tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Vladimír Mečiari esimene valitsus

Vladimír Mečiari esimene valitsus astus Slovakkias ametisse 1990. aasta valimiste järel. Tegemist oli esimese valitsusega, mis pandi ametisse demokraatikult valitud esinduskogu poolt. Valimised oli suure ülekaaluga võitnud lai opositsiooniblokk Avalikkus Vägivalla Vastu (VPN), kelle tulemus jäi aga alla Tšehhi analoogile ning seetõttu astuti koalitsiooni Kristlik-demokraatliku Liikumise ning Demokraatliku Parteiga. Valitsuse moodustas VPN liider Vladimír Mečiar, ametisse astus see 27. juunil 1990 ning lahkus 24. aprillil 1991 seoses Mečiari poolt uue partei HZDS asutamisega, kui nimetatu oma toetajatega opositsiooni siirdus. 
Valitsuse koosseis.
1originaalis miezd&lt;br&gt;
2originaalis obchodu a cestovného ruchu&lt;br&gt;
3otsetõlkes toolita minister&lt;br&gt;
Tallinna Olümpiapurjespordikeskus

Tallinna Olümpiapurjespordikeskus (lühend TOP, Pirita Purjespordikeskus) on seoses 1980. aasta olümpiapurjeregatiga Pirita jõe suudmesse rajatud sadama- ja spordikompleks.
Kirjeldus.
Spordikompleksi projekteerisid arhitektid Henno Sepmann, Peep Jänes, Ants Raid ja Avo-Himm Looveer 193 000 m² suurusele maa-alale 1980. aasta olümpiaregatiks. Sinna kuulus 18 hoonet: jõe- ja meresadam 470 alusele, jahtklubi, ellingud, töökojad, pressikeskus ja laevakujuline olümpiaküla 632 voodikohaga. Poolsaarena lõikus jõesadamasse tseremooniaväljak, mille tipus sirutus konsoolina jõe kohale platvorm olümpiatulega. Jõe vastaskaldale monteeriti tribüünid 5000 pealtvaatajale. 
Oma suuruse tõttu kujutas TOP endast Eesti 20. sajandi arhitektuuri kontekstis haruldast spordilinnakut. Peahoone esindab 1970. aastate lõpu hilismodernistlikku arhitek­tuu­ri. Kompleksi idee oli peahoones oma­ette mikrokeskkonna loomine, kus oma tä­na­vate ja väljakutega tekib hori­sontaalne, rannikuga paral­leelne madala mahu ning verti­kaalse aktsendiga kerkiv hoone teiste eri­funkt­sioo­niliste hoonete vahel. Selline lahendus on Eestis ainulaadne.
1980. aasta suveolümpiamängudeks rajatud hoone võeti 1997. aastal arhitektuurimälestisena riikliku muinsuskaitse alla. 1981. aastal pälvis keskus NSV Liidu riikliku preemia.
Projekteerimine.
Moskva ja Tallinn valiti suvemängude linnadeks 1974. aasta oktoobris. Uue spordikeskuse ehitust plaaniti juba aasta varem. Projekteerimine oli intriigiderohke. 1973. aastal toimunud arhitektuurivõistluse võitis noorte arhitektide Avo-Himm Looveeri, Kristin Looveeri, Tiit Kaljundi, Harry Sheini juhitud kollektiiv märgusõnaga "Onu", kes asus projekteerima. Kuid hiljem organiseeriti järelkonkurss, mille võitis sama grupp. Noori mitte usaldades mängiti 1975 autorite kollektiiv ümber: juhtima asus Henno Sepmann, juurde tulid Peep Jänes ja Ants Raid, algsest kollektiivist jätkasid vaid Avo-Himm Looveer, Kristin Looveer ja disainer Matti Õunapuu. Jänes oli peamiselt olümpiaküla, Looveer jahtklubi ja tseremooniaväljaku autor. 
1976 mais pani Rahvusvahelise Purjespordiliidu president Giuseppe Croce uuele keskusele nurgakivi. Enne ehituse algust tuli lammutada spordilaevade katsetehase (kolis Koplisse) ning sõjaväe jahtklubi majad.
Olümpia sõpruspuu.
25. juulil 1980 avati Pirital, TOP-i kõrval skulptuurikompositsioon, mille kinkis Tallinnale Tšehhoslovakkia skulptor Zdeněk Němeček. See kujutab endast seitsme meetri kõrgust põimvõraga metallpuud, mille tüve ümbritsevad viis olümpiarõngast. Autor nimetas oma töö Olümpia sõpruspuuks. Němečeki sporditeemalisi skulptuure leidus ka teistes olümpialinnades. Moskva olümpiamängudes valmis lisaks Tallinna puule ka teine kompositsioon, mis seati üles Moskva olümpiakülas.
Pirital asuv metalpuu on tänaseks kolitud jõe teisele kaldale, bussijaama kõrvale muruplatsile.
Alojz Peterle valitsus

Alojz Peterle valitsus oli Sloveenia valitsus, mis astus ametisse kohe pärast 1990. aasta valimisi, olles nii esimeseks demokraatlikult valitud võimuks pärast 1929. aastat. Valitsus asus ametisse veel Jugoslaavia osas, kuid tema ajal jõuti ka iseseisvaks saada, seega on tegemist ka esimese Sloveenia kui riigi valitsusega. Koalitsioon moodustati kommunismivastase opositsioonibloki DEMOS ümber, mille kuus liikmesparteid olid valimistel enamuse saanud.
Kestus: 16. mai 1990 – 14. mai 1992
Võimule tulles nimetati valitsust veel Täidesaatvaks Nõukoguks, ka muud nimetused olid sellele vastavalt. Nimetusi muudeti 28. juunist 1991.
Valitsuse koosseis.
&lt;br clear=all&gt;
Kuuauto

Kuuauto oli Apollo programmi kuulendudel kasutatud elektrimootoriga eriotstarbeline sõiduk, millega astronaudid Kuu pinnal ringi sõitsid.
Esimest korda kasutas kuuautot Apollo 15 meeskond, kes kokku läbis 3 tunni ja 2 minuti jooksul 27,8 km. Oma kuuauto oli ka Apollo 16 ja Apollo 17 meeskonnal.
Kuuauto kujutas endast kummiratastega kahekohalist sõidukit, mis peale astronautide kandis mitmesugust teadusaparatuuri ja Kuult korjatud pinnaseproove. Sõiduk arendas Kuu peal kiirust kuni 13 km/h ja kaalus Maa peal 210 kg. Lennu ajal paiknes kuuauto Apollo kuumooduli laskumisastme välisküljel. Kuule jõudes pidid astronaudid selle maha monteerima. Kuuauto tarvitas toiteks kaht 36 V patareid mahtuvusega 121 Ah. Lahkudes jäeti kuuauto Kuu pinnale, kus ta seisab tänapäevani.
Leping kuuautode tootmiseks sõlmiti Boeinguga ja selle väärtus oli 19 miljonit USA dollarit. Peamine alltöövõtja oli Delco Electronics. Kuuauto valmimise tähtaeg oli 1. aprill 1971. Sellega sai Boeing hakkama, kuid projekti lõppmaksumus kujunes eelarvest poole suuremaks: 38 miljonit.
Selle raha eest valmistati neli eksemplari, millest kolme kasutati lendudel Apollo 15–17 ja neljas läks pärast edasiste Apollo programmide tühistamist varuosadeks. Lisaks valmis hulgaliselt katseeksemplare: staatiline, mitteliikuv mudel, mida kasutati kindlakstegemiseks, kuidas astronautidel kuuautos kõige mugavam olla oleks, insenerimudel, mida kasutati alamsüsteemide projekteerimiseks ja integreerimiseks, 2 kuuendiku massiga mudelit, et harjutada kuuauto "lahtipakkimist" Kuu peal, õppemudel, millel astronaudid sõitma õppisid, massimudel, millega testiti kuuauto mõju kuumooduli struktuurile, tasakaalule ja juhtimisele, vibratsioonimudel, millega uuriti kuuauto vastupidavust startimise pingetele, ning veel üks mudel, millega testiti kõigi kuuauto alamsüsteemide koostööd.
Lõunasaar

Lõunasaar (inglise keeles "South Island", maoori keeles "Te Wai Pounamu" ('jaspisesaar') või "Te Waka a Māui" ('Māui kanuu') on saar Vaikse ookeani lõunaosas Uus-Meremaal.
Saart eraldab Põhjasaarest 35 km laiune Cooki väin. Saar on piklik kirde-edela suunas.
Pindala (151 757 km²) poolest on Lõunasaar Uus-Meremaal esimesel ning maailmas 12. kohal. 
Mööda Lõunasaart kulgevad Lõuna-Alpid. Lõunasaare ja kogu Okeaania kõrgeim punkt on Aoraki (Mount Cook, 3724 m).
Haldus.
Saarel on seitse piirkonda: Canterbury, Marlborough', Nelsoni, Otago, Southlandi, Tasmani ja West Coasti piirkond.
Rahvastik.
2020. aasta juunis oli Lõunasaarel 1 187 300 elanikku. Kuigi Lõunasaar on kolmandiku võrra Põhjasaarest suurem, asub seal kõigest 24% Uus-Meremaa rahvastikust. Ent 19. sajandil, mil Uus-Meremaad koloniseerima hakati, elas suurem osa kolonisaatoreist Lõunasaarel, kus oli avastatud kulda. Põhjasaare elanike arv ületas Lõunasaare elanike arvu alles 20. sajandi algul, 1911. aastal elas Põhjasaarel juba 56% uusmeremaalasist. See näitaja on edaspidi üha suurenenud.
2018. aasta rahvaloenduse järgi on 84,8% Lõunasaare elanikest Euroopa, 10% maoori, 8,7% Aasia 2,9% Okeaania, 1,2% Lähis-Ida/Ladina-Ameerika/Aafrika ja 1,4% kindlaks määramata etnilise taustaga.
Enamik asustusest on saare kagurannikul, kus on ka suurimad linnad Christchurch ja Dunedin.
Ajalugu.
Esimene teadaolev eurooplane, kes jõudis Lõunasaarele, oli Hollandi meresõitja Abel Tasman. Ta saabus 1642. aasta detsembris saare põhjaotsas olevasse Golden Bay lahte, mille ta nimetas "Mõrtsukate laheks". Tasman kaardistas Lõuna- ja Põhjasaare lääneranniku ja pärast kokkupõrget maooridega sõitis ta põhja poole Tongale. Tasman andis Uus-Meremaale ka nime "Nieuw Zeeland" Hollandis asuva Zeelandi provintsi järgi.
Aastail 1769–1770 külastas Lõunasaart järgmine eurooplane James Cook, kes kuulutas saare Suurbritannia osaks ja andis saarestikule nimeks "New Sealand".
4. septembril 2010 toimus saarel 7,2-magnituudiline maavärin, mis tekitas ulatuslikke purustusi, kuid hukkunuid ei olnud. 22. veebruaril 2011 tabas saart 6,3-magnituudiline inimohvritega maavärin (2011. aasta Uus-Meremaa maavärin).
Aoraki

Aoraki (inglise "Mount Cook") on Uus-Meremaa kõrgeim mägi. Paikneb Lõunasaarel Lõuna-Alpides.
Tipu kõrgus on 3724 m merepinnast. Mäe ümber asub 1953. aastal asutatud Aoraki / Mount Cooki rahvuspark, mille keskusse püstitati 2003. aastal Edmund Hillary ausammas. Hillary tõusis 1948. aastal esimesena mäe tippu mööda lõunaribi, mis nüüd kannab tema nime. Esimest korda vallutati mägi 1894. aastal tõusuga põhjaharjalt, mis on lõunapoolkeral ju päikesepoolne ja tehniliselt lihtsam.
2003. aastal hukkus mäel neli Läti alpinisti, sealhulgas Teodors Ķirsis.
Potentsiaalne energia

Potentsiaalne energia on keha energia konservatiivse jõu väljas. Jõud on konservatiivne, kui selle poolt tehtav töö oleneb ainult jõu rakendamise alg- ja lõpp-punkti asukohast, mitte aga selle teekonnast. Niisuguseks jõuks on raskusjõud gravitatsiooniväljas, ka elastsusjõud (näiteks vedru korral) ja elektrilaengutele mõjuv jõud staatilises elektriväljas.
Potentsiaalse energia kui füüsikalise suuruse tähis on formula_1 (teoreetilises füüsikas formula_2 või formula_3) ja mõõtühik džaul (J).
Keha potentsiaalne energia võrdub tööga, mida on vaja teha konservatiivse jõu ületamiseks, et viia keha lõppasendisse sellest asendist, milles ta kokkuleppeliselt on nullnivool (näiteks maapinnal) või lähteolekus (näiteks vedru pingevabas olekus). Potentsiaalset energiat võib seega käsitleda nagu tööga varutud energiat.
Potentsiaalset energiat väljendab üldkujul valem
formula_4
kus
formula_5 on keha ümberpaigutamisele vastu mõjuv konservatiivne jõud;
formula_6 on keha ümberpaigutamise teekonna algpunkt (nullnivoo);
formula_7 on lõpp-punkt. 
Potentsiaalne energia Maa gravitatsiooniväljas.
Maa gravitatsiooniväljas mõjub kehale raskusjõud, mis on võrdne keha massi ja raskuskiirenduse formula_8 korrutisega. Kehale massiga formula_9 mõjub seega raskusjõud formula_10. Kui keha asub maapinnale küllalt lähedal, võib formula_8 väärtuseks lugeda 9,8 m/s2. Keha tõstmiseks kõrgusele formula_12 tuleb teha tööd formula_13. Selle töö tulemusena kandub kehale potentsiaalne energia 
formula_14.
Näiteks tõstes 1 kg raskuse keha maapinnast (või põrandast) 2 m kõrgusele, rakendame raskusjõu ületamiseks jõudu formula_15 njuutonit, nii et tõstmisel tehtava töö tulemusena omandab keha potentsiaalse energia formula_16 džauli.
Kui keha kukub tagasi maapinnale, muutub potentsiaalne energia vaba langemise lõpuks niisama suureks kineetiliseks energiaks.
Potentsiaalset energiat nimetatakse ka asendienergiaks või seisuenergiaks, kineetilist energiat aga liikumisenergiaks.
Vedru potentsiaalne energia.
Pingutatud vedru jõud avaldub vastavalt Hooke'i seadusele kujul
formula_17,
kus
formula_18 on vedru materjalist ja ehitusest sõltuv jäikustegur;
formula_19 on rakenduspunkti kaugus lähteasendist.
Vastavalt vedru potentsiaalne energia
formula_20.
Elektrilaengu potentsiaalne energia elektrostaatilises väljas.
Kui elektrilaenguga formula_21 keha asetseb elektrostaatilises väljas potentsiaaliga formula_22, siis on selle laetud keha potentsiaalne energia
 formula_23.
Näiteks punktlaengu formula_24 elektrostaatilises väljas paikneval laengul formula_25 on potentsiaalne energia
formula_26,
kus formula_27 on Coulomb'i konstant (formula_28 – elektriline konstant) ja formula_29 on laengu formula_30 kaugus laengust formula_31.
Martin Parmas

Martin Parmas (sündinud 19. jaanuaril 1984) on eesti võistlustantsija, üheksakordne Eesti meister.
Haridus ja karjäär.
Tema profikarjäär sai alguse 2005. aastal. Martini tantsupartner oli Kaisa Oja-Mehine. Oma esimese etteaste elukutseliste tantsijana tegi ta sama aasta oktoobris 10 tantsu MM-l, kus saavutas koos Kaisa Ojaga 18. koha. 
Pärast Tartu Mart Reiniku Gümnaasiumi lõpetamist astus Martin Tartu Ülikooli õigusteaduskonda, kus õppis kolm aastat, aga ei lõpetanud, sest siirdus Tallinna Ülikooli koreograafiat õppima. 2008. aastal lõpetas ta Tallinna Ülikooli koreograafia osakonna bakalaureuseõppe võistlustantsutreenerina ja 2011. aastal magistriõppe koreograaf-lavastaja erialal, misjärel talle anti kunstide magistri kraad. 
Parmas omab treenerina VI kutsetaset ja on rahvusvahelise kategooria võistlustantsukohtunik.
Ta on töötanud tantsuklubis Stiil treeneri assistendina ja Revalia Tantsukooli Tartu osakonna treenerina. 2013. aastal asutasid Martin Parmas ja Kaisa Oja Tartus oma tantsukooli Prestige. Samuti on ta korraldanud koos Kaisa Ojaga Tartu ainukest rahvusvahelist võistlustantsuturniiri Tartu Karikas. 
Parmas osales heategevuslikus telesaates liikumispuuetega laste toetuseks "Tantsud tähtedega" 2006. aastal, kus tema partner oli Gerli Padar, ja 2007. aastal, kus tema partner oli Luisa Värk. Mõlemal hooajal jõudis Parmas finaali, kus tuli mõlemal aastal teisele kohale. 
Parmas tegi kaasa 2007. aasta Eurovisiooni lauluvõistluse Eesti eelvooru võitnud laulu "Partners in Crime" videos, millele tegi ise koreograafia. Ta osales Helsingis Eurovisioonil Gerli Padari taustatantsijana. On loonud võistlustantsupõhist koreograafiat mitmetele kontsertetendustele (galakontsert "James Bond 2007" jt) ja võimlemisklubide Piruett ja Rütmika valikrühmadele.
Ta osales Tartu linna tutvustavas kampaanias "Tartus näeme". 
Poliitiline tegevus.
Parmas kandideeris 2009. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel Reformierakonna nimekirjas Tartu linnavolikokku, kuhu pääses asendusliikmena. Erakonda astus ta 2010. aastal. 2010. aasta suvest kuulub ta Tartu Kultuurkapitali nõukokku, kus juhatab kehakultuuri- ja spordikomisjoni tööd.
2011. aastal kandideeris ta Riigikokku, kuid ei osutunud valituks.
2013. aastal kandideeris ta uuesti Tartu linnavolikokku, kuhu osutus ka otse valituks. Parmas on Tartu linnavolikogu kultuurikomisjoni liige. Ta on ka SA Tartu Puhkepark juhatuse liige.
Isiklikku.
Martin Parmase abikaasa on laulja, näitleja ja saatejuht Gerli Padar. Peres kasvab kaks tütart, 2004. aastal sündinud Amanda Rebeca ja 2014. aastal sündinud Camilla Miranda.
Aleksander Makarov (tantsija)

Aleksandr Makarov on eesti võistlustantsija ja neljakordne Eesti meister standardtantsudes.
Aleksandr alustas tantsimist juba seitsme-aastaselt ja on olnud amatöörtantsija ja –treener. 
Alates 2003. aastast on tema tantsupartneriks Katrin End.
Aleksandr on Eesti esindaja nii MM-il kui ka EM-võistlustel ning treenib mitmete maailma tipptreenerite käe all. 
Koos oma tantsupartneriga õpib Makarov Tallinna Ülikoolis võistlustantsutreeneri eriala ja töötab treenerina tantsuklubis Leevi.
Eduard Korotin

Eduard Korotin (sündinud 18. juulil 1972) on Eesti võistlustantsija, üheksakordne Eesti meister.
Eduard hakkas peotantsimisega tegelema 9-aastaselt. 
Aastatel 1993–1998 oli Eduardi partneriks Olga Kosmina.
Alates 1998. aastast tantsib ta koos Kristine Eskoga (praegu Esko-Veskimäe), alguses harrastajana ja 2003. aastast elukutselistena.
Pärast 10 tantsu Euroopa meistriks tulekut lõpetas tantsupaar võistluskarjääri. 
Nüüd on Eduard Korotin kutseline tantsuõpetaja ja treener tantsuklubis Kreedo Dance.
László Hunyadi

László Hunyadi (1433 – 16. märts 1457) oli Ungari riigimees.
László oli Ungari väejuhi ja regendi János Hunyadi vanem poeg ja tulevase kuninga Mátyás Hunyadi vend. Oma isa surma järel 1456. aastal läks ta tülli uue Ungari regendi Celje Ulrichiga, kes üritas teda ka tappa. László tegevus osutus siiski edukamaks, sama aasta novembris lasi ta Ulrichi hukata ja et enamik Ungari ülikutest oli tema poolel, siis määras noor kuningas Ladislaus Postumus ta esialgu koguni riigi regendiks. Kuid tema lähikond oli Ulrichi-meelne ja 1457. aasta alguses László vangistati, mõisteti süüdi kuningavastases vandenõus ja hukati 16. märtsil.
Neuchâtel

Neuchâtel () on linn ja vald Šveitsis, Neuchâteli kantoni keskus. Asub Neuchâteli järve põhjakaldal.
Linn on tuntud kellameistrite ja fondüü poolest.
Veiko Ratas

Veiko Ratas (sündinud 22. jaanuaril 1978) on eesti võistlustantsija, neljakordne Eesti meister standardtantsudes (2003, 2006, 2008, 2009). 
Maailma jooksvas standardtantsude edetabelis oli ta 2008. aasta 1. jaanuari seisuga 42. kohal.
Haridus ja koolitus.
Ratas alustas tantsimist 1983. aastal Tartu tantsuklubis Stiil. Ta on alates 1996. aastast rahvusvahelise S-klassi tantsija. 2002. aastal lõpetas ta Tartu Ülikooli majandusteaduskonna rahvamajanduse erialal.
Alates oktoobrist 2009 on ta elukutseline võistlustantsija.
Töö tantsuõpetajana.
Algajaid lapsi on Veiko Ratas juhendanud alates 1995. aastast. Aastatel 1996–1999 oli ta Tartu tantsuklubis Stiil võistlustantsijate juhendaja. Alates 1999. aastast on Ratas tantsuklubi Tango peatreener, juhendades nii võistlus- kui ka harrastustantsijaid.
2002. aastal läbis ta Eesti Tantsuõpetajate Liidu kutselise tantsusporditreeneri koolituse, 2012. aastal sai võistlustantsutreeneri EKR-i 6. taseme kutsetunnistuse.
Isiklikku.
Veiko Ratase tantsupartner ja elukaaslane on olnud võistlustantsija Helena Kruusamäe (Liiv).
Ratas abiellus 2014. aasta augustis, abikaasa Liina on samuti tantsija.
Kristina Tarmet

Kristina Tarmet, endise nimega Tennokese (28. veebruarini 2007 Tennokese-Ott; sündinud 9. märtsil 1977) on eesti endine võistlustantsija ja praegune tantsutreener. 
Haridus ja tantsukoolitus.
Kristina Tennokese alustas tantsimist 1983. aastal tantsuklubis Mõmmik. 
Aastatel 1985–1995 tantsis ta Tartu tantsuklubis Stiil ja 1995–2000 tantsuklubis Alemana. 
1999. aastal lõpetas ta Tallinna Pedagoogikaülikooli tantsujuhtimise erialal.
Kristina on rahvusvaheline S-klassi tantsija alates 1995. aastast ja elukutseline võistlustantsija aastast 2000. aastast.
Tantsud tähtedega.
Kristina Tarmet on osalenud mitmel hooajal heategevuslikus meelelahutussaates "Tantsud tähtedega".
2006. aastal oli tema tantsupartneriks poliitik ja muusik Aivar Riisalu. Nad jõudsid neljandale kohale.
2007. aastal oli tema tantsupartneriks Rootsi suursaadik Dag Hartelius. Nad jõudsid viiendale kohale. 
2008. aastal oli tema tantsupartneriks näitleja Lauri Pedaja ning nad jõudsid poolfinaali.
2011. aastal oli tema tantsupartneriks poliitik Andres Anvelt. 
2022. aastal oli tema tantsupartneriks poliitik Jüri Ratas ning nad saavutasid finalistidena teise koha.
Isiklikku.
Kristina oli 28. veebruarini 2007 abielus Indrek Otiga. 2020. aastal abiellus ta Andro Tarmetiga. Neil on kaksikutest lapsed.
Rumba

Rumba kuulub Ladina-Ameerika tantsude hulka.
Rumba on Aafrika algupära ning Kuuba ja Ameerika kaudu maailmas populaarseks saanud muusika- ja tantsustiil, mille 4/4 taktimõõtu iseloomustab kaheksa kaheksandiknoodi rütmiline jaotus 3 + 3 + 2. 
Havannas läks rumba moodi 1890. aastatel ning oli oma sensuaalse iseloomu tõttu algselt keelatud tants. 
Rumba sarnaneb salsaga.
Salsa

Salsa on Kariibi päritolu muusikastiil ja samanimeline tants 4/4 taktimõõdus. 
See stiil kujunes välja 1960.–1970. aastatel Põhja-Ameerikas Ladina-Ameerika immigrantidest muusikute hulgas, sulatades mõjusid Kuubalt, mujalt Ladina-Ameerikast ja ka Aafrikast, samuti džässmuusika. Salsamuusikale on iseloomulikud kahte takti ühendavad kaheksalöögilised rütmikujundid, iseloomult on tegu peamiselt tantsumuusikaga. 
Salsa tants kuulub Ladina-Ameerika tantsude hulka. Liikumine tantsupõrandal toimub võrdlemisi väikses ulatuses, põhisammudega liigutakse ette ja taha skeemi järgi üks-kaks-kolm-stopp, viis-kuus-seitse-stopp. Salsat tantsitakse nii paaris kui soolotantsuna. Salsa populaarsuse tõttu on temast Ameerikas kujunenud palju erinevaid stiile: Kuuba, Colombia, Los Angelese, New Yorgi stiil, "rueda de casino", "salsa suelta" ja muud. 20. sajandi lõpust alates on salsa kogunud populaarsust ka Euroopas.
Tšatša

Tšatša ehk tša-tša-tšaa ("cha-cha-cha") on 1940. aastate lõpus Kuubal sündinud 4/4 taktimõõdus Ladina-Ameerika tantsu ja muusikastiil, mis kogus Kuubal populaarsust 1950. aastatel.
Tšatšat kirjeldati algselt kui "rumbat ühe lisalöögiga" ja "mambot guiro rütmiga". On arvatud, et tšatša sulatas kokku elemente kahest varasemast Kuuba tantsust – danzonist ja montunost, kuid teise versiooni järgi on tšatša edasiarendus kolmesest mambost, kus ühel taktil tehakse viis sammu. 
Tšatša loojaks on peetud Enrique Jorrini ja Euroopasse toojaks Briti tantsuõpetajat Pierre Margoliet.
Tantsu nimetus pärineb tõenäoliselt Haitilt, kus see tähistas kellataolist pilli. Teiste seletuste järgi tuleb tšatša nimetus tempokast Kuuba tantsust guarachast või tšatša sammudele iseloomuliku "chassé" tantsimisel tekkiva heli või Kuuba rahvapärase rütmipilli guiro raputuse onomatopoeetilisest kirjeldusest.
Tšatša tempo on 28–30 takti (u 120 lööki) minutis. Tantsimisel on keharaskus ees, sammud astutakse varbale, ülakeha on väheliikuv, kuid sammudega kaasneb intensiivne puusade liikumine, põlved sirutuvad löökide vahel. Neljandast esimese löögini tehakse "chassé", mille viimane samm on veidi pikem, rõhutades esimest lööki.
Võistlustel tantsitakse tšatšat Ladina-Ameerika tantsude seas teisena.
Heldur Tõnisson

Heldur Jaan Tõnisson (25. juuni 1912 Tartu – 11. juuli 2014) oli väliseesti ärimees. Ta oli Jaan Tõnissoni ja Hildegard Lõhmuse poeg.
Tõnisson oli rikkamaid eestlasi ning oli pikka aega üks Eesti Meedia Grupi omanikke. Tema eluajal peeti teda ka vanimaks aktiivseks Ferrari kasutajaks. 
Elulugu.
Heldur Tõnisson õppis 1929–1930 Tartu Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonnas, 1930–1938 (lõpetas "cum laude", Laevahüpoteek) õigusteaduskonnas, 1931 Helsingi ülikooli õigusteaduskonnas. Eesti Üliõpilaste Seltsi liige.
Alates 1938. aastast oli ta vandeadvokaat Arnold Õunapuu abi Tallinnas.
Ta elas 1943. aastast Rootsis, 1967. aastast Šveitsis, viimastel aastatel Ameerika Ühendriikides ning pärast 1943. aastat ta Eestis ei käinud. Heldur Tõnisson töötas enne sõda vandeadvokaadi abina Tallinnas. 26. märtsil 1943 põgenes Heldur Tõnisson Tallinnast Soome, Soome kaudu liikus edasi 7. aprillil Rootsi. Seejärel põgenesid üle lahe Tõnissoni omaksed, välja arvatud isa Jaan, kelle nõukogude salapolitsei NKVD oli vahistanud 12. detsembril 1940. aastal.
USA rahvusarhiivi dokumentidest selgub, et Heldur Tõnisson astus 1943. aastal Rootsis Ameerika luureorganisatsiooni Office of Strategic Services (CIA eelkäija) teenistusse. OSSi kaasabil päästeti Eestist kuni 22. septembrini 1944 1200 inimest, kes toimetati Rootsi. Tõnisson haldas nii päästmiseks vajalikke mootorpaate kui ka Stockholmi lähistel asuvat väikesaart. 
Heldur Tõnisson oli ametlikult kodakondsuseta isik, kuigi ta oli õiguslikult Eesti Vabariigi õigusjärgne kodanik. Ta ei võtnud kunagi välja Eesti Vabariigi isikut tõendavat dokumenti. Pärast II maailmasõda ei käinud Tõnisson kordagi Eestis. Suri Šveitsis 102-aastaselt. Tema tuhk puistati 3. oktoobril 2016. aastal põhjarannikul Lohusalu lahte.
Isiklikku.
Tema esimene abikaasa oli Salomia (Sissi) Kirik Tõnisson (suri 1996), teine abikaasa on Ingrid, endine meditsiiniõde on hollandi ja portugali päritolu ameeriklanna. Poeg Ivar Jaan Tonisson (sündis 1940) oli Stanfordi ülikooli filoloogiaprofessor (kaitses seal 1976 doktoritöö teemal "A formal semantics for adjectivals and adverbials"), Ivar Tonissoni lapsed on Alexander (Tonisson) ja Cecilia. Alexander Tonisson on ühiskondlik aktivist San Franciscos, tegutsedes ametiühingu Service Employees International Union poliitilise vanemorganiseerijana.
610 eKr

Aasta 610 enne Kristuse sündi ehk meie ajaarvamist. Vana-Roomas oli see CXLIV (144.) aasta "ab urbe condita".
7. sajand eKr

7. sajand ekr ehk VII sajand eKr ehk e.m.a. oli seitsmes sajand enne kristlikku ajaarvamist, mis algas 1. jaanuaril 700 eKr ja lõppes 31. detsembril 601 eKr. 
Kümnendid ja aastad.
700. aastad eKr: 700 eKr
690. aastad eKr: 699 eKr, 698 eKr, 697 eKr, 696 eKr, 695 eKr, 694 eKr, 693 eKr, 692 eKr, 691 eKr, 690 eKr
680. aastad eKr: 689 eKr, 688 eKr, 687 eKr, 686 eKr, 685 eKr, 684 eKr, 683 eKr, 682 eKr, 681 eKr, 680 eKr
670. aastad eKr: 679 eKr, 678 eKr, 677 eKr, 676 eKr, 675 eKr, 674 eKr, 673 eKr, 672 eKr, 671 eKr, 670 eKr
660. aastad eKr: 669 eKr, 668 eKr, 667 eKr, 666 eKr, 665 eKr, 664 eKr, 663 eKr, 662 eKr, 661 eKr, 660 eKr
650. aastad eKr: 659 eKr, 658 eKr, 657 eKr, 656 eKr, 655 eKr, 654 eKr, 653 eKr, 652 eKr, 651 eKr, 650 eKr
640. aastad eKr: 649 eKr, 648 eKr, 647 eKr, 646 eKr, 645 eKr, 644 eKr, 643 eKr, 642 eKr, 641 eKr, 640 eKr
630. aastad eKr: 639 eKr, 638 eKr, 637 eKr, 636 eKr, 635 eKr, 634 eKr, 633 eKr, 632 eKr, 631 eKr, 630 eKr
620. aastad eKr: 629 eKr, 628 eKr, 627 eKr, 626 eKr, 625 eKr, 624 eKr, 623 eKr, 622 eKr, 621 eKr, 620 eKr
610. aastad eKr: 619 eKr, 618 eKr, 617 eKr, 616 eKr, 615 eKr, 614 eKr, 613 eKr, 612 eKr, 611 eKr, 610 eKr
600. aastad eKr: 609 eKr, 608 eKr, 607 eKr, 606 eKr, 605 eKr, 604 eKr, 603 eKr, 602 eKr, 601 eKr
6. sajand eKr

6. sajand ekr ehk VI sajand eKr ehk e.m.a. oli kuues sajand enne kristlikku ajaarvamist, mis algas 1. jaanuaril 600 eKr ja lõppes 31. detsembril 501 eKr. 
Kümnendid ja aastad.
600. aastad eKr: 600 eKr
590. aastad eKr: 599 eKr, 598 eKr, 597 eKr, 596 eKr, 595 eKr, 594 eKr, 593 eKr, 592 eKr, 591 eKr, 590 eKr
580. aastad eKr: 589 eKr, 588 eKr, 587 eKr, 586 eKr, 585 eKr, 584 eKr, 583 eKr, 582 eKr, 581 eKr, 580 eKr
570. aastad eKr: 579 eKr, 578 eKr, 577 eKr, 576 eKr, 575 eKr, 574 eKr, 573 eKr, 572 eKr, 571 eKr, 570 eKr
560. aastad eKr: 569 eKr, 568 eKr, 567 eKr, 566 eKr, 565 eKr, 564 eKr, 563 eKr, 562 eKr, 561 eKr, 560 eKr
550. aastad eKr: 559 eKr, 558 eKr, 557 eKr, 556 eKr, 555 eKr, 554 eKr, 553 eKr, 552 eKr, 551 eKr, 550 eKr
540. aastad eKr: 549 eKr, 548 eKr, 547 eKr, 546 eKr, 545 eKr, 544 eKr, 543 eKr, 542 eKr, 541 eKr, 540 eKr
530. aastad eKr: 539 eKr, 538 eKr, 537 eKr, 536 eKr, 535 eKr, 534 eKr, 533 eKr, 532 eKr, 531 eKr, 530 eKr
520. aastad eKr: 529 eKr, 528 eKr, 527 eKr, 526 eKr, 525 eKr, 524 eKr, 523 eKr, 522 eKr, 521 eKr, 520 eKr
510. aastad eKr: 519 eKr, 518 eKr, 517 eKr, 516 eKr, 515 eKr, 514 eKr, 513 eKr, 512 eKr, 511 eKr, 510 eKr
500. aastad eKr: 509 eKr, 508 eKr, 507 eKr, 506 eKr, 505 eKr, 504 eKr, 503 eKr, 502 eKr, 501 eKr
610. aastad eKr

Sajandid: 8. sajand eKr - 7. sajand eKr - 6. sajand eKr
Kümnendid: 660. aastad eKr 650. aastad eKr 640. aastad eKr 630. aastad eKr 620. aastad eKr - 610. aastad eKr - 600. aastad eKr 590. aastad eKr 580. aastad eKr 570. aastad eKr 560. aastad eKr
Aastad: 614 eKr 613 eKr 612 eKr 611 eKr 610 eKr 609 eKr 608 eKr 607 eKr 606 eKr
540. aastad eKr

540. aastad eKr on ajavahemik 549. aasta eKr algusest kuni 540. aasta eKr lõpuni.
Kvantmüstika

Kvantmüstikaks nimetatakse mõttevoolu, mille keskmes on kvantmehaanika metafüüsiline ja/või "New Age"'i vaimus käsitlus. Näiteks võivad kvantmüstikud väita, et jumal on energeetiline, madalatel energiatel toimiv "kõiksuse vaim", mis oma eksistentsiks vajaliku energia ammutab kõigest elavast.
Antonius John

Antonius John (6. oktoober 1922 Ahlen – 11. mai 2016 Bonn) oli saksa majandusajakirjanik ja politoloogiaprofessor. Ta oli 2. juulist 1984 Vabariigi Valitsuse eksiilis esindaja Saksamaal, alates 1. maist 1991 aupeakonsul Saksamaal.
Ta avaldas Tõnis Kindi saksakeelse eluloo pealkirjaga "Tönis Kint. Anwalt eines Volkes" (Ahlen, 1981).
15. septembril 1980 andis peaminister Vabariigi Presidendi ülesandeis Tõnis Kint talle Eesti Punase Risti II järgu I astme (!) teenetemärgi.
Valgetähe teenetemärk

Valgetähe teenetemärk on Eesti teenetemärk. 
Valgetähe teenetemärgi asutas Konstantin Päts 7. oktoobril 1936 Eesti rahva vabadusvõitluse mälestamiseks. 
Teenetemärgi kavandi autor oli Paul Luhtein.
Pärast taasiseseisvumist antakse Valgetähe teenetemärki riigiteenistuses või kohaliku omavalitsuse teenistuses olevatele isikutele, samuti majanduse, hariduse, teaduse, kultuuri või spordi alal osutatud või muude üldkasulike teenete ning saavutuste tunnustamiseks.
Valgetähe teenetemärgi klassid.
Valgetähe teenetemärgil on seitse klassi: 
1) üks eriklass – Valgetähe teenetemärgi kett; 
2) viis põhiklassi – I, II, III, IV ja V klass; 
3) üks medaliklass.
Riiklike teenetemärkide kooskõla kehtiva põhiseadusega.
Riiklike teenetemärkide asutamise ja erateenetemärkide muutmisega riiklikeks teenetemärkideks puhul tekkis küsimus, kuivõrd on see kooskõlas kehtiva põhiseadusega, mis keelas autähtede ja aumärkide andmise oma kodanikele, välja arvatud kaitseväelastele sõja ajal (§ 7). Kohtuminister Johan Müller väitis seaduse seletuskirjas, et 7. paragrahvi tuleb vaadelda seoses eelmise (6.) paragrahviga, mille järgi kõik Eesti kodanikud on seaduse ees ühetaolised ning seisusi ja seisuslikke tiitleid ei ole. Kuna aga asutatavate teenetemärkide omanikel, erinevalt endiste Vene aumärkide kavaleridest, ei ole seisuslikke eesõigusi, nagu ka mälestusmärkide, audiplomite ja tänukirjade omanikel, ei riiva nende asutamine kodanike ühetaolisuse põhimõtet.
Mees

Mees on meessoost täiskasvanud inimene (mitte naine soo järgi ning mitte poiss ega noormees vanuse järgi). Mõistet "mees" kasutatakse bioloogilise soo, kultuurilise või sotsiaalse rolli või nende kõigi eristamiseks.
Mehed ei ole võimelised lapsi sünnitama ega neid seejärel oma rinnapiimaga toitma.
Tavaliselt peetakse meheks inimest, kellel on sünnil välise vaatluse ning sugukromosoomide järgi määratud sooks "mees". 
Lisaks leidub transsoolisi mehi (sünnil määratud naissooliseks, kuid see ei kattu indiviidi sooidentiteediga) ja intersoolisi mehi (variatsioonid sootunnustes, mis ei sobi tüüpilise mehe keha definitsiooniga).
Peale bioloogilise soo on inimestel ka sotsiaalne sugu ehk ühiskonnapoolne ootus, missugused käitumisviisid on omased naistele või meestele.
Kasv.
Mehed on valdavalt pikemad ja suuremad kui naised. Lisaks on leitud 2025. aastal ilmunud uuringus, et saja aasta jooksul on mehed kasv suurenenud naistest kaks korda kiiremini. Kasv on seotud ühiskonna kasvava jõukusega. Meeste kehad võivad olla elutingimuste suhtes tundlikumad ehk suuremal kehal ka suuremad "ülalpidamiskulud".
Kodakondsuse seaduse muutmise ja täiendamise seadus (1957)

Kodakondsuse seaduse muutmise ja täiendamise seadus anti Peaministri Vabariigi Presidendi ülesandeis August Rei poolt dekreedina 26. mail 1957. 
Seaduse algtekstile on alla kirjutanud August Rei, peaministri asetäitja Johannes Sikkar ja välisminister kohtuministri ülesannete täitjana Aleksander Warma (tegelikult kuulusid kodakondsusasjad siseministri, kelleks oli Johannes Sikkar, kompetentsi, nii et Aleksander Warma allkiri seadusel on ülearune).
Selle seaduse sisuks oli Eesti Vabariigi kodakondsuse säilitamine kodanikele, kes olid pärast Eesti okupeerimist astunud mõne teise riigi kodakondsusse või mõne teise riigi sõjaväeteenistusse.
1957. aasta kodakondsuse seaduse muutmise ja täiendamise seadus võimaldas säilitada Eesti Vabariigi kodanikkonna vaatamata okupatsioonile. Kuni kodakondsusest vabastamiseni või väljaheitmiseni Vabariigi Valitsuse poolt säilis Eesti Vabariigi kodakondsus ka isikutel, kes seaduse järgi pidid kaotama Eesti kodakondsuse (Artur Mägi, Eesti riiklik korraldus, 1954, lk. 42).
Ühesendine münt (1929)

 
Ühesendine münt oli väikseima nimiväärtusega rahamärk, mis 1928. aasta rahareformiga kasutusele võeti. 
Kuni nende müntide valmimiseni kasutati ühesendistena 1922., 1924. ja 1926. aasta ühemargaseid münte.
Vahetusraha lasti liikvele Riigikassa poolt 10. oktoobril 1929 ja see oli kasutusel kuni 25. märtsini 1941. Mündid vermiti Riigi Trükikojas. 1936/37. eelarveaastal vermiti juurde 5 026 300 ühesendist münti.
Kuna selle mündi kujundus erines teiste müntide omast, lasti 1940. aastal välja ka teine ühesendise nimiväärtusega münt, mis sobis stiililt teiste nominaalidega.
Kujundus.
Münt on punakaspruuni värvi ja sileda servaga; mündi kaal on 1,9 grammi, läbimõõt 1,6 sentimeetrit . Mündi kujundas Günther Reindorff, kujundus kinnitati ja vastav teade avaldati Riigi Teatajas 3. oktoobril 1929 (RT 1929, 85, 572).
Avers.
Mündi esiküljel on sõna "EESTI" ja nimiväärtus "1", teksti taustal on tammeoks ja selle all sõna "sent".
Revers.
Mündi tagaküljel on kolme lõvi kujutis ja vermimise aasta "1929".
Janez Drnovšeki esimene valitsus

Janez Drnovšeki esimene valitsus oli Sloveenia valitsus, mis tuli võimule 1992. aastal kui senine DEMOSe juhitud lai koalitsioon lagunes. Valitsusjuhiks sai LDS liider Janez Drnovšek, koalitsiooni kaasati ka Sloveenia Sotsiaaldemokraatlik Partei SDSS, Ühendatud Nimekiri ZLSD, Sloveenia Rohelised ZS, Demokraatlik Partei DS ja Sloveenia Sotsialistlik Partei SSS. Valitsus astus ametisse 14. mail 1992 ja lahkus valimiste järel 12. jaanuaril 1993. 
Valitsuse koosseis.
&lt;br clear=all&gt;
Välislink
[]
Esimene kosmiline kiirus

Esimene kosmiline kiirus on vähim kiirus, mille peab omandama lendav keha, et jõuda jäädavalt ringikujulisele orbiidile ümber planeedi, mille pinnalt ta lennuteekonda alustas.
Mõistega "keha" võib silmas pidada näiteks kanderaketti. Esimene kosmiline kiirus sõltub planeedi (vm taevakeha) mõõtmetest ja massist.
Kenneth Pinyan

Kenneth Pinyan (22. juuni 1960 – 2. juuli 2005) oli USA zoofiil, kes suri hobusega sooritatud anaalvahekorras saadud sisemistesse vigastustesse.
Pinyanst tehtud umbes minutine videoklipp "2 guys 1 horse" on internetis vaadatav.
Pinyanist tehtud filmi režissöör Devor jagab zoofiilide arvamust, et seks hobustega toimub mõlema poole nõusolekul. Zoofiilid harrastavad loomaga hella eelmängu, loovad inimese ja looma vahele usaldusliku sideme. 
Üks zoofiil on väljendanud arvamust, et Pinyan sai surma, sest ei tema ega tema abiline olnud hobusega usalduslikku suhet välja arendanud.
Abel Verse

Abel Verse (4. september 1905 Meudon (Seine-et-Oise) – 24. juuni 1994 Lyon) oli Prantsusmaa kabetaja.
Ta oli neljakordne Prantsusmaa meister rahvusvahelises kabes aastatel 1939, 1952, 1955, 1960. Lisaks sellele pälvis ta kuus hõbe- (1946, 1951, 1956, 1959, 1971 ja 1973) ja neli pronksmedalit (1954, 1957, 1965, 1966). Kokku osales ta Prantsusmaa meistrivõistlustel 29 korda. Maailmameistrivõistlustel jäi tema laeks 7. koht (1956).
Louis Vuitton

Louis Vuitton (4. august 1821 Anchay – 27. veebruar 1892) oli prantsuse ärimees, kes 19. sajandi teisel poolel alustas reisikohvrite disainimist ja tootmist Pariisis.
Louis sündis puusepa peres. Ta lahkus oma kodulinnast Anchayst 14-aastaselt 1835. aastal. Kaks aastat hiljem saabus ta Pariisi ning sai "monsieur" Marechali õpipoisiks. Ta hakkas õppima pagasi ning kohvrite tegemist. 
1854. aastal avas ta oma esimese poe Pariisis Rue Nueve des Capucines.
1880. aastal andis Louis Vuitton firma juhtimise üle poeg Georgele.
Firma.
Vuittoni maine toetub eelkõige kasutatavatele materjalidele ja mustritele (näiteks malelauaruuduline Damier (1888) ja Vuittoni nimetähtedega monogramm – "Monogram Canvas"). Tänapäeval on Louis Vuittonist saanud staatusesümbol ja maailma juhtiv luksuskaupade bränd ning tema kotte, rõivaid, vöösid ja muud võib osta Louis Vuittoni poodidest üle maailma.
Oligosahhariidid

 
Oligosahhariidid on orgaanilised ühendid, mille molekul sisaldab suhteliselt väikese arvu (2–10) monosahhariididele (lihtsuhkrutele) vastavaid lülisid. 
Oligosahhariidid kuuluvad süsivesikute ehk karbohüdraatide klassi, s.t nende molekulis ühe süsinikuaatomi kohta tuleb üks molekul vett, üldvalem Cn(H2O)n. Teiselt poolt võib oligosahhariide vaadelda kui monosahhariidide liitumisel (kusjuures eraldunud on vee molekul) saadud ühendeid. 
Oligosahhariide iseloomustab asjaolu, et kindla ühendi molekulid on omavahel sarnased – igas molekulis on samas järjestuses samad monosahhariidi lülid ja neid on sama arv. Seega "oligosahhariididele saab omistada kindla keemilise valemi". Näiteks tsüklodekstriinid.
Oligosahhariidid on eluslooduses mitmesuguseid funktsioone täitvad ühendid. Tärklise ensümaatilisel hüdrolüüsil saadakse tsüklodekstriinid. Oligosahhariidid esinevad ka näiteks glükoproteiinide ja glükolipiidide koostisosana.
Polüsahhariidid

Polüsahhariidid ehk polüoosid on rühm suure molekulmassiga süsivesikuid (sahhariide ehk suhkruid), mida saab vaadelda ühenditena, mis koosnevad glükosiidsidemega ühendatud monosahhariidi molekulide jääkidest (eraldunud on H2O).
Enamasti loetakse polüsahhariidideks need, mis sisaldavad rohkem kui 10 monosahhariidilüli. Kui polüsahhariidi molekul koosneb sama tüüpi monosahhariididest, siis on tegemist homopolüsahhariidiga (glükogeen, tselluloos), kui aga erinevatest monosahhariididest, siis on tegemist heteropolüsahhariidiga (hemitselluloos, pektiin).
Kõrgmolekulaarsed polüsahhariidid on Maa biosfääris kõige suurema osakaaluga orgaanilised ained. Need omavad looduses olulist tähtsust organismis ladestuva energiaallikana või rakkudele ja kudedele mehaanilist tugevust andva materjalina. 
Taimedele annavad tugevuse rakukestad, mille põhikoostisosad on polümeersed süsivesikud tselluloos ja hemitselluloos ning nendega seondunud hüdrofoobne polümeer ligniin. Tselluloos ja hemitselluloos moodustavad põhimassi Maal levinud taimsest materjalist, vastavalt keskmiselt 33% ja 20% biomassist. Puidus on nende sisaldus vastavalt 40–50% ja 20–30%.
Looduslikud polüsahhariidid moodustavad kõige suurema taastuva orgaanilise aine ressursi. 
Kasutust leiab see ressurss kütusena (puit, energiavõsa, õled), aga ka keemiatööstuses (puit, puuvill) paberi, tselluloosi ja selle derivaatide ning bioetanooli saamiseks.
Tärklise ensümaatilisel hüdrolüüsil saadakse tsüklodekstriine, mis kuuluvad oligosahhariidide klassi.
Biopolüsahhariidid.
Biopolüsahhariidid täidavad elusorganismidele olulisi funktsioone:
Struktuur.
Polüsahhariidide elementaarlülideks olevad monosahhariidid on ühendatud glükosiidsidemetega. Näiteks kuue süsinikuga monosahhariidid annavad polümeeri üldvalemiga (C6H10O5)n kus 40 ≤ n ≤ 3000. Mõnel juhul on elementaarlülideks suhkrute derivaadid, mis sisaldavad karboksüülrühmi, fosfaatrühmi, aminorühmi (näiteks kitiin). Polüsahhariidide omadused (molekulide ruumiline kuju, hüdrolüüsuvus, molekulidevahelised sidemed, jäikus, elastsus) sõltuvad peale keemilise koostise molekuli keemilisest struktuurist. Mõnel määral illustreerib seda alltoodud galerii.
Dave Murray

David Michael Murray (sündinud 23. detsembril 1956 Edmontonis Londonis) on inglise kitarrist ja laulukirjutaja. Aastast 1976 on ta ansambli Iron Maiden kitarrist.
Elulugu.
Tema vanemad olid šoti ja iiri päritolu. David lahkus koolist 15-aastaselt, olles kindel oma muusikukarjääris. 
Steve Harris on tema kohta öelnud: "Ta on kitarrist, kes sõna otseses mõttes on võimeline kitarri kas või hammastega mängima."
Passioon (muusika)

Passioon (hilisladina "passio") on vaimulik oratoorium, mis põhineb evangeeliumi tekstil ja võib seepärast kanda pealkirja kas Matteuse, Markuse, Luuka või Johannese passioon.
Passioonide teemaks Kristuse kannatuslugu ning neid kanti ette kannatusnädalal. 
Tuntumaid passioone on Johann Sebastian Bachi "Matteuse passioon" ja "Johannese passioon".
Allemande

Allemande [alm'aand] (ka allemand, almand; prantsuse keeles "allemand" 'saksa') on 4/4- ja 3/4 taktimõõdus aeglane saksa tants. 16. sajandil Prantsusmaal pidulik seltskonnatants.
Kantaat

Kantaat on mitmeosaline muusikateos koorile või koorile ja solistidele klaveri, oreli või orkestri saatel.
Barokiajastul oli kantaat aaria kõrval tähtsaim vokaalžanr. 17. sajandi alguses tähistas see lihtsalt vokaalteost, sajandi teisel poolel kujunes umbes kümneosaliseks teoseks koorile ja solistidele väikese orkestri saatel. Koosnes aariatest, retsitatiividest, ansamblitest, seega sarnanes väikese ooperistseeniga.
Oratoorium

Oratoorium (itaaliakeelsest sõnast "oratorio" – 'palvesaal') on koorile, solistidele ja sümfooniaorkestrile kirjutatud mitmeosaline dramaatilisel süžeel põhinev heliteos.
Erinevalt ooperist ei kasutata oratooriumis lavakujundust, kostüüme ega liikumist. Oratoorium on vaimuliku sisuga, kuid pole seotud jumalateenistusega. Palju oratooriumeid kirjutas Georg Friedrich Händel.
Esimene Eesti oratoorium on Rudolf Tobiase 1907. aastal kirjutatud "Joonase lähetamine".
Ave Vardja

Ave Vardja (neiupõlvenimega Ave Soomets; sündinud 30. juulil 1971) on eesti võistlustantsija ning 11-kordne Eesti meister standardtantsudes.
Ta lõpetas 1989. aastal Tallinna 21. Keskkooli ja 1994. aastal Tallinna Pedagoogilise Instituudi tüdrukute käsitöö õpetaja erialal.
Tantsimist alustas ta 10-aastaselt Tallinna tantsuklubis Staar, kus tema treenerid olid Avo ja Tamara Lossmann. 
Koos oma tantsupartneri ja abikaasa Peep Vardjaga alustas ta 1992. aastal amatööride (täiskasvanute) vanusegrupis.
Ave Vardja lõpetas amatööride karjääri viienda kohaga maailma karikavõistluste jooksvas edetabelis (standardtantsudes).
1999. aastast on Ave Vardja elukutseline tantsuõpetaja ja tantsuvõistluste kohtunik. 
Ave Vardja lõpetas tegevtantsija karjääri 8. kohaga elukutseliste Euroopa meistrivõistlustel 2004. aastal.
Kaisa Oja-Mehine

Kaisa Oja-Mehine (sünninimi Kaisa Oja; sündinud 2. augustil 1984) on eesti võistlustantsija ja üheksakordne Eesti meister.
Kaisa hakkas tantsimisega tegelema 1990. aastal, mil ta oli 6-aastane. 1991. aastast on tema partneriks olnud Martin Parmas.
2005. aastal võeti ta vastu Rahvusvahelisse Tantsuõpetajate ja Professionaalsete Võistlustantsijate Liitu, millega algas tema profikarjäär.
Oma esimese etteaste elukutselistena tegi ta 2005. aasta oktoobris kümne tantsu maailmameistrivõistlustel, kus saavutas 18. koha. 
26. novembril 2005 Eestis peetud kümne tantsu tantsu Euroopa meistrivõistlustel saavutati 6. koht.
Kaisa on õppinud alates 2003. aastast Tartu Ülikoolis füsioteraapia ja samal ajal Tallinna Ülikoolis koreograafia erialal ning on treener Revalia Tantsukooli Tartu osakonnas (varem tantsuklubis Stiil). 
Isiklikku.
Ta on abielus tantsutreener Marko Mehisega. Nad abiellusid 7. juulil 2013 Taagepera lossis.
Olga Kosmina

Olga Kosmina-Lõsjuk (sündinud 26. veebruaril 1978) on Eesti võistlustantsija, neljakordne Eesti meister Ladina-Ameerika tantsudes.
Olga hakkas tantsimisega tegelema 9-aastaselt Tallinna Mereklubis.
Tantsupartnereid on tal kokku olnud kaheksa.
Aastatel 1993–1998 oli Olga partner Eduard Korotin, kellega tuldi kahel korral Eesti meistriks Ladina-Ameerika tantsudes ning ühel korral 10-tantsus.
Pärast paari Korotin-Kosmina lahkuminemist läks Olga tantsima Revalia Tantsukooli, kus ta tantsis kaheksa aasta jooksul kahe Leedu partneri, ühe Soome partneri ja ühe Poola partneriga, esindades seejuures Eestit. Leidmata Eestist sobivat tantsupartnerit, tuli Olgal elada ja treenida mitmes välisriigis.
Mais 2005 võistles Olga viimati amatööride ehk täiskasvanute vanuseklassis ning pärast seda hakkas elukutseliseks tantsijaks.
Praegu läbib Olga Eesti Tantsuõpetajate Liidu tantsuspordi treeneri koolitust standard- ja Ladina-Ameerika tantsudes.
Alates 2003. aastast töötab ta Revalia Tantsukoolis Ladina-Ameerika tantsude abitreenerina.
Eha Undo

Eha Undo (sündinud 15. juunil 1955 Haapsalus) on eesti näitleja.
Lõpetanud 1973. aastal Haapsalu 1. Keskkooli, õppis Eha Undo aastatel 1973–1975 näitejuhtimist Viljandi Kultuurharidustöö Koolis ja 1975–1976 Filharmoonia stuudios.
Aastal 1979 lõpetas ta näitejuhtimise erialal Tallinna Pedagoogilise Instituudi ja asus tööle Viljandi teatrisse Ugala, kus ta oli tegev aastani 1995.
Aastatel 1997–2022 töötas Eha Undo Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemia administraatorina.
Elmo Ainula

Elmo Ainula (sündinud 9. juunil 1957 Tallinnas) on eesti näitleja.
Lõpetanud 1975. aastal Tallinna 32. Keskkooli, töötas ta aastatel 1978–1993 Viljandi teatris Ugala. Aastatel 1980–1982 õppis ta näitekunsti Ugala õppestuudios ja 1984 lõpetas Tartu Riikliku Ülikooli eesti filoloogina.
Pärast näitlejakarjääri lõppu on Elmo Ainula tegutsenud väikeettevõtjana, valgusdioode turustava rahvusvahelise firma Oversol Baltic turundusjuhina ja Soome sisustusettevõtte Novalux Eesti müügiesindajana.
Erni Kask

Erni Kask (sündinud 27. augustil 1979 Leikude külas Lääne-Virumaal) on eesti näitleja.
Ta on lõpetanud 1997. aastal Kadrina Keskkooli ja 2001. aastal Viljandi Kultuurikolledži näitlejana (3. lend). 
Olles tegutsenud kooli ajal nii ajalehe Virumaa Teataja noortelehekülje toimetajana kui ka osalenud kooli näiteringis, sooritas ta sisseastumiseksamid üheaegselt nii Tartu Ülikooli ajakirjanduse erialale kui ka Viljandi Kultuurikolledži näitleja erialale. Ta ei saanud Tartu Ülikooli sisse ja otsustas seetõttu õppida näitlejaks.
Pärast Viljandi Kultuurikolledži lõpetamist töötas Erni Kask aastatel 2001–2005 Ugala teatris näitlejana. Aastatel 2001–2006 oli ta ka Viljandi Huvikooli Eve Stuudios teatri ja improvisatsiooni õpetaja. Aastatel 2005–2016 oli ta Rakvere Teatris näitleja, sh aastast 2011 ka rahvusvaheliste suhete korraldaja. 
Alates 2017. aasta märtsist on ta Tartu linnavalitsuse kultuuriosakonna peaspetsialist. Ta on Euroopa kultuuripealinn Tartu 2024 rahvusvaheliste suhete juht. 
Ta on tegutsenud loomingulises ühenduses nu.unioon projektijuhina ja aastast 2001 Noore Tantsu festivali kaaskorraldajana. Mänginud telelavastustes ("Lumejänesed", 2005–2006, ETV), seriaalides ("Kelgukoerad", 2009, Kanal 2; "Klass: elu pärast""," 2010, ETV; "Pilvede all", 2011, Kanal 2), kuuldemängudes ("Päev", 2008, ER); avaldanud artikleid ajakirjas Teater. Muusika. Kino jm ajakirjanduses ning romaani "Leikude" (2017). 
Erni on suhtes eesti maalikunstniku ja illustraatori Maris Tammeriga. Neil on 2 last ja üks koer.
Jaanus Kask

Jaanus Kask (sündinud 16. märtsil 1981) on eesti näitleja.
Ta on lõpetanud 2005. aastal Viljandi Kultuuriakadeemia näitlejana (5. lend) ja töötanud aastatel 2005–2009 Ugala teatris.
Rollid.
2005–2006
2006–2007
2007–2008
2008–2009
Andres Oks

Andres Oks (2. september 1947 Türi – 28. juuni 2006 Viljandi) oli eesti näitleja.
Aastatel 1966–1967 õppis ta Ugala õppestuudios. 1967. aastal õppis Paide Kaugõppekeskkoolis.
Aastatel 1969–2002 töötas Ugalas.
Ta suri pika haiguse tagajärjel. Andres Oks on maetud Türi Saunametsa kalmistule.
Ülle Konovalov

Ülle Konovalov (1990. aastani Ülle Orusalu; sündinud 10. juulil 1956 Rakveres) on eesti grimeerija ja näitleja.
Töökäik.
Ülle Konovalov töötab alates 1977. aastast Ugalas grimeerijana. Aastatel 2000–2019 oli ta grimmiala juhataja, alates 2019. aastast on taas grimeerija. 
Ta on teinud kaasa näitlejana ka lavastustes.
Isiklikku.
Ta on 1990. aastast abielus Ugala muusikajuhi Peeter Konovaloviga. Nende poeg Johan-Kristjan Konovalov on Viljandi linnapea, tütar Marta Konovalov on disainer.
Kirjutusmasin

Kirjutusmasin on mehaaniline, elektromehaaniline või elektrooniline seade teksti kandmiseks paberile tärkide (tähemärkide) kaupa. Oli kasutusel 19. ja 20. sajandil. Personaalarvutite leviku tõttu tänapäeval kirjutusmasinat praktiliselt enam ei kasutata.
Kutselist kirjutusmasinal kirjutajat nimetati masinakirjutajaks ja tulemust masinakirjaks.
Olukorras, kus põrandaalune sõltumatu kirjandus (vt "samizdat") sai Nõukogude Liidus levida vaid käsitsi paljundatuna, oli kõige enam kasutatud meetodiks kirjutusmasinal paljundamine läbi kopeerpaberi.
Anu Reidak

Anu Reidak (sündinud 2. septembril 1958 Järva-Jaanis) on eesti endine näitleja.
1976. aastal lõpetas ta Vändra Keskkooli. 1976–1977 õppis ta Viljandi Kultuurharidustöö Koolis, 1977–1979 Endla õppestuudios ja 1979–1981 Ugala õppestuudios.
Aastatel 1980–1994 töötas ta Ugala teatris. Lisaks näitlejaametile oli ka ringreisikassapidaja (1980–1981) ning vanemadministraator, riietur, masinakirjutaja.
René Reinumägi

René Reinumägi (sündinud 21. juulil 1974) on eesti filmilavastaja, stsenarist ja näitleja.
Pärast Eesti Muusikaakadeemia Kõrgema Lavakunstikooli (17.lend) lõpetamist 1996. aastal töötas Reinumägi aastatel 1996–1998 näitlejana teatris Ugala. 
Hiljem on ta kirjutanud reklaame ja töötanud loovjuhina ettevõtetes Lowe Age ja Taevas. Ettevõtte Age Lintas loovjuhina töötades võitis ta 2002. aastal Baltikumi tähtsaima reklaamiauhinna The Grand Prix of the Golden Hammer The Creative Case (aasta parim agentuur Baltikumis). 
Koostöös Jaak Kilmiga on sündinud filmid "Külla tuli" (1998), "Tähesõit" (1999), "Inimkaamera" (1999).
Laialdast tähelepanu pälvis 2004. aastal valminud mängufilm "Sigade revolutsioon", mis kajastab sündmusi ühes Eesti NSV suvelaagris. René Reinumägi ja Jaak Kilmi olid nii filmi stsenaristid kui ka režissöörid. "Sigade revolutsioon" võitis esimese eesti mängufilmina A-kategooria filmifestivali põhiprogrammi auhinna: Moskva 16. rahvusvahelisel filmifestivalil žürii eripreemia Püha Jüri.
Isiklikku.
Tema vend on eesti filmiprodutsent Alvar Reinumägi. Ta on abielus, abikaasa Sanna Katariina on filmistsenarist Soomes. Neil on pojad Jan Eliot ja Aron Olavi.
Riho Räni

Riho Räni (7. juuni 1947 Tallinn – 3. märts 1987 Viljandi) oli eesti näitleja.
1968. aastal lõpetas ta Tallinna Kaubandustehnikumi ja 1971. aastal Draamateatri õppestuudio.
Ta osales aastatel 1968–1970 Tammsaare-nimelises rahvateatris, 1971–1981 ja 1982–1987 töötas Ugalas.