tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Binyamin Netanyahu

Binyamin Netanyahu (ka Benjamin Netanyahu; heebrea keeles בִּנְיָמִין נְתַנְיָהוּ; sündinud 21. oktoobril 1949 Tel Avivis) on Iisraeli paremtsentristlik poliitik, Likudi partei esimees, Iisraeli peaminister aastatel 1996–1999, 2009–2021 ja taas 29. detsembrist 2022.
Ta on esimene Iisraeli riigis sündinud Iisraeli peaminister.
Alates 28. detsembrist 2015 on ta ühtlasi olnud ka Iisraeli siseminister.
Elulugu.
Binyamin Netanyahu vanemad olid Varssavis sündinud juudi ajaloo professor Bentsiyyon Netanyahu (sünninimi Benzion Mileikowsky) ning Tsila Segal, kelle vanemad sündisid Leedus. Isa kuulus revisionistlikku liikumisse.
Sõjaväeteenistus.
Aastail 1967–1972 teenis ta Iisraeli sõjaväe eliitlöögiüksuses ning sai kapteni auastme.
Haridus.
Kõrghariduse omandas Netanyahu aastail 1972–1975 Ameerika Ühendriikides Massachusettsi Tehnoloogiainstituudis, kus ta õppis ärijuhtimist ja arhitektuuri.
Ametikohad.
10. veebruaril 2009 toimunud parlamendivalimistel sai tsentristlik Kadima partei ühe koha rohkem kui Likud, kui paremjõududel on Knessetis enamus. 20. veebruaril 2009 tegi Iisraeli president Shim'on Peres Netanyahule ettepaneku moodustada uus Iisraeli valitsus.
Isiklikku.
Netanyahu on kolmandat korda abielus. Esimesest abielust dr Miki (Miryam) Haraniga on tal täiskasvanud tütar No'a. Praeguse abikaasa Sara Netanyahuga (Ben-Artsi) on tal kaks poega: Ya'ir ja Avner. Tema isa Benzion Netanyahu (1910–2012) oli Iisraeli ajaloolane.
Likud

Likud (heebrea ליכוד) on Iisraeli paremtsentristlik partei.
Likud asutati 1973. aastal erinevate parempoolsete ja liberaalsete parteide liiduna. 1977. aastal võttis Likud vasakpoolsetelt esimest korda valimisvõidu. 2005. aastal läks partei lõhki ning esimees Ariel Sharoni toetajad asutasid uue erakonna – Kadima.
Absorbent

Absorbent ehk absorbeeriv aine on mingit ainet imav (nagu käsn imab vett) materjal. 
Imatav aine (absorbaat) võib olla näiteks õli.
Herbjørg Wassmo

Herbjørg Margretha Wassmo (sündinud 6. detsembril 1942 Skogsøya saarel Øksnesi vallas) on norra naiskirjanik, üks tuntumaid tänapäeva Norra kirjanikke.
Ta on sündinud ja üles kasvanud Põhja-Norras Vesteråleni saarestikus.
Õppis pedagoogikakoolis ning enne kirjanikuks hakkamist töötas ta oma kodumaal mõnda aega õpetajana.
Herbjørg Wassmo esimene avaldatud teos oli luulekogu "Vingeslag" (1976; "Tiivalöögid").
1981. aastal ilmus tema esimene romaan "Huset med den blinde glassveranda" ("Pimeda klaasverandaga maja"; tõlkija Elvi Lumet), millest kujunes peagi triloogia. Sama sarja teine ja kolmas raamat kannavad pealkirju "Det stumme rommet" (1983; "Hääletu ruum"; tõlkija Elvi Lumet) ja "Hudløs himmel" (1986; "Marraskil taevas"; tõlkija Elvi Lumet).
Laiemalt tuntuks sai kirjanik oma teise, nn Dina-triloogiaga. Selle esimene osa "Dinas Bok" ("Dina raamat"; eesti keeles 1997) ilmus 1989. aastal. Romaani järgi tehti 2002. aastal valminud mängufilm "Mina olen Dina", kus peaosi mängisid Maria Bonnevie ja Gérard Depardieu. Sarja teine raamat, mis ilmus 1995. aastal, kannab pealkirja "Lykkens sønn" ("Õnne poeg"; eesti keeles 1999). Kolmas osa "Karnas arv" ("Dina pärandus"; eesti keeles 2001) ilmus 1997.
Lisaks on autorilt ilmunud veel 2000. aastal romaan "Det sjuende møte" ("Seitsmes kohtumine"; eesti keeles 2004; tõlkija Elvi Lumet), 2003. aastal romaan "Flukten fra Frank" ("Põgenemine Franki juurest"; eesti keeles 2006), 2009. aastal romaan "Hundre år" ( "Sada aastat"; eesti keeles 2011; tõlkija Elvi Lumet ning "Need silmapilgud" (2014), tõlkinud Riina Hanso.
Herbjørg Wassmo elab Oslos.
Afganistani sõda

Afganistani sõja nime all on tuntud:
Anne B. Ragde

Anne Birkefeldt Ragde (sündinud 3. detsembril 1957 Oddas) on norra kirjanik.
Anne B. Ragde sündis 1957. aastal Oddas, kuid kasvas üles Trondheimis, lõpetas seal ülikooli ning töötas mõnda aega samas Trondheimi Ülikoolis lektorina.
Oma kirjanikudebüüdi tegi ta 1986. aastal lasteraamatuga "Hallo! Her er Jo" ("Tere, siin on Jo") ning jätkas kirjutamist lastele ja noortele. Muuhulgas võitis ta ka omamaise ihaldatuima Bragepriseni kirjandusauhinna noortele kirjutatud Sigrid Undseti eluloo eest.
1990. aastal avaldas ta esimese täiskasvanutele mõeldud romaani "En tiger for en engel" ("Tiiger inglile") ning kriminaallugusid, lühijutte ja romaane.
Aastal 2005 ilmus Anne B. Ragde sulest romaan "Berlinerpopline" ("Berliini paplid", eesti keeles ilmunud 2008, tõlkija Elvi Lumet), mis sai ühtviisi sooja vastuvõtu osaliseks nii kriitikute kui ka lugejate poolt ning mis pärjati hea keelekasutuse eest ka auhinnaga Riksmålsforbundets litteraturpris. Praeguseks on seda teost Norras müüdud üle 250 000 eksemplari ning tõlgitud enam kui 15 keelde.
Vähese populaarsuse üle ei saanud kurta ka autori järgmised teosed: esimese romaani järjena samal aastal kirjutatud "Eremittkrepsene" ("Erakvähid", eesti keeles ilmunud 2008, tõlkija Elvi Lumet), 2007. aastal kirjutatud "Ligge i grønne enger" ("Rohelised aasad", eesti keeles 2008, tõlkinud Elvi Lumet), 2008. aastal kirjutatud "Nattønsket" ("Öine soov", eesti keeles 2010, tõlkinud Maris Kuuda), 2011. aastal kirjutatud "Jeg skal gjøre deg så lykkelig" ("Ma teen su nii õnnelikuks", eesti keeles 2012, tõlkinud Elvi Lumet), 2016. aastal kirjutatud "Alltid tilgivelse" ("Andestada saab alati", eesti keeles 2017, tõlkinud Riina Hanso), "Elunautijad" (2018), tõlkinud Kristina Porgasaar ning 2019. aastal kirjutatud "Datteren" ("Tütar", eesti keeles 2021, tõlkinud Kristina Porgasaar).
Triloogiast on tehtud ka televisioonisari, millel on Norra televisioonis üle miljoni vaataja.
Jan Kjærstad

Jan Kjærstad (sündinud 6. märtsil 1953 Oslos) on norra kirjanik.
Ta on lõpetanud Norra Teoloogiakooli ning Oslo Ülikooli teoloogina.
Jan Kjærstad on kirjutanud mitu romaani, lühijutte, esseesid ning olnud ka kirjandusajakirja Vinduet ("Aken") toimetaja. Võitnud auhindu, millest mainekaim on Põhjamaade Nõukogu kirjandusauhind, mille ta pälvis televisioonikangelase Jonas Wergelandi ("Võrgutaja", "Vallutaja" ja "Avastaja") loomise eest.
Kirjanduses debüteeris 1980. aastal teosega "Kloden dreier stille rundt" ("Maa pöördub vaikselt").
Eesti keeles on 2006. aastal ilmunud tema romaan "Märgid, mis juhivad armastuseni" ("Tegn til kjærlighet", 2002).
Laevanael

Laevanael ehk pund ehk kaal (lõunaeesti murretes "perkapund") on endisaegne massi- ja mahuühik.
See võeti kasutusele Rootsi mõõtühikute süsteemist merekaubanduses.
1 laevanael on ligikaudu 168 kilogrammi (u 137 liitrit).
1 laevanael = 20 leisikat = 400 naela.
Leisikas

Leisikas ehk leisik (kirderanniku murdes "leivisk", lõunaeesti murretes "pund") on massiühik, mis võrdub 20 naela = 8,19 kilogrammiga. Üks leisikas on pool puuda.
Pisa torn

Pisa torn (itaalia keeles "La Torre di Pisa"), tuntud ka kui viltune Pisa torn (itaalia keeles "Torre pendente di Pisa"), on Pisa katedraali eraldiseisvana ehitatud kampaniil ehk kellatorn. See asub otse katedraali taga ning on üks kolmest vanimast ehitisest Pisa Katedraali väljakul ("Piazza del Duomo") baptisteeriumi ja kiriku kõrval.
Torn on tehtud marmorist ja ehitama hakati seda 1173. aasta 9. augustil. See plaaniti esialgu küll otse ehitada, kuid torn hakkas õige pea (1178) iseenese raskuse ning pehme aluspinna tõttu viltu vajuma juba siis, kui ehitati alles 7-korruselise torni kolmandat korrust. Peale kolmanda korruse ehitamist jäi torni rajamine pea sajaks aastaks sõdade tõttu soiku.
Töid jätkati alles 1272. aastal ning tollased arhitektid püüdsid torni edasist viltu vajumist takistada nii, et ehitasid järgnevate korruste seinad vajumise poolt kõrgemaks. Siis aga hakkas torn hoopis teisele poole vajuma ning õigupoolest tingiski just see torni nii suure kalde. Tööd seiskusid taas sõja tõttu 1284. aastal mõneks ajaks nii, et torni viimane, seitsmes korrus valmis alles 1319. aastal. Kellakamber ja seega ka torn lõplikult aga alles 1372. aastal. Tornis on kokku seitse nimelist kella, iga heliredeli noodi jaoks üks.
1990. aastail tehti tornis mitmeid renoveerimistöid, et parandada ilmastikukahjustusi ning muuta seda vastupidavamaks. Samuti on torni aja jooksul remonditööde käigus mõne sentimeetri võrra õnnestunud tõsta.
Torni kõrgus tema kõige madalamast kohast on 55,86 meetrit ning kõrgeimast kohast 56,70 meetrit.
Kokku on tornis 296 trepiastet.
Maavärinad.
Alates 1280. aastast on olnud 4 suurt maavärinat. Uuringute käigus jõuti järeldusele, et torni kõrgus ja jäikus koos maapinna pehmusega mõjutavad struktuuri vibratsiooniomadusi nii, et torn ei võngu kaasa maavärinaga. Maapinna pehmus, mis torni kalde põhjustas, on päästnud ka torni hävimisest.
Valkeala vald

Valkeala oli vald Soomes Lõuna-Soome läänis Kymenlaakso maakonnas. Vald liideti 1. jaanuaril 2009 Kouvola linnaga.
Vallas elas 2008. aastal 11 500 inimest ja rahvastiku tihedus oli 13,6 in/km². Valkeala naabervalad olid Anjalankoski linn, Elimäki vald, Jaala vald, Kouvola linn, Kuusankoski linn, Luumäki vald, Mäntyharju vald ja Savitaipale vald. Vallas räägiti soome keelt.
Külad.
Aitomäki, Anttila, Haimila, Heikkilä, Hevosoja, Inkerilä, Jokela, Joutjärvi, Karhula, Kinansaari, Kipparila, Kourula, Kuivala, Kääpälä, Lipiälä, Mattila, Miettula, Multamäki, Niinistö, Oravala, Parola, Pihlajasaari, Pyöriälä, Pyötsiälä, Rautjärvi, Ruotsula, Rämälä, Saarento, Selänpää, Sorsala, Toikkala, Uro, Utti, Tuohikotti, Valkeala, Vekaranjärvi, Voikoski, Vuohijärvi
Valkeala

Valkeala on küla Soomes Lõuna-Soome läänis Kymenlaakso maakonnas Kouvola linnas.
Valkeala on endise Valkeala valla kirikuküla.
Praegune Valkeala kirik on selle koha peal juba neljas kirikuhoone. Kiriku projekteerisid Armas Lindgren ja Bertel Liljequist ning see valmis 1927. aastaks. Kiriku altarimaal on pärit vanast põlenud kirikust, see on maalitud 1819. aastal. Orel on valmistatud Kangasala orelitehases 1977. aastal.
Virolahti vald

Virolahti on vald Soomes Lõuna-Soome läänis Kymenlaakso maakonnas.
Virolahti naaberomavalitsused on Hamina linn ja Miehikkälä vald. Vallas räägitakse peamiselt soome keelt.
Külad 1939.
Tärniga on märgitud külad, mis praegu on osaliselt või täielikult Venemaa poolel.
Alapihlaja, *Alaurpala, Eerikkälä, Hailila, Hanski, Hellä (Heligby), Hämeenkylä (Tavastby), Häppilä, Järvenkylä, Kattilainen, *Kiiskilahti, Klamila, Koivuniemi, *Koskela, Koskelanjoki, Kotola, Kurkela, *Laitsalmi, Länsikylä (Flonckarböle), *Martinsaari, Mattila, Mustamaa, Nopala, *Orslahti, *Paatio (Båtö), Pajulahti, *Pajusaari, *Pitkäpaasi, Pyterlahti, Ravijoki, Ravijärvi, Reinikkala, Rännänen (Grennäs), Sydänkylä (Kallfjärd), Säkäjärvi, Tiilikkala, Vaalimaa (Vaderma), Vilkkilä, Virojoki, Virolahti, Yläpihlaja, *Yläurpala
Anjala (Anjalankoski)

Anjala on praegune Anjalankoski linnaosa ja endine vald Soomes Kymi läänis (praegune Lõuna-Soome lään) Kymenlaakso maakonnas. Vallas elas 1973. aastal 5900 inimest ja rahvastiku tihedus 38 in/km². 1975. aastal liideti vald Anjalankoski linnaga.
Külad.
Ahvio, Anjala, Junkkari, Kaukasuo, Korpi, Muhniemi, Takamaa, Ummeljoki.
Haapasaari (Kotka)

Haapasaari (rts "Aspö") on saar Soome lahes Kymenlaakso maakonnas Kotka linnas ja endine vald. Saarel elas 2004. aastal 24 inimest ja 1973. aastal 77 inimest.
Kampaniil

Kampaniil (itaalia keeles "campanile") on peamiselt Itaalias esinev kirikust eraldi seisev kellatorn. Nimetus tuleneb itaaliakeelsest sõnast "campana" ('kirikukell'). 
Tuntumad kampaniilid on Pisa torn Pisas ja Püha Markuse kampaniil, mis asub Püha Markuse katedraali kellatornina Veneetsia Püha Markuse väljakul.
Maailma kõrgeim kampaniil on Joseph Chamberlaini memoriaalkellatorn Inglismaal Birminghamis.
Eesti vanim allesolev kampaniil (1638) asub Saaremaal Kihelkonna vallas Mihkli kiriku juures.
Reostaat

Reostaat on peamiselt tugevvoolutehnikas kasutatav muuttakisti, mille takistus on sujuvalt või astmeliselt muudetav.
Reostaat koosneb takisti(te)st ja liugurist. Takistid on tavaliselt takistustraadist, mis on mähitud rõngakujulisele või sirgele isoleermaterjalist alusele. Liugurit saab liigutada mööda takistustraadi keerde või kontaktpindu, mis on ühendatud keerdudest tehtud harunditega (haruühenduste ehk väljavõtetega). Esimesel juhul muutub takistus sujuvalt, teisel astmeliselt (ka sel juhul ilma katkestuseta).
Reostaat on olnud kasutusel peamiselt voolutugevuse reguleerimiseks (näiteks elektrimootori käivitusvoolu piiramiseks või mootori pöörlemiskiiruse muutmiseks). Reostaat ühendatakse siis toitevoolu ahelasse järjestikku nii, et liugkontakt on ühendatud ühe otskontaktiga.
Reostaadi põhimõtte töötas välja Briti füüsik Charles Wheatstone 1840. aastal.
Karhula alev

Karhula oli alev Soomes Kymi läänis Kymenlaakso maakonnas aastatel 1951–1977. Selle territoorium eraldati 1951. aastal Kymi vallast ja liideti 1977. aastal Kotka linnaga.
Ajalugu.
Kymi valla kiire areng viis Kotka linna rajamiseni 1878. aastal, ent ka mujal Kymi vallas asutati aurusaeveskeid, mille kõrvale tekkis juba 1870. aastatel palju muud tööstust ja väikeettevõtteid.
Aastatel 1949–1950 oli päevakorras Kymi valla ja Kotka linna halduslik liitmine, kuid 1951 otsustati lõpuks moodustada Kymi valla tööstusasulatest alev ning jätta Kymi valla koosseisu maa-asulad. Aleviga liideti Kymi valla keskne osa – kirikuküla Helilä ning tööstuspiirkonnad Sunila ja Korkeakoski.
Alev sai nime Karhulanniemi tööstuspiirkonna järgi, mis omakorda oli nime saanud Helilä külla kuulunud paiga Karhula järgi.
Alvar Aalto projekteeritud Sunila elamupiirkond oli algul planeeritud eraldi alana Kymi vallas. Otto-Iivari Meurmanni loodud esimeses Karhula alevi generaalplaanis (1955) püüti koondada külad alevi "eesaleviteks" ning kujundada Heliläst ärikeskus.
Karhula alev liideti Kotka linnaga 1977. aastal koos Kymi vallaga. Liitumise ajal oli Karhula alevis 22 867, Kymi vallas 5204 ja Kotka linnas 34 074 elanikku. Ühinenud omavalitsusüksuses oli kokku 62 145 elanikku.
Sport.
Karhula alevis tegutsesid spordiseltsid Peli-Karhut, Karhulan Veikot, Rateko, Sunilan Sisu ja muud.
Kultuur.
Karhulas oli 1969. aastal avatud Kåre kelder (Kåren kellari), üks Soome esimesi diskoteeke.
Aleviosad.
Karhula alevi osad 1956. aastal:
Potentsiomeeter

Potentsiomeeter on kolme terminaliga muuttakisti, mida kasutatakse peamiselt elektroonikalülitustes reguleeritava pingejagurina, näiteks helitugevuse sujuvaks reguleerimiseks. Potentsiomeeter ühendatakse elektrilülitusse kolmes punktis ‒ takisti kahe otspunkti ja liuguri väljaviikude kaudu.
Potentsiomeetril on liug- või pöördkontakt, mis moodustab reguleeritava pingejaguri. Liuguri trajektoori järgi saab potentsiomeetreid liigitada pöördtakistiteks, mille liuguri süsiharja pööratakse rõngakujulisel takistuskehal mööda ringikaart, ja lükandtakisteiks, mille liugurit on võimalik nihutada sirgjooneliselt edasi-tagasi. Väga täpselt võimaldab takistust seada kruvitakisti, mille liugur on sirgjooneliselt nihutatav käigukruvi pöörates. Kaksiktakistil on kaks takistuskeha, kusjuures liugureid saab juhtida eraldi, tandemtakisti mõlema süsteemi liugkontaktid on ühisel võllil või lükandliuguril. Potentsiomeetriga võib olla kokku ehitatud toiteahela lüliti. Kui kasutusel on vaid kaks terminali, üks otspunkt ja pöörlev kontakt, toimib potentsiomeeter muutuva takistusega takistina või reostaadina.
Kasutusviisid.
Mõõtevahendina kasutatav potentsiomeetri üks funktsioonidest on pingejagur, milles takistuse muutmise tagajärjel pingejaguris olevate takistite suhe muutub ja sellest tulenevalt muutub ka väljundpinge. Sel juhul on võimalik muuta suuri pingeid, mida tavaliste seadmetega ei ole võimalik mõõta.
Potentsiomeetreid kasutatakse elektroonikaseadmetes, näiteks kiiruse reguleerimiseks ventilaatorites. Algselt reguleeriti potentsiomeetritega televiisorite pildi heledust, kontrasti ja värviskeemi.
Madalpingesüsteemides on võimalik kasutada potentsiomeetrit selleks, et temast läbi juhtida suurtes kogustes võimsust (rohkem kui 1 vatt). Laialdasemat kasutust leiavad potentsiomeetrid analoog signaalide võimsuse reguleerimiseks (näiteks audioseadmete helitugevuse nupp). Potentsiomeetreid kasutatakse valgusregulaatorina lampides. Pingejaguri takistite vahelist suhet muudetakse selleks, et väljundisse lasta vastavalt potentsiomeetri asendile erinevas koguses voolu.
Potentsiomeetrit kasutatakse pingejagurina, et saada fikseeritud sisendpingest käsitsi reguleeritav väljundpinge. See on kõige tavalisem kasutusviis. Pinge kogust takistile saab arvutada valemiga:
formula_1
Kus:
Ehitus.
Potentsiomeetri ehitus koosneb suure sisemise takistusega elemendist (B) , liug- või pöördkontaktist (C), mis liigub mööda elementi. Reguleerimiseks kasutatav pööratav nupp (A), mis kinnitub pöördkontakti külge (D). Korpus, mis kaitseb sisemist mehhanismi väliste segajate eest. Piiraja (H) ei lase liugurit üle keerata maksimaalasendist. (E, F, G) on kontaktid, millega vastavalt ühendatakse sisend, maandus ja väljund.
Integreeritud elektroonikasüsteemide ja biomeditsiinitehnika tippkeskus

Integreeritud elektroonikasüsteemide ja biomeditsiinitehnika tippkeskus (CEBE) on 2008. aastal loodud teaduskeskus, mis ühendab TTÜ arvutitehnika ja elektroonika instituutide ning Tehnomeedikumi teadlaste elektroonika, analoog- ja digitaaldisaini, diagnostika ning biomeditsiinitehnika alast interdistsiplinaarset uurimistööd missioonikriitiliste sardsüsteemide valdkonnas. 
Uurimistöö on koordineeritud kolme sihtfinantseerimise teemaga, mida juhivad professorid Ivo Fridolin, Mart Min ja Raimund Ubar (keskuse juht), ning seitsme europrojektiga. 
Keskuse infrastruktuurilise aluse moodustavad hiljutise Eesti teadusasutuste infrastruktuuri arendusprogrammi raames loodud kolm laborit – siduselektroonika, mikro- ja nanokomponentide ning arvutisüsteemide sünteesi ja analüüsi laborid. Keskuse koosseisu kuulub ligi 80 teadurit ja doktoranti.
Tegan and Sara

Tegan and Sara on Kanada "indie rock"'i / "indie pop"'i bänd. Bändi liikmed on identsed kaksikõed Tegan Rain Quin ja Sara Kiersten Quin (sündinud 19. septembril 1980).
Ansambel moodustati 1995. aastal.
Kapuuts

Kapuuts on peakate, mis katab enamiku peast ja kaelast, tavaliselt mõne suurema riietuseseme osa.
Kapuutsi kantakse enamasti pea ja kaela kaitsmiseks keskkonnatingimuste (külma, tuule, vihma) vastu.
Kapuutsid võivad olla näiteks mantli, pontšo, keebi, jope, kampsuni, jaki küljes. Kapuuts tõmmatakse üle pea, kui seda vajatakse, muul ajal langeb see vabalt seljale. Kapuuts võib olla kinnitatud tõmbluku, nööpide või trukkide abil ja olla seega eemaldatav.
Hans-Diedrich von Tiesenhausen

Vabahärra Hans Diedrich von Tiesenhausen (22. veebruar (vkj 9. veebruar) 1913 Riia – 17. august 2000 Vancouver) oli baltisaksa päritolu Saksamaa mereväeohvitser.
Hans Diedrich von Tiesenhausen sündis Riias arhitekt Gerhard Diedrich Jakob von Tiesenhauseni (1878–1916) ja Carola von Sittmanni pojana.
Tiesenhausen astus Kriegsmarine teenistusse, kus teenis välja kaptenleitnandi auastme. Ta teenis allveelaevadel U-23 ja U-331. Tema suurimaks saavutuseks allveelaevakomandörina peetakse Suurbritannia lahingulaeva HMS Barham põhjalaskmist 25. novembril 1941.
Hans-Diedrich von Tiesenhauseni juhtimisel lasi allveelaev U-331 põhja 2 vastaste laeva: Briti lahingulaeva HMS Barham ja USA transpordilaeva USS Leedstown (9. novembril 1942) ning vigastas 10. oktoobril 1941 Briti sõjalaeva HMS TLC-18.
Sugupuu.
Viide:
Karhula linnaosa

Karhula on Kotka linnaosa endise Karhula alevi keskuses Soomes. 
Koos Helilä linnaosaga moodustab Karhula Kotka põhjapoolse osakeskuse. Karhula linnaosa moodustab vaid osa kunagisest Karhula alevist. Endistest aleviosadest kuuluvad sinna põhiliselt Helilä, mis oli Karhula alevi aegadel alevi keskus, ja Karhulanniemi. 
Maantee nr 7 ("valtatie 7)" kulgeb autoteena kanjonis läbi Karhula. Maanteest lõunas on muu hulgas turg, bussijaam ja Karhulanniemi tööstuspiirkond. Põhja pool paiknevad ujula, kergejõustikustaadion (Karhulan Keskuskenttä) ja Karhula raamatukogu. 
Karhula bussijaamast lähevad otsekiirliinid Helsingisse, Lappeenranta, Savonlinna, Joensuusse, Mikkelisse ja Jyväskylässe. Lahtisse lähevad aeglased liinid, samuti saab sinna Loviisa ja Kouvola kaudu. Karhulas peatuvad Helsingi ja Hamina vahelised bussid, mis Kotka keskusse sisse ei sõida. Karhula bussijaam on ka kohaliku ja piirkondliku bussiliikluse keskus. 
Karhulale kõige lähemad raudteepeatused on Kyminlinna raudteepeatus ja Kymi raudteejaam, kus peatuvad Kotka sadama raudteejaama ja Kouvola raudteejaama vahelised aeglased rongid. Mõlemad on Karhulast umbes 3 km kaugusel ja mõlemasse on otseühendus linnaliinibussiga.
Nahhimovi orden

Nahhimovi orden (vene keeles "oрден Нахимова") oli Nõukogude Liidu autasu, mida anti mereväeohvitseridele ja väeosadele.
Vene admirali Pavel Nahhimovi järgi nimetatud orden asutati 3. märtsil 1944 ning seda anti kahes järgus.
Ordeniga autasustati mereväeohvitsere ja -üksusi sõjaliste operatsioonide kavandamise ja läbiviimise eest.
Ordenit kanti paremal pool rinnas.
1. järk.
1. järgu orden oli valmistatud kullast ning hõbedast ja kaunistatud rubiinidega. Ordeni keskosal kasutati sinist emaili.
Kokku anti välja 82 Nahhimovi 1. järgu ordenit.
2. järk.
2. järgu Nahhimovi orden valmistati üleni hõbedast ning rubiinide asemel kasutati punast kuumemaili. 
Kokku anti välja 469 Nahhimovi 2. järgu ordenit.
Long Beach

Long Beach on linn Ameerika Ühendriikides California osariigis Los Angelese maakonnas. Asub Vaikse ookeani rannikul. 
Asub Los Angelese kesklinnast 30 km lõunas. Long Beach asutati 1888. aastal.
45% elanikest on valgenahalised, 15% mustanahalised ja 36% latiinod.
Linnas asub Walter Pyramidi korv- ja võrkpallihall ja Long Beachi vormelirada.
Kohanemus

Kohanemuseks nimetatakse bioloogias kohanemise tulemust.
Metallhalogeniidlamp

Metallhalogeniidlamp ehk halogeniidlamp (ingl k "metal-halide lamp", ka HMI lamp, lühend sõnadest "Hydrargyrum Medium-arc Iodide") on kõrgrõhuline gaaslahenduslamp, milles on lisaks elavhõbedale ja väärisgaasile (harilikult argoonile) muudest metallidest lisandeid halogeniidide kujul (metalli ja halogeeni ühendina), näiteks naatrium-, liitium-, tseesium-, indiumjodiidina. Nii on võimalik valmistada lampe mitmesuguse värvitemperatuuriga (enamasti vahemikus 3000–7000 K) ja tagada hea värviesitus. Lambis muundub nähtavaks valguseks ligi 40% tarbitavast elektrienergiast (valgusviljakus keskmiselt 95 lm/W, väikese võimsusega lampidel veelgi suurem). Lampide võimsus võib ulatuda kümnetesse kilovattidesse.
Ehitus.
Halogeniidlamp sarnaneb ehituspõhimõtteltelavhõbelambiga. Suure võimsusega lambid on kahekordse kolviga. Lambi sisemine kolb on täidetud kõrge rõhu all oleva argooni, elavhõbeda ja halogeniidiga. Välimine kolb on vajalik sisemise kolvi toestamiseks ja ühenduste tegemiseks (sokelduseks), samuti valguse paremaks jaotamiseks. Välimine kolb on täidetud väärisgaasiga.
Halogeniidlamp (nagu mistahes kaarlahenduslamp) vajab toitevõrku ühendamiseks liiteseadist (elektroonilist toiteplokki). Selles kasutatakse süütamiseks vajalike kõrgepingeimpulsside ja püsiva töövoolu saamiseks harilikultimpulsstoitelülitust. Süütelülitus või kogu liitelülitus võib olla ka lambiga kokku ehitatud. Sisselülitamise järel saavutab lamp püsiva helenduse paari minuti jooksul.
Lambisokleid:
Kasutamine.
Metallhalogeniidlampe hakati laiemalt kasutama 1960. aastatel ning nüüdseks on need väga levinud.
Halogeniidlampide tüüpilised kasutuskohad on suured ruumid (ostukeskused, näituse- ja spordihallid, liiklusterminalid), staadionid, arhitektuuriobjektid, väljakud ja tänavad. Päevavalgusele vastava värvitemperatuuriga (u 6500 K) lambid on kohased valgusallikad filmistuudiotes ja etendusasutustes.
Kärla kirik

Kärla Maarja Magdaleena kirik on kirik Saare maakonnas Kärla vallas Kärla alevikus.
Kirikut kasutab EELK Kärla Maarja-Magdaleena kogudus.
Kärla kihelkonnakirik ehitati aastatel 1842–1843 keskaegse kiriku asemele. Viimane oli muutunud varisemisohtlikuks ja lammutati 1842. aastal. Keskaegne kirik oli rajatud tõenäoliselt 13. sajandi III veerandil. 1843. aastal valminud ranges klassitsistlikus stiilis kiriku arhitekt on E. Leuener. Kirikul on ühelöövine kooriruumita pikihoonega ehituskehand.
Kiriku lähedal paiknes sarnaselt Kihelkonna kirikuga kirikust eraldi asuv kellatorn – kampaniil, mis hävis 1981. aastal.
Interjöör.
Kirikus asub 1575. aastal surnud Saaremaa maanõuniku Otto von Buxhoevdeni mälestuseks kujundatud Buxhövdeni epitaaf.
Ksenoonlamp

Ksenoonlamp (ka ksenoonkaarlamp) on ülikõrgrõhuline ksenoontäitega kaarlahenduslamp, mis annab väga heledat valget valgust, tagades moonutusteta värviesituse. Ksenooni kasutatakse sellepärast, et see on kõige madalama ioniseerimispotentsiaaliga mitteradioaktiivne väärisgaas. 
Ksenoonlamp leiutati 1940. aastal Saksamaal. 1951. aastal hakkas Osram neid tootma peamiselt filmiprojektorite valgusallikaks. 1990. aastatel hakati ksenoonlampe kasutama autode esilaternates, välklampides jm. 
Ehitus ja talitlus.
 
Paksust kvartsklaasist kolvis on ksenoongaasi keskkonnas kaks massiivset volframist elektroodi (pildil terava otsaga anood ja jäme katood); elektroodide vahekaugus on mõni millimeeter. Kolvis on kõrge (kuni 10 MPa) rõhu all ksenoongaas. Lamp süüdatakse kõrgepinge (kuni 25 kV) impulssidega, millega ioniseeritakse gaas elektroodide vahel. Seal tekib juhtiv kanal ja elektroonilisest liiteseadisest antav püsiva tugevusega vool läbib elektroodivahemiku elektrikaare kujul. Kaare põlemispinge võib uuel lambil olla 20 V, pikaajalise käituse kestel aga tõusta 60 voldini. Anood võib teda pommitavate elektronide toimel kuumeneda kuni punase hõõguseni. Võimsate lampide anoodis on kanalid vesijahutuseks. Lambi kolb võib kuumeneda 600 kraadini.
Rõhk kolvis tõuseb sisselülitamise järel kiiresti (nt 0,8-lt 7 megapaskalini). Kõrge töörõhuga gaasis on kaarleegi värvitemperatuur kuni 6000 K, seega sama mis päevavalgusel. Valguskese ulatub katoodist ainult mõne millimeetri kaugusele. Valguskeskme väikesed mõõtmed võimaldavad valguskiiri reflektoriga tõhusalt suunata kitsaks kimbuks (nt prožektoris).
Ksenoonlambis muundub tarbitavast elektrivõimsusest kiirgusvõimsuseks kuni 80%, kuid nähtav kiirgus (valgus) moodustab sellest vaevalt kolmandiku, ülejäänu on peamiselt infrapunakiirgus ja 5–6% ultraviolettkiirgus. Seetõttu ei ületa ksenoonlampide valgusviljakus 50 lm/W. Õhku osoneeriva UV-kiirguse väljapääsu tõkestab spetsiaalse koostisega kvartskolb.
Kasutamine.
Suure võimsusega ksenoonlampe kasutatakse kõrge hinna ja kuluka käituse tõttu spetsiaalsetes seadmetes, nagu filmiprojektorid, prožektorid, tuletornid, pooljuhtlaserid.
Auto esituledena kasutatavad ksenoonlambid sisaldavad elavhõbedat, mille aurus kaarlahendus kestvalt toimub. Ksenoon on sellises lambis vajalik peamiselt selleks, et lamp kiiresti süttiks ja saavutaks normaalse heleduse. Valgusspektrit rikastavad metallide naatriumi, indiumi talliumi) lisandid metallhalogeniidide kujul. Liiteseadis toidab lampe (võimsus 35 või 50 W) vahelduvpingega 85 või 42 V.
Ksenoonlampi kasutatakse ka tugevate valgusimpulsside saamiseks välklambis, stroboskoobis, signaal- ja hoiatustuleseadmetes. Valgussähvatused vabanevad lühiajalises kaarlahenduses tavaliselt kondensaatori laengu tühjenemisel. Fotoimpulsslampidel on lisaks kolvi otstest sisenevatele elektroodidele ka väline, süttimist hõlbustav elektrood.
Välislingid.
Sündinud 12. novembril

"Siin artiklis loetletakse 12. novembril sündinud tuntud inimesi.
Pingeindikaator

Pingeindikaator on kontrolliriist, mille abil saab kindlaks teha pinge olemasolu elektrijuhtmestikus.
Lihtsaim pingeindikaator kujutab enesest väikest kruvikeerajat, mille sees on neoonlamp koos eeltakistiga. Kui puudutada kruvikeeraja teraga pingestatud elektrijuhti (nt faasikontakti pistikupesas) ja sõrmega neoonlambi kontakti, siis sulgub galvaanilise või/ja mahtuvusliku sidestuse vooluring läbi kontrollija keha ja neoonlamp süttib. Umbes 1-megaoomine eeltakisti piirab ahela voolu mõne kümnendiku milliamprini. Niisugust ühepooluselist pingeindikaatorit kasutatakse lisavahendina; ainuüksi selle näidu järgi ei saa otsustada elektrijuhi pingestatuse üle. Kindlama näidu tagavad kahepooluselised (kahe pistikuga) indikaatorid.
Uuemat tüüpi pingeindikaatoreil on neoonlambi asemel valgusdiood või LED-numbrinäidik. Niisugused indikaatorid näitavad erinevaid pingetasemeid, samuti alalispinge polaarsust. Ka ei tarvitse olla vajalik otsene kontakt elektrijuhiga, nii et saab näiteks kindlaks teha varjatud voolujuhtme asukohta.
Sellised indikaatorid on peamiselt mõeldud 230-voldiste vooluahelate kontrollimiseks, kuid võivad toimida ka madalama pinge korral. 
Indikaatorkruvikeerajad ei ole kõige ohutumad, kuigi testija ja mõõdetava osa vahel on kuni 1,5 MΩ takisti. Ohtlikuks osutub tööriist siis, kui indikaatori elektrit juhtivate osade vaheline isolatsioon niiskub, lühistades elektriahelas oleva takisti mõlemad otsad. Sel juhul võib inimene saada tervist kahjustava elektrilöögi.
Bubingapuu

Bubingapuu ("Guibourtia") on igihaljaste lehtpuude perekond liblikõieliste sugukonnast.
Perekonda kuulub 16 liiki, millest 13 kasvab Aafrikas ja 3 Lõuna-Ameerikas.
Liigid.
Aafrikas.
Sulgudes on kohalikud ja kaubanduslikud nimed.
Levik.
Bubingapuu kasvab Aafrika keskosa ja troopilise Ameerika soistes ja periooditi üleujutatud metsades ning jõe- ja järvekallastel. Aafrikas kasvab ka ekvatoriaalse vihmametsa kuivemates piirkondades mägede jalamil, muu hulgas Nigeeria idaosas, Kamerunis, Gabonis, Kongos, Kongo DV-s. Kuivemates kasvukohtades Kamerunist Kongo põhjaosani kasvab eelkõige "Guibourtia tessmannii", mis on kõige levinum väärispuidu toore. Gaboni niiskel rannikul on kõige levinum "Guibourtia pellegriniana", mida tuntakse kevazingo nime all spooni toorainena. Kongo niisketes jõeorgudes kasvab "Guibourtia demeusi". "Guibourtia arnoldiana" kasvab Gabonist kuni Angola põhjaosani, "Guibourtia ehie" Libeeriast Gabonini, "Guibourtia schliebenii" Mosambiigis ja Tansaanias, "Guibourtia sousae" ainult Mosambiigis. Kõik liigid esinevad enamasti kas üksikute puudena või väikeste saludena segametsas.
Kirjeldus.
Bubingapuu kasvab 20–50 meetri kõrguseks. Ilma oksteta tüveosa kõrgus on 16–20 meetrit. Tüvi on enamasti sirge ja silinderjas. Tüve läbimõõt on 0,8–1,5 meetrit (üksikutel juhtudel ka kuni 1,8 meetrit). Tüvi on sageli tüüakas. 
Maltspuit on hele, kollaka või punaka varjundiga, lülipuidust selgelt eristuv. Lülipuit on pruun kuni punakaspruun või violetjaspunane heledamate punaste või purpursete vöötidega. Puidus on vaigukäigud. Pinnal on siidjas läige.
Puidu omadused.
Bubinga puit on sitke, kõva, tihe ja tugev; suhteliselt mädanemiskindel ja vastupidav putukkahjustustele. Puidu tihedus on 800–960 kg/m³, keskmiselt 880 kg/m³.
Kasutamine.
Väärispuiduna kasutatakse eelkõige Lääne-Aafrika liike – kongo bubingapuud ning liike "Guibourtia arnoldiana" ("benge") ja "G. ehie" ("amazakoue, anakye"). 
Bubingapuitu kasutatakse muu hulgas treimistöödeks; sellest valmistatakse mitmesuguseid varsi ja käepidemeid ning nipsasju. Bubingat kasutatakse muu hulgas luksuslike muusikainstrumentide valmistamisel. Bubingaspooniga on kaetud näiteks Carmen Kassile kingitud klaver. Bubingapuidust tehakse ka mööblit, parketti ja spooni. 
Et bubinga puit on vastupidav, on seda traditsiooniliselt kasutatud muu hulgas raudteeliiprite tegemiseks.
Mõnest liigist saadakse väärtuslikku vaiku. Kopaali-bubingapuu vaiku (kopaalvaiku) kasutatakse lakkide valmistamiseks.
Keanu Reeves

Keanu Charles Reeves (sündinud 2. septembril 1964) on Kanada filminäitleja. 
Keanu Reeves sündis Liibanonis Beirutis. Tema inglannast ema Patricia Taylor töötas toona moedisainerina Beirutis ning isa Samuel Nowlin Reeves oli Hawaiilt pärit geoloog (kelle soontes voolas esivanemate kaudu põlishavailase, hiinlase, inglase, iirlase ja portugallase verd). Isa jättis pere maha, kui Keanu oli kolmeaastane. Keanu Reevesi vanemad lahutasid abielu 1966. aastal ning ema kolis ülejäänud perega kõigepealt Sydneysse ja hiljem New Yorki, kus abiellus 1970. aastal Broadwayl teatritükke ja Hollywoodis filme lavastava Paul Aaroniga. Seetõttu pole ka ime, et Keanu Reeves hakkas näitlema juba üheksa-aastaselt. 
Isiklikku.
Reevesil on õigus Ühendkuningriigi kodakondsusele oma britist ema kaudu. Reevesil on naturalisatsiooni kaudu saadud Kanada kodakondsus, ning samuti Ameerika Ühendriikide roheline kaart ("green card"). Ehkki Reevesi bioloogiline isa oli sündinud Ameerika Ühendriikides, oli näitlejal sellegipoolest vaja rohelist kaarti, kuna tal ei õnnestunud taotleda automaatset sünnijärgset kodakondsust, mis võib teatud tingimustel laieneda isikutele, kes on sündinud välismaal, kuid kelle üks vanem on Ameerika Ühendriikide kodanik.
1999. aasta detsembris oli Reevesi kaheksandat kuud rasedal elukaaslasel Jennifer Syme'il nurisünnitus. Leinast tekkis paari vahel pinge ja mõni nädal hiljem läksid Reeves ja Syme lahku. 2. aprillil 2001 sattus Syme Los Angeleses autoõnnetusse, milles Syme'i auto riivas kolme pargitud autot, rullus mitu korda üle katuse, ning Syme lendas autost välja. Õnnetust uurinud ametnikud leidsid, et Syme suri silmapilkselt. On teada, et Syme oli saanud depressiooniravi ning tema autost leiti kaks retseptiravimit. Reeves, kes pidanuks järgmisel kevadel filmima "Matrixi" filmi järgesid, otsis "rahu ja aega" vapustusega hakkamasaamiseks, nagu on toonast olukorda selgitanud tema sõber ja Reevesi alternatiivrokki viljeleva ansambli Dogstar kitarrist Bret Domrose.
Giurtelecu Șimleului

Giurtelecu Șimleului (ungari "Somlyógyőrtelek", saksa "Wüst Görgen") on asula Krisaanias, tänapäeva haldusjaotuse järgi Rumeenias Sălaji maakonna Măeriște vallas. 
Asula arvestuslik elanike arv 2002. aastal oli 1055.
Giurtelecu Șimleului on tähtis arheoloogiline leiukoht, kus on leitud inimasustuse märke alates neoliitikumist.
Demograafia.
Esimene rahvaloendus aastal 1715 andis tulemuseks 72 elanikku.
Borut Pahor

Borut Pahor (sündinud 2. novembril 1963 Postojnas) on Sloveenia poliitik, alates 22. detsembrist 2012 kuni 22. detsembrini 2022 Sloveenia president.
Ta oli 7. novembrist 2008 kuni 10. veebruarini 2012 Sloveenia peaminister.
Borut Pahor oli varem Sotsiaaldemokraatliku partei esimees. Aastast 2012 on ta sõltumatu.
Borut Pahor õppis Ljubljana ülikoolis sotsiaalteadusi; astus üliõpilasena kommunistliku partei liikmeks ning toetas Milan Kučani reformistlikku suunda. 
Esimestel vabadel valimistel 1990. aastal valiti Borut Pahor Sloveenia parlamenti. Aastatel 2000–2004 oli ta parlamendi alamkoja esimees. Aastal 2004 valiti Borut Pahor Euroopa Parlamendi liikmeks.
20. septembril 2011 parlamendis peetud umbusaldushääletusel kaotas Borut Pahori valitsus häältega 51:36 parlamendiliikmete usalduse.
2. detsembril 2012 võitis ta senist Sloveenia presidenti Danilo Türki presidendivalimiste teises voorus.
Vehkalahti vald

Vehkalahti oli vald Soomes Lõuna-Soome läänis Kymenlaakso maakonnas. Vald liideti 2003. aastal Hamina linnaga.
Külad.
Hietakylä, Husula, Husupyöli, Ihamaa, Kannusjärvi, Kitula, Kolsila, Kuorsalo, Lankila, Metsäkylä, Myllykylä, Mäntlahti, Neuvoton, Onkamaa, Paijärvi, Pampyöli, Pyhältö, Pyöli, Pyötsaari, Rakila, Reitkalli, Ruissalo, Salmenkylä, Salmi, Sivatti, Summa, Tammio, Turkia, Töytäri, Vehkjärvi, Vilniemi
Maakond (Soome)

Soome haldusjaotuses on maakond (soome keeles "maakunta") 1. järgu haldusüksus. Soome on jaotatud 19 maakonnaks. Maakonnad kuulusid 2009. aasta lõpuni läänidesse. Maakonnad on jaotatud valdadeks.
Väärtuskasvatus

Väärtuskasvatus on kitsamas tähenduses protsess, mille käigus kujundatakse või arvatakse kujundatavat sihipäraselt kellegi väärtushoiakuid. Laiemas tähenduses loetakse väärtuskasvatuse hulka kõik see, mis mõjutab inimese väärtushinnanguid ja hoiakuid. Väärtuskasvatusest räägitakse enamasti hariduse kontekstis, pidades silmas õpilastes teatud hoiakute ja hinnangute kujunemise toetamist. Samas toimub väärtuskasvatus oma loomulikul kujul ka perekonnas ja laiemal kujul kogu ühiskonnas.
Väärtuskasvatusega suures osas kattuv mõiste on kõlbluskasvatus.
Erinevad väärtuskasvatuslikud lähenemised.
Väärtuskasvatuse raames võib eristada viit suuremat jaotust (Väärtused, iseloom ja kool: väärtuskasvatuse lugemiks 2009):
Väärtuskasvatuse kriitika.
Väärtuskasvatus võib olla küll planeeritud ja süstemaatiline, kuid samas toimub suur osa väärtushoiakute ülekandmisest läbi loomuliku sotsiaalse praktika.
Väärtuskasvatuse puhul on problemaatiliseks ja vaidlusaluseks küsimuseks, kust ja kuidas saadakse nimekiri või kokkulepe väärtuskasvatuse aluseks olevatest väärtustest.
Eesti kontekstis on väärtuskasvatuse alla loetud ka nõukogude haridussüsteemi püüdlust kasvatada nn kommunistlikku inimest ning seetõttu peetakse seda propagandale lähedaseks. Pluralismi tingimustes peetakse aga silmas ühiskondlikku kokkulepet, mille aluseks on ühiskonnas peetud arutelud.
Klaus Ebner

Klaus Ebner (sündinud 8. augustil 1964 Viinis) on Austria kirjanik ja tõlkija.
Sündinud 13. novembril

"Siin loetletakse 13. novembril sündinud tuntud inimesi.
Valitsemisvorm

Valitsemisvorm ehk poliitiline režiim on üldine raamistik, mille abil kontrollitakse riiki või kogukonda. Valitsemisvormiga määratakse riigivalitsemise üldised põhimõtted, riigivõimu ulatus ja viis, kuidas toimub võimuvahetus.
Valitsemise osad.
Valitsemisvormide juures on oluline, millest koosneb riigi poliitiline võimusüsteem :
August Tomander

August Tomander VR I/3 (8. september 1893 Anija vald, Harjumaa – 29. juuni 1985 Toronto, Kanada) oli Eesti sõjaväelane (kolonelleitnant).
August Tomander osales Vabadussõjas, oli 1. jalaväepolgu rooduülem. Lõpetas Kõrgema Sõjakooli.
1928–1934 oli A. Tomander 1. Jalaväerügemendi III pataljoni ülem. Aastatel 1934–1940 1. Diviisi 4. Üksiku Jalaväepataljoni ülema kt ja ülem Jõhvis.
Teise maailmasõja ajal oli A. Tomander 1944. aastal formeeritud Saksa armee Eesti 1. Tagavararügemendi ülem.
Toronto Eesti Võitlejate Ühingu esimene esimees.
Järvelubi

Järvelubi ehk järvekriit on kollakasvalge pude sete, mida võib leiduda suhteliselt madalate kalgiveeliste järvede põhjasetetes. 
Järvelubi koosneb peamiselt kaltsiumkarbonaadist (CaCO3).
Eestis leidub järvelupja peamiselt lubjase aluspõhjaga aladel, mis on mõjutanud sealseid järvi. Järvelubja settimine algas pärast mandrijää taandumist.
Arno Raag

Arno Raag (26. august 1904 Vesneri vald, Tartumaa – 6. märts 1985 Melbourne, Florida) oli eesti kirjanik ja ajakirjanik.
Arno Raag lõpetas Hugo Treffneri Gümnaasiumi ja õppis Tartu Ülikoolis õigusteadust. Oli Postimehe toimetuse liige 1928–1940.
Arno Raag põgenes 1944. aastal Saksamaale, aastal 1949 siirdus USA-sse.
Muna

Muna (ladina keeles "ovum") on üldjuhul viljastatud munarakk (sügoot), mis on kaetud koorega (enamikul lindudel, roomajatel ja ürgsetel imetajatel) või kestaga lülijalgsetel (putukad, vähilaadsed, ämblikulaadsed). 
Ornitoloogia haru, mis uurib linnumune, nimetatakse ooloogiaks ehk munateaduseks.
Roomajate munad, linnumunad ja ühetoonilised munad munetakse veest välja ning neid ümbritseb kas painduv või paindumatu kaitsekest. Maal või pesades munetud mune hoitakse embrüo kasvu ajal tavaliselt soojas ja soodsas temperatuurivahemikus. Kui embrüo on piisavalt arenenud, koorub see, st puruneb munakoorest. Mõnel embrüol on ajutine munahammas, mida nad kasutavad munakoore või katte lõhenemiseks, pipetamiseks või purustamiseks.
Suurim registreeritud muna on vaalhailt ja oli 30 × 14 × 9 cm (11,8 × 5,5 × 3,5 tolli) suurune. [1] Vaalakhai munad kooruvad tavaliselt ema sees. 1,5 kg (3,3 naela) ja kuni 17,8 cm × 14 cm (7,0 tolli × 5,5 tolli) juures on jaanalinnumuna kõigi eluslindude suurim muna, [2] ehkki väljasurnud elevandilind ja mõned mittelinnulised dinosaurused on munenud suuremad munad. Mesilase koolibril on teadaolevalt väikseim linnumuna, mis kaalub pool grammi (umbes 0,02 untsi). Mõned roomajate ja enamiku kalade, kahepaiksete, putukate ja muude selgrootute munetud munad võivad olla veelgi väiksemad.
Munasarnaseid reproduktiivseid struktuure teistes taime-, seene-, loomariikides nimetatakse "eosteks" või spermatofüütide "seemneteks" või gametofüütide "munarakkudeks".
Marie (Taani printsess)

Marie, Taani printsess, Monpezat' krahvinna (sünninimi "Marie Agathe Odile Cavallier"; sündinud 6. veebruaril 1976 Pariisis) on Taani printsi Joachimi teine abikaasa.
Perekond.
Marie isa Alain Cavallier on endine reklaamifirma kaasosanik ning on praegu pensionil. Marie ema Françoise Grassiot on hotelli Chateau de la Vernède omanik. Marie vanemad abiellusid 14. juunil 1975, kuid on praeguseks lahutatud.
1987. aastal abiellus Françoise Grassiot Christian Grassiot'ga, kes töötab majandusnõustajana.
Mariel on poolvennad Benjamin ja Gregory Grandet ning Charles ja Edouard Cavallier.
Haridus.
1981–1989 õppis Marie Pariisis põhikoolis, misjärel ta saadeti Šveitsi Collège Alpin Beau Soleil' internaatkooli. 1995–1997 õppis Marie Babsoni kolledžis Massachusettsis rahvusvahelist äri ja majandust ning seejärel aasta Genfi Ülikoolis majandust. 1999 omandas ta Marymount Manhattani kolledžis bakalaureusekraadi humanitaarteaduste alal. 
Marie emakeel on prantsuse keel, kuid ta räägib vabalt ka itaalia, inglise ja hispaania keelt. Lisaks õpib ta ka taani keelt.
Töökohad.
Aastal 1994 töötas Marie Estée Lauderis avalike suhete juhi assistendina ja Genfis ING Numismatic Group SA tegevjuhi assistendina. Pärast ülikoolide lõpetamist asus ta New Yorgis tööle rahvusvahelisse reklaamiagentuuri DoubleClick Inc., kus ta töötas rahvusvahelise turundusjuhina. Prantsusmaale naasnult töötas ta mõnda aega reklaamiagentuuris Media Marketing, misjärel ta kolis Šveitsi, kus asus tööle kasuisale kuuluvas Reutersi majandusuudiste agentuuris. Kuni kihlumiseni töötas ta ING Numismatic Group SA vastutava sekretärina.
Tutvumine printsiga ja kihlus.
Esimest korda pildistati Marie'd ja Joachimit nende ühisel puhkusel Avignonis augustis 2005. Jaanuaris 2007 veetis Marie koos Joachimi ja ta poegade, prints Felixi ja prints Nikolaiga suusapuhkuse Šveitsis. Sama aasta lihavõtted veetis Marie koos kuningaperega Marselisborgis, kus ta kohtus esimest korda ka kuninganna Margrethe II-ga. Kogu 2007. aasta vältel reisis Marie igal nädalavahetusel Genfist Taani.
3. oktoobril 2007 teatas Taani kuningakoda Marie ja Joachimi kihlumisest.
Abiellumine.
Laulatus toimus 24. mail 2008 Møgeltønderi kirikus Jüütimaal ning paari laulatas piiskop Erik Norman Svendsen. Pulmapidu peeti paari kodus Schackenborgi mõisas. 
Seoses abiellumisega sai Marie Taani kodakondsuse ja astus Taani luterliku kiriku liikmeks.
Lapsed.
10. novembril 2008 teatas Taani kuningakoda, et printsess Marie ootab esimest last. 4. mail 2009 sündis Kopenhaageni Ülikooli haiglas printsess Marie ja prints Joachimi poeg. Prints ristiti 26. juulil 2009 Møgeltønderi kirikus ning ta sai nimeks Henrik Carl Joachim Alain.
Kuninglikud kohustused.
Varsti pärast pulmi hakkas Marie saatma oma abikaasat ta ametlikel üritustel. Marie esimene ametlik välisreis toimus 28. oktoobris 2008 Marokosse Rabati. Seejärel saatis ta oma abikaasat ametlikul visiidil Moskvasse.
Tiitlid ja nimetused.
Marie ametlik tiitel taani keeles on "Hendes Kongelige Højhed Prinsesse Marie af Danmark, grevinde af Monpezat".
Inari vald

Inari on vald Soomes Lapi maakonnas.
Inari vald piirneb Norra ja Venemaaga ning Sodankylä, Kittilä, Enontekiö ja Utsjoki vallaga.
Vallas on neli ametlikku keelt: soome, Inari saami (400 kõnelejat), koltasaami (400 kõnelejat) ja põhjasaami (700 kõnelejat).
Inaris asub Soome põhjapoolseim lennujaam, kust on lennuühendus Helsingisse.
Külad.
Ivalo, Inari, Törmänen, Akujärvi, Keväjärvi, Koppelo, Sevettijärvi-Näätämö, Saariselkä, Nellimö, Angeli, Kaamanen, Kuttura, Lisma, Partakko, Riutula ja Väylä.
Inari valla suurim küla on 3998 elanikuga Ivalo (põhjasaami "Avvil", koltasaami "Âʹvvel", inarisaami "Avveel"). Teisel kohal on Inari kirikuküla (1128 elanikku).
Cádizi laht

Cádizi laht (on kasutatud ka nimekuju "Cádize laht") on laht Pürenee poolsaare rannikul. Piirneb loodes Algarve ja kirdes Andaluusia rannikuga, edelas on avatud Atlandi ookeanile. 
Lahte suubuvad Guadiana ja Guadalquiviri jõgi.
Anatahan

Anatahan (tšamorro keeles "Anatåhån") on vulkaaniline asustamata saar Mikroneesias, üks Mariaanidest. Kuulub Põhja-Mariaanidele. 
Anatahani saare geograafilised koordinaadid on 16°21′N 145°40′E﻿. Saare põhjapoolne naabersaar on Sarigan ja lõunapoolne Farallon de Medinilla.
Saare pindala on 33,9 ruutkilomeetrit. Anatahani pikkus on 9 km ja laius 4 km, rannajoone pikkus on 24,1 km. Saare kõrgeim tipp on 790 meetrit merepinnast. 
Anatahani saare moodustab Anatahani vulkaan, mis on alates 2003. aastast korduvalt pursanud. Aastatel 1990 ja 1993 toimusid saarel ka maavärinad.
Enne 2003. aasta vulkaanipurset oli saarel ka inimasustus.
Veepotentsiaal

Veepotentsiaal on mingis keskkonnas, organismis, koes jt oleva vee potentsiaalne energia (vabaenergia) puhta veega võrrelduna. 
Veepotentsiaal iseloomustab vee omadust liikuda kas osmoosi, gravitatsiooni, pindpinevusjõu jne tõttu ühest keskkonnast teise keskkonda. 
Teoreetilistes ülesannetes tähistatakse veepotentsiaali enamasti sümboliga Ψ (psii). 
Mõiste "veepotentsiaal" kasutuselevõtt on aitanud märgatavalt selgitada taimedes, loomades ja mullas toimuvat vee liikumist.
Printsess Christina, proua Magnuson

Christina, Rootsi printsess, proua Magnuson ("Christina Louise Helena"; sündinud 3. augustil 1943 Haga lossis Stockholmis) on praeguse Rootsi kuninga Karl XVI Gustavi õde.
Vanemad ja õed-vennad.
Printsess Christina sündis Haga lossis Västerbotteni hertsogi Gustaf Adolfi ja Saksi-Goburgi-Gotha printsessi Sibylla neljanda lapsena. Christina isapoolne vanaisa oli kuningas Gustav VI Adolf.
Printsess Christinal on vanemad õed printsess Margaretha (sünd. 1934), printsess Birgitta (sünd. 1937) ja printsess Désirée (sünd. 1938) ja noorem vend Karl XVI Gustav.
Kihlus ja abielu.
Christina tutvus oma tulevase abikaasaga 1961. aastal Stockholmis pidulikul lõunasöögil. Tema ja Tord Gösta Magnusoni kihlus kuulutati välja 1974. aastal.
Paar abiellus 15. juunil 1974 Stockholmi kuningalossi kirikus. Lihtkodanikuga abiellumise tagajärjel kaotas Christina tiitli Kuninglik Kõrgus ning temast sai printsess Christina, pr Magnuson.
Printsess Christina ja ta abikaasa elavad Stockholmis.
Kuninglikud kohustused.
Printsess Christina osaleb mõnikord Rootsi kuningliku perekonna korraldatavatel lõunasöökidel ning on mitme organisatsiooni auliige ja patroon. 9 aastat oli printsess Christina Rootsi Punase Risti esimees.
Natta!

Natta! on kaubamärk, mida TIM w.e. kasutab lisaväärtusega mobiiliteenuste MVAS (Mobile Value Added Services) valdkonnas.
TIM w.e. on esindatud umbes 60 riigis, jõudes oma müügikanalite ja rohkem kui 200 mobiilioperaatoriga sõlmitud partnerluse kaudu kogu maailma ligi 2 miljardi mobiilikasutajani. TIM w.e. äritegevus põhineb teenindusmudelil, mille järgi pakub ettevõte kasutajatele laias valikus tooteid otse SMS-i, WAP-i ja MMS-i kaudu, milleks oleme sõlminud partnerlussuhted mitmete turustuskanalitega, sh meediaettevõtted, võrguoperaatorid, veebiportaalid, mobiiltelefonide tootjad ja müüjad.
Turustuskanalite kaupa rühmitatud teenused:
Otsemüük: TIM w.e. kasutab oma mobiilipersonaliseerimise teenuste reklaamiks televisiooni, Internetti ja ajakirju. Neid kanaleid kasutatakse enamasti helinatoonide, mängude ja sõnumiteenuste reklaamimiseks liitumispõhise mudeli kaudu. See moodustab 82% TIM w.e. tegevusest.
Telekommunikatsiooniettevõtted: kliendile orienteeritud sisu (helinatoonid, videotoonid, taustapildid, ekraanisäästjad jne) toodetakse mobiilioperaatoritele. Peaaegu 12% ettevõtte äritegevusest on suunatud telekomiturule.
Meedia: kasvava valdkonnana hõlmavad meediateenused interaktiivset televisiooni ja moodustavad hetkel 6% TIM w.e. äritegevusest.