tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Tähtedevaheline keskkond

Tähtedevaheline keskkond (inglise keeles "interstellar medium") on keskkond galaktikates tähtedevahelises ruumis koos selles eksisteeriva aine ja kiirgusega. Viimaste all peetakse silmas ioniseeritud, atomaarset ja molekulaarset gaasi, samuti tolmu ja kosmilist kiirgust. 
Gaaside (peamiselt vesiniku ja heeliumi) ja tolmu (peamiselt süsiniku ja räni) segust koosnev tähtedevaheline aine on tähtede ja galaktikate toormaterjal. See võib tiheneda, nii et moodustuvad gaasi- ja tolmupilved, mida nimetatakse udukogudeks.
Tähtedevaheline keskkond täidab tähtedevahelise ruumi ja sulandub ümbritsevasse galaktikatevahelisse ruumi. Energiat, mis hõlmab sama ruumimahu elektromagnetilise kiirguse kujul, võib pidada tähtedevaheliseks kiirgusväljaks.
Astronoomialeksikoni järgi on tähtedevaheline keskkond ehk interstellaarne aine Galaktikas ja teistes spiraalgalaktikais paiknev hajusaine, mis esineb peamiselt gaasina, vähesel määral ka tolmu ja elementaarosakeste plasmana.
Karja värav

Karja värav (saksa keeles "Karripforte; Karri-Pforte") oli lõplikult 15. sajandil (1456. aastal) Tallinna linnamüüri osana valminud kaitseehitis, mis asetses Tallinna all-linnast kagus (linnamüüri Harju värava ja Viru väravate vahel), tänapäeva Suur-Karja ja Müürivahe tänava ristumiskohal, ulatudes koos ees- ja Karja valliväravaga peaaegu kuni praeguse Pärnu maanteeni. Linnamüüri väravad asusid linnamüüriga ühel joonel, kuid nende ees- ja valliväravad asusid kaugele etteulatuvalt. 
Suurem osa Tallinna keskaegsest Karjavärava kompleksist lammutati seoses muldkindlustuste rekonstrueerimisega 18. sajandi II poolel, Lurenburgi suurtükitorn lammutati 1767. aastal). 18.-19. sajandil nimetati väravat ka vene keeles Михайловскія ворота. Karja värav ise lammutati 1849. aastal, kui avardati Tallinna vanalinna viivaid liiklusteid.
Karjaväravat on kirjalikes allikates esmamainitud 1365. aastal. Aja jooksul täiendati peaväravatorni ja selle kaitseehitisi, 14. sajandi keskpaiku rajati kõigi kolme all-linna lõuna- ja kagukülje väravate ette vesiveskid, mille käigushoidmiseks juhiti vesi kraavi veejuhtme abil Ülemiste järvest. 14. sajandil rajatud esimese lihtsa eesvärav rekonstrueeriti 15. sajandi keskel kahe ümmarguse nurgatorniga eesväravaks. 1530.–1550. aastatel täiendati kaitseehitisi ja kuhjati väljapoole linnamüüri keskaegse vallikraavi väliskaldale muldvall, millest läbipääsuks ehitati vallivärav, selle kõrvale aga Lurenburgi suurtükitorn.
Karja peaväravatorn oli massiivne neljatahuline ehitis, oma lõplikul kujul neljakorruseline, millest esimesel korrusel oli võlvitud väravakäik ja selle välimine portaal oli suletav langevõrega. Peaväravatorni väravakäigu laiuseks kahe paralleelse loode–kagusuunalise müüri vahel oli 5,25 m. Rein Zobeli andmetel oli Harju värava ja Karjavärava vahelises osas linnamüüri üldpaksus õigus 2,5 m, kuid müüri siseküljele jäetud teravkaarsete niššide kohal 1,3 m.
20. sajandi alguses kasutati venekeelses kirjanduses värava kohta ka nimetust "Mihhaili värav" (vene k. "Михайловские ворота"), naabruses asuva Suur-Karja tänav (Mihhailovskoje ulitsa) järgi.
Heterotsüklilised ühendid

Heterotsüklilised ühendid on sellised tsüklilised orgaanilised ühendid, mille tsüklis on peale süsiniku aatomite veel teiste elementide aatomeid, nn heteroaatomeid, üks või enam.
Kõige püsivamad on hapnikku, lämmastikku või väävlit sisaldavad 5- ja 6-lülilised tsüklid. Täielikult hüdrogeenitud (küllastunud) heterotsüklilised ühendid on teatud määral sarnased vastavate alifaatsete ühenditega.
Heterotsüklilised ühendid liigitatakse tsükli suuruse ja heteroaatomite järgi. Tuntakse 3-, 4-, 5-, 6- ja enamalülilisi ning kondenseerunud heterotsükleid.
Mitmed mittearomaatsed heterotsüklid annavad liitumisprodukte. Näiteks tsükliavamispolümerisatsioon, milles tsükli avanemisega moodustub lineaarne polümeerne produkt. Protsess initsieeritakse katioonse või anioonse katalüsaatori osalusel.
Makroheterotsüklid.
Paljud makroheterotsüklid moodustavad sobivate molekulidega mittekovalentsete sidemetega võõrustaja-külalise komplekse:
Põldkannike

Põldkannike ("Viola arvensis" Murr.; rahvakeeli käoorvik, annasilm, vaeselapsesilmavesi, põlluvõõrasema) on kannikeseliste sugukonda kuuluv ühe- kuni kaheaastane rohttaim. Ta on Eesti looduslikest kannikestest kõige tavalisem võõrasema sugulane, sest kasvab enamasti põldudel. Teda peetakse pigem umbrohuks kui silmailuks. 
Tema õitsemisaeg on kannikeseliste seas pikim, jäädes aprilli ja septembri vahele.
Botaaniline kirjeldus.
Juur.
Põldkannikene on kaheiduleheline rohttaim ja seetõttu on tal sammasjuurestik, kus peajuurest haruneb rohkesti lisajuuri.
Vars.
Varred on nõrgad, on tõusvas kuni püstises asendis ja kaetud lühikeste karvadega. Varsi on nii harunenud kui harunemata.
Leht.
Lehed on õrnalt karvased lihtlehed, mille serv võib olla nii täkiline kui peaaegu terve. Leht on umbes 6 cm pikk ja 2 cm lai. Alumistel lehtedel on pikemad rootsud kui ülemistel. Põldkannikese võib hõlpsasti ära tunda selle järgi, et tal on tavaliste lehtede all abilehed, mis on kuni poole väiksemad ja ilma rootsuta. Need on sulgjalt lõhestunud ja täkilise servaga.
Õis.
Õied on ühekojalised ja kahesugulised, sügomorfsed ning tagasihoidliku välimusega. Nad sarnanevad ehituselt aedkannikese õiega, erinedes vaid suuruse ja värvi poolest. Põldkannikese õied on 1–1,5 cm suurused kahvatukollased kuni valged, varieerudes lillakate kannusega. Tupplehed on süstjad ja teritunud, olles õielehtedega samas suuruses.
Vili.
Vili on munajas ja karvadeta kupar, umbes 1 cm suurune. Seemnete valmides lähevad järsu krõpsatusega viljad lahti ja seemned paisatakse laiali. Seemnete valmimisaeg on juunis-juulis.
Kasvukohad.
Põldkannike kasvab peamiselt umbrohuna põllul, aga teda leidub ka söötidel, karjamaadel, teeservadel ja kraavide nõlvadel. Kuna ta eelistab kuivemat kasvukohta, võib leida teda liivastel aladel, näitaks rannavallidel.
Kasutamine.
Põldkannikest saab kasutada ka ravimtaimena. Droogina kasutatakse juurt – seda kogutakse siis, kui bioloogiliselt aktiivsete ainete sisaldus on suurim. Kuivamise soodustamiseks tükeldatakse juured ja jäetakse need seisma varjulisse, sooja ja hea õhuvahetusega kohta. Manustatakse nii sees- kui ka välispidiselt. Tee soodustab köha korral röga eritumist, samuti on tal organismi puhastav toime. Välispidiselt määritakse põldkannikesest tehtud teed või salvi haavadele, et vähendada paistetust.
Koerkannike

Koerkannike ehk koerakannike ("Viola canina") on kannikese perekonda kuuluv taimeliik.
Kinkkannike

Kinkkannike ("Viola collina") on kannikese perekonda kuuluv taimeliik.
Karvane kannike

Karvane kannike ("Viola hirta") on kannikese perekonda kuuluv taimeliik.
Kõrge kannike

Kõrge kannike ("Viola elatior") on kannikese perekonda kuuluv taimeliik.
Kirss

Kirss on kirsipuu alamperekonda kuuluva viljapuu vili.
Georg Wilhelm Richmann

Georg Wilhelm Richmann (vn. Георг Вильгельм Рихман; 11. juuli/22. juuli 1711 Pärnu – 26. juuli/6. august 1753 Peterburi) oli Eestis sündinud, baltisaksa päritolu Vene füüsik.
Richmanni isa Wilhelm Richmann suri enne poja sündimist, aastal 1710 katku ja ema abiellus uuesti. Richmann õppis aastatel 1725–1729 Tallinna Linna Keiserlikus Gümnaasiumis. Aastal 1729 asus ta õppima Halle Ülikooli usuteadust, kuid aastal 1730 läks üle Jena Ülikooli, kus õppis loodusteadusi. Aastal 1732–1735 oli ta krahv Heinrich Johann Friedrich Ostermanni laste koduõpetaja.
Aastal 1735 võeti Richmann Peterburi Teaduste Akadeemia liikmeks, olles aastail 1735–1740 nn palgaline üliõpilane, aastatel 1740–1741 oli ta adjunkt. Aastatel 1741–1745 oli ta Peterburi Teaduste Akadeemia erakorraline füüsikaprofessor, aastatel 1745–1753 aga korraline füüsikaprofessor (ja akadeemik). Aastal 1753 suri välgulöögi tagajärjel, kui tegi katset "piksemasinaga".
Keiserliku Peterburi Teaduste Akadeemia liikmena, Mihhail Lomonossovi eakaaslase ja sõbrana, uuris ta mitmeid loodusnähtusi. Tema sulest ilmus sadakond teadustööd. Aastal 1744 tuletas ta kalorimeetria põhivalemi, mis kehtib homogeense vedeliku korral. Eriline huvi valdas Richmanni aga atmosfäärielektri uurimise vastu. Oma uuringute fikseerimiseks leiutas ta aastal 1745 elektromeetri ja konstrueeris elektrostaatilise masina. Üheaegselt Ameerikas töötava Benjamin Frankliniga leiutas Richmann Peterburis piksevarda. 6. augustil 1753 õnnestus tal pikseelekter oma maandamata vardaga kinni püüda, ent katse lõppes traagiliselt – teadlane hukkus tööpostil.
Ülo Bergmann

Ülo Bergmann (14. juuli 1927 – 13. mai 2011) oli eesti muusik, viiuli-, vioola- ja dirigeerimise pedagoog, kooride ja orkestrite dirigent.
1952 lõpetas ta koorijuhina Tartu Muusikakooli.
1957 lõpetas Tallinna Konservatooriumi koorijuhtimise erialal ning 1962 vioola erialal.
Bergmann on asutanud mitu koori ja orkestrit, mänginud ERSO-s ning olnud Tallinna Muusikakeskkooli õppealajuhataja.
1974 emigreerus ta Saksamaale, kuid naasis Eestisse 1990. aastatel.
Isiklikku.
Tema poeg oli majandus- ja rahandustegelane Andres Bergmann.
Maardu Linnameeskond

Maardu Linnameeskond on 1997. aastal asutatud Eesti jalgpalliklubi, mis tegutseb Maardus.
Ajalugu.
Maardu LM võitis 2017. aasta Esiliiga, kuid loobus kõrgliiga kohast. 2018. aastal võideti taas Esiliiga ning 2019 mängiti Meistriliigas. Meistriliiga lõpetati 10. kohal ning langeti 2020. aastaks Esiliigasse.
Mängijad.
"Seisuga 7. märts 2020"
 
 
 
 
 
 
 
 
 
Võitja (2): 2017, 2018
Võitja (1): 2015
Võitja (1): 2013
Võitja (1): 2011
3. koht (4): 2007, 2008, 2009, 2010
3. koht (1): 2006
Ronis-klassi allveelaevad

Ronis-klassi allveelaevad olid kaks allveelaeva, mis ehitati Läti mereväele Prantsusmaal 1925. aastal.
Tegemist oli kahe väikese rannikuallveelaevaga. Esimese laeva nimi oli Ronis. Selle järgi sai nime ka laevaklass. "Ronis" tähendab läti keeles hüljest. Teine laev oli Spidola; see nimi pandi Läti rahvuseepose tegelase järgi.
Laevad omastas 1940. aastal seoses Läti okupeerimisega Nõukogude Liit. 
Laevad uputati Liepājas 1941. aastal, kui Saksamaa väed olid sadamat üle võtmas.
Laevakered tõsteti 1942. aastal üles ning tehti vanarauaks.
Kalev (allveelaev)

Kalev (vette lastud 7. juulil 1936) oli üks kahest Kalev-klassi allveelaevast, mille Eesti Vabariik tellis 12. detsembril 1934. Teine laev oli Lembit. Kalev võeti Eesti Mereväe teenistusse 1937. aasta sügisel. 1940. aastal võttis laeva üle Nõukogude Liit. Laev ei naasnud sõja ajal patrullist ja on siiani teadmata kadunud.
Ajalugu.
Laev ehitati Ühendkuningriigi firmas Vickers and Armstrongs Ltd. Teenistusse arvati Kalev 1937. aastal ning oli teenistuses kuni 1940. aastani. Kalev läks koos Eesti okupeerimisega Punalipulise Balti Laevastiku koosseisu ning osales mereväeoperatsioonides, kuni jäi teadmata kadunuks. Arvatakse, et laev sõitis Juminda miiniväljal miinile.
Ühe Soome mereväelase-allveelaevniku mälestuste järgi olevat nad Soome lahel patrullides sattunud udus juhuslikult veepinnal seisnud Kalevile, mille silueti tundnud nad ära varasematest kokkupuudetest Eesti merejõududega. Kalevit olevat selle peale käigult rammitud ja laev vajunud põhja. Kinnitust pole see versioon siiski leidnud.
Vrakk.
Kalevi uppumispaik on teadmata, sest laev jäi kadunuks koos meeskonnaga. Laeva vrakki on otsitud, aga seda pole leitud.
30. juunil 2010 teatas Meremuuseum võimaliku Kalevi vraki leidmisest. Meremuuseumi uurimislaeva kapteni Vello Mässi sõnul oli 95% tõenäosus, et tegu on Kaleviga. Laeva uuris Meremuuseumi palvel ka Merevägi. Hiljem teatati, et tegu oli hoopis dirižaabli vrakiga.
Kirjandus.
К. Б. Стрельбицкий. Загадки последнего похода подводной лодки «Калев». // Тайны подводной войны-10: Малоизвестные страницы подводной войны ХХ века. Львов 2001
Lauri Breede

Lauri Breede (sündinud 14. novembril 1957) on eesti koorijuht ja muusikapedagoog.
Ta lõpetas 1977. aastal Heino Elleri nimelise Tartu Muusikakooli ja 1982. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi Ants Üleoja klassis. 1986. aastal täiendas ta end Leningradi Konservatooriumis.
Breede laulis aastatel 1978–1985 ETV-Eesti Raadio segakooris. Ta töötas 1985–1987 Tartu Pedagoogilises Koolis dirigeerimisõppejõuna, 1990–1992 Vanemuises koormeistrina, 1992–1993 kultuurikeskuses Sinimandria koorimuusika peaspetsialistina, 2001–2008 Tartu Ülikooli Õpetajate Seminari dirigeerimise ja hääleseade lektorina. Alates aastast 1985 töötab Breede Heino Elleri Muusikakoolis dirigeerimisõppejõuna.
Lauri Breede on asutanud järgmised koorid:
Kooride hulgas, mida Lauri Breede on juhatanud, on veel Meeskoor Gaudeamus, Laulukoor Tarbatu, Euroopa Eestlaste Koor, üliõpilaskorporatsioon Rotalia meeskoor ja Filiae Patriae naiskoor.
Isiklikku.
Tema ema oli laulja Aino Seep-Breede, isa Ago Breede (1923–2000) oli soomepoiss ja metsavend, hiljem töödejuhataja, vanaisa Feliks Breede oli sõjaväelane (major). 
Tema abikaasa Maire Breede (sündinud 25. oktoobril 1956) on juhtinud Tartu Kultuuriülikooli /Tartu Rahvaülikooli alates selle asutamisest 1987. aastal.
Meeskoor Gaudeamus

Meeskoor Gaudeamus on 1958. aastast tegutsev meeskoor.
Esialgu oli koori nimi Kõrgemate Koolide Lõpetanute Meeskoor. Nime Gaudeamus kannab koor alates 1970. aastast.
Koori asutaja on Roland Laasmäe.
Koori dirigent on Lauri Breede.
Maie Mägi

Maie Mägi on mitme inimese nimi:
Telica vulkaan

Telica on tegev kihtvulkaan Nicaraguas.
Telica vulkaan asub riigi lääneosas Leóni departemangus umbes 10 km Telica asulast põhja pool. Tema geograafilised koordinaadid on .
Vulkaan koosneb mitmest osaliselt kattuvast koonusest. Neist kõrgeima tipp on 1061 meetri kõrgune. Vulkaani tipus oleva topeltkraatri läbimõõt on umbes 700 meetrit. Uuema ja sügavama kraatriosa sügavus on umbes 120 meetrit.
Telica on üks Nicaragua aktiivsemaid vulkaane ja üks populaarsemaid vaatamisväärsusi.
Võimsaim teadaolev purse toimus aastal 1529. Viimati hakkas vulkaan purskama mais 2011. Enne seda purskas ta 2007. ja 2008. aastal.
Telica

Telica on asula Nicaraguas Leóni departemangus, Telica valla keskus.
Telica asub Quezalguaque jõe ääres. Asula geograafilised koordinaadid on .
Telicast umbes 10 km põhja pool asub Telica vulkaan.
Leóni departemang

Leóni departemang on esimese järgu haldusüksus Nicaraguas.
Ta asub riigi lääneosas Vaikne ookeani rannikul.
Departemangu pindala on 5107 km² ja elanike arv oli 2005. aastal 389 600. 
Halduskeskus on León.
Leóni departemang jaguneb kümneks vallaks:
Leóni departemangu alale jääb osa Managua järvest. Piirkonnas on palju aktiivseid vulkaane, sealhulgas Telica vulkaan.
Managua järv

Managua järv (ka Xolotláni järv) on järv Nicaragua lääneosas.
Järve geograafilised koordinaadid on .
Managua järve pindala on 1024 km², suurim pikkus kagu-loode suunas 65 km, keskmine sügavus 9,5 ja suurim sügavus 20 meetrit. Järve pind asub merepinnast 39 meetri kõrgusel. Järv on Tipitapa jõe kaudu ühendatud Nicaragua järvega.
Järve vesi on väga reostatud, eelkõige heitvete järve juhtimise tõttu. Sellest hoolimata püütakse sealt kala.
Järve edelakaldal asub Nicaragua pealinn Managua.
Momotombo

Momotombo on kihtvulkaan Nicaraguas.
Vulkaan asub Leóni departemangus Managua järve põhjakaldast umbes 3 km kaugusel. Selle geograafilised koordinaadid on .
Momotombo kõrgus on 1297 meetrit. 
Vulkaan on pursanud 1610, 1886, 1905 ja viimati 2015. aasta 30. novembril
Tipitapa jõgi

Tipitapa jõgi ("Río Tipitapa") on jõgi Nicaragua lõunaosas. See voolab välja Managua järvest ja suubub Nicaragua järve. Jõe pikkus on 35 km.
2010. aastal tõusis Tipitapa jõgi üle kallaste ja tekitas üleujutusi. Selle põhjustas viimase viiekümne aasta suurim veetaseme tõus Managua järves, mille ainsaks väljavooluks on Tipitapa. Sellise veetõusu põhjustas troopiline torm Matthews. Tavaliselt vähem kui 100 meetrit lai jõgi kasvas rohkem kui 500 meetri laiuseks ning selle kiire vool haaras kaasa kõik oma teel ja ujutas üle kaldal olevad majad. Suur osa elanikke pidi oma kodudest lahkuma.
Lähiminevikus on olnud neli sarnast üleujutust: 1974. aastal orkaani Fifi tõttu, 1988 koos orkaaniga Jeanne, 1998 põhjustas selle orkaan Mitch ja 2008. aastal troopiline torm.
Carl Albert Intelmann

Carl Albert Intelmann (12. veebruar/24. veebruar 1859 Tallinn – 15. detsember 1921 Iisaku) oli Eesti vaimulik.
Ta sündis Tallinnas suurgildivanema pojana. Ta õppis aastatel 1870–1878 Tallinna Kubermangugümnaasiumis. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1878–1883. Prooviaastal oli ta Hageri ja Rapla Maarja-Magdaleena koguduses. Ordineeriti 29. detsembril 1885 Tallinnas õpetajaks.
Ta oli aastatel 1886–1921 Iisaku koguduse õpetaja.
Isiklikku.
Tema varalahkunud poeg Reinhold Carl Intelmann oli Narva, Simuna ja Iisaku koguduse adjunktõpetaja, teine poeg Carl Helmut Intelmann oli Varbla Püha Urbanuse koguduse õpetaja. Tema kaks tütart, Erika (1898–1935) ja Renata (1901–1975), olid abielus Lüganuse Ristija Johannese koguduse õpetaja Bruno Hörschelmanniga.
Rūta Staliliūnaitė

Rūta Staliliūnaitė (21. jaanuar 1938 Šiauliai – 9. mai 2011 Kaunas) oli leedu teatri- ja filminäitleja.
Aastatel 1963–1993 töötas ta Kaunase Draamateatris.
1983. aastal mängis Staliliūnaitė Arūnas Žebriūnase lavastatud filmis "Rikkur, vaene".
Reinhold Carl Intelmann

Reinhold Carl Intelmann (19. september 1892 Iisaku – 8. mai 1921 Iisaku) oli Eesti vaimulik.
Ta õppis aastatel 1901–1906 Tartus Zeddelmanni erakoolis, aastatel 1906–1911 Tallinna toomkoolis. Aastatel 1912–1916 õppis ta Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Prooviaastal oli ta Koeru ja Viru-Nigula koguduses. Ordineeriti 8. oktoobril 1917 õpetajaks.
Ta oli aastal 1917 Narvas adjunktõpetajaks, aastal 1918 oli ta Simuna Siimona ja Juuda koguduse adjunktõpetajaks, aastatel 1918–1921 oli ta Iisaku koguduse adjunktõpetajaks.
Isiklikku.
Tema isa Carl Albert Intelmann oli Iisaku koguduse õpetaja. Vend Carl Helmut Intelmann oli Varbla Püha Urbanuse koguduse õpetaja. Tema kaks õde: Erika (1898–1935) ja Renata (1901–1975) olid abielus Lüganuse Ristija Johannese koguduse õpetaja Bruno Hörschelmanniga.
J

 
J (väiketähena j, eesti keeles tähenimetus jott) on eesti tähestiku ja teiste ladina kirja kasutavate tähestike täht. J on ladina tähestiku 10. täht. Eesti keeles hääldub j poolvokaalina.
J tekkis alles keskajal i-tähe variandina. I ja jotiga hakati eri häälikuid tähistama keskülemsaksa kirjakeeles. Romaani keeltes hakati renessansi ajal jotiga märkima ladina i-st arenenud häälikuid.
Inglise keeles.
Inglise keeles hääldub j helilise afrikaadina /dž/. Tähenimetus on /džei/.
Prantsuse keeles.
Prantsuse keeles hääldub j helilise frikatiivina /ž/.
Frank Packard

Frank Packard (2. veebruar 1877 Montréal – 17. veebruar 1942 Lachine) oli Kanada kirjanik. Ta on tuntud suurseikleja Jimmie Dale'i (hüüdnimega Hall Pitser) tegelaskuju loojana.
Elulugu.
Kõrgema hariduse omandas Packard oma kodulinnas McGilli ülikoolis, õppides ehitusinseneriks. 1910. aastal abiellus ta Marguerite Pearl MacIntyrega. Suurema osa oma elust töötas kirjanik raudtee-ettevõttes Canadian Pacific Railway. Tema esimene romaan "The Miracle Man" ("Imemees") ilmus 1914. aastal. Packard suri 65-aastaselt Lachine'i linnas.
Ž

Ž (ž) ehk žee on ladina kirja täht, mis esineb bosnia, eesti, liivi, leedu, läti, karjala, tšehhi, soome, põhjasaami, inarisaami, koltasaami, slovaki, sloveeni, horvaadi, serbia, türkmeeni, vadja ja vepsa keeles. Eesti tähestikus on ž 20. täht.
Ž-tähe võttis esimesena kasutusele Jan Hus 15. sajandil tšehhi tähestikus. Ljudevit Gaj võttis ž-tähe 1830. aastal kasutusele ka horvaadi keele kirjutamisel.
Eesti ja soome keeles kasutatakse ž-tähte ainult võõrsõnade kirjutamisel ja võõrnimedes. Soome keeles ei ole Ž tähestikutäht, see loetakse Z variandiks. Tähe ž kasutusele võtu ettepanek tehti Eestis hiljemalt 1900. aastal (Ansomardi), lõpliku heakskiidu sai ž 1918. a ilmunud "Eesti keele õigekirjutuse-sõnaraamatus".
Täht leiab kasutamist ka kirillitsas kirjutatavate keelte translitereerimisel ladina kirja, vastab ж-tähele.
Arvutikasutajad asendavad selle vajaduse korral tähekombinatsiooniga zh; sellist kirjaviisi on esinenud ka eesti kirjasõnas.
Arthur Laurents

Arthur Laurents (sünninimi Arthur Levine; 14. juuli 1917 New York – 5. mai 2011 New York) oli Ameerika Ühendriikide näitekirjanik ja stsenarist.
Arthur Laurents kirjutas libretod muusikalidele "West Side Story", "Gypsy", "Hallelujah, Baby!" ja "La Cage aux Folles". Samuti on ta filmi "West Side'i lugu" stsenaariumi autor. 
Arthur Laurents võitis kaks Tony auhinda.
594

594. aasta (DXCIV) oli Juliuse kalendri järgi aasta, mis algas reedel. Arvu 594 on selle aasta tähistamiseks kasutatud alates varakeskajast, kui Euroopas sai valdavaks Anno Domini ajaarvamine.
Väikese Rannavärava bastion

Väikese Rannavärava bastion (saksa keeles "Schmales Küstentor") oli 1647. aastal ehitatud Tallinna muldkindlustusvööndi täiendamiseks ehitatud kaitserajatis bastion, mis asus Väikesest Rannaväravast paremal pool.
Bastioni ehitamine.
1634. aastal Rootsi valitsuse ülesandel koostatud Tallinna generaalplaani kohaselt kavandati seniste kaitserajatiste täiendamiseks Väikese Rannavärava bastion. 
Bastion ehitati linnainseneri ja kindlustustööde juhataja Gebhard Himseliuse järelevalve all. Algselt Himseliuse koostatud projekti korrigeeris ning kinnitas Rootsi fortifikatsiooniasjanduse ülem Johan Wärnschöld. Täiendatud projekti kohaselt ehitati Väikese Rannavärava ning Viru värava vahele kaks uut nn Hollandi süsteemi bastioni. Bastionid olid täisnurksed ning ilmselt väga lihtsa ehitusiseloomuga.
Ümberehituskavad.
1682. aastal Erik Dahlbergi, Rootsi kindralkortermeistri, fortifikatsiooni kontori ülema korraldusel koostatud Tallinna kindlustuste hindamisel tunnistas Dahlberg G. Himseliuse projekteeritud bastioni Suure Rannavärava ja Viru värava vahel vananenuks ja kõlbmatuks. Väikese Rannavärava asemele kavandati Liivimaa bastion ja selle ette Julichi ravelliin, kuid see plaan jäi vahendite puudusel teostamata.
Mõlemad nimetatud bastionid (Väikese ja Suure Rannavärava bastionid) säilisid üldjoontes kuni Tallinna kindlustuslinnade nimestikust kustutamiseni, mis toimus pärast Krimmi sõda 1857. aastal. Väikese Rannavärava muldkindlustuste kompleks demilitariseeriti 1867. aastal ja bastioni vananenud kivikonstruktsioonid (eskarbid ja kontreskarbid ehk vallikraavi sise- ja välisküljed) lammutati, muldvallid ja kraavid tasandati. 
Bastioni tänapäev.
Bastioni kivikonstruktsioonid (Väikse Rannavärava, Rannamäe tee, Kanuti tänava, Aia tänava ja Uue tänava vahelisel alal) taastati aastatel 1984–1987 (arhitektid Kalle Rõõmus ja Erki Kreis) ning sinna paigutati Tallinna Vanalinna Ekspluatatsiooni Valitsuse administratiiv- ja tootmishooned.
Aia tänav 20 asub tänapäeval Reval-Sport Spordiklubi &amp; Veekeskus.
574

574. aasta (DLXXIV) oli Juliuse kalendri järgi aasta, mis algas esmaspäeval. Arvu 574 on selle aasta tähistamiseks kasutatud alates varakeskajast, kui Euroopas sai valdavaks Anno Domini ajaarvamine.
MicroLink

MicroLink oli Eesti infotehnoloogia ettevõte. Alates 2005. aastast kuulus Microlink Eesti Telekomile. 2011. aastal ühendati firma Elioniga ja firmamärk MicroLink kadus.
= Viited =
Timur Kulõbajev

Timur Kulõbajev (kasahhi Тимур Құлыбаев; sündinud 10. septembril 1966) on Kasahstani ärimees, president Nursultan Nazarbajevi tütre Dinara abikaasa.
Kulõbajev on pidanud kõrgeid ameteid loodusvarasid haldavais riigiettevõtetes ning tal on suur mõju riigi nafta- ja gaasitööstuses. Ta on 2007. aastast Kasahstani nafta-, gaasi- ja energeetikakompleksis tegutsevaid organisatsioone ühendava assotsiatsiooni KAZENERGY president ning 2011. aastast aktsiaseltsi Rahvuslik Heaolu Fond Samruk-Kazõna juhatuse esimees.
Tal on Dinaraga kolm last.
Väidetavalt on tal 2007. aastal sündinud abieluväline laps Goga Ashkenaziga.
Jääger

Jääger (saksakeelsest sõnast "Jäger") tähendab elukutselist kütti ehk jahimeest, kes tunneb ka jahinduse majanduslikku ja eetilist poolt.
Ajalooliselt olid jäägrid palgal suuremates mõisates, millele kuulus palju ulukirohket metsa. Ehkki jäägri üks ülesanne oli tuua liha mõisaomaniku lauale, oli vähemalt sama tähtis ka tema töö majanduslik ja eetiline pool: jääger jälgis metsa üldist seisundit, korraldas jahte ning püüdis salakütte. Selles suhtes olid jäägrid lähedased metsavahtidele.
Juba keskajal pidasid jõukad aristokraadid oma maavaldustes elukutselisi jahimehi. Jäägriks õpiti kolmeaastase õpipoisiaja jooksul, milleks uusajal oli kindel õppekava. Saksa traditsioonis nimetati jäägriõpilasi "Jägerbursche" ja kuninglikke õuejäägreid "Hofjäger". Kasutati ka piirkondliku hierarhia nimetusi nagu ülemjääger ("Oberjäger"), ülemõuejääger ("Oberhofjäger"), jäägermeister ("Jägermeister") ja ülemjäägermeister ("Oberjägermeister").
Isegi aadlikud pidid läbima õpipoisiaja, et olla hiljem võimelised täitma oma kohta kuninglikus jahikorralduses. Saksa vürstidele võis keiser anda tiitli "Reichserzjägermeister", näiteks pälvis selle Saksimaa kuurvürst Johann Georg I.
Tänapäeval leidub jäägreid suurtes maavaldustes harva. Küll aga on elukutselisi kütte turismifirmade palgal, mis korraldavad safareid jt jahiretki.
Sõna tähendused.
Sõna "jääger" tähendus on eesti keeles kitsas, piirdudes eelkõige palgaliste jahimeestega, samas kui saksa keeles (ja mõnes selle sugulaskeeles) tähendab "Jäger" lihtsalt igasugust kütti - kuni küttide ja korilasteni välja.
Sarnaselt saksa keelega on "jäägri" tähendus kandunud ka sõjaväelastele, kes kuuluvad kütiväeosadesse (nt Eesti kütiväed). Traditsiooniliselt nimetatakse nii jalaväe valiküksusi, mis kasutavad laialdaselt jahimeheoskusi, tegutsedes metsas või mägedes. Tihti rakendatakse neid võitluses vastupanuliikumiste ja diversantidega. Jäägrite nimetust on kandnud ka mõned paramilitaarsed organisatsioonid (Soome jäägriliikumine, Läänemaa Vabatahtlik Jäägrikompanii jts).
Saksa keeles on "Jäger" andnud arvukalt tuletisi ja liitsõnu ("Aasjäger, Jägerbataillon, Jägerei, jägerisch, jägergrün, Jägerhut, Jägerhütte, Jägerschaft, Jägerschnitzel, Jägersprache, Jägerzaun, Schürzenjäger"), millest eesti keelde on jõudnud vähesed; enamasti kasutatakse eesti vastetes sõnu "jahimees" ja "kütt". Küll aga on eestlastele tuttav ürdiliköör "Jägermeister".
Narva Kesklinna Kool

Narva Kesklinna Kool on põhikool Narva keskosas Kalevi linnaosas aadressil Aleksander Puškini tänav 29. 
Alates 2011. aastast on kooli direktori kohusetäitja Anna Zubova. 
Ajalugu.
Narva Kesklinna Kool on üks Narva vanemaid koole. See asutati 1926. aastal. Hoone arhitekt oli Nikolai Opatski. Alates 1944. aastast tegutses kool hoones aadressil Vabaduse tänav 20 ja kandis alates 1945. aastast nime Narva 1. Mittetäielik Keskkool.
1950. aastal nimetati kool ümber Narva 1. Keskkooliks ja samal aastal sai kool kolida tagasi taastatud koolimajja aadressil Aleksander Puškini tänav 29. 1956. aastal sai kool Narva Internaatkooli staatuse. Alates 1975. aastast oli kooli nimi taas Narva 1. Keskkool. 1996. aastal nimetati kool ümber Narva Kesklinna Kooliks. 1998. aastal omistati koolile gümnaasiumi staatus ja kooli nimeks sai Narva Kesklinna Gümnaasium.
2018. aastal otsustati Narva luua 540 õppekohaga riigigümnaasium ja Narva Kesklinna Gümnaasium reorganiseerida 854 õppekohaga põhikoolik. Narva Linnavolikogu 20. detsembri 2018. aasta otsusega nr 72 kehtestati Aleksander Puškini tänav 29, 29a, 31, 33 ja lähiala detailplaneering. Plaanis oli lammutada B- ja C-korpus ning aul ning säilitada arhitektuurse väärtusega A-korpus ja võimla. Narva Kesklinna Kooli hoone suuruseks kavandati 5900 m2. Hoone arhitektuurilahenduse autorid on Maarja Kask, Ralf Lõoke ja Martin McLean ning projekteerija on Salto AB OÜ.
1. septembrist 2023 on kool põhikool ja kannab nime Narva Kesklinna Kool.
Kooli õppekeel on vene keel, keelekümblusklassides on õppekeeleks eesti keel.
Moxico provints

Moxico provints on 1. järgu haldusüksus (provints) Angolas.
Provintsis asub Cameia rahvuspark ning riigi suurim järv Dilolo järv.
Halduskeskus on Luena. Moxico provints jaguneb 12 kohaliku omavalitsuse üksuseks.
2024. aastal eraldati Moxico provintsist Ida-Moxico provints. Enne seda oli Moxico provintsi pindala 223 023 km².
Kali

Kali (Saaremaal "kaljataar") on linnaste, jahu või leiva leotisest, samuti mahlast või muust ainest pärmi toimel kääritatud jook, mis on levinud Baltimaade, Vene, Ukraina, Poola ja Serbia köögis, mitmetes Kaukaasia ja Kesk-Aasia maades ning Vene köögi mõjul ka Hiina põhjapiirkondades nagu Xinjiang ja Harbin.
A. Le Coqi õlletehase juhi Tarmo Noobi sõnul saab kaljaks nimetada vaid naturaalset linnastest kääritatud jooki. Noobi väitel oli Eesti 2011. aastal Baltimaadest ainus, kus puudus kalja juriidiline definitsioon. A. Le Coqi kalja valmistatakse viimastel aastatel Valgevenes.
Kalja on valmistatud tatrajahust, nisust, rukkist, rukkileivast või odrast, kuid seda võib valmistada mistahes kääritavast koostisosast. Sellel on loodusliku käärimisprotsessi tulemusena suhteliselt väike alkoholisisaldus (0,7–2,0%), kuid Venemaal on see liigitatud alkoholivabaks joogiks. Mõned versioonid, eriti kaubanduslikud kaubamärgid, mis on mõnikord kunstlikult kääritatud, ei sisalda alkoholi.
Kali on linnaseline, värskendav, õrnalt hapukas, kergelt kihisev ja tavaliselt merevaigukollane või kuldne. Palava ilmaga on seda hea serveerida jahutatult ning lisaks võib seda maitsestada puuviljadega, näiteks maasikate või vaarikatega.
Ajalugu.
Esimene kirjalik viide kalja kohta pärineb X sajandist ja eeldatakse, et selleks ajaks oli jook jõudnud enamiku Ida-Euroopa slaavi rahvasteni. Esimene kirjalik mainimine inglise keeles pärineb XVI sajandist, mil kali oli oma populaarsuse tipul. Aja jooksul sai kali populaarseks kõigi ühiskonnakihtide seas ning külma sõja ajal hakati seda nautima Ida-Euroopas ja Balti riikides.
Kali oli Nõukogude Liidu ajal avalikes kohtadest tarbitavatest jookidest kõige madalama terviseriskiga. Käärimine alandab vedeliku pH-d piisavalt, et luua happeline keskkond, mis tapab kahjulikke baktereid, muutes kalja sel ajal ohutumaks valikuks kui enamik jooke. Samal ajal oli tänavatel võimalik osta automaatidest gaseeritud vett, mida paljud inimesed jõid ühest ja samast joogiklaasist, mis tähendas, et enne kasutamist oli samast joogiklaasist veel mitu inimest juba joonud (kuigi mõnedel võis kaasas olla enda jooginõu).
Tootmisprotsess.
Kalja tootmise protsess koosneb mitmest erinevast tegevusest. Enne kui joomiskõlbulik maitsev kali valmis, tuleb läbida ligikaudu neli päeva kestev valmistamisprotsess.
Silpkiri

Silpkiri ehk süllaabiline kiri on kirjasüsteem, mille märgid annavad edasi mitte üksikuid häälikuid, vaid silpe. 
Silbimärgid on välja kujunenud ideograafia ideogrammidest.
Segasilpkirjad.
Mõnes kirjasüsteemis kasutati ideogramme ja silbimärke läbisegi:
Gi-Fi

Gi-Fi on traadita ühenduse tehnoloogia. See võimaldab edastada andmeid kuni 5 gigabitti sekundis.
Aroura

Aroura, ka arura (vanakreeka keeles ἄρουρα, ladina keeles "arura") oli Vana-Kreekas kasutusel olnud pindalaühik. 
Etümoloogia.
Homeros kasutas 'ἄρουρα't tähenduses 'künnimaa' . Mõiste 'ἄρουρα' on tuletatud verbist "ἀρόω" (aroō), 'kündma' . Selle sõna vanim tõendatud kirjakuju on pärit mükeeneaegse lineaarkirja B silpkirjast, kus 'a-ro-u-ra' tähendas 'kündma' .
Pindalaühikuna.
1 "arura" = ¼ "plethron"'it = 625 vanakreeka ruutjalga.
Vana-Egiptuses.
Mõistet "arura" kasutati Vana-Egiptuses maamõõduühikuna (aaker), "arura" võrdus 100 egiptuse küünraga
Tala (ehitus)

Talaks nimetatakse horisontaalset varrast, mille koormuseks on peaasjalikult teljega risti suunatud jõud.
Sisejõud.
Praktikas reeglina horisontaalselt asetsev tala võtab vastu vertikaalse ristioleva koormuse, kuid üksikutel juhtudel tuleb arvestada võimalike horisontaalsete põikijõududega (näiteks tuulekoormuse või maavärinast tingitud põikjõudega). Koormatud tala koormab omakorda tugesid, milleks võivad olla postid, riputid, seinad või teised talad (vahetalad). Nende vahendusel antakse koormus edasi, mille tulemusena paljudel juhtudel võtavad koormuse vastu survele töötavad konstruktsioonielemendid – alustoed.
Liigitus.
Nüüdisaegsetes ehitistes kasutatakse reeglina teras-, raudbetoon- või puittalasid.
Tugede arvu ja liigi järgi: ühesildelised, mitmesildelised, liht-, konsool-, jäigalt kinnitatud otstega, jätkuvtalasid ja mõned teised.
Ristlõike kuju järgi: ristkülik-, karp-, T- ; I- tala ja mõned teised. Üks levinud terastala ristlõike tüüpe on I-kujulise tala ristlõige, mida kasutatakse laialdaselt hoonekarkasside või sildade püstitamisel.
Arvutus.
Talade dimensioneerimist ja tugevuskontrolli käsitleb tugevusõpetus. Seejuures arvestatakse enamasti talade tugevust, jäikust ja püsivust.
Lihttala

Lihttala on ühesildeline tala, vardakujuline konstruktsioonielement, mis töötab peamiselt paindele.
Arvutus.
Lihttala arvutatakse tugevusõpetuse reeglite järgi. Arvutatavad suurused on tavaliselt tugevus, jäikus ja püsivus.
Kandur

Kandur ehk kandetarind ehk kandekonstruktsioon on ehituskonstruktsioon, mis moodustab ehitise kandva toese (võtab vastu peamisi koormusi ning tagab ehitise tugevuse, püsivuse ja jäikuse).
Liigitus kanduri materjali järgi.
Kandureid valmistatakse betoonist, raudbetoonist, terasest, puidust, tellistest ja looduskivist.
Arhitektoonika

Arhitektoonika (vanakreeka keeles ἀρχιτεκτονική ’ehituskunst’) on ehitise konstruktiivse skeemi struktuuriliste seaduspärasuste kunstiline väljendus. Laiemas mõttes on arhitektoonika kunstiteose ülesehitus, mille puhul peamised ja teisejärgulised elemendid täiendavad üksteist.
Analoogset lähenemist rakendatakse ka skulptuuri ja ruumilise dekoratiivkunstiteose osas.
Sarrus

Sarrus ehk armatuur on ehitustarindit tugevdav materjalisisene varrastik.
Levinuim on terassarrus, mida kasutatakse raudbetooni sees. Kuid sarrus võib olla ka muust materjalist, kasutatakse isegi klaasplast- ja bambussarrust.
Sarrustamine ehk armeerimine on konstruktsiooni tugevdamine teise materjaliga, näiteks terassarrusega. Sarrustatakse peamiselt raudbetoon- ja kivikonstruktsioone, kuid ka näiteks keraamika-, kips-, klaas- ja plasttooteid. Tehnikas kasutatakse liitmaterjale ehk eelsarrustatud materjale.
Betooni on sageli vaja sarrustada. Nimelt on betoon materjal, mille kõvadus on väga suur, aga tõmbetugevus suhteliselt väike. Sarrustamine aitab betooni tõmbetugevust oluliselt suurendada.
Sarrusetööd ehk armatuuritööd on tööde kogum, mis hõlmab sarruskarkasside valmistamise ja paigaldamise kas vormi või betoneerimiskohale. Sarrusetöödeks on näiteks sarrusevarraste ettevalmistamine ja jätkamine ning sarrusvõrkude ja -karkasside valmistamine.
Minevikus kasutati sarruses tavaliselt pehmet terast, mille tõmbetugevus oli umbes 250 N/mm². Tänapäeval kasutatakse selleks suure tõmbetugevusega terast, mille tõmbetugevus on umbes 500 N/mm². Sarruseteras võib olla väga erineva sepistatavusega. Suure sepistatavusega teras võib deformeerudes neelata väga suuri energiahulki ja sellepärast kasutatakse seda näiteks konstruktsioonides, mis peavad vastu pidama maavärinale.
Sarrusevardad tavaliselt keevitatakse üksteisega kokku, kasutades kas punkt- või kaarkeevitust. Sarrusevardad saab ka lihtsalt üksteise külge siduda. Selleks on olemas erilised sarrusefiksaatorid, mida valmistatakse vedruterasest. Gaaskeevitust üldjuhul ei kasutata.
Pingbetoontoodetes tõmmatakse sarrus hüdrotungraudade või elektrotermiliselt pingule. Viimasel juhul kuumutatakse sarrus enne paigaldamist tugeva elektrivoolu abil temperatuurini 300–450 °C, mistõttu sarrusevardad pikenevad. Kui vardad on kuumana paigaldatud ja nende otsad kinnitatud, siis saavutab sarrus vajaliku pinge jahtumise tulemusena.
Orientatsiooni põhjal jagatakse sarrus piki- ja põikisarruseks. Pikisarrus võtab vastu konstruktsiooni pikisuunas mõjuvad pinged ning väldib vertikaalsete pragude moodustumist selles. Põikisarrus väldib kaldsuunaliste pragude teket.
Kuju põhjal jagatakse sarrused tasandilisteks ehk sarrusvõrkudeks ja -restideks ning ruumilisteks ehk sarruskarkassideks.
Sarrusevardad on otsast teravad ning see võib kujutada ohtu nii ehitustöölistele kui teistele inimestele, kes sarruse lähedalt mööduvad. Sellepärast ohutuse huvides sarruseotsad painutatakse sageli kõveraks või kaetakse eriliste otsakutega.
Sarrus leiutati ammu enne pingbetooni. Esimene maja, mille ehitamisel kasutati sarrust, oli Venemaal tänapäeva Sverdlovski oblastis asuvas Nevjanskis valminud Nevjanski torn. Torn valmis ajavahemikus 1721–1745, täpne aasta on teadmata. See torn on 59,5 m kõrge ja aja jooksul vajunud 1,85 m vertikaali suhtes kaldu, aga sarruses kasutatud malm oli väga kvaliteetne – tänapäevani pole selles mingeid roostetamise märke. Sarrus oli ühendatud katusekupliga ja maandatud ning moodustas nii läänemaailma esimese piksevarda, kuigi ei ole selge, kas see oli taotluslikult piksevardaks ehitatud.
Sillus

Sillus on ehitustarind, mis ülalt katab seinas olevat ava ja võtab vastu kõrgemal asetseva konstruktsiooniosa koormuse. Näiteks ukse- või aknaava sildav kaar, võlv või tala.
Pontoon

Pontoon (prantsuse keeles "ponton" &lt; lad "pōns" 'lamedapõhjaline laev; ujuvsild') on spetsiaalne ujuk, parv või silindrikujuline ujuvvahend, mis on mõeldud mitmesuguste seadmete, rajatiste või ujuksildade või hoidmiseks veepinnal.
Sillasammas

Sillasammas on silla tarind, mis hoiab sildeehitist vajalikus asendis ja edastab koormuse pinnasele.
Sillasammas koosneb vundamendist ning sambakehast ja -peast.
Sillasambaid tehakse betoonist, raudbetoonist või puidust, harvemini kivist või terasest.
Sillasambaid liigitatakse kalda- ja jõesammasteks. Kaldasambad on silla äärmised sambad ja jõesambad on silla vahesambad.
Sildeehitis

Sildeehitis on tarind, mis toetub sillasammastele ja katab nendevahelise ala. Sildehitis tehakse metallist, raudbetoonist, betoonist, puidust või looduskivist.
Toortellis

Toortellis (ka plonn) on põletamata tellis, päikese käes kuivatatud korrapärase kujuga ehituskivi.
Ajalugu.
Sumerlased leiutasid toortellise, seda tunti sealmail juba 3. aastatuhande alguses eKr. Toortelliste ladumisel kasutati mörti, mis segati kokku savist, tuhast ja looduslikust asfaldist.
Kaar (arhitektuur)

Kaar (ladina keeles "arcus") on vertikaalne kõverjooneline struktuur kahe tugipunkti vahel, mis sildab tugipunktide vahelist ruumiosa ja võib olla konstruktsiooniliselt kandva funktsiooniga. 
Ehituses tähendab kaar kõvera varda kujulist ehitustarindit, millega sillatakse hoonete, sildade ja muude ehitiste tugedevahelisi või seinaavasid. Reeglina võimaldab kaar sillata laiemaid avasid kui talakonstruktsioon. Kaar on, erinevalt võlvist, tasapinnaline tarind.
Kaare ehitus.
Kaart moodustavaid aheneva kujuga kive nimetatakse kiilkivideks. Kaare keskmine, kõrgeim kivi kannab nimetust lukukivi ja on uksesillustes, sillakaartes vm sageli dekoratiivselt töödeldud.
Talum on ühtaegu toe ülemine pind ja kaare alus. Talumi ülapinnalt tõmmatakse kaare lähtejoon, st joon, millest kõrgemal kaar algab. See on üleminekukoht, mis kannab kaare sisesurve üle tugedele. Kaare ladumise ajal ei püsi lähtejoonest kõrgemale jäävad kivid enam oma raskuse tõttu toe peal oma kohal. Ehituse ajal tuleb kaart puittarindiga toetada, et see kokku ei variseks.
Kaare esimesed kiilkivid, mis toetuvad otse talumile, on kaare lähtekivid. Kaare sisepinda nimetatakse kaare palendiks. Palendi kõrgeim punkt kannab nimetust kaare lagipunkt ehk kaare kiird. Kaare ülemine pind, kaare selg, kannab pealelaotud kivikihte.
Kaare sisejõud.
Kaare sisejõud ja kaare kuju sõltuvad kasutatud ehitusmaterjalist. Mördita müüritisel pole üldse tõmbetugevust. Ka kivide vahele pandud mört muudab ses osas vähe (mördi ülesanne on mitte kive omavahel kokku kleepida, vaid nende kohalpüsimist parandada). Seevastu on kivimüüritise survetugevus väga kõrge. Tsemendi puhul on survetugevus umbes 10 korda kõrgem tõmbetugevusest.
Talasillus ja samuti pseudokaar eeldavad materjale, mis oleks tõmbele vastupidavad (tala paindel raskuse all mõjub tala alumisele pinnale tõmbejõud). Kaarsillus aga toimib tänu tõmbe puudumisele tarindis ja mineraalsete (kivi, betoon jm) või keraamiliste (tellis) ehitusmaterjalide suurele survetugevusele. Õigesti laotud kaares tasakaalustab külgsuunaline surve tõmbe ja kannab kaarel lasuva raskuse üle tugedele.
Ühtlaselt jaotunud külgsuunalise survega kaart (ainult survejõud) võib käsitleda vastandina vabalt rippuvale ahelale, milles valitsevad ainult tõmbejõud. Sisejõudude tasakaalustatuselt ideaalne kaarekuju on 180 kraadi võrra pööratud aheljoon. Poolringikujuline sillakaar on sellele ideaalile kaunis lähedal.
Ajalugu.
Vanaajal.
Tellistest kaari hakati kasutama Mesopotaamias ja Egiptuses. Euroopa mandril ehitati esimesed kaartarindid 7. sajandil eKr Etruurias. Need tehti tahutud looduskividest.
Antiikajal.
Antiikajal Kreekas leidis kaar vähe kasutust, seevastu Vana-Roomas ehitati kaartarindina nii võlve kui ka kuppelehitisi.. Seal arendati see täiuslikkuseni, põhiliselt kasutati ümarkaart. Kaared laoti tellistest või tahutud kividest.
Võlv

Võlv on kaarekujulise ristlõikega ruumiline kandetarind. Valdavalt mõjuvad selles survejõud ja nii nagu kaareski on võlvile iseloomulik horisontaalreaktsioonide olemasolu. Viimaseid võtavad harilikult vastu tõmbid, kontraforsid või seinad. Võlv, erinevalt kaarest, on ruumiline tarind. Ruumi võlvide süsteem on võlvistik.
Võlvi kandesein on kilpsein, võlvi ja seina liitejoonel eenduvad kilpkaared. Vööndkaared jaotavad võlvlae osadeks ehk võlvikuteks, mis tavaliselt toetuvad neljale toele. Võlvisiilud ehk võlvipinnalõigud võivad olla eraldatud roietega, mille ristumiskohal, kiirul, võib olla päiskivi, üldjuhul dekoreeritud, ornamenteeritud või figuraalse reljeefiga kaunistatud kividetail, mis pingestab roided. Võlvinurga toetuspunkt müüris on võlvikand.
Tüübid.
Lihtsaim võlvitüüp on poolringikujulise ristlõikega silindervõlv ehk aamvõlv. Kahe silindervõlvi ristuval lõikumisel tekkivat võlvi nimetatakse ristvõlviks või ristservjoonvõlviks.
Kontsentriliselt laotud kiviridadega võlvi nimetatakse kuppelvõlviks või domikaalvõlviks.
Roietega toestatud võlvi nimetatakse roidvõlviks, see omakorda võib olla ristroidvõlv (eristatakse nelja- ja kuueosalist ristroidvõlvi) või kuuluda mõnda keerulisema roidestikuga tüüpi, nagu tähtvõlv, võrkvõlv, kärgvõlv või lehvikvõlv.
Ajalugu.
Vana-ajal.
Tellistest laotud võlve hakati kasutama Mesopotaamias vähemalt 4. aastatuhandel eKr. Võlvide leiutamise au kuulub sumeritele. Nende ehituskunsti näide on Uri kuningahauad, kus ruumide laed on võlvitud umbes 3500–3400 eKr. 3000 aastat hiljem leidsid sumerite võlvid mõningat edasiarendamist assüürlaste poolt. Sumerid ladusid toortellisest, assüürlastel sai 8. sajandil eKr põhiliseks ehitusmaterjaliks keraamiline tellis.
Mõne sajandi pärast jõudis Mesopotaamia ehituskunst oma arengu tippu Kaldea riigis (riik eksisteeris lühikest aega – aastatel 625–539 eKr). Babüloni rippuvate aedade ehitustarindite jäänuseid uurides selgitas Robert Koldewey välja, et palee keldriruumide välis- ja siseseintele toetusid võimsad kivivõlvid, mille sildeava oli umbes 2,5 meetrit. Võlvkaarte arhitektuurilt teist sellist tarindit ei olnud üheski Vana Maailma riigis. Babüloni tähtsaima värava Ištari 9 meetri kõrgune ja 4,5-meetrise sildega värav oli kaetud silindervõlviga.
Egiptlased võlvitehnikat ei tundnud, esines küll võlvi algeid ja valevõlve, kuid egiptlased jäid lõpuni truuks oma lihtsale talasüsteemile. Euroopa mandril Etruurias jõudsid etruskid 3. sajandil eKr lukukiviga kiilvõlvi ehitamise oskusteni. Üks neist – Porta Marzia värav Perugia linnas Umbrias – on tänapäevani säilinud.
Antiikajal.
Antiikajal Kreekas leidsid võlvid vähe kasutust, erinevalt Roomast, kus ehitati rohkesti võlvtarindeid. Alustati lihtsamast silindervõlvist ja võlvitehnika arenedes jõuti kuppelvõlvideni välja.
Sildeava

Sildeava ehk sille on kahe sillasamba vaheline kaugus. Sildeava mõõdetakse ühest sillasamba teljest teise samba teljeni (puhaspikkust sambast sambani nimetatakse sambavaheks).
Mõistet "sildeava" või "sille" kasutatakse ka võlviga või mõne muu kanduriga sillatava ava pikkuse tähistamiseks muude ehitiste puhul.
Mitmesildeline sild.
Kui sillal jõesambaid ei ole, siis nimetatakse silda ühesildeliseks. Sõltuvalt silla avade arvust nimetatakse sildu vastavalt kas kahe-, kolme- või enamasildeliseks sillaks.
Diva

"Diva" (heebrea דיווה) oli heebreakeelne laul, mis võitis 1998. aasta Eurovisiooni lauluvõistluse. Seda esitas Iisraeli eest Dana International. Võistlusel osales 25 riiki ja kokku sai see 172 punkti. See oli Iisraeli kolmas Eurovisiooni lauluvõistluse võit.
Enne 2007. aastat oli see viimane võitnud laul, mis polnud ingliskeelne. Dana esitusse kaasati viimast korda orkester, mida alates 1999. aastast enam ei kasutata.
Laul on pühendatud mõjuvõimsale naisele – Kleopatrale. Kleopatra on ainuke reaalselt eksisteerunud isik, keda laulus nimetatakse. Samuti mainitakse Victoriat, kes on vanarooma võidujumalanna, ja Aphroditet, kes on ilujumalanna.
Väino Aren

Väino Aren (11. august 1933 Pala – 18. aprill 2023 Tallinn) oli eesti balletitantsija ja näitleja
Haridus.
Väino Aren alustas kooliteed Rakveres ja lõpetas Tartu 4. seitsmeklassilise mittetäieliku keskkooli. Edasi õppis ta Tartu Ehitustehnikumis, Vanemuise balletistuudios ja Leningradi Koreograafiakoolis (1953–1955) ning lõpetas 1959. aastal Tallinna balletikooli (Kalju Saarekese klassis, samal kursusel koos Tamara Soone, Natalia Lukaševitši, Helga Ojalo, Sulev Nõmmiku ja Ago-Endrik Kergega).
Töökäik.
Aastatel 1949–1950 oli Väino Aren Vanemuise teatri rühmatantsija, 1950–1971 Estonia teatri balletisolist, 1971–1975 operetisolist ja 1975. aastast samas teatris inspitsient.
Ta on tantsinud solistina kontsertidel mitmes Euroopa ja Aasia riigis, esinenud varieteekavades ning Eesti Raadios ja Eesti Televisioonis nii lastelavastuses kui ka teleseriaalides.
Sulev Nõmmiku lavastatud muusikalis "Pipi Pikksukk" mängis ta Pipi isa – Kurunurruvutisaare neegrikuningat ning ka röövlit.
2010. aastal täitus tal 60 tööaastat rahvusooperis Estonia.
Väino Aren mängis alates 1993. aasta lõpust (viiendast osast) ETV seriaalis "Õnne 13" Kristjan Roosipõldu.
Elulooraamat.
Õie Orav on kirjutanud temast portreeraamatu "Väino Aren" (kirjastus Ilo, 2008).
Isiklikku.
Väino Areni isa oli raudteelane ja ema lasteaiakasvataja, vend Rein Aren oli Eesti Draamateatri ja Vene Draamateatri näitleja.
Ta oli Heiti Paku ja Rein Paku onu.
Tema abikaasa Helju Aren oli baleriin ja tema lavapartner, nad elasid koos 24 aastat, kuni Helju surmani 1984. aastal. Alates 1986. aastast oli Väino Areni elukaaslane laulja Anu Kaal.
Ehitustarind

Ehitustarind ehk ehituskonstruktsioon, ka insenerikonstruktsioon, on ehituskokkuseade, projekteeritud kande- või piirdedetailide terviklik kogum.
Ehitustarindid leiavad kasutamist ehitiste püstitamisel ja nad projekteeritakse ehitusmehaanika arvutuste alusel.
Ümarkaar

Ümarkaar on kaaretüüp, mille sillus vastab täpselt poolringile (180 kraadi) ning kaare kõrgus vastab poolele sildeava laiusele.
Konstrueerimine.
Ümarkaare konstrueerimiseks leitakse kaare lähtekividelt (A ja B) tõmmatud sildeava keskpunkt (M). Sellelt tõmmatakse poolring raadiusega, mis vastab poolele sildeava laiusele.
Ümarkaare üks erivorme on lamekaar ehk segmentkaar, mille kaare raadius paikneb lähtekividest allpool ja kaar on poolringist väiksem.
Ajalugu.
Ümarkaart kasutati juba Mesopotaamia kultuurides. Vana-Rooma ehituskunstis kujundati ümarkaar täiuslikult funktsioneerivaks ja rakendati seda väga palju mitmesugustes ehitistes, nagu sildadel, akveduktidel, ühiskondlike hoonede arkaadides, triumfikaartes. Vana-Rooma arhitektuurist võeti ümarkaare kasutamine üle keskaja ehitistesse ja ümarkaart kasutav keskaja arhitektuuristiil nimetati 19. sajandil romaani stiiliks. Uue tõusu elas ümarkaar läbi renessanss- ja barokkarhitektuuris. Neostiilidest kasutati ümarkaart uusromaanikas, uusrenessansis ja uusbarokis.
Père-Lachaise'i kalmistu

Père-Lachaise'i kalmistu (prantsuse keeles "Cimetière du Père-Lachaise" ; ametlikult "Cimetière de l'Est" "ida surnuaed") on surnuaed Prantsusmaal Pariisi idaosas. Père-Lachaise on Pariisi linna suurim kalmistu.
Kalmistu on nime saanud jesuiidi preestri ja Louis XIV pihiisa François de la Chaise'i järgi. 
Père-Lachaise'i kalmistu avati 1804. aastal.
Eestlastest on kalmistule maetud Eduard Wiiralt ja Vladimir-Georg Karasjov-Orgusaar.
Kent Hovind

Kent E. Hovind (sündinud 15. jaanuaril 1953) on USA kreatsionist.
Ta on tuntud oma evolutsioonivastaste ja loomise põhimõtet pooldavate seminaride tõttu. Kõige tuntumad nendest on 6 seminari (pikkus kokku 17 tundi):
Yaoi

 
Yaoi on jaapani keeles tuntud kui "poiste armastus", termin viitab animele või mangale, mis keskendub idealiseeritud armastusele kahe meessoost tegelase vahel. Yaoi mangad hakkasid levima 1970. aastate lõpul 1980. aastate algul kuid on ka levinud tänapäeval. 
Yaois käsitletakse sarnased teemad heteroseksuaalsetele shōjo mangadele, mis käsitlevad noorukite sh ka hingeelulisi otsinguid. Yaoi peategelased vastavad tavaliselt skeemile "seme" (top ehk domineeriv kuju) üritab võita "uke" (bottom" ehk passiivne kuju) sümpaatiat. 
Naistegelasi kujutatakse yaois vähe või mitte üldse.
Yuri on 'naiste armastus'.