tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Baasaasta

Võrdlusaasta ehk baasaasta on andmekogumi arvestusaasta, mille andmetega võrreldakse järgneva(te) perioodi(de) andmeid.
Ahelindeks

Ahelindeks on majandusarvestuses ja statistikas järjestikuste arvestusperioodide aheldamiseks loodud kumulatiivne indeks, mis näitab komponendi kasvu võrreldes referentsaastaga.
Näiteks hinna ahelindeks on hinnaindeks, mis näitab ostukorvi hinna muutumist eelmise perioodi suhtes (ostukorvi hind perioodil n / ostukorvi hind perioodil (n-1) x 100).
AOL-tehnika

AOL-tehnika (inglise "annual overlap") on teatav meetod sisemajanduse koguprodukti (SKP) arvutamisel.
Eluiga

Organismi elueaks nimetatakse kokkuleppeliselt elutsükli mingi osa kestust, näiteks imetajatel (sealhulgas inimesel) sünnist surmani, lindudel ja roomajatel munast koorumisest surmani, putukatel valmiku koorumisest surmani, üherakulistel organismidel näiteks pooldumisest pooldumiseni. 
Eristatakse looduslikku ehk keskmist ja füsioloogilist ehk maksimaalset eluiga.
Ehitushinnaindeks

Ehitushinnaindeks on indeks, mis väljendab baas­aastale iseloomuliku ehitustegevuse maksumuse muutust ehitusplatsi otsekulude tasemel.
Ehitushinnaindeksi arvutamisel kaasatakse neli ehitisegruppi: eramud, korruselamud, tööstushooned ja ametihooned. Otsekuludes arvestatakse ressursse kolmes põhigrupis: tööjõud, ehitusmasinad ja -materjal. Hinnainformatsioon kogutakse valikuuringuga, mis hõlmab ehitus- ja hulgimüügifirmasid ning kümne linna jaemüügiettevõtteid. Ehitushinnaindeks avaldatakse kord kvartalis, kvartalile järgneva kuu 20. kuupäeval või sellele järgneval tööpäeval.
Abüssaalisete

Abüssaalisete ehk süvameresete on meresete, mis lasub maailmamere üle 3000 m sügavuses põhjas. 
Abüssaalisetted on suuresti autohtoonsest (kohapeal tekkinud) ainesest, allohtoonset (terrigeenset) komponenti on vähe. 
Päritolult ja tekkelt eristatakse keemilisi ja biokeemilisi (raua-mangaani- ja fosforiidikonkretsioonid), biogeenseid karbonaatseid (foraminifeer- ja pteropoodmuda), biogeenseid ränisetteid (diatomee- ja radiolaarmuda) ning valdavalt alumiiniumsilikaatidest (punane või pruun savi) koosnevat abüssaalisetet.
Raivo Kalamäe

Raivo Kalamäe (kuni 1939 Roland Kroll; 18. august 1919 Albu vald, Järvamaa – 17. märts 2018) oli eesti päritolu Austraalia tööstusinsener ja eesti vabadusvõitleja.
Ta oli Austraalia eestlaste ajalehe Meie Kodu toimetuse liige, Eesti Sõjaveteranide Liidu esimees, Eesti Arhiiv Austraalias juhatuse esimees, Eesti Skautide Maleva ja Korp! Sakala liige, aastast 1992 Austraalia Eesti Meeskoori asutajaliige ning Sydney rahvatantsurühma Virmalised pillimees.
Teise maailmasõja ajal tegutses ta Valga Omakaitses ja ühines 40. Eesti Politseipataljoniga. Ta sai Kärevere sillapeal (Kärevere lahing) põrutada. Sealt taganes väeüksus Riia alla, kust edasi Gdyniasse ja lõpuks Neuhammerisse, kus Politseipataljon 1944. oktoobri lõpus Eesti Diviisi koosseisu arvati. Ta osales lahingutes Ülem-Sileesias Neuhammeri lähistel ja Oppelni "kotis" (Oppelni lahing), kus sai haavata ja sattus Olmützi haiglasse. Paranemise järel suunati Taanis asunud eesti tagavararügementi, mille koosseisus teenides langes 1945. aasta 3. mail inglaste sõjavangistusse, ning viibis Belgia Zedelgemi sõjavangilaagris (PoW-camp 2227/III Zedelgem) ja hiljem Borghorstis.
25. märtsist 1950 elas Austraalias.
1995. aastal oli ta kindral Aleksander Einselni esindaja ja nõunik Noorte Kotkaste peastaabi juures.
Ta oli 1952. aastast abielus Silvia Raudmaga (1921–1991), neil on poeg Sulev Kalamäe (snd 1956), kes on aastast 2016 Eesti aukonsul Sydneys. Tema kasutütar Tiia Raudma oli 1995–2001 Eesti Vabariigi haridusministri nõunik ja 2002. aastast välisintegratsiooni nõunik.
Rannageoloogia

Rannageoloogia on randla ehk rannavööndi ehitust ja kujunemist uuriv teadusharu; meregeoloogia allharu.
Rannageoloogia uurimismeetodid on enamikus võetud üldistest geoloogia meetodeist.
Rannageoloogia uurimistulemusi kasutatakse näiteks sadamate ja teiste rannikuäärsete rajatiste projekteerimisel.
Eesti tuntuim rannageoloog on Kaarel Orviku (sündinud 1935).
Anaeroobne hingamine

Anaeroobne hingamine (ka mineraalne hingamine) on vaba hapnikuta (anaeroobses) keskkonnas selleks kohastunud organismide energiasaamisviis. Energeetiliselt on anaeroobne hingamine hapnikuhingamisest vähem tõhus.
Anaeroobse hingamise korral pole elektronide lõppaktseptoriks mitte hapnik (nagu hapnikuhingamise korral), vaid teised oksüdeerunud mineraalsed ühendid, näiteks NO3, SO4.
Arvatavasti valitses see energia saamise viis evolutsiooni mikroskoopilise arengu algusaegadel, elu arengu etapis, mis oli enne fotosünteesivate organismide õitsengut, enne Suurt Hapnikusündmust, proterosoikumi ajastul. Kuigi hapnikusündmus oli määrava tähtsusega edasise evolutsiooni jaoks, ette valmistades sobivat keskkonda uutele organismidele, mõjus see sündmus, mida nimetatakse ka hapniku katastroofiks hävitavalt paljudele tolle aja anaeroobsetele organismidele. Vaba hapnik on väga aktiivne keemiline element ja mõjub hävitavalt organismidele, kes pole sellega kohastunud.
Anaeroobne keskkond

Anaeroobne keskkond on keskkond, kus puudub nii vaba hapnik kui ka keemilisse ühendeisse seotud hapnik (nt puuduvad seal ka nitraadid (-NO3)). Hapniku täielik puudumine eristabki anaeroobset keskkonda anoksilisest keskkonnast.
Anaeroobset keskkonda asustavad anaeroobid.
Nelijärve raudteepeatus

Nelijärve raudteepeatus on raudteepeatus Harjumaal Anija valla Aegviidu alevis. 
Eesti NSV-s asus see Aegviidu külanõukogu territooriumil.
Raudteepeatus avati 1938. aastal populaarse Nelijärve Puhkekeskuse lähedale (umbes 0,5 km).
Nelijärvel peatuvad Elroni idasuunalised reisirongid, ekspressrongid Nelijärvel ei peatu. 
Peatus asub Tallinnast 59 km kaugusel ning rong sõidab sinna alla tunni. Piletihinnalt kuulub peatus IV ja V tsooni.
Peatuses asub kaks lühikest perrooni pikkusega 35 meetrit, mille tõttu toimub rongist väljumine ainult läbi C-ala.
Arica y Parinacota piirkond

Arica y Parinacota piirkond on Tšiili põhjapoolseim 1. järgu haldusüksus (piirkond). Piirneb põhjas Peruuga ja idas Boliiviaga, läänes Vaikse ookeaniga.
Piirkond on mägine, kõrgeimad tipud on Pomerape ja Parinacota vulkaanid. Piirkonna kirdeosas Boliivia piiri ääres asub Lauca rahvuspark, kus asuvad Chungará järv ja Salar de Surire soolajärv. 
Halduslikult jaguneb 2 provintsiks: Arica provints ja Parinacota provints. Mõlemas provintsis on 2 valda.
Piirkond loodi 8. oktoobril 2007 Tarapacá piirkonna põhjaosast.
Antropogeensed tegurid

Antropogeensed tegurid ehk inimtekkelised tegurid on inimtegevuse mõjul võimendunud või tasandunud ökoloogilised tegurid.
Antropogeensete tegurite mõjul muutub sageli mingi ökosüsteemi struktuur ja funktsioon. Enamasti kaasneb muutustega floora ja fauna vaesumine, mis omakorda mõjutab süsteemi talitluse olemust ja produktiivsuse muutust.
Aineringetes on täheldatav keemiliste ühendite (näiteks fosforiühendite) ringlemise kiiruse tõus. 
Antropogeensete tegurite mõju määra organismidele iseloomustab antropotolerantsus ehk inimtaluvus.
Biogeokeemia

Biogeokeemia on bioloogia ja geokeemia piiriteadus, mis käsitleb elusaine ja selle muundumissaaduste ning Maa mineraalosa vahelisi suhteid ja mõjutusi; mõned peavad seda ka geokeemia haruks. 
Biogeokeemia rajajaks peetakse Vladimir Vernadskit.
Espiritu Santo

Espiritu Santo on Uus-Hebriidide ja Vanuatu suurim saar.
Pindala 3677 km². Saarel elab umbes 30 000 inimest. Suurim asula on Luganville, kus elab 10 378 elanikku, põhiliselt vanuatud.
Saare geograafilised koordinaadid on 15°23' S, 166°51' O.
Saar on mägine. 1879 meetri kõrgune Tabwemasana on Vanuatu kõrgeim tipp.
Ajalugu.
Hispaania kasuks töötanud portugali meresõitja Pedro Fernandes de Queirós avastas saare 1606, pani sellele nime ja rajas saarele suure lahe põhjakaldale asula. Kogu saarestiku nimetas ta Austrialiaks tunnustuseks Hispaaniat tollal valitsenud Habsburgide dünastiale, mis pärines Austriast.
Hispaania ei suutnud piirkonda valitseda ning Suurbritannia ja Prantsusmaa võtsid selle üle. Saarel paiknes eri asulates korraga mõlema riigi halduskeskus. Teise maailmasõja ajal oli Espiritu Santol liitlasvägede baas.
Keskmine kiirus

Keskmine kiirus formula_1 on läbitud teepikkuse "s" ja selle läbimiseks kulunud aja "t" jagatis:
 formula_2
Keskmine kiirus ei anna informatsiooni kiiruse muutumise kohta teepikkuse läbimise jooksul, kui tegu ei ole ühtlase liikumisega. Näiteks kui auto läbib tunni jooksul 100 km teepikkuse, siis selle keskmine kiirus on 100 km/h. See võis sõita konstantse kiirusega 100 km/h või ka sõita veerand tundi kiirusega 200 km/h ja kolmveerand tundi kiirusega 66 2/3 km/h.
Keskmine kiirus on alati kiiruse ajaline keskmine. Kui auto sõidab pool tundi konstantse kiirusega 50 km/h ja siis pool tundi kiirusega 100 km/h, siis on keskmine kiirus 75 km/h. Kui aga auto sõidab alguses teepikkuse 25 km konstantse kiirusega 50 km/h ja siis teepikkuse 25 km konstantse kiirusega 100 km/h, siis tal kulub teise teelõigu läbimiseks poole vähem aega (veerand tundi). Järelikult on keskmine kiirus sel juhul 66 2/3 km/h, kuigi see on võib-olla intuitsiooniga vastuolus.
Teine näide muutuva kiirusega kehadest on taevakehad, mille orbitaalkiirused elliptilistel orbiitidel (vt Kepleri võrrand) on muutuvad. Merkuuri keskmine kiirus on 47,36 km/s, kuid see ulatub Merkuuri orbiidi suure ekstsentrilisuse kiirusest 39 km/s kiiruseni 59 km/s.
Nelijärve

Nelijärve ehk Aegviidu-Nelijärve on paik Aegviidu alevi kaguosas.
Loodus.
Nelijärve mägedena tuntakse Aegviidu-Neitla oosistu kaht rööbitist oosiahelikku ning nendega liituvaid kühme ja künniseid. Ooside jalamil ja seljakutevahelistes sulglohkudes asuvad Nelijärve järved.
Koht on saanud nime tänu sellele, et oosiaheliku harjalt avanes vaade korraga neljale järvele: Urbukse, Sisaliku, Purgatsi ja Ahvenajärvele.
Ajalugu.
Koht sai tuntuks 1930. aastate lõpus, kui sinna hakati ehitama president Konstantin Pätsi annetusega turistide kodu (insener Herman Perna). 1938. aastal valminud maja sai Eesti eliidi seas kohe populaarseks suvituskohaks. Aastast 1948 tegutses see Aegviidu-Nelijärve turismibaasi nime all.
2003. aastal ehitati täielikult ümber ja praegu tegutseb külalistemaja Pääsu villa nime all Nelijärve Puhkekeskuse koosseisus.
Püloon

Püloon võib tähendada üht järgmistest asjadest:
Jäneda raudteepeatus

Jäneda raudteepeatus on raudteepeatus Lääne-Virumaal Tapa vallas Jäneda külas, Tallinna–Narva raudteel.
Peatus asub Jäneda küla keskusest veidi eemal.
Jänedal peatuvad Tallinna–Narva raudteeliini Elroni kiirrongid, v.a ekspressrongid.
Peatuses on kaks lühikest perrooni. Rongi siseneda ja sealt väljuda saab vaid C-ala kaudu. Rong sõidab Balti jaamast Jänedale keskmiselt alla tunni. Piletihinnalt kuulub peatus V tsooni.
Ajalugu.
Jäneda peatus koos ooteruumiga ehitati 1870. aastal Jäneda mõisa keskusse Jäneda mõisaomaniku Benckendorffi soovil, 1876. aastal sai see pooljaamaks. 
Peatus jäi avamise aegu Ambla kihelkonda Jäneda mõisa maadele. 
20. sajandi algusaastail lisati puidust ühekorruseline jaamahoone, mis praeguseks on lammutatud. 1914. aastal ehitati jaama möödasõidutee ja jaama kasutati vahejaamana. 5. novembril 1927 nimetati peatuskoht jaamaks. 1969. aastal anti teisel pool raudteed reisijate käsutusse uus Jäneda jaamahoone. Reisijatele rongile minekuks ja sealt mahatulekuks ehitati uus pinkplatvorm. Hoone seisis mahajäetult pikka aega, kuniks lammutati septembris 2025.
Seoses Tallinna–Tapa raudteelõigu teise peatee valmimisega muudeti senine Jäneda jaam 1990. aastate alguses uuesti raudteepeatuseks.
Kuni 2005. aastani järgnes Tapa suunal Jänedale Patika raudteepeatus.
Jaanus Raidal

Jaanus Raidal (sünninimi Heino Heinrich Jürgenson; sündinud 19. septembril 1963 Tartus) on Eesti poliitik.
Haridus.
Jaanus Raidal lõpetas 1981. aastal Otepää Keskkooli, 1983. aastal Tallinna 15. Tehnikakooli kokana ning 1996. aastal Tallinna Tehnikaülikooli majandusökonomistina.
Poliitiline tegevus.
Aastatel 1989–1993 oli Raidal Otepää linnapea. Ta on olnud ka linnavolikogu esimees ja Otepää vallavanem.
Raidal oli Eesti Kongressi liige. 
Aastal 1992 valiti Jaanus Raidal ERSP nimekirjas VII Riigikogu liikmeks. Riigikogus oli ta maaelu ja regionaalpoliitika komisjoni esimees. Raidali eestvedamisel töötati välja Eesti Vabariigi haldusreformi kontseptsioon ja teesid ning reformikava.
Aastal 1996 sai temast Itškeeria Tšetšeeni Vabariigi esindaja Eestis.
Raidal on olnud Eesti Rohelise Liikumise (1988), Eesti Demokraatliku Tööerakonna (1988–1992), Tuleviku Eesti Erakonna (1993–1999), Erakonna Eestimaa Rohelised (2006–2007) ja Rahvaliidu (2006–2012) liige. 2017. aasta oktoobrist kuulub Jaanus Raidal Eesti Keskerakonda (soovitajad: Mihhail Korb ja Jüri Konrad). 
Pärast 2009. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimisi valiti Raidal Otepää vallavolikogu esimeheks. Sellel ametikohal töötas ta kuni 25. maini 2010. 12. novembril 2013 valiti Raidal taas Otepää vallavolikogu esimeheks. 2021 aasta kohalike omavalitsuste valimistel kandideeris Jaanus Raidal Otepää vallavolikokku Eesti Keskerakonna nimekirjas, saades 87 häält, mis oli piirkonnas 11. tulemus. Saadud hääled jätsid aga Raidali napilt volikogust välja.
Ettevõtlus.
2015. aastal registreeris Patendiamet tööstusdisainilahendusena Jaanus Raidali rannalina/hommikumantli Towelfy. Raidal asutas selle toote turustamiseks samal aastal ettevõtte Towelty OÜ ning sai Ettevõtluse Arendamise Sihtasutuselt 12 455,79 eurot starditoetust. Kuna Raidali ettevõte ei täitnud toetuse saamisega seotud tingimusi, esitas EAS kogu toetusesumma ulatuses 4. oktoobril 2018 tagasinõude. 2019. aasta jaanuari seisuga oli Towelfyl see summa riigile tagastamata. Kokku oli Towelfyl võlgu ja kohustusi pea 35 000 eurot, vara aga mitte. 25. oktoobril 2019 kustutati ettevõte Äriregistrist.
Ühiskondlik tegevus.
Jaanus Raidal osales 2004. aastal tõsielusarjas "Džunglistaar".
Aastal 1991 loodi "Jaanus Raidali nimeline fond". Fond tegutses aastani 1999. Fond loodi sihtotstarbelise ühendusena aitamaks ellu viia konkreetseid poliitilisi eesmärke: Demokraatia tagamine riigivõimu organites ja kohalikes omavalitsustes. Eesti majanduspoliitiliste radikaalsete sammude toetamine, tõstmaks Eesti elatustaset võrdväärseks arenenud riikidega. Eesti Vabariigi ja Vene Föderatsiooni vaheliste suhete normaliseerimine ja mitte-eestlaste integreerimine eesti ühiskonda. Eesti elanikkonna ja maailma väikerahvaste kultuuri arengu toetamine rahvusvahelise koostöö kaudu. Samuti maailmas tunnustamata rahvaste abistamine tunnustuse saavutamiseks.
2014. aastal võttis ta osa Sky Plusi "võimaliku eurosaadiku valimistest". 7. aprillil pidi selguma võitja ehk võimalik eurosaadik, kelle Talent.ee esitab Euroopa Parlamendi valimistel ametlikuks kandidaadiks.
RAF-977

RAF-977 Latvija oli Riia autotehases valmistatud 10-kohaline mikrobuss, mida toodeti aastatel 1958–1976.
Soomus (täpsustus)

"Soomus" on midagi või kedagi kaitsev või kattev moodustis.
Mõiste all peetakse kõige sagedamini silmas zooloogilist tähendust ehk loomade soomuseid, näiteks kalasoomused.
Mõiste on kasutusel ka teistes valdkondades:
Soomus (sõjandus)

Soomus on inimesi, lahingumasinaid, laevu ja kaitseehitisi relvade purustava toime eest kaitsev kiht või süsteem, näiteks reaktiivsoomus.
Tavaliselt on soomuse eesmärk kuulide, mürskude, lennukipommide ja torpeedode peatamine, harva ka tuumarelvade toime vähendamine.
Sõjatehnikas kasutatakse peamiselt terassoomust.
August Stern

August Stern (25. november 1894 Taevere vald, Viljandimaa – 20. juuli 1942 Norilsk) oli Eesti sõjaväelane (kolonelleitnant).
1919. aastal ülendati ta leitnandiks, 1924. aastal kapteniks, 1933. aastal majoriks, 1940. aastal kolonelleitnandiks.
Ta arreteeriti 7. oktoobril 1941. Hukati Norillagis.
Harald Kirsipuu

Harald Kirsipuu (9. november 1906 Peterburi – 9. juuli 1942 Ussollagi vangilaager, Permi oblast, Venemaa) oli Eesti sõjaväelane (kapten, 1937).
1925. aastal lõpetas Tallinnas (oma isa asutatud) Jaan Kirsipuu Ühisgümnaasiumi ning asus samal aastal Tartu Ülikoolis õigusteadust õppima. 1926. aastal astus Sõjakooli ohvitseride jalaväe kursusele, mille lõpetas 1928. aastal paremuselt teisena, sai selle eest auhinnaks kulduuri ning ülendati nooremleitnandiks.
Pärast Lennukooli lõpetamist määrati Üksiku Lennuväedivisjoni nr. 3 lenduriks. Aastatel 1933–1934 oli ta ÜLD nr 3 II salga ülem. Aastatel 1934–1937 õppis Kõrgemas Sõjakoolis. Pärast selle lõpetamist lähetati Eesti sõjaväe Õhukaitse Staapi ning määrati selle I (operatiiv)jaoskonna ajutiseks ülema kohusetäitjaks, 20. juunil 1939 ülemaks. 
1940. aastal, kui Nõukogude Liidu okupatsioonivõimud olid Eesti sõjaväe likvideerinud, viidi Harald Kirsipuu küll üle kolonelleitnant Hans Kitveli alluvusse, kes moodustas parajasti tulevast Punaarmee 22. laskurkorpuse üksikut lennueskadrilli, kuid komisjoni otsusega tunnistati Harald Kirsipuu poliitiliselt Nõukogude Liidule ebausaldusväärseks. Vallandati seetõttu Punaarmeest. NKVD arreteeris Harald Kirsipuu 22. märtsil 1941, tribunali (erikohtu) otsusega mõisteti ta 15 aastaks sunnitööle. Ta suri ebainimlikes tingimustes sunnitöövangilaagris Solikamskis.
Rudolf Tuul

Rudolf Emil Tuul (14. aprill 1899 Uulu vald, Pärnumaa – 31. märts 1971 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (major, 1940).
Ta õppis 1927/1928–1930 Kõrgemas Sõjakoolis juhtimise ja staabiteenistuse erialal.
Andres Kalmus

Andres Kalmus (kuni 1935. aastani Andrei Dreimann; ka Andreas Kalmus; 25. september 1902 Treimani küla, Orajõe vald, Pärnumaa – 22. juuni 1990 Göteborg) oli Eesti sõjaväelane (kapten, 1938) ja sõjaväeluure ohvitser.
Ta sündis Treimani külas Punapõllu talus.
Ta oli rahvusvaheliselt tuntuim Eesti luureohvitser, tunnustatud raadioside, raadioluure ja salakirjade spetsialist. 
Kapten Andres Kalmus juhtis Sõjavägede Staabi II osakonna raadioluurejaoskonda, aastatel 1939–1944 oli ta juhtiv raadioside ja -luure ohvitser Soome kindralstaabi juures, teenis pärast sõda kõrgetel ametikohtadel Prantsuse sõjaväeluures.
Ta oli Eesti Sõjavägede Staabi 2. osakonna D-jaoskonna (raadioluure) ülem. Kalmus vabastati sõjaväest juulis 1940. Ta põgenes Soome, kus võeti Soome Peastaabis tööle ANSt Revali sideohvitseriks. 1944. aastal määrati ta Haukka luurerühma ja suvel ka Tümmleri raadiokursuste ülemaks.
1935. aastal anti talle Kotkaristi V klassi teenetemärk. 
Ta on maetud Bromma kalmistule.
Vladimir Samon

Vladimir Samon (4. detsember 1900 – 8. mai 1970 Nõmme) oli Eesti sõjaväelane (vanemleitnant, 1937).
Isa ülempreester Dionissi Samon.
Välisministeerium (üldmõiste)

Välisministeerium on riigi välissuhetega tegelev valitsusasutus. Välisministeeriumi tegevusvaldkond hõlmab riigi osalust rahvusvahelises suhtluses, välismajanduse soodustamist ja oma riigi kodanike kaitset välismaal. Välisministeeriumi haldusalas on riigi saatkonnad välisriikides (diplomaatiateenistus) ning suhtlus välisriikide saatkondadega koduriigis, samuti konsulaarteenistus.
Saksamaa välisministeerium

Saksamaa välisministeerium (saksa "Auswärtiges Amt") on välispoliitikaga tegelev Saksamaa riigiasutus. Saksamaa välisminister on aastast 2025 Johann Wadephul (CDU).
Juhtimisstruktuur.
Saksamaa välisministeeriumi juhib Saksamaa liiduvälisminister. Tema paneb püsti välispoliitika põhijooned. Kuna Saksamaa on suur ja suhteliselt tähtis riik, ei jõua liiduvälisminister alati igasse riiki, et seal kohalike võimuesindajatega Saksamaa ja vastase riigi vahelisi lepinguid ja kõnelusi edendama reisida. Selleks on Saksamaa välisministeeriumil ka riigiministrid, kes siseriiklikul ametilatil on siiski riigisekretäride seisuses. Andmaks neile võrdväärsuse välisriikide ministritega vestlemisel, kannavad nad välismissioonidel riigiministri tiitlit. Praegu on riigiministrid Werner Hoyer ja Cornelia Pieper. Lisaks on veel tavalisi riigisekretäre välisteenistuses.
Diraci võrrand

Diraci võrrand on poolearvulise spinniga elementaarosakesi kirjeldav lainevõrrand relativistlikus kvantmehaanikas. Selle formuleeris aastal 1928 esmakordselt Suurbritannia füüsik Paul Dirac. Diraci võrrand nõuab antiosakeste olemasolu, kusjuures see võrrand pandi kirja enne antiosakeste eksperimetaalset avastamist, muutes elektroni antiosakese – positroni – avastamise üheks moodsa teoreetilise füüsika suursaavutuseks.
Diraci võrrandi eksplitsiitselt kovariantne kuju on:
formula_1
kus 
Võrrandi kirjapanekul kasutati Einsteini summeerimiskokkulepet.
Soomused

Soomused on paljude loomade keratiinist koosnevad, jäigad ja plaatjad nahatekised, millel on peamiselt kaitsefunktsioon.
Kalasoomused.
Kaladel eristatakse nelja põhitüüpi soomuseid.
Heinrich XXVII

Heinrich XXVII (10. november 1858 Gera – 21. november 1928 Gera) oli viimane Reußi noorema liini valitsev vürst aastail 1913–1918. 
Ta oli Reußi vürsti Heinrich XIV ja tema abikaasa, Württembergi hertsogi Eugeni tütre Agnese poeg. Ta abiellus 11. novembril 1884 Langenburgis Hohenlohe-Langenburgi vürsti Hermann zu Hohenlohe-Langenburgi vanema tütre Elisega.
Sellest abielust sündis kolm poega ja kaks tütart, neist Viktoria Feodora abiellus Mecklenburgi hertsogi Adolf Friedrichiga. Vanuselt järgmine tütar Luise elas 61-aastaseks, kuid ei abiellunud ega saanud lapsi. Kolm noorimat last olid pojad, kellest vanim, Heinrich XL suri esimesel eluaastal, teine, Heinrich XLIII suri 19-aastaselt ja ainult kolmas, Heinrich XLV elas isast kauem.
Tema isa oli saanud 1902 Reußi vanema liini viimase esindaja Heinrich XXIV regendiks, sest viimane oli lapsepõlves juhtunud õnnetuse tõttu võimetu ise vürstiriiki valitsema. Kui isa 1913 suri, sai Heinrich XXVII isa asemel Reußi vanema liini regendiks. Seda oli ta kuni 1918. aastani, mil Saksamaal kõik monarhiad kaotati.
Heinrich XXIV-l lubati oma valdustesse ja suguvõsa lossi elama jääda. Pärast tema surma 1927. aastal sai Heinrich XXVII-st kogu Reußi vürstliku perekonna pea. Kuigi vürstiriik oli kaotatud, päris Heinrich XXVII Heinrich XXIV lähima sugulasena Reußi vanema liini valdused ja muu vara, kuid suri ise juba järgmisel aastal.
Talle järgnes tema poeg Heinrich XLV. Kuid ei tema ega tema vennad abiellunud ega saanud lapsi, mistõttu Heinrich XLV surmaga, mis juhtus arvatavasti 1945. aastal, suri Reußi noorem liin välja. Tema järel sai suguvõsa peaks suguvõsa Reuß-Köstritzi kõrvalharu pea Heinrich IV.
Heinrich LXVII

Heinrich LXVII (20. oktoober 1789 Schleiz – 11. juuli 1867 Gera) oli Reußi noorema liini vürst aastatel 1854–1867.
Ta päris trooni pärast oma venna, Reußi noorema liini esimese vürsti Heinrich LXII surma. Enne seda oli ta täitnud erinevaid rolle vürstkonna juhtimises ning kuulus Reuß-Schleizi harusse.
Heinrich LXVII valitsusaega iseloomustas vürstkonna haldusliku ja majandusliku stabiilsuse tugevdamine. Tema juhtimisel jätkati 1848. aasta reformidest tingitud ümberkorraldusi ning arendati haridust, teedevõrku ja kohalikku majandust. Samuti esindas ta Reußi noorema liini huve Saksa Liidus (Deutscher Bund).
Heinrich LXVII abiellus 1820. aastal printsess Adelheid Reuß-Ebersdorfiga (1800–1880). Neil oli mitu last, sealhulgas Heinrich XIV (1832–1913), kes päris trooni ja sai Reußi noorema liini järgmiseks vürstiks.
Heinrich LXII

Heinrich LXII (31. mai 1785 Schleiz – 19. juuni 1854 Gera) oli esimene Reußi noorema liini vürst.
Ta oli alates 1818. aastast Reuß-Schleizi vürst. Pärast seda, kui Reuß-Lobensteini ja Reuß-Ebersdorfi vürst Heinrich LXXII loobus 1. oktoobril 1848 troonist, ühendati noorema liini seni eraldiseisvad harud (Schleiz, Lobenstein ja Ebersdorf) üheks vürstkonnaks. Heinrich LXII-st sai seeläbi kõigi Reußi noorema liini territooriumide ühine valitseja ja esimene ametlikult seda tiitlit kandev vürst.
Tema valitsusaeg langes 1848.–1849. aasta revolutsiooniliste sündmuste perioodi, mil Reußi noorema liini aladel viidi läbi mõõdukad haldusreformid ning tugevdati vürstkonna keskvalitsust.
Pärast Heinrich LXII surma 1854. aastal päris trooni tema noorem vend Heinrich LXVII, kellest sai noorema liini teine vürst.
Viited.
Heinrich XLII

Heinrich XLII (27. veebruar 1752 Löhma – 17. aprill 1818 Schleiz) oli Reuß-Schleizi krahv alates 1784. aastast ja vürst alates 1806. aastast kuni surmani.
Tema pojad olid Heinrich LXII ja Heinrich LXVII.
Heinrich XII (Reuß-Schleizi krahv)

Heinrich XII (15. mai 1716 Schleiz – 25. juuni 1784 Kirschkau bei Greiz) oli Reuß-Schleizi krahv alates 1744. aastast kuni surmani.
Ta oli Heinrich XI Schleizi poeg. Pärast isa surma päris Heinrich XII Schleizi krahvkonna ja valitses seda iseseisvalt. Tema valitsemise ajal keskendus ta peamiselt kohaliku halduse, majanduse ja õigussüsteemi korrastamisele ning püüdis säilitada krahvkonna stabiilsust väikeriikide keerulises poliitilises kontekstis Saksamaal.
Ta suri 25. juunil 1784 Kirschkau juures, jättes krahvkonna oma poegadele ja järglastele, kes jätkasid Reuß-Schleizi dünastia valitsemist.
Gunnar Viibus

Gunnar Viibus (sündinud 1982. aastal Tallinnas) on eesti DJ.
Ta kasutab aliasena DJ Whirl'i nime.
Haridus.
2001. aastal lõpetas Tallinna 49. Keskkooli (18. lend).
Lehtse raudteepeatus

Lehtse raudteepeatus (kuni 2012. aastani raudteejaam) on raudteepeatus Lääne-Virumaal Tapa vallas Lehtse alevikus (5. hinnatsoon).
Lehtse raudteepeatuses peatuvad Elroni reisirongid, mõlemal suunal kokku 16 reisi (seisuga 07.12.2020.)
Reisirong sõidab Lehtse raudteepeatusest Ülemistele 43 minutit, Tallinna Balti jaama 52 minutit, Tapale 7–8 minutit ja Rakverre 25 minutit.
Ajalugu.
Lehtse jaam rajati aastal 1876 seoses kuus aastat varem rajatud (Paldiski–)Tallinna–Narva raudteega. Jaam jäi avamisel Ambla kihelkonda Lehtse mõisa maadele ja kandis algselt nime Vedruka pooljaam. Esimene jaamahoone valmis kaks aastat hiljem. Lehtse mõisnik seadis aastal 1884 sisse telefoniühenduse jaama ja oma mõisa vahel, mis kujunes Eesti esimeseks telefoniliiniks. Too jaamahoone põles aasta 1890 paiku maha. 
Uue jaama rajamine kujunes Lehtse ja Pruuna mõisa vaheliseks vägikaikaveoks: kelle maadele pidi uus jaam tulema, selle mõisa nime pidi see ka kandma. Võitis Lehtse mõisnik, kes lasi oma rahaga uue jaamahoone rajada – otse loomulikult oma maadele. Praegu on kivist jaamahoone tühi. Selle analoog asub Kehras. 
XX sajandi algusaastatel avati jaamast Lehtse turbatööstuseni viiv 4 kilomeetri pikkune kitsarööpmeline raudtee, mida kasutati nii Lehtse Turbatööstuse turba-, kui ka metsaveoks.
1991. aasta mais hakati ekspluateerima uut raudtee paaristee lõiku liinil Aegviidu-Lehtse, 1992. aasta alguseks pikendati teist teed kuni Tapani.
1991. aastal valmis Lehtses ka uus silikaattellistest elektritsentralisatsiooni post, kuhu viidi üle raudteejaama kollektiiv ning kus asus pöörmete ja signaalide tsentralisatsiooni juhtpult.
Aastani 2005 eelnes Lehtsele Tallinna suunalt Patika raudteepeatus.
Nüüdseks on endisest jaamast saanud peatuskoht, kõrvalteed ja pöörmed on demonteeritud. Samuti on tänaseks lammutatud peale jaama sulgemist kasutuks muutunud silikaadist ET-post.
Raudteepeatus ajakohastati 2012. aastal, mille käigus ehitati kaasaegsed ooteplatvormid pikkusega 100 m.
Jaamahoone.
Lehtse ühekorruseline madala poolkelpkatusega kivist jaamahoone ehitati 1897. aastal tüüpprojekti järgi analoogselt Kehra, Kohtla ja Auvere jaamahoonetega.
Hoone sümmeetrilist põhiplaani liigendab üldootesaali laiuses kõrgemas eraldi katustatud keskosas eenduv keskrisaliit, mille tähtsust rõhutavad
kolm kõrgendatud fassaadiava. Tumedail klinkertellisfassaadidel pakuvad efektset kontrasti valgeks lubjatud detailid: laiad nurgaliseenid, kitsad rõhtvööd ja segmentkaaravade silluspiirded.
Tegemist on ainsa seda tüüpi jaamahoonega Eestis, kus on säilinud originaalkubatuur (teine säilinud hoone Kehras on hiljem ümber ehitatud).
Hoone kuulub AS Eesti Raudteele, kuid alates 1999. aastast, kui jaamas lõpetati piletimüük, on hoone olnud kasutuseta. 
Alates 1998. aastast on Lehtse jaamahoone arvel kultuurimälestisena.
2019. aastal avaldatud nimekirja kohaselt kuulub Lehtse jaamahoone ehitiste hulka, millest Eesti Raudtee soovib vabaneda.
7 vaprat

"7 vaprat" oli saatesari Eesti Televisioonis aastatel 1994–2003. "7 vaprat" oli interaktiivne muusikaedetabelisaade, milles vaatajaid said helistades lugusid hinnata.
Viis aastat juhtis saadet Mihkel Raud. 1999. aastal sai saatejuhiks Kirsti Timmer. 2001. aastal hakkas saadet juhtima Villu Tamme.
Lühemat aega olid saatejuhiks Indrek Raadik ja Lea Liitmaa.
Tänu "7 vaprale" said tuntuks näiteks ansamblid Ummamuudu ("Kõnõtraat"), The Tuberkuloited ("Lilleke rohus"), Noisy Nation ("Shake da Body"), Code One ("On küll hilja"), Maie Parrik ja Operatsioon Õ ("Viies ratas") jt.
Robinsonaad

Robinsonaad on kirjandusteos merehädalis(t)e seiklustest inimtühjal saarel.
Mõiste tuleneb Daniel Defoe romaanist "Robinson Crusoe, Yorgi meremehe elu ja kummalised seiklused", mille peategelane elas 28 aastat asustamata saarel.
Robinsonaadid on tihti kirjutatud päeviku vormis – peategelase üksikasjalike ülestähendustena, milles on oluline koht kirjeldustel. Sageli on nad õpetliku sisuga.
18. sajandil võitsid robinsonaadid Euroopas suure populaarsuse.
Laki keel

Laki keel (laki "лакку маз") on nahhi-dagestani rühma kuuluv Kaukaasia keel, mida kõnelevad lakid.
See on üks kuuest Dagestani kirjakeelest (14 ametlikust keelest). Kõnelejaid on umbes 150 000.
Tähestik.
Kirjutamisel oli kasutusel kuni aastani 1928 araabia kiri, seejärel kümne aasta jooksul ladina kiri ning aastast 1938 kirillitsa.
Cessna Citation Mustang

Cessna Citation Mustang mudel 510 on äriklassi reaktiiv-väikelennuk.
Seda lennukit ehitatakse USA Kansase Independence'i linna Cessna Aircraft Company tehases, samas väljuvad ka Cessna 172-d.
Standardse Mustangi salongis on üks tualettruum, 4 reisijakohta ja 2 piloodikohta. Selle klassi lennukit võib juhtida ka ainult üks piloot.
Esimese lennu tegi Cessna Mustang 18. aprillil 2005. USA Lennuamet sertifitseeris selle 8. septembril 2006. 9. novembril 2006 sai lennuk sertifikaadi lendamiseks jäätumise tingimustes. Esimene Cessna Mustang anti tellijale üle 23. novembril 2006, samal päeval kui Cessna USA Lennuametilt vastava loa sai. Euroopas sertifitseeris EASA (Euroopa Lennundusohutusamet) lennuki 21. mail 2007.
2009. aasta seisuga on ehitatud 320 Cessna Citation Mustangit, 2012. aasta juuli seisuga 400. Üks Cessna Citation Mustang maksab 3,28 miljonit USA dollarit.
Konstruktsioon.
Mustang on alltiivaline, kolmerattalise sissetõmmatava telikuga, survestatava kabiiniga, T-asetusega stabilisaatori ja kere sabaosa külgedel asuva kahe turboventilaatormootoriga väikelennuk. Lennuki kere ja tiivastruktuuri kolm tala on duralumiinium-konstruktsiooniga, ülejäänu komposiitkonstruktsiooniga. Salongi ees vasakul asub lennuki uks ja paremal pool keskel avariiväljapääs. Kere ninasektsioonis ja tagaosas asub ruum pagasile. Tagumisse pagasiruumi mahuvad ka reisijate suusad. Reisijatesalongi 6 ovaalsest aknast tavaneb avar vaade. Piloodikabiin on varustatud Garmin G1000 avioonikaga.
Enamik lennuki kasutajatest on ärimehed ja ettevõtted. Üsna sageli ostetakse lennuk mitme peale kahasse.
Tehnilised andmed.
Mustangi õhkutõusu teekond rajal on 948 m ja maandumisteekond 725 m.
Mustangi üks lennutund maksab 794 dollarit, ühe lennukilomeetri hind on 1,58 dollarit.
Outfoxed

"Outfoxed: Rupert Murdoch's War on Journalism" on režissöör Robert Greenwaldi 2004. aasta dokumentaalfilm, mis kritiseerib Fox News Channelit ning selle omanikku Rupert Murdochit. 
Filmis väidetakse, et kanali eesmärk on levitada parempoolseid poliitilisi seisukohti. Selle väite levitamisega tegeles vasakpoolne poliitiline survegrupp MoveOn.org, mis rahastas filmi tegemist koos organisatsiooniga Center for American Progress.
Soomkala

Soomkalaks nimetatakse kalatööstuses ja kaubanduses mageveekalu, kes ei ole vääriskalad.
Soomkala hulka kuuluvad näiteks särg, koger ja ahven.
Soomkalade seas eristatakse suursoomkalu ja väikesoomkalu. Suured soomkalad on näiteks haug, säinas, siig, vimb ja ahven, väikesed kiisk ja särg.
Kalakonservide puhul võib tootja kirjutada konservile tootenimetuseks "soomkala", juhul kui konservi täpne koostis on lisatud. Eesti konservide puhul tähendab soomkala põhiliselt särge, kiiska ja ahvenat.
Soosete

Soosete on veekogu mültumisel või mineraalpinnase soostumisel kuhjunud sete, peamiselt turvas.
Lisaks turbale on soosete ka düü ehk turbamuda ja sooraud.
Must Missa

Must Missa oli Eesti ansambel, mis tegutses aastatel 1996–2008.
Anaeroobne lagunemine

Anaeroobne lagunemine on orgaanilise aine lagunemine vaba hapnikuta ehk anoksilises keskkonnas seal elavate mikroorganismide toimel. Seda toimet või selle ärakasutamist nimetatakse anaeroobseks lagundamiseks ehk anaeroobseks kääritamiseks.
Anaeroobseid lagundamisprotsesse kasutatakse ära näiteks teatud reoveepuhastusetappides.
Robert Gutman

Robert Gutman (24. märts 1942 – 5. november 2009) oli eesti teatri- ja filminäitleja.
Sündis Leningradi oblastis Volossovo rajoonis Lamme külas. Lõpetas Tallinna raudteekooli 1960. aastal ja Draamateatri õppestuudio 1966. aastal. Teatris oli tal osatäitmisi rohkem kui sajas lavastuses. Ta oli ka hinnatud estraadiartist, lava- ja raadiosketšide meister.
Ta on laulja Rauno Gutmani vanaisa.
Esiliiga 2008

Esiliiga 2008 võitis küll Tallinna FC Levadia II, aga kuna see on Meistriliigas mängiva Tallinna FC Levadia duubelmeeskond, siis otse edasi pääses FC Kuressaare. Üleminekumängudele pääses Paide FC Flora, kus kohtuti Pärnu JK Vaprusega. Omavahelised mängud jäid 2:1 ja 3:4, ning tänu rohkematele võõrsil löödud väravatele pääses Meistriliigasse Paide FC Flora. 9. kohalt 10. langetati Tallinna FC TVMK II meeskond seoses klubi tegevuse lõpetamisega pankroti tõttu.
Liigatabel.
1TVMK II klubilitsents tühistati EJL poolt hooaja lõpus, ning seoses sellega liigutati tabelis viimasele kohale. 
Mängutulemused.
Iga meeskond mängib kõikide vastastega 4 korda, kaks korda kodus ja kaks korda võõrsil, kokku 36 mängu.
Epeli Nailatikau

Ratu Epeli Nailatikau (sündinud 5. juulil 1941) on Fidži hõimupealik, diplomaat ja poliitik. Ta oli 5. novembrist 2009 kuni 12. novembrini 2015 Fidži president.
Epeli Nailatikau sai sõjaväelise väljaõppe ning teenis kuni 1987. aastani Fidži armees, tõustes lõpuks selle juhiks. Seejärel oli ta Fidži suursaadik muu hulgas Taanis, Egiptuses, Saksamaal, Iisraelis ja Püha Tooli juures.
Aastatel 2001–2006 oli ta Fidži parlamendi alamkoja esimees. Aastatel 2007–2009 oli ta mitmes ministriametis.
17. aprillil 2009 sai Epeli Nailatikaust asepresident ning pärast president Josefa Iloilo ametist loobumist 30. juulil 2009 presidendi kohusetäitja. 5. novembril 2009 vannutati ta ametisse presidendina.
Jaan Roos

Jaan Roos (21. jaanuar 1888 Mõrtsi küla, Pajusi vald (Põltsamaa kihelkond) – 5. juuli 1965 Põltsamaa lähedal) oli eesti kirjandusloolane, bibliofiil ja õpetaja.
Erilist tähelepanu on äratanud tema aastatel 1944–1954 end varjates peetud ja aastatel 1997–2009 viies köites avaldatud päevik.
Tegevus bibliofiilina.
Alates aastast 1916 hakkas Jaan Roos süstemaatiliselt koguma eesti vanemat trükisõna. Temale kuulus 1930. aastate lõpul Eesti suurim eraraamatukogu rohkem kui 10 000 köitega. Ta avaldas hulga uurimuslikke ja ka populariseerivaid artikleid bibliofiiliast ning teda on peetud esimeseks eesti professionaalseks bibliofiiliks. Tänapäeval on enamik Roosi raamatukogust (umbes 10 000 köidet) Eesti Kirjandusmuuseumi ja Tartu Ülikooli Raamatukogu valduses.
Tegevus kirjandusloolase, koostaja, toimetajana.
Jaan Roos oli Eesti rahvaleksikoni peatoimetaja (Tartu 1937–1940; jäi pooleli, ilmuda jõudsid kaheksa vihikut: "a – manustama"), Oskar Lutsu kogutud teoste peatoimetaja ja eessõnade autor (Tartu 1937–1940; kavandatud 30 köitest ilmusid 24). Ta oli mahuka koguteose "Jaan Tõnisson töös ja võitluses" (Tartu 1938) peatoimetaja ning kirjutas selles ülevaate "Jaan Tõnissoni elukäik" (lk 11–96). Ta osales paljude kultuuriorganisatsioonide tegevuses ja trükiste kirjastamises, avaldas rohkesti kultuuri- ja kirjandusloolisi artikleid. Tema uurimused Jakob Pärnast ja Gustav Suitsust, samuti mahukad mälestused on säilinud käsikirjadena Eesti Kirjandusmuuseumis.
Ühiskondlik tegevus.
Jaan Roos asutas 1917. aastal Rapla Hariduse Seltsi ja võttis osa Eesti Kirjanduse Seltsi tegevusest, olles alates 1923. aastast seltsi abiesimees. Oli Eesti Keskkoolijuhatajate Ühingu esimees ja eesti keele õppetoimkonna liige.
Teosed.
Päevik.
Teise Nõukogude okupatsiooni alguses, kui paljud isikud Jaan Roosi tutvuskonnast arreteeriti, õnnestus tal end varjata ning elada tabamatu tagaotsitavana ja kommunismivastaselt meelestatud sisepagulasena ligi kümme aastat (1945–1954). Pidevalt mööda Eestit rännates sai temast kroonikakirjutaja, kes jäädvustas üksikasjalikus ja mahukas päevaraamatus väga täpselt, laiahaardeliselt, avameelselt ja kartmatult rahva tolleaegseid meeleolusid, välisraadiost kuuldud informatsiooni, ajaloosündmusi (kolhooside asutamine, suurküüditamine 1949), igapäevaelu, aga ka kuulujutte, rahvalikku folkloori ja anekdoote.
Kaua peidus olnud päevikud avaldati viies köites Tartus Eesti Kirjanduse Seltsi väljaandel aastatel 1997–2009 (kusjuures kaduma on läinud 1946. ja 1950. aasta päevikud), kõigi köidete toimetaja oli Jaan Isotamm.
Lu Xun

Lu Xun (鲁迅; õieti Zhou Shuren 周树人; 25. september 1881 Shaoxing – 19. oktoober 1936 Shanghai) oli hiina kirjanik ja kirjandusteadlane, keda peetakse tänapäeva hiina kirjanduse teerajajaks.
Ta kirjutas muu hulgas novelle, esseesid ja luulet ning tegutses tõlkija, toimetaja ja kriitikuna. Tema tuntumate teoste hulgas on "Hullumeelse päevik"" (1918). Ta on kirjutanud ka raamatu hiina proosa ajaloost (1933).
Eesti keeles on ilmunud tema teoste valikkogu "Jutud" (1954; Vladimir Beekmani tõlkes).
Fredrik Reinfeldti valitsus

Fredrik Reinfeldti valitsus on Rootsi nelja erakonna koalitsioonivalitsus, mis astus ametisse pärast 2006. aasta parlamendivalimisi 6. oktoobril 2006. 
Peaminister on moderaat Fredrik Reinfeldt. Valitsuses osalevad Moderaadid, Keskpartei, Liberaalne Rahvapartei ja Kristlikud Demokraadid.
Fredrik Reinfeldti valitsus on esimene enamusvalitsus Rootsis üle 25 aasta.
Prantsuse esimene keisririik

Prantsuse esimene keisririik oli Napoleon Bonaparte'i (keisrina Napoleon I) loodud riik Euroopas 1804–1814 ja 1815. Prantsuse esimene keisririik oli oma aja võimsamaid riike ja hõivas teatud perioodil ka suure osa Saksamaast, Hispaaniast ja Itaaliast.
1804. aastal valiti senine esimene konsul Napoleon Bonaparte Prantsuse keisriks. Esimese keisririigi perioodi iseloomustas peaaegu lakkamatu sõjategevus Euroopas (Napoleoni sõjad), mille käigus Prantsusmaa alistas suure osa Euroopast. 1812. aastal, mil riik oli oma võimsuse tipul, oli Prantsuse esimesel keisririigil 130 departemangu 44 miljoni elanikuga.
Lüüasaamine Hispaania iseseisvussõjas ning hukatuslik sõjakäik Venemaale nõrgestasid keisririiki tunduvalt. Kuuenda koalitsiooni sõjas lõid liitslasväed 1813. aastal Prantsuse väed Saksamaalt välja, tungisid Prantsusmaa ning sundisid 1814. aastal Napoleoni troonist loobuma. Napoleon pagendati Elba saarele.
Saja päeva ajal taastati ajutiselt keisririik, kuid peale Napoleoni lüüasaamist kaotati uuesti ning võimule naasid Bourbonid (Bourbonide restauratsioon).
Eellugu.
Napoleon Bonaparte oli Prantsusmaa Esimese Vabariigi ajal tõestanud end andeka väejuhina. 1799. aasta 18. brümääri riigipöördega kukutati Direktoorium ning kehtestati Konsulaat. Napoleon sai esimeseks konsuliks ning tema võim riigis järjes kasvas.
18. mail 1804 otsustas Prantsuse senat anda Napoleon Bonapartele keisritiitli, otsuse ratifitseeris samal päeval rahvahääletus. Napoleoni kroonimine toimus 2. detsembril.
Väike Munamägi

Väike Munamägi on küngas Valgamaal, Otepää kõrgustiku kõrgemaid kupleid. Asub Otepääst 3 km lõunas.
Künka kõrgus on 207,5 meetrit, suhteline kõrgus üle 70 m. Talvel on kõrgendikul avatud mäesuusa- ja lumelauakeskus.
OR21

OR21 (vene keeles ОР21) oli Nõukogude Liidus aastail 1953–1954 toodetud auruveduri tüüp (teljevalemiga 1-5-1).
Kokku valmistati ainult kolm seda tüüpi vedurit. Kuigi OR21 näitas katsetel häid tulemusi, ei läinud see masstootmisse, sest auruvedurite asemel kasutati juba elektri ja -diiselvedureid.
Tedremägi

Tedremägi on küngas Otepää kõrgustikul Nüpli külas.
Tedremäe kõrgus merepinnast on 177,5 meetrit.
Eesti NSV Ministrite Nõukogu 11. juuli 1957. a määrusega nr 242 "Abinõudest looduskaitse organiseerimiseks Eesti NSV-s" võeti Tedremägi looduskaitse alla maastikulise keelualana. 1979. aastal moodustati Otepää maastikukaitseala, mille piiresse jäi ka Tedremägi. 1997. aastast on Tedremägi Otepää looduspargi piires.
Tõikamägi

Tõikamägi on Otepää kõrgustiku keskosa läbiva Pühajärve vagumuse (115–130 m kõrgusel) vahelduvama pinnamoega laugemas idatiivas (Tõikamägi 213 m, Laanemägi 211 m, Väike Munamägi 208 m) paiknev moreenküngas, lähedal asub Pilkuse küla.
2015. aasta jaanuaris avati Tõikamäel sõjaväe radarjaam, mis kuulub Balti riikide õhuseiresüsteemi Baltnet.
SO (auruvedur)

SO (vene keeles CO) oli Nõukogude Liidus aastail 1933–1944 toodetud auruveduri tüüp (teljevalemiga 1-5-0).
Veduritüübi tähiseks on 1930. aastate rasketööstuse rahvakomissari Sergo Ordžonikidze initsiaalid.
FD (vedur)

FD (vene keeles ФД) oli Nõukogude Liidus aastail 1931–1942 toodetud auruveduri tüüp (teljevalem 1-5-1), mis nimetati Feliks Dzeržinski ("Феликс Дзержинский") järgi.
IS (auruvedur)

IS (vene keeles ИС) oli Nõukogude Liidus toodetud auruveduri tüüp (teljevalem 1-4-2). Neid toodeti aastail 1932–1942 kokku 649 tükki.
Tüüp on saanud nime Jossif Stalini initsiaalide järgi (vene keeles Иосиф Сталин).
Seda tüüpi vedurid olid reisirongide koosseisus kasutusel kuni 1972. aastani.
Narva jõgi (Nemunas)

Narva jõgi (valgevene Нарва, Няцеч) on jõgi Valgevenes Hrodna oblasti Lida rajoonis, Nemunase parempoolne lisajõgi. Pikkus on 24 km, valgala pindala 157 km².
Saab alguse Bryndzianiaty külast 0,7 km kaugusel põhja pool ja suubub Nemunasesse Dakudava küla idaosas. Keskjooksul suubuvad jõkke soode kuivenduskanalid. Dubroŭnia küla juures on jõel 0,19 km² suurune paisjärv.
Lida rajoon

Lida rajoon on 2. järgu haldusüksus (rajoon) Hrodna oblastis Valgevenes. Rajooni pindala on 1500 km², elanike arv 135 096 inimest (2009). Halduskeskus on Lida.
Rajoon moodustati 1940. aastal. Rajoon koosneb järgmistest külanõukogudest: Bielica, Bierdaŭka, Chodaraŭcy, Dakudava, Dzitva, Dubroŭnia, Dvoryšča, Hančary, Hołdava, Krupava, Mažejkava, Zabałaći, Tarnova, Traćciakoŭcy ja Vavierka külanõukogu.
Halduskeskus on Lida. Teine suurem asula on Biarozaŭka, tähtsam asula on veel Pieršamajski alevik.
Rajooni suurimad jõed on Nemunas ja selle lisajõed Gauja, Žyžma ja Dzitva. Rajoonis voolab ka Narva jõgi. Rajoon asub Lida tasandikul ja Neemeni madalikul, kõrgused ulatuvad valdavalt 130–180 meetrit üle merepinna. Kõrgeim koht (207 meetrit) asub Lidast 8 kilomeetrit põhja pool.
2009. aasta seisuga olid elanikest 51,38% valgevenelased, 9,35% venelased, 35,28% poolakad, 1,68% ukrainlased ja 2,31% oli teistest rahvustest. 53,48% elanike emakeel oli valgevene keel, 41,75% elanike emakeel oli vene keel. Koduse keelena kõneles valgevene keelt 30,81% elanikke, vene keelt aga 61,07%.
O

 
O (o) on eesti tähestiku 15. täht. Ta asub tähestikus N ja P vahel.
Tatjana Golikova

Tatjana Golikova (Татьяна Алексеевна Голикова; sündinud 9. veebruaril 1966 Mõtištšis) on Venemaa majandusteadlane ja poliitik.
2003. aastast on ta Venemaa Föderatsiooni 1. klassi tõeline riiginõunik.
Golikova lõpetas 1987 Moskva Plehhanovi-nimelise rahvamajandusinstituudi töö ökonoomika erialal. 1987–1990 oli ta NSV Liidu töö teadusliku uurimise instituudi palgaosakonna noorem teaduslik kaastööline. 1990–1992 oli ta Vene NFSV rahandusministeeriumi riigieelarve ülekandeosakonna juhtivökonomist, 1992–1995 Venemaa rahandusministeeriumi eelarveosakonna eelarvepoliitika ja analüüsi allüksuse vanemökonomist, peaökonomist ja juhataja. 1995–1996 oli ta rahandusministeeriumi kogueelarve ülekandeosakonna juhataja. 1996–1998 oli ta rahandusministeeriumi eelarveosakonna juhataja asetäitja ning aprillist augustini 1998 selle osakonna juhataja ja rahandusministeeriumi kolleegiumi liige. 1998–1999 oli ta rahandusministeeriumi eelarvepoliitika osakonna juhataja ja rahandusministeeriumi kolleegiumi liige. 1999–2007 oli ta rahandusministri asetäitja, sealjuures 2002–2004 rahandusministri esimene asetäitja.
Ta oli 24. septembrist 2007 21. maini 2012 tervishoiu- ja sotsiaalarengu minister ja alates 20. oktoobrist 2007 riikliku narkootikumidevastase komitee aseesimees.
Alates 2003 on Golikova abikaasa Venemaa endine tööstus- ja kaubandusminister Viktor Hristenko.
Autasud.
Golikovat autasustati 2001 ordeni "Teenete eest isamaa ees" 2. järguga ja 2004 sama ordeni 1. järguga. 2006, aasta veebruaris autasustati teda Austuse ordeniga teenete eest Suures Isamaasõjas saavutatud võidu 60. aastapäeva pidustuste ettevalmistamisel ja korraldamisel. Sama aasta novembris pälvis ta Sõpruse ordeni.
Graubündeni kanton

Graubündeni kanton (itaalia keeles "Grigioni"; retoromaani keeles "Grischun") on kanton Šveitsi idaosas. Piirneb põhjas Austria ja lõunas Itaaliaga.
Graubünden on pindalalt Šveitsi suurim kanton, kuid on hõredalt asustatud. Kanton on mägine, kõrgeim tipp on Piz Bernina (4049 m).
Graubünden on ainuke Šveitsi kanton, mis on ametlikult kolmkeelne. Ametlikud keeled on saksa, itaalia ja romanši keel. Ligi kolmveerandi üle 15-aastaste kantoni elanike emakeeleks on saksa keel (2018 seisuga), 15.43% romanši ja 13.81% itaalia keel. Itaaliakeelsed on kantoni kaks lõunapoolseimat ringkonda – Moesa ja Bernina ning Albula ringkonnas Bivio asula ja Maloja ringkonnas Bregaglia asula.
Kantonis on 114 valda, mis moodustavad 11 piirkonda.
Céligny

Céligny on küla ja vald Šveitsis Genfi kantonis. See paikneb eksklaavina Vaud' kantonist ümbritsetuna Genfi järve paremal kaldal.
Suurim kõrgus merepinnast on 434 m.
Sihtnumber on 1298 ja vallanumber on 6610.
Elanike arv.
Elanike arv on 648 (31. jaanuar 2009) ja pindala 4,65 km².
Allolev graafik kujutab Céligny elanike arvu arengut 1850–2009:
Valda läbib Šveitsi põhimaantee A1, mis on osa Euroopa teest E25.
Tuntud elanikke.
Célignys elasid ja on sinna maetud majandusteadlane Vilfredo Pareto ja näitleja Richard Burton. Célignysse on maetud ka kirjanik Alistair MacLean.
Aldo Järvsoo

Aldo Järvsoo (sündinud 5. detsembril 1976) on eesti moekunstnik.
Jura kanton

Jura kanton (ametlikult Jura vabariik ja kanton) on kanton Šveitsis. Asub Šveitsi põhjaosas ja piirneb Prantsusmaaga.
Ajalugu.
Jura on Šveitsi noorim kanton. See loodi 1979. aastal piirkonnast, mis pärast Viini kongressi oli olnud osa Berni kantonist. Jura on erinevalt Berni kantonist valdavalt prantsuskeelne ja katoliiklik.
Haldusjaotus.
Kanton jaguneb 50 kohalikuks omavalitsuseks (2024. aasta seisuga).
Sedani lahing

Sedani lahing peeti 1. septembril 1870 Prantsuse-Preisi sõja ajal Prantsuse keisririigi ning Preisimaa ja Baieri kuningriigi vägede vahel. Preisi-Baieri ühendväed said ülekaaluka võidu, mis tõi kaasa Prantsuse keisririigi likvideerimise.
2. septembril alistusid Prantsuse väed eesotsas Napoleon III ja Patrice de Mac-Mahoniga sakslastele. Mõni päev hiljem likvideeriti Prantsuse teine keisririik ja loodi Prantsuse Kolmas Vabariik.
Pingviinilised

Pingviinilised ("Sphenisciformes") on lindude klassi kuuluv selts.
Seltsi kuulub ainult üks sugukond – pingviinlased ("Spheniscidae").
Kurt Wüthrich

Kurt Wüthrich (sündinud 4. oktoobril 1938) on Šveitsi keemik, Nobeli auhinna laureaat. 
Ta on tegelenud tuumamagnetresonantsspektroskoopiaga.
Ta töötab alates 1969. aastast ETH Zürichis.
Tõnn Sarv

Tõnn Sarv (20. september 1949 Tartu – 9. märts 2025) oli eesti kirjanik, muusik, kultuuritegelane, pedagoog ja ettevõtja. 
Hilisem tegevus.
Vabakutseline. 2004. aastast elas Tais.
Isiklikku.
Tema vanaisa oli matemaatik Jaan Sarv, isa Hans Sarv, vennad Mikk Sarv ja Heno Sarv.
Heno Sarv

Heno Sarv (21. jaanuar 1954 – 15. märts 2010) oli eesti kultuurigeograaf ja etnoloog.
Ta õppis Tartu Riiklikus Ülikoolis geograafiat (lõpetas 1978). Ta kaitses 2002. aastal Tartu Ülikoolis inimgeograafia alal doktoritöö teemal "Indigenous Europeans East of Moscow".
Ta on töötanud Eesti Rahva Muuseumis teaduri ja asedirektorina.
Aastatel 1976–1977 oli ta filmi "Linnutee tuulte" võttegrupis režissöör Lennart Mere assistent. Ta oli ansambli Hellero ja Liinatśuraq liige. 
Poliitiline tegevus.
Oli Eesti Kongressi liige.
Kandideeris 1995. aastal Riigikokku Valimisliit Parempoolsete nimekirjas Tartu linnas, kuid ei osutunud valituks.
Isiklikku.
Tema isa oli Hans Sarv ja vanaisa oli matemaatik Jaan Sarv. Tema vennad on Tõnn Sarv ja Mikk Sarv.
Tema lapsed on Kail Visla, Tuul Sepp, Pihel Sarv ja Meel Valk.