tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Entente cordiale

Entente cordiale (prantsuse keelest "Südamlik leping") oli 8. aprillil 1904 Suurbritannia ja Prantsusmaa vahel sõlmitud rahvusvaheliste lepingute pakett, millega paranesid Prantsusmaa-Suurbritannia suhted märkimisväärselt. "De jure" reguleeriti lepinguga ebaolulisemaid asjaolusid, nagu kalapüük ja kolooniate piirid. Egiptus läks Suurbritannia ja Maroko Prantsusmaa mõjusfääri. Entente ei olnud ametlik liit, ei hõlmanud lähedast koostööd ega olnud suunatud Saksamaa vastu. Sellest hoolimata pani see aluse Prantsusmaa-Suurbritannia pikaajalisele koostööle ning tugevale suhtele Saksamaa agressiooni ohus. "Entente cordiale" ei olnud esimese maailmasõja alguses 1914. aastal sõlmitud sõjaline liit Antant. 
"Entente cordiale"i põhiline koloniaalkokkulepe oli, et Egiptus kuulub täielikult Briti ning Maroko Prantsuse mõjusfääri. Lisaklausel oli, et Prantsusmaa austab Marokos mõistlikul määral Hispaania huve. Peale selle loovutas Suurbritannia Prantsusmaale Prantsuse Guinea lähedal asuvad Îles de Losi saared, Nigeeria piir pandi paika Prantsusmaa kasuks ning Prantsusmaa sai endale Gambia jõe ülemjooksu oru. Prantsusmaa loobus omalt poolt ainuõigusest kalastada Newfoundlandi lähedal. Mõjusfäärid pandi paika ka Siiamis (Tais), mida küll lõpuks ei koloniseeritud. Idapoolsed, Prantsuse Indohiinaga piirnevad alad pidid saama Prantsusmaale ning läänepoolsed, Briti Birmaga piirnevad alad Suurbritanniale. Kolonistide vastuolusid leevendati ka Uus-Hebriididel.
Suures plaanis oli "Entente cordiale" lõpp pea tuhat aastat kestnud Inglise-Prantsuse sõdadele ning Napoleoni sõdade lõpust (1815) kestnud "modus vivendi" sai paberile kirja. "Entente cordiale" oli Prantsuse välisministri Théophile Delcassé'i (1898–1905) poliitika kulminatsioon. Delcassé uskus, et liit brittidega annaks Prantsusmaale Lääne-Euroopas julgeolekutagatise Saksamaa liidulepingute vastu (nt 1882. aasta Kolmikliit). Lepingu läbirääkimiste taga olid Prantsuse suursaadik Londonis Paul Cambon ja Suurbritannia välisminister Henry Petty-Fitzmaurice. "Entente cordiale"iga lõpetasid mõlemad osapooled iseendale tekitatud isolatsiooniperioodi. Enne seda ei olnud Suurbritannial peale liidu Jaapaniga ühtegi tugevat liitlast ning Prantsusmaal oli ainult Prantsuse-Vene liit. Peale selle oli "Entente cordiale" ohuks Saksamaale, kelle välispoliitika oli osaliselt toetunud Briti-Prantsuse suhete jahedusele. Sakslased proovisid liitu 1905. aastal Marokos nõrgestada (esimene Maroko kriis), kuid Briti-Prantsuse suhted vaid tugevnesid sellega ning algasid ka sõjalised läbirääkimised Briti ja Prantsuse peastaapide vahel. Kahe riigi sõbralikud suhted said uuesti kinnitust 1906. aasta Algericase konverentsil ja 1911. aastal teise Maroko kriisiga.
Kagu-Aafrika

Kagu-Aafrika on piirkond Ida-Aafrika ja Lõuna-Aafrika vahel. Mandril asuvad Kagu-Aafrikas kas tervenisti või osaliselt Botswana, Keenia, Lesotho, Lõuna-Aafrika Vabariik, Malawi, Mosambiik, Namiibia, Sambia, Svaasimaa, Zimbabwe, Tansaania ja Uganda. Lisaks saareriigid Komoorid, Madagaskar, Mauritius ja Seišellid.
Aafrika koloniseerimine

Aafrika koloniseerimine sai, olenevalt kolonisatsiooni definitsioonist, alguse kas vana-, kesk- või uusajal.
Aafrikasse asutasid oma kolooniad nii vanad kreeklased, roomlased kui araablased, aga olenevalt definitsioonist ka malaid. Mõned nendest kolooniatest pidasid vastu sadu aastaid. Tänapäeval peetakse Aafrika koloniseerimisest rääkides silmas peamiselt eurooplaste uusimperialismi ja Aafrika jagamist (1884–1914) ning teisele maailmasõjale järgnenud järkjärgulist dekolonisatsiooni. Uusaegse Aafrika koloniseerimisega olid seotud peamiselt Suurbritannia, Prantsusmaa, Saksamaa, Portugal, Hispaania ja Itaalia. Peaaegu kõikides Aafrika riikides on tänapäeval ametlikuks keeleks mõne lähiminevikus maad koloniseerinud riigi keel, kuid enamik inimestest räägib kohalikus keeles.
Liimets

Liimets on eesti perekonnanimi.
Statistika.
2023. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Liimets 46 inimesel: 21 mehel ja 25 naisel. Perekonnanimede levikult oli Liimets meeste puhul 5879. kohal ja naiste puhul 5363. kohal. Selle perekonnanime kandja oli keskmiselt 40 aasta vanune. Kõige levinum oli nimi Liimets vanuserühmas 65–69, kus neid on 10 000 elaniku kohta 0,57.
Nimede eestistamisel võeti Liimets aastatel 1935–1939 uueks perekonnanimeks 12 korral isikute poolt, kelle perekonnanimi oli varem Lieber (2 juhul), Liebert, Liibak, Liimann, Limann (2), Limion, Lipak (2), Lisman, Stollberg.
Põletada pärast lugemist

"Põletada pärast lugemist" (inglise keeles "Burn After Reading") on 2008. aasta spiooni- ja komöödiafilm, mille režissöörid, stsenaristid, monteerijad ja produtsendid olid Joel ja Ethan Coen.
Film esilinastus 27. augustil 2008 Veneetsia filmifestivalil.
Kriitikud hindasid filmi üldiselt positiivselt. Rotten Tomatoes andis 250 arvustuse pealt filmile 78%-lise heakskiidu ja keskmiseks hindeks 6,90/10. Film nomineeriti muu hulgas Kuldgloobusele ja BAFTA filmiauhindadele.
Lillak

Lillak on perekonnanimi.
Statistika.
2023. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Lillak 48 inimesel: 18 mehel ja 30 naisel. Perekonnanimede levikult oli Lillak meeste puhul 6979. kohal ja naiste puhul 4410. kohal. Kõige levinum oli perekonnanimi Lillak üle 85-aastaste vanuserühmas, kus neid on 10 000 elaniku kohta 1,03. Nimi oli kõige sagedasem Järva maakonnas, kus sellist nime kandis maakonna 10 000 elaniku kohta 2,01 inimest.
19. sajandi algul pandi pärisorjusest vabastamise käigus talupoegadele Virumaal Väike-Maarja kihelkonnas Ärina ja Uniküla mõisavallas, Jõhvi kihelkonnas Kurtna mõisavallas ja Simuna kihelkonnas Rohu mõisavallas ning Viljandimaal Helme kihelkonnas Patküla mõisavallas viiel korral nimeks Lillak. 
Nimede eestistamisel võeti Lillak aastatel 1935–1936 uueks perekonnanimeks 4 korral isikute poolt, kelle perekonnanimi oli varem Jefimov, Strick, Strik ja Tünder.
Rahuvalve

Rahuvalve on rahu säilitamise järele valvamine. Uuringute järgi vähendab rahuvalve surmade arvu nii tsiviilisikute kui kombatantide seas ning muudab sõjategevuse taaspuhkemise ebatõenäolisemaks.
Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni (ÜRO) liikmesriikide seas valitseb üldine arusaam, et rahvusvahelisel tasandil jälgivad rahuvalvajad rahuloomet konfliktijärgsetes piirkondades ning võivad abistada endistel vaenupooltel rahulepinguga võetud kohustuste täitmist. Sellist abi võib anda mitmel kujul, sealhulgas riigi vastu usaldust suurendavad meetmed, võimu jagamine, valimiste toetamine, õigusriigi põhimõtete tugevdamine ning majanduslik ja sotsiaalne areng. Sellest tulenevalt võivad ÜRO rahuvalvejõududes (helesiniste barettide või kiivrite tõttu sageli tuntud kui sinibaretid või -kiivrid) olla nii sõdureid, politseinikke kui tsiviilisikuid.
Samas ei ole ÜRO ainus rahuvalvemissioonide korraldaja. Näited ÜRO-välistest rahuvalvemissioonidest on NATO Kosovo-missioon (ÜRO loal), MFO Siinai poolsaarel, Euroopa Liidu sõjaline operatsioon Kesk-Aafrika Vabariigis (ÜRO loal) ja Aafrika Liidu missioon Sudaanis.
Rahvusvahelise õiguse järgi on rahuvalvajad mittekombatandid, kuna nad on konfliktis neutraalsed ning neid ei tohi rünnata.
Eesti on 2023. aasta seisuga osalenud rahuvalvemissioonidel Horvaatias ning Bosnias ja Hertsegoviinas (UNPROFOR, 1995; IFOR/SFOR, 1996–2004), Kosovos (KFOR, 1999–2018), Malis (MINUSMA, 2013–2022), Lähis-Idas (UNTSO, 1997–), Liibanonis (UNIFIL, 1996–1997 ja 2015–2019).
Kahhovka pais

Kahhovka pais oli 1956. aastal valminud ja 2023. aastal osaliselt purunenud pais Dnepri jõel Hersoni oblastis Ukrainas, mis andis vett Kahhovka hüdroelektrijaamale. 
Paisu peamisteks eesmärkideks olid hüdroelektrienergia tootmine, rajatud veehoidla abil Lõuna-Ukraina kuivade piirkondade niisutamise võimaldamine, asulate veega varustamine ja jõelaevanduse töö tagamine liinil Herson–Zaporižžja. See oli Dnepri veehoidla hüdroelektrijaamade kaskaadi allavoolu kuues ja viimane pais.
Ajaloost.
Kahhovka hüdroelektrijaama ja selle paisu ehitati aastatel 1950–1956. Objekti nimetati üheks "kommunismi suurehituseks".
Esimeses etapis rajati ehituse varustamiseks 154 km pikkune Fedorovka – Nova Kahhovka raudteelõik. Aastatel 1952–1953 toimus hüdroelektrijaama hoone, paisutammi ja lüüsi süvendi rajamine ning ehitusaegsete veetõkketammide, samuti paisu muldkeha ehitus. 1953. aasta juulist 1955. aasta juulini teostati nii paisu kui hüdroelektrijaama taristu betoneerimistöid. Töödesse kaasati 1100 veokit, 30 ekskavaatorit, 75 roomik- ja pukk-kraanat, 100 buldooserit, samuti 14 vedurit ja 7 süvendajat. Kokku tehti 35 miljonit kuupmeetrit pinnasetöid, rajati 1420 000 kuupmeetrit betoon- ja raudbetoonkonstruktsioone, 1 873 000 kuupmeetrit kivikonstruktsioone ning paigaldati 31 100 tonni metallkonstruktsioone ja sarruseid. Samaaegselt paisu ehitamisega toimus umbes 5 km kaugusele Nova Kahhovka linna ehitamine (1951. aasta maist 1955. aasta teise pooleni), mis rajati elukohaks ehitajatele ja jaamapersonalile. 
11. juunil 1955 sõitsid paisu juurde rajatud lüüsist läbi esimesed jõelaevad. Reisijateliiklus hakkas läbi Kahhovka lüüsi kulgema alates 30. juunist 1955.
Enne paisu taguse veehoidla täitmist raadati üleujutuse alla jäävad metsaalad. Riik eraldas veehoidla alalt kümnete asulate ümberasustamiseks 13,8 miljonit rubla – nende arv varieerub erinevatel allikatel 27-90 asula vahel. Selgitustööd elanike seas ei tehtud, ümberasumine spetsiaalselt ehitatud 1063 majja oli "vabatahtlik-sunniviisiline". 1955. aasta sügisel ja 1956. aasta kevadel ujutas hüdroelektrijaama veehoidla täitmine üle ajaloolise Veliki Lugi (Великий Луг) piirkonna, mis on seotud Zaporižžja Sitši ajalooga ja kus paiknevad kurgaanid, kuna Dnepri veetase tõusis 16 m. 257 000 hektari ulatuses jäi vee alla Dnepri viljakate muldade ja juurviljaaedadega lammisaari.
Nõukogude filmirežissöör Aleksandr Dovženko kirjutas 1957. aastal stsenaariumi filmile "Poeem merest" ("Поэма о море"), mis ülistas Kahhovka hüdroelektrijaama ja selle paisu ehitamist. Film jõudis ekraanidele 1958. aastal ja võitis auhindu üleliidulistel ja rahvusvahelistel filmifestivalidel. Aleksandr Dovženko pälvis stsenaariumi kirjutamise eest postuumselt Lenini preemia (1959).
Paisu purunemine.
6. juunil 2023 purustati Kahhovka hüdroelektrijaama veega varustanud Kahhovka veehoidla 30 meetri kõrguse ja 3273 meetri pikkuse Kahhovka paisu keskosa, mis tõi kaasa ulatusliku üleujutuse. Dnepri jõel asuv pais oli Vene-Ukraina sõja algul langenud Venemaa relvajõudude kontrolli alla.
Euroopa Liidu eetikaorgan

Euroopa Liidu eetikaorgan on kavandatav institutsioonidevaheline eetikaorgan, mis kataks Euroopa Liidu institutsioonide liikmeid.
"Eetikaorgani loomisega kehtestataks esimest korda liikmete eetilise käitumise ühised standardid ning ametlik mehhanism eetikanõuete kooskõlastamiseks ja arvamuste vahetamiseks institutsioonide vahel. Ettepanek tähendab, et tulevikus hakataks ELi poliitikute suhtes kohaldama ühiseid, selgeid, läbipaistvaid ja arusaadavaid standardeid."
Külasema tüüpi kivikirves

Külasema tüüpi kivikirves on üks venekirve tüüpidest. Eestis on kirves nime saanud Muhu saarelt Külasema kalmest leitud eksemplari järgi, mujal Euroopas kutsutakse selliseid kivikirveid kontinentaalseteks või A-horisondi venekirvesteks.
Külasema tüüpi kirved on lihtsa ehitusega, proportsionaalse kujuga, ühtlase paksusega, jämeda kannaga ja veidi kumera teraga. Kirve silma koha pealt on ovaalse ristlõikega, kuid kirve kanna juurest ümara ristlõikega. Lisaks esineb nende peal sageli ka üks või kaks kirve sisse lihvitud pikisoont, mis meenutavad valuvormist jäänud jälgi, selle pärast on pakutud, et need kirved matkisid algul vasest valatud kirveid.
Tootmine.
Venekirved on enamasti toodetud uraliitporfüriidist, kuid on ka teistest kivimitest eksemplare. Venekirved on toodetud kasutades täksimistehnikat, mille järel on kirve pind lihviti ning mõnel eksemplaril ka poleeriti. Lisaks on kirvesse puuritud ka varretusauk. Selline tootmisviis jätab vähe tootmisjääke ja jälgi tootmisest ja selle tõttu ei ole teada kas kirved olid meistrite või inimeste poolt oma tarbeks tehtud. Ühtegi tootmiskeskust ei ole seni veel Eestist ega naabermaadest leitud, kuid kuna Soomes on kasutatud kirveste tootmiseks kohalikku piiratud alalt pärinevat diabaasi, peetakse seda seal spetsialiseerunud käsitöö toodanguks. Lätist Lubānsi järve lähedusest leitud kontinentaalsete kirveste katkete põhjal on järeldatud, et ka seal võis toimuda nende kirveste tootmine.
Otstarve.
Venekirveste kasutusviiside kohta on pakutud mitmesuguseid seletusi. Kuna kirved on standardiseeritud kujuga ja põhjalikult viimistletud, siis eeldatud, et nende näol ei olnud tegemist pelgalt tööriistadega, kuigi neid kasutati ka kindlasti tööriistadena, mida näitab kirveste teradelt leitud raiumisele viitavad kahjustused. Selle tõttu on neid peetud pigem sõjakirvesteks, inimese kõrgemat staatust näitavateks esemeteks ning rituaalse või usulise väärtusega esemeteks. Tõenäoline on, et neid relvi on kasutatud mitmel otstarbel, kuna kirved on leitud erinevate kontekstidega kohtadest ja need on erinevate kulumisjälgedega.
Levik.
Kontinentaalse tüübi kivikirved on levinud üle Euroopa nöörkeraamika kultuurides. Nöörkeraamika kultuurid olid Euroopas levinud Ida-Belgiast Tatarstani aladeni ja Põhja-Šveitsist Kesk-Soome ja Kesk-Rootsi aladeni. Kuna kontinentaalse tüübi kivikirved olid nii laialdaselt levinud, on pakutud, et nende näol võis tegemist olla algsete ja vanimate venekirveste tüübiga, millest omakorda arenesid välja teised venekirveste tüübid. Ajalist järjestust on pakutud töötlemistehnika järgi, täpseid dateeringuid neile anda ei saa, sest suurem osa kirveid on leitud juhuleidudena, selle pärast ei ole täpne ajaline järjestus selge.
Reisalpe

Reisalpe (1399 m) on Gutensteini Alpide kõrgeim mägi ning asub Alam-Austrias Lilienfeldi, Hohenbergi ja Kleinzelli vahel. See on populaarne sihtkoht nii suvel matkajate kui ka talvel suusaalpinismi ja räätsamatkade jaoks ning seda peetakse laviinide osas suhteliselt ohutuks.
Tipu lähedal seisab Madonna, millele hiljuti liideti tipurist, samuti Reisalpe varjupaik ("Schutzhaus"). Väike Bundesheeri hütt asub ka tipu lähistel.
Schutzhaus.
1898. aasta oktoobris avati Reisalpe Schutzhaus. Ehitamiseks kulus kolm aastat ja keerukal avamistseremoonial osales 700 inimest.
Veelase

Veelase on rajatis vee tammist läbijuhtimiseks või heitvee juhtimiseks mingisse veekogusse.
Taevassinine lauk

Taevassinine lauk ("Allium caeruleum") on aedades kasvatatav ilutaim, mis kuulub laukude perekonda. Taim kasvab looduslikult Kesk-Aasias (Kasahstan, Kõrgõzstan, Tadžikistan, Usbekistan, Xinjiang) kuivadel mäenõlvadel, tasandikel ja steppides.
Kirjeldus.
Taevassinine lauk kasvab 40–100 cm kõrguseks. Sel on kitsad kolmekandilised lehed ja varasuvel, juuni lõpul või juuli algul ilmuvad kerakujulised tipmised õisikud sinistest kellukjatest õitest. Umbes 2,5–7 cm läbimõõduga õisikud peibutavad õitsemiseperioodil liblikaid. Õitsemise ajal lehed kuivavad.
Taim on vähenõudlik ja külmakindel, sobib päikeselisele kasvukohale. Nagu enamik lauke eelistab hea drenaažiga viljakat savimulda, millele on lisatud jämedat liiva või kruusa. Neid saab kasvatada ka nõlvadel või kõrgendatud peenardel.
Tõlkjas (perekond)

Tõlkjas ("Bunias") on taimeperekond ristõieliste sugukonnas.
Hiirekõrv (perekond)

Hiirekõrv ("Capsella") on taimeperekond ristõieliste sugukonnas.
Švakiraud

Švakiraud (ka švakraud) on klaasi töötlemiseks kasutatav pintsetikujuline tööriist. On kahte tüüpi švakiraudu: puidust teradega (itaalia keeles "parchoffi)" ja metallist teradega (itaalia keeles "pucella"). Švakiraud koosneb vedrust, käepidemest ja teradest. 
Metallist teradega švakirauad.
Metallteradega švakid (itaalia keeles "pucella", inglise keeles "jack") pidasid kauem vastu, kuid jätsid klaasile nähtavamaid töötlemisjälgi. Kuna metall juhib hästi soojust, kaetakse mõnikord metallteradega švakiraudade käepidemed puidust kilpidega, kuid neid peab sel juhul tihti vahetama, kuna kõrge temperatuuri tõttu on oht, et puit võib põlema minna. 
Puidust teradega švakirauad.
Puidust teradega švakkide (itaalia keeles "parchoffi") eeliseks oli see, et need ei jätnud klaasile töötlemisjälgi, kuid kulusid kiiremini kui metallist terad. Puidust teradega švakkide jaoks on enamasti kasutatud viljapuid, kuna need on suhteliselt pehmed, seega jätavad need klaasi peale vähe jälgi ja kuluvad aeglasemalt kui muu puit. Kuna viljapuude puit oli mõnes piirkonnas liiga kallis, hakati kasutama selle asemel tavalisest puidust terasid, mis olid omakorda kaetud ajalehepaberiga. Puidust teradega švakiraudade puhul on oht, et terad võivad kõrge temperatuuri tõttu deformeeruda ja enneaegselt kuluda. Et seda vältida, leotatakse neid töö käigus pidevalt vee sees, kuid isegi siis tuleb terasid tihti vahetada. Puidust teradega švakiraua eeliseks on ka see, et puidul on väiksem soojusjuhtivus kui metallil, ja tänu sellele ei kuumene käepidemed nii kiiresti üle.
Kasutamine.
Švakiraudu kasutatakse klaasipuhumise ajal selleks, et töödeldava klaasi kuju muuta. Švakiraudu saab kasutada töödeldava klaasi kuju muutmiseks, puhutava klaasi klaasipiibu otsast eemaldamiseks ja klaasi ava suurendamiseks. On ka eriotstarbelisi švakiraudu, mis võimaldavad teha muid töid, näiteks pudelikaela pikendada.
Tootmine.
Varem.
Klaasitöötlemistööriistad on püsinud alates 1. sajandist pKr ilma suurte muutusteta. Varem oli tööriistade saamine raske – neid tootsid kas külasepad või klaasitöökoja juures töötavad metallitöömehed. Eestis Hüti klaasikojas on ilmselt valmistatud tööriistu kohapeal, kuna sinna telliti 17. sajandi arvepidamisraamatute järgi 174,4 kg rauda, millest osa kasutati kindlasti tööriistade valmistamiseks. Tööriistade kohapeal tootmisele viitab ka see, et klaasikoja käsutuses oli 1649. aasta andmete järgi sepp. Hüti klaasikoja arheoloogiliste kaevamiste käigus leiti sealt ka švakiraudade katkeid. Tööriistu, mida kohapeal ei valmistatud, tõid endaga kaasa sisserännanud klaasimeistrid, kes olid enamasti Saksamaalt pärit. 
Tänapäeval.
Tänapäeval saab švakiraudu igalt poolt maailmast tellida, kuid sellega kaasnevad ka omad probleemid. Tootevalik on suur, kuid nende seast parima kvaliteediga ja meistri enda käe jaoks sobivate tööriistade leidmine on raske.
Capsella

Capsella on limuste perekond sugukonnast "Donacidae".
Seismiline massiiv

Seismiline massiiv (inglise keeles "seismic array") on korrapärase geomeetrilise paigutuse (rist, ring, ristkülik jne) järgi paigutatud ühendatud seismomeetrite süsteem, et suurendada tundlikkust näiteks maavärinate ja maa-aluste tuumaplahvatuste avastamisel. Seismiline massiiv erineb kohalikust seismiliste massiivide võrgustikust peamiselt andmete analüüsiks kasutatavate meetodite poolest. Seismilise massiivi andmed saadakse spetsiaalsete digitaalsete signaalitöötlustehnikate abil, nagu näiteks lainekimbu moodustamine, mis summutavad müra ja suurendavad seega signaali-müra suhet.
Safari ralli

Safari ralli (ka Keenia ralli) on Keenias peetav autoralli. Seda on peetud autoralli MM-sarja üheks raskemaks etapiks. 
Ajaloost.
Esimest korda korraldati Safari ralli 1953. aastal kuninganna Elizabeth II kroonimise tähistamiseks. See viidi läbi 27. maist 1. juunini 1953 Ida-Aafrika kroonimisafarina Keenias, Ugandas ja Tanganjikas (kuulub praegu Tansaaniale). 1960. aastal nimetati see ümber Ida-Aafrika Safariralliks ja seda nime kandis ralli kuni 1974. aastani, mil sellest sai Safari ralli. Alates 1973. aastast kuulus see ralli autoralli MM-sarja ning oli seal 2002. aastani. Safari ralli jäeti 2003. aastani WRC kalendrist välja rahaliste vahendite puudumise ja korraldusraskuste tõttu. 
Alates 2003. aastast sai Safari ralli Aafrika autoralli meistrivõistluste osaks, seal peeti igal aastal kaks etappi. 27. septembril 2019 teatati, et 2020. aastal korraldatakse taas Safari ralli autoralli MM-sarja osavõistlusena, kuid see jäi siiski koroonapandeemia tõttu ära. Pärast 18-aastast pausi jõudis Safari ralli lõpuks tagasi WRC-sarja 2021. aastal, kui see viidi läbi Keenias Nakuru maakonna teedel. Safari ralli korraldajatel on WRC-ga leping kuni 2026. aastani.
Keenia rallisõitjad Shekhar Mehta ja Carl Tundo on jätnud selle võistluse ajalukku märkimisväärse jälje, saavutades kumbki viis rallivõitu. Mehta saavutas võidud WRC-sarja osavõistlustel (1973, 1979–1982), Tundo võidud tulid Aafrika rallimeistrivõistluste etappide raames (2004, 2009, 2011, 2012 ja 2018). Carl Tundo on saavutanud kaksteist korda koha poodiumil, millega ta on selles arvestuses rallil osalenutest edukaim.
Ralli iseloomustus.
Ida-Aafrika safarirallil oli pikkust üle 5000 kilomeetri, praegustel WRC-rallidel on veidi üle 1000 km (katse pikkused ka üle 60 km). Võistkonnad ehitavad ralli jaoks spetsiaalselt tugevdatud autod, millel on ka eredad tuled loomade peletamiseks. 
Marsruut läbib mitmesuguseid teid ja maastikke. Tugeva vihmaga muutub osa teid sageli sügavalt mudaseks seal, kus katteks väga peen pulbriline liiv. On siledaid kiireid pikki teelõike avatud maastikel, aga üles-alla kulgevaid tugevalt ebatasaseid teid. Ralli on üks maailmameistrivõistluste kiiremaid etappe, mille keskmine kiirus ületab 100 kilomeetrit tunnis. Maastiku ebatasasuse ja pikkade kiiruskatsete tõttu tuleb sageli võitjaks kõige ettevaatlikum sõitja. WRC-etappidel lendasid varem tipprallimeeskondade esindajad helikopteritega autodest ette, et hoiatada marsruudil olevate loomade või seisvate sõidukite eest, kuid see keelati 1996. aastal.
Macrocybe

Macrocybe on šampinjonilaadsete seltsi kuuluv perekond seeni.
Callistosporium

Callistosporium on šampinjonilaadsete seltsi kuuluv perekond seeni.
Pseudolaccaria

Pseudolaccaria on šampinjonilaadsete seltsi kuuluv perekond seeni.
Carlos Alcaraz

Carlos Alcaraz Garfia (sündinud 5. mail 2003 El Palmaris Murcias) on Hispaania tennisist. Tenniseprofessionaalide liidu (ATP) hinnangul on ta üksikmängus maailma edetabelis esikohal.
Alcaraz on võitnud kümme ATP Touri tasemel turniiri üksikmängus, sealhulgas 2022. aasta USA lahtised meistrivõistlused ja neli Masters 1000 turniiri. USA lahtiste võiduga sai Alcaraz 19-aastaselt, 4-kuuselt ja 6-päevaselt üksikmängu edetabeli esikohale jõudnud noorimaks meheks ning Open Era esimeseks teismeliseks, kes on meeste edetabeli tipus.
Juuniorina võitis ta kaks ITF-i juunioride turniiri. Pärast 2018. aastal elukutseliseks tennisistiks saamist võitis ta kolm ITF-i meeste maailma tenniseturniiril ja neli tiitlit ATP Challenger Touril ning pääses 2021. aasta mais 100 parima tennisemängija hulka. Kaks kuud hiljem jõudis Alcaraz oma esimese ATP Touri finaali, milleks olid Horvaatia lahtised meistrivõistlused (ATP 250), mille ta võitis. Hiljem pääses ta 50 parema hulka pärast seda, kui jõudis järgmisel US Openil veerandfinaali ja võitis 2021. aastal Milanos toimunud järgmise põlvkonna ATP finaali. Pärast oma esimese ATP 500 turniiri võitmist 2022. aasta veebruaris Rio Openil võitis Alcaraz oma esimese Masters 1000 turniiri Miami Openil ja teise ATP 500 turniiri aprillis Barcelona Openil, viies ta 10 parema hulka.
Helmar Müller

Helmar Müller (11. august 1939 – 9. juuni 2023) oli saksa kergejõustiklane, kelle põhiala oli 400 meetri jooks.
Müller tuli 1968. aasta suveolümpiamängudel Méxicos pronksmedalile 4×400 meetri teatejooksus. Teatevõistkonda kuulusid veel Manfred Kinder, Gerhard Hennige ja Martin Jellinghaus. Teatevõistluse kuldmedali võitis maailmarekordiga USA ja hõbemedali Keenia võistkond.
Murtudsüda

Murtudsüda ("Lamprocapnos") on taimeperekond magunaliste sugukonnast.
Perekonnas on üks liik – harilik murtudsüda ("Lamprocapnos spectabilis").
Pärit Himaalajast, pärismaine Jaapanis, Koreas, Põhja-Hiinas ja Siberis.
1831. aastal Euroopasse toodud murtudsüda jõudis Eestis kõigepealt mõisaaedadesse, hiljem sai see veelgi populaarsemaks taluaedade ilutaimena.
Unterberg (Alam-Austria)

Unterberg on väljapaistev tipp (1342 m) Gutensteini Alpides Alam-Austria lõunaosas. See asub Hainfeldist u. 10 km lõunas ning on ebamäärase mäeaheliku, kuhu kuuluvad Hocheck (1037 m) ja Kieneck (1106 m), läänepoolseim ja kõrgeim tipp. Selle hari jätkub edelasuunas, ehkki vähemkõrgena, Brunntaler Höhe (1090 m) ja Leitermauerni (1025 m) poole.
Tipuväljal asub kabel nimega "Maria Einsiedl".
Mägi koosneb lubjakivist ning selle järsku ja metsast loodekülge läbistavad kaljurünkad, samas kui kagus langeb mägi poole laugemalt. U. 150 m tipust allpool asub mägihütt "Unterberghaus". See on mitme suusarajaga kohalik talispordikeskus ja on kevadel populaarne suusaalpinismks. Suusatõstuk tõuseb kagupoolsel nõlval üles tippu ja selle juurde pääseb Muggendorfi kaudu Pernitzist Piestingi orus.
Myrabachi oja algab Unterbergi idaküljelt "Myraluckest" ja langeb mõne kilomeetri pärast maalilise Myra kosena Piestingi jõe orgu. &lt;br&gt;Umbes 8 km Unterbergist lõunas asub "Rohrer Sattel" (864 m), oluline maanteeühendus Piestingi orust ja Viini nõost Schneebergi piirkonda ja Traiseni orgu.
Biograafiad (Ho)

Biograafiad (Ho) loetleb Vikipeedias olemasolevaid või kavatsetavaid artikleid isikutest, kelle nimi algab tähtedega "Ho".
Biograafiad (Fe)

Biograafiad (Fe) loetleb Vikipeedias olemasolevaid või kavatsetavaid artikleid isikutest, kelle nimi algab tähtedega "Fe".
Biograafiad (Fr)

Biograafiad (Fr) loetleb Vikipeedias olemasolevaid või kavatsetavaid artikleid isikutest, kelle nimi algab tähtedega "Fr".
Jumalailmumise kirik

Jumalailmumise kirik või Jumala Ilmumise kirik on mitme kiriku nimi:
Biograafiad (De)

Biograafiad (De) loetleb Vikipeedias olemasolevaid või kavatsetavaid artikleid isikutest, kelle nimi algab tähtedega "De".
Biograafiad (Do)

Biograafiad (Do) loetleb Vikipeedias olemasolevaid või kavatsetavaid artikleid isikutest, kelle nimi algab tähtedega "Do".
Biograafiad (Du)

Biograafiad (Du) loetleb Vikipeedias olemasolevaid või kavatsetavaid artikleid isikutest, kelle nimi algab tähtedega "Du".
Biograafiad (Ch)

Biograafiad (Ch) loetleb Vikipeedias olemasolevaid või kavatsetavaid artikleid isikutest, kelle nimi algab tähtedega "Ch".
Jakobi kirik

Jakobi kirik on nimi, mida kasutatakse Jakobus vanemale, harvem Jakobus nooremale pühitsetud kirikute kohta. Ingliskeelses ruumis esineb kirjapildis St. James, prantsuskeelses St-Jacques.
Biograafiad (Gu)

Biograafiad (Gu) loetleb Vikipeedias olemasolevaid või kavatsetavaid artikleid isikutest, kelle nimi algab tähtedega "Gu".
Biograafiad (Or)

Biograafiad (Or) loetleb Vikipeedias olemasolevaid või kavatsetavaid artikleid isikutest, kelle nimi algab tähtedega "Or".
Indigofera suffruticosa

Indigofera suffruticosa ehk añil on liblikõieliste sugukonda indigopõõsa perekonda kuuluv õistaim, mis kasvab subtroopilises ja troopilises Ameerikas ja mida on kasutatud sinise värvaine indigo saamiseks.
Kirjeldus.
Añil on igihaljas püsik, kujult püstiste okstega põõsas, mis kasvab umbes ühe kuni poolteise meetri kõrguseks. Juurepoolne tüvi on puitunud, varred võivad olla nii puitunud kui ka rohtsed. Lehed on paaritusulgjad. Seob mullast lämmastikku. Kasvab poolvarjus või varjuta kuivadel jäätmaadel, teeservadel ja kesapõldudel.
Taime looduslik kasvuala ulatub Ameerika Ühendriikide lõunaosast üle Kariibi regiooni, Mehhiko ja Kesk-Ameerika Argentina põhjaosani.
Kasutamine.
Taime kasutatakse Kesk-Ameerika rahvameditsiinis. Lehtedest saadavat värvivedelikku määritakse mesilase- või muude putukate pistetest tekkinud valu ja paistetuse leevendamiseks. Juurekeedist kasutatakse kõhuvalu vastu. Lehti kasutatakse palaviku korral ja koos "Philodendron chinense" koorega skrofuloosi puhul. Taimemahla kasutatakse kõhulahtisuse ravimiseks.
Kesk-Ameerika vanades kultuurides kasutati "añil"ist saadavat indigot valge savimineraali palügorskiidiga segatuna erksinise kuni rohekassinise värvipigmendi maiade sinise saamiseks, mida kasutati seinamaalidel ja keraamika ning skulptuuride polükroomias.
Enne kohvipuu introdutseerimist oli taimest saadav indigo Kesk-Ameerika tähtsaim ekspordiartikkel. Tänapäeval kasvatatakse taime värvi saamiseks üksnes El Salvadori põhjaosas.
Biograafiad (Tu)

Biograafiad (Tu) loetleb Vikipeedias olemasolevaid või kavatsetavaid artikleid isikutest, kelle nimi algab tähtedega "Tu".
Dürre Wand

Dürre Wand (sõna otseses mõttes "viljatu sein") on mäehari Alam-Austrias ja kuulub topograafiliselt Gutensteini Alpidesse. See ulatub Miesenbachist lääneedela suunas Schneebergini. Dürre Wand on kohati kivine seljandik, mida ääristavad karjamaad, metsad ja kosed. Erinevalt vahetult idas asuvast Hohe Wandi platoost kulmineerub see kitsa harjajoonega, mille matkarada pakub suurepäraseid vaateid.
Kõrgused.
Suuremad kõrgused on "Katharinenschlag" (1222 m), "Schober" (1213 m), "Öhler" (1183 m) ja "Plattenstein" (1154 m).
Varjupaigad.
Öhlerist ida pool, kõrgusel 1027 m, mäeharjal enam-vähem keskel asub Öhleri varjupaik, mis kuulub Loodusesõpradele ("Naturfreunde"). Plattensteinis asub Gauermanni hütt, mis kuulub Austria Turismiklubile ("Österreichischer Touristenklub").
Koopad.
Tableri koobas ("Tablerhöhle", 1862/10) Plattensteinist idas ja "Erzloch" (1862/4), šahtkoobas Öhler varjupaigast idas, on kaks koobast Dürre Wandi harjal. Teised olulised koopad on "Malepartuskluft" (1862/19), "Bergmilchkammer" (1862/20), Marechle koobas (1862/21), "Schichtkammer" (1862/23) ja Vierpfeileri koobas (1862/24) (kõik Marecherkogelil Öhlerist lõunas Puchberg am Schneebergi juures), "Zinsensteinhöhle" (1862/11) ja "Waldbodenloch" (1862/61) (mõlemad Dürre Wandist põhja pool Gutensteini juures). Kokku on piirkonna 1862 - Dürre Wand registris täpselt sada koobast.
Biograafiad (Ar)

Biograafiad (Ar) loetleb Vikipeedias olemasolevaid või kavatsetavaid artikleid isikutest, kelle nimi algab tähtedega "Ar".
Rauno Laumets

Rauno Laumets (sündinud 14. mail 1990) on Eesti kesk- ja pikamaajooksja.
Jooksmine.
Laumetsa koduklubid on olnud Spordiklubi ProRunner, Spordiklubi Jooksupartner ja Tartu Spordiselts Kalev.
Laumets jooksis 2019. aastal Tartu linnamaratoni põhidistantsi ajaga 2:28.36, mis oleks võinud olla staieri isiklik rekord, kuid enne 2022. aastat raja ametliku kinnituse (AIMS) puudumise tõttu aeg rekordina kirja ei läinud.
Isiklikku.
Rauno Laumets on töötanud Lähte Ühisgümnaasiumi kehalise kasvatuse õpetaja ja treenerina.
Oimurõngas

Oimurõngas on metallist ehe, iseloomulik Musta mere piirkonna ja Lõuna-Siberi kultuuride, viikingite, soomeugrilaste, slaavlaste jm naiserõivastusele vanaajal ja keskajal. Oimurõngaid kanti sümmeetriliselt kandja pea külgedel, ligikaudu oimukohtade kohal ja need olid kinnitatud kas peakatte või juuksepalmikute külge. Materjaliks oli enamasti odavam metall, kas vasesulamid või raud, kuid üksikutel juhtudel kasutati ka hõbedat ja isegi kulda.
Leide Eestist.
Spiraalseid oimurõngaid on leitud noorema pronksiaja ja plaatidega ning kuulikestega oimurõngaid rauaaja matustest.
2018. aasta tähelepanuväärne maaleid Ida-Virumaalt oli 15. sajandisse dateeritud hõbedast tahuliste kuulikeste ja helmestega oimurõngas, iseloomulik Kirde-Eesti, Tartumaa ja Setomaa vadja asustusele; seda vormi on peetud linnalise algupäraga ehteks.
On teateid oimurõngaste kandmisest vadjalastel veel 19. ja 20. sajandil.
SL C30

SL C30 on metroorong, mida kasutatakse Stockholmi metroos. 
Alates 2020. aastast on Stockholmi toodetud 96 rongi. Rongitüüp asendab välja vanemad mudelid C6, C14 ja C15 aastatel 2021–2024.
NHL-i hooaeg 2022–2023

NHL-i hooaeg 2022–2023 on NHL-i 106. hooaeg (105. hooaeg, kui jätta kõrvale NHL-i tööseisaku tõttu ära jäänud hooaeg 2004–05). Põhihooaeg algas 7. oktoobril 2022 kahe Prahas peetud kohtumisega. Colorado Avalanche alustas hooaega valitseva meistrina.
Kevin Álvarez

Kevin Nahin Álvarez Campos (sündinud 15. jaanuaril 1999 Colimas) on Mehhiko jalgpallur, kes mängib paremkaitsjana Mehhiko kõrgliiga klubis Club América ja Mehhiko jalgpallikoondises.
Álvarez alustas Pachucas ka klubikarjääri. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta 2018. aastal. Pachuca põhikoosseisu on ta kuulunud alates hooajast 2020/21. 2022. aasta "Apertura"-hooajal tuli ta Pachucaga Mehhiko meistriks.
2019. aasta Panameerika mängude jalgpalliturniiril võitis Álvarez Mehhiko võistkonnaga pronksmedali. Mehhiko jalgpallikoondises debüteeris ta 3. juulil 2021 sõprusmängus Nigeeria vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 10. juunil 2023 sõprusmängus Kameruni vastu. Álvarez kuulus Mehhiko koondisse 2022. aasta maailmameistrivõistlustel.
Biograafiad (Au)

Biograafiad (Au) loetleb Vikipeedias olemasolevaid või kavatsetavaid artikleid isikutest, kelle nimi algab tähtedega "Au".
Biograafiad (Di)

Biograafiad (Di) loetleb Vikipeedias olemasolevaid või kavatsetavaid artikleid isikutest, kelle nimi algab tähtedega "Di".
Biograafiad (Bu)

Biograafiad (Bu) loetleb Vikipeedias olemasolevaid või kavatsetavaid artikleid isikutest, kelle nimi algab tähtedega "Bu".
Biograafiad (Ni)

Biograafiad (Ni) loetleb Vikipeedias olemasolevaid või kavatsetavaid artikleid isikutest, kelle nimi algab tähtedega "Ni".
Vámospércs

Vámospércs on linn Ungaris Hajdú-Bihari komitaadis Nyíradonyi kreisis. Vámospércs asub Rumeenia piirist 9 km kaugusel, Nyíradonyst umbes 18,5 km lõunas ja Debrecenist ligikaudu 20 km idas.
Vámospércsi on esmamainitud aastatel 1292–1294. Vámospércs sai linnaõigused 1605. aastal, kuid kaotas need 1876. aastal. 1. juulil 2001 sai Vámospércs linnaõigused tagasi.
Biograafiad (We)

Biograafiad (We) loetleb Vikipeedias olemasolevaid või kavatsetavaid artikleid isikutest, kelle nimi algab tähtedega "We".
Biograafiad (Za)

Biograafiad (Za) loetleb Vikipeedias olemasolevaid või kavatsetavaid artikleid isikutest, kelle nimi algab tähtedega "Za".
Izsák

Izsák on linn Ungaris Bács-Kiskuni komitaadis Kiskőrösi kreisis. Izsák asub Kiskőrösist umbes 20,5 km põhjakirdes ja Kecskemétist ligikaudu 26 km lääneedelas.
Asulat on esmamainitud 1055. aastal. Izsák sai linnaõigused 1816. aastal, kuid kaotas need 1876. aastal. Linnaõigused sai Izsák tagasi 1997. aastal.
Biograafiad (El)

Biograafiad (El) loetleb Vikipeedias olemasolevaid või kavatsetavaid artikleid isikutest, kelle nimi algab tähtedega "El".
Biograafiad (Er)

Biograafiad (Er) loetleb Vikipeedias olemasolevaid või kavatsetavaid artikleid isikutest, kelle nimi algab tähtedega "Er".
Hohe Wand (Gutensteini Alpid)

Hohe Wand on mäehari Alam-Austrias ja on osa Gutensteini Alpidest. See asub Steinfeldist läänes Viini nõos; selle kõrgeim tipp (Plackles) ulatub 1132 m kõrgusele. See on üks Wiener Hausberge.
Üldist.
Selle nimi, mis tähendab kõrget seina, tuleneb selle lõuna- ja kagukülje järskudest kaljuseintest. Kõrgplatoo on umbes 8 km pikk ja ulatub Placklesi tipu piirkonnast edelas kuni nn Wandeckini kirdes.
Hohe Wandi platoole pääseb 1931/32. aastal ehitatud tasulise tee kaudu, mis hargneb Stollhofi ja Maiersdorfi vaheliselt maanteelt. Alates 1965. aastast kuni selle demonteerimiseni 1994. aastal viis Grünbachist Placklesi tippu ka topelttooltõstuk. Lihtne, kuid vähekasutatud matkarada kulgeb Dürnbachi orust, Grünbachist ja "tagaküljelt", Miesenbachist mäest üles. Enamik lõuna- ja kagupoolsetest tõusudest on keerulisemad, nõudes kindlat jalgealust ja kohati giidi kõrguste jaoks. Selles piirkonnas on enamus enam kui 700-st erineva raskusastmega ronimismarsruudist; on ka arvukalt "Klettersteige".
Hohe Wandi piirkonnas on 225 koobast. Dreistetteni lähedal asuv Ükssarvikukoobas on avalikkusele juurdepääsetav näitusekoopana.
Tänu oma asukohale Viini nõo serval ja autoga ligipääsetavusele on Hohe Wandil 3 populaarset paraplaanide ja deltaplaanide stardipunkti. Kõige populaarsem neist on idapoolne "Oststartplatz", kõige rohkem väljakutseid pakkuv ja deltaplaanide poolt enim kasutatav lõunapoolne "Südstartplatz"; on ka vähemkasutatud "Almfrieden Startplatz". Hohe Wand on lõuna-ida tuuleolude tõttu eriti sobiv lendamiseks ning on ka viinlastele kohalik mägi.
Platool on suur hulk mägikõrtse ja alpihütte, aga ka arvukalt nädalalõpu-puhkemajakesi, eriti Wanddörflis.
Osa Hohe Wandist on võetud kaitse alla kui Hohe Wandi looduspark, kuid seda nime kasutatakse turismiobjektide turustamiseks, millest mõnda on tugevalt kritiseeritud, kuna need ei sobi kokku looduspargiga (näiteks Skywalki vaateplatvorm, mis ulatub kaljude vahelt välja).
Populaarsed lihtsad matkamarsruudid.
Järgmised rajad ja tõusud on loetletud järjekorras, alustades Hohe Wandist edelas olevatest radadest (kaljuseinte lõunapoolne ots), seejärel läbi peamiselt idasuunaliste kaljuseinte, põhja ja loode ning tagasi edelasse (s.t vastupäeva).
Biograafiad (Th)

Biograafiad (Th) loetleb Vikipeedias olemasolevaid või kavatsetavaid artikleid isikutest, kelle nimi algab tähtedega "Th".
Wechseli kuru

Wechseli kuru (980 m) on mäekuru Austria Alpides, Alam-Austria ja Steiermargi liidumaade vahelisel piiril.
Koos Semmeringi kuruga on Wechseli kuru üks kõige olulisemaid ühendusi Alam-Austria ja Steiermargi vahel. Kuni A2 kiirtee ehitamiseni 1980. aastatel oli see peamine maantee Viini ja Grazi vahel.
Lužnice

Lužnice ([ˈluʒɲɪtsɛ]; saksa keeles "Lainsitz") on jõgi Austrias ja Tšehhis. 
Lužnice saab alguse Austrias ja suubub umbes 50 km České Budějovicest põhja pool Týn nad Vltavous Vltava jõkke.
Jõe pikkus on 208 km, millest Austrias on 15 km. 
Jõge on allikates esmamainitud 1179. aastal. Nimi tuleneb vanatšehhi keelest, mis tõlkes tähendab 'vesi voolab läbi mõdu'. 
Mitmed kohad jõel on populaarsed puhkuse- ja kanuusõidukohad.
Kamp (jõgi)

Kamp on jõgi Põhja-Austrias, Doonau vasakpoolne lisjõgi.
Kampi lähe asub Alam-Austria ja Ülem-Austria piiril Liebenau lähedal "Mühlviertelis". See voolab üldiselt itta läbi Rappottensteini (kus sellesse suubub "Kleine Kamp"), Zwettli, Krumau am Kampi, Gars am Kampi ja Langenloisi. Enamik oru lõunaosast kuulub Kamptali veinipiirkonda. Enne hüdroelektrijaama ehitamist Doonaule Altenwörthis 1970. aastatel suubus Kamp Doonausse Grafenwörthi juures, Krems an der Donaust idas. Selle suue viidi üle Altenwörthi ja varem Doonau otseseks lisajõeks olnud Kremsi jõe veed suunati Kampi.
Krems (Alam-Austria)

Krems on jõgi "Waldviertelis" Alam-Austria põhjaosas. Tegelikult on seal kaks jõge: nn Große Krems (Suur-Krems), mis tähistab kas kogu jõesüsteemi või vaid peamist lisajõge, ja väiksemat kutsutakse Kleine Krems (Väike-Krems). Krems voolas algselt Doonausse Krems an der Donau juures, kuid kui Doonaule ehitati Altenwörthi elektrijaam, viidi jõesuu – koos Kampi jõesuuga – üle Altenwörthi.
Ülemjooksul voolavad mõlemad jõed läbi "Waldvierteli" karmi graniitmaastiku; olulised paigad on Großreinprechts Große Kremsi ääres ja Kottes-Purk Kleine Kremsi ääres. Krems on Kremstali veinipiirkonna selgroog, see möödub Senftenbergist ja Lengenfeldi varemetest ning pärast graniidi- ja gneisiplatoolt (Tšehhi massiivi osa) väljumist voolab see Kremsi juures läbi Tullni nõo.
Hartensteini lossi all, peavoolude ühinemiskohas asub jõe kaldal Gudenuse koobas, mis oli asustatud kiviajal.
Kristjan Jurnas

Kristjan Jurnas (28. märts 1894 Pärnumaa, Sauga vald – 24. märts 1943 Kirov) oli Pärnu reeder ja Sadama villa tellija.
Haridus.
Kristjan Jurnas sündis 1894. aastal 28. märtsil Pärnumaal Sauga vallas ja käis kaks aastat Papsaare külakoolis, kuid pärast isaga tülliminekut lahkus nii koolist kui ka põgenes kodust ning alustas 13-aastaselt iseseisvat elu.
Töökäik.
Kristjan Jurnas tegeles paljude valdkondadega hoolimata sellest, et kooliharidust oli tal ainult kahe aasta jagu. Ta tegeles laevaehituse ja relvakaubandusega, talle kuulusid purje- ja aurulaevad ning ta seilas ookeanil, viimane andis talle ka hüüdnime Pärnu Jõnn. Kristjan Jurnas teenis elatist kaupade ja metsamaterjali transportimisega Eestist välismaale, lisaks arenenumatest riikidest odavalt laevade ostmise ja Eestis kallimalt müümisega.
Isiklikku.
1934. aastal naasis Pärnumaalt pärit Kristjan Jurnas purjelaeval Ameerikast Pärnusse. Samal aastal abiellus Jurnas Häädemeestelt pärit Lydia Tomsoniga ja peagi sündisid pojad Viktor Jurnas, Albert Jurnas ja Otto Jurnas. Suureneva pere jaoks tellis Kristjan Jurnas 1936. aastal majaehituse aadressile Sadama 13. 1937. aastal sai hoone valmis ja pere kolis sisse. Tänapäeval on see külalistemaja Sadama Villa.
1939. aastal pärast Teise maailmasõja algust emigreerus Jurnas perega sõja eest Kopenhaagenisse. 1940. aastal okupeerisid Saksa väed Taani ning Jurnased naasid üsna pea Pärnusse. 1941. aastal küüditati kogu pere Siberisse, kus Jurnas suri samal aastal ja kaks poega hiljem Venemaal lastekodus. Jurnase naine ja vanim poeg tulid hiljem Eestisse tagasi.
Rõuge tüüpi keraamika

Rõuge tüüpi keraamika pärineb Kagu-Eestist ja sellega piirnevatelt aladelt eelviikingi- ja viikingiajast. Kindlalt ei saa väita, kuidas Rõuge tüüpi keraamika kujunes, kuna varasemat rahvasterännuaegset keraamikat pole sügavuti uuritud. Valter Lang on oletanud, et Rõuge tüüpi peenkeraamika eeskujuks oli Põhja-Läti ja Kagu-Eesti 3.–4. sajandi tarandkalmetes levinud Salenieki tüüpi keraamika. 11. sajandi teisel veerandil tulid Ida-Eestis kasutusele slaavipärased potikedral valmistatud nõud.
Jagunemine.
Rõuge tüüpi keraamika jaguneb peen- ja jämekeraamikaks.
Rõuge tüüpi peenkeraamika.
Rõuge tüüpi peenkeraamikas on tegemist madalate kumera põhjaga kausside või lameda põhjaga pottidega, mõlemaid iseloomustab nivendiline kuju ja püstine võrik. Peenkeraamilised kausid võivad olla võrdlemisi suured, läbimõõt võib olla üle 30 sentimeetri. Rõuge tüüpi peenkeraamilised nõud on enamasti hea põletusega, mustad, silutud ja poleeritud. Leidub nii kaunistamata kui kaunistatud peenkeraamilisi nõusid, dekoratsioonidena kasutati väikeseid ümaraid lohke ja täkkeid, mis moodustavad rea; kolmnurkadest ja nelinurkadest mustreid; reas paiknevaid ringe. Dekoratsioonid paiknesid nõu ülaosas. Väike osa peenkeraamikast on kaunistatud sirgete joonte või lainetega, harva kasutati nöörivajutust, vähe leidub ka siksak- või võreornamenti. Rõuge tüüpi peenkeraamika oli Kagu-Eestis kasutusel 11. sajandi esimese pooleni.
Rõuge tüüpi jämekeraamika.
Rõuge tüüpi jämekeraamikat iseloomustavad suured ämbrikujulised, ülalt laienevad ja lameda põhjaga potid. Neid kasutati eelkõige toidu valmistamiseks ja hoidmiseks ning seetõttu on nad lihtsa või isegi rohmaka töötlusega ning enamasti kaunistamata, vahel aga esineb lohukestest mustrit. Jämekeraamika pottidel on sageli serva all rida väikeseid auke, mis on torgatud juba nõu vormimise käigus. Arvatavasti hoiti nendes nõudes vilja ja läbi aukude pääses õhk anuma sisse ja vili ei läinud hallitama. Nõude vormimismassi oli lisaks savile segatud jämedat liiva või kivipurdu. 
Eestis on serva all asuvate aukudega potte leitud eelkõige Kagu-Eestist, aga ka Viljandimaalt ja Tartumaalt. Kagu-Eestiga piirnevatelt Venemaa aladelt (Pihkvamaalt) on samuti leitud Rõuge tüüpi jämekeraamikale sarnaseid nõusid, kuigi auke on neil harva. Auke on aga leitud Pihkva, Irboska ja Kamno keraamikast, seetõttu on kasutatud ka määratlust Rõuge-Kamno tüüpi keraamika. Ülaserva all asuvad augud pole aga ainult Rõuge tüüpi keraamikale omased, selliseid on vahel ka Iru tüüpi keraamikal. Arvatavasti lõppes Rõuge tüüpi jämekeraamika kasutamine 11. sajandi esimesel poolel.
Thaya

Thaya (tšehhi: "Dyje" [ˈdɪjɛ]) on jõgi Kesk-Euroopas, Morava jõe pikim lisajõgi. See on 224 km pikk (koos pikima lähtejõe Deutsche Thayaga 322 km) ning lookleb läänest itta Alam-Austria (Austria) ja Lõuna-Morava (Tšehhi) vahelisel piirialal, kuigi piir ei järgi enamikus osades täpselt jõe kulgu. Selle lähted on kahes väiksemas jões, nimelt Deutsche Thaya ja Moravská Dyje ühinemine Raabs an der Thayas.
Thaya ja Morava ühinemiskoht on Morava lõunapoolseim ja madalaim punkt.
Selle nimi tähendab "inertset". Znojmo lähedal asub ka väike küla, mis kannab Dyje nime.
Ülemjooksul voolab Thaya läbi sügavate kuristike (Podyjí), möödudes paljudest linnustest ja lossidest. Moravas on see mitmes kohas paisutatud.
Thaya kogub vett Morava lääneosast ja sellega külgnevast Alam-Austria osast. Selle suurimad lisajõed on Svratka ja Jihlava, mis suubuvad Nové Mlýny veehoidlatest keskmisesse.
Olulised asulad Thaya ääres:
Paisud.
Kõik paisud asuvad Tšehhis. Neid kasutatakse niisutuseks, hüdroelektrienergia tootmiseks ja üleujutuste kontrollimiseks.
Kogelejarohi

Kogelejarohi ("Berteroa") on ristõieliste sugukonda kuuluv õistaimede perekond.
Pärismaisena kasvab kogelejarohi parasvöötme Euraasias.
Perekonna teaduslik nimetus tuleneb itaalia arsti, botaaniku ja taimekoguja Carlo Giuseppe Bertero nimest.
Krambe

Krambe ("Crambe") on ristõieliste sugukonda kuuluv õistaimede perekond.
Perekonda kuulub umbes 34–37 liiki.
Gubkini rajoon

Gubkini rajoon (vene keeles Губкинский район) on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Belgorodi oblasti põhjaosas. Rajooni keskus on Gubkini linn.
Rajoon piirneb põhjas Kurski oblasti Manturovo rajooniga, idas Starõi Oskoli rajooniga, kagus Tšernjanka rajooniga, lõunas Korotša rajooniga ja läänes Prohhorovka rajooniga.
Rajooni pindala on 1526,6 km². Elanike arv oli 2021. aastal 114 989 ja 2010. aastal 122 121.
Gubkini rajoonis on kaks linnaasundust (Gubkini linn ja Troitski alev) ja 9 külaasundust.
Hiiretõlkjas (perekond)

Hiiretõlkjas ("Euclidium") on ristõieliste sugukonda kuuluv õistaimede perekond.
Perekonda kuulub kaks liiki:
Gordon Moore

Gordon Earle Moore (3. jaanuar 1929 Pescadero, California – 24. märts 2023 Waimea, Hawaii) oli USA ettevõtja ja insener. Ta oli Inteli kaasasutaja.
Ta on iseäranis tuntud Moore'i seaduse autorina, mille kohaselt kahekordistub iga kahe aasta järel transistoride arv mikrokiibil. Algselt pakkus Moore 1965. aastal küll seda, et komponentide arv integraallülitusel kahekordistub umbkaudu iga aastaga, kuid ta korrigeeris 1975. aastal oma hinnangut.
1950. aastal sai Moore bakalaureusekraadi keemias California Ülikoolis Berkeleys ning 1954. aastal doktorikraadi samal erialal California Tehnoloogiainstituudist. 1953–1956 tegi ta järeldoktori Johns Hopkinsi Ülikoolis. Seejärel töötas ta töötas ettevõttes Beckman Instruments, kuid lahkus "reetliku kaheksa" koosseisus, kui kaheksa endist Shockley pooljuhtide labori töötajat asutasid 1957. aastal ettevõtte Fairchild Semiconductor.
1968. aastal asutas ta koos Robert Noycega ettevõtte NM Electronics, millest sai hiljem Intel Corporation. Moore oli ettevõtte pikaaegne juht.
2000. aastal asutas ta koos oma naisega Gordon and Betty Moore Foundationi annetades selle moodustamiseks 5 miljardit USA dollarit. 2009. aastal pälvis ta heategevuse eest Carnegie filantroopia medali.
2023. aasta veebruaris hinnati tema varasid 7 miljardi USA dollari juurde.
Isiklikku.
Tema abikaasa on Betty Irene Whitaker, kellega ta abiellus 1950. aastal. Neil on pojad Kenneth Moore ja Steven Moore.
Presidents' Trophy

Presidents' Trophy on spordiauhind, mis antakse NHL-i põhihooajal enim punkte kogunud meeskonnale. Kui kahel või enamal meeskonnal on hooaja lõpus sama arv punkte, antakse auhind sellele, kellel on rohkem võite.
Enim kordi (6) on auhinda võitnud Detroit Red Wings. Neljal korral on selle võitnud Boston Bruins.
Biograafiad (Kl)

Biograafiad (Kl) loetleb Vikipeedias olemasolevaid või kavatsetavaid artikleid isikutest, kelle nimi algab tähtedega "Kl".
Biograafiad (Kõ)

Biograafiad (Kõ) loetleb Vikipeedias olemasolevaid või kavatsetavaid artikleid isikutest, kelle nimi algab tähtedega "Kõ".
Pisarate park

Pisarate park on massiküüditamise mälestamiseks Tartusse Turu ja Rebase tänava ristmiku lähedusse rajatud park.
Pargis asub mälestuskivi, millel on kiri, et just sealt said alguse 1941. aasta 14. juuni ning ka 1947. ja 1949. aasta massiküüditamised.
Vähetuntud pargi asukohta ei tea isegi paljud tartlased.
Viimastel aastatel on pargis toimunud juuniküüditamise ohvrite mälestamine lillede asetamisega mälestuskivi juurde.
Bussikaart

Bussikaart on bussipileti tüüp.
Bussikaart võib olla ka kiipkaart. Tavaliselt on bussikaardil kirjas kliendi nimi. Kaardil on kirjas veel kaardi number.
Bussikaart on linna, piirkonna või riigi konkreetse transpordisüsteemi jaoks ning see võib hõlmata erinevaid bussiliine ja marsruute. Bussikaartidel on tavaliselt kujutatud bussiliinide firmat, mis näitab erinevaid marsruute ja nendega seotud peatusi. Sõidugraafikud näitavad tavaliselt busside saabumis ja lahkumisaegu erinevatest peatustest ning võivad sisaldada teavet nädalapäevade, nädalavahetuste või pühade erinevuste kohta.
Bussikaardi kasutamine.
Bussikaardi kasutamine on lihtne astud bussi, ütled bussijuhile sõidu sihtkoha, kui ta on selle masinasse ära märkind võid viibata kaardiga ja edasi kõndida enda istekohale.
Ajalugu.
Bussikaardid on loodud 19. sajandil. Kui need loodi olid need esialgu paberil. Esimesed magnetkaardid ilmusid 1960. aastatel, kuid see tehnoloogia ei levinud laialdaselt enne 1980. aastaid. Tänapäeval kasutatakse bussikaarte üle maailma. 
Bussikaardid loodi selleks, et tõendada, et bussisõitja on ostnud sõiduõiguse. Esimesed bussikaardid olid paberil, kuid hiljem hakati kasutama ka magnetkaarte, mida oli lihtsam kasutada ja mida oli raskem võltsida. 
Tänapäeval kasutatakse bussikaarte üle maailma.
Bussikaardi omandamine.
Enamikus kohtades saab osta bussikaardi bussijaamast või bussijuhi käest, mõnes kohas on võimalik osta bussikaart internetist või mobiilirakendusest. 
Bussikaarti võib omada igas vanuses inimene.