tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Xianna

Xianna (hiina keeles 仙娜 "Xiānnà", inglise keeles "Princess Sheena") on nelja tekiga Dmitri Furmanovi klass (projekt 302MK, IV seeria) Hiina Rahvavabariigi jõereisilaev, mis on ehitatud laevatehases Elbewerft Boizenburg GmbH Boizenburgis Saksamaal 1991. aasta novembris. Laeva saksa tüübinimetus on BiFa 129M, Binnenfahrgastschiff 129 meetrit. Laeva hiinakeelne nimi "Xianna" on ingliskeelse nime "Sheena" transliteratsioon, kus 仙 "xiān" tähendab 'surematut taevaasukat' või 'haldjat' ja 娜 "nà" 'naiselikult nõtket' või 'habrast'.
Laev tehasenumbriga 305 ehitati Elbewerft Boizenburgi laevatehases (end VEB Elbewerften Boizenburg/Roßlau) ühinenud Saksamaal 1991. aastal nimega "Arkadi Gaidar" Volga Laevakompaniile. Pärast Nõukogude Liidu lagunemist puudus reformaatorist šokiterapeudil Jegor Gaidaril huvi seeria nelja viimase laeva, sealhulgas oma vanaisa nime kandva laeva eest maksta, ning see müüdi Hiina laevakompaniile Regal China Cruises. 1994. aastal nimetati jõereisilaev Arkadi Gaidar ümber "Xiannaks". Alust kasutatakse Jangtse jõel ja selle kodusadam on Nantong.
27. Laskurpolk

27. Laskurpolk oli Teise maailmasõja ajal NSV Liidu Punaarmee koosseisus formeeritud jalaväeväeosa, mis kuulus 7. Eesti Laskurdiviisi koosseisu.
Pataljonikomandörid: kapten Aleksander Konno, vanemleitnant Oskar Rajang, kapten Evald Laasi.
AHCI

Advanced Host Controller Interface ehk AHCI on Inteli loodud standard SATA-liidesega mäluseadme ja arvuti omavaheliseks suhtlemiseks.
AHCI spetsifikatsioon kirjeldab riistvara- ja tarkvaratootjate jaoks protokolle SATA/AHCI seadmete tuvastamiseks, seadistamiseks ja käitamiseks. AHCI on eraldiseisev SATA standardist, mis kirjeldab andmevahetuse füüsilist kihti, kanalikihti ja transpordikihti. AHCI võimaldab kasutada sellised SATA funktsioone nagu käigultvahetus ja Native Command Queuing (NCQ), mis pole kättesaadavad vanemas IDE-režiimis. Uuemate mäluseadmete puhul on SATA/AHCI-d asendamas NVMe.
2020. aasta detsembri seisuga on AHCI spetsifikatsiooni uusim versioon 1.3.1.
Töörežiimid.
Paljud SATA-kontrollerid pakuvad erinevaid võimalusi töötamiseks: legacy Parallel ATA emulation, standardne AHCI režiim ja tootja spetsiifiline RAID-režiim. Intel soovitab valida RAID-režiimi nende emaplaatidel (võimaldavad ka AHCI-d) ja soovitavalt mitte kasutada AHCI/SATA-režiimi maksimaalsel kohanduvusel. "Legacy mode" on tarkvara tagasiühilduvusmehhanism, mis lubab SATA-kontrolleril toimida operatsioonisüsteemides, mis ei ole SATA'ga ühilduvad või kus AHCI-draiver puudub. "Legacy mode" teeb operatsioonisüsteemi SATA-st teadlikuks.
Operatsioonisüsteemide tugi.
AHCI tugi on olemas alates Windows Vistast ja loomulikult uuemates Windowsites. Linux-põhistes operatsioonisüsteemides (alates kernelist 2.6.19), OpenBSD-s (versioonist 4.1), NetBSD-s, FreeBSD-s, OS X-is ja Solaris 10-s (versioonist 8/07 ja uuemates). DragonFlyBSD tugines oma AHCI rakendamisel OpenBSD-le ning lisas mõned laiendatud funktsioonid (näiteks portide kordamise tugi). Operatsioonisüsteemide vanemad versioonid nõuavad riistvarale konkreetseid draivereid, et toetada AHCI-d. Näiteks Windows XP AHCI-d vaikimisi ei toeta.
Uuematel arvutitel (eriti sülearvutitel) on kõvaketta kontroller vaikimisi seadistatud SATA/AHCI töörežiimi. Näiteks Windows XP, mis tuli välja aastal 2001, ei osanud sel hetkel keegi ACHI võimalusi ette näha. Seetõttu ei sisalda Windows XP installiplaat vajalikke SATA/AHCI draivereid. Lisadraiveritega on võimalik vastav tugi muidugi paigaldada.
Operatsioonisüsteemides nagu Windows Vista ja Windows 7 ei võeta pärast alglaadimist automaatselt kasutusele AHCI draiverit. Selline probleem tekib enamasti siis, kui AHCI oli operatsioonisüsteemi paigaldamisel välja lülitatud, sest siis ei laeta AHCI tuge. Automaatselt Windowsid AHCI-d ei konfigureeri. Kui SATA-kontroller on läinud hiljem AHCI-režiimi, tekib alglaadimisel veateade ja süsteem ei käivitu. Sel põhjusel soovitabki tarkvarafirma Intel lülitada sisse AHCI ja RAID-i enne operatsioonisüsteemi paigaldamist arvutisse.
Windows Vistas ja Windows 7 peaks olema see fikseeritud. BIOS-is on enamasti AHCI vaikimisi välja lülitatud. Aga BIOS-i seadeid muutes võtab arvuti AHCI kasutusse pärast taaskäivitust.
Sarnane probleem võib tekkida ka Linuxil põhinevatel süsteemidel, sest AHCI draiver on ehitatud moodulina. Ning ei ole kaasatud kernelisse, seetõttu ei pruugi olla vastav moodul laetud initrd'sse (esialgsesse RAM-kettale). Lahenduseks tuleb ehitada uus initrd sisaldav AHCI moodul.
300. laskurpolk

300. laskurpolk (vene k. "300-й стрелковый полк") oli Teise maailmasõja ajal NSV Liidu Punaarmee koosseisus formeeritud jalaväeväeosa, mis kuulus 7. Eesti Laskurdiviisi koosseisu.
Pataljonikomandörid: kapten Herman Pappel, kapten Friedrich Veltmander (1902–1960), vanemleitnant Eduard Pulver, kapten Helmut Möldre (1916 – 25.03.1945 Kuramaa)
Täiendav informatsioon.
300. laskurpolgus teenis Nõukogude Liidu kangelane, luurerühma nooremleitnant August Allik, keda väärindati 5. oktoobril 1944 Muhu saart ja Saaremaad eraldava Väikese väina dessandis.
300. laskurpolgus teenis Nõukogude Liidu kangelane Jakob Kunder, keda väärindati Kuramaa lahingutes.
1942. aasta detsembris Velikije Luki lahingutes läks 300. polgu üks pataljon (välja arvatud pataljoni miinipilduja ja kuulipildujaroodud), koos pataljoni komandöri ja komissariga üle sissepiiratud Saksa vägede poole. 
1944. aasta 12. oktoobri ööl teostas 300. laskurpolk suurte kaotustega Vintri dessandi, milles dessanti läinud 745 mehest, ei tulnud tagasi 575. Kõrgemad ohvitserid on maetud Vananõmme kalmistule.
354. Laskurpolk

354. laskurpolk oli Teise maailmasõja ajal NSV Liidu Punaarmee koosseisus formeeritud jalaväeväeosa, mis kuulus 7. Eesti Laskurdiviisi koosseisu.
Emajõe ürgorg

Emajõe ürgorg on ürgorg, milles voolab Emajõgi.
Kõrgete kallastega ürgorg on Emajõe keskjooksul, kus asub ka Tartu linn.
Marshalli Saarte president

Marshalli Saarte Vabariigi president (inglise keeles "President of the Republic of the Marshall Islands") on Marshalli Saarte riigipea ametinimetus alates saartele laialdase omavalitsuse andmisest 1979. aastal.
Marshalli Saarte presidendi ametikoht loodi 17. novembril 1979 ja esimesena valiti sellele ametikohale Amata Kabua.
Presidendi valimine ja volitused.
Vastavalt Marshalli Saarte põhiseadusele on president ühtlasi nii riigipea kui ka valitsusjuht. Presidendi õigused ja kohustused on määratletud põhiseaduse VI artiklis.
Presidendi valib Marshalli Saarte parlament oma liikmete seast lihthäälteenamusega. Kehtiva põhiseaduse kohaselt on presidendivalimised seotud parlamendivalimistega – iga uus parlamendi koosseis valib oma esimesel istungil presidendi. Kuna parlament valitakse reeglina neljaks aastaks, on ka presidendi tavapärase ametiaja kestuseks neli aastat.
Presidendil on alati õigus omal soovil ametist lahkuda, esitades kirjaliku avalduse parlamendi esimehele.
Esimesel võimalusel pärast valimist esitab president parlamendi esimehele oma valitsuskabineti liikmete nimekirja, kuhu võib kuuluda 6–10 ministrit. Nimekirja saamisel vannutab parlamendi esimees presidendi ja tema valitsuskabineti ametisse. Kui president ei suuda hiljemalt 7 päeva jooksul pärast oma valimist valitsuskabineti koosseisu esitada, siis kaotab ta oma volitused ja korraldatakse uued presidendivalimised.
President juhatab kõiki valitsuskabineti istungeid.
Presidendi asendamine.
Kui mingitel põhjustel ei saa president oma kohuseid täita, võib president teha parlamendi esimehele ettepaneku nimetada keegi ministritest presidendi kohusetäitjaks. Kui president ei ole teinud ettepanekut oma kohusetäitja määramiseks, siis nimetab parlamendi esimees oma äranägemise kohaselt kellegi valitsuskabineti liikmetest presidendi kohusetäitjaks.
Saladuslik juhtum Stylesis

"Saladuslik juhtum Stylesis" on Agatha Christie 1920. aastal avaldatud kriminaalromaan, kus astuvad üles Hercule Poirot, Arthur Hastings ja inspektor Japp.
Christie alustas oma esikteose kirjutamist 1916. aastal ning oktoobris 1920 avaldas kirjastaja John Lane kriminaalromaani Ameerika Ühendriikides. Suurbritannias ilmus raamat kirjastuse The Bodley Head vahendusel 1921. aasta veebruaris.
Välislingid.
Umberto I

Umberto I (ehk Humbert I, Umberto Ranieri Carlo Emanuele Giovanni Maria Ferdinando Eugenio di Savoia; 14. märts 1844 – 29. juuli 1900) oli Itaalia kuningas 9. jaanuarist 1878 kuni surmani.
Paksukojaline jõekarp

Paksukojaline jõekarp ehk paks jõekarp ("Unio crassus") on jõekarbi perekonda kuuluv limus.
Veeliger

Veeliger ehk purjukvastne on mõnede mageveetigude ja karpide planktiline (vabalt ujuv) vastne.
Veeligerid on nt rändkarbil ("Dreissena polymorpha").
Nedelini katastroof

Nedelini katastroof oli 24. oktoobril 1960 Nõukogude Liidus Kasahstanis Bajkongõri kosmodroomi raketistardiplatvormil aset leidnud kontinentidevahelise ballistilise raketi R-16 plahvatus.
Raketi peakonstruktor oli Mihhail Jangel, raketi väljatöötamise programmi juhtis NSV Liidu relvajõudude strateegiliste raketivägede ülemjuhataja, suurtükiväe peamarssal Mitrofan Nedelin. Oktoobrirevolutsiooni aastapäeva lähenedes oli Nikita Hruštšov andnud asjaosalistele käsu, et R-16 start peab toimuma vahetult enne oktoobripühi. Seepärast püüti rakett iga hinna eest ettenähtud ajaks stardivalmis saada.
Esialgu pidi rakett startima 23. oktoobril kell 19.00. Seetõttu täideti samal päeval ka raketi kütusepaagid. Paraku ilmnes, et raketi konstruktsioonis oli palju tootmisvigu, neid parandati lausa stardiplatvormil. Lisaks sai 23. oktoobril raketi stardivalmis seadmise ajal vigastada raketi käivitamise programm-sammlüliti, mis tuli välja vahetada. Raketi start lükati päeva võrra edasi. Raketi kütusena kasutati hüdrasiini ja hapendajana lämmastikhapet, mis on ülikorrodeeriv. Kuna kütuse komponendid ei tohtinud kütusesüsteemi kummitihendite tõttu raketi paakidesse jääda kauemaks kui ööpäevaks, siis taheti rakett tingimata järgmisel päeval teele saata. Tegelikke nõudeid järgides oleks pidanud raketi paagid tühjaks pumpama ja raketi tehasesse hooldusesse saatma. Hooldusele oleks aga kulunud vähemalt kuu aega. 
24. oktoobril jätkati suurtest probleemidest hoolimata stardi ettevalmistamist. Marssal Nedelin kiirustas parandustöid takka ja viibis ka ise, justkui meestele julget eeskuju näidates, stardiplatvormi lähedal. Ajapiirangu tõttu rikkus starti ette valmistav meeskond paljusid ohutusreegleid, kõige muu hulgas oli ka raketi elektrisüsteem vooluvõrku lülitatud. Parandustööde käigus seadistas üks spetsialist, eeldades, et raketi elektrisüsteem on pingestamata, stardi sammlüliti 0-asendisse, mille tõttu käivitus raketi teise astme mootori põlemiskambris ootamatu protsess, mis põhjustas 124-tonnise raketi plahvatuse. Kogu stardiplatvorm lahvatas põlema. Erinevatel andmetel hukkus 75–150 inimest, nende seas ka marssal Nedelin. Raketi peakonstruktor Mihhail Jangel viibis samuti stardipaigal, kuid tema oli parajasti enne stardiplatvormil toimunud plahvatust suitsupausile läinud ning jäi tänu sellele ellu.
Nõukogude Liit varjas seda suurõnnetust kogu maailma avalikkuse eest. Ametlikult anti teada, et marssal Nedelin hukkus lennuõnnetuses. Teave toimunu kohta jõudis siiski lääneriikidesse. Nõukogude Liidu juhtkond tunnistas katastroofi toimumist avalikult alles 1989. aastal.
Babe Ruth

George Herman Ruth (6. veebruar 1895 Baltimore – 16. august 1948 New York) oli Ameerika Ühendriikide pesapallur.
Ta mängis pesapalliliigas MLB aastatel 1914–1935 ning tuli seitse korda liiga meistriks. Ta alustas sportlaskarjääri Boston Red Soxis, 1920. aastal siirdus klubisse New York Yankees ning oma viimase hooaja mängis 1935. aastal Boston Bravesis.
Babe Ruthi peetakse võrdlemisi üksmeelselt kõigi aegade parimaks pesapalluriks. USA spordikanal ESPN valis 2007. aastal Babe Ruthi Põhja-Ameerika 20. sajandi parimate sportlaste seas Michael Jordani järel teisele kohale.
Alates 1949. aastast antakse välja meistrisarja parimale mängijale mõeldud Babe Ruthi auhinda.
Ocean Diva Original

Ocean Diva Original (ka "OCEANDIVA Original") on Hollandi jõereisilaev ja suurim peolaev Euroopas, mis on valmistatud 1990. aastatel Elbewerfti laevatehases Boizenburgis Saksamaal ja lõpetatud Volharding Shipyards B. V. laevatehases Harlingenis Hollandis 2003. aastal.
Koos väiksemate Ocean Diva Futura (1997) ja Ocean Diva Classicuga moodustavad need OCEANDIVA-laevastiku.
Ajalugu.
Kiil pandi laevale tehasenumbriga 307 Elbewerft Boizenburgi laevatehases Saksamaal ja nelja tekiga Dmitri Furmanovi klassi (projekt 302MK, IV seeria) laevakere, toona Vladimir Võssotski nime all, sai valmis 1992. aastal.
Pärast NSV Liidu lagunemist puudus huvi laeva eest maksta ning kere ehitati Saksa laevatehases ümber aastail 1995–1996. Sellest lõigati ahtrisegment välja ja seda kasutati uue laeva kereks. Täieliku siseviimistusega laev ehitati valmis Volharding Shipyards B. V. laevatehases Harlingenis. Ocean Diva Originali kasutatakse peolaevana Hollandi ja Saksamaa jõgedel.
Abdul Halim

Tuanku Abdul Halim Mu'adzam Shah ibni Sultan Badlishah (28. november 1927 – 11. september 2017) oli Malaisia kuningas 13. detsembrist 2011 kuni 13. detsembrini 2016.
Abdul Halim oli alates 1958. aastast Kedahi sultan. Ta oli riigipea ka aastatel 1970–1975. Ta oli vanim ametisse valitud Malaisia kuningas ja esimene, kes valiti ametisse teist korda.
Abdul Halim õppis muu hulgas Oxfordi ülikoolis sotsiaalteadusi ja avalikku haldust. Aastatel 1965–1970 ja 2006–2011 oli ta asekuningas.
Rod Robbie

Roderick George Robbie (15. september 1928 Poole – 4. jaanuar 2012 Toronto) oli Kanada arhitekt.
Rod Robbie sai arhitektikoolituse Inglismaal ja töötas seejärel 1950. aastate alguses British Railis. Aastal 1956 kolis ta Kanadasse. Algul töötas ta Ottawas, alates 1966. aastast Torontos. Kõigest mõni nädal pärast Kanadasse saabumist lahkus ta töölt avalikus sektoris ja asus tööle erasektorisse.
1959 juhtis ta Frobisher Bay (tänapäeval Iqaluiti) uuselamurajooni rajamist. Tema tööd on Kanada paviljon 1967. aasta maailmanäitusel Montréalis ja 1989. aastal avatud staadion Rogers Centre (kandis 2005. aastani nime SkyDome) Torontos.
Ta oli ka ühiskondlikult ja poliitiliselt aktiivne, osaledes muu hulgas tuumarelva keelustamist taotlevas liikumises ja mitme partei asutamisel.
Ta abiellus 20. detsembril 1952 Enid Wheeleriga. Neil sündisid poeg ja 3 tütart. Enid suri 49. pulma-aastapäeval, 20. detsembril 2001.
Rapla rajoon

Rapla rajoon oli haldusüksus Eesti NSV-s.
Rajoon moodustati 1950. aastal tollase Harjumaa lõunaosast. 1959. aastal liideti juurde osa Türi rajoonist, 1962. aastal osa Vändra rajoonist ja peaaegu kogu Märjamaa rajoon.
1. jaanuarist 1990 moodustati olemasoleva Rapla rajooni halduspiirides Rapla maakond.
Administratiivne jaotus.
Rapla rajooni administratiivne jaotus aastal 1975:
Jõgeva rajoon

Jõgeva rajoon oli haldusüksus Eesti NSV-s aastatel 1950–1989.
Jõgeva rajoon moodustati 1950. aastal Jõgeva maakonna keskosast ning Tartumaa Kudina ja Saadjärve vallast.
1959. aastal liideti rajooniga suurem osa Mustvee rajoonist, 1962. aastal Põltsamaa rajooni kesk- ja idaosa ning Tartu rajooni Pala külanõukogu. Samal aastal eraldati Jõgeva rajoonist nüüdsed Avinurme ja Lohusuu vald.
1. jaanuaril 1990 nimetati Jõgeva rajoon ümber Jõgeva maakonnaks.
Paide rajoon

Paide rajoon oli haldusüksus Eesti NSV-s aastatel 1950–1989.
Rajooni keskus oli Paide. 1959. aastal elas rajoonis 30 100 inimest.
Paide rajoon oli põhiliselt põllumajanduslik rajoon ning tuntud Estonia, Aravete ja "9. Mai" kolhoosi järgi.
Rajoonis asus üleliidulise tootmiskoondise Talleks Paide masinatehas ja Paide Piimatoodete Kombinaat, tehase Volta Türi-Alliku tsehh, tootmiskoondise Tootsi Lehtse jaoskond, Paide Lihakombinaat, ETKVLi leivatootmiskoondise Standard tsehh, Türi metsakombinaat. Elamuehitusettevõtted: Paide MEK, Paide KEK ja Aravete KETE.
Paide rajoonis oli neli põllumajanduserialasid õpetavat kooli: kutsekeskkool nr 25, Järva-Jaani kutsekeskkool, Jäneda ja Türi sovhoostehnikum.
Põlva rajoon

Põlva rajoon oli haldusüksus Eesti NSV-s aastatel 1950–1989.
Rajoon moodustati 1. oktoobril 1950 Ahja ja Kiidjärve vallast tolleaegselt Tartumaalt ning Kanepi, Kõlleste, Laheda, Mooste ja Põlva vallast Võrumaalt. Rajoonikeskus oli Põlva alev.
Algne Põlva rajoon.
Rajoon koosnes algselt kahekümnest külanõukogust: Ahja, Akste-Kärsa, Laane, Kiidjärve, Vastse-Kuuste, Erastvere, Kanepi, Põlgaste, Häätaru, Karaski, Mustajõe, Vardja, Kauksi, Mooste, Himmaste, Kioma, Peri, Põlva, Vanaküla ja Rasina.
See n-ö Väike-Põlva rajoon hõlmas praeguse Põlva maakonna keskosa. Ida poole jäi Räpina rajoon ning lääne poole Otepää rajoon. 3. maist 1952 kuni 25. aprillini 1953 kuulus Põlva rajoon Tartu oblasti koosseisu.
Kolhooside ühinemise tõttu mitmed külanõukogud liideti. 1954. aastal jäi rajooni neid vaid üheksa. 
Hilisem Põlva rajoon.
1959. aastal liideti Põlva rajooniga endise Otepää rajooni idaosa (Kooraste, Valgjärve ja Veski külanõukogu) ning 1961. aastal endise Räpina rajooni kesk- ja lõunaosa (Alaküla, Leevi, Linte, Mikitamäe, Satserinna, Suuremetsa, Veriora, Võõpsu ja Värska külanõukogu). Selleks ajaks olid Põlva rajooni piirid ja suurus võrreldavad tänapäeva maakonnaga.
1963. aastal lisati väike piirkond Suuremetsa külanõukogu haldusalasse rajooni lõunaosas Võru rajooni Lasva külanõukogu maadest. 1964. aastal anti osa Kanepi külanõukogu maadest üle Valga rajooni Otepää külanõukogule.
1972. aastast oli rajoonis 13 külanõukogu: Ahja, Alaküla, Ihamaru, Kanepi, Mikitamäe, Mooste, Mustajõe, Põlva, Suuremetsa, Valgjärve, Vastse-Kuuste, Veriora ja Värska.
Põlva rajoonis ei olnud ühtegi linna. Suuremad asulad olid 2 alevit (Põlva ja Räpina) ja 7 alevikku: Ahja, Mooste, Kanepi, Vastse-Kuuste, Veriora, Võõpsu ja Värska.
Rajooni pindala 1989. aasta seisuga oli 2158 km². Rajooni elanike arv 1986. aasta seisuga oli veidi üle 35 000.
1. jaanuaril 1990 nimetati Põlva rajoon ümber Põlva maakonnaks.
EKP Põlva Rajoonikomitee.
EK(b)P Põlva Rajoonikomitee loodi pärast Põlva rajooni moodustamist maarajoonide moodustamise seadluse alusel 25.09.1950. Rajoonikomitee struktuuri kuulusid: sekretariaat (üldosakond), partei-, ametiühingute ja komsomoliorganite osakond (1955.a-st organiseerimisosakond), propaganda- ja agitatsiooniosakond, parteistatistika ja ühtse parteipileti sektor (arvestussektor).
Tartu rajoon

Tartu rajoon oli haldusüksus Eesti NSV-s aastatel 1950–1989.
Viljandi rajoon

Viljandi rajoon oli haldusüksus Eesti NSV-s aastatel 1950–1989.
EKP Viljandimaa ja Viljandi Rajoonikomitee.
EKP Viljandi Rajoonikomitee loodi pärast Viljandi rajooni moodustamist maarajoonide moodustamise seadluse alusel 25. septembril 1950, Viljandi maakonnast. 1963. aasta algul loodi eraldi tööstuslikud ja põllumajanduslikud parteikomiteed. EKP Viljandi rajoonikomitee taastati 1. jaanuaril 1965. aastal.
Võru rajoon

Võru rajoon oli haldusüksus Eesti NSV-s aastatel 1950–1989.
Võru rajoon moodustati Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 26. septembri 1950 seadlusega "Maarajoonide moodustamise kohta Eesti NSV-s".
Rajooni moodustamisel 1950. aastal arvati selle koosseisu Võru linn kui rajoonilise alluvusega linn ja järgmised külanõukogud:
Antsla rajoon

Antsla rajoon oli haldusüksus Eesti NSV-s.
Aastal 1959 liideti Antsla rajoon Võru rajooniga.
Elva rajoon

Elva rajoon oli haldusüksus Eesti NSV-s aastatel 1950–1962.
Kallaste rajoon

Kallaste rajoon oli haldusüksus Eesti NSV-s aastatel 1950–1959.
Mustvee rajoon

Mustvee rajoon oli haldusüksus Eesti NSV-s aastatel 1950–1959.
Mustvee rajoon moodustati 1950 septembris endise Tartu maakonna kirdeosa valdade (Avinurme, Kasepää, Lohusuu, Torma, Saare ja Voore valla) ning Viru maakonna Tudulinna valla maadest. Rajooni keskus asus Mustvee linnas. Mustvee rajoon likvideeriti 1959. aastal, suurem osa sellest liideti Jõgeva rajooniga.
Otepää rajoon

Otepää rajoon oli haldusüksus Eesti NSV-s aastatel 1950–1959. Rajooni keskus asus Otepää linnas.
Otepää rajoon moodustati Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 26. septembri 1950 seadlusega.
Otepää rajoon likvideeriti Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 24. jaanuari 1959 seadlusega. Otepää linn ning Otepää ja Pühajärve külanõukogu liideti Elva rajooniga. Kooraste, Valgjärve ja Veski külanõukogu liideti Põlva rajooniga.
Põltsamaa rajoon

Põltsamaa rajoon oli haldusüksus Eesti NSV-s aastatel 1950–1962.
Põltsamaa rajoon loodi 26. septembril 1950, selle koosseisu kuulusid kuni 1954. aastani Põltsamaa linn ning Adavere külanõukogu, Aidu külanõukogu, Anikvere külanõukogu, Hermani külanõukogu, Järavere külanõukogu, Kolga-Jaani külanõukogu, Kursi külanõukogu, Lalsi külanõukogu, Loopre külanõukogu, Mõhküla külanõukogu, Neanurme külanõukogu, Puurmani külanõukogu, Päinurme külanõukogu, Tapiku külanõukogu, Umbusi külanõukogu, Vissuvere külanõukogu ja Vitsjärve külanõukogu.
Aastatel 1952–1953 oli Põltsamaa rajoon Tartu oblasti osa.
1954. aasta juunis liideti Umbusi külanõukogu Anikvere külanõukoguga, Hermani külanõukogu Järevere külanõukoguga, Vissuvere külanõukogu Kolga-Jaani külanõukoguga ja Kursi külanõukogu Puurmani külanõukoguga. Neanurme ja Aidu külanõukogust moodustati Lustivere külanõukogu; Loopre külanõukogu ja osa Tapiku külanõukogust liideti Pajusi külanõukoguks ning Adavere, Mõhkküla ja Vitsjärve külanõukogu liideti Põltsamaa külanõukoguks.
1959. aastal likvideeriti Suure-Jaani rajoon, millest Võhma alev, Mõisaküla külanõukogu ja Soomevere külanõukogu läks Põltsamaa rajooni koosseisu ning Türi rajoon, millest Ollepa külanõukogu läks samuti Põltsamaa rajooni koosseisu. 
1960. aastal liideti Mõisaküla ja Soomevere külanõukogu Kõo külanõukoguks, Päinurme külanõukogu Pajusi külanõukoguga ning Lustivere külanõukogule lisandus osa Jõgeva külanõukogust. Järevere külanõukogu nimetati ümber Imavere külanõukoguks.
31. detsembril 1962 likvideeriti Põltsamaa rajoon, selle suurem osa läks Jõgeva rajooni koosseisu, väiksemad osad Paide ja Viljandi rajooni koosseisu.
Räpina rajoon

Räpina rajoon oli haldusüksus Eesti NSV-s aastatel 1950–1961. Rajooni keskus asus Räpina alevis.
Räpina rajoon moodustati Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 26. septembri 1950 seadlusega. Rajooni koosseisu arvati Räpina alev ning Aravu, Mehikoorma, Parapalu,
Piirissaare, Järvesuu, Verhulitsa, Leevi, Tsolgu, Mikitamäe, Võõpsu I, Kahkva, Luuska, Suuremetsa, Alaküla, Leevaku, Linte, Võõpsu II, Matsuri, Satserinna, Ruuna, Viluste ja Väike-Veerksu külanõukogu.
Räpina rajoon likvideeriti Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 14. aprilli 1961 seadlusega. Alaküla, Leevi, Linte, Mikitamäe, Suuremetsa, Veriora, Värska külanõukogu ja Räpina alevi territoorium liideti Põlva rajooniga. Mehikoorma ja Piirissaare külanõukogu territoorium liideti Tartu rajooniga.
Vastseliina rajoon

Vastseliina rajoon oli haldusüksus Eesti NSV-s aastatel 1950–1959.
Vastseliina rajoon moodustati 1950. aastal Võrumaa Meremäe, Misso, Ruusmäe ja Vastseliina vallast.
Rajooni keskus oli Vastseliina alevik. 
Rajooni loomisel kuulusid sellesse Kalatškovo, Kapera, Luhamaa, Luutsniku, Mauri, Obinitsa, Perametsa, Pugola, Ruusmäe, Tsolli ja Veretino külanõukogu. 
1952–1953 kuulus Vastseliina rajoon Tartu oblasti koosseisu.
1954. aastal liideti teiste külanõukogudega Luhamaa, Luutsniku, Pugola, Tsolli ja Veretino külanõukogu. Mauri nimetati ümber Illi külanõukoguks, Kalatškovo Meremäe külanõukoguks ja Perametsa Saaluse külanõukoguks.
Vastseliina rajooni likvideerimisel 1959. aastal liideti selle alad Võru rajooniga.
Vicar

Víctor José Arriagada Ríos (16. aprill 1934 Santiago – 3. jaanuar 2012 Santiago) oli Tšiili koomiksikunstnik.
Ta õppis Tšiili tehnikaülikoolis elektroonikainseneriks.
Vicar alustas kunstnikukärjääri õpingute ajal poliitiliste karikatuuride tegijana. Kunstnikunime moodustas ta eesnime kolmest esimesest tähest, millele lisas kummagi perekonnanime esitähe.
Aastal 1960 kolis ta Hispaaniasse, kus teenis esialgu elatist illustraatorina, alates 1966. aastast joonistas ka koomikseid. Aastal 1971 hakkas ta koomikseid joonistama Taani kirjastusele Egmont Disney.
Aastal 1975 pöördus ta Tšiilisse tagasi ja rajas oma stuudio. See avaldas samuti Disney tegelaste koomikseid, mida mõtles välja ise. Tema alluvuses töötas hulk kunstnikke, kes suurema osa kunstnikutööst ise ära tegid.
Ta suri leukeemiasse.
Ippolitov-Ivanov

 
Ippolitov-Ivanov (vene keeles "Ипполитов-Иванов") on kahe tekiga kahekümne teine Rossija-klassi (projekt 785AA/OL800, II seeria) Venemaa jõereisilaev, mis kuulus ettevõttele PassažirRetšTrans (ОАО Енисейское речное пароходство), mis 6. juulil 2008 andis selle Venemaa riigi omandisse 0,00 rubla eest üle ning mida käitas laevakompanii OAO PassažirRetšTrans. Laev sai nime vene helilooja Mihhail Ippolitov-Ivanovi auks.
Laev ehitati Národný Podnik Škoda Komárno (Slovenské Lodenice n.p. Komárno) laevatehases Komárnos Tšehhoslovakkias 1956. aastal Jenissei jõelaevakompaniile. 20. augustil 1957 laev saabus Igarkasse ning laeva kasutati Jenisseil Krasnojarsk-Dudinka liinil. Pärast kokkupõrget udus vee all oleva takistusega 12. septembril 2002 sai Ippolitov-Ivanov augu, laev sai pööratud 180 kraadi ümber ja sõitis madalikule. Reisijad evakueeriti teiste laevade abil ja pärast mõni tund kestnud kiirremonti sõitis jõelaev edasi Dudinka suunas.
2004. aasta novembris otsustas Jenissei Laevakompanii laeva moderniseerida, kuid liigse kalliduse tõttu kanti 2005. aastal laev lihtsalt maha.
Alates 2011. aasta aprillis müüs RE Krasnojarski krai Riigikinnisvara laeva ligikaudu 3 miljoni Vene rubla (1,2 miljoni Eesti krooni) eest.
Kompozitor Glazunov

Kompozitor Glazunov (vene keeles "Композитор Глазунов") on kahe tekiga kahekümne neljas Rossija-klassi (projekt 785/OL800, II seeria) Venemaa jõereisilaev, mis kuulub ettevõttele Volga-Kama Laevakompanii (ООО Волжско-Камское судоходное общество) ning mida rendib ja käitab ettevõte OOO SK Junona I Avosj. Laev sai nime vene helilooja Aleksandr Glazunovi auks.
Laev tehasenumbriga 425 ehitati Národný Podnik Škoda Komárno (Slovenské Lodenice n.p. Komárno) laevatehases Komárnos Tšehhoslovakkias 1956. aastal Volga jõelaevakompaniile. Alates 1962. aastast kasutab laeva Kama Laevakompanii. 2011. aasta suvel sõitis Kompozitor Glazunov Volga jõe sadamate vahet liinidel Nižni Novgorod–Samara, Nižni Novgorod–Tver, Nižni Novgorod–Tšerepovets–Uglitš, Nižni Novgorod–Astrahan.
Pärast Bulgarija uppumist peatas Venemaa valitsus Rossija-tüüpi laevade kasutamise.
Armeenia ajalehtede loend

Enamik Armeenia ajalehti ilmub enam kui ühes keeles, sageli on armeeniakeelse kõrval ka ingliskeelne osa.
Armeenia diasporaa ajalehed.
Lisaks Armeenias ilmuvatele ajalehtedele on ulatuslik ajalugu ka Armeenia diasporaa meediaväljaannetel. Peamiselt antakse armeeniakeelseid ajalehti välja Liibanonis, USA-s, Kanadas, Prantsusmaal, Egiptuses, Türgis, Iraanis ja Venemaal.
Kõige kauem ilmunud lehtede seas on "Jamanag" ja "Marmara" Türgis, "Haratš" Prantsusmaal, "Hajrenikh", "Asbarez" ja "Baikar" USA-s, "Alik" Iraanis, "Arev" ja "Husaper" Egiptuses ning "Aztag", "Ararad ja "Zartonk" Liibanonis.
Paljud välisarmeenlaste ajalehed ilmuvad ka kohalikus keeles, eriti inglise keeles. Tuntumate seas on "Armenian Weekly", "Armenian Mirror-Spectator" ja "Armenian Reporter".
Kohtukoda

Kohtukoda (varasemate nimetustega Ringkonnakohus ja Kohtupalat) oli Eesti apellatsioonikohus asukohaga Tallinnas.
1935. aasta kohtureformiga nimetati varasem Kohtupalat ümber Kohtukojaks. Eesti kohtusüsteemis asendati varasemad 34 rahukohut 54 jaoskonnakohtuga. Rahukogud nimetati reformiga ümber ringkonnakohtuteks: Tallinnas, Tartus, Rakveres ja Viljandis. 
Kohtukoja koosseis 1940. aastal.
1940. aastal kuulusid Kohtukoja koosseisu esimees Jaak Reichmann, abiesimees Hendrik Vahtramäe, kriminaalosakonna esimees Gustav Kromel, Alfons Hinzer, Oskar Ordlik, tsiviilosakonna esimees Friedrich Niggol, Hans Tiik, Johannes Pirn, Hans Siimer, Edgar Schwarts, Walter Pezold ja Ervin Märits. 
Kohtukoja prokurör oli Gustav Avald.
Rakvere Ringkonnakohus

Rakvere Ringkonnakohus oli Eesti kohtusüsteemi 2. astme kohus asukohaga Rakveres.
1. detsembril 1993 asutati Viru Ringkonnakohus, mis tegeles teise astme kohtuna apellatsiooni korras läbi Viru Maakohtu kohtulahendite peale esitatud apellatsioonkaebuste, erikaebuste ja protestide läbivaatamisega.
Viru Ringkonnakohus likvideeriti 1. jaanuaril 2009.
Ajalugu.
Rakvere-Paide Rahukogu.
Tsaariaegsete ringkonnakohtute ja rahukogude liitmisel moodustati neli rahukogu: kaasa arvatud Rakvere-Paide rahukogu. Alates kohtu asutamisest loodi Eesti Ajutise Valitsuse määrusega 2. detsembrist 1918, esimene avalik kohtuistung peeti 16. märtsil 1919. 7. märtsil 1919. aastal laiendati Rakvere-Paide rahukogu tööpiirkonda Narva linna ning võimalikul korral Eestimaa külge liidetavate Jamburi ja Oudova maakondade osadega.
Kohtu esimehed olid Tõnis Kalbus (25. november 1918 – 25. juuni 1919), Mihkel Klaassen (24. aprill 1919 – 11. detsember 1922), Jaan Sass ja Bernhard Rosenbaum (1941).
Pärast 1. detsembrit 1924 asutati kohtutegelastest Kaitseliidu Viru maleva Rakvere I malevkonna koosseisus Kaitseliidu üksus.
Rakvere ringkonnakohus.
1935. aasta kohtureformiga muudeti ära senised ringkonnakohtute liitnimetused, Rakvere-Paide rahukogu nimeks sai Rakvere ringkonnakohus.)
Rakvere Ringkonnakohtu ringkondades töötasid:
1940. aastal kuulusid kohtu koosseisu esimees ja tsiviilosakonna esimees Ülo Vahtrik, abiesimees ja kriminaalosakonna esimees Karl Eenmaa, Felix Hallik, Mihkel Hurt, Kustav Kuuskvere, Friedrich Puusepp, Karl Viilu, Nikolai Tenneberg ja Aleksander Luik.
Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 16. novembri 1940. aasta seadlusega, kujundati ümber kehtiv kohtute süsteem ja ringkonnakohtud muudeti samanimelisteks kohtuteks esimese ja teise kohtuastme asjade arutamiseks.. Eesti NSV Rahvakomissaride Nõukogu 19. detsembri 1940 määrusega määrati Rakvere Ringkonnakohtu asukohaks – Rakvere, Rakvere 1.–3., Väike-Maarja, Lüganuse, Jõhvi, Iisaku, Narva 1.–3., Paide, Türi, Järva-Jaani ning Tapa rahvakohtujaoskondadest.
Aleksander Luik (kohtunik)

Aleksander Luik (11. märts 1896 Hellenurme vald, Tartumaa – 7. detsember 1941 Sevurallagi vangilaager, Sverdlovski oblast) oli Eesti kohtunik.
Ta õppis aastail 1920–1925 (lõpetas) Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas, Eesti Üliõpilaste Seltsi vilistlane.
Aleksander Luik osales Vabadussõjas, oli 1925–1929 Rakvere-Paide Rahukogu kohtuameti kandidaat, alates 1929. aastast Paide jaoskonnakohtunik, 1935–1939 Rakvere Ringkonnakohtu liige. 
Ta arreteeriti NKVD poolt 1941. aastal ja suri vangistuses.
Kustav Kuuskvere

Kustav Kuuskvere (ka Gustav; kuni 1936. aastani Kustav Kuuskmann; 14. jaanuar 1901 Alavere vald, Harjumaa – 28. aprill 1982 New Brunswick, New Jersey osariik, USA) oli Eesti kohtunik.
Ta õppis aastail 1923–1927 (lõpetas) Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas, Korporatsioon Rotalia vilistlane.
Kustav Kuuskvere osales Vabadussõjas, oli 1920–1921 Kohtupalati kantseleiametnik, 1921–1923 ETK nooremraamatupidaja, 1923–1926 kantseleiametnik kohtu-uurijate juures Tallinnas, 1927–1930 Tallinna-Haapsalu Rahukogu kohtuameti kandidaat, 1930–1934 ja 1938 Mustvee jaoskonnakohtunik, 1934–1937 Lihula jaoskonnakohtunik, 1937 Tartu 4. jaoskonnakohtunik, hiljem Rakvere Ringkonnakohtu liige. 
1944. aastal põgenes ta Saksamaale, kust siirdus 1949. aastal USA-sse.
Viljandi Ringkonnakohus

Viljandi Ringkonnakohus (endise nimetusega Viljandi-Pärnu Rahukogu) oli Eesti 2. astme kohus asukohaga Viljandis. Vaatas läbi Viljandi Maakohtu, Pärnu Linnakohtu, Pärnu Maakohtu ja Järva Maakohtu lahendeid
Ajalugu.
Viljandi-Pärnu Rahukogu.
1889. aastal jõustunud kohtu- ja talurahvaasutuste reformiga moodustati Viljandi-Pärnu Rahukogu ringkond. Viljandi-Pärnu rahukogu ringkonna alla, mis asus Viljandis, kuulus ka Pärnu kreis.
Venemaa keisririigiaegsete ringkonnakohtute ja rahukogude liitmisel moodustati neli rahukogu, kaasa arvatud Viljandi-Pärnu rahukogu. Viljandi-Pärnu rahukogu tööpiirkond oli Viljandi maakond ja Pärnu maakond. 7. märtsil 1919. aastal laiendati Viljandi-Pärnu rahukogu tööpiirkonda võimalikul korral Eestimaa külge liidetavate Volmari maakonna osadega.
Viljandi ringkonnakohus.
1935. aasta kohtureformiga muudeti ära ka senised ringkonnakohtute liitnimed, Viljandi-Pärnu rahukogu nimeks sai Viljandi ringkonnakohus.
Viljandi Ringkonnakohtu ringkondades töötasid:
Kohtu esimehed olid teiste seas Gustav Seen (3. detsember 1918 – 20. november 1925), Jaak Tepandi (1940), Jüri Soontak (1940), ja Johannes Evertson (1941)
1940. aastal kuulusid kohtu koosseis esimees ja kriminaalosakonna esimees Jaak Tepandi, abiesimees ja tsiviilosakonna esimees Gustav Talts, August Ammon, Valter Märtson, Kaarel Leetmaa, Oskar Sein, Boris Trelin ja August Vihvelin.
Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 16. novembri 1940. aasta seadlusega kujundati ümber kehtiv kohtute süsteem ja ringkonnakohtud muudeti samanimelisteks kohtuteks esimese ja teise kohtuastme asjade arutamiseks. Eesti NSV Rahvakomissaride Nõukogu 19. detsembri 1940 määrusega määrati Viljandi Ringkonnakohtu asukohaks — Viljandi, Viljandi 1. ja 2., Mustla, Suure-Jaani, Põltsamaa, Pärnu 1.—3., Vändra, Kilingi-Nõmme ning Abja-Paluoja rahvakohtujaoskondadest.
Boris Trelin

Boris Trelin (1884 Rakvere – 10. november 1960 New York) oli Eesti kohtunik ja filatelist.
Ta lõpetas Tartu Ülikooli õigusteaduskonna 1904. aastal, oli Tartu ja Viljandi Ringkonnakohtu liige.
Boris Trelin oli Eesti Filatelistide Seltsi asutajaliige ja abiesimees.
Martti Kass

Martti Kass (sündinud 26. oktoobril 1983 Viljandis) on eesti ajakirjanik.
Ta töötab Õhtulehes reporterina.
Eesti Evangeeliumi Luteriusu Kiriku koosseis 1943

Kogudused ja praostkonnad.
Ida-Harju praostkond.
Praost Jakob Aunver
Järva praostkond.
Praosti ajutine kt: Jaan Gnadenteich
Lääne praostkond.
Praost Ferdinand Jürgenson
Lääne-Harju praostkond.
Praost Ado Köögardal
Narva-Alutaguse praostkond.
Praosti kt. Martin Ots
Pärnu praostkond.
Praost August Arumäe (küüditatud), praosti kt. Johann Reidak
Rootsi praostkond.
Praosti kt. Hjalmar-Fritiof Pöhl
Saaremaa praostkond.
Praost Arnold Janno (küüditatud; tegelikult hukatud juba 1941. aastal), praostkonna kirikliku elu korraldaja Arnold-Voldemar Elken
Saarte-Lääne praostkond.
Praosti kt. Voldemar Kirotar (küüditatud; tegelikult hukatud juba 1942. aastal), praostkonna hooldaja-õpetaja Matt Lillipuu
Tallinna praostkond.
Praost Aleksander Täheväli
Tartu praostkond.
Praost Aleksander Kuusik
Valga praostkond.
Praost Johannes-Oskar Lauri
Viljandi praostkond.
Praost Johannes Uustal
Viru praostkond.
Praost Jaan Kiivit
Võru praostkond.
Praost Manivald Heinam
Enn Aarend

Enn Aarend (kuni 1937. aastani Edgar Edmund Adler; 6. märts 1899 Tähtvere vald, Tartumaa – 18. mai 1979 Hamilton, Ontario provints, Kanada) oli Eesti kohtunik.
Ta lõpetas 1922. aastal Hugo Treffneri Gümnaasiumi, õppis 1922–1927 Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas, Korporatsioon Kungla asutajaliige, korporatsiooni Ugala vilistlane.
Enn Aarend osales Vabadussõjas. Ta oli 1927–1935 Rakvere-Paide rahukogu, 1935 Viljandi ja 1936–1937 Tallinna Ringkonnakohtu kohtuameti kandidaat. 1937. aastal oli ta Hiiumaa, 1937–1939 Haapsalu ja alates 1939. aastast Tallinna 8. jaoskonnakohtunik. 
1944. aastal põgenes ta Saksamaale, siirdudes sealt Taani ja edasi Kanadasse.
Kuntsevo rajoon

Kuntsevo on rajoon (munitsipaalringkond) Moskvas, mis kuulub Lääneringkonda.
5. sajandil eKr asus Kuntsevo kohal soomeugrilaste asula, 15. sajandi allikates on mainitud Moskva jõe paremal kaldal asunud Kuntsevo küla. 19. sajandil kujunes küla moskvalaste suvilarajooniks. 1926. aastal nimetati asula linnaks, mis liideti 1960. aastal Moskva linnaga. 1991. aasta haldusreformiga lahutati endisest Kuntsevo linna alast Možaiski, Filjovski Parki ja Fili-Davõdkovo rajoon. 
Rajoonil oli 2012. aastani Moskva oblastis 2 eksklaavi: Rubljovo ja Mjakinino.
Diskordiaanlus

Diskordiaanlus on religioon, mis põhineb Erise, kreeka-romaani vaenujumalanna, teenimisel. Religioon sai alguse umbes 1958-1959 kui ilmus (esimene) pühakiri "Principia Discordia", mille kirjutasid "Malaclypse the Younger" ning "Omar Khayyam Ravenhurst" pärast mitmeid keeglisaalis kogetud ühiseid hallutsinatsioone.
Diskordiaanlust peetakse kohati religiooni paroodiaks, kuigi selle määra üle vaieldakse. Diskordiaanlaste seas on levinud oma tõekspidamiste levitamine huumorivõtmes, mis väldib nende muutumist dogmatiliseks. Diskordiaanlaste hulga hindamine on keeruline, sest nad ei ole kohustatud diskordiaanlust oma ainsaks usundiks pidama ning kuna skismade loomine on soovitatav.
Religiooni on Rinzai koolkonna absurdil põhinevate tõlgenduste tõttu võrreldud Zeniga. Diskordiaanlus põhineb tõekspidamisel, et nii kord kui korratus on illusioonid, mida inimese närvisüsteem universumile omistab ning ei näiv kord ega korratus pole kumbki kuidagi teisest korrektsem ega tõe mõttes objektiivsem.
2011. aasta rahva ja eluruumide loenduse andmetel oli Eestis 6 diskordiaani.
Tõekspidamised.
Diskordianismi interpretatsioone on sama palju kui diskordiaane ning need koonduvad märksõnade "Vanad Kreeklased", "Kaose kummardamine" ning "Anarhism" ümber. See on väga vaieldav üldistus, sest püüab Diskordiaanlikke tõekspidamisi kuidagi defineerida.
Hallpale needus.
Üks Diskordiaanluse oluline osa on Hallpale needus, mida on "Principia Discordia" lehtedel mitmes kohas mainitud. Principia väitel oli Hallpale 1199 eKr elanud mees, kelle õpetuse kohaselt oli elu tõsine asi ning mäng patt. Needus kätkeb nende tõekspidamiste poolt johtuvat psühholoogilist ja hingelist tasakaalutust nii üksikisikute, gruppide, riikide ja tsivilisatsioonide tasemel.
Principia kohaselt kohustas Hallpale oma jüngreid "Enda ümber olevat korda imetlema" ("Principia Discordia", lk 00042), ning mingil moel suutis ta inimkonda Tõsise Korra aadetega nõustuma. Principia kohaselt oli kummaline, et Hallpale suutis nii palju järgijaid leida hoolimata sellest kuivõrd palju "korratust" ümberringi leidus.
 Hallpale ja tema järgijad pidasid eluga mängimist elust endast olulisemaks ning mõnikord juhtus koguni nii, et nad hävitasid nende teiste olendite elu, kelle eluviisid nende omast erinesid.
—Malaclypse Noorem, Principia Discordia, lk 00042
Principia kohaselt oli elu tõsiselt ja korrapärase ettevõtmisena määratlemise tagajärjeks see, et Hallpale järgijad hakkasid eristama "korrapäraseid" ja "ebakorrapäraseid" nähtusi. Selles süsteemis püütakse korra säilimist tagada iga hinnaga.
Paavstid.
Tuginedes "Principia Discordia" väidetele on "iga planeedil Maa elav mees, naine ja laps" paavst. Raamatuga kaasneb ametlik paavsti visiitkaart, mida võib kopeerida ning kõigile vabalt jagada. Paavstiks ei saa läbi selle kaardi omamise; see lihtsalt annab inimesele teada, et ta on "ehe ning autoriseeritud paavst" Diskordiaanluse mõttes.
Kuigi paavsti voli ei ole "Principia" kaante vahel täpselt sätestatud, ütleb kaart et "Paavst on keegi kes pole võimu võimu all". On diskordiaane, kes on paavsti volitusi laiendanud.
Tüüp 75 MLRS

Tüüp 75 MLRS (75式130mm自走多連装ロケット弾発射機, nana-go-shiki-130mm-jisou-ta-rensou-Rocket-dan-hassya-ki) oli 130 mm Jaapani mitmelasuline raketiheitja, mida kasutasid Jaapani Omakaitsejõudude maaväed. Masin kasutab soomustransportöörilt Tüüp 73 pärinevaid roomikuid, vedrustust ja mootorit. Kere osa konstrueeris ja valmistas Komatsu, relvasüsteem ja raketid pärinesid firmalt IHI Aerospace (nüüd Nissan Aerospace Division). Toodeti 66 raketiheitjat ja 15 ilmavaatlusmasinat, et tagada relvasüsteemile vajalik meteoroloogiline info.
Mootoriks oli 300 hobujõuline Mitsubishi 4ZF diiselmootor.
Relvastus.
Raketid olid 131,5 millimeetrise läbimõõduga ja 1,86 meetrit pikad. Üks rakett kaalus 43 kilogrammi, millest 15 kilogrammi moodustas HE-FRAG lõhkepea. Salv mahutas 30 raketti ja neid oli võimalik lasta kas ühekaupa või 12 sekundit kestva valanguna. Rakettide laadimine toimus käsitsi ning treenitud meeskonnal kulus selleks 15 minutit.Raketidel olid stabilisaatorid. 
Lisaks rakettidele oli masina katusele paigutatud 12,7 mm kuulipilduja.
Kasutamine.
Laadimismeeskond on liikus raketiheitjaga kaasas eraldi veoautol. Iga raketiheitjapatarei juurde kuulusid laadimismasinad, tulejuhtimismasin ja ilmvaatlusmasin. Ilmavaatlusmasin on varustatud mastiga, mis on võimalik tõsta kuni 12,5 meetri kõrgusele ja mis suudab korraga mõõta tuule kiiruse kahest suunas.
2005. aastal oli veel kasutusel 17 relvasüsteemi ja 5 ilmavaatlusmasinat, aasta hiljem seda tüüpi relvasüsteeme enam kasutusel ei olnud. Jaapan vahetas need USA päritolu 227 mm M270 MLRS süsteemide vastu välja. Uusi süsteem toodeti litsentsi alusel Jaapanis.
Steven Davis

Steven Davis (sündinud 1. jaanuaril 1985 Ballymenas) on Põhja-Iirimaa jalgpallur, kes mängib Šotimaa kõrgliiga klubis Rangers. Ta mängib poolkaitsja kohal.
Rangersis on ta mänginud ka aastatel 2008–2012, mil tuli kolm korda Šotimaa meistriks. Hooaegadel 2008–09, 2009–10 ja 2011–12 valiti ta Šotimaa kõrgliiga sümboolsesse koosseisu. 2010. aastal valiti ta Rangersi hooaja parimaks mängijaks ja samal hooajal samuti mängijate poolt liiga parimaks.
Davis on mänginud ka mitmes Inglismaa kõrgliiga klubis: Aston Villas (2004–2007), Fulhamis (2007–2008) ja Southamptonis (alates 2012. aastast). 2006. aastal valiti ta Aston Villa aasta parimaks mängijaks.
Debüüdi Põhja-Iirimaa rahvuskoondises tegi Davis 9. veebruaril 2005 mängus Kanada vastu. 21. mail 2006 sai ta mängus Uruguay vastu Põhja-Iirimaa koondise ajaloo noorimaks kapteniks.
Tukumsi piirkond (2009–2021)

Tukumsi piirkond (läti keeles "Tukuma novads") oli 1. järgu haldusüksus Lätis.
Piirkond moodustati 2009. aastal Tukumsi linnast ja kümnest endise Tukumsi rajooni vallast. 2021. aastal ühendati see Engure, Jaunpilsi ja Kandava piirkonnaga uueks, Tukumsi piirkonnaks.
Arvestuslikel andmetel oli 1. jaanuaril 2011 Tukumsi piirkonna elanike seas lätlasi 84%, venelasi 8,7%, valgevenelasi 2,2%, ukrainlasi 1,2% ja muust rahvusest inimesi 4%.
Paolo Guerrero

José Paolo Guerrero Gonzales (sündinud 1. jaanuaril 1984 Limas) on Peruu jalgpallur, ründaja. Ta mängib Brasiilia kõrgliiga klubis Internacional.
Guerrero mängis oma klubikarjääri alguses Saksamaal Müncheni Bayernis, kellega tuli aastatel 2005 ja 2006 Saksamaa meistriks. Pärast Bayernist lahkumist mängis Guerrero aastatel 2006–2012 Hamburger SV-s.
2012. aastal liitus ta Brasiilia klubiga Corinthians. Ta tuli klubiga 2012. aastal klubide maailmameistriks. 2014. aasta hooajal lõi ta Brasiilia kõrgliigas 12 väravat ja valiti kõrgliiga sümboolsesse koosseisu.
Ta on Peruu jalgpallikoondise kõigi aegade suurim väravakütt.
Koondisekarjäär.
Debüüdi Peruu rahvuskoondises tegi Guerrero 9. oktoobril 2004 MM-i valikmängus Boliivia vastu. Esimese värava lõi ta rahvuskoondises 17. novembril 2004 MM-i valikmängus Tšiili vastu
2007. aasta Copa América esimeses alagrupimängus 26. juunil lõi ta värava Uruguay vastu.
2011. aasta Copa América esimeses alagrupimängus 4. juulil lõi ta värava Uruguay vastu ja teises alagrupimängus 8. juulil värava Mehhiko vastu. Peruu jõudis lõpuks poolfinaali, kus kaotati 19. juulil hilisemale meistrile Uruguayle. 23. juulil toimunud kolmanda koha mängus alistas Peruu Venezuela ja Guerrero tegi kübaratriki. Ühtlasi oli ta viie väravaga turniiri suurim väravakütt.
2015. aasta Copa América veerandfinaalis 25. juunil tegi Guerrero kübaratrüki Boliivia vastu. Polfinaalis 29. juunil kaotas Peruu hilisemale meistrile Tšiilile. 3. juulil toimunud kolmanda koha kohtumises võitis Peruu 2:0 Paraguayd, Guerrero lõi Peruu teise värava. Ta oli nelja väravaga Tšiili mängija Eduardo Vargas kõrval turniiri suurim väravakütt ning valiti lisaks turniiri sümboolsesse koosseisu.
2016. aasta Copa América Centenario esimeses alagrupimängus 4. juunil lõi ta värava Haiti vastu. Ta lõi sellega oma koondisekarjääri 27. värava ja sai Peruu kõigi aegade suurimaks väravakütiks.
2017. aasta oktoobris andis Guerrero dopinguproovi, millest leiti kokaiini tarvitamise jälgi. Algselt määrati talle aasta pikkune võistluskeeld, kuid FIFA apellatsioonikomisjon otsustas seda lühendada poole aasta võrra. Maailma Antidopingu Agentuur (WADA) pöördus pärast seda Rahvusvaheline spordiarbitraaži (CAS) poole ning CAS pikendas Guerrero karistust 14-kuuliseks. 2018. aasta mai lõpus teatas Šveitsi ülemkohus, et Guerrerole määratud karistus peatatakse, tänu millele sai ta mängida 2018. aasta maailmameistrivõistlustel.
2018. aasta maailmameistrivõistluste viimases alagrupimängus lõi ta värava Austraalia vastu. Peruu kogus kolme mänguga võidu ainult Austraalia vastu, millest ei piisanud edasipääsuks kaheksandikfinaali.
2019. aasta Copa Américal valiti ta turniiri sümboolsesse koosseisu.
IU (laulja)

IU (sünninimi Lee Ji-eun, korea keeles 이지은; sündinud 16. mail 1993) on Lõuna-Korea laulja ja näitleja.
Deltasete

Deltasete (inglise "deltaic sediment", "deltaic deposit") on deltas kuhjunud sete.
Deltasetted on deltatasandiku jõesängides valdavalt jämedateralised, jõesängide vahel aga peeneteralised; leidub ka järvesetteid ja turvast. Delta nõlvu katavad peeneteralised setted.
Salomon Adam

Salomon Adam (ka Adams; suri 1639) oli Rootsi sõjaväelane 17. sajandil.
1620. ja 1621. aastal teenis ta leitnandina krahv Philipp von Mansfeldi rügemendi ooberstleitnant Jost Clodti kompaniis.
Juba järgmisel aastal teenis ta kapteni ja kompaniiülemana ooberst Kristoffer Assarsson Mannersköldi (sünd. 1583) Västergötlandi rügemendis.
1624. aastal teenis ta kapteni ja kompaniiülemana Johan Banéri (1596–1641) Östergötlandi rügemendis.
Oktoobris 1625 teenis ta kapteni ja kompaniiülemana Smålandi ja Jönköpingi lääni rügemendis ooberstleitnant Lars Kaggi (1595–1661) alluvuses. Vähemalt novembrist 1626 kuni teenis ta samas (alates hiljemalt augustist 1628 ooberst Erik Handi alluvuses) majori ja kompaniiülemana. Hiljemalt oktoobrist 1628 jätkas samas rügemendis teenimist juba ooberstleitnandi auastmes.
Selle rügemendi koosseisus olles ülendati ta ka hiljem ooberstiks ning rügemendi ülemaks.
Enne aga jõudis ta aga võidelda ka Hamiltoni markii Briti vägedes, osaledes 1631. aasta jõulude ajal Magdeburgi piiramisel. Ta valiti üheks läbirääkijaks linna alistumise tingimusi läbi arutama. Seejärel naasis ta oma rügemendi juurde ning piiras 1633. aastal Hamelni linna Alam-Saksimaal.
1635. aastal võttis ta osa tribunalist, mis vaagis endise Rootsi sõja- ja õuenõuniku Johannes Stalmanni süüasja. Viimast süüdistati nimelt feldmarssal Johan Banéri ja riigikantsler Axel Oxenstierna tapmise plaanimises aprillis 1634.
4. oktoobril 1636 osales Salomon Adam Wittstocki lahingus.
Salomon Adamile kuulus Tuudi mõis Läänemaal.
Ta maeti 8. veebruaril 1639 Tallinna Niguliste kirikusse.
Perekond.
Salomon Adam oli abielus Anna Dorothea von Derfeldeniga, kes oli viitseadmirali ja Riia asekuberneri Johann von Derfelden vanema (1561–1633) ja Elisabeth von Plate tütar. Abielust sündisid:
Lebedinoje ozero

Lebedinoje ozero (end "General Vatutin") on nelja tekiga Dmitri Furmanovi klassi (projekt 302 "teine seeria") Venemaa jõereisilaev, mis on ehitatud VEB Elbewerften Boizenburg/Roßlau laevatehases Saksamaal 1986. aastal. Laeva saksa tüübinimetus on BiFa 129M (Binnenfahrgastschiff 129 meetrit), laev moderniseeriti täielikult 2002. ja 2006. aastal. 1986. aastal sai laev nime Nõukogude Liidu kindrali Nikolai Vatutini auks.
Kiil pandi laevale tehasenumbriga 388 VEB Elbewerften Boizenburg/Roßlau laevatehases ning laev anti Hersonis asuvale Dnepri Laevakompaniile (DRP) üle 1986. aastal. Dnepri Laevakompanii ja hiljem selle tütarettevõte Tšervona Ruta (ukraina keeles "Червона рута") on kasutanud General Vatutinit Dnepril ja Mustal merel Kiievist Sevastopoli ja Odessani ning Kiievisse tagasi. Laeval oli kaks restorani, Odessa ja Kiiev. General Vatutin oli kasutusel kuni 2016. aastani, selle aastani kasutati ka sõsarlaeva Zirka Dnipra.
Laeva kapten (seisuga 2012) oli Viktor Holodenko.