tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Paul Kuusberg

Paul Kuusberg (30. aprill 1916 Tallinn – 21. jaanuar 2003) oli eesti kirjanik.
Elulugu.
Paul Kuusberg sündis ehitustöölise pojana. Pärast juunipööret ja Eesti okupeerimist NSV Liidu poolt asus ta toetama kommunistlikku režiimi ja 1941. aastal astus hävituspataljoni, Kuusberg sai 1941. aasta suvel Peningi lähedal haavata. Helmi Kurba päästis haavatud Kuusbergi elu, viies ta sakslaste tule alt ohutusse kohta.
Teises maailmasõjas teenis Punaarmees poliittöötajana sh 917. laskurpolgu propagandainstruktorina ja diviisi poliitosakonnas ning diviisi sõjaväe ajalehe toimetaja.
Ta oli 1960. aastast Eesti NSV Kirjanike Liidu juhatuse sekretär ning 1976–1983 juhatuse esimees. Aastatel 1957–1960 ja 1968–1976 oli ta ajakirja Looming peatoimetaja.
Kuusbergi on peetud reaalpoliitikuks, kelle suurimaks teeneks kirjanduselus peetakse ideoloogilise surve kiuste eesti kirjanikele loomingulise õhkkonna tagamist. 1983. aastal sunniti Paul Kuusberg pärast Eesti Kirjanike Liidu juhatuse sekretäride Arvi Siia ja Jaak Jõerüüdi pöördumist EKP Keskkomitee ideoloogiasekretäri Rein Ristlaane poolt esimehe kohalt lahkuma (esimeheks valiti Vladimir Beekman).
Looming.
Romaanidega debüteeris Kuusberg alles oma elu teisel poolel, olles enne seda kirjandusideoloog, ajakirjanik ja poliittöötaja. 1957. aastal ilmunud “Müürid” kujutab Kuusbergile lähedast keskkonda ja elukogemust. Sellele jääb ta truuks kogu oma loomingus. Kuusbergi läbimurdeteoseks sai novaatorliku inimkujutusega "Enn Kalmu kaks mina" (1960–1961), mis keskendus II maailmasõjas Nõukogude Liidu poolel sõdinud eestlaste siseheitlustele. Sealtpeale käsitles Kuusberg sõjajärgse nõukogude aja inimeste sisemaailma ja 1940. aasta juunipöörde põhjuste otsingud. Oma teostes "Andres Lapeteuse juhtum" (1963) ja "Südasuvel" (1966) jõudis Kuusberg nii elu- kui ka inimesekujutuses meistriklassini. Romaani "Vihmapiisad" (1976) võib aga vaadelda kokkuvõttena selle põlvkonna eluteest: nende saatuse lõhestasid II maailmasõda ja vägivaldne ühiskonnakorravahetus Eestis.
Paul Kuusbergi novellid "Roostetanud kastekann" (1971) ja "Võõras või õige mees" (1978) pälvisid Tuglase novelliauhinna.
Isiklikku.
Tema abikaasa Berta Kuusberg (1921–1998) oli tõlkija ja toimetaja.
Parallelism

Parallelism ehk mõtteriim või mõttekordus on eesti rahvaluule iseloomulik kujundusvõte: ühe värsi (ka lause või lauseosa) mõtte teisendatud, täpsustav ja avardav kordamine.
Näiteks: "Veere, veere, päeväkene,/ veere, päevä, vetta möödä,/ hõbedasta õrta möödä,/ vaskesta värävid möödä,/ kullatud kõrendid möödä!"
Välismaa poolsaarte loend

"Siin on loetletud välismaa poolsaari ja neemi; Eesti poolsaared ja neemed on loetletud Eesti poolsaarte loendis."
Pürenee poolsaar

Pürenee poolsaar ehk Ibeeria poolsaar on poolsaar Euroopa edelaosas Atlandi ookeani (läänes) ja Vahemere (idas ja lõunas) vahel. Ülejäänud Mandri-Euroopast eraldavad seda Püreneed, Aafrikast kitsas Gibraltari väin.
Pürenee poolsaare pindala on umbes 582 000 km². Euroopa poolsaartest on suurem ainult Balkani poolsaar.
Pürenee poolsaarel paiknevad suurem osa Hispaaniast ja Portugalist, Andorra, osa Prantsusmaast ja Gibraltar.
Suurema osa poolsaarest hõlmab Meseta kiltmaa, mida ääristavad 2000–3000 m kõrgused mäed. Kesk-Kordiljeeride mäeahelik jaotab kiltmaa Vana-Kastiiliaks ja Uus-Kastiiliaks.
Poolsaar asub vahemerelise kliima vööndis. Et maapind on kõrge, kõigub temperatuur aasta ja ööpäeva jooksul suuresti.
Jõed on veevaesed.
Looduslikku metsa on vähe säilinud, kasvab kivitamme ja korgitamme, palju on istutatud männi- jm puistuid. Loodusmaastikus on rohkesti kuivalembest võsa (makjat), kohati ka poolkõrbe.
Leidub elavhõbedat, kivisütt, rauda ja värvilisi metalle.
Pierre Bayle

Pierre Bayle [pjeer bel] (18. november 1647 – 28. detsember 1706) oli prantsuse publitsist ja filosoof.
Bayle sündis 18. novembril 1647 Carla-le-Comte'is kalvinistliku vaimuliku pojana.
Aastal 1669 pöördus ta katoliku usku ning kirjutas varsti pärast seda Toulouse'i jesuiitide kolleegiumi õpilasena ka oma esimese filosoofilise töö. Pärast ühte aastat kolleegiumis pöördus ta siiski kalvinismi tagasi. Aastani 1673 jäi ta elama Genfi.
Aastal 1675 sai Bayle'ist Sedani kalvinistliku akadeemia professor. Sedanis kirjutas ta filosoofia käsiraamatu ja teose ""Objections" (Vastuväited; 1679), mis oli suunatud kartesiaani Pierre Poiret' vastu.
Veidi aega enne Sedani akadeemia sulgemist asus Bayle elama Rotterdami. Seal ta õpetas "École illustre"'is ajalugu ja filosoofiat. Aastal 1682 ilmus raamat ebausust "Pensées diverses sur la comète" (Mitmesugused mõtted komeedist) ning 1683 Prantsuse protestantismi kaitsev "Critique générale de l'histoire du calvinisme de M. Maimbourg" (Hr Maimbourgi kalvinismi ajaloo üldine kriitika), mille katoliku kiriku võimud hukka mõistsid ja mis seejärel põletati Pariisis Grève'i väljakul.
Aastal 1684 asutas Bayle retsensioonideajakirja "Nouvelles de la République des Lettres". Kui usuvabadust tagav Nantes'i edikt 1685 tühistati, avaldas Bayle 1686 teose "Commentaire philosophique"" (Filosoofiline kommentaar), milles ta astus teravalt välja ususallimatuse vastu ning kaitses "eksiva südametunnistuse õigusi". Selle teose mõistsid hukka kõik Prantsuse protestantlikud teoloogid (sealhulgas Pierre Jurieu ja Elie Saurin, pidades seda uskmatuse ülistuseks.
Aastal 1690 ilmus ""Avis aux réfugiés" (Nõuanne pagulastele), mis kritiseeris Hollandis elavate Prantsuse protestantlike pagulaste poliitilisi hoiakuid. Selle eest vallandati ta Pierre Jurieu initsiatiivil "École illustreist. Bayle loobus publitsistlikus tegevusest ning asus kirjutama oma peateost "Dictionnaire historique et critique" (Ajalooline ja kriitiline sõnaraamat), mis ilmus 1696. aasta lõpus.
Viimastel eluaastatel töötas Bayle oma sõnaraamatu uue väljaande (1702) kallal ning vaidles teoloogide Jean Le Clerci, Isaac Jaquelot' ja Jacques Bernardiga. Teoses "Continuation des pensées diverses"" ("Mitmesuguste mõtete järg"; 1704) väitis Bayle, et ateistide vastuväidetele teoloogia aadressil ei ole veenvat vastust.
Bayle suri Rotterdamis 28. detsembril 1706.
Bayle avaldas suurt mõju valgustusaja ideedele.
Kuigi Bayle oli kalvinist, võitles ta igasuguse usulise sallimatuse vastu, heites sallimatust ette mitte ainult katoliiklastele, vaid ka kalvinistidele, sealhulgas Pierre Jurieule. Ta pidas teoloogilisi vaidlusi mõttetuteks ning suurelt jaolt eelarvamusel põhinevateks.
Bayle leidis, et inimmõistus sobib paremini vigade avastamiseks kui tõe leidmiseks. Seetõttu ei ole mõtet püüda mõistuspäraselt tõestada näiteks Jumala olemasolu ja hinge surematust, vaid tuleb rahulduda usuga. Samuti puudub mõistuspärane lahendus kurjuse probleemile. Usutõdede allumatus mõistusele teebki mõttetuks teoloogilised vaidlused ning vajalikuks ususallivuse.
Bayle pidas võimalikuks moraali ilma religioonita.
Poola kirjandus

Poola kirjandus on poola keeles kirjutatud kirjandus.
Pieter van der Aa

Pieter (ka: Pierre, Petrus) van der Aa (ka: "vander Aa") [p'iiter fan der 'aa] (umbes 1659 Leiden – august 1733) oli hollandi kirjastaja, raamatukaupmees, raamatutrükkija ja geograafiliste kaartide valmistaja.
Üheksa-aastaselt asus ta tööle raamatukaupmehe õpipoisina. Aastal 1680 või 1682 asutas Pieter van der Aa Leidenis kirjastuse, mis sai varsti maailmakuulsaks. Viiekümne aasta jooksul andis ta välja tohutu hulga materjali, sealhulgas igasuguse kujuga atlaseid ja illustreeritud teoseid. Kaks neist koosnevad vastavalt 27 ja 28 köitest, sisaldades üle 3000 kaardi ja tahvli.
Pieter van der Aa maa- ja merekaardid ei ole enamasti esmaklassilised ja kindlasti ei ole nad originaalkaardid, kuid nad on sageli väga stiilsed ja dekoratiivsed, mistõttu neid kollektsioneeritakse. Paljud atlased tegi ta tellimustööna, kasutades teiste kaarditrükkijate vanu trükivorme.
Peale selle andis ta välja Gronovi jt koostatud töö vanaajast ning palju anatoomia- ja matemaatikaraamatuid, Christiaan Huygensi kuulsa teose ""Traité de la lumière" (Traktaat valgusest), antiikklassikuid ja antiikkeelte grammatikaid, 12-köitelise luksusteose "Thesaurus antiquitatum romanarum"" ("Rooma muististe aardekamber") jmt. Tähtsad on ka H. Boerhaave ja W. J. 's-Gravesande teoste väljaanded ja Rotterdami Erasmuse kogutud teosed ("Opera omnia").
Paleoliitikum

Paleoliitikum ehk vanem kiviaeg oli kiviaja vanim ja pikim periood. 
Paleoliitikum algas üle 2 miljoni aasta tagasi, kui "Homo habilis" ja "Homo ergaster" esimest korda töötlesid kivist tööriistu. Paleoliitikum lõppes koos Pleistotseeni lõpuga.
Paleoliitikum jaguneb vanemaks ehk alampaleoliitikumiks, nooremaks ehk ülempaleoliitikumiks ja epipaleoliitikumiks. Eristatakse ka vanema ja noorema paleoliitikumi vahelist keskmist paleoliitikumi. 
Peenema jaotuse järgi on paleoliitikumi põhilised perioodid; 
Traditsiooniliselt on peetud paleoliitikumile järgnevaks mesoliitikumi. Ent arheoloogide seas on saanud tavaliseks mesoliitikumi mõistest loobuda ning pikendada epipaleoliitikumi kuni neoliitikumini välja, eriti Lähis-Idas ja Anatoolias. 
Kuulsad paleoliitikumi mälestised on
Pekka Himanen

Pekka Himanen (sündinud 19. novembril 1973) on soome filosoof.
Õppis Helsingi ülikoolis filosoofiat (ja kõrvalainena informaatikat) ja kaitses 1994 doktoritöö religioonifilosoofiast teemal "Bertrand Russelli väljakutse". Temast sai Soome noorim teadusdoktor.
Ta on töötanud Soomes (Helsingi ülikoolis), Suurbritannias ja Ameerika Ühendriikides (Stanfordi ülikoolis ja California ülikoolis Berkeleys) ning teinud väliuurimistööd Indias, Hiinas ja Jaapanis. 
Himanen on tegutsenud ka Soome presidendi, valitsuse (sealhulgas haridusministeeriumi) ja parlamendi nõunikuna infoühiskonna alal, olles pidevas dialoogis maailma juhtivate infotehnoloogiafirmadega inimkeskse infoühiskonna küsimustes. 
Viimasel ajal on Manuel Castells ja Himanen tegutsenud infotehnoloogia ja infoühiskonna uurimiskeskuse rajamisel. Himaneni raamatuid on tõlgitud rohkem kui 20 keelde.
Looming.
Dialoogivormis teoses "HimEros" jutustab Sokratese abikaasa Xanthippe Helsinglasele, mis sai Sokratesest Hadeses, kuidas Sokrates otsustas Hadesest põgeneda ning Helsingi ülikooli filosoofiat õppima tulla ning ta pärast kolmepäevast vestlust ülikooli filosoofidega arreteeriti, kohtu alla anti ja hukati. Xanthippe annab edasi ka Sokratese jutuajamise filosoofiaõppejõudude Cyborgi (Stephen Hawking, Paavsti (Johannes Paulus II), Unabomberi (Theodore Kaczynski) ja Madonnaga (Madonna Ciccone).
"Häkkerieetikas" püüab Himanen mõista industrialismijärgse paradigma informatsionalismi olemust, arendades niiviisi edasi Manuel Castellsi suurteost "Infoajastu". Tööstuslik-kapitalistliku protestantliku eetika asemele pakub ta häkkerieetikat kui omamoodi küberkommunismi. See on uus süsteem kapitalismi peal või küljes, mis otsekui hülgab kapitalismi. Infoühiskonna struktuuriks on võrgustik, mis tänapäeva ärimaailmas väljendub näiteks dünaamilistes allhankeorganisatsioonides ja isegi koostöös konkurentidega. Selle võrgustiku "sõlmed" aktiveeruvad vastavalt vajadusele ja võimalusele.
Himase järgi on häkkerieetikal kolm põhitunnust: 
Manuel Castells peab häkkerite toodetavaid innovaatilisi lahendusi kogu kultuuri arengu aluseks. Sotsiaalne häkkerlus algab Himase arvates kas või näiteks taimetoitlusest, selle vastandi aga leiame näiteks Microsofti ja arvutiprogrammide litsentseerimise näol. Infoühiskonnas vajame Himase arvates radikaalset eelarvamusetust, nagu ta seda on kohanud lastele peetud filosoofiatundides. Internetiajastu kriitiliseks väljakutseks peab ta ka võimet kohata teist inimest.
Paulette Ivory

Paulette Ivory (sündinud 3. märtsil 1976 Londonis) on muusikalilaulja, sopran.
On mänginud Londoni West Endis. Muusikalis "Aida" on ta mänginud nimiosa.
Pal Engjëlli

Pal Engjëlli ("Engjëlli" tähendab albaania keeles 'ingel') [paal 'endjöli] (1416 Drisht – 1470) oli Albaania katoliku vaimulik, Durrëse peapiiskop ja Albaania kardinal, kes pani 1462 kirja esimese teadaoleva albaaniakeelse lause.
See on ristimisvormel ("Formula e Pagëzimit"): "Un'te paghesont' pr'emenit t'Atit e t'Birit e t'Spirit Senit." (Ma ristin sind Isa ja Poja ja Püha Vaimu nimel.) See vormel sisaldub ladinakeelses karjasekirjas, mille peapiiskop kirjutas pärast visitatsiooni Mati Püha Kolmainu kirik. Kiri on dateeritud 8. novembriga 1462. Seda vormelit pidid albaania preestrid kasutama, et ristimine oleks arusaadav kohalolijatele, kes ladina keelt ei mõista. Selle vormeliga pidid ka külaelanikud oma lapsi ristima, kui nad neid kirikusse ei saanud tuua. 
Vormeli kiitis heaks 1462 Matis koos olnud sinod. 
Ürik on hoiul Firenze Laurentiuse raamatukogus. Selle avastas sealt 1915 rumeenia õpetlane Nicolae Iorga. 
Poliitiline tegevus.
Pal Engjëlli oli Skanderbegi sõber, kaastööline ja lähedane nõuandja. Ta oli Ülemnõukogu ("Këshilli i Lartë") liige ning käis Skanderbegi saadikuna sageli välismaal Türgi vastu abi otsimas.
Pärast Skanderbegi surma saatis Veneetsia Pal Engjëlli Albaaniasse, et ta veenaks Skanderbegi naist ja last andma Krujë ja teised nende valduses olevad maad Veneetsiale üle. Sellest tekkisid lahkhelid teiste ülikutega, kes ei olnud Veneetsia mõju all. Näiteks Lekë Dukagjini tahtis astuda läbirääkimistesse türklastega. Veneetsia ei tahtnud lasta Dukagjinit tema pärusvaldustesse Shkodëri ümbruses, mistõttu Veneetsia ja Dukagjini vahel tekkis relvastatud konflikt. 
Pal Engjëllit ei tohi segi ajada 16. sajandi alguses elanud Pal Pjetër Engjëlliga, kelle onu oli Dhimitër Frëngu.
Paul Lauterbur

Paul Christian Lauterbur (6. mai 1929 Sidney, Ohio osariik – 27. märts 2007 Urbana, Illinois) oli USA keemik, kes koos Peter Mansfieldiga sai 2003. aasta Nobeli meditsiiniauhinna.
Paul Lauterbur lõpetas 1951 keemia alal Clevelandi kõrgkooli Case Institute of Technology. Mõni aasta hiljem sai ta samal alal Pittsburghi ülikoolist doktorikraadi.
Ta tegi teedrajavaid ülesvõtteid tuumamagnetresonantsi abil, mis on praegu tähtis mitteinvasiivne meditsiinilise diagnostika tehnika. 1972 kirjeldas ta magnetresonantskuvamise printsiipe ning 1973 avaldas esimese neil printsiipidel saadud ülesvõtte.
1963–1984 töötas ta New Yorgi osariigi ülikoolis Stony Brookis, alates 1985. aastast oli ta UIUC meditsiinilise informaatika, keemia, biotehnoloogia, molekulaar- ja integratiivfüsioloogia ja biofüüsika professor.
Peter Mansfield

Sir Peter Mansfield (9. oktoober 1933 London – 8. veebruar 2017 London) oli inglise füüsik, kes sai 2003. aasta Nobeli meditsiiniauhinna (koos Paul Lauterburiga).
Peter Mansfield lõpetas 1959 füüsika alal Londoni ülikooli (Queen Mary College) ja sai 1962 samast doktorikraadi. Ta täiendas end kaks aastat USAs Illinoisi ülikoolis ning asus 1964 tööle Suurbritannias Nottinghami ülikoolis. Hiljem oli ta seal emeriitprofessor.
Ta tegi teedrajavaid ülesvõtteid magnettuumaresonantsi alal, mis on praegu meditsiinilise diagnostika mitteinvasiivne meetod. 
1973. aastal avaldatud töös kirjeldas ta koos kolleegidega magnetvälja gradiendi rakendamist magnetresonantstomograafias. Ta näitas, kuidas signaale saab matemaatiliselt analüüsida. 
1976. aastal töötas ta välja täiustatud tehnika, mille abil on kerge ühekorraga piltidega katta terve lõigu. Selle põhjal töötati kümmekond aastat hiljem välja väga kiire piltdiagnostika tehnika.
Töökohad.
Oma tööde eest on ta saanud arvukalt autasusid, sealhulgas aadlitiitli 1993. 
Isiklikku.
Peter Mansfield oli aastaid abielus Jeaniga ja neil on kaks tütart. 
Tema hobid olid lugemine ja lendamine. Tal oli kopteri juhtimise luba.
Per Brahe

Krahv Per Brahe noorem [br'aae] (18. veebruar 1602 Rydboholmsi loss – 12. september 1680 Bogesundi lossis) oli Rootsi ja Soome riigitegelane ning sõjaväelane, kes oli 1637–1640 ja 1648–1654 Soome kindralkuberner.
Per Brahe osales Rootsi-Poola sõjas (1626–1629), teenides lõpuks välja oobersti auastme, oli 1629 ja 1630 maamarssal ja samast aastast riiginõunik, ning Vestmanlandi, Bergslageni ja Dalarna laaman.
Pärast oma hea sõbra kuningas Gustav II Adolfi surma 1632. aastal asus ta tegelema poliitikaga.
Ta soosis kaubanduse arengut ja hariduse levikut. Asutas 1640. aastal Turu Akadeemia (mille kantsler ta oli 1646–1680) ning 1649 Raahe (rootsi keeles Brahestad) linna. Ta tegi ettepaneku, et igas linnas oleks gümnaasium ja igas vallas algkool.
Kuninganna Kristiina nooruse ajal ja ka pärast kuningas Karl X Gustavi surma oli Per Brahe riigikantslerina üks regentidest Kuninganna Kristiina eestkostevalitsuses.
Tegeles pisut ka keelepoliitikaga. Rõhutas, et Soomes töötavad rootslased peavad oskama kohalikku keelt.
Perekond.
Tema vanemad olid riiginõunik Abraham Pedersson Brahe (1569–1630) ja vabapreili Elsa Gyllenstierna af Lundholm (1577–1650). Tema õde, õuemeistrinna Margaretha Brahe (1603–1669) oli abielus Ingeri- ja Liivimaa kindralkuberneri Bengt Bengtsson Oxenstiernaga.
Per Brahe abiellus 1628 Kristina Katarina Stenbockiga (1609–1650), kes oli Gustav Eriksson Stenbocki (1575–1629) ja krahvinna Beata Margareta Brahe (1583–1645) tütar, Gustaf Otto Stenbocki õde. Abielust sündis:
Hiljem abiellus 1653 Lennart Torstensoni lese Beata De la Gardiega (1612–1680), kes oli Ekholmi vabahärra Johan De la Gardie ja Steninge vabaproua Catharina Christiernsdotter Oxenstierna (maetud 1625) tütar, Narva linnuse ja lääni asehalduri (1584) Krister Gabrielsson Oxenstierna (1545–1592) tütretütar.
Poliitika

Poliitika on protsess, mille käigus erinevate sotsiaalsete subjektide sihikindla tegevuse tulemusena jõutakse otsusteni (poliitiliste otsusteni), mis määravad neist subjektidest koosnevas sotsiaalses grupis või gruppidevahelistes suhetes kehtivad reeglid. 
Enamasti peetakse poliitikast rääkides silmas riike või riikidevahelisi suhteid mõjutavate otsuste tegemist, milles osalevad poliitikud ja parteid. Poliitika tähendab siiski ka muude sotsiaalsete gruppide, sealhulgas ettevõtete ja organisatsioonide vahelisi ja siseseid võimusuhteid puudutavaid otsuseid. Kuigi algselt on poliitikat seostatud ainult avaliku sfääriga, on seda mõistet üle kantud ka erasfäärile. 
Poliitiliste otsuste tegemises osalevad erinevate huvidega sotsiaalsed subjektid (huvigrupid, parteid, organisatsioonid ja üksikisikud), kasutades argumenteerimist ja aktsioone. Poliitilise tegevusel tulemusel saavad isikud, parteid, organisatsioonid jne võimule riigis ja omandavad mõjuvõimu ühiskonnas. 
Vajadus poliitika järele tuleneb sellest, et sotsiaalsetes gruppides (sealhulgas ühiskonnas) on erinevate huvide ja arvamustega sotsiaalseid subjekte ehk teiste sõnadega on olemas sotsiaalne konflikt. Poliitiliste otsuste tegemisel tuleb saavutada kokkulepe, mis eeldab kompromissi erinevate huvide ja arvamuste vahel.
Politoloogia mõisteid

Sellel leheküljes on loetletud politoloogia-alased artiklid Vikipeedias.
Paavstide loend

Paavstide loend loetleb paavstid kronoloogilises järjekorras varasematest hilisemateni. Loend tugineb Vatikani ametlikule versioonile, kuid erandiks on Stephanus II (752), kelle ajaloolisus on vaieldav. Vastupaavstid on loetletud vastupaavstide loendis.
Aastatel 756–1870 olid paavstid ühtlasi Paavstiriigi ja alates 1929. aastast Vatikani riigipead. Sellest tulenevalt on siinne loend ka Paavstiriigi riigipeade loend ja Vatikani riigipeade loend.
Pertinax

Avidius Cassius (Imperator Caesar Successi Publius Helvius "Pertinax" Augustus; sünninimi Publius Helvius Pertinax; 1. august 126 – 28. märts 193 oli Vana-Rooma keiser 1. jaanuarist 193 kuni surmani. 
Mõrvati sõdurite poolt.
Pescennius Niger

Pescennius Niger (Imperator Caesar Annii Fusci Caius "Pescennius Niger" Iustus Augustus; sünninimi Lucius Pescennius Niger; 140 – 19. aprill 194) oli Vana-Rooma keiser 9. aprillist 193 surmani.
Hukati.
Pupienus

Marcus Clodius Pupienus Maximus (keisrina Imperator Caesar Maximi Marcus Clodius Pupienus Augustus) (164 − 29. juuli 238 Rooma) oli Rooma keiser 238. aastal.
Elulugu.
Pupienuse päritolu on ebaselge. "Historia Augusta" andmetel pärines ta plebeide hulgast ning oli ametilt sepp või vankritegija. Herodianuse sõnul oli ta siiski patriits. Ta tegi kiiret karjääri: esmalt sai temast sõjatribuun ja seejärel preetor. Järgnevalt oli ta Bitüünia ja Pontuse prokonsul ning Ahhaia ja Gallia Narbonensise provintsi propreetor. Seejärel oli Doonau ääres leegionilegaat ning valiti 205. või 217. aastal konsuliks ("consul suffectus"). Pärast seda oli "Germania" legaat. 234. aastal sai ta teist korda konsuliks. 238. aastal valis senat ta koos Balbinusega keisriks. Pretoriaanid mõrvasid ta kolm kuud hiljem.
Philippus Araablane

Philippus Araablane (ladina keeles "Philippus Arabs"; ametlik nimi valitsejana Imperator Caesar Marcus Iulius "Philippus" Augustus; sünninimi Marcus Julius Philippus; 204 – september 249) oli Vana-Rooma keiser märtsist 244 kuni surmani.
Tema lisanmi Araablane viitab selgelt tema päritolule Araabiast. 
Gordianus III ajal oli ta pretoriaanide prefekt ja sai tema troonijärglaseks. 
Ta sõlmis pärslastega rahu, sõdis 245–247 Doonau ääres gootide jt germaani hõimudega ning paljude usurpaatoritega. 
Raskest sise- ja välispoliitilisest olukorrast hoolimata (Roomat ründasid igast küljest barbarid) laskis ta 21. aprillil 248 suure pidulikkusega tähistada Rooma asutamise 1000. aastapäeva. 
Ta langes lahingus vastukeisri Deciusega Verona lähedal.
Preetor

Preetor oli Vana-Rooma magistraat, kes vastutas peamiselt õigusemõistmise eest.
Sõna "praetor" tähistas meest, kes 'läheb enne teisi'. Kui seda võtta sõna-sõnalt, siis see tiitel võib pärineda armeest, kuid hiljem kasutati seda tsiviilvallas.
Pärast reforme 360. aastatel eKr kandis seda tiitlit patriitsist magistraat, kes vastutas peamiselt õigusemõistmise eest, kuid võis juhtida ka sõjaväge, olles konsulite noorem kolleeg. Preetor jäi harilikult Rooma, kui konsulid sõjavägedega sõtta läksid. Hiljem lubati preetoriks saada ka plebeidel. Aastal 242 eKr loodi ka teise, ainult Itaalia eest vastutava preetori ametikoht nimetusega "praetor peregrinus" (võõrastepreetor. Esimene preetor ("praetor urbanus") linnapreetor) jäi Rooma.
Aastal 227 eKr lisati veel kaks preetorit, kes vastutasid vastavalt Sitsiilia provintsi ning Sardiinia ja Korsika provintsi eest. Pärast provintside loomist Hispaanias ("Hispania Citerior" ja "Hispania Ulterior") 197 eKr kasvas preetorite arv kuuele.
Preetorid valiti tsenturiaatsetel komiitsidel ("Comitia centuriata"; see oli rahvakoosolek, milles osalesid Rooma elanikud vastavalt varandustsensusele).
Alates seadusest "Lex Vibia annalis" (180 eKr) oli preetori nõutav miinimumvanus 40 aastat. Veidi hiljem sai "praetor urbanus" uue ülesande: ta pidi juhatama kohut, mis mõistis kohut korrumpeerunud kuberneride ja valitsejate üle.
Pärast Sullat kasvas preetorite arv 8 või 10-le, pärast Julius Caesarit oli see kas 10 või 12. Keisririigi ajal kõikus preetorite arv 10 ja 18 vahel. Miinimumvanust alandati 30-le ja preetorile lisati veel üks ülesanne: ta pidi maksma maksu Rooma mängude tarbeks.
Preetoril oli kuus ihukaitsjat (liktorit ("lictores")) ja tal oli lubatud kanda lilla äärisega toogat.
Propreetor

Propreetor oli Vana-Rooma magistraat, endine preetor provintsi eest vastutavates ülesannetes.
Sarnaselt prokonsuliga käitus propreetor nii, nagu ta oleks olnud endine ("pro") ametlik magistraat. Tal olid kõik preetori võimutäiused ja ta oli tegelikult nagu endine preetor, kelle valitsemisaeg lihtsalt pikenes ("prorogatio").
Vanim teadaolev propreetor tegutses 241 eKr. Propreetori staatus levis pärast Hannibali-vastast sõda. Pärast Sullat pidid kõik preetorid pärast ametiaja lõppu linnast lahkuma ja valitsema provintsis propreetoritena. Sellest ajast olid propreetorid sisuliselt Rooma provintside kubernerid.
Keiser Augustus oli ametlikult paljude provintside kuberner. Neid valitses ta saadikute kaudu, keda kutsuti "legatus Augusti pro praetore". Nad teenisid oma ametis tavaliselt 36 kuud.
Prefekt

Prefekt on või on olnud mitme ametimehe nimetus:
Prefekt (Vana-Rooma)

Prefekt oli Rooma ametnik, kelle määrasid ametisse magistraadid või keiser.
Sõna "praefectus" tähendab 'see, kes seisab teiste ees'. 
Prefekt oli ametnik, kes oli määratud ametisse magistratuuri poolt kindlaks määratud ametiajaks ja kindla ülesandega ("mandatum"). Algselt oli see sõjaväeline ülesanne: näiteks abivägesid juhtis prefekt ja "praefectus castrorum" oli garnisoni komandör.
Keisririigi ajal oli prefektide määramise õigus ainult keisril. Sellel ajal levisid laialt tsiviilprefektid. Ometi säilis prefektidel alati teatud side militaarsusega.
Senaatorite kategooriast on teada järgmised prefektid:
Kvestorite kategooriast on teada järgmised prefektid:
Pikomeeter

Pikomeeter (tähis pm) on SI-süsteemi pikkusühik, mis võrdub ühe triljondiku meetriga: 
1 pm = 10–12 m = 0,000 000 000 001 m = 0,001 nm = 1000 fm.
Seda mõõtühikut kasutatakse peamiselt aatomi suurusjärgus pikkuste mõõtmisel. Aatomite raadius on vahemikus ligikaudu 53 pm vesinikul kuni 156 pm uraanil, aatomituumade läbimõõt on vahemikus umbes 0,00175 (H) kuni 0,0117 pm (U). Pikomeetrit kasutatakse ka molekulide keemilise sideme pikkuse väljendamiseks. Röntgenikiirte lühemad lainepikkused on 10 pm ringis.
Probus

Probus (Imperator Caesar Dalmatii Marcus Aurelius "Probus" Augustus; sünninimi Marcus Aurelius Probus; 19. august 232 Sirmium – oktoober 282) oli Vana-Rooma keiser juulist 276 kuni surmani.
Lisanimed: Gothicus maximus (277), Germanicus maximus (279), Parthicus Persicus maximus (279), Medicus maximus (279).
Ta võttis osa keisrite Valerianuse, Gallienuse, Claudius II ja Aurelianuse sõjakäikudest. Tacitus määras ta itta kuberneriks. Keisriks kuulutasid ta tema oma väeosad pärast eelmise keisri Tacituse surma. Ta võitis Tacituse venna Florianuse, kelle sõdurid kuulutasid keisriks läänes, septembris 276, samuti vastukeisrid Saturninuse, Proculuse ja Bonosuse 280. Ta saavutas lühiajalist edu võitluses frankide, alamannide, vandaalide ja pärslaste vastu.
Probus tühistas Domitianuse keelu kasvatada viinamarju väljaspool Itaaliat ning aitas sellega kaasa viinamarjakasvatuse levikule.
Probuse ideaal oli sõjaväe kaotamine ja riigi valitsemine ainult seaduste jõul. Ta rakendas sõdureid rahu ajal ehitustöödel. Selle peale muutusid sõdurid rahulolematuks ning tapsid Probuse.
Kujutav kunst

Kujutav kunst ehk figuratiivne kunst on reaalsust (inimesi, esemeid, keskkonda) kujutav kunst.
Kõige vanemate teadaolevate kujutava kunsti näidete seas on 40 000 aasta eest valmistatud Švaabimaalt pärinevad mammutivõhkadest kujukesed ja neist veel vanemad koopamaalingud Borneo saarel. Vaid mõneti nooremad on Hispaania ja Prantsusmaa aladelt leitud koopamaalid.
Pierre Menard

Pierre Menard on väljamõeldud kirjanik Jorge Luis Borgese kirjatükist "Pierre Menard, "Don Quijote'i" autor" ("Pierre Menard, autor del Quijote"; 1939), kelle tähelepanuväärseim saavutus oli Miguel Cervantese romaani "Don Quijote" uuesti kirjutamine.
Pierre Menard sündis 20. sajandi alguses.
Petar II Petrović

Petar II Petrović Njegoš (serb: Петар II Петровић Његош; 13. november (vana kalendri järgi 1. november) 1813 Njeguši – 31. oktoober (vana kalendri järgi 19. oktoober) 1851 Cetinje) oli Montenegro valitseja alates 19. oktoobrist 1830, Montenegro ja ranniku metropoolia (piiskopkonna) valitseja (piiskop), samuti luuletaja.
Tema kodanikunimi oli Radivoje Tomov Petrović, hüüdnimega Rade. Tema vanemad olid Petrovićide dünastiasse kuuluvad Tomo Marko ja Ivana Proroković Petrović. Selle dünastia käes oli sajandeid olnud Montenegro vaimulik ja osaliselt ilmalik võim. Tal oli kaks venda (Pero ja Jovan) ning kaks õde.
Petar sai hariduse Cetinje kloostris, kuhu onu Petar I Petrović laskis ta elama panna, nähes temas oma järeltulijat. 17-aastaselt sai ta onu surma järel Montenegro valitsejaks. Sel ajal ei olnud Montenegro tänapäeva mõistes riik, sest piiskoppi tunnistati eeskätt vaimuliku peana. Riigipiir oli kindlaks määramata. Montenegro ei olnud ametlikult tunnustatud. Mõned Montenegro hõimud tunnistasid ilmaliku võimuna Austria, mõned Türgi ja mõned Cetinje keskvalitsust.
Nähes vajadust muuta Montenegro moodsaks riigiks, lepitas ta vaenutsevad hõimud, seadis sisse Senati, valitsuse ja kohtud, hakkas makse koguma, tugevdas piire, ehitas teid, rajas koole ja trükikodasid.
Tema luulest on kõige kuulsam poeem "Mägipärg".
Petar II suri Cetinjes tuberkuloosi. Ta maeti väiksesse kabelisse Lovćeni mäel. Hiljem rajati sinna mausoleum. Trooni päris tema vennapoeg Danilo II Petrović.
Tsitaate.
"Õnnistatud olgu see, kelle nimi elab igavesti."&lt;br&gt;
"Hea põhjus oli tal olla elus!"
"Kui mu naine minult küsib, kus ma täna olin,"&lt;br&gt; 
"siis ma ütlen talle, et olin soola külvamas."&lt;br&gt;
"Ja häda talle, kui ta ei usu!"
"Mis on inimene? (Ja olla inimene on tema saatus!)"&lt;br&gt;
"Väike olend, keda maa tihti petab,"&lt;br&gt;
"ometi ta näeb, et maa ei ole tema jaoks."&lt;br&gt;
"Kas tegelikkus pole mitte mõistatuslikum kui unenägu?"
Pyrrhon

Pyrrhon [p'ürron] Elisest (umbes 360 eKr – 270 eKr) oli Vana-Kreeka filosoof, keda tavaliselt peetakse esimeseks skeptikuks, kelle järgi on hiljem saanud nime filosoofiline koolkond pürronism.
Diogenes Laertios ütleb Apollodorost tsiteerides, et Pyrrhon oli algul maalikunstnik ning tema pilte võis näha ühes Elise gümnaasiumis. Hiljem hakkas ta Demokritose teoste mõjul filosoofiks. Stilponi õpilase Brysoni kaudu tutvus ta Megara koolkonna dialektikaga.
Pyrrhon võttis koos Anaxarchosega osa Aleksander Suure retkedest idamaadele ning õppis Indias gümnosofistidelt ja Pärsias maagidelt. On oletatud, et ta lähtus oma skeptilise filosoofia rajamisel budismi "trilaksana" kontseptsioonist.
Naasnud Elisesse, elas ta vaeselt, kuid elislased ja ka ateenlased austasid teda väga. Ta sai Ateena kodakondsuse.
Pyrrhon ise ei kirjutanud midagi. Tema õpetused on teada põhiliselt tema õpilase Phleiose Timoni (Sillograafi) satiirilistest kirjutistest, mis on ka suures osas kaduma läinud. 
Enamus sellest, mida tänapäeval tuntakse pürronismina, pärineb Sextus Empiricuse raamatust "Pürronismi äärejooned", mis pandi kirja enam kui 400 aastat pärast Pyrrhoni surma. 
Pyrrhoni õpetuse kohaselt on igasugune teadmine võimatu. Põhiprintsiipi väljendab sõna "akatalepsia", mis tähendab võimatust teada asju nende enda loomuses. Igale väitele saab sama õigustatult vastu seada vastupidise väite. Seetõttu tuleb säilitada intellektuaalse kahevaheloleku hoiak. Timon väljendas seda nii: ühtki väidet ei ole võimalik teada paremini kui mõnda teist. Need tulemused käivad elu kohta üldse. Et midagi teada pole võimalik, siis ainuke õige hoiak on ataraksia (meelerahu).
Et teadmine on võimatu, ja seda isegi omaenda teadmatuse või kahtluse kohta, siis tark inimene peaks tõmbuma endasse, vältides pingeid ja meeleliigutusi, mis tulevad tühistest ettekujutustest.
Tegemist on agnostitsismi esimese ja kõige radikaalsema väljendusega filosoofia ajaloos.
Selle järelmid eetikas on võrreldavad stoikute ja epikuurlaste tüünuse ideaaliga.
Poola haldusjaotus

Poola praegune haldusjaotus kehtib alates 1. jaanuarist 1999. Selle järgi jaguneb Poola 16 vojevoodkonnaks ("województwo"), mis jagunevad omakorda maakondadeks ("powiat"), mis jagunevad veel valdadeks ("gmina").
1. jaanuaril 2025 jagunes Poola halduslikult järgmiselt:
Riigihalduspiirkondadena on uued vojevoodkonnad käibel juba 1990. aastast; 1999. aastast on nad ka omavalitsusüksused.
Uued vojevoodkonnad asendasid 49 vojevoodkonda, mis kehtisid alates 1. juulist 1975. Ka sõdadevahelises Teises Poola Vabariigis (1918–1939) oli 16 vojevoodkonda.
Praegused vojevoodkonnad põhinevad laias laastus Poola ajaloolistel piirkondadel; eelmine haldusjaotus oli orienteeritud suurematele keskustele, mille järgi vojevoodkonnad ka nimetati. Uute vojevoodkondade pindalad ulatuvad alla 10 000 ruutkilomeetrist (Opole vojevoodkond) üle 35 000 ruutkilomeetrini (Masoovia vojevoodkond) ja elanike arv 1 miljonist (Lubuszi vojevoodkond) üle 5 miljonini (Masoovia vojevoodkond).
Haldusreformi eesmärk oli luua suuremad regioonid, mis saaksid pärast Euroopa Liitu astumist teiste regioonidega konkureerida. Endised vojevoodkonnad olid liiga väikesed, et raha tõhusalt kasutada.
Uue haldusjaotuse kehtestamisega kaasnesid arvukad arutelud. Mõned ettepanekud nägid ette väiksema arvu vojevoodkondade loomise (kõige sagedamini räägiti 12 uuest vojevoodkonnast. Vähem pooldajaid oli ettepanekutel luua 25 vojevoodkonda või säilitada 49 vojevoodkonda. Üksuste arvu suurendati paljude protestimeeleavalduste tõttu (näiteks Opoles ja Kielces). Lubuszi ja Kujawy-Pomorze vojevoodkonnas otsustati, et vojevood ja seimik jäävad eri linnadesse. Oli ettepanekuid täiendavate vojevoodkondade, näiteks Kesk-Pomorze vojevoodkonna moodustamiseks.
Podkarpacie vojevoodkond

Podkarpacie vojevoodkond on 1. järgu haldusüksus (vojevoodkond) Poolas. 
Haldusjaotus.
Vojevoodkond jaguneb neljaks maakonna õigustega linnaks:
ja 21 maakonnaks:
Podlaasia vojevoodkond

Podlaasia vojevoodkond on haldusüksus (vojevoodkond) Poolas.
Haldusjaotus.
Vojevoodkond jaguneb kolmeks maakonna õigusega linnaks:
ja 14 maakonnaks:
Percy Shelley

Percy Bysshe Shelley (4. august 1792 – 8. juuli 1822) oli inglise romantiline luuletaja, kelle kuulsate luuletuste hulgas on "Ozymandias", "Ode to the West Wind" ja "To a Skylark".
Shelley sündis väga jõukas Sussexi maa-aadli perekonnas baronetitiitli pärijana.
Ta sai hariduse Eton College'is ja Oxfordi Ülikooli University College'is.
Tema esimene avaldatud teos oli gooti romaan "Zastrozzi" (1810), milles ta väljendas oma ateismi kelm Zastrozzi kuju kaudu. Samal aastal avaldas Shelley koos oma õega raamatu "Original Poetry by Victor and Cazire". Oxfordis õppides andis ta välja luulekogu "Posthumous Fragments of Margaret Nicholson". Võib-olla tegi kaastööd kaasüliõpilane Thomas Jefferson Hogg.
1811 avaldas Shelley pamfleti "Ateismi paratamatus" ("The Necessity of Atheism"), mille pärast ta pidi koos Hoggiga Oxfordist lahkuma. Isa sekkumisel oleks ta võinud ülikooli edasi jääda, kui ta oleks oma vaadetest lahti öelnud. Ta keeldus ning see viis täieliku suhete katkemiseni isaga.
Aastal 1811 põgenes Shelley Šotimaale ning abiellus kohvikupidaja tütre Harriet Westbrookiga. Seejärel siirdus ta Järvepiirkonda kirjutama, kuid varsti pärast seda külastas Iirimaad, et kirjutada poliitilisi pamflette. 1813 avaldas ta poeemi "Queen Mab: A Philosophical Poem". See oli mõjutatud briti filosoofist William Godwinist ning väljendas tolle radikaalset filosoofiat.
Shelley, kes oli õnnetus abielus, armus Godwini ja Mary Wollstonecrafti tütresse Marysse. Juulis 1814 põgenesid nad mandrile, läbides Prantsusmaa ja jõudes Šveitsi. Kuue nädala pärast sai neil raha otsa ja nad naasid Inglismaale.
Quintillus

Quintillus (Imperator Caesar Marcus Aurelius Claudius "Quintillus" Augustus); suri septembris 270) oli Vana-Rooma keiser aastal 270.
Tapeti.
Rahvusvaheliste organisatsioonide loend

Siin on loetletud valitsusvahelisi rahvusvahelisi organisatsioone; valitsusväliseid organisatsioone loetleb valitsusväliste organisatsioonide loend.
Rootsi keel

Rootsi keel (rootsi keeles "svenska") kuulub indoeuroopa keelkonna germaani keelte skandinaavia idarühma, ta on taani ja norra keelega lähedalt suguluses ning on nii kõnes kui kirjas vastastikku mõistetav. Keel arenes välja vanapõhja keelest.
Rootsi keel on alates 1. juulist 2009 Rootsi ametlik keel (seaduses: "peamine keel") ja "de iure" Soome riigikeel soome keele kõrval.
Varem olid rootsikeelsed kogukonnad ka Eestis (Aibolandis), peamiselt saartel (Hiiumaal, Saaremaal, Vormsil ja Ruhnus). Rootsi keelt kasutavad vähemused olid esindatud parlamendis ning neil oli õigus kasutada emakeelt parlamentaarsetel debattidel. Venemaa ülemvõimu ajal 1781 sunniti Hiiumaalt umbes tuhandet rootsi keele rääkijat ümber asuma Ukrainasse, kus nad asutasid Gammalsvenskby ('Vana-Rootsi') küla. Mõned küla vanurid räägivad siiani rootsi keelt ning järgivad Rootsi kalendripühi, kuigi keelemurre on ilmselt välja suremas.
Eestisse jäänud rootslaste kogukonda koheldi Esimese ja Teise maailmasõja vahel väga hästi. Rootslaste enamusega piirkonnad kasutasid administratiivse keelena rootsi keelt ning Eesti-Rootsi kultuur oli tõusmas. Paljud rootsi keelt rääkivad inimesed pidid aga Teise maailmasõja lõpus põgenema Rootsisse, kui Eesti liideti Nõukogude Liiduga. Tänapäeval on alles jäänud vähe vanemaid rääkijaid.
Struktuurist ja sõnavarast.
Rootsi keele grammatiline struktuur on küll veidi keerulisem norra ja taani keele omast, ent ei valmista õppijaile kunagi suuremaid raskusi. Näiteks on verbil ühes kindlas ajavormis vaid üks vorm, mis kõikides pööretes on sama (nt "arbeta" (töötama) olevikus "arbetar": jag arbetar, du arbetar, han arbetar, vi arbetar, ni arbetar, de arbetar, lihtminevikus "arbetade": jag arbetade, du arbetade jne).
Rootsi keel jagab natuke alla 100% skandinaavia sõnavara taani ja norra keelega.
Murded.
Rootsi keele murde lingvistiline definitsioon on, et murret ei ole mõjutanud tavapärane rootsi keel ning selle eraldiseisvat arengut saab jälgida vanapõhja keeleni. 
1. Överkalix, Norrbotten; noorem naine
2. Burträsk, Västerbotten; vanem naine
3. Aspås, Jämtland; noorem naine
4. Färila, Hälsingland; vanem mees
5. Älvdalen, Dalarna; vanem naine
6. Gräsö, Uppland; vanem mees
7. Sorunda, Södermanland; noorem naine
8. Köla, Värmland noorem naine
9. Viby, Närke; vanem mees
10. Sproge, Gotland; noorem naine
11. Närpes, Pohjanmaa; noorem naine
12. Dragsfjärd, Åboland; vanem mees
13. Porvoo, Ida-Uusimaa; noorem mees
14. Orust, Bohuslän; vanem mees
15. Floby, Västergötland; vanem naine
16. Rimforsa, Östergötland; vanem naine
17. Årstad-Heberg, Halland; noorem mees
18. Stenberga, Småland; noorem naine
19. Jämshög, Blekinge; vanem naine
20. Bara, Skåne; vanem mees
Rudyard Kipling

Joseph Rudyard Kipling (30. detsember 1865 Bombay (tänapäeval Mumbai), India – 18. jaanuar 1936 London) oli briti luuletaja, proosa- ja ajakirjanik. Ta ammutas oma loomingus tihti ainet oma sünnimaa Briti India värvikast olustikust (näiteks romaan "Kim").
Kuulsad on tema loomajutud ("Džungliraamat" I-II, 1894-95; eesti keeles lühendatult pealkirjaga "Mowgli"), muinasjutud ("Jutte väikestele lastele" 1902) ja ka mitmed lühijutud, näiteks "The Man Who Would Be King" (1888). Kiplingu kuulsamateks luuletusteks peetakse näiteks "Mandalay" (1890), "Gunga Din" (1890), "Valge mehe koorem" (1899), "If—" (1910) ja "The Gods of the Copybook Headings" (1919). Nii proosas kui ka luules ülistas ta mehisust, tugevaid isiksusi ja Briti võimu.
Ta oli üks 19. sajandi lõpu ja 20. sajandi alguse populaarsemaid Suurbritannia kirjanikke. 1907. aastal sai ta 41-aastaselt Nobeli kirjandusauhinna, olles esimene ingliskeelne ning sinnani noorim auhinna laureaat. Kiplingule taheti anda ka Briti poeet-laureaadi tiitlit ning mitmel korral anda talle rüütliseisus, kuid ta keeldus mõlemast.
Väljend prostitutsioonist kui maailma vanimast ametist sai alguse Kiplingu novellist "On the City Wall" (1889), mis räägib India prostituudist Lalunist.
6. mail 1935 pidas Kipling Püha Jüri kuninglikus ühingus kõne "Kaitsmata saar", milles hoiatas Suurbritanniat ohu eest, mida Saksamaa endast kujutab.
Kiplingu põrmu hoitakse Westminster Abbey Poets' Corneris ("luuletajate nurgas").
Haakrist raamatute kaanel.
Kiplingi paljude raamatute kaanel on haakrist koos elevandiga, kes kannab lootoseõit. Alates 1930. aastatest on tekitanud see küsimuse, kas Kipling polnud natsiideoloogia pooldaja.
Kipling kasutas haakristi kui india iidset õnne ja heaolu sümbolit. Seevastu natsid ei võtnud haakristi oma sümbolina kasutusele enne 1920. aastat. Kipling kasutas nii päri- kui vastupäeva suunatud haakristi. Juba enne natside võimuletulekut Saksamaal teatas Kipling oma kirjastajale, et haakristid tema teoste kaantelt tuleb kõrvaldada, et mitte näidata teda natside pooldajana.
Reaktsiooni kiirus

Reaktsiooni kiirus on keemias reaktsioonis osaleva aine kontsentratsiooni muutus ajaühikus.
Reaktsiooni kiirus v = (C2–C1)/t, kus C2 on kontsentratsioon ajahetkel t2, C1 on kontsentratsioon ajahetkel t1 ning t = t2–t1 on kontsentratsiooni muutumiseks kuluv aeg.
Et kontsentratsiooni ühikuks on keemias tavaliselt mol/l, on reaktsiooni kiiruse ühikuks mol/l∙s (mool liitri kohta sekundis).
Reaktsiooni kiirus sõltub paljudest asjaoludest, näiteks reaktsioonis osalevate ainete kontsentratsioonist ja temperatuurist. Näiteks toimub põlemine puhtas hapnikus kiiremini kui õhus. Gaasiliste ainete vahelist reaktsiooni kiirendab rõhu tõstmine, mis sisuliselt on samaväärne kontsentratsiooni suurendamisega.
Kui temperatuur tõuseb 10 °C võrra, suureneb reaktsiooni kiirus rusikareeglina 2 korda. Reaktsiooni kiiruskonstandi "k" väärtus ei sõltu ainete kontsentratsioonidest, kuid sõltub temperatuurist ja reaktsiooni aktivatsioonienergiast "E"a ning avaldub Arrheniuse võrrandi kaudu.
Reaktsiooni kiirust võivad suurendada ka katalüsaatorid.
Reaktsiooni kiirust suurendab reageerivate ainete kokkupuutuva pinna suurendamine. See kehtib näiteks heterogeense katalüüsi korral. Aine peenestamine harilikult suurendab reaktsiooni kiirust, sest sellega tema pind suureneb.
Ainete segamine enne reaktsiooni suurendab reaktsiooni kiirust. Veel rohkem suurendab kiirust ainete pidev segamine reaktsiooni ajal. See näitab difusioonlimiteeritud reaktsiooni.
Reaktsiooni käigus reaktsiooni kiirus reeglina muutub. Enamiku reaktsioonide kiirus sõltub reageerivate ainete kontsentratsioonidest. Sedamööda, kuidas lähteained ammenduvad, reaktsioon aeglustub.
Mõni reaktsioon võib kiiremini toimuda valguse käes. Valgus ehk elektromagnetkiirgus on üks energia vormidest ja mis tahes kujul oleva energia juurdeandmine võib teatud tüüpi reaktsiooni kiirendada või isegi selle iseeneslikuks teha. Näiteks metaani ja kloori reaktsioon täielikus pimeduses on väga aeglane, hajutatud valgus seevastu seda reaktsiooni ja ere päikesevalgus muudab selle plahvatuslikuks: CH4 + 2Cl2 = CCl4 + 2H2.
Reaktsiooni kiirust võib mõjutada kasutatav isotoop. Eriti kehtib see vesiniku kohta, sest tavalise vesiniku ja deuteeriumi aatomi mass on selgelt erinevad.
Keemiliste reaktsioonide kiiruse ja mehhanismidega tegeleb keemiline kineetika.
Redoksreaktsioon

Redoksreaktsioon ehk redutseerumis-oksüdeerumisreaktsioon on keemiline reaktsioon, mille käigus aatom (või ioon) liidab või loovutab elektrone. Elektronide liikumise tõttu muutub ka aatomi oksüdatsiooniaste.
Redutseerumine ja oksüdeerumine on ühe ja sellesama protsessi kaks aspekti: kui üks reaktsioonis osalev element oksüdeerub, siis teine element redutseerub. Oksüdeerumine ei saa toimuda ilma redutseerumiseta.
Redoksreaktsioon saab toimuda ainult siis, kui reageerivate ühendite redokspotentsiaalid on erinevad.
Terminoloogia.
Redoksreaktsiooni kirjeldamiseks kasutatakse mõisteid:
Oksüdatsioon on elektronide loovutamise protsess.
Reduktsioon on elektronide liitmise protsess.
Oksüdeerija on aine, mis oksüdeerib teist ainet, liites endale elektrone.
Redutseerija on aine, mis redutseerib teist ainet, loovutades sellele elektrone.
Redoksreaktsioonis oksüdeerija redutseerub ja redutseerija oksüdeerub. Redutseerumine ja reduktsioon ning oksüdeerumine ja oksüdatsioon on sünonüümid.
Oksüdeerijad ja redutseerijad.
Aineid, millel on oksüdeerivad omadused, nimetatakse oksüdeerijateks või oksüdantideks. Oksüdeerijad liidavad endaga elektrone, ise redutseerudes. Tüüpiline oksüdeerija on kõrge oksüdatsiooniastmega nt MnO4-, kus mangaani oksüdatsiooniaste on +7 .Teised näited oksüdeerijatest on H2O2, CrO3, Cr2O72-, OsO4.
Ained, mis redutseerivad on redutseerijad või reduktandid. Nemad loovutavad redoksreaktsioonis elektrone, ise oksüdeerudes. Redutseerijad on näiteks metallid (Li, Na, Mg), orgaanilises keemias kasutatavad NaBH4 (naatriumborhüdriid), LiAlH4 (liitiumalumiiniumhüdriid)
Redoksreaktsioonide näiteid.
Reaktsioon vesiniku ja fluori vahel:
formula_1
Antud reaktsioon kulgeb kahe pool-reaktsioonina: oksüdeerumine
formula_2 ehk teisiti formula_3
Elementidel on oksüdatsiooniaste 0. Esimeses poolreaktsioonis vesinik oksüdeeritakse oksüdatsiooniastmest 0 kuni oksüdatsiooniastmeni +1. Kuna vesiniku aatomeid osaleb reaktsioonis kaks, siis vesinik kaotab kokku 2*1=2 elektroni.
ja redutseerumine
formula_4 ehk teisiti formula_5
Teises poolreaktsioonis redutseeritakse fluor oksüdatsiooniastmest 0 kuni −1.
Kuna kogu reaktsiooni laeng jääb muutumatuks, peab oksüdeerumisel loovutatud elektronide arv 
olema võrdne redutseerumisel liidetud elektronide arvuga.
Poolreaktsioonide liitmisel elektronide hulk taandub välja ning elektronide ülejääki ei teki:
formula_6
formula_7
formula_8
Ioonid moodustavad vesinikfluoriidi
formula_9
Redoksreaktsioonid looduses.
Looduses toimuvate redoksreaktsioonide näiteks on põlemine, hingamine ja roostetamine.
Redutseerija

Redutseerija on keemias element, mis redoksreaktsiooni käigus loovutab elektrone ja O-a aste suureneb.
Rahvuslik Koonderakond Isamaa

Rahvuslik Koonderakond Isamaa oli Eesti erakond 21. novembrist 1992 kuni 2. detsembrini 1995.
Sügisel 1991 moodustasid Eesti Kristlik-Demokraatlik Erakond, Eesti Konservatiivne Rahvaerakond, Eesti Kristlik-Demokraatlik Liit ja Vabariiklaste Koonderakond valimisliidu Isamaa.
21. novembril 1992 ühinesid Eesti Kristlik-Demokraatlik Erakond, Eesti Konservatiivne Rahvaerakond, Eesti Kristlik-Demokraatlik Liit ja Vabariiklaste Koonderakond nimetatud erakonnaks. Uue erakonna esimeheks sai tollane Eesti peaminister Mart Laar, kes jäi esimeheks kuni erakonna eksisteerimise lõpuni.
Rahvuslik Koonderakond Isamaa ühines 2. detsembril 1995 Eesti Rahvusliku Sõltumatuse Parteiga. Ühinemisel sündis Isamaaliit.
Rumeenia keel

Rumeenia keel on keel, mis kuulub indoeuroopa keelkonna romaani rühma.
Rumeenia kirjakeel pärineb 16. sajandist, esialgu kasutati kirillitsat, Transilvaanias aga ka ladina tähestikku. Aastatel 1860–1862 mindi Rumeenias üle ladina tähestikule. Moldaavia ANSV-s ja 1940. aastast Moldaavia NSV-s kasutati 1930–1933 ja 1937–1989 kirillitsat ja nimetust "moldaavia keel".
Keeleküsimus Moldovas jätkub endiselt – Nõukogude ajal oli riigikeeleks "moldaavia keel" ja rõhutati rumeenlaste ja moldaavlaste ajaloolisi erinevusi, moldaavia keelt peeti romaani rühma keeleks, rumeenia keelest eraldi. 1989. aastal võeti Moldaavia NSV-s kasutusele ladina tähestik, 1991. aastal, pärast Moldova iseseisvumist, kuulutati rumeenia keel Moldova ametlikuks keeleks, kuid 1994. aasta põhiseaduses kasutati jälle terminit "moldaavia keel". Tänapäeva Moldovas oli 2004. aasta rahvaloenduse tulemusel enamiku pealinna Chișinău elanike ja kõrgema haridusega inimeste emakeel rumeenia keel, samas kui maaelanike enamiku emakeel oli "moldaavia keel".
Sõnavara.
Rumeenia keele sõnavara sisaldab umbes 70% ladina päritolu sõnu, 20% moodustavad slaavi päritolu sõnad.
Mõned sõnad:
Rott

Rott ("Rattus") on hiirlaste sugukonda kuuluv liigirohke näriliste perekond.
Toitumine.
Rotid on kõigesööjad.
Eluviis.
Rott elab karjas ja suudab kohaneda igasuguste oludega. Ta on väga hea ujuja. Rott liigub harva oma territooriumilt välja: ta teab, et lähedalt on kergem saaki püüda. Ta ei taju valju müra ja võib koguni surra, kui ei jõua ruttu põgeneda.
Paljunemine.
Emane rott paaritub paljude isastega. Igas pesakonnas on 6–12 poega. Juba kolme nädala pärast võivad need pojad omakorda järglasi saada. Aastas poegib emane rott palju kordi. Aasta jooksul võib emasel rotil sündida 800 järeltulijat.
Levik.
Enamik liike elutseb Kagu-Aasias ja Aafrikas. Mitu liiki on inimene tahtmatult mujale levitanud. Paljud rotid on kõigesööjad ja seal, kus neid on palju, nad lausa hävitavad inimeste toiduvarusid. On levinud valearvamus, et ohtlikke nakkushaigusi (näiteks katku, tüüfust) edasi kandes on rotid põhjustanud epideemiaid. 
Eestis elab 13. sajandist alates India päritoluga mustjashalli karvastikuga kodurott. Sellest suurem, hallikarvaline rändrott jõudis meile 17. sajandil, kuid on praeguseks koduroti tõrjunud suhteliselt väikesele alale Lõuna- ja Kagu-Eestis.
Ratsionaalarv

Ratsionaalarv on arv, mida saab esitada kahe täisarvu "m" ja "n" jagatisena . Kuna nulliga ei saa jagada, siis jagaja "n" ≠ 0.
Kõigi ratsionaalarvude hulk on ℚ:
formula_1
kus formula_2 on kõigi täisarvude hulk. Q-tähe võttis ratsionaalarvude hulga tähistamiseks kasutusele Itaalia matemaatik Giuseppe Peano itaalia keele sõna "quoziente" (jagatis) järgi.
Igal ratsionaalarvul on ka lõpmatu kümnendarendus, mis on alati perioodiline. Näiteks:
Ratsionaalarvu vastandarvuks nimetatakse ratsionaalarvu - ning pöördarvuks ratsionaalarvu .
Kõigi ratsionaalarvude hulk formula_3 moodustab oma aritmeetiliste tehetega "+" ja "×" korpuse (ratsionaalarvude korpuse), mis on reaalarvude korpuse formula_4 alamkorpus ning on kõige kitsam arvukorpus.