tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Külmutuslaev

Külmutuslaevu (ingl.k. "reefer ship") kasutatakse kiirestiriknevate toidukaupade termokontrollitud transpordiks külmutatuna. Veetavateks kaubagruppideks on enamasti liha- ja kalatooted. Laevadega veetakse külmutatud kala ja liha temperatuuril –18 °C . Külmutuslaevade mahutavus on tavaliselt 1 000–15 000 dwt, pikkus 100–200 m ja kiirus 17–26 sõlme. Tüüpilisteks külmutuslaevadeks on külmutustraalerid ja kalapüügi baaslaevad ehk kalatehaselaevad.
Külmutuslaevade ajaloost Eestis.
Poolas Gdanski laevatehases teineteise järel 1965. ja 1966. aastal valminud ujuvbaas Frederyk Chopin ja Stanislav Moniuszko olid tõelised ujuvad kalatehased. Kalapüügi baaslaevad ehk kalatehaselaevad töötlesid püügilaevadelt vastu võetud kala. Ööpäevas oli laev suuteline võtma vastu ja töötlema kuni 300 t kala. Laevadel valmistati konserve/preserve, soolati ja valmistati kalafileed, mis seejärel külmutati. Lisaks toodeti kalaõli ja kalajahu.
Kalatööstuse ujuvbaaside pikkus oli 165,5 m, parraste vahekaugus laeva keskosas 21,3 m ja süvis 8,1 m. 6250 hobujõuline diiselpeamasin lubas arendada kiirust 15 sõlme. Meeskonnas oli sõltuvalt merereisi ülesandest 200–248 inimest, kellest suurem osa olid kalatehase töötajad. Need kalatööstuse ujuvbaasid olid kuni 1987. aastani Eesti suurimad laevad. Frederyk Chopin kuulus Eesti kalalaevastikku kuni 1998. aastani.
Üks suurimaid Eesti laevu oli Prantsusmaal ehitatud külmutusveolaev Botnia laht. Prantsusmaa erinevates laevatehastes valmis kokku 10 Amurski Zaliv tüüpi külmutuslaeva. Laev võttis kalapüügilaevadelt vastu värsket ja külmutatud kala ning vedas Tallinnasse külmutatud kalasaadusi püügirajoonidest Atlandilt ja Vaikselt ookeanilt, Põhjamerelt, Norra merelt ja Barentsi merelt. Lisaks varustas see külmutuslaev kalapüügilaevu kütuse, toidu, vee ja muu vajalikuga. Lastiruumidesse mahtus 6700 t külmutatud kalatooteid ja 440 t kalajahu. Aluse kõik lastiruumid olid varustatud külmutusseadmetega.
1986. aastal Ida-Saksamaal Stralsundis valminud super-külmutustraaler Moonsund ja selle sõsarlaevad olid mõeldud vahetama välja eelmise põlvkonna BMRT tüüpi traalereid. Uued laevad olid suuremad, võimsama jõuseadme ja kiiremini töötava traalivintsiga. Kõige suuremaks erinevuseks oli laeval asuv konservitööstus, mis võimaldas valmistada merel suurtes kogustes lõpptoodangut – kalakonserve ja -preserve.
Laeva pikkus oli 120,4 m, laius 19,0 m, süvis 6,6 m ja kandevõime 2047 t. Aluse kogumahutavus oli 7704 brt, peamasina võimsus 7200 hj ja reisikiirus 15,0 sõlme. Traaler oli oma 115-liikmelise meeskonnaga võimeline tootma ööpäevas 60 t külmutatud kala (10 kg karbis), 25 000 karpi erinevaid kalakonserve ja käitlema kalajahutsehhis 50–60 t kalajäätmeid.
Tüüp 97 (raskekuulipilduja)

Tüüp 97 (jaapani keeles 九七式車載重機関銃, "Kyū-nana-shiki shasai jū-kikanjū") on Jaapani raskekuulipilduja. See oli teise maailmasõja ajal Jaapani sõjaväe standardne kuulipilduja soomusmasinatel ning jalaväeüksuste standardne raskekuulipilduja. See pole seotud lennukikuulipildujaga Tüüp 97, mida kasutati mereväe lennukitel, nagu Mitsubishi A6M, ega automaatkahuriga Tüüp 97, mida kasutati tankitõrjerelvana.
Lahti-Saloranta M/26

Lahti-Saloranta M/26 on Soome kergekuulipilduja. Selle konstrueerisid 1926. aastal Aimo Lahti ja Arvo Saloranta. Relvast sai lasta nii automaat- kui poolautomaatrežiimil. Sellele valmistati nii 20-lasulisi lehtsalvesid kui 75-lasulisi trummsalvesid, kuid Soome kaitseväes leidsid ilmselt kasutust ainult väiksemad ehk 20-lasulised.
Talvesõja ajal oli igas Soome kaitseväe rühmas kaks jagu, mis pakkusid kahele kümnemehelisele jaole tuletoetust. Igas sellises jaos oli üks LS/26-ga varustatud kuulipildur ning üks kuulipilduri abi, ülejäänud sõdurid kasutasid vintpüsse. Kui 20-lasuline salv täiesti täis laadida, kippus relv tõrkuma ning seega laeti salaja salvedesse kuni 19 padrunit.
Breda PG

Breda PG on Itaalia automaatvintpüss. Seda tootis Milano ettevõte Breda.
PG oli gaasiga ümberlaadiv automaatrelv, mille sööturiks oli 20-lasuline lehtsalv. Seda kasutasid nii Itaalia kui Costa Rica sõjaväed. Itaalia mudelid olid poolautomaatsed ning valmistatud moonale 6.5×52mm Carcano, Costa Rica mudelitest sai lasta ka neljalasulisi valanguid ning need kasutasid moona 7×57mm Mauser. PG oli maailma esimene lühikeste valangute laskmiseks konstrueeritud relv.
Costa Rica relvajõududel, mis likvideeriti aastal 1948, oli umbes 400 Breda PG-d.
Vähemalt üht sellist kasutas Ameerika Ühendriikide armee, et disainida M16-le lühivalangu tulerežiim.
Beretta M1938

Beretta M1938 (itaalia keeles "Moschetto Automatico Beretta Modello 1938") on Itaalia püstolkuulipilduja. Seda kasutasid esimesena Itaalia politsei üksused Aafrika kolooniates. Armee oli relvaga rahul ning tellis püstolkuulipildujad M1938 ka enda eliit- ja politseiüksustele, kuid ilma täägi kinnituseta ning teistsuguse suudmepiduriga. Armeevariant leidis teises maailmasõjas laialdast kasutust.
M3 (püstolkuulipilduja)

M3 (inglise keeles "United States Submachine Gun, Cal. .45, M3"; hüüdnimega Grease Gun) on Ameerika Ühendriikide püstolkuulipilduja. Ameerika Ühendriikide armee võttis selle kasutusele 1942. aasta lõpus.
See kasutab sama laskemoona .45 ACP nagu Thompsoni püstolkuulipilduja, kuid on lihtsama ehitusega ja kergem, kuid ebatäpsem. Hüüdnimi "Grease Gun" ("Määrdepüss") tulenes selle sarnasusest määrdeõlituubile.
M3 oli mõeldud Thompsonite asendamiseks ning jõudis teise maailmasõja lahinguväljadele 1944. aasta keskel. Sama aasta lõpus konstrueeriti mudel M3A1, mida kasutati ka Korea sõjas.
Aastal 1959 võeti kasutusse vintpüss M14, millega taheti mh välja vahetada M3, kuid selgus, et padrun 7,62×51mm NATO oli püstolkuulipilduja ülesanneteks liiga võimas. Aastal 1964 hakati M14 omakorda asendama automaadiga M16 ning selle väiksemad mudelid, nagu 5,56×45mm NATO XM-177, olid M3A1-le paremad asendused. Ametlikult eemaldati M3 Ameerika Ühendriikide relvajõudude lahingüksuste teenistusest aastal 1959, kuid see täitis mitmeid taustarolle kuni 1991. aasta lahesõjani. Paljudes välismaistes Ameerika Ühendriikide baasides väljastati M3-sid ka üheksakümnendate keskel.
Jakob von Liebenstein

Jakob von Liebenstein (27. juuli 1462 – 15. september 1508) oli alates 1504. aastast kuni oma surmani Mainzi peapiiskop ja kuurvürst. 
Elulugu.
Jakob von Liebenstein sündis 1462. aasta 27. juulil Peter ja Agnes von Liebensteini perekonda. 1474. aastal asus ta õppima Baseli Ülikooli, kuue aasta pärast sai ta seal rektoriks. 1484. aastal võeti ta alamdiakonina Mainzi toomkapiitlisse. 1497. aastal nimetati ta preestrina Mainzi diötseesi dekaaniks. Kuigi dekaaniamet sidus Liebensteini katedraaliga, andis see siiski Liebensteinile mõjuvõimsa positsiooni. 
1504. aasta 21. detsembril suri 20 aastat Mainzi peapiiskop olnud Berthold von Henneberg. 28. detsembril tuli kokku toomkapiitel, et järgmist peapiiskoppi valida. Järgmisel päeval kuulutati valimiste tulemusel järgmiseks peapiiskopiks Jakob von Liebenstein. Järgmise aasta 31. märtsil saadi ametissekinnitus ka paavst Julius II-lt. Liebensteini ametissepühitsemine toimus 20. juulil 1505. Pühitsemistseremooniat viis läbi Mainzi abipiiskop Thomas Ruscher. Missal osales ka Speyeri piiskop Philipp von Rosenberg. 
Oma ametiajal pidi Liebenstein leppima peapiiskopi võimu vähenemisega Püha Rooma keiser Maximilian I-se survel. Kuigi ta oli ka keisririigi ertskantsler, polnud tal õigust riigikantseleid juhtida. Seepärast mängis ta keisririigi administratsioonis väiksemat rolli. 1507. aastal üllitas ta korralduse juutide peapiiskopkonnast väljaheitmiseks.
Jakob von Liebenstein suri 15. septembril 1508. Ta maeti Mainzi toomkirikusse.
MP 34

"Mitte segi ajada püstolkuulipildujatega MP35 ja Erma EMP."
MP 34 (saksa keeles "Maschinenpistole 34") on Austria püstolkuulipilduja. Seda tootis Waffenfabrik Steyr ning kasutasid paljude riikide relvajõud. Tegu oli kvaliteetse relvaga, mis oli mõnel pool kasutusel 1970. aastateni.
ZK-383

ZK-383 on Tšehhoslovakkia püstolkuulipilduja. Seda toodeti Brnos asuvas tehases Československá zbrojovka, akc.spol. (tänapäeva Tšehhis) aastast 1938 ning eksporditi üle maailma.
Panzerbüsche 39

Panzerbüchse 39 (saksa keelest "Tankipüss") on Saksa tankitõrjevintpüss. Seda kasutati teises maailmasõjas.
Boys (tankitõrjevintpüss)

Boys (inglise keeles "Rifle, Anti-Tank, .55in, Boys") on Suurbritannia tankitõrjepüss. Seda kasutati peamiselt teises maailmasõjas, kus sõdurid seda suuruse tõttu elevandipüssiks kutsusid.
Boysist oli kolm põhilist varianti: ümara suudmepiduri ja T-kujulise tugijalaga Mark I, mida valmistati peamiselt Birmingham Small Arms Companys Birminghamis Inglismaal; nelinurkse suudmepiduri ja V-kujulise harkjalaga Mark I*, mida valmistati John Inglis and Companys Torontos Kanadas; ning 762-mm vintrauga ning suudmepidurita variant lennukitele.
Sõja alguses oli Boys vastase kergetankide ja tankettide vastu võitlemiseks piisavalt võimas, kuid sõja lõpuks asendati see tankitõrjegranaadiheitjaga PIAT.
MAS-49

MAS-49 (prantsuse keeles "Fusil semi-automatique 7 mm 5 M. 49") on Prantsuse poolautomaatvintpüss. Sellest sai 1949. aastal Prantsuse sõjaväe põhiline teenistusrelv. Seda tootis riiklik relvatehas Manufacture d'armes de Saint-Étienne (MAS).
Algset varianti MAS-49 toodeti piiratud koguses (20 600 tk), sellele järgnenud lühemat ja kergemat MAS-49/56 märksa rohkem (275 250). Viimane väljastati ka Prantsuse sõjaväe kõikidele harudele. MAS-49 oli täpne ning rasketes oludes lihtsasti hooldatav. Relva vasakul küljel on kinnituskoht sihiku jaoks.
MAS-49 oli Prantsuse relvajõudude standardne püss aastani 1979, kui see asendati automaadiga FAMAS.
Kbsp wz. 38M

Kbsp wz. 38M (poola keeles "karabin samopowtarzalny wzór 38M") on Poola poolautomaatvintpüss. Poola sõjavägi kasutas seda väikestes kogustest teise maailmasõja alguses.
Tüüp 94 Nambu

Tüüp 94 Nambu (jaapani keeles 九四式拳銃, "Kyūyon-Shiki Kenjū") on Jaapani poolautomaatpüstol. Selle konstrueeris keiserliku armee jaoks Kijirō Nambu. Arendustegevus algas 1929. aastal ning armee kinnitas lõpliku variandi aastal (jaapani kalendri 2594). Aastatel 1935–1945 toodeti umbes 71 000 Nambu püstolit.
Tüüp 94 oli levinud jaapanlaste tanki- ja lennukimeeskondades, kus oli vajadus kergema relva järele. Hiljem on kritiseeritud selle ehitust, mis võis tekitada juhulaske ning oli ebavajalikult keeruline. Aastate jooksul halvenes ka toodetavate püstolite kvaliteet, 1945. aastal toodetud relvad olid märgatavalt kehvemast materjalist.
Barrett XM109

Barrett XM109 on Ameerika Ühendriikide materjalivastase vintpüssi prototüüp. See laseb 25-mm granaatmoona ning seda arendas ettevõte Barrett Firearms Manufacturing. Relv konstrueeriti 1994. aastal esitatud nõuete täitmiseks, mille järgi tuli ehitada püss, millega saab kuni 2 km kauguselt läbistada kerget soomust ning hävitada varustust.
Accuracy International AX50

Accuracy International AX50 on Suurbritannia materjalivastane vintpüss. See kasutab 12,7-mm moona .50 BMG ning seda toodab ettevõte Accuracy International.
See on relva Accuracy International AW50 täiustatud variant ning mõeldud vastupidama pidevale kasutusele. Relv on disainitud olema täpne ka rasketes oludes.
Marlin Model 336

Marlin Model 336 on Ameerika Ühendriikide vintpüss. Seda on toodetud aastast 1948 paljudes suurustes ning mitmesugusele laskemoonale, enimlevinud on variandid moonale .30-30 Winchester ja .35 Remington kas 510- või 610-mm vintrauaga. Aastal 2024 oli Marlin Model 336 endiselt tootmises, seda valmistas aastani 2010 ettevõte Marlin Firearms
Knight's Armament Company LAMG

"Mitte segi ajada relvaga Stoner 63."
Knight's Armament Company Light Assault Machine Gun on Ameerika Ühendriikide kergekuulipilduja. Selle konstrueeris Eugene Stoner ning seda valmistati ettevõttes Knight's Armament Company (KAC).
Suvinisu

Suvinisu on nisu, mida kasvatatakse suviviljana.
Suvinisu on sööda- ja toiduteravili.
Suvinisu annab reeglina vähem saaki kui talinisu, kuid suvinisu kasvatamisel jäävad ära talvitumisega seotud riskid, mis esinevad talinisul.
Carbonara

Carbonara on itaalia pastatoit, mis on valmistatud pastast, rasvasest soolasest sealihast, kõvast juustust ja munadest, lisatud on soola ja musta pipart.
Ribollita

Ribollita on itaalia leivasupp või -pada, mis on valmistatud leivast ja köögiviljadest.
Focaccia

Focaccia on hapendatud ja ahjus küsetatud itaalia lameleib.
2025. aasta Euroopa meistrivõistlused korvpallis

2025. aasta Euroopa meistrivõistlused korvpallis (ametliku nimega FIBA EuroBasket 2025) on 42. Euroopa meistrivõistlused korvpallis. Meistrivõistlused on iga nelja aasta tagant FIBA ​​Europe poolt korraldatav rahvusvaheline meeste korvpallivõistlus.
Sarnaselt kolmele eelmisele korrale on finaalturniiri kaaskorraldajateks mitu riiki – seekord Küpros, Soome, Poola ja Läti. Turniir toimub 27. augustist 14. septembrini 2025.
Korraldajate valik.
FIBA Europe andis finaalturniiride korraldajaks kandideerijatele kolm võimalust: kas alagrupi, väljalangemismängude või ka mõlema võõrustamine. 
Kuus riiki esitasid Euroopa meistrivõistluste korraldamiseks oma kandidatuuri:
FIBA Europe juhatus valis 28. märtsil 2022 toimunud koosolekul finaalturniiri korraldajateks Läti, Küprose ja Soome ning Läti võõrustab ka väljalangemismänge. Ukrainal oli võimalus olla alagrupimängude etapis neljas korraldajariik, kuid seoses Venemaa sissetungiga Ukrainasse nimetati neljandaks võõrustajariigiks Poola.
Võistluspaigad.
Finaalturniiri A-grupp mängib Riias, B-grupp Tamperes, C-grupp Limassolis ja D-grupp Katowices.
Kvalifitseerumine.
Eelkvalifikatsiooni turniirid algas 2021. aasta novembris, esimeses voorus osales 10 meeskonda, sealhulgas alustas kaheksa meeskonda, kes 2023. aasta MM-i Euroopa tsooni eelkvalifikatsiooni esimeses ringis välja langesid. Eelkvalifikatsiooni turniirid olid 3-voorulised, millest kokkuvõttes 6 paremat võistkonda (Põhja-Makedoonia, Portugal, Bulgaaria, Horvaatia, Taani ja Slovakkia) said edasi põhikvalifikatsiooni etapile. Neile kuuele lisandusid korraldajariigid ja 22 meeskonda, kes jõudsid 2023. aasta MM-i Euroopa tsooni valikmängude teise ringi.
Kvalifikatsiooniturniirid algasid veebruaris 2024 kaheksas alagrupis, finaalturniirile said 20 paremat meeskonda. Turniiri korraldajad (Küpros, Soome, Läti ja Poola) osalesid kvalifikatsioonimängudes, hoolimata sellest, et neil oli koht juba finaalturniirile kindlustatud. 
Alagrupimängud.
A alagrupp.
Mängud.
 
B alagrupp.
Mängud.
 
 
 
C alagrupp.
Mängud.
 
D alagrupp.
Mängud.
 
 
 
Väljalangemismängud.
Kõik mängud toimuvad Riias Xiaomi Arenal.
Lõppjärjestus.
Meeskonnad järjestati ametlike korvpallireeglite alusel, kusjuures peamiseks kriteeriumiks oli teenitud koht, millele järgnesid alagrupi üldarvestus ja punktide vahe.
E- ja Z-deskriptorid

"E"- ja "Z"-nomenklatuur on IUPAC-i eelistatud meetod kaksiksidemete absoluutse stereokeemia kirjeldamiseks orgaanilises keemias. See on "cis-trans"-isomeeri tähistuse laiendus, mis kirjeldab ainult suhtelist stereokeemiat, mida saab kasutada kahe, kolme või nelja asendajaga kaksiksidemete kirjeldamiseks. "E"- ja "Z"-märke kasutatakse ainult siis, kui ühendil pole kahte identset asendajat.
"E-Z"-nomenklatuurisüsteem lahendab selle probleemi määrates konfiguratsioonid Cahn-Ingold-Prelogi (CIP) jadareeglite abil. CIP-süsteemis märgistatakse kaksiksidemega seotud aatomid või aatomite rühmad vastavalt prioriteetide järjestusele. Süsinik-süsinik kaksiksidemetega seotud rühmade prioriteet määratakse nelja CIP-järjestuse reegli alusel.
Kui aine sisaldab rohkem kui kahte kaksiksidet, tuleb sulgudes märkida number, mis näitab, mitmenda kaksiksidemega on tegemist.
Näiteks: 
CIP-süsteemi neli reeglit.
Esimene reegel.
Süsinik-süsinik kaksiksidemega otseselt seotud neli aatomit on järjestatud vastavalt kahanevale aatomarvule. Kui esimese reegli alusel on kahel kaksiksideme iga süsinikuga vahetult seotud aatomil erinev prioriteet, nimetatakse neid E-Z-süsteemi järgi. Kui kõrvuti asetsevate süsinikuaatomite kõrgema prioriteediga rühmad on vastaskülgedel, on konfiguratsioon "E" (saksa "entgegen", ‘vastu’ või ‘vastupidi’). Kui kõrgema prioriteediga rühmad asuvad samal küljel, on konfiguratsioon "Z" (saksa keeles "zusammen", ‘koos’). 
Kui kahel või enamal kaksiksidemega otseselt seotud aatomil on sama aatomnumber, on vajalikud reeglid nr 2, 3 ja 4.
Teine reegel.
Kui kahel aatomil on sama aatomnumber ja need on isotoobid, on eelisjärjekorras suurema aatommassiga isotoop. Näiteks deuteeriumil on kõrgem prioriteet kui vesinikul.
Näiteks:
Kolmas reegel.
Kui prioriteeti ei saa määrata reeglite 1 ja 2 alusel, võrreldakse järgmiste aatomite aatomarve. Seda reeglit rakendatakse eriti siis, kui aatomiga on seotud alküülrühmad, mis on pikemad kui üks süsinikuaatom. Näiteks etüülrühmal on kõrgem prioriteet kui metüülrühmal, kuna metüülsüsinikuga on seotud kolm vesinikuaatomit, samas kui etüülsüsinikuga on seotud kaks vesinikuaatomit ja üks süsinikaatom.
Näiteks:
Neljas reegel.
Mitmekordselt seotud aatomeid peetakse samaväärseteks mitme üksiku aatomiga.
Sama kehtib näiteks kolmiksidemete või C=N sidemete puhul. 
Näiteks: 
Määramata stereokeemia.
Eesliiteid ""E"/Z" saab kasutada eensideme "E"- või "Z"-isomeeride määramatuse näitamiseks. Graafiliste esituste puhul on lainelised üksiksidemed standardne viis tundmatu või täpsustamata stereokeemia või isomeeride segu kujutamiseks (nagu tetraeedriliste stereotsentrite puhul). Mõnikord on kasutatud ristatud kaksiksidet. Tuleks märkida, et IUPAC ei pea seda enam vastuvõetavaks stiiliks.
FREEN OÜ

Freen OÜ (endine Tbhawt) on Eesti ettevõte, mis on spetsialiseerunud eritellimusel valmistatavate metalltoodete tootmisele ning vertikaalteljega väiketuulegeneraatorite arendamisele ja tootmisele. 
Ajalugu.
Ettevõte asutati 2018. aastal Tallinnas ning on saanud olulisi erainvesteeringuid kogusummas 36,4 miljonit eurot, samuti rahastust Euroopa taastuvenergia algatustest. 2024. aastal sai Freen OÜ EASi hallatavast Õiglase Ülemineku Fondist 2,6 miljoni euro suuruse toetuse tootmisvõimekuse suurendamiseks ja kõrgema lisandväärtusega töökohtade loomiseks Ida-Virumaal. 
Freen OÜ alustas oma tootmishoone ehitamist Kohtla-Järvel 2020. aastal ning lõpetas projekti 2021. aasta lõpuks. Tehas teenindab globaalset turgu ning on spetsialiseerunud Darrieus-tüüpi vertikaalteljega tuuleturbiinide tootmisele. Täismahuline tootmine algas 2022. aastal ning aastane tootmisvõimsus ulatub kuni 4000 üksuseni. 
2024. aastaks töötas ettevõttes 77 inimest, eesmärgiga suurendada tööjõudu enam kui 100 inimeseni 2025. aastaks. Samal aastal registreeris Tbhawt Manufacturing "Freen" kaubamärgi Euroopa Liidu Intellektuaalomandi Ametis (EUIPO) klassides 9, 37 ja 42, mis hõlmavad mitmesuguseid tooteid ja teenuseid. 
Tegevusvaldkonnad.
Freen OÜ tegutseb kahes põhivaldkonnas: 
Ettevõte on spetsialiseerunud Darrieus-tüüpi vertikaalteljega tuuleturbiinide projekteerimisele ja tootmisele. Tootevalikusse kuuluvad turbiinid võimsusega 6 kW, 20 kW ja 55 kW, mis on mõeldud erinevatele võrguvälistele ja hajutatud energiakasutuse rakendustele. 2025. aastal laiendas ettevõte oma tootevalikut, lisades sinna ka väiksed horisontaalteljega tuulikud. 
Freen OÜ pakub laia valikut metalltöötlusteenuseid, sealhulgas eritellimusel valmistatud metallkomponentide täistsüklilist tootmist. 
Koostööpartnerid.
Freen OÜ teeb koostööd mitmete organisatsioonidega tuuleenergia ja jätkusuutlikkuse valdkonnas, sealhulgas:
DP (kuulipilduja)

DP (vene keeles Пулемёт Дегтярёва Пехотный, "Pulemjot Degtjarjova Pehotnõi"; Degtjarjovi kuulipilduja) on Nõukogude Liidu kergekuulipilduja, mis võeti kasutusele 1928. aastal. Selle moonaks on 7.62×54mmR.
DP oli teises maailmasõjas Nõukogude vägede põhiline kergekuulipilduja, lisaks kasutati seda peaaegu igas tankis ning selle ümberehitatud mudelit lennukitel. 1950. aastatel võeti DP-de kõrval kasutusele ka kuulipilduja RPD ning 1960. aastatel vahetati see täielikult PKM-i vastu välja.
Willigis

Willigis (ladina k. "Willigisus;" umbes 940 – 23. veebruar 1011) on katoliku kiriku pühak. Willigis oli aastatel 975–1011 Mainzi peapiiskop ja Püha Rooma keisririigi ertskantsler. Tema mälestuspäev on 23. veebruar või 18. aprill. 
Elulugu.
Willigis sündis arvatavasti 940. aasta paiku Saksi hertsogkonnas asuvas Schöningeni külas. Lihtsast päritolust hoolimata sai ta hea hariduse. Meißeni piiskop Volkold aitas tal keiser Otto I-se teenistusse saada. 971. aastal sai Willigis keisri kantsleriks. 
975. aastal nimetati Willigis Otto II-se poolt Mainzi peapiiskopiks ning ertskantsleriks. Märtsis sai ta paavst Benedictus VII-ndalt palliumi ning nimetas ta Saksamaa apostellikuks vikaariks ("Primas Germaniae"). Tema ametissepühitsemine toimus augustis. 976. aastal pühitses ta esimese Praha piiskopina ametisse Dětmari. 983. aasta jõuludel kroonis ta Aachenis järgmiseks keisriks Otto III-nda. Perioodil 979–1009 pühitses ta ametisse üheksa piiskoppi. 996. aastal saatis ta keisrit teekonnal Rooma. 997. aastal tekkis peapiiskop Willigisel konflikt Hildesheimi piiskop Bernwardiga Gandersheimi kloostri jurisdiktsiooni üle. Vaidluses jäi võitjaks Hildesheimi piiskop. 
1002. aasta juunis viis ta Mainzis läbi Heinrich II-se kroonimise. 1007. aastal osales Frankfurdi sinodil, kus ta koos 34 piiskopiga kirjutas alla Bambergi piiskopkonna asutamisele. Oma ametiajal hoidis ta häid suhteid Rooma paavstiga. 
Willigise ametiajal rajati diötseesis mitmeid kirikuid. 975. aastal alustas ta Mainzi toomkiriku ehitust.Ta lasi Mainzi ehitada ka kiriku püha Stefanose pühendusel.
Püha Willigis suri 23. veebruaril 1011. Ta on maetud Mainzi Püha Stefanose kirikusse. Tema kaasulat hoitakse tänapäevani Mainzi toomkirikus. Talle on pühendatud Florstadti Püha Willigise kirik.
Peekon

Peekon on ribadeks lõigatud soolatud sealiha, tavaliselt sea kõhu- või küljelihast.
Sokrates (perekonnanimi)

Sokrates on perekonnanimi.
Eestis on seda perekonnanime pandud 19. sajandil Järvakandi mõisavallas Rapla kihelkonnas Harjumaal.
Marko Mäesaar

Marko Mäesaar (sündinud 21. oktoobril 1978 [[Tartu]s) on eesti [[näitleja]] ja [[lavastaja]], Eesti Teatriliidu ja Eesti Näitlejate Liidu liige. 
Mäesaar on õppinud aastatel 1997–2000 [[Tartu Ülikool]]is loodusteaduste [[õpetaja]] erialal ja lõpetanud 2005. aastal [[Viljandi Kultuuriakadeemia]] näitlejana. Osalenud aastatel 1997–2000 Emajõe Suveteatri noortestuudios ning aastatel 1999–2001 Tartu Üliõpilasteatris. 
Aastast 2005 on Mäesaar töötanud vabakutselisena ning 2010. aastal asutas ta väiketeatri [[Teatribuss]], kus tegutseb nii koosseisulise lavastaja kui ka näitlejana.
Heinrich Conrad Burchard

Heinrich Conrad Burchard (1642–1703) oli Eesti vaimulik. Saksamaalt Göttingenist 1678. aastal Baltikumi saabunud õpetaja on eelkõige tuntud temaga seotud kaebuste ja kohtuasjade tõttu. 
Burchard oli EELK Pühalepa Laurentsiuse koguduse õpetaja 1683–1698 ja 1703. Tema esimest ametiaega ilmsestavad süüdistused liiderlikkuse, vägivalduse, kantslist esitatud solvangute, ähvarduste ja kõrgete talitustasude kohta. Lisaks kritseeriti tema eesti keele oskust. Kaebustele tuginedes eemaldas konsistoorium Burchardi 1698. aastal ametist. Burchardi protestid viisid ta ametisse tagasinimetamisele 1703. aastal, kuid peagi ta suri.
Birkbeck, University of London

Birkbeck, University of London on avaõiguslik ülikool Inglismaal Londonis ja ühtlasi Londoni Ülikooli liikmesinstitutsioon.
Ülikool asutati 1823. aastal algse nimetusega Londoni Mehaanikainstituut. Selle asutajaid olid teiste seas Jeremy Bentham ja filantroobist arst George Birkbeck, kellest sai instituudi esimene president.
Birkbecki peahoone asub Londoni kesklinnas Camdeni linnaosas asuvas Bloomsburys.
2023. aastal õppis ülikoolis 10 200 üliõpilast.
Sam Altman

Samuel Harris Altman (sündinud 22. aprillil 1985 Chicagos, Illinoisi osariigis) on Ameerika Ühendriikide ettevõtja ja investor, keda tuntakse eelkõige üldtehisintellekti uuriva ja arendava asutuse OpenAI kaudu. Ta on seal tegevjuhina töötanud 2019. aastast, kuigi ta vallandati korraks ja ennistati tagasi tööle aastal 2023.
Altmani peetakse tehisintellektibuumi üheks juhtfiguuriks.
2025. aasta jaanuaris hinnati tema netoväärtuseks 1,1 miljardit dollarit. Ta on lisaks esimees säästva energeetika ettevõtetes Oklo Inc. ja Helion Energy.
Fukoos

Fukoos ehk 6-desoksügalaktoos, enamasti esineb -isomeerina, on monosahhariid. Olemuselt valge kristallaine. Sulamistemperatuur on 145 °C. Fukoosi leidub laialdaselt looduses, sh jäägina rakkude pinnasahhariidides (ka punavereliblede pinnasahhariidides, mis määravad veregrupi), pruunvetikate fukoidaanides, emapiimaoligosahhariidides, meripurade fukosüülitud kondroitiinsulfaatides. Fukoosi saab redutseerida fukitooliks.
Jonathan Penrose

Jonathan Penrose (7. oktoober 1933 Colchester, Essex – 30. november 2021 London) oli Briti maletaja, kirimale suurmeister.
Penrose sai FIDE-lt 1961. aastal rahvusvahelise meistri nimetuse. Ajavahemikus 1958–1969 võitis ta kümnel korral Briti malemeistri tiitli. Aastavahetusel 1952/1953 Hastingsi maleturniiril jäi ta koos kolme maletajaga jagama esikohta. 
1950.–1960. aastatel esindas Penrose maleolümpiatel korduvalt Suurbritanniat. 1960. aastal Leipzigi maleolümpial võitis ta toonase maailmameistri Mihhail Tali.
Alates 1970. aastatest hakkas Penrose rohkem mängima kirimalet. Ta sai Rahvusvaheline Kirimaleföderatsioonilt 1980. aastal kirimale rahvusvahelise meistri ja 1983. aastal kirimale suurmeistri nimetuse.
1993. aastal andis Rahvusvaheline Maleföderatsioon Penrose'ile varasemate malesaavutuste eest ausuurmeistri nimetuse.
Isiklikku.
Tema isa oli geneetik Lionel Penrose; vennad Oliver Penrose ja Roger Penrose on füüsikud ning õde Shirley Hodgson (sündinud 1945) on geneetik.
Oliver Penrose

Oliver Penrose (sündinud 6. juunil 1929 Londonis) on Briti matemaatik ja füüsikateoreetik.
Ta on lõpetanud University College Londoni. Alates 1986. aastast töötas ta kuni emeriteerumiseni (1994) Herioti-Watti ülikoolis matemaatikaprofessorina.
Penrose'i teadustöö oli keskendunud statistilise mehaanika matemaatilistele alustele.
Isiklikku.
Tema isa oli geneetik Lionel Penrose; vend Roger Penrose on füüsik ja vend Jonathan Penrose oli maletaja.
Lionel Penrose

Lionel Sharples Penrose (11. juuni 1898 London – 12. mai 1972 London) oli Briti psühhiaater ja meditsiinigeneetik.
Penrose õppis inimteadusi Cambridge'i Ülikoolis. Pärast bakalaureusekraadi saamist 1921. aastal jätkas ta õpinguid Viini Ülikoolis, kus õppis psühholoogiat. Meditsiinidoktori kutsekraadi sai ta 1930. aastal Inglismaal. 
Aastatel 1945–1965 (kuni emeriteerumiseni) töötas ta University College Londonis (eugeenikaprofessor 1945–1963 ja 1963. aastast inimgeneetika professor).
Isiklikku.
Tema kolmest pojast kaks on teadlased (Oliver Penrose ja Roger Penrose). Noorim poeg Jonathan Penrose oli maletaja. Tütar Shirley Hodgson (sündinud 1945) on geneetik.
Dětmar

Dětmar, O.S.B (saksa k. "Dietmar"; surnud 2. jaanuar 982) oli alates 973. aastast kuni oma surmani Praha piiskopkonna esimene piiskop. 
Elulugu.
Dětmar sündis Saksimaal ning sai kohalikus kloostris mungaks. 973. aastal lasi püha Rooma keiser Otto I Böömimaa hertsog Boleslav I palvel moodustada Praha piiskopkonna. Piiskopkonna asutamisele andis kinnituse ka paavst Benedictus VI. 
23. märtsil 973 valiti Prahas esimeseks piiskopiks Dětmar. 976. jaanuaris pühitseti ta Mainzi peapiiskop Willigise poolt ametisse. Dětmar ei saanud aga konflikti tõttu Otto II ja Baieri hertsog Heinrichi vahel oma piiskopkonda minna. Ta sisenes Prahasse alles 977. aastal ning esimene jumalateenistus toimus Praha Püha Vituse katedraalis. Oma ametiajal ristis Dětmar suure hulga kohalikust rahvast ning ehitas mitu kirikut.
Piiskop Dětmar suri 2. jaanuaril 982. Enne surma olevat ta kahetsenud, et ei olnud terve oma elu vagaduses elanud.
Oskar Nuust

Johannes-Oskar Nuust (24. märts 1904 – 27. november 1982) oli eesti näitleja, lavastaja ja talupidaja.
Oskar Nuust on Maie Nuusti ja Jüri Nuusti isa.
Johannes-Oskar Nuust (näitlejanimega Oskar Valdes) sündis 1904. aastal Tartumaal. Õppis Hugo Treffneri gümnaasiumis ja Voldemar Mettuse teatristuudios. 
Töötas 1927–1929 ja 1935 Vanemuises. Õppis Balduin Kusbocki Tartus avatud stuudios, tegi kaasa ka "Regina-filmi" üritustel. Mängis kõrvalosa filmis "Esimese öö õigus".
Mobiliseeriti 1944. aastal Saksa armeesse ja saadeti 1945. aastal Siberisse, kust naasis 1949. Hiljem juhendas Tartumaal aastakümneid näiteringe, mängides ka ise arvukates rollides.
Vanemuise perioodil mängis järgmistes osades: Lorenzo (Shakespeare´i "Veneetsia kaupmees", 1927); Oleander (Raudsepa "Sinimandria", 1927); Gremio (Shakespeare´i "Põikpea taltsutus", 1927); Bobin (Labiche'i "Itaalia õlgkübar", 1928); Eben (O'Neilli "Iha jalakate all", 1929); Prantsuse kuningas (Shakespeare´i "Kuningas Lear", 1935). Tegi kaasa ka Strindbergi "Unenäo mängus" 1927.
Ta on isetegevusteatrites lavastanud Tšehhovi "Karu" ja "Kosjad", A. Kitzbergi "Neetud talu" ja "Püve talus", H. Raudsepa "Mikumärdi", H. Vuolijoe "Niskamäe naised", E. Ranneti "Salakütid" jt.
Perekondlik hüperkolesteroleemia

Perekondlik hüperkolesteroleemia on pärilik haigus, mis põhjustab kõrget LDL- ehk „halva“ kolesterooli taset juba sünnist alates. Perekondliku hüperkolesteroleemiaga inimestel on oluliselt suurem risk varajase südamelihase infarkti tekkeks, isegi kui nad säilitavad tervisliku eluviisi.
Perekondlikule hüperkolesteroleemiale on iseloomulik LDL- ehk “halva” kolesterooli tase ≥ 5 mmol/l ning perekondlik pärandumine, mis tähendab, et kõrge kolesteroolitase esineb tavaliselt ka mõnel teisel pereliikmel.
See haigus esineb umbes ühel inimesel 250-st, kuid tihti ei ole haigust põdev inimene sellest teadlik.
Frankfurdi sinod (1007)

Frankfurdi sinod oli 1007. aasta 1. novembril aset leidnud sinod, millega moodustati Bambergi piiskopkond.
Ajalugu.
1007. aastal kutsus Püha Rooma keiser Heinrich II kokku sinodi, kus osales 8 peapiiskoppi ning 27 piiskoppi Saksamaalt, Burgundiast, Ungarist ja Itaaliast. Maa-ala, kuhu piiskopkond plaaniti luua, oli hõreda asustusega, seepärast plaanis keiser loodava piiskopkonnaga liita ka maid Würzburgi ja Eichstätti piiskopkondadest. Kuna uue piiskopkonna moodustamine võis viia lahkhelideni kohalike piiskoppidega, andis Heinrich II hiljem Würzburgi piiskopkonnale 150 "hufe"-nit (1 "hufe" oli umbes 30 hektarit) maad.
Frankfurdis 1007. aasta 1. novembril aset leidnud sinodi eesistuja oli paavsti legaadina Mainzi peapiiskop Willigis. Teiste peapiiskoppide seast osalesid sinodil Trieri peapiiskop Ludolf, Salzburgi peapiiskop Hartwig, Kölni peapiiskop Heribert, Magdeburgi peapiiskop Tagino, Lyoni peapiiskop Burchard, Esztergomi peapiiskop Astrik ja "Tarantaise" peapiiskop Batolf. Sinodi algul heitis Heinrich II end piiskoppide ees põrandale pikali. Kuna Heinrichil puudus troonipärija, olevat ta öelnud, et "Oma taevaseks autasuks olen ma enda pärijaks valinud Kristuse, sest mul pole enam lootust järeltulijat saada." Sinodil võeti vastu keisri palvel paavst Johannes XVIII-nda kiri, mis kinnitas piiskopkonna loomist. Paavsti jaoks oli murekohaks vaid, kas piiskopkonna asutamiseks on piirkonnas piisavalt suur ning arenenud linn. Heinrich II lubas sealset asustust kiirelt arendada. Heinrich alustas peatselt uue katedraali ehitust.
Triin Vaaro

Triin Vaaro (sündinud 9. oktoobril 1973) on eesti etnoloog, muuseumijuht ja kultuurikorraldaja. 
Ta on lõpetanud aastal 2000 Tartu Ülikooli etnoloogia alal ning uurinud noorte naiste rõivastuskäitumist 1980. aastate lõpul ja 1990. aastatel.
Triin Vaaro on töötanud Tartu Mänguasjamuuseumis teaduri ning teadus- ja arendusjuhina, alates 2007. aastast on ta sama muuseumi direktor. Ta on kureerinud näituseid, kirjutanud artikleid Tartu Mänguasjamuuseumist ja mänguasjade ajaloost ning koostanud Tartu Mänguasjamuuseumi kogudesse kuuluvate jõulu- ja nääriehete põhjal aimeraamatu "Jõulud jutustavad".
Stephen Webb

Stephen Webb (sündinud 25. veebruaril 1963 Middlesbrough's) on Briti teaduse populariseerija ja füüsik.
Webb töötab Portsmouthi Ülikoolis. Ta on lõpetanud Bristoli Ülikooli ja saanud Manchesteri Ülikoolist doktorikraadi (PhD) teoreetilises osakestefüüsikas. 
Ta peab end eksperdiks Fermi paradoksi, futurismi, kõrghariduse ja ulme valdkonnas.
Elina Adamson

Elina Adamson (sündinud 5. märtsil 1989) on eesti tõlkija ja toimetaja. Ta on lõpetanud Tartu Ülikooli saksa keele ja kirjanduse erialal ning töötab vabakutselise tõlkijana, tehes ka toimetajatööd.
Lipoproteiin a

Lipoproteiin(a) ehk Lp(a) on madala tihedusega lipoproteiini (LDL) osakese erivorm, millele on kovalentselt seotud apolipoproteiin(a).
Lp(a)-d peetakse südame-veresoonkonna haiguste riskimarkeriks. See on kolesterooliga sarnane osake, millel on põletikku ja veresoonte lupjumist (ehk naastude teket) soodustavad omadused.
Kõrgenenud lipoproteiin a ehk Lp(a) tase põhjustab südame-veresoonkonna haigusi (infarkt, insult). On leitud seos Lp(a) kõrgenenud taseme ning aordiklapi stenoosi vahel.
Mida kõrgem on lipoproteiin a tase veres, seda suurem risk on tüsistuste tekkeks.
Tallinna derbi

Tallinna derbi on jalgpalliklubide FC Flora ja FCI Levadia vaheline vastasseis. Esimest korda 1999. aastal mängitud duelli peetakse Eesti jalgpalli tuliseimaks rivaliteediks, kusjuures Flora ja Levadia on riigi kaks suurimat ja edukaimat jalgpalliklubi.
Kuigi Levadia on asutatud Maardus, kolis klubi Tallinna 2000. aastal ja sidus end ametlikult pealinnaga 2004. aastal. Alates 2019. aastast on mõlema klubi koduväljak A. Le Coq Arena. Hilissügisel ja varakevadel toimuvad võistlusmängud Sportland Arenal.
Varem lahutasid kaht klubi ka emakeel ja rahvus, sest Levadiat nähti linna venekeelset elanikkonda esindava klubina, samas kui Flora tegutses eesmärgiga arendada Eesti rahvuslikku jalgpallikultuuri. Kui Flora on jäänud esindama eesti rahvuslust ja mängib ainult Eesti mängijatega, siis Levadia ei ole enam seotud venekeelse kultuuriga ning positsioneerib end pigem rahvusvahelise klubina, kes kasutab väljakul põhijõuna sageli välismängijaid. Seega on kultuuriline lõhe kahe klubi vahel oluliselt vähenenud.
Taust.
Kahe klubi ajalugu ulatub 1990. aastatesse, mil Eesti oli pärast pool sajandit kestnud Nõukogude Liidu okupatsiooni taastanud oma iseseisvuse (1991) ja asunud oma ühiskonda üles ehitama. Ülesehitamine toimus ka Eesti jalgpallis, sest eestlased olid end varem 14 aastaks jalgpallist isoleerinud. FC Flora asutas 1990. aastal Aivar Pohlak eesmärgiga taastada ja arendada Eesti jalgpalli ja selle kultuuri, mängides Eesti mängijatega. Peagi kehtestas Flora end Eesti jalgpallis domineeriva jõuna. 1998. aasta oktoobris asutas kohalik Ukraina metalliärimees Viktor Levada Maardus FC Levadia ning klubi tõusis kohe kõrgliigasse. Erinevalt Florast hakkas Levadia mängima peamiselt kohalike Vene mängijatega, pannes sellega aluse kahe klubi vahelisele kultuurilisele vastasseisule.
Rivaliteedi algus.
Kuigi Levadia oli enne 1999. aasta hooaja algust liiga uustulnuk, peeti klubi juba siis üheks peamiseks tiitlipretendendiks valitseva meistri Flora vastu. Esimene kohtumine kahe meeskonna vahel toimus 28. aprillil 1999 Maardus, kus võõrustaja Levadia mängis Eesti karikavõistluste poolfinaali esimeses mängus 1:1 viiki Floraga. Levadia ja Flora esimene kohtumine Meistriliigas peeti 22. mail 1999, see lõppes 0:0 viigiga. Levadia tuli oma kõrgliiga debüüthooajal Eesti meistriks. 2000. aastal kolis Levadia Tallinna Kadrioru staadionile ja sidus end ametlikult pealinnaga 2004. aastal.
Lisaks sportlikule rivaliteedile oli 2000. aastate alguses Tallinna derbi ka eesti- ja venekeelse jalgpalli vastasseis. Kui Florat peeti eesti rahvuslust esindavaks klubiks, siis Levadia loomine langes kokku varasema Tallinna venekeelse kogukonna klubi FC Lantana lagunemisega, mille tulemusena sai Levadiast linna venekeelse elanikkonna esindusklubi. Alates 2010. aastatest on see lõhe kahe klubi vahel oluliselt vähenenud ning emakeel ja mängijate rahvus on derbis tänapäeval vähetähtsad teemad.
Vahagn Gurzadjan

Vahagn Gurzadjan (armeenia keeles Վահագն Գուրզադյան; sündinud 21. novembril 1955 Jerevanis Armeenia NSV-s) on armeenia füüsikateoreetik.
Ta on lõpetanud 1977. aastal Jerevani Riikliku Ülikooli ja saanud 1980. aastal Moskvas Lebedevi Füüsikainstituudis füüsika-matemaatikakandidaadi kraadi teoreetilises füüsikas. 1988. aastal kaitses ta matemaatilise füüsika alase doktoriväitekirja ja sai füüsika-matemaatikadoktori kraadi. 
Ta on töötanud Jerevani Füüsika Instituudi teoreetilise füüsika osakonnas (alates 1990. aastast kosmoloogiakeskuse juhatajana) ja Jerevani Riiklikus Ülikoolis (alates 2008. aastast). 
Gurzadjani teadustöö põhiteemad on kaos mittelineaarsetes süsteemides, massiivsete mustade aukude akretsioon, tähedünaamika ja vaatluslik kosmoloogia.
Ta on infopanspermia kontseptsiooni autor.
Silplühend

Silplühend - ühest või mitmest silbist koosnev lühend. Näiteks: KUMU = kunstimuuseum
Cosmospora

Cosmospora on seente perekond kottseente hõimkonnas.
Campbell Wright

Campbell McRae Wright (sündinud 25. mail 2002) on Ameerika-Uus-Meremaa laskesuusataja. 2021. aasta novembris sai temast teine ​​teismeline, kes on kogunud laskesuusatamise maailmakarika punkte. Ta esindas Uus-Meremaad laskesuusatamises 2022. aasta taliolümpiamängudel Pekingis. Temast sai esimene Uus-Meremaa ja lõunapoolkera sportlane, kes võitnud laskesuusatamises medali 2023. aasta juunioride MM-i 10 km sprindis Kasahstanis Štšutšinskis. 2023. aasta juulis liitus ta USA laskesuusakoondisega. 2025. aastal MM-il Šveitsis Lenzerheides võitis ta nii sprindis kui ka jälitussõidus hõbemedali.
25. mail 2002 Rotoruas sündinud Wright on üks neljast ameeriklaste Scott ja Alison Wrighti pojast, kes emigreerusid 1993. aastal Uus-Meremaale. Audioloog Scott Wright oli üks Bay Audiology Uus-Meremaa asutajatest ja müüs oma osaluse ettevõttes 2009. aastal. Perekond kolis Wānaka piirkonda umbes 2011. aastal.Campbell Wright sai hariduse Mount Aspiring College'is.
Wright alustas murdmaasuusatamisega kümneaastaselt ja laskesuusatamisega 2017. aastal. Ta osales laskesuusatamise noorte maailmameistrivõistlustel 2019., 2020. ja 2021. aastal, olles parima tulemusega 2020. aastal sprindis kuues. Ta esindas Uus-Meremaad 2020. aasta noorte taliolümpiamängudel, kus ta oli meeskonna lipukandja avatseremoonial, saavutades laskesuusatamise 7,5 km sprindis neljanda ja 12,5 km individuaaldistansil kuuenda koha. Samuti osales ta noorte taliolümpial kolmel murdmaasuusatamise alal.
Wright tegi oma rahvusvahelise debüüdi IBU karikavõistlustel 2021. aasta jaanuaris. Järgmisel kuul osales ta 2021. aasta laskesuusatamise maailmameistrivõistlustel 10 km sprindis ja sai 75. kohal. Sama aasta novembris debüteeris ta laskesuusatamise maailmakarikavõistlustel Östersundis, kus saavutas sprindis 40. koha, saades laskesuusatamise MK-etapide ajaloos Ole Einar Bjørndaleni järel teiseks teismeliseks, kes on kogunud MK-punkte.
2022. aasta jaanuaris lisati Wright Uus-Meremaa koondisse 2022. aasta Pekingi taliolümpiamängudel. Temast sai teine ​​uusmeremaalane, kes taliolümpial laskesuusatamises võistelnud. Oma esimesel olümpiaalal, 20 km individuaalsel distantsil, oli ta noorim võistleja. Ta saavutas 92 sportlase seas 32. koha.
Välislingid.
[[Kategooria:Ameerika Ühendriikide laskesuusatajad]]
[[Kategooria:Sündinud 2002]]
Makaronõ po-flotski

Makaronid hakklihaga ehk makaronõ po-flotski (vene keeles: "макароны по-флотски", ""makaronid laevastiku moodi") on "vene" päritolu toit, mis on tehtud keedetud "pastast" (tavaliselt "makaronidest", sarnasem algupärasele on "bucatini") ja "sibulaga" praetud "hakklihast" ("veiseliha" või "sealiha"), lisatakse "soola", võidakse lisada "musta pipart". Praadimiseks kasutatakse tavaliselt "võid", see aitab ka lisada mahlasust. Võidakse kasutada ka "taimeõli". See on väga paindliku algkoostisega toit, mille valmistamiseks võidakse kasutada igasugust "pastat" ja igasugust "hakkliha", samuti "konservliha".
Selle toidu esimene teadaolev "retsept" avaldati 1955. aastal "Nõukogude Liidus", see ei olnud standardses nõukogude kokaraamatus, kuid see toit on oletatavasti pärit kaugemast minevikust. Arvatavasti küpsetati makarone "po-flotski" juba "tsaariaegse Venemaa" merelaevadel, kus toidu valmistamiseks kasutati seda, mis oli "laevas" kättesaadav. Samuti saab seda rooga valmistada võrdlemisi kiiresti.
Keetes 500 g "pastat", on tarvis umbes 500 g "hakkliha", 300 g "sibulat" (kaks keskmise suurusega "sibulat"), 100 g "võid", "soola" ja "musta pipart". "Soola" lisamisega peab olema ettevaatlik, kuna "hakkliha" on tavaliselt juba soolatud. "Hakkliha", "sibula" ja "või" segu segatakse ühtlaseks massiks, mis sarnaneb kastmega, siis segatakse see keedetud "pastaga".
"Eestis" kutsutakse seda toitu enamasti nimega "makaronid hakklihaga", ka "pasta hakklihaga"". Mujal maailmas on see toit ka väga levinud, ja seda tuntakse selle "vene" nimetuse all.
Velella

Velella on üks hüdrotsoomlaste perekond "Porpitidae" perekonnas olev monospetsiifiliste perekondlane. Selle ainus teadaolev liik on Velella velella,[2] kosmopoliitne (laialt levinud) vabalt ujuv-purjetav hüdrotsoomlane, mis elab avamere pinnal. Ta on üldtuntud ka nimede all meriparv, möödaminnes purjepurjekas, lillapurjekas, väikepurjekas või lihtsalt Velella[3].
See väike nakkusjalgne kuulub spetsialiseerunud ookeanipinnakogukonda, mille hulka kuulub ka tuntum nakkusjalgne sifonofoor, portugali sõjamees. Spetsialiseerunud röövtoidulised molluskid kisklevad neid nakkusloomi. Selliste röövloomade hulka kuuluvad nudibranchid (meritigud) perekonnast Glaucus[4] ja lillatigud perekonnast Janthina[5].
Iga näiline isend on hüdroidi koloonia ja enamik neist on vähem kui umbes 7 cm pikk. Nad on tavaliselt sügavsinise värvusega, kuid nende kõige silmatorkavam tunnus on väike jäik puri, mis püüab tuult ja viib neid üle merepinna. Teatud tuuleolude korral võivad nad randuda tuhandete kaupa randadele[6].
Nagu teisedki nakkusloomad, on Velella velella lihasööjad. Nad püüavad oma saaki, tavaliselt planktonit, vees rippuvate ja nakkevarrega (ka nematotsüstid) kandvate lonksude abil. Nende nematotsüstides olevad toksiinid on nende saagi vastu tõhusad. Kuigi kõigil nakkusloomadel on nematotsüstid, on mõnel liigil nematotsüstid ja neis sisalduvad toksiinid võimsamad kui teistel liikidel. V. velella nematotsüstid on inimestele suhteliselt healoomulised, kuigi iga inimene võib erinevalt reageerida kokkupuutele nematotsüstide toksiiniga. Pärast V. velella'ga kokkupuutumist on mõistlik vältida näo või silmade puudutamist ning V. velella nematotsüstidega kokku puutunud nahapiirkondades võib tekkida sügelus.
Frank Drake

Frank Donald Drake (28. mai 1930 Chicago – 2. september 2022 Aptos, California osariik) oli ameerika astrofüüsik ja astrobioloog.
Ta lõpetas 1952. aastal Cornelli Ülikooli bakalaureusekraadiga insenerifüüsikas ja sai 1958. aastal Harvardi Ülikoolist doktorikraadi (PhD) astronoomias. Doktoritöö juhendaja oli Cecilia Payne-Gaposchkin.
Ta töötas erinevates institutsioonides, sealhulgas Arecibo observatooriumis (direktor 1966–1968) ja kaks aastakümmet Cornelli ülikoolis (astronoomiaprofessor alates 1976).
Drake alustas oma karjääri raadioastronoomina, uurides Päikesesüsteemi planeete ja hiljem pulsareid. Drake laiendas oma huvisid 
Maa-väliste tsivilisatsioonide
(SETI) otsingutele. Ta töötas välja Drake'i võrrandi, mis püüab kvantifitseerida võimalikku potentsiaalselt avastatavate mõistuslike eluvormide arvu. Koostöös Carl Saganiga aitas Drake koostada kosmosesondi Pioneer 10 pardale paigutatud terasplaadile graveeritud piltsõnumi, mis oli esimene füüsiline sõnum, mis lendas Päikesesüsteemist kaugemale.
Leslie Orgel

Leslie Eleazer Orgel (28. mai 1927 London – 2. september 2007 San Diego) oli Briti ja Ameerika Ühendriikide keemiateoreetik ja elu päritolu uurija.
Ta lõpetas 1948. aastal Oxfordi Ülikooli bakalaureusekraadiga keemias ja sai 1953. aastal Oxfordist doktorikraadi (PhD). 
Orgel töötas 1955. aastast Cambridge'i Ülikooli keemiaosakonnas. Seal töötas ta siirdemetallide keemia ja kompleksühendite omadusi kirjeldava ligandväljateooria kallal ning töötas välja Orgeli diagrammi. Alates 1960. aastatest töötas ta USA-s. 1964. aastal asus ta juhtima La Jollas asuva Salki Bioloogiliste Uuringute Instituudi keemilise evolutsiooni laborit. 
Orgel osales NASA Vikingi programmis molekulaaranalüüsi meeskonna liikmena, kes konstrueerisid gaasikromatograafia massispektromeetri, mis viidi Marsile.
Koos Stanley Milleriga väitis Orgel, et peptiidnukleiinhapped, mitte aga ribonukleiinhapped, moodustasid esimesed prebiootilised süsteemid, mis olid suutelised iseeneslikult paljunema varajasel Maal.
Infopanspermia

Infopanspermia (inglise keeles "information panspermia") on kontseptsioon eluvormidest, mis rändavad läbi Universumi nimetatud eluvorme esindava kokkusurutud informatsiooni edastamise teel, näiteks genoomi kodeerimise kaudu, mis võib seejärel võimaldada mõistusliku elu regenereerimist.
Selle kontseptsiooni lõi Vahagn Gurzadjan ja seda kirjeldas Stephen Webb 2002. aastal ilmunud raamatus "If the Universe Is Teeming with Aliens . . . Where Is Everybody? - Seventy-Five Solutions to the Fermi Paradox and the Problem of Extraterrestrial Life" kui Fermi paradoksi 23. lahendusena järgmiselt: "Armeenia füüsik Vahagn Gurzadjan on püstitanud huvitava hüpoteesi: me võime asustada Galaktikat, mis on "täis rändavaid eluvooge" – läbi kogu kosmose kiirgavate bittide jadasid.
Infopanspermiat on arutanud Gurzadjan ja Roger Penrose konformse tsüklilise kosmoloogia skeemi raames, see tähendab informatsiooni edastamise võimalikkust Suure Paugu eelsest eoonist meie praegusesse eooni kosmilise mikrolaine-taustkiirguse kaudu.
Óscar R. Benavides

Óscar Raymundo Benavides Larrea (15. märts 1876 – 2. juuli 1945) oli Peruu sõjaväelane, diplomaat ja poliitik. Ta oli Peruu 38. president 1914–1915 ja 42. president 1933–1939, neist viimane oli autoritaarne fašistlik režiim.
Krems (Traun)

Krems on ligikaudu 62 km pikune Trauni jõe lisajõgi Ülem-Austrias.
Jõgi saab alguse Kremsmaueri mäe jalamilt Micheldorfis, voolab Traunviertelis läbi Ülem-Austria Eelalpide põhja suunas ja suubub Linzi Ebelsbergi linnajaos Trauni jõkke.
Suuremad asulad Kremsi orus on Kirchdorf an der Krems, Schlierbach, Wartberg an der Krems, Kremsmünster, Rohr im Kremstal, Kematen an der Krems, Neuhofen an der Krems ja Ansfelden.
Trutnovi ringkond

Trutnovi ringkond (tšehhi keeles "Okres Trutnov") on 2. järgu haldusüksus (ringkond) Tšehhis Hradec Králové maakonnas. Trutnovi ringkond piirneb põhjas ja kirdes Poolaga. Ringkonna halduskeskus on Trutnov.
Pseudobaeospora

Pseudobaeospora on šampinjonilaadsete seltsi heinikuliste sugukonda kuuluv seente perekond.
Česká Lípa ringkond

Česká Lípa ringkond (tšehhi keeles Okres Česká Lípa) on 2. järgu haldusüksus (ringkond) Tšehhis Libereci maakonnas. Česká Lípa ringkond piirneb põhjas Saksamaaga. Ringkonna halduskeskus on Česká Lípa.
Jablonec nad Nisou ringkond

Jablonec nad Nisou ringkond (tšehhi keeles "Okres Jablonec nad Nisou") on 2. järgu haldusüksus (ringkond) Tšehhis Libereci maakonnas. Jablonec nad Nisou ringkond piirneb kirdes Poolaga. Ringkonna halduskeskus on Jablonec nad Nisou.