Parkhofi mõis

Parkhofi mõis (ka Parkovi, Pargi, Bergholdi) oli maavaldus Hageri kihelkonnas Põikma küla alal.
Asukoht.
Parkhofi mõis asus Hageri kihelkonnas Harjumaal. Seda valdust tänapäevastes mõisanimekirjades ei ole, sest see asutati alles 19. sajandi viimastel aastakümnetel ja kadus Eesti Vabariigi sünniga, kui Parkhofi poolmõisast sai talukoht. Nõukogude aja alguses tegutses Parkhofi mõisas hobulaenutuspunkt, hiljem jäeti hooned tühjaks ja maaparandustööde ajal tassiti laiali. Nüüdisajal asub endises mõisakohas talu, kõik hooned on uued, ajaloolist mälu kannab Hageri–Kodila–Kuusiku teelt tallu juhatav teeviit Parkhofi tee. Kunagisest uhkest kuusealleest on saja-aastased kuused väljavahetamisel, säilinud on kahel pool teed kulgenud kiviaed ja mõisa kõrvalhoonete kivivundamendid. Peahoone asukohas on osaliselt säilinud vundament, näha on ka võlvkeldri detaile. Tiigi asukoht on aimatav. Pargist on säilinud mõned põlispuud (suured tammed, kuused). Kohe krundi piirilt saab alguse Rabivere maastikukaitseala.
Mõisa rajamine.
Kodila mõis kaotas 1876. aastal rüütlimõisa staatuse ja muutus poolmõisaks. 16. veebruaril 1880 müüs Kodila mõisaomanik John Robert von Husen mõisa Tännassilma talupojale Hans Leikile hinnaga 29 000 hõberubla. Umbes 1882–1883 asus von Husen kokku ostma maid Hageri kihelkonna Mäeküla mõisa Põikma küla maadelt; algul omandas ta Päraku, seejärel Mardimäe talu ja veel kaks väiksemat saunakohta. Uue koha nimetas von Husen Parkhofiks ja sellest pidi saama Tallinna–Viljandi raudteeliini kavandatava ehitamisega seoses pealinna suvesakste suvituskoht, sest esialgsete plaanide kohaselt oleks raudtee Kohilast Viljandisse läinud läbi Hageri.
Uus omanik lõhkus vanad hooned maha. Kõigepealt ehitas väikese tööliste maja, kus ka ise elas, kuni ühe suvega valmis Vene maamõisate stiilis puidust peahoone, all saal ja kümme väikest tuba, teisel korrusel neli tuba. Hoonel oli suur trepp ja kaheksale postile toetuv palkon. Postid lõppesid kaartesse ja palkoni võrestik oli nikerdistega kaunistatud, katuseviilu servaks oli lai puidust pits. Palkonile avanes klaasuks. Metsapoolne külg oli lihtne, maanteepoolses küljes suur klaasveranda ja teises otsas lisakoda kööki pääsemiseks. Peahoone taha heinamaa servale istutas John Robert von Husen ilupuid ja nimetas oma kompleksi Parkhofiks.
Mõisakompleksist.
Mõisakompleksi kuulusid puidust peahoone, laut, selle taga köetav ruum kodulindudele (linnuruumi taga asus tiik), väike hobusetall (4–5 hobusele), kõrval laudadest sõiduriistade kuur, talli vastas põlluserval rehi ja viljaküün, väike tööliste maja, suur karjalaut. Loomalauda taha sealauda otsa ehitati karjaköök. Pargipuude all köögiukse ja kaevu lähedal asus väike saun pesuköögiga sama katuse all. Mõisa juurde viis lai kruusatatud tee. Mõisas peeti mustvalget tõukarja. 
Omanikud.
John Robert von Husen – Parkhofi mõisa rajaja. Natalie, Johanni (John) t von Uexküll (sünd von Harder) – tuntud kunstimetseen Kose-Uuemõisast, kes kinkis Parkhofi oma ristipojale. Victor von Kotzebue – viimane aadlikust mõisaomanik. 
Parkhof 1905. aasta sündmuste keerises.
1905. aasta sündmused puudutasid Parkhofi mõisa, mõisa ennast teadaolevalt siiski ei rüüstatud ega põletatud, kuid sündmuste keerisesse sattus nende omanik, Parkhofi viimane mõisnik Viktor (Victor) von Kotzebue. Ülestõusnute vägivalla alla langesid mõisnikud Joachim von Dehn (Mäeküla mõis Järvamaal), mõisarentnik Kornelius Woldemar von Samson-Himmelstjerna (Kuimetsa mõis) ja noorparun Odo von Budberg (Võhma-Vanamõisa mõis). Neist Parkhofi mõisaomanik Viktor von Kotzebue sattus ülestõusnute-mässajate kätte vangi, talle suruti kätte punalipp ning sunniti lõhkuma Sutlema mõisa aknaid ja peegleid. Tunnistajate ütlused siiski suurt peksu ei kinnita, pigem räägitakse tõukamisest ja mõnest vopsust selga või mööda sääri, et sundida lõhkuma teise mõisniku vara, kuid siiski olevat üks mässaja Kotzebue selga püssipära puruks löönud.