Vietnami kantšil

Vietnami kantšil ("Tragulus versicolor") on teadaolevalt ainult Vietnamis elutsev sõraline, kes kuulub hirviklaste sugukonda. 
Looma kirjeldas esmakordselt 1910. aastal Briti zooloog Oldfield Thomas, kirjeldatud neli isendit olid pärit Annamis asuvast Nha Trangist. Nende leviku ja ökoloogia kohta on vähe teada. Pärast 1910. aastat mainiti Vietnami hiirhirve alles 1990. aastal, kui nähti isendit Dak Rongi ja Buon Luoi lähedal Gia Lai provintsis. Suureneva küttimissurve ja metsade raiumisest tingitud elupaikade kadumisega ja puuduvate teadete kohta liigi esinemisest vabas looduses kardeti, et hiirhirv on välja surnud. 2008. aastal seadis IUCN liigi eksisteerimise küsimärgi alla, kuna puudusid andmed liigi eksisteerimise kohta. 2019. aastal kinnitas uuring Vietnami hiirhirve esinemist Lõuna-Vietnami kuivades madalates metsades, kus kamoflaažkaamerad nad tuvastasid. Hiirhirvele on iseloomulik kare karv ning ebakorrapärane kahetooniline värvus, mida teistes "chevrotain"-itel ei esine; keha esiosa on punakaspruun ja on kontrastis hallika tagaosaga. Tal on suured punakaspruunid kõrvad, valged ja tumepunakaspruunid märgid kurgul.
Taksonoomia.
Vietnami hiirhirve kirjeldas esmakordselt 1910. aastal Briti zooloog Oldfield Thomas "Tragulus versicolor" nime all, kes kirjeldas seda liiki nelja Vietnamist pärit täiskasvanud isase isendi põhjal. Aastatel 1910–2003 käsitleti hiirhirve üldiselt suurema hiirhirve ("T. napu") alamliigina, kuigi ta sarnaneb rohkem väiksema hiirhirvega ("T. kanchil"). 2004. aasta taksonoomilise redigeerimise käigus tunnistati Vietnami hiirhirv "Tragulus"-e sugukonnas iseseisva liigina.
Staatus ja vaatlused.
Teavet hiirhirve leviku ja ökoloogia kohta on vähe. See on Vietnami pärismaine ja seda liiki on looduses nähtud vaid kolm korda. O. Thomase saadud neli isendit olid pärit Nha Trangist (12°15′N 109°10′E) Annamist Vietnami lõunarannikul, kuid on tõenäoline, et see ei ole liigi algne asukoht, kuna isenditega võidi kaubelda mujalt. Hiirhirvest ei teatatud peale seda veel 80 aastat, kuni Vietnami-Vene ekspeditsioon sai 1990. aastal kohalikelt jahimeestelt täiskasvanud isase isendi Gia Lai provintsist Dak Rongi ja Buon Luoi lähedalt. Seda isendit, mida algselt arvati olevat Jaava hiirhirv ("T. javanicus"), hoiti Moskva Ülikooli Zooloogiamuuseumis. 2004. aastal tehtud kordusuuring tuvastas isendi Vietnami hiirhirveks, märkides selle kummalist värvi võrreldes teiste "chevrotain-"idega. Järeluuringud näitasid, et suur metsade raiumine ja küttimissurve on kujunenud piirkonna peamisteks ohtudeks "chevrotain-"idele, kuid Vietnami hiirhirvede seisundi parandamiseks olulisi lisameetmeid ei võetud. Liigi ellujäämist ohustavad inimtekkelised ohud. Teadlased kartsid, et Vietnami hiirhirv on välja surnud, kuna ei leitud uusi liigi eksisteerimise kohta.
Peaaegu 30 aastat pärast viimast uuringut kinnitas Global Wildlife Conservationiga seotud teadlaste 2019. aastal avaldatud uuring kinnitas, et Vietnami hiirhirve on märgatud Vietnami lõunaranniku kuivades madalates metsades. Uurijad intervjueerisid kohalikke inimesi, kellest mõned pakkusid, et piirkonnas esineb kahte tüüpi "chevrotain-"i. Kõik intervjueeritavad nõustusid, et looma populatsioon on jahipidamise tõttu piirkonnas aastate jooksul vähenenud. Kamuflaažkaamerad püstitati piirkondadesse, kust teatati hallidest "chevrotain-"idest. Teadlastel õnnestus jäädvustada pilte Vietnami hiirhirvedest, kust oli lihtne tuvastada neid iseloomuliku kahetoonilise värvuse ja kurgujälgede järgi. Teadlased ütlesid, et nende eesmärk on täiendavalt uurida liigi populatsiooni suurust ja stabiilsust.
Välimus.
Oma 1910. aasta aruandes kirjeldas Thomas Vietnami hiirhirve kui kareda karva, suurte punakaspruunide kõrvade ning valgete ja tumepunakaspruunide täppidega kurgul. Ta märkis teravat kontrasti õlgadeni ulatuva kere esiosa punakaspruuni värvuse ja halli tagumise osa vahel, mis vaheldub valgete triipudega– sellist teravat varieerumist ei täheldata teiste "chevrotain-"ide puhul. Saba, mis on ülemisest osast hall ja alt valge, muutub tipu poole punakaspruuniks ning tipus taas valgeks. Thomase mõõtude järgi on pea ja keha pikkus umbes 48 cm ja saba 5 cm pikk. 1990. aasta isendi uurijad märkasid selle "shabrack"i-laadset karva, mille seljal oli tihe karv ja valged karvaotsad. Seljal kulgeb silmapaistev hõbedane joon, millest ka nimi "hõbedase seljaga". Kael ja õlad on pruunimad, vähem tiheda karvaga; erinevalt väiksematest hiirhirvedest on kaelal olev karvastik jämedam ja vähem torkiv. Vietnami hiirhirvel puuduvad tumedad märgid külgedel ja alumise osa keskmisel osal, mis on nähtav väiksemal hiirhirvel.
Ökoloogia ja elupaik.
2019. aastal paigaldatud kaamera tõendid näitavad, et Vietnami hiirhirved on aktiivsed peamiselt päevasel ajal ja elavad üksinda või paarides. 1990. aasta isendi leiti lehtpuu troopilise metsa madalikust; samast piirkonnast leiti mitu väiksemat hiirhirve isendit. 2019. aasta uuringus vaadeldi Vietnami hiirhirve Vietnami lõunaranniku lähedal asuvas kuivas madaliku metsas.