tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Keiserliku Kunstide Akadeemia juures asuv Kõrgem Kunstikool

Keiserliku Kunstide Akadeemia juures asuv Kõrgem Kunstikool (vene keeles Высшее художественное училище при Императорской Академии художеств) oli Keiserlikul Venemaal Peterburis Keiserliku Kunstide Akadeemia juures aastatel 1894–1918 tegutsenud kõrgem kunstiõppeasutus. 
Ajalugu.
Kõrgem Kunstikool tekkis Keiserliku Kunstide Akadeemia reformimise tulemusena aastatel 1893–1894. Endine akadeemia jagati kaheks institutsiooniks:
Mõlemad asutused asusid Universitetskaja naberežnajal asunud Keiserliku Kunstide Akadeemia ajaloolises hoones.
Vanade professorite asemel kutsuti Kõrgemasse Kunstikooli õppejõukohtadele peredvižnikuid. Akadeemiasse tulid uued professorid, kelle hulgast paistis silma Ilja Repin. Tema jaoks mõeldud õpikoda ehitati spetsiaalselt ümber teistest ruumidest Keiserliku Kunstiakadeemia hoone ülemisel korrusel. Teisi õpikodasid kutsuti juhtima tuntud kunstnikud, näiteks Vladimir Makovski, Ivan Šiškin ja Arhip Kuindži.
Pärast 1917. aastat.
Kõrgem Kunstikool jätkas tegevust ka pärast Keiserliku Kunstide Akadeemia likvideerimist aprillis 1918, alguses kui Vaba Kunstikool, oktoobrist 1918 kui Petrogradi Riiklikud Vabad Kunstiõppe Töökojad. Tänapäeval on kunstikool tuntud kui Ilja Repini Peterburi Kunstiakadeemia.
Anna Kuvõtško

Anna Kuvõtško (vene keeles "Анна Александровна Кувычко"; sündinud 26. juunil 1979 Volgogradis) on Vene poliitik (Ühtne Venemaa) ja jurist.
Kuvõtško lõpetas Volgogradi Riikliku Ülikooli 2002. aastal mänedžmendi erialal ja 2003. aastal õigusteaduse erialal. Aastatel 2001–2003 töötas ta advokaadi abina ja alates 2003. aastast advokaadina. 2004. ja 2008. aastal valiti ta Volgogradi Linnaduuma liikmeks. 2013. aastal valiti ta Volgogradi oblasti Duumasse. 
18. septembrist 2016 kuni 11. oktoobrini 2021 oli ta Riigiduuma liige.
16. mail 2022 määrati ta Volgogradi linnapea asetäitjaks sotsiaalküsimuste alal.
2017. aasta novembris laadis telekanal "Novosti-Volgograd" YouTube'i video, milles Anna Kuvõtško koos Volgogradi 44. kooli kadetiklasside õpilastega esitas laulu "Дядя Вова, мы с тобой" ("Onu Vova, me oleme sinuga").
Lisbeth Zwerger

Lisbeth Zwerger (sündinud 26. mail 1954 Viinis) on Austria lasteraamatute illustraator.
Aastail 1971–1974 õppis ta Viini Tarbekunsti Akadeemias, kuid õpingud jäid pooleli.
Lisbeth Zwergeri esimene illustreeritud raamat ilmus 1977. aastal. Selleks oli E. T. A. Hoffmanni "Das Fremde Kind". 
Eesti keeles on tema illustratsioonidega tõlkeraamatutest ilmunud L. Frank Baumi "Võlur Oz" (1998, tõlkija Peedu Haaslaava, kirjastus Avita) ja Wilhelm Hauffi "Kääbus Nina" (1998, tõlkija Tiit Matsulevitš, Avita).
NSV Liidu Kunstide Akadeemia

NSV Liidu Kunstide Akadeemia (vene keeles Академия художеств СССР) oli Nõukogude Liidus 1947. aastal asutatud juhtiv teadusasutus kujutava kunsti ja kunstihariduse valdkonnas, ühendas ka kui personaalakadeemia juhtivad kujutava kunsti tegelasi. Venemaa Kunstide Akadeemia eelkäija.
Akadeemiat peeti Keiserliku Kunstide Akadeemia klassikaliste traditsioonide järgijaks, kuid samal ajal oli akadeemia eesmärk edendada sotsialistliku realismi põhimõtete järgimist loomingulises arengus.
Asutused akadeemia koosseisus.
Akadeemia koosseisu kuulusid Moskvas asunud Kujutava Kunsti Teooria ja Ajaloo Teadusinstituut, Surikovi-nimeline Moskva Riiklik Akadeemiline Kunstiinstituut koos kunstikeskkooliga, Leningradis asunud Repini-nimeline Maali-, Skulptuuri- ja Arhitektuuriinstituut koos kunstikeskkooliga ning arvukalt muuseume ja loomingulisi õpikodasid.
Liikmeskond.
Akadeemia liikmeskonda kuulusid tegevliikmed (akadeemikud), korrespondentliikmed, auliikmed ja välisliikmed. Liikmeid valiti akadeemia üldkogul. 1970. aastate lõpus oli akadeemial 61 tegevliiget ja 95 korrespondentliiget.
Venemaa Kunstide Akadeemia

Venemaa Kunstide Akadeemia (vene keeles Российская академия художеств, akronüüm RAH) on Venemaa Föderatsiooni riiklik teadusakadeemia, ka juhtiv kultuuriasutus kujutava kunsti valdkonnas. NSV Liidu Kunstide Akadeemia õigusjärglane. 
Aastatel 1997–2025 oli Venemaa Kunstide Akadeemia president Zurab Tsereteli. RAH-i kõrgeim organ on akadeemia tegevliikmete ja korrespondentliikmete üldkogu.
Liikmeskond.
Akadeemia liikmeskonda kuuluvad tegevliikmed (akadeemikud), korrespondentliikmed, auliikmed ja välisliikmed. Liikmeid valitakse akadeemia üldkogul. 
Auliikmeid.
Andrei Bitov, Andrei Filatov (2015), Juri Grigorovitš (2004), Rüstəm İbrahimbəyov, Kirsan Iljumžinov (2010), Anatoli Karpov (2011), Juri Ljubimov, Valentina Matvijenko, (2007), Vladimir Medinski (2013), Nikita Mihhalkov (2007), Jevgeni Primakov, Irina Prohhorova (2013), Vladimir Putin (2002), Edvard Radzinski (2007), Konstantin Remtšugov, Jevgeni Roizman (2007), Valentina Tereškova (2013), Juri Tšaika (2013), Vladimir Vassiljev (2021).
Helena Kottler Vurnik

Helena Vurnik (sünninimi Kottler; 26. september 1882 Viin – 4. aprill 1962 Radovljica) oli Austria-Ungari impeeriumis sündinud Sloveenia kunstnik, kes on tuntud Ühistute äripanga hoone fassaadil ja interjööris asuvate dekoratiivmaalide autorina.
Elukäik.
Ta sündis Viinis. Isa Moritz Kottler oli postkontori jurist ja ema Bronislawa oli pärit Poolast. Ta õppis kõigepealt Graphische Lehr und Versuchsanstaltis, seejärel Kunstschule für Frauen und Mädchenis ning lõpetas Viini Kunsti- ja Käsitöökooli.
Töö ja looming.
1910. aastal pälvis ta stipendiumi, mille toel sai õppida viis kuud Itaalias Modena ümbruses kunsti. Viini naasnult teenis ta elatist enda Itaalias maalitud maalide müügiga ja rentis kunstistuudiot. 1913. aastal tutvus ta Ivan Vurnikuga (kellega hiljem abiellus), kui mõlemad joonistasid salamandreid bioloog Franc Megušarile tema kodus. Ta lahkus illustraatoritöölt ajalehes Illustrirtes Wiener Extrablatt ning kolis koos Ivan Vurnikuga algul Triestesse, seejärel Ljubljanasse ja lõpuks Radovljicasse.
Mälestuse jäädvustamine.
Alma Lapajne lavastatud ja Sloveenia RTV-s linastunud dokumentaalfilm "Iskalca" (2012; ingl "Searchers") ning Boris Leskoveci kirjutatud raamat räägivad temast ja tema abikaasast.
Śnieżniki mäestik

Śnieżniku mäestik (poola keeles "Masyw Śnieżnika", tšehhi keeles "Králický Sněžník", saksa keeles "Glatzer Schneegebirge") on mäemassiiv Ida-Sudeetides Tšehhi ja Poola piiril. Poola poolel katab seda suures osas kaitseala nimega Śnieżniki maastikupark.
Suuremad Poola linnad ja külad:
Vaata ka.
Suur-Määri riik
1I/ʻOumuamua

1I/ʻOumuamua on 2017. aastal avastatud päikesesüsteemi läbiv tähtedevaheline objekt, mille kataloogitunnus on 1I/2017 U1. Selle avastas Kanada astronoom Robert Weryk Hawaii Haleakalā observatooriumi vaatlusandmeid töödeldes 19. oktoobril 2017. Oumuamua oli seniks juba läbinud oma trajektoori periheeli ja eemaldus Päikesest. Oumuamua on mitmes mõttes iseäralik taevakeha. Selle vanus ja päritolu on teadmata. Sellele, kuidas tekib niisugune objekt ja saavutab nii suure kiiruse, mis viib ta oma tekke planeedisüsteemist välja, puudub seletus.
Oumuamua sisenes päikesesüsteemi Veega suunalt kiirusega umbes 26 km/s ja läbis periheeli 9. septembril. Selle taevakeha trajektoor on tugevalt hüperboolne ja orbiidi ekstsess 1.20, mis välistab, et see võiks olla pärit päikesesüsteemist. Päikese gravitatsiooniline tõmme kasvatas Oumuamua kiiruse 87.7 kilomeetrini sekundis ja muutis lennusuunda rohkem kui 90 kraadi. Oumuamua lahkub päikeseüsteemist Pegasuse tähtkuju suunas. Päikesele lähim kaugus oli 0.255 astronoomilist ühikut. Trajektoori periheelis oli Oumuamua Päikesele lähemal kui ükski päikesesüsteemi planeet. Eemaldudes jõudis Oumuamua Jupiteri orbiidini 2018. aasta mais, Saturni orbiidini jaanuaris 2019 ja Neptuuni orbiidini 2022. aastal.
Kuigi Oumuamua möödus Päikesest väga lähedalt, ei olnud sellel komeedile omast helendavat saba. Selle taevakeha liikumiskiiruse muutused ei ole seletatavad ainult gravitatsiooniga, täiendavat mõju avaldas kas kiirgusrõhk või mittehelenduv gaasi väljavool või need mõlemad.
Oumuamua oli vaadeldav 80 päeva. Avastamise ajal oli selle heledus umbes 23 tähesuurust ja detsembri keskpaigaks kahanes heledus nii väikeseks, et see polnud enam vaadeldav ka kõige võimsamate maapealsete teleskoopidega.
Oumuamua on piklik või kettakujuline punakas tahke keha pikkuse ja läbimõõdu suhtega rohkem kui 5:1, mis pöörleb umbes 8-ööpäevase perioodiga, aga pöörlemistelg ei ühti ühegi selle keha põhiteljega. Oumuamua pikkus (ketta läbimööt?) on vahemikus 100 kuni 1000 m ja läbimööt (ketta paksus?) 35 kuni 167 meetrit. Peegeldusomadustelt sarnaneb see päikesesüsteemi asteroididele.
Oumuamua on esimene teadaolev tähtedevahelisest ruumist saabunud ja siis uuesti lahkunud taevakeha.
Mikkeli piirkond

Mikkeli piirkond on majanduspiirkond Soomes Lõuna-Savo maakonnas.
Sinna kuuluvad Hirvensalmi vald, Kangasniemi vald, Mikkeli linn, Mäntyharju vald, Pertunmaa vald ja Puumala vald.
Pieksämäki piirkond

Pieksämäki piirkond on majanduspiirkond Soomes Lõuna-Savo maakonnas.
Sinna kuuluvad Juva vald ja Pieksämäki linn.
2011. aastast läks Rantasalmi vald üle Savonlinna piirkonda ning 2021. aastal läks Joroineni vald üle Varkause piirkonda.
Savonlinna piirkond

Savonlinna piirkond on majanduspiirkond Soomes Lõuna-Savo maakonnas.
Sinna kuuluvad Enonkoski vald, Rantasalmi vald, Savonlinna linn ja Sulkava vald.
Reiley

Rani Petersen (lavanimega Reiley; sündinud 24. novembril 1997 Tórshavnis) on Fääri saartelt pärit "electropop"-muusikat viljelev laulja ja mõjutaja, kes osaleb ühismeedias. Esimese fäärlasena võitis ta Dansk Melodi Grand Prix', mida korraldati esimest korda Næstvedis. Võistluslooga “Breaking My Heart” esindas ta Taanit 2023. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel, mida korraldati Liverpoolis Ühendkuningriigis.
Ta on kontsertidel esinenud 2019. aastast.
Lambres

Lambres (pikardi: "Lambes") on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Põllumajandusküla asub u. 16 km Béthune'ist loodes ja 48 km Lille'ist läänes, teede D90 ja N43 ristumiskoha ümbruses.
Lapugnoy

Lapugnoy on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Väike põllumajandus- ja metsandusküla asub u. 8 km Béthune'ist läänes ja 53 km Lille'ist edelas, maantee D70 ääres, Clarence'i kallastel, valda läbib "Autoroute A26".
Næstved

Næstved on linn Taanis Sjællandi piirkonnas, Næstvedi valla keskus.
Ajalugu.
Praegused linna alad olid asustatud juba poolteist tuhat aastat enne viikingiaega.
Linna nimi Næstved tuleneb kahest taanikeelsest sõnast: "næs" ja "tved". "Tved" tähendab puhastatud maad või puhastatud puitu ja viitab linna asukohale Lõuna-Sjællandi metsades Suså jõe kaldail. "Næs" on tähendab väikest poolsaart ja viitab tõenäoliselt linna paiknemisele Ydernæsil, Grimstrup Næsil ja Appenæsil.
1135. aastal said benediktiini mungad enda valdusse Püha Peetruse kiriku koos ümbritseva maaga, kuhu rajati samanimeline klooster. Seda peetaksegi tänapäeval Næstvedi linna asutamise aastaks.
Pseudojuhuslik müra

Pseudojuhuslik müra on müraga sarnanev signaal. Esmapilgul võib tunduda, et pseudojuhuslik müra on täiesti suvaline, aga tegelikult koosneb see kindla pikkusega korduvast signaalist. Seejuures võib tavakasutusel signaali kordumiseni minna mitmeid aastaid.
Digitaalses andmesides kasutatakse mõistet pseudojuhuslik kood (), mis sarnaneb suvalisele bitijadale, aga koosneb kindlast bitijärjestusest. 
Kasutusvaldkonnad.
Elektroonikaseadmete testimine.
Pseudojuhuslik müra koondab endas kahte väga kasulikku omadust:
Need kaks omadust muudavad pseudojuhusliku müra väga kasulikuks vastuvõtjate ja sensoreid kasutavate elektroonikaseadmete testimisel. Pseudojuhusliku müra eelis võrreldes tavalise müraga on võimalus katseid korrata identsetel tingimustel mitmeid kordi. Katsete korratavus võimaldab tulemusi võrrelda ja süsteemidele parendusi luua. 
Krüptograafia.
Krüptograafias kasutatakse pseudojuhuslikku müra sõnumite krüpteerimisvõtmete loomiseks ja nende võtmete jagamaise lihtsustamiseks. Väga pikkade võtmete loomine ja edastamine osapoolte vahel on üpris tülikas ja võtme sattumisel kolmandate osapoolte kätte, oleks teate dekrüpteerimine väga lihtne. Mõlemat probleemi annab vältida pseudojuhusliku müra generaatorit kasutades - generaatorile antakse ette teatud pikkusega "alge", millest luuakse vajaliku pikkusega näiliselt täiesti juhuslik võti. Saatja saab nüüd edastada sõnumi koos võtme algega ja vastuvõtja saab võtme alget kasutades taasluua võtme enda ning sõnumi dekrüpteerida. Sellise lähenemise puhul on ei piisa kolmandale osapoolele võtme kättesaamisest - tal on lisaks vaja teada, millist pseudojuhusliku müra generaatorit kasutati ning kui pikk peaks olema võti. 
Valge müra masinad.
Valge müra masinates kasutatakse pseudojuhuslikku müra, et tekitada kindla tooni/tekstuuri, ribalaiuse ja/või sagedusvahemikuga taustmüra tinnituse käes kannatajatele ning teistele, kes soovivad ümbritsevad heli katta, magamiseks või rahustuseks.
Elektroonilise muusika instrumendid.
Pseudojuhusliku müra generaatorit kasutati näiteks "Psych-tone" meloodia süntesaatori tooni generaatorina. Seade võimaldas luua erinevaid meloodiaid kasutades pseudojuhusliku "müra" abil. Kuna meloodiate aluseks oli pseudojuhuslikult loodud helid, siis oli võimalik neid igal ajal taasluua kasutades sama seadistust.
Navigatsioon.
Pseudojuhusliku müra kood on kasutusel :GPS süsteemides distantsi määramiseks kasutatavate signaalidena. Lisaks GPS-le kasutatakse pseudojuhusliku müra koodi ka teistel GNSS lahendustel (nt. GLONASS ja GALILEO).
Naiste suguelundite moonutamine

Naiste suguelundite moonutamine (naiste ümberlõikamine, ing k "Female Genital Mutilation, FGM") on tavaliselt 4–10-aastaste tüdrukute väliste suguelundite kultuurilistel või muudel mittemeditsiiniliste põhjustel moonutamine ja kahjustamine. Seda võidakse õigustada traditsioonide ja kultuuriliste põhjendustega, kuid ennekõike kontrollitakse sel moel naiste seksuaalsust. Tütarlaste sel moel sandistamine rikub nende inimõigusi ja tervist. Eestis karistatakse tütarlapse suguelundite sandistava moonutamise või tema sellesse sundimise eest kuni viieaastase vangistusega.
Levik.
Kombe jätkumine võib olla kooslus kultuurilistest ja sotsiaalsetest põhjustest: sotsiaalne surve, kaasatus, tõekspidamine religioossest toetusest, ilu ja puhtuse ettekujutus. Komme on tänapäeval levinud ennekõike Aafrikas, kuid esineb ka mujal: Aasias, Lähis-Idas, Araabias, aga ka Euroopas on 600 000 naist langenud selle ohvriks ja 13 Euroopa riigis on 180 000 tütarlast FGM-i ohus. Keenias on moonutatud suguelunditega naisi 27% naistest, Sudaanis langeb selle ohvriks kuni 90% tütarlastest. See on mitmel pool keelatud ja sandistamist esineb alates 2000. aastatest vähem. Siiski on sel moel vigastatud üle 200 miljoni tüdruku ja aastaks 2030 võib teist sama palju sandistatud saada.
Tüübid.
Naissuguelundite sandistamist saab jagada neljaks tüübiks, kuni 85% ümberlõikamistest kuulub esimese kahe kategooria alla:
I: kliitordektoomia – kliitori ots eemaldatakse osaliselt või täielikult
II: väljalõikamine – kliitori ots ja väiksed häbememokad eemaldatakse osaliselt või täielikult
III: täielik ümberlõikamine (raskekujuline, vaaraolõige), kus välised suguelundid eemaldatakse osaliselt või täielikult. Häbememokad õmmeldakse kokku, jättes väike ava uriini ja menstruaalvere väljutamiseks
IV: klassifitseerimata tüüp, näiteks kliitori või häbememokkade läbitorkamine, augustamine, lõikamine, venitamine, söövitamine kudede põletamisega, tupeava kraapimine ("angurya"-lõige), tupe lõikamine ("gishiri"-lõige), verejooksu tekitamise eesmärgil söövitavate ainete sisestamine, taimede panemine tuppe selle vähendamiseks või kitsendamiseks ja muud sarnased protseduurid.
Ajalugu.
Moonutamine sai alguse enne kristluse ja islami laialdast levikut. Varaseimad teated naiste suguelundite moonutamisest pärinevad Egiptusest ja Kreekast 2.–3. sajandist eKr, aga ka Vana-Roomast, samuti kasutati seda Euroopas ja Ameerika Ühendriikides 19. sajandil näiteks nümfomaania ravimiseks.
Mõju.
Tervisemõjud on valu, veritsus, šokk, teetanus, kudede ja elundite traumad, sageli uriinipeetus, infektsioon, sepsis, HIV, luumurrud, aneemia, haavade aeglane paranemine, menstruaalprobleemid, häbeme tsüstid ja abstsessid, valulik vahekord ja surm. Rasedal võib kaasneda hilinenud sünnitamine, sünnitamisel rebendid ja haavainfektsioonid, krambid, verejooks, sünnituseelse jälgimise raskused, ebavajalikud keisrilõiked, kateetri panemise raskused. Kaasnevad ka paljud psühholoogilised probleemid, emotsionaalsed raskused ja sotsiaalsed mõjud.
Andres Oja (trummar)

Andres Oja (sündinud 11. aprillil 1958 Tallinnas) on eesti muusik ja saatejuht.
Andres Oja on muusikahuviline olnud lapsest peale, mänginud trumme ansamblites Deemon (1973-1975), Sfinks (1975-1976), Vello Orumets ja ERFIA (1979-1983), Vitamiin (1984-1989), Magnetic Band (1990) ja Kolumbus Kris (alates 1990). Ta on teinud kaastööd raadiotele Kuku, B3, Raadio Maania ja Vikerraadio. Vikerraadios on varem eetris olnud saade "Õhtublues". Ta tegi lisaks pärastlõunaprogrammile 2020-2023 saadet "Heli nälg".
Andres eelistab rokki diskole ja kala lihale, on eluaegne tallinlane, juurtega Järvamaalt.
Andres Oja on raamatute "Tsepeliini triumf" (2016), "Trammiga Moskvasse" (2018) ja "Väikesed imed, suured imelised ja kõige rokenrollimad mehed" (2022 kõik kirjastus "Tänapäev") autor.
Isiklikku.
Andres Oja poeg on muusik Paul Oja.
Palais-Royal

Palais-Royal (prantsuse keelest 'kuninglik loss') on väljak, loss ja park Pariisis Louvre'i põhjatiiva vastas. 
Loss on ehitatud aastatel 1630–1639 arhitekt Pierre Fontaine'i projekti järgi. 
Lossiansamblisse kuulub ka 1790. aastal valminud teatrihoone Salle Richelieu Comédie-Française'i jaoks.
Salle Richelieu

Salle Richelieu (prantsuse keelest 'Richelieu saal') on Pariisis Palais-Royalis asuv teatritrupi Comédie-Française'i teatrihoone (koduteater).
Teatrihoone ehitati aastatel 1786–1790 arhitekt Victor Louis' projekti järgi.
Teatrisaalis on 862 istekohta.
Comédie-Française

Comédie-Française, tuntud ka kui Théâtre-Français on teater Pariisis, üks väheseid riigile kuuluvaid teatreid Prantsusmaal.
Teater on asutatud 1680. aastal. Comédie-Française on vanim tegutsev teatritrupp maailmas. Alates 1799. aastast mängitakse põhiliselt koduteatris Salle Richelieus (asub Palais-Royalis).
NMC-aku

NMC-aku on liitiumioonaku, mille positiivne elektrood koosneb liitiumi, nikli, mangaani ja koobalti oksiididest. Nende oksiidide kombinatsiooni lühendina on kasutusel ka Li-NMC, LNMC ja NCM; neid lühendeid kasutavad eri tootjad selle akutüübi nimetustes. Kuna aku kuulub liitiumioonakude rühma, on vaadeldaval akuelemendil samasugune struktuur ja sama tööpõhimõte nagu kõigil liitiumioonakudel. Erinevus seisnebki peamiselt positiivse elektroodi keemilises koostises. NMC-akusid saab valmistada ka liitiumpolümeerakudena ja võimalikud on kõik levinud konstruktsioonivariandid.
NMC-akuelemendi nimipinge jääb vahemikku 3,6 V kuni 3,7 V (sõltub oksiidikomponentide vahekorrast). Laadimispinge sõltub teatud määral elektrolüüdi koostisest ja on umbes 4,2 V. Konkreetse rakenduse jaoks vajaliku pinge, voolutugevuse ja võimsuse saamiseks ühendatakse NMC-elemendid järjestikku ja/või paralleelselt akupatareiks (inglise keeles "battery pack"). 
Reaktsioonivõrrandid.
Ni-Mn-Co-oksiidist elektrood moodustab aku positiivse pooluse (+) kõigis tööolekutes. Aku tühjendamisel (sellest voolu tarbimisel) toimub selle elektroodi oksiidides redutsiooniprotsess. NMC-elektrood on sel juhul katood ja reaktsioon on järgmine:
formula_1, kus formula_2.
Negatiivsel elektroodil toimub tühjendamisel süsiniku-liitiumiühendi oksüdatsioon ja seetõttu toimib see elektrood anoodina:
formula_3, kus formula_4.
Laadimisel toimuvad mõlemad reaktsioonid elektroodidele rakendatud alalispinge mõjul vastupidises suunas.
Kasutamine.
NMC-akud on kasutusel akutööriistades, elektrijalgratastes ja elektriautodes. NMC-akud paigaldati BMW ActiveE-sse 2011/2012 ja BMW i8-sse 2013. Alates 2020. aastast on NMC-akudega elektriautode hulgas Audi e-tron GE, Beijing Automotive Group EU5 R550, BMW i3, BYD Yuan EV535, Chevrolet Bolt, Hyundai Kona Electric, Jaguar I-Pace, Jiangling Motors JMC E200L, NIO ES6 Nissan Leaf S Plus, Renault ZOE, Roewe Ei5, VW e-Golf ja VW ID.3. 
Tesla kasutab jalgratastes NCA-akusid. Nende liitiumioonakude positiivs elektroodi aktiivmaterjal koosneb liitiumi, nikli, koobalti ja alumiiniumi oksiidide komposiidist.
NMC-akusid kasutatakse toiteallikana ka mobiilsetes elektroonikaseadmetes, nagu mobiiltelefonid ja sülearvutid. Kui 2008. aastani kasutati peaaegu eranditult liitiumioonakusid, mille aktiivmaterjaliks oli liitiumkoobaltoksiid (LiCoO2), siis tänaseks on NMC-st saanud peamine positiivse elektroodi aktiivmaterjal.
NMC-akude veel üks rakendusi on energia salvestamine elektrivõrgus. Näiteks Lõuna-Koreas paigaldati 2016. aastal kaks NMC-akudega salvestussüsteemi võrgusageduse reguleerimise süsteemi tarbeks: üks võimsusega 16 MW ja energiamahutavusega 6 MWh ning teine 24 MW võimsusega ja mahutavusega 9 MWh. Aastatel 2017/2018 paigaldati ja võeti Lääne-Austraalias kasutusele akusalvesti 30 MW (11 MWh).
Gatis Eglītis

Gatis Eglītis (sündinud 4. detsembril 1978 Dobeles) on Läti majandusteadlane, riigiametnik ja poliitik, ta kuulub Uue Konservatiivse Partei ridadesse. Ta oli aastatel 2021–2022 sotsiaalminister Arturs Krišjānis Kariņši esimeses valitsuses.
Ta lõpetas Dobeles gümnaasiumi. Kõrghariduse omandas Riia Majanduskoolis, Viini Diplomaatide Akadeemias ja Hopkinsi Ülikoolis Itaalias. Ta on õppinud ka Taanis.
Pärast õpingute lõpetamist töötas ta Läti välisministeeriumis, tegeledes välismajanduskoostöö ja julgeoleku (NATO) küsimustega. 2005. aastal asus ta tööle Brüsselis Euroopa Komisjonis, kus ta tegeles Läti majandus-, finants- ja eelarvejärelevalve küsimustega.
2015. aastal sai Gatis Eglītisest peaminister Laimdota Straujuma majandusnõunik ja 2016. aastal majandusminister Arvils Ašeradensi majandusnõunik.
Ta oli ainsa lätlasena Euroopa Komisjoni ja Rahvusvahelise Valuutafondi Läti laenuprogrammi (2008–2012) eksperdimeeskonnas ning ainuke lätlane, kes osales Euroopa Komisjoni ja Euroopa Keskpanga ametlikul hindamisel eurole üleminekul.
Ta astus aastal 2017 Uue Konservatiivse Partei liikmeks ja valiti 2018. aasta Läti parlamendivalimistel seimi liikmeks. Seimis töötas ta eelarve- ja rahanduskomisjonis ning Euroopa asjade komisjonis selle esimehena.
Juunis 2021, kui Arturs Krišjānis Kariņši esimeses valitsuses vahetati välja mitu ministrit, kinnitati ta sotsiaalministriks (Ramona Petraviča asemele). Ta oli sotsiaalminister 3. juunist 2021 kuni 14. detsembrini 2022. 
Ta kandideeris seimi ka 2022. aasta Läti parlamendivalimistel, kuid kuna Uus Konservatiivne Partei ei ületanud valimiskünnist, ei pääsenud ta seimi. Seejärel astus Jānis Bordāns Uue Konservatiivse Partei juhi ametikohalt tagasi ja asemele valiti Gatis Eglītis.
Isiklikku.
Tal on kolm last. Lisaks läti keelele valdab ta inglise, vene, prantsuse, taani ja itaalia keelt.
Martin Cooper (leiutaja)

Martin Cooper, tuntud ka kui Marty Cooper (sündinud 26. detsembril 1928 Chicagos) on Ameerika insener ja leidur. Tal on traadita side valdkonnas 11 patenti. 1973. aasta 3. aprillil tegi ta New Yorgis mobiiltelefoniga esimese kõne.
Margus Rava

Margus Rava (sündinud 17. mail 1964 Tallinnas) on eesti diplomaat. 
1989. aastal lõpetas Rava Tallinna Polütehnilise Instituudi elektroonikainsenerina ja 1992. aastal Eesti Diplomaatide Kooli. 
Aastatel 1994–1997 töötas ta poliitikadiplomaadina Eesti saatkonnas Riias ja 2000–2002 oli ta majandusdiplomaat Eesti saatkonnas Londonis. 
Rava oli aastatel 2006–2010 Eesti suursaadik Prantsusmaal ja Eesti alaline esindaja UNESCO juures ning 2013–2018 Eesti suursaadik Kreekas, Küprosel ja Albaanias. 
Alates 2022. aastast on ta Eesti suursaadik Kanadas.
Richard Peramets

Richard Peramets (3. märts 1922 Tallinn – 25. jaanuar 1974 Tallinn) oli eesti näitleja ja administraator.
Peramets sai Tallinnas gümnaasiumihariduse ja õppis aastatel 1946–1948 Riikliku Draamateatri õpperühmas. 
Aastatel 1942–1946 oli ta Draamateatri lavatööline ja 1946–1948 inspitsient, seejärel 1954. aastani Tallinna tööstuskooperatiivi isetegevusteatri näitleja. Aastatel 1954–1965 oli Peramets Eesti NSV Riikliku Filharmoonia näitleja, 1965. aastal asus ta tööle Eesti NSV Riiklik Noorsooteatri peaadministraatorina (töötas ka näitlejana) ja 1968. aastal Tallinnfilmi vanemadministraatorina. 
Richard Peramets oli Eesti NSV Teatriühingu liige aastatel 1954–1972.
Näitlejatöö mujal.
Richard Peramets oli koomilise ampluaaga näitleja, kes esines ka estraadikavades, näiteks "Seitse paremale" (1954), "Keelatud on" (1959), "Kuu peale" (1958), "Prillid" (1960), "Kits kärneriks" (1961) jt, kuuldemängus "Puldanportfell" (1969).
Isiklikku.
Richard Peramets oli abielus Eesti Televisiooni diktori ja saatejuhi Ruth Peramets-Püssiga (1968. aastani). Tema poeg on ettevõtja Priit Peramets (sündinud 1951), kes on mänginud ka filmis "Mehed ei nuta".
2S43 Malva

2S43 Malva on Venemaal toodetud 152 mm liikurhaubits.
Jerevani ajaloomuuseum

Jerevani ajaloomuuseum (armeenia keeles Երևանի Պատմության Թանգարան) on Armeenia pealinna Jerevani ajaloomuuseum. Muuseum asutati 1931. aastal kommunaalmuuseumina. Praegu asub muuseum Jerevani raekoja juurde kuuluvas hoones. Hoone arhitekt oli Jim Torosyan.
Ajalugu.
Alates 1931. aastast asus muuseum Jerevani tuletõrjehoone teisel korrusel kahes ruumis ja 1936. aastal kolis see Sinisesse mošeesse ("Gyoy-Djami"). Aastatel 1994–1997 asus muuseum endises Hripsime naiste gümnaasiumis. Aastatel 1997–2005 tegutses muuseum Stepan Shahoumiani nimelise kooli N1 ühes majas. 2005. aastal rajati muuseum uude majja; see moodustab koos Jerevani raekojaga arhitektuurikompleksi.
Kogud.
2017. aasta seisuga on Jerevani ajaloomuuseumis hoiul üle 94 000 eseme, mis esindavad kohalikku kultuuri iidsetest aegadest tänapäevani.
Laventie

Laventie (lääneflaami: "Wentie") on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Väike põllumajandus- ja kergetööstusküla asub u. 16 km Béthune'ist kirdes ja 19 km Lille'ist läänes, teede D166, D173 ja D174 ristumiskoha ümbruses. Kuulus oma kirsside poolest.
Ajalugu.
Esimeses maailmasõjas, nagu ka teistes Pas-de-Calais' departemangu asulates, oli Laventie üle tugev võitlus Saksa ja liitlasvägede vahel. Alates 1915. aastast toimusid piirkonnas pidevad maa-alused lahingud, milles osalesid mitmed tunnelikompaniid. "Laventie" on sõjapoeedi ja helilooja Ivor Gurney luuletuse pealkiri.
Kunstnik Eric Kennington paiknes 1914.–15. aasta talvel koos oma üksusega Laventie's. Pärast haavatasaamist ja evakueerimist maalis ta lumisel külatänaval oma rühma liikmeid. Maal "The Kensingtons at Laventie", mida paljud peavad tema kõige olulisemaks tööks, on Londoni "Imperial War Museumi" kogus.
Hortagi põllumajanduslabida insener ja leiutaja A S Bullock meenutab tegevust Laventie's ka postuumselt avaldatud mälestusteraamatus (kirjutatud 1970. aastatel). Eelkõige meenutab ta, kuidas vanade kindlustuste lähedal asuvat ala ei kaitstud mitte kaevikutega (sest veetase oli liiga kõrge), vaid okastraati takerdumisega, ja ta jutustab kogemusest, kui talle anti käsk minna üle selle okastraadi ja asuda positsioonile endises piiritusetehases, ning seejärel vabatahtlikuna peaaegu võimatuks ülesandeks naasta öösel üksi pataljoni ja viia rühmale tagasi sõnum.
Artemis 2

Artemis 2 (ametlikult Artemis II) on NASA Artemise programmi teine missioon, mis on plaanitud toimuma mitte varem kui aprillis 2026.
See on Artemise programmi esimene mehitatud missioon, ja üldse esimene mehitatud kosmoselend Kuu juurde pärast Apollo 17 missiooni 1972. aastal. Artemis 2 möödub plaani kohaselt Kuust umbes 8900 km kauguselt ning naaseb seejärel Maale.
NASA nimetas missiooni meeskonna 2023. aasta aprillis.
Lespesses

Lespesses on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Väike põllumajandusküla asub u. 16 km Béthune'ist loodes ja 53 km Lille'ist läänes, teede D185 ja D185e1 ääres, Nave'i jõe kallastel. "Autoroute A26" jagab valla pooleks.
Julija Sanina

Julia Oleksandrivna Bebko (neiuna Holovan; ukraina keeles: Юлія Олександрівна Бебко (Головань), sündinud 11. oktoobril 1990 Ukrainas Kiievis), esinejanimega Julia Sanina, on Ukraina laulja ja ukraina alternatiivrokkbändi The Hardkiss põhisolist.
Elulugu.
Sanina sündis muusikute peres. Esimest korda astus ta laval üles kolmeaastaselt; laulmist saatis ansambel mida juhatas tema isa. Lõpuks hakkas ta esinema nii soolovokalistina kui ka lastebändi ja jazz bigbändi ühe liikmena.
2005. aastal lõpetas ta džässi- ja estraadikunsti muusikakooli. Hiljem astus ta Kiievi Tarass Ševtšenko nimeline Rahvusülikool filoloogiainstituuti ja omandas 2013. aastal magistrikraadi folkloristika erialal. Kolledžis õppides kasvas tal huvi ka ajakirjanduse vastu.
Aastatel 2006–2008 oli ta vokalist ansamblis Sister Siren.
2011. aasta septembris lõid Sanina ja muusikaprodutsent Valeri Bebko popdueti Val &amp; Sanina, mis esitas laule vene keeles. Nad salvestasid proovi-videoklipi ja mõned laulud, millest üks on "Armastus on tulnud" (vene keeles: Любовь настала; sõnad: Robert Roždestvenski, muusika: Raimonds Pauls).
Mõni aeg hiljem muutsid nad oma bändi nimeks "The Hardkiss" ja parandasid lavapilti. Samamoodi hakkasid nad ka ise inglise keeles laule kirjutama ja muutsid esitamisel kõla raskemaks. 2011. aasta sügisel andsid nad välja paar uut lugu ja salvestasid oma debüütvideoklipi "Babylon". 2011. aasta oktoobri lõpus oli The Hardkiss soojendus bändiks Briti bändi Hurts jaoks.Hiljem samal aastal andsid nad välja veel ühe videoklipi "Dance with me", mis jõudis isegi juhtivate muusikakanalite eetrisse.
2012. aasta veebruaris sõlmisid nad lepingu plaadifirmaga Sony BMG. Bänd hakkas kiiresti populaarsust koguma ja võitis mitmeid auhindu nii Ukrainas kui ka teistes välisriikides. 2014. aastal hakkas Sanina oma YouTube'i kanalile üles laadima videoblogisid oma elust ja bändi elust telgitagustest. 2016. aastal sai Saninast üks neljast kohtunikust "Ukraina X Factori" seitsmendas sarjas.
Sanina juhib 2023. aasta Eurovisiooni lauluvõistlust Liverpoolis koos Alesha Dixoni ja Hannah Waddinghamiga ning Graham Norton ühineb nendega finaalis.
Isiklikku.
Ta abiellus 2011. aastal Valeri Bebkoga, kes oli The Hardkissi loominguline produtsent ja kitarrist. Nad tutvusid 2010. aastal, kui Sanina intervjueeris Bebkot, kes oli tol ajal MTV Ukraina produtsent. Paar oli oma suhet varjanud viis aastat (alates 2009. aastast), kuid nad abiellusid pärast seda, kui nad olid koos olnud vaid kaks aastat. Nende pulmad olid sisustatud autentses ukraina stiilis. Paari esimene laps Danylo sündis 21. novembril 2015.
Stiil.
Sanina pöörab oma riietusele palju tähelepanu. Stilistid nagu Slava Tschaika ja Vitali Datsjuk loovad rõivaid kõigile The Hardkissi liikmetele. Bänd teeb tihedat koostööd ka noorte disaineritega (Ivanova, Bekh, Nadja Dziak, Anouki Bicholla jt). Sanina imetleb tohutult Alexander MC Queeni, Vivienne Westwoodi ja Gareth Pughi loomingut. Igapäevaelus eelistab ta kanda Dieselit, H&amp;Mi, Topshopi.
Jeremy Hansen

Jeremy Roger Hansen (sündinud 27. jaanuaril 1976) on Kanada õhuväelane ning Kanada Kosmoseagentuuri (CSA) astronaut.
Hansen valiti CSA astronaudiks 2009. aastal koos David Saint-Jacquesiga. Valituks osutumisel teenis ta lendurina kuninglikus õhuväes ning oli määratud Cold Lake'i õhuväebaasi. Hiljem on ta ülendatud koloneliks.
Aprillis 2023 teatas NASA Hanseni määramisest missioonile Artemis 2, mis toimub 2026. aastal ja suundub Kuu orbiidile. Hansenist saab esimene kanadalane ja esimene mitte-ameeriklasest astronaut, kes on käinud Kuu orbiidil.
Maarja Soomre

Maarja Soomre (sündinud 11. septembril 1987) on eesti laulja, muusik ja pedagoog. Ta laulab ansamblites RÜÜT ja Päri Päri. 
Haridustee.
Aastatel 1994–2003 õppis ta Metsapoole põhikoolis; 2003–2006 Pärnu Koidula Gümnaasiumis. 
Ta on omandanud rakendusliku kõrghariduse Tartu Ülikooli Viljandi kultuuriakadeemias jazzlaulu erialal 2011. aastal ning magistrihariduse Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias rütmimuusika vokaalpedagoogika suunal. 
Töökäik.
Ta on töötanud Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis alates 2013. aastast rütmimuusika teooria õpetajana ning 2019. aastast olnud rütmimuusika õppekogukonna juht. 
Alates 1. septembrist 2021 oli ta Tallinna Muusika- ja Balletikooli rütmimuusika õppejuht.
Alates augustist 2023 töötab Maarja Soomre Viljandi Muusikakooli direktorina.
Rudolf Nurejev

 
Rudolf Nurejev, ka "Rudolf Noureev", ka "Rudolf Nureyev" (tatari keeles
"Nuriev Rudolf Xämit (Möxämmät) ulı"; 17. märts 1938 Irkutski oblast – 6. jaanuar 1993 Pariis) oli tatari päritolu Prantsusmaa ja Suurbritannia balletitantsija, koreograaf, ballettmeister ja teatrijuht, kes Nõukogude Liidu balletitantsijana olles juunis 1961 Pariisis külalisetendustel, ei pöördunud tagasi Nõukogude Liitu.
Ufas.
Rudolf Nurejev sai 15 aasta vanuses oma kodulinnas Ufas, kus koreograafiakool puudus, Baškiiri ooperi- ja balletiteatris statisti koha. Selles rollis võttis ta osa kuu aega kestnud teatri ringreisist Baškiirias. Tavakoolist tuli ta ära. Kuigi tal puudus korralik haridus ka klassikalise tantsu alal, kutsus teatri ballettmeister Viktor Päri Nurejevi oma balletitruppi. Tal võimaldati osaleda professionaalidele mõeldud tantsutundides. 1954/1955. aasta teatrihooaja lõpul pakkus Päri Nurejevile tantsija kohta trupis, kuid Nurejevil olid sellal juba kõrgelennulised plaanid (pääseda Moskva või Leningradi balletikooli). 
Leningradis.
Nurejev pääseski 1955. aastal õppima Vaganova-nimelisse Leningradi Koreograafiakooli, mille lõpetas edukalt 1958. aastal ja sai tööpakkumise kolmelt suurelt balletitrupilt (Moskva Suur Teater, Stanislavski ja Nemirovitš-Dantšenko Moskva Muusikateater ning Kirovi-nimeline Leningradi Akadeemiline Ooperi- ja Balletiteater). Ta valis Kirovi teatri ja sai selle teatri ajaloos esimeseks tantsijaks, kes sai õpilasest otse solistiks. Juba kolm aastat hiljem pääses Nurejev trupi koosseisus Pariisi turneele.
Teatrijuht.
Nurejev oli aastatel 1983–1989 Pariisi Rahvusooperi Balleti kunstiline juht.
Külaskäigud Nõukogude Liitu.
Novembris 1987 sai Nurejev 48-tunnise sissesõiduviisa Nõukogude Liitu, et Ufas sureva emaga hüvasti jätta.
1989. aastal võttis Nurejev vastu Kirovi teatri küllakutse sama aasta novembriks. Kutse pärines teatri kunstiliselt juhilt Oleg Vinogradovilt, kes pärast Mihhail Barõšnikovi ja Natalija Makarova külaskäiku kutsus samal viisil Nurejevit. Nurejev tantsis Kirovi laval balletis "Sülfiid" Jamesi rollis.
Dirigent.
1991. aasta lõpus hakkas Nurejev salaja dirigeerimist õppima. Selles suunas julgustasid teda Herbert von Karajan ja Leonard Bernstein. Juba mais 1992 dirigeeris Nurejev Metropolitan Opera House'is Ameerika Balletiteatri etendusel.
1992. aasta kevadel külastas Nurejev Tatari ooperiteatri direktori kutsel kahel korral Kaasanit, kus juhatas mais teatri orkestrit balletietenduses "Pähklipureja".
Filmiroll.
1977. aastal linastunud Ken Russelli filmis "Valentino" mängis Nurejev Rudolph Valentino rollis.
Mälestuse jäädvustamine.
Alates 1993. aastast peetakse Nurejevi rahvusvahelisi balletifestivale nii Kaasanis Tatari ooperi- ja balletiteatris kui ka Ufas Baškiiri ooperi- ja balletiteatris. 
Nurejevi auks on nimetatud Pariisi Ooperi üks harjutussaalidest, Baškiiri koreograafiakolledž ja 2021. aastal Baškiiri ooperi- ja balletiteatri balletitrupp.
Memoriaaltahvilid on paigaldatud Pariisis, Londonis ja Ufas. 2018. aastal avati Kaasanis teatri kõrval väljakul Nurejevi mälestusmärk (skulptor Zurab Tsereteli).
Erik Naissaar

 
Erik Naissaar (sündinud 12. aprillil 1999 Tallinnas) on Eesti sporditegelane. 
Ta arendab Pärnumaa spordielu ja Eestimaa kalisteenikasporti. Ta on spordiklubi Striidikool asutaja, Eesti Kalisteenika ja Tänavaspordi Liidu president(2022-2025) ning spordifestivali „Kevad Battles“ peakorraldaja(2016-2025). Erik Naissaar on Pärnumaa Spordiliidu juhatuse liige aastast 2024.
Erik on 2015. aastast arendanud Eestis kalisteenikasporti, suunates noori välijõusaalidesse ja korraldades koolides töötubasid, rajades välijõusaale ning korraldades rahvusvahelisi tänavaspordiüritusi. Ta on pannud aluse spordiklubile Striidikool ning Eesti Kalisteenika ja Tänavaspordi Liidule. Eestis on kokku rajatud ligikaudu 500 välijõusaali.
Kõik kõikjal ja korraga

"Kõik kõikjal ja korraga" ("Everything Everywhere All at Once") on 2022. aasta Ameerika Ühendriikide draamakomöödia, mille lavastasid Daniel Kwan ja Daniel Scheinert, kes produtseerisid teose koos Anthony ja Joe Russo ning Jonathan Wangiga. Film räägib loo Hiina immigrandist USAs Evelyn Quan Wangist (Michelle Yeoh), keda auditeerib maksuamet, kuid kes avastab samal ajal, et ta peab ühinema enda paralleeluniversumite alternatiivsete versioonidega selleks, et peatada võimast olendit hävitamast multiversumit. Teistes suuremates rollides mängivad Stephanie Hsu, Ke Huy Quan, Jenny Slate, Harry Shum Jr., James Hong ja Jamie Lee Curtis.
Linateost peetakse 2023. aasta seisuga kõigi aegade kõige autasustatumaks filmiks. Tegemist on ühe enim Oscari auhindadele nomineeritud ja auhindu võitnud filmiga: teos kandideeris 11le Oscarile ja võitis neist seitse, sh parima filmi, parima lavastaja, parima naispeaosatäitja (Yeoh), parima meeskõrvalosatäitja (Quan) ja parima naiskõrvalosatäitja Oscarile (Curtis).
Stuudio Kvartal 95

 
Stuudio Kvartal 95 (ukraina keeles Сту́дія «Кварта́л-95») on avalik-õiguslik televisiooni meelelahutusettevõte, mis tegutseb Ukrainas alates 2003. aastast. Ettevõtte asutasid praegune Ukraina president Volodõmõr Zelenskõi ja tema koolisõbrad. Ettevõte toodab vene ja ukraina keeles audio- ja visuaalset sisu (näiteks filme, telesarju ja meelelahutussaateid) ning korraldab kontserte.
Ajalugu.
Stuudio Kvartal 95 asutati 2003. aastal KVN-i meeskonna Kvartal 95 baasil, mis omakorda on nime saanud Krõvõi Rihis asuva 95. kvartali järgi. Kvartal 95 KVN-i meeskond asutati 1997. aastal, ametlik debüüt toimus 1998. aastal KVN-i festivalil Sotšis. Stuudio ja ka KVN-i meeskonna lõi Volodõmõr Zelenskõi, kes kandideeris 2019. aasta Ukraina presidendivalimistel ja valiti Ukraina presidendiks.
Zelenskõi sõnul on ettevõtte eesmärk "muuta maailm paremaks, lahkemaks ja rõõmsamaks paigaks nende tööriistade abil, mis meil on, milleks on huumor ja loovus". See on produtseerinud selliseid populaarseid (Ukrainas) saateid nagu "Veširnõi Kvartal" (eesti keeles 'õhtune kvartal'), "Svatõ" ('äiad') ja "Rahva teener".
Pärast Zelenskõi ametisseastumist liitus enamik Kvartal 95 juhtivaid tegelasi Zelenskõi administratsiooniga Ukraina presidendi administratsiooni juhi asetäitjateks ja üks määrati Ukraina Julgeolekuteenistuse juhi asetäitjaks.
Gundega Muzikante

Gundega Muzikante (sündinud 15. novembril 1964 Riias) on läti illustraator.
Ta on Rahvusvahelise Noorsookirjanduse Nõukogu (IBBY) Läti osakonna aktiivne liige.
Gundega Muzikante õppis aastail 1984–1990 Läti Kunstiakadeemias graafika erialal, 2009. aastal sai magistrikraadi.
Oma esimese raamatu illustreeris ta 1990. aastal ja juba samal aastal võitis ta lasteraamatute illustraatorina Indrikis Zeberiņši auhinna. 
Sellest ajast peale on ta illustreerinud või kujundanud igal aastal vähemalt ühe raamatu. 
Paljude teiste seas on Gundega Muzikante illustreerinud Juhani Püttseppa lasteraamatu "On kuu kui kuldne laev" (Tammerraamat, 2020), mis sai 2020. aastal Eesti Lastekirjanduse Keskuse Aasta Rosina auhinna ja 2022. aastal ilmunud "Pauline unistuste mets".
Nalivka

Nalivka on marjadel või puuviljadel hoitud piiritusest valmistatud poolkuiv või magus alkohoolne jook alkoholisisaldusega 15–35%. Kõige sagedamini valmistatud kirsist, aga ka murakast, mustikast või ploomist, Eestis on levinud ka mustsõstrast ning arooniast valmistatud nalivka.
Nalivka valmistamiseks hoitakse piiritust värsketel või külmutatud marjadel 1–6 kuud, seejärel marjad kurnatakse ning piiritusesegule lisatakse vajadusel magustamiseks suhkrut või alkoholisisalduse alandamiseks vett (suhkru saab kindlaks kujunenud retsepti puhul lisada ka protsessi alguses). Piiritusena kasutatakse kõige sagedamini teraviljapiiritust, aga ka viinamarja-, kirsi- või õunapiiritust.
Nalivka tööstuslikuks valmistamiseks kasutatakse ka marjakontsentraate, sel juhul jääb marjade piirituses leotamise protsess ära. Marjakontsentraadist valmistatud nalivka erineb enda maitse poolest marjade leotamise teel saadud nalivkast. 
Nalivka on levinud jook Poolas, Ukrainas, Balkanil ja teistes Ida-Euroopa maades.
Ernst-Karl Kõo

Ernst-Karl Kõo (6. detsember 1932 – 17. märts 2018) oli eesti arstiteadlane, kirurg.
Elulugu.
Ernst-Karl Kõo sündis Kuigatsi vallas Valgamaal talupidajate Peeter Madissoni ja Elfriede Kõo pojana. 1941–1948 õppis Priipalu, Kuigatsi ja Arula algkoolis ning 1948–1952 Tartu 6. Keskkoolis.
Astus 1952. aastal Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonda, mille lõpetas 1958 arstina ("cum laude").
Aastatel 1958–1960 oli Ahtme haigla peaarst ja kirurg. 1960–1963 oli sihtaspirantuuris Nõukogude Liidu Meditsiiniakadeemia Kardiovaskulaarse Kirurgia Instituudis Moskvas. Pärast sihtaspirantuuri töötas Ernst-Karl Kõo Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonnas, kus oli 1964–1980 assistent ja 1980. aastast dotsent. Stažeerinud 1970–1971 Viini Ülikooli südamekirurgia osakonnas. Tartu Ülikoolis õpetanud kardiokirurgiat, katastroofimeditsiini, välikirurgiat, hospitaalkirurgiat ja traumatoloogiat. Oli kardiokirurgia juurutajaid Tartus. On sooritanud Eesti esimese südame sondeerimise (1966). Teinud Eestis esimese südamesisese kasvaja eemaldamise operatsiooni.
Teadustöö.
Sihtaspirantuuris alustatud teadustöö alusel vormistas Ernst-Karl Kõo kandidaadiväitekirja (vt jaotist „Publikatsioone“), mille kaitses NSV Liidu Meditsiiniakadeemia kirurgianõukogus ja sai 1964. aastal meditsiiniteaduste kandidaadi kraadi. Uurinud südamekasvajate esinemissagedust ja kirurgilist ravi, südameklappide, südamepauna ja aordi kirurgilist patoloogiat ning naha termilisi kahjustusi. Avaldanud üle 70 teaduspublikatsiooni. 
Isiklikku.
Tema vend on tehnikateadlane Jakub Kõo.
Sõnumilühend

Sõnumilühend on andmetest tuletatud lühike väärtus, näiteks räsi või kontrollsumma.
Näiteks saab sõnumilühendi abil kontrollida, kas andmed on edastatud muutmata kujul, võrreldes omavahel saatja ja vastuvõtja poolel räsifunktsiooniga arvutatud räsi.
Egert Belitšev

Egert Belitšev (sündinud 6. detsembril 1984) on Eesti piirivalve ja migratsioonivaldkonna kõrge politseiametnik, aastast 2023 Politsei- ja Piirivalveameti (PPA) peadirektor. 
Egert Belitšev alustas avalikku teenistust Kodakondsus- ja Migratsiooniametis migratsioonijärelevalve valdkonnas. Pärast PPA loomist jätkas ta Eesti migratsioonivaldkonna arendamist ja õigusloomes osalemist ning esindas Eestit Euroopa Liidu Nõukogu rände töögruppides. 2016. aastal sai temast justiits- ja siseasjade nõunik Eesti alalises esinduses Euroopa Liidu juures, Brüsselis. Belitšev vastutas piirivalve, tagasisaatmise ja politseikoostöö teemade eest, sh juhtrollis Eesti Euroopa Liidu eesistumise perioodil 2017. aasta teisel poolel. 
2020. aasta 8. mail allkirjastas Jüri Ratase teise valitsuse siseminister Mart Helme PPA põhimääruse muudatuse, millega loodi ameti sees piirivalveosakond ning Egert Belitšev asus PPA peadirektori asetäitja ametikohale piirivalve alal. 
Egert Belitšev on viimastel aastatel juhtinud mitmete kriiside lahendamist. Ta vastutas COVID-19 leviku tõkestamiseks kehtestatud piirikontrolli taastamise eest ja juhtis põgenikega seotud hädaolukorra lahendamist Vene Föderatsiooni Ukraina-vastase sõjalise agressiooni algusperioodil. Ta on olnud üks Eesti idapiiri väljaehitamise eestvedajaid.  
Alates 24. märtsist 2023 täitis ta pärast Elmar Vaheri ametist kõrvaldamist Politsei- ja Piirivalveameti peadirektori ülesandeid. Kaja Kallase teine valitsus nimetas Egert Belitševi PPA peadirektori ametikohale alates 3. maist 2023.
Isiklikku.
Egert Belitšev on pärit Kuressaarest. 
Ta on abielus ja tal on kaks last.
Hiilgav Pippa

Hiilgav Pippa (sündinud 2016) on kollane eesti ratsaponi, kellega Joosep Tikk on käinud kagupiiril piirivalve patrullis. 
Ta on osalenud pikkadel matkadel ning saanud kogemuse nii ratsakoolis, kolmevõistluses kui ka ratsaorienteerumises. 
Hiilgav Pippa on teinud rolli Nedsaja küla bändi muusikavideos „Seda veel ei tea“. 
2025. aastal võitis Hiilgav Pippa Eesti Vabariigi 107. aastapäevale pühendatud hobusuusatamise ehk skijoringu võistlused Obinitsa külas. 
Isiklikku.
Hea tervisega Hiilgav Pippa on Soome juurtega. Elab Võrumaal. Üks järglane.
Takistustraat

Takistustraat on traat, mis on mõeldud takistite tegemiseks. Takistustraadi valmistamiseks kasutatakse erinevaid sulameid, mis toimivad kütteelemendina, et reguleerida elektrivoolu. Efektiivsem on kasutada sulamit, millel on kõrge temperatuuritegur ja korrosioonikindlus, mis võimaldab kasutada lühemaid traate. Vajadusel on takistustraat isoleeritud keraamilise pulbriga ja kaetud mõne teise sulamiga.
Kasutus.
Takistustraate kasutatakse elektritakistites elektriahela juhtimiseks ja kontrollimiseks.
Levinud kasutused on temperatuuri reguleerimine, elektrivoolu juhtimine ja reguleerimine ning vooluahelas lühiste ennetamine.
Takistust mõjutavad tegurid.
Takistust mõjutavad kõige rohkem neli erinevat tegurit, millele peab mõtlema, arvutades traadi takistust.
 Kõikidel materjalidel on loomulik takistus.
 Pikematel traatidel on tugevam takistus elektrijuhtivusele kui lühematel traatidel.
 Väiksema ristlõikepindalaga traadil on tugevam takistus.
 Kõrgematel temperatuuridel on elektronidel raskem transportida elektrivoolu, mistõttu traadi takistus suurem.
Nõukogude okupatsiooni muuseum (Thbilisi)

Nõukogude okupatsiooni muuseum (gruusia keeles: საბჭოთა ოკუპაციის მუზეუმი) on Gruusias Thbilisis asuv ajaloomuuseum, mis dokumenteerib Nõukogude võimu Gruusias seitset aastakümmet (1921–1991) ja on pühendatud Gruusia okupatsioonivastase, rahvusliku vabanemisliikumise ajaloole ja Nõukogude poliitiliste repressioonide ohvritele. kogu selle perioodi jooksul. See asutati 26. mail 2006. Muuseum on osa Gruusia rahvusmuuseumist (GNM).
Eksponaadid.
Muuseum asub Rustaveli avenüül Thbilisi peatänaval ja seda hallatakse Gruusia rahvusmuuseumi osana. Olles kolmas selline muuseum postsovetlikes riikides, sai see vähemalt osaliselt inspiratsiooni sarnastest väljapanekutest Tallinnas ja Riias. See avati Gruusia iseseisvuspäeva tähistamise raames 26. mail 2006. Vajaliku rahastamise andis eelkõige presidendifond, mis on Gruusia presidendi administratsiooni kontrolli all olev eelarveväline tuluallikas. Eksponeeritud esemete arv on umbes 3000.
Nõukogude okupatsiooni muuseum on püsiekspositsioon, kus eksponeeritakse arhiividokumente, foto- ja videomaterjale, mis järgivad Gruusia ajaloo ajakava alates lühiajalisest iseseisvumisest aastatel 1918–1921 kuni Nõukogude armee poolt iseseisvusmeelsete miitingu mahasurumiseni 1989. aastal ja Gruusia iseseisvuse väljakuulutamiseni 1991. aastal. Teiste eksponaatide hulka kuuluvad teisitimõtlejate läbivaatamise protokollid, tulistamis- või pagenduskäsud, represseeritute isikutoimikud, nõukogudeaegsetest vangikongidest pärit esemed. Lisaks Nõukogude julgeoleku (KGB) ja kommunistliku partei arhiivireservidele, mis on säilinud pärast Nõukogude Liidu lagunemist on palju dokumente ja visuaalset materjali andnud mitmed ühiskondlikud organisatsioonid ja dissidentide perekonnad. Muuseum annab välja temaatilisi kogusid ja kutsub regulaarselt ajaloolasi pidama avalikke loenguid Gruusia 20. sajandi ajaloost. Aastatel 2006–2008 oli muuseumi direktor David Tskhadadze; alates 2008. aasta detsembrist juhib muuseumi dr Levan Urušadze.
Reaktsioonid.
Muuseumi avamise sümboolika ja ajastus ärritas mitmeid Venemaa poliitikuid, kes mõistsid muuseumi hukka kui "puhtalt natsionalistlikku propagandat". Venemaa president Vladimir Putin kaebas oma Gruusia kolleegile Mihheil Saakašvilile nende kohtumisel 2006. aasta juunis Peterburis, viidates sellele, et paljud Nõukogude Liidu juhtivad liidrid nagu Jossif Stalin ja Lavrenti Beria, on pärit Gruusiast. Gruusia valitsuse allika sõnul oli Saakašvili vastuseks pakkuda Venemaale annetust, et Moskva saaks avada Gruusia okupatsiooni muuseumi. Hiljem kinnitas Saakašvili, et muuseum pole suunatud kellegi vastu: "see on Nõukogude okupatsiooni muuseum, mitte Gruusia Venemaa okupatsiooni muuseum... Kui keegi kuskil, mingil tasemel võtab seda isiklikult, on see tema probleem ja mitte meie oma."
2007. aasta märtsis külastas muuseumi Ukraina president Viktor Juššenko, kes tegi ettepaneku avada samalaadne muuseum Ukrainas.