ("cilia") kammplaadikeste rea abil, mis paiknevad kehal umbes kahel kolmandikul kehapikkusest nelja pikisuunalise, piimjasvalge joonepaarina. Kammplaadikesed peegeldavad ja murravad valgust ja nende liikumine looma ujumisel annab kammloomadele iseloomuliku vikerkaarevärvides sädeleva väljanägemise. Pimeduses need fosforestseerivad. Looma seedeelundkond kehaõõnes võib olla mingit värvi ja on nähtav läbipaistvas kehas. 
Vastkoorunud kammloomavastsed on pirnja kujuga ja nende ripsmeread on väga lühikesed.
Ökoloogia.
Meritikker on röövloom ja toitub avavees ujuvatest kirpvähilistest, "zoea" arengujärgus krabivastsetest, vääneljalaliste ujuvatest vähikvastsetest ja aerjalaliste hulka kuuluvatest hormikulistest. Erinevalt mõnedest kammloomaliikidest, kes liiguvad ja filtreerivad, püsib meritikker paigal ja püüab saaki oma pikkade kombitsatega.
Põhjameres teeb meritikker aerjalalistele saakloomadele järgnedes päeva jooksul pikki rände vee sügavamate ja madalamate kihtide vahel. Öösel on nad vee ülemistes kihtides, enamasti otse termokliini all, ja varahommikul liiguvad sügavamasse, 80–150 m sügavusse vette; hilisel pealelõunal hakkavad nad taas kõrgemale liikuma. Need liikumised toimuvad üksnes suviti ja talviti jääb meritikker oma ripsmete liikumist vähendades merepõhja lähedusse. Seal võib ta saada kõrgemate vähkide, nagu Põhjamere garneeli ("Crangon crangon"), erakvähi "Pagurus bernardus" ja tavalise rannakrabi ("Carcinus maenas") toiduobjektiks.
Leiriope

Leiriope (vanakreeka keeles Λειριόπη; ka Liriope (vanakreeka keeles Λιριόπη)) on vanakreeka mütoloogias Thespiaist pärit boiootia najaad, ilmselt mõne biootia või fokise jõejumala tütar. Teda vägistas Pontuse ja Thalassa jõejumalast poeg Kephissos, Leiriope ja Kephissose poeg oli Narkissos.
Côn Đảo vangla

Côn Đảo vangla (vietnami keeles "Nhà tù Côn Đảo"; ka Côn Sơni vangla) on endine vangla Côn Sơni saarestiku suurimal, Côn Sơni saarel Vietnami lõunaosas (praeguses Bà Rịa-Vũng Tàu provintsis).
Vangla ehitasid 1861. aastal Prantsuse koloniaalvõimud, kes hoidsid seal koloniaalvalitsusele eriti ohtlikke vastupanuvõitlejaid. Seal hoiti paljusid hilisemaid Vietnami riigimehi. Kokku oli vanglas 120 kongi.
Côn Đảo vangla suleti pärast Vietnami sõda ning avati külastajatele. Vietnami valitsus peab Con Dao vanglat erilise tähtsusega ajalooliseks mälestiseks. Vangla tuntuim vaatamisväärsus on n-ö tiigripuurid ("chuồng cọp").
Al-Jahrā’

Al-Jahrā’ (araabia keeles الجهراء) on linn Kuveidis, Al-Jahrā’ kubernerkonna ja Al-Jahrā’ piirkonna keskus. Ta asub Al-Kuwaydi kesklinnast 32 km läänes. Aastal 1980 elas seal 67 311, aastal 2014 393 432 inimest. Ajalooliselt on Al-Jahrā’ olnud põllumajanduspiirkond.
Külmkett

Külmkett ehk külm tarneahel või külmaahel (ingl.k. "cold chain") on termokontrollitav tarneahel ehk katkematu seeria jahutatud tootmise, ladustamise ja jaotuskeskuste vahel, kus hoitakse ettenähtud temperatuurivahemikku, mida kasutatakse kergriknevate toidukaupade säilitusaja pikendamiseks või hoidmiseks tavapäraste säilitusaegade piires. 
Külmahelat kasutatakse kõige sagedamini farmaatsiatoodete ja puu- ja köögiviljade, eeltöödeldud liha- ja kalatoodete transportimisel ja ladustamisel, kus temperatuuri langetamine aitab kaasa toodete säilivusperioodi pikendamisele.
Juta Helilaid

Juta Helilaid (sündinud 22. novembril 1948) on eesti muusikapedagoog (viiuliõpetaja) ja ansamblijuht.
1973. aastast töötas Kose Keskkooli muusikaõpetajana. 1978. aastast asus tööle Kose muusikakooli õpetajana.
1980. aastal lõpetas ta Tallinna Pedagoogilise Instituudi koorijuhtimise eriala.
1981. aastal asutas ta Kose naiskoori Krõõt. 1987. aastal asutas ta ansambli Pillipiigad ja on olnud selle kunstiline juht.
Ta on olnud Harjumaa laulupidudel rahvamuusikaorkestrite üldjuht ja üldlaulupidude raames toimuva pillipeo viiulikooride liigijuht.
Jaanus Murakas

Jaanus Murakas (sündinud 25. veebruaril 1968 Koerus) on eesti ettevõtja. 
1986. aastal lõpetas ta Koeru Keskkooli. Hiljem lõpetas kaugõppes Õisu Piimandustehnikumi insener-tehnoloogi eriala.
Aastatel 2011–2025 oli Murakas AS-i E-Piim Tootmine juhatuse esimees. 
Kuna ühistu ja tootmise juhtimine on otsustatud lahutada, kutsus SCE E-Piim nõukogu 2025. aasta juuli algul tagasi juhatuse esimehe Jaanus Murakase, 3. novembrist töötab sellel kohal Peep Peterson. Kahel toolil istuv Jaanus Murakas lahkub ka E-Piim Tootmise juhi kohalt omal soovil 19. novembril.
Isiklikku.
Tema vend on rallisõitja Margus Murakas.
Järvetõlvik

Järvetõlvik ("Cordylophora caspia"), ka kaspia järvetõlvik on riimveeline koloniaalne mitmeaastane hüdrapolüüp, Eesti vetes võõrliik, kes ilmus siia 19. sajandi algul.
Kirjeldus.
Järvetõlviku keha on murujas, puukujuline ja kuni 5 cm pikkune, täiskasvanud koloonia kõrgus võib küündida 10 sentimeetrini. Loom on kinnitunud substraadile ja võib moodustada hästi märgatavaid põhjakooslusi.
Loom hargneb külgedelt vahelduva paigutusega ja on beeži kuni helepruuni värvi. Iga haru alusel on rõngas ja sellelt kõrgub terminaalne polüüp. Polüübid on valget kuni kahvaturoosat värvi ja neil on 12–16 pikka, värvitut, pikenevat kombitsat, mis paiknevad polüübi pinnal ebakorrapäraselt. Suu paikneb tüvikoonilise pikendi otsas. Igal oksal on lühikestel vartel üks kuni kolm pirnikujulist reproduktiivorganit (gonopoori), millest väljuvad pelaagilised plaanula-vastsed.
Ökoloogia.
Loom kinnitub kividele, makrofüütidele või limuste ja tõruvähkide kodadele, eelistades lainetuse eest varjatud kohti, kuid teda võib leiduda ka mõõdukalt avatud merepiirkondades. Järvetõlvik elab kuni 20 m sügavuses vees, eelistatult mesotroofses nõrgalt soolases veekeskkonnas, sageli rannalähedastes vetes ja jõesuudmetes, magevees ta kasv pigem ei edene. Talub ka eutroofset veekeskkonda. On keskmise reostustundlikkusega.
Järvetõlvik on röövloom ja toitub hõljumist, haarates kombitsatega ja halvates kõrverakkudega lähedusse sattuvaid väikesi veeloomi (vähikesi, rõngusse, limuseid, kalamaime) ja süües need tervelt ära.
Levik.
Looma päritolupiirkond on Musta ja Kaspia mere regioon. Tõenäoliselt on liik levinud kinnitununa laevakeredele ja triivivale taim- või tehislikule materjalile, ja jõudnud Euroopasse jõgede ja kanalite kaudu. Liigi esmaleid Euroopas oli 1814. aastal Rootsi rannikul. Elbe jões avastati järvetõlvik 1858. aastal, Hollandis Amsterdamis 1874. aastal, Prantsusmaal pärast 1901. aastat, Belgias avastati loom 1905. aastal Nieuwpoortis. 1946. aastaks oli see levinud juba ülemaailmselt, leide oli Ühendkuningriigis, Egiptuses, Ameerika Ühendriikides, Brasiilias, Uus-Meremaal ja Hiinas.
Tartu Ülikooli sotsiaalteaduste valdkond

Tartu Ülikooli sotsiaalteaduste valdkond on üks neljast Tartu Ülikooli akadeemilisi struktuuriüksusi koondavast valdkonnast.
Valdkond loodi 1. jaanuaril 2016 Tartu Ülikooli struktuurireformi käigus, kui valdkonna alla koondati sotsiaal- ja haridusteaduskond, õigusteaduskond, majandusteaduskond, ühiskonnateaduste instituut, haridusteaduste instituut, psühholoogia instituut, Johan Skytte poliitikauuringute instituut, Narva kolledž ja Pärnu kolledž.
Sotsiaalteaduste valdkonna dekaan on 2024. aasta algusest Margit Keller.
Struktuur.
Sotsiaalteaduste valdkonda kuulub neli instituuti, kaks teaduskonda ja kaks kolledžit: