tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Martin Ehala

Martin Ehala (sündinud 20. detsembril 1963) on eesti keeleteadlane, Eesti Vabariigi teaduspreemia laureaat ja Postimehe toimetaja.
Haridustee.
Ta on õppinud Tallinna 32. Keskkooli teatriklassis ja mõnda aega Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis. Martin Ehala on lõpetanud 1990. aastal Tallinna Pedagoogikaülikooli eesti keele ja kirjanduse erialal ning kaitsnud 1992. aastal Cambridge'i Ülikoolis magistri- ja 1996. aastal doktoritöö.
Töökäik.
Martin Ehala on töötanud Tallinna Pedagoogikaülikoolis filoloogiateaduskonna dekaanina (1996–2000), üld- ja rakenduslingvistika professorina ja õppetooli juhatajana (1998–2008) ning eesti filoloogia osakonna juhatajana (2004–2008).
Alates 2008. aasta sügisest töötas ta Tartu Ülikooli eesti ja üldkeeleteaduse instituudi vanemteadurina ja emakeeleõpetuse professorina ning aastatel 2021–2023 sotsiolingvistika kaasprofessorina.
2018. aastast oli ta ajalehe Postimees rubriigi "Meie Eesti" toimetaja ja aastatel 2020–2023 Postimehe arvamustoimetuse juhataja, 2023. aastast toimetab ta Postimehe Fookuse rubriiki "Ühiskond ja inimene".
Teadustöö.
Martin Ehala on avaldanud töid eesti keele struktuuri üksikküsimuste ja eesti keeles toimuvate muutuste kohta, samuti Eesti keelekeskkonna ja etnolingvistilise vitaalsuse valdkonnas. Ta on juhtinud teadus- ja arendusprojekte (sihtfinantseeritav projekt "Eesti keelekeskkonna arengu analüüs, modelleerimine ja juhtimine", 2003–2007; Euroopa Sotsiaalfondi rahastatud projekt "Uus eesti keele õppe süsteem Tallinna Ülikoolis", 2006–2008; Eesti Teadusfondi projekt "Etnolingvistiline vitaalsus ja identiteediloome: Eesti teiste Balti riikide taustal", (2008–2011).
Ta on tegelenud ka eesti keele kui emakeele didaktika ja metoodika arendamisega, ta on kuue üldhariduskooli emakeeleõpiku ja paljude õppemetoodiliste materjalide autor. Eesti keele õpetamise metoodika arendamise ja õppekirjanduse koostamise eest pälvis ta 2003. aastal Eesti Vabariigi Presidendi hariduspreemia.
11. märtsil 2011 esitles ta kaasautorina koos kolleeg Peeter Tinitsaga mobiilirakendust Sõnar, mis võimaldab nutitelefonis lihtsalt ja kiiresti kontrollida oma eesti õigekirja ning leida vajalikud reeglid.
Teaduskorralduslik tegevus.
Martin Ehala on olnud alates 1996. aastast rahvusvahelise humanitaar- ja sotsiaalteaduste ajakirja Trames üks tegevtoimetajad (1996–2002 peatoimetaja).
Aastatel 2006–2012 oli ta Eesti Teaduskompetentsi Nõukogu liige ja humanitaarteaduste ekspertrühma juht, alates 2007. aastast on ta haridus- ja teadusministeeriumi humanitaarteaduste hindamispõhimõtete väljatöötamise töörühma juht. Ta oli aastatel 2002–2012 ja on taas aastast 2017 Eesti keelenõukogu liige. Ta on ka Eesti Rakenduslingvistika Ühingu ja liikumise Eesti Lapse Eest liige.
Isiklikku.
Martin Ehala on olnud eesti-ameerika punkbändi Cheese liige; ta tegeleb orienteerumisega.
Ta on 1985. aastast abielus, tal on poeg ja kaks tütart.
Tema ema on koorijuht ja muusikapedagoog Ene-Reet Ehala.
23. aprillil 2007 oli Martin Ehala üks niinimetatud Pronkssõduri kirjale alla kirjutanud 12 professorist.
Sekretär (täpsustus)

Sekretär võib tähendada mitut asja:
Kurgkotkas

Kurgkotkas ehk sekretärlind ("Sagittarius serpentarius") on Aafrikas elav haukaline, ainuke kurgkotkaslaste sugukonna ning kurgkotka perekonna esindaja.
Kurgkotkas on levinud Sahara-taguse Aafrika rohtlades ja savannides.
Lind on nimetuse saanud peas turritavate sulgede järgi, mis meenutasid neid linde kohanud eurooplastele kohtukirjutajaid, kes kandsid paruka sees hanesulgedest kirjutussulgi.
Kurgkotka kehapikkus on 125–150 cm, tiibade siruulatus 210 cm ja kaal 4 kg.
Kurgkotkas toitub muuhulgas roomajatest, sealhulgas madudest, ning väikeimetajatest ja putukatest, sealhulgas mardikatest ja rändtirtsudest. Saaklooma tapab ta jalahoopidega.
Kurgkotkas on Sudaani ja Lõuna-Aafrika Vabariigi vapilind.
Rosenrot

Rosenrot on Saksa ansambli Rammstein viies stuudioalbum.
See ilmus 28. oktoobril 2005 Saksamaal, 6. detsembril 2005 Kanadas ning 28. märtsil USAs.
Morava (täpsustus)

Morava on Moraavia (ajaloolises kontekstis ka "Määrimaa"), Tšehhi ajaloolise piirkonna tšehhikeelne nimi.
Morava nime kannab ka kaks jõge:
Pass

Pass (prantsuse sõnast "passeport") on reisidokument, mis on ette nähtud isiku tuvastamiseks ja riigipiiri ületamiseks.
Sõna pass on eesti keeles lühendatud valik prantsuskeelsest sõnast "passeport", mis märkis läbipääsu luba linnaväravatest või sadamasse.
Pass Eestis.
Eestis hakati välja andma passe Eestimaa ja Liivimaa kubermangu elanikele pärast 1863. aasta passiseadust, elanikele, kes lahkusid ajutiselt või alaliselt oma kodukubermangust Venemaa sisekubermangudesse või Venemaa keisririigi läänekubermangudesse.
Eestis antakse isikut tõendavate dokumentidena välja mitut liiki passe:
Pass Euroopa Liidu liikmesriikides.
Saksamaal antakse bordoopunaste kaantega passe välja juba aastast 1988. Nende kaaned on kõvad (papp kaetud riidega), andmeleht on nii eest kui ka tagant kõvakilesse integreeritud. Alates oktoobrist 2005 antakse välja saatjakiibiga passe. Lisaks sellele antakse välja rohekaanelisi passe, mille saavad taotlejad erandkorras kätte KOHE, kui neil on tekib ootamatu reisimisvajadus.
Elina Reinold

Elina Reinold (sündinud 28. detsembril 1971 Tallinnas) on eesti näitleja.
Ta lõpetas 1990. aastal Tallinna 7. Keskkooli ning 1994. aastal Eesti Muusikaakadeemia Kõrgema Lavakunstikooli XVI lennu. Aastatel 1993–2007 töötas ta Eesti Draamateatris. Pärast seda on Reinold olnud vabakutseline näitleja. 
2014. aastal lõpetas Reinold Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia magistriõppe, magistritöö teema oli "Näitleja kujunemine koostöös lavastajatega". Alates aastast 2015 on ta olnud õppejõud Eesti Muusika-ja Teatriakadeemias juhendades valikkursuseid "Lavakunsti ABC" ja "Näitlejameisterlikkus ja teatriteooria". 
Reinold on juhendanud näiteringi Nõmme kultuurikeskuses. Ta on lugenud sisse audioraamatu "Seitse päeva" (2004, Kerttu Rakke).
Elina Reinold on Eesti Teatriliidu (1994) ja Eesti Näitlejate Liidu liige (1995).
Isiklikku.
Elina Reinold elas kuus aastat koos näitleja Mait Malmsteniga. Tal on suhtest Ando Kivibergiga tütar Emma Lotta. 
2002. aastal abiellus ta näitleja Enn Nõmmikuga, neil on pojad Veli ja Jakop.
Tuulingumäe tarandkalme

Tuulingumäe tarandkalme asub Saare maakonnas Saaremaa vallas Põllukülas.
Sealsel tarandkametel tegi Marika Mägi väljakaevamisi aastail 1995–2000. Väljakaevamiste käigus rekonstrueeriti kaks tarandkalmet, kumbki pärit erinevast ajastust. Üks neist on eelrooma rauaajast (500 eKr–50 pKr) väikeste tarandikega kalme (maetud umbes 30 inimest), teine aga rahvasterännuaegne (maetud vähemalt 13 inimest), aastaist 450–600 meie aja järgi.
Žovkva

Žovkva (poola "Żółkiew") on linn Ukraina Lvivi oblastis Lvivi rajoonis. Kuni 2020. aastani oli linn Žovkva rajooni halduskeskus. 1951–1992 kandis nime Nesterov. Žovkva asub Lvivist umbes 25 km põhjas.
Linn on asutatud 1597. aastal, linnaõigused sai 1603. Linn kujunes tunnustatud käsitöökeskuseks. 17. sajandil oli Poola kuninga Jan III Sobieski residentslinn. 
Ukraina 2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Žovkva elanikest ukrainlasi 97,50%, venelasi 1,98%, poolakaid 0,17% ja valgevenelasi 0,16.
Ricardo

Ricardo on tavaline eesnimi:
Ricardo on ka perekonnanimi:
Müüsleri

Müüsleri on küla Järva maakonnas Järva vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Kareda valda.
Müüslerit läbib Mäeküla–Koeru–Kapu maantee, mis ühendab Tallinna–Tartu maanteed (Mäekülast ära pöörata) ja Piibe maanteed (Kapu ristist Koeru poole pöörata). Müüsleri kaugus kummastki maanteest on pisut üle 10 km.
2000. aastal elas külas 141 inimest. Müüsleri küla kohta esimesed teated pärinevad 1564. aastast, mil küla kandis nime Seinall. 17. sajandi esimesel poolel rajatud mõis kandis Seinigali nime. Eestikeelne nimi Müüsleri tekkis 17. sajandi teisel poolel.
Küla piires on Müüsleri lahingu mälestussammas, park, Kilplala ja neli kivikalmet. 1999. aastast tegutseb Müüsleri Küla Selts.
Müüsleri vald asus Peetri kihelkonnas Järvamaal Eestimaa kubermangus.
Habbo

Habbo on Soome ettevõtte Sulake Corporation loodud internetis mängitav rollimäng. Mängu sihtrühm on teismelised.
Mängus luuakse virtuaalne ühiskond, mis tegutseb hotellis ja selle ümbruses. Hotellid on seotud kindla maaga.
Mängus saab osta "coins"e ja siis selle eest osta midagi, näiteks mööbli või kodulooma. Ja saad endale toa teha. Saad panna teisi kasutajaid sõbralisti + saata neile kirju. Tore koht ajaviiteks kas või. Seal saad mängida palju mänge, milleks on seal populaarne "Falling Furni". 
"Public Spaces" saab olla basseinis, osta juua/süüa, olla teatris jne.
Muideks vahetevahel käivad ka seal kuulsused. Seal on käinud The Veronicas &amp; Ashlee Simpson.
Tsirkus Finlandia

Finlandia tsirkus (soome keeles "Sirkus Finlandia") on suur tsirkus Soomes.
Tsirkuse asutas 1976. aastal Carl-Gustaf Jernström, kelle pere omanduses tsirkus ka praegu on. Finlandia tsirkuses töötab palju tsirkuseartiste Venemaalt, Suurbritanniast, Rootsist ja Hispaaniast.
Tsirkuse kodulinn on Raseborg, kuid hooaja jooksul reisib tsirkus läbi kogu Soome. Aprilli lõpus algava ja oktoobris-novembris lõppeva hooaja jooksul antakse 250 etendust. Tsirkusetelk mahutab 1300 pealtvaatajat.
Linoollõige

Linoollõige on puulõikega sarnanev graafikatehnika, kus trükkimisel kasutatakse linooli. Tegemist on kõrgtrükiga, kuna paberile jätavad jälje värviga määritud trükiplaadi kõrgemad osad. 
Ajalugu.
Kuigi linoleumi leiutas Frederick Walton juba 19. sajandi keskpaigas (patent aastast 1860), läks veel hulk aega, enne kui seda põrandakatteks mõeldud materjali ka kunstnike seas trükivahendina kasutama hakati. 
Linoollõike kasutuselevõtjateks võib pidada Saksamaa kunstnikerühmitust Die Brücke, mis tegutses aastatel 1905–1913. Aga nemadki nimetasid algul oma trükiseid puulõigeteks, mis kõlas tollal paremini ja väärikamalt.
Pablo Picasso ja Henri Matisse aitasid kergitada linoollõike mainet ning tasapisi sai sellest üks täiesti tavalisi meediume graafikaga tegelevatele kunstnikele.
Lihtsuse tõttu on linoollõige saanud iseäranis populaarseks kunstiõppes ja asjaarmastajatest kunstnike seas, kuid leidub ka palju elukutselisi kunstnikke, kes seda tehnikat laialdaselt kasutavad. Eestis on nüüdisaja tuntuim linoollõiget viljelev kunstnik Peeter Allik. Varaseimad säilinud linoollõiked eesti graafikas on Paul Burmani Tallinna vaated (1909), mis on tehtud Moskvas Stroganovi kunstikoolis, ilmselt selle tehnika viljeleja Ivan Pavlovi näpunäidetel.
Tehnika.
Linoollõige on trükitehnika, kus aluspinnana kasutatakse linooli. Linoole on olemas palju liike ja on ka spetsiaalselt trükkimiseks mõelduid. Erinevalt puidust puudub sellel materjalil puidule iseloomulik tekstuur ja see lihtsustab mõne kunstilise efekti saavutamist. Ühtlasi on linooli oluliselt hõlpsam lõigata kui puitu. Materjali pehmuse tõttu on aga raskem saada suurte mõõtmetega teoseid ja üldiselt ei võimalda linool suure hulga tõmmiste tegemist.
Joonise need osad, mis tahetakse trükkimise käigus trükivärvist puutumata jätta, lõigatakse välja, kasutades peitlit, teravat nuga või mõnda muud terariista. Seejuures tuleb arvestada, et pärast trükkimist jääb kujutis võrreldes trükiplaadile joonistatuga peegelpilti.
Tekkinud kontuur kaetakse ühtlaselt trükivärviga ja kokkupuutes paberiga jätab linool sellele trükijälje. Trükkida saab nii käsitsi kui ka spetsiaalsete trükipresside abil.
Mitmevärvilise ja detailirohke teose saamiseks on võimalik kasutada mitut plaati ja mitut trükivärvi. Näiteks on kõrvaloleval pildil kasutatud kahte trükiplaati, millest esimesega loodi kollane taust ja teisega lisati puutüvi koos sellel istuva linnuga. Samas ei ole kaks värvi mingi piir ja luua saab ka mitmekümne värviga teoseid. 
Kunstnikke.
Eestis
Maailmas
1072

1072. aasta
Sajandid: 10. sajand - 11. sajand - 12. sajand
Aastakümned: 1020. aastad 1030. aastad 1040. aastad 1050. aastad 1060. aastad - 1070. aastad - 1080. aastad 1090. aastad 1100. aastad 1110. aastad 1120. aastad
Aastad: 1067 1068 1069 1070 1071 - 1072 - 1073 1074 1075 1076 1077 1078
1071

1071. aasta
Sajandid: 10. sajand - 11. sajand - 12. sajand
Aastakümned: 1020. aastad 1030. aastad 1040. aastad 1050. aastad 1060. aastad - 1070. aastad - 1080. aastad 1090. aastad 1100. aastad 1110. aastad 1120. aastad
Aastad: 1066 1067 1068 1069 1070 - 1071 - 1072 1073 1074 1075 1076 1077
1070

1070. aasta
Sajandid: 10. sajand - 11. sajand - 12. sajand
Aastakümned: 1020. aastad 1030. aastad 1040. aastad 1050. aastad 1060. aastad - 1070. aastad - 1080. aastad 1090. aastad 1100. aastad 1110. aastad 1120. aastad
Aastad: 1065 1066 1067 1068 1069 - 1070 - 1071 1072 1073 1074 1075 1076
1069

1069. aasta
Sajandid: 10. sajand - 11. sajand - 12. sajand
Aastakümned: 1010. aastad 1020. aastad 1030. aastad 1040. aastad 1050. aastad - 1060. aastad - 1070. aastad 1080. aastad 1090. aastad 1100. aastad 1110. aastad 
Aastad: 1064 1065 1066 1067 1068 - 1069 - 1070 1071 1072 1073 1074
1068

1068. aasta
Sajandid: 10. sajand - 11. sajand - 12. sajand
Aastakümned: 1010. aastad 1020. aastad 1030. aastad 1040. aastad 1050. aastad - 1060. aastad - 1070. aastad 1080. aastad 1090. aastad 1100. aastad 1110. aastad 
Aastad: 1063 1064 1065 1066 1067 - 1068 - 1069 1070 1071 1072 1073
1067

1067. aasta
Sajandid: 10. sajand - 11. sajand - 12. sajand
Aastakümned: 1010. aastad 1020. aastad 1030. aastad 1040. aastad 1050. aastad - 1060. aastad - 1070. aastad 1080. aastad 1090. aastad 1100. aastad 1110. aastad 
Aastad: 1062 1063 1064 1065 1066 - 1067 - 1068 1069 1070 1071 1072
1054

1054. aasta
Sajandid: 10. sajand - 11. sajand - 12. sajand
Aastakümned: 1000. aastad 1010. aastad 1020. aastad 1030. aastad 1040. aastad - 1050. aastad - 1060. aastad 1070. aastad 1080. aastad 1090. aastad 1100. aastad
Aastad: 1049 1050 1051 1052 1053 - 1054 - 1055 1056 1057 1058 1059
1055

1055. aasta
Sajandid: 10. sajand - 11. sajand - 12. sajand
Aastakümned: 1000. aastad 1010. aastad 1020. aastad 1030. aastad 1040. aastad - 1050. aastad - 1060. aastad 1070. aastad 1080. aastad 1090. aastad 1100. aastad
Aastad: 1050 1051 1052 1053 1054 - 1055 - 1056 1057 1058 1059 1060
1056

1056. aasta (MLVI) oli 11. sajandi 56. aasta.
1057

1057. aasta
Sajandid: 10. sajand - 11. sajand - 12. sajand
Aastakümned: 1000. aastad 1010. aastad 1020. aastad 1030. aastad 1040. aastad - 1050. aastad - 1060. aastad 1070. aastad 1080. aastad 1090. aastad 1100. aastad
Aastad: 1052 1053 1054 1055 1056 - 1057 - 1058 1059 1060 
1061 1062
1058

1058. aasta
Sajandid: 10. sajand - 11. sajand - 12. sajand
Aastakümned: 1000. aastad 1010. aastad 1020. aastad 1030. aastad 1040. aastad - 1050. aastad - 1060. aastad 1070. aastad 1080. aastad 1090. aastad 1100. aastad
Aastad: 1053 1054 1055 1056 1057 - 1058 - 1059 1060 
1061 1062 1063
Laimjala Kool

Laimjala Kool on koolieelne lasteasutus ja põhikool Saaremaa vallas Kahtla külas Orissaare-Kuressaare maantee 20. kilomeetril. 
Kooli ajalugu loetakse alates 1836. aastast. Juba teist sajandit on kooli asukohaks Laimjala Vassilius Suure kiriku kõrval olev maa-ala. 1924. aastast töötas kool 6-klassilisena ning sai aastate jooksul klasse juurde, kuni 1988. aastal avati 9. klass ning 1992. aastal sai kooli nimeks Kahtla Põhikool. Lasteaiaga ühendati kool 2006. aastal. 2023. aastal organiseeriti kooliosa ümber 4-klassiliseks ning õppeasutus sai uue nime – Laimjala Kool.
2000. aastal õppis koolis 138 õpilast, 2010. aastal 37 ja 2023. aastal kooliosas 4 last.
Koolis tegutsevad kodutütarde ja noorkotkaste klubi.
Kapitoolium (Washington)

 
Ameerika Ühendriikide Kapitoolium (inglise keeles "United States Capitol") on kõige peamine USA kapitoolium, kus käivad koos istungitel nii USA Senat kui ka Esindajatekoda. Selles parlamendihoones on töökabinet USA asepresidendil, kes juhib Senati ja ka Kongressi (mõlema koja ühisistungi) tööd. Samuti on seal kabinet Enamuse liidril ("Majority Leader") ehk isikul, kelle partei saab enamuse Esindajatekojas ning määratakse või valitakse partei poolt Esindajatekoja esimeheks. 
Hoone on ajaloolise väärtusega ja on kaitse all ajaloomälestiste kaitse seaduse alusel. Kunagi asus seal ka kongressi raamatukogu, mis tänapäeval asub kolmes eraldi hoones Kapitooliumi idaosas. "Kapitooliumi hoone" on avatud külastajatele, kes võivad jälgida avatud istungeid ning tutvuda hoones olevate kunstiväärtustega.
Kapitoolium on ka koondnimetus Kongressi kompleksi kohta, mis sisaldab 7 põhihoonet (1 Kongressi, 3 Senati ja 3 Esindajatekoja hoonet), Ülemkohtu hoone, 3 raamatukoguhoonet, botaanikaaia hoone ja hulgaliselt abihooneid. Enamik asub Kapitooliumi künkal, osa selle lähistel, kuid osa abihoonetest asub ka väljaspool Washingtoni.
Kapitoolium või Kapitooliumi küngas on ka eraldi piiritletud ala Washingtonis, kus asuvad Kongressi 7 põhihoonet. Neid hooneid seob metroo, avariitunnelid ning kütte- ja elektrisüsteem ekstreemolukordadeks. Samuti asuvad neis hoonetes kohvikud, restoranid ja külalistetoad, mis võimaldavad töötajatel majast mitte lahkuda mitme ööpäeva jooksul.
Külastuskeskus.
Külastuskeskus ehk "Visitor Center" on aastatel 2000–2008 ehitatud maa-alune turistidele ja külastajatele mõeldud kompleks Kapitooliumi hoone idapoolses pargis. Kompleksis on muuseum, mis kajastab Kapitooliumi ja USA rahvaesinduse ajalugu, ning ruumid, mis tagavad külastajate turvakontrolli enne Kapitooliumi kompleksi sisenemist. Samuti on seal kohvikud ja muud tarberuumid külastajatele ja teenindavale personalile.
Ülemkohus.
Ameerika Ühendriikide Ülemkohus on kõrgeim õigusinstants, kuhu riigi kodanikud võivad pöörduda. Aastatel 1879–1935 asus ülemkohus Kongressi hoones ehk Kapitooliumi hoones. Alates 1935. aastast on Ülemkohtul oma hoone Kapitooliumi künkal. Ülemkohus koosneb 9 kohtunikust: 1 ülemkohtunik ("Chief Justice") ja 8 lisakohtunikku ("Associated Justices"). Alates 2005. aastast on USA ülemkohtunik John G. Roberts Jr.
Esindajatekoda

Esindajatekoda on mitmes riigis seadusandliku esindusorgani (parlamendi) või selle alamkoja nimetus. Esindajatekojaks nimetatakse ka mõne föderatsiooni subjekti ja autonoomse territooriumi parlamendi alamkoda.
Esindajatekoja toimimispõhimõtted on riigiti erinevad, sõltudes sellest, kas tegemist on parlamentaarse või presidentaalse riigiga. Esindajatekoja funktsioonid sõltuvad ka sellest, kas tegemist on ühekojalise parlamendiga või kahekojalise parlamendi alamkojaga.
Valimisringkond

Valimisringkond on piirkond, mille määratlemisel võetakse aluseks rahvaloendusel saadud andmeid elanikkonna jaotumisest etnilistel, administratiivsetel ja muudel alustel. "Valimisringkonnad" moodustatakse parlamendi, kohaliku omavalitsuse liikmete või teiste poliitiliste ametikohtade täitmiseks vajaliku isiku või isikute valimiseks. Eestis Vabariigi Riigikogu valimistel jaguneb riigi territoorium 12-ks ringkonnaks.
Kapitoolium

Kapitoolium (ladina keeles "mons Capitolinus" ehk "Capitolium") oli üks Rooma seitsmest künkast, millel asus sama nime kandnud kindlus, Rooma usuline ja poliitiline keskus. Sõna tuleneb ladina sõnast "caput", mis tähendab pead (sellele osutab ka itaaliakeelne "capo"), ja tähendusülekandes millegi ülaosa või midagi pealmist, ülimat.
Kapitoolium asub Tevere jõe vasakul kaldal Tiberi saare kõrval. See küündib merepinnast 42 m kõrgusele.
Kapitoolium koosnes kahest kõrgendikust: päris Kapitooliumist ja linnusest. Linnuse laskis ehitada Tarquinius Priscus.
Kapitoolium asub Rooma keskmest, esimesena asustatud künkast Palatiunusest, kus asusid keisrilossid, loodes. Rooma küngastest jäid suhteliselt lähedale, kirdesse veel Kvirinaal ja Viminalis.
Vanas Roomas asusid Kapitooliumist läänes Marcelluse teater, Octavia portikus ja Flaminiuse tsirkus. Loodesse jäid Isise ja Serapise tempel ning hääletushall. Põhjas asus Agrippa väljak. Kirdejalamil asus Traianuse foorum, idajalamil Augustuse, Caesari, Rooma ja Vespasianuse foorum. Kagusse jäi Velabrum, linnaosa, kus müüdi hõrgutisi.
Rooma vabariigi legendaarsel algajal olevat Kapitooliumil asunud Jupiterile, Junole ja Minervale ehitatud tempel ("templum Jovis Capitolini"). Templi juurde künkale sõitsid triumfeerivad väejuhid. Kapitooliumil asus aastast 269 eKr Juno Moneta tempel, mille lähedal asus mündikoda. Kapitooliumil, väljaspool linnust asusid riigiarhiiv ("tabularium") ja ülikute villad.
Kapitooliumi ehitisi hävitasid tulekahjud, samuti Alarichi (410) ja Geiserichi (455) korraldatud rüüstamine.
Tänapäeval asub Kapitooliumil Michelangelo projekteeritud Kapitooliumi väljak (itaalia keeles "Piazza del Campidoglio"), Senaatorite palee ja teisi ehitisi.
Kapitoolium on Itaalia kilomeetripostide nullpunktiks.
Juba antiikajal, hiljem ka klassitsismiajastul nimetati Rooma Kapitooliumi järgi mitmeid hooneid ja linnakeskusi kapitooliumideks, eeskätt Lääne-Rooma riigi alal ja kolooniais, kuid ka näiteks USA-s, kus peamine kapitoolium asub pealinnas Washingtonis.
Olümpiamängude eeskujul algatas Domitianus 86. aastal Kapitooliumi mängud, mis olid iga nelja aasta tagant korraldatavad muusika- ja spordivõistlused (võisteldi ka ratsutamises). Kapitooliumi mängude võitjaid autasustati tammepärjaga. Kapitooliumi mänge korraldati kuni 4. sajandini.
Rahvaloendus

Rahvaloendus on süstemaatiline andmete kogumine riigi või mingi kindlapiirilise maa-ala elanike arvu, jaotumuse ja muu sellise kohta. Rahvaloenduse läbiviimiseks kasutatakse selleks ette valmistatud isikuid ja metoodikat.
Rahvaloendus korraldatakse elanike arvu, soo, rahvuse, paiknemise, majandusliku ja sotsiaalse jaotumuse ning muude demograafiaandmete väljaselgitamiseks. Rahvaloenduse protsess koosneb andmete kavakindlast kogumisest, analüüsimisest, üldistamisest ja avalikustamisest. Eestis on rahvaloenduse põhikorraldajaks vastavalt riikliku statistika seadusele Statistikaamet.
Metroo

Kiirraudtee, tuntud ka kui metroo või allmaaraudtee, on tavaliselt linnapiirkondades kasutatav suure veovõimega ühistransport. Erinevalt bussidest või trammidest on kiirraudteesüsteemid elektriraudteed, mis sõidavad ainuõigusega sõiduteel, kuhu ei pääse jalakäijad ega muud sõidukid. Metrooliinid on rajatud maa-alustesse tunnelitesse või tänavate kohale estakaadidele. Paljudes linnades on metroo kesklinnast kaugemal ka maa peal, kuid sel juhul samatasandiliste ristumisteta muu transpordiga. 
Maailma esimene kiirraudteesüsteem oli osaliselt maa-alune Metropolitan Railway, mis avati tavapärase raudteena 1863. aastal ja nüüd on see osa Londoni metroost. 1868. aastal avas New York kõrgendatud West Side'i ja Yonkersi Patent Railway, mis oli esialgu kaabli abil veetav liin, kus kasutati staatilisi aurumasinaid. Hiinas on kõige rohkem kiirraudteesüsteeme - kokku 31, ning üle 4500 km raudteeliine. Hiina vastutab suurema osa kiirraudtee laienemise eest viimase kümne aasta jooksul. 
Maailma pikim ühe käitajaga kiirraudteesüsteem marsruudi pikkuse järgi on Shanghai metroo (743 km). Maailma vanim metroo on Londoni metroo (avati 1890), vanuselt teine on Budapesti metroo (avati 1896); järgnesid Glasgow (1896), Chicago (1897), Pariis (1900), Boston (1901), Berliin (1902), Ateena (1904), New York (1904) jne.
Ajalugu.
Londonis asuva Metropolitan Railway avamine 1863. aastal oli kiirraudteesüsteemide alguseks. Esimesed kogemused aurumasinatega olid ebameedlivad hoolimata olemasolevast ventilatsioonist. Ka katsed pneumaatiliste raudteedega nurjusid, kui linnad neid laiemalt kasutusele võtsid. Elektriline veojõud oli tõhusam, kiirem ja puhtam kui aur ja osutuks paremaks valikuks tunnelites sõitvate rongide ja teenuste jaoks.
1890. aastal oli City &amp; South Londoni raudtee esimene elektritranspordiga kiirraudtee, mis asus täielikult maa all. Enne avamist kandis liin nime "City and South London Subway", tuues sellega raudtee terminoloogiasse mõiste "subway". Mõlemad raudteed koos teiste raudteedega liideti lõpuks Londoni metrooga.
Alates 1960. aastast võeti Euroopas, Aasias ja Ladina- Ameerikas kasutusele palju uusi süsteeme. 21. sajandil asub enamik uuemaid laiendusi ja süsteeme Aasias, tehes Hiina maailma metrooliikluse liidriks - 60 linna, milles ehitatakse või kavandatakse kiirraudteesüsteeme.
Tunnel

 
Tunnel on maa- või veealune läbikäik, mis on täielikult suletud, välja arvatud sisse- ja väljapääsud, mis tavaliselt asuvad tunneli otstes.
Tunnel võib olla mõeldud jalakäijatele, autotranspordile, raudteetranspordile või kanalitele. Mõned tunnelid on akveduktid, mille kaudu voolab vesi hüdroelektrijaamadesse või tarvitamiseks joogiveena. Samuti võidakse tunnelit kasutada kanalisatsioonina, heitvee transpordiks. Tunneleid ehitatakse elektri- või sidekaablite tarbeks, kuid ka loomade läbipääsuks maanteede või raudteede alt.
Salakäigud võimaldavad mingisse piirkonda ohu korral märkamatult sisse või sealt välja pääseda, nagu Củ Chi tunnelid Vietnamis Ho Chi Minhis või salakaubavedajate tunnelid Gaza tsoonist Egiptusse. Mõned tunnelid on rajatud kaitseotstarbel, näiteks teise maailmasõja ajal Saksamaal ehitatud Mittelwerk ja Cheyenne'i mäe alune juhtimiskeskus USA-s. Tunnelisüsteeme, millesse inimesi maetakse, nimetatakse katakombideks; neid leidub paljude vanemate linnade all, kus linnasisesed surnuaiad on täitunud.
Tunnelid võivad olla transpordi seisukohalt elutähtsad. Suurlinnades paiknevad eraldi tunnelisüsteemides metrood, kus maa-aluste rongidega sõidavad iga päev sajad tuhanded inimesed. Mägistes riikides nagu Šveits võib tunnelitest aga sõltuda terve riigi transpordisüsteem.
Tunneliehituseks on kolm põhilist meetodit:
Meetodi valik sõltub tunneli eesmärgist, pinnasest ja muudest asjaoludest. Üldjuhul on tunnelid märgatavalt kallimad kui näiteks sillad, tunneliehituses on ülekulud tavalised.
Oletatavasti on maailma vanim veealune tunnel Terelek kaya tüneli Türgis Kızıli jõe all, Boyabati ja Duragani linnast lõunas. Selle vanuseks on hinnatud 2000–5000 aastat, tõenäoliselt oli see kaitseotstarbeline.
Kuna tunnelid on üldjuhul piiratud väljapääsuga suletud ruumid, millesse õhk pääseb vaid kitsaste kanalite kaudu, on põlengud tunneleis eriti ohtlikud. Ka abi pääsemist tunnelitesse on raske korraldada. Seetõttu on pikkades tunnelites ka autoõnnetused vahel märksa suurema ohvrite arvuga kui sama suurusega liiklusõnnetused maanteel.
Avarii

Avarii on olukord, kus asjade ja sündmuste käik on muutunud seoses isikute või mehhanismide ebaadekvaatse toime tulemusel ohtlikuks enda ning teiste isikute elule, tervisele või materiaalsetele väärtustele. Näiteks kui sõiduk põrkab liikluses kokku teise sõidukiga ja mõlemad saavad kahjustada ning sõidukis olevad inimesed vigastada.
Erinevaid avariisid:
Lea Armväärt

Lea Armväärt (sündinud 17. septembril 1975 Tallinnas) on eesti skulptor. 
Lea Armväärt on lõpetanud Eesti Kunstiakadeemia skulptuuri erialal (1997). 
Aastal 1998 täiendas ta end kaheksa kuud Tais Bangkoki Silpakorni ülikoolis. Seal õppis ta kunstiajalugu ja maalikunsti. 
Lea Armväärt on illustreerinud Fred Jüssi raamatu "Räägi mulle rebasest", mille andis välja kirjastus Koolibri 2006. aastal.
Kohvik

Kohvik (varem "kohvimaja") on toitlustusasutus, mille toiduvalikus on kohv, pagari- ja kondiitritooted, sageli ka tee ja võileivad.
Kohvimajade ajalugu.
Algselt olid kohvikud kohad, kus inimesed käisid koos kohvi joomas ning suhtlemas ja uudiseid vahetamas. Euroopa vanimateks peetakse Viini ja Pariisi kohvimajasid: Viini esimese kohvimaja avas armeenlane Johannes Theodat 1685. aastal, Pariisi vanim tegutsev kohvimaja on 1686. aastal avatud Café Procope aadressil 13 Rue Ancienne Comédie. Populaarseks muutusid kohvimajad 1800. aastatel Viinis, kus nendes pakuti algul ainult kohvi ja šokolaadi. Hiljem on kohvikute traditsioon arenenud ning pakutav joogi- ja toiduvalik laienenud. Nii pakutakse tänapäeval paljudes kohvikutes ka alkohoolseid jooke (eriti Lõuna-Euroopas) ja sooja toitu.
Euroopa ja Ameerika kohvikud.
Kohvikutraditsioonid varieeruvad eri maades suuresti, nagu ka kohvikute nimetused. Suurbritannias ja Iirimaal tehakse mõningal määral vahet "café", mis on Mandri-Euroopa mõistes kohvik, ning "cafe" vahel, mis sarnaneb pigem sööklaga. Hollandis on "koffiehuis" traditsiooniline kohvik, "coffee shop" seevastu müüb kanepit ja hašišit ning enamasti pole neil luba müüa alkoholi. Prantsusmaal töötavad kohvikud sageli päeval restoranidena, pakkudes lõunatamisvõimalust, ja õhtul baaridena. Euroopa kohvikutes on tihtipeale lauad ja toolid ka kohvikuesisel tänaval, Ameerikas kohtab seda kommet harvemini.
Tähelepanuväärsed kohvikud Eestis.
Eesti ajaloolistest kohvikutest on tuntud olnud näiteks Nikolai Kultasele kuulunud Kultas Tallinnas Vabaduse platsil (hilisem Moskva ja Kultas), Kolme Koopa Kohvik (Ko-Ko-Ko, hilisem õllerestoran Humal) ja Tartu Ülikooli õppejõudude meeliskohvik Werner Tartus.
Restoran

Restoran (prantsuse sõnast "restaurant") on toitlustusasutus, mis pakub inimestele raha eest toitu ja jooke. Üldjuhul süüakse ja juuakse restoranis koha peal, kuid mõned restoranid müüvad toitu ka kaasa või pakuvad kojutoomisteenust. Restoranide väljanägemine, teenindus ja menüü varieerub suuresti.
Eesti keeles nimetatakse restoraniks traditsiooniliselt kõrgema klassi söögikohti, mis on keskmisest kallimad ning kus lauda istunud külastajaid teenindab kelner. Inglise keele mõjul on uuemal ajal levinud ka mõiste "kiirtoidurestoran" (või "hamburgerirestoran"), mis klassikalises mõttes restoranide hulka ei kuulu.
Ehkki tasulisi söögikohti oli juba antiikajal, olid need enamjaolt mõeldud reisijatele ning kohalikud sõid neis harva. Tänapäeva restoranid on mõeldud külastajatele, kes tellivad menüüs pakutavast valikust toite, mis spetsiaalselt neile valmistatakse. Uusaegsed restoranid said alguse 18. sajandi Prantsusmaal, ehkki need põhinesid varasemal toitlustustraditsioonil.
Tihti spetsialiseeruvad restoranid kindlatele toidutüüpidele, rahvusköökidele või mõnele teemale. Näiteks on olemas kalarestoranid ja taimetoidurestoranid. Eestis leidub ungari, saksa, prantsuse, mehhiko, argentina, vene, india, hiina jpt rahvusköökide restorane. 
Samuti võib restorane liigitada nende toiduvaliku või toidupakkumise stiili järgi. Näiteks on restorane, mis on spetsialiseerunud tapasele, sushile või Rootsi lauale.
Rongide ja laevadegi restoranidel on selja taga pikk ajalugu. Lisaks pikamaarongide restoranvagunitele on sageli restoranid raudteejaamades. Teisalt kasutatakse sadamalinnades tihti vanu laevu restoranidena, mis enamasti küll ei sõida, vaid seisavad kai ääres. Selliseid leidub ka Eestis.
Restorane peetakse teisteski eksootilistes või eksklusiivsetes paikades, näiteks tegutsevad Eestis restoranid Tallinna teletornis ja Tartu ajaloolises püssirohukeldris. Sedalaadi restorane parodeerib "Restoran maailma lõpus" Douglas Adamsi ulmeromaanis "Pöidlaküüdi teejuht Galaktikas". Tänapäeval ehitatakse kauni vaatega paikadesse ka pöörlevaid restorane, kus einestajad võivad nautida vaadet igasse ilmakaarde.
20. sajandil levisid toiduhuvilistele mõeldud restoraniarvustused, milles toidukriitikud restorane hindasid. Restoraniarvustused ilmuvad tänapäeval nii ajalehtedes ja ajakirjades kui ka käsiraamatutena, kus parematele restoranidele antakse tärne. Tuntuim on Michelini käsiraamat, milles on kasutusel hinnaskaala 1–3 tärni. Michelin hindab ka restorani väljanägemist ja teenindust, koos tärnide arvuga kasvavad hinnad. Michelini peamine võistleja Euroopas Gault Millau keskendub üksnes toidule, hinnates seda 1–20 palliga. USA-s hindavad restorane Forbes Travel Guide ja AAA (American Automobile Association), mis annavad hindeks 1–5 (3–5 vastavad ligikaudu Michelini tärnidele 1–3).
2006. aastal oli USA-s umbes 215 000 restorani (kogukäive 298 miljardit USA dollarit) ning 250 000 restoraninimelist kiirtoidusöögikohta (kogukäive 260 miljardit USD).
Kalev Kütaru

Kalev Kütaru on (sündinud 22. novembril 1957) eesti dirigent. Ta on Kaitseliidu Tallinna Maleva Orkestri ja Tallinna Noorte Puhkpilliorkestri dirigent ja Eesti Puhkpillimuusika Ühingu noorteorkestrite toimkonna liige.
Telnet

Telnet on TCP/IP-il põhinev võrguprotokoll, mis pakub kahesuunalist interaktiivset suhtlusteenust. Tavaliselt kasutatakse Telneti käsureaprogrammina võrgu kaudu kaugsisselogimiseks. 
Telneti protokoll töötati välja 1969. aastal koos RFC 15-ga, edasiarendus RFC 854-s ning on määratud internetiehituse töörühma (IETF) interneti standardiga STD 8, mis oli üks esimesi internetistandardeid.
Terminit "telnet" kasutatakse ka protokolli kasutava klientrakenduse tarkvara kohta. Telneti kliendid on enamikul UNIX-i süsteemidel olemas olnud juba aastaid ning tänapäeval on telneti klient olemas pea iga tarkvara platvormi jaoks. Viimasel ajal on telneti üha enam asendamas krüpteeritud sidet kasutav turvaline kest (SSH).
Peeter Allik

Peeter Allik (28. juuni 1966 Põltsamaa – 31. detsember 2019) oli eesti maalikunstnik ja graafik.
Elulugu.
Peeter Allik õppis aastatel 1984­­–1988 Tartu Kunstikoolis, 1988­­–1993 Eesti Kunstiakadeemia Tartu osakonnas ning 1991­­–1992 külalisüliõpilasena Eesti Kunstiakadeemias.
Ta tuli oma kunstiga avalikkuse ette Kursi koolkonna ridades, selle asutajaliikmena 1988. aastal. Teised kursilased olid Albert Gulk, Marko Mäetamm, Imat Suumann, Ilmar Kruusamäe, Priit Pajos, Priit Pangsepp, Külli Suitso ja Reiu Tüür.
Peeter Allik oli aastail 2001–2004 Academia Non Grata maali- ja graafikaosakonna juhataja ning aastail 2005–2014 Tartu Kõrgema Kunstikooli õppejõud.
Näitused.
Allik hakkas näitustel esinema 1980. aastate teisel poolel, mil ta eksponeeris oma sürrealistliku koega õlimaale. 1990. aastatel kujunes temast väga viljakas kunstnik, kelle loomingut on seostatud nii neopopi lainega kümnendi alguses kui ka sürrealismi teise tulemisega kümnendi teisel poolel.
Iseloomulik.
Linoollõige oli aastaid Alliku meelistehnika ja mustade triipude võrgustik kujunes talle iseloomulikuks.
Alliku kohta rõhutatakse, kuidas nii tema graafikas kui ka maalikunstis peegeldub terav sotsiaalne närv: Allik reageerib poliitilistele ja sotsiaalsetele nihetele ühiskonnas, kuid teeb seda läbi omapärase huumori ja groteski.
Isiklikku.
Peeter Alliku elukoht oli Laasme küla Puurmani vallas Jõgeva maakonnas.
Hokusai

Katsushika Hokusai (jaapani keeles 葛飾北斎; 23. september 1760 Edo – 18. aprill 1849 Edo) oli Jaapani ukiyo-e koolkonna kunstnik Edo perioodi (1600–1867) ajal.
Hokusai sündis kunstkäsitööliste peres. Juba viieaastaselt näitas ta üles huvi maalikunsti vastu ning õppis lapsena mitmesuguseid käsitöövorme. Hokusai katsetas paljude kunstivormide ja -koolkondade võtetega ning huvitus ka välismaistest tehnikatest ja visuaalidest. Tema loomepärand on märkimisväärselt suur. Tema teeneks loetakse seda, et kui ukiyo-e stiilis oli varem kujutatud peamiselt kõrgseltskonna elu motiive, siis Hokusai hakkas kujutama ka teiste Jaapani ühiskonnaklasside igapäevaelu ja esteetikat, sealhulgas loodust, loomi ja religioosseid tavasid.
Looming.
Hokusai on kuulsaim Jaapani värvilise trükigraafika esindaja. Suuremas osas oma loomingust kujutas ta humoristlikult rahvalikke tüüpe. Euroopas sai ta aga eriti kuulsaks oma looduspiltidega.
Hokusai, kes on maailmas tuntuim Jaapani kunsti esindaja, on irooniliselt kõige vähem jaapanipärane Jaapani kunstnik. Jaapani kunstist tuntuim puulõige "Kanagawa suur laine" ei ole sugugi niiväga jaapanipärane.
Kõige tuntum on Hokusai värvilise puulõike sari "36 Fuji vaadet". Kuid ta lõi seeriaid ka kuulsate sildade ja koskede vaadetest. "36 Fuji vaadet" (富嶽三十六景 "Fugaku Sanjūrokkei") on loodud ukiyo-e tehnikas vahemikus 1826–1833. See seeria koosneb 46 pildist (10 lisandusid hiljem).
Tuntud on ka shunga "Kalamehe naise unistus".
Enne Hokusaid joonistasid ukiyo-e kunstnikud nagu Utamaro ja Kunsai linde ja lilli raamatute illustratsioonideks. Hokusai oli esimene kunstnik, kes hakkas lindudest ja lilledest eraldi kunstiteoseid looma. 
Hokusai on enam kui 30 000 teose autor. Ta on teinud siidimaali, puulõikeid, pildialbumeid, maale, visandeid, illustratsioone ja erootilisi illustratsioone.
Virmalised (ansambel)

Virmalised oli Eesti biitmuusikaansambel, mis tegutses aastatel 1965–1977.
Ansambel asutati Tallinnas kevadel 1965. Esialgu mängiti välismaa rokkansamblite, sealhulgas ansambli The Beatles laule. Virmaliste juht Toivo Kurmet hakkas alates sügisest 1967 ka ise laule kirjutama. Mitmed tema laulud said suure menu osaliseks, sealhulgas "Naer" (solist Jaak Joala).
1968. aasta suvel korraldas muusikasaate "Pobifo revüü" toimetaja Jüri Lina Toivo Kurmeti loomingu esimese salvestamise Eesti Raadios. Esimeste lauludena salvestati "Üksinda" ja "Ainult sul". Koos Tõnu Naissooga salvestati Kurmeti instrumentaalpala "Siis sulle meenub".
Novembris 1969 kuulas Kurmetit üle KGB. Sellest ajast alates hakati piirama Virmaliste esinemisvõimalusi. Jüri Lina oli novembris Riias saavutanud firmaga Melodija kokkuleppe Virmaliste kahe väikese heliplaadi avaldamiseks, kuid kavatsetud heliplaadid keelustati Eestist.
1. aprillil 1972 õnnestus Virmalistel esineda Eesti Televisioonis, kuid pärast seda piirati ansambli loomingulist tegevust veelgi. Ansambel läks laiali 1977. aastal.
Koosseis.
Eri aegadel on koosseisu kuulunud:
Sagittarius

Sagittarius (ladina keeles 'vibukütt') võib tähendada mitmeid asju.
Teadusliku nimetusena võib "Sagittarius" tähendada
Sagittarius on Saue vibuklubi
Sagittarius oli vibukütt-gladiaator
Kannel (täpsustus)

Kannel on teatud keelpill. 
Selle järgi on nime saanud:
Kannel on ka vabavaraline traadita internetiühenduse (WAP, "Wireless Application Protocol") sissepääsutee
Kannel on perekonnanimi või selle osa:
Hiiu kannel

Hiiu kannel, tuntud ka kui hiiurootsi kannel, rootsikannel, Rootsi kannel, vibukannel, kiigekannel või talharpa, on poogenkeelpill, millel on sõrmlaua asemel auk (mõnel juhul isegi kaks). Talharpa põhiline konstruktsiooniline erijoon on võtmeauk. Seda tüüpi pillide keeled on valmistatud hobusesabajõhvidest.
Nimetused.
Vormsirootsi murrakus on pilli nimetus "talharpa". "Tal" tähendab jõhvi, "harpa" on aga vana skandinaaviakeelne sõna, ilmselt keelpilli märkimiseks.
Pilli eestikeelsed nimetused tekitavad tihti segadust, sest Hiiu kannel ei ole tegelikult kannel. Arvatakse, et sõna "kannel" oli eesti keeles keelpilli sünonüüm, seega hakati rootslaste käest saadud võõrapärase nimega keelpilli kutsuma automaatselt kandleks.
Talharpatraditsiooni seostatakse Eestis eelkõige rannarootslastega. 1855. aastal kirjutas Carl Russwurm oma teoses "Eibefolke ehk rootslased Eestimaa randadel ja Ruhnus“, kuidas “Männiharf, talharpa, jõhvharp oli eriti tavapärane Vormsi ja Hiiumaa rootslaste juures ning on rootsi kandle nimega tuntud ka eestlaste seas“. Vormsi oli viimane koht Eestis, kus Hiiu kannelt mängiti. Pärast usulist ärkamist 19. sajandi lõpus keelati talharpad ära ning pillid põletati.
Eestis.
Eesti aladel levinud pillil on kas viiulit meenutav või nelinurkne kõlakast, millega ülemises otsas liitub nelinurkne raam. Keeli on kolm-neli, mis on keeratud kas hobusesabajõhvidest või lambasooltest. Pill asetatakse põlvedele või põlvede vahele ning seda mängitakse vibutaolise poognaga. Sõrmed pistetakse mänguavast tagantpoolt läbi, keeli lühendatakse küünte ja liigese vahelise kohaga sõrme tagaküljel või sõrme siseküljega. Helisid võetakse vasaku käe sõrmedega, puudutades esimest, tihti ka teist keelt. Ülejäänud on burdoonkeelteks, mis kõlavad roobi lameduse tõttu pidevalt kaasa. Keeled on häälestatud kas kvartides või kvintides.
Euroopas.
Hiiu kandle taoliste pillide ajalugu on pikk, ulatudes teadaolevalt 11. sajandisse. Tõenäoliselt on pill pärit Briti saartelt, kus see on muutunud näppepillist poogenpilliks. Sealt rändas pill arvatavasti Shetlandi saarte ja Norra kaudu Rootsi, edasi Eestisse ja Soome. Põhjamaade vanim teade on Trondheimi katedraalis säilinud kivikuju Hiiu kandle taolise pilli mängijast umbes 1350. aastast.
Perekonnast.
Hiiu kandle perekonda kuuluvad paljud pillid Euroopa eri paikadest, igaühel oma nimetus. Tihtipeale kasutatakse neid nimetusi läbisegi, pidamata silmas konteksti.
Plauen

Plauen on linn Saksamaa idaosas Saksimaal Vogtlandi kreisis. Asub Weiße Elsteri jõe ääres. 1. augustini 2008 oli kreisivaba linn.
Linnas on Plaueni Lutheri kirik, mida kasutab Plaueni Lutheri kogudus, ja Plaueni Jaani kirik.
Ajalugu.
Plauenit on esmamainitud 1122. aastal. 1224 sai asula linnaõigused.
Guatemala (linn)

Guatemala on Guatemala Vabariigi pealinn.
Linnas asub näiteks Mariano Gálveze Ülikool.
Kinnisasi

Kinnisasi on maapinna piiritletud osa (maatükk) asjaks ehk õiguse objektiks olemise kontekstis.
Kinnisasja osadeks loetakse kõiki antud maatükiga püsivalt seotud osi, mida ei saa lugeda eraldiseisvaks ning mida ei ole võimalik teisaldada ilma maatüki või eraldatava osa hävimise või olulise muutumiseta. Näiteks on kinnisasja osad ehitised ja kasvavad taimed. Kinnisasja osadeks ei ole maaga mööduvaks otstarbeks ühendatud asjad.
Vallasasi

Vallasasi on asi, mis ei ole kinnisasi. Vallasasjadest koosnevat vara nimetatakse vallasvaraks.
Vallasasja all mõistetakse enamasti eraomandit, mis on liikuv, vastupidi kinnisvarale või kinnisasjale. 
Vallasasjad on kõik esemed, mis ei ole maatükiga seotud – sõidukid, kodumasinad, raamatud, loomad jne. Vallasasjade puhul kehtib eeldus: kes asja valdab, on ka selle omanik, kuni pole tõendatud vastupidist (näiteks inimene, kelle seljas jope on, on eeldatavasti ka selle omanik).
Euroopa Liidu ametlikud keeled

Euroopa Liidu ametlikud keeled on Euroopa Liidu liikmesriikide poolt liitumisel valitud keeled. Euroopa Liidu kodanikel on õigus suhelda Euroopa Liidu institutsioonidega ametlikes keeltes. Ametlikke keeli on alates 2013. aastast 24.
Lisaks 24 ametlikule keelele on Euroopa Liidus 5 poolametlikku keelt: baski keel, galeegi keel, katalaani keel, gaeli keel ja kõmri keel. Euroopa Liidu kodanikel on nendes keeltes õigus pöörduda Euroopa Liidu institutsioonide poole ja saada vastuseid.
Felix Kadarik

Felix Kadarik (24. aprill 1923 Levala, Laimjala vald, Saaremaa – 6. märts 2012) oli Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku vaimulik.
Felix Kadarik pühitseti 13. augustil 1944 Tallinna Issandamuutmise peakirikus preestriks. 1960. aastal anti talle ülempreestri aunimetus ja 1999. aastal suuroikonomose aunimetus. Samuti on teda autasustatud mitra kandmise õigusega. 
Ta teenis Kuressaare Püha Nikolai kogudust, Laimjala Vassilius Suure kogudust, ja Reomäe Apostel Andrease kogudust. Alates septembrist 2011 oli ta emerituuris.
Hannes Nelis

Hannes Nelis (sündinud 15. jaanuaril 1965 Kuressaares) on eesti vaimulik (ka abiõpetaja ja hooldajaõpetaja).
Ta on lõpetanud 1983. aastal Kingissepa 2. Keskkooli ja 1999. aastal EELK Usuteaduse Instituudi. 
7. novembril 1991 ordineeriti ta diakoniks ja 16. detsembril 1992 aseõpetajaks, õpetaja õigused sai 7. septembril 1999.
Teenis Kuresaare, Kaarma, Muhu ja Pöide diakonina 1992, Kuressaare kirikuõpetaja 1993–1997 ja abiõpetaja 1997–2001, Kaarma kirikuõpetaja 1997–2001, Valjala kirikuõpetaja alates 2001.
Ta töötab EELK Valjala Martini koguduse õpetajana ning Kaarma ja Muhu koguduse hooldajaõpetajana. 18. jaanuar 2023 käskkirjaga määratud Eesti Kaitseliidu Saaremaa maleva kaplaniks. 
Teos.
EELK Kaarma kogudus aastatel 1940–1993.
Isiklikku.
Abielus, tal on viis last.
Ülo Sooster

Ülo Ilmar Sooster (17. oktoober 1924 Ühtri, Hiiumaa – 25. oktoober 1970 Moskva) oli eesti modernistlik kunstnik.
Elulugu.
Ülo Sooster sündis Hiiumaal Ühtri külas Pendi talus. Ühtri algkooli (1936) ja Kärdla reaalkooli (1936–1939) lõpetamise järel õppis Sooster aastail 1939–1940 Tallinna Prantsuse Lütseumis. 1943. aastal astus ta Kõrgemasse Kunstikooli Pallas, kuid juba aasta pärast võeti ta Saksa armeesse. Aastail 1944–1949 jätkusid ta kunstiõpingud juba Tartu Riiklikus Kunstiinstituudis.
Sõjajärgse Tartu kunstnike seltskonnas oli Sooster vaieldamatult üks andekamaid. Koos kunstnike Henn Roode, Esther Roode, Heldur Viirese ja Valdur Ohakaga mõeldi muutunud oludes võimaluse üle Nõukogude Liidust põgeneda. Riigivastaste plaanide ja mõtete eest saadeti Sooster koos mitme kaaslasega kuueks aastaks Karaganda vangilaagrisse.
Sarnane saatus viis teda kokku juuditar Lidia Serhiga, kellega Sooster abiellus 1956. aastal. Eestisse tagasitulemine ei osutunud kergeks. Kuna Hiiumaale neid elama ei lubatud, siirduti naise kodukohta Moskvasse. 
Sooster töötas Moskvas vabakutselise kunstnikuna ja raamatuillustraatorina, peamiselt kirjastuse Знание ("Znanije") ja ajakirja Знание – сила ("Znanije – sila") juures. Ülo Sooster on teinud ka raamatuillustratsioone, sealhulgas eesti kirjanike venekeelsetele väljaannetele, näiteks Oskar Lutsu “Kevade”. Ta on teinud kunstnikutöö kahes populaarteaduslikus ja kahes multifilmis täiskasvanuile.
Kuulus 1960. aasta rühmitusse.
Ülo Sooster leiti surnult oma ateljeest. Tema surma asjaolud jäid segaseks. Sooster suri 25. oktoobril 1970 Moskvas ja maeti 28. mail 1971 Tallinna Metsakalmistule.
Isiklikku.
Ülo Soosteri poeg Tenno-Pent Sooster on samuti kunstnik. Ülo Soosteri onutütar oli keraamik Mall Valk. Ülo Soosteri õde on tõlkija Tiiu Relve. 
Looming.
Aastad 1958–1962 olid kunstnikule eriti viljakad. Just siis ilmusid Soosteri loomingusse kunstniku omamütoloogia juhtmotiivid kadakas, kala ja muna. Nende kõrval aga ka Nõukogude ajal radikaalseks peetud kosmoerootika. 1960. aastatel hakkas Sooster katsetama täiesti abstraktsete kujunditega. Samas oli perioode, mil valmisid peaasjalikult vaid portreed või naise ja mehe suhteid kujutavad erootilised joonistused. See oli aeg, mil Sooster kuulus Moskva "underground"-kunsti tipptegijate hulka. Ta esines Moskva avangardistide kurikuulsal näitusel Moskva Maneežis detsembris 1962, sai näitust külastanud NSV Liidu partei- ja valitsusjuhi Nikita Hruštšovi raevuka kriitika osaliseks (koos Vladimir Jankilevski ja Boriss Žutovskiga) ning kaotas töö. 1960. aastatel tõusis Sooster Moskva avangardi ideeliseks juhiks.
Näitusi.
Tema esimene isikunäitus toimus postuumselt 1971. aastal Tartu Kunstimuuseumis. Ülo Soosteri 100. sünniaastapäevale pühendatult toimus 2024. aastal kaks näitust: „Ülo Sooster. Vangla ja armastus“ Ajaloomuuseumis ja „Sooster 100. Vaade erakogudest“ Mikkeli muuseumis. 
Mälestuse jäädvustamine.
1994. aastal, Ülo Soosteri 70. sünniaastapäeval, püstitati Ühtris Pendi talu õuele kunstniku venna Ants Vahtrase ja AS Hiiukoja eestvõttel kunstniku mälestuseks monument. Mälestusmärgi autor Tõnis Tilga ühendas sellesse kaks Soosteri meelismotiivi – kadaka ja muna.
Dakar

Dakar on Senegali pealinn ja riigi suurim linn, Dakari piirkonna halduskeskus. Dakar on Senegali haldus-, äri- ja kommunikatsioonikeskus. Asub Roheneeme poolsaarel ja on Aafrika mandriosa läänepoolseim linn.
Dakar on rajatud 1857. aastal prantslaste ehitatud kindluse juurde.
Dakari Cheikh Anta Diopi Ülikool on asutatud 1957. aastal.
Dakar on Pariisi-Dakari ralli lõpp-punkt.
Aprillis 2010 avati Dakaris Aafrika taassünni monument.
Sõpruslinnad.
Dakari sõpruslinnad on järgmised:
1059

1059. aasta
Sajandid: 10. sajand - 11. sajand - 12. sajand
Aastakümned: 1000. aastad 1010. aastad 1020. aastad 1030. aastad 1040. aastad - 1050. aastad - 1060. aastad 1070. aastad 1080. aastad 1090. aastad 1100. aastad
Aastad: 1054 1055 1056 1057 1058 - 1059 - 1060 
1061 1062 1063 1064
1065

1065. aasta
Sajandid: 10. sajand - 11. sajand - 12. sajand
Aastakümned: 1010. aastad 1020. aastad 1030. aastad 1040. aastad 1050. aastad - 1060. aastad - 1070. aastad 1080. aastad 1090. aastad 1100. aastad 1110. aastad 
Aastad: 1060 1061 1062 1063 1064 - 1065 - 1066 1067 1068 1069 1070
1064

1064. aasta
Sajandid: 10. sajand - 11. sajand - 12. sajand
Aastakümned: 1010. aastad 1020. aastad 1030. aastad 1040. aastad 1050. aastad - 1060. aastad - 1070. aastad 1080. aastad 1090. aastad 1100. aastad 1110. aastad 
Aastad: 1059 1060 1061 1062 1063 - 1064 - 1065 1066 1067 1068 1069