tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Heinrich V (Mecklenburg)

Heinrich V hüüdnimega "Rahumeelne" (3. mai 1479 – 6. veebruar 1552) oli valitsev Mecklenburgi hertsog Mecklenburg-Schwerini piirkonnas, hertsog Magnus II ja tema naise Sophie poeg.
Heinrich valitses alates 27. detsembrist 1503 üheskoos oma vendade Erich II ja Albrecht VII ning oma onu Balthasariga. Balthasar suri 16. märtsil 1507 ja Erich 22. detsembril 1508, mõlemad ilma pärijateta, seega Heinrich ja Albrecht said endile kogu maa. Esialgu valitsesid nad üheskoos. Albrecht tahtis korduvalt Mecklenburgi territooriumit jaotada ja selles lepiti kokku 7. mail 1520. Leping sätestas, et Heinrich valitseb Schwerinis ja Albrecht Güstrowis, ilma riiki "de facto" jagamata.
Vendade Heinrichi ja Albrechti valitsemisajal käivitas Martin Luther reformatsiooni, mis leidis Mecklenburgis kiiresti toetajaid. Luterlikku doktriini jutlustati siin enam või vähem avalikult juba 1523. aastal ja võibolla isegi varem. Hertsog Heinrich toetas uut doktriini algusest peale, esialgu väga ettevaatlikult, kuid üha avatumalt pärast Augsburgi riigipäeva 1530. aastal. Ta pidas alates 1524. aastast Lutheriga kirjavahetust ja Luther saatis talle õpetajaid ja jutlustajaid.
Heinrich ühines Torgau Liiduga 12. juunil 1526 ja 1532. aastal tuli ta lõpuks avalikult välja kui Lutheri toetaja. Loomulikult sundis tema ametikoht andma uuele õpetusele kindla välise ja sisemise korralduse, mistõttu palus ta superintendent Johann Rieblingil, keda Luther talle 1537. aastal soovitas, koostada kirikukord, katekismus ja agenda. Ülejäänud valitsemisaja jooksul oli ta hõivatud luterliku kiriku korraldamisega.
Pärast Lutheri surma puhkes Saksamaal ususõda. Kuid Heinrich ei osalenud; kuigi ta oli protestantlik vürst, ei olnud ta Schmalkaldeni liidu liige. Ta seisis vastu keiser Karl V poolt 1548. aastal Augsburgi interimi kehtestamisele. Heinrich kiitis heaks Mecklenburgi seisuste 1549. aasta juuli otsuse, mis tunnustas avalikult luterlikku doktriini. Varsti pärast seda, 6. veebruaril 1552, suri ta jumalakartliku ja rahumeelse vürsti mainega.
Abielud ja lapsed.
Heinrich oli abielus kolm korda. Esiteks abiellus ta 12. detsembril 1505 Brandenburgi kuurvürsti Johann Cicero tütre Ursulaga. Nad said kolm last:
Heinrichi teine abielu 12. juunil 1513 oli Pfalzi kuurvürsti Philippi tütre Helenega. Nad said kolm last:
Heinrichi kolmas abielu (14. mail 1551) oli Saksi-Lauenburgi hertsogi Magnus I (Saksi-Lauenburg)Magnus I tütre Ursulaga. See abielu oli lastetu.
Erich II (Mecklenburg)

Erich II (3. september 1483 – 21./22. detsember 1508) oli Mecklenburgi hertsog, Magnus II ja selle naise Sophie poeg.
Erich valitses Mecklenburg-Schwerini pärast oma isa surma 27. detsembril 1503 koos oma vendade Heinrich V ja Albrecht VII ning oma onu Balthasariga. Erich ise suri tõenäoliselt 21. või 22. detsembril 1508. Ta maeti Doberaner Münsterisse. Ta ei abiellunud kunagi ja suri lastetuna.
Anatoli Paal

Anatoli Paal (vene keeles "Анатолий Степанович Пааль"; 27. november 1954 Narva – 27. või 28. juuni 1999 Narva) oli Eesti majandustegelane ja poliitik.
Ta lõpetas Narva 8. 8-klassilise Kooli ja Narva 10. Keskkooli. 1977. aastal lõpetas ta Tallinna Polütehnilise Instituudi elektrijaamade erialal.
Aastatel 1977–1979 töötas ta Lõuna Kõrgepingevõrkude võrgurajooni dispetšerina, 1980–1981 Põlva kolhoosis.
1982. aastast töötas Anatoli Paal Balti Soojuselektrijaamas insenerina, meistrina ja tsehhijuhatajana. Aastatel 1992–1998 oli ta Balti SEJ direktor, 1998. aastast AS Eesti Energia Balti Elektrijaama direktor, 1999. aastast AS Eesti Energia Narva Elektrijaamade peadirektor.
1998. aastal oli ta Tartu Ülikooli kuratooriumi liige.
27. juunil 1999 tappis Anatoli Paali tema poeg esimesest abielust Aleksei.
Tegevus Narva linnaomavalituses.
1989. aastal valiti ta Narva linnavolikogu liikmeks ja esitati Narva linnapea kandidaadiks. Aastatel 1993–1999 oli ta Narva linnavolikogu esimees.
Tänu tema toetusele sai Narva 1999. aastast Eesti sügispealinnaks.
Isiklikku.
Anatoli Paal oli kaks korda abielus. Esimeses abielus sündis tal poeg Aleksei. Teises abielus abikaasa Gulnaraga sündis tal poeg Aleksandr.
Philipp (Mecklenburg)

Philipp (12. september 1514 - 4. jaanuar 1557) oli Mecklenburg-Schwerini hertsog.
Ta oli Heinrich V ja selle naise Helene von der Pfalzi noorim poeg. Vigastuse tõttu turniiril oli ta palju aastaid vaimuhaige. Pärast Heinrich V surma 1552. aastal elas ta Mecklenburgi hertsog Ulrichi õukonnas Güstrowis, kus ka suri.
Ta maeti Doberaner Münsterisse.
Brandon Saad

Brandon Saad (sündinud 27. oktoobril 1992 Pittsburghis Pennsylvania osariigis) on Ameerika Ühendriikide jäähokimängija, kes mängib NHL-i klubis St. Louis Blues ründajana vasakäärel.
Aastatel 2010–2012 mängis Saad Ontario Hockey League'i (OHL) klubis Saginaw Spirit. Hooajal 2011–2012 pälvis ta OHL-i hooaja kõige spordimehelikumale mängijale antava William Hanley Trophy.
2011. aastal valis Chicago Blackhawks ta NHL-i "draft"is 43. valikuna. NHL-is tegi ta debüüdi 7. oktoobril 2011 mängus Dallas Starsi vastu. Esimese värava lõi ta NHL-is 5. veebruaril 2013 mängus San Jose Sharksi vastu. Hooajal 2012–13 valiti ta uustulnukate hooaja sümboolsesse koosseisu (NHL All-Rookie Team). Aastatel 2013 ja 2015 võitis ta Blackhawksiga Stanley karika.
2015. aasta juunis liitus Saad Columbus Blue Jacketsiga, kuid naasis pärast kahte hooaega Blackhawksi. 2020. aasta oktoobris siirdus ta Colorado Avalanche'i, kus mängis ühe hooaja. 2021. aasta juulis sõlmis ta viieaastase lepingu Blueiga.
2016. aastal valiti Saad NHL-i tähtede mängule.
Eesti Kultuurkapitali kehakultuuri ja spordi sihtkapitali elutööpreemia

Eesti Kultuurkapitali kehakultuuri ja spordi sihtkapitali elutööpreemia on üks Eesti Kultuurkapitali välja antavast elutööpreemiast, mis määratakse kultuuri- ja sporditegelastele elutöö eest. Igal aastal antakse välja kaheksa Eesti Kultuurkapitali elutööpreemiat.
Preemiasumma suurused kinnitab Eesti Kultuurkapitali nõukogu igal aastal eraldi. Koos rahalise preemiaga antakse laureaadile preemia tunnusmärk. Alates 2013. aastast on selleks messingust kera ("Jonnakas", mille autorid on Risto Tali ja Rait Siska). Kera on valmistatud trugimise meetodil, kaetud poleeriga ning raskuseks tinavalu. Kerale on söövitatud Eesti Kultuurkapitali logo elemendid ning graveeritud valdkonna või sihtkapitali nimetus, laureaadi nimi ja aastaarv. Eesti Kultuurkapitali aastapreemiate ja sihtkapitalide elutööpreemiate laureaadid saavad kuldse poleeriga 200 mm diameetriga kera.
Duncan Keith

Duncan Keith (sündinud 16. juulil 1983 Winnipegis Manitobas) on Kanada jäähokimängija, kes mängib kaitsjana NHL-i klubis Edmonton Oilers.
Aastatel 2001–2002 mängis Michigani Osariigi Ülikooli meeskonnas. 2002. aastal valis Chicago Blackhawks ta NHL-i "draft"is 54. valikuna. Enne karjääri NHL-is mängis ta veel Western Hockey League'i klubis Kelowna Rockets ja American Hockey League'i klubis Norfolk Admirals.
NHL-is debüteeris ta Chicago Blackhawksi meeskonnas hooajal 2005–06 ja mängis Blackhawksis oma NHL-i karjääri 16 esimesel hooajal. Aastatel 2010, 2013 ja 2015 võitis ta Blackhawksiga võitnud Stanley karika. Hooaegadel 2009–10 ja 2013–14 pälvis ta NHL-i hooaja parimale kaitsjale antava James Norris Memorial Trophy. Samadel hooaegadel valiti ta lisaks NHL-i hooaja sümboolsesse koosseisu ("NHL First All-Star Team"). 2015. aastal pälvis ta Stanley karika väljalangemismängude kõige väärtuslikumale mängijale antava Conn Smythe Trophy.
2021. aasta juulis müüdi tema mängijaõigused Edmonton Oilersile.
2008., 2011., 2015. ja 2017. aastal oli Keith valitud NHL-i tähtede mängule. 2017. aastal valiti ta NHL-i ajaloo saja parima mängija hulka ("100 Greatest NHL Players").
2010. ja 2014. aastal tuli ta Kanada jäähokikoondise koosseisus olümpiavõitjaks. 2008. aasta maailmameistrivõistlustel võitis ta hõbemedali. 2012. aasta maailmameistrivõistlustel, kus Kanada langes välja veerandfinaalis, kogus Keith turniiri peale kaitsemängijatest enim punkte (11) ja andis enim väravasööte (10).
Złotokłos

Złotokłos on küla Poolas Masoovia vojevoodkonnas Piaseczno maakonnas Piaseczno vallas. Złotokłos asub Piasecznost ligi 12 km edelas ja Varssavi kesklinnast ligi 26 km lõunaedelas.
Złotokłosis asub küpsisevabrik.
ÜRO Julgeolekunõukogu resolutsioon 2532

ÜRO Julgeolekunõukogu resolutsioon 2532 on ÜRO Julgeolekunõukogu 2020. aasta 1. juuli istungil vastu võetud resolutsioon ülemaailmse relvarahu kehtestamisest vähemalt 90 päevaks.
ÜRO peasekretär António Manuel de Oliveira Guterres esitas vastavasisulise ettepaneku 23. märtsil 2020. Enne seda, 18. märtsil oli samasisulise küsimuse tõstatanud Julgeolekunõukogu roteeruv liige Eesti.
172 ÜRO liikmesriiki ja vaatlejat allkirjastasid ettepaneku toetuseks mittesiduva avalduse juunis ja ÜRO Julgeolekunõukogu võttis oma resolutsiooniga seda toetava otsuse vastu juulis. Tegemist on esimese relvarahuga, mis peaks hõlmama kogu planeeti.
Wólka Kozodawska

Wólka Kozodawska on küla Poolas Masoovia vojevoodkonnas Piaseczno maakonnas Piaseczno vallas. Wólka Kozodawska asub Piasecznost ligi 5 km lõunaedelas ja Varssavi kesklinnast umbes 22 km lõunas.
Łbiska

Łbiska on küla Poolas Masoovia vojevoodkonnas Piaseczno maakonnas Piaseczno vallas. Łbiska asub Piasecznost ligi kuus ja pool kilomeetrit lõunaedelas ja Varssavi kesklinnast umbes 26 km lõunas.
Nasutów

Nasutów on küla Poolas Lublini vojevoodkonnas Lublini maakonnas Niemce vallas. Nasutów asub Niemcest ligi 7 km läänes ja Lublini kesklinnast umbes 13 km põhjas.
Nasutówit on esmamainitud 1417. aastal.
Pierre Gasly

Pierre Gasly (sündinud 7. veebruaril 1996) on Prantsuse Vormel 1 sõitja võistkonnas Alpine F1 Team. Ta tegi oma Vormel 1 debüüdi Scuderia Toro Rosso võistkonnas 2017. aasta Malaisia GPl. 
Senine karjäär.
2017. aasta Vormel 1 hooajal sõitis ta kokku viiel etapil ja tema parimaks tulemuseks jäi Brasiilia GP 12. koht. Hooaja lõpetas ta 0 punktiga 21. kohal.
2018. aasta Vormel 1 hooajal osales ta kõigil 21 etapil. Tema parimaks jäi Bahreini GP 4. koht. Hooaja lõpetas ta 29 punkti ja 15. kohaga.
2019. aasta hooaega alustas ta Aston Martin Red Bull Racing meeskonnas, kuid hooaja keskpaigas vahetati ta välja Alexander Alboni vastu ning 13. etapist hooaja lõpuni sõitis ta Scuderia Toro Rosso võistkonnas. Tema parimaks tulemuseks jäi Brasiilia GP 2. koht. Hooaja lõpetas ta 95 punktiga 7. kohal.
Ulrich (Mecklenburg)

Ulrich III (5. märts 1527 – 14. märts 1603) oli Mecklenburg-Güstrow' hertsog aastatel 1555/56 – 1603.
Noorus.
Ulrich oli hertsog Albrecht VII ja tema naise Anna kolmas poeg. Ulrich sai hariduse Baieri õukonnas. Hiljem õppis ta teoloogiat ja õigust Ingolstadtis. Pärast isa surma võttis ta residentsiks Bützow' ja järgnes 1550. aastal oma nõole hertsog Magnus III-le kui Schwerini piiskopkonna luterlik administraator. Hiljem abiellus ta Magnuse lese Elisabethiga. Pärast Elisabethi surma abiellus ta Pommeri hertsogi Philipp I tütre Annaga.
Pärast oma onu Heinrich V surma võttis Ulrich valitsemisest osa, eriti Mecklenburgi osalemise ajal Schmalkaldeni sõjas. See puhkes pärimisvaidlusest, mille lahendas Brandenburgi kuurvürsti "Ruppiner dictum".
Valitsemine.
17. veebruaril 1555 sai Ulrich oma venna Johann Albrecht I kaasregendiks Mecklenburg-Güstrow's. 1556. aastal sai ta, säilitades oma vennaga ühise riigivalitsuse, endale Mecklenburgi idaosa pealinnaga Güstrow's, sellal kui Johann Albrecht sai lääneosa residentsiga Schwerinis. Pärast venna surma 1576. aastal tehti Ulrichist tolle järglaste, sh Johann Albrecht II eestkostja. Ulrich ehitas Güstrow' lossi oma vürstlikuks residentsiks. 
Ulrich kehastas haritud, kaasaegset vürsti ja oli jumalakartlik luterlane. Temast kujunes Mecklenburgi dünastia üks juhtivaid vürste. Ta jättis surres maha umbes 200 000-kuldnase varanduse. Ulrich osales Tycho Brahe ja David Chyträusi vahelises teaduslikus arutelus ning pidas kirjavahetust humanistidega nagu Heinrich Rantzau. 1594. aastal organiseeris ta Alam-Saksimaa keiserliku ringkonna juhina sõjalist ja rahalist abi Türgi ohu vastu. 
Ulrich oli vahendajaks Taani kuninga Frederik II ja tema õemehe, Holstein-Gottorpi hertsogi Johann Adolfi vahelises vaidluses, olles mõlemaga suurepärastes suhetes. Schwerini piiskopkonna administraatorina oli tema järglaseks ta lapselaps, viimane Schleswigi piiskop Taani vürst Ulrik, kes abiellus Katharina Hahn-Hinrichshageniga.
Ulrichi lapselaps Anna abiellus Šotimaa James VI-ga. 1598. aastal püüdis James VI kindlustada Inglismaa trooni. Ta saatis oma saadikud naise perekonna ja liitlaste juurde, et arutada tema õigust Elizabeth I troonile ning seda, et Euroopa vürstid peaksid teda toetama Hispaania nõuete vastu, vajadusel sõjalise abiga. Ulrich kirjutas 20. augustil Jamesile ettevaatliku kirja, soovitades, et Elizabeth peaks nimetama ta oma järglaseks, ja oli kindla relvatoe osas leige.
Perekond.
Ulrichi ainus laps abielust Elisabethiga oli Sophie.
Johann VII (Mecklenburg)

Johann VII (7. märts 1558 – 22. märts 1592) (mõnikord ka Johann V) oli Mecklenburg-Schwerini hertsog.
Johann oli Johann Albrecht I ja selle naise Anna Sophia poeg. Ta oli 18-aastane, kui tema isa suri. Määrati regentnõukogu, mis valitses tema nimel järgmised üheksa aastat.
Regentnõukogu andis tema territooriumite tegeliku valitsemise talle üle 1585. aastal. Ta seisis kohe silmitsi probleemidega, mille lahendamiseks ta oli halvasti varustatud, sealhulgas suur võlg ja tema onu Christophi nõuded territoriaalsetele järeleandmistele. Pärast eriti karmi vaidlust oma onuga tegi ta enesetapu.
Kuna enesetapjaid ei võinud matta pühitsetud maale, koostati lugu, milles väideti, et Johanni tappis saatan koos kahe naisega Schwerinist. Naisi küsitleti: Katharina Wankelmuth suri piinamise tagajärjel ja Magdalena Rukitz põletati tuleriidal. Nende süüdimõistmine nõidadena avas tee Johanni matmiseks Schwerini toomkirikusse.
Abielu ja lapsed.
17. veebruaril 1588 abiellus Johann Schleswig-Holsteini hertsogi Adolf I tütre Sophiaga. Nad said kolm last:
Adolf Friedrich I (Mecklenburg)

Adolf Friedrich I (15. detsember 1588 – 27. veebruar 1658) oli valitsev Mecklenburg-Schwerini hertsog aastatel 1592–1628 ja taas aastatel 1631–1658. Aastatel 1634–1648 valitses Adolf Friedrich administraatorina ka Schwerini piiskopkonda.
Noorus.
Ta oli Johann VII ja selle naise Sophia poeg.
Esialgu valitsesid Adolf Friedrich ja tema vend Johann Albrecht II Mecklenburg-Güstrow' hertsogi Ulrich III ja Mecklenburgi hertsogi Karl I (viimase isa onud) eestkoste all. Adolf Friedrich ja Johann Albrecht võtsid Mecklenburg-Schwerini valitsemise üle alates 16. aprillist 1608 ja pärast Karli surma 22. juulil 1610 valitsesid nad ka Mecklenburg-Güstrow's.
Mecklenburgi jaotamine ja kolmekümneaastane sõda.
1621. aastal jaotati Mecklenburgi hertsogkond ametlikult kahe venna vahel, Adolf Friedrich valitses Mecklenburg-Schwerinis ja Johann Albrecht valitses Mecklenburg-Güstrow's. Kolmekümneaastase sõja ajal tagandas Albrecht von Wallenstein hertsogid pärast seda, kui nad asusid salaja Taani kuninga Christian IV poolel Saksa-Rooma keisri Ferdinand II vastu sõdima. Wallenstein valitses hertsogkondi aastatel 1627–1631, kuni hertsogid Rootsi kuninga Gustav II Adolfi poolt ametisse ennistati. 1634. aastal sai Adolf Friedrich Taani Ulriki järel viimaseks Schwerini piiskopkonna administraatoriks enne piirkonna sekulariseerimist.
Abielud ja lapsed.
Adolf Friedrich I-l oli kokku 19 last.
Esimest korda abiellus ta 4. septembril 1622 krahv Enno III tütre Anna Mariaga. Nad said järgmised lapsed:
Teist korda abiellus Adolf Friedrich 1635. aastal hertsog Julius Ernsti tütre Marie Katharinaga. Nad said järgmised lapsed:
Kuninga 22

Kuninga 22 on kohtuhoone Pärnus aadressil Kuninga tänav 22.
Tänapäeval tegutseb hoones Pärnu Maakohus.
Ajalugu.
Kahekorruseline hoone ehitati kaupmehemajaks umbes 1680. aastatel. Kivimajana on see kaardile kantud juba 1696. aastal.
Nikolai tänava poolne eraldi asunud kivist kahekorruseline ait-elamu ehitati 18. sajandi II poolel ja liideti peamajaga 19. sajandi I poolel.
Hoone natsionaliseeriti 1940. aastal ja nõukogude perioodil asus majas Pärnu merekooli õppekorpus.
1995. aastal andis Pärnu linnavalitsus maja Justiitsministeeriumile. Sama aasta 8. mail hoone süüdati, mille tõttu sai see ulatuslikke kahjustusi. Hoone taastati 1999. aasta lõpuks ja Pärnu Maakohtu uus maja avati pidulikult 27. jaanuaril 2000.
Hoone renoveeriti 2019. aastal.
2025. aastal koliti kogu kohtupidamine Pärnus ühte majja ja nii jäi tühjaks Rüütli 19 hoone, mis oli samuti tegutsenud kohtuhoonena.
EDC Paris Business School

EDC Paris Business School on La Défenseis asuvate linnakutega Euroopa äriülikool, mis on asutatud 1950. aastal.
Õppekavadel on kolm rahvusvahelist akrediteeringut: CGE, EPAS ja UGEI. 
Kooli vilistlaste seas on tuntud ärimehi ja poliitikuid, näiteks Jean Todt (prantsuse autosporditegelane).
Rüütli 19

Rüütli 19 on hoone Pärnus aadressil Rüütli tänav 19.
Rüütli ja Vee tänava nurgal asuv hoone on ehitatud uusrenessanss-stiilis.
Sadakond aastat kohtuhoonena tegutsenud majas paiknesid Pärnu Maakohus ja Tallinna Halduskohus.
Ajalugu.
1835. aastal rajati praeguse hoone kohale ühekorruseline kivimaja.
19. sajandi lõpul ostis maja Pihkva Kommertspanga Pärnu osakond ja tellis arhitekt Hugo von Wolffeldtilt ümberehitusprojekti. Majale lisati teine korrus ja hoone kujundati erinevate neostiilide seguna. Pank alustas ümberehitatud hoones tööd 1901. aasta jaanuaris.
Vene revolutsioon ja Eesti riigi teke mõjusid ruineerivalt panga tegevusele ja nii kolisid 1928. aastal vabaks jäänud ruumidesse Pärnu rahukohtu I ja II jaoskond.
Nõukogude ajal töötasid hoones rahvakohtud ja pangast kohtumajja kolis ka notariaalne tegevus. Aastatel 1945–1949 asus kohtumaja esimesel korrusel ka Pärnu kultuurimaja.
1978–1983 oli majas kapitaalremont.
Iseseisvuse taastamise järel hakkasid hoones tööle Pärnu Linnakohus ja Pärnu Halduskohus.
2007. aastal toimus hoone renoveerimine.
2025. aastal kolis kohus hoonest välja, kuna kärbete tõttu koondati kogu kohtupidamine ühte majja (Kuninga 22).
Trevor Noah

Trevor Noah (sündinud 20. veebruaril 1984 Johannesburgis) on Lõuna-Aafrikast pärit koomik, poliitikakommentaator ja telesaatejuht. Ta elab Ameerika Ühendriikides New Yorgis.
Elukäik.
Noah' isa Robert on Šveitsi päritolu ja ema Patricia koosa päritolu. Noah sündis segarassilise lapsena apartheidi ajal, mil valgete ja mustade suhted olid Lõuna-Aafrikas seadusevastased. Rassidevahelised seksuaalsuhted ja abielud dekriminaliseeriti aasta pärast Noah' sündi, 1985. aastal. Noah kasvas üles ema ja emapoolse vanaema hoole all mustanahaliste linnas Sowetos. 
2002. aastal hakkas ta 18 aasta vanuselt kaasa lööma Lõuna-Aafrika meelelahutustööstuses. 2000. aastatel juhtis ta raadiosaadet, tegutses koomikuna, oli telesaatejuht ning juhtis auhinnatseremooniaid. 
2011. aastal kolis ta Ameerika Ühendriikidesse.
2014. aasta detsembris hakkas ta tegema kaastööd telekanali Comedy Central satiirilisele uudistesaatele "The Daily Show" ja 2015. aasta 28. septembril võttis Jon Stewartilt üle saatejuhi rolli. Paralleelselt saatejuhi tööga on ta jätkanud püstijalakomöödia tuuridega ning tegutsenud produtsendina. 
2016. aasta 22. märtsil oli "The Daily Show" saatekülaliseks Eesti toonane peaminister Taavi Rõivas. Rõivas reklaamis Eesti e-riiki ning kinkis Noah'le Eesti e-residentsust kinnitava kaardi.
2016. aastal ilmus lapsepõlvest koomilises võtmes jutustav autobiograafiline teos "Born a Crime" ("Kuritööna sündinud"), mis paigutus New York Timesi bestsellerite nimekirjas esikohale.
2018. aasta aprillis pani ta alguse Johannesburgis tegutsevale mittetulundusühingule Trevor Noah Foundation, mis tegeleb orbudele ja vähekindlustatud noorukitele hariduse andmisega ja nende sotsiaalse kapitali suurendamisega, et neil oleks tulevikus rohkem võimalusi.
Isiklikku.
Noah on polüglott. Ta räägib inglise, afrikaani, suulu, koosa, tsvana ja tsonga keelt, samuti natuke saksa keelt.
1992. aastal abiellus Noah' ema Ngisaveni Abel Shingangega, kellega sai 2 poega. 1996. aastal abielu lahutati, kuna Shingange oli vägivaldne nii Noah' kui tema ema vastu. 2009. aastal abiellus Noah' ema uue mehega, misjärel Shingange tulistas teda jalga ja pähe. Patricia jäi sellest hoolimata ellu. Shingange ähvardas ka Trevor Noah'd, mistõttu Noah suundus Lõuna-Aafrikast Los Angelesse. 
Noah on öelnud, et peab end progressiivseks inimeseks, kuid et ta ei ole poliitiliselt progressiivne. Ta ei näe ennast USA mõistes ei parempoolse ega vasakpoolsena.
Oscar Klefbom

Oscar Erik Anders Klefbom (sündinud 20. juulil 1993 Karlstadis) on Rootsi jäähokimängija, kes mängib kaitsjana NHL-i klubis Edmonton Oilers.
Ta alustas klubikarjääri Rootsi klubis Färjestad BK. Rootsi kõrgliigas debüteeris ta hooajal 2010–11.
2011. aastal valiti ta NHL-i "draft"is Oilersi poolt 19. valikuna. Põhja-Ameerikasse suundus ta mängima 2013. aastal. Esmalt asus ta mängima American Hockey League'i klubis Oklahoma City Barons. Oilersis debüteeris Klefbom 11. märtsil 2014 mängus Minnesota Wildi vastu. Esimese värava lõi ta NHL-is sama aasta 28. märtsil mängus Anaheim Ducksi vastu mängu lisa-ajal, tuues Oilersile 4:3 võidu.
2012. aastal tuli Klefbom Rootsi kuni 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistriks. Ta kuulus Rootsi jäähokikoondisse 2015. aasta maailmameistrivõistlustel.
James Neal

James Neal (sündinud 3. septembril 1987 Whitbys Ontario provintsis) on Kanada jäähokimängija, kes mängib ääreründajana American Hockey League'i (AHL) klubis Springfield Thunderbirds.
Aastatel 2004–2007 mängis ta Ontario Hockey League'i (OHL) klubis Plymouth Whalers. 2007. aastal tuli ta Whalersiga OHL-i meistriks.
2005. aastal valis Dallas Stars ta NHL-i "draft"is 33. valikuna. Hooajal 2007–08 mängis Neal American Hockey League'is Iowa Starsis, mis oli Dallas Starsi noorteklubi. NHL-is debüteeris ta Dallas Starsi meeskonnas hooajal 2008–09.
2011. aasta veebruaris siirdus ta Pittsburgh Penguinsi. Hooaeg 2011–12 on olnud individuaalselt Neli seni edukaim, kui ta lõi põhihooajal 40 väravat ja kogus 81 punkti. Ta oli sel hooajal Jevgeni Malkini järel teine resultatiivseim Penguinsi mängija ja liigas paremuselt kolmas väravakütt. Samal hooajal valiti lisaks Neal NHL-i hooaja sümboolsesse koosseisu ("NHL First All-Star Team").
Aastatel 2014–17 mängis Neal kolm hooaega Nashville Predatorsis. Hooajal 2016–17 jõudis ta Predatorsiga Stanley karika finaali, kus Predators kaotas Neali eelmisele koduklubile Penguinsile mängudega 2:4.
Hooajal 2017–18 mängis ta Vegas Golden Knightsis. Ka sel hooajal jõudis Neal Stanley karika finaali, kus Golden Knights kaotas Washington Capitalsile mängudega 1:4.
2018. aasta juulis sõlmis Neal viieaastase lepingu Calgary Flamesiga. 2018–19 põhihooajal lõi Neal seitse väravat ja kogus 19 punkti. 2019. aasta juulis siirdus ta Edmonton Oilersisse. 2021. aasta oktoobris sõlmis ta üheaastase lepingu St. Louis Bluesiga. Kahvatu vormi tõttu (19 mänguga kaks väravat ja kaks väravasöötu) suunati ta 2022. aasta jaanuaris AHL-i klubisse Springfield Thunderbirds.
2012., 2016. ja 2018. aastal oli Neal valitud NHL-i tähtede mängule.
2009. aasta maailmameistrivõistlustel võitis Neal Kanada jäähokikoondisega hõbemedali.
Justin Schultz

Justin Schultz (sündinud 6. juulil 1990 Kelownas Briti Columbias) on Kanada jäähokimängija, kes mängib kaitsjana NHL-i klubis Seattle Kraken.
Aastatel 2006–2009 mängis Schultz British Columbia Hockey League'i klubis Westside Warriors. Aastatel 2009–2012 mängis ta kolm hooaega Wisconsini Ülikooli jäähokimeeskonnas. Hooaegadel 2010–11 ja 2011–12 valiti ta Western Collegiate Hockey Associationi hooaja parimaks kaitsjaks. Hooaja 2012–13 esimeses pooles mängis ta American Hockey League'i (AHL) klubis Oklahoma City Barons. Ta pälvis sel hooajal liiga parimale kaitsjale antava Eddie Shore Awardi.
2008. aastal valis Anaheim Ducks ta NHL-i "draft"is 43. valikuna. NHL-is debüteeris ta hooajal 2012–13 Edmonton Oilersi meeskonnas. Samal hooajal valiti ta uustulnukate hooaja sümboolsesse koosseisu ("All-Rookie Team").
2016. aasta veebruaris liitus Schultz Pittsburgh Penguinsiga. 2016. ja 2017. aastal võitis ta Penguinsiga Stanley karika.
2020. aasta oktoobris sõlmis ta kaheaastase lepingu Washington Capitalsiga.
2022. aasta juulis sõlmis Schultz kaheaastase lepingu Seattle Krakeniga.
Ta kuulus Kanada jäähokikoondisse 2013. aasta jäähoki maailmameistrivõistlustel.
Niklas Süle

Niklas Süle (sündinud 3. septembril 1995 Frankfurdis) on Saksa jalgpallur, kes mängib Bundesliga klubis Müncheni Bayern ja Saksamaa jalgpallikoondises kaitsjana.
Klubikarjäär.
Varajane karjäär.
Niklas Süle alustas oma karjääri klubis Rot-Weiß Walldorf. 2006. aasta juulis liitus ta Eintracht Frankfurti noorteakadeemiaga, kus ta mängis kuni 2008–2009 hooaja lõpuni. 2009. aasta juulis liitus ta SV Darmstadt 98 noortevõistkonnaga, kuid juba pool aastat hiljem lahkus ta sealt ja liitus 1899 Hoffenheimi noorteakadeemiaga.
1899 Hoffenheim.
11. mail 2013 tegi Niklas Süle debüüdi Hoffenheimi meeskonnas Bundesliga mängus Hamburger SV vastu. Ta tuli vahetusest sisse 81. minutil, asendades Andreas Ludwigi. Hoffenheim kaotas mängu 4:1. 
2012–2013 hooajal tegi Süle Hoffenheimi ridades kaasa kaks Bundesliga mängu ja kaks väljalangemismängude mängu.
Hooajal 2013–14 tegi Süle kaasa 25 Bundesliga mängu, lõi 4 väravat ning aitas Hoffenheimi klubil lõpetada Bundesligas üheksandal kohal. 
Kokku mängis Süle Hoffenheimi klubis 107 mängu ja lõi 7 väravat. 
Müncheni Bayern.
1. luuli 2017 aastal Niklas Süle Müncheni Bayerniga. Esimese värava lõi ta Bayer 04 Leverkuseni vastu 18. augustil 2017.
Süle võitis Müncheni Bayerniga oma esimese Bundesliga tiitli 2017–2018 hooajal, lõpetades hooaja suure 21-punktilise edumaaga Schalke 04 ees. 
Koondisekarjäär.
Koos Saksamaa U17-ga osales ta 2012. aasta UEFA Euroopa alla 17-aastaste meistrivõistlustel. 
Ta osales 2016. aasta suveolümpiamängude jalgpalliturniiril, kus Saksamaa võistkond võitis hõbemedali.
Ta esindas Saksamaas 2018. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlustel, kus Saksamaa oli ühes alagrupis Mehhiko, Lõuna Korea ja Rootsiga. Saksamaa jäi seal alagrupis viimaseks.
John Green

John Michael Green (sündinud 24. augustil 1977) on ameerika kirjanik ning YouTube'i sisulooja.
Pratulin

Pratulin on küla Poolas Lublini vojevoodkonnas Biała Podlaska maakonnas Rokitno vallas. Pratulin asub Bugi jõe vasakul kaldal, Valgevene piiri ääres.
Küla on esmamainitud 1478. aastal. Tol ajal oli küla nimi Hornów või Hornowo. 1732. aastal anti asulale linnaõigused ja linn sai nimeks Pratulin. Pratulin kaotas linnaõigused 11. jaanuaril 1820.
Pulmapilt (film)

"Pulmapilt" on 1980. aastal valminud Eesti mängufilm.
Filmi režissöör on Raul Tammet, stsenarist Svjatoslav Gervassijev, operaator Jüri Garšnek, kunstnik Epp Maria Kokamägi ja helilooja Gunnar Graps.
Murovani Kurõlivtsi

Murovani Kurõlivtsi (ukraina Муровані Курилівці) on alev Ukrainas Vinnõtsja oblastis, Murovani Kurõlivtsi rajooni keskus. Murovani Kurõlivtsi asub Žvani jõe ääres, Vinnõtsjast umbes 105 km edelas.
Asulat on esmamainitud 1493. aastal. Alevi staatuse sai Murovani Kurõlivtsi 1956. aastal.
August 2020

August 2020.
2020. aasta august algas laupäeval ja lõppes 31 ööpäeva pärast esmaspäeval.
September 2020

September 2020, kroonika
2020. aasta september algas teisipäeval ja lõppes 30 ööpäeva pärast kolmapäeval.
27. september.
Puhkes 2020. aasta Mägi-Karabahhi konflikt.
Jesperi Kotkaniemi

Jesperi Kotkaniemi (sündinud 6. juulil 2000 Poris) on Soome jäähokimängija, kes mängib keskründajana NHL-i klubis Carolina Hurricanes.
Ta alustas klubikarjääri kodulinna klubis Ässät. Debüüthooajal 2017–18 lõi Kotkaniemi Soome kõrgliigas kümme väravat ja andis 19 väravasöötu.
2018. aastal valis Montreal Canadiens ta NHL-i "draft"is kolmanda valikuna. 2018. aasta juulis sõlmis ta klubiga kolmeaastase lepingu. NHL-is tegi Kotkaniemi debüüdi 3. oktoobril 2018 mängus Toronto Maple Leafsi vastu, saades kirja ühe väravasöödu. Ta sai sellega esimeseks 2000. aastatel sündinud mängijaks, kes on mänginud mõnes Põhja-Ameerika neljas suurimas spordiliigas. Esimese värava lõi ta NHL-is 1. novembril 2018 mängus Washington Capitals vastu. Ta sai sellega 18 aasta ja 118 päeva vanuselt pärast Mario Tremblayd Canadiensi ajaloo teiseks noorimaks väravalööjaks. Oma debüüthooajal lõi ta NHL-is kokku 11 väravat ja andis 23 väravasöötu.
Enne NHL-i hooaja algust mängis ta hooaja 2020–21 esimeses pooles laenul taas Ässätes. Canadiensiga jõudis ta hooajal 2020–21 Stanley karikavõistluste finaali, kus kaotati Tampa Bay Lightningile.
2021. aasta augustis sõlmis ta üheaastase lepingu Carolina Hurricanesiga.
2018. aastal tuli Kotkaniemi Soome kuni 18-aastaste koondisega omavanuste maailmameistriks.
Mae Thorani

Phra Mae Thorani (tai keeles พระแม่ธรณี, paali keeles "Vasundharā" või "Dharaṇī") on budistlikus mütoloogias maajumalanna või 'maaema', kes on laialdaselt austatud theravaada budismi maades, Kagu-Aasias. Teda kujutatakse tavaliselt noore naisena, kes väänab oma juustest välja vett. 
Legendide kohaselt oli Siddhārtha Gautama parajasti istumas püha viigipuu all ja saavutamas Virgumist, kui ilmus kuri deemon Mara teda takistama ja saatis oma kolm tütart teda kiusama. Koos nendega saabus ka veel tohutu armee võitlejaid. Siddhartha, kes polnud veel virgumisele jõudnud, soovis saada kinnitust sellele, et ta on Virgumise tõepoolest pälvinud. Ta pöördus Maa poole tunnistuse saamiseks. Selleks puudutas ta parema käe sõrmega Maad.
Virgumise ehk Valgustumise on pälvinud see, kes eelmistes eludes on kogunud piisaval hulgal pälvimusi ehk, teisiti öeldes, teinud piisavalt palju heategusid, ohverdanud, annetanud jne. Ohverdamise juures on aga alati kombeks kallata mõni piisk vett Maa peale. Seega on Maa alati tunnistajaks inimese ohverdusele. See on ülemaailmselt levinud komme, eesti keeles "kahjamine".
Aga kui Siddhartha oli oma sõrmega Maad puudutanud, siis ilmus Maajumalanna ning hakkas oma juustest vett välja väänama. See oli kõik see vesi, mida Siddhartha oma eelmistes eludes oli Maale kahjanud. Ja seda vett oli nii palju, et see uputas ja uhas minema need kiusajad ja kogu armee, kes kõik olid tulnud tema Virgumist takistama. Sellega tõestas Mae Thorani, kuivõrd palju oli Siddhartha oma varasemates eludes head teinud.
Ikonograafiliselt kujutatakse Buddhat sageli nii, et vasak käsi puhkab süles, peapesa üleval, aga parem käsi on põlvel, sõrmed alla suunatud. Seda žesti nimetatakse "bhumisparsa mudra" ja see sümboliseerib nii Maa tunnistajaks kutsumist, Mara võitmist (tai keeles "Mara Vichai") kui ka Virgumiseni jõudmist. Kuna Virgumise saavutamisel mingeid muid väliseid märke ei avaldu, siis on "bhumisparsa mudra" saanud selle ülima eesmärgi sümboliks.
Chris Wagner

Christopher Wagner (sündinud 27. mail 1991 Walpole'is, Massachusettsis) on USA jäähokimängija, kes mängib NHL-i klubis Boston Bruins keskründajana.
2010. aastal valiti ta NHL-i "draft"is Anaheim Ducksi poolt 122. valikuna. Aastatel 2010–2012 mängis ta Colgate'i ülikooli meeskonnas. 2012. aastal liitus ta American Hockey League'i klubiga Norfolk Admirals. Ducksi meeskonnas debüteeris Wagner NHL-is 17. oktoobril 2014 mängus Minnesota Wildi vastu.
2015. aasta novembris liitus ta Colorado Avalanche'iga. 25. novembril 2015 lõi ta mängus Ottawa Senatorsi vastu oma esimese värava NHL-is. 2016. aastal siirdus ta tagasi Ducksi. 2018. aasta veebruaris liitus ta New York Islandersiga.
2018. aasta juulis sõlmis Wagner kaheaastase lepingu Boston Bruinsiga. 2018–19 põhihooaeg oli tema senise NHL-i karjääri edukaim, kui ta lõi 12 väravat ja andis seitse väravasöötu, kuid vigastuse tõttu ei saanud ta osaleda Stanley karika finaalis St. Louis Bluesi vastu. 2019. aasta novembris pikendas ta oma lepingut Bruinsiga.
Johanna-Elise Kabel

Johanna-Elise Kabel (sündinud 30. mail 2000) on Eesti tantsija ja koreograaf.
2019. aasta maist on ta Tatjana Mihhailova-Saare tüdrukuteansambli Little Messi liige ning esines selle koosseisus lauluvõistluse Eesti Laul 2020 poolfinaalis.
2020. aastast töötab ta Kaari Sillamaa Laste Kaunite Kunstide Koolis Laste Muusikateatri vanema rühma ja Noorte Muusikateatri koreograafina.
Charlie McAvoy

Charles Patrick McAvoy Jr. (sündinud 21. detsembril 1997 Long Beachis New Yorgi osariigis) on USA jäähokimängija, kes mängib kaitsjana NHL-i klubis Boston Bruins.
Aastatel 2015–2017 mängis ta Bostoni Ülikooli meeskonnas.
2016. aastal valiti ta NHL-i "draft"is Bruinsi poolt 14. valikuna. NHL-is debüteeris ta Bruinsi meeskonnas 12. aprillil 2017 väljalangemismängudes Ottawa Senatorsi vastu. Alates järgmisest hooajast on ta kuulunud Bruinsi põhimeeskonda. NHL-is lõi ta oma esimese värava 5. oktoobril 2017 põhihooaja esimeses mängus Nashville Predatorsi vastu. Hooajal 2017–18 valiti McAvoy uustulnukate hooaja sümboolsesse koosseisu ("NHL All-Rookie Team").
2015. aastal tuli ta USA kuni 18-aastaste koondisega omaealiste maailmameistriks. USA jäähokikoondise koosseisus võitis McAvoy 2018. aasta maailmameistrivõistlustelt pronksmedali. 2018. aasta maailmameistrivõistlustel kogus ta kaitsemängijatest turniiri peale enim punkte (3+6).
Vaiko

Vaiko on eesti eesnimi, mis on kasutusel enamasti mehenimena.
1. jaanuari 2020 seisuga oli Eestis eesnimi Vaiko 116 mehel. Vaiko on Eestis populaarsuselt 603. mehenimi. Nimi Vaiko oli ka alla viiel naisel.
Kõige populaarsem oli eesnimi Vaiko vanuserühmas 35–39, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 4,65 ning Lääne maakonnas, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 6,27. Vaiko oli keskmiselt 38 aasta vanune (mediaanvanus oli 37).
Aleksei Aleksejevitš Leontjev

Aleksei Aleksejevitš Leontjev (vene keeles Алексей Алексеевич Леонтьев; 14. jaanuar 1936 Moskva – 12. august 2004 Moskva) oli Nõukogude keeleteadlane ja psühholoog, Aleksei Leontjevi poeg.
Ta õppis M. V. Lomonossovi nimelise Moskva Riikliku Ülikooli filoloogiateaduskonna germaani filoloogia osakonnas, mille lõpetas 1958. aastal. Samast aastast töötas NSV Liidu Teaduste Akadeemia Keeleteaduse Instituudis. 1963. aastal kaitses ta teaduste kandidaadi väitekirja filoloogias ning 1968. aastal doktoriväitekirja filoloogias. 1975. aastal sai ta doktorikraadi psühholoogias doktoritööga "Kõnelise suhtlemise psühholoogia" (vene keeles Психология речевого общения). 1997. aastal sai ta professoriks. Ta on maetud Moskva Kuntsevo kalmistule.
Kinoliinkollane

Kinoliinkollane ehk kinoliinkollane WS (WS – "water soluble"), ka kollane toiduvärv 13 ("Food Yellow 13"), e-aine tähisega E104, on mitme orgaanilise ühendi kollase või rohekaskollase värvusega segu, mida kasutatakse toiduainetetööstuses. Kinoliinkollane loetakse sünteetiliste asovärvide hulka.
Kinoliinkollasel on inglise keeles vähemalt 28 sünonüümi, näiteks "C.I. Acid Yellow 3", "D&amp;C Yellow 10", "Quinidine Yellow KT", "Japan Yellow 203", värvainete indeksi number on C.I. 47005.
Omadused.
Kinoliinkollane on kollane või rohekaskollane asovärv, mis kuulub disulfoonhappe derivaatide (dinaatriumsoolade) hulka. Seda turustatakse kaubanduses mono-, di- ja trisulfoonhappe derivaatide seguna. Lahustub kergesti vees, halvemini etanoolis ning üldse mitte taimeõlides. Värv sisaldab enamasti monosulfonaatide, disulfonaatide ja trisulfonaatide ja täiendavate värvainete segu (naatriumkloriidi ja/või naatriumsulfaati).
Kasutamine.
Kinoliinkollane on Euroopa Liidus heaks kiidetud värvaine ning seda kasutatakse enamasti toiduvärvina, eelkõige karastus- ja alkohoolsetes jookides ja maiustustes. Värvaine lisamisega soovitakse ära hoida toiduaine värvuse võimalik kadu valguse, temperatuuri ja õhu mõjul. Samuti kasutatakse kinoliinkollast naha ja huulte kosmeetikavahendites ühe värviandjana.
Kinoliinkollast võib toidus kasutada maksimaalselt annustes 50–500 mg/kg ja jookides 200 mg/l. Kinoliinkollase ADI ("Acceptable Daily Intake") ehk aktsepteeritav päevane tarbimiskogus peaks jääma 0,5 mg kehakaalu kilogrammi kohta.
Kõrvaltoimed.
Kinoliinkollase tarbimise peamisteks kõrvaltoimeteks on allergilised tursed ja nõgestõbi. Samuti võib kinoliinkollane tekitada astmat, urtikaariat ja riniiti, kuid seda rohkem siis, kui seda tarbitakse koos teiste sünteetiliste värvainetega
Regulatsioon.
Kinoliinkollane kuulub asovärvide hulka, mille sisaldusega toiduainete pakenditel peab Euroopa Ühenduse määruse nr 1333/2008 kohaselt olema koos toiduvärvi nimetuse või E numbriga esitatud ka lisateave "võib avaldada kahjulikku mõju laste aktiivsusele ja tähelepanuvõimele".
Leontjev

Leontjev (vene keeles Леонтьев) on venepärane perekonnanimi.
2020. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Leontjev 83 mehel ja 9 naisel. Perekonnanimi Leontjeva oli 105 naisel.
Johann Albrecht II (Mecklenburg)

Johann Albrecht II (5. mai 1590 – 23. aprill 1636) oli Mecklenburgi hertsog. Aastatel 1608–1611 oli ta Mecklenburg-Schwerini nimeline valitseja; tegelik valitseja oli regent, tema vanaonu Karl I. Aastatel 1611–1621 valitsesid Johann Albrecht ja tema vend Adolf Friedrich I kogu Mecklenburgi hertsogkonda üheskoos. 1621. aastast alates valitses Johann Albrecht Mecklenburg-Güstrowit üksi.
Elu.
Johann Albrecht oli hertsog Johann VII ja tema naise Sophia poeg.
Ta valitses 16. aprillist 1608 oma vanaonu hertsog Karl I eestkoste all koos oma venna Adolf Friedrich I-ga riigi Mecklenburg-Schwerini osa. Pärast Karli surma kuulutas keiser Adolf Friedrichi täisealiseks ja too valitses üksi kuni Johann Albrechti täisikka jõudmiseni, seejärel valitsesid nad koos.
1617. aastal pöördus ta protestantismi. Mecklenburgi jaotamisega 1621. aastal sai Johann Albrecht Mecklenburg-Güstrowi.
1623. aastal ühinesid mõlemad vennad Alam-Saksi seisuste kaitseliiduga. Nad üritasid kolmekümneaastase sõja ajal neutraalsena näida, kuid toetasid salaja Taani kuninga Christian IV vägesid. Pärast seda, kui keisriväed Lutteri lahingu võitsid, kohtles Tilly neid vaenlastena. 19. jaanuaril 1628 andis keiser Ferdinand II Brandýsi lossis välja dekreedi, millega kuulutati, et vennad on kaotanud oma lääni ja Mecklenburg antakse Wallensteinile. 1628. aasta mais lahkusid vennad Wallensteini nõudel hertsogkonnast. 1631. aasta mais kukutasid Rootsi väed Wallensteini ja vennad tulid tagasi.
Johann Albrecht II suri 1636. aastal ja maeti Güstrowi toomkirikusse.
Abielud ja lapsed.
Johann Albrecht II oli kolm korda abielus.
(I) 9. oktoobril 1608 abiellus ta Mecklenburgi hertsog Christophi tütre Margarete Elisabethiga. Nad said järgmised lapsed:
(II) 26. märtsil 1618 abiellus ta Hessen-Kasseli maakrahvi Moritza tütre Elisabethiga. See abielu jäi lastetuks.
(III) 7. mail 1626 abiellus ta Anhalt-Bernburgi vürsti Christian I tütre Eleonore Mariega. Nad said järgmised lapsed:
Blagoveštšensk (Baškortostan)

 
Blagoveštšensk on linn Venemaal Baškortostani Vabariigis, Blagoveštšenski rajooni halduskeskus. Asub Belaja jõe paremkaldal.
Blagoveštšensk on asutatud 1756. aastal, linnaõigused sai 1941. aastal.
2010. aasta rahvaloenduse andmetel oli linna elanikest venelasi 62,8%, tatarlasi 15,5%, baškiire 14%, marisid –4,8% ja muude rahvuste esindajaid 2,9%.
2020. aasta alguses oli linna elanike arv 34 771.
Karl I (Mecklenburg)

Karl I (28. detsember 1540 – 22. juuli 1610) oli valitsev Mecklenburgi hertsog riigi Mecklenburg-Güstrowi osas.
Ta oli hertsog Albrecht VII ja selle naise Anna noorim poeg. Aastatel 1564–1610 oli Karl johanniitide ordu komtuurkonna administraator Mirowis. Pärast vanemate vendade surma (Johann Albrecht I 1576. aastal ja Ulrich 1603. aastal) valitses ta Mecklenburg-Güstrowid 14. märtsist 1603 kuni oma surmani. Ta tegutses ka Johann Albrecht II ja Adolf Friedrich I eestkostjana, kes pärisid 1576. aastal Johann Albrecht I-lt Mecklenburg-Schwerini. Aastatel 1592–1610 oli ta ka Ratzeburgi piiskopkonna administraator.
17. augustil 1603, piirkonna katkupuhangu ajal, oli tal Wismari lähedal Neuklosteris audients Inglise diplomaadi Stephen Lesieuriga. Kui 1592. aastal suri Mecklenburg-Schwerini hertsog Johann VII, andis Karl I Johanni lesele Sophiale Mecklenburg-Schwerini eestkoste selle alaealiste poegade Adolf Friedrich I ja Johann Albrecht II nimel. 1608. aastal palus Karl keisrilt Adolf Friedrich I täisealiseks kuulutamist.
Rüütli 40a

Rüütli 40a on panga- ja eluhoone Pärnus aadressil Rüütli tänav 40a. 
Hoone ehitati aastatel 1939–1945 Eesti Panga Pärnu osakonna jaoks. 
Tänapäeval asub hoones Pärnu Uue Kunsti Muuseum. Majas on ka neli korterit.
Pangahoone asub Iseseisvuse väljaku ääres. Sellest põhja poole jääb Pärnu bussijaam.
Ajalugu.
Eesti Panga Pärnu osakonnale uute ruumide ehitamisest oli juttu juba 1934. aastal. Eesti Panga nõukogu tegigi 1936. aastal juhatusele ülesandeks eeltööde tegemise ja uue maja maksumuse kalkulatsiooni koostamise. Maja asukohaks sobis Pärnu raudteejaama ala südalinnas, kuna Pärnu linnal oli plaan viia raudteejaam teise kohta. Hoone täpne asukoht selgus peale südalinna kujundamise projektide võistlust, mille võitis arhitekt Harald Arman.
Eesti panga korraldatud hoonekavandite võistluse tulemusena pidid hoone lõpliku projekti kokku panema arhitektid Alar Kotli ja Anton Soans. Projekt valmis 1939. aasta aprilliks.
Hoone ehitus algas 25. juulil 1939 ja nurgakivi pandi sama aasta 2. detsembril. Ehitus jätkus ka vaatamata vahepeal alanud teisele maailmasõjale. Hoone valmis 1945. aastaks.
1944. aastal kolis hoonesse Pärnu Tsentraal Hoiukassa. 1944–1967 töötas pangahoone ruumides ka Endla teater.
1993. aastal erastas Rahandusministeeriumi kantsler Enn Pant, kes kuulus samal ajal Pärnu Maapanga juhatuse koosseisu, hoone riigilt Pärnu Maapangale 3,8 miljoni krooni eest, kuigi kinnisvaraekspertide hinnangul oli hoone väärtus umbes 20 miljonit krooni. Samuti sattusid panga kätte hoones asuvad korterid, kuigi seaduse järgi oleks olnud korteri üürnikel õigus oma elupind erastada.
Kuna kirjavahetus riigi ja pangaga tulemusi ei andnud, pöördusid korterite üürnikud 1997. aastal kohtusse. Vaidlus jõudis Riigikohtusse, mis 2000. aastal otsustas, et riik on rikkunud seadust ja andis üürnikele õiguse oma korter välja osta. 2001. aastal sõlmisid Rahandusministeerium ja Pärnu Maapanga õigusjärglane Ühispank lepingu, et pank saab hoone korterite eest 20 miljonit krooni. Üürnikud said korterid endale tagasi alles 2005. aasta detsembriks.
2007. aastal müüs SEB pangahoone Kanada suurettevõttele Homburg Invest ja asus ise ruume Homburgilt rentima. Seejärel on hoone liikunud erinevate välismaa ettevõtete vahel. Hoone omanik 2020. aasta seisuga on Šveitsi investeerimisfirma Laurus S.a.r.l. SEB sulges oma kontori Rüütli 40a hoones 2021. aasta veebruaris.
Alates 2020. aasta sügisest tegutseb hoone teisel korrusel Pärnu Uue Kunsti Muuseum.
Sami Vatanen

Sami Vatanen (sündinud 3. juunil 1991 Jyväskyläs) on Soome jäähokimängija, kes mängib kaitsjana Šveitsi kõrgliigaklubis Genève-Servette.
Ta alustas klubikarjääri kodulinna klubis JYP Jyväskylä. Soome kõrgliigas debüteeris ta hooajal 2009–10. Hooajal 2011–12 tui ta JYP-ga Soome meistriks. Hooaegadel 2010–11 ja 2011–12 pälvis ta Soome kõrgliiga hooaja parimale kaitsjale antava Pekka Rautakallio auhinna. Hooajal 2010–11 pälvis ta lisaks hooaja kõige efektiivsemale mängijale antava Matti Keinoneni auhinna.
2009. aastal valis Anaheim Ducks ta NHL-i "draft"is 106. valikuna. Põhja-Ameerikasse suundus ta mängima 2012. aastal. Hooaja 2012–13 alguses mängis ta American Hockey League'i klubis Norfolk Admirals. NHL-is debüteeris ta Ducksi meeskonnas 2013. aasta veebruaris.
2017. aasta novembris liitus Vatanen New Jersey Devilsiga. 2020. aasta veebruaris siirdus ta Carolina Hurricanesi. 2021. aasta jaanuaris naasis Vatanen Devilsi, kellega sõlmis üheaastase lepingu. Hooaja 2020–21 lõpus mängis ta lisaks lühikest aega Dallas Starsis.
2021. aasta septembris sõlmis ta lepingu Šveitsi kõrgliigaklubiga Genève-Servette. 2023. aastal tuli ta Genève-Servette'iga Šveitsi meistriks. Hooajal 2023/24 võitis ta klubiga jäähoki Meistrite Liiga (Vatanen valiti ka Meistrite Liiga hooaja väärtuslikumaks mängijaks).
2014. aasta taliolümpiamängudel võitis Vatanen Soome jäähokikoondise koosseisus pronksmedali. 2022. aastal tuli ta Soome koondisega olümpiavõitjaks ja maailmameistriks.
Brock McGinn

Brock McGinn (sündinud 2. veebruaril 1994 Fergusis Ontario provintsis) on Kanada jäähokimängija, kes mängib NHL-i klubis Pittsburgh Penguins ründajana vasakäärel.
Aastatel 2010–2014 mängis McGinn Ontario Hockey League'i (OHL) klubis Guelph Storm. 2014. aastal tuli ta Stormiga OHL-i meistriks.
2012. aastal valis Carolina Hurricanes ta NHL-i "draft"is 47. valikuna. Hooaja 2012–13 debüteeris ta American Hockey League'i klubis Charlotte Checkers, mis on Hurricanesi noorteklubi. NHL-is tegi McGinn Hurricanesi meeskonnas debüüdi debüüdi 16. oktoobril 2015 mängus Detroit Red Wingsi vastu, lüües mängu 55. sekundil oma esimese värava liigas. See oli kiireim debüütvärav NHL-is pärast 1989. aastat, mil Aleksandr Mogilnõi lõi oma esimeses mängus värava 20. sekundil. McGinn andis lisaks mängus ühe väravasöödu ning aitas Hurricanesi 5:3 võidule.
2021. aasta juulis sõlmis ta nelja-aastase lepingu Pittsburgh Penguinsiga.
Tema vennad Jamie ja Tye McGinn on samuti NHL-is mänginud.
Christian Ludwig I (Mecklenburg)

Christian Ludwig I (1. detsember 1623 – 21. juuni 1692) oli valitsev Mecklenburg-Schwerini hertsog.
Elu.
Christian Ludwig I (sündides ainult Christian) oli hertsog Adolf Friedrich I ja tema naise Anna Maria poeg.
26. augustil 1625, kui ta oli vaid üheaastane, pakkus tema isa teda järgmiseks Schwerini piiskopkonna administraatoriks. Kuid teda ei määratud selleks kunagi, sest kui administraator Ulrik III 12. augustil 1633 suri, läks piiskopkond tervikläänina Albrecht von Wallensteinile. Christian päris Mecklenburg-Schwerini, kui tema isa 27. veebruaril 1658 suri. 1660. aastal ehitas ta Ratzeburgi toomkiriku lähedale Lustschlossi. Ta reisis 1662. aastal Pariisi Louis XIV õukonda. 29. septembril 1663 pöördus ta katoliku usku. Järgmisel päeval andis tema ristiisa Louis XIV talle teise nime Louis. Hiljem kirjutas ta dokumentidele sageli siiski alla vaid kui Christian.
Ta suri 21. juunil (vkj 11. juunil) 1692 Haagis. Tema põrm toimetati laevaga Dömitzisse. Sealt viidi see Schwerini ja maeti lõpuks 24. augustil 1692 Doberaner Münsterisse.
Abielud.
Ta oli kaks korda abielus. Tema esimene naine oli Mecklenburg-Güstrow' hertsogi Johann Albrecht II tütar Christine Margarete. Nad abiellusid 6. juulil 1650. Kuid 16. oktoobril 1660 nad lahutati.
Tema teine naine oli Elisabeth Angelique de Montmorency. Abiellumise aeg ei ole täpselt teada, kuid tõenäoliselt oli see 3. märtsil 1664.
Mõlemad abielud olid lastetud. Kui Christian Ludwig I suri, sai tema järglaseks Mecklenburg-Grabow' hertsogi Friedrichi vanem poeg Friedrich Wilhelm.
Friedrich zu Mecklenburg

Friedrich I (13. veebruar 1638 – 28. aprill 1688) oli Mecklenburg-Grabowi hertsog.
Elu.
Ta oli Adolf Friedrich I ja selle teise naise Marie Katharina poeg.
Hilise sünni tõttu jäeti ta aktiivsest valitsemisest kõrvale ja nii oli ta "apanagierter" vürst. Kuna tema vend suri aga ilma järglasteta, siis said Friedrich I kolm poega üksteise järel valitsevateks Mecklenburg-Schwerini hertsogiteks.
1667. aastal sai Friedrichist Strasbourgi toomkiriku toomhärra ja 1669. aastast elas ta perekonna lossis Grabowis. Friedrich suri 1688. aastal lossi tulekahjus. Ta säilmed maeti 3. juunil 1725 Schwerini Püha Nikolause kirikusse.
Abielu ja lapsed.
28. mail 1671 abiellus ta Hessen-Homburgi maakrahvi Wilhelm Christophi tütre Christine Wilhelminega. Nad said järgmised lapsed:
Jordan Martinook

Jordan Martinook (sündinud 25. juulil 1992 Brandonis Manitobas) on Kanada jäähokimängija, kes mängib keskründajana NHL-i klubis Carolina Hurricanes. Ta on klubi meeskonna asekapten.
Aastatel 2010–2012 mängis Martinook Western Hockey League'i klubis Vancouver Giants. 2012. aastal valiti ta NHL-i "draft"is Phoenix Coyotesi poolt 58. valikuna. Aastatel 2012–2015 mängis ta kolm hooaega American Hockey League'i klubis Portland Pirates, mis oli Coyotesi noorteklubi. Coyotesi meeskonnas debüteeris ta NHL-is hooaja 2014–15 lõpus. Alates järgmisest hooajast kuulus ta Coyotesi põhikoosseisu.
2018. aasta mais siirdus Martinook Hurricanesi. 23. novembril 2018 toimunud mängus Florida Panthersi vastu sai ta kirja oma NHL-i karjääri esimese kübaratriki.