Mägijuudid

Mägijuudid ehk Kaukaasia juudid, tuntud ka kui Juhuro, Juvuro, Juhuri, Juwuri, Juhurim, Kavkazi juudid või Gorski juudid ( ; ), on juudid Ida- ja Põhja- Kaukaasiast, peamiselt Aserbaidžaanist ja erinevatest Venemaa Föderatsiooni vabariikidest: Tšetšeeniast, Inguššiast, Dagestanist, Karatšai-Tšerkessiast ja Kabardi-Balkaariast. Mägijuutide hulka kuuluvad pärsia keelt kõnelevad juudid koos Iraani, Afganistani ja Kesk-Aasia juutidega. Mägijuudid on Iraanist pärit Pärsia juutide järeltulijad ja kuuluvad Mizrahi juutide kategooriasse. Mägijuudid kujunesid kogukonnana pärast seda, kui Iraan loovutas 1813. aasta Gulistani lepingu osana Vene impeeriumile alad, kus nad elasid. 
Mägijuutide kogukonna eelkäijad on asustanud Vana-Pärsiat alates 5. sajandist e.m.a. Mägijuutide kõneldav keel, mida nimetatakse juuditaadiks (vt ka taadi keel), on iidne Edela-Iraani keel, milles on ühendatud palju iidse heebrea keele elemente. 
Arvatakse, et mägijuudid jõudsid Pärsiasse Iisraelist juba 8. sajandil e.m.a. Nad jätkasid rännet itta, asudes elama Kaukaasia mägistele aladele. Mägijuudid elasid üle arvukad sõjad ja taudid, asudes elama kõrvalistele ja mägistele aladele. Nad olid edukad sõdalased ja ratsutajad. 
Mägijuudid erinevad Kaukaasia mägede Gruusia juutidest. Need kaks rühma on kultuuriliselt erinevad: nad räägivad eri keeli ning neil on palju erinevusi tavade ja kultuuri poolest. 
Ajalugu.
Varajane ajalugu.
Mägijuudid ehk Kaukaasia juudid on Kaukaasias asunud alates viiendast sajandist e.m.a. Kuna nad olid Iraani Pärsia juutide järeltulijad, toimus nende ränne Pärsiast Kaukaasiasse Sassaniidide riigi ajal (224–651). Arvatakse, et nad jõudsid Pärsiasse Vana-Iisraelist juba 8. sajandil e.m.a. Teised allikad kinnitavad, et mägijuute oli Aserbaidžaani piirkonnas vähemalt alates 457. aastast. e.m.a. Mägijuudid kujunesid kogukonnana siiski alles pärast seda, kui Iraan loovutas 1813. aasta Gulistani lepinguga Vene impeeriumile alad, kus nad elasid. 
Mägijuutidel on põlvest põlve edasi antud suuline traditsioon, et nad põlvnevad kümnest kadunud hõimust, kelle pagendas Assüüria kuningas (Ashur), kes valitses Põhja-Iraaki Mosulist (üle Tigrise jõe iidsest Ninive linnast). Tõenäoliselt on see viide Salmanassar V-le, Assüüria kuningale, keda mainitakse II Kuningate raamatus. Kohaliku juudi traditsiooni kohaselt lahkus umbes 19 000 juuti Jeruusalemmast (kasutatakse siin Iisraeli maa üldnimetusena) ja läbis Süüria, Babüloonia ja Pärsia ning suundus seejärel põhja poole Meediasse.
Mägijuudid säilitasid tugeva sõjalise traditsiooni. Sel põhjusel usuvad mõned ajaloolased , et nad võivad pärineda juudi sõjaväekolonistidest, kelle Partia ja Sassaniidide valitsejad asustasid Kaukaasiasse piirivalvuritena Pontuse stepist pärit nomaadide sissetungi eest.
Geneetik Dror Rosengarteni 2002. aasta uuring näitas, et mägijuutide isapoolsed haplotüübid "jagati teiste juudi kogukondadega ja olid kooskõlas Vahemere päritoluga". Lisaks on Y-DNA testid mägijuutide kohta näidanud, et neil on Y-DNA haplotüübid, mis on seotud teiste juudi kogukondade omadega. Mägijuutide semiidi päritolu ilmneb ka nende kultuuris ja keeles. 
1600–1800: "Juudi org".
17. sajandi alguseks moodustasid mägijuudid Dagestani mägiorgudes palju väikeseid asulaid.  Ühte orgu, mis asus 10 km Derbentist lõunas, Kaspia mere kalda lähedal, asustasid valdavalt mägijuudid. Nende moslemitest naabrid nimetasid seda piirkonda "Juudi oruks". Juudi org kasvas pooleldi iseseisvaks juudiriigiks, mille vaimne ja poliitiline keskus asus suurimas asulas Aba-Savas (1630–1800). Org õitses kuni 18. sajandi lõpuni, mil Vene impeeriumile truudust vandunud šeik-Ali-Khani ja Kumukhi valitseja Surkhai-Khani vahelises sõjas hävitati jõhkralt selle asulad. Paljud mägijuudid tapeti ja ellujäänud põgenesid Derbenti, kus nad said Quba khaaniriigi valitseja Fatali Khani kaitse alla.
Tšetšeenias assimileerusid mägijuudid osaliselt tšetšeeni ühiskonda, moodustades juudi taipi, Zhugtii. Tšetšeeni ühiskonnas on tšetšeenide demograafiliselt domineeritud piirkondades elavatel etnilistel vähemustel võimalus moodustada taip, et osaleda nõuetekohaselt tšetšeeni ühiskonna arengutes, näiteks sõlmida liite ja saada esindatus "Mekhk Khellis", kõrgeimas rahvusnõukogus, mida on aeg-ajalt võrreldud parlamendiga. Vähemuste päritolu taipe on valmistanud ka etnilised poolakad, sakslased, grusiinid, armeenlased, kumõkid, venelased, kalmõkid, tšerkessid, andid, avaarid, darginid, lakid, pärslased, araablased, ukrainlased ja nogaid, Saksa taip moodustati alles 1940. aastatel, kui tšetšeenide seas elanud Siberi paguluses sakslased assimileerusid. 
Mägijuute on asunud elama ka kaasaegse Aserbaidžaani territooriumile. Aserbaidžaani peamine mägijuutide asundus oli ja on Qırmızı Qəsəbə, mida nimetatakse ka Kaukaasia Jeruusalemmaks. Vene keeles kutsuti Qırmızı Qəsəbə kunagi (tõlkes ' – juudi küla); kuid Nõukogude ajal nimetati see ümber (tõlkes ' – punane küla). 
18.–19. sajandil asusid mägijuudid mägismaalt ümber rannikumadalikele, kuid kandsid endaga kaasas nimetust "mägijuudid". Küladesse ("aoul") olid mägijuudid asunud elama eraldi sektsioonidesse. Linnades elasid nad samuti koondunud linnaosades, kuid nende eluruumid ei erinenud naabrite omadest. Mägijuudid säilitasid mägismaalaste riietuse. Nad on jätkanud juutide toitumisseaduste järgimist ja kinnitanud oma usku pereellu.
1902. aastal teatas The New York Times, et Ida-Kaukaasia kaugemates piirkondades avastati juudi päritolu klannid, kes järgivad paljusid oma esivanemate tavasid ja peamisi religioosse kummardamise vorme. 
Nõukogude aeg, holokaust ja uusaeg.
1926. aastaks oli enam kui 85% Dagestani mägijuutidest juba linnaelanikud. Mägijuudid olid koondunud peamiselt Põhja-Kaukaasia Mahhatškala, Buinakski, Derbenti, Naltšiki ja Groznõi linnadesse; ning Quba ja Bakuu linnadesse Aserbaidžaanis. 
Teises maailmasõjas okupeeris Saksa Wehrmacht 1942. aasta lõpus mõned Põhja-Kaukaasia mägijuutide asulad, sealhulgas osa nende piirkonnast Kabardi-Balkaarias. Sel perioodil tapsid nad mitusada mägijuuti, kuni nende taganemiseni 1943. aasta alguses. 19. augustil 1942 tapsid sakslased Bogdanovka küla lähedal 472 mägijuuti ja 20. septembril Menžinskoe külas 378 juuti. Holokausti ajal mõrvati kokku umbes 1000–1500 mägijuuti. Paljud mägede juudid jäid aga ellu, sest Saksa väed ei jõudnud kõikidele nende aladele; lisaks õnnestus kohalikel Saksa võime veenda, et see rühmitus on "religioossed", kuid mitte "rassilised" juudid. 
Nõukogude armee edusammud piirkonnas tõid Naltšiki kogukonna nende kaitse alla. Naltšiki mägijuutide kogukond oli suurim natside poolt okupeeritud mägijuutide kogukond ja valdav enamus elanikkonnast jäid ellu. Naltšiki mägijuudid veensid oma Kabardia naabrite abiga kohalikke Saksa võime, et nad on taatlased, teiste Kaukaasia mäestikurahvastega sarnased põlisrahvad, kes ei ole seotud etniliste juutidega, vaid võtsid omaks judaismi. Mägijuutide hävitamine peatati, sõltudes rassilisest uurimisest. Kuigi natsid jälgisid küla hoolikalt, peitis rabi Nachamil ben Hizkiyahu Sefer toorasid, mattes need võltsitud matmistseremooniaga. Linn vabastati paar kuud hiljem.
1944. aastal küüditas NKVD kogu tšetšeeni rahvastiku, kes ümbritses Tšetšeenias mägijuute, ja kolis nende kodudesse teisi rahvusrühmi; Mägijuudid keeldusid enamasti võtmast küüditatud tšetšeenide kodusid samas kui on teateid küüditatud tšetšeenide kohta, kes usaldasid oma kodud juutidele, et neid kaitsta. 
Arvestades märkimisväärseid muutusi 1990. aastatel pärast Nõukogude Liidu lagunemist ja natsionalismi tõusu piirkonnas, lahkusid paljud mägijuudid jäädavalt oma kodulinnast Kaukaasias ja asusid ümber Moskvasse või välismaale. Esimese Tšetšeenia sõja ajal lahkusid paljud mägijuudid Venemaa sissetungi ja Vene sõjaväelaste tsiviilelanikkonna valimatu pommitamise tõttu. Hoolimata ajalooliselt lähedastest suhetest juutide ja tšetšeenide vahel, kannatasid paljud ka kõrge inimröövide ja vägivalla tõttu relvastatud etniliste tšetšeenide jõukude käes. Paljud mägijuute emigreerusid Iisraeli või USA-sse. 
Tänapäeval on Aserbaidžaanis asuv Qırmızı Qəsəbə suurim mägijuutide asula maailmas, kus praegu elab üle 3000 inimese.
Majandus.
Kui mujal Vene impeeriumis oli juutidel maa omamine keelatud (v.a. Siberi ja Kesk-Aasia juudid), siis 19. sajandi lõpus ja 20. sajandi alguses omasid mägijuudid maad ning olid põllumehed ja aednikud, kasvades peamiselt teravilja. Nende vanim tegevusala oli riisikasvatus, kuid nad aretasid ka siidiusse ning kasvatasid tubakat ja viinamarju. Peamised veinitootjad olid mägijuudid ja nende kristlikud armeenlastest naabrid, kuna nende religioon keelas moslemitel alkoholi tootmise või tarbimise. Judaism piiras teatud tüüpi liha tarbimist. Erinevalt oma naabritest kasvatasid juudid vähe koduloomi, kuigi nahaparkimine oli põllumajanduse ja aianduse järel tähtsuselt kolmas tegevusala. 19. sajandi lõpul tegeles sellega 6% juutidest. Linnades tegelesid käsitöö ja kaubandusega enamasti juudid.
Nõukogude võim sidus mägijuudid kolhoosidega, kuid lubas neil jätkata traditsioonilist viinamarja-, tubaka- ja köögiviljakasvatust; ja veini valmistamist. Praktikas ei ole juudid enam teistest etnilistest rühmadest eraldatud.
Suureneva linnastumise ja sovetiseerimisega hakkas 1930. aastateks kujunema intelligentsi kiht. 1960. aastate lõpuks olid akadeemilised spetsialistid, nagu apteekrid, arstid ja insenerid, kogukonnas tavalised. Mägijuudid töötasid professionaalsematel ametikohtadel kui Gruusia juudid, kuigi vähem kui Nõukogude Aškenazi kogukond, kes asus Venemaa suuremates linnades. Märkimisväärne hulk mägijuute töötas Dagestanis meelelahutustööstuses. Vabariigi tantsuansamblit Lezginka juhtis aastatel 1958–1979 mägijuut Tankho Israilov 
Religioon.
Mägijuudid ei ole sefardid (Pürenee poolsaarelt) ega aškenazid (Kesk-Euroopast), vaid pigem Pärsia juudi päritolu ja enamik neist järgib Edot HaMizrachi kombeid. Mägijuudid pidasid sajandeid visalt kinni oma usust, arendades välja oma ainulaadsed traditsioonid ja usutavad. Mägijuutide traditsioonid on läbi imbunud kabala ja juudi müstika õpetustest. Mägijuudid on ka välja töötanud ja säilitanud ainulaadsed kombed, mis erinevad teistest juutidest, näiteks "govgil", paasapühade lõpu piknikupidu, mis hõlmab kogu kogukonda.
Mägijuudid on traditsiooniliselt säilitanud kahetasandilise rabinaadi, eristades rabi ja "dayani". "Rabi" oli tiitel, mida omistati usujuhtidele, kes täidavad sünagoogides liturgiliste jutlustajate (maggid) ja kantorite (hazzanid) ülesandeid, juudi koolide õpetajaid (chederid) ja shochete. Dayan oli linna pearabi, kes juhatas beit dinsi ja esindas linna ja selle lähedal asuvate väiksemate asulate kõrgeimat religioosset võimu. Dayanid valisid demokraatlikult kogukonna juhid.
Kogukonna usuline ellujäämine ei olnud raskusteta. Juudi oru jõukatel päevadel (umbes 1600–1800) keskendus mägijuutide vaimne keskus Aba-Sava asulale. Aba-Savas kirjutati palju religioosse tähendusega teoseid. Siin kirjutas Elisha ben Schmuel Ha-Katan mitu oma piyyuti. Teoloog Gershon Lala ben Moshke Nakdi, kes elas 18. sajandil Aba-Savas, kirjutas Maimonidese Mishnehi Toorale kommentaari. Rabi Mattathia ben Shmuel ha-Kohen kirjutas oma kabalistliku essee Kol Hamevaser Aba-Savas. Aba-Sava jõhkra hävitamisega (umbes 1800. aastal) kolis aga mägijuutide usukeskus Derbenti.
Mägijuutide silmapaistvad rabid 19. sajandil olid rabi Gershom, Qırmızı Qəsəbə Aserbaidžaani rabi Reuveni poeg, Shalom ben Melek Temir-Khan-Shurast (tänapäeva Buinaksk), Dagestani pearabi Avben Hiazkist Jacob ben Hiazki ja Hizkiyahu ben Avraam Naltšikist, kelle poeg rabi Nahamiil ben Hizkiyahu mängis hiljem otsustavat rolli Naltšiki juudi kogukonna päästmisel natside käest. Nõukogude Liidu alguskümnenditel astus valitsus samme religiooni mahasurumiseks. Nii sulges Nõukogude Liit 1930. aastatel mägijuutidele kuulunud sünagoogid. Sama protseduure rakendati ka teiste rahvuste ja religioonide puhul. Nõukogude võimud levitasid müüti, et mägijuudid ei kuulu üldse maailma juudi rahva hulka, vaid pigem sellesse piirkonda elama asunud taatlaste kogukonna liikmed. Nõukogude sionismivastane retoorika tugevnes Hruštšovi ajal. Mõned sünagoogid avati hiljem uuesti 1940. aastatel. Sünagoogide sulgemine 1930. aastatel oli osa kommunistlikust ideoloogiast, mis seisis vastu igasugusele religioonile. 
1950. aastate alguses olid sünagoogid kõigis suuremates mägijuudi kogukondades. 1966. aastaks oli väidetavalt alles kuus sünagoogi; Nõukogude võimud konfiskeerisid mõned. Kui mägijuudid järgisid ümberlõikamise, abiellumise ja matmise rituaale, aga ka juudi pühi , siis teisi juudi usu ettekirjutusi järgiti vähem hoolikalt. Ometi jäi kogukonna etniline identiteet Nõukogude jõupingutustest hoolimata kõigutamatuks. Aserbaidžaani või Dagestani moslemitega abiellumise juhtumid olid haruldased, kuna mõlemad rühmad kasutavad endogaamiat. Pärast Nõukogude Liidu lagunemist kogesid mägede juudid märkimisväärset religioosset taassündi, kusjuures noorema põlvkonna esindajad järgisid üha enam religioosseid tavasid. 
Õppeasutused, keel, kirjandus.
Mägijuudid räägivad juuditaadi keelt, mida nimetatakse ka juhuriks, pärsia keele vormi; see kuulub Iraani indoeuroopa keelte jaotuse edelarühma. Juuditaadil on semiidi (heebrea/aramea/araabia) elemente kõigil keeletasanditel. Teiste semiidi elementide hulgas on juuditaadil heebrea häälik "ayin" (ע), samas kui üheski naaberkeeles seda pole. Kuni varase nõukogude perioodini kirjutati keelt poolkursiivse heebrea tähestikuga. Hiljem trükiti juuditaadi raamatud, ajalehed, õpikud ja muud materjalid ladina tähestikuga ja lõpuks kirillitsas, mis on tänapäevalgi kõige levinum. Esimene juuditaadikeelne ajaleht Zakhmetkesh ilmus 1928. aastal ja kestis kuni 20. sajandi teise pooleni. 
Algselt said sünagoogikoolides hariduse ainult poisid. Alates 1860. aastatest läksid paljud heal järjel pered üle koduõppele, palkades eraõpetajad, kes õpetasid oma poegadele mitte ainult heebrea, vaid ka vene keelt. 20. sajandi alguses, sovetiseerimise edenedes, sai juuditaat õppekeeleks äsja asutatud algkoolides, kus õppisid nii mägijuudi poisse kui ka tüdrukuid. See poliitika jätkus kuni II maailmasõja alguseni, mil koolid läksid üle vene keelele, kuna keskvõim rõhutas vene keele omandamist Nõukogude Liidu ametliku keelena.
Mägijuutide kogukonnal on olnud märkimisväärseid isikuid rahvatervise, hariduse, kultuuri ja kunsti vallas. 
21. sajandil asus Venemaa valitsus soodustama vähemuste kultuurielu elavdamist. Dagestanis ja Kabardi-Balkaarias on traditsiooniliselt mägijuutide koolides juurutatud juudi-taati ja heebrea keele kursused. Dagestanis toetatakse juudi-taadikeelse teatri taaselustamist ja selles keeles ajalehtede väljaandmist. 
Kultuur.
Sõjaline traditsioon.
„Ja meie, taatsid&lt;br&gt;Meie, Simsoni sõdalased,&lt;br&gt;Bar Kochba pärijad...&lt;br&gt;läksime lahingutesse&lt;br&gt;ja kibedalt, kangelaslikult&lt;br&gt;võitlesime enda vabaduse eest&lt;br&gt;"-"Mägijuutide laul"" Mägijuutidel on sõjalised traditsioonid ja neid on ajalooliselt peetud võimekateks sõdalasteks. Mõned ajaloolased viitavad sellele, et rühmitus sai alguse Pärsia-juudi sõduritest, kelle Sassaniidide kuningad viiendal või kuuendal sajandil Kaukaasiasse paigutasid, et kaitsta piirkonda hunnide ja teiste idast saabuvate nomaadi sissetungijate rünnakute eest. Mehed olid tavaliselt tugevalt relvastatud ja mõned magasid relvi eemaldamata. 
Kleit.
Aja jooksul võtsid mägijuudid omaks moslemitest naabrite kleidid. Mehed kandsid tavaliselt chokhasid ja katsid oma pead papaahadega, mille paljud variatsioonid võivad sümboliseerida meeste sotsiaalset staatust. Jõukamate meeste kleiti kaunistasid paljud ehted, sealhulgas hõbeda ja kullaga kaunistatud relvad, nööpnõelad, ketid, vööd või "kisetid" (väike rahakott tubaka või müntide hoidmiseks). Naiste kleit oli tavaliselt lihtsama disainiga tumedates toonides, valmistatud siidist, brokaadist, sametist, satiinist ja hiljem villast. Nad kaunistasid kanga helmeste, kuldnõelte või nööpide ja hõbedase kullaga kaetud vöödega. Väljaspool maja katsid nii vallalised kui ka abielus naised oma juukseid pearättidega. 
Toit.
Mägijuutide köök võttis endasse Kaukaasia, Aserbaidžaani ja Pärsia erinevate rahvaste tüüpilised toidud, kohandades mõningaid retsepte, et need vastaksid kashruti seadustele, pannes suurt rõhku riisi kasutamisele paljude roogade lisandina. Tüüpiliste mägede juudi roogade hulka kuuluvad:
Muusika.
Mägijuutide muusika põhineb enamasti tavaliturgial, palvetamiseks ja pühade tähistamiseks. Pulmade ja sarnaste ürituste ajal mängitav pidulik muusika on tavaliselt meeleolukas erinevate instrumentidega, et helile kihte lisada.