Kasekäsnaravimid

Kasekäsnaravimid ehk musta pässiku ravimid ehk tšaaga on mustast pässikust ja/või tema osadest valmistatud kuivatatud saadused (pässikumügarad), pulbrid, siirupid, tõmmised ja ekstraktid, mida kasutatakse nende saaduste tervistavatele omadustele toetudes droogina.
Etnofarmakoloogia.
Ravimseene terminoloogia pole selge, osade allikate kohaselt teatakse musta pässikut kui kasekäsna ja tšaagat (peamiselt Venemaal ja Ameerika Ühendriikides). Venemaal teatakse ja tarbitakse tšaagat mitmeid sajandeid, nii olla väidetavalt 12. sajandil tervenenud huulevähist Vene valitseja Vladimir Monomahh.
Tšaagat on alates 16. sajandist kasutatud vene, poola ja eesti rahvameditsiinis seedekulgla pahaloomuliste kasvajate, südame- ja veresoonkonnahaiguste ning diabeedi korral. Lääne-Siberis on seent kasutatud ka tuberkuloosi leevendamiseks. Vene ja siberi rahvameditsiinis on tšaagat kasutatud vähiravis, sealhulgas opereerimatu rinnavähi, huulevähi, maovähi, süljenäärme kasvaja, kopsu-, naha- ja pärasoole vähi ning Hodgkini tõve korral.
Soome rahvameditsiinis.
Soomes on tšaagat kasutatud diabeedi, gastriidi, Crohni tõve, ultseratiivse koliidi, psoriaasi, astma ja muude terviseprobleemide raviks või leevenduseks.
Saamidel on tšaagatee olnud ammusest ajast igapäevajook.
Soome kirjaniku Aleksis Kivi teose "Seitse venda" kohaselt käidi metsas musta pässiku mügarikke kirvega "taga ajamas".
Musta pässiku tee soomekeelne nimetus on "tikkatee". "Tikkatee" nimetus pärineb sõjaaegadest, mil rahvapärimusele toetudes, hakati kohvi puudusel tarbima mustast pässikust valmistatud kohvi ehk nn tikkateed.
Vene rahvameditsiinis ja kultuuris.
Lääne-Siberis elavad handid (Obi jõe kallastel) on kasutanud mitmeid seeni, nagu "Amanita muscaria", "Fomes fomentarius" ja ka musta pässikut ravimina.
Vene kirjanik Aleksandr Solženitsõn kirjeldas oma poolautobiograafilises teoses "Vähktõvekorpus" kuidas ühes NSV Liidu vabariigi haigla vähikopruse patsiendid musta pässikut tundma õppisid ja üks vähihaigetest seda ka ametliku raviga paralleelselt manustas. 1957. aastal tervenes Aleksandr Solženitsõn operatsioonide ja tšaaga (mõnede allikate kohaselt ka alraunijuure) toel vähist. Ühe allika kohaselt oli selleks munandi pahaloomuline kasvaja (Glebe), teise allika kohaselt aga mao pahaloomuline kasvaja.
Tšaagakorje.
Tšaagat on soovitav korjata üksnes elavalt või värskelt langetatud puult, kuna kuivanud ja lagunevate puude tšaaga on hävinemas ja tema aktiivsete koostisosade määr on märkimisväärselt alanenud . Tšaagakorjet ei soovitata läbi viia ökoloogiliselt ebatervetel aladel, nii sisaldasid Kemerovo piirkonna tšaagad märkimisväärses koguses raskmetalle (pliid, arseeni, strontsiumi).
Tšaaga korjeks lõigatakse pässikumügarik puu küljest ja eemaldatakse sisu.
Soomes on musta pässiku korje nüüdisajal igaüheõigus. Soome keskkonnaministeeriumi sõnul võib musta pässikut metsadest korjata, kuid seda tuleb teha puud kahjustamata.
Tšaaga ja inimesed.
Tšaagat on inimesed tarvitanud nii sees- kui ka välispidiselt – tee on üldtoniseeriv; tšaagainfusiooni on kasutatud periodontiidi, ekseemi, dermatiidi ja psoriaasi ravis; aurude sissehingamine vähendab ninaõõne põletikku; tšaagapulbrit kasutatakse marrastuste, kriimustuste ja sisselõigete korral, haavade kiiremaks paranemiseks. 
Traditsiooniliselt on seent tarbitud 1-2 g või 1 spl purustatud seenest valmistatud kuuma vee ekstraktina, mida juuakse, olenevalt haiguslikust seisundist, 1–5 tassi päevas. Kasekäsnateed võib korraga keeta ka 2 või isegi nelja liitri kaupa – tee säilib külmkapis kuni 10 päeva. (Glebe)
Tšaagatükke võib keeta kuni 20 korda, siis tuleks tee valmistamiseks uued tükid võtta. Tšaagatee maitset võib neutraalseks pidada, kuid soovi korral võib lisada mett või paraguai suhkrulehe saadusi ("Stevia rebaudiana").
Kasekäsna tõmmis.
Kasekäsna tõmmise valmistamiseks lisatakse poolele klaasile peenestatud käsnale 2–3 klaasi kuuma (kuni 50 °C) vett ja lastakse soojas (termoses) 8–10 tundi liguneda. Kasekäsna tõmmist juuakse enne sööki pool klaasi korraga.
Tõmmise näidustusteks on krooniline gastriit ja mao alahappesus, ka psoriaas.
Tšaaga alkoholiekstrakt.
Tšaaga alkoholi tinktuuri valmistamiseks võtta vodkat või 60% alkoholi; täita klaas poolenisti riivitud tšaagaga ja kallata peale alkohol, kuni klaas on täis. Kaks nädalat tõmmata lasta ja enne tarvitamist läbi kohvifiltri suletavasse nõusse valada ning külmkapis säilitada (nii võib aastaid säilitada). (Glebe) Spinosa artikli kohaselt on üks vene arst öelnud tšaaga alkoholiektsrakti tarvitamisõpetuse kohta järgmist: kolm korda päevas 1 tilk tinktuuri patsiendi iga eluaasta kohta.
Surmavad annused katseloomadel.
Lazovskaya (1959) viis katseloomadel, kelleks olid hiired, jänesed, koerad ja kassid, läbi katseid tšaagaekstrakti taluvuse kohta. Nende katsete kohaselt talusid katseloomad ka suurtes kogustes ekstrakti pikemaajalist manustamist: hiirte keskmine surmav annus (LD50) oli 6,5 g/kg kehakaalu kohta.
Musta pässiku farmakoloogilised toimed ja uuringud.
Pässiku perekonda kuulub mitmeid seeneliike, mida inimesed on terviseparanduse ettekäändel tarvitanud, nii näiteks on jalg-jänesepässi ("Inonotus tomentosus" ) kasutatud leepra ravis. Rohkelt teaduspublikatsioone ja ka laiemale lugejaskonnale mõeldud teavet on saadaval musta pässiku ja/või tema osade bioaktiivsete toimete kohta.
Kuidas toimub kaubandusvõrgus müüdavate tšaagapreparaatide ja teadusuuringutes kasutatavate kunstlikult kasvatatud viljakehade ja/või ühendkultuurina kasvatatud seenega sooritatud katsete ja avaldatud teaduspublikatsioonide märksõnade eristamine pole selge, arvatakse et loodusliku tšaaga ja tema inimeste kaasabil kasvatatud viljakehade toimed võivad mõneti sarnaneda. Guo jt (2015) sooritatud võrdleva analüüsi kohaselt, milles võrreldi eri riikides kasvanud musta pässiku seeneniidistike antagonismi penitsilliini suhtes tuvastasid, et Soome kaskedel kasvanud preparaatide antagonism oli tugevaim.
Antioksüdantsed toimed.
Ühe täiskasvanud inimese immortaliseerunud keratinotsüütide rakuliini (HaCaT) "in vitro" laborikatse kohaselt evivad erinevad seeneekstraktid antioksüdantseid toimeid preparaadile lisatud vesinikperoksiidi indutseeritud oksüdatiivse stressi vastu.
Babitskaia jt 2000. aastal avaldatud uuringu kohaselt käitub seene melaniinikompleks tugeva antioksüdandina. Lisaks on tuvastatud, et nimetatud kompleks kaitseb gammakiirguse toimete eest (Rasina, 2002) ja suurendab HeLa S3 vähirakkude katalaasi aktiivsust (Rzymowska, 1998).
Immunomodulatoorsed toimed.
Mitmete uurimuste kohaselt avaldab seen inimorganismile mitmeid, sh immunomodulatoorseid toimeid, kuid nende täpne mehhanism ja osalevad biomolekulid ning metabolismi rajad pole selged, nii näiteks pikendab seen ühe uuringu kohaselt leukotsüütide eluiga, kuid teises uuringus nimetatakse seent võimaliku leukotsütoosi põhjustajaks.
Mitmetes uuringutes on musta pässiku vähivastaseid toimeid uuritud ja tuvastatud. (Cui jt, 2005; Choi jt., 2010; Chung jt, 2010; viidanud Lee ja Cho, 2016).
Samuti on uuringutega tuvastatud paljude taimede ja/või nende osade võime, nagu hõlmikpuu, harilik ženšenn, harilik ingver, harilik sibul, küüslauk jpt, "vastu seista" ioniseerivale kiirguse toimetele. See võime on katsetega tuvastatud ka mitmetel seeneliikidel, nende hulgas must pässik.
Song jt (2007) uurisid musta pässiku vesitõmmise immunomodulatoorseid toimeid makrofaagide talitlusele ja loomulike tappurrakkude talitlusele Balb/C hiirtel. Uuringu kohaselt toimusid muutused nii tsütokiinide (IL-2, IL-4, IL-10, IL-12, TGFβ jt) kui vastavate geenide regulatsioonil ja avaldumisel nii vähirakkudel kui ka kontrollrakkudel. Uuringu kohaselt ei ole must pässik kasvajaspetsiifiline vaid avaldab toimeid ka normaalrakkudele, toimed on väiksemate manustatud koguste puhul isegi suuremad.
Lee ja Cho (2016) uurisid musta pässiku etanooliekstrakti toimeid inimese mao pahaloomulisele kasvajale viienädalastel emastel "NOD/SCID" ("nonobese diabetic/severe combined immunodeficiency mouse") hiirtel. Hiirte võõrsiirdkoe "in vivo" mudeli tarbeks süstiti hiirtele naha alla EBV + inimese mao pahaloomuline kasvaja (SNU719) rakke (5 × 106 rakku/hiire kohta). Uuringu kohaselt inhibeeris musta pässiku ekstrakt kasvaja arengut. Lee ja Cho tuvastasid ekstrakti saanud hiirte kasvajakollet molekulaarselt uurides nn apoptoosirajale suunavate geenide, nagu p53, p21 ja Bax suurenenud ekspressiooni.
Antiviraalsed toimed.
Mitmete teaduspublikatsioonide kohaselt evivad must pässik ja/või selle osad mõningates organismides antiviraalseid toimeid osade viirusliikide ja/või tüvede suhtes.
Pässikusklerootsiumi ekstraktid inhibeerivad HIV-1 viirustüübi (Ichimura jt, 1999), inimese ja hobuse gripiviiruse proteaase. (Kahlos, 1996).
Shibnevi jt (2011) uuringu kohaselt evivad musta pässiku vesiekstrakti fraktsioonid antiviraalseid toimeid C-hepatiidi viirusega nakatatud seaembrüo neerurakkudes.
Musta pässiku biokeemilised uuringud.
Esmaseks keemilise koostise uurijaks 1864. aastal oli Tartu Ülikooli farmaatsiaprofessor Dragendorff.
Ühe hilisema röntgenfluorestsentsuuringu kohaselt sisaldab tšaaga hapnikku (40–45%),süsinikku (39%), kaaliumi (9–10%), vesinikku (3,6%), lämmastikku (0,4%), magneesiumi (0,64%), kaltsiumi (0,37%), kloori (0,33%), fosforit (0,23%), naatriumi (0,05%), rubiidiumi (0,04%), väävlit (0,02%), mangaani (0,02%) ja lisaks veel rauda, vaske, tsinki, vanaadiumi ja kroomi ning jälgedena niklit, seleeni, joodi, baariumi, broomi ja strontsiumi.
Hüdrolüüsi tulemuste kohaselt sisaldab tšaaga 15 aminohapet – glütsiini, asparagiinhapet, glutaamhapet, türosiini, seriini, treoniini, leutsiini, metioniini, lüsiini ja histidiini.
Tšaaga sisaldab flavonoide (flavoonid, flavonoolid, antotsüaniidid, katehhoolid, apigeniin, naringeniin, "coryne" ja kvertsetiini), triterpeene ja steroole (6–8%), ligniini (25–30%), tselluloosi (~2%) ja hemitselluloosi (~12,5%). (Shashkina jt, 2006)
Zheng jt (2007) uurisid loodusliku tšaaga ja kultuuris kasvatatud seeneniidistiku steroidide sisaldust. Need uuringud inditseerivad loodusliku tšaaga steroolide sisalduse erinevust kultuurtšaaga omast. Tšaaga sisaldas 12 sterooli ja kultuurtšaaga vaid kolme, samuti esines erinevusi sterooli kogustes, nii näiteks oli tšaagas lanosterooli 45,4% kogusteroolist ja kultuurtšaagas 3,6%.(Haines)
Inotodioolil on näriliste "in vivo" kartsinogeneesi testide kohaselt tugev kasvajavastane toime. (Zhong jt 2009)
Kasetüvedel kasvav looduslik tšaaga sisaldab betuliinhapet ja betuliini, kultuuris kasvatatud must pässiku seeneniidistik harilikult mitte.
Melaniin.
Looduses kasvava musta pässiku sünteesitav pigment melaniin (allomelaniin) erineb "Befungin"'i valmistamisel kasutatava kultuurtšaaga melaniinist (eumelaniin).
Valgud.
Esimene avastatud seene lektiin oli rohelises kärbseseenes ("Amanita phalloides") leiduv "phallin". Seni on tuvastatud eri seeneliikides ligi 105 lektiini. 
Veel on katsetega tuvastatud, et mitmete seeneliikide lektiinid võivad immuunsüsteemiga loomadel, sealhulgas inimestel, stimuleerida lümfotsüütide kasvu ja paljunemist, osaleda immunokeemilistes reaktsioonides, blokeerida kasvajarakkude retseptoreid ja takistada nende migreerumist (Shashkina jt, 564:2006).
Vitamiinid.
Dr. Ron McDow' (2015) monograafia kohaselt sisaldab looduslik tšaaga B-rühma vitamiine ja D-vitamiini.
Kirjandus.
62. volume, november 2013, lk 691–696. Lühikokkuvõte
lk 233-240, 2011, "North Atlantic Books", Google'i raamatu veebiversioon
https://link.springer.com/article/10.1007%2Fs11094-006-0194-4 Chemical and medicobiological properties of chaga (review), "Pharmaceutical Chemistry Journal", oktoober 2006, 40. väljaanne, nr 10, lk 560–568. Osaline veebiversioon
"Adaptogen Action of Preparations from Inonutus obliquus", "Pharmaceutical Chemistry Journal", veebruar 2003, 37. väljaanne, nr 2, lk95–98. Osaline veebiversioon