tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Berlin (laev)

Berlin oli Saksa reisilaev, mis seadmestati teise maailmasõja tarbeks laatsaretlaevaks.
Berlin lasti vette 1925. aastal Saksamaal. 
Laev oli 174,3 m pikk ja 17 053 brt mahuga.
Laeva ekspluatatsioon.
Laeva kasutati Bremeni ja New Yorgi vahelisteks sõitudeks Põhjamerel ning Põhja-Atlandil. Seejärel sai temast ühe puhkeorganisatsiooni reisilaev. 1939. aastal seadmestati Berlin laatsaretlaevaks, mis ametlikes dokumentides kannab nime Laatsaretlaev "A". Laevaga transporditi haavatuid idarindelt Saksamaale.
31. jaanuaril 1945, mil Berlin oli Läänemere lõunarannikul, tõi triivjää Berlini pardasse esimese miini, teisega põrkas laev ise kokku. Meeskond jõudis laevaga sõita 12,5 m sügavusele madalikule, kus laev jäi püsti. Hukkus üks inimene. Kuna ülemised tekid jäid kuivaks, sai sealt kogu meditsiinivarustuse teisele laevale üle viia.
1948. aastal tõsteti laev madalikult lahti. Pärast remonti nimetati laev Admiral Nahhimoviks ja laev hakkas sõitma Mustal merel. 1986. aasta 31. augusti hilisõhtul sõitis laevale 15 km kaugusel Novorossiiski sadamas sisse puistlastilaev, mille pirnvöör käristas Admiral Nahhimovi parda pikalt lõhki. Admiral Nahhimov uppus 7–8 minutiga. 1234 või 1259 inimesest päästeti 836.
Blå Jungfrun

Blå Jungfrun (varem ka Blåkulla) on Rootsile kuuluv saar Läänemeres Kalmari väinas mandri ja Ölandi saare vahel. Halduslikult kuulub saar Kalmari lääni Oskarshamni valda. Saar asub Ölandist umbes 8 km ja mandrist ligikaudu 14 km kaugusel.
Loodus.
Blå Jungfrun on 66 hektari suurune kaljusaar. Saare kõrgeim koht ulatub 86 meetrit üle merepinna. Saarel kasvavad hõredad segametsad ja lõunaosas lehtmets. Isoleeritud ja tsivilisatsiooni mõjudest suuresti puutumata Blå Jungfruni saarel pesitseb haruldasi linnuliike ja esineb haruldasi putukaliike. Ainsad imetajad saarel on nahkhiired. Varasem jäneste asurkond suri karmide talvede tõttu välja.
Ajalugu.
Kuigi saar on olnud enamasti asustamata, leiti 2014. aastal arheoloogiliste väljakaevamiste käigus sealt inimtegevuse jälgi, mis pärinevad 9000 aasta tagusest ajast.
1741. aastal külastas Blå Jungfruni loodusteadlane Carl von Linné, kes ütles saare kohta: "Kui mõni koht maailmas tundub õudne, on see kindlasti üks kohutavamaid".
1904. aastal omandas Rootsi graniidifirma õiguse saarelt graniidi kaevandamiseks. Avalikkus hakkas nõudma saare päästmist. Tööstur ja pankur Torsten Kreuger ostis 1925. aastal saare ära ja kinkis selle 1926. aastal riigile. 1926. aastal asutati saarel Blå Jungfruni rahvuspark. Rahvuspargi territooriumi laiendati 1988. aastal.
Folkloor.
Rootsi folklooris on Blå Jungfruni saarel maagilise ja kurja koha kuulsus. Uskumuse kohaselt kogunesid nõiad suurel neljapäeval saarele, et kuradit teenida. Inimesed püüdsid saare endist nime Blåkulla vältida ja mitte välja öelda.
Vaatamisväärsused.
Saarel asub suur Trolleborgi kivilabürint, mille rajamise aeg ei ole teada.
So (album)

 
"So" on inglise laulja ja laulukirjutaja Peter Gabrieli viies stuudioalbum, mille andsid 19. mail 1986 välja plaadifirmad Charisma Records ja Virgin Records. 
Pärast 1984. aasta filmi "Linnuke" heliribal töötamist oli muusikaprodutsent Daniel Lanois teretulnud jääma Gabrieli Somerseti koju, et 1985. aasta jooksul teha koostööd tema järgmisel sooloprojektil. Albumi esimestel salvestustel olid kohal Gabriel, Lanois ja kitarrist David Rhodes, ning neile lisandusid hiljem ka mitmed löökpillimängijad.
Kuigi Gabriel jätkas eesrindlikult Fairlight CMI digitaalse sampliva süntesaatori kasutamist, olid nendel sessioonidel esitatud lood vähem eksperimentaalsed kui tema eelmised tööd. Gabriel leidis siiski mõjutusi mitmekesistest allikatest, sulandades popi, souli ja kunstiroki kokku elementidega traditsioonilisest maailmamuusikast, eriti aafrika ja brasiilia stiilidest. "So" esindas "anti-pealkirja", peegeldades plaadifirma survet, mis tulenes Gabrieli põiklustest oma muusikat "õigesti" turustada – tema neli seni avaldatud stuudioalbumit kandsid kõik nime "Peter Gabriel". Gabriel esitas "So" lugusid oma turneel "This Way Up" (1986–1987), ning sel perioodil ka inimõiguste ja heategevusega seotud kontsertidel.
Peetud tema parimaks ja kõige ligipääsetavamaks albumiks, saatis albumit "So" kohe ka kommertsedu. Albumist sai tema enimmüüdud soolosalvestis, pälvides viiekordse plaatinaplaadi tunnistuse Ameerika Fonogrammitootjate Liidult ja kolmekordse plaatinaplaadi tunnistuse Briti Fonogrammitööstuselt. Albumi peasinglit "Sledgehammer" reklaamiti uudses "stop-motion"'i tehnikas animeeritud muusikavideoga, ning see leidis erilist edu, jõudes Billboard Hot 100 edetabelis esikohale, ning võites rekordiliselt üheksa MTV Video Music Awardsi auhinda. Sellele järgnesid neli singlit, "Don't Give Up" (duett Kate Bushiga), "Big Time", "In Your Eyes" ja "Red Rain".
Album pälvis positiivseid arvustusi enamikult kriitikutelt, kes kiitsid albumi meloodiaid ja žanrite sulandamist, kuigi mõned hilisemad arvustused kritiseerisid selle ülemäärast kommertslikust ja 1980. aastate kõla. "So" oli nomineeritud Grammy auhinnale aasta albumi kategoorias, aga kaotas Paul Simoni albumile "Graceland". "So" on ilmunud mitmetes 1980. aastate parimate albumite nimekirjades ning ajakiri Rolling Stone arvas selle oma 2003. ja 2020. aasta kõigi aegade 500 parema albumi hulka. 2000. aastal valiti see 82. kohale Colin Larkini kõigi aegade 1000 parima albumi edetabelis. "So" masterdati uuesti 2002. aastal, lindistati osaliselt uuesti Gabrieli 2011. orkestriprojekti "New Blood" jaoks ning anti välja kogumikuna 2012. aastal.
Shangchengi linnarajoon

 
Shangchengi linnarajoon (上城區/上城区, "Shàngchéng Qū") on linnarajoon (3. järgu haldusüksus) Hiinas, Zhejiangi provintsi keskuse Hangzhou Shi halduskeskus. Nimi tähendab 'ülalinn' või 'endine linn'. Rajoon paikneb Hangzhou südalinnas Qiantangi jõe põhjakaldal, rajoonist läänes on Läänejärv. Geograafilised koordinaadid on 30°15'12" N, 120°10'31" E.
Haldusüksuse pindala on 119,68 km² (ka 31. detsembril 2015). Varem oli pindala 18 km².
2020. aasta Hiina rahvaloenduse andmetel elas seal 1 323 467 inimest, asustustihedus oli 13 238,68 in/km². Aastal 2018 oli elanikke 345 000. Aastal 2011 oli elanikke 330 000.
Linnarajooni administratsiooni aadress on Wangchao tänav 77.
Haldusjaotus.
Shangcheni linnarajoonis on järgmised kvartalid:
Üks endistest kvartalitest on Hubini kvartal (湖滨街道).
Haldusajalugu.
Hiina keisririigi ajal kuulusid need maad Qiantangi maakonna (钱塘县) ja Renhe maakonna (仁和县) koosseisu. 
Hiina Vabariigi ajal loodi Hangi maakond (杭县). Aastal 1927 eraldati Hangi maakonna linnastunud osa Hangzhou linnaks. 
Kui 1949. aasta mais hõivasid Hangzhou kommunistide väed, siis 1. linnarajoon nimetati ümber Shangchengi linnarajooniks, 2. linnarajoon Zhongchengi linnarajooniks (中城区, 'Kesklinna linnarajooniks') ja 4. linnarajoon Jianggani linnarajooniks. Novembris 1952 läks osa Shangchengi linnarajoonist üle Jianggani linnarajooni koosseisu. Juunis 1957 Zhongchengi linnarajoon kaotati ja 5 kvartalit läks üle Shangchengi linnarajooni koosseisu.
Kultuurirevolutsiooni ajal kujundati Shangzhengi linnarajoon 30. aprillil 1960 ümber kommuuniks, kuid juba oktoobris 1961 sai sellest jälle linnarajoon. Detsembris 1963 läks Huanghe kvartal Jianggani linnarajooni koosseisust Shangchengi linnarajooni koosseisu. 
Aastal 1997 laienes Shangchengi linnarajoon veelgi, nii et nüüd oli selle koosseisus 11 kvartalit. Pärast 1999. aasta reformi oli selle koosseisus 9 kvartalit, aga 2003. aasta reformiga muudeti 9 kvartalit 6 kvartaliks: Qingbo kvartal, Hubini kvartal, Xiaoyingi kvartal, Nanxingi kvartal, Ziyangi kvartal ja Wangjiangi kvartal. 
Aprillist 2021 on Shangchengi linnarajoonis 14 kvartalit.
Asutused.
Rajoonis on Hangzhou Shi halduskeskus (Qingbo kvartal, Huimini tänav 3), provintsi sõjaväeringkonna staap, vangla, kus hoitakse poliitvange (nendes seas on Zhu Yufu) ning tuntud õppeasutusi, sealhulgas Hiina kunstiakadeemia, Hangzhou 2. keskkool ja Hangzhou 4. keskkool.
Usund.
Usunditest on esindatud budism, taoism ja kristlus (katoliiklus ja protestantism).
Üks tuntumaid budistlikke templeid piirkonnas on Haichao tempel.
Ajalugu.
Shangchengi linnarajoon piirneb läänes Läänejärvega. Selle territooriumil paiknes Hiina keisririigi linn Hangzhou, mille nimed olid ka Qiantang ja Lin'an, Lõuna-Songi dünastia pealinn 1138–1276. 
Seal asusid Hangzhou neli keiserlikku akadeemiat: Wansongi akadeemia (万松书院, praegu park), Ziyangi akadeemia (紫阳书院, praegu Ziyangi algkool), Qiushi akadeemia (求是书院, praegu Zhejiangi ülikool) ja Zongweni akadeemia (宗文书院, praegu Hangzhou 10. keskkool).
Roždestvenka (Belgorodi oblast)

 
Roždestvenka (vene keeles Рождественка on küla (село) Venemaal Belgorodi oblastis Graivoroni rajoonis, mõne kilomeetri kaugusel Venemaa-Ukraina piirist. 2010. aastal elas asulas 158 inimest.
Kiudservaline poroteel

Kiudservaline poroteel ("Porotheleum fimbriatum") on šampinjonilaadsete seltsi kuuluv liikseeni.
Liik kasvab murdunud haavapuul.
Sporophagomyces

Sporophagomyces on seente perekond, mis kuulub seltsi helekottseenelaadsed ("Hypocreales").
Võsa-sametkõrges

Võsa-sametkõrges ("Flammulina elastica") on šampinjonilaadsete seltsi sametkõrgese perekonda kuuluv seeneliik. 
Kirjeldus.
Võrreldes limase kübaraga soome sametkõrgesega on selle kübar kuiv.
Kasvab oktoobrist veebruarini põõsjalt kändudel ja elavatel puudel, eriti pajudel, ka haabadel. Eestis laialt levinud, paiguti massiliselt.
Võsa-sametkõrges on värskelt söödav.
Aasta ajakirjanik (Eesti Ajakirjanike Liit)

Aasta ajakirjanik oli Eesti Ajakirjanike Liidu (EAL) aastaauhind. 
Auhinnaga tunnustati Eesti kutselist või vabakutselist ajakirjanikku, kes eelneval aastal mõjutas oma loominguga märkimisväärselt Eesti ajakirjanduspilti ning kultuuri- ja ühiskonnaelu.
Auhinda anti välja alates 1996. aastast. Pärast 1999. aastat auhinna välja andmine katkes ja taastati uuesti 2008. aastal. Seejärel anti seda välja neljal aastal 2008–2011, misjärel EAL loobus taas auhinna välja andmisest majanduslikel põhjustel.
Trattenbach

Trattenbach on vald "(Gemeinde)" Austrias Alam-Austria liidumaal Neunkircheni ringkonnas.
Vald asub Alam-Austria "Industrievierteli" piirkonnas. Valla territooriumist 81,31% on kaetud metsaga.
Aastatel 1920–1922 oli filosoof Ludwig Wittgenstein Trattenbachis algkooliõpetaja.
Majandus.
Vallas on 25 ettevõtet, 1991. aastal oli 19 ettevõtet. Hõivatud on 269 inimest. Aktiivsusmäär oli 2001. aastal 44,96%. Ajalooliselt oli Trattenbach kuulus oma vikatite ja noade tootmise poolest, mida eksporditi üle kogu maailma.
Bristol (Tennessee)

Bristol on linn USA-s Tennessee osariigis Sullivani maakonnas. See asub Virginia osariigi piiril – teiselpool piiri Virginias asub samanimeline linn Bristol. Osariikide vaheline piir kulgeb mööda State'i tänavat, mis on mõlema linna keskseks tänavaks.
Elanike arv oli 2020. aasta rahvaloenduse kohaselt 27 147. Mõlemad Bristolid ning Tennessee linnad Kingsport ja Johnson City moodustavad Tri-Citiesi piirkonna, kus elab üle 500 000 inimese.
Bristol on tuntud kantrimuusika sünnipaigana. Bristol oli 1927. aastal üks esimesi kohti, kus kantrimuusikat stuudios salvestati. Teiste seas salvestas seal oma esimese laulu Jimmie Rodgers ning oma esimesed laulud kantri- ja folkmuusikaansambel Carter Family.
Bristolis asub ringrada Bristol Motor Speedway, kus on toimunud NASCAR-i võistlused.
Pomme

Claire Pommet (esinejanimega Pomme; sündinud 2. augustil 1996 Décines-Charpieus) on prantsuse laulja, laulukirjutaja ja muusik.
Ta sündis ja kasvas üles Lyoni lähedal. Ta õppis noorena mängima paljusid instrumente.
2017. aastal ilmus tema debüütalbum "À peu près", mis pälvis kriitikutelt kiidusõnu ja jõudis Prantsusmaa albumite edetabelisse. 2019. aastal ilmunud teine stuudioalbum "Les failles" jõudis albumite edetabelis 10. kohale ja 2022. aastal ilmunud kolmas stuudioalbum "Consolation" neljandale kohale.
2024. aastal salvestas ta koos Belgia laulja Stromae laulu "Ma meilleure ennemie", mis jõudis paljude riikide edetabelitesse.
Tema muusika hõlmab prantsuse šansooni, "folk-pop"i, prantsuse popmuusikat ja "indie folk"i. Kontsertesinemistel mängib ta peamiselt autoharfi ja kitarri.
Ta on lesbi. Ta on abielus Kanada laulja Safia Noliniga.
Warth (Alam-Austria)

Warth on vald "(Marktgemeinde)" Austrias Alam-Austria liidumaal Neunkircheni ringkonnas.
Tuntud inimesi.
Filosoof Ludwig Wittgenstein õpetas 1922. aasta sügisel lühikest aega Haßbachi põhikoolis.
Wartmannstetten

Wartmannstetten on vald "(Marktgemeinde)" Austrias Alam-Austria liidumaal Neunkircheni ringkonnas.
Mutulus

Mutulus (mitmus "mutuli") ehk tilkplaat on antiikarhitektuuris dekoratiivne ripp-plaat dooria orderi karniisi alumisel pinnal. Motiivi on kasutatud ka hilisemas klassitsistlikus arhitektuuris.
Kirjeldus.
"Mutuli" paigutati pärgsimsi (geisoni) alumisele pinnale iga metoobi ja triglüüfi juurde. Mutuluse alapind oli kaetud kolme rea reljeefsete tilgamotiividega ("guttae"), tavaliselt kuus ühes reas.
"Mutuli" imiteeris kiviarhitektuuris algse Kreeka puittempli katusekonstruktsiooni eenduvaid talaotsi. Tilgad tähistasid naelu või tappe, millega puitosad olid omavahel ühendatud.
Surnud 17. märtsil

"Siin loetletakse 17. märtsil surnud tuntud isikuid."
Willendorf (Alam-Austria)

Willendorf an der Schneebergbahn on vald "(Gemeinde)" Austrias Alam-Austria liidumaal Neunkircheni ringkonnas.
Seda ei tohi segi ajada Willendorf in der Wachauga, kus avastati Willendorfi Venus.
Mary Douglas

Mary Douglas (neiupõlvenimi Margaret Mary Tew; 25. märts 1921 – 16. mai 2007) oli inglise antropoloog. Tema 1966. aastal ilmunud teost "Purity and Danger" ("Puhtus ja oht") peetakse üheks sotsiaalantropoloogia võtmetekstiks. 
Douglas alustas õpinguid Oxfordi ülikoolis, kuid pidi need katkestama sõja-aastatel. Ta lõpetas ülikooli 1948. aastal sotsiaalantroploogina ja kaitses 1951. aastal doktorikraadi. 1949, 1950 ja 1953 uuris ta Belgia Kongos lelede kultuuri. 1951. aastast alates töötas ta Londonis University College'is. 1981–1985 töötas ta Northwesterni Ülikooli professorina.
Tema loomingut on enim mõjutanud Émile Durkheim ja tema õpetaja Edward E. Evans-Pritchard.
Wimpassing im Schwarzatale

Wimpassing im Schwarzatale on vald "(Marktgemeinde)" Austrias Alam-Austria liidumaal Neunkircheni ringkonnas.
See asub Viini viiva peamise marsruudi ääres.
Würflach

Würflach on vald "(Gemeinde)" Austrias Alam-Austria liidumaal Neunkircheni ringkonnas.
Zöbern

Zöbern on vald "(Gemeinde)" Austrias Alam-Austria liidumaal Neunkircheni ringkonnas.
Surnud 18. märtsil

"Siin loetletakse 18. märtsil surnud tuntud isikuid."
Kujukapiteel

Kujukapiteel on keskajal, eriti romaani kunstis kasutusel olnud kapiteelitüüp, mis on kaunistatud inim- või loomafiguuridega; vahel on figuurid kombineeritud leht-, põim- või väänelornamendiga. Kujukapiteeli skulptuuridel ei pruugi olla iseseisvat tähendust, olgugi et need võivad kanda sümboolset sisu ja olla osa suuremast narratiivist või terviklikust pildiprogrammist.
Kujukapiteeli kasutati ka historitsistlikes neostiilides.
Ajaloost.
Kujukapiteelid olid mingil määral olemas juba Vana-Rooma hilises kunstis, kus võidi näiteks korintose kapiteelidele lisada figuraalseid kujutisi (Augustuse foorumi Mars Ultori templi "cella" kapiteelid kannavad Pegasose kujusid voluutide asemel). Samuti on Bütsantsist teada jäärapeadega kapiteele ning kotkakapiteele. Madalreljeefis figuraalsete kujutistega kapiteele leiab ka eelromaanikast, näiteks läänegootide arhitektuuris ja Astuuria arhitektuuris. Kujukapiteeli kõrgaeg oli romaani perioodil 11. sajandi lõpust 12. sajandi keskpaigani, taimornamenti põimitud figuuride traditsioon kestis puhtalt taimdekooriliste kapiteelide kõrval edasi gooti arhitektuuris.
Eesti kunstis.
Eesti keskaja kunstis on tuntuimateks kujukapiteelide näideteks mõned Viljandi ordulinnuses leitud hilisromaani kapiteelid ja Karja kiriku põhjaseinas asuv rippsambakese kapiteel või kapiteelina kujundatud konsool talupoegade kujutistega. Üksikuid figuraalse dekoori näiteid, küllalt primitiivse teostusega, leiab Koeru kirikust ja Ambla kirikust.
Altlengbach

Altlengbach on vald "(Marktgemeinde)" Austrias Alam-Austria liidumaal Sankt Pölteni maaringkonnas.
Asperhofen

Asperhofen on vald "(Marktgemeinde)" Austrias Alam-Austria liidumaal Sankt Pölteni maaringkonnas.
Asperhofen asub Alam-Austria Mostvierteli piirkonnas, 6 km Neulengbachist põhja pool, Haspeli metsa servas Tulln an der Donau tee ääres. Valla territooriumist u. 20,87 % on kaetud metsaga.
Surnud 20. märtsil

"Siin loetletakse 20. märtsil surnud tuntud isikuid."
Ernest Bryll

Ernest Włodzimierz Bryll (1. märts 1935 Varssavi – 16. märts 2024 Varssavi) oli poola kirjanik, tõlkija ja diplomaat.
Õppis Varssavi ülikoolis filoloogia teaduskonnas, mille lõpetas 1965. aastal. Seejärel õppis ta Łódźi filmikoolis.
Ernest Bryll on kirjutanud luulet, romaane ja näidendeid. Esimene luulekogu "Wigilie wariata" ilmus 1958. aastal. Paljud ta luuletused on viisistatud.
Ta tõlkis poola keelde Tšehhi ja Iiri kirjanduse teoseid.
Aastail 1991–1995 oli ta Poola Vabariigi suursaadik Iirimaal.
Krõllid

Krõllid on hõbedast valmistatud õõnsad helmed, kaunistatud graveeritud ornamendiga, vahel kohrutatud kupukestega. Eesti ehetes on krõllid levinud alates 16. sajandist, neid kombineeriti kaelaehetes helmeste ja ripatsmüntide ning muude ripatsitega, samuti kodarrahadega.
Krõlli vorm pärineb ilmselt hilisgootikast. Hõbehelmes joodetakse kokku kahest eraldi poolest. Osa peitleidude krõlle on olnud kullatud.
Eesti aladelt on leitud palju pealejoodetud rõngastega hõbehelmeid, mis arvatakse olevat sisse toodud, mitte koha peal valmistataud. Peitleidude krõllid on nendega koos olnud müntidega dateeritud suuremas osas 16. sajandisse. Osa krõlle on isegi pardimuna suurused, osa kirsisuurused. Krõllid olid nii ümmargused kui ka piklikud.
Krõllidest väike kaelakee ehk helmekõrd on Setu naise ehetekomplekti osa.
Tomáš Suslov

Tomáš Suslov (sündinud 7. juunil 2002 Spišská Nová Vesis) on Slovakkia jalgpallur, kes mängib ründava poolkaitsja või parema äärepoolkaitsjana Itaalia kõrgliigaklubis Verona Hellas ja Slovakkia jalgpallikoondises.
2018. aastal siirdus ta Slovakkist Hollandi klubisse FC Groningen. Groningeni põhimeeskonnas debüteeris ta Hollandi kõrgliigas 2020. aasta veebruaris. Groningeni põhikoosseisu kuulus ta alates hooajast 2020/21.
2023. aasta septembrist läks ta Groningenist laenule Verona Hellasesse, kellega sõlmis 2024. aasta jaanuaris püsiva lepingu. Itaalia kõrgliigas lõi Suslov esimese värava 28. jaanuaril 2024 penaltist Frosinone vastu.
Slovakkia jalgpallikoondises debüteeris Suslov 18. novembril 2020 UEFA Rahvuste Liiga mängus Tšehhi vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 3. juunil 2022 Rahvuste Liiga mängus Valgevene vastu. Ta kuulus Slovakkia koondisse, kus pääses vahetusest väljakule kahes alagrupimängus.
Suat Serdar

Suat Serdar (sündinud 11. aprillil 1997 Bingen am Rheinis) on Saksamaa jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Itaalia kõrgliigaklubis Verona Hellas.
2008. aastal liitus ta Saksamaa klubi 1. FSV Mainz 05 noortesüsteemiga. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta Saksamaa kõrgliigas 18. septembril 2015 mängus Hoffenheimi vastu. Saksamaa kõrgliigas lõi ta esimese värava 9. septembril 2017 mängus Leverkuseni Bayeri vastu.
Aastate 2018–2021 mängis Serdar Saksamaa kõrgliigaklubis Schalke 04.
2021. aasta juunis sõlmis ta viieaastase lepingu Saksamaa kõrgliigaklubiga Hertha BSC. Hooaja 2022/23 järel langes Hertha Saksamaa kõrgliigast välja ning 2023. aasta augustis läks Serdar laenule Itaalia kõrgliigaklubisse Verona Hellas.
Aastatel 2012–2019 mängis Serdar Saksamaa noortekoondistes. 2019. aastal võitis ta Saksamaa kuni 21-aastaste koondisega Euroopa omavanuste meistrivõistlustel teise koha. Saksamaa jalgpallikoondises tegi ta debüüdi 9. oktoobril 2019 sõprusmängus Argentina vastu.
1985. aasta Eesti naiste meistrivõistlused kirikabes (vene kabe)

Eesti naiste 3. kirikabe (vene kabe) meistrivõistluste turniir lõppes 1985 oktoobris.
Võistlusel osales 14 kabetajat. Iga vastasega mängiti kaks partiid, üks valgete ja teine mustade kabenditega.
Eesti meistriks tuli Lea Mäeväli. Hõbemedali võitis Tiiu Järve ja pronksi Virve Paap.
Tapa Perearstikeskus

Tapa Perearstikeskus on tervishoiuasutus Tapa linnas, mis pakub esmatasandi arstiabi, perearsti teenuseid ja tervisekontrolle kohalikele elanikele.
Tapa Perearstikeskus avati 14. märtsil 2001.
Aadress: Valgejõe pst 14/2, Tapa linn, Tapa vald, Lääne‑Viru maakond, 45109.
2025.–2026. aasta Euroopa rahvaste karikaturniir jäähokis

2025.–2026. aasta Euroopa rahvaste karikaturniir jäähokis on esimene väljaanne Rahvusvahelise Jäähokiföderatsioon (IIHF) poolt korraldatud Euroopa rahvaste karikaturniir jäähokis.
18 meeskonda on jaotatud viide alagruppi ning mängud toimuvad kolmel rahvusvahelisel mängupausil erinevates võistluspaikades.
A-alagrupi turniir.
Tulemused.
Kõik kellaajad on kohalikud (UTC+1).
B-alagrupi turniir.
Tulemused.
Kõik kellaajad on kohalikud (UTC+1).
C-alagrupi turniir.
Tulemused.
Kõik kellaajad on kohalikud (UTC+1).
D-alagrupi turniir.
Tulemused.
Kõik kellaajad on kohalikud (UTC+2).
E-alagrupi turniir.
Tulemused.
Kõik kellaajad on kohalikud (UTC+2).
Ervin Uuk

Ervin Uuk (10. mai 1923 Aaspere vald, Virumaa – 19. juuni 1987 Tallinn) oli eesti kergejõustiklane ja kergejõustikutreener.
Sportlikud tulemused.
Uuk võitis Nõukogude Liidu meistrivõistlustel 1948. aastal pronksmedali teivashüppes. Ta tuli kümnevõistluses ja teivashüppes spordiühingu Spartaki üleliiduliseks meistriks ning odaviskes hõbedamedali võitjaks.
Aastatel 1948–1950 oli Ervin Uuk teivashüppes 3-kordne Eesti meister, aastatel 1943–1953 saavutas Eesti meistrivõistlustel 100 m jooksus, teivas-, kaugus- ja kolmikhüppes ning kümnevõistluses 12 korral teise või kolmanda koha. Isiklikke rekordeid: teivashüpe 3.90 (1948), kolmikhüpe 13.31 (1944). Ta võistles aastatel 1946–1952 21 korda Eesti koondises. Uuk tuli esimeseks Eesti meistriks VTK mitmevõistluses (1950. a-te alguses).
Treeneritöö.
Uuk töötas aastatel 1947–1959 spordiühingu Spartak juhtiva kergejõustikutreenerina, 1959–1963 oli spordiühingu Tööjõureservid ja aastast 1963 Kalevi kesknõukogus kergejõustiku vanemtreener. Kuulus 1960. aastatel Kergejõustikuföderatsiooni treenerite nõukogu presiidiumisse ning oli selle aseesimees. Ta tegutses ka Eesti koondmeeskonna vanemtreenerina ja kõrgushüppajate hooldustreenerina. Tema õpilasi: Mihail Velsvebel, Virve Põldsam, Heino Apart, Endel Roosimets, Uno Kiiroja, Rein Ellermaa, Ivo Jürviste, Tiit Pahapill, Toomas Berendsen, Toomas Suurväli, Jaan Lember, Heino Puuste, Marek Kaleta. Ervin Uuk oli Eesti NSV teeneline treener (aastast 1966) ja spordiselts Kalevi auliige (aastast 1980).
Julija Mõnnakmäe

Julija Mõnnakmäe (sündinud 7. novembril 1990) on eesti võrkpallur.
Sportlaskarjäär.
Julija Mõnnakmäe esindas aastatel 2012–2022 Eesti võrkpallikoondist 112. mängus. Esmakordselt kuulus ta koondise kandidaatide hulka 2008. aastal, kuid debüüteeris alles 17. augustil 2012 Viljandis Läti vastu. Ta jõudis 3. juunil 2021 mängus Läti vastu esimese koondislasena 100 koondisemänguni. Koondise eredaim saavutus oli 2019. aastal koondise ajaloos esimest korda pääsu tagamine Euroopa meistrivõistluste finaalturniirile. Mõnnakmäe esindas Eestit 2019. aasta Euroopa meistrivõistluste finaalturniiril, kus saadi 23. koht. Ta kandis koondises ka kapteni rolli.
Saavutused.
Balti liiga
 Eesti meistrivõistlused
 Rootsi meistrivõistlused
 Eesti karikavõistlused
1990. aasta Eesti naiste meistrivõistlused kirikabes (vene kabe)

Eesti naiste 7. kirikabe (vene kabe) meistrivõistluste turniir lõppes 1990 septembris.
Võistlusel osales 9 kabetajat. Iga vastasega mängiti kaks partiid, üks valgete ja teine mustade kabenditega.
Eesti meistriks tuli Helme Kask. Hõbemedali võitis Tiiu Järve ja pronksi Annika Lätt.
Euroopa rahvaste karikaturniir jäähokis

Euroopa rahvaste karikaturniir jäähokis (inglise keeles "IIHF European Cup of Nations") on Euroopa meeste jäähokikoondistele mõeldud turniir, mida korraldab Rahvusvaheline Jäähokiföderatsioon (IIHF). Esimene turniir algas 2025. aasta novembris. Turniir toimub samadel kuupäevadel, mil seni peeti Euroopa maavõistlusmänge, ning on need asendanud.
Taust.
Rahvaste karikas kuulutati välja IIHF-i aastakongressil Stockholmis 2025. aasta mais osana strateegiakavast ICE26. Selle eesmärk on pakkuda Euroopa meeste jäähokikoondistele senisest sisukamat võistlusprogrammi väljaspool iga-aastaseid maailmameistrivõistlusi. Projekt on osa IIHF-i laiemast püüdlusest tugevdada piirkondlikku arengut ja luua rohkem rahvusvahelisi võistlusareene.
Turniiri ametlik kinnitus anti IIHF-i poolaastakongressil 3. oktoobril 2025. Kontseptsioon asendab traditsioonilised sõprusmängud spordiliselt ja kaubanduslikult väärtuslikumate kohtumistega, mida on inspireerinud UEFA jalgpalli rahvaste liiga edu. IIHF-i presidendi Luc Tardifi sõnul tähistab turniiri käivitamine "suurt sammu Euroopa jäähoki jaoks".
Vorm.
Rahvuste karikat mängitakse kolme iga-aastase rahvuskoondiste mängupausi ajal – novembris, detsembris ja veebruaris. Esialgu osaleb 18 rahvust, mis on jaotatud kolme- või neljaliikmelistesse alagruppidesse. Iga grupp peab lühikese turniiri, mille mängud toimuvad nädala jooksul erinevates Euroopa võõrustajalinnades.
Euroopa tippkoondised Rootsi, Soome, Tšehhi ja Šveits jätkavad oma senist koostööd Euro Hockey Touri (EHT) raames ega kuulu esialgu uue süsteemi koosseisu. Samuti on Venemaa ja Valgevene turniirilt välistatud seoses Venemaa sissetungiga Ukrainasse.
1991. aasta Eesti naiste meistrivõistlused kirikabes (vene kabe)

Eesti naiste 8. kirikabe (vene kabe) meistrivõistluste turniir lõppes 1991 septembris.
Võistlusel osales 11 kabetajat. Iga vastasega mängiti kaks partiid, üks valgete ja teine mustade kabenditega.
Eesti meistriks tuli Aime Ilmsalu. Hõbemedali võitis Merike Rist ja pronksi Annika Lätt.
Uno Kiiroja

Uno Kiiroja (kuni 9. juunini 1938 Uno Kirman (Kiirman); 17. juuli 1928 Tallinn – 20. jaanuar 2011 Tallinn) oli eesti kergejõustiklane ja spordipedagoog.
Elukäik.
Haridus.
Kiiroja lõpetas 1947. aastal Tallinna Rahandustehnikumi ja 1959. aastal Tartu Ülikooli kehakultuuriteaduskonna.
Sportlikud tulemused.
Uno Kiiroja tuli 100 m jooksus aastal 1947 spordiühing Spartaki ning aastatel 1957 ja 1959 spordiühingu Tööjõureservid üleliiduliseks meistriks. Eesti meistrivõistlustel võitis ta aastatel 1948–1961 sprindis ja tõkkejooksudes 6 kuld-, 6 hõ­be- ja 3 pronksmedalit. Ta tuli 3 korral Eesti meistriks ka teatejooksus. 
Kiiroja püstitas 1959. aastal 100 m jooksus Eesti rekordi (10,4) ja jooksis aastatel 1956–1957 4 × 100 m teatejooksus Eesti rekordi püstitanud meeskonnas. Isiklikke rekordeid: 200 m 22,2; 110 m tõkkejooks 15,1. Ta võistles 27 korda Eesti koondises. Meistersportlase nimetuse sai ta 1959. aastal.
Pedagoogitöö.
Ta töötas aastast 1959 Tallinna Keskrajooni spordikoolis kergejõustikutreenerina ja 20 aastat kehalise kasvatuse õpetajana mitmetes Tallinna keskkoolides. Aastatel 1983–1988 oli Kiiroja ETKVL-i koondise Agro spordimetoodik.
Valeri Maksimov

Valeri Maksimov (2. oktooberil 1949 Käina, Hiiu maakond – 30. märts 2022 Tallinn) oli eesti spordiajakirjanik, sporditegelane ja spordiajaloolane.
Lõpetas 1969. aastal Tartu 1. Keskkooli ja 1980. aastal kaugõppes Tartu Riikliku Ülikooli ajalooteaduskonna ajaloo eriala.
Töötas spordiajakirjanikuna: 1978–1990 Spordilehes (ka osakonnajuhatajana), 1990–1992 Rahva Hääles ja 1992–1998 Postimehe Tallinna toimetuses. Oli 1998–1999 Spordilehe peatoimetaja ja 2002–1905 Eesti Spordilehe tegevtoimetaja. Töötas 2005–2009 Eesti Spordiseltsi Kalev avalike suhete juhina, hiljem oli veebilehekülje www.volley.ee toimetaja.
Sporditegelasena.
Oli 1984–1994 Võrkpalliföderatsiooni juhatuse liige ja asepresident. Kuulus 1996–1998 Kultuurkapitali kehakultuuri ja spordi sihtkapitali ning valdkondadevahelisse nõukokku.
Looming.
Koostas ja toimetas ajakirja Vollekiri (3 numbrit, 1988–1989) ja võrkpalliteatmikke.
Tegi kaastööd Itaalia, Rootsi, Soome ja Venemaa ajakirjandusväljaannetele.
Dokumentaalfilmi "Geim Vanjale" (1991, võrkpallitreener Ivan Dratšovist) stsenarist.
Linda Piiper

Linda Piiper (25. mai 1920 – 30. juuni 2009) oli eesti kabetaja.
Eesti naiste meistrivõistlustel vene kabes võitis ta kulla 1958. ja 1961. aastal ning jagas esikohta Irma Kreitsbergiga 1964. aastal. Lisaks võitis ta Eesti naiste vene kabe meistrivõistlustel 5 hõbemedalit (1963, 1967, 1968, 1981, 1985) ja 3 pronksi (1959, 1962, 1965).
1965. aastal võitis ta NSV Liidu I võistkondlikel kirikabe meistrivõistlustel Eesti võistkonnas hõbemedali.
Lorien Velmore

Lorien Velmore on Eesti kaasaegse digikunsti nimi ja kunstibränd, mille keskmes on geomeetriliste vormide, värvi ja rütmi vahelised suhted. Teoste seeriad ühendavad plakatliku jõulisuse, minimalistliku kompositsiooni ja galeriiformaadi reeglid, tuues vaatajani nummerdatud ning sertifitseeritud teosed nii füüsilisel kui ka digitaalsel kujul.
Taust ja kontseptsioon.
Lorien Velmore koondab ideed, kus kunstnikunimi toimib ühtaegu loomeplatvormi ja isikupärase käekirja tähisena. Fookuses on tänapäevase visuaalkultuuri elemendid – modulaarsed kujundid, kordused, tekstuurikihid ja poster-estetika –, mida ühendatakse ühtseks, äratuntava stiiliga tervikuks. 
Teoste seeriad on ühtaegu dekoratiivsed ja kontseptuaalsed: neid saab tõlgendada värviuuringute, kompositsiooniliste stsenaariumide või kaasaegsete heraldikavormidena.
Stiil ja teemad.
Velmore’i loomingu tunnusjooned on järgmised:
Väljalasked ja formaadid.
Lorien Velmore’i teoseid esitatakse tavaliselt kolmes mõõdus (M, L ja XL). Iga trükk on varustatud unikaalse ID-numbri ja autentsussertifikaadiga ning märgistatud andmetega, mis sisaldavad väljalaskekuupäeva, formaati ja seerianumbrit. Trükised valmistatakse arhiveeritava kvaliteediga materjalidele, tagades ühtlase standardi ja säilivuse.
NFT ja sertifitseerimine.
Digitaalse omandi kinnitamiseks kasutatakse NFT-tehnoloogiat Base/ETH-ökosüsteemis. NFT salvestab teose põhiandmed (ID, pealkiri, pildiviide, väljalasketingimused) ning loob kontrollitava omandi- ja päritoluahela kollektsionääridele. Sertifikaadid – nii digitaalsed kui ka füüsilised – seovad füüsilise trüki plokiahela kirje ja loovad teosele tõendatava autentsuse.
Väljaanded ja nähtavus.
Velmore’i teoseid on esitletud mitmes veebigaleriis ja pop-up-näitustel. Bränd teeb koostööd trükipartneritega, kes tagavad ühtlase kvaliteedi ja rahvusvahelise tarnevõime. Kogujaskond koosneb peamiselt disaini- ja tehnoloogiateadlikest kollektsionääridest, sisearhitektidest ning visuaalkultuuri huvilistest, kes väärtustavad piiratud tiraaže ja läbipaistvat päritolu.
Vastuvõtt.
Kunstikriitikud on toonud esile Velmore’i visuaalse distsipliini, graafilise täpsuse ja oskuse luua abstraktse pildi kaudu jutustav pinge. Kollektsionääride hinnangul on brändi tugevuseks järjekindel kvaliteet ja standard, mis muudab teoste säilitamise, raamimise ja dokumenteerimise lihtsaks.
Johannes Põlda

Johannes Põlda (sündinud 7. jaanuaril 1993) on eesti viiuldaja.
Oma viiuliõpinguid alustas Johannes Põlda Kuressaare Muusikakoolis. Ta on lõpetanud Tallinna Muusikakeskkooli Mari Tampere-Bezrodny viiuliklassi ja õppinud sama pedagoogi juures Sibeliuse Akadeemias, kus omandas nii bakalaureuse kui ka magistrikraadi. Johannes on end aastase stipendiumi raames täiendanud Ameerikas Eastman School of Music’us prof Oleh Krysa viiuliklassis. 
Ta on hinnatud orkestri- ja kammermuusik, osalenud paljudel konkurssidel Eestis ja välismaal. 2018. aastal saavutas ta telekonkursil „Klassikatähed” kolmanda koha. Johannes on esinenud mitmete orkestrite ees solistina, nt Eesti Riiklik Sümfooniaorkester, Eesti Sinfonietta, Tallinna Kammerorkester, Eesti Kaitseväe orkester, Kuopio Sümfooniaorkester, Tampere sümfooniaorkester jpt. Ta on täiendanud end tunnustatud viiuldajate meistriklassides nagu Pavel Berman, Yuri Zhislin, Mikhail Kopelaman jpt.
Johannes on töötanud Lapimaa Kammerorkestris teise kontsertmeistrina, Kuopio Sümfooniaorkestris nii esimese viiulirühma juhina kui ka teise kontsertmeistrina ning Eesti Sinfonietta kontsertmeistrina.
Aastast 2023 töötab Johannes Põlda Soomes Tampere Filharmoonia orkestri kontsertmeistrina.
Šveitsi süsteem

Šveitsi süsteem on male ja kabe võistluse läbiviimise kord, mida kasutakse juhul kui võistlusest osavõtjate arv on nii suur, et ei saa kasutada ringsüsteemi, kus iga võistleja saaks mängida kõigi teiste võistlejatega. Šveitsi süsteemi kasutatakse ka teiste mõttespordialade (sh gomoku, rendžu, go, turniiribridž) võistluste läbiviimisel.
Šveitsi süsteemis võistluse puhul määratakse võistluse juhendis kindlaks mänguvoorude arv, mis enamasti on 7 kuni 11. See tähendab, et iga võistleja mängib vastava arvu partiisid. Igaks mänguvooruks teeb võistluse kohtunik paarimise ehk moodustab selles voorus omavahel mängivate võistlejate paarid, järgides üldisi põhimõtteid: 
Väikese mänguvoorude arvu tõttu juhtub Šveitsi süsteemis turniiride puhul sageli, et mitmed võistlejad koguvad sama punktisumma. Võrdsete punktidega mängijate paremusjärjestuse määramiseks kasutatakse erinevaid koefitsiendisüsteeme.
Šveitsi süsteemi rakendamise täpsemad reeglid võivad üksikasjades mõnevõrra erineda. Rakendatavad reeglid täpsustatakse võistluse juhendis.
Uraniniit

Uraniniit, tuntud ka kui pigisegu, on radioaktiivne uraanirikas mineraal ja maak, mille keemiline koostis on suures osas UO2, kuid oksüdatsiooni tõttu sisaldab U3O8 tavaliselt muutuvas proportsioonis.
Zohran Mamdani

Zohran Kwame Mamdani (sündinud 18. oktoobril 1991) on Ameerika poliitik, kes valiti 2025. aasta 4. novembril New Yorgi linnapeaks. Ta on Demokraatliku Partei ja Ameerika Demokraatlike Sotsialistide liige ning alates 2021. aastast New Yorgi osariigi assamblee liige 36. ringkonnast, esindades Astoria Queensi linnaosa.
Lapsepõlv.
Mamdani sündis Ugandas Kampalas, tema vanemad on teadlane Mahmood Mamdani ja filmitegija Mira Nair. Perekond kolis Lõuna-Aafrikasse Kaplinna, kui poiss oli viieaastane. Kui Mamdani oli seitsmeaastane, kolisid nad Ameerika Ühendriikidesse ja asusid elama New Yorki. Mamdani sai keskhariduse Bronxi teaduskeskkoolis (Bronx High School of Science) ja 2014. aastal bakalaureusekraadi Bowdoini kolledžist afroameerika uuringute erialal.
Karjäär.
Pärast eluasemenõustaja ja muusikuna töötamist alustas Mamdani poliitilist tegevust New Yorgis Khader El-Yateemi ja Ross Barkani kampaaniajuhina. Ta valiti esmakordselt New Yorgi osariigi assambleesse 2020. aastal. Astoria Queensi ringkonna esindajana valiti ta ametisse 2022. ja 2024. aastal.
Kandideerimine linnapeaks.
2024. aasta oktoobris teatas Mamdani kandideerimisest New Yorgi linnapea kohale 2025. aasta valimistel. 2025. aasta juunis võitis Mamdani Demokraatliku Partei eelvalimised endise osariigi kuberneri Andrew Cuomo vastu. Ta valiti linnapeaks 4. novembri üldvalimistel 50,4% häältega. Tema konkurendid olid üksikkandidaat Cuomo ja vabariiklaste kandidaat Curtis Sliwa.
Mamdani kampaania keskendus elukalliduse vähendamisele ja toetas tasuta linnaliinibusse, linna rahastatud lasteaedu, linnale kuuluvaid toidupoode, LGBTQ+ õigusi, üüride stabiliseerimist, täiendavate soodsate eluruumide loomist, ulatuslikku linna julgeolekureformi ja 30 dollari suurust miinimum tunnipalka aastaks 2030. Mamdani toetab ka suurettevõtete ja üle 1 miljoni dollari aastas teenivate isikute maksutõuse. Mamdani on esimene india-ameeriklane, esimene Uganda-ameeriklane, esimene moslem, esimene y-põlvkonna esindaja, ja teine demokraatlikust sotsialistist New Yorgi linnapea pärast David Dinkinsit. Ta on seitsmes immigrandist New Yorgi linnapea alates 1834. aastast, mil linnapead hakati valima hääletuse teel. Ta peaks asuma ametisse 2026. aasta 1. jaanuaril.
Theodor Pooli muuseum

Theodor Pooli Muuseum tutvustab Eesti poliitiku ja agronoomi Theodor Pooli (1890–1942) elu ja tegevust. Muuseumi rajas Alvar Maidla Tartumaale Kambja valda Räni alevikku Pargi tallu, kunagisse Ränna mõisa häärberisse. Muuseum avati 2025. aasta juulis. 
Theodor Pooli Muuseumi püsinäitus.
Püsinäitus esitleb: 
Väljapanekus on ka Theodor Poolile kuulunud raamatukogu, mööbel, taluarhiiv, fotod, dokumendid, auhinnad, „Külvaja“ kuju ja mitmesuguseid isiklikke esemeid.
Sudaani kodusõda

Sudaani kodusõda võib viidata järgnevatele konfliktidele:
Vahel kasutatakse seda terminit ka teiste Sudaanisiseste konfliktide kohta
Pettus

Pettus on tõe tahtlik moonutamine sõnade või käitumisega, valede või eksitavate väidete abil või fakti varjamisega eesmärgiga panna teine ​​isik moonutatud tõele toetuma ja loobuma talle kuuluvast esemest või õigusest.
Diskobolos

Diskobolos, tuntud ka kui "Kettaheitja" või "Myroni kettaheitja" on valmistatud umbes 5. sajandil eKr kreeka skulptori Myroni poolt. Originaal oli valmistatud pronksist, kuid on läinud kaduma või sulatatud ümber. Roomlased valmistasid originaalist hulgaliselt koopiaid ning tänu sellele teatakse, kuidas originaalskulptuur välja nägi. Kuna pronks oli kallis valmistasid roomlased koopiad marmorist.
= Kirjeldus =
Skulptuur kujutab kettaheitjat, kes valmistub viskeks. Kettaheitja ei sihtinud kindlat märki, vaid eesmärk oli visata ketas võimalikult kaugele. Seetõttu ei vaata viskaja kaugusesse, vaid hoiab pilgu kettal ja käel. Jalad määravad tema viske suuna. Osadel skulptuuridel võib pilk olla suunatud ette. See tuleneb sellest, et restaureerimise käigus on pea ja keha valesti kokku pandud või pea ja keha ei kuulu üldse kokku. 18. sajandil oli tavaline, et antiikskulptuure restaureeriti teadmata, milline nägi välja originaal, sest hinnati terviklikkust mitte autentsust. Seega võib näha näiteks Briti Muuseumis koopiat "Myroni kettaheitjast", kelle pilk on suunatud kaugusesse. Kuna maromorskulptuur ei püsinud ise püsti lisasid roomlased skulptuuri taha puutüve. Kuna skulptuurid kaeti värviga, siis puutüvi kaeti sellise värviga, et see välja ei paistaks. Tänaseks on värvid kulunud.
Juba antiikajal hinnati Myronit tema realistliku kujutamisviisi tõttu. Myron suutis kujutada väga hästi liikumist. Siiski ei ole tegemist realistliku kunstiteosega, sest kompositsioon on vormiline. Skulptuur koosneb neljast kolmnurgast ja kahest ringist. Parem külg moodustab poolkaare ning vasak külg siksakilise joone. Esmapilgul tundub, et kunstnik kujutab hetke, mil kettahetja on valmis viskeks, kuid tegelikult ühendab ta mitu erinevat asendit üheks. Läbi selle  on kunstnik esitanud meile ideaalse sportlase kuju. Seega tegemist on ideaali mitte realismiga.
= Mõju ja kasutamine kultuuris =
Myroni kettaheitja on olnud olümpiamängude sümbol. Seda kujutati esimeste nüüdisaegsete olümpiamängude postmargil ja 1936. aastal Saksamaal toimunud olümpiamängudel kasutati Myroni kettaheitjat propagandafilmis. Myroni kettaheitja meeldis väga Hitlerile ning ta ostis 1938. aastal "Lancellotti Kettaheitja." Tegemist on kõige paremini ja täielikumalt säilinud rooma marmorkoopiana esialgsest kreeka pronksskulptuurist. Seda esitleti Saksa rahvale kui aaria ilu eeskuju. Kuju tagastati Itaaliale 1948. aastal. Samal aastal Londonis toimunud olümpiamängude plakatil kujutati aga Briti Muuseumi koopiat.
= Viited =
Capitol Hill

Capitol Hill on asum Washingtonis Ameerika Ühendriikides. See asub osaliselt Kirde- ja osaliselt Kagu-Washingtonis. Selle piirid on tänavad 15th Street SE &amp; NE, F Street NE, Southeast Boulevard SE ja South Capitol Street SE. Capitol Hilli kõrgeimas punktis asub Kapitoolium, Capitol Hill on üks Washingtoni vanimaid muinsuskaitsealasid. Piirkonnas on palju 19. sajandi ridaelamuid. Capitol Hill on vähem kui 5 ruutkilomeetri suurune ning seal elab ligi 35 000 inimest ehk see on üks Washingtoni tihedamalt asustatud piirkondi.
"Capitol Hilliks" kutsutakse vahel ka Ameerika Ühendriikide Kongressi. Asumit tuntakse Ameerika Ühendriikide föderaalvalitsuse sümboolse keskusena, kuna seal asuvad Kongress, Ülemkohus ja Kongressi raamatukogu. Peale valitsusasutuste on Capitol Hillis peamiselt elamud, suuremad kaubanduskeskused asuvad Pennsylvania Avenue'l.
Tansaania president

Tansaania Ühendvabariigi president (suahiili keeles "Rais wa Jamhuri ya Muungano wa Tanzania") on Tansaania riigipea ja valitsusjuht.
Alates 2021. aastast on Tansaania president Samia Suluhu. Ta on esimene naine selles ametis.
2025. aasta Tansaania meeleavaldused

2025. aasta Tansaania valimisprotestid on meeleavaldused ja rahvarahutused, mis algasid Tansaanias 29. oktoobril 2025. Meelt avaldati samal päeval toimunud valimiste vastu, kuna neid peeti ebaõiglaseks. Protestilaine algas riigi suurimast linnast Dar es Salaamist ning levis sealt teistesse linnadesse. Meeleavaldajad süüdistasid võime valimistulemuste võltsimises, opositsioonierakondade mahasurumises ja politseivägivallas. Julgeolekujõud kasutasid protesteerijate laialiajamiseks tulirelvi ja pisargaasi, rakendati komandanditund. Mitmed riigid hoiatasid oma kodanikke Tansaaniasse reisimise eest.
Paduhaigur

Paduhaigur ("Ardeola rufiventris") on haigurlaste sugukonda kuuluv linnuliik.
Välimus.
Paduhaigur on 38–39 cm pikk.
Pea on sinakasmust. Kael ja selja ülaosa on tumehallid. Alaselg on pruunikashall. Tiivad, päranipuala, saba ja alapool on pruunid. Nokk on kollane, nokaots on must. Valjasriba ja silmaümbrus ja silmad on kollased. Jalad on oranžikaskollased.
Emaslinnu sulestik on tuhmimat tooni kui isaslinnul. Alapool on heledam. Kaelal on hele triip. Valjasriba on peaaegu valge. Nokk on helepruun.
Pulmarüüs muutuvad silmad oranžiks, nokk ja valjasriba punaseks ning jalad roosaks.
Noorlinnu sulestik sarnaneb emaslinnu omaga, kuid noorlinnul on peal, kaelal ja rinnal helepruunid triibud.
Udusulis poegade ülapool on hall, alapool on hall või valge. Nokk on kollane, jalad on rohekaskollased.
Levik.
Paduhaigru levila ulatub Keeniast KwaZulu-Natali provintsini, läänes Angola ja Põhja-Namiibiani.
Elavad jõgede ja järvede ääres, lammidel, padurates ning roostikes.
Toitumine.
Toituvad väikestest kaladest, konnadest, koorikloomadest, veeputukatest ja ussidest.
Toitu otsides kõnnivad aeglaselt. Tavaliselt toituvad üksi, vahel kuni 5-linnulistes parvedes. Toituvad päeval, mõnikord ka öösel.
Pesitsemine.
Pesitsevad kolooniates, tihti koos madukaelte, purpurhaigurte, marabute ja roosa-toonekurgedega. Ühes koloonias on tavaliselt 6–30 paari, mõnikord 60–80. Pesa asub maapinnal või 0,5–4 m kõrgusel puu või põõsa otsas. Pesa läbimõõt on 25–35 cm. Pesa on ehitatud pilliroost või okstest ja vooderdatud pillirooga.
Zimbabwes pesitsevad jaanuarist aprillini ja juulist detsembrini, Sambias jaanuarist juunini, Malawis detsembrist jaanuarini, Ugandas aprillist maini, Namiibias septembris. Kurnas on 2–3 sinist muna mõõtmetega 37,7 × 28,6 mm. Pojad saavad lennuvõimeliseks 24 päeva vanuselt.
Looduslikud vaenlased.
Paduhaigru mune söövad musthuigud. Poegi söövad varaanid ja loorkullid.
2025. aasta Tansaania üldvalimised

2025. aasta Tansaania üldvalimised olid üldvalimised Tansaanias 29. oktoobril 2025. Valiti president, parlament ja kohalike omavalitsuste volikogud.
Pärast 2021. aastal surnud John Magufulit võimule tulnud Samia Suluhu Hassan valiti presidendiks sisulise opositsioonita. Valimisi iseloomustas poliitiline vägivald, opositsioonipoliitikute arreteerimised ja süüdistused valimistulemuste võltsimises. Valimispäeval puhkesid valimistulemuste ja Suluhu autoritaarsuse vastased meeleavaldused.
Väikehaigur (perekond)

Väikehaigur ("Butorides") on haigurlaste sugukonda kuuluv lindude perekond.
Perekonda kuulub neli liiki:
Monepiskopaat

Monepiskopaat ehk monarhiline episkopaat on kristlik kohaliku kiriku struktuur, mille korral kohalikku kirikut juhib üksainus piiskop.
See vorm kujunes algkristluses välja alates 2. sajandi algusest ja sai üldiselt valdavaks hiljemalt 3. sajandi keskpaigaks.
1. sajandil ei olnud üldlevinud kohalike kirikute ega ametite struktuuri. Kuigi juba Uues Testamendis räägitakse ametitest — sealhulgas hiljem väljakujunenud ametitest, nagu piiskop, presbüter ja diakon, ei olnud nende ülesanded veel kindlalt määratletud. Samade isikute kohta võidi kasutada eri sõnu, ilma et sellega oleks kaasnenud kindel ametikord. Paulusest mõjutatud kogudused suhtusid ametiautoriteedi ideesse reserveeritult, sest Paulus rõhutas Püha Vaimu valitsemist, karismade võrdõiguslikkust ja vastastikust allumist. Siiski oli ka Pauluse kogudustes juhtimis- ja eestseismisameteid: esimeses kirjas tessalooniklastele mainib Paulus neid, kes kogudust "Issandas juhatavad" (1Ts 5:12); kirjas roomlastele räägib ta sellest, kes juhatab, (Rm 12:8); kirjas filiplastele kirjutab tervituse "ülevaatajaile ja abilistele" (Fl 1:1); ja Korintose kogudust manitseb ta alistuma Stefanase perele ja neile, kes "aitavad kaasa ja näevad vaeva"(1Kr 16:15,16). Samal ajal kujunes kogudustes, kus oli tugevam juudikristluse mõju, presbüterlik juhtimismudel: koguduse eesotsas seisis oli mitmest vanemast ehk presbüterist koosnev nõukogu ehk presbüterite kogu.
Monepiskopaat kujunes välja nii, et üksikud presbüterid – hiljem üksainus nende seast – hakkasid täitma erilist juhtimise ülesannet. Üksainus piiskop vastutas siis ühe koguduse või osakiriku eest.
Teda toetasid preestrid ja diakonid.
Koos Piibli kaanoni ja usureegliga on monepiskopaat üks neist kolmest normist, mille abil vana kirik püüdis ületada sisemist kriisi, kuhu ta sattus 2. sajandil gnostitsismi, markionismi ja montanismi tõttu.
Linkolni roheline

Linkolni roheline oli rohelist värvi villane kangas (kalev), mida toodeti kõrgkeskajal Lincolnis Inglismaal. Sellest on tuletatud ka värvitooni nimetus.
Lincoln oli kõrgkeskajal üks tähtsaid kangatootmiskeskusi. Lincolni värvalid värvisid villa sinerõikaga tumesiniseks ja iseloomulik roheline toon anti sellele villa teistkordsel värvimisel reseedast või leetpõõsast saadava kollase värvainega.
Linkolni rohelist mainitakse sageli Robin Hoodi ja tema salga rõivaste värvina. 
Värvus.
Värvitooni on peetud sügavroheliseks kuni tumeroheliseks . Merriam-Websteri järgi on see keskmine oliivroheline, heledam ja soojem kui metsaroheline.
Veebivärv "Lincoln Green" on jahedatooniline tuhmjas keskmine roheline .
ISCC-NBS-i värvisõnaraamatu "Color:Universal Language and Dictionary of Names" järgi on värvus "Lincoln Green" keskmine oliivjasroheline või hallikas oliivjasroheline .
Allikad.
Varaseim kirjalik teade linkolni rohelise kohta pärineb 16. sajandi algusest, 16. sajandi lõpul räägitakse linkolni rohelisest kui minevikku kuuluvast.
Linkolni roheline on laulus "A Lytell Geste of Robyn Hode" (umbes 1510) mainitud paremana kui karjuste hallid, värvimata rõivad:
""When they were clothed in Lyncolne grene they kest away their gray"."
Edmund Spenseri "The Faery Queene" (1590) mainib linkolni rohelist vanamoelise metsniku rõivastena:
"All in a woodmans iacket he was clad"
"Of Lincolne greene, belayd with silver lace;" (E. Spenser: Faerie Queene 6.2.5, read 6-7)
17. sajandil kirjutab Michael Drayton "Poly-Olbionis" (1612)
"Whose swains in shepherd's gray, and girls in Lincoln green." (M. Drayton, Poly-Olbion, xxv, lk 1162)
"An hundred valiant men had this brave Robin Hood,"
"Still ready at his call, that bow-men were right good,"
"All clad in Lincoln green, with caps of red and bine." (M. Drayton, Poly-Olbion, xxvi, lk 1174)
ja lisab ääremärkusena, et Lincolnis värviti vanasti Inglismaa parimat rohelist. Samuti
"She's in a frock of Lincoln green, Which colour likes her sight." (M. Drayton, Eclogue, ix, lk 1432.)
Rahvaballaadis "Robin Hood's Garland", mis esineb sageli 18. sajandi ballaadikogumikes, on linkolni roheline Robin Hoodi ja tema salga meeste rõivavärv:
"Robin Hood took his mantle from his back,"
"It was of Lincoln green,"
"And sent it by tins lovely page"
"For a present unto the queen."
Samas ballaadis eristub ta õukonda minnes riietudes sarlakpunasesse:
"He cloathed his men in Lincoln green,"
"And himself in scarlet red."
Sarlakpunane kangas värviti kermesega ja oli oluliselt hinnalisem kui linkolni roheline.
Kasutamine uusajal.
Lincolni roheline võeti aastatel enne Esimest maailmasõda kasutusele vabatahtlike väeosa Lincolnshire'i Yeomanry täisvormiriietuse värvina. Toon oli heledam kui Briti armee teiste rügementide tuhm tumeroheline (nn "rifle green").
Linkolni roheline oli alates 1913. aastast ka Sherwood Forestersi rügemendi punaste mundrikuubede täiendtoon.
1980. aasta taliolümpiamängudel Lake Placidis kandsid linkolni rohelist riietust oma vabatantsus jäätantsijad Jayne Torvill ja Christopher Dean, kes mõlemad on pärit Nottinghamshire'ist East Midlandsist.