Untersberg

Untersberg on põhjapoolseim Berchtesgadeni Alpide mäemassiiv, silmapaistev kannus, mis kulgeb Berchtesgadeni (Saksamaa) ja Salzburgi (Austria) vahel. Kõrgeim tipp on Berchtesgadener Hochthron (1973 m). 
Geograafia.
Untersberg kerkib Põhja-Lubjakivialpide serval, kohe Salzburgi nõo ja laia Salzach oru juures. Naabertipud on Hoher Göll kagus ja Watzmann lõunas, Berchtesgadeni nõo taga. Loodes eraldab Saalachi org koos Bad Reichenhalliga seda Chiemgau Alpide Hochstaufeni massiivist. Ligikaudu 2/3 alast, sealhulgas Berchtesgadener Hochthroni tipp, asub Saksamaal, samas kui põhjapoolseim järsk serv Salzburgi kohal kuulub Austriale.
Mägi on turistide seas populaarne vaatamisväärsus, kuna see on Salzburgi linna lähedal: vähem kui 16 km kesklinnast lõunas ja käeulatuses, näiteks bussiliinidega, mis sõidavad lõunapoolsetesse Grödigi ja Großgmaini agulitesse.
Tippu viivad mitmed rajad, ehkki enamik inimesi eelistab Untersbergbahni köisraudteed. Ehitatud üle kahe aasta ja avatud 1961. aasta aprillis, tõstab 8,5- minutine teekond reisijad alumisest lõppjaamast Sankt Leonhardi külas (456 m) Geierecki posti ülemisse lõppjaama (1776 m), vedades neid horisontaalselt peaaegu 2,5 km, maksimaalse kõrgusega maapinnast 286 m.
Esimene ülestähendatud mäkketõus toimus 12. sajandi esimesel poolel Eberweini poolt, kes oli Berchtesgadeni augustiinlaste kloostri liige.
Geoloogia.
Untersbergi massiiv koosneb peamiselt lubjakivist. Selle sees on ülemkriidi Gosau rühma kahvatukreemjas, roosa kuni hallikaskollane, raske ja väga tihe lubjakivi, mida tuntakse "Untersbergi marmorina". See ehituskivi on peene kuni keskmise teralisusega (osaliselt bretšastunud) areniit, mis moodustab selliste tähelepanuväärsete hoonete nagu Salzburgi toomkirik fassaadi.
Lubjakivi karsti pinnamood sisaldab arvukalt koopaid. Siiani on uuritud üle 400 – sealhulgas Schellenbergi jääkoobas 1570 m kõrgusel, turismikoobas 1925. aastast, ja Kolowrati koobas 300 m kõrguse kupliga. Riesendingi koobas sügavusega 1148 m ja pikkusega 19,5 km on suurim teadaolev Saksamaal. Seal on 930 m sügavusel ka järv. 2008. aasta augustis toimunud ekspeditsioon näitas, et selle madalaimasse punkti pole veel jõutud.
Legend.
Seda on esmamainitud kui "Vndarnsperch" ("Keskpäevamägi") 1306. aasta Salzburgi peapiiskoppide dokumendis, kuid silmapaistva kannuse kohta on tehtud arvukalt müüte ja legende. Populaarse "kuningas magab mäes"-legendi järgi jääb keiser Friedrich I Barbarossa Untersbergi mäe sees magama kuni ülestõusmiseni. Väidetavalt kasvab tema habe ümmarguse laua ümber järjest pikemaks ja on kasvanud kaks korda ümber laua. Müüt ütleb, et kui habe on kasvanud kolm korda ümber laua, tuleb maailmalõpp. Kui Friedrich lahkub mäest, ei ole enam ühtegi Saksa-Rooma keisrit ja viimane suur inimkonna lahing peetakse pirnipuu juures Walserfeldil, Walsi lähedasel karjamaal Salzburgist läänes. Tüüringi Kyffhäuseri mäe ja Trifelsi lossi kohta on sarnane legend.
Teiste legendide kohaselt ootab Untersbergi sees Karl Suur, kelle eest hoolitsevad "Untersberger Mandln", väikesed kääbusesarnased olendid. Iga saja aasta tagant ta ärkab ja kui ta näeb ronki (tegelikult kroogid) veel Untersbergi ümbruses lendavat, magab ta veel ühe sajandi. Tõepooles pidas Karl Suur 803. aastal Salzburgis sinodi, kus ta kohtus piiskop Arniga. Untersbergi metsiku jahi ("Perchten") Alpide traditsioon on hiljuti taaselustatud. Mäe all asuva koopasüsteemi kohta on ka mitu legendi.
Popkultuuris.
Paik kogus rahvusvahelist tuntust kui "eristav, viltu langev tipp", mis ilmus 1965. aasta filmi "Helisev muusika" alguses ja lõpus, kuigi filmivõtted tehti Saksamaa poolel, mitte Austria poolel. See on koht, kus Julie Andrews avastseenis "The Hills Are Alive" laulis ja kus pere filmi lõpus Šveitsi põgenedes mäkke ronis.
Mägi on andnud oma nime ka Johann Nepomuk von Poißli (1783–1865) 1829. aasta ooperile "Der Untersberg".
Marmorkuuliveskid.
Untersbergi marmorkuuliveskid asuvad Marktschellenbergis Berchtesgadenis, Almbachklammi oru avanemisel.
"Kugelmühlen" (kuuliveskid) rajati 1683. aastal. Kunagi populaarsed laste mänguasjad, neid marmoreid saadeti üle kogu maailma. Rotterdami ja Londoni kaudu suunati marmorilaevandus Ida- ja Lääne-Indiasse ning eksporditi 60 000 – 80 000 (ja mõnikord koguni 100 000) naela aastas. Marmorid olid purjelaevadel lastina teretulnud, kuna need olid suure tiheduse tõttu sobivad ballastiks. Viimased marmorid läksid Untersbergist Londonisse 1921. aastal.
Veel 1850. aastatel oli Almbachi orus 40 kuuliveskit ja veel 90 ümbruskonnas, kus töötasid peamiselt vaesed mägitalunikud. Tänapäeval töötab ainus kuuliveski peamiselt turismiobjektina.
Kuuliveskeid käitasid Almbachi jõe veed. Alumised fikseeritud lihvkivid on valmistatud kõvast liivakivist ja ülemised pöördlauad pöökpuust. Kuulide jahvatamine varieerub vastavalt nende suurusele kahest kuni kaheksa päevani. Pärast jämedat lihvimist liivakivil läbisid marmorkuulid lihvimise ja poleerimise.