tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
1928. aasta Eesti-Soome maavõistlus poksis

Eesti-Soome 1928. aasta maavõistlus poksis toimus 14. detsembril Helsingis Remanderi maja Valges saalis (Aleksanterinkatu 16). Soome võitis 5:3.
Kärbeskaal (kuni 50,8 kg): Runar Dickman (FIN) – Valter Mürk (EST) 3 – 0
Kukk-kaal (kuni 53,5 kg): Nils Strömberg (FIN) – Erich Taar (EST) 3 – 0
Sulgkaal (kuni 57,2 kg): Sulo Tirinen (FIN) – Anatoli Luts (EST) TKO 1
Kergekaal (kuni 61,2 kg): Walfrid Resch (FIN) – Hugo Saasepp (EST) 3 – 0
Kergekeskkaal (kuni 66,7 kg): Kaarlo Väkevä (FIN) – Artur Maasik (EST) KO 3
Keskkaal (kuni 72,6 kg): Valter Palm (EST) – Johan Hellström (FIN) 3 – 0
Poolraskekaal (kuni 79,4 kg): Roman Kuura (EST) – Holger Westerberg (FIN) 3 – 0
Raskekaal (üle 79,4 kg): Karl Tender (EST) – Wulff Gourewitsch (FIN) RSC 3
Arno Arrak

Arno Arrak (sündinud 5. märtsil 1963) on eesti kunstnik.
Ta emigreerus aastal 1989 Kanadasse. Elab USA-s.
Ta harrastab kujutluslikku (meditatiivset) maastikumaali.
Aastal 2001 oli tal näitus Tallinna Linnagaleriis.
Pere.
Tema isa oli kunstnik Jüri Arrak ja ema oli nahakunstnik Urve Arrak.
Aastast 2000 on tema abikaasa Katrin Tammik-Arrak.
1938. aasta Eesti-Soome maavõistlus poksis

Eesti-Soome 1938. aasta maavõistlus poksis toimus Helsingis 1. novembril 1938. Eesti võitis 5:3.
Kärbeskaal (kuni 50,8 kg): Olli Lehtinen (FIN) – Arnold Torpel (EST) 3 – 0
Kukk-kaal (kuni 53,5 kg): Veikko Huuskonen (FIN) – Boriss Gridin (EST) 3 – 0
Sulgkaal (kuni 57,2 kg): Karl Käbi (EST) – Eino Pelkonen (FIN) 3 – 0
Kergekaal (kuni 61,2 kg): Harald Kanepi (EST) – Leo Novola (FIN) 3 – 0
Kergekeskkaal (kuni 66,7 kg): Sulo Rossi (FIN) – Voldemar Röding (EST) 2 – 1
Keskkaal (kuni 72,6 kg): Anton Raadik (EST) – Viljo Suhonen (FIN) 2 – 1
Poolraskekaal (kuni 79,4 kg): Valentin Issajev (hiljem Vallo Leet) (EST) – Hannes Koivunen (FIN) 2 – 1
Raskekaal (üle 79,4 kg): Martin Linnamägi (EST) – Kaleva Sampila (FIN) 2 – 1
Ivar Kull

Ivar Kull (25. november 1928 Tallinn – 28. juuni 1989 Viljandi) oli eesti loogik, matemaatik ja informaatik.
1948. aastal lõpetas ta kuldmedaliga Tartu 1. Keskkooli. 1953. aastal lõpetas Tartu Riikliku Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonna matemaatikuna.
1958. aastal kaitses ta füüsika-matemaatikakandidaadi kraadi väitekirjaga "Kahekordsete summeeruvate ridade korrutamine" (juhendaja professor Gunnar Kangro).
1959. aastast oli ta vastloodud ülikooli arvutuskeskuse esimene juhataja.
Ta oli TRÜ dotsent, õpetas TRÜ-s programmeerimist ja matemaatilist loogikat. Uurimistöös tegeles loogiliste paradokside matemaatilise käsitlusega, matemaatilise planeerimise metoodikaga, inimese vaimse tegevuse modelleerimisega ja matemaatilise semiootikaga.
Ta oli Eesti Matemaatika Seltsi asutajaliige.
Ivar Kull on maetud Tartusse Vana-Jaani kalmistule.
Tartu Ülikooli arvutuskeskus

Tartu Riikliku Ülikooli arvutuskeskus oli Tartu Riiklikus Ülikoolis 1959. aastal tööd alustanud allüksus.
Arvutuskeskus asutati 1958. aastal, kui Tartu Riiklik Ülikool sai arvuti Ural-1. Esimesed matemaatikud ja elektroonikainsenerid asusid keskuses tööle jaanuaris 1959.
Arvutuskeskus asus Ülikooli tänaval 18a ülikooli kohviku kõrval, seejärel Tõnissoni tänaval praeguses Eesti Üliõpilaste Seltsi majas, ning 1972. aastal lõppes kolimine Liivi tänavale.
Arvutuskeskuse esimene juhataja oli loogik Ivar Kull.
2000. aastal nimetati arvutuskeskus infotehnoloogia osakonnaks, IT-osakond paikneb 2002. aasta sügisest arvutuskeskuse algsel aadressil Ülikooli tänaval.
2008. aastal loodi Tartu Ülikooli teadusarvutuste keskus, mida nimetatakse jätkuvalt suupäraselt arvutuskeskuseks. Teadusarvutuste keskus paikneb Tartu Ülikooli Delta keskuses ja Lossi tänav 3 õppehoones.
Jaan Tõnissoni tänav

Jaan Tõnissoni tänav on Jaan Tõnissoni auks nimetatud tänav Tartus.
Tänav algab Kastani tänava ja Julius Kuperjanovi tänava ristmikult, kulgeb edelasse ning lõpeb Vaksali tänaval. Tänavast vasakul pool on Vaksali park, paremal pool on majad. Tõnissoni tänav ristub Kooli tänava ja Anna Haava tänavaga (mõlemaga paremalt). Tänava pikkus on umbes 330 meetrit.
Tänava varasemad nimed on Viljandi tänav (Fellinsche Straße, kuna oli jätkuks teisel pool raudteed kulgevale Viljandi maanteele) ja 14. aprillist 1961 Juri Gagarini tänav (Juri Gagarini auks). 1987. aasta sügisel, kui oli plaanis nimetada Hiinalinna Gvardeiskaja tänav J. Gagarini tänavaks, siis et vältida kahe samanimelise tänava teket Tartus, oleks praegune J. Tõnissoni tänav saanud Seltsi tänavaks. Praegust nime kannab endine Viljandi tänav alates 2. märtsist 1989.
Tänava suurim majanumber on 13, paarisnumbriga majad puuduvad, sest sel tänavapoolel on park. Enne hoonestuse hävimist Teises maailmasõjas oli Viljandi tänav asustatud mõlemalt poolt ja olid ka paarisnumbrid. 
Tõnissoni tänaval asuvad Eesti Üliõpilaste Seltsi maja ja Miina Härma gümnaasiumi hoone.
Juhan Liivi tänav

Juhan Liivi tänav (kuni 14. maini 1936 "Hetseli tänav", saksa keeles "Hetzelstraße") on tänav Tartus.
Juhan Liivi tänav ühendab Baeri tänavat Veski tänavaga, olles seejuures 285 meetri pikkune. Juhan Liivi tänavalt Rahvusarhiivi juurest Baeri tänavale kulgev teelõik kandis varem nime Juhan Liivi põik, kuid nimetati veebruaris 2012 ümber Hezeli tänavaks.
Juhan Liivi tänaval asub Tartu Ülikooli arvutuskeskus koos matemaatika-informaatikateaduskonna hoonega, samuti endine Eesti Ajalooarhiiv (Juhan Liivi 4). Aadressil Juhan Liivi 2d tegutseb Tartu Rahvusvaheline Kool.
Tänav on nimetatud luuletaja Juhan Liivi mälestuseks. Haljasalal Ajalooarhiivi hoone ja Eesti Rahva Muuseumi hoone vahel on Juhan Liivi mälestuskivi.
Semantiline supositsioon

Semantiline supositsioon ("suppositio semantica") on supositsioon (formaalse supositsiooni ja materiaalse supositsiooni kõrval), mille puhul mingit väljendit kasutatakse selleks, et rääkida mis tahes sama tähendusega väljendist.
Mõiste võttis kasutusele Niels Egmont Christensen artiklis "The Alleged Distinction between Use and Mention" ("Philosophical Review", kd 76, lk 1967, lk 358–367.) Ta toob näitena laused 
(1) Ära mitte iial ütle "mitte iial".
(2) "Okulist" tähendab sedasama mis "silmaarst".
Esimeses lauses on tsitaadis esinev väljend semantilises positsioonis ja teises lauses teises tsitaadis tsiteeritav väljend on semantilises supositsioonis.
See mõiste on vähe kasutust leidnud.
Lääne maakonna mereosade loend

"Siin on loetletud Lääne maakonna territooriumile jäävaid lahtesid ja väinu."
"Vormsi saare ümbrus"
Lääne maakonna saarte loend

"Siin on loetletud Lääne maakonna territooriumile jäävaid saari."
Peeter Villmann

Peeter Villmann (sündinud 30. novembril 1949) on eesti tõlkija.
Pere.
Tema isa oli astronoom Charles Villmann. Tema lapsed on Villu Villmann, Tsipe Aavik ja Indrek Hagur.
Frederiksberg

Frederiksberg on asum Taanis Pealinna piirkonnas Kopenhaageni linnas.
Ta on endine Kopenhaagenist eraldi paiknenud linn, mis nüüd on osa Kopenhaageni linnast kui asulast, kuid moodustab eraldi Frederiksbergi valla, mis on enklaavina täielikult ümbritsetud Kopenhaageni vallast. 
Frederiksbergis asub Frederiksbergi loss.
Frederiksberg on Tartu sõpruslinn.
Laurent Fignon

Laurent Fignon (12. august 1960 – 31. august 2010) oli prantsuse elukutseline jalgrattur.
Laurent Fignon võitis aastatel 1983 ja 1984 Tour de France'i ja 1989. aastal Giro d'Italia.
Mauri Raus

Mauri Raus (27. jaanuar 1942 Tartu – 11. oktoober 1990 Tallinn) oli eesti näitleja.
Ta lõpetas 1965. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri 2. lennu ja töötas seejärel aastatel 1965–1977 Eesti NSV Riiklikus Noorsooteatris.
Raske lapsepõlv jättis jälje kogu tema elule. Ta oli pärit Vägevalt, kus nende kuuelapseline pere 1951. aastal kulakuks tehti. Kuigi nad pääsesid Siberisse küüditamisest, tuli neil oma kodust välja kolida ning järgnes väga keeruline eluperiood. Elu lõpupäevil kannatas ta närvikahjustuse all, mis viis surmani Paide haiglas.
Isiklikku.
Ta oli Linda Rausi poeg. Tema vend Sander Raus oli Eesti Draamateatri ja Eesti NSV Riikliku Noorsooteatri näitleja.
Venemaa relvajõud

Venemaa Föderatsiooni relvajõud (vene keeles "Вооружённые силы Российской Федерации") on Venemaa sõjavägi, mille koosseisu kuuluvad maaväed, õhu- ja kosmosejõud, sõjalaevastik ja eri väeliigid: õhudessantvägi, kosmoseväed, strateegilised raketiväed, erioperatsioonijõud ning relvajõudude tagalateenistus.
Ajalugu.
Venemaa relvajõudude reform aastatel 1997–2015.
Pikaajalise relvajõudude reformi kavade kohaselt:
Sõjaväereformi etapis, mis lõppes 2012. aastal, oli kavas vähendada relvajõudude isikkoosseisu ning likvideerida suur osa isikkoosseisuga komplekteerimata sõjaväeüksusi: maavägedes – 1890-st säilitatakse 172 üksust; õhujõududes: 340-st säilitatakse 180; sõjalaevastikus 240-st säilitatakse 123; raketivägedes: 12-st 8, kosmosevägedes: 7-st 6 ja õhudessantvägedes 6-st 5 väeosa.
Teenistus.
2001. aastal kaitseminister Sergei Ivanovi juhtimisel tehtud reformi käigus alustati lepinguliste sõjaväeosade komplekteerimist (pilootprojektina komplekteeriti ühena esimestest 76. õhudessantdiviisi polk), samuti lühendati kohustusliku ajateenistuse aega seniselt 2 aastalt – 2007. aastal 1,5 aastale ja 2008. aastal ühele aastale.
Relvajõudude isikkoosseisu oli plaanis aastatel 2010–2016 vähendada 1 300 000-lt – 1 000 000-le. Suurem osa relvajõudude isikkoosseisu vähendamisest tuli saavutada 15% ohvitseride koondamisega 355 000 ohvitserist kavatsetakse alles jätta 150 000, samuti plaaniti likvideerida allohvitserist üleajateenija – praporštšiku auaste, kelle ülesandeid pidid täitma seersandid. Venemaa relvajõudude isikkoosseis koosneb tänapäeval ajateenistuskohuse ja lepingu alusel komplekteeritavatest sõjaväelastest.
Sõjaväeringkonnad 2010. aastani.
Maaväed jagunesid kuni 2010. aastani kuueks territoriaalseks sõjaväeringkonnaks: Moskva sõjaväeringkond, Leningradi sõjaväeringkond, Volga-Uraali sõjaväeringkond, Põhja-Kaukaasia sõjaväeringkond, Siberi sõjaväeringkond, Kaug-Ida sõjaväeringkond ja Kaliningradi erirajoon.
Juhtimine.
2008.–2010. aasta muudatused.
2008. aastal alustatud Venemaa relvajõudude reformi käigus moodustati 2010. aastal 4 uut sõjaväeringkonda:
Alates 1. jaanuarist 2010 kuuluvad VF relvajõudude sõjaväeringkondade koosseisu lahinguluure läbiviimiseks eriotstarbelised väekoondised.:
Venemaa relvajõudude tagala.
Venemaa relvajõudude tagalateenistuse ülesannet täidab MTO (vene keeles "Материально-техническое обеспечение Вооружённых сил Российской Федерации") organisantsioon.
Õppused.
Venemaa relvajõud on korraldanud muu hulgas järgmiseid õppuseid: Kavkaz 2009, 2020 (Põhja-Kaukaasia sõjaväeringkonnas), Laadoga 2009 (Leningradi sõjaväeringkonnas), Ookeanikilp 2019, 2020 ("Крупные учения Военно-морского флота России (ВМФ) «Океанский щит»"), Štšit sojuza 2006, Štšit sojuza 2011, Štšit sojuza 2015, Štšit sojuza 2019, "Slaavi vendlus", Slavjanskoje Bratstvo 2020 Valgevene relvajõududega, Vostok 2010 ("оперативно-стратегического учения (ОСУ) "Восток-2010"", Kaug-Ida ja Siberi sõjaväeringkonnas) ning Zapad (alates aastast 1973).
Rabivere soo

Rabivere soo ehk Hagudi soo ehk Rabivere raba on raba Raplamaal Kohila vallas ja alevis. Soo jääb Rabivere maastikukaitseala piiresse.
Soo jääb Kohila alevist edelasse. Raba on osa Rabivere maastikukaitsealast, välja arvatud loode- ja läänepoolne osa, kus toimub freesturba tootmine. Rabast kagu poole jääb Kõnnu raba, lääne poole jääb Pihali soo. Mõlemad kuuluvad Rabivere maastikukaitsealale ja kõik koos moodustavad peaaegu katkematu rabamassiivi. Rabas on hulgaliselt laukaid (Pikklaug, Kaselaug). Kuna piirkonnas on palju karsti, siis kaovad rabast väljuvad veed peagi maa alla (Urge kurisu). Raba servades ja laugaste ümbruses kasvab laiguti jõhvikaid. Raba sügavuseks hinnatakse kuni 6 m, suhteliseks kõrguseks kuni 3 m, seega on turbalasundi paksus kohati üle 8 m. Raba on vähe uuritud. Kaitse alla võeti aastal 1981. Ei ole lubatud vee reguleerimist ja turba tootmist. Raba on tähtis maastikuliselt, ökoloogiliselt ja veesäilitusalana, samuti jõhvikasoona ja karstialade toitealana. Kuid raba seisund on kohati ebarahuldav (kuivenduse ja freesturba pärast).
Kim Britov

Kim Nikolajevitš Britov (8. jaanuar 1925 Sobinka – 5. jaanuar 2010 Vladimir) oli vene maalikunstnik.
Rabivere maastikukaitseala

Rabivere maastikukaitseala on kaitseala Raplamaal Kohila vallas Põikma, Mälivere, Aandu, Kadaka, Hageri, Pihali, Rabivere, Adila ja Rootsi külas ning Rapla vallas Röa, Koigi ja Kuku külas. Kaitseala pindala on 2157,6 ha, geograafilised koordinaadid on . 
Kaitseala läbivad või sellel asuvad järgmised veekogud: Sootaguse peakraav, Padriku oja, Maidla jõgi, Kaselaug, Pikklaug (Ida-Pikklaug), Pikklaug (Lääne-Pikklaug), Kõnnujärv, Seli raba laugas, Sopi järvik, Sopi järv. 
Rabivere maastikukaitseala kattub Natura-alaga Rabivere loodusala. 
Kaitseala on moodustatud aastal 1981 Rabivere raba kaitsealana.
Rabivere maastikukaitseala kaitse-eesmärk on:
Vööndid.
Rabivere maastikukaitseala Keskkonnaregistri kood on KLO1000246.
Pihali soo

Pihali soo on soo Raplamaal Pihali, Adila, Põikma ja Rabivere külas. Pihali soo kuulub Rabivere maastikukaitseala lahusossa, mida põhiosast eraldab Hageri–Kodila–Kuusiku tee.
Ruunavere sild

Ruunavere sild on sild Märjamaa vallas Tallinna–Pärnu–Ikla maantee 48. kilomeetril üle Kasari jõe. Sild ehitati aastal 2004. Silla pikkus on 4,78 m, laius on 28 m, sõidutee laius on 11 m.
Maanteeameti sildade registris on silla number 266.
Leo Kokle

Leo Kokle (3. märts 1924 Alūksne – 7. detsember 1964 Riia) oli Läti maalikunstnik. 
Alustas kunstiõpinguid 1942. aastal professor Tillbergi stuudios, 1944–1947 õppis Läti Kunstiakadeemias, kuid oli sunnitud õpingud katkestama nõrga tervise (luutuberkuloos) tõttu. Maalis peamiselt tundlikke portreid, hilisemal loomeperioodil ka värvijulgeid maastikke. Tema tööd eristusid oma aja pealesunnitud sotsialistliku realismi kaanonist. Oli 1956 üks noorte kunstnike näituse traditsiooni algataja. 
Abiellus 1956, aastal Terēze Vilcānega. Koklel oli Läti kunsti- ja kultuuriinimeste seas lai suhtlusringkond, vaatamata oma väiksele kasvule ja küürule elas ta Riias kaunis tormilist seltsielu. Oli küllalt tugev maletaja. 
Raimonds Pauls on Läti Rahvusteatri jaoks kirjutanud Kokle elust muusikali "Leo. Viimane boheem" (2010).
Leo Kokle on maetud Riia Metsakalmistule.
Vanamõisa mõisa park

Vanamõisa mõisa park on kaitsealune park Pärnu maakonnas Lääneranna vallas Seira külas. Pargi pindala on 6,2 ha. Pargi geograafilised koordinaadid on . Park jääb Vanamõisa jõest ida poole ja Kirbla–Rumba–Vana-Vigala teest lõuna poole. Kaitseala koosseisu on arvatud ka allee, mis jääb Kirbla–Rumba–Vana-Vigala teest põhja poole.
Parthenon

Parthenon on Ateena Akropolil asuv jumalanna Athena tempel. See on ristkülikukujulise põhiplaaniga dooria stiilis marmorist tempel, mis valmis aastatel 447–438 eKr Pheidiase juhendamisel. Seda peetakse Vana-Kreeka klassikalise ajastu tähtsaimaks ehitismälestiseks ning see on üks maailma tuntumaid ehitisi.
Parthenon (παρθενών) tähendab vanakreeka keeles neitsi elukohta; see viitab jumalanna Athenale.
Parthenon rajati vanema Athena templi varemete kohale, mis hävis pärslaste sissetungi ajal 498 eKr. Ehitustööde algataja oli Perikles.
Hoolimata nimest kasutati seda peamiselt varakambrina. Seal hoiti Ateena Mereliidu varasid.
Arhitektid ja ehitusmeistrid olid Iktinos ja Kallikrates. Frontoonide kujude ja friisil asuvate metoopide autor oli Pheidias ning arvatavasti ka tema õpilased Agorakritos ja Alkamenes. Friisil on kujutatud muu hulgas gigantomahhiat, kreeklaste ja amatsoonide võitlust, stseene Trooja sõjast ning kentauride ja lapiidide võitlust. Tümpanoni skulptuurid valmisid alles 432. aastal eKr. Neid peetakse ühtedeks Vana-Kreeka kunsti paremateks näideteks. Idaküljel, peasissekäigu kohal asuval tümpanonil on kujutatud Athena sündi Zeusi peast. Läänetümpanonil kujutati Athena ja Poseidoni võistlust Ateena kaitsepühakuks saamise pärast.
Tempel on ehitatud 16 km kaugusel asuvast Pentelikoni mäest saadud marmorist. Templi välissammastik koosnes 8 dooria stiilis sambast otstes ja 17 külgedel (see ei tähenda aga, et välissambaid oleks kokku 50). Nende läbimõõt oli 1,9 m ja kõrgus 10,4 m. Ülemiselt trepiastmelt mõõdetuna on Parthenon 30,9 meetrit lai ja 69,5 m pikk. Siseruum ehk "cella" oli 19,2 m lai ja 29,8 m pikk.
Templi sees "cella"'s asus Pheidiase loodud kullast ja elevandiluust Athena kuju. Kuju nägu, käed ja jalad olid elevandiluust, silmad kalliskividest. 426. aastal lasi Rooma keiser viia Athena kuju Konstantinoopolisse, kus see hiljem ristisõdade ajal kaduma läks. Säilinud on Rooma-aegne koopia, mida hoitakse riiklikus arheoloogiamuuseumis. "Cella" oli seestpoolt ümbritsetud katust toestavate sammastega ja väljast friisiga, millel kujutati Panatenaiade rongkäiku ja Olümpose jumalaid (välja arvatud Hadest ja Hestiat).
6. sajandil muudeti Parthenon neitsi Maarjale pühitsetud kristlikuks kirikuks. 1456. aastal, kui Ateena osmanite kätte langes, muudeti ehitis mošeeks. Selle juurde ehitati minarett, kuid hoonet ennast ümber ei ehitatud.
26. septembril 1687, kui veneetslased piirasid Ateenat, tabas püssirohuhoidlana kasutatud Parthenoni veneetslaste kahurikuul. Toimunud plahvatuses purunes suurem osa templist. Välissammastik taastati hiljem. Friisi säilinud osad ja paljud kujud viidi 1801. aastal Inglismaale, kus neid hoitakse Briti Muuseumis hoolimata Kreeka valitsuse nõuetest need tagastada.
1975. aastal hakati Parthenoni restaureerima. Tööd kestavad tänapäevani.
Vanamõisa mõis

Vanamõisa mõis on mitme mõisa nimi:
Harilik lottsuru

Harilik lottsuru ("Hemaris tityus") on surulaste sugukonda lottsuru perekonda kuuluv liblikaliik.
Elupaik ja levik.
Harilik lottsuru on levinud kõikjal Eestis, kuid pole arvukas. Elupaigaks niidud, pargid, aiad ja metsalagendikud. Valmikud valmivad juunis. Lendavad vaid päikeselistel päevadel. Mai ja juuni päikeselistel päevadel kohtab lottsurusid sageli lendlemas sirelite, tõrvalillede, pusurohtude või padjandflokside õitel.
Kirjeldus.
Väliselt kimalast meenutavad kilejate (soomusteta) tiibade ja lühikese töntsaka kehaga liblikad. Tiivade välisservi ääristab kitsas tume rant. Mõõtmed: tiibade siruulatus on keskmiselt 35 mm. Röövikud toituvad äiataril.
Tudulinna Rahu kogudus

EELK Tudulinna Rahu kogudus on luterlik kogudus Tudulinnas.
Kogudus kuulub Viru praostkonda, varem kuulus Tartu praostkonda.
Koguduse hooldajaõpetaja on Avo Kiir, organist Kaja Viiul. 
Jumalateenistused on kord kuus algusega kell 12.00 Tudulinna kirikus.
Treimani kogudus

EELK Treimani kogudus on luterlik kogudus Treimanis.
Kogudus kuulub EELK Pärnu praostkonda. 
Koguduse hooldajaõpetaja on Tauno Teder, organist Mall Karp. Juhatuse esimees on Tiiu Hunt.
Koguduse vaimulikud.
Jumalateenistused on kuu kolmandal pühapäeval algusega kell 14.00 Treimani luteri kirikus.
Tarvastu Peetri kogudus

EELK Tarvastu Peetri kogudus on luterlik kogudus Tarvastus. 
Kogudus kuulub EELK Viljandi praostkonda. 
Koguduse hooldajaõpetaja on alates 14. juunist 2025 Arvo Lasting, juhatuse esimees on Piret Paal.
Jumalateenistused on kuu 1. ja 3. pühapäeval ning kirikupühadel algusega kell 11.00 Tarvastu Peetri kirikus.
S-Video

 
S-Video on videosignaali analoogkujul edastamise liides. S (inglise keeles "Separated" ’eraldatud’) osutab sellele, et heledussignaal (Y) ja värvisignaal (C) edastatakse teineteisest eraldi. S-Video tagab parema kvaliteedi kui komposiitvideo ehk liitvideo, mille korral videosignaal edastatakse ühe kaablisoone kaudu, kuid jääb maha komponentvideost, mis kasutab videosignaali jaoks kolme kanalit. S-Video ei võimalda edastada audiosignaali.
Komposiitvideoga võrreldes jätab S-Video rohkem infot videosignaalist muutmata, mistõttu on pilt teravam ja selgem ning värvid puhtamad.
Ajaloost.
S-Video liidese võttis 1987. aastal kasutusele Jaapani firma oma S-VHS (Super-VHS) videomagnetofonis, et luua kaabli abil ühendus videokaamera ja teleriga. Tänu S-Video kaablile sai S-VHS-kassettidelt vaadata nii kvaliteetset pilti, mida videokassett üldse võimaldas. 
1990. aastatel hakati S-Video pesa lisama ka teistele seadmetele, näiteks DVD-mängijatele, satelliidivastuvõtjatele ja mängukonsoolidele. Aastal 2000 tuli välja ka S-Video valmidusega graafikakaart, mis andis võimaluse ühendada teleri arvutiga.
Adapterid.
S-Video signaali on lihtne muuta komposiitvideoks. Selleks tuleb vaid ühendada heleduse ja värvi kontaktid läbi kondensaatori. Selleks on olemas vastavad adapterid. Vastupidine muutmine (komposiitvideo S-Videoks) on aga palju keerulisem: liitsignaali lahutamiseks läheb vaja kammfiltriga elektroonikalülitust.
Ameerika Ühendriikide Kongressi raamatukogu

Ameerika Ühendriikide Kongressi raamatukogu on maailma suurim raamatukogu. See Washingtonis asuv raamatukogu on asutatud 1800. aastal. Raamatukogus on enam kui 130 miljonit eksemplari säilikuid 470 keeles ning erinevatel meediumitel, sealhulgas üle 32 miljoni raamatu ja 61 miljoni trükise. See on suurim haruldaste raamatute kogu Põhja-Ameerikas. Raamaturiiuleid on ühtekokku 1300 kilomeetrit.
Lisaks raamatutele säilitatakse seal muu hulgas ka 14,7 miljonit joonist ja fotot, 5,3 miljonit maakaarti, 3 miljonit helilindistust ning 1,9 miljonit liikuvat pilti. Iga päev lisatakse raamatukogusse keskmiselt 12 000 raamatut ja muud trükist. Raamatukogu haldab ka Riiklikku Filmiregistrit.
Johann Christian Quandt

Johann Christian Quandt (29. november 1704 Wolferschwenda – märts 1750 Urvaste) oli Eesti vaimulik ja hernhuutlik kirjamees.
Johann Christian Quandt sündis Wolferschwendas (praeguse haldusjaotuse järgi Tüüringi liidumaal Kyffhäuserkreisis). Õppis usuteadust (immatrikuleeriti 5. juunil 1725) Jena Ülikoolis. Alates 1728. aastast oli seotud vennastekogudusega. Kuna Urvaste Püha Urbanuse koguduse õpetaja Heinrich Wollin 1731. aastal suri, siis kutsuti Quandt (Kambja koguduse õpetaja Albrecht Sutori poolt) Urvaste Püha Urbanuse koguduse õpetajaks. Quandt introdutseeriti ametisse 24. septembril 1732, Urvaste koguduse õpetaja oli ta kuni surmani.
Isiklikku.
Urvastesse tööle asunult abiellus ta oma eelkäija Heinrich Wollini lese Katharina Elisabeth (sünd. Hellebold) Wolliniga. Nende poeg Johann Christian Quandt oli hernhuutlik kirjamees.
Heli Allik

Heli Allik (sündinud 27. novembril 1973) on eesti prantsuse filoloog, tõlkija ja toimetaja.
Allik on õppinud Eesti Humanitaarinstituudis kirjandusteooriat ja romanistikat, hiljem aga Université Paris 4 Paris-Sorbonne'is tänapäeva prantsuse kirjandust.
Aastatel 2009–2014 oli ta Tallinna Ülikooli kirjastuse peatoimetaja. 2015. aastast on ta Eesti Kirjanike Liidu tõlkijate sektsiooni aastaraamatu Tõlkija hääl toimetaja.
Tõlkelooming.
Louis-Ferdinand Céline'i debüütromaani "Reis öö lõppu" eestindamise eest (2011) pälvis Allik Tallinna ülikooli kirjanduspreemia. "Teose kalambuursed pärisnimed on arusaadavuse huvides osaliselt eestindatud, samal ajal prantsuse keele kõla säilitades," iseloomustab Alliku tõlget kriitik Kaarel Kressa. "Selline ühtaegu kartmatu ja delikaatne lähenemine sobib tulevikus näitejuhtumiks, kui korraldatakse tõlkearutelusid teemal "Kas nii võib?"." Prantsuse Teadusliku Instituudi blogis "La Gazette de Tartu" kirjutati tõlke kohta: "Emotsionaalse keelega Céline’i õnnestunud tõlkimine ongi suursaavutus." "Heli Allik tundub olevat vaat et võimatu tööga leidlikult hakkama saanud," kinnitab kirjanik Jan Kaus. "Mainitagu kas või tõlkevasteid nagu "solgineeva", "konstrui", "halturts", "aplaava" ja "Tšutšufrei!", mis tekitasid ajuti tunde, et näen Céline'i kangelasi koperdamas kahekümne viie kraadises külmas üle öise Estonia puiestee." "Just keele revolutsioonilisuse ja reeglipäratu anti-kirjanduse momendi on Allik Céline'i abiga üles leidnud ka eesti keelest; kahepeale õõnestatakse seda paigaltammuvat kirja(kõrg)keelt, milles kõnelemine jätab lugeja ükskõikseks, vastamisi staatilise asjade seisuga," kirjeldas teost tõlkearvustuses Ott Puumeister.
"...tõepoolest, Céline'i keelt ei saa tõlkida. Aga võimalik on tõlkida seda intiimsustunnet, mida tema tekst meis tekitab – tunnet, et sellel tekstil on üks keha keelega, millest ta on kirjutatud," selgitas järelsõnas Heli Allik ise. "Tähtsamaks kui ajalooline truudus ja tehniliste terminite täpsus pidasin ma ülesannet sõnad jooksma, hüppama ja tantsima panna. Tõlkida voolamist, libisemist, rütmi."
Billy Crystal

William Edward Crystal (sündinud 14. märtsil 1948 New Yorgis) on Ameerika Ühendriikide koomik, näitleja ja filmitegija.
Ta on sündinud juudi päritolu muusikute peres, lõpetanud New Yorgi osariigis asuva Long Beachi keskkooli (1965), õppinud näitlemist New Yorgis HB Studios ning lõpetanud filmi- ja telerežii alal New Yorgi Ülikooli (1970).
Crystal sai tuntuks 1970. aastatel USA telesarjas "Soap" ning ta oli 1970. aastate lõpus ja 1980. aastate alguses üks meelelahutussaate "Saturday Night Live" püsiesinejaid. Hiljem tegi ta rahvusvahelist tunnustust pälvinud rolle filmides "Kui Harry kohtas Sallyt" (1989), "Linnavurled" (1991), "Mr. Saturday Night" (1992) ja "Ka gängster on inimene" (1999). Ta on andnud oma hääle ka animafilmi "Kollide kompanii" (2001) tegelasele Mike Wazowskile.
Kuna Crystal on tuntud vaimuka õhtujuhina, kes suudab sõnakunsti ja muusika elegantselt sujuvaks tervikuks põimida, on talle alates 1990. aastast üheksa korda usaldatud Ameerika Filmiakadeemia auhinnatseremoonia ehk Oscari-gala juhtimise au. Ise on ta muude auhindade kõrval võitnud kuus Primetime Emmyt ja ühe Tony auhinna. 1991. aastal lisati tema nimi Hollywoodi kuulsuste alleele.
Lisaks filmidele on Crystal mänginud teatris. 2004. aastal kirjutas ja lavastas ta Broadwayl Broadhurst Theatre'is iseenda autobiograafilise monotüki "700 Sundays", mille eest pälvis 2005. aastal Tony auhinna. 2022. aastal naasis ta Broadwayle muusikalis "Mr. Saturday Night", mis põhines tema enda režissööridebüüdina 1992. aastal valminud samanimelisel komöödiafilmil.
Isiklikku.
Alates 1970. aastast on ta abielus Janice Goldfingeriga, paaril on kaks tütart.
Aleksei Dressen

Aleksei Dressen (sündinud 27. septembril 1968 Riias) on endine Kaitsepolitseiameti juhtivspetsialist, kes 2012. aastal mõisteti süüdi riigireetmises karistusseadustiku § 232 alusel ja karistati 16-aastase vangistusega. 
Kohtuotsuse kohaselt töötas Dressen pikka aega FSB vastuluureteenistuse heaks. 2015. aasta septembris vahetati ta aasta varem FSB erioperatsiooni käigus Eesti territooriumilt röövitud kaitsepolitseiametniku Eston Kohveri vastu. Dressen on rahvuselt venelane. Dressenite volgasaksa päritolu perekond asus Lätisse elama Kasahstanist.
Nõukogude okupatsiooni ajal töötas Dressen miilitsas. Aastatel 1991–1993 töötas ta politseinikuna Viljandis ning asus 1993. aastal tööle kaitsepolitseisse. Varsti pärast töölevõtmist, 1994. aastal, sai Dressen noomituse kaitsepolitsei ametitõendi kaotamise eest. Aasta hiljem järgnes noomitus töökohustuste ebakorrektse täitmise eest. Distsiplinaarkaristusi töökohustuste täitmata jätmise eest sai Dressen korduvalt. 1999. aastal vähendati tema palka kaheks kuuks 30%.
Sellele vaatamata õnnestus Dressenil aja jooksul tõusta kaitsepolitsei mitme struktuuriüksuse juhiks. Dresseni kõrgeim ametikoht kaitsepolitseis oli politseidirektor. Alates 2007. aastast töötas ta kaitsepolitseis juhtivspetsialistina äärmusliikumiste teemal. 2007. aastal sai ta distsiplinaarkaristuse purjuspäi tööle ilmumise eest. 2007. aasta aprillirahutuste ajal tarvitas Aleksei Dressen alkoholi koos kaitsepolitsei vastuluureosakonda juhtinud politseidirektori Alo Lepikuga ning viimane ei olnud seetõttu suuteline tööd tegema. Pärast pronksiööd algatas kaitsepolitsei Lepiku ja Dresseni suhtes distsiplinaarasja, mille uurimine venis kuude kaupa. Lõpuks viidi mõlemad mehed üle madalamatele ametikohtadele. 
1998. aastal ütles Dressen ajakirjandusele, et kaitsepolitsei ja FSB vahel ametlikke kontakte pole, ent: "See on tuleviku küsimus. Spionaažimaania tipphetk on jõudmas lõpule, tõsiselt saab terrorismi ja narkoäriga võidelda vaid ühiste jõupingutuste abil."
Dressen ja tema abikaasa Viktoria elasid Maardus suures korteris. Üks nende poegadest õpib Inglismaal.
Dressen ja tema abikaasa vahistati 22. veebruari 2012 hommikul Tallinna lennujaamas, kus Viktoria Dressen oli minemas Moskva lennukile. Vahistamise käigus konfiskeeriti asitõend – andmekandja infoga. Nii Aleksei Dresseni kui ka riigireetur Herman Simmi tabamist juhtis Kaitsepolitseiameti peadirektori asetäitja Aleksander Toots, keda peetakse ka Kaitsepolitseiameti sisuliseks juhiks.
3. juulil 2012 tunnistas Harju maakohus Aleksei Dresseni süüdi riigireetmises ja asutusesisese teabe edastamises ning karistas teda 16-aastase vangistusega.
26. septembril 2015 vahetati Aleksei Dressen Piusa jõe sillal Eesti ja Venemaa vahelisel piiril (kontrolljoonel) kaitsepolitseiametniku Eston Kohveri vastu, kes rööviti 2014. aasta septembris FSB töötajate poolt Eesti territooriumilt ja mõisteti spioneerimise eest Venemaal 15 aastaks vangi.
Rulon Gardner

Rulon Gardner (sündinud 16. augustil 1971) on Ameerika Ühendriikide maadleja.
Gardner võitis 2000. aasta suveolümpiamängudel Sydneys 13 aastat võitmatuna püsinud kolmekordset olümpiavõitjat Aleksander Karelinit.
2000. aastal pälvis ta James E. Sullivani autasu, mida antakse väljapaistvate saavutuste eest harrastussportlasele Ameerika Ühendriikides alates 1930. aastast. Maadlejatest on selle auhinna saanud veel Bruce Baumgartner ja John Smith.
2004. aastal võitles Gardner MMA reeglite järgi Hidehiko Yoshidaga, kes on judos 1992. aasta olümpiavõitja, Gardner võitis kohtunike otsusega.
Meenäitur

Meenäitur ("Indicator") on meenäiturlaste sugukonda kuuluv linnuperekond.
Mitme meenäituri perekonda kuuluva liigi esindajad toituvad eelkõige mesilasvahast ning juhatavad imetajatele teed mesilastega asustatud puutüvede juurde.
Meenäiturid on pesaparasiidid.
Perekonda kuulub üksteist liiki.
Otto Pérez Molina

Otto Fernando Pérez Molina (sündinud 1. detsembril 1950) on Guatemala erusõjaväelane ja poliitik, kes oli 14. jaanuarist 2012 kuni 3. septembrini 2015 Guatemala president. 
Enne poliitikukärjääri oli Otto Pérez Molina sõjaväelane. Ta oli muu hulgas sõjaväeluure juht ja president Ramiro de León Carpio personaliülem. Ta läks erru jaanuaris 2000. 
Aastal 2001 asutas ta Patriootliku Partei. Aastatel 2004–2008 oli ta parlamendi liige ja 2006–2007 kaitseminister. 2007. aasta presidendivalimistel jõudis ta teise vooru ja sai umbes 47 protsenti häältest, kuid kaotas presidendiks valitud Álvaro Colomile. 2011. aasta presidendivalimistel valiti ta 53,74 protsendiga häältest presidendiks. 
Teda on süüdistatud seotuses genotsiidi, piinamiste ja mõrvadega 1980. ja 1990. aastatel. 
2015. aastal sattus ta korruptsiooniskandaali. Augustis 2015 nõudis riigiprokuratuur presidendilt puutumatuse võtmist ja tema umbusaldamist, et esitada talle ametlik korruptsioonikahtlustus. 1. septembril 2015 võttiski Guatemala parlament Pérez Molinalt puutumatuse ja järgmisel päeval teatas president oma tagasiastumisest. Presidendi kohuseid asus 3. septembril täitma asepresident Alejandro Maldonado Aguirre.
Mohammed Waheed Hassan

Mohammed Waheed Hassan Manik (maldiivi keeles މުހައްމަދު ވަހީދު ޙަސަން; sündinud 3. jaanuaril 1953 Malés) on Maldiivide poliitik.
Ta oli 7. veebruarist 2012 kuni 17. novembrini 2013 Maldiivide president.
Aastatel 2008–2012 oli ta asepresident. Ta sai presidendiks pärast president Mohamed Nasheedi tagasiastumist.
Ta on õppinud inglise keelt Ameerika ülikoolis Beirutis ning politoloogiat ja hariduse planeerimist Stanfordi ülikoolis, kust sai ka doktorikraadi. Ta oli esimene doktorikraadi kaitsnud inimene Maldiividel. Ta on töötanud muu hulgas haridusministeeriumis ja inglise keele õpetajana.
Aastal 1989 valiti ta parlamenti. Alates 1991. aastast töötas ta mitmes ÜRO allasutuses vabakutselise konsultandina. Aastal 2005 pöördus ta kodumaale tagasi.
Anatoli Fedorenko

Anatoli Fedorenko (sündinud 30. märtsil 1963) on Valgevene maadleja.
Fedorenko on võistelnud Nõukogude Liidu, Kasahstani ja Valgevene koondises.
Eesti maadlejatest on temaga maadelnud Helger Hallik ja võitnud teda kahel korral 1991. aastal.
Nõukogude Liidu meistrivõistlused.
1985. aasta – 1. koht;
1986. aasta – 1. koht;
1988. aasta – 1. koht;
1989. aasta – 3. koht.
Bashment

Bashment on Eestis korraldatav "reggae"-, "ragga"- ja "dancehall"-kultuuri arendav üritus.
Seda korraldavad Ringo Ringvee, Tarrvi Laamann, J.O.C. ja Dice Rudy.
Héctor Milián

Héctor Milián (sündinud 14. mail 1968 Pinar del Ríos) on Kuuba Kreeka-Rooma maadleja. Ta hakkas maadlemisega tegelema 1981. aastal.
Eesti maadlejatest on temaga maadelnud Helger Hallik, kes kaotas 2000. aasta olümpiamängudel 0–3.
Tarvastu muuseum

Tarvastu Muuseum on muuseum Viljandimaal Viljandi vallas Mustla alevikus Posti tänav 52b teisel korrusel.
Muuseum kogub, säilitab, uurib ja eksponeerib Tarvastu valla ja endise Tarvastu kihelkonna kultuuri- ja ajalooga seotud esemeid ning korraldab nende üldsusele vahendamist teaduslikel, hariduslikel ja meelelahutuslikel eesmärkidel. 
Ajalugu.
Kunagise Tarvastu Kultuurimaja juhataja Leida Vaher alustas esemete kogumist, mõeldes tulevasele muuseumile. 
2005. aastal hakati endist vallamaja raamatukoguks ümber ehitama. 
26. jaanuaril 2006 asutati MTÜ Tarvastu Muuseumi Sõprade Selts eesmärgiga aidata kaasa Tarvastu Muuseumi tegevuse korraldamisele.
2009 alustati Tarvastu Raamatukogu teisel korrusel tulevasele muuseumi ruumide remonti. 
Tarvastu Muuseum avati 29. detsembril 2011. Esimeses püsiekspositsioonis näidatakse piirkonna varasemat ajalugu 1918. aastani.
Bohumil Němeček

Bohumil Němeček (2. jaanuar 1938 Tábor, Tábori vald, Tábori ringkond, Lõuna-Tšehhi maakond – 2. mai 2010 Ústí nad Labem) oli Tšehhoslovakkia poksija. 
Ta oli kokku vähemalt kahekordne Tšehhoslovakkia meister aastatel 1959–1960.
Němeček võitis I kergekeskkaalus (kuni 63,5 kg) 1960. aasta Rooma olümpiamängude poksivõistlustel kuldmedali ja tuli olümpiavõitjaks. Ta osales II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) 1964. aasta Tōkyō olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas 2. ringis oma kohtumise hilisemale pronksmedalivõitjale Pertti Purhosele (Soome) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja ning 1968. aasta México olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas 2. ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja. 
Němeček võitis II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) 17. Euroopa meistrivõistlustel (Rooma, 1967) kuldmedali ja tuli Euroopa meistriks. Ta sai II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) pronksmedali 15. Euroopa meistrivõistlustel (Moskva, 1963), kaotades poolfinaalis hilisemale kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Ričardas Tamulisele (NSV Liit) ning osales II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) 14. Euroopa meistrivõistlustel (Belgrad, 1961), kuid kaotas 1. ringis oma kohtumise hilisemale pronksmedalivõitjale Jean Josselinile (Prantsusmaa) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja. 
Isiklikku.
Ta oli rahvuselt tšehh.
Costa Allegra

Costa Allegra oli Johnson-klassi ristluslaev, mis kuulus Carnival Corporation &amp; plc tütarfirmale Costa Crociere S.p.A. kuuluv Axel. Laev ehitati 1969. aastal konteinerilaevana Oy Wärtsilä Ab Turu laevatehases Soomes.
Juhtumid.
27. veebruaril 2012 puhkes kruiisilaeval 260 meremiili kaugusel Seišellide rannikust tulekahju. Laevafirma otsustas seejärel laeva mitte taastada.
Marko Yli-Hannuksela

Marko Juhani Yli-Hannuksela (sündinud 21. detsembril 1973) on soome Kreeka-Rooma maadleja.
Ta hakkas maadlemist treenima 1978. aastal oma isa Seppo Yli-Hannuksela juhendamisel.
2004. aastal valiti ta Soome parimaks sportlaseks.
Eesti maadlejatest on temaga maadelnud Eerik Aps, kes kaotas 2007. aasta MM-il 1–3, ja Valeri Nikitin, kes on teda võitnud.
Johann von Hezel

Johann von Hezel on olnud mitme tuntud isiku nimi:
Elmar Brandmann

Elmar Leopold Brandmann (12. märts 1912 Tallinn – 22. juuni 1991 Tallinn) oli eesti ettevõtja ja harrastuslendur.
Brandmann lõpetas 1932. aastal Tallinna Reaalkooli ja õppis Londonis ärijuhtimist. 
Brandmann töötas oma isa August Brandmanni kakao-, šokolaadi- ja kompvekitööstuses "Kakao-, šokolaadi- ja kompvekitehase aktsiaselts A. Brandmann", mille juhtimise ta 1936. aastal üle võttis. Peagi asus ta juhtima ka Meleski klaasivabrikut. 1940. aastal alanud Nõukogude okupatsiooni ajal tema tehased natsionaliseeriti.
Brandmann sai lenduri tunnistuse 7. jaanuaril 1936.
Brandmann sundmobiliseeriti 1941. aasta suvel Punaarmeesse, 1944. aasta sügisel sai ta Sõrve sääre lahingutes haavata.
Pärast Teist maailmasõda Eestis elades uuris ta eraviisiliselt Eesti lennunduse ajalugu.
Põltsamaa vana õigeusu kalmistu

Põltsamaa vana õigeusu kalmistu on kalmistu Põltsamaa kihelkonnas Viljandimaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Kuningamäe külas Põltsamaa vallas Jõgeva maakonnas.
Õigeusu kogudus asutati Põltsamaa kihelkonnas 1846. aastal. Arvatavasti rajati kohe ka kalmistu, sest 1847. aastal asutatud Kolga-Jaani õigeusu kogudus kasutas ka algul Põltsamaa õigeusu kalmistut. Kalmistu paiknes Põltsamaa alevikust väljaspool, vanast õigeusu kirikust umbes 0,65 km lõunakagu suunas.
Vana kalmistu jäi kitsaks ning uus kalmistu tehti sellal juba vana kiriku ümber 20. sajandi alguses. 
1956. aastal toimunud inventariseerimise andmeil oli kalmistu suuruseks 13708 m2. Üle 90% matmiskohtadest oli selleks ajaks täiesti maha jäetud. Kalmukünkad olid vaevalt märatavad. Kalmistu väravast läbi kalmistu kulgenud kõnnitee oli korras. Surnuaial kasvas 170 puud, millest valdav osa olid 50-60-aastased ehk kasvanud pärast matmiste lõpetamist. Aruanne märkis sedagi, et kalmistu seisundit arvestades "võib seda tarviduse korral uuesti matmiseks kasutada."
Praegu on vana õigeusu kalmistu kasutamata.
Pärand (film)

"Pärand" on 2012. aasta Eesti-Soome koostöös valminud dokumentaalfilm, mille režissöör on Eeva Jäntti. Film räägib Sillamäest, võrreldes praegust linna Nõukogude okupatsiooni aegsega, mil linn oli välismaailmale suletud.
Eduard Uibo

Eduard Uibo (6. juuli (vkj)/ 18. juuli 1886 Elistvere vald, Tartumaa – 2. september 1951) oli eesti vaimulik.
Ta lõpetas aastal 1925 Tartu Õhtuühisgümnaasiumi. Aastatel 1925–1934 õppis ta Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Ordineeriti 8. septembril 1935 õpetajaks.
Ta oli aastal 1935 Tartu Peetri koguduse õpetaja Jaan Treumanni isiklik adjunkt; aastatel 1935–1936 oli ta Türi Püha Martini koguduse adjunktõpetaja. Aastatel 1936–1950 oli ta Käru koguduse õpetaja. Aastatel 1950–1951 oli ta Paistu Maarja koguduse õpetaja.
Põltsamaa uus õigeusu kalmistu

Põltsamaa uus õigeusu kalmistu (ka Kuningamäe kalmistu) on kalmistu Põltsamaa kihelkonnas Viljandimaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Kuningamäe külas Põltsamaa vallas Jõgeva maakonnas.
Õigeusu kogudus asutati Põltsamaa kihelkonnas 1846. aastal. 20. sajandi alguses jäi vana kalmistu kitsaks ning uus kalmistu tehti vana õigeusu kirikust lääne ja põhja poole.
Kalmistu paikneb Põltsamaa linnast väljaspool, õigeusu kirikust linnulennult umbes poolteist kilomeetrit läänes. Praegu on uus õigeusu kalmistu kasutuses.
Kalmistust läänekülje taga paikneb 1920. aastate teisel pool rajatud Võisiku hooldekodu kalmistu.
Elistvere vald

Elistvere vald (saksa keeles "Gemeinde Ellistfer") oli vald Äksi kihelkonnas Tartumaal. Vallamaja asus Igavere külas.
See asutati 1866. aastal ning kaotati 1939. aastal. Valla maa-alad jaotati Kaarepere, Kudina, Saadjärve, Tartu, Äksi ja Vara valla vahel.
Vallas on sündinud numismaatik ja bibliofiil Gustav Matto, arstiteadlane Bernhard Jürgens, kohtunik Erich Vadi, vaimulik Eduard Uibo.
Wilhelm Miklas

Wilhelm Miklas (15. oktoober 1872 Krems an der Donau – 20. märts 1956 Viin) oli Austria liidupresident aastail 1928–1938.
Tiigi (täpsustus)

Tiigi võib tähendada järgmist:
Richard Heck

Richard Fred Heck (15. august 1931 Springfield – 10. oktoober 2015 Manila) oli Ameerika Ühendriikide keemik.
Ta sai bakalaureusekraadi California ülikoolist Los Angeleses 1952. aastal ning doktorikraadi sealtsamast 1954. aastal. Ta oli järeldoktor Zürichis ja Los Angeleses ning asus seejärel 1957. aastal tööle Wilmingtonis asuvasse firmasse Hercules Corporation. 1971. aastal asus ta tööle Delaware'i ülikooli keemia ja biokeemia osakonnas. Ta oli Delaware'i ülikooli keemiaprofessor kuni 1989. aastani.
6. oktoobril 2010 sai ta koos Jaapani keemikute Ei-ichi Negishi ja Akira Suzukiga Nobeli keemiaauhinna teadustöö eest süsiniku aatomite ühendamise vallas.
Karl Eduard Pielberg

Karl Eduard Pielberg (16. mai / 28. mai 1849 Sutlema – 25. oktoober / 6. november 1884 Mustjala) oli Eesti vaimulik.
Ta õppis aastatel 1861–1870 Tallinna Kubermangugümnaasiumis ja 1870–1877 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Ordineeriti 16. oktoobril / 28. oktoobril 1878 õpetajaks.
Ta oli aastatel 1878–1884 Mustjala Anna koguduse õpetaja.
Stanisław Mikołajczyk

Stanisław Mikołajczyk (18. juuli 1901 Dorsten – 13. detsember 1966 Washington) oli Poola poliitik.
14. juulist 1943 kuni 24. novembrini 1944 oli ta Poola peaminister eksiilis.
1945. aastal pöördus ta Poolasse tagasi ja sai Nõukogude Liidu okupeeritud Poola peaministri asetäitjaks, kuid 1947. aastal läks uuesti eksiili.
Amaretto

Amaretto (itaalia keeles 'mõrkjas liköör') on aromaatne Itaalia liköör, mille valmistamisel kasutatakse taimi ja mandlituumasid.
Joogi saamisloos viidatakse Bernardino Luinile.
Likööri kasutatakse küpsetistes, näiteks tiramisu valmistamisel.
Eestis toodetakse Amaretto-nimelist kohvipulbrit ja -ube.
Carl Heinrich Temmler

Carl Heinrich Temmler (23. juuni 1765 Weimar – 25. mai 1843 Jena) oli Eesti vaimulik.
Ta lõpetas gümnaasiumi Weimaris. Usuteadust õppis ta (immatrikuleeriti 23. aprillil 1784) aastatel 1784–1788 Jena ülikoolis. Ordineeriti 3./14. augustil 1793 õpetajaks.
Ta oli aastatel 1793–1804 Põltsamaa Niguliste koguduse adjunktõpetaja, aastatel 1804–1834 oli ta sama koguduse õpetaja. Jäi 1./13. veebruaril 1834 emerituuri. Emerituuris olles elas Saksamaal.
Isiklikku.
Tema abikaasa Karoline isa Friedrich Gottlieb Moritz oli Urvaste Püha Urbanuse koguduse õpetaja, abikaasa vanaisa Johann Christian Friedrich Moritz oli Rõngu Mihkli koguduse õpetaja. Kälimees Friedrich Ferdinand Meyer oli Karula, hiljem Jõhvi ja Iisaku koguduse õpetaja. Poeg Johann Carl Temmler oli algul Põltsamaa Niguliste koguduse õpetaja, hiljem Saaremaa Jaani koguduse õpetaja.
Johann Carl Temmler

Johann Carl Temmler (19. aprill/1. mai 1804 Põltsamaa – 30. oktoober/11. november 1873 Kuressaare) oli Eesti vaimulik.
Ta õppis aastatel 1817–1821 Tartus gümnaasiumis. Aastatel 1821–1824 õppis ta Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Ordineeriti 5. veebruaril/17. veebruaril 1833 õpetajaks.
Ta oli aastatel 1833–1834 Põltsamaa Niguliste koguduse adjunktõpetaja, aastatel 1834–1837 oli ta sama koguduse õpetaja. Jättis 15. novembril/27. novembril 1837 pastoriameti, asudes Berliini eraõpetajaks. Aastatel 1865–1873 oli ta Saaremaa Jaani koguduse õpetaja.
Isiklikku.
Tema isa Carl Heinrich Temmler oli Põltsamaa Niguliste koguduse õpetaja, vanaisa Friedrich Gottlieb Moritz oli Urvaste Püha Urbanuse koguduse õpetaja, vanavanaisa Johann Christian Friedrich Moritz oli Rõngu Mihkli koguduse õpetaja, tädimees Friedrich Ferdinand Meyer oli Karula, hiljem Jõhvi ja Iisaku koguduse õpetaja.
Kelchi pärn

Kelchi pärn on Tallinnas Niguliste kiriku lähedal kasvav läänepärn.
Kelchi pärn on ligikaudu 350 aasta vana ja ühtlasi teadaolevalt Tallinna vanim puu. Legendi järgi maeti selle alla 1710. aastal surnud Christian Kelch. Ühes 1938. aastal ilmunud anonüümses ajaleheartiklis on pärna istutusaastana märgitud 1680. aastat ning 1999. aastal hinnati korba juurdekasvu alusel puu vanuseks 340–350 aastat.
Pärnal on säilinud kaks tüveharu, tüvi on alaosas tugevalt pehkinud ning õõnsus plommitud.
Pärn on looduskaitse all.
Narva Uudised

Narva Uudised oli 1911. aasta 20. veebruarist 25. märtsini Narvas ilmunud ajaleht.
Tallinna Teataja

Tallinna Teataja oli ajaleht, mis ilmus aastatel 1910–1922 Tallinnas.
Ajalehe asutasid 1910 aastal ajalehe Virulase juurest lahkunud ajakirjanikud (Jakob Mändmets, Paul Olak, Eduard Hubel jt), ajaleht oli Eesti Rahvaerakonna häälekandja, mis ilmus kuus korda nädalas. Esimene number ilmus 13. veebruaril 1910. 1911–1916 aastatel, kui Konstantin Päts oli peatoimetajaks, oli leht suhteliselt radikaalne. Konstantin Päts kindlustas Tallinna Teataja ja Tallinna Uudiste majandusliku baasi, andes lehtede väljaandmise Peterburi Eesti Kirjastusühisuse "Ühiselu" (1911. aasta augustist Eesti Kirjastuse Osaühing "Ühiselu") kätte. 1910–1919 ilmus kolm korda nädalas lisaks lühiväljaanne Tallinna Uudised. Lisaks veel mitu lisa. Tallinna Teataja toimetuses töötasid Kaarel Eenpalu ja Eduard Hubel. 
31. oktoobril 1917 tegi Eestimaa Sõja-Revolutsioonikomitee (oli end kõrgeimaks võimuks kuulutanud 27. oktoobril 1917) otsuse sulgeda Tallinna suuremad ajalehed, kelle hulgas oli ka Tallinna Teataja, ning nende varandus konfiskeerida. Varanduse konfiskeerimise otsus oli aga nii vägivaldne ja enneolematu (ilmselt kohaliku komitee omaalgatus), et see tühistati juba järgmisel päeval. Suletud Tallinna lehed hakkasid aga uute nimede all edasi ilmuma ja Tallinna Teatajast sai Teataja. Kui Teataja 12. detsembril 1917. aastal suleti, süüdistatuna nõukogudevastases kihutustöös, hakkas ajaleht ilmuma teiste nimede all – Eestimaa (18.–21. detsembril 1917) ja Kodumaa (23. detsember 1917), kuni 23. detsembril otsustas Eesti Töörahva ja Sõjaväelaste Nõukogu Täitevkomitee kõik "võõrad" lehed sulgeda ja Teataja varanduse enamliku Eesti Teataja käsutusse anda.
Peale sakslaste okupatsiooni andis kindral Senckendorff 25. veebruaril 1918 välja käskkirja, mille 16. punkt keelas igasuguste trükiste tootmise ja levitamise. Et perioodiline väljaanne saaks uuesti ilmuda, tuli saksa võimude poolt ametisse seatud ajakirjanduse järelevalve asutuselt – Trükiasjade Ametilt ehk "Pressestellelt" luba taotleda. Tallinna suurematest lehtedest saigi ilmumisloa Tallinna Teataja (Päevaleht ei saanud), kuid kaotas selle juba 28. mail, sest keeldus avaldamast talle etteantud saksameelseid kirjutusi.
Viimane number ilmus 16. mail 1922.
Basmannõi

Basmannõi on rajoon (munitsipaalringkond) Moskvas, mis kuulub Kesklinna haldusringkonda. Piirneb kagus Jauza jõega.
Rajoonis asub 10 metroojaama.
Kiir (Narva ajaleht)

Kiir oli aastatel 1912–1913 Narvas välja antud VSDT(b)P Eesti osakondade töölisajaleht.
Ajalehe esimene number ilmus 15. vkj / 28. juunil 1912 Narvas, kuna Narva kuulus selleaegse haldusjaotuse järgi Peterburi kubermangu ega allunud Tallinnas asuvale Eestimaa kubermangu tsensorile. 
Kuna poliitilises kirjanduses väljaantavate riigivastaste üleskutsete eest oli ette nähtud uue nuhtlusseaduse järgi vabaduskaotuslikud karistused, olid ajalehe väljaandjaks ja toimetajaks nimetatud ajutiselt ka variisikud. 
Villem Buk oli üks Kiire asutajaid ja ajalehe esimene tegelik toimetaja. Ametlikult olid toimetajateks Jaan Anvelt (1912), Anton Arm (1912–1913) ja Johanes Käspert (1912–1914). Ajalehe toimetamises osalesid ja ajalehele kaastööd tegid Johannes Käspert, Villem Buk, Otto Rästas, Hendrik Suuder, S. Arro, August Koni, J. Elbe, Viktor Kingissepp, Hans Pöögelmann, Nikolai Janson, Heinrich Klaas, Jaan Depman, Jaan Kipper, Otto Münther, Eduard Bökler, Gustav Tikerpuu, V. Püss ja Juhan Lilienbach, kes avaldas ajalehes satiirilisi värsse, lühiartikleid kultuurielust ning toetas ka materiaalselt Kiirt. 
Pärast ajalehe sulgemist jätkati 1913. aastal nimede all Narva Kiir ja hiljem Rahvaleht : töörahva häälekandja, Töö Hääl (1914) ja Töö Kiir.