tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Ülevõtmine

Ettevõtte ülevõtmine on ettevõtte ostmine teise ettevõtte poolt.
Sõbralik ülevõtmine on ülevõtmine, mille puhul ülevõtja (pakkuja) informeerib ülevõtusoovist ja tehingutingimustest ülevõetava ettevõtte juhtkonda ning viimane kaalub tehingut aktsionäride huvisid silmas pidades. Ülevõtmise eest võidakse tasuda raha või aktsiatega.
Vaenulik ülevõtmine on ülevõtmine, mille puhul ülevõtja ülevõetava ettevõtte juhtkonnaga oma soove ja tehingutingimusi ei aruta või jätkab tehingut ülevõetava ettevõtte juhtkonna vastuseisust hoolimata. Vaenulik ülevõtmine tuleb kõne alla börsil kaubeldava ettevõtte puhul.
Võimendatud ülevõtmine ehk võimendatud väljaost on võõrvahenditega finantseeritud ülevõtmine.
PricewaterhouseCoopers

PricewaterhouseCoopers (lühendatult PwC) on üks maailma suuremaid nõustamis- ja audiitoriettevõtteid. Ettevõttel on kontor ka Eestis.
PwC asutati 1998. aastal Price Waterhouse ja Coopers &amp; Lybrandi ühinemisel.
2009. aastal teenis ettevõte 26,6 miljardit USA dollarit kasumit. Töötajaid oli PwC-l toona 163 000.
WALL·E

"WALL·E" on arvutiga tehtud animafilm ettevõttelt Pixar. Filmi lavastas Andrew Stanton.
Film esilinastus 23. juunil 2008, sai suure piletitulu ja palju heakskiitvaid hinnanguid. Film on jooksnud Eesti kinodes. Eesti keelde dubleeriti "WALL·E" helistuudios Orbital Vox, dublaaži režissöör oli Veiko Anvelt. Seda on näidanud TV3.
Lugu.
Lugu jutustab robotist WALL·E, kes on loodud koristama inimestest hüljatud maakera tuleviku jaoks. Ühel päeval armub ta valgesse robotisse EVE-i, kes on saadetud Maale, et leida taimi või nende algeid. WALL·E peab järgnema EVE-ile kosmosesse inimeste kosmoselaeva, kust saab alguse seiklus, mille jooksul ei tohi nad üksteist silmist lasta.
Auhinnad.
Animafilm võitis 2009. aastal Oscari parima joonisfilmi kategoorias ning laulule "Down To Earth" (Peter Gabriel, Thomas Newman) anti samal aastal Grammy auhind.
Gustav Albert Haller

Gustav Albert Haller (22. aprill 1871 Peterburi – 4. november 1947 Trebel, Saksamaa) oli Eesti vaimulik.
Õppis Püha Anna koolis Peterburis. Aastatel 1890–1895 õppis ta Tartu Ülikoolis usuteadust ja ajalugu. Oli prooviaastal Koeru, Hageri ja Narva Aleksandri koguduses. Ordineeriti 30. märtsil 1897 õpetajaks.
Oli aastatel 1897–1898 Martna Püha Martini koguduse adjunktõpetaja ja 1898–1937 sama koguduse õpetaja, olles ühtlasi aastatel 1914–1921 ka Ranna-Lääne praostkonna praost ja 1921–1935 Lääne praostkonna praost. Lisaks oli ta Kiriku Keskkassa korraldaja ja esimees. Jäi aastal 1937 emerituuri.
1939. aastal lahkus Saksamaale. Suri 1947. aastal Trebelis Lüchowi lähedal (Lüchow-Dannenbergi kreisis Alam-Saksi liidumaal).
Isiklikku.
Tema äi Johann Franz Nerling oli Järva-Madise Püha Matteuse koguduse õpetaja, tema väimees Herbert Konstantin Johannes Lieberg oli Pöide, Nissi ja Kaarma Peeter-Pauli koguduse õpetaja.
Pjotr Veliki

Pjotr Veliki (vene keeles Пётр Великий 'Peeter Suur') on Venemaa Kirov-klassi ristleja ja Venemaa Põhjalaevastiku lipulaev. 
Laeval on tuumajõuseade ja arvukas relvastus. Tegemist on neljanda laevaga oma klassist. Laeva algne nimi oli Kuibõšev, hiljem Juri Andropov. 
Kuna laeva moderniseerimine võib osutuda väga kulukaks, siis on arutlusel selle väljaarvamine teenistusest.
Igor Schvede

Igor Schvede (sündinud 5. detsembril 1970 Prahas) on endine Eesti mereväelane, auastmelt kontradmiral. 
Eluloost.
Alates 1986. aastast teenis Nõukogude Liidu mereväes, kus õppis esmalt Leningradis Nahhimovi mereväekoolis ja seejärel Frunze nimelises kõrgemas mereväekoolis elektromehaanika erialal. 
1993. aastal liitus Eesti kaitsejõududega. Oli üks Eesti mereväe taasloojaid ja esimesi ülesehitajaid alates 1993. aasta suvest. 
1994. aastal määrati Schvede Mereväe abilaeva Ahti komandöriks ja 1997. aastal miinilaeva Sulev komandöriks. 1998. aastal määrati Miinilaevade divisjoni ülemaks. 
2002. aastal teenis ta välismissioonil Afganistanis. 
2003–2004 õppis Tartus Balti Kaitsekolledžis. 
9. augustist 2007 kuni 23. juulini 2012 oli Schvede mereväe ülem. 
2012 lõpetas ta Mereväe Juhtimiskolledži USA-s.
Pärast mereväe ülema kohalt lahkumist sai mereväekapten Schvedest Kaitseväe peastaabi ülema asetäitja. 
Aastail 2013–2016 oli Schvede Kaitseväe peastaabi ülem. 
2016. aasta suvest 2021. aasta juulini oli ta Eesti sõjaline esindaja Euroopa Liidu ja NATO juures. Alates augustist 2021 on reservis.
Tegevus poliitikas.
Igor Schvede kuulub aastast 2022 Reformierakonda. Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 3 (Tallinna Mustamäe ja Nõmme linnaosad) 601 häält ning ei osutunud valituks.
Indrek Sirel

Indrek Sirel (sündinud 16. jaanuaril 1970 Tallinnas) on Eesti kaitseväelane (kindralmajor), kes aastatel 2007–2012 oli maaväe ülem ja 2016–2021 kaitseväe juhataja asetäitja. Alates 1. augustist 2024 juhib ta kaitseväe diviisi.
Elulugu.
1991. aastal lõpetas Indrek Sirel Moskvas sõjakooli ja teenis hiljem Nõukogude armees rühmaülemana. 1993. aastal liitus Sirel Eesti Kaitseväega, teenides aastail 1993–1999 kõigepealt Alfa kompanii ülemana Kalevi üksik-jalaväepataljonis, siis kompaniiülemana Põhja üksik-jalaväekompaniis, pataljoniülemana Viru üksik-jalaväepataljonis ja erinevatel ametikohtadel Kaitseväe peastaabi operatiivosakonnas. 
Vahemikus 1999–2000 osales Sirel Ameerika Ühendriikide relvajõudude Fort Leavenworthi baasis juhtimis- ja kindralstaabi kursustel. 2001–2004 teenis Sirel Kaitseväe peastaabi operatiivosakonna jaoskonna ülemana ja hiljem ka analüüsi- ja planeerimisosakonna ülema asetäitjana. 2003. aastal lõpetas Sirel Soome Riiklikus Kaitseakadeemias nn "eesti erikursuse". 
2004.–2005. aastal teenis Sirel Afganistanis ISAF-i staabi mitmeriigivägede ühendoperatiivosakonna (CJ3) planeerimisohvitserina, olles ühtlasi ISAF-i Eesti kontingendi rahvuslik vanem.
Aastail 2005–2006 oli Sirel Scoutspataljoni ülem. 2006. aastal määrati ta Maaväe staabi ülemaks ja vahemikus 2007–2008 täitis ta maaväe ülema ülesandeid, kuni määramiseni maaväe ülemaks 2008. aastal (teenis ametis kuni 2012. aastani). 2009. aastal lõpetas ta Ameerika Ühendriikide Maaväe Sõjakolledži, omandades magistrikraadi strateegiliste uuringute alal. 
2012. aasta lõpus määrati ta teenistusse NATO Brunssumi ühendväejuhatuse väljaõppeosakonna (J7) ülema asetäitjana. Sirel teenis seal kuni 2016. aastani ning vastutas õppuste ja väljaõppeürituste (nt Steadfast Jazz 13 ja Trident Juncture 15) planeerimise eest. 
2016. aasta juulis määrati Sirel Kaitseväe juhataja asetäitjaks, ülesandega nõustada Kaitseväe juhatajat haridus-, koolitus- ja arendusküsimustes põhitähelepanuga maaväel. 14. juunil 2021 võttis ameti üle brigaadikindral Veiko-Vello Palm ja Indrek Sirel siirdus edasi kaitseväe sõjaliseks esindajaks NATO ja Euroopa Liidu juures, kus ta oli ametis kuni juuli lõpuni 2022. 
1. augustist 2024 juhib ta diviisi. 
Isiklikku.
Sirel on abielus ja tal on kaks poega. Tema isa Arvo Sirel (1944–2023) oli Eesti sõjaväelane (kolonel).
Olev Mihkelmaa

 
Olev Mihkelmaa (sündinud 16. septembril 1982 Haapsalus) on eesti fotograaf, fotokunstnik ja fotograafia õpetaja.
Haridus.
Ta õppis aastatel 2002–2004 Tallinna Sidekoolis ja 2021–2024 Kõrgemas Kunstikoolis Pallas fotograafia erialal. Alates 2024/25. õppeaastast õpib ta Tallinna Ülikooli ja Tallinna Tehnikaülikooli ühise magistriõppekava järgi kutseõpetajaks. 
Töö ja looming.
Olev Mihkelmaa töötab vabakutselise fotograafi ja fotokoolitajana.
Aastatel 2008–2016 pühendus ta Kihnu saare pärandkultuuri ja looduse jäädvustamisele, mille tulemusena jõudis koostöös Kihnu muuseumiga Rahvaluule arhiivi üle 12 000 foto ja valmis fotonäitus "Kihnu".
Raamatud.
Fotod raamatutesse:
Franz Johann Nerling

Franz Johann Nerling (24. aprill 1835 Riia – 29. aprill 1909 Albu) oli Eesti vaimulik.
Õppis Kuramaal Aizputes (saksapäraselt "Hasenpoth") kreiskoolis, aastatel 1846–1854 Tartus gümnaasiumis. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1854–1857. Oli seejärel aastani 1859 koduõpetajaks Ropka mõisas. Seejärel oli prooviaastal Kodavere Mihkli koguduses. Ordineeriti õpetajaks 26. veebruaril 1861.
Oli aastatel 1861–1862 Tallinna Püha Vaimu koguduse adjunktõpetaja. Oli aastatel 1862–1905 (valiti 8. märtsil 1862, introdutseeriti 17. juunil 1862) Järva-Madise Püha Matteuse koguduse õpetaja. Jäi aastal 1905 emerituuri.
Talurahvakoolides olid kasutusel tema koostatud aritmeetika õpikud: 
Isiklikku.
Tema vend Arnold Wilhelm Nerling oli Muhu Katariina koguduse õpetaja, vennapoeg Wilhelm Adolf Nikolai Nerling oli Hanila- ja Varbla Urbanuse koguduse õpetaja, väimees Gustav Albert Haller oli Martna Püha Martini koguduse õpetaja. Abiellus aastal 1866 Tallinna Püha Vaimu koguduse teise õpetaja Ottomar Benedict Frese lese Selma Johannaga.
Eduard Soorsk

Eduard Soorsk (1910 Saaremaa – 1986 Kanada) oli eesti meremees ja laevakapten.
Enne Teist maailmasõda tegutses ta tuukrina, Teises maailmasõjas osales mobiliseerituna Punaarmees. Traaleri Merisilm kaptenina põgenes ta 1948. aastal Rootsi.
Viktor Jaanimets

Viktor Jaanimets (13. juuli 1931 Tallinn – 9. oktoober 1987 Long Island, USA) oli eesti meremees ja poliitiline põgenik.
1960. aastal põgenes ta New Yorgi sadamas Nõukogude Liidu reisilaevalt Baltika, millega oli just saabunud Hruštšov saatjaskonnaga. Pärast seda esines ta paljudes USA linnades üle 120 korra ettekannete ja intervjuudega.
Hiljem töötas ta USA-s peentreialina. Ta elas New Yorgi lähedal Long Islandil, kus ta 1987. aastal üksiklasena suri.
Srebrenica massimõrv

Srebrenica massimõrva või Srebrenica genotsiidi nime all tuntakse 1995. aasta juulis aset leidnud enam kui 8000 bosnia mehe ja poisi tapmist ning piirkonnas olnud 25 000 – 30 000 põgeniku seas läbi viidud etnilist puhastust Bosnias ja Hertsegoviinas, Srebrenica linna ümbruses Serblaste Vabariigi Armee (serbia keeles: "Војска Републике Српске (ВРС)"; serbia, bosnia ja horvaatia keeles: "Vojska Republike Srpske (VRS)") poolt Bosnia sõja käigus. Kindral Ratko Mladići juhtimisel tegutsenud üksusi toetas genotsiidi läbiviimisel Serbia paramilitaarne üksus Skorpionid (serbia keeles: "Шкорпиони/Škorpioni"), mis kuni 1991. aastani oli ametlikult Serbia siseministeeriumi osa. Väidetavalt osales massimõrvas ka välismaalt pärit vabatahtlikke.
1993. aasta aprillis kuulutas ÜRO Kirde-Bosnias, Drina jõe orus asuva ümberpiiratud Srebrenica enklaavi ÜRO kaitse all olevaks turvaliseks piirkonnaks. 1995. aasta juulis aga ei suutnud seal viibiv 400-liikmeline Hollandi rahuvalvajatest moodustatud ÜRO kaitsejõudude ("United Nations Protection Force" – UNPROFOR) üksus takistada Serblaste Vabariigi Armeed linna hõivamast ja seejärel mõrvamast enam kui 8000 tsiviilisikut ja vangi.
Srebrenica massimõrv on suurim massimõrv Euroopas pärast Teist maailmasõda. Valdava osa mõrvatutest moodustasid täiskasvanud mehed ja teismelised poisid, kuid tapetute seas oli ka alla 15-aastaseid poisse, üle 65-aastaseid mehi ja väidetavalt ka väikelapsi. Bosnia võimude poolt kokku pandud esialgne nimekiri kadunuks jäänud isikutest sisaldab 8373 nime. 2010. aasta märtsi seisuga oli DNA aluse identifitseeritud 6414 genotsiidi käigus tapetut, kelle surnukehad on leitud massihaudadest ning 4524 massimõrva ohvrit on maetud Potočari memoriaali.
Arnold Wilhelm Nerling

Arnold Wilhelm Nerling (27. veebruar 1837 Riia – 28. november 1902 Muhu) oli Eesti vaimulik.
Õppis Straussi erakoolis Aizputes (saksapäraselt Hasenpoth), aastatel 1847–1854 gümnaasiumis. Tartu Ülikoolis õppis ta aastal 1855 botaanikat, kuid aastatel 1856–1859 õppis ta usuteadust, sai aastal 1859 kuldauraha (gold. Preis medaille). Oli aastatel 1860–1861 Heimtalis koduõpetajaks. Õppis aastatel 1861–1862 Leipzigi misjonikoolis. Ordineeriti 13. mail 1862 Riias õpetajaks.
Oli aastatel 1862–1866 misjonäriks Ida-Indias tamilite juures Trichinopoly (Tiruchirappalli), Tanjore (Thanjavur) ja Madura (Madurai) misjonijaamades. Teda peetakse esimeseks Eestist lähtunud misjonäriks Indias. Aastal 1867 oli tagasi Baltimail. 1868–1869 oli ta Jelgava Kolmainu koguduses (Miitavi St. Trinitatises) adjunktõpetajaks (pastor Neanderi juures). Aastal 1870 oli ta Järva-Madise Püha Matteuse koguduses venna Franz Johann Nerlingi juures, aastal 1871 oli ta Eestimaa vikaarõpetaja. Aastatel 1872–1902 oli ta Muhu Katariina koguduse õpetaja.
Isiklikku.
Tema vend Franz Johann Nerling oli Järva-Madise Püha Matteuse koguduse õpetaja, poeg Wilhelm Adolf Nikolai Nerling oli Hanila- ja Varbla Urbanuse koguduse õpetaja.
Kirov-klassi ristleja

Kirov-klassi aatomiristleja (Projekt 1144 Orlan) on tuumaenergial töötav sõjalaevaklass, millest ühte kasutab praegu Venemaa Föderatsiooni sõjalaevastik.
Kirjeldus.
Kirov-klassi ristlejad on maailma suurimad ja raskemad pealvee sõjalaevad, mistõttu on neid nimetatud ka lahinguristlejateks. Kui välja jätta lennukikandjad ning allvee- ja dessantlaevad, on Kirov-klassi ristlejad maailma suurimad sõjalaevad. 
Algselt NSV Liidu mereväele ehitatud ristlejaid tuntakse Venemaal ka nimetuse all Projekt 1144 Orlan (Merikotkas).
Kirov-klassi lahinguristlejad on oma mõõtmetelt võrdväärsed Teise maailmasõja aegsete lahingulaevadega.
Ajalugu.
Kirov-klassi lahinguristlejate ilmumine külma sõja aegsetele maailmameredele mängis võtmerolli Ameerika Ühendriikides Iowa klassi lahingulaevade tagasi teenistusse kutsumises.
Pärast Nõukogude Liidu lagunemist said kõik Kirov-klassi ristlejad uued nimed. Kuna Nõukogude Liidu järgsel Venemaal nappis raha ja ressurssi suurte laevade korrashoidmiseks ning laevu tabasid erinevad tehnilised probleemid, kanti Kirov-klassi ristlejad 1990. aastatel, pärast 1998. aastal valminud Pjotr Velikit ('Peeter Suur') aktiivsest teenistusest maha.
Viimastel aastatel üritab Venemaa taas leida vahendeid laevade tegevteenistusse toomiseks. Nende seas ka Admiral Nahhimovi (endine Kalinin), mis plaaniti töökorda saada juba 2012. aastaks.
Luurelaev Ural.
Kirov-klassi laeva keret kasutati ka tuumaenergial töötaval Titan-klassi luurelaeval Ural SSV-33, kuid seda laeva tabasid algusest peale tõsised probleemid, ning pärast Nõukogude Liidu kokkuvarisemist jäi laev rahastuseta Vladivostokki roostetama, olles lõpuks ujuvühiselamu. 2011. aastal lõigati kunagine tehnikaime vanarauaks .
Tasuja (laev 1977)

Tasuja A432 oli Eesti mereväe Lindormen-klassi toetuslaev-miiniveeskja. 
Ajalugu.
Laev algse nimega Lindormen "(Draakon)" ja pardatähisega N43 veesati 7. juunil 1977 Taanis Svendborg Vaerfti laevatehases ja võeti Taani mereväe teenistusse miiniveeskajana 14. juunil 1978. Laev läbis 2001. aastal Søby Værft-is kapitaalremondi, kuid arvati juba 2004. aastal teenistusest välja.
Laev osteti 2006. aastal 12,5 miljoni krooniga Eestisse (Mereakadeemiale osteti samas ka sõsarlaev). Eesti lipp heisati 12. aprillil 2006 ja nimeks sai Tasuja. Laeva sõpruslinnaks sai Kunda.
Laev arvati teenistusest välja 1. novembril 2016 ja samal ajal arvati teenistusse sõsarlaev Wambola.
Aastail 2016–2021 seisis Tasuja Miinisadamas praktiliselt Mereväe reservis, seda kasutati sageli kai ääres madruste väljaõppeks. Seejärel anti laev lammutamisele.
Akula-klassi allveelaev

Projekt 941 või Akula (vene keeles Акула 'hai'), NATO klassifikatsioonis Typhoon-klass on Venemaa strateegiliste tuumaallveelaevade klass. 
Kirjeldus.
Sukeldunult ulatub Typhoon-klassi allveelaevade veeväljasurve 48 000 tonnini, mis on suurem kui näiteks Kirov-klassi ristlejal või teise maailmasõja aegsel lennukikandjal-lahingulaeval. Sellesse klassi kuuluvad allveelaevad on mõõtmetelt maailma suurimad. Typhoon-klassi allveelaevad on külma sõja aegsed tippteosed. Allveelaevad võivad jääda 120 päevaks märkamatult vee alla, samuti on allveelaevade pardal tagatud meeskonnale mitmeid mugavusi (nt saun, bassein jne), millest muudel sõjalaevadel võib ainult unistada. Typhoon-klassi allveelaevadest on praeguseks kasutusel ainult esimene. Selleks on Dmitri Donskoi, mida kasutatakse testimisjärgus olevate Bulava rakettide jaoks. Typhoon-klassi vahetavad välja uued 4. generatsiooni Borei-klassi allveelaevad, millest kaks esimest, nende seas ka Juri Dolgoruki, on valmis ja katsetusjärgus.
Kehalisus

Kehalisus (inglise keeles "corporeality", "embodiment", saksa keeles "Körperlichkeit") on teatri meetod, mille eelduseks on näitleja teadlikkus oma kehast ning selle ilustamata kasutamine.
Kehalisuse eesmärk on vältida teatris niinimetatud teatrilõksu ning aidata vaataja lähemale reaalsusele. 
Kehalisus postdramaatilises teatris.
Kui klassikalises sõnateatris on põhilises fookuses sõnatekst, siis on postdramaatilises teatris on keskne näitleja keha kohalolek laval, selle liikumine, loomulikkus ja žestid. See tähendab, et postdramaatilises teatris töötab näitleja mitte ainult sõna, vaid ka oma kehaga ning reageerimiseks, impulsside andmiseks, kujundite loomiseks ja vaatajatega kohtumiseks ei kasuta näitleja mitte ainult sõna või pea liikumist kahe õla vahel, vaid kogu oma keha. 
Postdramaatilises teatris on näitleja keha eelkõige reaalne, materiaalne ja afektiivne, võimendades vaataja jaoks etenduse vahetust. Inimesele omane kinesteetiline empaatia võimaldab kogeda laval toimuvat läbi oma keha ning samastab vaataja laval oleva inimesega.
Postdramaatilise teatri loojad on tihti tantsuteatri taustaga, kuna uue teatri üks olulisemaid tunnuseid on sõna ja keha, tantsu ja draama ühtesulamine. 
Kehalisus tantsuteatris.
Kehalisus on mõjutanud ka tänapäeva tantsuteatrit. Näiteks klassikalises balletis püütakse peita inimese keha reaalseid ja automaatseid liikumisi ning näidata keha ebareaalse ja hämmastavana. Balletis on keha võimalikult kerge, kõrgel ja painduv. Seevastu tänapäeva tantsuteatris on keha tihti võimalikult madalal, kontaktis põrandaga ja vähepainduv.
Alates Isadora Duncanist on 19.–20. sajandi tantsuteateri fookus pigem tantsija kehal, selle loomulikul liikumisel, vastandudes nii balletile. Duncanilt said inspiratsiooni paljud tantsijad ja tantsukunstnikud ning tänu sellele hakkas kehalisus levima ka tantsuteatris.
Eestisse jõudis tänapäevane tantsuteater alles 20. sajandi lõpus ning esimeseks kaasaegse tantsu trupiks oli Nordic Star. Eestis olid esimesed kehalisusele keskenduvad tantsijad Merle Saarva, Raido Mägi ja Mart Kangro.
Meyer Schapiro

Meyer Schapiro (sünninimi Meir Schapiro; 23. september 1904 Šiauliai – 3. märts 1996 New York) oli Leedu päritolu Ameerika Ühendriikide kunstiajaloolane.
Tema isa emigreerus 1906. aastal New Yorki, kus leidis tööd heebrea keele õpetajana, ja 1907. aastal järgnes talle ülejäänud perekond. Schapiro kasvas üles Brooklynis.
Kastani tänav

Kastani tänav (saksa keeles "Kastanienstraße", "Kastanienallee") on tänav Tartus. Tänavale on nime andnud seda kohati palistav kastaniallee.
Tänav on 1,63 kilomeetrit pikk ja kulgeb kagusse. See algab Näituse tänavalt kohast, kust algab ja kulgeb loodesse Taara puiestee. Kastani tänav on Jaan Tõnissoni tänavast Riia tänavani ühesuunaline, samuti (vastassuunas) Võru tänavast Riia tänavani.
Kastani tänav ristub järgmiste tänavatega: J. Tõnissoni tänav (paremalt), Julius Kuperjanovi tänav, Pepleri tänav, Tiigi tänav, Vanemuise tänav, Riia tänav ja Kase tänav (paremalt). Kastani tänav lõpeb Võru tänaval kohas, kust algab Vaba tänav.
Hoonestus.
Kastani tänava alguses, aadressil Kastani 1 asub kunagine saksa üliõpilaskorporatsiooni Neobaltia konvent (Neobaltia hoone), 1904. aastal rajatud juugendstiilis hoone, kus tänapäeval tegutseb Tartu Saksa Kultuuri Instituut. Samas majas asub ka Eesti Goethe Selts.
Tänava kolmest lõigust kaht – Näituse tänavast J. Kuperjanovi tänavani ning Riia tänavast Võru tänavani – ääristavad eelkõige 19. sajandi lõpust ja 20. sajandi algusest pärinevad kahe-kolmekorruselised puitelamud. Iseloomulikud on mitmesugused kaunistused, sealhulgas puitpitsid, tornikesed ning juugendstiilis iluvõred ustel ja varikatustel.
Majas Kastani 9 (krt 7) elas aastail 1963–1970 Juri Lotman.
Julius Kuperjanovi ja Jaan Tõnissoni tänava ristmikul jäävad Kastani tänava äärde Eesti Üliõpilaste Seltsi maja (Jaan Tõnissoni tänav 1), mis Nõukogude ajal kuulus Tartu Ülikoolile, ning Eesti Rahva Muuseumi endine näitusemaja, endine raudteelaste klubi; hoonete fassaadid jäävad vastavalt Tõnissoni ja Kuperjanovi tänava poole.
Kastani 38 asub endine Greifi trükikoja majas. Seal tegutsesid 2010. aastatel algul Eesti Trükimuuseum ja Noor-Eesti Loomekeskus. 2014. aastal liitus Trükimuuseum Paberimuuseumiga ning sama aasta suvel koliti esimeste asukatena üüripinnale Aparaaditehasesse (Kastani 42). 2018. aastal koliti aga aadressile Kastani 48f.
Tartu Aparaaditehas aadressil Kastani 42 oli varem tööstusettevõte, kuid nüüd kasutab selle hooneid samanimeline loomelinnak.
Aadressil Kastani 65 on 1999. aastast naiskorporatsiooni Amicitia konvendikorter. Samas majas tegutses kunagi Tartu Naisselts ning 1900. aastal elas seal lühikest aega Ukraina üks tuntumaid luuletajaid Lesja Ukrainka. 2001. aastal paigaldas Ukraina riik hoonele graniidist mälestustahvli poetessi portreega ning tekstiga eesti ja ukraina keeles.
Kastani tänav 183b asus Tartu Külmhoone, kuhu rajati kaks kortermaja, aga kavandati ka kaubanduskeskust.
1941. aasta septembris viidi vanade Kuperjanovi jalaväepataljoni sõjaväekasarmute piirkonda Kastani tänava lähedal Tartu koonduslaager.
Abhaasi-adõgee keeled

Abhaasi-adõgee keeled ehk Loode-Kaukaasia keeled on keelkond Kaukaasia keeli. 
Sellesse kuuluvad:
Võimalik sugulus teiste keeltega.
Peetakse tõenäoliseks abhaasi-adõgee keelte sugulust hati keelega.
Pjotr Bogatõrjov

Pjotr Grigorjevitš Bogatõrjov (vene keeles Пётр Григорьевич Богатырёв; 16./28. jaanuar 1893 Saratov – 18. märts 1971 Moskva) oli vene folklorist, etnograaf, tõlkija. 
Ta oli seotud Praha lingvistilise ringi ning ka Tartu–Moskva semiootikakoolkonnaga. Ta oli üks etnosemiootika rajajaid.
Bogatõrjov tõlkis esimesena vene keelde Jaroslav Hašeki romaani "Vahva sõduri Švejki juhtumised maailmasõja päevil".
Bogatõrjov on maetud Vostrjakovo kalmistule.
Teadustegevus.
Bogatõrjov alustas teadustegevust rahvakommete ja maagiliste toimingute uurijana. Esimesse ekspeditsiooniperioodi Bogatõrjovi teadustegevuses kuuluvad 1915.–1919. aasta sõidud üliõpilasena. Mais-juunis 1915 uurisid Pjotr Bogatõrjov, N. F. Jakobson ja Roman Jakobson Moskva kubermangu Vereja maakonna murdeid ja suulist pärimust, "kirjutati üles umbes kakssada muinasjuttu, koos suure hulga laulude, ennete, vanasõnade, mõistatuste, uskumuste, rituaalide ja kommetega". Ta tegi mitu ekspeditsiooni Taga-Karpaatiasse, mille tulemusi üldistas raamat "Магические действия, обряды и верования Закарпатья" (1929). Ta uuris rahvateatrit, analüüsis võrdlevalt slaavi rahvaste folkloori. 
Bogatõrjov kirjutas üle kolmesaja töö rahvateatrist ning folkloori poeetikast ja semiootikast. Tema tööd on avaldatud vene, tšehhi, inglise ja prantsuse keeles. Ta oli õpiku "Русское народное поэтическое творчество" toimetaja ja üks autoreid.
Boriss Ogibenin

Boriss Leonidovitš Ogibenin (ka "Boris Oguibenine"; sündinud 6. novembril 1940 Novosibirskis) on etnograaf, keeleteadlane, indoloog ja semiootik.
Elab alates 1974. aastast Lääne-Euroopas. Alates 1988. aastast Strasbourgi Ülikooli professor.
Enne Nõukogude Liidust emigreerumist osales ta Tartu-Moskva semiootikakoolkonna üritustel Käärikul.
Hinna ja kasumi suhe

Aktsia hinna ja kasumi suhe (inglise keeles "price-to-earnings ratio", lühendatult P/E) on finantsnäitaja, mida kasutatakse aktsia suhtelise väärtuse iseloomustamiseks. Hinna ja kasumi suhte põhjal püütakse hinnata, kas aktsia on üle- või alahinnatud.
Finantsajakirjanduses on avaldatud arvamust, et P/E suhe mängib ebakindlatel aegadel investeerimisotsustes varasemast väiksemat rolli.
Tavaliselt kasutatakse P/E arvutamiseks viimase majandusaasta kasuminäitajat või viimase nelja kvartali kasumeid. P/E arvutamiseks jagatakse aktsia hind (enamasti turuhind) puhaskasumiga aktsia kohta ("EPS", "earnings per share"). Seega näitab suhtarv tinglikult seda, kui palju raha tuleb ühe valuutaühiku teenimiseks investeerida ja mida kõrgem on suhtarv, seda kallimaks võib aktsiat pidada.
Kõhutuul

Kõhutuul (Ka peer või puuks) on inimese ja teiste imetajate seedimise käigus sümbiootiliste bakterite ja pärmseente tekitatud ja pärasoole kaudu väljutatavad soolegaasid. Inimene väljutab päevas 0,5–2 liitrit gaase pärasoole kaudu. Ühe korraga eraldub neid keskmiselt 35–90 ml. Kõhutuule koostis on väga kõikuv, kuid selle peamised komponendid on süsinikdioksiid, lämmastik, vesinik, hapnik ja metaan. Kõhulahtisuse korral võib koos kõhutuulega pärasoolest tahtmatult väljuda ka vedelat rooja.
Inimesel väljub pärasoole kaudu päevas keskmiselt 600 ml soolegaasi, 20–60% soolegaasist moodustab allaneelatud õhk. Soolegaasi rohkus võib põhjustada kõhupuhitust.
Põhjused.
Gaas tekib normaalsete seedetrakti bakterite elutegevuse tulemusena, eriti kõrge kiudainesisaldusega toitude söömisel (oad, herned, puu- ja juurviljad, täisteratoidud). Samuti võivad suurendada gaaside hulka jämesooles suhkruasendajad (näiteks sorbitool ja ksülitool). Puhitus võib olla seotud toiduainete talumatusega (näiteks laktoositalumatus) või mõne ravimi kõrvaltoimega. Kõhuprobleeme võivad võimendada stress või depressioon, samuti menstruaaltsükli teatud faasid, rasedus. 
Soolegaas sümptomina.
Rohke kõhugaasi ehk kõhupuhituse (meteorism) teke võib olla seotud kroonilise haigusega (näiteks divertikuliit, ärritatud soole sündroom ja tsöliaakia), aga siis esinevad ka nende haiguste muud sümptomid. Teised haigused, millele kõhupuhituse teke võib osutada, on näiteks laktoositalumatus, jämesoolevähk, tsüstiline fibroos, munasarjavähk.
Huumor.
Kõhutuult on huumorivahendina kasutatud üleilmselt läbi aegade, nii leiab näiteks Jaapanist Edo perioodist tuntud maali "Peerusõda" (屁合戦 "He-gassen"). Keskajal oli Euroopas kõhutuulehuumor seotud organismi tegevuse kontrollimatusest tuleneva ärevuse ning meeldetuletusega, et ka kõrgeimatel aadlikel pole sellest pääsu. Lisaks oli tolle ajastu õukonna meelelahutuse – akrobaadid, žonglöörid, tuleneelajad, jutuvestjad, muusikud, koomikud – osa ka kõhutuule kasutamine, Iirimaa 8. sajandi kirjalikest allikatest leiab nimekirja õukonna "peeretajatest" ("bruigedoire"), kellele määrati töötasuks kindel osa jahisaagist.
Peerukott.
Peerukotte on kasutatud ammustest aegadest peale, näiteks Rooma keiser Elagabalus olevat oma õhtusöökidel upsakamate külaliste istmete alla peerukotte sokutanud. 10. sajandi emiir Ziyadat Allah III olevat peitnud täispuhutud loomapõisi oma palees istmepatjade alla, et pahaaimamatuid külalisi üllatada.
Tänapäevane kummist versioon leiutati 1930. aastatel Kanada ettevõttes JEM Rubber Co, hiljem müüdi see idee ettevõttele Johnson Smith Company.
Ajalugu.
Kõhutuult seostati keskajal lisaks huumorile surelikkuse, lagunemisega ning paljud tolle aja kirjanikud nägid selles seost surmaga: kõhutuul ja roe tuletasid iga päev meelde surelikkust ja pattu.
Tiit Rääk

Tiit Rääk (26. juuni 1945 – 11. september 2010) oli eesti spordiajakirjanik.
Ta alustas reporterina tööd 1963. aastal Eesti Raadios. Eesti Televisioonis töötas ta 1979. aastast.
Tartu Teaduspark

Tartu Teaduspark (lühend TTP) on teaduspark, mis asub Tartus. Ta asutati 1992. aastal esimese omalaadse organisatsioonina Balti riikides.
1996. aastal muudeti omandivormi ning Tartu linn ja maakond, Tartu Ülikool, Eesti Maaülikool ja TÜ Füüsika Instituut asutasid Sihtasutuse Tartu Teaduspark. TTP eesmärk on toetada teadus- ja tehnoloogiamahukate ettevõtete teket, arengut ning tegevust, pakkudes infrastruktuuri- ja äriarendusteenust Tartu regioonis.
2014. aasta seisuga tegutses teaduspargi 12 000 ruutmeetril kontori- ja laboripinnal üle 70 ettevõtte. Tartu Teaduspark asub aadressil Riia 181a.
Tartu Teaduspargi inkubatsiooniprogrammi ettevõtetest tõstis Briti majandusajakiri Economist 2012. aastal esile kaks: Sportlyzer ja Click &amp; Grow.
Visioon.
TTP kodulehe andmeil oli 2014. aastal TTP visioon, et aastal 2013 on Tartu Teaduspark:
Visiooni saavutamiseks oli TTP püstitanud kuus strateegilist eesmärki
TTP nõukogu ja juhatus.
Tartu Teaduspargi tegevust korraldab alates 1996. aastast Sihtasutus Tartu Teaduspark, mille kõrgeim organ on nõukogu. Tartu Teaduspargi 10-liikmelise nõukogu koosseisu kuulusid alates 2009. aasta juunist:
2014. aastal kuulusid TTP nõukokku:
Kaheliikmelises juhatuses olid Toomas Noorem ja Seren Eilmann.
Inkubatsioonikeskus.
Tartu Teaduspargi Inkubatsioonikeskus pakub põhiliselt ärialustusteenuseid, et vähendada idufirmade riske.
Tiiu Kimber

Tiiu Kimber (29. september 1948 – 16. mai 2024) oli eesti jõutõstja ja fotograaf.
Aastal 2009 tuli ta oma vanuseklassi jõutõstmise maailmameistriks.
Aleksander Pettai (notar)

Aleksander Pettai (12. veebruar 1908 Tartu – 27. oktoober 1974 Toronto, Kanada) oli Eesti notar.
Ta lõpetas Hugo Treffneri Gümnaasiumi 1927, õppis Tartu Ülikooli usuteaduskonnas 1927–1928 ja 1937 ja õigusteaduskonnas 1928–1937 (lõpetas). Korporatsioon Ugala vilistlane.
Ta töötas ametnikuna Tartu Ringkonnakohtus, oli alates 1939 notar Võhmas. 
1944 põgenes Rootsi, sealt siirdus hiljem Kanadasse.
Hugo Rebane

Hugo Rebane (5. oktoober 1904 Rõngu vald, Tartumaa – 8. oktoober 1946 Tartu) oli eesti ajaloolane ja arhivaar.
Ta õppis Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonnas –1935 (lõpetas "cum laude"). Sai 1938. aastal "mag. phil." kraadi väitekirjaga "Rannu kihelkonna ajalugu vanemast ajast kuni Vene-Liivi sõjani" (arvestati 1946. aastal ajalookandidaadi kraadiks). Akadeemiliselt oli ta EÜS Ühenduse liige.
1938–1940 oli ta Riigi Keskarhiivi arhivaar ja vanemassistent, 1940–1941 asedirektor. 1940–1941 ja 1944–1946 oli ta Eesti ajaloo kateedri dotsent. 
1945. aasta sügisel Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonna Eesti ajaloo kateedri õppejõud Hugo Rebane haigestus (tuberkuloosi) ja ei suutnud enam õppetööst osa võtta.
Isiklikku.
Tema tütar oli kirjandusloolane ja -kriitik Hilve Rebane.
Wilhelm Adolf Nikolai Nerling

Wilhelm Adolf Nikolai Nerling (9. veebruar 1881 Muhu – 13. mai 1944 Grabow) oli Eesti vaimulik.
Õppis aastatel 1890–1900 Peterburis Peetri koolis ja 1900–1904 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. 1906. aastal sooritas ta Peterburis saksa kooliõpetaja eksamid. Ordineeriti Tallinnas 16. augustil 1909 õpetajaks.
Oli aastatel 1909–1928 Hanila Pauluse koguduse ja Varbla Püha Urbanuse koguduse õpetaja.
Põgenes 1928. aastal Saksamaale, kus oli algul Ida-Preisimaal, hiljem aga pastor Groß Vielenis (praegu Mecklenburg-Vorpommerni liidumaal Müritzi kreisis asuva Penzlini linna osa). Emerituuris olles elas Grabowis (Mecklenburg-Vorpommerni liidumaal Ludwigslusti kreisis), kus ta ka suri.
Isiklikku.
Tema isa Arnold Wilhelm Nerling oli misjonär Kagu-Indias tamilite juures, hiljem Eestis Muhu Katariina koguduse õpetaja. Onu Franz Johann Nerling oli Järva-Madise Püha Matteuse koguduse õpetaja.
Gustav Punga

Gustav Punga (21. veebruar 1860 Ropka mõis – 2. jaanuar 1930 Tartu) oli eesti vaimulik.
Õppis aastatel 1870–1872 Tartus elementaarkoolis, aastatel 1873–1874 Tartus kreiskoolis, aastatel 1875–1881 Tartus gümnaasiumis. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1881–1886. Ta oli korporatsiooni Fraternitas Estica asutajaliige.
Oli ühtlasi ka võimlemise õpetajaks Tartu koolides aastatel 1881–1887. Oli prooviaastal Tartu Peetri koguduses Wilhelm Gottfried Eisenschmidti juures. Ordineeriti õpetajaks 15. juunil 1886.
Oli aastatel 1886–1887 Tartu Peetri koguduse adjunktõpetaja. Aastatel 1887–1888 oli kirikuõpetajaks Kaunases. Aastatel 1888–1928 oli (introdutseeriti 29. mail 1888) Kursi Maarja-Eliisabeti koguduse õpetaja; aastal 1900 oli tagandatud õigeuskliku abielust luterlasega võrsunud lapse ristimise eest. Sel ajal töötas ta Terijoki alkohoolikute kodu juhatajana. Jäi emerituuri 1. mail 1928.
Isiklikku.
Tema õemees August Pass oli Kaarma Peeter-Pauli koguduse, Kärla Maarja-Magdaleena koguduse ja Mihkli Miikaeli koguduse õpetaja.
Joseph Pujol

Joseph Pujol (1. juuni 1857 Marseille – 1945) oli kunstnikunimega Le Pétomane tuntud kunstpeeretaja.
Juta kivi

Juta kivi on rändrahn Endla järve idakaldal Endla looduskaitsealal Kärde küla lähedal.
Rahn asub järve suunduva neemiku põhjaküljel, see on kergesti leitav ja sinna viib jalgrada. Hallist graniitgneisist kivi on pikliku kujuga ja madal. Pealispind on ebatasane, seal on lohke, mis võivad olla inimkätega uuristatud. Rahnu mõõtmed: pikkus 2,1 m, laius 1,4 m, kõrgus 0,7 m, ümbermõõt 6,1 m. Rahnul ei ole väikeste mõõtmete tõttu suurt tähtsust loodusmälestisena ja see ei ole looduskaitse all, kuid ilmestab soist piirkonda ja mööduvat matkarada. Kivi kõrval on teine väiksem plaatjas pinnasesse laskuv sarnase koostisega kivi.
Kiviga on seotud rahvapärimusi Vanemuise kaunist kuldkäharatega tütrest Jutast.
Dennis Lehane

Dennis Lehane (sündinud 4. augustil 1965 Dorchesteris Massachusettsis) on ameerika kirjanik, kes on kirjutanud ka filmistsenaariume.
Elulugu.
Lehane sündis ja kasvas üles Bostoni eeslinnas Dorchesteris ning Bostoni piires elab ta tänapäevani. Seal toimub ka suurema osa tema teoste tegevus.
Tema mõlemad vanemad olid emigreerunud Iirimaalt. Isa töötas Sears &amp; Roebucki tehases töödejuhatajana, ema töötas kooli sööklas. Tal on kaks ja pool aastat vanem vend Gerry, kellest sai näitleja.
Tema teoste seas on mitu auhinnatud romaani, millest tuntumad on "A Drink Before the War" ja "Mystic River". Neist viimane nimetati New York Timesi bestselleriks ja selle järgi lavastas Clint Eastwood filmi "Saladuslik jõgi". Film oli nomineeritud Oscarile kuues kategoorias: parim film, lavastaja, ekraniseeringu stsenaarium, meespeaosatäitja (Sean Penn), meeskõrvalosatäitja (Tim Robbins) ja naiskõrvalosatäitja. Ta võitis neist kaks: mõlema meesnäitleja oma. Film kandideeris ka viiele Kuldgloobusele ja võitis neist kaks: mõlema meesnäitleja oma.
Tema romaani "Gone Baby Gone" järgi tehti film "Kui lapsuke kaob", mille lavastas Ben Affleck, kellele see oli esimene lavastajatöö. See film nimetati parima naiskõrvalosa kategoorias paljude auhindade, sealhulgas Oscari ja Kuldgloobuse kandidaadiks ning mõne auhinna sai ta ka parima filmilavastajadebüüdi eest.
Uusim tema teose järgi kinoekraanidele jõudnud film on Martin Scorsese lavastatud "Suletud saar" ("Shutter Island", 2003).
Enamiku tema teoste keskmeks on mingi kuritegu, näiteks mõrvamüsteerium, ja selle lahendamine. Osas tema teostes uurivad kuritegusid eradetektiivid Patrick Kenzie ja Angela Gennaro.
Isiklikku.
Dennis Lehane on olnud abielus eakate inimeste advokaadi Sheila Lawniga ning seejärel Angela Bernardoga, kellega tal on kaks last. Praegu on ta abielus Chisa Lehane'iga.
Tõlk

 
Tõlk on inimene, kes teeb suulist tõlget.
Fram

"Fram" on uurimislaev, mille ehitas Norras elanud šotlane Colin Archer. Seda kasutasid oma ekspeditsioonidel Arktikasse ja Antarktikasse Norra polaaruurijad Fridtjof Nansen, Otto Sverdrup, Oscar Wisting ja Roald Amundsen.
Laev ehitati 1892. aastal kolmemastiliseks kuunariks Nanseni Arktika-ekspeditsiooni jaoks. Plaani kohaselt pidi laev külmuma jäässe ja triivima üle põhjapooluse. Laevavrakkide, eriti laeva "Jeannette" vraki, samuti ajupuidu leidmine Teravmägedelt ja Gröönimaalt, pani Fridtjof Nanseni arvama, et Põhja-Jäämeres eksisteerib hoovus, mis kulgeb Siberist üle põhjapooluse Teravmägede ja Ameerika suunas. Nansen soovis seda teooriat kontrollida.
Arktika ekspeditsioon.
Ekspeditsioon kestis 3 aastat. Nansen laskis laeval jäässe külmuda ja lootis, et see triivib üle põhjapooluse. Kuid selgus, et hoovuste kulg pole piisavalt hästi teada ja "Fram" triivib poolusest kaugelt mööda. Siiski jõudis ta laiusele 85°57'. Nansen ja Hjalmar Johansen püüdsid suuskadel poolusele jõuda, aga pidid laiusel 86°14' tagasi pöörduma ja Franz Josephi maal talvituma. Seal toitusid nad hüljeste ja jääkarude lihast ja rasvast. Lõpuks nad päästeti ja nad jõudsid Norrasse tagasi kõigest mõned päevad enne "Frami".
Kanada saarestik.
1898 alustas Otto Sverdrup "Framil" ekspeditsiooni Kanada Arktika saarestiku uurimiseks. Selle tarbeks ehitati "Fram" pisut ümber ja tema kõrgust veepinnast suurendati. Ekspeditsioon lõppes 1902.
Lõunamerel.
1910–1912 osales "Fram" ekspeditsioonil, mille käigus Roald Amundsen vallutas lõunapooluse.
"Fram" on seilanud kaugemale põhja (85°57' N) ja kaugemale lõunasse (78°41' S) kui ükski teine puulaev.
Muuseumlaev.
Alates 1936. aastast on laev Oslos asuva Frami muuseumi osa.
Ottomar Benedict Frese

Ottomar Benedict Frese (7. juuni 1835 Tallinn – 23. august 1864 Tallinn) oli Eesti vaimulik.
Õppis Gahlnbäcki erakoolis, seejärel aastatel 1849–1854 gümnaasiumis Tallinnas ja Pärnus. Aastatel 1857–1861 õppis Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Kutsuti 31. augustil 1862 Tallinna Püha Vaimu koguduse teiseks õpetajaks.
Isiklikku.
Tema isa Justus Benedict Frese oli Tallinna Püha Vaimu koguduse õpetaja. Tema lesk Selma Johanna abiellus aastal 1866 Järva-Madise Püha Matteuse koguduse õpetaja Franz Johann Nerlingiga. Poeg, "Oswald" Alexander Johannes Benedict Frese oli Paunküla mõisnik (1893–1910).
Justus Benedict Frese

Justus Benedict Frese (26. veebruar 1796 Tallinn – 13. mai 1861 Tallinn) oli Eesti vaimulik.
Õppis aastatel 1809–1814 Tallinna gümnaasiumis. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1814–1817. Ordineeriti õpetajaks 27. veebruaril 1818.
Sai aastal 1818 Tallinna Püha Vaimu koguduse abiõpetajaks, õpetajaks kutsuti 22. oktoobril 1842. Ülempastoriks ja konsistooriumi assessoriks sai aastal 1857.
Oli Piibliseltsi komitee liige aastast 1842, kuulus Tallinna heategevusseltsi, oli alates 10. märtsist 1843 Eestimaa Kirjanduse Ühingu liige.
Isiklikku.
Tema poeg Ottomar Benedict Frese oli Tallinna Püha Vaimu koguduse teine õpetaja.
Jonas Stephan Mystadius

Jonas Stephan Mystadius (1607 Norrköping – 18. september 1688 Vormsi) oli Eesti vaimulik.
Immatrikuleeriti 19. mail 1629 Uppsala Ülikooli, oli kohal veel aastal 1631. On säilinud Uppsala Ülikooli soovitus 15. juunist 1631 pastorikoha saamiseks. Asus 12. märtsil 1634 ilma vokatsioonita äia Johannes Schäfferi juurde Vormsi Püha Olavi koguduse adjunktõpetaja ametisse. 21. juulil 1635 soovitas kuberner Philipp Scheiding koguduse adjunktõpetajaks ja 12. märtsil 1636 ordineeriti ametisse. Kutsuti 12. juunil 1636 Vormsi Püha Olavi koguduse õpetajaks.
Mystadius on kirjutanud Tartu Ülikooli teaduslikele väljaannetele pühendusluuletusi.
Isiklikku.
Tema äi Johannes Schäffer ja tema väimees Peter Herlin olid Vormsi Püha Olavi koguduse õpetajad.
Carlito tee

"Carlito tee" (inglise keeles "Carlito's Way"') on 1993. aastal esilinastunud kriminaalfilm. Filmi režissöör on Brian De Palma, nimiosa mängib Al Pacino. Sean Penn ja Penelope Ann Miller pälvisid oma osatäitmiste eest kõrvalosatäitjatena Kuldgloobuse nominatsiooni.
Filmi aluseks on New Yorgi osariigi ülemkohtu kohtuniku Edwin Torrese romaanid "Carlito's Way" ning "After Hours". Film tugineb küll peamiselt romaanile "After Hours", aga pealkirja "Carlito tee" kasuks otsustati, et vältida segiajamist Martin Scorsese samanimelise filmiga ("After Hours") aastast 1985 (vaata artiklit "Pärast päevatööd"). 
2005. aastal tehti otse videosse filmi eellugu "", mille aluseks on esimene romaan.
Tõnu Pääsuke

Tõnu Pääsuke (sündinud 15. juunil 1949 Tallinnas) on eesti suusa- ja laskesuusatamistreener ning endine laskesuusataja.
Ta on lõpetanud 1975. aastal Tallinna Pedagoogilise Instituudi kehakultuuriteaduskonna ning töötanud peamiselt laskesuusatamistreenerina. 
Aastatel 1992–1994 oli ta Eesti laskesuusatamiskoondise treener, sealhulgas Eesti laskesuusatajate treener Lillehammeri olümpiamängudel. Seejärel oli ta noorte suusatreener Hiiumaal. 2000. aastast oli ta Laskesuusatamisföderatsiooni peatreener, hiljem juunioride koondise ja Nõmme spordiklubi Biathlon treener.
Tema õpilaste seas on Kaija Parve, Even Tudeberg, Urmas Kaldvee, Eveli Saue, Kadri Lehtla, Martten Kaldvee, Jan Treier, Ulla-Maarit Helinurm, Tuuli Tomingas.
Isiklikku.
Suusatreener Aita Pääsuke on Tõnu Pääsukese abikaasa.
José Antonio Chang

José Antonio Chang Escobedo (sündinud 19. mail 1958) on Peruu poliitik.
14. septembrist 2010 kuni 18. märtsini 2011 oli ta Peruu peaminister.
Varem oli ta muu hulgas haridusminister.
Venemaa relvajõudude kindralstaap

Venemaa Föderatsiooni relvajõudude kindralstaap ("Генеральный штаб Вооруженных сил Российской Федерации") on Venemaa relvajõudude keskne sõjaline ja operatiivjuhtimisorgan.
Venemaa relvajõudude kindralstaap asub Moskvas Kolõma põiktänaval ("Колымажный переулок"), 500 meetri kaugusel Moskva Kremlist, kus asub ka Venemaa relvajõudude ülemjuhataja ja presidendi residents.
Juhid, juhtkond ja organisatsioon.
Venemaa relvajõudude kindralstaap teostab kõigi Venemaa relvajõudude:
Kindralstaabi koosseisu kuuluvad: 
Kindralstaabis töötab 10 523 sõjaväelast ning sõjalises juhtkonnas kokku – 11 290 inimest, läbiviidava reformi tulemusena kavatsetakse vähendada töötajate arvu 2012. aastaks 8500 inimesele.
VF Relvajõudude Kindralstaabi ülem on ka VF kaitseministri 1. asetäitja:
Kindralstaabi ülema 1. asetäitja:
Kindralstaabi ülema asetäitja, kes on ka sõjaväeluure GRU ülem:
Aleksandr Sibirjakov

Aleksandr Sibirjakov (vene Александр Михайлович Сибиряков; 8. oktoober 1849 Irkutsk – 2. november 1933 Nice) oli vene Siberi-uurija ja kullakaevanduse omanik.
Tema järgi on saanud nime Sibirjakovi saar Kara meres.
Manerism

Manerism on periood Euroopa kunstis 16. sajandil, renessansi järel ja baroki eel.
Manerismi mõiste võttis kasutusele Itaalia ajaloolane Luigi Lanzi 1792. aastal, tuntuks sai see Jacob Burckhardti tööde kaudu.
Manerism tekkis rahutul muutuste ajastul. Traditsiooniline maailmapilt lõi seoses reformatsiooniga kõikuma. Osaliselt taastus keskaegne elutunnetus, kuna renessanslik usk müütilise antiikse ideaalmaailma taassündi vanade väärtuste, eluhoiakute ja kunstiprintsiipide ülevõtmise abil ei leidnud kinnitust. Eelmisel ajastul antiigi eeskujul kõikide asjade mõõduks kuulutatud inimene osutus kõlbmatuks mõõdupuuks. Tekkinud egoismi- ja omavoli lainest ei saanud enam mööda vaadata.
Uue Maailma avastamine ning uute maade, rahvaste, kultuuride ja nende imelikena näivate loomade, taimede ja kommete tundmaõppimine tekitas ühekorraga nii vaimustust kui pinget. Inimesi vaevas selle kõige tõttu mingi seletamatu pinge, rahutus ja ärevus. Euroopat haarasid uued, senisest hoopis verisemad ja rüütellikkuse reegleid rikkuvad sõjad ning puhkes nõiajaht. 
Manerism kunstis.
Manerism kui kunstistiil sündis Itaalias. Seda üleminekufaasi renessansilt barokile on nimetatud ka hilisrenessansiks.
Algas mäss jäikade renessanslike kaanonite vastu. Manerismist sai uusaegse kunsti alustala ning selles on kohati isegi ühisjooni varajase modernismi püüdlustega. Kunst tahtis vaatajat üllatada ja võimalusel ehmatada, deformeerides vorme, sundides neid väänlema ning tekitades valguse ja perspektiivi efektidega ängi, hirmu või usuekstaatilist meeleolu. Selles stiilis liidetakse kõige erinevamaid ja vastandlikemaid esemeid, olendeid ja materjale. (Näiteks luuakse inimnägusid juurviljadest, kaladest ja lilledest.)
Ideaaliks oli luua mõistuse kontrollita, kiirelt ja kergelt ning emotsionaalselt erutatult. Selline inspiratsioonihoog piirnes loomemäratsusega (“furor”). See töömeetod, mida hiljem propageerisid sürrealistid, avas tee müstilise ja alateadvusliku domineerimisele.
Manerismis hinnati fantastilisust. Lähteallikaks võis seejuures võtta kõike olemasolevat, olgu siis muutuvat (näiteks pilved) või muutumatut (näiteks kivide mustrid). Fantastiline ei olnud enam vaid midagi fiktiivset ja väljamõeldut.
Manerismis kasutati sageli groteski – dekoratiivse kujundit, mis ei ole enam ornament, kuid veel mitte ka iseseisev kunstiteos. Motiiv võeti üle rooma arhitektuurist. Maneristlik kunst on eksimatult äratuntav oma omapärase figuuritüübi järgi. Inimeste pead on ovaalsed ja võrreldes tegelikkusega liiga väikese. Käed-jalad on alati liiga pikad. Poosid on otsitult õilsad ja peenutsevad, kuid sageli üleolekut rõhutavad.
Ruumikäsitlus erineb eelnevast ja järgnevast stiilist tunduvalt. Saksa kunstiteadlane H. Hoffmann kasutab seda iseloomustades mõistet “ruumi põgenemine”. Tema kaasmaalane aga väidab, et maneristlik ruum on “ilma vormita” ning “paik, millel ei ole kohta”. Maneristlike teoste vaataja satub seetõttu vastamisi lõpmatusse koonduvate perspektiivjoontega, mis lausa tõmbavad ta endaga kaasa, või siis labürinditaolisse, optiliselt haaramatusse moodustisse.
Johannes Nathan Aunverdt

Johannes Nathan Aunverdt (7. aprill 1889 Tallinn – 1. mai 1927 Tartu) oli eesti vaimulik.
Lõpetas Tartu Aleksandri gümnaasiumi. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1908–1912. Oli prooviaastal Narva Aleksandri koguduses. Ordineeriti õpetajaks 15. detsembril 1913.
Oli aastatel 1913–1920 Mihkli Miikaeli koguduse õpetaja. Aastatel 1920–1927 oli ta Vastseliina Katariina koguduse õpetaja ja aastatel 1924–1927 Petseri Peetri koguduse õpetaja, samuti oli ta aastatel 1926–1927 Võru praostkonna praost. Ta suri pimesoole lõhkemise tagajärjel 1. mail 1927 Tartus, Maarjamõisa haiglas ja maeti 5. mail 1927 Ülikooli surnuaiale. 1930 valmistas skulptor Paul Horma tema hauale mälestuskivi.
Aunverdt juhendas Mihkli- ja Vastseliina kirikute altarite ümberehitamist. Samuti oli ta initsiaatoriks Laura ja Petseri kirikute ehitamise. Nimelt 6. veebruaril 1921 otsustas Laura koguduse täiskogu kiriku ehitada. Samal päeval asutati ka Vastseliina koguduse Petseri abikogudus (iseseisvaks koguduseks sai ta konsistooriumi otsusega 9. septembrist 1926) ning otsustati Petserisse kirik ehitada. 11. novembril 1923 oli Petseri kiriku nurgakivipanek ja 19. septembril 1926 pühitseti uus kirik piiskop Jakob Kuke poolt. Kiriku kell kingiti Petseri kloostri poolt. Laura kiriku nurgakivi pühitsemise viis 26. juulil läbi Nathan Aunverdt, kuid kiriku pühitsemist aastal 1928 tema silmad enam ei näinud.
Sõjaväeringkond

Sõjaväeringkond (ka sõjaringkond) on operatiiv-taktikaline territoriaalne sõjaväeüksus, mille koosseisu kuuluvad teatud territooriumil asuvad sõjaväeüksused, väekoondised, sõjaväelised õppeasutused ja eri relvaliikide sõjaväeasutused.
Sõjaväeringkonnad Eestis.
Sõjaväeringkonnad (kuni 31. märtsini 1937 kaitseringkonnad) moodustati 1. aprillil 1934. Samal ajal kaotati senised kaitseväeringkonnad, mille ülesandeks oli olnud peamiselt kutsealuste arvestamine ja kaitseväkke kutsumine. Mobilisatsiooni korral oleksid sõjaväeringkondade staabid pidanud saama brigaadide staapideks. 
Sõjaväeringkonnad Venemaa Keisririigis.
Venemaa keisririigi tsentraliseeritud ja territoriaalsele põhimõttele vastav kaitsepiirkondade – sõjaväeringkondade süsteem loodi 19. sajandi teisel poolel sõjaminister Dmitri Miljutovi sõjaväereformi käigus. Kui reformile eelnenud ajajärgul oli sõjaväeharude ja piirkondade juhtimine allutatud Romanovite dünastiasse kuulunud suurvürstidele, mitte keisririigi sõjalisele kõrgemale juhile – sõjaministrile ja tema operatiivjuhtimiskeskuse Kindralstaabi Peavalitsusele, siis pärast sõjalist reformi kavandati Venemaa Keisririigis maavägede baasil 15 sõjaväeringkonda, mille eest vastutasid keisri määratud sõjaväeringkondade juhatajad.
1914. aastal ehk I maailmasõja alguseks oli Venemaa Keisririigis 14 sõjaväeringkonda ja järgmised nendega võrdsustatud Doni väe oblastid:
Sõjaväeringkonnad NSV Liidus.
Nõukogude Venemaa Kõrgeima Sõjanõukogu otsusega nr 23 31. märtsist 1918 likvideeriti vanad keisririigi sõjaväeringkonnad ning nende isikkoosseisude ja territooriumide alusel (mis olid nõukogude võimu all Venemaa Euroopa osas) moodustati 6 sõjaväeringkonda. Sõjaväeringkonnad jagunesid valdade, maakondade, kubermangude ja ringkondade sõjakomissariaatideks ning allusid Punaarmee Peastaabile.
Nõukogude armee sõjaväeringkonnad 1991. aastal
Sõjaväeringkonnad Venemaa Föderatsioonis.
2008. aastal alustatud Venemaa relvajõudude reformi käigus moodustati 2010. aastal 4 uut sõjaväeringkonda:
Mokša keel

Mokša keel (мокшень кяль) on mokšade rahvuskeel.
Ta kuulub koos ersa keelega soome-ugri keelte mordva rühma.
Mokša keelt kõneldakse peamiselt Venemaa Mordva Vabariigi lõunaosas. Venemaal on mokša keele kõnelejaid veel Penza, Samara, Saratovi, Nižni Novgorodi, Orenburgi, Rjazani ja Tambovi oblastis, Tatarstanis, Baškiirias ning Siberis ja Kaug-Idas. Kõnelejaid on ka Armeenias, Austraalias ja USA-s. 
Mokša keel on kõrvuti ersa ja vene keelega üks Venemaa Mordva Vabariigi ametikeeltest. 
Mokša keelt peetakse ohustatud keeleks.
Kirjakeel hakkas kujunema 18. sajandil. Mokša keel kasutab kirillitsat. 
ISO 639-3 ja ISO 639-2 keelekood on mdf. 
Grammatika.
Küsisõnad.
мезе "mis", кие "kes", кода "kuidas", мъзяра "kui palju", коса "kus", мъзярда "millal", кодама "milline", мес "miks".
Mike Posner

Mike Posner (täisnimega Michael Robert Henrion Posner; sündinud 12. veebruaril 1988 Detroitis) on USA laulja ja laulukirjutaja. 
Tema debüütalbum "31 Minutes to Takeoff" ilmus 10. augustil 2010. Albumi singlid "Cooler than Me" ja "Please Don't Go" jõudsid edetabelis Billboard Hot 100 kahekümne parima hulka. 
2016. aastal avaldatud Norra produktsiooniduo SeeB remiks tema 2015. aasta laulust "I Took a Pill in Ibiza" jõudis 27 riigi edetabelites esikümnesse ja mitmel pool ka esikohale.