Kamienieci torn

Kamienieci torn ehk Kamenetsi torn (valgevene keeles "Камянецкая вежа") on keskaegne donjon Valgevenes Bresti oblastis Kamienieci linnas Lasnaja jõe kaldal. Seda on tihti ka Valgeks torniks ("Белая вежа") nimetatud, kuigi torn pole kunagi valget värvi olnud. See nimi pärineb ilmselt torni asukohast Białowieża laane lähedal.
Torn on osa kindlusest, mille rajas arhitekt Aleksa aastail 1271–1289 Volõõnia vürstiriigi põhjapiiri kaitseks. See kindlus ei olnud ainuke omataoline rajatis, samalaadsed ehitised rajati ka Bresti, Turaŭ linna, Hrodnasse, Navahrudakisse ja kaks samalaadset torni Połackisse, kuid ülejäänud pole säilinud.
Tänapäeval asub tornis muuseum.
Torni arhitektuur.
Torn on ehitatud punastest tellistest, selle diameeter on 13,6 meetrit, seinte paksus 2,5 meetrit. Torn on 29,4 meetrit kõrge. Torn on rajatud kivist alusele, mille kõrgus on 2,3 meetrit ja diameeter 16 meetrit (kokku on tornil kõrgust üle 31 meetri). Hoone on rajatud romaani stiilis, akende juures võib aga juba näha varajasele gooti stiilile omaseid võlve.
Tellised ehitusmaterjalina muudavad torni unikaalseks, kuna keskajal olid tellised Valgevene aladel kallis ja haruldane ehitusmaterjal. Ka Lääne-Euroopas levisid tellised ehitusmaterjalina laiemalt alles XIII sajandi lõpus ja XIV sajandi alguses.
Alumistel korrustel asusid laskeavad, akendega olid varustatud vaid ülemised korrused, kus piiramiste ajal võisid elada aadlikud. Aknad olid varustatud klaasidega, aknaorvad olid krohvitud ja valgeks lubjatud.
Tornil on viis omavahel treppidega ühendatud korrust. Kõige kõrgemal paiknes parapett.
Torni ajalugu.
Kindluse lasi rajada Volõõnia vürst Vladimir Vasilkovitš. Kindlus valmis arhitekt Aleksa käe all aastail 1271–1289, esimest korda mainiti seda aastal 1276. XIV sajandil rünnati sedalset kindlust korduvalt, nii ristisõdijate, Poola kui ka Leedu vägede poolt. Uputuse ajal toimus kindluse all lahing Poola, Rootsi ja Moskva vägede vahel.
XVIII sajandil kasutati torni sealse kindluse moonalao ja arsenalina. Alumistel korrustel asus toidumoon, ülemistel laskemoon. Vabades ruumides elasid kindluse garnisoni sõdurid. XVIII sajandil kannatas torn selle läbi, et ehituseks kasutatud telliseid hakati mujal kasutamiseks välja kangutama. Aastal 1822 üritati torni täielikult lammutada ja ehitustellisteks müüa, aga kuna mört oli liiga tugev, ei õnnestunud seda plaani ellu viia. Torni ümbritsevate kindlustuste häving jõudis aga lõpule aastal 1903.
Aastal 1903 võeti ette torni esimene restaureerimine. Selle käigus hävitati selle ümbruses olnud puidust kindlustiste jäänused ja tasandati kindluse muldvall, nii et tornile avanes parem vaade. Ühtlasi asendati varem välja kangutatud või lõhutud tellised uutega, kokku kulus neid 10 000. Hiljem sillutati torni ümbruses olev plats, aga aastast 1960 tegutseb seal Bresti koduloomuuseumi filiaal. Torni restaureeriti veel vahemikus 1968–1973 ja 1996–2003.
Kamienieci kindlus.
Kamienieci kindlus asus kunstlikult kõrgemaks tõstetud künkal Lasnaja jõe kaldal. Kindlust piiras muldvall, selle ümber asus kolmes küljes vallikraav. Neljandast küljest piiras kindlust Lasnaja jõgi oma soostunud luhaga. Keskseks kindluse elemendiks oli donjon. Taoline kindlusetüüp oli tol ajal Lääne-Euroopas väga levinud, aga Euroopa idapoolsemas osas oli see haruldane.
Lisaks tornile asusid kindluses veel väravahoone, kus asus pidusaal; maja, kus asus söögisaal ja kus paiknes suurem osa kindluse garnisonist; kaks onni, kus asusid köök ja ait ja kus hoiti õlut. Suurem aidahoone ja maja, kus pruuliti õlut, asusid kindluse valli taga.
Aastaks 1728 oli vana kindlus oma sõjalise tähtsuse kaotanud ja hakkas lagunema. XVIII sajandi keskel seda restaureeriti, väravahoonele lisati vaatetorn, keskne maja ehitati uhkemaks ja lisati sellele kolm torni. Aastal 1821 hüljati sealsed hooned lõplikult. Kindluse jäänused lammutati ja muldvall ning vallikraav tasandati aastal 1903, mil võeti käsile esimene Kamienieci torni restaureerimine.