Pfalzi kuurvürstkonna valitsejate loend

Pfalzi kuurvürst (saksa keeles "Kurfürst von der Pfalz") valitses Reini Pfalzi kuurvürstkonda Saksa kuningriigis ja Saksa-Rooma riigis aastatel 915–1803.
Lotringi pfaltskrahvid, 915–1085.
Pfalz kasvas välja Lotringi pfaltskrahvkonnast, mis tekkis 10. sajandil.
Ezzonite dünastia.
11. sajandi jooksul domineeris pfaltskrahvkonnas Ezzonite dünastia, kes valitses mitut krahvkonda Reini mõlemal kaldal. Need territooriumid asusid peamiselt Kölni-Bonni ümbruses, kuid ulatusid ka lõunasse Moseli ja Nahe jõeni. Lõunapoolseim punkt oli Alzey lähedal.
Reini pfaltskrahvid, 1085–1356.
Umbes aastast 1085/86, pärast viimase Ezzonite dünastiast pärit pfaltskrahvi Hermann II surma kaotas Pfalz oma sõjalise tähtsuse Lotringis. Pfaltskrahvi territoriaalset võimu vähendati tema krahvkondadeni piki Reini, sellest ajast ka nimi Reini pfaltskrahvkond.
Hohenstaufeni dünastia.
Esimene pärilik Reini pfaltskrahv oli Konrad der Staufer, kes oli keiser Friedrich I Barbarossa noorem vend. Selle päriliku valdusega liidetud territooriumid algasid Hohenstaufenite valdustest Frangimaal ja Reinimaal (Hohenstaufenite muud harud said valdusi Švaabimaal, Franche-Comté ja nii edasi). Suur osa sellest oli nende keiserlikelt eelkäijatelt, Saali keisritelt, ja osa Konradi emapoolsetelt eelkäijatelt Saarbrückenist. See taust selgitab Ülem- ja Reini Pfalzi pärandi koosseisu järgnevatel sajanditel.
Welfi dünastia.
Aastal 1195 läks Pfalz Staufeni krahvi pärija Agnese abielu kaudu Welfidele.
Wittelsbachi dünastia.
13. sajandi algul langes territoorium Welfi pärija Agnese abielu kaudu Wittelsbachi Baieri hertsogitele, kes olid ka Baieri pfaltskrahvid.
Territooriumi hilisema jagamise käigus Ülem-Baieri hertsogi Ludwig II pärijate vahel aastal 1294 sai Wittelsbachide vanem haru valdusi nii Reini Pfalzis kui ka Baieri "Nordgau" (Baieri alad põhja pool Doonaud) territooriumidel tuumikuga ümber Ambergi linna. Kuna see regioon oli poliitiliselt ühendatud Reini Pfalziga, muutus nimi Ülem-Pfalz (saksa keeles "Oberpfalz") 16. sajandi algusest üldiseks, võrreldes Alam-Pfalziga piki Reini.
Pavia lepinguga aastal 1329 andis Ludwig II poeg keiser Ludwig IV Pfalzi oma vennapoegadele Rudolfile ja Ruprechtile.
Pfalzi kuurvürstid, 1356–1777.
1356. aasta kuldbullaga tunnistati Pfalz üheks ilmalikuks kuurvürstkonnaks ja talle anti pärilik keisririigi ülemkammerhärra (saksa keeles "Erztruchseß", ladina keeles "Archidapifer") amet ning Frangimaa, Švaabimaa, Reinimaa ja Lõuna-Saksamaa riigivikaari ("Reichsverweser") amet. Sellest ajast alates oli Reini pfaltskrahv üldiselt tuntud kui Pfalzi kuurvürst (saksa keeles "Kurfürst von der Pfalz", ladina keeles "Palatinus elector"). Kuurvürsti amet oli juba varem eksisteerinud (näiteks valiti aastal 1257 kaks rivaalitsevat Saksa kuningat: Richard Cornwallist ja Alfonso X), kuigi on raske määrata selle ameti täpset algust.
Territooriumide jagamise tõttu perekonna eri harude vahel said 16. sajandi alguses Pfalzi Wittelsbachide nooremad liinid võimule Simmernis, Kaiserslauternis ja Zweibrückenis (Alam-Pfalzis) ning Neuburgis ja Sulzbachis (Ülem-Pfalzis). Pfalzi kuurvürst, kes nüüd asus Heidelbergis, võttis omaks luterluse 1530. aastatel ja kalvinismi 1550. aastatel.