tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Johannes XVIII

Johannes XVIII, ladinapäraselt Ioannes XVIII (Giovanni Fasano või Fasanus või Phasianus) oli paavst 1003–1009. Ta oli 141. paavst.
Giovanni Fasano sündis Roomas preester Ursuse (teistel andmetel Leo) ja Stephania pojana. Ta oli viimane paavst, kes oli vaimuliku poeg. Kirikuloolane J. N. D. Kelly eeldab, et ta võis olla Rooma valitseja Giovanni II Crescenzi sugulane.
Fasano sai Silvester II ajal San Pietro kardinalpreestriks. Salvador Miranda oletab, et ta võis olla San Pietro in Vincoli kardinalpreester.
Paavstiks saamine.
Johannes XVIII määrati paavstiks Rooma valitseja Giovanni II Crescenzi poolt ja ta pühitseti ametisse esimesel jõulupühal 25. detsembril 1003, teistel andmetel jaanuaris 1004.
Suhted Prantsusmaaga.
Johannes XVIII ähvardas 1007 Prantsusmaa kuningat Robert II-t, et kui Fleury kloostri pärast tülitsenud Sensi peapiiskop Léotheric (Letericus) ja Orléansi piiskop Foulques I Rooma ei ilmu, paneb ta Prantsusmaa kirikuvande alla.
Mõlemad vaimulikud ähvardasid kloostrilt võtta ära paavstide antud privileegid, mistõttu paavst ähvardas nad panna kirikuvande alla.
Suhted Saksa kuningaga.
Saksa kuningas Heinrich II külastas 1004 Itaaliat ja krooniti Itaalia kuningaks. Kroonik Thietmar märkis, et paavst soovis kuningaga kohtuda, kuid Crescenzi oli nende kohtumise vastu.
Suhted Konstantinoopoli patriarhiga.
Konstantinoopoli patriarh Sergios II lisas Johannes XVIII nime diptühhoni.
Suhted Briti piiskoppidega.
Johannes XVIII andis palliumi Canterbury peapiiskopile Ælfheahile (Elphege).
Suhted Saksa piiskoppidega.
Johannes XVIII taastas 1004 Benedictus VII poolt likvideeritud Merseburgi piiskopkonna.
Ta rajas 1007 või 1008 Bambergi piiskopkonna ja seadis selle paavsti protektsiooni alla.
Ta andis 1008 või 1009 palliumi Trieri peapiiskopile Megingaudile.
Ta kinnitas 1005 Paderborni piiskopkonna privileegid.
Munklus.
Johannes XVIII kinnitas 1004 Saumuri (Salmuriensis) Saint-Florenti kloostri privileegid, 1005 Subiaco kloostri privileegid, 1006 Dijoni (Divionensis) Saint-Bénigne kloostri privileegid, 1008 Fleury (Floriacensis) kloostri privileegid, Beaulieu (Bellilocensi) kloostri privileegid ja 1009 Marseille Saint-Victori kloostri privileegid, 
Kanoniseerimised.
Johannes XVIII kanoniseeris 5 Poola märtrit.
Uued kardinalid.
Johannes XVIII määras kardinaliks hilisema paavsti Sergius IV ja Ostia piiskopi Tiberio.
Surm.
Johannes XVIII suri juunis või juulis 1009 Roomas ja maeti kas Lateraani basiilikasse või San Paolo fuori le Mura kirikusse.
Kirikuloolase J. N. D Kelly järgi võis Johannes XVIII vahetult enne oma surma astuda paavsti ametist tagasi, kuna mõnes tolleaegses allikas on tema kohta öeldud, et ta oli San Paolo fuori le Mura kloostri munk.
Kolga-Jaani kihelkond

Kolga-Jaani kihelkond (lühend KJn; saksa keeles "Kirchspiel Klein-St. Johannis") oli kihelkond Viljandimaal ning Tartu ja Viljandi kreisis Liivimaa kubermangus.
Kihelkonna ajalugu.
13. sajandil kuulus ala Nurmekunna ja Mõhu maakonna lõunaosa piiresse ning Liivi ordu võimu ajal Põltsamaa komtuurkonda.
Kihelkonda on esimest korda mainitud 1559. aastal Kõrve (Corper) nimega. Aastani 1639 oli Kolga-Jaani Põltsamaa abikogudus, siis eraldati Kolga-Jaani kihelkond Põltsamaa kihelkonnast. Naaberasualatest soode ja metsadega eraldatud Kolga-Jaanis oli 16.–19. sajandil kõrge iive ja suhteliselt tihe asustus. Hoogsasti tehti uudismaad ja rajati peamiselt vabadikukohti.
1773. aastal ühendati Tartu kreisist lahutatud Kolga-Jaani kihelkond, Pilistvere ja Põltsamaa kihelkond - Pärnu kreisiga.
Kolga-Jaani elu edenemisele aitas kaasa Meleski-Rõika peeglivabriku rajamine. Peeglivabrik avati 1795. aastal.
1860. aastate lõpus algas kihelkonnas talude päriseksostmine. Sellal toimus ka väljaränne Venemaale.
Kihelkonna keskuseks kujunes kiriku ümber tekkinud Kolga-Jaani alevik. Rahvastikust kuulus valdav enamik luteri kirikusse. Samas oli märkimisväärselt suur ka õigeusuliste osa ning 19. sajandi keskel siirdus ligi 26% elanikkonnast apostlikku õigeusku.
Kolga-Jaani kihelkonna mõisad.
Kihelkonnas paiknes 4 mõisat: 1 kirikumõis ja 3 rüütlimõisast peamõisat. Lisaks veel 4 karjamõisat. 
Kolga-Jaani kihelkonna vallad.
1866. aastal, kui võeti vastu vallaseadus ja valdadest said riiklikud haldusüksused, algas hoogne mõisavaldade liitmine.
19. sajandi viimasel veerandil oli Kolga-Jaani kihelkonna alal neli valda: 
Neist kolm viimast liitusid 1892. aasta septembris Soosaare vallaks.
Kolga-Jaani kihelkonna pärand.
Eesti Rahva Muuseumile käidi kihelkonnas vanavara korjamas esimest korda 1911. aastal.
Rahvarõivad.
Rõivastel olid 19. sajandi keskpaiku järgmised iseloomulikud tunnused:
Kihelkonna alad tänapäeval.
Kolga-Jaani kihelkond hõlmas ligikaudu endise Kolga-Jaani valla maad.
Weygandi liin

Weygandi liin oli Teise maailmasõja ajal Maxime Weygandi järgi nimetatud ajutine kaitsepositsioon, mis kulges La Manche'i rannikult mööda Somme'i ja Aisne'i jõe joont kuni Maginot' liinini Montmédy juures.
Carl-Olof Jacobson

Carl-Olof Jacobson (24. aprill 1929 – 4. juuni 2018) oli rootsi zooloog, Eesti Teaduste Akadeemia välisliige. 
Carl-Olof Jacobson on sündinud Öri linnas Edela-Rootsis. Ta lõpetas 1948. aastal Vänersborgis keskkooli ning asus õppima Uppsala Ülikoolis, kus omandas 1952. aastal magistrikraadi zooloogia alal. Ka järgmised teaduskraadid (1958 – litsentsiaat, 1964 – doktor) sai Carl-Olof Jacobson Uppsala Ülikoolist.
Doktorikraadi omandamise järel jätkus Carl-Olof Jacobsoni teadlasetee Uppsala Ülikoolis, kus ta on enam kui nelikümmend aastat töötanud õppejõuna (sh 1970–1994 zooloogilise morfoloogia professorina), olles aastatel 1977–1989 tehnika- ja loodusteaduste teaduskonna dekaan ning ülikooli juhatuse liige. 1994. aastast jätkus Carl-Olof Jacobsoni akadeemiline tegevus emeriitprofessorina arengu ja geneetika osakonnas. Aastatel 1989–1997 oli Carl-Olof Jacobson Rootsi Kuningliku Teaduste Akadeemia peasekretär, kuuludes samal ajal ka Nobeli Fondi direktorite kogusse. Ta on töötanud külalisteadlasena Wistari Bioloogiainstituudis Philadelphias ja külalisprofessorina Texase Ülikoolis Austinis. Tema põhilised teadustööd on rakendusliku neurobioloogia ja puhta vee ökoloogia vallast. Vähemalt samavõrra tulemuslik kui erialases uurimistöös oli Carl-Olof Jacobsoni tegevus teaduskorralduse, teaduse tutvustamise ja teaduskoostöö edendamise valdkonnas. Ta oli ka kõrgelt hinnatud lektor Rootsi Rahvaülikoolis.
Carl-Olof Jacobson oli Rootsi Linné ühingu esimees. Ta kuulus Ameerika Teaduse Edendamise Assotsiatsiooni ning oli tegev mitmes erialaühingus, nagu Rahvusvaheline Rakendusbioloogide Selts jt. 
Tunnustus.
Jacobson oli valitud ka Kuningliku Teaduste Selts Uppsalas ja Euroopa Teaduste, Kunstide ja Kirjanduse Akadeemia liikmeks.
Ülo Lumiste

Ülo Lumiste (1936. aastani Lunden;30. juuni 1929 Vändra – 20. november 2017) oli eesti matemaatik, Eesti Teaduste Akadeemia liige (valitud 1993). 
Ta rajas Eestis oma geomeetriakoolkonna.
Elukäik.
Ta lõpetas 1947. aastal Vändra Keskkooli ning õppis Tartu Riiklikus Ülikoolis matemaatikat. Õpingute ajal tekkis tal professor Jaan Sarve mõjutusel huvi geomeetria vastu, nüüdisaegse matemaatika juurde viis Lumiste professor Gunnar Kangro. Ülikooli lõpetas ta 1952. aastal "cum laude". Seejärel asus tööle matemaatika kateedris, kust ta peagi suunati end täiendama Moskva Riiklikku Ülikooli diferentsiaalgeomeetria alal. 1958. aastal kaitses ta kandidaadikraadi Moskva Riikliku Ülikooli juures ja 1969. aastal doktorikraadi Kaasani ülikooli juures.
Alates 1960. aastast töötas Ülo Lumiste Tartu Riiklikus Ülikoolis dotsendina, professorina, algebra ja geomeetria kateedri juhatajana, aastatel 1974–1980 matemaatikateaduskonna dekaanina. 1995. aastast oli ta Tartu Ülikooli emeriitprofessor.
1993. aastal valiti Ülo Lumiste Eesti Teaduste Akadeemia liikmeks matemaatika alal, ta kuulus akadeemias astronoomia ja füüsika osakonda. 
Tema loenguid on kuulanud enamik Eesti matemaatikuid, paljude koolide matemaatikaõpetajad on tema õpilased, tema käe all on kirjutatud kursuse- ja diplomitöid. Ta on juhendanud 13 kandidaaditööd, magistritöid, olnud doktoritööde konsultandiks. 
Ülo Lumiste oli Eesti Matemaatika Seltsi asutajaid (1987) ja selle esimene president. Ta võttis osa Euroopa Matemaatika Seltsi Nõukogu tööst ning oli Eesti Loodusuurijate Seltsi liige, sarja "Teaduse ajaloo lehekülgi Eestist" algataja ning I ja II kõite toimetaja.
Ta oli üliõpilasseltsi Liivika vilistlane.
Teadustöö.
Ülo Lumiste peamised uurimissuunad olid diferentsiaalgeomeetrias alammuutkonnad, seostuse teooria ning selle rakendused kalibratsiooniteoorias ja sisestatud kihtkondade geomeetrias. Temalt on ilmunud uurimusi matemaatika ajaloost Eestis. Kokku ilmus temalt üle 260 teaduspublikatsiooni, sealhulgas õpikuid ja monograafiaid. Viimane neist “Semiparallel Submanifolds in Space Forms” ilmus Springeri kirjastuses 2009. aastal.
Isiklikku.
Ta harrastas kehakultuuri ja meeskoorilaulu, vanemas eas kuulas meelsasti klassikalist muusikat.
Ülo Lumiste poeg on Jüri Lumiste.
Hägglunds Bv 206

Hägglunds Bv 206 "(Bandvagn 206)" on Rootsi firmas toonase nimega Hägglund &amp; Söner, tänapäevase nimega BAE Systems Hägglunds AB valmistatud suurendatud maastikuläbivusega amfiibne, algupärasena militaarotstarbeline liigendroomiksõiduk ehk hõlmik.
Tänu väiksele erisurvele maapinnale on see eriti efektiivne vahend liikumiseks sügavas lumes või pehmel pinnasel.
Taktikalis-tehnilised andmed.
Massid ja mõõdud
Mootor, liikuvus
Läbivus
Kirjeldus.
Bv 206 kere on valmistatud klaaskiust, mis teeb masina kergeks. Mootor asub esimeses vagunis, kust toimub jõuülekanne ka tagumisele vagunile. Vagunite pööramine on hüdrauliline. Väike surve pinnasele tagatakse laiade kummiroomikutega, mis katavad 2/3 masinaalusest pinnast ja takistavad lumme või pehmesse pinnasesse vajumist. Vees liigub masin edasi samuti roomikute ringlemise abil.
Ajalugu.
Eelkäijaks oli Volvo Bv 202, mis töötati välja 1970. aastail. Uuem versioon 206 valmis 1980. aastail. Bv-206 osutus väga õnnestunuks ja levis peagi üle Skandinaavia ja kaugemale. 1990 esitleti soomustatud ja madalama siluetiga versiooni Bv 206S.
Bv 206 oli kasutusel ka Afganistani operatsioonil.
Kasutamine.
On kasutuses enam kui 25 riigi armees. Kokku on masinat valmistatud ligikaudu 11 000 eksemplari. Lisaks armeele kasutatakse seda ka tsiviilsektoris. Koos tsiviil-riigisektoriga küünib kasutavate riikide arv üle 30.
Keskkonnatasu

Keskkonnatasu on keskkonna kasutusõiguse hind.
Eesti keskkonnatasude seaduse järgi liigitatakse keskkonnatasud loodusvara kasutusõiguse tasuks ja saastetasuks. Seaduse järgi maksavad loodusvara kasutusõiguse tasu selle kasutajad kaevandamisõiguse, kalapüügiõiguse, metsa raieõiguse ja jahipiirkonna kasutusõiguse eest. Saastetasu seevastu tuleb seaduse järgi maksta siis, kui saasteaineid heidetakse välisõhku, veekogusse, põhjavette või pinnasesse või kõrvaldatakse jäätmeid. 
Keskkonnatasude rakendamise eesmärk on vältida või vähendada loodusvarade kasutamisega, saasteainete keskkonda väljutamisega ja jäätmete kõrvaldamisega seotud võimalikku kahju, suunata loodusvara tõhusamalt kasutama ning teenida riigile tulu loodusvara kasutada andmisest. 
Keskkonnatasu deklareerimist ja tasumist reguleerivad järgmised õigusaktid: 
• keskkonnatasude seadus
• maksukorralduse seadus
• keskkonnaministri määrus nr 22 „Keskkonnatasu deklaratsiooni vormid ja nende täitmise ning maavaravaru kaevandamise mahu aruande esitamise kord “
Keskkonnatasu makstakse Maksu- ja Tolliameti poolt avatud ettemaksukontole, kus igal maksumaksjal on personaalne viitenumber.
Keskkonnaamet täidab maksuhalduri ülesandeid saastetasu, vee erikasutusõiguse tasu ja maavara kaevandamisõiguse tasu arvutuse kontrollimisel, tasumisele kuuluva keskkonnatasu arvutamisel ja määramisel.
Lühirajauisutamine 2010. aasta taliolümpiamängudel

Lühirajauisutamine 2010. aasta taliolümpiamängudel toimus 13.–26. veebruarini Vancouveris Pacific Coliseumis.
Medalitabel.
Lühirajauisutamises jagatud medalid riigiti.
Mehed.
500 m.
&lt;br&gt;Finaal: 26. veebruar
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 32
&lt;br&gt;Olümpiavõitja 2006: Apolo Anton Ohno, USA
&lt;br&gt;
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
1000 m.
&lt;br&gt;Finaal: 20. veebruar
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 32
&lt;br&gt;Olümpiavõitja 2006: Ahn Hyun-Soo , Lõuna-Korea 
&lt;br&gt;
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
1500 m.
&lt;br&gt;Finaal: 13. veebruar
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 34
&lt;br&gt;Olümpiavõitja 2006: Ahn Hyun-Soo, Lõuna-Korea
&lt;br&gt;
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused: Eelsõidud-Poolfinaal-Finaal
&lt;br&gt;
&lt;br&gt;A-finaalis osales seitse sportlast. Kuna Lõuna-Korea sportlane Lee Ho-Suk diskvalifitseeriti, siis ta sai 12. koha sest temast ettepoole tõsteti kõik B-finaali lõpetanud välja arvatud itaallane Yuri Confortola. Ka itaallane diskvalifitseeriti ja jäeti mõlema finaali arvestuses 13. kohale.
5000 m teatevõistlus.
&lt;br&gt;Finaal: 26. veebruar
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 8 võistkonda
&lt;br&gt;Olümpiavõitja 2006: Lõuna-Korea
&lt;br&gt;Ho-Jin Seo,
&lt;br&gt;Ahn Hyun-Soo,
&lt;br&gt;Ho-Suk Lee,
&lt;br&gt;Suk-Woo Song
&lt;br&gt;
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
Naised.
500 m.
&lt;br&gt;Finaal: 17. veebruar
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 32
&lt;br&gt;Olümpiavõitja 2006: Wang Meng, Hiina 
&lt;br&gt;
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
1000 m.
&lt;br&gt;Finaal: 26. veebruar
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 32
&lt;br&gt;Olümpiavõitja 2006: Sun-Yu Jin , Lõuna-Korea 
&lt;br&gt;
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
1500 m.
&lt;br&gt;Finaal: 20. veebruar
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 36
&lt;br&gt;Olümpiavõitja 2006: Sun-Yu Jin , Lõuna-Korea
&lt;br&gt;
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
3000 m teatevõistlus.
&lt;br&gt;Finaal: 24. veebruar
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 8 võistkonda
&lt;br&gt;Olümpiavõitja 2006: Lõuna-Korea
&lt;br&gt; Chun-Sa Byun,
&lt;br&gt; Eun-Kyung Choi,
&lt;br&gt; Da-Hye Jeon,
&lt;br&gt; Sun-Yu Jin
&lt;br&gt;
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
Kahekroonine münt (1992)

1992. aastal vermitud kahekroonine münt on üks Eesti Vabariigis eraviisiliselt emiteeritud meenemüntidest. Münt on pühendatud Tartu Ülikooli asutamise 360. aastapäevale ning seda vermiti ebaseaduslikult eraisiku poolt teadmata hulk.
Väidetavalt müüdi neid münte 1992. aastal ühel Tallinna täikal, kuid kuna mündil oli ebaseaduslikult kasutatud Tartu Ülikooli kujutist ja sümboolikat ning sellele oli vermitud nimiväärtus "2 krooni", siis kinnitamata faktide kohaselt korjas Politseiamet neid võimalikult palju ringlusest ära.
Kujundus.
Münt on hõbehalli värvi ja kaalub ~13 grammi, läbimõõt on kolm sentimeetrit ning selle serv on sile.
Avers.
Mündi esiküljel on järele aimatud Günther Reindorffi kujundatud Eesti Vabariigi suurt riigivappi, sõnu "Eesti Vabariik" ja aastaarvu "1932".
Revers.
Mündi tagaküljel on koopia Georg Westenbergi kujundatud Tartu Ülikooli peahoone vaatest legendiga "UNIVERSITAS TARTUENSIS 1632–1992" ning nimiväärtus "2 krooni".
Ajakirjandusest.
Väljakirjutus 1992. aasta 3. novembri Postimehest:
Ülikooli 360. aastapäeva toimkond pole tellinud juubelimünti
Tartu Ülikooli 360. aastapäeva toimkond saatis «Postimehe» toimetusele kirja, milles öeldakse:
«Ajakirjanduses ilmunud andmetel on ettevõtlikud ärimehed valmistanud ja müüki paisanud ülikooli nn. juubelimündi. Ülikooli juubelitoimkond on hämmingus, et selline asi on teoks saanud, ja avaldab kahetsust, et senini puudub võimalus tõkestada niisugust isetegevust ning ülikooli kujutise ja sümboolika ebaseaduslikku tarvitamist. Toimkond rõhutab, et ülikoolil ei ole mingit seost müntide väljalaskmisega ning ta ei saa heaks kiita ülikooli juubeli ärakasutamist ärilistes huvides. Loodetavasti tõhustub õiguskaitse edaspidi ka selles vallas.»
Uudisteteoimetus
Väljakirjutus 1992. aasta 27. oktoobri Päevalehest:
Kas jälle üks eraviisiline meenemünt?
23. oktoobril tähistati Emajõelinnas Tartu Ülikooli 360. aastapäeva, aga juba järgmise päeva hommikul emiteeriti (s.t. "lasti käibele") Tallinna "täikal" seda sündmust tähistav juubelimünt- valgest metallisulamist 2-kroonine, üldkujundusega nagu 60 aastat tagasi. Selle esiküljel on hästi järele aimatud Günther Reindorffi kujundatud vabariigi suurt riigivappi, kuigi lõvid on siledama selja ja kurjema näoga. Ka aastaarv 1932 on jäetud muutmata, kuna siis käis praeguse Rootsi kuninga vanaisa kunagise ülikooli asutaja Gustav II Adolfi ausammast avamas. Ka mündi teine pool on kujundatud kunagise autori Georg Vestenbergi pildi järellainetusena. Võrreldes originaalpildiga on ülikooli peahoone tarkusesambaid ja aknaraame tunduvalt tugevdatud ning tähetorni vaateplatvorm on saanud vedela pannkoogi kuju. Juubelit tähistav kiri on aga UNIVERSITAS TARTUENSIS 1632-1992. Viimane aastaarv näitab aega, mil praegune Rootsi kuningas ülikooli asutaja ausamba taas avas.
Numismaatikud on nõutud, sest sellised asjad rikuvad usaldust meie riigi raha vastu. Müntide vermimine peaks olema täielikult selleks riigi poolt volitatud asutuse ainuõiguseks. Mida arvab sellest Eesti Pank?
Jaan Niin
Valeri Bezzubov

Valeri Bezzubov (8. oktoober 1929 Estonia küla, Abhaasia – 9. märts 1991 Tartu) oli eesti kirjandusteadlane. Tema sünnikuupäevaks määrati ametlikult 7. november – Oktoobripöörde aastapäev (nii on kirjas ka näiteks ENE 2. väljaande I köites 1985), ent tegelik kuupäev oli varasem, 8. oktoober. 
Ta õppis 1937–1940 Estonia algkoolis, 1940–1943 Vladimirovka 7-klassilises koolis, 1943–1945 Suhhumi 2. poeglaste koolis, 1949–1950 ja Prokopjevski 2. töölisnoorte keskkoolis. Aastatel 1950–1955 õppis ta Tartu Riiklikus Ülikoolis. 
Ta kaitses 1969. aastal kandidaadiväitekirja "Leonid Andrejev ja vene realism XX sajandi algul" (665 masinakirjalehekülge).
Ta oli 1959. aastast Tartu Riikliku Ülikooli vene kirjanduse õppejõud, aastast 1973 dotsent, 1977–1080 ka kateedrijuhataja. 
1988. aastast oli ta Eesti Kirjanike Liidu liige.
Looming.
Ta uuris 20. sajandi vene kirjandust, eriti põhjalikult Leonid Andrejevi loomingut. Temalt on avaldatud ka ilukirjanduslikke proosapalasid ("Lihtsad lood" – Akadeemia 2004, nr 10, lk 2213–26).
Saatesõnad.
Valeri Bezzubov on kirjutanud saatesõnad mitme vene kirjaniku tõlketeostele: Fjodor Dostojevski ("Ülestähendusi põranda alt"), Ivan Bunin ("Suure paastu esmaspäev"), Leonid Andrejev ("Saatana päevik"), Mihhail Prišvin ("Kaštšei kütked"), Aleksander Malõškin ("Kolkarahvas"), Konstantin Fedin ("Vennad"), Vsevolod Ivanov ("Niidermaad"), Andrei Platonov ("Gradovi linn"), Juri Trifonov ("Teine elu. Maja kaldapealsel. Vanamees"), Fjodor Abramov ("Kodumaja").
Tsitaat.
"Leonid Andrejevi loominguga tutvusin esmakordselt ülikooli neljandal kursusel. Tahtsin teha temast kursusetöö ja siis ka diplomitöö, aga minu juhendaja arvas, et Andrejevist ei tohi kirjutada. Tol ajal arvati Andrejev veel kontrrevolutsiooniliste kirjanike hulka. Minus tekkis jonn, sest selline hinnang oli ilmselt ebaõiglane. Esimesed artiklid Andrejevi loomingust kirjutasingi suurel määral kirjaniku rehabiliteerimise soovist. Hiljem oli kahju uurimata teemast loobuda. Kui töö lõpuks kaitstud sai, tekkis suurem huvi 20-ndate aastate nõukogude kirjanduse vastu" (Noorte Hääl 22. 4. 1984, vt Kirjandus). 
Isiklikku.
Tema tütar on tõlkija, toimetaja ja raamatukogutöötaja Katrin Raid (sündinud 1966).
Sergei Eisenstein

Sergei Mihhailovitš Eisenstein codice_1 (vene keeles Сергей Михайлович Эйзенштейн; 22. jaanuar (vkj. 10. jaanuar) 1898 Riia – 11. veebruar 1948 Moskva) oli vene filmilavastaja, -stsenarist ja -teoreetik.
Sergei Eisensteini tuntumad filmid on "Soomuslaev "Potjomkin"" (1925), "Oktoober" (1927), "Aleksander Nevski" (1938) ja "Ivan Julm" (1944). 
Elukäik.
Sergei Eisenstein sündis 22. jaanuaril (vkj. 10. jaanuaril) 1898 Riias saksa-juudi päritolu inseneri ja arhitekti Mihhail Eisensteini ning vene rahvusest Julija Eisensteini (neiupõlvenimi Konetskaja) ainsa lapsena. Tema vanemad lahutasid abielu 1909. aastal.
Eisenstein õppis Riia Humanitaargümnaasiumis süvendatult saksa, inglise ja prantsuse keelt. Hiljem õppis Petrogradi Arhitektuuriinstituudis.
1918. aastal astus vabatahtlikuna Punaarmeesse. 
1920. aastal suunati Eisenstein õppima Kindralstaabi Akadeemiasse jaapani keelt. Seejärel töötas ta Proletkulti I töölisteatris algul kunstniku ja hiljem lavastajana.
Aastail 1921–1922 õppis lavastamist Vsevolod Meierholdi käe all. 1924. aastal valmis tema esimene täispikk mängufilm "Statška", mis võitis 1925. aasta Pariisi kunstinäitusel Exposition Internationale des Arts Décoratifs et Industriels Modernes hõbemedali.
1925. aastal valmis filmistuudios Mosfilm tema teine film "Soomuslaev "Potjomkin"".
Sergei Eisenstein suri 11. veebruaril 1948 Moskvas, olles 50-aastane.
Raḩmān Bābā

Raḩmān Bābā (‏رحمان بابا‎; õieti Abdurraḩmān Momand ‏عبدالرحمان مومند‎; 1632 või umbes 1651 Peshāwari lähedal – 1707 Peshāwar) oli puštu sufistlik luuletaja, uue stiili rajaja puštukeelses luules. 
Ta kuulus Chistiyyah' ordusse.
Puštu kirjandus

Puštu kirjandus on puštukeelne ilukirjandus.
Admiraliteedi Luureosakond

Admiraliteedi Luureosakond ("The Naval intelligence Division") oli 1887. aastal loodud Suurbritannia ja Iirimaa Ühendkuningriigi Sõjamerelaevastiku Ministeeriumi ehk Admiraliteedi teabehankeorganisatsioon.
Suurbritannia sõjaväeluure – sõjamerejõudude iseseisev Admiraliteedi luureosakond liideti 1965. aastal pärast Suurbritannia Kaitseministeeriumi loomist ühisesse Kindralstaabi Luurevalitsusse.
Admiraliteedi Luureosakonna ülesandeks oli koguda ja analüüsida igakülgset informatsiooni sõjapidamiseks merel ja valmistada ette Kuningliku laevastiku üksikasjalik mobilisatsiooniplaan.
Marge Kõrkjas

Marge Kõrkjas (sündinud 8. mail 1974) on eesti ujuja.
Ta on edukaim eestlasest paraolümpiamängudel osaleja ning kergejõustiklaste Annely Ojastu ja Sirly Tiigi kõrval kolmas paraolümpial kuldmedali võitnud eestlane. Ta võitis 1992 Barcelonas hõbeda ja pronksi, 1996 Atlantas kaks kulda ja hõbeda, 2000 Sydneys hõbeda ning 2004 Ateenas hõbeda. 
Ta töötab ujumistreenerina Tartus Aura veekeskuses.
Skeleton 2010. aasta taliolümpiamängudel

Skeleton 2010. aasta taliolümpiamängudel toimus 19. ja 20. veebruaril Whistler Sliding Centre'is.
Skeletoni võistlused toimusid samal rajal, kus selgitasid olümpiavõitja ka bobisõitjad ja kelgutajad. Skeleton on olümpiaprogrammis juba 1928. aastast ning olümpiavõitja selgitati sel alal ka 1948. aastal. Uuesti lülitati skeleton olümpiaprogrammi Salt Lake Citys 2002. aastal.
Tulemused.
Medalitabel.
Skeletonis jagatud medalid riigiti.
Mehed.
&lt;br&gt;Finaal: 19. veebruar 
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 28
&lt;br&gt;Olümpiavõitja 2006: Duff Gibson, Kanada 
&lt;br&gt;
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused 
Naised.
 
&lt;br&gt;Finaal: 19. veebruar 
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 28
&lt;br&gt;Olümpiavõitja 2006: Maya Pedersen , Šveits 
&lt;br&gt;
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
Põltsamaa kihelkond

Põltsamaa kihelkond (lühend Plt; saksa keeles "Kirchspiel Oberpahlen") oli kihelkond Viljandimaal. Tänapäevase haldusjaotuse järgi enamikus jääb kihelkonna maid Jõgeva maakonda, vaid loodeosas Rutikvere mõisa ümbruses kuulub väike maa-ala Järva valda tänapäevases Järva maakonnas. 
Kihelkonnakirik on Põltsamaa kirik.
Kihelkonna ajalugu.
Esimest kirikut on esmamainitud 1234. aastal, kui on nimetatud preester Eggehardus. 1234. aastal on paavsti kirjas nimetatud Tartu piiskopkonnas 7 kihelkonda: Viljandi, Tarvastu, Otepää, Palamuse, Moche ja Noremegunde (viimase nimetuse all tuleb vist mõista Põltsamaa ja Pilistvere kihelkondi).
Kirik hävis 17. sajandi alguse Poola-Rootsi sõdades. Uue kiriku ehitamise algatas 1630. aastatel Põltsamaa linnuse ja mõisa uus omanik Herman Wrangel.
Põltsamaast lahutati 1630. aastal Pilistvere kihelkond ja 1639. aastal Kolga-Jaani kihelkond. 
1773. aastal ühendati Tartu kreisist lahutatud Põltsamaa kihelkond, Pilistvere ja Kolga-Jaani kihelkond Pärnu kreisiga.
Põltsamaa kihelkonna vallad.
19. sajandi keskpaiku oli Põltsamaa kihelkonnas üheksa valda:
ISO 14001

ISO 14001 on rahvusvaheline keskkonnajuhtimise standard, kus on määratletud keskkonnajuhtimissüsteemi nõuded. ISO 14001 standardit väljastab alates 2004. aastast Rahvusvaheline Standardiorganisatsioon. ISO 14001 standardi on Euroopa Komisjoni ja Euroopa Vabakaubanduse Assotsiatsiooni mandaadi alusel koostanud Euroopa Standardimiskomitee (CEN). Selle rakendamine on organisatsioonidele vabatahtlik.
Standardi eesmärk on pakkuda organisatsioonidele keskkonnakaitset ja muutuvatele keskkonnatingimustele reageerimise raamistikku. Standard on mõeldud kasutamiseks organisatsioonidele, kes soovivad juhtida oma keskkonnaalaseid vastutusi süsteemsemalt, et aidata kaasa keskkonna-alase jätkusuutlikkuse tagamisele. ISO 14001 standardis loetletud keskkonnakaitsenõuded rajanevad seadusandlusel, ametlike määruste põhjal toimuval tegevusel ja keskkonnapoliitikaga ettevõtetele pandud kohustustel. Standard kohustab pidevalt parandama ettevõtte keskkonnakaitsetööd.
Metodoloogia.
ISO 14001 praegu kehtiv versioon ISO 14001:2015 sisaldab mudelit Planeeri-Teosta-Kontrolli-Tegutse (PDCA), mis on keskkonnajuhtimissüsteemi lähenemisviisi alus. PDCA on järkjärguline protsess ja seda võib kirjeldada järgmiselt:
ISO 14001 rakendamise eelised.
ISO 14001 kasutamine pakub palju eeliseid keskkonnajuhtimissüsteemidega organisatsioonidele. Standardi kasutamine aitab organisatsioonidel ja ettevõtetel teha järgmist:
Ikarus 280T

Ikarus 280T on Ungari liigendtrollibussimudel, mida firma Ikarus tootis autobussi Ikarus 280 baasil aastatel 1975–1992. Need trollibussid on või on olnud kasutusel Ungaris, SRÜ-s, Bulgaarias, Ida-Saksamaal ja Eestis. Tallinna osteti 1995. aastal kuus seda tüüpi kasutatud trolli Saksamaalt Hoyerswerdast, kus trolliliiklus lõpetati. Numbrite 426–431 all sõitsid need kuni 2004. aastani. Tegu oli modifikatsiooniga, mille valmistamisel kasutati firma Ganz veoajameid..
Modifikatsioonid.
Trollibusse Ikarus 280T valmistati mitme firma elektriseadmetega.
Karel Tammjärv

Karel Tammjärv (sündinud 25. mail 1989 Tartus) on endine eesti murdmaasuusataja.
2010. aasta kuni 23-aastaste maailmameistrivõistlustel Hinterzartenis Saksamaal sai ta 15 km klassikastiilis sõidus viienda koha.
Ta on osalenud kolmedel olümpiamängudel ja neljadel maailmameistrivõistlustel.
2011. aasta maailma karikasarja Otepää etapil sai Tammjärv klassikasprindis 22. koha ja teenis oma esimesed MK-punktid.
2019. aasta veredopinguskandaal.
2019. aasta 27. veebruaril korraldas Austria kriminaalpolitsei suusaalade MM-i võistluslinnas Seefeldis dopinguga seotud läbiotsimise, mille käigus peeti kinni Karel Tammjärv. Kokku vahistati Seefeldis viis sportlast, sealhulgas teine eestlane Andreas Veerpalu, kasahh Aleksei Poltaranin ning kaks austerlast: Dominik Baldauf ja Max Hauke. Samal päeval vahistati Saksamaal Erfurdis veel kaks inimest, kellest üks oli spordiarst Mark Schmidt. Viimast oli juba varem kahtlustatud veredopingu vahendamises. Tammjärv ja Veerpalu vabanesid vahi alt 28. veebruaril pärast seda, kui nad olid tunnistanud seotust dopinguga. Tammjärv tunnistas 1. märtsil, et ta on veredopingut tarvitanud alates 2016. aasta suvest ja et spordiarst Mark Schmidti kontakti andis talle endine Eesti suusakoondise peatreener Mati Alaver. Tammjärvele määrati nelja aasta pikkune võistluskeeld, mis lõppes 2023. aasta veebruari lõpus.
Sirli Hanni

Sirli Hanni (sündinud 27. oktoobril 1985 Vastseliinas) on endine eesti laskesuusataja.
Sirli Hanni treeneriteks on olnud Üllar Tähe, Tõnu Pääsuke, Anatoli Hovantsev, Hillar Zahkna, Kristjan Oja ja Maris Cakars.
2004. aasta juunioride MM-il sai ta 10 km distantsil hõbemedali.
Ta kuulus 2003–12 Eesti koondisse, sealhulgas Vancouveri olümpiamängude koondisse.
Kristel Viigipuu

Kristel Viigipuu (sündinud 19. augustil 1990) on eesti laskesuusataja.
Jaanuaris 2010 Torsbys toimunud juunioride maailmameistrivõistlustel sai ta 7,5 km distantsil kuuenda ja 12,5 km distantsil seitsmenda koha.
Kristel Viigipuu esindab Elva Suusaklubi. Tema treenerid on Rein Pedaja ja Ants Orasson.
Ta kuulus Eesti Vancouveri olümpiamängude koondisse. Ta sai sprindis 83. koha ega pääsenud jälitussõitu.
Priit Viks

Priit Viks (sündinud 7. jaanuaril 1982 Tartus) on endine eesti laskesuusataja.
Ta oli Elva Suusaklubi liige, tema treener oli Rein Pedaja.
Ta kuulus Eesti Vancouveri olümpiamängude koondisse.
Isiklikku.
Priit Viksi elukaaslane on endine laskesuusataja Eveli Saue.
Indrek Tobreluts

Indrek Tobreluts (sündinud 5. aprillil 1976 Tartus) on eesti laskesuusatamistreener ja endine laskesuusataja. 
Ta on osalenud olümpiamängudel viis korda alates 1998. aasta Nagano olümpiamängudest. Sotši olümpiamängude avatseremoonial kandis ta Eesti lippu.
Tobreluts esindas Elva Suusaklubi, tema treeneriteks olid Rein Pedaja, Anatoli Hovantsev ja Jüri Käen.
2016. aastal sai ta Eesti laskesuusatamise koondise lasketreeneriks ja oli seejärel 2018–2021 koondise peatreener. 
Eesti kaitseväes on tal kaprali auaste ning ta on töötanud kaitseväe staabi- ja sidepataljoni allohvitser-instruktorina.
Eesti Kunstnike Liit

Eesti Kunstnike Liit on Eesti kunstnikke koondav organisatsioon, mis kaitseb oma liikmete erialaseid, sotsiaalseid ja majanduslikke huve.
14. märtsil 1922 asutati Eesti Kujutavate Kunstnikkude Keskühing (EKKKÜ), mille õiguslikku järjepidevust Eesti Kunstnike Liit tänaseni kannab. 4. jaanuaril 1943 asutati Jaroslavlis Eesti Nõukogude Kunstnike Liit, mis aastatel 1957–1990 kandis nime Eesti NSV Kunstnike Liit ning seejärel nimetati ümber Eesti Kunstnike Liiduks. Aastatel 1957–1992 oli liidul osakond Tartus. 
Eesti Kunstnike Liidu kontor asub Tallinnas aadressil Vabaduse väljak 6. Eesti Kunstnike Liidule kuuluvad muu hulgas Hobusepea Galerii ja HOP galerii Tallinnas Hobusepea tänaval, Vabaduse galerii Vabaduse väljakul ja Draakoni galerii Pikal tänaval. Samuti ARS Kunstilinnak Pärnu mnt 154 Tallinnas.
Eesti Kunstnike Liit annab igal aastal koos Tallinna linnavalitsusega välja Kristjan Raua preemiat ning koos Eesti Kultuurkapitali ja Eesti Maalikunstnike Liiduga Konrad Mäe medalit. 
Alaliidud.
Eesti Kunstnike Liidul on 20 alaliitu.
Sekvoia

Sekvoia ("Sequoia") on küpressiliste sugukonda kuuluv igihaljaste puude perekond.
Perekonna ainuke liik on ranniksekvoia ("Sequoia sempervirens"), mis kasvab Ameerika Ühendriikide lääneosas.
Keskkonnajuhtimise ja -auditeerimise süsteem

Keskkonnajuhtimise ja -auditeerimise süsteem (sageli kasutatud ingliskeelset akronüümi EMAS, "Eco-Management and Audit Scheme") on Euroopa Liidu välja töötatud vabatahtlikele organisatsioonidele mõeldud keskkonnajuhtimissüsteem. EMASi abil saab organisatsioon süsteemselt hinnata organisatsiooni tulemuslikkust, täiustada juhtimist ja anda avalikkusele keskkonnaaruande kaudu asjakohast infot. 
EMASi rakendamise ja administreerimise eeskirjad ja nõuded on kehtestatud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 2001. aasta määrusega nr 761. 
EMASi põhiseisukohad ühtivad suuresti keskkonnajuhtimisstandardi ISO 14001 nõuetega.
Eesti Teaduste Akadeemia seadus

Eesti Teaduste Akadeemia seadus on seadus Eesti Teaduste Akadeemia kohta.
Riigikogu võttis seaduse vastu 16. aprillil 1997 ja see jõustus 19. mail 1997.
Sergius IV

Sergius IV (Pietro Bucca Porci või Boccapecora, ka Pietro Martino; 970 ? – 12. mai 1012) oli paavst 1009–1012. Ta oli 142. paavst.
Pietro Bucca Porci (tõlkes: seakärss) sündis 970. aasta paiku Roomas Ad Pinea linnaosas kingsepp Pietro ja Stephania pojana.
Salvador Miranda andmetel astus Pietro benediktlaste ordusse. Ta sai 1004 Albano piiskopiks (kardinalpiiskop).
Paavstiks saamine.
Sergius IV määrati paavstiks Rooma valitseja Giovanni II Crescenzi poolt ja ta pühitseti ametisse 31. juulil 1009.
Suhted Konstantinoopoli patriarhiga.
Konstantinoopoli patriarh Sergios II eemaldas Sergius IV nime diptühhonist.
Suhted Itaalia piiskoppidega.
Sergius IV kinnitas Salerno peapiiskopi staatuse metropoliidina.
Suhted Saksa piiskoppidega.
Sergius IV kinnitas 1009 Merseburgi piiskopkonna piirid.
Ta saatis aprillis 1012 delegatsiooni Saksamaale Bambergi katedraali sisseõnnistamisele ja kinnitas piiskopkonna privileegid.
Munklus.
Sergius IV kinnitas 1011 Ripolli kloostri (Rivipullo), Canigó kloostri (Canigonensi), Montmajour'i kloostri (Montismajoris), Volturno San Vincenzo kloostri (Vulturnensi) ja 1012 Beaulieu kloostri (Bellilocensi) privileegid. Ta rajas 1011 Fenouillet' Saint-Pierre'i kloostri (Feniliotensis). Ta seadis Arles'i kloostri paavsti jurisdiktsiooni alla.
Uued kardinalid.
Sergius IV määras 10 uut kardinali.
Entsüklika.
Sergius IV avaldas entsüklika, milles ta kutsus Põhja-Itaalia kristlasi üles alustama ristisõda Jeruusalemma vabastamiseks, kus kaliif Abū 'Alī al-Manṣūr al-Ḥākim bi-Amr Allāh oli 1009 hävitanud Püha Haua kiriku.
Ajaloolane Aleksander Gieysztor on selle entsüklika autorsuses kahelnud.
Surm.
Sergius IV suri 12. mail 1012 Roomas ja maeti Lateraani basiilikasse.
Kuna Rooma valitseja Giovanni II Crescenzi suri 18. mail, siis on spekuleeritud, et nende surm ei pruukinud olla loomulik.
Blombergi-Fritschi afäär

Blombergi-Fritschi afäär on nimetus 1938. aasta alguses aset leidnud skandaalile, mille peamisteks osapoolteks olid sõjaministrist kindral Werner von Blomberg ja nimekas Wehrmachti ohvitser Werner von Fritsch.
Blombergi abielu.
Skandaal sai alguse pärast sõjaministri Werner von Blombergi abielu sõlmimist 12. jaanuaril 1938. Ilmnes, et Blombergi noor pruut oli olnud prostituut ja peale selle oli ta poseerinud pornograafilise sisuga piltide jaoks. 
Hitleri jaoks oli see täielik šokk, sest ta oli olnud abielu tunnistajaks ja Luftwaffe ülem Hermann Göring isamees. Hitler nõudis Blombergilt abielu tühistamist, et ära hoida skandaali ja säilitada sõjaväe maine. Blomberg keeldus abielu tühistamast ning taganes kõikidest ametitest 27. jaanuaril 1938.
Fritsch.
1937. aasta novembris läks sõjaväe ülemjuhataja Werner von Fritsch omal initsiatiivil Hitleri jutule, et hoiatada poliitika eest, mis võib provotseerida sõja puhkemise. 
Blombergi ümber aset leidnud sündmustest said innustust Hermann Göring ja Heinrich Himmler. Göring ei soovinud Fritschi näha Blombergi järeltulijana sõjaministeeriumi ametipositsioonil ning Himmler tahtis nõrgendada Wehrmachti autoriteeti, et suurendada SS-i ja Relva-SSi osatähtsust ning mõjuvõimu.
Peagi süüdistas Himmler ja SS Fritschi homoseksuaalsuses ning viimasel ei jäänud muud üle kui 4. veebruaril 1938 tagasi astuda.
Tulemus.
Blomberg-Fritschi skandaali tulemusena asutas Hitler sõjaministeeriumi asemele uue kõrgema ametkonna Oberkommando der Wehrmachti (OKW), mille juhiks määras Hitler iseenda ja mis pidi vastutama kõige kõrgema taseme strateegia planeerimise eest.
Hugo Valma

Hugo Valma (ka Hugo Walma; 1. juuni 1891 Haapsalu – 1. juuli 1977 Tallinn) oli eesti eripedagoog ja kirikutegelane, Sisemisjoni Seltsi paranduskasvatusnõunik ja inspektor. 
Lõpetas 1912 Johannese Seltsi keha- ja vaimupuuetega laste hoolekande õppeasutuse. Täiendas end seejärel Saksamaal ning Põhjamaades. Paranduskasvatuse loojaid Eestis.
Ta töötas 1913–1915 Pärnu-Jaagupi nõrgamõistuslike laste koolkodu juhatajana. 1918–1922 töötas Lääne maavalitsuses ning 1922–1929 Udriku nõrgamõistuslike kodu juhatajana. Algatas 1936. aastal Kosejõe koolkodu kujundamise tütarlaste varjupaigaks.
1943. aastal rajati tema algatusel Kose-Uuemõisa mõisa härrastemajja erivajadustega laste koolkodu, mis eksisteeris kuni 2020. õppeaasta lõpuni ja kandis viimati nime Kosejõe Kool. Algselt oli koolkodu eesmärk aidata sõjas orvuks jäänud lapsi ja õpetada vaimselt alaarenenud lapsi, hiljem oli tegemist erivajadustega lastele mõeldud üldhariduskooliga.
Hugo Valma oli esimene, kes eestindas IQ testid ning töötas välja õpilaste vaatluspäeviku.
25. märtsil 1945 (koos August Eero ja Agu Põlluga) ordineeriti Hugo Valma aseõpetajaks. Aastatel 1945–1946 oli ta Kose ja Tuhala koguduse õpetaja, aastatel 1946–1950 Hanila Pauluse koguduse ja Lihula Eliisabeti koguduse hooldajaõpetaja, lisaks hooldas ta aastatel 1946–1948 veel Varbla Püha Urbanuse kogudust. Aastatel 1951–1964 oli ta Jüri koguduse õpetaja. Aastatel 1964–1965 oli ta Tallinna Püha Vaimu koguduse hooldajaõpetaja. Aastatel 1965–1975 oli ta Harju-Jaani Ristija Johannese koguduse hooldajaõpetaja.
Ühtivad sirged

Ühtivad sirged on sirged, mis langevad omavahel kokku.
See tähendab, et neil sirgetel on lõpmata palju ühiseid punkte, mille koordinaadid rahuldavad mõlema sirge võrrandit (võrrandisüsteemil on lõpmatu hulk lahendeid).
Individuaalne õppekava

Individuaalne õppekava on Individuaalse õppekava järgi õppimise korra kohaselt hariduslike erivajadustega õpilase jaoks koostatud õppekava, mis loob õpilasele tingimused võimetekohaseks õppimiseks ja arenemiseks.
Individuaalne õppekava koostatakse õpilasele, kellel on raskusi oma klassikaaslastega samal ajal samas ruumis või vastavale klassile koostatud töökava alusel töötada. Hariduslikeks erivajadusteks võivad olla õpilase eriline andekus, õpi- ja käitumisraskused, terviserikked, puuded või pikemaaegne õpikeskkonnast eemal viibimine. 
Individuaalse õppekava esitamiseks tehakse taotlus koolidirektorile. Taotluse võib teha õpilane või tema esindaja. Lastele, kes õpivad põhikooli lihtsustatud (abiõppe) riikliku õppekava või toimetuleku riikliku õppekava järgi, on individuaalne õppekava kohustuslik.
Abdülaziz

Abdülaziz ehk Abdülaziz I (8. veebruar 1830 İstanbul – 4. juuni 1876) oli 32. Türgi sultan. Ta valitses 25. juunist 1861 kuni 30. maini 1876. 
Abdülaziz oli sultan Mahmut II teine poeg. Abdülazizi ema Pertevniyal oli tšerkessi päritolu. Poiss kasvas üles sultanipalees avalikkusest isoleerituna. 
Abdülaziz astus troonile pärast oma venna Abdülmecit I surma. Ta jätkas oma eelkäijate reforme ja lähenemist Euroopale. Sõjaväe reformimiseks võeti palju laene. Aastal 1864 kaotati eeltsensuur ja võrdsustati välismaalaste õiguslik staatus Türgi alamate omaga. Aastal 1868 loodi kohtud Riiginõukogu ja Kassatsioonikohus. Juristide koolitamiseks loodi 1870 uus õppeasutus. Sultan külastas 1867. aasta Pariisi maailmanäitust ning Londonit ja Pariisi. Eksiilis viibivad noortürklased ei olnud reformide ulatusega rahul. 
Abdülazizi valitsemisajal leidsid aset mässud Kreetal 1866–1869 ning Bosnias ja Hertsegoviinas 1875 ja Bulgaaria aprillimäss 1876. Serbia ja Rumeenia taotlesid täielikku iseseisvust. Aastal 1869 vallutati tagasi Jeemen. 
Poliitikat mõjutasid peamiselt Mehmet Fuat-paşa ja Mehmet Emin Âli-paşa. Pärast nende surma nimetas Abdülaziz suurvesiiriks Mahmud Nedim-paşa. 
Sultan püüdis vanast troonijärgluskorrast mööda minnes nimetada pärijaks oma poja. Selleks pidas ta läbirääkimisi isegi Venemaa keisririigiga, kes pidi teda riigipöörde juures abistama.
Aastal 1875 oli riik sõjaväe reformimise ning ka sultani üha luksuslikuma elustiili tõttu jõudnud pankroti äärele. Bosnias ja Hertsegoviinas, 1876. aastal Bulgaarias toimus mäss. Pealinnas puhkes 11. mail 1876 Mahmud Nedim vastane mäss. Abdülaziz vallandas viimase, kuid ööl vastu 30. maid 1876 sundisid Hüseyin Avni-paşa, Mithat-paşa ja veel kaks pašad sultani troonist loobuma. 4. juunil mõrvati Abdülaziz nende käsul Çırağani palees. Ametlikult teatati, et ta on kääridega endal arteri avanud. 
Aastal 1881 mõisteti kolm sultani kõrvaldamises osalenud pašat surma, kuid neid ei hukatud. Ühe nendest mõrvas kättemaksuks mõni päev pärast Abdülazizi mõrvamist Abdülazizi viienda abikaasa vend, sest ka tema õde oli Abdülazizi mõrvamise käigus hukkunud.
Ingrid Ylva

Ingrid Ylva (u 1180 – 1250/1255) oli Birger jarli ema ja Magnus Minnesköldi lesk – ta oli ka Bjälbo suguvõsa esiema.
Magnus Minnesköld sõlmis oma teise abieluga tähtsa dünastilise ühenduse, kui ta abiellus Rootsi kuninga Sverkeri tütre Ingrid Ylvaga. Sellest abielust sündis Rootsi jaoks üks tähtsamaid mehi – Birger jarl.
Ingrid Ylvast sai legend juba tema eluajal 13. sajandi keskel. Ta oli üks mitmest mõjuvõimsast lesest, kes juhtisid Rootsi riiki pärast verist võitu Gestilreni all (1210) Taani üle. 
Raudse tahtega kasvatas Ylva oma poegi armutul ajal, kus tugevama õigus oli ainus kehtiv seadus. Et just üks tema poegadest viimaks võitis võimuvõitluse, ei üllatanud kedagi. 
Ta ei abiellunud uuesti ja suri lesena 1251. aastal. Rahvamuistendid räägivad Ingrid Ylva kohta, et ta oskas salakunste. Nii kaua, kui ta suudab hoida oma pead püsti, ei juhtu midagi halba Folkunga suguvõsaga, räägib rahvapärimus. Seepärast olevat Ingrid Ylva surnukeha müüritud seisvas asendis Bjälbo kiriku ühte sambasse.
Bjälbo

Bjälbo on asula Rootsis Mjölby vallas, Skänningest läänes Östergötlandis. 
Ajalugu.
Kui tahetaks panna näpp Rootsi kõige kesksemale ja tähtsamale kohale, et tunda ajalooliste ja poliitiliste sündmuste südamelöökide algset päritolu, siis võiks osutada Bjälbole.
Enne kui Rootsi hakkas sarnanema selle riigiga, mida me tunneme praegu, seisis võim Östergötlandis ja Västergötlandis nelja aadlisuguvõsa: Eriku, Stenkilska, Sverkeri ja Bjälbo (hiljem nimetatuna Folkungide) vahel.
Bjälbos sündis XIII sajandil Bjälbo aadlisuguvõsa ajalooline suurkuju, Magnus Ladulåsi isa, riigijarl Birger Jarl, kes lõi rahu, ühendas Rootsi ja sutas Stockholmi linna.
Võib häbenemata väita, et Bjälbo on Rootsi häll. Bjälbo aadlisuguvõsa neli kuningat rajasid üheskoos tee rootsi rahvusriigile. Nendest said ka Taani ja Norra kuningad. Bjälbo kui folkungide aadlisuguvõsa maaomand oli Rootsi riigi esmane kuninga elukoht.
1173. aastal langes Bjälbo lahingus Östergötlandi kuningas Kol Sverkersson (Sverkerite suguvõsast; kui ta üritas võtta võimu kogu toonases Rootsis, võideldes Knut Erikssoniga Eriku suguvõsast). 
Bjälbo mõis.
Mõisa algsest elumajast pole nähtavaid säilmeid järel kuid arvatakse, et see asus kirikust otse vasakul. Kiriku ja mõisa ümber kerkis XIII sajandil küla mis koosnes vähemalt 14. talumajapidamist. Bjälbo mõis oli Folkunga suguvõsa vanim teadaolev maaomand ja seepärast nimetatakse suguvõsa tihti Bjälbo suguvõsaks. Mõisa on teiste sas omanud Birger jarl ja tema onu jarl Birger Brosa.
Viimane ilmalik Bjälbo mõisa omanik oli Magnus Eriksson (Rootsi ja Norra kuningas 1319–1364), kes annetas 1353. aastal Bjälbo Skänninge nunnakloostrile. 
Bjälbo kirik.
Bjälbo kirik ehitati aastal 1100, Birger Brosa korraldusel. Kirik domineerib oma suure torniga, mis oli arvatavasti Bjälbo suguvõsa elu- ja kogunemiskoht. Torn on Rootsi ehituskunstis ainulaadne. Torniruumi kasutati ajutise varjupaigana. Rahvamuistendites räägitakse, et Birger jarli ema, Ingrid Ylva, oli elanud selles tornis ja nii nimetatakse ühte kambrit tornis ”kuninganna Ylva kambriks”. Räägitakse veel, et Ingrid Ylva annetas Bjälbo kiriku suure tornikella 1240 ja seda kasutatakse tänini. Loomulikult kutsutakse tornikella Ingrid Ylva kellaks.
Wolf-Rüdiger Walburg

Wolf-Rüdiger Walburg (sündinud 20. aprillil 1939 Oranienburgis Berliini lähedal) on saksa eripedagoog.
Walburg lõpetas Lübeckis 1959. aastal gümnaasiumi. Eripedagoogi kutseeksami sooritas ta Kieli Christian Albrechti ülikoolis 1967. aastal ning vaimupuudega laste õpetaja kutseeksami sealsamas 1971. aastal. 1961–1967 töötas Walburg algkooli ja erikooli õpetajana Lübeckis. Seejärel 1969–1975 oli ta Kieli Christian Albrechti ülikooli eripedagoogika osakonna assistent. 1975. aastast on ta pedagoogikadoktor ("Dr Paed"). Alates 2004. aasta oktoobrist on Walburg Kieli Christian Albrechti ülikooli emeriitprofessor.
Aastatel 1979–2004 oli Walburg Kieli ülikooli eripedagoogika osakonna õppejõud. 
Walburg on külastanud korduvalt ka Eestit, Tartu ülikooli ning mõningaid erikoole (sh Tartu Maarja kooli). Ta on pidanud üliõpilastele loenguid vaimupuudepedagoogikast ning nõustanud Eesti tegevõpetajaid. Tunnustuseks siinse tegevuse eest promoveeriti Walburg 2001. aastal Tartu ülikooli audoktoriks ("Doctorem paedagogicae honoris causa").
David Brown (filmiprodutsent)

David Brown (28. juuli 1916 – 1. veebruar 2010) oli Ameerika Ühendriikide filmiprodutsent.
David Browni on kuulsust kogunud selliste filmidega nagu "Sugarlandi ekspress" (1974), "Lõuad" (1975), "Cocoon" (1985), "Angela tuhk" (1999) ja "Armas kodu Alabamas" (2002).
Papagoilased

Papagoilased ("Psittacidae") on lindude sugukond, mis kuulub papagoiliste ("Psittaciformes") seltsi. Üks kolmest "Psittacoidea" ülemsugukonda kuuluvast sugukonnast "Psittrichasiidae" ja "Psittaculidae" kõrval.
Angela tuhk

"Angela tuhk" (inglise keeles "Angela's Ashes") on Frank McCourti autobiograafiline romaan, mis ilmus 1996. aastal. Eesti keeles ilmus see Lia Rajandi tõlkes 1999. aastal kirjastuses Varrak.
Aastal 1997 võitis McCourt teose eest Pulitzeri preemia.
1999. aastal valmis raamatu põhjal film "Angela tuhk". Filmi lavastas Alan Parker, peaosades Emily Watson, Robert Carlyle, Michael Legge, Ciaran Owens ja Joe Breen. 
Aastal 1999 ilmus teosele järg "Jah, on küll" ("'Tis"). 
Paljud Limericki põliselanikud, sealhulgas Richard Harris, süüdistasid McCourtit liialdamises oma perekonna vaesuse ja kasvatuse osas. McCourti ema eitas lugude täpsust vahetult enne oma surma 1981. aastal ning Franki vend Malachy mäletab, et ta ema ütles, et see kõik oli "hunnik valesid". 
Kohalik kirjanik ja filmitegija Gerry Hannan on koostanud nimekirja 204 ebatäpsusest teoses "Angela tuhk". Hannan astus ühtlasi McCourtile vastu 1999. aastal Iirimaa televisioonisaates "The Late Late Show". Hannan väitis, et McCourt oli skautide liige ja see oli keskklassi tegevus, mida vaesed endale lubada ei saanud, ning perepiltidel on lapsed ja Angela hästi toidetud. 
Ameerika ajakirjanik John Meyer külastas Limericki ja tegi raamatu ilmumisest ajendatuna linnaekskursiooni. Ta mõistis, kui palju linn oli McCourti lapsepõlvest saadik muutunud, sealhulgas hävitati slummi piirkond, kus tema perekond elas Franki kooliajal. 
McCourt kirjeldas raamatut kui „memuaare, mitte täpset ajalooraamatut“ ja tunnistas, et fabritseeris loo Willie Harroldi õdedest. Samamoodi ütles filmiversiooni lavastanud Alan Parker, et "Angela tuhk" „oli kunstiteos, mis vastas Gore Vidali autobiograafia definitsioonile, olles pigem elu „mulje“ kui memuaar.“
Tutik

Tutik ("Orthotrichum") on perekond samblaid tutikuliste sugukonnast.
Kokku on perekonnas umbes 200 liiki, neist Euroopas kasvab 33.
Eesti liigid.
Eestis kasvab tutikuid 12 liiki.
Angela tuhk (film)

"Angela tuhk" (inglise keeles "Angela's Ashes") on 1999. aastal Ameerika Ühendriikide ja Iirimaa koostöös valminud film. See põhineb Frank McCourti autobiograafilisel romaanil "Angela tuhk", mis ilmus 1996. aastal.
Filmi lavastas Alan Parker. Peaosades Emily Watson, Robert Carlyle, Michael Legge, Ciaran Owens ja Joe Breen. Filmi muusika kirjutas John Williams.
Hellenite kuningas

Hellenite kuningas (kreeka "Βασιλεὺς τῶν Ἑλλήνων") oli Hellenite (Kreeka) kuningriigi valitseja tiitel 1863–1924 ja 1935–1973. Pärast monarhia kaotamist (1973) kuni surmani 2023. aastal jätkas viimane hellenite kuningas Konstantínos II tiitli kasutamist.
Tiitlit on kandnud üksnes Glücksburgi dünastia liikmed.
1832–1862 valitsenud Otto ametlik tiitel oli Kreeka kuningas ("Βασιλεὺς τῆς Ἑλλάδος").
Kalla

Kalla ("Zantedeschia") on võhaliste sugukonda kuuluv rohttaimede perekond.
Kallade looduslikuks levilaks on piirkond Lõuna-Aafrikast Malawini. Ladinakeelse nime on perekond saanud Itaalia botaaniku Giovanni Zantedeschi (1773–1846) auks. Ristiisaks oli saksa botaanik Kurt Sprengel (1766–1833).
Kallad on risoomiga rohtsed mitmeaastased taimed, mis kasvavad 1–2,5 meetri kõrguseks. Lehed võivad olla 15–45 cm pikad. Õisik koosneb säravvalgest, kollasest või roosast lehterja kujuga kandelehest ja kollasest tõlvikust. 
Eestis kasvatatakse kasvuhoones, ta on hinnatud lõike- ja potilill.
Liigid.
Nüüdisajal loetakse perekonda kuuluvaks kaheksa liiki:
Eddo Rigotti

Eddo Rigotti (sündinud 25. mail 1944) on Itaaliast pärit Šveitsi kommunikatsiooniteadlane ja semiootik.
Aastail 1981–2002 oli ta Milano Katoliku Ülikooli üldlingvistika professor. Samas ülikoolis oli ta ka aastail 1964–1968 õppinud ning kaitsnud väitekirja vene semiootika teemal, uurides eriti Sebastian Šaumjani töid. 1996. aastast töötab ta Luganos.
Ta on tegelenud argumentatsiooniteooriaga.
Lugano

Lugano (lombardi "Lügann") on linn Šveitsis Ticino kantonis. Asub Lugano järve ääres. See on rahvaarvu suuruselt üheksas linn Šveitsis.
1956. aastal toimus linnas esimene Eurovisiooni lauluvõistlus ja 1968 maleolümpia.
Rahvastik.
Lugano on suurima elanike arvuga linn Ticino kantonis ja suurim itaaliakeelne linn väljaspool Itaaliat.
Sebastian Šaumjan

Sebastian Konstantinovitš Šaumjan (vene Себастиан Константинович Шаумян; 27. veebruar 1916 Thbilisi – 21. jaanuar 2007 New Haven) oli vene ja ameerika keeleteadlane ja semiootik.
Alates 1975. aastast elas Ameerika Ühendriikides, töötades Yale'i Ülikoolis.
Meremuuseum

Meremuuseum on muuseum ja teadusasutus, mille tegevusväli hõlmab merenduse ajalugu ja inimese liikumist veeteedel ning selleks vajalike aluste ja muu tehnika näitamist ja uurimist.
Meremuuseume Eestis:
Läänemere-äärseid meremuuseume:
Ulf Fase

Ulf Karlsson, ka Ulf Fase või Fasi (surnud 1248) oli Rootsi jarl. 
Ta oli Karl Kurdi poeg. 
Ulf Fase oli jarliks kuningas Knut Pika ja hiljem ka kuningas Erik Erikssoni valitsusajal. Ulfil olevat olnud isiklik müntimisõigus, tema münte on tänapäevani säilinud. 
Ulf Fase kohta arvatakse, et ta olevat osalenud Olustra lahingus kuningas Knut Långe poolel.
Isiklikku.
Võimalik, et Ulf Fase oli abielus oma nõo Folke jarli tütre Katarina Folkesdotteriga. Ulfi lastest on teada üks poeg: