tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Nesta Carter

Nesta Carter (sündinud 11. oktoobril 1985) on Jamaica kergejõustiklane, 100 ja 200 m jooksja.
Carter osales 2004. aastal Grossetos juunioride MM-il 200 m jooksus ja sai eeljooksus aja 21,24, kuid edasi ei kvalifitseerunud. 2007. aasta maailmameistrivõistlustel Ōsakas sai Carter 100 m eeljooksus aja 10,28 ja veerandfinaali ei pääsenud. Samas oli ta osaline Jamaica võistkonnas 4×100 m teatejooksu hõbemedali võidus.
2008. aasta OM-il Pekingis jooksis Carter avavahetust Jamaica võistkonnas 4×100 m teatejooksus. Jamaica võitis olümpiakulla uue maailmarekordiga 37,10. Samal aastal oli ta teine IAAF-i finaalvõistlustel tulemusega 10,07. Doha sisemaailmameistrivõistlustel 2010. aastal sai ta 60 meetri jooksus seitsmenda koha ajaga 6,72. Taegu maailmameistrivõistlustel oli ta 100 meetri jooksus seitsmes. Samadel võistlustel jooksis ta esikoha võitnud ja maailmarekordi püstitanud (37,04) Jamaica teatemeeskonna avavahetust. Istanbuli sisemaailmameistrivõistlustel 2012. aastal saavutas Carter 60 meetri jooksus teise koha ajaga 6,54. Londoni olümpiamängudel jooksis ta Jamaica teatemeeskonna avavahetust, kes võitis kulla maailmarekordilise ajaga 36,84. 
Carter võitis Moskva maailmameistrivõistlustel 2013. aastal 100 meetri jooksus pronksmedali ajaga 9,95 ja ta jooksis kuldmedali võitnud Jamaica teatemeeskonna avavahetust.
2014. aasta sisemaailmameistrivõistlustel Sopotis oli ta 60 meetri jooksus seitsmes.
2015. aasta maailmameistrivõistlustel Pekingis võitis ta 4×100 teatejooksus kuldmedali, joostes tavapäraselt esimest vahetust.
25. jaanuaril 2017 kinnitati, et Nesta Carteri 2008. aasta suveolümpiamängude dopinguproov oli positiivne, mistõttu tühistati Jamaica meeskonna tulemus meeste 4×100 meetri teatejooksus ja kuldmedalist jäädi ilma.
Rakvere foogtkond

Rakvere foogtkond oli Liivi ordu valitsusüksus (saksa keeles "Gebiet").
Moodustamine.
Foogtkond loodi Põhja-Eestisse pärast selle langemist Liivi ordu võimu alla. Ehkki ametlikult kuulus Eestimaa hertsogkond kuni 1346. aastani Taanile, omas ordu seal reaalset võimu juba 1343. aastal. Sellest ajast eksisteeris eraldi valitsusüksusena ka Rakverest juhitud ala, ehkki seda esialgu veel foogtkonnaks ei nimetatud. 1367. aastast on teada esimene ametlikult Rakvere foogti nime kandnud käsknik.
Asend.
Foogtkond piirnes idas Narva ja Vasknarva foogtkondade, lõunas esialgu Põltsamaa foogtkonna, hiljem Viljandi komtuurkonna, edelas Järva foogtkonna ja läänes Tallinna komtuurkonnaga. Lisaks sellele paiknes põhjas Toolse foogtkonna keskus ning selle alasid oli ka Järva ja Rakvere foogtkonna vahel.
Valitsemine.
Foogtkonna eesotsas oli foogt, kelle käes oli piirkonnas kõrgeim sõjaline, kohtu- ja haldusvõim. Lisaks foogtidele on teada ka kaks drosti: Rutger Lüdinghausen-Wulff (ametis 1524–1529) ja Friedrich Sebeke-Kerckerinck (1548–1559), ning üks peamees: Wilhelm von Bönninghausen (1472).
Kiriklikult kuulus Rakvere foogtkond Tallinna piiskopkonda, mis erinevalt teistest Vana-Liivimaa vaimulikest territooriumidest kuulus Lundi peapiiskopkonda.
1471. aastal moodustas ordumeister Johann Wolthus von Herse Toolse foogtkonna, mis hõlmas küllaltki väheseid alasid Toolse ordulinnuse ümbruses ning Järvamaal. Peamiselt moodustati see Rakvere foogtkonna aladest. Toolse sadam oli toona üheks olulisemaks Virumaa kaubanduskohaks ja seda nimetati ka Rakvere mereväravaks. Seetõttu oli kahe foogti vahel tavaliselt suhteliselt tihe koostöö.
Likvideerimine.
1558. aastal puhkenud Liivi sõja alguses sai foogtkond rängalt kannatada ja tõenäoliselt sama aasta sügisel langes see venelaste kätte, Rakvere ordulinnus alistus tõenäoliselt ilma vastupanuta. Viimane foogt Gerhard Huyn von Amstenraide pääses küll Tallinna, kuid foogtkonda tal tagasi saada ei õnnestunud. 1561. aastal tunnistasid Põhja-Eesti Harju-Viru rüütelkond, sealhulgas ka endise Rakvere foogtkonna aadlikud Rootsi kuninga ülemvõimu ja sellega võib lugeda foogtkonda lõplikult likvideerituks.
Šolem Alejchem

Šolem Alejchem (õieti Šolem Rabinovitš; 2. märts 1859 Perejaslav, Poltava kubermang, Venemaa Keisririik – 13. mai 1916 New York, Ameerika Ühendriigid) oli jidišikeelne juudi kirjanik.
Ruby

Ruby tähendab inglise keeles rubiini. 
Ruby on eesnimi, mida kasutatakse enamasti naisenimena, mõnikord ka mehenimena. 
Ruby on püstol.
Ruby on programmeerimiskeel. 
Ruby on ka kohanimi: 
Ruby mägi on kihtvulkaan Kanadas.
Ruby on Egiptuse laulja.
Ruby on ka perekonnanimi, mille kandjate seas on
Humppila

Humppila on küla Soomes Kanta-Häme maakonnas Humppila vallas.
Külas elab umbes 1500 inimest.
Kirik.
Humppila kirik ehitati aastatel 1920–1921 punasest graniidist ja betoontellistest. Kirik mahutab 600 inimest. 14 registriga oreli on valmistanud Soome esimene orelitehas Kangasalas 1969. aastal. Alexandra Frosterus-Såltini altarimaal kujutab Jeesust Ketsemani aias.
Raudteejaam.
Humppilas on raudteejaam Turu–Toijala raudteel. Peatus avati 1876. aastal. Algul oli peatuse nimi Koivisto, see nimetati ümber 1890. aastate lõpul. Algne jaamahoone hävis tulekahjus 1973. aastal, praegune valmis 1983. aastal. 2000. aastal lõpetati jaamahoones piletimüük ning jaamahoone suleti.
Janakkala vald

Janakkala on vald Soomes Lõuna-Soome läänis Kanta-Häme maakonnas. Vallas elab 16 500 inimest ja rahvastiku tihedus on 30,2 in/km². Janakkala naabervallad on Hauho, Hausjärvi, Hämeenlinna linn, Lammi, Loppi, Renko, Riihimäki ja Tuulos. Vallas räägitakse soome keelt.
Janakkala sõprusvald Eestis on Kadrina vald.
Külad.
Heinäjoki, Hiisi, Hyvikkälä, Kerkkola, Kernaala, Kiipula, Kiri, Koljala, Leppäkoski, Löyttymäki, Mallinkainen, Melkkola, Napiala, Punkka, Saloinen, Sauvala, Tarinmaa, Tanttala, Tervakoski, Turenki, Uhkoila, Virala, Vähikkälä
Mõttespordi maailmamängud

Esimesed mõttespordi maailmamängud ("World Mind Sports Games") peeti 3.–18. oktoobrini 2008 Pekingis. Osalema oodati umbes 3000 sportlast 150 riigist. 
Võistluste korraldajaks oli IMSA (International Mind Sports Assotiation) koostöös rahvusvaheliste spordialaliitudega. Võisteldi 5 alal: male, kabe, go, bridž ja "xiangqi" (Hiina male). Kokku jagati välja 35 medalikomplekti. Lisaks mängude ametlikule programmile peeti FMJD korraldamisel kiirkabe maailmameistrivõistlused. Males, kabes ja bridžis tegid kaasa ka Eesti sportlased.
Alad.
Kabe.
Lisaks IMSA korraldatud mängudele peeti ka veel ametliku programmi väliselt FMJD korraldusel kiirkabe (rahvusvahelise kabe) maailmameistrivõistlused. Neid medaleid ei olnud välja pandud korralduskomitee poolt ning neid ei ole arvestatud riikide paremusjärjestuses.
Jokioineni vald

Jokioinen on vald Soomes Lõuna-Soome läänis Kanta-Häme maakonnas. Vallas elab 5800 inimest ja rahvastiku tihedus on 32 in/km². Jokioineni naabervallad on Forssa linn, Tammela, Somero, Ypäjä ja Humppila. Vallas räägitakse soome keelt.
Vallal on sõprussidemed Suure-Jaani vallaga.
Külad.
Haapaniemi, Jokioinen, Jänhijoki, Kiipu, Lammi, Latovainio, Minkiö, Minkiö raudteejaam, Niemi, Ojainen, Pellilä, Rehtijärvi, Saari, Vaulammi
Jokioinen

Jokioinen on asula Soomes Kanta-Häme maakonnas Jokioineni vallas.
Asulast voolab läbi Loimijoki.
Asulas on algkool (Miinan koulu) ja põhikooli üla-aste (Paanan koulu).
Hirmuste hoiuala

Hirmuste hoiuala asub Hiiu maakonna Kõrgessaare vallas Kõpu poolsaare loodeosas. 
Hoiuala suuruseks on 38,6 hektarit ja hõlmab Hirmuste küla mosaiikse 
struktuuriga põllumajanduslikke maid. Ala on nõrgalt lainja reljeefiga. Küla põllud ja kuivemad rohumaad paiknevad glatsiaalsetel kõrgendikel, mida lõuna poolt ümbritsevad mereliiva tasandikud. 
Külas on valdav traditsiooniline maakasutus – arurohumaad vahelduvad põldude, 
puisniitude, puiskarjamaade ja metsaga. Alal tervikuna on suur ajaloolis-kultuuriline 
väärtus. Tegemist on hästisäilinud traditsioonilise külamaastikuga, mida on järjepidevalt 
kasutatud. Kõik alal esinevad kõrge looduskaitselise väärtusega elupaigad on poollooduslikud 
kooslused: kuivad lubjarikkad niidud, liigirikkad aruniidud, madalikuniidud, puisniidud ja puiskarjamaad.
Hoiuala on kaitse all alates 1. oktoobrist 2005. aastast Vabariigi Valitsuse määrusega. 2008. aasta kevadel kinnitati ka Hirmuste hoiuala kaitsekorralduskava aastateks 2008–2016.
Johann von Rosen

Johann von Rosen (surnud 1605) oli Eestimaa aadlik, Rosen (punaste) suguvõsast.
Aastail 1598–1600 oli ta Eestimaa rüütelkonna peamees. Ta oli ka Eestimaa maanõunik.
Talle kuulus Roosna mõis Ambla kihelkonnas Järvamaal.
Perekond.
Johann von Rosen oli abielus Gertruda von Brackeliga. Abielust sündisid:
Ohtrus

Ohtrus ehk abundants on ökoloogias kvantitatiivne näitaja, mis iseloomustab vaadeldava liigi suhtelist isendite arvu (hulka) ökosüsteemis (proovipunktis), seda kõrvutades teiste liikidega. Ohtrust arvutatakse eriti botaanikas, kus on kasutusel mitmeid skaalasid, näiteks Braun-Blanquet' skaala, harvem kirjeldatakse ohtrust ka veeproovides, põhjaveeproovides jt.
Kõpu-Vaessoo hoiuala

Kõpu-Vaessoo hoiuala asub Hiiu maakonnas Kõrgessaare vallas Kõpu poolsaare keskosas 142 hektaril. Hoiualal asuvad hästisäilinud traditsioonilise külamaastikuga Kõpu, Ojaküla ja Ülendi küla.
Poollooduslikest kooslustest on alal eriti kõrge looduskaitselise väärtusega kuivad niidud lubjarikkal mullal, liigirikkad niidud lubjavaesel mullal, puisniidud ja puiskarjamaad. Looduslikest kooslustest kuuluvad siia kuivad nõmmed ja kadastikud. 
Alal leidub arvukalt arheoloogiamälestisi (kivikalmeid, muinasasulaid ja -põlde jms, kokku 16 riikliku tähtsusega kultuurimälestist ja 31 registreerimata kohaliku tähtsusega kinnismuistist). Ojakülas asub kaks looduskaitsealust üksikobjekti: Põrgukivi ja Suurikpõllu suurkivi.
Hoiuala on kaitse all alates 1. oktoobrist 2005 Vabariigi Valitsuse määrusega. 2008. aasta kevadel kinnitati ka Kõpu-Vaessoo hoiuala kaitsekorralduskava aastateks 2008–2016.
Värske Rõhk

Värske Rõhk on kirjandusajakiri, mis keskendub noorte autorite loomingu avaldamisele. 
Ajakiri ilmub kuus korda aastas. Värskes Rõhus ilmuvad noorema põlvkonna autorite luuletused, proosatekstid, ja arvustused uuema kirjanduse kohta, lisaks tõlked noorte välisautorite kirjanduslikust loomingust, päevikud ning esseed.
Ajakirja esimene number ilmus septembris 2005. Esimene peatoimetaja oli Priit Kruus, 2007–2013 juhtis toimetuse tööd Lauri Eesmaa, alates augustist 2013 kuni novembrini 2020 oli ajakirja peatoimetaja Carolina Pihelgas. 1. novembrist 2020 asus Värsket Rõhku juhtima senine kriitikatoimetaja Hanna Linda Korp. 1. novembrist 2025 sai peatoimetajaks ajakirja senine tegevtoimetaja Saara Liis Jõerand.
Värske Rõhu tuntumad autorid on Diana Leesalu, Paavo Piik, Eda Ahi, Eia Uus, Maarja Pärtna, Andra Teede, Sveta Grigorjeva. Oma debüütraamatu on ajakirja raamatusarjas "Värske Raamat" avaldanud Eliina Korts, Martin Vabat, Jim Ashilevi, Triin Tasuja, Tuuli Taul, Maarja Pärtna, Barthol Lo Mejor, Linda-Mari Väli, Eda Ahi, Lauri Teder, Tõnis Vilu ja Indrek Lõbus jpt. 
Ajakirja andis esmalt välja Eesti Kirjanduse Selts (2005–2006), seejärel MTÜ Värske Rõhk (2007–2014). Aastast 2015 annab Värsket Rõhku välja Sihtasutus Kultuurileht.
Ajakirjal Värske Rõhk on oma raamatusari "Värske raamat". 
Aastaauhinna laureaadid.
Alates 2015. aastast annab Värske Rõhk igal aastal aastaauhindu. Aastaauhinnad antakse välja neljas kategoorias: luule, proosa, kriitika ja vabaauhind. Nii nominendid kui ka laureaadid valib Värske Rõhu kolleegium.
Erich Dietrich von Rosen

Erich Dietrich von Rosen (1689–1735) oli Eestimaa aadlik.
Erich Dietrich von Rosen sündis Roosna mõisniku Hans von Roseni ja krahvinna Britta Stenbocki pojana.
Aastail 1715–1720 oli ta Eestimaa rüütelkonna peamees.
Talle kuulus Seli mõis.
Perekond.
Erich Dietrich von Rosen abiellus 1732. aastal Patküla ("Owerlack") mõisast pärit Ulrika Eleonora von Patkuliga (sünd.1683), kes oli Jürgen von Patkuli (surnud 1706) ja Catharina Elisabeth Freytag von Loringhoveni (a. d. H. Morsel, Livland) tütar, ning lesestunud abieludest Södermanlandi rügemendi ülema Christer Reinhold von Schlippenbachi (surnud 1716) ja Adavere rentnikust Rootsi kapteni Otto Wilhelm von Esseniga (umbes 1675–1726).
Suureranna hoiuala

Suureranna hoiuala on kaitseala Hiiu maakonnas Kõrgessaare vallas Kõpu poolsaare lõunaosas. Hoiuala pindala on 247 ha.
Ala hõlmab Suureranna ja Laasi küla põllumajanduslikke maid. Esineb nii mereliiva tasandikku kui ka vanu rannavalle. Nüüdisrand on liivane ja madal. 
Külas on valdav traditsiooniline maakasutus – poollooduslikud rohumaad vahelduvad põldude, puiskarjamaade ja metsaga. Rannas on Kõpu poolsaare ainsad rannaniidud, karjatamata aladel valitsevad roostikud. Poollooduslike elupaikade hulka kuuluvad veel liigirikkad aruniidud, nõmmed, madalikuniidud, liigirikkad madalsooniidud ning kadastikud. 
Alal on teada kolm II kaitsekategooria (rand-orashein, loim-vesipaunikas, värvi-paskhein) ja seitse III kaitsekategooria taimeliiki. 
Hoiuala on kaitse all alates 1. oktoobrist 2005 Vabariigi Valitsuse määrusega. Kevadel 2008 kinnitati ka Suureranna hoiuala kaitsekorralduskava aastateks 2008–2016.
Põrgukivi

Põrgukivi on looduskaitsealune rändrahn Hiiu maakonnas Kõrgessaare vallas Ojakülas. 
Põrgukivi mõõtmed on 9 x 4 x 3,5 meetrit; ümbermõõt 26 meetrit.
Suurikpõllu suurkivi

Suurikpõllu suurkivi (ka "Kõpu Suuripõllu rahn") on rändrahn Hiiu maakonnas Kõrgessaare vallas Kõpu poolsaarel Ojakülas.
Kõpu mõisa kunagine põlluosa kandis seal asuva rändrahnu järgi Suurekivipõllu nime. Aja jooksul on kivi nimi rahvasuus lühenenud Suurikpõlluks.
See kivi on Lepistepao suure kivi (Kõpu suurkivi) kõrval Kõpu maadel suuruselt teine rändrahn. Kivi üks külg on järsk nagu püstloodis sein. Rahvapärimuse järgi olevat selle vastu olnud ehitatud kunagise Arapsi küla talu ait ja kivi üks külg olnud aida seinaks.
Arapsi küla hävitamise lugu on seotud kõplaste õnnetult lõppenud hülgejääl käimisega, millest Gustav Lauri andmeil võtnud osa 40 meest, kellest ükski tagasi ei tulnud. Paari nädala pärast ilmunud ainsana kodumaile meestel kaasas olnud koer, kes nälginuna ja verele kulunud käppadega olevat jõudnud veel roomata Pakapõllu mäe veerele, kus ta oli haledasti ulgunud ja siis surnud. Et küll enam mõisale teotegijaid ei jäänud, aetud naised-lapsed majadest välja ja põllud liidetud mõisamaadega, sest küla asus mõisa külje all headel maadel.
Muistendid.
Muistendi järgi olevat kivi sinna heitnud Vanapagan. Kivi ülaküljel on viis sügavat, justnagu puuritud auku. Need olevat vanasarviku sõrmejäljed.
Teine lugu sama kivi kohta räägib, et suur kivi Suurikpõllus on ka Vanapagana visatud Kaplimäe kabeli põlemise ajal, sest Vanapaganal olnud hea meel selle üle, et see kabel oli ära põletatud, sest tema mäel ei tohi olla püha kabelit. Selle heameele pärast visanudki kivi.
Kõrgessaare looduskaitseala

Kõrgessaare looduskaitseala (varem "Kõrgessaare maastikukaitseala") on looduskaitseala Hiiumaal Kõrgessaare vallas. 
Kaitseala on loodud madalate rannajärvede (laiside), karstiallikate ja kaitsealuste liikide elupaikade kaitseks. Kaitsealal on kaks sihtkaitsevööndit: Kõrgessaare sihtkaitsevöönd ja Pihla allikate sihtkaitsevöönd. Kaitseala maismaaosa pindala on 69,11 hektarit.
Kalvola vald

Kalvola on endine vald Soomes Lõuna-Soome läänis, Kanta-Häme maakonnas. Vallas elas enne liitumist 3600 inimest ja rahvastiku tihedus oli 11,9 in/km². Kalvola naabervallad olid Akaa vald, Hattula vald, Kylmäkoski vald, Tammela vald, Urjala vald ja Valkeakoski vald.
2009. aasta alguses liitus vald Hämeenlinna linnaga.
Külad.
Ahlajärvi, Heinu, Hietajärvi, Hitumaa, Iittala, Kanajärvi, Kankaanpää (küla), Kautio, Keikkala, Kotkajärvi, Kutila, Kutinen, Kuurila, Könnölä, Lintumaa, Niemi, Ohtinen, Ojajärvi, Orjanhirsi, Paakkonen, Sauvala, Saviniemi, Sittala, Sääksniemi, Taljala, Unonen, Rimmilä, Pirttikoski
Lammi vald

Lammi on endine vald Soomes Lõuna-Soome läänis Kanta-Häme maakonnas. Vallas elas enne liitumist 5500 inimest ja rahvastiku tihedus oli 10,3 in/km². Lammi naabervallad olid Asikkala vald, Hauho vald, Hausjärvi vald, Hämeenkoski vald, Janakkala vald, Kärkölä vald, Padasjoki vald, Pälkäne vald ja Tuulose vald. Vald oli soomekeelne.
2009. aasta alguses liideti vald Hämeenlinna linnaga.
Külad.
Arrankorpi, Evo, Hauhiala, Hietoinen (Mommila), Iso-Evo, Jahkola, Kataloinen, Kostila, Kuurikka, Kättärlä, Lammi, Lampelto, Lieso, Montola, Mulkoila, Niipala, Oinen, Onnenvuori, Paakkola, Pakkasela, Palonen, Parikkala, Perinkää, Pienistö, Porraskoski, Rantonen, Riikonen, Ronni, Sankola, Syrjäntausta, Takaperä, Tanttila, Tommala, Vilkkilä, Vähä-Evo, Ylänne, Ylännäinen
Loppi vald

Loppi on vald Soomes Lõuna-Soome läänis, Kanta-Häme maakonnas. Vallas elab 8200 inimest ja rahvastiku tihedus on 13,7 in/km². Loppi naabervallad on Hyvinkää linn, Janakkala vald, Karkkila linn, Hämeenlinna linn, Riihimäki vald, Tammela vald ja Vihti vald.
Vald on soomekeelne.
Loppi vallas Loppijärvi kaldal asub "Koidula kivi", mille külge kinnitati 1973. aastal koopia Juta Eskeli loodud Estonia teatri Lydia Koidula reljeefist.
Külad.
Hevosoja, Hirvijärvi, Hunsala, Joentaka, Kormu, Loppi (kirikuküla), Launonen, Läyliäinen, Metsäkylä, Ourajoki, Pilpala, Räyskälä, Sajaniemi, Salo, Teväntö, Topeno ja Vojakkala.
Valla sõpruslinn Eestis on Keila.
Loppi

Loppi on küla Soomes Kanta-Häme maakonnas, Loppi valla kirikuküla.
Külas on 2660 elanikku.
Külas on lasteaed, põhikooli ala- ja ülaaste ning gümnaasium, rahvaõpistu, raamatukogu.
Kirik.
Püha Birgitta auks nimetatud Santa Pirjo kirik on üks Soome vanimaid puukirikuid. Täpne vanus ei ole teada, sest vastavad dokumendid on tulekahjus hävinud. Arvatakse, et kirik võib olla ehitatud isegi juba 15.-16. sajandi vahetusel, kuid seinapalkide uurimisel on ehitamisajaks pakutud 1660. aastaid. Kirik asub kõrgel künkal umbes 1,5 km kaugusel küla keskusest. Kirikut kasutati regulaarselt jumalateenistusteks 1805. aastani. Praegu korraldatakse kirikus kontserte ja laulatusi.
Otto Johann Stephan von Rosen

Vabahärra Otto Johann Stephan von Rosen (vene: Отто Фёдорович фон Розен) (3. juuli (vkj 22. juuni) 1778 Kiikla mõis – 24. aprill (vkj 12. aprill) 1828 Kaasan) oli baltisaksa päritolu Venemaa poliitik.
Otto Johann Stephan von Rosen sündis Kiikla mõisniku, alampolkovniku ja riiginõuniku Friedrich Gustav von Roseni (1740–1817) ja Sophie Helene von Derfeldeni pojana. Tema vend Friedrich Georg Otto von Rosen oli Venemaa jalaväekindral ja paistis silma Napoleoni-vastastes sõdades.
Rosen oli Eestimaa rüütelkonna maanõunik ja aastail 1818–1824 Eestimaa rüütelkonna peamees. Hiljem riiginõunik ja Kaasani kuberner (01.05.1826—12.04.1828).
Talle kuulusid Vatla ja Kiska mõis.
Perekond.
Otto Johann Stephan von Rosen abiellus 1799. aastal Virtsus Christina Anna von Helwigiga (1780–1845). Abielust sündis:
Renko vald

Renko on endine vald Soomes Lõuna-Soome läänis Kanta-Häme maakonnas. Vallas elas enne liitumist umbes 2400 inimest ja rahvastiku tihedus oli 8,54 in/km². Renko naabervallad olid Hattula vald, Hämeenlinna linn, Janakkala vald, Loppi vald ja Tammela vald. Vald oli soomekeelne.
2009. aasta alguses liitus vald Hämeenlinna linnaga.
Külad.
Ahoinen, Asemi, Kaloinen, Kuittila, Lietsa, Muurila, Nevilä, Oinaala, Uusikylä, Vaimare, Vehmainen, Nummenkylä
Renko

Renko on küla Soomes Kanta-Häme maakonnas Hämeenlinnas, endise Renko valla keskus.
Hämeenlinna keskus on umbes 15 km kaugusel.
Renko maakividest kaheksanurkse põhiplaaniga kirik ehitati 16. sajandi alguses.
Tammela vald

Tammela on vald Soomes Lõuna-Soome läänis Kanta-Häme maakonnas.
Tammela naabervallad on Forssa linn, Hattula, Jokioinen, Kalvola, Karkkila, Loppi, Nummi-Pusula, Renko, Somero ja Urjala.
Vallas räägitakse soome keelt.
Külad.
Heinu, Hevoniemi, Hykkilä, Häiviä, Iittala, Kallio, Kankainen, Kaukjärvi, Kaukola, Keikkala, Kuuslammi, Kytö, Letku, Liesjärvi, Lunkaa, Mustiala, Myllykylä, Ojainen, Orjanhirsi, Pappila, Patamo, Pikonkorpi, Porras, Riihivalkama, Saari, Sauvola, Sukula, Susikas, Taljala, Talpia, Tammela, Teuro, Torajärvi, Torro
Karusammal

Karusammal ("Polytrichum") on lehtsammaltaimede hõimkonda karusamblaliste sugukonda kuuluv perekond.
Eesti liigid.
Eestis leiduvad järgmised karusambla liigid:
Tuulose vald

Tuulos on endine vald Soomes Lõuna-Soome läänis Kanta-Häme maakonnas. Vallas elas enne liitumist 1500 inimest ja rahvastiku tihedus oli 10,4 in/km². Tuulose naabervallad olid Hauho vald, Hämeenlinna linn, Janakkala vald ja Lammi vald. Vallas räägiti soome keelt.
2009. aasta alguses liitus vald Hämeenlinna linnaga.
Külad.
Juttila, Karutta, Lakkola, Pohjoinen, Sairiala, Sydänmaa, Syrjäntaka, Teuro, Toivaala
Tuulos

Tuulos (ka Syrjäntaka) on asula Soomes Kanta-Häme maakonnas Hämeenlinna linnas, endine Tuulose valla keskus.
Asula on Hämeenlinna keskusest 25 kilomeetri kaugusel.
Ostwind

Flakpanzer IV "Ostwind" oli Panzer IV tankil baseeruv õhutõrjetank. Selle tootmist alustati 1944. aastal "Wirbelwind"i järglasena.
Ostwinde ehitati ligikaudu 45.
Halsua vald

Halsua on vald Soomes Kesk-Pohjanmaa maakonnas. Vallas elab 1400 inimest ja rahvastiku tihedus on 3,3 in/km². Halsua naabervallad on Kaustinen, Kokkola, Lestijärvi ja Perho. Vallas räägitakse soome keelt.
Külad.
Halsua, Hietalahti, Kalliokoski, Kanala, Karhukorpi, Lepistö, Liedes, Majasaari, Marjusaari, Meriläinen, Niemi, Tofferi, Ylikylä
Halsua

Halsua on küla Soomes Kesk-Pohjanmaa maakonnas, Halsua valla kirikuküla.
Halsua puukirik asub Halsua keskusest veidi lõunas. See on ehitatud aastatel 1825–1826. Kirikukella helistati alguses kirikutornist, eraldi kellatorn ehitati 1882. aastal. 
Aastal 1906 osteti kirikusse Lahti orelitehase orel. Uus orel hangiti Saksamaalt 1959. aastal.
Himanka vald

Himanka on endine vald Soomes Lääne-Soome läänis, Kesk-Pohjanmaa maakonnas. Vallas elas 2008. aastal 3000 inimest ja rahvastiku tihedus oli 12 in/km². Himanka naabervallad olid Kalajoki, Kannuse linn ja Lohtaja. Vallas räägiti soome keelt.
1. jaanuaril 2010 liideti vald Põhja-Pohjanmaa maakonna Kalajoki linnaga.
Külad.
Ainali, Hillilä, Himankakylä, Lahdensuu, Pahkala, Pernu, Pöntiö, Rautila, Saarenpää, Tomujoki, Torvenkylä, Kannuskylä
Sündinud 20. septembril

"Siin on loetletud 20. septembril sündinud tuntud inimesi.
Ernos

Ernos on 1965. aastal asutatud Soome ansambel. Ansambel sai nime asutaja Erno Lindahli järgi.
Ernose tuntuimad laulud 1960. aastatel olid "Maria Louiza", "Ei paljon puutu onnestain" ja "Kesäaikaan".
Ernos ja Eesti.
Ernos esines esimese Lääne biitansamblina Eesti NSV-s Tallinnas 23. septembril 1968 Estonia kontserdisaalis. Nende kontsert võeti vastu suure vaimustusega. 
Ernos oli 1970. aastatel Eestis väga populaarne, kuid ansamblit ei lastud enam Eestisse. 
40 aastat hiljem, 23. septembril 2008, tähistasid nad oma mälestusväärset ajaloolist kontserti esinemisega samas koosseisus samas kohas.
Ernose ühe kuulsama hiti “Maria Louiza” (eesti keeles "Maria Louisa", sõnad Vello Salumets) laulis Eestis populaarseks Jaak Joala.
Koosseis.
Algkoosseisu kuulusid: 
Tuntuimasse koosseisu kuulusid:
Petersell (perekond)

Petersell ("Petroselinum") on sarikaliste sugukonda kuuluv taimeperekond. 
Perekonda kuulub kaks liiki "Petroselinum crispum" ja "Petroselinum segetum."
Neist tuntuim liik on kindlasti aedpetersell ("Petroselinum crispum"), mida kasutatakse laialdaselt ravim- ja maitsetaimena. Liigi looduslik levila on Lõuna-Euroopa (Itaalia) ning Põhja-Aafrika (Alžeeria ja Tuneesia).
"Petroselinum segetum" kasvab Lääne-Euroopas (Inglismaa, Holland) ja Prantsusmaal, Itaalias, Hispaanias ning Portugalis. Liik kasvab rohumaadel ja jõekallastel. Taim on söödav ning sarnase maitsega kui aedpetersell. "Petroselinum segetumi" sulgjad lehed on lantsetjad.
Jagamine

Jagamine ehk jagamistehe on korrutamise pöördtehe, kus korrutise ja ühe teguri kaudu leitakse teine tegur.
Jagamistehet "a jagada b" tähistatakse kooloni (:), kaldkriipsu (/) või murru (-) abil vastavalt
formula_1
kus operandi "a" nimetatakse jagatavaks ning operandi "b" jagajaks. Jagamistehte tulemit nimetatakse jagatiseks.
Üldistused.
Jagamisest räägitakse tavaliselt juhul, kui vastav korrutamine on kommutatiivne, kuid jagamistehet on võimalik üldistada ka mittekommutatiivsetele struktuuridele (vt näiteks jagamisega algebra, kaldkorpus). Viimasel juhul tuleb eristada "vasak- ja parempoolset jagamist", sest nende tehete tulemid on mittekommutatiivsete algebrate puhul üldjuhul erinevad.
Havis Amanda

Havis Amanda on purskkaevuga merineitsi kuju Helsingis. Kuju on üks tuntumaid Helsingi sümboleid ning üliõpilaste volbriöö kogunemiskoht.
Kuju valmistas 1906. aastal skulptor Ville Vallgren ning see püstitati Helsinki Kauppatoril 20. septembril 1908. Havis Amanda on viie meetri kõrgune juugendstiilis pronkskuju, mis kujutab merest tõusnud merineitsit toetumas neljale vettpurskavale merilõvile. Eliel Saarise kujundatud bassein on valmistatud punasest graniidist.
Alasti naise kuju püstitamine tekitas esialgu oodatult palju pahameelt – naisõiguslaste meelest oli see kõlvatus, töölisliikumise arvates raiskamine ning rahvuslaste arvates ebasoomlaslik. Kuju oli harjumatu ka seetõttu, et tolleaegsed kujud avalikus linnaruumis kujutasid pigem kurguni kinninööbitud väärikaid härrasmehi.
Tänapäeval on Havis Amanda korduvalt valitud Helsingi kõige tähtsamaks ja kõige ilusamaks kunstiteoseks.
Kuju nime päritolu pole päris selge. Levinuima legendi järgi on see tulnud kohe alguses kasutusele võetud rootsikeelsest nimest Havets Amanda ('Mere Amanda'). Soomlased mugandasid selle nimeks "Haaviston Manta" ehk lihtsalt "Manta". Vallgren ise nimetas kuju Merineitsiks ning see sümboliseeris tema jaoks Helsingi sündi merest.
Iga aasta 1. mail pesevad Helsingi üliõpilased Havis Amanda puhtaks ning panevad talle pähe eritellimusel valmistatud suure tekli. Esialgu roniti mööda kuju üles; aastal 1990 see aga keelati ning nüüd kasutatakse tõstukit.
Aivar Sarapik

Aivar Sarapik (ristinimi Aleksander; sündinud 7. detsembril 1965) on Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku ülempreester ja endine Kaitseliidu peakaplan (kolonelleitnant reservis). 
Õppinud arvuti eriala Tallinna Polütehnikumis, sotsiaaltööd Tallinna Pedagoogikaülikoolis ning teoloogiat EELK Usuteaduste Instituudis ja Tartu Teoloogia Akadeemias, kaitsnud magistrikraadi USA-s Püha Risti Kreeka Teoloogia Koolis. 
Aivar Sarapik on Kaitseliidu endine peakaplan, aastatel 2003–2006 oli ta Kaitseliidu eriorganisatsiooni Noored Kotkad peavanem. 
Ta on töötanud muu hulgas arvutite parandajana tehases Impulss, majandusjuhina Tallinna Issanda Muutmise peakirikus, noorsootöö juhina Eesti Punases Ristis, spetsialistina sotsiaalministeeriumis, diakonina Tallinna Issanda Muutmise peakirikus, preestrina Hiiumaal, Haapsalus ja Arusaares, nõustajana firmades ning on kujundanud kodulehti. 
Aastast 2008 on ta ülempreester Tallinna Issanda Muutmise peakirikus. 
Aivar Sarapik oli nõunik Moskva Patriarhaadi ja Konstantinoopoli Oikumeenilise Patriarhaadi läbirääkimistel; ta on korraldanud laagreid ja seminare ning on olnud mitmete fondide asutajaliige.
Kaustineni vald

Kaustinen on vald Soomes Kesk-Pohjanmaa maakonnas. Vallas elab 4300 inimest ja rahvastiku tihedus on 12,1 in/km². Vallas räägitakse soome keelt. Kaustiseni naabervallad Halsua, Kruunupyy, Kälviä, Ullava ja Veteli.
Külad.
Järvelä, Jylhä, Kaustinen ehk Kaustineni kirikuküla, Kola, Köyhäjoki, Nikula, Puumala, Salonkylä, Tastula, Vintturi
Kaustinen

Kaustinen on küla Soomes Kesk-Pohjanmaa vallas, Kaustineni valla kirikuküla.
Kaustinen on tuntud seal alates 1968. aastast igal aastal toimuva Põhjamaade suurima rahvamuusikafestivali tõttu. Samuti korraldatakse seal igal aastal alates 1978. aastast kammermuusikanädalat.
Kaustises on 1976. aastal asutatud muusikakeskkool, kus õpib umbes 150 noort.
Kälviä vald

Kälviä on endine vald Soomes Lääne-Soome läänis Kesk-Pohjanmaa maakonnas. Vallas elas 4600 inimest ja rahvastiku tihedus oli 6,9 in/km².
Kälviä naabervallad olid Lohtaja, Kannuse linn, Toholampi, Lestijärvi, Halsua, Kaustinen, Kruunupyy, Ullava ja Kokkola.
Vald oli soomekeelne.
1. jaanuaril 2009 liideti Kokkola linnaga.
Järva-Jaani vald (1991–2017) oli alates 1991. aastast sõprussuhetes Kälviä vallaga.
Külad.
Hilli, Honkimaa, Jatkojoki, Jokikylä, Karhulahti, Kleemola, Kälviä, Miekkoja, Nissi, Passoja, Peitso, Peltokorpi, Porkola, Riippa, Ridankylä, Rimpilä, Ruotsalo, Vuolle, Välikylä, Rita
Lestijärvi vald

Lestijärvi on vald Soomes Kesk-Pohjanmaa maakonnas. Vallas elab 821 inimest ja rahvastiku tihedus on 1,5 in/km². Lestijärvi naabervallad on Halsua, Kinnula, Kälviä, Perho, Reisjärvi, Sievi ja Toholampi. Vallas räägitakse soome keelt.
Külad.
Lestijärvi, Kiiskilä/Niemi, Syri, Yli-Lesti
Kälviä

Kälviä on küla Soomes Kesk-Pohjanmaa maakonnas Kokkola linnas.
2009. aasta 1. jaanuarini oli Kälviä Kälviä valla keskus.
Külas asub algkool. 
Küla ristikujulise põhiplaaniga kirik valmis 1905. aastal, see on kolmas kirikuhoone samas paigas. Kiriku juures on 1804. aastal ehitatud kellatorn.
Lestijärvi

Lestijärvi on küla Soomes Kesk-Pohjanmaa maakonnas Lestijärvi vallas.
Lestijärvi puukirik on pühitsetud 1827. aastal. See mahutab 400 inimest.
Max Brod

Max Brod (27. mai 1884 Praha – 20. detsember 1968 Tel Aviv) oli saksakeelne Austria juudi kirjanik, tõlkija ja helilooja.
Max Brod on tuntud kui Franz Kafka käsikirjalise pärandi toimetaja ja avalikustaja. Franz Kafka palus Brodil oma järelejäänud käsikirjad hävitada, kuid Brod võttis endale vastutuse seda palvet ignoreerida. 1937. aastal avaldas ta Kafka biograafia. Tänu Brodile saavutas laiema tuntuse tšehhi helilooja Leoš Janáček, kelle ooperite libretod ta saksa keelde tõlkis.
Ta sündis Prahas pangaametniku pojana. Lapsepõlve mõjutasid tema halb tervis ja ema psüühilised häired. Tema vanemad olid suured ooperihuvilised. See pani aluse ka Maxi muusikahuvile.
Brod astus Praha Karl-Ferdinandi ülikooli õigusteadust õppima. 23. oktoobril 1902 tutvus ta Franz Kafkaga, kellega ta sai lähedaseks sõbraks. 
Pärast ülikooli lõpetamist 1907. aastal asus Brod tööle Praha postivalitsusse, kuna sealne suhteliselt lühike tööpäev jättis talle aega kirjandusliku loominguga tegelemiseks.
Brodi esimest, 1908. aastal ilmunud romaani "Schloss Nornepygge" ('Nornepygge lossi'), peeti ekspressionismi meistriteoseks.
Martin Buberi mõjul hakkas ta 1912. aastal sionistiks ja põgenes 1939. aasta märtsis Palestiinasse. Tel-Avivis elades töötas teatri Habimah dramaturgina.
Looming.
Heliloojana on ta kirjutanud kammermuusikat, sealhulgas 14 laulutsüklit.
Friedrich David Lenz

Friedrich David Lenz (20. september 1745 Dzērbene, Võnnu kreis Liivimaa kubermang Venemaa keisririik – 4. detsember 1809 Tartu Liivimaa kubermang Venemaa keisririik) oli baltisaksa päritolu Eesti vaimulik ja vaimulik kirjamees, Tartu Ülikooli eesti ja soome keele lektor.
1803–1809 oli ta esimene akadeemiline eesti keele õpetaja. Lenzi õpilaste seas oli Johann Heinrich Rosenplänter.
Elulugu.
Lenz sündis pastori pojana. Algõpetuse sai koduõpetaja käest. Õppis Tartu linnakoolis ja Königsbergis Collegium Fridericianum'is. Königsbergi ülikoolis õppis ta usuteadust aastatel 1762–1764 (immatrikuleeriti 3. aprillil 1762). Töötas seejärel koduõpetajana Tallinnas. Ordineeriti 24. mail 1767 õpetajaks.
Oli aastatel 1767–1779 Tarvastu koguduse õpetaja. Aastatel 1780–1809 oli ta Tartu Jaani koguduse ülempastor (introdutseeriti 20. detsembril 1780), aastatel 1780–1802 ka Linnakonsistooriumi assessor ja linnakooli inspektor. 
Alates 1. oktoobrist 1803 kuni surmani 1809 oli ta Tartu Ülikoolis esimene akadeemiline eesti ja soome keele lektor.
Isiklikku.
Tema vanaisa Michael Ewald Neoknapp oli Vastseliina koguduse õpetaja.
Tema isa Christian David Lenz oli Dzērbene ja Drusti (Cēsise kreisis) koguduste õpetaja, hiljem Cesvaine koguduse õpetaja, veel hiljem Tartu Jaani koguduse ülemõpetaja ja lõpuks Liivimaa kindralsuperintendent.
Tema vend Jakob Michael Reinhold Lenz oli baltisaksa päritolu saksa kirjanik, "tormi ja tungi" liikumise juhtfiguure ja Johann Christian von Lenz (1752–1831) oli Kuressaare magistraadi ja Pärnu rae sekretär ja Liivimaa kubermanguvalitsuse sekretär, õemees Johann Christian Friedrich Moritz oli Rõngu koguduse õpetaja, Riia Jakobi koguduse abiõpetaja (olles samaaegselt Riia lütseumi rektor) ja Tarvastu koguduse õpetaja.
Tema poeg Gottlieb Eduard Lenz oli Tartu Jaani koguduse õpetaja ja aastast 1824 Tartu Ülikooli praktilise teoloogia professor, Alexander Magnus Karl Lenz oli Rõngu Mihkli koguduse õpetaja, 
Tema poja Christiani poeg Emil Lenz oli füüsik, kes sõnastas induktsioonivoolu määramise reegli (Lenzi reegel).
Lohtaja vald

Lohtaja on endine vald Soomes Lääne-Soome läänis, Kesk-Pohjanmaa maakonnas. Vallas elas 2800 inimest ja rahvastiku tihedus oli 9,7 in/km². Lohtaja naabervallad olid Himanka, Kannuse linn ja Kälviä. Vald oli soomekeelne.
1. jaanuaril 2009 liideti Kokkola linnaga.
Külad.
Alaviirre, Karhi, Lohtaja kirikuküla, Marinkainen, Sorto, Väliviirre, Koskenkylä, Uusikylä
Gottlieb Eduard Lenz

Gottlieb Eduard Lenz (14. juuli 1788 Tartu – 14. detsember 1829 Peterburi) oli baltisaksa päritolu Eesti vaimulik ja usuteadlane.
Õppis Tartu linnakoolis ja aastatel 1803–1806 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Töötas pärast ülikooli lõpetamist koduõpetajana Nõo kirikumõisas. Ordineeriti õpetajaks 30. jaanuaril 1810.
Oli aastatel 1810–1823 Tartu Jaani koguduse ülemõpetaja ja Tartu linna konsistooriumi assessor. Töötas Tartu Ülikoolis praktilise usuteaduse professorina 1823–1829.
Gottlieb Eduard Lenz on maetud Tartu Raadi kalmistule platsile RAD:P12:221.
Isiklikku.
Tema isa Friedrich David Lenz oli Tarvastu- ja Tartu Jaani koguduse õpetaja ning Tartu Ülikooli esimene akadeemiline eesti ja soome keele lektor. Vanaisa Christian David Lenz oli Dzērbene ja Drusti (Cēsise kreisis) koguduse õpetaja, hiljem Cesvaine koguduse õpetaja, veel hiljem Tartu Jaani koguduse ülemõpetaja ja lõpuks Liivimaa kindralsuperintendent. Vanavanaisa Michael Ewald Neoknapp oli Vastseliina Katariina koguduse õpetaja. Onu Jakob Michael Reinhold Lenz oli baltisaksa päritolu saksa kirjanik, tormi ja tungi liikumise juhtfiguure.
Vassili Leontjev

 
Vassili Vassiljevitš Leontjev (12. jaanuar 1880 Peterburi – 1976 USA) oli 1912–1915 eradotsent Tartu Ülikoolis poliitilise ökonoomia ja statistika alal.
Vaimuliku poeg. Omandas eriala Leipzigi ja Müncheni Ülikoolis, töötas Peterburis ja Leningradis.
Nikolai Leporski

Nikolai Ivanovitš Leporski (vene Николай Иванович Лепорский; 17. jaanuar 1877 Nižni Novgorod – 15. juuni 1952 Leningrad) oli vene arstiteadlane.
Vaimuliku poeg. Õppis Tartu Ülikoolis 1898–1903. Töötas Tartus eripatoloogia ja kliiniku eradotsendina 1911–1917, tegutses ka Tomski ja Voroneži ülikoolis.
Grigori Levitski

Grigori Vassiljevitš Levitski (vene keeles Григорий Васильевич Левицкий; 8. november 1852 Harkov – 26. oktoober 1917 Petrograd) oli vene astronoom.
Levitski sündis advokaadi peres. Ta lõpetas Harkovi 3. gümnaasiumi kuldmedaliga ja astus 1870 Harkovi ülikooli füüsika-matemaatikateaduskonna füüsika-keemiaosakonda. Järgmisel aastal läks ta üle Peterburi Mäeinstituuti, aga hiljem Peterburi Keiserlikku Ülikooli. 1874 lõpetas ta selle ülikoolikandidaadi kraadiga, mis enam-vähem vastab tänapäeva bakalaureusekraadile, ja asus tööle Pulkovo observatooriumis algul koosseisuvälise astronoomina, alates 1876 arvutajana. Ühtlasi jätkas ta stipendiaadina õpinguid keiserlikus ülikoolis ja kaitses 1879. aastal magistritöö "Kaksiktähtede orbiidi kindlaksmääramisest".
Samal aastal määrati ta Harkovi ülikooli astronoomia-geodeesia kateedri dotsendiks. 1884 sai ta erakorraliseks professoriks. Ühtlasi töötas ta kogu oma Harkovi ülikooli perioodi (1879–1894) Harkovi observatooriumi direktorina.
1894 määrati ta Tartu ülikooli erakorraliseks professoriks ja ühtlasi Tartu observatooriumi direktoriks. 1898 sai ta Harkovi ülikooli audoktoriks ja samal aastal Tartu ülikooli korraliseks professoriks. 1901–1905 oli ta Eesti Looduseuurijate Seltsi president ja 1903–1905 Tartu ülikooli rektor. Tartu observatooriumi direktoriks jäi ta 1908. aastani.
1908–1911 oli Levitski Vilniuse õpperingkonna ülem, 1911–1914 Varssavi õpperingkonna ülem. Alates 1915 oli ta Petrogradis Naiste Pedagoogikainstituudi õppejõud ja 1915–1917 Venemaa Astronoomiaühingu esimees.
Harkovi observatooriumis korraldas Levitski päikeselaikude süstemaatilise jälgimise ja hankis sinna meridiaanringi. Ta määras kindlaks Harkovi ja Mõkolajivi pikkuskraadi. Ta tegi gravimeetrilisi mõõtmisi ja töötas horisontaalsete pendlitega, et avastada maakoore kõikumisi. Sellega sai ta üheks vene seismoloogia alusepanijaks ja horisontaalsete pendlite kasutamise pioneeriks seismoloogias. Ta püüdis ennustada maavärinaid. Peale selle tegeles ta loodusteaduste ajalooga ning avaldas töid Harkovi ja Tartu observatooriumi ajaloost.
Anders Lindstedt

Anders Lindstedt (27. juuni 1854 Sundborn – 16. mai 1939 Stockholm) oli rootsi astronoom, matemaatik ja statistik, kes on tuntud eeskätt Lindstedti-Poincaré meetodi leiutajana.
Lindstedt sündis Dalarnas maamõõtja pojana. Ta õppis Lundi ülikoolis ja lõpetas selle 32-aastaselt filosoofiadoktorina ja töötas seejärel Lundis astronoomia lektorina. Ta oli Tartu Ülikoolis 1879–1883 astronoom-vaatleja ning 1883–1886 astronoomia ja rakendusmatemaatika professor. Hiljem töötas Stockholmis.
Lindstedt ühendas praktilise astronoomia huviga teooria vastu. Eriti põhjalikult töötas ta kolme keha probleemiga. Tema töö mõjutas Henri Poincaréd, kes jätkas Lindstedti tööd ning jõudis järeldusele, et kolme keha probleemis eksisteerivad orbiidid, mis ei ole perioodilised, ei ole lõpmatult suurenevad ega lähene piiramatult mingile punktile või kujundile. Niimoodi pandi alus kaoseteooriale. Lindstedti Tartus kirjutatud teadustööd sisaldavad võtet perioodiliste lahendite lähendamiseks harilikele diferentsiaalvõrranditele, kui tavalised häirete käsitlemise võtted ebaõnnestuvad. Seda arendas Poincaré edasi ja praegu tuntakse seda Lindstedti-Poincaré meetodina.
1886 pöördus Lindstedt Rootsi tagasi ja asus tööle Rootsi Kuninglikus Tehnikaülikoolis. Seal töötas ta kuni 1909. aastani, misjärel töötas kindlustusstatistika alal. Ta arendas pensionifondide teooriat ja töötas valitsuse komitees, mis vastutas kindlustusseaduse ja sotsiaalkindlustuse eest. Mõnda aega oli ta kindlustusettevõtete kuninglik järelevaataja.
1909 astus Lindstedt oma kohalt tagasi ja asus täiskohaga tööle kindlustuses. Ühtlasi oli ta 1909–1916 Rootsi kõrgeima halduskohtu kohtunik.
Aleksandr Ljukevitš

Aleksandr Grigorjevitš Ljukevitš (29. august 1867 Zaporižžja – 18. aprill 1928 Voronež) oli vene arstiteadlane.
Väikekodaniku poeg. Õppis Moskva ülikoolis, kus ka töötas. Oli Tartu ülikoolis oftalmoloogia professor 1911–1918, seejärel suundus Voroneži.
Franz Loewinson-Lessing

Franz (Fjodor) Juljevitš Loewinson-Lessing (9. märts 1861 Peterburi – 25. oktoober 1939 Leningrad) oli geoloog, teoreetilise ja eksperimentaalpetrograafia rajaja.
Loewinson-Lessing oli arsti poeg. Ta lõpetas 1879 Peterburi 3. gümnaasiumi ja 1883 Peterburi ülikooli. Oli 1889–91 mineraloogia ja petrograafia eradotsent, 1892–1902 Tartu Ülikooli mineraloogia professor, 1893–99 ühtlasi füüsika-matemaatikateaduskonna dekaan. Alustas TÜ-s põhjapanevat magmakivimite uurimist. 1902–20 oli Peterburi polütehnilise instituudi ja 1920–39 Peterburi (Leningradi) ülikooli professor, 1925–29 NSVL TA Mullainstituudi ja 1930–38 NSVL TA Petrograafiainstituudi direktor. Asutas 1935 Kamtšatka vulkanoloogiajaama ja oli selle esimene direktor. Koostas tardkivimite keemilise klassifikatsiooni.
Korraldas Tartus töötades geoloogilisi ekspeditsioone Uuralitesse, Kaukaasia ja Armeenia mägedesse, Kirgiisia steppidesse, Itaaliasse, Šveitsi jm. Tema nime kannab Novaja Zemljal mägi ning Kuriili saarestikus vulkaan ja mäeahelik, tema järgi on nimetatud mineraal lessingiit.
NSV Liidu Teaduste Akadeemia liige.
Johannes Matthias Lütkens

Johannes Matthias Lütkens (28. november 1829, Kastrāne, Suntaži kihelkond, Liivimaa kubermang Venemaa keisririik – 9. november 1894 Riia Liivimaa kubermang) oli usuteadlane ja kirikuõpetaja.
Ta sündis Kastrānes Suntaži kihelkonnas rentniku pojana. Ta õppis aastatel 1840–1848 Riia kubermangugümnaasiumis ja 1849–1852 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. 1855. aastal oli ta prooviaastal Tartu Jaani koguduses. Ordineeriti 24. novembril / 6. detsembril 1856 õpetajaks. 1858. aastal kaitses ta teoloogiamagistri väitekirja.
Aastatel 1856–1865 oli ta Tartu Ülikooli koguduse abipastor ja 1866–1875 sama koguduse pastor. Aastatel 1875–1894 oli ta Riia Püha Peetri kiriku Riia Peetri koguduse ülempastor.
Ta töötas aastatel 1853–1866 gümnaasiumis usuõpetuse ja heebrea keele õpetajana. Aastatel 1858–1862 oli Tartu Ülikooli usuteaduskonnas praktilise usuteaduse eradotsent ning 1862–1875 dotsent, pidades loenguid ja seminare enamikus teoloogiadistsipliinides.
Carl Otto von Madai

Carl Otto von Madai (29. mai 1809 Zscherben – 4. juuni 1850 Giessen) oli saksa õigusteadlane.
Ta oli maksuametniku poeg, kes õppis Halle Ülikoolis ja tudeeris ka Berliini Ülikoolis. Oli eradotsent Halles 1832–1835, seejärel kuni 1837 professor. Töötas Tartu Ülikoolis kriminaalõiguse, õigusajaloo ja juriidilise kirjanduse professorina 1837–1842. Oli aasta eradotsent Berliinis, siis professor Kielis kuni 1847, seejärel kaks aastat Freibergis ja viimase eluaasta Giessenis.
Woldemar Justus Konstantin Malmberg

Woldemar Justus Konstantin Malmberg (vene keeles "Владимир Константинович Мальмберг"; 1.(13.) detsember 1860 Moskva – 9. detsember 1921 Moskva) oli vene kunstiajaloolane ja arheoloog.
Kaupmehe poeg. Lõpetas Kaasani ülikooli 1884.a. Täiendas oma teadmisi, Peterburi ja Berliini ja Tartu ülikoolides. Doktorikraadi sai Peterburi Ülikoolis 1904.a. 1890–1907 oli Tartu Ülikooli klassikalise filoloogia ja arheoloogia professor. Alates 1907.a töötas Moskva Ülikooli professorina.
Sergei Malõšev

Sergei Ivanovitš Malõšev (30. aprill 1884 Pužatši küla Venemaal – 9. mai 1967) oli vene loodusteadlane.
Vaimuliku poeg. Astus Tartu Ülikooli, seejärel õppis Peterburis, töötas Leningradis. Oli Tartu Ülikoolis zooloogia eradotsent 1914–1917.
Tema uurimisalaks oli mesilaste ja teiste kiletiivaliste käitumine ja evolutsioon, mistõttu on teda hüütud vene Fabreks. Väitekiri, mille ta kaitses Tartus, käsitles perekonda "Ceratina". Ta eriliseks huviks olid putukate instinktid.
Ta oli aktiivne looduskaitsja ja rajas kolm looduskaitseala.
Tema hea sõber oli bioloog Aleksander Ljubištšev.
Karl Fredrik Mandelin

Karl Fredrik Mandelin (29. juuni 1854 Joensuu – 3. veebruar 1906 Vaasa) oli soome arstiteadlane.
Raehärra poeg. Õppis Helsingi Ülikoolis 1877–1878, seejärel Tartus. Töötas Tartu Ülikoolis farmaatsia eradotsendina 1883–1885.
Emil Carl Adolf Masing

Emil Carl Adolf Masing (25. mai 1839 Tartu – 17. veebruar 1898 Tartu) oli eesti arstiteadlane.
Õpetaja poeg. Õppis Tartu Ülikoolis farmaatsiat 1862–1863, töötas sealsamas õpetatud apteekrina 1868–1891.
Gotthilf Leonhard Masing

Gotthilf Leonhard Masing (21. november 1845 Mustjala – 4. aprill 1936 Tartu) oli baltisaksa keeleteadlane.
Mustjala kirikuõpetaja poeg. Õppis Tartus 1863–1868, tudeeris ka Göttingeni ja Leipzigi Ülikoolis. Töötas Tartu Ülikoolis vene keele ja kirjanduse ning slaavi keelte võrdleva grammatika dotsendina 1880–1902 ja professorina 1902–1925. Tegelik riiginõunik, mis andis õiguse pärilikule aadliseisusele.
Isiklikku.
Tema isa oli Mustjala ja Peterburi Mihkli koguduse pastor Carl Johannes Masing. Tema väimees Hermann Johannes Ederberg oli Hargla ja Koeru koguduse pastor, teine väimees oli Türi Püha Martini koguduse õpetaja Paul Voldemar Kuusik.
Ernst Masing

Karl Ernst Alexander Masing (enamasti lihtsalt Ernst Masing) (10. september 1879 Peterburi – 17. mai 1956 Heidelberg) oli baltisaksa arstiteadlane.
Ernst Masing sündis arsti pojana. Ta omandas keskhariduse 1890–97 Peterburis Peetri kiriku koolis. Seejärel õppis ta 1897–1902 Tartu Ülikoolis arstiteadust. 24. mail 1908 kaitses ta Tartus arstiteaduse doktoritöö "Punaste vereliblede regeneratsioonist eksperimentaalsete kehvveresuste korral". Ta töötas 1903–1907 sisehaiguste kliiniku assistendina, 1904–1905 viibis ta Vene-Jaapani sõjas Kaug-Idas. 1908–10 töötas ta assistendina Heidelbergis, Berliinis ja Napolis. 
Naasnud Tartusse, asus Masing tööle Tartu Ülikoolis eripatoloogia diagnostika ja teraapia kliinikus, töötades 1910–17 eradotsendina. 1917–18 oli ta ühtlasi sisehaiguste polikliiniku juhataja. 1919 valiti ta sisehaiguste korraliseks professoriks ja sisehaiguste kliiniku juhatajaks. 1939 loobus Masing professorikohast Tartu Ülikoolis, lahkus Eesti kodakondsusest ja kolis Saksamaale. 1941–1945 oli ta professor Poseni Ülikoolis..
Ernst Johann Woldemar Masing

Ernst Johann Woldemar Masing (31. mai 1836, Tartu – 25. märts 1923, Basel) oli baltisaksa filoloog.
Õpetaja poeg. Õppis Tartu Ülikoolis 1854–1859, tudeeris ka Viini, Müncheni ja Tübingeni ülikoolides. Töötas Tartu Ülikoolis saksa filoloogia, uusima saksa ja üldise kirjanduse ajaloo eradotsendina 1866 ja dotsendina 1866–1893.
Karl Peter Wilhelm Maurenbrecher

Karl Peter Wilhelm Maurenbrecher (21. detsember 1838 Bonn – 6. november 1892 Leipzig) oli saksa ajaloolane.
Professori poeg. Töötas Tartu Ülikoolis üldajaloo professorina 1867–1869.
Pjotr Medovikov

Pjotr Jefimovitš Medovikov (1816 Peterburi – 1. juuni 1855 Tartu) oli vene ajaloolane.
Ta oli aukodaniku poeg. Õppis Moskvas. Töötas Tartu Ülikoolis vene ajaloo professorina aastatel 1854–1855.
Ludwig Johann August Peter Mendelsohn

Ludwig Johann August Peter Mendelsohn (6. juuni 1852 Oldenburg – 16. september 1896 Tartu) oli saksa klassikaline filoloog.
Ta oli õpetaja poeg. Õppis Göttingeni ja Leipzigi Ülikoolis, kus ka töötas eradotsendina 1874. aastast. Oli Tartu Ülikoolis klassikalise filoloogia professor aastatel 1876–1896.
Ludwig Mercklin

Heinrich Eugen Ludwig Mercklin (11. juuli 1816 Riia – 15. september 1863 Tartu) oli baltisaksa filoloog.
Arsti poeg. Õppis Tartu Ülikoolis 1835–1839. Töötas Tartus klassikalise filoloogia, esteetika, elokventsi ja kunstiajaloo eradotsendina 1840–1851 ja professorina 1851–1863.
Carl Friedrich Meyer

Carl Friedrich Meyer (5. veebruar 1757 Göttingen – 27. november 1817 Tartu) oli saksa õigusteadlane, Tartu ülikooli professor ja rektor.
Meyer õppis Braunschweigis Collegium Carolinumis (tänapäeval Braunschweigi Tehnikaülikool). 1776 astus ta Göttingeni ülikooli, aga ei lõpetanud seda. 1791 asus ta elama Venemaale, 1792 asus Tartusse ja hakkas tööle advokaadina. 1797 sai ta raehärraks, 1798 magistraadi sündikuks ja 1799 linnakonsistooriumi assessoriks.
28. veebruaril 1802 määras Tartu ülikooli kolleegium Meyeri ülikooli sündikuks ning sama aasta juunis tsiviil- ja kriminaalõiguse korraliseks professoriks. Sellele ametikohale jäi ta surmani. Lisaks valiti Meyer 3 korral Tartu ülikooli apellatsioonikohtu esimeheks, 6 korral Tartu ülikooli õigusteaduskonna dekaaniks ja 2 aastal järjest (1806–1808) Tartu ülikooli rektoriks.
Kuigi Meyer oli 15 aastat algul tsiviil- ja kriminaalõiguse ning hiljem rooma ja saksa õiguse tsiviil- ja kriminaalosa professor, õpetas ta nende aastate jooksul ainult korra kriminaalõiguse kursust.
11. augustil 1814 kinnitas Tartu ülikooli nõukogu õigusteaduskonna suulise avalduse alusel Meyerile doktorikraadi.
1816. aastal sattus Meyer diplomite müümise skandaali. Neli isikut maksid Tartu ülikooli õigusteaduskonna kõigile neljale õppejõule, nende hulgas rektor Christian Julius Ludwig Steltzerile, õigusteaduskonna dekaanile Christian Heinrich Gottlieb Köchyle ja Meyerile, ning suvevaheajal vormistati neile õigusteaduste doktori kraad. Ühe doktorikraadi hinnaks kujunes 15 000 Vene rubla. Lugu tuli avalikuks samal sügisel ning 1817. aasta mais Aleksander I ukaasiga Steltzer ja Köchy vallandati ilma õiguseta asuda Venemaal riigiteenistusse, mispeale nad kolisid Saksamaale. Meyeri juures arvestati tema pikaajalist laitmatut tegevust ning ta jäeti professoriks ilma õiguseta saada valitud dekaaniks või rektoriks.
Carl Friedrich Meyer suri 1817. aasta sügisel Tartus.
Johannes Meyer

Johannes Meyer (12. aprill/24. aprill 1858 Puhja, Liivimaa – 15. aprill 1945 Adlershorst, Saksamaa) oli baltisaksa arstiteadlane ja poliitik (II Riigikogu liige).
Ta õppis aastatel 1876–1882 Tartu Ülikoolis, jäkates õpingudid Viinis, Freiburgis ja Berliinis. Alustas praktiseerimist arstina 1884–1886 Lihulas ja Tartus 1886. aastal, 1894. aastast Mellini kliiniku juhataja Tartus.
Ta oli Tartu Ülikoolis günekoloogia ja sünnitusabi eradotsent aastatel 1903–1917.
Ta oli 31. maist 1923 kuni 7. juunini 1923 II Riigikogu liige, Saksa-Balti Erakonna nimekirjas. Ta astus Riigikogu liikme kohalt tagasi, teda asendas Carl Schilling.
Isiklikku.
Tema isa Georg Julius Theodor Meyer oli Puhja Püha Dionysiuse koguduse õpetaja.