Tudu

Tudu on alevik Lääne-Viru maakonnas Vinni vallas.
Alevikku läbivad Rakvere–Rannapungerja maantee ja Lüganuse–Oandu–Tudu tee.
Vinni valla keskusse Pajustisse on Tudust 43 km.
2000. aasta rahvaloenduse andmetel elas Tudus 450 inimest. 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Tudus 302 elanikku. Neist 291 (96,4%) olid eestlased.
Tudus asuvad Tudu raamatukogu (mis on ka endine kool), EELK Tudu kirik ja rahvamaja.
Aleviku järgi on nime saanud Rakvere lademe Tudu kihistik.
Ajalugu.
Varaseimad märgid inimasustusest Tudus on kivikalmed, mis pärinevad esimesest aastatuhandest. Tollaste Tudu asukate päritolu pole teada. Kirjalikes allikates on Tudu küla ("Tydy") esimest korda mainitud Taani hindamisraamatus 1241. aastal. Sellest ajast on Tudus säilinud hiiekoppel ja arvatav ohvrikivi.
Metsaga eraldatud asukoha tõttu elasid keskajal tudulased keskvõimust suhteliselt iseseisvalt ja pärisorjus jõudis piirkonda hiljem kui mujal Eestis. Halduslikult kuulus Tudu Viru-Jaagupi kihelkonda.
Alguses Ulvi mõisale allunud jahimõis iseseisvus Tudus ("Tuddo") alles 18. sajandi esimesel poolel. Selle esimene teadaolev omanik oli parun von Tiesenhausen. Mõisa juures oli maakivist laut ja kivist Hollandi tuulik. Aegade jooksul sai jahimõisast karjamõis, hiljem hakati töötlema metsa. Mõisa ümber tekkis talude võrk ja külastruktuur. Peamine tegevusharu külas oli metsamajandus.
1850. aastal ehitati külla esimene teadaolev koolimaja. Vabaharidusliku kultuurielu alguseks on loetud 1880. aastat, peamiselt tegeleti laulmisega. Külas asus tegutsema ka laulukoor. 20. sajandi alguses tekkisid külas esimesed ärid. 
Leopold Laurson kirjeldas Tudu küla 1913. aastal järgmiselt: 
"See on juba päris metsinimeste elupaik. Ümber ringi metsad ja sood, niiet vaev ligi pääseda. Inimesed on rumalad, ajalehti ei loe terves külas keegi muu, kui ainult kooliõpetaja. Inimesed vaatavad vanavara korjajase pääle kui mõne imelooma pääle, suud, silmad laiali, ja peavad sind koguni kolera külvajaks. On talusid kuhu sisse ei juleta lasta. Sõna Museum, paneb neid paris kohkuma, pole seda ennem sugugi kuulnud. “Mis asi see Muusejum on”. Ei aita siin ka pikk seletamine, see sõna käib juba üle Tudulaste mõistuse. Öö saatsime Tudu kooliõpetaja Weemi pool mööda Peaaegu niisamasugune kilplane, kui rahvas."
Iseseisva Eesti ajal.
Olulist rolli mängis Tudu arenguloos Sonda-Mustvee raudtee ehitamine, mis valmis 1927. aastal. See muutis küla, mis siiani oli kevadisel ja sügisesel poriperioodil muust maailmast ära lõigatud, kättesaadavaks. Pärast raudtee valmimist 1927. aastal kahekordistusid raudteeäärsete talude hinnad. Küla elanike arvu tõstis ka mõisa tükeldamine pärast Eesti iseseisvumist 1920. aastal. Mõisa süda jäi mõisnikule, muu maa müüdi talunikele.
1920. aastatel rajati Tudusse surnuaed, ehitati rahva rahadega kirik, asutati tuletõrjeselts, loodi maanaisteselts ja naiskodukaitse. 1927/28. aastal valmis uus koolimaja, selle ette istutatud hõbepappel on siiani looduskaitse all. Koolis oli tollal umbes 80 õpilast. 1930. aastal ehitati seltsimaja.
Teises maailmasõjas põles 1944. aastal uus koolihoone maha. Metsamajandus oli olnud jätkuvalt oluline sõdadevahelisel perioodil ja oli muutus veelgi olulisemaks Nõukogude okupatsiooni ajal, mil 1948. aastal asutati Tudu Metsapunkt. Tööstus muutus küla peamiseks sissetuleku allikaks, peamiselt hinnati töö kvantiteeti. Eesti iseseisvumise taastamise ajal töötas metsapunktis üle 200 töölise. Samuti arendas metsapunkt sellega seoses välja 15-aastaseks kasutuseks saepurubarakid, kus suur osa töölistest elas. Kuigi need pidid asenduma kaasaegsete elumajadega, ei ehitatud elumajasid piisavalt ja barakid on ikka veel osa Tudu linnapildist.
Mõisa peahoone säilinud osa kasutati hiljem lasteaiana. 1959. aastal valmis kolmas koolihoone, kus õpiti kuni kooli sulgemiseni 2022. aastal. Õpilaste arv kõikus vahemikus 8–151. 1972. aastal likvideeriti kohalik raudtee, viimane rong sõitis Tudu jaamas 1. mail 1972. Edasisse kasutusse jäi kivist kaubaaidaga Tudu raudteejaam, kus asus Tudu metskonna kontor. 1996. aastani kasutati kaubaaita kütuse laona. 1997. aastast on raudteejaama kasutatud toitlustuskohana.
Pärast Eesti taasiseseisvumist ei suutnud Rakvere Metsakombinaat endist metsatöötlemise süsteemi ülal pidada. Samuti ei vajatud metsapunkti toodangut endisel moel. 1995. aastal erastati Tudu Metsapunkt aktsiaseltsile Virumaa Metsatööstus. Uus omanik nõudis kõrgemat kvaliteeti, mida vanade masinatega ei saanud pakkuda, Venemaaga katkenud side tähendas, et kadus ka toodangu jaoks vajalik turg ja suur osa tööstusega seotud metsa erastati eraomanikele. See kõik viis töömahu vähenemiseni, mis viis koondamislaineteni ja tehnika müügini. 1999. aastal oli viimane suurem koondamine, selleks ajaks oli metsapunktis alles veel 35 töötajat. Tudus lakkas metsa väljavedu ning taaratsehh valmistas vaid kaubaaluseid. Saeveski, mis oli ainsana seni tööd andnud, hävis 2001. aasta septembris tules.
Tuntud isikuid.
Tudus on sündinud helilooja Ants Sõber ning luuletaja ja pedagoog Kalju Enniko.