tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Muztagata

Muztagata (uiguuri keeles مۇز تاغ ئاتا; hiina keeles 慕士塔格峰 "Mùshìtǎgé Fēng") on mägi Kaxgari mäeahelikus Pamiiris. Halduslikult asub see Xinjiangis Hiinas.
Selle kõrgus on 7509 m ja see on maailmas kõrguselt 49. mäetipp. Pamiiris on vaid kaks tippu sellest kõrgemad: Kongur ja Kongur Jiubie.
Mäelt laskub 16 liustikku, suurim neist on idanõlval asuv 21 km pikkune Koksel.
Asukoht.
Muztagatast jääb 39,2 km kirdesse Kaxgari mäeaheliku kõrgeim mägi Kongur (7649 m). Muztagatast 4,8 km lõunasse jääb Muztagata mäemassiivi (mille kõrgeim tipp on Muztagata) kuuluv Koskulak (7028 m).
Muztagatast 16 km läände jääb Karakorami maantee ja 23 km loodese 
Karakuli järv. Lähim linn mäele on 60 km kaugusel lõunas asuv Hiina läänepoolseim linn Taxkorgan. 
Lähim lennujaam asub Kaxgaris (linnulennult 150 km kaugusel). Mäest Tadžikistani piirini on 30 km.
Alpinism.
 
Rootsi maadeuurija ja geograaf Sven Hedin tegi 1894. aastal teadaolevalt esimese ebaõnnestunud katse ronida Muztagata tippu. Nurjusid ka mägironijate tõusukatsed aastatel 1900 ja 1904. Eric Shipton ja Bill Tilman jõudsid tipule väga lähedale 1947. aastal.
Esmatõus.
Mäetipp esmavallutati Jevgeni Beletski ja Kirill Kuzmini juhtimisel 1956. aastal Hiina ja Nõukogude Liidu ühisekspeditsiooni käigus lääneribi kaudu, mida tänapäeval peetakse klassikaliseks (standardseks) marsruudiks. Teel tippu püstitati 5 vahelaagrit, neist viimane (rünnakulaager) tehti 7200 m kõrgusele. Esmatõus toimus 31. juulil. Kokku käis sel päeval tipus ära 31 alpinisti: 19 Nõukogude Liidu ja 12 Hiina mägironijat (teiste seas ka Liu Lianman, hilisem Hiina Džomolungma ekspeditsiooni liige). Tipputõus Muztagatale oli rekordsaavutus mitte ainult massilisuse osas, vaid ka kõrgusrekord nii Nõukogude Liidu kui ka Hiina alpinistide hulgas.
Naisalpinistide kõrgusrekord.
1959. aastal tõusis tippu tiibetlanna Phanthog. See oli naisalpinistide uus kõrgusrekord maailmas, senine oli prantsuse naismägironijate käes (Claude Kogan).
Muid tipputõuse.
1980. aastal tõusis tippu Ned Gillete'i juhtimisel rühm, kes laskus tipust suuskadel alla. Varem üle 7500 m kõrguselt tipult suuskadel alla ei ole tuldud (küll aga kõrgemalt, kuid allpool tippu). Tänapäeval tuleb enamik tippu suuskadega.
Tehniliselt raskemat marsruuti mööda kaguribi kaudu tõusti tippu 2000. aastal. 2005. aastal roniti tippu uut marsruuti mööda mäe lääneküljel.
2011. aastal tegi alpistiilis soolotõusu mäe tippu rootslanna Anneli Wester ja püstitas sinna ajutise laagri.
Eesti alpinistide tõusud mäele.
2008. aastal üritas nelja inimese rühm Jürgen Saarniidu juhtimisel tippu jõuda, kuid neil see ei õnnestunud (jõuti kõrgusele 6800 m).
4. augustil 2009 tõusid tippu esimeste eestlastena Üllar Põld ja Tiina Tamm. Baaslaager püstitati 4450 m kõrgusele, vahelaagrid 5200, 6200 ja 6800 m kõrgusele.
3. augustil 2011 tõusid tippu mäe lääneküljelt klassikalist marsruuti mööda Uko Nõulik (tõusu juht) ja Anu Nõulik. Baaslaager püstitati 4400 m kõrgusele, vahelaagrid 5400, 6200 ja 6800 m kõrgusele.
Lazăr Comănescu

 
Lazăr Comănescu (sündinud 4. juunil 1949 Horezus) on Rumeenia diplomaat ja poliitik. Ta oli 2008. aastal ja 17. novembrist 2015 kuni 4. jaanuarini 2017 Rumeenia välisminister.
Ta sündis 1949. aastal Horezus Vâlcea maakonnas. Ta õppis aastatel 1967–1972 rahvusvahelist kaubandust Bukaresti Majandusülikoolis. 1973. aastal täiendas ta ennast Sorbonne'is. Seejärel töötas õppejõuna Bukaresti Majandusülikoolis, 1982. aastal sai dotsendiks, 1983. aastal sai majandusteaduse doktori kraadi.
1990. aastal asus ta tööle Rumeenia välisministeeriumi. Aastatel 1998–2001 oli ta Rumeenia suursaadik NATO-s, aastatel 2001–2008 Rumeenia suursaadik Euroopa Liidu juures. 15. aprillist 2008 kuni 22. detsembrini oli ta Rumeenia välisminister (Călin Popescu-Tăriceanu valitsuses). 2009. aastal määrati ta Rumeenia suursaadikuks Saksamaal. 17. novembrist 2015 oli ta teist korda Rumeenia välisminister (Dacian Cioloșe valitsuses).
Isiklikku.
Lazăr Comănescu on abielus ja tütre isa. Lisaks rumeenia keelele valdab ta prantsuse, inglise, hispaania ja saksa keelt
Mount Temple Comprehensive School

Mount Temple Comprehensive School on üldhariduskool Iirimaal Dublini eeslinnas Clontarfis, Liffey jõe põhjapoolsel kaldal.
Kooli lõpetanute seas on Alan Averill, Bono, Adam Clayton, Larry Mullen ja The Edge.
Bogdan Aurescu

 
Bogdan Lucian Aurescu (sündinud 9. septembril 1973 Bukarestis) on Rumeenia diplomaat ja poliitik. Ta oli aastatel 2009–2014 Rumeenia välisministeeriumi riigisekretär, novembrist 2014 kuni novembrini 2015 oli ta Rumeenia välisminister. Alates 4. novembrist 2019 kuni 15. juunini 2023 oli ta teist korda Rumeenia välisminister.
Ta on lõpetanud 1996. aastal Bukaresti Ülikooli, kus õppis õigusteadust.
Aastatel 2004–2009 töötas ta Haagis Rahvusvahelises Kohtus Musta mere Rumeenia-Ukraina piirivaidluste alal Rumeenia esindajana (koordineerides Rumeenia delegatsiooni tööd). Aastatel 2009–2014 Rumeenia välisministeeriumi riigisekretär (Eesti mõistes kantsler) ja selle töö kõrvalt ka Bukaresti Ülikooli professor. 24. novembrist 2014 kuni 17. novembrini 2015 oli ta Rumeenia välisminister.
4. novembrist 2019 kuni 15. juunini 2023 oli ta teist korda Rumeenia välisminister.
Rostislav Merkulov

Rostislav Merkulov (11. oktoober 1912 Tsarskoje Selo – 24. aprill 1978 Tallinn) oli eesti viiuldaja, vioolamängija, orkestrijuht ja dirigent.
Aastatel 1931–1941 mängis ta viiulit ja juhatas tantsuorkestrit Merry Pipers.
1933. aastal lõpetas ta Tallinna Konservatooriumi Johannes Karl Paulseni viiuliklassi.
Aastatel 1933–1941 oli ta Riigi Ringhäälingu Sümfooniaorkestri vioolamängija, 1944–1945 Eesti Raadio Sümfooniaorkestri vioolamängija ja vioolarühma kontsertmeister. Lühemat aega mängis ta vioolat Eesti Akadeemilise Helikunstnike Seltsi keelpillikvartetis.
Teise maailmasõja aastatel oli ta Eesti NSV Riiklike Kunstiansamblite Džässorkestri dirigent. 1945. aastast oli ta Eesti Raadio Estraadiorkestri dirigent, 1957. aastast peadirigent.
Ta tegi ka arranžeeringuid ja orkestreeringuid.
Ta on maetud Tallinna Metsakalmistule.
Ülemaailmne Esperantoliit

Ülemaailmne Esperantoliit (esperanto keeles Universala Esperanto-Asocio, UEA) on maailma suurim esperantohuvilisi koondav liit. UEA-l on umbes 14 500 liiget 121 riigist. UEA peakontor asub Hollandis Amsterdamis.
UEA asutati 1908. aastal Šveitsi ajakirjanik Hector Hodleri eestvõttel. 
UEA president on alates 2013. aastast Mark Fettes.
Õiglane maailma rahvaste seas

Õiglane maailma rahvaste seas (heebrea keeles חסיד אומות העולם "H̱asid Umot ha-'Olam") on kõrgeim Iisraeli väljaantav tsiviilteenete auhind mittejuudile. Auhinda antakse isikutele, kes riskisid oma eluga holokausti ajal, et päästa juute.
2020. aasta seisuga oli auhinna saanud 27 712 inimest. Kõige rohkem on auhinna saajate seas poolakaid (7112), hollandlasi (5851) ja prantslasi (4130). Eestlastest on auhinna saanud kolm inimest: Uku Masing (1966), Eha Masing (1996) ja Polina Lentsman (2003).
Zorki

Zorki (vene keeles Зоркий 'teravapilguline') oli aastatel 1948–1978 Nõukogude Liidus Krasnogorski tehases toodetud kaugusmõõdikuga fotoaparaat (inglise "rangefinder camera"). Välisilmelt sarnanesid Zorki fotoaparaadid väga Leica fotoaparaatidega.
Zenit (kaamera)

Zenit (vene keeles Зенит, 'seniit') oli aastatel 1952–2005 Nõukogude Liidus ja Venemaal toodetud fotoaparaatide mark.
Fotoaparaate Zenit toodeti Krasnogorski tehases (alates 1952. aastast) ja Valgevenes asuvas BelOMO tehases (alates 1970. aastatest). 
Zeniti fotoaparaadiga seotud margid on Zorki, Moskva ja Iskra.
Oskar Sädek

Oskar Sädek (aastani 1936 Oskar Funk; 12. august 1906 Türi – 1942 Leningradi lähistel) oli eesti maalikunstnik.
Elulugu.
Oskar Sädek sündis Türil tisleri perekonnas. 1914. aastal kolis perekond Tallinna, kus ta lõpetas 6-klassilise õhtualgkooli. Kunstihariduse sai ta Ants Laikmaa ateljeekoolis aastatel 1927–1931. 
Ta kuulus koos teiste Laikmaa ateljeekooli õpilaste Priidu Aaviku, Erna Brinkmanni, Enn Roosi, Voldemar Elleri ja Aarne Miikmaaga omaette sõpruskonda. Õpiti ja töötati koos, suviti käidi Taeblas Laikmaa juures maalimas ja abiks majaehitusel.
Oskar Sädek oli aastast 1934 Eesti Kunstnikkude Liidu liige ning aastast 1938 Eesti Kujutavate Kunstnikkude Keskühingu liige.
Oskar Sädek hukkus teises maailmasõjas Saksa sõjaväkke mobiliseerituna 1942. aastal Leningradi rindel.
Looming.
Oskar Sädeki loomingus oli tähtsal kohal Eesti ajaloo ja eriti Vabadussõja temaatika. Ta sai 1935. aastal Vabadussõja-aineliste kunstitööde võistlusel maali "Viiking" eest auhinna. Aastatel 1931–1941 esines ta igal aastal näitustel mõne kodumaise motiivi, Vabadussõja- või tööteemalise teosega. Sädek töötas nii pastell- kui ka õlimaalitehnikas; "Rõuge veski" on tema õlimaalidest parimaid.
Stephen Toulmin

Stephen Edelston Toulmin (25. märts 1922 London – 4. detsember 2009 Los Angeles) oli Briti filosoof.
Viktor Fedortšenko

Viktor Fedortšenko (sündinud 20. jaanuaril 1954 Kiievis) on Eesti balletitantsija. 
Ta on lõpetanud 1972. aastal Kiievi koreograafiakooli. 
Ta oli aastatel 1972–1983 Kiievi ooperi- ja balletiteatri ja aastatel 1983–1992 Estonia balletisolist, hiljem Eesti Rahvusballeti repetiitor. Ta on töötanud ka Tallinna Balletikooli balletiõpetajana.
Isiklikku.
Ta on aastast 1983 abielus Elita Erkinaga.
Uno Uibo

Uno Uibo (5. veebruar 1935 Tallinn – 12. august 1992 Tallinn) oli eesti teatrikunstnik ja kunstipedagoog.
1954. aastal lõpetas ta Tallinna 6. Õhtukeskkooli. 1960. aastal lõpetas Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi teatridekoratsiooni ja maali erialal, tema õpetajateks olid Voldemar Haas ja Natalie Mei.
Aastatel 1960–1981 oli ta Lydia Koidula nimelise Pärnu Draamateatri kunstnik, 1981–1983 peakunstnik. Muu hulgas kujundas ka teatri kavalehed ja brošüürid.
Aastatel 1983–1985 oli ta Puidutöötlemiskombinaadi Viisnurk kunstnik. 1985. aastast tegutses vabakutselise kunstnikuna, viljeles akvarellmaali. 1987. aastast surmani oli ka Pärnu Kunstikooli kunstiõpetaja.
August Vask

August Vask VR II/2 ja VR II/3 (27. juuni 1891 Türi-Alliku vald, Järvamaa – 26. juuni 1958 Aylesbury, Inglismaa) oli Eesti sõjaväelane (major).
181. Eesti julgestusgrupi ülem augustist 1941 kuni märtsini 1942.
Elulugu.
Sündis 27. juunil 1891 Järvamaal Türi-Alliku vallas talupidaja peres. Õppis Paide gümnaasiumis.
Esimeses maailmasõjas.
Esimese maailmasõja ajal oli 1915. aasta septembrist 380. Minski družiinas. Jaanuarist 1916 õppis Pihkva lipnikekoolis, mille lõpetas juunis 1916. 
Seejärel teenis nooremohvitserina 358. Vitebski družiinas. Ülendati aprillis 1917 alamleitnandiks. Vabastati teenistusest detsembris 1917.
Eesti Vabadussõjas.
Vabadussõjas teenis alates 23. novembrist 1918 5. jalaväepolgu 1. roodus ja jaanuarist 1919 5. jalaväepolgu 2. roodu ülemana. 
Sai märtsist 1919 5. jalaväepolgu 9. roodu ülemaks, kellena sõdis kuni Vabadussõja lõpuni, osaledes lahingutes Punaarmee vastu Viru ja Pihkva rindel. 
Ülendati jaanuaris 1920 leitnandiks ja veebruaris 1920 alamkapteniks.
Autasustati Vabadussõjas üles näidatud vapruse eest kahe Vabadusristiga ning sai autasuks Tartumaal Tähtvere vallas Ilmatsalu mõisas Vase talu.
Eesti Vabariigis.
Pärast Vabadussõda teenis alates 1920. aasta maist 5. jalaväepolgu 3. pataljoni nooremohvitseri ja rooduülemana. Alates 1922. aasta juulist 5. üksiku jalaväepataljoni rühmaülem ja rooduülema kohusetäitja. 
Juunist 1923 oli ta 2. jalaväerügemendi rühmaülem ja kompaniiülema abi.
Oktoobrist 1928 oli Kuperjanovi üksiku jalaväepataljoni 3. kompanii ja märtsist 1932 (detsembrist 1934 Kuperjanovi partisanide pataljoni) 1. kompanii ülem.
Ülendati 1924. aastal kapteniks ja 1932. aastal majoriks.
Oli korduvalt sõjaringkonnakohtu ja 2. jalaväerügemendi ohvitseride kogu juhatuse liige ning Kuperjanovi partisanide pataljoni ohvitseride kogu ja aukohtu esimees. Vabastati teenistusest 1938. aasta juunis.
Seejärel pidas oma Vase talu Tartumaal.
Teises maailmasõjas.
Osales Teise maailmasõja ajal juulis 1941 Tartu vabastamises, olles Tartumaa vabatahtlike üksuse ülem. 
Augustist 1941 181. Eesti julgestusgrupi ülem, kellena osales lahingutes Punaarmee vastu idarindel. Lahkus teenistusest märtsis 1942.
Oli 1943–1944 Vabadusristi Vendade Ühenduse Tartu osakonna esimees.
Veebruarist 1944 1. Eesti tagavararügemendi 1. pataljoni ülem ja alates augustist 1944 rügemendi ülem. Taandus 1944. aasta septembris oma väeosaga Saksamaale 
Pärast sõda.
Oli pärast sõda Zedelgemi vangilaagris, hiljem asus elama Inglismaale. Suri 26. juunil 1958 Inglismaal Aylesburys. Tuhastati Oxfordi krematooriumis.
Naujamiestise vald

Naujamiestise vald (leedu keeles "Naujamiesčio seniūnija") on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Panevėžysi rajoonis. 
Valla pindala on 13 661 hektarit. 2011. aasta seisuga elas vallas 2683 inimest. Valla keskus on Naujamiestise alev (2011. aasta seisuga 725 elanikku). Vallamaja asub aadressil S. Nėries g. 14. Vallavanem on Jonas Sankaitis.
Aastal 2008 liideti kümme valla küla Panevėžysi vallaga, Naujamiestise valla koosseisu läks aga üks varem Smilgiai valda kuulunud küla.
Lisaks küladele on vallas ka mitmed huutorid:
Jelena Blinova

Jelena Blinova (ka Leena Blinova; 13. detsember 1924 Odessa – 13. august 1985 Tallinn) oli vene päritolu Eesti näitleja.
1950. aastal lõpetas ta A. V. Lunatšarski nimelise Riikliku Teatrikunsti Instituudi. Samast aastast kuni surmani oli ta Eesti NSV Riikliku Vene Draamateatri näitleja.
Isiklikku.
Ta oli 1950. aastast abielus Rein Areniga.
Koskulak

Koskulak on mägi Kaxgari mäeahelikus Pamiiris. Halduslikult asub ta Xinjiangis Hiinas.
Tema kõrgus on 7028 m ja ta on maailmas kõrguselt 160. mäetipp. 
Koskulakist (mis ise kuulub Muztagata mäemassiivi) 4,8 km põhjakirde suunas asub massiivi kõrgeim tipp Muztagata (7509 m). 
Alpinism.
Mäetipu esmavallutasid 10. augustil 2005 Venemaa mägironijad Aleksandr Novik, Dmitri Komarov ja Leonid Fiškis.
3. augustil 2011 tõusid tippu Üllar Põllu juhtimisel kuus Eesti ekspeditsiooni liiget.
Carolin Crawford

Carolin Susan Crawford (sündinud 1963) on Suurbritannia astrofüüsik ja teaduse populariseerija. 
Crawfordi sugestiivsed ja hästi näitlikustatud loengud on tuntud ja populaarsed, mitmed on veebis kättesaadavad.
Tunnitorn

Tunnitorn (rumeenia keeles "Turnul cu Ceas", 'kellaga torn'; saksa keeles "Stundturm") on hoone Sighișoaras, tsitadelli peasissekäik. 
64 m kõrgune torn on nähtav igast linna nurgast. Torni otstarve oli kindluse peavärava kaitsmine ning aastani 1556 töötas seal ka linnavalitsus. 
Ajalugu.
Torni ehitamist alustati 13. sajandi lõpus ning see valmis 14. sajandil. See oli algselt lihtne liiva- ja jõekivist kolme korrusega torn. Ehituse esimene etapp oli sarnane Rätsepate torniga. Alumise korruse müüride paksus on 2,35 meetrit, teisel ja kolmandal korrusel 1,30 meetrit. Nurkades kasutati basaltkivist plaate. 16. sajandil lammutati vana katus ning tornile ehitati tellistest juurde kaks korrust. 1676. aastal tulekahjus hävinud tornikatus ehitati uuena 1677. aastal ning viie torniga barokk-katuse näol oli tegemist erakordse arhitektuurisaavutusega. 
Tunnitorn on Sighișoara sümbol ja hoolimata sellest, et kõik teised tornid kuulusid mitmesugustele gildidele, oli Tunnitorn avalik hoone. Selles paiknes linnavalitsus ning linnaorkester. Alates 19. sajandist on seal Sighișoara ajaloomuuseum. 1964. aastal moderniseeriti torn elektrimootoriga; säilitamaks selle arhailist välimust, jäeti kell puutumata.
Arhitektuur.
Sighișoara Tunnitorn on ristkülikukujulise põhja ja massiivsete seintega prisma. Põhja mõõdud on 12 x 8,66 m. Tornil on neli korrust ja vaateplatvorm. Torni põhjast katuse servani on 30 m. Katuse kõrgus on 34 m, seega on katus kõrgem, kui torn ise. Tunnitornil on mitu kohaliku võimu sümbolit: katuse nurkades paiknevad neli 12,5 m kõrgust torni sümboliseerivad riikliku autonoomsuse väljakuulutamist ja karistuste täideviimist surmanuhtluseni välja. Torni kella, paljusid kujusid torni sisemuses ning tipus paiknevat 1-meetrise diameetriga kuldset kera peetakse samuti avaliku võimu sümboliteks. Tornis on kaks kellamehhanismi – üks puidust, teine metallist. Kahel küljel on 2,3-meetrise läbimõõduga numbrilaud käsitsi värvitud musta ja kuldset värvi kellanumbritega. Üks kella numbrilaudest paikneb tsitadellipoolsel küljel, teine on suunaga künka jalamil oleva linna poole. Kella numbrilaudade kõrval vasakul on seinaorvad sümboolsete kujukestega. Tsitadellipoolses seinaorvas on kolmel tasandil järgmised kujud: 
Linnale suunatud seinaorvas on vaid kaks sektsiooni. 
Keskel paiknevad pöörleval alusel seitse puidust kujukest, mis igaüks esindavad üht nädalapäeva. Igal südaööl pöörleb alus vasakult paremale ja toob linnaelanikele esile uue päeva kujukese.
Seitsme nädalapäeva kujud.
Esmapilgul paistavad seitse kujukest esindavat ainult seitset nädalapäeva, kuid tegelikult kujutavad nad seitset antiikset jumalust, seitset planeeti ja seitset metalli.
Plekkseppade torn

Plekkseppade torn (rumeenia keeles "Turnul Cositorilor") on üks üheksast Sighișoara tsitadellis paiknevast tornist Mureși maakonnas Rumeenias. 
Arhitektuur.
Plekkseppade tornil on väga eriline arhitektuur: 25 m kõrgune torn saab alguse ruudukujulisest põhjast (vana torni jäänuk), selle telliskivist põhjale toetub viisnurkne tüvi, mis kõrgemal laienedes muutub järsult kaheksanurkseks. Kuusnurkne katus, mis on küll pisut viltune, on Sighișoara puuseppade tõeline meistriteos. Sighișoara tsitadelli kaitsel on Plekkseppade tornil väga hea kaitsepositsioon.
Restaureerimine.
1583. aasta restaureerimise käigus ehitatigi tornile selle viisnurkne osa. Torni fassaadides on jätkuvalt aastatel 1704–1706 toimunud ungarlaste rünnakutes tulistatud kuulide tekitatud jäljed.
Lihunike torn

Lihunike torn (rumeenia keeles: "Turnul Măcelarilor") on üks üheksast Sighișoara tsitadellis paiknevast tornist Mureși maakonnas Rumeenias. 
Lihunike Torn ehitati 15. sajandi lõpus. Algselt oli tornil kaheksakülgse prisma kuju, kuid 16. sajandil ehitati see ümber kaheksanurksele põhjale, eesmärgiga laiendada vaatevälja üle selle ette ehitatud bastioni. 
Tornil on kolm korrust ja viis laskeava ning sissepääsemiseks tuli kasutada kindluse müüri galeriid. Lihunike torn jäi 1676. aasta suurest tulekahjust puutumata. Koos bastioniga oli tornil väga oluline roll tsitadelli läänepoolse külje kaitsmisel.
Khan Academy

Khan Academy on mittetulundusasutus, mis pakub veebis ingliskeelseid õppevideoid. Sisu on koostatud kasutajatele algkoolist kuni kõrgkooli ettevalmistustestideni.
Khan Academy asutas 2006. aastal Salman Khan. Akadeemia eesmärk on pakkuda tasuta õppe võimalust. 2010. aastal annetas Google Project 10^100 2 miljonit dollarit õpivideote tõlkimiseks enam levinud keeltesse.
Saapameistrite Torn

Saapameistrite Torn (Rumeenia keeles: "Turnul Cizmarilor") paikneb Rumeenias Murese maakonnas Sighisoara tsitadelli kirdenurgas. Tornil on barokkarhitektuuri mõjutusi. Hoolimata madalast kõrgusest on torn väga huvitav tänu kuusnurksele põhjale, kümnemeetrisele diameetrile ning katusele, millel on kaks väikest, kuid elegantset vaatlustorni: üks suunaga kagusse, teine loodesse. Praegune torn ehitati 1681. aastal eelmise, 1676. aasta tulekahjus hävinud torni asemele.
Restaureerimine.
Esimesed dokumendid, kus on mainitud vana torni, on pärit aastast 1522. Tornis paiknes väga suur kogus püssirohtu ning see oli põhjuseks, miks 1676. aasta suur tulekahju selle täielikult hävitas. 1681. aastal ehitati tollase linnapea Michael Helwigi käe all uus, barokkstiilis torn.
Kuni 1846. aastani oli tornil ka suurtükibastion.
Tsitadellitorni fassaad on samuti muutunud, eriti pärast selle ümberehitamist dokumendiarhiiviks Teise maailmasõja ajal. Aknad ja sissepääs ehitati suuremaks, see muutis ehitise keskaegset välimust üsna palju.
2001. aastal ehitati torni fassaadile puidust välistrepp.
Tänapäeval on tornis kohalik raadiojaam.
Rätsepate Torn

Rätsepate Torn (rumeenia keeles: "Turnul Croitorilor") on 14. sajandil ehitatud torn Sighisoara tsitadellis Murese maakonnas Rumeenias.
Seda torni peetakse massiivsuse ja lihtsuse tõttu selle kindluse üheks kaunimaks. Kaks läbipääsu torni allosas viitavad varajasele ehitusele. Mõlemal läbipääsul on metallist vertikaalselt avanev värav.
Restaureerimine.
1676. aasta suure tulekahju puhkedes oli tornis suures koguses teravilja, laskemoona, tulirelvi ja püssirohtu, mille tõttu toimunud plahvatus hävitas torni ülemise osa. Oma praeguse väljanägemise sai torn pärast tulekahju toimunud restaureerimistööde käigus.
Köösnerite Torn

Köösnerite torn (Rumeenia keeles: "Turnul Cojocarilor") on torn Sighisoara tsitadellis Murese maakonnas Rumeenias, mis koos seal paikneva Lihunike torni ja Törle värava ning selle all paikneva majaga moodustavad keskaegsele arhitektuurile omase koosluse.
Hoolimata oma tagasihoidlikest mõõtmetest, on torn väga heas proportsioonis. Nelinurkse põhjaga nelja madala korrusega torn, mille kõige ülemine korrus on pisut laienev. Tänu selle lihtsusele pakutakse ehitusajaks 14. sajandit.
1568. aasta dokumentidest võib välja lugeda, et torn ehitati sel aastal uuesti üles. 40 päeva tehti tööd müüride kallal ning 36 päevaga lõpetati tööd katuse kallal.
Torn sai kannatada ka 1676. aasta suure tulekahju käigus, praeguse välimuse sai torn sellele järgnenud suurte parandustööde käigus 1679. aastal.
Raudseppade Torn

Raudseppade Torn (rumeenia keeles "Turnul Fierarilor") paikneb Sighisoara tsitadellis Murese maakonnas Rumeenias. Asetsedes kloostri taga, oli tema põhiroll kaitsta seda rünnakute eest. Torn ehitati 1631 vana Pardurite Torni varemetele. Tsitadelli sisemusest paistab torn üsna väike, kuid väljast idapoolset müüri vaadates on torn vägagi muljetavaldav. 
Ristkülikukujulise põhjaga torn on tsitadelli kirdeosa kindlustuse kõige domineerivam osa. Kunagi oli tornil kolm laskeavadega korrust. 
Pärast strateegilise tähtsuse kaotamist renditi torni välja ning 1874. aastal sai sellest tuletõrjedepoo. Selle aja jooksul tehtud renoveerimistööd muutsid ulatuslikult torni sisemuse arhitektuurilist väljanägemist.
Köiemeistrite Torn

Köiemeistrite Torn (rumeenia keeles "Turnul Frânghierilor") on Rumeenias Murese maakonnas asuva Sighișoara linna tsitadelli üks üheksast tornist. 
Tänapäeval on tegu kiriku surnuaia valvehoonega. See on ainus tsitadelli tornidest, kus on asukad sees. Torni tähtsus peitub selle keldris olevates täidetud laskeavades, mis annavad aimdust sellest, kui kõrged olid kunagi tsitadelli ümbritsenud müürid.
Torn on ruudukujulise põhiplaaniga prisma. Sarnaselt naabruses oleva Kuldseppade Torniga oli tornil oluline roll künka tipu kaitsmisel.
Nahkurite Torn

Nahkurite Torn (rumeenia keeles: "Turnul Tăbăcarilor") on üks Sighisoara tsitadelli üheksast tornist Mureși maakonnas Rumeenias. See ehitati 13.–14. sajandi paiku linna kagunurka. Sellel on ruudukujuline planeering ning väike ühte suunda kaldu olev katus. Torni eesmärk oli kaitsta Tunnitorni õueala. 
Torni kuju ja asukoht väljaspool müüre viitavad asjaolule, et tegu on väga vana, kui mitte lausa linna esimese torniga. Olles täielikult puutumata, kaasa arvatud 1676. aasta suurest tulekahjust, on tornil väga arhailine väljanägemine.
Kirik Künkal (Sighișoara)

Kirik Künkal (rumeenia keeles "Biserica din Deal") on tähtis sakraalarhitektuuri monument Rumeenias Mureși maakonnas Sighișoara tsitadellis. See on suuruselt kolmas kirik Transilvaanias. 
429 meetri kõrgusel paiknev kirik on tavatult suur ja paistab kaugele. Paljud uurijad usuvad, et enamik kiriku arhitektuurilisi detaile, nagu Tunnitorn ja kergelt nihkes kabel, viitavad eri staadiumitele kiriku sajandeid väldanud ehitusloos.
Hoone ehitamine ja konstruktsioon.
Erinevalt Lääne-Euroopa hilistest gooti monumentidest iseloomustab seda kirikut väline lihtsus, kuna enamik Transilvaania sakside kirikuid olid kindlustatud ega saanud endale lubada väliskülgedel rikkalikke kaunistusi. Transilvaanias toimus 14. ja 15. sajandi vahel mitme saksa arhitektuurikoolkonna mõjul vanade romaani kirikute transformatsioon gooti kirikuteks.
15. sajandi algul levitasid paljud Saksamaalt pärit müürsepad uut tüüpi kirikusaale, millega muudeti vanu hooneid üsna põhjalikult. Selle kiriku ehitustööd algasid aastal 1429 ning lõppesid 1488. aastal, kuid järgnevate aastate jooksul toimus veel palju arendusi. Hilisemate sajandite jooksul on kiriku juures toimunud üsna vähe suuremaid ehitusi. 1704. aasta ungarlaste rünnaku järel parandati lahingutes tugevalt viga saanud katust. 1838. aastal toimunud maavärina ajal varises kiriku sisemuses kokku mitu seina, mis hiljem üles ehitati. 1934. aasta restaureerimistööde käigus avastati vanad lubjaga kaetud freskod, mis pärinevad aastast 1776.
Interjöör.
Kirikus asub Transilvaania ainus krüpt, mida on aarete leidmise lootuses korduvalt rüüstamas käidud. Seal leidub kõrgeid kirikupinke 14 istme ja dekoratsioonidega kaetud seljatoega. Vaatamisväärsuste hulka kuuluvad ka sissepääsu juures asuvad 60 sarkofaagi.
Kiriku siseseinad on täielikult maalingutega kaetud. Tänapäevani säilinud fragmente nendest maalingutest peetakse Transilvaania väärtuslikumateks. Vanimad seinamaalingud on pärit 14.–16. sajandist. Nende hulgast võib leida mitmeid gooti ja renessansiajastu meistriteoseid, nagu "Kristuse kannatused" ja "Peaingel Miikael hinge kaalumas".
Kalev Muru

Kalev Muru (sündinud 29. detsembril 1954 Tartus) on eesti alpinist ja matkaja.
Ta lõpetas 1973. aastal Friedrich Reinhold Kreutzwaldi nimelise Võru 1. Keskkooli ja 1978. aastal Tartu Riikliku Ülikooli füüsika erialal. 
Ta on töötanud Eesti Kaitseväes ja Kaitseliidus instruktorina (auastmelt kapten). 2010. aastate esimesel poolel töötas Kalev Muru Tartu Herbert Masingu Koolis riigikaitse ja rekreatsiooni aluste õpetajana, seejärel Pelgulinna Gümnaasiumis füüsikaõpetajana. Varem on ta töötanud ka insenerina Tartu Observatooriumis.
Alpinism.
Ta on alpinismiga tegelenud 1974. aastast. Oma mägironija karjääri jooksul on ta tõusnud 16 korral üle 7000 m kõrguste mägede tippu. 1970. aastal kordas ta Eesti kõrgtõusude rekordit, tõustes Pamiiris Ismoili Somoni mäetippu (7495 m). Ta on kuulunud aastatel 1976–1989 Nõukogude Liidu territooriumil korraldatud mägiekspeditsioonidel Eesti koondisse. Ta on meistersportlase kandidaat (1984). 
1982. aastal juhtis ta Tartu Ülikooli 350. aastapäeva tähistamiseks ekspeditsiooni Kesk-Pamiiri Tanõmasi mäeahelikku. Selle käigus esmavallutati Nõukogude Liidu tolle aja kõrgeim vallutamata mägi (sai nimeks Tartu Ülikool 350 (tipu kõrgus 6350 m)). Tippu jõudsid kuus alpinisti Kalev Muru juhtimisel.
1986. aastal töötas ta Rahvusvahelises alpilaagris Pamir treener-konsultandi ja mägipäästjana. Koos Alfred Lõhmuse ja Jaan Künnapiga tõusid nad kuue nädalaga kolme kõrgtippu – Korženevskaja (7105 m), Kommunismi (7495 m) ja Lenini mäetipp (7134 m).
1987. aastal korraldati ametiühingute üleliiduline alpinistide ekspeditsioon Tian Shani kõrguselt teisele mäele Han-Tengrile (7010 m). Selle koosseisus tõusid tippu 8. augustil 1987 esimeste eestlastena Kalev Muru ja Jaan Künnap.
Aastatel 1980–2000 oli ta Tartu alpiklubi Firn president. Ta on olnud Eesti Pamiiri mägiekspeditsioonide peakorraldaja. Ta on tegutsenud 1984. aastast matkatehnika ja alpinismikohtunikuna.
Ta on Jaan Künnapi Alpinismiklubi III taseme treener.
Valamo klooster

Valamo klooster (vene keeles Валаамский Спасо-Преображенский монастырь, soome keeles Valamon luostari) on õigeusu mungaklooster Venemaal, mis asub Karjalas Laadoga järve Valamo saarestiku saartel.
Klooster asutati 14. sajandi lõpus. 
2015. aasta seisuga oli kloostris 200 munka.
Uppsala toomkirik

Uppsala toomkirik (rootsi keeles "Uppsala domkyrka") on luterlik gooti stiilis katedraal Rootsis Uppsalas. Kirik on Skandinaavia kirikutest kõrgeim (118,7 m).
Kirikut ehitati aastatel 1273–1435. Aastatel 1886–1893 tehtud ehituse käigus sai kirik uusgooti ilme.
Paįstrysi vald

Paįstrysi vald (leedu keeles "Paįstrio seniūnija") on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Panevėžysi rajoonis. Vald moodustati 1. jaanuaril 2010, valdavalt kuulusid sealsed külad varem Panevėžysi valda.
Valla pindala on 15 475 hektarit. 2011. aasta seisuga elas vallas 2472 inimest. Valla keskus on Paįstrysi küla, vallamaja asub aadressil Gegužinės g. 28. Vallavanem on Virginijus Šležas. 
Lisaks küladele on vallas ka mitmed huutorid:
Panevėžysi vald

Panevėžysi vald (leedu keeles "Panevėžio seniūnija") on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Panevėžysi rajoonis. 1. jaanuaril 2010 moodustati osadest valla küladest Paįstrysi vald, vallaga liideti aga osa seni Naujamiestise, Velžysi ja Karsakiškise valda kuulunud külasid.
Valla pindala on 16 809 hektarit. 2011. aasta seisuga elas vallas 7142 inimest. Valla keskus on Panevėžysi linn, mis aga valla koosseisu ei kuulu. Vallamaja asub aadressil Vasario 16-osios g. 27. Vallavanem on Saulius Skrebė.
Lisaks küladele on vallas ka mitmed huutorid:
André Vandeweyer

André Vandeweyer (21. juuni 1909 Tienen – 22. oktoober 1992) oli Belgia jalgpallur ja jalgpallitreener. Ta oli väravavaht.
Ta kuulus Belgia koondisse 1934. ja 1938. aasta maailmameistrivõistlustel.
Aastatel 1955–1957 oli ta Belgia koondise peatreener.
Oksakoorik

Oksakoorik ("Vuilleminia") on perekond "Vuilleminiaceae" sugukonnas.
Perekond on nimetatud prantsuse mükoloogi Jean Paul Vuillemini järgi.
2008. aastal hinnangu järgi kuulub sellesse perekonda 10 liiki, millel on kokku üsna suur levila.
Hirvesoku Maja

Hirvesoku maja (rumeenia keeles: "Casa cu Cerb") on kõige kauem säilinud maja Sighișoaras, Rumeenias ja see ehitati 17. sajandil. Talle pandi selline nimi maja nurga külge kinnitatud isahirve pea tõttu.
Kool künkal (Sighișoara)

Kool künkal (rumeenia keeles: "Școala din deal"; ametliku nimega "Schola Seminarium Republicae") on õppeasutus Rumeenias Sighișoaras. See asub künka otsa viivate puidust treppide (Teadlaste trepid) kõrval. Kool asutati aastal 1619.
Teadlaste trepid

Teadlaste trepid ehitati aastal 1642. Kunagi ühendasid need Rumeenias asuva Sighișoara kindluse alumist osa ülemise, künka tippu jääva osaga. 
Katusega kaetud treppide ülesanne oli talvisel ajal lihtsustada inimeste liikumist künka otsas paiknevasse kooli (Kool künkal) ja kirikusse (Kirik künkal). Algsest 300 trepiastmest on tänapäevani säilinud vaid 176.
Sighișoara Veneetsia maja

Veneetsia maja (rumeenia keeles: "Casa Venețiană") on hoone Rumeenias Sighișoaras, mis on saanud nime akende kujunduse järgi, mis jäljendavad Veneetsia stiili. Hoone valmis 16. sajandil. 
Legend räägib, et Sighișoara linnapea armus Veneetsia neidu, kelle ta tõi Sighișoarasse. Nad olid õnnelikud, kuid naine tundis oma kodulinna järele suurt igatsust. See ajendas linnapead laskma hoone Veneetsia stiilis ümber ehitada.
Maja Kivil

Maja kivil (rumeenia keeles "Casa de pe stâncă") on hoone Rumeenias Sighișoaras, mis ehitati pärast 1676. aasta suurt tulekahju. Seda kasutatakse kultuurikeskusena.
Leeprahaigete Kirik

Sighișoara Leeprahaigete kirik (rumeenia keeles Biserica Leproșilor) on kirik Rumeenias Mureși maakonnas Sighișoaras Tarnava jõe kaldal. See asub linna loodeosas vana Siechhofi naabruskonnas. 
Kirik on vähendatud proportsioonidega, usutakse, et see ehitati XV sajandil. Aastal 1507 hakati kiriku kõrval pidama leeprahaigete varjupaika. Kuna nendel inimestel polnud lubatud kirikusse siseneda, ehitati hoone sissepääsu lähedale kantsel, kust preester jutlustas kirikuaias olevatele inimestele. 
Viimased olulised muudatused tehti 19. sajandi lõpul raudtee ehitamise käigus. Kuna raudtee ehitati vaid mõne meetri kaugusele kirikuhoonest, tuli seda ümbritsenud kivimüür maha lammutada.
Kiriku altarit kaunistab L. Schulleri 1882. aastal maalitud naturalistlik maal "Jeesus ja lapsed".
Püha Kolmainu kirik (Sighișoara)

Sighișoara Püha Kolmainu kirik (rumeenia keeles Biserica Sfânta Treime din Sighişoara) on Rumeenia õigeusu kirik, mis asub Târnava Mare jõe põhjakaldal Sighișoaras Rumeenias. Kuna seal on ülempreester, mitte piiskop, siis see on tehniliselt kirik, mitte katedraal, aga tihti nimetatakse seda ka katedraaliks.
Ajalugu.
See ehitati kunagisse Elizabethi parki (Parcul Elisabeta) 1934. aastal ehk pärast seda, kui ettepanek ehitada see kesklinna tagasi lükati. Ehitust juhendasid ülempreester Emilian Stoica ja preester Aurel Stoicovici. Kirik maksis 12 miljonit leid: raha, mis teeniti annetusena saadud metsa müügist. Mets annetati 1925, annetajateks usklikud, Kultuuriministeerium, Saksamaa ülikool, Sighisoara linnapea ja Tarnava Mare prefektuur. 31. oktoobril 1937 pühitses kiriku sisse Rumeenia Õigeusu Kiriku metropoliit Nicolae Bălan. Tseremoonial oli kohal 40 preestrit, 2 ministrit Bukarestist ja rohkem kui 10 000 pealtvaatajat.
Arhitektuur.
Püha Kolmainu kirik Sighișoaras disainiti uusbütsantsi stiilis. See ehitati aastatel 1934–1937, järgides arhitekt Dumitru Petrescu Gopeşi plaane, koos kunstnik Anastasie Demiani temperatehnikas sisemaalingutega. 
Ikonostaasi ehitasid kaks Rupea linna kunstnikku: Schiopul ja Babic. Kolmest kirikukellast kõige väiksema (350 kg) annetasid koguduseliikmed, keskmise (730 kg) linnapea Aurel Mosora ja suurima kella (1430 kg) maakonna prefekt dr. Victor Stirbet maakonna prefektuuri nimel. Seinad värviti üle aastatel 1980–1984 freskotehnikas. Parandustööde ajal ehitati kirikule ka maa-alune kabel matuste jaoks.
Vox Animi.
Kirikul on koor Vox Animi.
Ilmar Kuusemets

Ilmar Kuusemets (12. jaanuar 1919 Lipa küla, Raikküla vald, Harjumaa – 30. aprill 2014) oli eesti ooperilaulja (bariton). 
Ta õppis laulmist aastatel 1944–1945 Tallinna Muusikakoolis ja 1945–1947 Estonia teatri ooperistuudios. Seejärel võttis eralaulutunde Tenno Vironi, Karl Otsa, Aaro Pärna ja Aleksander Arderi käest.
Aastatel 1944–1984 laulis ta Estonia teatri ooperikooris, aastatel 1962–1984 töötas ühtlasi kooriinspektorina.
Laulis ühtlasi teatri vokaalkvartetis ja mängis lavastustes kõrvalosi. Esines kaluri rollis muusikafilmis „Kui saabub õhtu” (1955, Eesti Telefilm).
Kloostrikirik (Sighișoara)

Kloostrikirik, mida tuntakse ka dominiiklaste kloostri kirikuna (rumeenia keeles "Biserica Mănăstirii Dominicane") on gooti kirik, mis varem oli keskaegse dominiiklaste kloostri osa Sighișoaras Rumeenias. Kirik ehitati aastal 1289, hoone küljes on allesjäänud pool 1888. aastal lammutatud dominiiklaste kloostrist. Klooster oli üks osa Paulus Hungaruse kavandatud võrgustikust, mis pidi kaitsma Ungari kuningriiki ketserluse vastu. Hoone ehitust toetas saksa aadlik Leonard Barlabassi.
Arhitektuur.
Võrreldes kirikut seest ja väljast, leiab mõningaid stiilierinevusi. Kui sisekujunduses on ülekaalus barokkstiil, siis lihtne fassaad on ehitatud hilisgooti stiilis. Kõige muljetavaldavamal läänepoolsel välisseinal domineerib kolmnurkne ehisviil, mida kaunistavad kolm kõrget gooti akent. Pärast kiriku ja Tunnitorni vahel olnud keskaegsete hoonete lammutamist ehitati lõunaküljele kolm tulpa, mis lõpevad kirikut toetava kolme kaarega hoone ülaosas.
Kirikus on barokiajastul valitsenud tüüpilisi elemente ja kunstipärane mööbel. Kirikut kaunistavad sambad ja kaared, altar, pingid, varikatus, värvitud orelid ja rõdud ning idamaised vaibad.
Kõige tähtsam ese on pronksist valatud ristimiskivi, mis on kiriku vanim ja hinnalisim vara. Ristimisnõul on ladinakeelne kiri: "Peletagu ristimine kurjad jõud ja kuradi", loetav on ka autori signatuur: "See töö on tehtud Jacobi kätega, tema kes teeb kellasid, meie issanda aastal 1440".
Ristimiskivi valmistati Sighișoara kohalikus töökojas, see on 108,5 cm kõrge ja 60,3 cm läbimõõduga.
Sarnane ristimiskivi, mis pärineb samast perioodist, asub Sibiu evangeelses kirikus, kuid sellel ei ole sama võlu, mis Sighișoaras asuval kivil.
Psühhopomp

Psühhopomp (kreeka ψυχοπομπός, "hingede juht") on paljudes religioonides olend, vaim, ingel või jumalus, kes vastutab äsja lahkunud hingede maalt teispoolsusesse (toonelasse) saatmise eest.
Hinge saatja ei mõista lahkunu üle kohut, vaid tagab talle turvalise ülemineku. Erinevate kultuuride hauapanustes on hinge saatjaid kujutatud sageli hobuste, hirvede, koerte, kaarnate, vareste, öökullide, varblaste või kägudena.
Klassikaliseks näiteks on Egiptuse jumal Anubis, Kreeka paadimees Charon, jumalused Hermes ja Hekate, Rooma jumal Mercurius ning etruski jumalus Vanth.
Tartu linnavolikogu valimiste saksa valimisbüroo

Tartu linnavolikogu valimiste saksa valimisbüroo (saksa keeles Deutsches Wahlbüro der Dorpater Stadtverordnetenversammlung) oli Tartu linnavolikogu valimistel (1906., 1910. ja 1914. aasta Tartu linnavolikogu valimistel) saksa kogukonnaga seotud valimistegevusi juhtinud büroo. 
Büroo tööd korraldas kantselei, mille eesotsas oli eesistuja. Büroo koosnes kitsamast liikmete ringist (nimetati vahetuteks liikmeteks) ja laiemast ringist (nimetati agentideks). Agendid täitsid kantselei määratud ülesandeid.
Konstantin Osvet

Konstantin Osvet (pseudonüümid K. Vibulane, Salmi-Jaak, Leeno Tuvvike jt; 20. mai 1889 Haljala kihelkond – 3. aprill 1946 Leningradi vangla) oli eesti ajakirjanik ja karikaturist. 
Konstantin Osvet sündis Kärmu külas Vanamõisas kooliõpetaja pojana, õppis Rakvere alg- ja linnakoolis, hiljem oli koduõppel. Ühe talve oli ta kooliõpetaja asetäitja, lühikest aega töötas Narva ja Tallinna ärides. 
Kaastööd ajalehtedele ja ajakirjadele hakkas ta tegema juba 1905. aastal. Tema esimesed tööd – satiirilised värsid ja karikatuurid – ilmusid pseudonüümiga K. Vibulane. Alates 1914. aastast töötas ta kutselise ajakirjanikuna Meie Tallinna Ajalehe toimetuses. I maailmasõja ajal (1915–1918) töötas Peterburis Lessneri miinivabrikus kontoriametnikuna, samal ajal oli ta ka Vana Meie Matsi vastutav toimetaja. 1918–1921 töötas ta Omskis mitmes asutuses raamatupidajana või pearaamatupidajana. 
1921. aastal tuli tagasi Eestisse ning 1921–1935 töötas Kaja toimetuses. Ajalehe Uus Eesti asutamise järel töötas 1935–1939 selle toimetuses. 1940. aastal töötas Tallinna Posti toimetuses ja 1940–1941 Rahva Hääle toimetuses. 
Konstantin Osvet arreteeriti 13. novembril 1944 Tallinnas Sitsi 10-1. 8. septembril 1945 karistas tribunal teda § 58-3 järgi kaheksa-aastase vabadusekaotusega. Ta suri 3. aprillil 1946 Leningradi vanglas.
Tunnustus.
1940. aastal pälvis Konstantin Osvet Eesti Punase Risti IV klassi teenetemärgi.
Viiva Väinmaa

Viiva Väinmaa (25. september 1928 Tallinn – 20. august 2014 Tallinn) oli eesti pianist.
1954. aastal lõpetas ta Tallinna Riikliku Konservatooriumi Anna Klasi klaveriklassis.
Aastatel 1954–1958 oli ta Tallinna Muusikakooli kontsertmeister, 1956. aastast samas kontsertmeistriklassi õpetaja. 1958. aastast oli ta ka Eesti Televisiooni ja Raadio Segakoori kontsertmeister.
Ta on maetud Tallinna Metsakalmistule.
Isiklikku.
Tema poeg on pianist Lauri Väinmaa.
Leesi Erm

Leesi Erm (kodanikunimi kuni 9.09.1940 Lisette-Juline Erm, sünninimi Lisette-Juline Vandel; 16. jaanuar 1910 Saunja küla, Harjumaa – 3. jaanuar 1989) oli eesti tekstiilikunstnik.
Elukäik.
1924–1930 õppis Riigi Kunsttööstuskoolis ja lõpetas selle tekstiili erialal. 1930–1932 täiendas end Tallinna Pedagoogiumis, 1936. aastal eksternina Tartu Naisühingu Käsitöökoolis. 1932. aastast töötas mitmes Eesti naiskutsekoolis ja rahvaülikoolis tekstiilikunsti õpetajana. 1942–1969 oli õppejõud oli Eesti NSV Riiklikus Kunstiinstituudis, 1947. aastast dotsent.
Ta on maetud Tallinna Metsakalmistule.
Looming.
1969. aastast vabakutseline kunstnik Tema loomingus on kesksel kohal seinavaibad ja dekoratiivkangad. 1939. aastast esines näitustel. Ta võttis kasutusele uudseid materjale (sh metallniit, pärlnööbid, sünteetilised kiud) ja kujunduselemente.
August Usin

August Usin (9. mai 1881 Vana-Piigaste, Võrumaa – 16. mai 1945 Tallinn) oli eesti agronoom, õpetaja ja koolijuht.
Ta õppis Võru linnakoolis ja Pihkva maamõõdukoolis. 
Töötas Krootuse algkooli õpetajana. Pärast Pihkva maamõõdukooli lõpetamist töötas ta Venemaal maamõõtjana, lõpetas Kostroma gümnaasiumi.
1914. aastal lõpetas ta Riia Polütehnilise Instituudi agronoomia erialal. Oli korporatsiooni Vironia liige.
Aastatel 1914–1920 oli ta Kõo mõisas asunud Eesti Aleksandri Põllumajanduskooli õpetaja, 1920–1921 Vana-Võidu põllutöökooli juhataja ja 1921–1932 Väimela põllutöökooli õpetaja. 
1923. aastal kandideeris ta Eesti Rahvaerakonna nimekirjas Riigikokku, kuid ei osutunud valituks.
Tiimiõpe

Tiimiõpe (inglise keeles "team-based learning", "TBL") on aktiivõppe vorm. Töö toimub ainekursuse algul moodustatud rühmades ja kasutatakse (ümber)pööratud klassiruumi (inglise keeles "flipped classroom") meetodi komponente. 
Tiimiõppe (kasutatud on ka terminit "meeskonnatöö" ) rakendamisel valmistavad õppijad uue materjali ette iseseisvalt ning klassis või auditooriumis toimub harjutamine ja kinnistamine. Tiimiõppe esimene rakendaja ning arendaja oli Larry Michaelsen Oklahoma ülikoolis 1970. aastatel. Tiimiõpet õppijale mõtestatud õpikogemuse (inglise keeles "significant learning experience") loomise meetodina on Ameerika Ühendriikides ja rahvusvaheliselt (ligi 20 riigis) tutvustanud L. Dee Fink. 
Tiimiõppe komponendid.
Tiimiõpe jagatakse mooduliteks, mida saab õpetada kolmeastmelisena: iseseisev eeltöö, auditoorne (rühmades, klassis toimuv) materjali omandamise kontroll ja kinnistamine (individuaalne ja rühmatest), praktilise rakendamise ülesanded. Põhikomponente on viis:
Iseseisev eeltöö.
Õppijad valmistuvad iseseisvalt – loevad, tutvuvad video- või audioloengute või slaididega vms. Materjali valikul peab arvestama rühma eelneva ettevalmistuse ja tasemega.
Individuaalne test.
Õppijad teevad individuaalselt valikvastustega testi (inglise keeles "Individual Readiness Assurance Test, IRAT"). Testis on 5-20 küsimust, vastused toovad välja õpitava põhipunktid.
Rühmatest.
Pärast individuaalset testi vastavad õppijad kohe samad küsimused rühmas (inglise keeles "Team Readiness Assurance Test, TRAT"). Vastuste õigsust kontrollitakse nn kratskaardi (inglise keeles "scratchcard", kraabitav kaart või vastava tarkvara abil. Tiimi liikmed otsustavad, milline vastus on õige ja kraabivad (avavad) vastava lahtri. Kui vastus ei ole õige (kratskaartidel tähistab õiget vastust tärnike), avatakse teine lahter, siis kolmas ja neljas – kuni õige vastus on leitud. Õpetaja otsustab, mitu punkti annab esimene, teine jne valik. Võimalusel kirjutavad tiimid kohe oma tulemuse tahvlile (kuvatakse ekraanil). Kui kursus lõpeb hindega, arvestatakse nii individuaalseid kui rühma tulemusi.
Arutelu.
Testide järel mõtestab õppejõud/õpetaja selgitust vajavaid teemasid ja õppijatel on võimalus "apelleerida" – tuua välja küsimused, mis nende arvates ei ole täpselt formuleeritud, või ebatäpsed õigena märgitud vastused testides. Apellatsioonid esitatakse viidetega materjalile, mille põhjal arvamus kujundati ja mõned õppejõud/õpetajad annavad põhjendatud arutluse eest lisapunkte.
Rakendusülesanded.
Moodul lõpeb rakendusülesannetega. Õppejõud/õpetaja liigub rühmade vahel ja annab nõu ning otsustab, milliseid aspekte oleks vaja (kõigile) õppijatele täpsemalt selgitada. 
Tiimiõppe põhimõtted.
Praktikud soovitavad enne tiimiõppe alustamist õppijatele protsessi tutvustada, kui meetod on neile uus.
Babice (Praha-východi ringkond)

Babice on küla ja vald Tšehhis Kesk-Tšehhi maakonnas Říčany linnast umbes viie kilomeetri kaugusel idas. Elanike arv on 2016. aasta seisuga 1034.
Peeter Varep

Peeter Varep (3. mai 1914 Paikuse, Taali vald – 16. märts 1984 Tallinn) oli eesti ehitusinsener ning matkategelane ja alpinist.
Ta oli sõjajärgse alpinismi alusepanijaid Eestis. 
Ta töötas Eesti Tööstusprojektis peakonstruktorina. Tema tuntumaid inseneritöid on Kaarsild Tartus üle Emajõe.
Haridustee.
Ta lõpetas 1933. aastal Pärnu Poeglaste Gümnaasiumi ja 1941. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi ehitusinsenerina.
Sillaehitus.
Ta on Tartusse aastatel 1957–1959 ehitatud raudbetoonkaarsilla projekti autor. Sildeavaga 57,4 m jalakäijate sild rajati Kivisilla kaldasammaste vundamentidele. Tarinduse poolest on sild Eesti oludes ainulaadne ja pälvis ka tähelepanu, kuid valminud rajatis erineb mõnevõrra algsest projekteerija kavandatust (kaar ja riputid on projektikohaseist massiivsemad).
Alpinism.
Ta hakkas harrastama matkamist 1938. aastal.
Ta kordas 1972. aastal Eesti kõrgtõusude rekordit, tõustes Pamiiris Ismoili Somoni mäetippu (7495 m). Ta oli tollal vanim sellesse tippu jõudnu.
Ta juhtis 1960. aastal Eesti mägironijate tõusu Pamiiris seni vallutamata 6211 m kõrgusele mäetipule, mis nimetati Estonia mäetipuks.
Ta on olnud paljude matka- ja alpinismiürituste korraldaja, kohtunik, ekspeditsioonijuht, lektor, matkamise ja alpinismi propageerija.
Isiklikku.
Tema vend Endel Varep oli geograaf ning tema onu oli agronoom ja riigiametnik Arved Varep (1893–1942).
Heino Paltser

Heino Paltser (2. juuli 1933 – 16. juuli 1972) oli eesti alpinist.
Ta on esimesi eesti alpiniste, kes on tõusnud kuuetuhandelise mäe tippu (1960). 1970. aastal juhtis ta eestlaste esmatõusu NSV Liidu kõrgeima mäe tippu.
Alpinism.
1960. aastal võttis ta osa ekspeditsioonist Pamiiris Taga-Alai ahelikus. 30. juulil esmavallutas ta koos kaaslastega Hillar Kaalu juhtimisel 6211 meetri kõrguse seni veel vallutamata mäetipu. Tipp nimetati Estonia mäetipuks.
11. augustil 1965. aastal juhtis ta eesti alpinistide esmatõusu Lenini mäetippu (7134 m). Koos temaga tõusid tippu Albert Sulg, Felix Jürna ja Peeter Varep. See oli ühtlasi Balti liiduvabariikide mägironijate esimene tipputõus sellel mäel.
1970. aastal võttis ta osa III Eesti Pamiiri ekspeditsioonist, mille käigus 12 eesti alpinisti tõusid Ilmar Priimetsa juhtimisel Korženevskaja tippu (7105 m). Tippu jõudnute hulgas oli ka Heino Paltser. Pärast seda juhtis ta Eesti alpinistide esmatõusu Nõukogude Liidu kõrgeima mäe – Kommunismi mäetipu (7495 m) tippu. Tema juhtimisel jõudsid tippu 8 eesti alpinisti. Tõus Kommunismi mäetippu oli esimene Baltikumis. Aasta lõpul kokkuvõtete tegemisel tunnistati see tõus Baltikumi parimaks.
Hukkumine.
Heino Paltser hukkus 16. juulil 1972 Svobodnaja Koreja mäel Tian Shanis 5B-kaljumarsruudil juhusliku liikumahakanud kivi löögist.
Ilmar Priimets

Ilmar Priimets (29. november 1935 Tõrva – 9. mai 2018) oli eesti alpinist.
Ta oli esimene eesti mägironija, kes tõusis Tian Shanis Džengiši mäetippu.
Ta töötas tootmiskoondise Talleks peakonstruktori asetäitjana.
Haridustee.
Ta lõpetas 1955. aastal Viljandi I Keskkooli ja 1960. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi autotranspordi erialal. 
Alpinism.
Ta tegeles alpinismiga 1960. aastast. 11. augustil 1965 tõusis ta koos kaaslastega Ragnar Palmre juhtimisel Lenini mäetippu (7134 m) mäe lõunaküljelt. Selle tõusuga lõunast saadi NSV Liidu esivõistlustel 4. koht.
III Eesti Pamiiri-ekspeditsioonil 1970. aastal juhtis ta eesti alpinistide esmatõusu Korženevskajale (7105 m) ja tõusis koos kaaslastega Heino Paltseri juhtimisel Nõukogude Liidu kõrgeima mäe Kommunismi tippu (7495 m). Tõus Kommunismi tippu oli esimene Baltikumis.
Aastatel 1965–1985 tegi Priimets 14 edukat tõusu seitsmetuhandeliste tippu, sealhulgas tõusis ta Kommunismi mäetippu kolmel korral.
Seni ainsa eestlasena on ta vallutanud (1983. aastal) Džengiši mäetipu (7439 m) Tian Shanis.
Aastatel 1978–1985 oli ta instruktor rahvusvahelises alpilaagris Pamir ("Internationnal Mountaineering Camp "Pamirs"").
Ta oli aastatel 1973–1985 VSÜ Kalevi alpinismisektsiooni juhatuse esimees.
Film.
Aastatel 1975–1976 osales ta koos veel mitme eesti alpinistiga filmistuudio Gruziafilm lühimängufilmi "Mäetipp" võtetel.
Isiklikku.
Alpinismiringkonnas oli tema hüüdnimi Primka.
Aleksander Randviir

Aleksander Randviir (1935. aastani Aleksander Rutoff; 1. märts 1895 Vana‑Sõtke, Vaivara vald, Virumaa – 10. juuli 1953 Tallinn) oli eesti näitleja.
Aastatel 1922–1924 ja 1932–1934 oli ta Draamastuudio Teatri näitleja. 1925–1927 oli Vaivara Külvaja seltsi näitejuht. Aastatel 1928–1932 mängis Tallinna Töölisteatris. 1934–1943 oli ta Vanemuise teatri näitleja. Aastatel 1943–1949 töötas Estonia teatris, 1949–1953 Tallinna Riiklikus Draamateatris.
Ta on mänginud filmides Mineviku varjud, Öösel, Elu tsitadellis ja Valgus Koordis.
Ta on maetud Tallinna Metsakalmistule.
Isiklikku.
Tema poeg oli maletaja Jüri Randviir, tütar balletitantsija Tiiu Randviir.
Näitekirjanik Kristjan Rajasaare oli tema onu.
Tomomi Inada

Tomomi Inada (jaapani keeles 稲田 朋美 "Inada Tomomi"; sündinud 20. veebruaril 1959 Echizenis) on Jaapani jurist ja poliitik; ta kuulub Liberaaldemokraatliku Partei ridadesse. Ta oli 3. augustist 2016 kuni 28. juulini 2017 Jaapani kaitseminister.
Ta lõpetas 1981. aastal Waseda Ülikooli juristina.
Aastast 1985 töötas ta juristina, ta oli seotud Yasukuni templis mälestatavate jaapani sõjameeste kaitsmisega. Aastal 2005 valiti ta Liberaaldemokraatliku Partei nimekirjas Jaapani parlamendi alamkotta.
3. augustist 2016 kuni 28. juulini 2017 oli ta Jaapani kaitseminister.
Isiklikku.
Ta on abielus ja kahe lapse ema.
Aslı Erdoğan

Aslı Erdoğan (sündinud 8. märtsil 1967 Istanbulis) on türgi füüsik, ajakirjanik, kirjanik ja kodanikuaktivist.
Ta sündis 1967. aastal Istanbulis. Ta lõpetas 1988. aastal arvutiinsenerina Boğaziçi Ülikooli. Aastatel 1991–1993 töötas ta Euroopa Tuumauuringute Keskuses osakestefüüsika alal ja pärast seda sai ta MSc kraadi füüsika alal. 1996. aastal sai ta Rio de Janeiro Ülikoolist PhD kraadi oma uurimuste eest füüsika alal.