tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Paraná jõgi

Paraná [paran'aa] on Lõuna-Ameerika suuruselt teine jõgi Amazonase järel. Ta algab Brasiilias Paranaíba ja Rio Grande jõe ühinemisel, voolab lõunasse läbi Brasiilia ja Argentina ning Paraguay piirijõena ja suubub Buenos Airese lähedal La Plata lahte. Tema nimi tähendab tupi keeles 'meretaoline'.
Paraná pikkus on 2570 km, ent Paranaíba jõe lähtest lugedes 3998 km, valgla suurus 2 879 871 km², vooluhulk 17 500 m³/s. Suurimad lisajõed on Iguaçu ja Paraguay jõgi.
Paraguay ja Brasiilia piiril asub jõel Itaipú hüdroelektrijaam, mis avati 1984. Varem oli selles kohas Saltos del Guaira linna lähedal Sete Quedase juga, kus jõgi langes seitsmeosalise kaskaadina. Pärast Itaipú tammi rajamist Ciudad del Este ja Foz do Iguaçu kaksiklinna lähedale jäi kaskaad veehoidla alla. Selle veehoidla keskjoont mööda kulgeb Brasiilia ja Paraguay piir.
Tammist pisut allpool suubub Paranásse Iguaçu. Selles kohas asub Paraguay, Argentina ja Brasiilia kolmikpunkt. Pärast Encarnaciòni ja Posadase kaksiklinna läbimist pöördub jõgi läände ja voolab kuni Paraguay jõe suudmeni. Selles kohas asub Paraguay kõige madalam punkt. Seal pöördub jõgi lõunasse ja voolab Rosariost allpool kagusse, kuni suubub La Plata lahte, moodustades 60 km pikkuse delta. Samasse lahte suubub ka Uruguay jõgi, mida vahel nimetatakse Paraná lisajõeks.
Minevikus oli Paraná kogu oma pikkuses laevatatav. Tänapäeval ei ole see ehitatud hüdroelektrijaamade ja tammide tõttu enam võimalik. Seda kompenseerib toodetav hüdroenergia: nii on Paraguay saanud maailma suurimaks hüdroenergia eksportijaks.
Kölni vapp

 Kölni vapp on Saksamaa Liitvabariigi Nordrhein-Westfaleni liidumaa suurima linna Kölni vapp.
Ajalugu.
Köln oli Lübecki kõrval teine Saksa linn, mis pani aluse Hansa Liidule. Seetõttu on Kölni vapp hansavärvides, punane ja valge. Kolm krooni vapil tähistavad kolme kuningat (kolme tarka). Üksteist musta täppi on vapil püha Ursula mälestuseks, kes koos 11 (hilisemates versioonides 11 000) neitsiga Kölni linna lähedal palverännakul olles hunnide väejuhi Attila käe läbi hukka said. Algselt tähistavad need märgid hermeliinisabasid, mis ehivad Ursula kodupaiga Bretagne’i vappi.
Jujuy provints

Jujuy provints on Argentina 1. järgu haldusüksus. Asub riigi loodenurgas. Piirneb Tšiili ja Boliiviaga ning Salta provintsiga.
Provints jaguneb 16 kohalikuks omavalitsuseks.
Pereslavl-Zalesski

Pereslavl-Zalesski on linn Venemaal Jaroslavli oblastis, Pereslavli rajooni keskus. Asub Pleštšejevo järve lõunakaldal kohas, kus sinna suubub Trubež, 130 km Moskvast kirdes.
Linnas asuvad Venemaa TA Programmisüsteemide Instituut, "Kodaki" keemiakombinaat, tekstiilitööstus ja õmblusvabrik. Toiduainetest toodetakse leiba ja juustu. On ka masinaehitusettevõte ja tubakavabrik.
Linna lähedal asub auruvedurite muuseum. Linna piiril asub Kleštšenski kompleks, 11. sajandist pärit Kleštšini linna muldvallid. Linnas on Fjodorovi ja Nikolski nunnaklooster ning Troitski Danilovi ja Nikitski mungaklooster. Upenski-Goritski klooster ei tegutse. On ka palju kirikuhooneid.
Ajalugu.
Pleštšejevo järve ümbrus oli asustatud juba meie ajaarvamise alguses, kui seal elasid soomeugrilased.
Linna, algselt "Perejaslavl"-Zalesski asutas 1152 Juri Dolgoruki Zalesje pealinnaks. Nime võttis ta Lõuna-Vene aladel asunud Perejaslavli järgi; alles hiljem lühenes nimi Pereslavliks. Pereslavl-Zalesski on võimalik tõlkida ka "metsatagune Pereslavl". Linnaks sai ta 1178.
Dmitri Aleksandrovitš, kes oli 1276–1294 (vaheajaga) Vladimiri suurvürst, elas ise Pereslavlis, mistõttu see oli sellal faktiliselt Vladimiri vürstiriigi pealinn. 1302 liideti Pereslavl-Zalesski Moskva vürstiriigiga. 
1382. aastal ja 1408. aastal vallutasid ja röövisid linna paljaks Kuldhordi väed, 1608. aastal Segaduste ajal Rzeczpospolita väed.
1692 rajas Moskva tsaar Peeter I Pleštšejevo järvele väikese laevastiku, millest kasvas välja Venemaa sõjamerelaevastik.
Nero järv

Nero järv (vene "oзеро Неро") on järv Venemaal Jaroslavli oblastis Moskva kõrgustiku kirdeservas. Järve lõunakaldal asub Rostovi linn.
Järvest voolab välja Veksa jõgi.
Järve pindala on 54 km² ja suurim sügavus on 3,6 m. Järve põhi on kaetud paksu sapropeelikihiga.
Oskar Kerson

Oskar Kerson (30. aprill (vkj)/ 12. mai 1887 Laatre vald, Sangaste kihelkond, Tartumaa – 31. detsember 1980 London) oli eesti ettevõtja ja diplomaat.
Ta lõpetas 1903. aastal Valga Reaalkooli. Sooritas 1907. aastal Tartu Keiserliku Ülikooli juures apteekriabilise eksami. 
Õppis aastatel 1910–1914 Riia Polütehnilises Instituudis. Oli korp! Vironia vilistlane. 
(Eesti Kunstsarve Tehased O. Kerson &amp; Ko asutaja ja juhataja 1927–1940),
Ta oli Eesti Vabariigi saatkonna Moskvas kaubandusatašee 1924–1926 ja 1930. aastatel Kreeka aukonsul Tallinnas.
Majanduskoja esimees 1941–1944.
Inglismaal elades oli ta Eesti Panga president eksiilis 21. jaanuarist 1968 kuni surmani.
Isiklikku.
Tema poolvend oli mereväelane Karl Aleksander Freimann.
Kersonile kuulunud villas (arhitekt Edgar Johan Kuusik) Nurme tänav 40 töötab Nõmme noorte huvikool.
Bezõmjannõi

Bezõmjannõi (vene Безымянный) on tegevvulkaan Kamtšatka poolsaarel Venemaal. 
Vulkaani kõrgus on 2882 m (enne 1956. aasta purset 3075 m). Enne aktiviseerumist 1955 peeti vulkaani kustunuks. Pärast 1956. aastat on seni tugevamad pursked olnud 1984. ja 1985. aastal; väiksemaid purskeid peaaegu igal aastal.
Tänassilma (Saku)

Tänassilma on küla Harju maakonnas Saku vallas.
Tuntud oma pannkoogi võitluse pidustuste poolest mis toimuvad iga aasta 2. mai Tänasilmas. Korraldatud kunagiste noorte poolt kes selle traditsiooni alustasid ning seda ka edasi kannavad.
Külas asub Tänassilma tehnopark.
Kajamaa

Kajamaa on küla Harju maakonnas Saku vallas.
Ürjaste

Ürjaste on küla Harju maakonnas Saue vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Nissi valda.
Riisipere alevik kujunes Riisipere raudteejaama juurde Ürjaste küla maale XX sajandi algupoolel. 
Küla läbivad Riisipere–Nurme tee ja Riisipere–Kernu tee.
Ünnaste

Ünnaste on küla Põhja-Pärnumaa vallas Pärnumaal.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Vändra valda.
Samliku

Samliku on küla Põhja-Pärnumaa vallas Pärnumaal.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Vändra valda.
Samliku külas on sündinud koolijuht ja sõjaväelane Paul-Osvald Tammpere.
Pärnjõe

Pärnjõe on küla Põhja-Pärnumaa vallas Pärnumaal.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Vändra valda.
Vihtra

Vihtra on küla Põhja-Pärnumaa vallas Pärnumaal.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Vändra valda.
Viluvere

Viluvere on küla Põhja-Pärnumaa vallas Pärnumaal.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Vändra valda.
Külas oli Viluvere raudteepeatus. 
Viluveres on sündinud Avdy Andresson (1899–1990), Eesti sõjaväelane (kolonel), Vabariigi Valitsuse eksiilis sõjaminister ning Hans Remm (1929–1986), zooloog, bioloogiadoktor ja Tartu Ülikooli professor.
1977. aastal liideti Viluvere külaga Teearu.
Chennai

Chennai (tamili சென்னை, endise nimega Madras) on linn Indias Bengali lahe ääres, Tamil Nadu osariigi pealinn. Chennai linnastus on hinnanguliselt ligi 7 miljonit elanikku (2006).
Chennai on suur kaubandus- ja tööstuskeskus. Seal toodetakse üle 40% Indias toodetud mootorsõidukeist.
Kadjaste

Kadjaste on küla Põhja-Pärnumaa vallas Pärnumaal. 2009. aastal nimetati Kadjaste küla Pärnumaa aasta külaks.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Vändra valda.
"Kabeli mägi, Uue Wändras, Kadiaste külas, Kabeli talu põllu peal. See on üks weike mäerinnak, millest küla tee üle käib ja keda Kabeli mäeks kutsutakse. On kahelt pool teed põlluks küntud. Kündes ja tee kraawisi kaewates on sealt palju luid, rahasid ja muid asju wälja tulnud, mis kaduma läinud. Neljapäewa õhtutel käiwat seal waimud inimesi hirmutamas."
Vana-Vigala Hirvepark

Vana-Vigala Hirvepark on kaitsealune metsapark, mis asub Märjamaa vallas Vana-Vigala külas Jädivere–Silla maantee ääres. Pindala on 75 hektarit.
Hirvepark on rajatud aastatel 1791–1795 Vana-Vigala mõisa poolt vesise heinamaa ning maanteeveerul asunud kraavitatud mõisapõllu kohale. Rajamist lõpetati 1832. aastal aednik Hans Lintrupi plaanide järgi. Ajavahemikus 1835–1870 laiendati parki, täiendades seda
A. Middendorffi poolt ekspeditsioonidelt kaasa toodud eksootidega,
nagu ajaani kuusk, dalekarlia kask, kollane hobukastan, mandžuuria pähklipuu jne. Osalt oli ka varem seal puistu. 19. sajandil püüti kujundada loodusliku ilmega maastikuparki. 
Pargis asub piklik tiik, milles on kaks väikest saart ilupuudega. Ühel tiigisaarel asub omapärase monumendina üksteise peale laotuna 13 veskikivi. Legendi järgi suudeti sellega peatada kummitava mõisaproua tegevus. 2005. aastal sattus monument vandalismiohvriks, mille käigus lõhuti osa veskikive. 
Pargis on üle 60 puu- ja põõsaliigi. Suurem osa võõrliikidest (siberi lehised, valgenulud, palsamnulud, tammed jt) on istutatud parki 1832. aastal. Võõrliikidega aitas parki täiendada ka loodusteadlane Alexander Theodor von Middendorff. Sellest ajast pärineb ka Hirvepargis asuv Eesti vanim lehisekultuur. Lehiseid istutati ka naabruses olevasse Vana-Vigala mõisa parki ning alleedena maantee äärde (Eesti pikimad alleed). Pargis paiknesid erinevate puuliikide kultuurid omaette istandustena (nt elupuude rühm). 
Aastal 1963 rajati parki aedik (38 hektarit), millesse asustati Voronežist toodud punahirved, kes oma elutegevusega hakkasid avaldama pargile märgatavat mõju. 1982. aastal otsustati loomad vabadusse lasta.
1980. aastate lõpul ja 1990. aastate algul puhastati kohalike aktivistide poolt Hirvepargi Jädivere–Silla maantee äärne osa, millele anti puisniidu ilme. On puhastatud ka tee veskikivimonumendiga tiigisaarele, kuhu on rajatud lõkkeplats. Muu osa pargist on metsistunud.
Jädivere

Jädivere küla asub Tallinna–Pärnu maantee ääres Märjamaa valla kagunurgas. Külast lähtub tugimaantee Sillale ning kohalik tee Naraverre. Jädiverest voolab läbi Enge jõgi.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Vigala valda.
Külas asuvad maantee ääres tankla, kiirsöögikoht ja kauplus. Huviväärsemad objektid on endine mõisasüda (Jädivere mõis), mõisapark, endine Jädivere õpetajate seminari hoone, ajalooline postijaamahoone (arhitektuurimälestis) ja jõeäärsed lamminiidud. Küla läänepiiril Pallika mäe jõepoolsel küljel asub siluri astang (Jädivere paljand).
Ajalugu.
Vanimad teated Jädivere küla kohta pärinevad 1390. aastast ("Jetevere"). Toonane Jädivere küla liideti hiljem Sääla külaga. Tänapäevane Jädivere küla on moodustatud endisest Jädivere asundusest.
Velise mõis rajas karjamõisa Jädiverre juba 16. sajandil. Jädivere mõis iseseisvus aastal 1709. Umbes samal ajal rajas mõis Enge jõele vesiveski (hävis tules 1929) ja 1732. aastal vesiveski naabrusse Sillaotsa kõrtsi (tegutses aastani 1900; hoone hävinud).
Tallinna–Riia postimaanteel olnud Jädivere hobupostijaama kohta on teateid 1737. aastast. Tänapäevani säilinud kivist klassitsistlik postijaamahoone ehitati aastatel 1821–1822.
Aastatel 1823–1844 tegutses Jädiveres Vigala kihelkonnakool. 1844–1863 tegutses Jädivere õpetajate seminar ning samas hoones 1965. aastani algkool (külakool oli Jädiveres aastast 1840). 
1940. aastal asus Jädivere asudus, küla ja vahtkond Vigala vallas Läänemaal.
Jädivere mõis

Jädivere mõis (saksa keeles "Jeddefer") oli rüütlimõis Läänemaal Vigala kihelkonnas. Nüüdisajal asub Rapla maakonnas Märjamaa vallas.
Ajalugu.
Velise mõisa omanik Hans Uexküll rajas XVI sajandi esimesel poolel Enge jõe kaldale Jädivere karjamõisa. See eraldati 1709. aastal Velisest iseseisvaks rüütlimõisaks. Mõisaomanikud vaheldusid võrdlemisi sagedasti; nende hulka kuulusid Schwengelmid, Pistohlkorsid, Hoyningen-Huened, Rosenthalid. 
19. sajandil valdasid mõisa pikemalt Uexküllid. Viimane omanik oli 1917. aastast Maximilian von Arronet (1878−1976), kellelt see 1919. aastal võõrandati.
Uhja karjamõis.
Jädivere ainus karjamõis Uhja ("Meyekorwer") asutati 1789. aastal.
Vesiveski ja kõrts.
Vesiveski rajati Enge jõele 18. sajandi algul. See hävis tulekahjus 1929. aastal. Tallinna–Pärnu maantee äärne Sillaotsa kõrts pärines 1732. aastast ja tegutses 1900. aastani. Tänapäeval on kõrtsihoone hävinud.
Mõisa suurus.
Mõisa maad ulatusid nüüdse Aravere küla hulka kuuluvast Uhja külast Kesu külani. 1840. aastatel oli mõisa suurus umbes 2300 hektarit, millega see liigitus keskmise suurusega mõisate hulka.
Mõisaansambel.
Häärber ja kõrvalhooned.
Mõisa esialgne puidust häärber hävis Põhjasõja ajal. Hilisem puitehitis põletati maha 1905. aasta sündmuste käigus ja seda enam ei taastatudki. Säilinud on mõned kõrvalhooned.
Park.
Mõisapark on 4,4 hektari suurune esinduslik metsapark, mis asub endise mõisasüdame naabruses Enge jõe parempoolsel kaldal. Pargis annavad looduslikku järelkasvu näiteks nulud. Valged männid on saavutanud hiigelmõõtmed (kõrgus küündib 40 meetrini ja ümbermõõt jalamil 4 meetrini). Tänapäeval parki peaaegu ei hooldata ja see on metsistunud. Mõisapark on looduskaitse all.
Palase

Palase küla asub Märjamaa vallas Tallinna–Pärnu magistraalteest idas. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Vigala valda.
Küla keskseim objekt on vana Antsülusjärve kulunud kaldaastang ehk Palase mägi. Huviväärne on veel endine Palase mõisa süda.
Vanimad teated Palase kohta pärinevad aastast 1512 ("Palleskülle" ja "Pallasche"). 1586. aastast on teateid Päärdu mõisale kuulunud "Pallapi" ja 1696 "Pulla" küla kohta. 1770. aasta paiku rajati Palase mõis, mille maad jagati 1908. aastal taludeks.
Küla varasem nimi oli Pallase.
Palase mõis

Palase mõis oli iseseisev väikemõis Vigala kihelkonnas Läänemaal.
Kuni 18. sajandini on teateid Päärdu mõisale kuuluva väikese Palase küla kohta. Pärast 1711–1712 aasta suurt katku jäi külla vaid kaks majapidamist. Küla mandus ja maad jäid sööti. 1770. aasta paiku osteti Päärdu mõisalt sööti jäänud Palase küla ja rajati sinna iseseisev mõis (saksa keeles "Pallas"). 
18. sajandi teisel poolel ostis mõisa eesti soost Viljandimaa mees Wühner, kes omakorda 20. sajandi algul müüs mõisa edasi Vene Talurahva Põllupangale. Viimane jagas maad taludeks ning müüs need kohalikele.
Häärberiks oli teiste mõisatega võrreldes suhteliselt tagasihoidlik ühekorruseline laudvoodriga palkmaja.
Kivi-Vigala mõis

Kivi-Vigala mõis (saksa keeles "Stein-Fickel") oli rüütlimõis Läänemaal Vigala kihelkonnas. Tänapäeval asub mõisasüda Rapla maakonnas Märjamaa vallas Naravere külas.
Ajalugu.
Varasem ajalugu.
Kõige varasem teade Uexküllide poolt rajatud mõisast on 13. sajandi 2. poolest. Esimesed kindlad teated mõisa kohta pärinevad 1420. aastast, mil ühtlasi mainitakse vesiveskit. Vigala vasallilinnust nimetatakse allikais mõnevõrra hiljem; see hävis 1581. aastal Liivi sõjas ja 1645. aastal olid alles vaid varemed. 
Vigala kujunes Läänemaa Uexküllide vasallisuguvõsa keskseimaks mõisaks, mille kõrgaeg langes 16. ja 17. sajandisse. Põhjamaade seitsmeaastases sõjas, 1563. aastal, kui rootslased vallutasid Haapsalu, Läänemaa ja poole Saaremaast, läksid Rootsi alla ka Lihula ja Koluvere lossid. Lihula linnuses olnud, Taani hertsog Magnust toetanud: Diderik Farensbeck (Haimrest), Hinrik Live, Jürgen Uxel (Konuverest), Johan Farensbeck (Uuglast) jt vangistati ja saadeti Rootsi. 
Üxküllide Vigala-haru meesliini hääbudes (1585) võeti nende praktiliselt kogu Vigala kihelkonda hõlmav hiigelvaldus Rootsi riigile, mis hiljem anti 1579. aastal Üxküllide suguvõsa kõrvalliini esindajale (Johann von Uexküll, Otto von Üxküll Antslast, 1584. aastast Otto von Uexküll jt.), kes oli võidelnud Rootsi poolel. Suguvõsaliini valduses oli Vigala mõis kuni 1630. aastateni.
18. sajandil viidi Uexküllide peamõis Vana-Vigala mõisa ja Kivi-Vigala mõisast sai Vigala kirikumõis. Lõplikult jäi mõis kiratsema pärast häärberi põlengut 1786. aastal.
Tänapäev.
Tänapäeval on vanas mõisasüdames Enge jõe vasakul kaldal Märjamaa valla hooldekodu ja perearstikeskus.
Mõisa suurus.
1568. aastal oli mõisa suurus 80 adramaad. Kaugeimad alad olid Loodna piirkonnas. 1774. aastal oli mõisamaad 35,75 adramaad.
Mõisa nimest.
Mõisa tunti varem Vigala ("Fickel") nime all. Pärast mõisa jagunemist tuli käibele nimi Suur-Vigala ("Groß Fickel"). 18. sajandil hakati mõisa kunagise kivilinnuse järgi kutsuma Kivi-Vigalaks ("Stein Fickel").
Mõisaansambel.
Vana puidust häärber põles 1786. aastal. Seejärel ehitati kirikumõisa südamesse tagasihoidlik ühekorruseline palkmaja, mida on hiljem ümber ehitatud. Viimane suurem ümberehitustöö toimus 1990. aastate lõpus.
Võiera

Võiera on küla Põhja-Pärnumaa vallas Pärnumaal Pärnu jõe vasakul kaldal.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Vändra valda.
Ajalugu.
Vene-Liivi sõjas hävitati 1560. aastal sõdivate vägede poolt teiste külade hulgas ka uus asula Võiera (Weyjefer). Arvatavasti on see Võiera esimene mainimine.
1864. aastal andis mõisnik Carl von Ditmar Vändra koguduse õpetaja Ernst Sokolowsky innustusel maad Võierasse kooli rajamiseks. Koolimaja valmis 1865. aasta sügisel. Õppetöö algas 20. oktoobril 1865 koolmeister Jakob Wechtersteini juhtimisel. 1873. aastal suri Wechterstein rõugetesse. Koolmeistrina/kooli juhatajana/direktorina jätkasid Jaak Nurmberg 1873–1876, Jüri Jürgenson 1876–1901, Madis Nõmmik 1902–1917, Jüri Jürgenson 1917, Jaak Tiss 1918–1922, Liina Reier (varasemad nimed Fridolin ja Ridalaan) 1922–1950, Virve Viljasoo 1950–1953, Evald Laprik 1953–1955, Eleonora Vähi 1955–1959, Olev Köösel 1959–1964, Aksel Ergma 1964–1967, Olev Köösel 1967–1969, Saima
Anderson 1969–1976.
1901. aastal ehitas Uue-Vändra vald Võierasse uue suurema koolimaja 60 õpilasele. 1953. aastal ehitati koolimaja teisele korrusele ruume juurde, sest õpilaste arv oli kasvanud sajani ja mõnel aastal ületas ka sadat.
Jüri Jürgensoni ajal oli koolis kolm klassi, õpilasi kokku umbes 50. Venemeelse koolijuhataja Madis Nõmmiku ajal oli koolitöö venekeelne. Võiera kool oli Pärnu jõe kaldal poolel teel Suurejõe ja Vihtra vahel. 1933–1934 ehitati kooli lähedale üle Pärnu jõe rippsild.
Teise maailmasõja järel oli Võiera kool seitsmeklassiline, 1961. aastal muudeti kool kaheksaklassiliseks. Võiera kool suleti 1976. aastal. Koolimaja seisis tühjana, suviti paigutati sinna erinevaid laagreid. 80-aastane maja hävis tulekahjus oktoobris 1980.
Allikõnnu

Allikõnnu on küla Põhja-Pärnumaa vallas Pärnumaal.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Vändra valda.
Allikõnnu külas endises Kadaka koolis asub Karl Ernst Särgava sünnikodu.
Vaki

Vaki on küla Põhja-Pärnumaa vallas Pärnumaal.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Vändra valda.
Külas asub looduskaitsealune künnapuu.
Venekuusiku

Venekuusiku on küla Põhja-Pärnumaa vallas Pärnumaal.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Vändra valda.
Reinumurru

Reinumurru on küla Põhja-Pärnumaa vallas Pärnumaal.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Vändra valda.
Rõusa

Rõusa on küla Põhja-Pärnumaa vallas Pärnumaal.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Vändra valda.
Sikana

Sikana on küla Põhja-Pärnumaa vallas Pärnumaal.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Vändra valda.
Veskisoo

Veskisoo on küla Põhja-Pärnumaa vallas Pärnumaal.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Vändra valda.
Tagassaare

Tagassaare on küla Põhja-Pärnumaa vallas Pärnumaal.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Vändra valda.
Külas on Ülejõe talu kalmistu ja Hauamäe talu kalmistu.
Külmstantsimine

Külmstantsimine on toatemperatuuril metallide survega töötlemine kasutades selleks mitmesuguseid stantse, et nende abil vahetult materjali deformeerida. Materjalina kasutatakse peamiselt lehtmaterjali.
Külmstantsimise eelised.
Külmstantsimine on metallide töötlemise tehnoloogias üks kaasaegsemaid ning kiireimini arenevaid meetodeid. Tal on rida eeliseid nii tehnilises kui ka majanduslikus mõttes võrreldes teiste töötlemisviisidega. Eelised on järgmised:
Säästla

Säästla on küla Põhja-Pärnumaa vallas Pärnumaal.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Vändra valda.
Aluste

Aluste on küla Põhja-Pärnumaa vallas Pärnumaal.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Vändra valda.
Entiteet

Entiteet (uusladina sõnast "entitas"), ka olem, on mis tahes, mis on olemas, olgu siis reaalselt või ainult mõtteliselt või fiktiivselt (fiktiivne entiteet), konkreetselt või abstraktselt (abstraktne objekt), asjana, omadusena, seisundina, suhtena, asjaoluna, protsessina või sündmusena. Sõna kasutatakse maksimaalselt üldise terminina, mis väldib oleva laadi täpsustamist. 
Vahel kasutatakse entiteedi sünonüümina ka sõna "objekt", kuid see sõna ei ole nii ühemõtteliselt üldise tähendusega.
Teadusfilosoofias eristatakse vaadeldavaid entiteete ja mittevaadeldavaid entiteete ehk teoreetilisi entiteete. 
Entiteedi ("ens", 'olev') all mõeldi Aristoteleseni ulatuvas skolastika traditsioonis üksikut, jagamatut, eraldiseisvat, individuaalset asja, midagi, mis on või eksisteerib.
Havanna

Havanna on Kuuba pealinn. Asub Kuuba saare põhjarannikul. Moodustab Havanna provintsi.
Ajalugu.
Linn on asutatud 1515. aastal hispaania konkistadooride poolt Diego Velázquez de Cuéllari juhtimisel. Linnal on olnud huvitav ja uhkustäratav ajalugu. Algselt oli linn üsna väike kaubateede ristumispunkt, ent 16. sajandi lõpus ehitati sinna korralikud kindlustused ning kaubavahetus Kuuba saare ja emamaa (Hispaania) vahel hakkas järjest elavnema. See aga kiirendas meeletult linna arengut. Linna arenguga kaasnes aga ka suurendatud röövlite huvi tema vastu. Nii oli linn pidevalt piraatide ja prantsuse korsaaride rünnakute ohvriks. 1592. aastal sai Havanna linnaõigused ning koos sellega tugevdati oluliselt kindlustusi, mis lõpuks peatasid piraatide rünnakud.
17. sajandi keskel tabas linna surmav epideemia, mille tõttu vähenes linna rahvaarv kolmandiku võrra. Siiski linna õitseng jätkus ning 18. sajandi keskel oli see suuruselt kolmas linn Ameerikas. Sellest suuremad olid ainult Lima ja México, sellele jäid suuruselt alla isegi Boston ja New York. Hispaania kuningas kutsus linna isegi „väravaks uude maailma“. Seitsmeaastase sõja käigus vallutasid britid linna, ent vähem kui aasta pärast vahetasid nad Pariisi rahuga Kuuba Florida vastu Hispaaniaga. Pärast linna tagasisaamist muutsid hispaanlased selle kõige paremini kindlustatud linnaks Ameerikas. Havanna laevameistrid olid erakordselt tragid ning ehitasid isegi oma aja suurima laeva, mis küll Trafalgari lahingus põhja läks.
19. sajandi alguses oli Havanna kiirelt arenev ja moodne linn, mis sai tuntuks isegi kui Antillide Pariis. Kuuba oli viies riik maailmas, mis sai oma raudtee. 20. sajandil okupeeris USA Kuuba. USA võimu all arenes Havanna veel suurema kiirusega. Linn sai peagi üheks suurimaks turismiobjektiks ameeriklastele ning köitis maffia tähelepanu. 1930. aastatel sai Havanna peamiselt kasiinodest ja turismindusest isegi suuremat tulu kui Las Vegase linn. Pärast Kuuba revolutsiooniga kaasnenud USA embargot aga linna areng lakkas. Linn kannatas suurte majandusraskuste all, mis muutusid hullemaks pärast Nõukogude Liidu kokkuvarisemist. Praegu on Havanna väga halvas seisus lagunev linn, millel ei ole piisavalt raha, et vanu kultuuriväärtusi kaitsta.
Vanalinn La Habana Vieja kuulub UNESCO maailmapärandi nimistusse.
Haldusjaotus.
Ametlikult on Havanna pealinna õigustes provints, mis koosneb 15 omavalitsusest ("municipios"):
Dendropark

Dendropark on park, kus kasvavad erinevad haruldased puude ja põõsaste liigid.
Tiruvannāmalai

Tiruvannāmalai on linn Indias Tamil Nadu osariigis.
Linnas asub suur Šiva tempel (Arunachaleswara), mis on hinduistidest palverändurite sihtkoht.
Pirgu

Pirgu on küla Rapla vallas Rapla maakonnas.
Aastatel 1991–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Juuru vallas.
Atla (Rapla)

Atla on küla Rapla maakonnas Rapla vallas.
Aastatel 1991–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Juuru vallas.
2011. aasta rahvaloenduse andmetel elas külas 81 inimest. Kõik olid eestlased.
Vaimude maja (romaan)

"Vaimude maja" (hispaania keeles "La casa de los espíritus") on Isabel Allende debüütromaan. 
See ilmus 1982. aastal Barcelonas pärast seda, kui mitu kirjastajat oli selle tagasi lükanud. Romaan saavutas suure menu nii lugejate kui ka kriitikute seas. See nimetati Tšiilis 1982. aasta parimaks romaaniks. Romaan on tõlgitud rohkem kui 37 keelde.
Allende hakkas seda kirjutama, kui sai teada, et tema saja-aastane vanaisa on suremas. Algselt kirjutas ta vanaisale kirja, mis kasvas romaaniks.
Lugu räägib Trueba perekonna elust Tšiilis nelja põlvkonna jooksul.
Eesti keeles ilmus romaan 1992. aastal.
Hõreda

Hõreda on küla Rapla maakonnas Rapla vallas.
Aastatel 1991–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Juuru vallas.
2011. aasta rahvaloenduse andmetel elas külas 29 inimest. Kõik olid eestlased.
Härgla

Härgla on küla Rapla maakonnas Rapla vallas.
Aastatel 1991–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Juuru vallas.
Härgla küla (vanasti Härgküla) kohta on esmateade aastast 1241 ("Herkial"), Härgla mõisa kohta aastast 1516 ("Herküll").
2011. aasta rahvaloenduse andmetel elas külas 61 inimest. Neist 59 (96,7%) olid eestlased.
Jaluse

Jaluse on küla Rapla maakonnas Rapla vallas.
Aastatel 1991–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Juuru vallas.
2011. aasta rahvaloenduse andmetel elas külas 23 inimest. Kõik olid eestlased.
2016. aastal rajas Höhle OÜ Jaluses tehase, kus toodetakse fiiberoptiliste kaablite paigaldamiseks vajalikke mikrotorusid.
Järlepa

Järlepa on küla Rapla maakonnas Rapla vallas.
Aastatel 1991–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Juuru vallas.
Külas tegutseb Järlepa raamatukogu.
Lõiuse

Lõiuse on küla Rapla maakonnas Rapla vallas.
Aastatel 1991–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Juuru vallas.
2019. aastal pani Höhle OÜ Lõiuses tööle tehase, kus toodeti valguskaablite paigaldamiseks vajalikke mikrotorusid.
Mahtra

Mahtra on küla Rapla maakonnas Rapla vallas.
Aastatel 1991–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Juuru vallas.
Maidla (Rapla)

Maidla on küla Rapla maakonnas Rapla vallas.
Aastatel 1991–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Juuru vallas.
Maidla küla asub Keila jõe kaldal. Küla ("Mahethae") on esmamainitud 1241. aastal Taani hindamisraamatus, Maidla mõisa ("Maidel"), mis kuulus von Maydellidele, 1452. aastal. Külas asus aastatel 1950–2012 Maidla lastekodu, mis hiljem koliti Juuru.
Orguse (Rapla)

Orguse on küla Rapla maakonnas Rapla vallas.
Aastatel 1991–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Juuru vallas.
Vankse

Vankse on küla Rapla maakonnas Rapla vallas.
Aastatel 1991–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Juuru vallas.
Tõnu Pedaru

Tõnu Pedaru (sündinud 22. märtsil 1962) on eesti ajakirjanik ja laulja. 
Ta laulab ansamblites Röövel Ööbik ja Una Bomba.
1985. aastal lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli ajaloolasena.
Ta on töötanud Tallinnas ajalooõpetajana, ajakirjanikuna Nelli Teatajas, tegevtoimetajana Kroonikas ja peatoimetajana Delfis.
Ta on linnakultuuri ja elustiili ajakirja Pulss peatoimetaja.
Pedaru juhtis Raadio 2-s koos ajakirjanik Laura Kõrvitsaga (hiljem koos Ingrid Peegiga) igal tööpäeval saadet "Siin me oleme". Samuti juhtis ta R 2 hommikuprogrammi Tõnu ja Oleg koos Genkaga.
Töötab giid-kuraatorina Tallinna Linnamuuseumis.
Häädemeeste kirik

Häädemeeste Mihkli kirik on Eesti Evangeelsele Luterlikule Kirikule kuuluv kirik Pärnu maakonnas Häädemeestel.
Kirik valmis 1874. aastal arhitekt Matthias von Holsti projekti järgi. Kirik on pühitsetud peaingel Miikaelile, pühitsemistseremoonia leidis aset 1874. aasta 29. septembril – mihklipäeval.
Kirikut kasutab EELK Häädemeeste Miikaeli kogudus.
1998. aastal kanti kirik Kultuurimälestiste riiklikku registrisse.
Paul Biya

Paul Biya (täisnimega Paul Barthélemy Biya'a bi Mvondo; sündinud 13. veebruaril 1933 Mvomeka'as Prantsuse Kamerunis) on Kameruni poliitik, president alates 6. novembrist 1982.
Kameruni lõunaosast pärit Biya tegi kiiret karjääri ametnikuna president Ahmadou Ahidjo valitsusajal 1960. aastatel. 1968–1975 oli ta presidendi kantselei peasekretär ja 1975–1982 Kameruni peaminister. Kui Ahidjo 1982. aastal ootamatult tagasi astus, sai Biyast president. 1983–1984 kindlustas ta oma võimu võitluses eelkäijaga.
1980. aastail algatas Paul Biya Kameruni Rahva Demokraatliku Liikumise juhitud üheparteisüsteemi raames poliitilised reformid. Surve all andis ta järele ning lubas 1990. aastate algul juurutada mitmeparteisüsteemi. 1992. aastal võitis ta mitmeparteilised presidendivalimised napilt, kogudes 40% häältest, kuid tagasivalimistel 1997., 2004. ja 2011. aastal on ta edumaa olnud suur. Opositsioonipoliitikud ja lääneriigid on süüdistanud teda valimisreeglite rikkumises ja valimispettuses.
Biya on säilitanud Kameruni soojad suhted riigi koloniaalajastu aegse emamaa Prantsusmaaga.
Ehkki Biya on teinud pingutusi, et juhtida Kameruni avatuma ühiskonna poole, on tema režiim siiski säilitanud autoritaarsed jooned ning hoidunud järgimast Aafrika riikides 1990. aastaist ilmnenud tendentsi liikuda demokraatia poole. Põhiseaduse alusel on Biyal ulatuslik seadusandlik ja täidesaatev võim. Tal on suur mõjuvõim kohtute üle: kohus võib kaaluda seaduse kooskõla põhiseadusega üksnes presidendi taotlusel. Tema partei RDPC käes on endiselt enamus Rahvusassamblees, mis kiidab heaks kogu tema poliitika.
2009. aastal pälvis Paul Biya 19. koha Parade Magazine'i koostatud edetabelis, kuhu valiti maailma 20 kõige hullemat diktaatorit.
Nursultan Nazarbajev

Nursultan Äbišulõ Nazarbajev (kasahhi "Нұрсұлтан Әбішұлы Назарбаев"; sündinud 6. juulil 1940 Šamalganis Almatõ oblastis Kasahstanis) on Kasahstani poliitik, kes oli Kasahstani president aastatel 1991–2019.
Kasahstani iseseisvumise eel, aastatel 1989–1991 tegutses Nazarbajev Kasahstani Kommunistliku Partei Keskkomitee esimese sekretärina.
Aastatel 1984–1989 oli Nazarbajev Kasahhi NSV Ministrite Nõukogu esimees.
Presidendiamet.
Kasahstani presidendiks valiti Nazarbajev 1991. aastal, vastaskandidaate polnud. 1995. aasta referendum pikendas tema ametiaega 2000. aastani. Nazarbajev valiti uuesti presidendiks 1999. aastal toimunud valimistel ja uuesti 2005. aastal. Põhiseadust, mis lubab presidendil olla ametis kuni kaks ametiaega, parandati 2007. aastal nii, et esimene president Nazarbajev saaks presidendiametisse kandideerida, kuni soovib. Kõigile teistele kehtib endiselt kahe ametiaja piirang.
2011. aasta aprillis toimunud ennetähtaegsetel valimistel valiti Nazarbajev järjekordselt presidendiks, ametiajaga 2016. aasta detsembrini. Keskvalimiskomisjoni andmetel kogus Nazarbajev 95,5% häältest.
2007–2021 juhtis ta võimuparteid Nur Otan.
19. märtsil 2019 teatas Nazarbajev presidendi ametikohalt tagasiastumisest. 
Kuni 5. jaanuarini 2022 oli ta riigi julgeoleku nõukogu esimees. 
Tema auks on asutatud Nazarbajevi orden. Aastatel 2019–2022 oli Kasahstani pealinn Astana ümber nimetatud Nur-Sultaniks. 
Nazarbajev külastas aprillis 2011 Eestit, kus ta kohtus president Ilvese ja peaminister Andrus Ansipiga. 
Seoses riigivisiidiga Eesti Vabariiki andis president Toomas Hendrik Ilves Kasahstani Vabariigi presidendile Nursultan Nazarbajevile Maarjamaa Risti keti.
Isiklikku.
Nursultan Nazarbajevi abikaasa nimi on Sara. Neil on kolm tütart: Dariga, Dinara ja Alija. Dariga oli abielus endise asevälisministri Rahhat Älijeviga, kes hiljem pages riigist. Dinara on abielus suurärimees Timur Kulõbajeviga. Alija oli abielus Askar Akajevi poja Ajdar Akajeviga ja abiellus hiljem Danijar Hassenoviga.
Joseph Kabila

Joseph Kabila Kabange (sündinud 4. juunil 1971) on Kongo Demokraatliku Vabariigi poliitik, aastatel 2001–2019 president.
Pärast keskkooli lõpetamist teenis Joseph Tansaanias sõjaväes ja õppis Ugandas Makarere ülikoolis. 1996. aasta oktoobris alustas tema isa Laurent-Désiré Kabila kampaaniat Mobutu Sese Seko kukutamiseks ja Joseph lõi selles kohe kaasa. Ta juhtis kurikuulsat lapssõdurite väeüksust, mis osales tähtsates lahingutes teel pealinna Kinshasa suunal. Vabastusarmee sai logistilist ja sõjalist abi Angolalt, Rwandalt, Zimbabwelt ja Ugandalt. Mobutu Sese Seko režiim varises kiiresti kokku ja Laurent-Désiré Kabila sai uueks presidendiks.
Joseph Kabila jätkas õpinguid Rahvavabastusarmee Riigikaitseülikoolis Pekingis. Pärast sealt naasmist 1998 anti talle kodumaal kindralmajori auaste ja ta määrati Kongo DV relvajõudude staabiülema asetäitjaks. 2000 määrati ta Kongo DV maavägede staabiülemaks.
Ta sai presidendiks pärast oma isa tapmist 26. jaanuaril 2001. Temast sai maailma esimene 1970. aastatel sündinud valitsusjuht. Ta jäi maailma noorimaks valitsusjuhiks mitmeks aastaks, kuni 8. jaanuaril 2004 sai Dominica peaministriks Roosevelt Skerrit, kes oli sündinud 8. juunil 1972.
28. märtsil 2003 toimus Kinshasas riigipöördekatse, mis samal päeval maha suruti. 11. juunil 2004 toimus teine riigipöördekatse, mida juhtis major Eric Lenge. Lengel õnnestus isegi riigiraadio kaudu teatada, et valitsus saadetakse laiali, aga siiski surusid valitsusele ustavad väed sellegi mässu kiiresti maha.
Pärast seda, kui aastate viisi olid liikunud kuulujutud Kabila peatsest abiellumisest, teatati 1. juunil 2006 Kabila saabuvatest pulmadest. 17. juunil 2006 abiellus Kabila oma kauaaegse sõbratari Olive Lembe di Sitaga. Abielupaaril on 2001 sündinud tütar Sifa, kes sai nime Kabila ema järgi.
15. novembril 2006 toimunud presidendivalimistel saavutas Kabila võidu ja valiti tagasi. Ta kogus 58% häältest vastaskandidaadi Jean-Pierre Bemba 42% vastu. 
2021. aasta oktoobris kaitses Joseph Kabila Johannesburgi ülikoolis magistritöö ning sai riigiteaduste ja rahvusvaheliste suhete magistrikraadi.
Denis Sassou-Nguesso

Denis Sassou-Nguesso (sündinud 1943 Edous) on Kongo Vabariigi kindral, president aastatel 1979–1992 ja uuesti alates 1997. aastast. 2002. aastal toimunud presidendivalimistel sai ta üle 90% häältest, sest peamistel opositsioonikandidaatidel oli kandideerimine keelatud.
12. juulil 2009 toimunud presidendivalimistel valiti Denis Sassou-Nguesso 78,6 protsendiga häältest ametisse uueks 7-aastaseks ametiajaks.
15. septembril 2009 kaotas Denis Sassou-Nguesso Kongo Vabariigi peaministri ametikoha.
Oktoobris 2021 mainiti Denis Sassou N'Guessot "Pandora Papers" skandaalis. Rahvusvahelise ajakirjanike konsortsiumi andmetel oli ettevõte 1998. aastal, vahetult pärast Denis Sassou N'Guesso võimule naasmist. Väidetavalt registreeriti Inter African Investment Kariibi mere maksuparadiisis Briti Neitsisaartel. Denis Sassou N'Guesso eitab tervikuna, et tegemist on dokumentidega.
Elustiil.
Sassou-Nguesso on tuntud oma pillava elustiili poolest. Teda on süüdistatud sadade sõjapõgenike ja mitmete opositsioonipoliitikute "kadumises" ning miljonite dollarite suuruse altkäemaksu võtmises.
Septembris 2005 selgus, et Sasson-Nguesso oli teinud 169 000 Suurbritannia naela suuruse hotelliarve ja maksnud sellest 100 000 naela sularahas. See summa oli märksa suurem kui 106 000 naela, mille Suurbritannia 2006. aastal Kongole humanitaarabiks andis. Maailmapank plaanis suurtes võlgades vaestele maadele võlalõdvendust, aga pärast uudise avalikuks tulekut võttis Maailmapanga juht Paul Wolfowitz Kongo võlalõdvendust saavate riikide nimestikust välja.
Juunis 2007 alustas Prantsusmaa politsei uurimist Sassou-Nguesso ja Gaboni presidendi Omar Bongo suhtes, sest neid kahtlustati miljonite naelade riigi raha kasutamist isiklikuks otstarbeks, et osta Prantsusmaal kinnisvara. Politsei andmetel on Sassou-Nguesso saanud varem Prantsusmaa omanduses olevalt naftaettevõttelt Elf sadade miljonite eurode ulatuses ebaseaduslikke makseid. 
Juulis 2007 avaldas briti MTÜ Global Witness dokumendid, mille järgi on presidendi poeg Denis Christel, kes on Kongo riikliku naftakompanii SNPC turundusjuht, kulutanud sadu tuhandeid USA dollareid riigi raha ostureisidel Pariisis ja Dubais. Sealhulgas kulutas ta 35 000 dollarit disainerite Louis Vuittoni ja Roberto Cavalli toodetele..
Kim Yŏng-nam

"Mitte segi ajada Kim Chŏng-nam-iga, kes on Kim Chŏng-ili vanim poeg ja Kim Chŏng-uni poolvend."
"Tegemist on korea nimega; perekonnanimi on "Kim"."
Kim Yŏng-nam (korea 김영남, sündinud 4. veebruar 1928 – 3. november 2025) oli Põhja-Korea poliitik, aastatel 1998–2019 Ülemrahvakogu Presiidiumi president ja Korea RDV "de jure" riigipea. 1983–1998 oli ta Põhja-Korea välisminister, 1978–2019 Korea Töölispartei Poliitbüroo liige.
Tássos Papadópoulos

Tássos Papadópoulos (kreeka "Τάσσος Παπαδόπουλος"; 7. jaanuar 1934 – 12. detsember 2008) oli Küprose poliitik, Küprose president 28. veebruarist 2003 kuni 28. veebruarini 2008. 
Ta oli Demokraatliku Partei esimees 2000–2006.
Ööl vastu 11. detsembrit 2009 varastati tema surnukeha Defterá kalmistult. Surnukeha leiti 8. märtsil 2010 anonüümse vihje abil esialgse matmispaiga lähedalt.
Zooropa

"Zooropa" on ansambli U2 kaheksas stuudioalbum. Ilmus juulis 1993 ansambli ZooTV-turnee ajal. Stiililt loetakse seda alternatiivroki albumiks. See sisaldab varasemast rohkem elektroonilist muusikat ja tehnot. Albumil ei ole ühtegi kitarrisoolot. "Zooropa" võitis Grammy alternatiivmuusika kategoorias.
"Zooropal" oli Euroopas hea müügiedu, näiteks Suurbritannias tõusis see edetabeli tippu.
Traat

Traat on pikk, peen ja painduv, enamasti paljassooneline metalltoode, mida saab kerida hasplile, poolile või trumlile.
Tavaliselt toodetakse ümmarguse, nelinurkse, kuusnurkse, ovaalse, kolmnurkse vms ristlõikega traati, mille läbimõõt on kuni 12 mm.
Tootmine.
Traati läbimõõduga üle 8,0 mm toodetakse kuumvaltsimise teel. 0,002–8,0 mm läbimõõduga traadid tõmmatakse enamasti tõmbepingis külmtõmbamise teel kuumvaltsitud suurema läbimõõduga traadist. Alla 0,002 mm läbimõõduga traat ümbritsetakse tõmbamisel (katkemise vältimiseks ja libisemise parandamiseks) poolsula klaasikihiga. 
Traati toodetakse terasest, vasest, alumiiniumist ja muudest metallidest või nende sulamitest.
Mingist metallist valmistatud traat võib olla kaetud teise metalli kihiga. Sellist traati nimetatakse bimetalltraadiks.
Traadi kasutamine.
Terastraati kasutatakse trosside, võrkude ja kinnitusvahendite tootmisel, ehitussarruste sidumisvahendina, samuti paljude muude toodete lähtematerjalina.
Vasest, alumiiniumist, volframist ja niklisulameist valmistatud traati kasutatakse elektrijuhtmete ja -mähiste valmistamiseks elektrotehnikatööstuses ja mujal.
Kullast, hõbedast, plaatinast ja muudest väärismetallidest traati kasutatakse elektroonikatööstuses, laborites, ehtetööstuses jm.
Ümarjärv

Ümarjärv (Metstoa Ümarjärv; Metstoa Umerikjärv; Soomlaste järv; Ümmargune järv; Mädajärv; Koitjärv) on järv Harju maakonnas Kuusalu vallas.
150

150. aasta
Sajandid: 1. sajand - 2. sajand - 3. sajand
Aastakümned: 100. aastad 110. aastad 120. aastad 130. aastad 140. aastad - 150. aastad - 160. aastad 170. aastad 180. aastad 190. aastad 200. aastad
Aastad: 145 146 147 148 149 - 150 - 151 152 153 154 155
244

244. aasta
Sajandid: 2. sajand - 3. sajand - 4. sajand
Aastakümned: 190. aastad 200. aastad 210. aastad 220. aastad 230. aastad - 240. aastad - 250. aastad 260. aastad 270. aastad 280. aastad 290. aastad 
Aastad: 239 240 241 242 243 - 244 - 245 246 247 248 249
307

307. aasta
Sajandid: 3. sajand - 4. sajand - 5. sajand
Aastakümned: 250. aastad 260. aastad 270. aastad 280. aastad 290. aastad - 300. aastad - 310. aastad 320. aastad 330. aastad 340. aastad 350. aastad
Aastad: 302 303 304 305 306 - 307 - 308 309 310 311 312
151

151. aasta
Sajandid: 1. sajand - 2. sajand - 3. sajand
Aastakümned: 100. aastad 110. aastad 120. aastad 130. aastad 140. aastad - 150. aastad - 160. aastad 170. aastad 180. aastad 190. aastad 200. aastad
Aastad: 146 147 148 149 150 - 151 - 152 153 154 155 156
309

309. aasta
Sajandid: 3. sajand - 4. sajand - 5. sajand
Aastakümned: 250. aastad 260. aastad 270. aastad 280. aastad 290. aastad - 300. aastad - 310. aastad 320. aastad 330. aastad 340. aastad 350. aastad
Aastad: 304 305 306 307 308 - 309 - 310 311 312 313 314
Ban Ki-moon

Ban Ki-moon (hangul 반기문, hanja 潘基文, ka "Ban Gi-mun", sündinud 13. juunil 1944) on endine Lõuna-Korea diplomaat ja poliitik, kes oli alates 1. jaanuarist 2007 kuni 31. detsembrini 2016 ÜRO peasekretär.
Ban Ki-moon oli 2004. aasta jaanuarist 1. novembrini 2006 Lõuna-Korea välisminister.
Ta valiti ÜRO peasekretäriks 13. oktoobril 2006 ja vannutati ametisse 14. detsembril 2006 .
Ban Ki-moonil on bakalaureusekraad rahvusvahelistes suhetes Seouli ülikoolist ja magistrikraad avalikus halduses Harvardi ülikoolist.
304

304. aasta (CCCIV) oli liigaasta.
Sajandid: 3. sajand - 4. sajand - 5. sajand
Aastakümned: 250. aastad 260. aastad 270. aastad 280. aastad 290. aastad - 300. aastad - 310. aastad 320. aastad 330. aastad 340. aastad 350. aastad
Aastad: 299 300 301 302 303 - 304 - 305 306 307 308 309
369

369. aasta
Sajandid: 3. sajand - 4. sajand - 5. sajand
Aastakümned: 320. aastad 330. aastad 340. aastad 350. aastad 360. aastad - 370. aastad - 380. aastad 390. aastad 400. aastad 410. aastad 420. aastad
Aastad: 364 365 366 367 368 - 369 - 370 371 372 373 374
380

380. aasta (CCCLXXX) oli 4. sajandi 80. aasta.
Elisabet Pärkson

Elisabet Pärkson (22. detsember 1899 Peškova, Peterburi kubermang – 21. veebruar 2008 Soosalu, Märjamaa vald) oli vanim elusolev eestlane 20. jaanuarist 2006 oma surmani. Elas 108-aastaseks. 
Ta sündis eesti külas Peterburi kubermangus Oudova lähedal, kuhu tema isa oli Lõuna-Eestist ümber asunud. 1937. aastal arreteeriti ta mees ja saadeti Arhangelskisse, kus ta suri. Elisabet Pärkson tuli Eestisse koos lastega 1943. aastal. 
Elisabet Pärkson elas Märjamaa vallas Soosalu külas endise Käända küla territooriumil. Tal polnud Eesti kodakondsust, sest tema vanemad ei olnud Eesti kodanikud.
Pärkson oli kuni surmani viimane elusolev 19. sajandil sündinud eestlane.
Väätsa

Väätsa on alevik Järva maakonnas Türi vallas. Asub Paidest 8 km läänes ja Türilt 10 kilomeetrit põhjas. 
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal oli Väätsa samanimelise valla halduskeskus. 
Väätsal asuvad Väätsa mõis, Väätsa põhikool, Väätsa lasteaed, Väätsa rahvamaja, Nahkmetsa jahiloss, Eesti Jalgrattamuuseum ja Väätsa Weikpark.
Väätsal toimuvad igal aastal huumoriüritus "Maamees muigab" (kevaditi alates 1996. aastast ), Väätsa kortermajade festival (suviti alates 2015. aastast) ja talviti Paide–Väätsa tee ääres Väätsa lumememmede paraad (alates 2016. aastast) ja Väätsa rahvamajas jõuluakende näitus "Väätsa jõuluaknad" (alates 2017. aastast).
Kunst Väätsal.
Väätsa rahvamaja juures asuvad II maailmasõjas langenute mälestuseks püstitatud monument "Leinav ema" ja Väätsal sündinud eesti kirurgi Artur Linkbergi mälestusmärk.
Väätsa paisjärve lähistel asub kunagise 9. Mai kolhoosi esimehe Endel Liebergi mälestuseks püstitatud Tauno Kangro skulptuur "Külvaja".
Väätsa vanim grafiti asub Väätsa mõisa aida (hilisema meierei) põhjaseinal. Väätsa Loomeringi kunstiga on kaetud ka meierei kinnilöödud aknad. 
Ajalugu.
Esimest korda on Väätsa küla ürikutes mainitud 1564. aastal nime "Wetze" all, hiljem ka kui "Waetz" või "Wätz," mis on Väätsa mõisa saksakeelne nimi. Tänapäevane nimi Väätsa tuli kasutusele 17. sajandi lõpus. 
Väätsa mõisa asutas tõenäoliselt 1620.–1630. aastatel Magnus von Nieroth, kellele ümbruskonna maad läänistas 1621. aastal Rootsi kuningas Gustav II Adolf. 
Von Nierothide kätte jäi mõis kuni 1686. aastani, mil Anna Elisabeth von Nieroth pantis mõisa Klaus Johann von Baranoffile, kes hiljem selle ka päriseks ostis. Von Baranoffide aadliperekonnaga jäi mõis seotuks ligi kaheks sajandiks. 
17.-18. sajandil ehitati arvatavasti mõisasüda esimest korda esinduslikumalt välja. Tollal rajati mõisa sümmeetriline erinevatel kõrgustel asuvate terrassidega esinduslik barokkpark (nn Prantsuse park), mille ühes otsas asus arvatavasti tollane mõisa peahoone (praeguseni säilinud keldrikünka kohal), teises otsas aga ringikujuline saarega tiik. Uus varaklassitsistlik peahoone püstitati mõisa 1796–1800.
Nüüdisilme sai Väätsa 1970. aastail 9. Mai kolhoosi keskasulana, mil alevikku ehitati Väätsa Rahvamaja (1969) ja hoone poele ja sööklale, püstitati monument Leinav ema, rajati paisjärv koos saarega ning ehitati mõisahoonele lisahoone kooli jaoks. 
Aadressikohad.
Aia tänav 
– Järve tänav
– Kooli tänav
– Mäe tänav
– Paide tee
– Pikk tänav
– Põllu tänav
– Türi tee
– Ülejõe tänav
774

774. aasta
Sajandid: 7. sajand - 8. sajand - 9. sajand
Aastakümned: 720. aastad 730. aastad 740. aastad 750. aastad 760. aastad - 770. aastad - 780. aastad 790. aastad 800. aastad 810. aastad 820. aastad
Aastad: 769 770 771 772 773 - 774 - 775 776 777 778 779
Ingküla

Ingküla on küla Lääne maakonnas Lääne-Nigula vallas.
Külas on Ingküla bussipeatus. 
Ingküla vana kalmistu on kaitstav muinsusmälestis.
Kuni 2013. aastani kuulus küla Oru valda.
Jalukse

Jalukse on küla Lääne maakonnas Lääne-Nigula vallas.
Külas on Jalukse bussipeatus. 
Muinsuskaitse all on Jalukse ohvripuud, Jalukse ringvall-linnus ja kaks kultuskivi (mälestised nr. 10064 ja 10065). Küla põhjaosa jääb Leidissoo looduskaitsealale. 
Kuni 2013. aastani kuulus küla Oru valda.
Kärbla

Kärbla on küla Lääne maakonnas Lääne-Nigula vallas.
Kärbla ja Linnamäe piiril on Räägu bussipeatus. 
Räägu mõisa vesiveski ja külas asuvad muinaspõllud (mälestis nr. 10075) on kaitstavad muinsusmälestised. Külas kasvab looduskaitsealune Kärbla tamm. Kärbla põhjaosa jääb Silma looduskaitsealale. 
Kuni 2013. aastani kuulus küla Oru valda.
Niibi

Niibi (rannarootsi "Nyby") on küla Lääne maakonnas Lääne-Nigula vallas.
Küla liideti Ingkülaga 1970. aastate keskel ja eraldati 2001. aastal. Kuni 2013. aastani kuulus küla Oru valda.
Mõisaküla (Lääne-Nigula)

Mõisaküla on küla Lääne maakonnas Lääne-Nigula vallas.
Muinsuskaitse all on külas asuv kivikalme.
Kuni 2013. aastani kuulus küla Oru valda.
Karl Muru

Karl Muru (1. jaanuar 1927 Kaarepere vald – 30. mai 2017) oli eesti kirjandusteadlane ja -kriitik.
Töökäik.
Aastatel 1951–1959 õpetas ta Rapla Keskkoolis eesti keelt. 
Aastast 1962 töötas ta Tartu Riikliku Ülikooli eesti kirjanduse ja rahvaluule kateedris vanemõpetajana, hiljem dotsendi ja professorina. 
Aastatel 1981–1983 pidas loenguid Jyväskylä ülikoolis, 1998 valiti ta samas audoktoriks.
Teadustöö.
Muru on uurinud peamiselt 20. sajandi eesti luulet ning kirjutanud rohkesti luulearvustusi. Ta on koostanud õpperaamatuid ja -materjale koolidele.
Isiklikku.
Karl Muru abikaasa Ilme Muru (1931–2020) oli 1959–1993 Elva keskkooli õppealajuhataja. Neil on poeg Andres.
Salajõe

Salajõe on küla Lääne maakonnas Lääne-Nigula vallas.
Salajõe ja Vedra piiril on Jõe bussipeatus, Salajõe ja Sutlepa piiril aga bussipeatus Nõmmküla teerist. 
Salajõe Kabelimägi on kaitstav muinsusmälestis. Külas asuvad looduskaitsealused Salajõe Allika rändrahnud. Salajõe idaosa jääb Salajõe maastikukaitsealale, lääneosa aga Silma looduskaitsealale. 
Kuni 2013. aastani kuulus küla Oru valda.
Kiili

Kiili on alev Harju maakonnas, Kiili valla keskus. 
Alevik tekkis pärast II maailmasõda möödunud sajanditel sinna asustatud Vene tsaariarmee sõdurite elupaiga kohale ja seetõttu kandis kuni 1977. aastani nime "Veneküla". 18. augustil 2008 sai Kiili alevik alevi staatuse.
Omaette külana on Veneküla esmamainitud 1750. aastal Sausti mõisa adramaa revisjonis "Wenne Külla" nime all. Asula praegust nime on esmamainitud 1782. aastal, kui hingeloendis-revisjonis on mainitud üht kohalikku vabadikku nimega "Kuily Jurri".
Saunja (Lääne-Nigula)

Saunja on küla Lääne maakonnas Lääne-Nigula vallas. Saunja külas asus Saunja mõis.
Külas on Saunja ja Rannaküla bussipeatus, Taebla ja Saunja piiril on Laikmaa tee bussipeatus. 
Külas asuv Silmaallika nime kandev ohvriallikas on kaitstav muinsusmälestis. Saunja põhjaosa jääb Silma looduskaitsealale.
1977. aastani oli praeguse Saunja küla suurim küla Rannaküla, Saunjaga võrdväärne Kapa ning vähim liidetu Kõrgemäe küla.
2013. aastani kuulus küla Oru valda.
Küla järgi on nime saanud Saunja kihistu.