tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Viltina sadamakompleks

Viltina sadamakompleks on 11.–12. sajandisse dateeritud sadama- ja kärajakoht ehk rahvakoosolekute kogunemispaik Saaremaa vallas Viltina külas. 2004.–2006. aastal viidi seal arheoloog Marika Mägi juhendamisel läbi arheoloogilised kaevamised ühtekokku 330 m2 suurusel alal, mis jagunes kuue eri kaevandi vahel. Kaevamiste käigus leiti hoonete, paadisildade ja tõenäolist kogunemisplatsi ümbritseva tara jäänused ning neli põletusmatust.
Paadisildade jäänused.
Arheoloogiliste kaevamistööde käigus on leitud kahe postidele toetunud paadisilla jäänused, mis asetsesid süvendatud ranna vastus. Nimelt leiti kaevandist inimtekkelised kivikuhjatised, milles tuvastati postikohad. Arheoloog Marika Mägi hinnangul on tegu paadisildade alguskohaga, mis asetsesid teineteisest 4,2 meetri kaugusel, toonase rannajoonega risti.
Hoonete jäänused.
Kaevanditest leitud hoonete jäänuseid iseloomustavad laiali vajunud paeplaatidest vööndid, mida võidi kasutada rõhtpalkhoonete hüdroisoleerimiseks maapinnast. Suurem osa leitud hoonetest olid 8–12 m2 suurused nelinurksed ehitised, kuid on leitud tõendeid ka vähemalt ühest ümmarguse põhiplaaniga püstkojast.
Õhuke kultuurkiht ja leiumaterjali dateerimine lubab oletada, et sadamakompleksi kasutati 150–200 aastat. Seejuures ei leitud hoonetest ühegi ahju jäänuseid, mis viitab sellele, et Viltina sadamakohta talvel ei kasutatud.
Tara jäänused.
Kolmest kaevandist leiti mitmekordseid kiviridu, mis meenutavad kiviaia talda. Oletatavasti oli nende peale ehitatud puidust tara, mis ümbritses kogu kompleksi. Taralõikude keskel on tõenäoliselt 18.–19. sajandil rajatud kiviaiaga maalapp, mille kaevamisel leiti kividest puhastatud ja kõvaks tambitud pinnas ühes üksikute leidudega. Arheoloog Marika Mägi tõlgendusel on see osa suuremast kogunemisplatsist.
Matused.
Sadamakoha läänepiiril kaevati 4 x 2 meetri suurust põletusmatustega kivikalmet, millest leiti 11. sajandi naiseehete kogum. Seda kalmet kaevati esmakordselt juba 1940. aastal seoses Nõukogude Venemaa plaaniga rajada siia sõjaväebaas. Lisaks kivikalmele leiti sadamakompleksi alalt veel neli põletusmatust, mis asusid hoonestatud alal. Kolm neist leiti suurte raudkivide vahelt, paeplaatide alt, mis võib tähendada, et matused asetati algselt puukasti, mis kaeti paeplaatidega. Vähemalt kahe puhul osutasid leiud, et maetud oli naised: naiste noatupe pronksnaastud, hoburaudsõled, pronkskellukesed ja -rõngad, rinnakee osad ja käevõrude katked. Neljas matus oli Saaremaa oludes võõrapärane: põlenud inimluud olid pandud savinõusse ja kaetud lameda kiviga. See võibki viidata sellele, et maetu oli võõramaalane, mitte kohalik. Leiud asuvad SA Saaremaa Muuseumi arheoloogiakogus ning kannavad numbrit SM 10464:1–318 A.
Uuk

Uuk on katustatud valgustus- või ventilatsiooniava hoone katuses. Erineb vintskapist, katuseaknast ja valgustuslaternast. Erialakirjanduses tänapäeval võib olla ühte sulanud vintskapi mõistega.
Kirjeldus.
Uuk on katusest eenduv ehitus, varustatud aknaga ja kaetud kumera või sadulkatusega. Arhitektide vaates erinevad uuk ja vintskap peamiselt väljaehitise suuruse ja paiknemise poolest katusel. Uukaknad painevad üldjuhul katuse kelbaosal ja nii, et need ei katkesta räästast. Tuulutuse eesmärgil tehtud avad on üsna lihtsa lahendusega, lähtudes sarikate sammust ja kasutades akent ka konstruktiivse osana. Poolkaare kujuga uukaken eraldi katusepinnata on pääsusilma tüüpi uukaken, neljakandilised uugid võivad olla pult-, viil- või kelpkatusega, kuid on ka barokseid rohkelt dekoreeritud uukaknaid väga erinevas kujus.
136199 Eris

136199 Eris (varasem tähistus 2003 UB313; sümbol: ) on Päikesesüsteemi kääbusplaneet, Pluutost pisut väiksem Neptuuni-tagune objekt. Ta on saanud nime vanakreeka jumalanna Erise järgi. 
Selle avastasid Michael E. Brown, Chad Trujillo ja David L. Rabinowitz 5. jaanuaril 2005, 21. oktoobril 2003 tehtud ülesvõtete põhjal. Avastusest teatati 29. juulil 2005. 
Esialgsel hinnangul oli tegemist Pluutost suurema taevakehaga ning eeldades, et võrreldava suurusega taevakehi võidakse Päikesesüsteemis veelgi avastada, täpsustas Rahvusvaheline Astronoomiaunioon planeedi definitsiooni. Vastavalt 24. augustil 2006 heakskiidetud definitsioonile kvalifitseerus 2003 UB313 kääbusplaneediks. 
Enne seda otsust nimetasid selle avastanud Palomari Observatooriumi astronoomid ning NASA seda Päikesesüsteemi kümnendaks planeediks. Üks avastajatest Michael E. Brown on teatanud, et ta on rahul nimetusega "kääbusplaneet". 
2003 UB313 tiirleb ümber Päikese piirkonnas, mida nimetatakse "hajutatud kettaks" ("scattered disc"). 
2003 UB313 afeel on 97,65 astronoomilist ühikut ehk 14,60 miljardit km ning periheel on 37,91 astronoomilist ühikut ehk 5,72 miljardit kilomeetrit. Praegu asub ta Päikesest 14,4 miljardi kilomeetri kaugusel. Tiirlemisperiood on 558,04 aastat.
Eris on väga hästi valgust peegeldav taevakeha, mille pind on tõenäoliselt kaetud jäätunud metaaniga. Albeedo on koguni 86% ehk pealelangevast valgusest peegeldatakse tagasi 86%. Sellise albeedoga klassi kuulub vaid Saturni kuu Enceladus.
Tal on vähemalt üks looduslik kaaslane. Need kaks taevakeha on teadaolevalt kaugeimad Päikesesüsteemi taevakehad. Kääbusplaneedi kuu Dysnomia on saanud nime jumalanna Erise tütre järgi. 
Michael E. Brown teatas aprillis 2006, et Hubble'i kosmoseteleskoop on mõõtnud taevakeha diameetriks 2400 km. Hispaanias raadioteleskoobiga tehtud mõõtmised aga andsid Erise läbimõõduks 3100 kilomeetrit.
M. Brown arvab ka, et see taevakeha on kaetud metaanijääga nagu Pluutogi. Nõnda tundub 2003 UB313 olevat Pluutoga sarnasem kui ükski varem teadaolev taevakeha. 
Ametliku nime andmine jäi ootama otsust, kas see taevakeha kvalifitseerub planeediks. Xena ("Sõjaprintsess Xena" järgi) on avastajate poolt antud tinglik nimi, Lila (ühe avastaja vastsündinud tütre järgi) on nimi, mis figureerib selle veebisaidi aadressis, kus uue taevakeha avastamisest teatati. Hoolimata kuuldustest ei ole avastajad esitanud Rahvusvahelisele Astronoomiaunioonile kumbagi nime. Kaaslase hüüdnimi Gabrielle pärineb "Sõjaprintsess Xena" teise tegelase nimest.
Lotte Jürjendal

Lotte Jürjendal (sündinud 11. oktoobril 1986) on Eesti muusik ja kunstnik.
Ta on õppinud Vanalinna Hariduskolleegiumi humanitaarklassis.
Tegutseb muusikuna sooloprojektis VRVRA 
Lotte Jürjendali kunsti on eksponeeritud isikunäitustena Solaris galeriis,Solaris keskuse disainitänaval, Okapi galeriis
Isiklikku.
Ta on Robert Jürjendali tütar.
Viidumägi

Viidumägi (teisiti ka Raunamägi) on kõrgeim mägi Saaremaal.
Viidumägi ulatub 54 meetrit üle merepinna ja on kõrgeim punkt Lääne-Saaremaa kõrgendikul Viidumäe looduskaitsealal.
Mäel on vaatetorn.
Mäe edelaosas asuvad looduskaitsealale jäävad Viidumäe allikad.
Viidumäel elas endine Lüganuse vallavanem Jüri Ratas.
Kudjape kalmistu

Kudjape kalmistu (ka "Kuressaare linnakalmistu") asub Kudjape külas Kuressaare kirdepiiri lähedal. See on rajatud 1780. aastal. Kalmistu asub 3 km kaugusel Kuressaare linnakeskusest.
1780. aastal rajatud linnakalmistu koos klassitsistlikus stiilis kabelitega on arhitektuurimälestis. Kalmistul paiknevad nelja kultuuritegelase (J. W. L. von Luce, Fr. S. Stern, J. B. Holzmayer ja M. Körber) hauad on ajaloomälestistena kaitse all.
Kalmistu uuemas osas on mälestusmärk küüditamise ja reisilaeva Estonia huku ohvritele. 2002. aastal restaureeriti Schmidti kabeli fassaadid ja katus ning valmistati uus uks. 2004. aastal restaureeriti Grosswaldti kabeli seinad ja interjöör. 2011. aastal püstitati mälestusrist 1941. aastal toimunud Kuressaare kommunistliku massimõrva ohvritele.
Kalmistu juurest algab laialehise metsa ja loomännikuga Kudjape-Upa loodusrada (5 km).
Kalmistu järgi on nime saanud siluri Kuressaare lademe Kudjape kihid.
Kalmistu arhitektuurist.
Kabelid on ehitatud klassitsistlikus laadis ja arhitektuurimälestisena kaitse all. Peaväravas asuvad 1848. aastal ehitatud kreeka templeid jäljendavate sammastikfassaadidega kabelid.
1870. aastast pärineb uusgooti stiilis perekond Grosswaldti kabelning järgmisest aastakümnest Otto Wildenbergi uusklassitsistlik Wildenbergi kabel. Uusklassitsistliku Nolckeni kabeli ehitamise aeg pole täpselt teada. Kalmistul paikneb ka Kuressaare kuulsale kaupmeeste suguvõsale Schmidtidele kuulunud Schmidti kabel.
Kalmistu peavärava kõrval asuvad Lööne mõisnike Buxhoevedenite klassitsistlikud kabelid. Ehitismälestis on ka Kudjape kalmistu piirdemüür väravatega ja Kudjape kalmistu kellatorn.
Kalmistul leidub hulgaliselt 19. sajandi I poole raskete kiviplaatidega kaetud krüpthaudu ning meisterlikult viimistletud klassitsistlikke hauamonumente, millele sageli antud urni või vaasi kuju. Raiddekooris on esindatud kannelüürid, hammaslõige, rippuvad rätikud, vanikud ja teised klassitsistlikud motiivid.
Kalmistule maetud tuntud isikuid.
Kalmistu lõunapoolsesse ossa on maetud kultuuritegelased Johann Wilhelm Ludwig von Luce ja Jean Baptiste Holzmayer, kunstnik Friedrich Sigmund Stern. Martin Körberi haud asub kalmistu keskosas.
Veidi loode poole on maetud meditsiinidoktor, akadeemik ja kindralmajor Aleksander Paldrok (1871–1944), kellel on suuri teeneid leepra ravimisel.
Kalmistul on ka Joosep Aaviku, Endla Tegova, Eerik Haameri, Salome Trei, Albert Uustulndi ja Axel von Buxhoevedeni viimne puhkepaik.
Sõjakalmistu.
Teises maailmasõjas langenud sõduritele on vana kalmistu lääneküljel eraldi rahula: tammede all lebab nii sakslaste, venelaste kui ka eestlaste luid. Saksa sõjaväekalmistu, kuhu on maetud ligi 700 sõjaväelast, taasavati 1996. aastal. Unarusse jäetud sõdurihaudade korrastamiseks andis raha Saksa Sõjahaudade Hoolde Rahvaliit.
Kudjape kalmistul asub Kudjape Saksa sõjaväekalmistu, kuhu on maetud umbes 700 sõjas langenut. Väidetavalt pärast Saaremaa taaslangemist Nõukogude okupatsiooni alla 1944. aastal tehti uue võimu käsul sõjakalmistu maatasa. Kalmistu taasavati 1996. aastal ning sinna maeti ümber mitu väiksemat Saaremaa Saksa sõjahauda ja matmispaika.
Jorge del Castillo

Jorge Alfonso Alejandro del Castillo Gálvez (sündinud 2. juulil 1950 Limas) on Peruu jurist ja poliitik, 28. juulist 2006 kuni 14. oktoobrini 2008 Peruu peaminister.
Aastatel 1968–1974 õppis ta õigusteadust Lima San Marcose Riiklikus Ülikoolis. Hiljem on ta ennast täiendanud riigiõiguse alal.
Jorge Del Castillo töötas 1984–1986 Barranco linnapeana ja 1986–1987 Lima prefektina. Aastal 1987 valiti ta Lima linnapeaks ja töötas sellel ametikohal kaks aastat. 
Aastast 1995 on ta olnud Peruu Kongressi liige. 1999 sai temast ka vasaktsentristliku erakonna "Partido Aprista Peruano" peasekretär.
President Alan García Pérez nimetas Jorge Del Castillo 28. juulil 2006 oma uue valitsuse juhiks.
Viltina

Viltina hajaküla asub Saaremaa lõunaosas Saaremaa vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Laimjala valda.
Viltina külas Villemi talus asub pukktuulik, millele tehti 2005. aasta suvel põhjalik remont, misjärel läks vahetusse kogu kere laudis, katus ja neljandik kereraamistikust. Tuulik on muinsuskaitse all.
Viltina külas asuvad Tepulaht ja Viltina Roolaht, Koogilao kivi, kivikalmed ja peaaegu 1000-aastane Viltina sadamakompleks – viikingiaegne kogunemispaik, mis on kogu Skandinaavias haruldane oma vanuse tõttu. See 2006. aastal väljakaevamistel avastatud muinasaegne sadamakompleks on sarnastest arheoloogilistest leidudest Eesti suurim.
Arvatakse, et Viltina külas asuva Virvi allika veel on raviomadused.
Hüaliintilgaline düstroofia

Hüaliintilgaline düstroofia avaldub hüaliinsete valgutilkade (suuremad, klaasjad valgukämbud) kogunemises rakkudesse. Kahjustus võib raku hävitada, tekib nekroos.
2006. aasta Küprose parlamendivalimised

2006. aasta Küprose parlamendivalimised toimusid 21. mail. Osavõtt oli 89,00%.
Valimistulemus.
Kommunistliku Töörahva Progressiivse Partei (kreekakeelne lühend: AKEL), tsentristliku Demokraatliku Partei (DIKO) ja sotsiaaldemokraatliku Liikumise Sotsiaaldemokraatia Eest (EDEK) vaheline koalitsioon sai taas parlamendienamuse, võites 34 kohta 56-st.
Amüloidoos

Amüloidoos ehk amüloidne düstroofia on valguainevahetuse häire, mille korral ladestub rakkudevahelisse ruumi ultrastruktuurilt sarnase, kuid keemiliselt erineva koostisega valguline aine amüloid.
Amüloidi on võimalik makroskoopiliselt diagnoosida lahangulaua juures Lugoli lahusega, mis sisaldab joodi ning värvib amüloidi sisaldava piirkonna pruuniks. Sellesse piirkonda väävelhappe lisamisel muutub see mustjasvioletseks. Selle reaktsiooni järgi on amüloid ka nimetuse saanud, kuna ka tärklis tekitab sarnase reaktsiooni ning algselt peeti teda tärklisega sarnaseks aineks (tärklis; kreeka keeles "amylon", ladina keeles "amylum").
Amüloidoosiprotsess on pöördumatu. Amüloid avaldab survet elundi rakkudele ja tekib talitluspuudulikkus. 
Makroskoopiliselt on elund suurem, heledam, tihkem, vahaja läikega. Põrna folliikulitesse ladestuv amüloid muudab folliikulid läbipaistvaks. Sellist põrna nimetatakse saagopõrnaks, kuna saagopalmi terad on keedetult samamoodi poolläbipaistvad. Kui amüloid on ladestunud difuusselt põrna punases pulbis, kasutatakse selle singiga sarnanemise tõttu nimetust "sinkpõrn".
Rahvuslind

Rahvuslind on rahvussümbol, mis on maa loodus- ja linnukaitsesümbol. Rahvuslinnu mõiste võttis kasutusele Rahvusvaheline Linnukaitsenõukogu 1960. aastal. Rahvuslinnu määratlus võib olla kohati segane, sest paljudes riikides ei ole ametlikku rahvuslinud valitud ega määratud. 
Eesti rahvuslind on suitsupääsuke (alates 26. novembrist 1962). 
Eri maade rahvuslinde.
Sulgudes valimise aasta
Max Klemens von Hausen

Vabahärra Max Klemens Lothar von Hausen (17. detsember 1846 Dresden – 19. aprill 1922 Dresden) oli Saksimaa kuningriigi ja Saksa keisririigi sõjaväelane ja poliitik. Põhiliselt on ta tuntud Saksamaa 3. armee ülemjuhatajana Esimeses maailmasõjas.
Hausen pärines Saksimaalt ja osales Saksi armee lihtsõdurina 1866 Preisi-Austria sõjas Austria poolel. 1871 sai temast Berliini sõjaväeakadeemia õppejõud ja seejärel 1875 Saksamaa kindralstaabi ohvitser. 
1902. aastal sai Hausenist Saksimaa sõjaminister. Selle ametikoha säilitas ta 1914. aasta maini, kusjuures 1912 sai ta lisaks peaministriks.
Enne Esimest maailmasõda oli Hausen XII armeekorpuse komandör, kuid sõja algul määrati ta 3. armee juhiks. Ühes Alexander von Klucki 1. armee ja Karl von Bülowi 2. armeega oli tal täita Saksamaa strateegia aluseks oleva Schlieffeni plaani vastutusrikkaim osa: purustada prantslaste kaitse Pariisi ees ja nad hiilgaslikku kotti haarata. Sõja käigus osutus Hauseni armee edenemine kõige aeglasemaks, kuid sellele vaatamata oli ka tema kuni Marne'i lahinguni üldiselt edukas. Tema armee (nagu enamik teisigi Saksa armeesid) vastutas asjatute sõjapurustuste, näiteks Reimsi laastamise eest. Hausen vägivalda tsiviilisikute kallal heaks ei kiitnud, kuid arvas, et see on sõja tingimustes paratamatu.
Pärast Marne'i lahingut, kui Saksa armeed olid taganenud stabiilstele kaitseliinidele Aisne'i jõel, läks Hausen 9. septembril 1914 erru ja 3. armee juhiks sai Karl von Einem.
Alessandro Allori

Alessandro di Cristofano di Lorenzo del Bronzino Allori (31. mai 1535 Firenze – 22. september 1607 Firenze) oli Itaalia maalikunstnik, hilise Firenze koolkonna maneristliku suuna esindaja.
Tema isa suri 1540 ja isa lähedane sõber kunstnik Agnolo Bronzino kasvatas Alessandro üles. Seetõttu kutsus Allori Bronzinot onuks ja nimetas iseennastki mõnikord Bronzinoks. Bronzino kasvatas ka Allori kunstnikuks.
Teine Allori mõjutaja oli Michelangelo, kelle töödega kunstnik tutvus Roomas aastatel 1554–1559. Ta oli ka Giorgio Vasari õpilane. Mõjutusi sai Allori ka Antwerpeni koolkonnalt.
Allori oli omal ajal tuntud kui suurepärane aktimaalija ja portretist. Kuid tema lihvitud figuurid on ebaloomulikes asendites, mis jätavad mulje külmadest marmorkujudest. Kui 16. sajandi alguseks hakkas mujal Euroopas levima barokk, mille figuuridest kiirgas elu, siis Allori kujutatud inimesed nägid endiselt välja natuke kivikujude moodi. Selles mõttes õnnestusid tal paraadportreed natuke paremini, sest seal ongi kujutatav pisut skulptuuri moodi.
Tuntud kunstnik oli ka Allessandro poeg Cristofano Allori. Giovanni Maria Butteri oli tema kaastööline ja Giovanni Bizzelli oli tema tähtsaim õpilane. Tema õpilased olid ka Cesare Dandini, Aurelio Lomi ja Giovanni Battista Vanni.
2006 kinkis Saksamaal töötanud Suurbritannia väliskorrespondent Charles Wheeler Berliini maaligaleriile Alessandro Allori originaalmaali. Ta oli selle saanud 1952 pulmakingiks, aga alles hiljaaegu sai ta aru maali tõelisest autorist ja väärtusest. Britid olid maali Teises maailmasõjas röövinud. Maalil oli kujutatud Firenze hertsoginna Toledo Eleonora (1522–1562) ja maali mõõtmed olid 12 × 16 cm.
Väike-Maarja valla lipp

Väike-Maarja valla lipp on Eesti haldusüksuse Väike-Maarja valla lipp. Lipp on kinnitatud 1. veebruaril 1995.
2005. aasta 22. oktoobril ühinesid Väike-Maarja vald ja Avanduse vald, ühinenud valla (Väike-Maarja vald) lipuks kinnitati endise Väike-Maarja valla lipp. 2017. aasta haldusreformi käigus sundliideti Väike-Maarja vallaga Rakke vald, kasutusele jäi Väike-Maarja valla lipp.
Lipu kirjeldus.
Valla lipu proportsioonid on samad, mis Eesti Vabariigi lipul 7:11, kuid mitte suurem kui Eesti lipp (106x165 cm). 
Kangas on jaotatud neljaks väljaks nii, et vardapoolne ülemine väli on ruut, mille külje pikkus on 2/5 lipukanga kõrgusest. Ülemine vardapoolne ja sellest diagonaalselt asuv alumine väli on sinised, alumine vardapoolne ja sellest diagonaalselt asuv ülemine väli on valged. Ülemisel vardapoolsel sinisel väljal on valge veetilga kujutis.
Lipu sinise toon on PMS 2985.
Põhjendus.
Väike-Maarja valla lipukujundiks on veetilk sinisel taustal, mis sümboliseerib puhast vett ning Väike-Maarja erilist seotust põhjavee- ja loodushoiuga.
Väike-Maarja vald asub Pandivere kõrgustiku keskmes. Sealne paikkond on oluline Põhja-Eesti veevaru moodustumisel: Pandivere kõrgustikult saavad alguse Valgejõgi, Loobu, Selja, Jägala, Põltsamaa, Pedja ja Pärnu jõgi. Geoloogilise aluspõhja kivimite lõhelisus on soodustanud rohkete karstialade ja allikate teket. 90% sealt lähtuvate jõgede vee äravoolust pärineb allikaveest.
Tulenevalt pinnaehituslikust eripärast on põhjavesi nõrgalt kaitstud ja keskkonnaprobleemid Pandivere kõrgustikul jäävalt aktuaalsed. Veetilk paikkonna sümbolina annab märku sealse looduse haavatavusest ja vajadusest suhtuda sellesse heaperemehelikult.
Zeppelin

Zeppelin oli algselt saksa perekonnanimi, mis on saanud mitme asja nimeks:
Aleksander Heintalu

Aleksander Heintalu (23. veebruarini 1974 Aleksander Rassadkin, tuntud ka kui Vigala Sass; 31. mai 1941 Tartu – 19. august 2015 Saaremaa) oli eesti ravitseja ja publitsist, põllumajandusteaduste doktor.
Kaasaegsete väitel ravis ta taimravi abil vähki, kroonilist hulginärvipõletikku, leukeemiat, ainevahetushäireid ja atroofiat ning sportlastel ülekoormusest tingitud hälbeid.
Heintalu teoste hulka kuuluvad eepos "Kuldmamma!" (üle 900 lehekülje runodena), ravimtaimeraamatud "Kuidas ma ravin rahvast" (16 osa; 25 000 retsepti enam kui 1500 juhtumi põhjal) ja "Taimedega vähiravi vastu", raamatud "Appi vampiirid", "Estide (tšuudide) hingestatud ilm" (2 osa), "Tšuudide maagiaraamat" ning "Kunsti kuldlõike kasutamine haljastuses".
Ta ise kirjutas enda kohta: "ema (Kraasna maarahva setolane Vitebski oblastist Kraasna asundusest) poolt tšuud-setolane, isa poolt slaavi juut (Suvarov Mihhail), rahvuselt setolane".
Elulugu.
Aleksander Heintalu kasvas üles seitsmes erinevas lastekodus, kust sai ka põhikooli hariduse, erikoolis aga metallitreiali kutse.
Pärast teenimist Nõukogude armees jätkas haridusteed, saades algul Räpina Aiandustehnikumis aiandusspetsialistiks. Aastatel 1976–1981 õppis ta Eesti Põllumajandusakadeemias agronoomiat. 1987. aastal kaitses ta EPA-s kandidaadiväitekirja põllumajanduse alal (haruldaste ravimtaimete agrotehnika NSV Liidu loodealadel; hübriidne anzuur, kahekojaline rodioola, muguljumikas).
Aastatel 1968–1984 töötas ta aedniku-haljastajana. EPA lõpetamisel taheti talle anda diplomitöö "Vanade parkide regenereerimine Vana-Vigala pargi näitel" eest teaduste kandidaadi kraad, kuid Moskvas seda ei kinnitatud. Töötas õpetajana Vigala põllutöökoolis. Sel ajal renoveeris ta Vana-Vigala mõisa pargi, mille eest anti kohtusse, kus tema töö hinnati õigeks, kuigi ebaseaduslikuks, sest ministeerium ei olnud Vana-Vigala mõisapargi regenereerimisplaani kinnitanud.
Heintalu osales Eesti esimese budistliku stuupa püstitamisel Matsirannas Jüri Arraku maakodus Pangarehel aastal 1983.
Viimati elas ta Saaremaal endise Leisi valla Triigi külas Männisalu talus.
Isiklikku.
Esimesest abielust oli Aleksander Heintalul poeg Benno. Ühisest elust Elo Liiviga sündis neli last: tütred Kõue ja Õnne, pojad Uko-Aija ja Essu.
Loodi looduspark

Loodi looduspark on maastikukaitseala Viljandimaal Viljandi vallas. Looduspargi pindala on 3485 ha.
Kaitseala sihtkaitsevööndid.
Peale sihtkaitsevööndite kuulub jääb looduspargi alale ka mitu üksikobjekti, näiteks Polli ja Tõllamäe tamm.
Kirjeldus.
Looduspark on moodustatud looduslikult mitmekesise maastiku, tasakaalustusalade ja haruldaste liikide elu- ja kasvupaikade kaitseks. Looduspargis on esindatud eriilmelised loodus- ja pärandkultuurmaastikud, haruldaste ja hävimisohus liikide kasvukohad ning elupaigad, kaitstavad looduse üksikobjektid põlispuud, rändrahnud, paljandid.
Sinialliku linnamäe lähedal asuv Siniallikas on tuntud ka ohvriallikana (Sinialliku allikad, järv ja linnamägi), Sinialliku järve põhjaotsas kasvab Sinialliku alpi seedermänd (Ü= 240 cm), Ramsi asula lähedal on Rahetsema mänd (Ü=328 cm). Vaatamisväärsusteks on ka veel Loodi Püstmäe euroopa lehise puistu, Paistu ürgorg (orus leidub hulgaliselt liivakivipaljandeid, neist suurim 15 m kõrge ja 23 m lai "Loodi põrgu"), Polli mäed (huvitava mitmekesise pinnamoega, suhtelise kõrgusega kuni 35 m), Polli tamm (Ü=626 cm), Mustjärve kaldal asuv Holstre Kindralimägi (mäele on maetud Holstre mõisa viimane omanik kindral von Berg), Tilli kadastik, Nõmme liivik (lainjas tasandik, mis on enamuses kaetud männimetsaga), Mäemets, Heimtali park.
Looduspargis kasvavad kaitsealused taimeliigid: suur käopõll, harilik käoraamat, kahelehine käokeel, kahkjaspunane sõrmkäpp, kuradi-sõrmkäpp, vööthuul-sõrmkäpp. Pesitsevad liigid: musträhn, laanerähn, hallpea-rähn. Teised kaitsealused loomaliigid: rabakonn.
Ajalugu.
Mitmed looduspargi osad olid kaitse alla võetud juba enne pargi moodustamist: 1959. aastal Paistu ürgorg, 1964. aastal Sinialliku allikad, järv ja linnamägi, Kindralimägi, Loodi Püstmäe lehisepuistu, Heimtali park ja Tõllamägi. Looduspark moodustati 1992. aastal, ühendamaks piirkonnas asuvaid maastikukaitsealasid ja üksikobjekte. Aastal 1997 eraldati looduspargist Viljandi maastikukaitseala ja looduskaitseliselt väheväärtuslikud haritavad maad.
Barista

Barista on teenindustöötaja, kes valmistab espressomasinaga kohvi ja kohvijooke. Sõna "barista" pärineb itaalia keelest ja tähendab kohvikubaarimeest. Tema tööks on kohvi ja alkohoolsete jookide müük.
Sõltuvalt seadmete suurusest on kogenud barista suuteline valmistama kuni 100 espressot tunnis.
Barista valdab seadmeid, tunneb kohvisorte ja kohvi valmistamise meetodeid, oskab hinnata kohvi kvaliteeti, teab kohviretsepte ja kundede eelistusi. Seetõttu on barista umbes samasugune asjatundja kohvi alal nagu sommeljee veini alal.
Maailma parimat baristat valitakse alates 2000. ja Eesti parimat alates 2004. aastast. 
Eestlased maailmameistrivõistlustel:
Angerja vasallilinnus

Angerja vasallilinnus oli vasallilinnus Tallinna komtuurkonnas.
20. sajandi alguse seisuga asusid linnuse varemed Kohila vallas Hageri kihelkonnas Harjumaal. Tänapäevase haldusjaotuse järgi jäävad varemed Rapla maakonna põhjaservas paikneva Kohila valla alale Angerja külla.
See on üks vanemaid kiviehitisi Raplamaal, kuid säilinud on vaid 12 m³ kive.
Välimus.
Linnus oli piklik tornitaoline kahe ruumiga ristkülikukujuline, kahe meetri paksuste välisseintega kahekorruseline paekivist ehitis, mille all asusid keldrid. Kindlustatud eluruumid asusid hoone keskel, seda osa peetakse vanimaks ehitusjärguks. Linnuse alt minevat rahvasuu järgi salakäik Salutaguse mõisa alla.
Linnuses ei domineeri kaitseelemendid, pigem oli see ajastule omaselt tugevasti kindlustatud eluhoone. Linnuse kaitsesüsteemi kuulus veetõke, mille moodustasid ühelt poolt Angerja oja ning teisalt sügav vallikraav.
Tänaseks on sellest säilinud kõrged müüriosad. Väikelinnusest on säilinud soklikorrus (osalt küll kinnivarisenuna) ning suur osa põhikorruse paksudest müüridest.
Linnus on olnud ümbritsetud tugeva kivist ringmüüri ja vallikraaviga.
Linnus on arhitektuurimälestisena kaitse alla võetud.
Ajalugu.
Angerja linnus rajati 14. ja 15. sajandil. Majalinnus ehitati oletatavasti Kudeselide suguvõsa poolt. Hiljem on seda korduvalt ümber ehitatud ja kohandatud. Aastatel 1451–1455 kuulus linnus Liivi Ordule, kes läänistas mõisa Brun Wetbergile. 16. sajandi alguses kuulus linnus Tallinna bürgermeistrile J. Viantile ja Helmi Üpruse arvates sai maja just sel perioodil lõpliku ilme. Toonase ümberehituse stiil matkib Tallinna meistreid.
Arvatakse, et linnus hävis Liivi sõjas.
Aastal 1963 leiti vasallilinnusest 200 meetrit kirde pool hõbeaare, mis sisaldas 12 hoburaudsõlge, käevõru, kaelavõru ja muud. Leid dateeriti 13. sajandi algupoolde.
Aastal 1986 leiti samast päästekaevamistel väikese, 3,7×3,5 meetri suuruse maja ase. Sellel oli tambitud savist põrand ja nurgas raudkividest laotud ahju jäänused. Männipalkidest maja oli ära põlenud arvatavasti 13. sajandil. Samal ajal hävis tõenäoliselt kogu muinasküla, mille kultuurkiht on jälgitav 3 hektari suurusel alal.
Helmi Üprus

Helmi Üprus (15. oktoober 1911 Viljandi – 27. august 1978 Tallinn) oli eesti kunstiteadlane.
Elulugu.
Helmi Üprus lõpetas aastal 1936 Tartu Ülikooli kunstiajaloo ja romaani keelte erialal ning aastal 1942 etnograafia erialal, "mag. phil" (1942).
Ta töötas aastatel 1936–1947 Eesti Rahva Muuseumis, aastatel 1947–1950 Eesti NSV Teaduste Akadeemia Ajaloo Instituudis ja aastast 1953 Vabariiklikus Restaureerimisvalitsuses.
Isiklikku.
Tema vend oli neuroloog Voldemar Üprus, õde oli maalikunstnik Hilda Üprus (1904–1986).
Keila vasallilinnus

Keila vasallilinnus asub Harjumaal Keila linna kaguosas 22,4 hektari suuruses Jõepargis. Linnusest on säilinud vaid alusmüüre. 
Kegelid rajasid linnuse ilmselt 14. sajandi lõpus või 15. sajandi algul. Linnus ja sealolev mõis müüdi 1433. aastal Liivi ordule. Ehituslugu on üpris keeruline, sest linnust on korduvalt ehitatud ümber ja sinna on eri aegadel rajatud erinevaid hooneid. Arvatakse, et kompleks oli kasutuses veel 17.–18. sajandil. 
Heino Gustavson taasavastas 1976. aastal mõisapargis maakamaraga kaetud võsastunud künkast nelinurkse põhiplaaniga ehitise (kindlustatud elamu) enam kui meetri paksused alusmüürid. Ehitise läänenurgal on maa sees umbes 2 m kõrguseni säilinud hilisem ümar suurtükitorn. 
1970. aastail ning 1990. aastal kesk- ja kirdeosas teostatud väljakaevamised kinnitavad, et tegemist on keskaegse linnusega. Väljakaevamisi juhtisid Mati Mandel ja Heiki Pauts, leide on 13.–18. sajandist. Suurtükitorni pole veel kaevatud välja.
Walt Whitman

Walt Whitman (õieti Walter Whitman; 31. mai 1819 New Yorgi osariik, Long Island, Huntington – 26. märts 1892 New Jersey, Camden) oli ameerika luuletaja ja esseist. Teda peetakse mõjukaimaks ameerika luuletajaks.
Whitmani luulet on tõlgitud rohkem kui 30 keelde. Euroopa luulele omaste rütmiliste ja meetriliste struktuuride asemel hakkas ta kasutama vabavärssi. See muudatus edastab ka tema filosoofilist vaadet, et Ameerika saatuseks on vabastada inimvaim.
Tema ainus teos on "Rohulehed", mida ta toimetas ja täiendas kuni surmani. "Rohulehtede" esimene väljaanne ilmus 1855 ja see osutus üllatavalt menukaks. Teose järgmistele trükkidele lisas ta järjest oma uusi luuletusi. Tema Kodusõjaga seotud luuletusi avaldatakse sageli iseseisva kogumikuna "Trummilöögid".
Ta töötas ajakirjaniku ja toimetajana. Vaadetelt oli ta liberaal, orjuse ja tollimaksude vastane, mistõttu ta lasti ajalehe Daily Eagle toimetaja ametist lahti. Seetõttu andis ta 1864. aastani oma teoseid ise välja.
Bernhard Viiding

Bernhard Viiding (7. juuni 1932 Ariste, Valjala vald – 10. märts 2001) oli eesti publitsist, prosaist ja luuletaja.
Viiding sündis sepa ja taluniku pojana. Lapsepõlve veetis ta sama valla Jursi külas, mille kohta võib lugeda ka tema luuletustest.
Haridusteed alustas ta Kallemäe Mittetäielikus Keskkoolis, 1950. aastal lõpetas ta Kuressaare Keskkooli. Ta lõpetas 1957. aastal Tartu Riikliku Ülikooli kirjanduse eriala. Hiljem oli ta Keele ja Kirjanduse Instituudis aspirant.
Töökäik.
Viiding on töötanud Türi ajalehe Leek põllumajandusosakonnas, Rahva Hääle kirjandus- ja kunstiosakonna juhatajana, nädalalehe Televisioon vastutava toimetajana ning firma Kodamu pressigrupi juhatajana.
Ta oli 1984–1986 vabakutseline ajakirjanik.
Aastal 1991. aastal asutas ta koos mõttekaaslastega ajakirjandusfirma Viser ning oli selle esimene tegevdirektor. Firma tegutses kuni aastani 1994.
Looming.
Viiding on avaldanud üle 1000 artikli, arvustuse ja olukirjelduse ning üle 70 luuletuse.
Hävitatud teose lugu.
Dokumentaaljutustus "Herman Kuning" (1982) sai kaks aastat enne ilmumist (1980) Baltimaade publitsistikavõistlusel auhinna. See oli jutustus Eesti NSV esimese sõjajärgse kolhoosi asutamisest Valjalas ning selle esimehe Herman Kuninga saatusest. Lugu oli niivõrd tõetruult pandud kirja, et selle trükk hävitati EKP KK korraldusel ning ilmus ainsa säilinud eksemplari järgi alles 1997. aastal Saare maakonna päevalehes Meie Maa.
Valjalas kogutud rikkalike ülestähenduste ja raadiolindistuste alusel kirjutas Bernhard Viiding koos Kaarel Kilveti ja Juhan Saarega ka näidendi "Kuning Herman Esimene" mida etendati aastatel 1987–1989 Eesti NSV Riiklikus Noorsooteatris menukalt üle 100 korra.
Liikmesus.
1961. aastast oli ta Eesti Ajakirjanike Liidu liige, 1999. aastast Eesti Kirjanike Liidu liige.
Ta kuulus NLKP-sse.
Isiklikku.
Bernhard Viidingu hüüdnimi oli "Pärni".
Tema abikaasa oli kirjanik ja kirjanduskriitik Ine Viiding (1933–1990). Tema tütar on kirjandusteadlane Taive Viiding, pärast abiellumist Taive Särg.
Viktors Adamovičs

Viktors Adamovičs (sündinud 30. juulil 1944) on Läti kabetaja, kabetreener (Läti teeneline treener) ja kabemängu populariseerija. Ta on mitme kaberaamatu autor. Ta tegi aastaid kaastööd ajakirjadele Dambrete ja Шашки.
Keskpiirkond (Kamerun)

Keskpiirkond on Kameruni 1. järgu haldusüksus (piirkond). Keskpiirkond asub riigi keskosas ja selle keskuseks on Kameruni pealinn Yaoundé. See on üks tihedamini asustatud piirkondi riigis.
Keskpiirkond jaguneb 9 departemanguks.
Kaug-Põhjapiirkond

Kaug-Põhjapiirkond on Kameruni 1. järgu haldusüksus (piirkond). Piirkonna põhjaservas asub Tšaadi järv.
Kaug-Põhjapiirkond on etniliselt kõige kirevam piirkond Kamerunis. Seal elab üle 50 erineva etnilise rühma.
Keskpiirkond

Nime Keskpiirkond on kandnud mitu 1. järgu haldusüksust:
Buea

Buea on linn Kamerunis, Edelpiirkonna halduskeskus. Buea asub Guinea lahe ranniku lähedal Kameruni mäe idajalamil.
Buea oli Saksa Kameruni pealinn 1901–1909. Maailmasõjas vallutasid Briti väed Saksa Kameruni ja pärast sõda läks see Briti mandaadi alla. 1949–1961 oli ta Briti Kameruni Lõunaprovintsi keskus. Tänapäevalgi on ta ingliskeelse Kameruni keskus.
Põhiline rahvusrühm linna ümbruses on bakverid, ent Bueasse kui provintsikeskusse on elama asunud muudestki rahvustest inimesi, sealhulgas prantsuskeelseid.
Linnas asub Buea ülikool, Kameruni ainus inglise õppekeelega ülikool.
Asukoha tõttu Kameruni mäe jalamil on kliima linnas mõõdukam kui mujal riigis. See-eest kasnnatab linn äikesetormide ja mägedest laskuva udu käes.
900. aastad

900. aastad
900. aastad on aastad 900–909 pKr.
Sajandid: 8. sajand - 9. sajand / 10. sajand - 11. sajand
Kümnendid: 850. aastad 860. aastad 870. aastad 880. aastad 890. aastad 900. aastad - 910. aastad 920. aastad 930. aastad 940. aastad 950. aastad
Aastad: 900 901 902 903 904 905 906 907 908 909
Boutros Boutros-Ghali

Boutros Boutros-Ghali (araabia بطرس بطرس غالي, sündinud 14. november 1922 – 16. veebruar 2016) oli Egiptuse poliitik ja diplomaat, kes oli 1. jaanuarist 1992 kuni 31. detsembrini 1996 ÜRO 6. peasekretär.
Ta sündis Kairos kopti kristlaste perekonnas. Tema vanaisa Boutros Ghali oli Egiptuse peaminister alates 1908 kuni oma mõrvamiseni 1910.
Boutros-Ghali lõpetas 1946 Kairo ülikooli. Ta kaitses 1949 Pariisi ülikoolis doktoriväitekirja rahvusvahelise õiguse alal ja sai samal aastal diplomi rahvusvaheliste suhete alal Prantsuse rahvusvahelisest uuringute- ja teaduskeskusest Sciences Po.
1949–1979 oli ta Kairo ülikoolis rahvusvahelise õiguse ja rahvusvaheliste suhete professor. Ühtlasi oli ta 1963–64 Haagi Rahvusvahelise Õiguse Akadeemia uuringukeskuse direktor ja 1967–68 Pariisi ülikooli õigusteaduskonna külalisprofessor.
Ta kinnitati ÜRO peasekretäriks ÜRO Julgeolekunõukogu resolutsiooniga 720.
Ameerika Ühendriikide veto tõttu ei valitud teda 1996. aastal järgmiseks viieaastaseks ametiajaks tagasi. ÜRO julgeolekunõukogu istungil kogus ta 14 poolthäält ja 1 vastuhääle (USA-lt). Pärast 4 hääletusvooru, mis andsid kõik sama tulemuse, võttis Boutros-Ghali oma kandidatuuri tagasi ja sai teiseks ÜRO peasekretäriks, kellele ei võimaldatud teist ametiaega. Esimene oli Kurt Waldheim süüdistuste tõttu natsiminevikus.
Assisi

Assisi on linn Itaalias Umbria maakonnas Perugia provintsis.
Assisi on ehitatud Subasio mäe nõlvadele. 
Ta on tuntud Püha Franciscuse (1182–1226) linnana.
Asta Vender

Asta-Juliette Vender (kuni 1935. aastani Asta-Juliette Sahkenberg; 1935–1939 Asta-Juliette Salurand; 1. september 1916 Tallinn – 26. märts 2014) oli eesti raamatuillustraator. Tema elutöö oli peamiselt lastekirjanduse illustreerimine. 
Hariduskäik.
Asta Vender õppis Tallinna 18. algkoolis ja Tallinna Tütarlaste Kommertsgümnaasiumis. 1944. aastal astus ta Kunstiinstituuti, mille lõpetas 1950. aastal graafika erialal. 
Töökäik.
Pärast Kunstiinstituudi lõpetamist suunati ta tööle lasteajakirja Pioneer kunstiliseks toimetajaks, ühtlasi tegi ta kirjastusele illustreerimistöid. 
1952. aastal loobus täiskohaga ajakirjatööst ning jätkas Kunstnike Liidu liikme ja vabakutselise kunstnikuna raamatuid illustreerides. 
Aastatel 1965–1969 töötas kirjastuses Eesti Raamat kunstilise toimetuse juhatajana, jätkates õhtuti raamatute illustreerimist kuni tervise halvenemiseni. 
1969. aastast oli Asta Vender taas vabakutseline. Kunstniku piltidega on ilmunud üle 200 lasteraamatu, sealhulgas "Sõnni Siim", "Timbu-Limbu", "Himplike ja Pimplike".
Deivi Org

Deivi Org (kunstnikunimega Monica del Norte; sündinud 21. augustil 1970 Tartus) on eesti käsitöömeister ja maalikunstnik.
Haridus.
Ta õppis Tartu Kunstikoolis puidu ja tekstiili eriala. Elas talupidajana Valgamaal ja kudus autoriloominguna valminud kampsuneid, millega esines isikunäitustel.
Kunstnikunime Monica del Norte all alustas ta maalimist Hispaanias Costa del Solis ehk Päikeserannikul. Tema esimene maalinäitus toimus 1991. aastal Tallinnas. Tema teosed on laadilt enamasti abstraktsionistlikud ning ta eelistab akrüül- ja õlivärve.
Isiklikku.
Ta on lahutatud, tütre ja poja ema. Deivi Org on maalikunstnik Louis Paveli (1915–1977) tütretütar. Indrek Hirv on tema onu.
Anadõr

Anadõr on sadamalinn Venemaal, Tšuktši autonoomse ringkonna halduskeskus. 
Asub Beringi mere kaldal Anadõri jõe suudmes.
Ajalugu.
Anadõr on rajatud 1889. aastal Novo-Mariinski kasakapostina. 1923. aastal nimetati Anadõriks. 1965. aastal sai Anadõr linnaõigused.
Majandus.
Linnas on kalakombinaat ja linna lähedal kaevandatakse kulda ja sütt.
Anadõris on lennujaam.
Barista (kohvikukett)

Barista on kohvikukett, mille keskus on Delhis. Ettevõte alustas tegevust 2000. aastal ja see on India vanim ning riigi suuruselt teine kohvikukett.
See hõlmab üle saja kohviku peamiselt Indias, aga ka Sri Lankas ja Maldiividel. 2019. aasta märtsi sisuga kuulus ketti 220 kohvikut.
Łódź

Łódź on maakonnaõigustega linn Poolas, Łódźi vojevoodkonna halduskeskus. Elanike arv on 2020. aasta seisuga 672 185. Łódź on rahvaarvult Varssavi järel Poola teine linn.
Łódźi on kirjalikult esmamainitud 1332. aastal, linnaõigused sai 1423. aastal. 
Teises maailmasõjas Saksa okupatsiooni ajal aastatel 1940–1945 oli linna nimi Litzmannstadt. Sõja ajal sai surma umbes 420 000 linnaelanikku, neist umbes 300 000 olid juudid.
Łódź jaguneb viieks linnaosaks: Bałuty, Górna, Polesie, Śródmieście ja Widzew.
Linnas on üks Poola parimaid moodsa kunsti muuseume.
Linnas tegutseb 1945. aastal asutatud Łódźi Ülikool.
2007. aastast kannab Łódźi lennujaam Poola nobelisti Władysław Reymonti nime.
Łódźi tuntumad spordiklubid on ŁKS Łódź ja Łódźi Widzew.
Disainer

Disainer ehk kujundaja on tootekujunduskunstis loovisik, kelle tööks on luua, arendada ja/või kujundada tooteid, üldjuhul mingi tööstusharu tarbeks (näiteks mood, trükitööstus, meedia, arhitektuur, sisearhitektuur, reklaam, veeb, kõikvõimalik tootmine jne).
Märt Tiru

Märt Tiru (10. oktoober 1947 Tallinn – 18. oktoober 2005) oli Eesti sõjaväelane.
Ta õppis Tallinna Polütehnikumis ja Kiievi kõrgemas sideinseneride sõjakoolis. Seejärel teenis ta Nõukogude armees Kaliningradi oblastis ja Odessa sõjaväeringkonnas.
Aastal 1989 naasis ta Eestisse. Ta töötas Rapla sõjakomissariaadi jaoskonnaülemana ning seejärel Raplamaa Riigikaitse Osakonna ülemana.
Aastal 2000 oli ta lühikest aega Kaitseväe juhataja kohusetäitja. 
30. juunil 2000 ülendati ta "seoses kaitseväe juhataja kohusetäitja ülesannete eduka täitmise ja Eesti rahvusvahelise kaitsealase koostöö arendamisega" brigaadikindraliks. Sai selle äsjaloodud auastme Eestis esimesena.
Aastatel 2001–2005 oli ta Eesti Vabariigi kaitseatašee Ameerika Ühendriikides ja Kanadas.
Märt Tiru lahkus kaitseväe teenistusest omal soovil ja määrati reservi alates 1. septembrist 2005. Teenistusest lahkumisel tunnustas kaitseminister Jaak Jõerüüt teda kaitseministeeriumi teeneteristi esimese klassiga.
Märt Tiru suri 18. oktoobril 2005 pärast rasket haigust.
Loch Ness

Loch Ness (gaeli "Loch Nis") on sügav järv Šotimaal Highlandis, Invernessist edelas ja Fort Augustusest kirdes.
Järv on tuntud seal väidetavalt elava legendaarse järvekoletise Nessie järgi.
Järv on 37 km pikk ja kuni 1,5 km lai. Selle pindala on 56,4 km² ja suurim sügavus 226 m. Järv asub 15,8 meetrit üle merepinna. Ta on pindalalt 71 km² suuruse Loch Lomondi järel ja sügavuselt 310 meetri sügavuse Loch Morari järel teine ning mahu poolest suurim järv nii Šotimaal kui kogu Suurbritannias. Temas on vett rohkem kui kõigis ülejäänud Inglismaa ja Walesi järvedes ühtekokku. Loch Ness on turbasisalduse tõttu harvaesinevalt sogase veega.
Loch Ness asub geoloogilises rikkes, mille nimi on Great Glen. Seda läbib algusest lõpuni Kaledoonia kanal, mis ulatub kirdest, Põhjamerest edelasse, Iiri merre. Sellest üks osa on Loch Ness.
Järve voolab sisse Oichi jõgi ja välja Nessi jõgi.
Järve ainus saar, Cherry saar asub järve edelaotsas. See on rauaajal rajatud kunstlik saar ("crannog").
Igal aastal korraldatakse järve kaldail Loch Nessi maraton.
Niamey

Niamey [njam'ee] on Nigeri pealinn ja riigi suurim linn. Asub Nigeri jõe kaldal.
Linn asutati 18. sajandil. 1890. aastatel rajasid prantslased sinna oma sõjaväeposti. 1926. aastast alates on Niamey Nigeri pealinn.
Niameys asuvad Abdou Moumouni Ülikool, Nigeri Rahvusmuuseum, loomaaed ja vabaõhumuuseum.
2012. aasta seisuga elas linnas 1 026 848 inimest.
Transport.
Linna teenindab sellest 12 km kagus asuv Dior Hamani rahvusvaheline lennujaam.
2014. aasta aprillis avati Niamey raudteejaam, mis oli ühtlasi riigi esimene raudteejaam. Raudteeliin kulgeb linnast kuni Nigeri edelanurgas olevase Dossosse.
Maidla valla vapp

Maidla valla vapp on Ida-Viru maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Maidla valla vapp. 
Vapp oli kasutusel 11. veebruarist 1994 kuni 27. oktoobrini 2013, mil vald ühines Püssi linna ja Lüganuse vallaga ühtseks Lüganuse vallaks. Uue valla vapina võeti kasutusele Maidla valla vapp.
Vapi autor on Tiit Saare. 
Vapi kirjeldus.
Kuldsel kilbil sinine ärastala kolme hõbedase kalaga. 
Põhjendus.
Vallale nime andnud Maidla küla nimi pärineb vanaeestikeelsest sõnast "maidel", millega tähistati Purtse jões elavat mageveekala rünti ehk hürilast. Esimest korda Taani Hindamiseraamatus mainitud Maidla nimi oli 14. sajandil aluseks arvatavasti eesti päritoluga vasallisuguvõsa Maydelli suguvõsanimele. Maidla ja Maydelli nime seost kaladega väljendab selgesti Maydelli perekonnavapp, mis on ajaloos esimene "eesti keelt kõnelev vapp". Algsel, 14. sajandist pärineval vapil olid kujutatud ainult kalad (kolm), 16. sajandil lisati seitse kuldset sõõri, mis sümboliseerisid leibasid. Vappi seostati Evangeeliumi nende kohtadega, kus räägitakse Kristust kuulama tulnud rahva toitmisest kolme kala ja seitsme leivaga (igas evangeeliumis on erinevad arvud).
Valla vapi kinnitamisel võeti aluseks Maydelli suguvõsavapi algne kujundus, mis pärineb 1389. aasta pitsatilt ning väljendab kõige ehedamalt seost Maidla ja sellelt laenatud suguvõsanime vahel. Et pitsatil puudus vapivärvide tähistus, lähtuti värvide valikul järgmisest:
Õnneseen

"Õnneseen" on Venda Sõelsepa luuletus, millest tehtud lauluga sai lapslauljana tuntuks nelja-aastane Maarja-Liis Ilus. Maarja-Liis Ilus laulis seda koos Jaanus Nõgistoga.
Monokromaatiline laine

Monokromaatiline laine (soovitatava lühivormina monokroomne laine) on ühevärviline ja kindla sagedusega valgus- ehk elektromagnetlaine. Selle sagedus ega lainepikkus ei muutu ajas.
Tavalises valges valguses on palju erineva sagedusega ja erineva pikkusega lainejadasid, seetõttu ei ole see monokromaatiline. Laserid annavad suurima monokromaatilisusega kiirgust.
Himki

Himki on linn Venemaal Moskva oblastis, Himki rajooni keskus. Asub Moskvast kirdes Moskva kanali ääres.
1850. aastal rajati Himka jõe äärde raudteelaste alev, mis 1939. aastal sai linnaõigused.
21. sajandi esimesel aastakümnel on linn püsinud rahvusvaheliste uudisekanalite huviorbiidis seoses kodanike võitlusega Himki metsa mahavõtmise vastu Moskva–Peterburi kiirtee ehitamise tõttu.
Himkis tegutseb üks Venemaa tugevamaid jalgpalliklubisid FK Himki ja korvpalliklubi BC Himki.
Franz Karl

Ertshertsog Franz Karl Joseph (17. detsember 1802 – 8. märts 1878) oli viimase Saksa-Rooma ja esimese Austria keisri Franz II/I ja Napoli ning Sitsiilia printsessi Maria Teresa poeg. Tema vanemad pojad olid Austria keiser Franz Joseph I ja Mehhiko keiser Maximiliano.
Franz Karl oli abielus Wittelsbachide dünastiasse kuuluva Sophiega, kellega tal lisaks Franz Josephile ja Maximilianile oli veel kaks poega: Karl Ludwig, kellest põlvneb praegune Habsburgide-Lotringite dünastia pealiin ning Ludwig Viktor, kes suri lastetuna. Abielupaari üks poeg ja kaks tütart surid lapseeas.
Franz Karli peetakse Austria ajaloos üpris mõjutuks tegelaseks, kes oli oma naise võimu all. Nimeliselt osales ta oma haige venna Ferdinand I valitsusajal regentnõukogus, kuid teda peeti ometi niivõrd jõuetuks tegelaseks, et otsustati keisritiitlist ilma jätta. Nii sai 1848. aastal pärast Ferdinandi troonist loobumist keisriks tema poeg Franz Joseph. 
Franz Karl suri 1878. aastal, kuus aastat pärast oma naist.
Jakutsk

Jakutsk (vene keeles Якутск; jakuudi keeles Дьокуускай , varem ka Якутскай) on linn Venemaal, Sahha (Jakuutia) Vabariigi pealinn.
Asub Leena jõe vasakul kaldal ja on ehitatud igikeltsale. Jaanuari keskmine õhutemperatuur on –40 °C.
Ajalugu.
Jakutsk on rajatud 1632. aastal. Linnaõigused sai 1643. aastal. Linn hakkas arenema 19. sajandi lõpus, kui läheduses leiti kulda. 1922. aastal sai Jakutsk Jakuudi ANSV pealinnaks.
Loodus.
Geograafiline asend.
Linn asub Leena jõe vasakul kaldal Tuimaada orus. Linna pindala on 122 km². Jakutsk on suurim igikeltsale rajatud linn.
Kliima.
Jakutskis on järsult mandriline kliima pika külma talve ja lühida palava suvega. Kõige külmem kuu on jaanuar keskmise õhutemperatuuriga –38,6 °C, kõige soojem kuu on juuli keskmise õhutemperatuuriga 19,5 °C. Õhutemperatuuri absoluutne miinimum on –64,4 °C (veebruar 1891) ja maksimum 38,4 °C (juuli 2011). Sademeid on 237 mm aastas.
Rahvastik.
2010. aastal oli linna arvestuslik elanike arv 269 500. 2002. aasta rahvaloenduse andmetel olid elanikest 42% jakuudid ja 46% venelased. 2010. aasta rahvaloenduse andmetel oli elanikest jakuute 47% ja venelasi 38%.
Rahvaarv rahvaloenduste andmetel (tuhat inimest):
Transport.
Jakutskis on jõesadam ja 2 tsiviillennujaama: Jakutsk ja Magan. Jõe vastaskaldal asuvasse Nižni Bestjahhi viib föderaalmaantee M56 Lena ja raudtee Berkakit–Tommot–Kördöm–Nižni Bestjahh. Linnas lõpeb umbes 3000 km pikkune föderaalmaantee Viljui, mis saab alguse Tulunist.
Haridus.
Linnas asub 1956. aastal asutatud Jakutski Riiklik Ülikool (nüüd Kirde föderaalülikool), Arktika Riiklik Kunstide ja Kultuuri Instituut, põllumajandusakadeemia ja mitu teadusinstituuti.
Kultuur.
Teatrid.
Linnas tegutsevad jakuudikeelne Oiunski-nimeline Sahha akadeemiline teater ja Puškini-nimeline Riiklik Akadeemiline Vene Draamateater.
Muuseumid.
Linnas asub mammutimuuseum.
Adana

 
Adana on linn Türgis, Adana provintsi keskus. Asub Tauruse mäestikust lõunas, 40 km kaugusel Vahemere rannikust.
Sonda valla vapp

Sonda valla vapp on Ida-Viru maakonnas asnud endise Eesti haldusüksuse Sonda valla vapp.
Vapp kinnitati 4. oktoobril 1996.
Vapi kirjeldus.
Rohelisel taustal kuldne kuuselõikeline päis, kolm vasakult langevat hõbedast varrast ja paremalt langevas reas kolm kuldset püstist tammelehte.
Põhjendus.
Vapil olev kuuserida näitab metsarohkust, kolm põikvarrast sümboliseerivad kolme elutähtsat raudteed, mis Sondat kunagi läbisid ning mille ümber asula tekkima hakkas. Kolm kuldset tammelehte kujutavad valla kolme looduskaitseala.
Toila valla vapp

Toila valla vapp oli Ida-Viru maakonnas asuva Eesti haldusüksuse Toila valla vapp.
Vapp on kinnitatud 25.augustil 1993.
Vapi kirjeldus.
Sinisel kilbil hõbedane vasak piit ja vastasvärvides laineline langetatud palk, mille kohal kolmest heraldilisest okaspuuoksast koosnev kuldne männilatv.
Põhjendus.
Valla vapi kujundid ja värvid tähistavad merd, pankrannikut, Pühajõge, männikuid, võimu, vastupidavust ja jõudu.
Tudulinna valla vapp

Tudulinna valla vapp on Ida-Viru maakonna endise Eesti haldusüksuse Tudulinna valla vapp.
Vapp kinnitati 30. mail 1997.
Vapi kirjeldus.
Kuldsel kilbil nelja ehistutiga punane padi, mille keskel on kümne kodaraga kuldne vokiratas. Vapi jalamil on viie õielehega punane murakas.
Põhjendus.
Vokiratas on Tudulinna sajandite pikkuse puutöö-traditsionni ning oma vormi tõttu ka valla ühtsuse sümbol. Kodutöönduslik puutöö ja vokitreimine on Tudulinna valla laialt tuttavaks teinud. Kodarate arv (10) on tüüpiline siitkandi vokkidele. Toponüümile Tudulinna (esmamain. 1583 Tutinlinna) viitab ehistuttidega padi, mis on nimest tulenevalt magamise e. tudumise; lastekeeles tudimise atribuut. Roosõieliste sugukonda kuuluv murakas sümboliseerib taimestiku ja loomastiku kaitseala - Murakaraba. Värvid sümboliseerivad tarbepuu kollakat süüd ja muraka toonide skaalat punasest mesikollaseni.
Hari kurk

Hari kurk on laiemas mõttes 11 km laiune väin, mis eraldab Hiiumaad ja Vormsit (veepeegli pindala 115 km²); kitsamas mõttes on Hari kurk Harilaiu ja Vormsi vaheline suhteliselt sügav (kuni 10 m) laevatatav veeala. 
Haldusjaotuse järgi jääb Hari kurk Hiiu maakonda Hiiumaa valda ja Lääne maakonda Vormsi valda. Väinas on mitu väikesaart: Eerikulaid, Harilaid, Hellamaa rahu, Hõralaid, Kadakalaid, Pujurderahu, Uuemaarahu, Uuemererahu, Vohilaid, Rambirahu ja Silmakrass.
Hari kurk on nimetatud Harilaiu järgi. Kurk tähendab maa- või merekitsust.
Hari kurk on rahvusvahelise tähtsusega linnuala ning kevadsuvise karvavahetuse aegse koondumisalana hallhüljestele ülioluline piirkond. Hari kurk kuulub Väinamere hoiuala hulka.
Keskkonnaregistri järgi koosneb Hari kurk kolmest osast:
Kohtla-Järve vapp

Kohtla-Järve vapp on Ida-Viru maakonnas asuva Eesti linna Kohtla-Järve vapp.
Vapp on kinnitatud 6. märtsil 1995.
Selle autor on Tõnu Kukk.
Vapi kirjeldus.
Vapp jaguneb diagonaalselt kaheks: vasakul all on kuldne ja ülal sinine väli. Kuldsest väljast eenduvad kaldjoonega risti kuus kuldset leeki. Sinine värv sisaldab Pantone värvitabeli järgi sinist C 91% ja punast M 43%. Vapikilbi allosa on poolringikujuline, mõõtude suhtega 5:4.
Põhjendus.
Vapi kuldne värv ja leegid sümboliseerivad kollakaspruuni põlevkivi ja selle töötlemist. Sinine vee värv osutab Järve külale, mille järgi on linn nime saanud.
Leekide arv 6 tähistab kahte sündmust paikkonna ajaloos – 1916. aastal alustati Järve küla lähedal põlevkivi tööstuslikku tootmist ja 1946. aastal sai Kohtla-Järve linna õigused.
Kohtla-Järve linnamaastikule on iseloomulik kaldjoon – see sümboliseerib kaldsahte ja aherainemägesid.