tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Aatrium

Aatrium oli vanarooma arhitektuuris elamu keskne ruum. Seda sõna on hiljem hakatud kasutama lähedaste nähtuste kohta.
Vanarooma aatrium.
Aatrium ("atrium") oli vanarooma arhitektuuris elamu keskne ruum.
Sõna päritolu.
Ladina sõna "atrium" tuleneb võib-olla sõnast "ater" 'suitsust mustunud'. Seos võib seisneda selles, et selles ruumis oli algselt ka lahtine kolle, mille suits väljus katuseava kaudu.
Konstruktsioon ja liigid.
Aatrium oli nelinurkne siseruum maja keskel. Sealt pääses ümbritsevatesse ruumidesse. Aatrium oli perekonna "elutuba". Valgus pääses aatriumi avast katuses.
Ehitusviisi puhul, mida Vitruvius nimetas "atrium tuscanicum" (etruski aatrium), kandsid katust kaks massiivset puittala, millele oli põigiti paigutatud veel kaks tala. Sellest moodustus ülespoole osaliselt avatud siseruum, mille katust kandsid sambad või ka piilarid.
Ainult nelja sambaga aatriumi nimetatakse "atrium tetrastylicum" (neljasambaline aatrium).
Aatriumi, mille katuseava kannab palju sambaid, nimetatakse "atrium corinthicum" (Korintose aatrium).
Väiksemates majades oli ka täielikult katusega kaetud, ilma "compluvium"'ita aatriume, mida nimetati "atrium testudinatum".
Katuse kuju.
Katuse kuju järgi oli aatriumi tüüp enamasti "atrium impluviatum". Sellise aatriumi katus oli sissepoole kaldu. Nelinurkse katuseava ("compluvium") all paiknes samuti nelinurkne bassein ("impluvium"), kuhu koguti vihmavett. Sealt suunati vesi tsisterni.
Juhul kui aatriumi vihmavett ei kogutud, võis katus olla ka väljapoole kaldu. Sellist aatriumi nimetatakse "atrium displuviatum".
Aatrium kirikuarhitektuuris.
Aatriumiks hakati nimetama ka kristliku basiilika eesõue.
Aatrium tänapäeva arhitektuuris.
Tänapäeva arhitektuuris nimetatakse aatriumiks klaaskatusega kaetud õue.
Posi

Posi (lühend ingliskeelsest sõnast "positive") on peamiselt noortele orienteeritud liikumine, mis sarnaneb "straight edgei liikumisega. Liikumine on peamiselt levinud "hardcore"-pungiga seotud ringkondades, kuid ka põrandaaluses "punk-rockis.
Posi-liikumine rõhutab positiivset väljanägemist ja olekut, seistes samas vastu ka narkootikumidele – õpetades, et rõõmus ja elu nautlev saab olla ka ilma narkootilisi aineid tarbimata.
"Posicore".
Posicore (vahel ka positive hardcore või positive hXc) on vähe levinud termin, millega kirjeldatakse positiivse kõlaga "hardcore"-muusikat. Tihti öeldakse nende bändide kohta lihtalt posi. Kõige enam seostatakse "posicore"-sildistusega ilmselt bändi Good Clean Fun.
Neiokõsõ

Neiokõsõ oli Eesti ansambel, mille pani kokku Priit Pajusaar 2004. aastal. 
Koos trummar Peeter Jõgiojaga esindas ansambel Eestit Eurovisiooni lauluvõistlusel İstanbulis võrukeelse eurolauluga "Tii". 
Laul pälvis võistluse poolfinaalis Iisraeli järel 12. koha ega pääsenud seetõttu finaali. Lugu "Tii" jäi selle kollektiivi ainsaks avaldatud singliks ning ansambel lõpetas tegevuse kohe pärast Eurovisiooni võistlust.
Aavasaksa

Aavasaksa on mägi Soomes Lapi maakonnas Ylitornio vallas Tornio jõe kaldal 70 km kaugusel Torniost. 
Mäe kõrgus merepinnast on 242 m (teistel andmetel 222 m) ning ta on ümbruskonna mägedest selgesti kõrgem. 
Prantsuse Teaduste Akadeemia tegi seal Pierre Louis Moreau de Maupertuis' juhtimisel 1736–1737 geofüüsikalisi mõõtmisi, mis kinnitasid Isaac Newtoni teooriat, mille kohaselt Maa on lapik. 
Aavasaksal käis omal ajal ka itaalia maadeavastaja Giuseppe Acerbi. 1790. aastatel liikus ta esimese välismaalasena piki Tornio jõge Nordkapi suunas, külastades ka Finnmarki ning kirjutades ulatuslikke reisikirjeldusi. 
Aavasaksal asub ka Struve meridiaanikaare üks punkte.
Aavasaksa on vanast ajast olnud tuntud maastikulise vaatamisväärsusena ning kuulub keskkonnaministeeriumi poolt valitud 27 rahvusmaastiku hulka. Jõekallas esindab Soomele iseloomulikku maastikku. Juba alates 18. sajandist on olnud tegemist lääneeurooplastele ühe tuntuma kohaga Soomes. 
Aavasaksal on puhkeküla ja suusakeskus, kohvik ja vaatetorn. See on üks lõunapoolsemaid kohti Soomes, kus jaaniööl paistab keskööpäike, kuigi ta asub põhjapolaarjoonest pisut lõuna pool. 
Aavasaksa järgi on nimetatud asteroid 2678 Aavasaksa.
Juhan Paberit

Juhan Paberit (13. märts 1917 Valguta vald, Tartu maakond – 27. veebruar 2015) oli eesti skulptor. 
Elukäik.
Juhan Paberiti sünnikoht on Lõve veski Lapetukme külas, kus tulevase kunstniku lapsepõlv möödus möldri kümnelapselises peres. 
Juhan Paberit õppis aastatel 1925–1928 Rõngu algkoolis ja 1931–1938 Tartu Poeglaste Gümnaasiumis. Majanduslik olukord oli raske, mistõttu venis õpingute aeg pikaks. Lõve veski läks pankrotti ning pere oli sunnitud kolima Taremetsa ning hiljem Luhavälja tallu vanaisa juurde. 
Kuni Nõukogude okupatsioonini oli Juhan Paberit talupidaja. Ta töötas pool aastat kohtu-uurijana. Sõja algul evakueerus Venemaale, kus teenis tööpataljonis Saratovi linnast idas. Sealt mobiliseeriti ta Eesti laskurkorpusse. Sai kaks korda kergelt haavata. 
1946. aastal astus ta kaaslastest märksa vanemana Tartu Riiklikku Kunstiinstituuti, kus temast sai (koos hilisema Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi rektori Jaan Varesega) skulptor Anton Starkopfi õpilane. Ta lõpetas kooli pärast Tartu Riikliku Kunstiinstituudi likvideerimist 1952. aastal Tallinnas ERKI Johannes Hirve õpilasena. 
Töötas aastatel 1952–1953 Tartu Kunstikoolis, 1953–1954 oli Kunstifondi Tartu osakonna direktor ja 1965–1972 Eesti Kunstnike Liidu Tartu osakonna sekretär. 
Looming.
Juhan Paberitist kujunes aastakümneteks üks innukamaid kiviraidekunsti meistreid. Loonud portreid, kompositsioone ja mälestusmärke. Näiteks Paide fašismiohvrite mälestusmärk (1967, arhitekt Ülo Sirp), Rahvatasujate mälestusmärk Rannu koolimaja ees (1973), Teises maailmasõjas langenud sõdurite mälestussammas Elvas (1979, arhitekt G. Valdre) ja Kanepis (1984, arhitekt G. Valdre), Oisu valla alal langenute mälestussammas (1990, arhitekt Allan Murdmaa). Paberiti sõjamonumendid on kõik figuraalsed ning Eestis ainukordselt meisterliku kõrgreljeefiga.
Eesti kunstimuuseumides ja erakogudes leidub Paberiti portreeskulptuure. Tuntumad neist on „Tiina“ (marmor, 1956, Tartu Kunstimuuseum), „Väike Aune“ (terrakota,1963, Eesti Kunstimuuseum), „Töölisneiu Marja“ (marmor, 1964, EKM), „Marika Sahva portree“ (pronks, 1972, TKM).
Aastakümnetega jõudis kujur luua Tartu ümbruse kalmistuile üle saja hauamälestise, teiste seas ka professor Vootele Meipalu (1977, Tartu Maarja kalmistu), akadeemik Adolf Mölderi (1981, Tartu Pauluse kalmistu) ja professor K. Aru (1991, Tartu Puiestee kalmistu) hauale. Juhan Paberit raius oma graniitteosed peaaegu alati ise, lastes meistritel vaid üldisema vormi ette raiuda.
Isiklikku.
Tema tütar on kunstnik Anneli Salumaa. Skulptor Tõnis Paberit (19. XI 1952) on tema vennapoeg.
Saaluse

Saaluse võib tähendada kahte küla Võrumaal:
Saaremõisa järv

Saaremõisa järv on mitme järve rööpnimi:
Lepamaim

Lepamaim ("Phoxinus phoxinus") on karpkalaliste seltsi kuuluv kalaliik. Ta on väike parvekala, kes esineb enamasti Euroopa ja Põhja-Aasia selgetes hapnikurikastes külmaveelistes väiksemates jõgedes ja ojades. Lepamaim on tavaliselt 6–8 cm pikk, harva kuni 14 cm. Kevadel kudemisperioodi ajal muutub kõhualune tumepunaseks. Koeb aprillist juunini.
Kirjeldus.
Lepamaim ("Phoxinus phoxinus") on kasvult väike kala. Selg on värvuselt pruun või oliivikaspruunikas, pea hallikas. Kõhupool valge ja hõbedaläikeline. Külgedel tumedat värvi 2-2,4 mm pikkune pikitriip. Kehal väiksemad soomused, mis sageli ei ulatu üksteist katma. Soomused puuduvad kõhul eespool kõhuuime, kuni alalõuani välja. Küljejoon on neil alati poolik, mis ei ulatu sabani.
Enamasti varieerub lepamaimu välimus erinevates veekogudes.
Suu väike, poolalaseisune, ülalõualuu on alumisest veidi pikem. Silmad paiknevad kõrgel, otsmik lame, kuid ninaavade vahel märgatavalt kumer. Teravad neeluhambad.
Levik ja elupaik.
Elupaigaks eelistab selgeid, madalaid, kiirevoolulisi, jahedamaid jõgesid. Läänemere põhja- ja kirdeosas on ta ka levinud rannikuvetes. Ojades pesitseb lepamaim ("Phoxinus phoxinus") tavaliselt trullingu ("Barbatula barbatula") ja noorte forellidega ("Salmo") samas elukoosluses. Võib elada ka veekogude kivistel ja liivastel lõikudel.Valdav osa levilast on Euroopa ja Aasia põhja- ja keskosas, Püreneedest Kamtšatkani. Eestis laialt levinud nii jõgedes kui ka ojades. Harva leidub teda ka järvedes, kuid peamiselt sissevoolude suudmetes. Enamasti eelistab just jahedamat vett.
Kasv ja vanus.
Pikkus 6–8 cm, harva kuni 14 cm. Tavaliselt jääb see 4-7 cm juurde. Eluiga on nendel 5-8 aastat. Suguküpsuse saavutab 2-3 aastaselt.
Toitumine.
Vastse eas toituvad nad enamasti vetikatest. Hiljem surusääskede vastsetest ning vette kukkunud valmikutest. Toiduks sobivad ka teiste putukate vastsed (valmikud kui ka nukud). Suure osa meres elavate isendite toidulaua moodustavad kirpvähid ja kahetiivalised. Vajadusel võivad lepamaimud muutuda ka kalamarjasöödikuteks.
Sigimine.
Kudeperiood algab mais ning kestab juulini. Mari heidetakse madalasse vette, enamasti tehakse seda kärestikus allpool olevale kruusasele põhjale. Korraga koeb ta 200-1000 marjatera. Inkubatsioon kestab 7-12 päeva. Koorunud vastsed on 4-5 mm pikkused.
Äsja koorunud vastsed varjuvad mõneks ajaks kivide vahele, kus toituvad rebukotisisust. Pärast seda alustavad nad iseseisvalt toitu otsima.
Kudemise ajaks omandavad isaskalad omale kireva pulmarüü: kõht muutub punaseks, kurgualune mustaks, külgedel tekib sageli helkivroheline vööt. Pea peale tekib helmeskate.
PKr

pKr (varem "p. Kr.") ehk m.a.j (varem "m. a. j.") ehk AD või A. D. ehk anno ehk anno Domini on tähis, mida kasutatakse kristliku ajaarvamise aastaarvude juures selleks, et märkida nende kuulumist selle ajaarvamise alla ning aastaga 1 alanud ajastusse ehk aega pärast selle ajaarvamise alguspunkti. 
Lühendit "pKr" loetakse "pärast Kristust" või "pärast Kristuse sündi", lühendit "m.a.j." loetakse "meie ajaarvamise järgi" ning lühendeid "AD" ja "A. D." loetakse "anno Domini" (ladina keeles 'issanda aastal'). "anno" tähendab ladina keeles 'aastal'. 
"pKr" ja "m.a.j." paigutatakse aastaarvu järele, "AD", "A. D." ja "anno" aastaarvu ette, nagu ka sõna "aastal". 
Lühend "m.a.j." on kasutusel peamiselt juhul, kui tahetakse vältida ajaarvamise seostamist kristlusega või Kristuse sündimisega. See kehtib muu hulgas nõukogudeaegse kirjanduse kohta, mis vältis seostamist kristlusega, ning usuteadusliku kirjanduse kohta, mis väldib võimalikku segiajamist Jeesuse tegeliku sünniajaga, eriti kui on juttu Jeesuse sünniajale lähedasest ajast. 
Aastale 1 pKr eelneb aasta 1 eKr ("enne Kristust"), sellele omakorda aasta 2 eKr ja nii tagasi. 0. aastat ei ole. 
Selleks et teada saada, mitu aastat on möödunud mõnest aastast enne Kristust kuni mõne aastani pärast Kristust, tuleb liita aastaarvud ning lahutada üks aasta (see kehtib, kui kuupäev on sama). 
Ajaarvamist "A.D." hakati kasutama aastast 525, ent laiemalt kasutusele võeti see alles pärast aastat 800.
Allika tänav (Tallinn)

Allika tänav on väike tänav Tallinna kesklinnas Tatari asumis.
Allika tänav asub Tatari tänava ja Kentmanni tänava vahel. Allika tänav algab Kentmanni tänavalt, läbib võlvialuse ning suubub Tatari tänavale. Tänav kulgeb kirdest edelasse ja tema pikkus on 205 meetrit. 
Ajalugu.
Allika ja Lätte tänava nimi pärineb tänapäeva Tatari tänav 24 hoovis keskajal asunud Karjaallikast.
Allika tänav sai nime 1890. aastal. Tänava saksakeelne nimi oli "Quellenstrasse" ja venekeelne nimi "Ключевая улица".
Tänava paaritute majade poolel asus 1919–1966 Allika tänav 1 Tallinna 14. Algkool, Allika tänav 5 hoovipoolses majas asus Tallinna II Baptistikogudusest eraldunud Tallinna Allika Baptistikoguduse palvemaja.
19. ja 20. sajandi Allika tänava hoonestusest on säilinud vaid paarisnumbritega majad 4, 6, 8 (Lenderi maja tüüp) ja 10. 
Hoone Allika tänav 12 (endine Allika tänav 10C) on uusehitus endise Dvigateli lasteaia mänguväljaku kohal. Paaritute numbritega majad on lammutatud ning nende asemel asetseb Allika tänava ja Tatari tänava 13/15 hoonete kohal Rävala puiestee 19 aadressiga Rävala maja.
Mudamaim

Mudamaim ("Leucaspius delineatus") on karpkalaliste seltsi kuuluv kala.
Mudamaim on väikekala, kes tavaliselt on 6–9 cm pikk, harva kuni 14 cm, emased on isastest veidi suuremad. Keha on voolujooneline ja külgedelt pisut lamenenud. Värvuselt on selg sinakasroheline või kollakas-rohehalli, külgedelt hõbedase läikega, kõhualune valge. Suu on ülaseisune, silmad suhteliselt suured.
Mudamaim on levinud Euroopas Põhja- ja Kesk-Prantsusmaalt kuni Volga jõe ja Kaspia mereni.
Elutseb enamasti aeglase vooluga jõgedes, järvedes ja nende luhtadel, eelistades taimestikurohket ja sooja keskkonda. Parvekalana tegutsevad enamasti veekogu ülakihtides umbes 1 meetri sügavuseni.
Kudemisperiood on aprillist juunini, siis kui veetemperatuur on ületanud 18 °C.
Rünt

Rünt ehk harilik rünt ("Gobio gobio") on karpkalaliste seltsi kuuluv kala. Rahvakeeles kasutatud ka nimesid "maidel, liivarull", "pess", "penijüri", "hürrül", "koerakala" jpt.
Rünt on väikekala, kes tavaliselt on kuni 10 cm pikk, harvem kuni 15 cm, kaal kuni 21 g. Keha on sihvakas ja suhteliselt ruljas. Selg on rohekaspruun, küljed hõbedased ja kaetud sinakasmustade täppide või laikudega. Suu on alaseisune ja selle nurkades on poised.
Rünt on levinud Mandri-Euroopa ja Suurbritannia hapnikurohketes jõgedes ja järvedes, harvem riimveelistes rannikulahtedes. Eestis on levinud peaaegu kõikjal, kus on talle sobivad tingimused.
Rünt elutseb veekogu põhjakihis, eelistades kõva pinnasega liivaseid veekogusi. 
Tegutsevad parves.
Liivarull

Liivarull on mitme kala rahvapärane nimetus:
Karl Ast

Karl Ast (kirjanikunimi Karl Rumor; 19. veebruar 1886 Orava vald, Võrumaa – 9. juuli 1971 New York) oli Eesti kirjanik ja poliitik.
Elulugu.
Karl Ast lõpetas 1905. aastal Hugo Treffneri Gümnaasiumi.
1905. aasta rahutuste järel põgenesid Konstantin Päts, Voldemar Päts, Jaan Teemant, Peeter Speek, Otto Strandman, Karl Ast, Mihkel Martna jt Eestist. 1905. aastal pidi ta juhtima mässu ristlejal Pamjat Azova. Karl Ast võttis osa Vene sotsiaaldemokraatlikust liikumisest, aastatel 1907–1910 istus seetõttu vanglates.
Ka tema vanem vend Gottlieb Jaan Ast (1874–1919) oli sotsiaaldemokraatlik poliitik.
Karl Ast osales esimeses maailmasõjas.
Eesti Vabariigi ajal kuulus ta Asutavasse Kogusse, oli ka mitu korda Riigikogu liige.
1919. aastal oli ta töö- ja hoolekandeministri kohusetäitja, aastatel 1924–1925 Jüri Jaaksoni valitsuse portfellita minister.
1933. aastal karistati Karl Asti ja Jaan Piiskarit joobnud olekus rahurikkumise pärast 5-kroonise rahatrahvi või 2-päevase arestiga.
1939–1940 oli ta Eesti Vabariigi Stockholmi saatkonna pressiatašee, 1941–1958 aukonsul Rio de Janeiros. Ta on elanud Brasiilias, Kanadas ja pikemat aega USAs.
Looming.
Rumori debüütnovellikogu "Sääsed tormis" ilmus 1911. aastal. Temalt ilmus ka üks romaan ja kaks mälestusteraamatut. Eksiilis sai tuntuks tema novellikogu "Uned ja mured".
Isiklikku.
Karl Ast oli aastatel 1912–1932 abielus arst Alma Aniga (1884–1958) ja 1935–1971 Leili Abramiga (1903–1976). Tal olid tütar Iris (1917–1965) ja poeg Orvo (1920–1999), kes oli loomaarst ja viroloog. Tema vend oli poliitik ja Tallinna linnapea Gottlieb Ast.
Viidikas

Viidikas ("Alburnus alburnus") on karpkalaliste seltsi kuuluv kala.
Viidikas kasvab tavaliselt 12–15 cm pikkuseks, harvem kuni 25 cm. Keha on sihvakas ja külgedelt lamenenud, suu ülaseisune. Värvuselt on selg rohekashall, küljed ja kõhualune on hõbedase läikega.
Viidikas on parvekala, kes elutseb järvede ja aeglase vooluga jõgede ülemistes kihtides. Läänemeres esineb ka riimveelises rannikumeres. Levila ulatub Lääne-Euroopast kuni Volga jõeni.
Eestis on levinud kõikjal rannikumere lahtedes ja Väinameres. Mandri-Eestis elutseb viidikat Lõuna-Eesti järvedes ja jõgedes, näiteks Viljandi järves, Võrtsjärves ja Emajõe vesikonnas, samuti teistes väiksemates järvedes; Põhja-Eesti ja Lääne-Eesti järvedes puudub. Samas esineb Pärnu, Kasari jt jõgede vesikondades.
Kudemisperiood on aprillist juunini.
Kasutatakse elussöödana suuremate röövkalade püügiks.
Viidikaks peetakse tihtipeale ka tippviidikat ("Alburnoides bipunctatus").
Schrei

 
"Schrei" on Saksa bändi Tokio Hotel esikalbum, mis ilmus 2005. aasta septembris ning tõusis kohe mitmete müügiedetabelite tippu.
Albumi väljaandmine oli bändile suur kergendus, kuna varem oli neil olnud ka leping Sonyga, kes aga lepingu katkestas, kartes, et Tokio Hotel ei löö läbi. 
Samuti venitas albumi ilmumist Saksamaa keeruline lastekaitsesüsteem, mis nõudis lepingute detailset läbitöötamist, kuna tol ajal olid kõik liikmed veel alaealised. Hoolimata paljudest takistustest ei lasknud poisid end heidutada ning pärast nende esimese singli Durch den Monsun ootamatult suurt edu oli sama saatus garanteeritud ka albumile. Album ilmus plaadifirma Universal Music kaudu nagu ka kõik ülejäänud Tokio Hoteli singlid, CD-d ja DVD-d.
Hiljem anti samalt albumilt välja veel kolm singlit: "Schrei", "Rette Mich" ja "Der letzte Tag". Kolmest vaid üks ei jõudnud kohe edetabelite tippu. "Schrei" ilmumisega algas Saksamaal ja hiljem kogu Euroopas Tokio Hoteli eufooria.
Album "Schrei" on ilmunud seitsmes versioonis:
Wambola

Wambola (pardatähis M311) on Lindau-klassi miinijahtija, mis oli aastaid Eesti mereväe teenistuses ja on tänapäeval eraomanduses.
Ajalugu.
Laev on ehitatud 1959. aastal Saksamaal mereväele. Laeva algne nimi oli "Cuxhaven" ja see tulenes Cuxhaveni linna nimest Saksamaal. 
Eesti mereväe omandusse jõudis laev 2000. aastal kingitusena Saksamaalt. Laeva sõpruslinnaks sai Pärnu. 2009. aastal arvati Wambola koos sõsarlaevaga Sulev teenistusest välja.
Väärismetallist puhastatuna seisis Wambola algul Lennusadamas. Hiljem on alus viidud Noblessneri sadamasse, kus seisab tänaseni (2020. aasta juuli seisuga).
1. septembril 2020 oli Noblessneri sadamas seisnud laeval tekiehitises tulekahju, mis suudeti kustutada.
Zimmer 483

"Zimmer 483" ('tuba 483') on Tokio Hoteli teine album, mis ilmus 23. veebruaril 2007. Väidetavalt on pealkiri valitud selle bangalo järgi, kus bänd oma Hispaania puhkusel peatus ja esimesed lood selle albumi jaoks kirjutas.
Albumit müüdi esimese kahe kuuga üle 375 000 eksemplari.
1. juunil 2007 ilmus Tokio Hoteli esimene ingliskeelne album "Scream", mis sisaldas tõlgitud lugusid nii esimeselt ("Schrei") kui ka teiselt albumilt.
Lood.
+ peidetud lugu "In die Nacht"
Hain Rebas

Hain Rebas (sündinud 23. jaanuaril 1943 Tallinnas Hiiul) on Eesti ajaloolane, sõjaväelane ja poliitik; Rootsi sõjaväe reservkapten 1973, Eesti kaitseväe major 1996.
Elulugu.
Hain Rebas on Robert (Rain) Rebase poeg. Sõjapõgenike lapsena kasvas ta üles Rootsis.
1961 lõpetas ta Göteborgis gümnaasiumi ja 1967 Göteborgi Ülikooli filosoofiakandidaadina, 1976 kaitses samas filosoofiadoktori kraadi väitekirjaga "Infiltration och handel. Studier i senmedeltida nordisk Balticum I. 1441–1479".
1969–80 oli Rebas Göteborgi Ülikoolis ajaloo-osakonna õppejõud (aastast 1979 dotsent), 1980–91 ja 1993–2008 Kielis Christian Albrechti Ülikoolis Põhjamaade ajaloo professor, ühtlasi 1987–88 Toronto Ülikooli Eesti õppetooli külalisprofessor, 1991–92 ja 1996 Tartu Ülikooli esimene täisaasta veetnud Läänest tulnud külalisprofessor. 1990 oli Hain Rebas Eesti Komitee, 1990-92 Eesti Kongressi ja 1991–92 Põhiseaduse Assamblee liige, samuti Eesti välisministri Lennart Meri nõunik. 21. oktoobrist 1992 kuni 5. augustini 1993 oli ta Eesti Vabariigi kaitseminister Mart Laari esimeses valitsuses, 1994. aastast taas Kieli Ülikooli professor. Ta oli 1977 ja 1978 METROO (Metsaülikool Rootsis) ja 1979, 1984, 1987 Metsaülikooli lektor Kanadas.
Hain Rebas on tuntud kui aktiivne Eesti Üliõpilaste Seltsi liige. Ta on aastaid laulnud Göteborgi Akadeemilises Meeskooris.
Hain Rebas ja Pullapää kriis.
Hain Rebase aega kaitseministrina langes Pullapää kriis, kus Asso Kommeri juhitud Läänemaa Vabatahtlik Jäägrikompanii ei allunud enam Eesti kaitseväe juhtkonna käskudele. Tollal väitis ajaleht Eesti Ekspress, et Rebas olevat kriisi ajal laevaga Eestist põgenenud. Rebas on süüdistusi hiljem eitanud ning leidnud, et kriisi lahendamisel läksid peaminister Mart Laar ja justiitsminister Kaido Kama Rebasest kui kaitseministrist mööda ning ohverdasid ta poliitilistel põhjustel. 3. augustil 1993 astus Rebas ametist tagasi. Sama aasta novembris viis sündmuste jätkumine ka siseminister Lagle Pareki tagasiastumiseni.
Teadustöö.
Hain Rebase peamised uurimisvaldkonnad on olnud Skandinaavia ja Balti riikide välis- ja kaitsepoliitika, eesti kultuur, hiliskeskaegse Rootsi ja Läänemere ruumi ajalugu, Rootsi eestlaskond ja rahvusvaheline julgeolekupoliitika. Ta on avaldanud uurimusi Rootsi, Eesti, Saksa, Soome, USA, Taani ja Tšehhi väljaannetes.
Tarkvarapiraatlus

Tarkvarapiraatlus on kuriteoliik, mille käigus omandatakse ebaseaduslikult arvutitarkvara või faile.
Ehkki see on enamiku kuriteoliikidega võrreldes suhteliselt noor ja sai võimalikuks alles arvutite arenguga 20. sajandi keskpaigas, on tarkvarapiraatlus enamikus riikides tänapäeval karistatav.
Tarkvarapiraatluse liigid.
Ühe liigituse kohaselt jaguneb tarkvarapiraatlus motivatsiooni alusel järgnevalt:
2003. aasta Kuldgloobuse auhinnad

2003. aasta Kuldgloobuse auhinnad olid 60. Kuldgloobuse auhinnad, mis jagati välja 19. jaanuaril 2003 Beverly Hiltoni hotellis Beverly Hillsis Californias.
Cecil B. DeMille'i nimeline elutööauhind anti Gene Hackmanile.
Amman

Amman (varasem eestikeelne nimekuju "Ammaan") on Jordaania suurim linn ja ühtlasi pealinn. Amman on Jordaania poliitiline ja kultuuriline keskus ja üks maailma vanimaid linnu, mis on olnud pidevalt asustatud.
2002. aasta Kuldgloobuse auhinnad

2002. aasta Kuldgloobuse auhinnad olid 59. Kuldgloobuse auhinnad, mis jagati välja 20. jaanuaril 2002 Beverly Hiltoni hotellis Beverly Hillsis Californias.
Cecil B. DeMille'i nimeline elutööauhind anti Harrison Fordile.
I Would Set Myself on Fire for You

I Would Set Myself on Fire for You (tihti lühendatud Iwouldetc)on screamo/experimental kollektiiv, mis pärit Atlantast USAs.
Bänd paistab silma oma eksperimentaalsusega segades džässilike elemente screamo ja emo omadega. Lisaks on veel silmapaistev asjaolu, et neil on mitu vokaali ning nad laulavad tihti peale koos nõnda, et laul kõlab nagu kooris.
Vasa

Vasa on mitme inimese, koha ja objekti nimi.
Taustkeha

Taustkeha on keha, mille suhtes vaadeldakse teiste kehade liikumist (täpsemalt, suhtelist liikumist). 
Taustkehaga seotakse sobiv koordinaadistik ja kell, mis koos moodustavad taustsüsteemi.
Mingi keha asukoht taustkeha suhtes määratakse koordinaatidega vastavas koordinaadistikus.
Kauka jumal

"Kauka jumal" on August Kitzbergi näidend, mis esietendus 1912. aastal Vanemuise teatris. Tüki lavastas Karl Menning ning Märdi osas oli Carl Treumundt.
Raamatuna ilmus näidend 1915. aastal.
Onega

Onega on linn Arhangelski oblastis, Onega rajooni keskus. Asub Onega jõe suudmes.
Onegas on puidu- ja keemiatööstuse ettevõtted, seal on meresadam.
Linna läbib Arhangelski-Vologda raudtee.
Kreekakatoliku kirik

 
Kreekakatoliku kirik on katoliku kiriku haru, mis järgib Bütsantsi (Konstantinoopoli) liturgilist traditsiooni (Bütsantsi riitust). 
Kreekakatoliku kiriku nimetust kasutatakse eristamaks seda roomakatoliku kirikust ning Armeenia, Süüria, Kopti jt kirikutest, milles järgitakse teisi liturgilisi riitusi. Koos eelnimetatutega kuulub kreekakatoliku kirik idakirikute hulka.
Terminit "uniaadikirik" kasutati pärast Bresti uniooni sõlmimist Rzeczpospolitas ning hiljem Venemaa keisririigis. NSV Liidu ajaloo- ja propagandakirjanduses kasutati Venemaa ja NSV Liidu territooriumil tegutsenud kiriku kohta ka nimetust "uniaadikirik", Austria-Ungari territooriumil tegutsenud kiriku kohta kasutati terminit "kreeka-uniaadi kirik".
Saxon

Saxon on Suurbritannia "heavy metal" bänd, mis tegutseb aastast 1976.
Saxon on üks tuntumaid "new wave of british heavy metal"i (NWOBHM) esindajaid kõrvuti Iron Maideni, Def Leppardi ja teistega. Algselt oli bändi nimi Son Of A Bitch, mis aga peagi muudeti Saxoniks. 1970. aastate lõpus esineti koos tuntumate briti bändidega, näiteks Motörheadiga. 1979. aastal õnnesus Saxonil sõlmida esimene plaadileping. Esimese albumi pealkirjaks sai samuti "Saxon". Läbimurre saavutati aga 1980–1981, mil ilmus 3 albumit: esimesel aastal "Wheels of Steel" ja "Strong Arm of the Law", teisel aga "Denim and Leather". Suur osa nendel olevatest lugudest on jäänud Saxoni kontserdirepertuaari tänapäevani. Pärast 1983. aasta albumit "Power and Glory" hakkas Saxon liikuma kommertslikuma stiili poole, mis tõi kaasa algsete fännide pettumise. Samas ei suudetud läbi lüüa ka laiemal muusikaturul, täiesti edutuks osutus katse jõuda USA turule. 1990. aastatel, nagu paljude teistegi "heavy"-bändide puhul, saabus veelgi selgem mõõnaperiood. 1995. aastal moodustasid endised Saxoni liikmed oma bändi, mille nimeks sai Oliver/Dawson Saxon, esialgu nimetasid nad end aga samuti lihtsalt Saxoniks. Seepeale kaebas "vana" Saxon nad kohtusse, mille tulemusena lisati uuele bändile selle asutajate nimed. Oliver/Dawson Saxon mängib enamasti Saxoni 1980. aastate repertuaari, uusi lugusid nad eriti teinud pole.
1990. aastate lõpus pöördus Saxon tagasi klassikalisema "heavy metal"i poole, mis tagas taas püsiva lojaalse fänkonna. Uue tõusu alguseks loetakse enamasti albumi "Metalhead" väljatulekut 1999. aastal, seni parimaks Saxoni taastulekualbumiks aga "Lionhearti" (aastast 2004). 2005. aasta turnee, mis oli pühendatud "new wave of british heavy metal"i 25. aastapäevale, kujunes samuti edukaks. 2009. aastal ilmus seni viimane album "Into The Labyrinth".
Saxon on Eestit külastanud kahel korral: 1993. aasta Rock Summeril ning 2007. aasta 3. mail andis ta kontserdi Rock Cafés.
Tarmo Leinatamm

Tarmo Leinatamm (2. september 1957 Keila – 13. oktoober 2014) oli eesti dirigent, koomik ja poliitik.
Elukäik.
1976. aastal lõpetas ta Georg Otsa nimelise Tallinna Muusikakooli ja 1981. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi.
Aastail 1981–1991 oli ta Vanemuise peakoormeister. 1980. aastate keskel oli Tartu ansambli Plastmass juht. Aastatel 1991–1994 Rahvusooper Estonia dirigent, 1994–1999 Tallinna Filharmoonia direktor.
Ta oli ka AS Trio LSL direktor.
Tarmo Leinatamm dirigeeris 1996. ja 1997. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel, sealne orkester tunnustas teda erakorralise parima dirigendi preemiaga.
Tallinna linnahallis dirigeeris ta muusikale "Jeesus Kristus superstaar", "West Side'i lugu", "Kiss Me, Kate".
Ta osales mitmes ansamblis, näiteks Harmoonikud, Elektra, ROSTA aknad. Ta esines sageli Kuku raadios ja televisioonis. Leinatamm oli üks Kreisiraadio liige. 2008. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel oli ta Eesti esindajana laulu "Leto svet" üks esitajaist.
Poliitiline tegevus.
Ta kuulus 1995. aastast Reformierakonda. 
Ta oli aastatel 2003–2007 X Riigikogu ja 2011–2014 XII Riigikogu liige.
Isiklikku.
Ta oli abielus laulja ja ilusalongi omaniku Siiri Leinatammega (sündinud Kokla; 1958).
Tütar Kirke on moedisainer.
Sarah Jessica Parker

Sarah Jessica Parker (sündinud 25. märtsil 1965) on Ameerika Ühendriikide filminäitleja ja teleprodutsent.
Ta on tuntud peamiselt Carrie Bradshaw' osatäitjana aastatel 1998–2004 toodetud Ameerika Ühendriikide komöödiasarjas "Seks ja linn". Lisaks on ta mänginud filmides "Ed Wood" (1994), "Miami rapsoodia" (1995), "Petetud naiste klubi" (1996), "Marss ründab" (1996), "Raskusi lahkumisega" (2006), "Seks ja linn" (2008) ja "Seks ja linn 2" (2010).
Alates 2002 oli ta "Seksi ja linna" produtsent. Ta oli ka selle põhjal tehtud filmi "Seks ja linn" kaasprodutsent ning filmi "Seks ja linn 2" produtsent.
Eraelu.
Parker abiellus 19. mail 1997 näitleja Matthew Broderickiga. Nende esimene poeg James Wilkie Broderick sündis 28. oktoobril 2002. Talle pandi nimi Matthew' isa James Brodericki (samuti näitleja) ja inglise kirjaniku Wilkie Collinsi järgi.
22. juunil 2009 sündisid abielust kaksikud tütred, kelle tõi ilmale surrogaatema. Tütred said nimeks Marion Loretta Elwell ja Tabitha Hodge. Elwell ja Hodge on Parkeri emapoolsest suguvõsast pärit perekonnanimed.
Tunnustus.
Parker on oma näitlejakarjääri jooksul võitnud rohkesti auhindu, eriti "Seksi ja linna" eest.
Ta nimetati 1999–2005 igal aastal Kuldgloobuse kandidaadiks televisioonimuusikali- või -komöödianäitleja kategoorias. Ta võitis selle auhinna aastail 2000, 2001, 2002 ja 2004. 2005 nimetati ta Kuldgloobuse kandidaadiks rolli eest filmis "The Family Stone" ("Perekond Stone"), aga ei võitnud seda.
Ta nimetati 1999–2004 igal aastal parimate telenäitlejate auhinna Emmy kandidaadiks komöödiasarja naispeaosatäitja kategoorias, aga võitis selle ainult viimasel aastal. Lisaks nimetati ta 2001–2004 igal aastal Emmy kandidaadiks komöödiasarja produtsendi kategoorias ja võitis selle esimesel aastal.
2009 mängis Parker romantilises komöödias "Did You Hear About the Morgans?". Selle rolli eest nimetati ta kõige halvemate filmide auhinna Kuldne Vaarikas kandidaadiks naisnäitleja kategoorias, aga siiski ei saanud seda.
2010 mängis ta filmi "Seks ja linn" järjes "Seks ja linn 2". Selle rolli eest võitis ta Kuldse Vaarika naisnäitleja kategoorias, jagades seda Kim Cattralli, Kristin Davise ja Cynthia Nixoniga.
Parker pälvis Ekraaninäitlejate Gildi auhinna 2002 ja 2004 komöödiasarja näitetrupi kategoorias ja 2001 komöödiasarja naisnäitleja kategoorias.
Kranj

Kranj (saksa ajalooline nimi: "Krainburg") on elanike arvult neljas Sloveenia linn, Kranji linnavalla ja Gorenjska ajaloolise piirkonna keskus.
Nele Kirsipuu

Nele Kirsipuu (sündinud 21. oktoobril 1990 Tallinnas) on eesti filmirežissöör ja videoblogija.
Kirsipuu on tegelenud aastaid ka laulmise ja tantsimisega, kuulunud tantsutruppi Palestra ja osalenud muusikalides. 2007. aastal oli ta üks telesaate "Eesti otsib superstaari" esimese hooaja üheksast finalistist.
Ta lõpetas 2010. aastal Tallinna Ühisgümnaasiumi ning 2014. aastal Balti Filmi- ja Meediakooli režii erialal. Lisaks on ta õppinud Praha Etenduskunstide Akadeemia Filmi- ja Telekoolis.
Kirsipuu käe all on valminud lühimängufilmid "Pealt kullakarvaline" (2011), "Võlutari Leivapätsid" (2012), "Roll of the Die" (2013) ja "Hiis" (2014). "Võlutari Leivapätsid" sai 2014. aastal 76. ülemaailmsel UNICA filmifestivalil pronksmedali ja 49. Eesti amatöörfilmide festivalil esikoha filmiüliõpilaste grupis. See on võitnud auhindu ka muudel filmifestivalidel.
Näitlejana on Nele Kirsipuu osalenud Tervise Arengu Instituudi eestvedamisel valminud HIV-teemalises õppefilmis "Die Young 2" (2007), olles üks peaosalisi.
2014. aasta lõpus hakkas ta pidama videoblogi.
2020. aastal pälvis ta Selge Kõneleja auhinna.
Allein

Allein (aastatel 1939–1946 "Alleno") on vald Itaalias Valle d'Aostas.
Kõrgus merepinnast on 1190 m.
Valla pindala on 8 km². Elanike arv on 242 (2001), rahvastiku tihedus 30 in/km².
Vallas on järgmised osavallad: Allamanaz, Ayez, Dayllon, Villa.
Naabervallad on Doues, Etroubles ja Gignod.
Lagle Parek

Lagle Parek (sündinud 17. aprillil 1941 Pärnus) on Eesti ühiskonnategelane ja poliitik. 
Parek kuulub Isamaa erakonda. Ta oli Eesti Rahvusliku Sõltumatuse Partei asutajaliige 1988 ning esimees aastail 1988–1992. Ta oli Eesti Kongressi liige. Aastatel 1992–1993 oli ta siseminister Mart Laari esimeses valitsuses. 
Lagle Parek on 1997. aastast heategevusühingu Caritas Eesti MTÜ asutajaid, selle juhatuse liige ja tegevjuht. Tegelnud Eestit läbiva, Piritalt Vastseliinani ulatuva kultuuri- ja loodusväärtuslikke paiku läbiva palverännutee rajamisega.
Elukäik.
Lagle Parekil tuli viis esimest aastat koolis käia Venemaal Novosibirski oblastis. Ta küüditati seitsmeaastaselt 1949. aasta märtsis koos õe Eva-Marju (vabadusvõitleja Heiki Ahoneni ema), ema Elsbeti ja vanaema Annaga (näitleja Anna Markus) Siberisse, kus ta oli vanaemaga asumisel neli aastat, sest ema toodi peagi Siberist Eestisse tagasi ja pandi vangi. Lagle Pareki isa Karl Parek oli Eesti Vabariigi kaadriohvitser ja ema Elsbet Parek (Markus) oli Pärnu muuseumi direktor.
Pärast naasmist lõpetas Lagle Parek 1960. aastal Tallinna Ehitustehnikumi, mille järel töötas paarkümmend aastat Eesti Maaehitusprojektis, Kultuurimälestiste Riiklikus Projekteerimise Instituudis jm.
Osalemine poliitikas.
1980. aastatel liitus Lagle Parek dissidentliku liikumisega. 1983. aastal mõisteti ta vangi ja saadeti Mordva naispoliitvangide vanglasse. Nelja-aastase vangistuse järel Eestisse naasnud Lagle Parekist sai 1987. aastal üks Hirvepargi miitingu korraldajaid. Ta oli Nõukogude Liidu esimese opositsioonipartei, Eesti Rahvusliku Sõltumatuse Partei, asutajaliige 1988. aastal ja selle esimees neli aastat. Parteide liitumise järel on ta kuulunud Isamaaliitu ja Isamaa Erakonda. Kevadel 2024 valiti ta Isamaa auesimeheks. 
1992. aasta Eesti presidendivalimistel sai Parek 19 837 häält ehk 4,2332% häältest. Ta on olnud Tallinna Linnavolikogu ja Pirita Halduskogu liige.
Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 2 (Tallinna Kesklinna, Lasnamäe ja Pirita linnaosa) 250 häält ning ei osutunud valituks.
Raamatud.
Tema kohta.
Lagle Parekit on kujutatud Irina Ratušinskaja venekeelsest käsikirjast soome ja eesti keelde tõlgitud dokumentaalsete sugemetega raamatus "Hall on lootuse värv" (1991; soome keeles "Harmaa on toivon väri", 1988), kus autor kirjeldab inimõigusaktivistide elu Nõukogude Liidu vangilaagrites.
Abandoon

Abandoon on omandiõigusest loobumine hüvitise eest või kohustusest vabastamise eest. 
Kõige enam on tuntud laeva või lasti omandiõigusest loobumine kogu kindlustussumma väljamaksmise eest. Kõige sagedamini toimub see juhul, kui laev on teadmata kadunud või lootusetult rikutud või hõivatud. 
Enamikus mereriikides on abandooni reguleerivatele sätetele eeskujuks Prantsusmaa "Code de commerce"'i paragrahvid 216, 241, 310, 369−396 ja 431. Abandooni lubatakse hõivamise, laevahuku, karilejooksu, laeva arestimise või muu mereõnnetuse ning kaupade kaotamise või kahjustuse korral kuni kolmveerandi väärtuse ulatuses. Avaldus tuleb esitada kuue kuu jooksul pärast teate saabumist Euroopa ranniku ja Vahemere meresõidu puhul, ühe aasta jooksul Lääne-India kolooniate, Assooride ja Kanaari saarte meresõidu puhul ning kahe aasta jooksul kõigi muude kohtade puhul. Pärast teate saabumist tuleb see kolme päeva jooksul edasi anda kindlustusandjale. Kui laevast pole pikka aega teateid, tuleb abandoonist teatada aasta jooksul pärast viimase teate saamist Euroopa ja Vahemere meresõitude korral ning kahe aasta jooksul kaugemate meresõitude korral. 
Eesti.
Kaubandusliku meresõidu koodeksi järgi kehtisid kuni 30. septembrini 2002 järgmised sätted. 
Merekindlustuslepingu korral on laeva või lasti kindlustusvõtjal õigus kindlustusandjale teatada, et ta loobub õigusest kindlustatud varale, ja saada täielik kindlustussumma, kui 
Avaldus abandooni kohta tuleb kindlustusandjale teha kuue kuu jooksul pärast ülalnimetatud asjaolude tekkimist. Seda avaldust eri saa teha tingimisi ega tagasi võtta. (§ 259)
Abakus

Abakus (ladina keeles "abacus" 'plaat', kreeka keeles αβαξ 'arvutuslaud') on kivikeste või pulgakestega arvutuslaud, arvelaua eelkäija. 
Seda on Vana-Kreekas ja Vana-Roomas kasutatud umbes 4. sajandist eKr. Euroopas kasutati seda 18. sajandini. Alates 14. sajandist hakkas araabia numbritega kirjalik arvutamine järk-järgult abakusega arvutamist välja tõrjuma.
Abakuse laual olid parallealsed uurded. Arvutati uuretesse liigutatavate kivikeste, luutükikeste, pulgakeste vms esemete abil. Kivikeste read ja veerud vastasid kindlatele mõõdu-, kaalu- või rahaühikutele.
Mõned antiiksed abakused on säilinud.
Abakuse analoogid.
Venemaal võeti 14. sajandil kasutusele abakuse analoog arvelaud, millest pole tänini päriselt loobutud. Eestis oli arvelaud kasutusel veel 1980. aastate lõpus. Kasutuses olid ka mehaanilised arvutid, kus järkude ülekanne toimus võllide ja vända abil, Venemaal oli tuntud mehaaniliseks mudeliks "Felix". Arvutati ka logaritmilise skaalaga arvutuslükatitega. Elektroonilised kalkulaatorid, kassaaparaadid ja elektronarvutid tõrjusid lõpuks arvelaua kasutuselt välja.
Asteegid võtsid umbes 10. sajandil kasutusele arvelauataolise arvutuslaua: puuraamile olid tõmmatud keeled, millele olid lükitud maisiterad. 
Hiinas on olnud kasutusel "suanpan" ehk hiina abakus, Jaapanis "soroban".
Arvelaud

Arvelaud on arvutuslaud, mille puhul raamile on paigaldatud vardad, millele on lükitud nupud. 
Sellega sooritatakse aritmeetikatehteid.
Arvelaual on tavaliselt üks väli (ta ei ole pikuti osadeks jaotatud). Igal traadil on kümme nuppu. Erandiks on üks (tavaliselt kasutaja pool asuv) traat, millel on neli nuppu, mis tähistavad rubla veerandeid). Varem oli kasutusel veel teine nelja nupuga traat veerandkopikate märkimiseks.
Arvelaud paigutatakse sageli vertikaalselt, nii et traadid paiknevad vasakult paremale nagu raamatus. 
Tavaliselt on traadid keskelt kumerad, nii et nupud hoiduvad ühele või teisele poolele. 
Algasendis on kõik nupud paremal. Arvutamisel liigutatakse neid vasakule. Ülevaatlikkuse huvides on igal traadil keskmised kaks nuppu (viies ja kuues nupp) tavaliselt teist värvi kui ülejäänud. Teist värvi võib olla ka tuhandeliste traadi (ning nüüd ka miljoniliste traadi) vasakpoolne nupp. 
Arvelaud on üks vanemaid arvutusseadmeid. 
Arvelaud võeti Venemaal kasutusel 14. sajandil. Eestis kasutati seda näiteks kassaaparaadi asemel veel 20. sajandil. Praegu on see kasutusel paljudes Venemaa ja SRÜ riikide poodides ja turgudel. Koolis arvelaual arvutamist enamasti ei õpetata.
Suanpan

Suanpan ehk hiina abakus (hiina keeles traditsioonilises kirjas 算盤; lihtsustatud hiina kirjas 算盘; "pinyin"'is "suanpan" ("suànpán")) on hiina seitsme kuulikesega arvutuslaud, abakuse ja arvelaua analoog. 
See võeti kasutusele 6. sajandil pKr, teistel andmetel Hani dünastia ajal. Tänapäevane variant võeti kasutusele 12. sajandil ning tuli laialdaselt käibele Yuani dünastia ajal. 
"Suanpan" on nelinurkne raam, millele on tõmmatud tavaliselt rohkem kui seitse (enamasti üheksa või rohkem) paralleelset traati või nööri. Risti selle sihiga on "suanpan" tõkke abil jaotatud kaheks ebavõrdseks osaks. Suuremas osas ("maa") on igale traadile lükitud viis kuulikest, väiksemas osas ("taevas") kaks kuulikest. Traadid vastavad kümnendkohtadele. 
Kuulikesed on enamasti ümarad ning on valmistatud kõvast lehtpuupuidust. 
Kuulikeste loendamisel liigutatakse neid mööda traati üles-alla.
Algasendi taastamiseks raputatakse "suanpan"'i järsult, nii et kuulikesed liiguvad horisontaalselt, joondudes äärtesse. 
"Suanpan"'e valmistati kõikvõimalikes mõõtmetest kuni kõige miniatuursemateni välja: Jakov Perelmani kogus oli Hiinast toodud eksemplar, mille pikkus oli 17 mm ja laius 8 mm. "Suanpan"'i tavaline kõrgus on umbes 20 cm, laius varieerub olenevalt otstarbest. 
"Suanpan"'il saab arvutada nii kümnend- kui ka kuueteistkümnendsüsteemis.
Anu Taul

Anu Taul (sündinud 28. juunil 1979) on eesti muusik, laulukirjutaja ja laulja. 
2002. aastal lõpetas ta Viljandi Kultuurikolledži pärimusmuusika eriala.
Ta on olnud Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemia pärimusmuusika õppejõud. 
Anu Taul on kuulunud ansamblisse Neiokõsõ ja osalenud 2004. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel İstanbulis. Koosseisuga Anu Taul ja Sõbrad on ta viljelenud mulgikeelset etnopoppi.
Isiklikku.
Tema isa on torupillimängija Ants Taul.
Ta põeb kuulmislangust.
Ta harrastab kunsti.
Astrid Böning-Nõlvak

Astrid Böning-Nõlvak (sündinud 30. aprillil 1980 Pärnus) on eesti rahvamuusik ning rahvamuusikaõpetaja.
Ta on õppinud Pärnu Muusikakoolis ja aastatel 1997–2002 Viljandi Kultuurikolledži rahvamuusika erialal. 
Aastast 2002 on ta Käina Huvi- ja Kultuurikeskuses rahvamuusikaõpetaja. 
Ta algatas 2005. aastal pärimusmuusikafestivali Hiiu Folk ning on selle peakorraldaja ja programmijuht.
Astrid Böning on kuulunud ansamblisse Neiokõsõ ja osalenud 2004. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel İstanbulis.
Babydoll

Babydoll on naiste öörõivas, mis sarnaneb lühikese öösärgi või negližeega, kuid on kaunistatud pitsi, kroogete, aplikatsioonide, lipsukeste, paelte või karvaboaga. "Babydoll" võib olla läbipaistev, sageli aga on see tehtud nailonist, šifoonist või siidist. "Babydoll"'i peetakse provotseerivaks öörõivaks.
"Babydoll"'i eripäraks on ümarkaelus ja pikkus: alläär asub põlvejoonest umbes 15 cm kõrgemal.
Aastatel 1930–1940 oli "babydoll" populaarne päevakleit, saades oma nime sarnasusest nukukleidiga. Sageli kannavad sellist kleidikest ka imikud, kleit on nii lühike, et vanematel on imelihtne mähkmeid vahetada. 
"Babydoll" kogus populaarsust kui täiskasvanute öörõivas 1956. aastal pärast filmi "Baby Doll" ilmumist. Samal ajal ilmus kasutusse ka palju uusi odavaid sünteetilisi materjale, millest "babydoll"'e valmistati, mistõttu oli see kõigile kättesaadav. Tänapäeval on "babydoll" ennekõike seksikas täiskasvanute öörõivas. Lühike rõivaese jätab katmata jalad ja sageli paljastub läbi pitsi ka veidi rinda. Enamasti müüakse "babydoll"'i komplektis samas stiilis püksikutega, mis ülaosa alt kelmikalt välja paistavad.
Alvo Aabloo

Alvo Aabloo (sündinud 24. novembril 1965 Jõhvis) on eesti materjaliteadlane, füüsik, robootik ja informaatik. 
Elulugu.
Alvo Aabloo isa oli insener.
Ta on lõpetanud Tartu Ülikooli 1989. aastal füüsika erialal ning saanud 1994. aastal doktorikraadi tahke keha füüsikas väitekirjaga "Tselluloosi kristalsete faaside struktuuri uurimine, kasutades energeetilisi arvutusi".
Alvo Aabloo on Tartu Ülikoolis töötanud aastail 1991–1994 (ETBLi andmeil 1989–1995 eksperimentaalfüüsika kateedri stažöör-uurija, doktorant ja teadur) ning töötab taas alates 1997. aastast Tartu Ülikooli tehnoloogiainstituudi arukate materjalide ja seadmete laboris. 2004. aastast on ta dotsent ning 23. veebruaril 2007 valiti ta polümeersete materjalide tehnoloogia professoriks. Lisaks Eestile on ta töötanud ka Moskvas, New Orleansis ja mujal.
2020. aastal asutas Solaride.
2022. aastal kandideeris ta koos Dan Bogdanovi ja Maarja Grossberg-Kuusega Eesti Teaduste Akadeemia akadeemiku kohale arvuti- ja tehnikateaduste valdkonnas, kuid ei osutunud valituks.
Eriõigus

Eriõigus ("lex specialis") on riigipea poolt ainuisikuliselt, ilma valitsuse või muu valitsemisharu nõusoleku või heakskiiduta teostatav prerogatiiv.
Eesti 1938. aasta põhiseadus.
Vabariigi Presidendi poolt eriõigusel tehtud aktid ei vaja Peaministri ja asjaomase ministri kaasallkirju (põhiseaduse § 42). Kuna eriõigusel tehtavail aktidel pole vastutavate Vabariigi Valitsuse liikmete või Riigikontrolöri (§ 111) kaasallkirju, vastutab eriõigusel tehtavate otsuste eest Vabariigi President ainuisikuliselt. Kuna selliseid akte on suhteliselt vähe, vajab Vabariigi President oma ülesannete täitmiseks temaga koostööd tegevat ja Riigikogu usaldust omavat Vabariigi Valitsust. Osadel juhtudel peab Vabariigi President eriõiguse teostamisel järgima temale tehtud ettepanekuid ja on seevõrd ka eriõiguse teostamisel piiratud. 
Vabariigi President eriõigusel:
Vabariigi Presidendi eriõigusel antavad otsused ja käskkirjad on teistest käskkirjadest ja otsustest iseseisva numeratsiooniga.
Vabariigi Presidendi eriõiguse mõiste vahetatakse tihti ära 1938. aasta põhiseaduse järgse Vabariigi Presidendi ametitegevusega üldse. 
Eesti Entsüklopeedia artikkel (1940).
Eriõigus (lad. lex specialis), "jur.", vastand üldkorrale, üldõigusele resp. üldnormile (lex generalis'ele). Kui küsimus on lahendatud üheaegselt üldnormiga ja e-e normiga, antakse vastavate normide rakendamisel prioriteet e-e normides sisalduvaile sätteile. Eesti Põhiseadus nimetab e-ks ka vabariigi presidendi õigust kehtima panna teatavaid põhiseaduses loendatud akte ja otsuseid ilma Vabariigi Valitsuse liikmete kaasallkirjadeta.
Eesti Entsüklopeedia täiendusköide, veerg 388.
Mikk Murdvee

Mikk Murdvee (kirjanikunimi Mihkel Bravat; sündinud 20. märtsil 1980 Tallinnas) on eesti viiuldaja, dirigent ja kirjanik.
Haridus.
Aastal 1998 lõpetas Tallinna Muusikakeskkooli kiituskirjadega viiuli erialal Niina Murdvee ning Harald Aasa juhendamisel. Õppinud viiulit 1998–1999 Eesti Muusikaakadeemias, 1999–2005 Sibeliuse Akadeemias Helsingis, õppejõuna Mari Tampere-Bezrodny. 
Dirigeerimisõpinguid alustas Atso Almila juhendamisel aastal 2000. 2002–2007 õppis Murdvee Sibeliuse Akadeemia dirigeerimisklassis, kus teda juhendasid Leif Segerstam, Jorma Panula, Atso Almila, Hannu Lintu, Markus Lehtinen, Peter Gülke jt. Koorijuhtimise alal täiendanud end alates aastast 2005 Matti Hyökki juhendamisel.
Töökäik.
Dirigeerinud ERSO-t, Tallinna Kammerorkestrit, Sibeliuse Akadeemia Sümfooniaorkestrit, Pärnu, Haapsalu, Oulu, Lappeenranta, Seinäjoki, Vaasa ja Pori Linnaorkestreid ja Heinola Sinfoniettat. Lisaks sellele on ta osalenud Neeme Järvi, Paavo Järvi, Eri Klasi, Leonid Grini, Jorma Panula ja Leif Segerstami meistrikursustel, dirigeerinud ka Soome Raadio Sümfooniaorkestrit, teater Vanemuine sümfooniaorkestrit ning Peterburi Akadeemilist orkestrit.
Kerava Ooperiteatris debüteeris Murdvee aastal 2005, Pori Ooperiteatris 2006, Rahvusooperis Estonia jaanuaris 2007. Tampere Ooperiteatris on ta töötanud Eri Klasi, Andris Nelsonsi ja Giancarlo Andretta assistendina 2005–2007.
Juunis 2010 juhatas Murdvee Ilkka Kuusisto uue ooperi "Taipaleenjoki" maailmaesiettekande festivalil Ilmajoen Musiikkijuhlat.
Sügisest 2007 on Mikk Murdvee Ylioppilaskunnan Soittajat (pea)dirigent.
Esinenud ERSO, Tallinna Kammerorkestri, Sibeliuse Akadeemia Sümfooniaorkestri ja teiste orkestrite solistina, samuti kammermuusikuna. Töötanud ka mitme orkestri kontsertmeistrina.
Looming.
Kirjanduslik tegevus.
Mihkel Bravat kuulus aastail 1998–2000 tegutsenud Tallinna noorte kirjanike rühma Tallinna Noored Tegijad. 
Üllitas kolm oma kirjastatud raamatut, samuti palendas teiste TNT liikmete omakirjastatud luulekogud: Monaco "Hingetõmme", Neeme Põder "Baile Átha Cliath" ja Siutsu "Öö". Pidas üleval TNT kodulehte.
Teosed.
Tema luulet on avaldanud ka TNT almanahh "Mõned ei tahtnudki", ajaleht Sirp, samuti isekirjastatud ajakirjad URDU, Hoi., ,et jt.
Isiklikku.
Tema ema on viiuldaja ja viiuliõpetaja Niina Murdvee, isa oli õpetaja ja psühholoog Mart Murdvee ning vanaisa viiuldaja Vladimir Alumäe.
Liina Olmaru

Liina-Riin Olmaru (sündinud 11. aprillil 1967 Tallinnas) on eesti näitleja.
Elulugu.
Liina sündis aastal 1967 Rein Olmaru ja Linda Olmaru (sündinud Kuusma) peres.
Aastal 1985 lõpetas ta Rakvere 1. Keskkooli, aastal 1989 läbis Vanemuise õppestuudio. 1996. aastal lõpetas ta EELK Usuteaduse Instituudi pedagoogikaosakonna.
Aastail 1989–1998 mängis ta Vanemuises, 1989–1992 osales ka Tartu Lasteteatri töös, aastatel 1998–2007 mängis ta Tallinna Linnateatris. 
Aastatel 2007–2010 töötas Liina Olmaru Ugalas. Augustist 2010 kuni suveni 2012 oli ta taas Vanemuise teatri draamanäitleja. Seejärel on ta tegutsenud vabakutselise näitlejana.
Liina on osalenud ka telelavastustes, näiteks sarjas "Wikmani poisid".
Liina abikaasa on näitleja Indrek Sammul. Neil on lapsendatud pojad Theodor ja Timotheus ning tütar Susanna.
Endel Pärn

Endel Pärn (21. aprill 1914 Peterburi – 24. aprill 1990 Tallinn) oli eesti näitleja.
Aastal 1928 lõpetas ta Tartu 4. algkooli, aastail 1928–1929 õppis Tartu Linna Poeglaste Gümnaasiumis. 
Oli kõigepealt juuksuriõpilane ning sai ka trummimängu õpet. Aastatel 1929–1931 töötas ta Vanemuise koorilauljana, 1931–1942 samas näitlejana. Aastail 1942–1986 oli Estonia operetinäitleja. 
Eriti legendaarseks peetakse tema osatäitmist Henry Higginsina Frederick Loewe'i opereti "Minu veetlev leedi" 1963. aasta lavastuses Estonias (lavastaja Voldemar Panso; Eliza osas Linda Rummo).
Ta on mänginud ka filmides ja telelavastustes.
Eesti Riiklik Sümfooniaorkester

Eesti Riiklik Sümfooniaorkester (lühend ERSO) on Tallinnas tegutsev sümfooniaorkester.
Eesti Riiklik Sümfooniaorkester on vanim järjepidevalt tegutsev sümfooniaorkester Eestis. Orkestri loomiskuupäevaks loetakse 18. detsembrit 1926. Sel kuupäeval esines esimest korda raadios Raadio Ringhäälingu trio Hugo Schützi juhatusel. Sellest triost kasvas välja orkester ning 1939. aastaks oli tollase nimega Riigi Ringhäälingu Sümfooniaorkestris 39 mängijat.
Eesti Riikliku Sümfooniaorkestri nime on korduvalt muudetud. 1934. aastani nimetati seda Raadio Ringhäälingu ansambliks või Raadio Ringhäälingu orkestriks, aastatel 1934–1940 kandis ta nime "Riigi Ringhäälingu Sümfooniaorkester". Esimese Nõukogude okupatsiooni ajal 1940–1941 oli ERSO Eesti NSV Raadiokomitee Sümfooniaorkester ja sellele järgnenud Saksa okupatsiooni ajal Landessender Revali Sümfooniaorkester. Teise Nõukogude okupatsiooniaja alguses 1944. aasta sügisel sai orkestrist taas Eesti NSV Raadiokomitee Sümfooniaorkester. Seejärel oli orkestri nimi "Eesti NSV Riikliku Televisiooni ja Raadio Komitee Sümfooniaorkester" ja "Eesti Raadio Sümfooniaorkester". 
Praegust nime kannab orkester 1975. aastast, ent kuni Eesti taasiseseisvumiseni oli kasutusel veel nimekuju "Eesti NSV Riiklik Sümfooniaorkester". Kuigi juba 1975. aastal asendati nimes sõna "raadio" sõnaga "riiklik", oli orkester kuni 1993. aastani Eesti Raadio hallata.