Kuressaare kultuurikeskus

Kuressaare kultuurikeskus on kultuurimaja Saare maakonnas Kuressaares aadressil Tallinna tänav 6. 
Eesti NSV ajal Kuressaare Kultuurimaja. Keskust haldab ja selle tööd juhib Kuressaare Kultuurivara, mille kontor asub hoone teisel korrusel. 
Asutus loodi 28. veebruaril 2002 eesmärgiga koordineerida kultuurikeskuse ja Raegalerii sisulist tööd, korraldada kultuuriüritusi ning pakkuda konverentsiteenuseid. Lisaks tegeleb Kultuurivara kultuuriasutuste kinnisvara hoolduse ja arendamisega. 
Kultuurimajas toimuvad kontserdid, teatrietendused, näitused, konverentsid, messid ja muud üritused.
Keskuses tegutseb ka Saare maakonna keskraamatukogu.
Ajaloost.
Kvartalis, mida piiravad Kubermangu (Tallinna), Raekoja ja Pärna tänavad, oli pikalt hoonestatud vaid osa, mis jääb Kubermangu tänava äärde. Esimene hoone Raekoja ja tuletõrjemaja taha rajati 19. sajandi keskpaigas ning selleks oli pikk laohoone. Seejärel hakati rajama esimesi elamuid Uue tänava äärde. Kvartali sisemine ala jäi hoonestamata kuni teise maailmasõjani. Esimese Eesti Vabariigi ajal laiendati sinna Kuressaare Eesti Seltsi maja taha jäävat parkaeda, mida kasutati suveaiana pidude ja kontsertide korraldamiseks. Sõjategevuse käigus 1944. aastal hävisid kaks esinduslikku hoonet, mis asusid praeguse Ferrumi keskuse kohal.
Nõukogude ajal hakati kesklinna vabasid alasid vastavalt vajadusele hoonestama ning oktoobrirevolutsiooni 50. aastapäeva auks 1967. aastal rajati endisesse suveaeda modernistlik kultuurimaja koos 300-kohalise kinoga . Hoone arhitektideks olid Mart Port, Allan Murdmaa ja S. Luik. Hoone ette, Tallinna tänava poole, kujundati väljak autahvliga. 21. sajandi alguses uuendati hoonet, lisaks rajati raamatukogu. Ferrumi keskuse valmimise järel muutus kogu hoone kvartalisiseseks.
Kultuurimaja esimestel aastatel 1967–1971.
Kingissepa Rajooni Kultuurimaja uus hoone avati 5. novembril 1967. Avapeol esinesid kõik maja isetegevuslased ühisprogrammis, mille lavastasid Margot Koel, Heino Kivi ja Rein Rooväli. Sama aasta novembris korraldati vana kultuurimaja ärasaatmine.
Uues majas tegutsesid mitmed muusika- ja teatrikollektiivid, sealhulgas noorte- ja meesansamblid, instrumentaalansambel ning Rahvateater, mis tõi igal aastal lavale mitu uuslavastust. 1970. aastal esines meesansambel Usbekistanis Eesti NSV kultuuripäevadel.
Rahvateatri juurde loodi teatristuudio, toimusid rahvaülikooli loengud ning alustasid pensionäride laulu- ja näiteringid. 1969. aastal osalesid koorid juubelilaulupeol. Kultuurimaja kasutati ka tähtpäevade ja temaatiliste ürituste läbiviimiseks.
Maja tegevust juhtis aastatel 1967–1971 Selma Krull-Tulk koos oma meeskonnaga, kuhu kuulusid metoodikud, kunstilised juhid, instruktorid, lavatehnik, bussijuht, kostümeerija, koristajad ja kütjad. Vaatamata aktiivsele tegevusele tuli silmitsi seista ka maja puudustega, näiteks halb heliisolatsioon ja tuuletõmme, mis oli tingitud ventilatsioonist.
1972–1975.
Vendo Peebo oli Kingissepa rajooni kultuurimaja direktor, kes asus ametisse pärast Selma Tulki lahkumist. Tema juhtimisel pöörati suurt tähelepanu agitbrigaa­didele, mille esinemised tõid tunnustust nii Eestis kui ka välismaal, sh Saksa DV-s ja BAM-il. 1973. aastal loodi uus vokaal-instrumentaalansambel Ilon, kelle koostöös Saaremaa Rahvateatriga sündisid populaarsed estraadikavad. Kultuurimajas tegutses ka sõjaveteranide ansambel, mida juhendas Prits Maaker. Olulisemateks üritusteks olid jaanipäevad, agitbrigaa­dide ülevaatused ja aastavahetuse sõud.
1975–1976.
Kingissepa Kultuurimajas juhtisid direktori kohusetäitjatena Ly Pulk ja Maimu Rassel. Hooajal anti segakoorile Lyra rahvakoori nimetus ning esietendus Ly Pulga lavastatud „Koidikud on siin vaiksed“. Samal ajal sõlmiti koostööleping RAT Estoniaga. Saaremaa Rahvateater tähistas 13. aastapäeva estraadietendusega „Ha, ha, ha, aameraas“ ning aprillis jõudis lavale „Pokkeri öö“, millega esineti ka festivalil „Sõpruse Ramp“ Tallinnas. Juubelit tähistas kauaaegne teatri töötaja Veli Aarma. Populaarsed olid kinoklubi, muusikaklubi, viktoriin „Tunne oma kodusaart“, loengud ja tantsuõhtud, kus mängis ansambel Traagikud.
1976–1990.
1976. aastal algas Kingissepa Rajooni Kultuurimajas uus arenguperiood, kui direktoriks sai Vaike Kivilo. Tema juhtimisel taastati kultuuritegevus ning kultuurimajast kujunes üks Saaremaa olulisemaid kultuurikeskusi. Tegutsesid mitmed kollektiivid, sealhulgas rahvakoor Lyra, Saaremaa Rahvateater, ühendatud meeskoor, puhkpilliorkester ning mitmesugused muusika- ja tantsurühmad. Korraldati lavastusi, kontserte, näitusi, lasteüritusi ja mälumängusarju.
Nendel aastatel arendati tehnilist baasi, uuendati sisustust ning laiendati huviringide valikut. Kultuurimajast kujunes praktikabaas Viljandi ja Tallinna kultuurikoolide tudengitele. Asutus osales vabariiklikel kultuurisündmustel, sh meeskooride laulupäevadel. 1989. aastal sai kultuurimajast iseseisev organisatsioon. 1990. aastal, pärast Vaike Kivilo pensionile jäämist, toimus juhtkonnavahetus.
1990–1995.
Lea Kuldsepp oli Kuressaare kultuurimaja (hilisema Kuressaare Kultuurikeskuse) direktor aastatel 1990–1994. Tema ametiajal muudeti korduvalt asutuse nimi, korraldati esimesed jõuluüritused lastele, käivitati lauluvõistlus „Saaremaa Laululind“ ning loodi noorteansambel Meelespea. Samuti alustati uue kultuurimaja hoone ehituseks raha kogumist.
Tõnis Kipper juhtis kultuurimaja 1994. aasta sügisest 1995. aasta kevadeni.
1995–1997.
Tiiu Viilsaar oli aastatel 1995–1997 Kuressaare Kultuurikeskuse juhataja. Ta oli keskusega seotud alates 1967. aastast ning töötas enne juhatajaks saamist ka kunstilise juhina. Tema juhtimisel algatati hoone renoveerimine ja saadi esimene toetus Eesti Kultuurkapitalilt Kuressaare Kammermuusika Päevade korraldamiseks. Keskus edendas sel perioodil avatud maja ideed ning korraldas mitmeid kohalikke ja rahvusvahelisi kultuuriüritusi.
2001....
Kuressaare kultuurimaja rekonstrueeriti ning tööd lõpetati 2002. aastal; rekonstrueerimise tulemusel valmis Kuressaare Kultuurivara (arhitektid Andres Põime ja Tiit Kaljundi, sisearhitekt Tiiu Truus). Hoone on näide kaasaegsest avalikust arhitektuurist Saaremaal. Fassaadis on ühendatud klaaspinnad ja kohalikku identiteeti rõhutav dolomiit.