tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
B-kvark

B-kvark ehk bottom-kvark ehk põhjakvark on kolmanda põlvkonna kvark, mis kannab lõhna põhisus (inglise keeles "bottomness"). Ta on ühtlasi down-tüüpi kvark, see tähendab, et tema isospinn on –1/2. Üldse eksisteerib kuus erinevat tüüpi kvarki (u-, d-, s-, c-, b- ja t-kvark).
B-kvark on fermion (tema spinn on 1/2) ning tema elektrilaeng on –1/3e. Ta on raskuselt teine kvark t-kvargi järel. Tema seisumass on umbes 4,2 GeV (see on üle nelja korra raskem kui prooton). Kui u-, d- ja s-kvarki nimetatakse kergeteks kvarkideks, siis c-, b- ja t-kvargid loetakse rasketeks kvarkideks.
B-kvark on kõige raskem kvark, mis suudab moodustada liitosakesi hadroneid. T-kvargi eluiga on tema ülisuure seisumassi tõttu liiga lühike, et ta jõuaks mõne teise kvargiga moodustada seotud oleku.
B-kvark pakub füüsikutele suurt huvi eelkõige seetõttu, et ta on kõige tõenäolisem Higgsi bosoni lagunemisprodukt juhul, kui Higgsi bosoni seisumass on piisavalt väike. Seetõttu otsitakse just B-kvargi tekkimise kohtadest seni veel avastamata Higgsi bosonit.
B-kvark avastati E228 eksperimendis Fermilabis aastal 1977. Algul plaaniti see nimetada "beauty"'ks (ilu), mis oleks olnud paaris nimetusega "truth" (tõde), kuid hiljem juurdus nimetusena siiski "bottom" (põhi) paaris nimetusega "top" (tipp).
Põhisus.
Põhisus on üks lõhna kvantarvudest. B-kvargi põhisus on –1 ja b-antikvargi põhisus on 1. Kõik hadronid, mis sisaldavad b-kvarki, on põhisusega hadronid. Erandiks on ainult b-kvargist ja b-antikvargist koosnevad liitosakesed, mille summaarne põhisus on 0. Selliseid osakesi nimetatakse bottomooniumiks. Bottomoonium on näiteks üpsilon-meson (Υ), mis on kõige väiksema seisumassiga bottomoonium (see tähendab, et ta on kõige madalama ergastusastmega bottomoonium).
Põhisusega osakesed on näiteks B-mesonid, mis koosnevad b-kvargist ja u- (B+), d- (B0), s- (veider Bs0 meson) või c- (sarmiga Bc+ meson) antikvargist. Vastavatel antimesonitel on põhisusega antikvark ning paariliseks u-, d-, s- või c- kvark.
Põhisusega barüonid koosnevad vähemalt ühest b-kvargist ega sisalda t-kvarke.
T-kvark

T-kvark (ehk top-kvark, ehk tipukvark) on kolmanda põlvkonna kvark, mis kannab lõhna tipusus (inglise keeles "topness"). Ta on ühtlasi up-tüüpi kvark, see tähendab, et tema isospinn on 1/2. Üldse eksisteerib kuut tüüpi kvarke (u-, d-, s-, c-, b- ja t-kvark).
T-kvark on fermion (tema spinn on 1/2) ning tema elektrilaeng on 2/3e. Ta on konkurentsitult kõige raskem kvark. Tema seisumass on umbes 172,6 ±1,4 GeV (see on samas suurusjärgus tantaali ja volframi aatomituuma massiga). Kui u-, d- ja s-kvarki nimetatakse kergeteks kvarkideks, siis c-, b- ja t-kvargid loetakse rasketeks kvarkideks.
T-kvargi eluiga on 10–25 sekundit. Et tugeva vastasmõju toimimiseks vajalik aeg on üle 20 korra pikem, siis ei suuda t-kvark hadroniseeruda (st moodustada liitosakest – hadronit). Seetõttu on T-kvark parim võimalus füüsikute jaoks jälgida üksikut kvarki. 
T-kvark avastati 1995. aastal Fermilabis, mille kiirendi Tevatron oli tollal ainus, mis oli võimeline andma põrkuvatele osakestele energia, mis on vajalik t-kvargi tekitamiseks.
T-kvargile plaaniti algul (b-kvargi avastamisel) anda nimetus "truth" (tõde), mis oleks käinud paaris nimetusega "beauty" (ilu), kuid hiljem juurdus nimetusena siiski "top" (tipp) paaris nimetusega "bottom" (põhi).
Tipusus.
Tipusus on üks lõhna kvantarvudest. T-kvargi tipusus on 1 ja t-antikvargi tipusus on –1. Et t-kvark ei hadroniseeru, siis ei ole teada ühtegi osakest, mis sisaldaks t-kvarki.
Ludwig August Struve

Ludwig August Struve (18. august 1795 Altona, Saksamaa – 17. aprill 1828 Tartu) oli saksa arstiteadlane.
Struve sündis gümnaasiumidirektori pojana ning õppis Tartu ja Kieli ülikoolis. Ta oli aastatel 1823–1828 Tartu ülikooli teraapiaprofessor ja ülikoolikliiniku direktor.
Ta oli Wilhelm Struve vend.
Hapnikutarve

Hapnikutarve on laiemas mõttes mingi organismi (aeroobi) vajadus tarbida hapnikku (O2) (bioloogiline hapnikutarve).
Kitsamas mõttes on tegu ökoloogilise mõistega, mille all mõistetakse vaadeldavas veekogus olevate orgaaniliste ainete hulka ning nende lagundamiseks vajaminevat hapniku kogust.
Hapnikutarvet määratakse kas biokeemilisel (BHT; inglise keeles BOD) või keemilisel (KHT; inglise keeles COD) teel.
Biokeemiline hapnikutarve

Biokeemiline hapnikutarve (BHT; inglise keeles BOD) on mingit vett (harilikult reovee puhul) iseloomustav näitaja, mis väljendab, mitu mg O2 kulub mikroorganismidel uuritava veeproovi, mille ruumala on 1 liiter, kergestilagundatava orgaanilise aine lagundamiseks standardsetel tingimustel (proovi hoitakse temperatuuril 20°C ja pimedas).
Enamasti võetakse ajaperioodiks 5 või 7 päeva (vastavalt BHT5 ja BHT7), mõnikord fikseeritakse aeg, kui kogu orgaaniline aine (mida mikroorganismid suudavad lagundada) on lagundatud (nn täielik BHT (BHTt)).
Olmereovee BHT on keskmiselt 200 mg/l, puhtas veekogus aga 0,5–1 mg/l.
Keemiline hapnikutarve

Keemiline hapnikutarve (lühend KHT, inglise keeles COD) on mingit vett (harilikult reovee puhul) iseloomustav näitaja, mis väljendab, mitu mg O2 kulub 1 liitri veeproovi orgaanilise ja anorgaanilise aine (seda on reovees tavaliselt väikestes kogustes) oksüdeerimiseks mingit tugevat oksüdeerijat kasutades. Oksüdeerumise saadused on enamasti CO2, vesi, ammoniaak jt lihtsad anorgaanilised ühendid. Tavaliselt kasutatakse oksüdeerijana kromaate ja permanganaate (permanganaatne hapnikutarve).
Martin Ernst von Styx

Martin Ernst von Styx (19. detsember 1759 Riia – 13. märts 1829 Tartu) oli baltisaksa arstiteadlane.
Sündis advokaadi pojana ja õppis Jena Ülikoolis meditsiini, erialaks dieetika ja "materia medica". Tudeeris ka Göttingeni ja Strasbourgi Ülikoolis. Töötas 1800–1826 Tartu Ülikoolis professorina.
Georgi Svirski

Georgi Petrovitš Svirski (10. september 1853 Vilnius – 17. september 1910 Vaivara, Eesti) oli arstiteadlane.
Sündis postiametniku pojana, aadlik. Õppis Tartu Ülikoolis farmakoloogiat 1872–1881, tudeeris ka Bonni, Dresdeni ja Berliini ülikoolides.
Töötas 1899–1910 Tartu Ülikoolis eradotsendina.
Douglas Preston

Douglas Preston (sündinud 1956 Cambridge'is Massachusettsis) on Ameerika Ühendriikide publitsist ja kirjanik.
Elulugu.
Kirjutamist alustas ta töötades 1978–1985 Ameerika loodusloo muuseumis New Yorgis. Ta kirjutas ja toimetas kirjutisi muuseumi kohta.
1985. aastal ilmus tema töö “Dinosaurs In The Attic: An Excursion into the American Museum of Natural History”, mis kajastas muuseumi tehtud avastusi ja ekspeditsioone.
Koostöös Lincoln Childiga on ta avaldanud mitu romaani, samuti põhiliselt USA edelaosa ajalooga seotud populaarteaduslikke artikleid.
Ta on teinud kaastööd ajakirjadele Smithonian, The Atlantic Monthly ja The New Yorker.
Douglas Preston on avaldanud kolmteist romaani ja viis populaarteaduslikku teost. Neist enamus on menukid ja neid on tõlgitud paljudesse keeltesse.
Oma sagedase kaasautori Lincoln Childiga tutvus ta töötades koos Ameerika loodusloo muuseumis. Koos on nad avaldanud palju menukeid: “The Cabinet of Curiosities”, "The Ice Limit", "Thunderhead”, “Riptide”, “Brimstone” ja “Relic”.
1986. aastal kolis Preston New Mexicosse ja hakkas uurima esimesi kontakte eurooplaste ja Ameerika indiaanlaste vahel. Ta pühendus Francisco Vasquez de Coronado vägivaldsele ja tulemusteta retkele seitsme kullalinna otsingutel.
Preston läbis tuhandeid kilomeetreid USA edelaosas ja avaldas lõpuks raamatu “Cities of Gold: A Journey Across the American Southwest”. 
Ta on osalenud veel paljudes ekspeditsioonides maailma eri paigus.
Praegu elab Preston koos abikaasa Christine'i ja kolme lapsega Maine'is.
Prestoni teosed.
Koostöös Mario Speziga.
Aimeteos
Jevgeni Šepilevski

Jevgeni Aleksejevitš Šepilevski (29. jaanuar 1857 – 3. veebruar 1920 Voronež) oli vene arstiteadlane.
Vaimuliku poeg, õppis Sõjalis-Meditsiinilises Akadeemias. Oli Tartu Ülikooli riikliku meditsiini professor 1904–1918 ja Eesti Looduseuurijate Seltsi president 1911–1918.
Vladimir Šilkarski

Vladimir Semjonovitš Šilkarski (ka Vladimiras Šilkarskis; ka Wladimir Szylkarski; 27. jaanuar (vkj. 15. jaanuar) 1884 Biržai, Leedu – 20. august 1960 Bonn) oli leedu filosoof.
Šilkarski sündis Juodžionyse külas aadliperekonnas. Ta lõpetas Jelgava gümnaasiumi ja astus Moskva ülikooli ajaloo-filoloogiateaduskonda, mille lõpetas 1910. Ta jäeti seal tööle ülikooli juurde ja teda valmistati ette õppejõuametiks. Ta töötas 1914–18 Tartu Ülikoolis filosoofia eradotsendina, 1918 sai professoriks.
1919 sõitis ta kodumaale Leetu. 1919–20 oli ta professor Stefan Batory ülikoolis Vilniuses, alates 1921 kreeka keele ja kirjanduse professor Vytautas Suure Ülikoolis Kaunases. Pärast Leedu okupeerimist NSV Liidu poolt sõitis ta 1940 Saksamaale, kus 1946 sai Bonni ülikoolis professoriks. Bonnis ta ka 1960. aastal suri.
Ivan Širokogorov

Ivan Ivanovitš Širokogorov (vene Иван Иванович Широкогоров; 15. juuli 1869 Rõkovska-Novosselka, Venemaa – 11. september 1946 Bakuu) oli vene ja Aserbaidžaani arstiteadlane, patoloog ja mikrobioloog.
Ta õppis Tomski ja Tartu Ülikoolis, spetsialiseerudes üldpatoloogiale ja patoloogilisele anatoomiale. Aastatel 1908–1924 töötas ta Tartu Ülikoolis eradotsendi ja 1916–1918 professorina. Hiljem tegutses ta Tbilisis ja Bakuus, kus oli Bakuu Ülikooli esimene meditsiiniteaduskonna dekaan ning rektor (1920–1921). Ta oli ka Aserbaidžaani NSV Teaduste Akadeemia asutajaliige (1945) ja NSV Liidu Meditsiiniakadeemia akadeemik (1944).
Širokogorovi teadustöö keskendus peamiselt veresoonte patoloogiale, nakkushaigustele ja mikrobioloogiale. Ta avaldas üle 100 teadustöö ning oli tuntud kui üks Aserbaidžaani teadusliku meditsiini rajajaid.
Jevgeni Šmurlo

 
Jevgeni Frantsevitš Šmurlo (vene keeles Евгений Францевич Шмурло; 11. jaanuar 1854 (vkj 29. detsember 1853) Tšeljabinsk – 7. aprill 1934 Praha) oli vene ajaloolane.
Šmurlo sündis Tšeljabinskis väikeaadliku peres. Šmurlode suguvõsa põlvnes poola-leedu aadlist.
1874 astus Smurlo Peterburi ülikooli õigusteaduskonda, hiljem läks üle ajaloo-filosoofiateaduskonda. Pärast ülikooli lõpetamist jäeti ta õppejõu salanõuniku Konstantin Bestužev-Rjumini soovitusel ülikooli juurde ja teda hakati ette valmistama professoriks saamiseks. Tol ajal Venemaal naisi ülikoolidesse ei võetud ja Bestužev-Rjumin organiseeris naistele ülikooliharidust asendavad niinimetatud Bestuževi kursused, kus Šmurlogi õppejõuna tegutses. Samuti õpetas ta ajalugu Peterburi gümnaasiumides.
1888 kaitses Šmurlo Bestužev-Rjumini juhendamisel magistritöö "Metropoliit Jevgeni õpetlasena". See käsitles Jevfimi Bolhovitinovit (1767–1837), kes viimased 15 eluaastal oli metropoliit. 1889–1891 oli Šmurlo Peterburi ülikoolis eradotsent. 1889 oli ta Peterburi ülikooli juures tegutseva ajalooühingu asutajaliige.
1891 sõitis Šmurlo Vatikani arhiivi, mis oli alates 1881 õpetlastele avatud, ja tõlkis seal vene keelde Giovanni Tetaldi jutustuse elust Venemaal Ivan Julma ajal.
1891–1903 töötas Šmurlo Tartu ülikoolis vene ajaloo kateedris professorina. Enne teda oli sellel ametikohal olnud Alexander Brückner.
1892 avastas Šmurlo Padova ülikooli arhiivist, et sealses ülikoolis oli õppinud Pjotr Postnikov (1666–1703), kes esimesena tõlkis koraani vene keelde (prantsuse keelest). Venemaale tagasi jõudnud, kirjutas Šmurlo Postnikovist raamatu, kasutades ühtlasi varemgi Venemaal Postnikovi kohta teada olnud materjale.
1898–1899 osales Šmurlo Baškiirias Ufaa ja Sterlitamaki maakonnas ikalduse tagajärgede likvideerimisel. 1900 avaldas ta selle kohta olukirjelduste raamatu.
1903 määrati Šmurlo Venemaa Teaduste Akadeemia alalise ajalookomisjoni teaduslikuks kaastöötajaks Vatikani arhiivis viieaastase tähtajaga. Ta valiti sellele kohale tagasi 1908, 1913 ja 1917. 1911. aastal valiti ta Venemaa Teaduste Akadeemia kirjavahetajaliikmeks. 
Pärast Oktoobrirevolutsiooni jäi Šmurlo emigratsiooni ja tegutses emigrantlikes ringkondades. Algul elas ta Roomas. 1924 pakkus Tšehhoslovakkia valitsus talle stipendiumi ja ta kolis Prahasse, kus oli vene emigrante üsna palju. Prahas elas ta surmani.
Nikolai Štšukin

Nikolai Ivanovitš Štšukin (sündinud 7. mai 1883, Krasnoje Koleno, Venemaa – surmaaeg teadmata) oli vene õigusteadlane.
Talupoja poeg, õppis Tartu Ülikoolis 1904–1910, töötas sealsamas 1914–1918 riigiõiguse eradotsendina.
German Zamjatin

German Andrejevitš Zamjatin (vene keeles "Герман Андреевич Замятин"; 1. märts (vkj 17. veebruar) 1882 Slobodsk, Venemaa – 2. jaanuar 1953 Perm) oli vene ajaloolane, 17. sajandi alguse Vene-Rootsi suhete asjatundja.
Vaimuliku poeg, õppis Peterburi Ülikoolis. Töötas 1913–1918 Tartu Ülikoolis üldajaloo eradotsendi ja 1918 professorina. Hiljem töötas Permi ülikoolis.
Adam Zatšinski

Adam Frantsovitš Zatšinski (1. mai 1854 Stycznia – 4. jaanuar 1908 Tartu) oli õigusteadlane.
Adam Zatšinski oli pärit aadliperest. Ta õppis Moskva ülikoolis ning täiendas end Heidelbergis, Viinis, Pariisis ja Grazis. Aastail 1889–1893 oli ta dotsent ja 1893–1908 professor Tartu ülikoolis õiguse entsüklopeedia alal.
Vassili Zavjalov

Vassili Vassiljevitš Zavjalov (15. juuni 1873, Novovassiljevskoje kubermang – 24. veebruar 1930, Sofia) oli vene füsioloog.
Õppis Moskva ja Tartu Ülikoolis. Füsioloogilise keemia ja füsioloogia eradotsent Tartu Ülikoolis 1899–1901.
Franz Victor Ziegler

Franz Victor Ziegler (14. aprill 1816 Dürrenebersdorf – 28. jaanuar 1888 Dresden) oli saksa õigusteadlane.
Ta sündis Dürrenebersdorfis (praegu on see Gera linnaosa Tüüringis) vaimuliku pojana. Ta õppis aastast 1833 Leipzigi Ülikoolis õigusteadust, kaitses aastal 1837 "Dr. jur" kraadi. Töötas Marburgi Ülikoolis eradotsendina aastatel 1839–1848 ja Tübingeni Ülikoolis 1848–1851. Oli kriminaalõiguse eradotsent Tartu Ülikoolis 1852–1856 ja professor 1852–1877.
Otto August Hermann Zilchert

Otto August Hermann Zilchert (8. detsember 1813 Sangaste – 2. mai 1848 Kiiev) oli arstiteadlane.
Zilcherti isa oli Sangastes maamõõtja. 
Ta õppis Tartu Ülikoolis 1833–1846 kirurgilise ja patoloogilise anatoomia erialal. Ta töötas Tartu Ülikoolis eradotsendina 1844–1846 ("Venia legendi" teema: "Methodorum cystotomiae in mari vulgatissimarum, praesertim sectionis bilateralis a dupuytren propositae, et proctocystotomiae, dijudicandarum experimentum").
Zilchert töötas oma elu viimastel aastatel professorina Kiievi Ülikoolis 1846–1848.
Alexander von Zoeckell

Alexander Wilhelm Johann von Zoeckell (12. jaanuar (vkj. 1. jaanuar) 1787 Võnnu – 2. detsember (vkj. 20. november) 1874 Rauza) oli baltisaksa sõjateadlane.
Von Zoeckell oli aadlik, linnafoogti poeg. Tal oli onupoeg Wilhelm Johann Engelbrecht von Zöckell (1783–1840, meditsiinidoktor ja kolleegiumiassessor).
Alexander von Zoeckell õppis Tartu ülikoolis sõjateadust. Ta astus sõjaväeteenustusse ja läks erru insenermajori auastmes. Seejärel pidas ta 1818–19 Tartu ülikoolis loenguid. Ühtlasi oli ta samal ajal Liivimaa krediidiühingu valitsuse nõunik.
Ta suri endale kuuluvas mõisas Rauzas kõrges vanuses.
Elliot Page

Elliot Philpotts-Page (sünninimega Ellen Grace Philpotts-Page; sündinud 21. veebruaril 1987) on Kanada näitleja. 
Peaosatäitmisega filmis "Juno" (2007) võitis ta MTV filmiauhinna ning oli nomineeritud ka Kuldgloobusele ja Oscarile.
Ta on tuntud ka peaosatäitjana filmis "Hard Candy" ("Karm tüdruk"; 2005) ja Kitty kehastajana filmis "".
2008. aastal valis ajakiri Time Page'i saja mõjuvõimsama inimese hulka.
Lapsepõlv.
Page on sündinud ja kasvanud Nova Scotia provintsis Halifaxis. Tema vanemad on Martha Philpotts (ametilt õpetaja) ja Dennis Page (ametilt graafikadisainer). Page õppis Halifaxi algkoolis Queen Elizabethi keskkoolis ja lõpetas 2005. aastal Shambhala kooli. Ta veetis ka paar aastat Torontos. Lapsena meeldis Elliotile mängida multikategelaste nukkudega ja puu otsas ronida.
Näitlejakarjäär.
Elliot alustas näitlemist 10-aastaselt hobuseid armastava Maggie Macleanina filmis "Pit Pony" ning sellest välja kasvanud samanimelises seriaalis.
Isiklikku.
14. veebruaril 2014 tunnistas Elliot Page avalikult oma homoseksuaalsust kõnes inimõiguste kampaania "Aeg arenguks" ("Time to Thrive") konverentsil Las Vegases. 2020. aasta detsembrist on transsooline ja alustas soovahetusprotseduuri.
Fred Sinowatz

Alfred Sinowatz (tuntud kui Fred Sinowatz; 5. veebruar 1929 Neufeld an der Leutha – 11. august 2008 Viin) oli Austria sotsialistlik poliitik, aastatel 1983–1986 Austria liidukantsler.
Horvaadi päritolu Sinowatz sündis tööliste perekonnas ning õppis keskkooli lõpetamise järel Viini Ülikoolis ajalugu, germanistikat ja ajakirjandust. Ülikooliõpingud lõpetas ta 1953. aastal filosoofiadoktori kraadiga ajaloo alal. Karjääri alustas ta Burgenlandi liidumaa valitsusametnikuna.
Sinowatz oli Austria Sotsiaaldemokraatliku Partei liige ja astus 1957 kohalikku poliitikasse oma sünnikoha Neufeld an der Leutha vallavolikogu liikmena. Aastal 1961 valiti ta Burgenlandi liidumaa parlamendi liikmeks ja Sotsiaaldemokraatliku Partei Burgenlandi organisatsiooni sekretäriks.
Üleriigilisse poliitikasse siirdus Sinowatz 1971, saades Austria parlamendi alamkoja liikmeks ning ühtlasi Austria haridus- ja kultuuriministriks. Aastal 1981 sai temast ka Austria asekantsler. Kõigil neil ametikohtadel töötas ta aastani 1983, mil ta valiti Austria liidukantsleriks ehk valitsusjuhiks. Tema valitsusaega iseloomustas poliitiline ebastabiilsus ja arvukad skandaalid. Sinowatz astus tagasi pärast konservatiiv Kurt Waldheimi presidendiks valimist, kelle minevikku Sturmabteilungi koosseisus oli ta korduvalt valimiskampaania ajal kritiseerinud.
Aastatel 1983–1988 oli ta Austria Sotsiaaldemokraatliku Partei esimees. Pärast oma ametiaja lõppu lahkus ta poliitikast.
Fred Sinowatz oli ka vabamüürlane.
Kelaatumine

Kelaatumine on keemiline reaktsioon, mille tagajärjel tekivad kompleksühendid, mida nimetatakse kelaatideks. Kelaatumine toimub harilikult metalliiooni ja orgaanilise ühendi (mille üldnimetus on ligand) vahel, kusjuures viimane on metalliiooniga ühenduses vähemalt kahe sidemega. 
Kelaatumisel on tekkinud näiteks klorofüll, kus metalliiooniks on Mg2+.
Kelaadid

Kelaadid ehk kelaatühendid on tsüklilised orgaanilised kompleksühendid, mis on tekkinud kelaatumise tagajärjel.
Kelaatide tsentraalioon (tavaliselt metalliioon) on koordinatiivse sidemega ühenduses orgaanilise kõrvalrühmaga (ligandiga). 
Kelaadid on paljud organismides esinevad biomolekulid, näiteks klorofüll, hemoglobiin.
Bernard Kouchner

Bernard Kouchner (sündinud 1. novembril 1939 Avignonis) on Prantsusmaa poliitik, diplomaat ja arst.
2007. aasta maist kuni 2010. aasta novembrini oli Kouchner Prantsusmaa välis- ja Euroopa asjade minister François Filloni juhitud parempoolsete ülekaaluga valitsuses. Kuni 2007. aastani oli Kouchner Sotsialistliku Partei liige.
Kouchner on organisatsiooni Piirideta Arstid ("Médecins Sans Frontières") kaasasutaja. See organisatsioon on pälvinud Nobeli rahuauhinna. 
Kouchner on olnud inimõiguste aktivist, ÜRO esindaja Kosovos ja Prantsusmaa tervishoiuminister. 
Ta on otsekohese ütlemisega ja oma humanitaarabialaste saavutuste tõttu üks Prantsusmaa populaarsemaid avaliku elu tegelasi. 
Kouchner mõistis hukka paavsti Benedictus XVI seisukoha, et kondoomide kasutamine raskendab võitlust AIDS-iga Aafrikas. Kouchner nimetas paavsti seisukohti "vastupidiseks sallivusele ja mõistmisele".
Karl Fazer

Karl Otto Fazer (16. august 1866 Helsingi – 9. oktoober 1932 Jokioinen) oli Soome kondiiter ja tööstur, Fazeri asutaja.
Karl Fazer sündis Šveitsi päritolu köösneri peres. Ta õppis kondiitrikunsti Berliini, Pariisi ja Peterburi mainekate meistrite juures.
17. septembril 1891 avas ta koos oma naise Bertaga oma esimese kondiitriäri Helsingis. Äri oli edukas, ning Fazer otsustas asutada šokolaadi- ja karamellitehase Punavuori linnaosas. Fazerist sai üks Soome maiustustetööstuse, eelkõige aga šokolaaditootmise rajajaid. Ettevõte kasvas kiiresti ja asus peagi tootma ka pagaritooteid. Tänapäevaks on Fazerist saanud üks Soome tuntumaid kaubamärke.
Karl Fazer oli ka tuntud looduskaitsja, linnuhuviline, jahimees ja kalamees. Ta asutas muu hulgas lindude kaitsealad Ahvenamaal ja Karjala kannasel. Tema oli ka see, kes tõi Soome faasanid. Karl Fazer oli Tallinna jahimeeste seltsi liige.
Karl Fazer oli meisterlik laskur. Ta kuulus 1912. aasta Stockholmi olümpiamängudel Soome koondisse ning sai individuaalselt 12. ja meeskonnavõistlusel 5. koha.
Aastal 2004 toimunud hääletusel valisid soomlased Karl Fazeri kõigi aegade suuremate soomlaste hulgas 46. kohale.
Fazer on maetud Helsingi Hietaniemi kalmistule.
Aseri mõis

Aseri mõis (saksa keeles "Asserien") oli rüütlimõis Viru-Nigula kihelkonnas Virumaal. Nüüdisajal asub mõis Lääne-Viru maakonnas Viru-Nigula vallas.
Aseri mõis oli Viru-Nigula kihelkonna vanemaid mõisaid, mainitud juba aastal 1367 nime "Asserien" all, kuid moodustamise ajal kuulus mõis Lüganuse kihelkonda 15 – 16. sajandil arvestades rahva liikumist liideti need alad Viru-Nigula kihelkonnaga.
Omanikud.
Mõis kuulus 1581. aastani Lodede suguvõsale. Aastal 1433 valdas mõisa lühikest aega Lodede allvasall Asserien (Acerus), kelle järgi mõis on nime saanud, olgugi et Aseri omanikeks on olnud kuulsaid Rootsi ja Vene võimukandjaid. Pärast Liivi sõda (1558–83) redutseeritud mõisana oli Aseri Rootsi kõrgema riigivõimu lääni- ja kinkeobjekt.
Aastatel 1520–1920 oli mõisaomanikke 18. 160 aastat oli mõis Tiesenhausenite ja Essenite valduses ning 1807. aastal sai Aseri mõis Koogu mõisaga ühise omaniku, Essenid. Koogu mõis sai siis peamõisaks, Aseri jäi kõrvalmõisaks. Aseri mõisale kuulus Mereküla, Rannu, , Raudna, osa Viru-Nigula külast ja Oru mõisa karjamõis.
Mõisahooned.
Et pärast kahe mõisa ühinemist kaldus majanduselu rohkem peamõisasse, kus paiknesid ka avaramad põllumaad, soikus elu Aseri mõisakeskuses. Sinna ei ehitatud enam uusi majandushooneid, vanadki lagunesid pikkamööda. Mõisa likvideerimisel 1920. aastal jagati säilinud hooned talusoovijate vahel.
Tänaseks on Aseri mõisa hooneist säilinud vaid paar väiksemat maja. Maastikul on eristatavad kümmekonna hoone alusvaremed.
Suwem

AS Suwem on 1992. aastal asutatud Eesti ettevõte, mis arendab, toodab ja müüb männipuidust lastetoamööblit ning lasteaedade ja majutusasutuste mööblit. Valmistatakse ka madratseid ja tekstiiltooteid.
Aastal 2011 võitis Saksa Majanduse Auhinna Eestis.
KG

KG või kg või Kg võib tähendada mitut asja:
Pärnu Vanalinna Põhikool

Pärnu Vanalinna Põhikool on Pärnus tegutsev põhikool. 
Ajalugu.
1971. aastal avati ajaloolises Pärnu Poeglaste Gümnaasiumi hoones aadressil Kuninga 29 Pärnu IX 8-klassiline kool. 
1979. aastal kolis kool ajaloolisse Pärnu Tütarlaste Gümnaasiumi hoonesse aadressil Nikolai 26. Alates 1991. aastast kannab kool Pärnu Vanalinna Põhikooli nime.
Elektron (sulam)

Elektron on kulla ja hõbeda sulam, milles kulda on kuni 80%.
Looduslikult leidub seda kõige rohkem Ameerika Ühendriikide lääneosas ning Uuralites Venemaal ja Kasahstanis. 
Elektroni värvus varieerub sõltuvalt hõbedasisaldusest kahvatukollasest valgeni. 
Elektron võib sisaldada ka vaske ja mõningaid teisi metalle. 
Elektroni on kasutatud ehetes ja müntides (esimesed leiud 8. sajandist eKr Väike-Aasias).
Luksemburgi riigipeade loend

Luksemburgi riigipeade loend esitab nimestiku Luksemburgi suurhertsogitest alates riigi iseseisvumisest 1815. aastal. Kõik varasemad Luksemburgi valitsejad sõltumata nende tiitlist on loetletud Luksemburgi valitsejate loendis.
Aastatel 1815–1890 oli Luksemburg personaalunioonis Madalmaadega, see tähendab, et Luksemburgi suurhertsog ja Madalmaade kuningas oli sama isik.
Tabelis on esitatud valitsejate nimekujud nii nagu neid kasutatakse letseburgi keeles, kuigi mitmed suurhertsogid on tuntud rohkem oma saksa-, prantsuse- või hollandikeelse nimekuju järgi. Kõik erinevad nimekujud on ära toodud valitsejate isikuartiklites.
Jüri Jaaksoni valitsus

Jüri Jaaksoni juhitud valitsus oli ametis alates 16. detsembrist 1924 kuni 15. detsembrini 1925. 
Valitsus asus ametisse Friedrich Karl Akeli juhitud vähemusvalitsuse tagasiastumise tõttu 2. detsembril 1924.
Friedrich Akeli valitsus

Friedrich Akeli valitsus oli ametis 26. märtsist 1924 kuni 16. detsembrini 1924.
Valitsuse koosseis.
Friedrich Akeli valitsus moodustati pärast 10. märtsi 1924, kui senine oli Konstantin Pätsi teine valitsus oli sunnitud lahkuma. Valitsuse kukutamise otsustavateks jõududeks olid Eesti Rahvaerakond ja Tööerakond ja nende juhid Jaan Tõnisson ja Otto Strandman. See oli oluline pöördepunkt Pätsi valitsuse poolt juhitud Eesti ummikusse jooksnud majanduspoliitika muutmisel.
Friedrich Akeli valitsus koosnes Tööerakonna ja ministritest, vähemalt esialgu toetasid seda sotsiaaldemokraadid ja väiksemad parlamendirühmad.
Valitsuse majandustegevus.
Rahaministriks Otto Strandman, kes ei toetanud seni Pätsi aetud laiaulatusliku idaäri ega uskunud selle võimalustesse. Strandmani-poolse majanduse tervendamispoliitika üks alustala, Eesti majanduspoliitika ajaloos üks olulisemaid seadusi oli valoriseerimine, samuti võeti rahandusminister Strandmani ajal kasutusele alates 11. juulist 1924 Eesti krooni väärtusühikuna Rootsi krooni väärtusega võrdne, kulla alusel püsiv niinimetatud kuldkroon. Krooni nimetuse ja Rootsi krooni kullasisalduse võtmine uue rahaüksuse – Eesti krooni aluseks tulenes eelkõige asjaolust, et Rootsi krooni väärtus oli 1924. aasta suve kursi järgi ligilähedaselt 100 Eesti marka. Seaduse algses eelnõus nimetatud taalri asemel võeti Otto Strandmani ettepanekul kasutusele kroon. 
Valitsuse riigikaitseline tegevus.
Valitsus vabastas kokkuhoiu eesmärgil 1. septembriks 1924 ennetähtaegselt 4500 ja 1. detsembriks 1924 veel üle 1000 ajateenija, mille tagajärjel oli Eesti kaitseväes detsembrist 1924 kuni märtsini 1925 vaid 6400 ajateenijat, mida oli tõhusa riigikaitse tagamiseks liiga vähe.
1. detsembri riigipöördekatse.
Valitsuse ametiajal, 1. detsembril 1924, toimus 1. detsembri riigipöördekatse, mille tagajärjel sai surma teedeminister Karl Kark. Samal päeval kehtestas valitsus üleriigilise sõjaseaduse ja nimetas Johan Laidoneri Sõjavägede Ülemjuhatajaks, milleks tal põhiseaduse järgi õigust ei olnud.
Jean (Luksemburgi suurhertsog)

Jean Benoit Guillaume Robert Antoine Louis Marie Adolphe Marc d'Aviano (5. jaanuar 1921 Bergi loss, Colmar-Berg – 23. aprill 2019 Luxembourg) oli Luksemburgi suurhertsog aastail 1964–2000. Ta loobus vabatahtlikult troonist.
Perekond.
Suurhertsog Jean oli 9. aprillist 1953 abielus Belgia printsessi Joséphine-Charlotte'iga. Neil oli viis last.
Konstantin Pätsi teine valitsus

Konstantin Pätsi teine valitsus tegutses 2. august 1923 kuni 26. märts 1924.
Valitsuse koosseis.
Valitsuse eesmärgina nimetas Päts Vene seaduste kogu asemele uue Eesti seaduste kogu loomine.
Emma (Madalmaade kuninganna)

Adelheid Emma Wilhelmina Theresia (2. august 1858 Arolsen, Saksamaa – 20. märts 1934 Haag, Holland) oli Waldecki ja Pyrmonti printsess, Madalmaade kuninga abikaasa ja regent. Ta oli kuningas Willem III teine abikaasa ning teenis Madalmaade regendina pärast kuninga surma aastatel 1890–1898 oma alaealise tütre, tulevase kuninganna Wilhelmina eest.
Perekond.
Ta oli Waldecki ja Pyrmonti vürsti Georg Viktori ja Nassau printsessi Helene neljas tütar. Tema vend Friedrich oli viimane valitsev Waldecki ja Pyrmonti vürst. 
Emma õde Helena Frederica abiellus prints Leopoldiga, kes oli Suurbritannia kuninganna Victoria noorim poeg. 
Emma vanavanavanaema (isaemaema) oli Braunschweig-Wolfenbütteli printsess Auguste Karoline, kes veetis elu viimased aastad Eestis Koluvere mõisas ja suri seal 1788. aastal. Ta on maetud Kullamaa kirikusse.
Abielu.
Emma abiellus kuningas Willem III-ga Arolsenis 7. jaanuaril 1879, kaks aastat pärast kuninga esimese abikaasa Sophie surma.
Vananeva ja liiderliku kuningaga abiellumisest olid eelnevalt keeldunud Emma õde Pauline ja Taani printsess Thyra. 
Abielust sündis 31. augustil 1880 tütar Wilhelmina, kellest sai pärast isa surma Madalmaade kuninganna. 
Kuningas Willem III-l oli eelmisest abielust kolm poega, kuid nad kõik surid enne teda. Seetõttu jäi troonipärijaks Wilhelmina, kelle eest Emma hiljem regendina kuninglikke kohustusi täitis.
Hilisem elu.
Kui kuningas Willem III suri 23. novembril 1890, sai Emma oma alaealise tütre Wilhelmina regendiks. Ta täitis seda ülesannet kuni Wilhelmina 18. sünnipäevani 31. augustil 1898, mil tütar krooniti ametlikult Madalmaade kuningannaks.
Emma regendiaega iseloomustas stabiilsus, väärikus ja tugev pühendumus konstitutsioonilisele monarhiale. Teda austati nii poliitilises ringkonnas kui ka rahva seas kui tasakaalukat ja kindlakäelist valitsejat, kes juhtis riiki keerulisel üleminekuperioodil.
Pärast regendiaja lõppu jäi Emma aktiivseks kuningliku perekonna liikmeks, toetades heategevuslikke algatusi, haiglaid ja sotsiaaltöö projekte. Eriti tuntud oli ta tuberkuloosihaigete ravi ja sanatooriumite toetajana.
Emma suri 20. märtsil 1934 75-aastaselt bronhiidi tüsistustesse Haagis. Ta maeti Madalmaade kuninglikku perekonnakabelisse Delftis, kus puhkavad ka mitmed teised Oranje dünastia liikmed.
Biomagnifikatsioon

Biomagnifikatsioon ehk bioloogiline kuhjumine on suhteliselt püsivate keemiliste ühendite (näiteks raskmetallide, DDT) kontsentratsioonide järkjärguline suurenemine toiduahela madalamatest lülidest kõrgemate lülide suunas. Selle tagajärjel on enim püsivaid ühendeid akumuleerunud tippkiskjates, kes moodustuvad toiduahela viimase lüli. 
Mõistega "biomagnifikatsioon" sarnaneb mõiste "bioakumulatsioon", mis tähendab püsivate keemiliste ühendite kogunemist mingil troofsustasemel oleva organismi kudedesse ta eluea jooksul.
Henri (Luksemburgi suurhertsog)

Henri (letseburgi hääldus: [ˈhɑ̃ːʀi], prantsuse "Henri Albert Gabriel Félix Marie Guillaume", saksa "Heinrich"; sündinud 16. aprillil 1955 Betzdorfi loss Betzdorfis) oli Luksemburgi suurhertsog aastatel 2000–2025. 
Troonist loobumine.
Oma kõnes Luksemburgi rahvuspühal 23. juunil 2024 teatas Henri plaanist nimetada oktoobris 2024 regendiks oma poeg Guillaume. Traditsiooniliselt annab see märku suurhertsogi kavatsusest troonist loobuda.
8. oktoobril 2024 vannutati Guillaume regendiks. 24. detsembril 2024 teatas Henri jõulukõnes kavatsusest peagi troonist loobuda ja see oma pojale, kroonprints Guillaume'ile üle anda. Troonist loobumise kuupäevaks määrati 3. oktoober 2025. 
Perekond.
Henri on suurhertsog Jeani ja suurhertsoginna Joséphine-Charlotte'i vanim poeg, ühtlasi Belgia kuninga Philippe I nõbu ja endise Belgia kuninga Albert II vennapoeg.
Henri abiellus 14. veebruaril 1981 Kuuba päritolu María Teresa Mestre y Batista-Fallaga ja neil on viis last:
Adolphe (Luksemburgi suurhertsog)

Adolphe (sünninimi Adolph Wilhelm Carl August Friedrich; 24. juuli 1817 – 17. november 1905) oli viimane Nassau hertsog aastail 1839–1866 ja Luksemburgi suurhertsog 1890. aastast kuni surmani.
Tema isa oli Nassau hertsog Wilhelm (1792–1839) ja tema ema oli Wilhelmi esimene abikaasa, Saksi-Hildburghauseni printsess Luise. Adolphe'i poolõde Sophia abiellus Rootsi kuninga Oscar II-ga.
Pärast oma isa surma sai Adolphe 20./30. oktoobril 1839 Nassau hertsogiks.
Ta toetas Austria-Preisi sõjas Austriat. Seetõttu annekteeris Preisimaa pärast Austria lüüasaamist Nassau ja Adolphe jäi troonist 20. septembril 1866 ilma.
1890 sai Adolphe Luksemburgi suurhertsogiks. Seni olid Luksemburgi suurhertsogiteks olnud Madalmaade kuningad, kuid 1890 suri Madalmaade kuningas Willem III ilma meessoost pärijata. Hollandi kuningannaks sai tema ainus tütar Wilhelmina, kuid Luksemburgis kehtiv Saali õigus keelas naisel trooni pärida. Selletõttu läks Luksemburgi suurhertsogi tiitel Adolphele, kes oli Willemi kauge sugulane meesliinis.
Ta abiellus 31. jaanuaril 1844 Venemaa suurvürstinna Jelizaveta Mihhailovnaga, kes oli Nikolai I lelletütar. Naine suri vähem kui aasta hiljem sünnitusel, kui tõi ilmale surnud tütre.
23. aprillil 1851 abiellus ta 17-aastase Adelheid Mariega, kelle isa oli Anhalt-Dessau vürst Friedrich. Neil oli viis last, kellest ainult kaks elas vähemalt 18-aastaseks. Trooni päris nende vanim poeg Wëllem IV.
Juhan Kuke valitsus

Juhan Kuke valitsus tegutses 21. novembrist 1922 kuni 2. augustini 1923. Riigikogu kinnitas Juhan Kuke juhitud valitsuse ametisse 21. novembril 1922. Valitsuse poolt hääletasid põllumeeste rühm, rahvaerakonna rühm ja tööerakonna rühm (35 inimest). Erapooletud olid Kristlik Rahvaerakond, sakslaste ja venelaste esindajad. Kogu pahem tiib: sotsiaaldemokraadid, isesotsid, kommunistid hääletasid valitsuse vastu (27 inimest) (Postimees, 22. nov. 1922, lk. 2).
Vikilingid.
 "Meie Maa" 22. november 1922, lk 2
Konstantin Pätsi esimene valitsus

Konstantin Pätsi valitsus tegutses 25. jaanuarist 1921 kuni 21. novembrini 1922. Tegemist oli parempoolse valitsusega: Tööerakonnast kuni põllumeestekoguni. Riigivanemaks sai Konstantin Päts. Haridusministeerium läks kristlaste juhtimisele. Kui arvestada Asutava Kogu seisukohta ja suhtumist haridusküsimustesse, kui meenutada, kuidas Asutav Kogu mahakiskuvalt arvustas kirikut, kristlikku õpetust koolis ja ristiusku üldiselt, siis peab õieti imestama, et nii kiiresti, aasta paari pärast usaldas I Riigikogu koolielu juhtimine kristliku erakonna ministri H. Bauerile.
Aleksandr Žirjajev

Aleksandr Stepanovitš Žirjajev (20. juuli 1815 Podolnoje – 12. detsember 1856 Peterburi) oli vene õigusteadlane.
Vaimuliku poeg, õppis Peterburis, töötas 1846–1856 Tartu ülikooli Vene õiguse professorina ja seejärel surmani Peterburi ülikoolis.
Vassili Tarassenko

Vassili Jefimovitš Tarassenko (vene Василий Ефимович Тарасенко; 7. märts 1859 Odessa – 25. juuli 1926 Voronež) oli vene mineraloog.
Talupoja poeg, õppis ja töötas Kiievi Ülikoolis. Oli Tartu Ülikooli mineraloogia professor aastatel 1903–1918.
Jevgeni Tarle

Jevgeni Viktorovitš Tarle (vene keeles Евгений Викторович Тарле) (8. november 1874 Kiiev – 5. jaanuar 1955 Moskva) oli juudi päritolu Venemaa ja NSV Liidu ajaloolane, NSV Liidu Teaduste Akadeemia akadeemik (1927).
Jevgeni Tarle oli kaupmehe poeg. Talle pandi isapoolse vanaisa järgi nimeks Grigori, kuid 1893. aastal võttis endale uueks eesnimeks Jevgeni, kui astus õigeusku ja laskis end ristida, et saaks abielluda Olga Mihhailovaga, kes kuulus vene aadlisse. Jevgeni ja Olga elasid koos üle 60 aasta, aga nende ainus laps, poeg Viktor suri kolmeaastaselt 1899. aastal.
Tarle lõpetas 1892. aastal Hersonis gümnaasiumi ja astus ajaloolase Fjodor Uspenski soovitusel Odessa ülikooli, mida tollal nimetati Novorossija ülikooliks. Järgmisel aastal jätkas ta õpinguid Kiievi ülikoolis ajaloo-filosoofiateaduskonnas. Pärast bakalaureusekraadi kaitsmist 1896 jätkas ta samas magistriõppes.
Üliõpilaspõlves sai Tarlest marksist ja ta osales sotsiaaldemokraatlikus liikumises. Tihti kohtus ta Kiievi tehasetöölistega niihästi lektori kui agitaatorina. 1. mail 1900 vahistati ta Anatoli Lunatšarski kõne ajal. Ta saadeti Hersonisse politsei järelevalve alla ning tal keelati õpetada keiserlikes ülikoolides ja gümnaasiumides. Augustis sõitis ta koos oma naisega Varssavisse, kus avaldas ajakirjanduses artikleid ajaloo kohta. 1901 lubati tal 2 päevaks Peterburi sõita, et ta saaks kaitsta magistrikraadi. Magistritöö kirjutas ta inglise utopistist Thomas More'ist.
Ta oli aastatel 1903–1917 Peterburi Ülikooli eradotsent ja 1913–1918 Tartu Ülikooli üldajaloo professor.
Hiljem töötas ta Peterburi Ülikoolis ja Moskva Riiklikus Ülikoolis. Ta uuris Euroopa, eelkõige Prantsusmaa ajalugu (peamiselt Prantsuse revolutsiooni ja Napoleoni ajajärku) ning diplomaatia ajalugu, hiljem ka Krimmi sõda.
Teoseid.
On ilmunud tema kogutud teosed: "Сочинения: в двенадцати томах" (Moskva 1957–1962).
Edgar Anton Terrepson

Edgar Anton Terrepson (16. juuli 1872 Võru – 13. detsember 1934 Tartu) oli arstiteadlane.
Raehärrast kaupmehe poeg, õppis Tartu Ülikoolis 1893–1898. Oli sealsamas naha- ja suguhaiguste eradotsent 1912–1918.
Louis Thal

Louis Thal (30. aprill 1867 Jelgava – 14. juuni 1933) oli õigusteadlane, kes töötas Tartu Ülikoolis 1907–1908 tsiviilõiguse eradotsendina.
Ta õppis Moskva, Jena ja Berliini Ülikoolis ja töötas lisaks Tartu Ülikoolile ka Peterburi ja Moskva Ülikoolis.
Richard Franz Karl Andreas Thoma

Richard Franz Karl Andreas Thoma (11. detsember 1847 Bonndorf – 26. november 1923 Heidelberg) oli saksa arstiteadlane.
Advokaadi poeg, õppis Heidelbergi (1866–1872) ja Berliini Ülikoolis. Oli Heidelbergi Ülikooli assistent 1872–1873, eradotsent 1873–1877 ja professor 1877–1884. Töötas 1884–1894 Tartu Ülikoolis üldpatoloogia ja patoloogilise anatoomia professorina.
Arvid Dietrich Leopold Thomson

Arvid Dietrich Leopold Thomson (9. mai 1862 Tartu – 22. august 1941 Viljandi) oli baltisaksa põllumajanduse spetsialist.
Mõisaomaniku poeg, õppis Tartu Ülikoolis 1881–1889 põllumajandust, töötas sealsamas 1890–1901 eradotsendina, 1901–1911 dotsendina ja 1911–1918 professorina. Õpetas Tartu Ülikoolis aastani 1930.
Robert Tiling

Robert Tiling (23. aprill 1853 Maarjakulmu – 17. august 1919 Rotenbergi haigla Riia lähedal) oli eesti teoloog.
Ta õppis eksegeetikat Leipzigi, Erlangeni, Tübingeni ja Tartu ülikoolis ning õpetas Tartu Ülikoolis eradotsendina 1878–1880.
Fjodor Tjulpin

Fjodor Timofejevitš Tjulpin (21. september 1866 Monajenok – 2. detsember 1942 Odessa) vene oli arstiteadlane.
Talupoja poeg, õppis Moskva ja Tartu ülikoolis, oli 1910–1914 eripatoloogia eradotsent Tartu ülikoolis.
Ewald Tobien

Ewald Sigismund Tobien (1. aprill (vkj) 1811 Jēkabpils – 26. jaanuar (vkj) 1860 Tartu) oli baltisaksa õigusteadlane.
Elulugu.
Päritolu ja haridustee.
Ta oli Jēkabpilsi raehärra kaupmees Karl Friedrich Tobieni (1785−1861) ja tema abikaasa Sophia Gerdruta Harderi poeg. Alghariduse omandas Jēkabpilsi kreiskoolis. Aastatel 1826−1833 õppis Riia kubermangugümnaasiumis. 1834. aastal tegutses ta VIII hingerevisjoni korraldamisel maksunduse raamatupidajana. Samal aastal astus Tartu ülikooli, kus tudeeris 1837. aastani õigusteadust, arstiteadust ja kameralistikat. 1838. aastal sai õigusteaduse kandidaadi ja 1840. aastal magistrikraadi. Juba 1839. aastal promoveerus Halle ülikooli õigusteaduse doktoriks, 1844. aastal sai ta sama kraadi ka Peterburi ülikoolist. 
Tartu ülikooli õppejõud.
1840. aastal oli Tartu ülikooli eradotsent ja seejärel aastatel 1840−1844 dotsent. 1844. aastal valiti ta vene õiguse erakorraliseks ja 1845. aastal korraliseks professoriks, kellena oli ametis surmani. 1851−1854 oli ta ühtlasi õigusteaduskonna dekaan ja 1852−1853 prorektori asetäitja. 1850. aastal anti talle riiginõuniku teenistusaste. 1859−1860 oli ta Õpetatud Eesti Seltsi president.
Isiklikku.
Ta oli kaks korda abielus. Esimest korda naitus Auguste Reesega (1817−1848), kellega ta sai kaks last. Teist korda abiellus 1849. aastal Tartu raehärra tütre Martha Henriette Wegeneriga (1827−1906). Sellest liidust sündis seitse last, sealhulgas tuntud agraarajaloolane Alexander Johannes von Tobien (1854−1929). Pärast Edwaldi surma tõsteti tema lesk ja lapsed 1863. aastal aadliseisusse ja võeti 1886. aastal Liivimaa kubermangu aadlisuguvõsaraamatusse.
Džonki

Džonki on lamedapõhjaline, madala keskosaga pukspriidita nii mere- kui ka rannasõiduaev Kagu-Aasias ja Indoneesias. Džonki on hiinakeelne sõna, mis tähendab laeva. Džonki on olnud laevatüübina kasutusel alates teisest sajandist pKr. 
Ühesuguse ehituse ja disainiga laevad olid enamasti 10–15 m pikkused. Suurte merelaevade pikkus võis ulatuda ka 60 meetrini ja kandevõime 600 tonnini. Enamasti 2–3 mastis on nelinurksed horisontaalsete tugevusliistudega pilliroost või niinest punutud rasked purjed. 
Kolmnurksed purjed võimaldasid laeval liikuda ka siis, kui tuul puhus küljelt. Paljude väikeste purjede, lameda põhja ja väikese süvisega džonki võis seilata ka jõgedel. Hiinlased said nendega liikuda ka madalates rannikuvetes ja randuda liivastel randadel. Iseäranis sobivad olid laeva kuju ja konstruktsioon merereisideks. 
Džonki purjeid võis pöörata ümber masti, mis tähendas, et laev seilas tuules nagu jaht tänapäeval. See andis võimaluse kasutada eri suundadest puhuvaid tuuli ja mitte olla tuulte meelevallas. Džonki oluliseks tunnuseks oli laeva tüüri kõrguse muutmise võimalus. See laeva omadus lubas seilata ka madalas vees. 
Hiina džonkid olid esimesed vaheseintega laevad. Laev jaotati piki- ja ristisuunas vaheseintega 12 või enamaks osaks. Vaheseinad muutsid laeva kere ühtlasi jäigaks ja vastupidavaks. Eraldades laeva kere erinevaid osasid, muutsid suletavad vaheseinad aluse suhteliselt merekindlaks. Kui üks osa laevast sai viga, ei ohustanud see veel kogu alust.
Ernst Rudolph von Trautvetter

Ernst Rudolf von Trautvetter (8. veebruar 1809 Jelgava – 12. jaanuar 1889 Peterburi) oli baltisaksa botaanik.
Õppis Tartu Ülikoolis 1825–1831 ja lõpetas Kiievi Ülikooli 1839. Oli botaanika eradotsent Tartu Ülikoolis 1833–1835, töötas 1838–1859 Kiievi Ülikoolis professorina.
Arseni Tsarevski

Arseni Semjonovitš Tsarevski (vene Арсений Семёнович Царевский; 1. märts 1853 Nõžnja Vilhova, Venemaa – 7. aprill 1917 Tartu) oli usuteadlane.
Ta oli vaimuliku poeg, õppis Kiievis ning töötas Tartu Ülikoolis õigeusu teoloogia professorina aastatel 1892–1917. 
Ta on maetud Tartu Uspenski kalmistule.
Grigol Tseretheli

Grigori Filimonovitš Tsereteli (vene keeles Григорий Филимонович (Григол) Церетели, gruusia გრიგოლ წერეთელი) (Grigol Tseretheli); 12. märts 1870 Peterburi – 1938 Thbilisi) oli gruusia klassikaline filoloog, hellenist, tuntud papüroloog ja paleograaf. Teda peetakse klassikalise filoloogia rajajaks Gruusias.
Ta oli kohtuametnikust aadliku poeg, õppis Peterburi ülikoolis. Ta jäi ülikooli juurde professorikutseks valmistuma ning õppis kolm aastat välismaal, töötas Viinis, Münchenis, Berliinis, Pariisis, Roomas, Veneetsias ja Ateenas, uuris kreeka papüürusi ja käsikirju.
Peterburi ülikooli eradotsendina kaitses ta 1904. aastal Tartus magistriväitekirja lühenditest kreeka käsikirjades ("Сокращения в греческих рукописях преимущественно по датированным рукописям Санкт-Петербурга и Москвы." C.-Петербург, 1904). Aastatel 1905–1914 oli Tartu ülikooli klassikalise filoloogia professor. 1914. aastal valmis G. Tseretheli väitekiri "Menandrose uued komöödiad" ("Новые комедии Менандра." Юрьев, 1914), mille eest andis Peterburi ülikool talle doktorikraadi. 1914. aastal siirdus ta Petrogradi ülikooli. 1917. aastal valiti ta Venemaa Teaduste Akadeemia korrespondentliikmeks. Alates 1920. aastast töötas ta Thbilisi ülikoolis klassikalise filoloogia kateedri juhatajana.
Soojusjuhtivustegur

Soojusjuhtivustegur (tähis formula_1) on keskkonna soojusjuhtivust iseloomustav suurus. Soojusjuhtivusteguri ühik SI-süsteemis on vatt meetri ja kelvini kohta (W/(m·K)). Mida suurem on soojusjuhtivustegur, seda paremini kannab materjal energiat soojusena edasi. 
Soojusjuhtivustegur võimaldab hinnata ajaühikus keskkonna ristlõiget läbivat soojushulka. Kehtib järgmine seos
formula_2
kus
"k" on keskkonna soojusjuhtivustegur (W/(m·K)),
"Q" on ajaühikus pinda läbiv soojushulk (W),
"S" on pindala (m2),
"d" on pinna paksus (m),
"ΔT" on temperatuurierinevus pinna erinevatel külgedel (°C).
See valem ütleb, et soojusvoog on võrdeline temperatuuri gradiendiga, kus võrdeteguriks on soojusjuhtivustegur. Teisisõnu näitab soojusjuhtivustegur, mitu džauli soojusenergiat kandub ühe sekundi jooksul läbi ühe ruutmeetri suuruse pinna, kui temperatuurimuutus 1 meetri kohta on 1 kelvin.
Mittehomogeenses keskkonnas tuleb kasutada ülalantud valemi diferentsiaalset kuju,
formula_3
kus "k" on soojusjuhtivustegur vaadeldavas keskkonna punktis ja q on soojusvoog.
Soojusjuhtivustegur sõltub üldjuhul keskkonna temperatuurist.
Välislingid.
Soojustehnika
Mihhail Tsvet

Mihhail Semjonovitš Tswett (vene Михаил Семёнович Цвет; 14. mai 1872 Asti, Itaalia – 26. juuni 1919 Voronež) oli vene botaanik, kromatograafia leiutaja. 
Mihhail Tswett sündis Põhja-Itaalias. Tema ema oli itaallanna ning isa Semjon Tswett Vene tsaarivalitsuse kõrge ametnik, kes oli õppinud Tartu Ülikoolis füüsikat ja saanud kandidaadikraadi. 
Õppis Genfi Ülikoolis füüsikat, keemiat ja botaanikat ning sai seal doktorikraadi füsioloogia alal. Seejärel töötas Peterburis Keiserliku Teaduste Akadeemia taimeanatoomia ja -füsioloogia laboris. Kuna Vene tsaaririik ei tunnistanud välisriikide diplomeid, siis kandideeris tööle Tartu Ülikooli, kuid edutult. Seejärel sooritas magistrieksamid ja kaitses väitekirja Kaasanis ning suundus edasi Varssavi ülikooli, kus kaitses 1910. aastal oma teise doktoritöö. 
Leiutas 1901. aastal kromatograafia ja nimetas selle nii 1906. aastal. 
Tswett oli aastatel 1917–1918 Tartu Ülikooli botaanikaprofessor ja botaanikaaia juhataja. 1918. aastal evakueeriti osa ülikoolist Voroneži ja sinna järgnes ka Tswett. Ta suri 1919. aastal kroonilisse kurgupõletikku.
Nikolai Tšermak

Nikolai Karlovitš Tšermak (13. jaanuar 1856 Thbilisi – 22. oktoober 1903 Saratov) oli vene arstiteadlane.
Koolidirektori poeg, õppis ja töötas Peterburis, oli Tartu Ülikooli võrdleva anatoomia, embrüoloogia ja histoloogia professor 1896–1902.
Dmitri Tšervonetski

Dmitri Afrikanovitš Tšervonetski (Дмитрий Африканович Червонецкий; 26. oktoober 1877 Bogoduhhovo – 22. juuli 1911 Majori) oli õigusteadlane.
Vaimuliku poeg, õppis Tartu Ülikoolis õigusteadust 1899–1903, töötas sealsamas kriminaalõiguse eradotsendina 1906–1911.
Loksa sadam

Loksa sadam (sadama kood: EE LSA) on sadam Loksa linnas.
Sadama geograafilised koordinaadid on .
Sadama territoorium hõlmab 191 591 m2 maa-ala ja 80 475 m2 veeala.
Sadamas on 4 kaid üldpikkusega 447,7 m. Suurim sügavus kai ääres on 4,3 m.
Suurim võimalik laev: pikkus 130 m, laius 20 m, süvis 4 m.
Sadama ajaloost.
1874. aastal ehitati Loksale tellisetehas. Telliste väljaveoks ehitas Kolga krahv Valgejõe suudmesse sadama. Tehasest sadamasillale kulges hoburaudtee, millel veeti tellised tehasest laeva juurde. Lisaks Eesti ja Soome laevadele külastasid sadamat ka Taani ja Inglismaa laevad.
Sadama olulised väljaveoartiklid telliste kõrval olid ka Joaveskil toodetud papp ja tehase juures töötavast saeveskist tulnud saematerjal. 1905. aastal ostis riik sadamasilla, seda pikendati, sadamabasseini süvendati ning rajati kuivdokk väiksemate laevade remontimiseks ja ehitamiseks.
Töörahva Ühine Väerind

Töörahva Ühine Väerind (lühend TÜV) oli Eesti kommunistide legaalne variorganisatsioon aastatel 1920–1924.
Töörahva Ühine Väerind moodustati Eesti kommunistlike ja kommuniste pooldavate sotsiaaldemokraatlike poliitiliste erakondade ja ametiühinguorganisatsioonide (Tallinna Ametiühingute Kesknõukogu, Maatööliste Ametiühingute Üleriiklik Liit jt.) poolt vastavalt Moskvas 1921, 22. juunist – 12. juulini peetud Kominterni III kongressi otsusele, mille kohaselt loobuti nõukogude võimu kehtestamiseks avalikust konfrontatsioonist demokraatlike riikide valitsustega ning valiti "võitlusviisiks" osalemine riikide poliitilises esindusorganites kasutades selleks legaalseid poliitilisi väljundeid. 
1922. aasta jaanuaris avaldas EKP illegaalne keskus proklamatsiooni töölistele Töörahva Ühise Väerinna moodustamiseks.
TÜV I Riigikogus.
I Riigikogu valimistel 27.-29. november 1920 sai TÜV 5 kohta Riigikogus. 
Töörahva Ühise Väerinna saadikud I Riigikogus: 
TÜV II Riigikogus.
II Riigikogu valimistel 5-7. mai 1923 oli TÜV 10 nimekirja üle Eesti ja ta sai 10 kohta 100-st Riigikogus. Enim hääli saadi Tartumaalt. Peale TÜV riigivastaseks kuulutamist jaotati parlamendikohad teistele parteidele.
Algselt seati TÜV kandidaatideks: Jaan Anvelt, Hans Pöögelmann ja Otto Rästas, kuid nende kandidaadid kuulutati nõuetele mittevastavateks, kuna nad olid Venemaa SFNV kodanikud.
TÜVi saadikud jaotusid Riigikogus 2 fraktsiooni: kommunistlike tööliste fraktsiooni (7) ja Eestimaa Töörahva Partei fraktsiooni (3).
Töörahva Ühise Väerinna saadikud II Riigikogus: 
Töörahva Ühise Väerinna tegevuse lõpp.
149 protsessil kuulutati Töörahva Ühine Väerind riigivastaseks relvastatud organisatsiooniks ja erakonna liikmed karistati parteisse kuuluvuse ja riigipöörde kavandamise eest.
Miiduranna sadam

Miiduranna sadam (sadama kood: EE MDR) on sadam Miiduranna külas Viimsi poolsaare lääneküljel.
Sadama geograafilised koordinaadid on .
Sadama territoorium hõlmab 46 855 m2 maa-ala ja 852 000 m2 veeala.
Sadamas on 10 kaid üldpikkusega 925 m. Suurim sügavus kai ääres on 13 m. 
Suurim võimalik laev: pikkus 195 m, laius 32 m, süvis 12,3 m.
Koerte loend

"Siin on loetletud tuntud koeri. Koeratõuge on loetletud koeratõugude loendis."
Eesti talude loend

"Siin on loetletud Eesti talusid, millest on artikkel või millest peaks olema artikkel