tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Ferdinand Rei

Ferdinand Rei (24. veebruar 1896 Kabala vald − 20. jaanuar 1977) oli eesti ajakirjanik, poliitik ja põllumees.
Ta lõpetas eksternina keskkooli ja töötas 1913 ajalehe Olevik toimetuses. Aastatel 1917 ja 1918 oli ta ajalehtede Kiir ja Tööline ajakirjanik, töötades koos Viktor Kingissepa, Hans Pöögelmanni ja Jaan Anveltiga. Ta sattus Aleksandr Koltšaki kätte vangi. Ta oli VK(b)P liige. Aastatel 1919 ja 1920 oli ta ajalehe Siberi Tööline toimetaja. VK(b)P Siberi oblastibüroo Eesti agitatsiooni ja propaganda osakonna otsusega heideti ta parteist välja parteidistsipliini rikkumise ja parteivastase kihutustöö pärast. Ajalehe "Sovetskaja Sibir" (Nõukogude Siber) 1920. aasta 4. juuni numbris ilmus selle kohta isegi teade.
Aastal 1920 opteerus ta venna abiga Eestisse tingimusel, et ei osale enam poliitilises tegevuses. Ta elas seejärel Imaveres Kadastiku talus (54 hektarit), oli peremees ja tegelik põllumees. Aastast 1927 oli ta Imavere valla volikogu liige. Lisaks oli ta üle kümne aasta Imavere masinatarvitajate ühistu juhatuse liige, aastast 1931 Imavere veeühistu juhatuse liige ja üle kümne aasta ühispiimatalituse revisjonikomisjoni liige. 
Enne 1941. aasta juuniküüditamist sai ta sellest teada ja hoiatas inimesi. 1949. aasta märtsiküüditamise eel määrati ta küüditavate nimekirja, kuid teda ei küüditatud. 1949–1953 varjas ta end naiseõdede juures Paide lähedal. 
Ta arreteeriti 5. märtsil 1953 ja Eesti NSV Ülemkohus mõistis ta § 58-10 lõike 2 alusel 25 aastaks vangilaagrisse ja 5 aastaks asumisele. Ta saadeti Mordva ANSV-sse Dubravlagi, kust vabanes 1955. Seejärel elas ta Paides.
Isiklikku.
Tema vend oli poliitik August Rei.
Europe by Satellite

European Broadcasting Service (EBS) (televisioonikanalid EBS ja EBS+) on Euroopa Liidu televisioonikanalid, mida haldab Euroopa Komisjon. Saateid edastatakse paljudes Euroopa Liidu keeltes.
Peamiseks sisuks on
Aulepa tuulepark

Aulepa tuulepark on tuulepark Lääne-Nigula vallas Läänemaal. 
13 tuulikuga tuulepark valmis 2009. aastal ning 2011. aasta suvel lisati veel kolm tuulikut. Iga tuuliku elektritootmise võimsus on 3 MW, mis teeb kogu pargi võimsuseks 48 MW, ning pargi aastane elektritoodang on kuni 123 GWh. Laiendatud tuuleelektrijaama toodanguga saab katta ligikaudu 43 000 keskmise tarbimisega Eesti pere aastase elektrivajaduse.
Pargi 16 tuulikust 8 asuvad Aulepa külas, 6 Suur-Nõmmküla külas ning 2 Vanaküla külas.
Eesti Straussi Ühing

Eesti Straussi Ühing (ka Eesti Johann Straussi Ühing) oli 1990. aastal Elvas asutatud mittetulundusühing, mille eesmärk oli tutvustada ja propageerida Strausside suguvõsa ja nende kaasaegsete muusikat.
Ühingu looja ja esimene esimees oli Elva kultuuritegelane Kalev Päid. 1990. ja 1991. aastal avaldas ta ühingu nimel kaks brošüüri, mis tutvustasid Johann Straussi elu ja loomingut. Kohalikest kultuuritegelastest osales ühingus ka Elva Vabatahtliku Tuletõrje Ühingu esimees Julius Illus.
Eesti Straussi Ühing tegutses Elvas Leopold Hanseni majamuuseumis aadressil Vaikne tänav 10. Alates 2019. aastast oli ühing registreeritud Elvas aadressil Kesk tänav 23. Ühingu algatusel toimusid Elvas mitmesugused muusika- ja kultuuriüritused, nende seas kammerkontserdid, uusaastakontserdid ja Straussi festival "Kuningriik", mida on nimetatud "Elva stiilseimaks suvepeoks, kus ka pealtvaatajad on riietunud 19. sajandi teise poole moe järgi".
Ühing kustutati äriregistrist 29. veebruaril 2024.
Kodar

Kodar on rummu ja pöida ühendav pulga- või varvataoline ratta osa.
Satelliitraadio

Satelliitraadio on raadioprogrammide edastamine ühe või enama sidesatelliidi vahendusel ja vastuvõtmine selleks kohandatud seadmetega.
Signaalide edastamiseks kasutatakse geostatsionaarsel või geosünkroonsel orbiidil olevaid tehiskaaslasi.
Kasutamise põhjused.
Sidesatelliitide kaudu transleeritud analoog- või digitaalne raadiosignaal hõlmab märksa suurema maa-ala kui maapealsete raadiojaamade signaal.
Mitmed FM-jaamad kasutavad Euroopas lisaks signaali maapealsele transleerimisele täiendavalt edastamist krüpteerimata signaalina satelliidi kaudu. Peale vabaleviraadioprogrammide on arvukalt abonomendipõhised digitaalpakette raadioprogrammidega, mis ei edasta saateid maapealselt; märkimisväärselt palju on neid USA-s.
Raadioprogrammide edastamine Euroopas ja Ameerikas.
Euroopas kasutavad paljud FM-raadio saadete edastajad mitmest kohalikust FM-transponderist koosnevat võrgustikku, et levindada ühtainust programmi suurele, tavaliselt kogu riiki hõlmavale maa-alale. Paljud neist jaamadest edastavad täiendavalt ka satelliidisignaali, mida saab võtta vastu paljudes mandri piirkondades. USA maapealsed raadiojaamad on seevastu alati kohalikud ning igal jaamal on oma ainulaadne programm. 
Suhteliselt suure rahvastiku tihedusega piirkondades on hõlpsam ja odavam jõuda elanikkonna suurema osani maapealsete saatjate vahendusel. Nõnda on Suurbritannias ja mõnes muus riigis raadioteenuste areng käesoleval ajal keskendunud satelliitraadio arendamise asemel pigem digitaalheli (DAB) Raadio edastamisele.
Alternatiivid.
Satelliitraadio konkureerib selliste globaalse leviga maapealsete digitaalraadiostandarditega nagu näiteks Digital Radio Mondiale.
Liigend

Liigend ehk šarniir (pr sõnast "charnière", mis ld sõnast "cardo" 'uksehing') on liikuv liide, mis võimaldab detailide pöörlemist ainult ümber ühise telje või punkti.
Rolandas Jasevičius

Rolandas Jasevičius (sündinud 31. juulil 1982 Vilniuses) on Leedu endine poksija.
Jasevičius osales II kergekeskkaalus (kuni 69 kg) 2004. aasta Sydney olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas 1. ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Jasevičius osales II kergekeskkaalus (kuni 69 kg) 12. maailmameistrivõistlustel (Bangkok, 2003), kuid kaotas 1. ringis hilisemale pronksmedalivõitjale Andre Bertole (USA) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja. 
Jasevičius sai II kergekeskkaalus (kuni 69 kg) 35. Euroopa meistrivõistlustel (Pula, 2004) pronksmedali. Ta osales I keskkaalus (kuni 71 kg) 34. Euroopa meistrivõistlustel (Perm, 2002), kuid kaotas 2. ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Aleksander Pääsuke

Aleksander Pääsuke (sündinud 12. novembril 1949) on endine Eesti NSV julgeolekutöötaja. 
Ta on olnud Eesti NSV Riikliku Julgeoleku Komitee uurimisosakonna uurija, vanemuurija, uurija-kriminalist ja eriti tähtsate asjade uurija aastail 1976–1991.
Valeri Pork

Valeri Pork (sündinud 8. juulil 1941 Kalininis, nüüdses Tveris) on Vene vastuluuraja, jurist ja keskkonnakaitsja.
Pork oli Nõukogude Vastuluure töötaja. Selles ametis kontrollis ta välismaa ajakirjanikke ning tegeles Saksamaa LV Moskva esinduse operatiivteenindamisega.
Rahvusvahelise õiguse jurist, ajakirjanik, professor. Julgeoleku-, riigikaitse- ning korrakaitseprobleemide akadeemia asepresident. Fondi Rahvusvaheline Ökoloogiline Ohutus president.
Pork kirjutas 2004. aastal ajalehes Vojenno-promõšlennõi Kurjer, kuidas Vene piirivalve alampolkovnik töötas Eesti luure heaks.
Isiklikku.
Valeri Pork on Arnold Porgi kaksikvend ja August Porgi poeg.
Arnold Pork

Arnold Pork (sündinud 8. juulil 1941 Kalininis, Vene NFSV-s) on Eesti ja Vene ettevõtja, keskkonnategelane ning Vene poliitik.
Pork on lõpetanud Leningradi Ülikooli õigusteaduskonna, õigusteaduse doktor, professor. Ta on Riigiduuma eelmise koosseisu kommunistist spiikri Gennadi Seleznjovi nõunik. 1999. aastal kandideeris Pork Tveri oblasti kuberneriks. Ta on olnud Vene nafta- ja gaasifirma Trans Nafta asepresident.
MTÜ Rahvusvaheline Töösturite ja Ettevõtjate Kongress juhatuse liige, SA Balti Mere Ökoloogilise Ohutuse Rahvusvaheline Fond juhatuse liige ja asutaja, MTÜ Eesti-Vene Ettevõtjate Koda endine juhatuse liige. 2006. aastal Saksamaal asutatud International Institute of Ecological Safety for Baltic and Northern Seas ekspert.
Porgil on nii Eesti kui ka Vene kodakondsus. Vene ajakirjanduses on teda seostatud KGBga.
2010. aastal teatas Pork Vene-Eesti keskkonnaorganisatsiooni Puhas Läänemeri juhina, et Läänemeres on vähemalt pool miljonit tonni erinevaid keemiarelvi, mis sinna uputati pärast Teist maailmasõda. Relvad on Porgi sõnul uputatud Helsingi-Tallinna joonest ida poole endise Nõukogude Liidu territoriaalvetesse
Isiklikku.
Arnold Pork on Valeri Porgi kaksikvend ja August Porgi poeg.
Romualdas Murauskas

Romualdas Murauskas (3. mai 1934 Kaunas – 23. mai 1979 Kaunas) oli Leedu ja Nõukogude Liidu poksija.
Murauskas oli kokku kuuekordne Leedu NSV meister aastatel 1954 ja 1956–1960. 
Murauskas sai poolraskekaalus (kuni 81 kg) 1956. aasta Melbourne'i olümpiamängude poksivõistlustel pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale kuldmedali- ja olümpiavõitjale James Boydile (USA) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Murauskas osales poolraskekaalus (kuni 81 kg) 11. Euroopa meistrivõistlustel (Lääne-Berliin, 1955), kuid kaotas veerandfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale Ulrich Nitzschkele (Ida-Saksamaa) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja ning 12. Euroopa meistrivõistlustel (Praha, 1957), kuid kaotas 1. ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Murauskas oli poolraskekaalus (kuni 81 kg) Nõukogude Liidu meister 1956. aastal. Ta sai Nõukogude Liidu meistrivõistlustel poolraskekaalus (kuni 81 kg) 3. koha aastatel 1955, 1959 ja 1960.
Ivan Kondakov

Ivan Kondakov (vene keeles "Иван Лаврентьевич Кондаков"; 8. oktoober 1857 Viljuisk, Jakuudi oblast – 14. oktoober 1931 Elva) oli Eestis tegutsenud vene keemik, sünteetilise kautšuki avastaja.
Kondakov lõpetas Krasnojarski poistegümnaasiumi. 1880. aastal astus Peterburi ülikooli füüsika-matemaatikateaduskonna loodusteaduste osakonda, lõpetas ülikooli 1884. aastal. 1885. aastal jäeti ta ülikooli juurde valmistuma professorikutseks.
1886. aastal määrati Kondakov laborandiks Varssavi ülikooli keemiakateedrisse. 1894. aasta detsembris kaitses Peterburi ülikoolis magistriväitekirja keemias "О синтезе под влиянием хлористого цинка в ряду жировых соединений".
1895. aastal määrati ta Tartu Ülikooli farmaatsiaprofessoriks ja ta töötas Tartus 1918. aastani.
1899. aastal avastas Kondakov dimetüülbutadieeni katalüütilise polümerisatsiooni sünteetiliseks kautšukitaoliseks aineks. Tema uurimused panid aluse sünteetilise kautšuki tootmisele Saksamaal Esimese maailmasõja ajal.
Aastatel 1918–1921 töötas Kondakov Praha ülikoolis. 
Kondakovil oli maja Elvas professorite linnaosas, kus ta elas aastatel 1911–1918 ja 1921–1931.
Pärnu vojevoodkond

Pärnu vojevoodkond (poola "województwo parnawskie") oli Poola-Leedu haldusüksus (vojevoodkond; algselt kuni 1598. aastani Pärnu presidentkond) Liivimaa hertsogkonnas.
Pärnu presidentkond moodustati pärast Poola-Leedu ja Moskva tsaaririigi vahelise Jam-Zapolski vaherahu sõlmimist, millega Liivimaa ja sealhulgas endise Saare-Lääne piiskopkonna maavaldused siirdusid Poola-Leedu võimkonna alla. Algselt 1582. aastal moodustatud Pärnu presidentkonda kuulusid Koiva jõe, Läänemere ja Võrtsjärve vahelised alad. Pärnu presidentkonda kuulusid Pärnu, Viljandi, Tarvastu ja Helme distriktid.
Pärnu vojevoodkond oli üks kolmest Liivimaal moodustatud Liivimaa hertsogkonna vojevoodkonnast Tartu ja Võnnu kõrval. 
1617–1618 aastate Poola-Rootsi sõja ajal vallutasid Pärnu linna mõnepäevase piiramise järel, 1617. aasta 11. augustil Rootsi väed ja Rootsi väed okupeerisid Liivimaa ranniku, Grobinast Pärnuni. Raske majandusliku olukorra ja toiduainete puuduse tõttu, kuna maa oli aga ülimalt suures ulatuses rüüstatud, muutus sõjaväe toitlustamine raskeks aga ka poolakatele ning nad tõmbusid Eestimaalt tagasi Liivimaale. 
Pärnumaa liideti algselt halduslikult Eestimaa hertsogkonnaga ning kogu Liivimaa vallutamise järel, taas Rootsi Liivimaaga.
Staarostkonnad.
Liivimaa riigimaadel moodustati 1582 Liivimaa konstitutsiooniga Pärnu presidentkonnas halduspiirkondadena 20 distrikti (poola k. "powiat") ehk ringkonda: 
Allendorfski (saksa k. "Allendorf"), Bartnicki (Burtneck), Ermeski ("Ermes"), Feliński ("Fellin"), Helmecki ("Helmet"), Karkuski ("Karkus"), Kremoński ("Kremon"), Lealski ("Leal"), Lemzelski ("Lemzal"), Obnormski ("Ubbenorm"), Papendorfski ("Papendorf"), Parnawski ("Parnau"), Pemigelski ("Pernigel"), Ropski ("Roop"), Rujeński ("Rujen"), Saliski ("Salis"), Tauruski ("Tarwast"), Trejdeński ("Treiden"), Wolmarski ("Wolmar") ringkond . Hilisematest staarostkondadest Pärnu ja Tartu vojevoodkondade Lõuna-Eesti alale jäi 10, ning nendest 4 Pärnu vojevoodkonda. 1586. aastal eraldus Viljandi staarostkonna koosseisust Tarvastu staarostkond. Staarostid haldasid ka folvarke ehk Rzeczpospolita riigimõisu ning folvarkid haldasid staarostkonna teo- ja maksukohustega vakuseid ja hajatalusi.
Võnnu vojevoodkond

Võnnu vojevoodkond (poola keeles "Województwo wendeńskie") oli Poola-Leedu haldusüksus Liivimaa hertsogkonnas 1598−1660, keskusega Võnnu linnuses. 
Ajalugu.
Pärast Poola-Leedu ja Moskva tsaaririigi vahelise Jam-Zapolski vaherahu sõlmimist 1582. aastal moodustati Võnnu presidentkond, mis muudeti 1598. aasta reformiga vojevoodkonnaks. See oli üks kolmest Liivimaal moodustatud vojevoodkonnast Pärnu ja Tartu kõrval. 
Vojevoodkonna eluiga jäi lühikeseks. Sõjas Rootsiga kaotati 1620. aastatel suurem osa vojevoodkonna territooriumist. Vojevoode nimetati 1660. aastani, mil sõlmiti Oliwa rahu. Poola-Leedule jäänud aladest moodustati Liivimaa vojevoodkond.
Vojevoodkonna koosseis.
Võnnu vojevoodkonna territooriumi moodustasid Latgale, Vidzeme ja Piltene piirkonnad ning Riia linna ümbritsevad alad. Võnnu vojevood elas 1582. aastast Sigulda linnuses, kui poolpurustatud Võnnu linnuse asemel Sigulda oma residentsiks valis.
Staarostkonnad.
Liivimaa riigimaadel moodustati 1582 Liivimaa konstitutsiooniga Võnnu presidentkonnas halduspiirkondadena 31 ringkonda: Aizkraukle (poola k. "Aszkierat", saksa k. "Ascheraden"), Dole ("Daleń, Dahlen"), Daugavgrīva ("Dyjamen, Dünamünde"), Daugavpilsi ("Dyneburg, Dünaburg"), Zaube ("Jurborg, Jürgensburg"), Salaspilsi ("Kircholm, Kircholm"), Koknese ("Kokenhus, Kokenhusen"), Krustpilsi ("Krzyżborg,Kreutzburg"), Ļaudona ("Laudań, Laudohn"), Mālpilsi ("Lemburg, Lemburg"), Lielvārde ("Lenoward, Lennewarden"), Ludza ("Lucyń, Ludsen"), Viļaka ("Marienhauski, Marienhausen"), Nītaure ("Nitawski, Nitau"), Ādaži ("Nowomłyński, Neuermühlen"), Ērgļi ("Orleński, Erlaa"), Pebalgi ("Pebal, Pebalg"), Ropaži ("Rodenpojski, Rodenpois"), Rauna ("Rumborski, Ronneburg"), Rēzekne ("Rzeżydski, Rzezyca, Rositlen"), Cesvaine ("Seswiejski, Sesswegen"), Suntaži ("Suncelski, Sunzel"), Gulbene ("Swanenburg, Łabędziewo, Schwanenburg"), Madliena ("Syzegalski, Sissegall"), Smiltene ("Szmeltyński, Smilten"), Szwineń (Suinen), Trikāta ("Trykack, Trikaten"), Ikšķile ("Ikskul, Uexküll"), Võnnu ("Wendeń, Wenden"), Skujene ("Zujeń, Schujen"), Sigulda ("Zygwolski, Segewolde") ringkond .
Kohtla-Järve poolkoksimäed

Kohtla-Järve poolkoksimäed on põlevkivi poolkoksi kuhjamisel tekkinud mäed Kohtla-Järve Järve linnaosa lääneosas. Lõunapoolse mäe kõrgus on 167,7 meetrit, see on ühtlasi Eesti kõrgeim tehismägi, ning põhjapoolse mäe kõrgus on 143 meetrit. Varem oli mäestik viie tipuga, mille kõrgus ulatus kuni 186 meetrini.
Põleng 2012. aastal.
2012. aasta juulis jõudsid ajakirjandusse teated, et Kohtla-Järve tehismäe sisemus on juba pikemat aega põlenud. Keskkonnaministeeriumi hinnangul ei tulenenud sellest tähelepanuväärset keskkonnaohtu, samas oli neis väidetes kaheldud. Augusti alguse seisuga ei olnud Keskkonnaministeerium jõudnud põlengu likvideerimise asjus kokkuleppele mäge sulgevate ehitusfirmadega Merko ja Rand &amp; Tuulberg, kes mõlemad leidsid, et tegu on vääramatu jõuga ning seega pole põlengu kustutamine nende kohustus.
Põlengu asjaolude hindamist ja likvideerimist raskendas asjaolu, et taolisi poolkoksimägesid on maailmas vähe. Eestis on varem põlenud aheraine-, mitte poolkoksimäed, Saksamaal on aga põlenud kivisüsi, mitte põlevkivi.
Riigi tellimusel tehismäge uurinud geoloogi Erik Puura väitel ei põlenud mäes siiski üldse poolkoks. "Põlema ei läinud mäe peamised jäätmed, vaid kas kunagi nõlva sisse paigutatud jääkpõlevkivi või mingisugused muud põlevad tööstusjäätmed, mida sinna kunagi pandi," kommenteeris Puura põlengut Postimehele.
Terje Pennie

Terje Pennie-Kolberg (sündinud 9. jaanuaril 1960 Kehras) on Eesti näitleja. 
Ta on lõpetanud 1978. aastal Kehra Keskkooli ning 1984. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri (11. lend). 
Ta on töötanud aastatel 1978–1980 Ugala teatris, 1984–1990 Rakvere Teatris ja 1990–2000 Eesti Draamateatris. Alates 2016. aastast töötab ta taas Ugala teatris. 
Ta on olnud lühikest aega NUKU teatri ja Vanalinnastuudio trupi liige ja pikemat aega vabakutseline näitleja. Ta on mänginud ka muusikalides ja telesarjades. 2015. aasta oktoobris oli ta peategelane improteatri Impeerium improvisatsioonietendustes "Laval Terje Penniega".
Isiklikku.
Terje Pennie on nii ema kui ka isa poolt ingerisoomlane. Ta on 1991. aastast abielus filmilavastaja Jaan Kolbergiga. Neil on tütred Justina Maria ja Inger Helena, kes on juba aastaid elanud Šotimaal, ning poeg Jaan Tristan Kolberg, kes on näitleja. 
Pennie täditütar on näitleja Laine Mägi.
Välireklaam

 
Välireklaam on graafiline, tekstiline või muu reklaaminformatsioon, mis on paigutatud statsionaarsele või mobiilsele erikonstruktsioonile ja kuvatakse avatud maastikul, samas ka hoonete väliskülgedel, tänavatarvikutel, teede ja maanteede kohal või kõrval.
Välireklaamide hulka kuuluvad ka hoonete sees asetsevad teabekandjad – müügikoha- ehk POS- ("point of sale") konstruktsioonid, TPD, ekraanid jmt, kuid sagedamini nimetatakse selliseid reklaame siiski sisereklaamideks ("indoor"-reklaam).
Välireklaam (tihti märgistatakse "outdoor"-reklaam terminiga või OOH ("out of home") kuulub ATL ("above the line") reklaamiliiki.
Välireklaamobjektide klassifikatsioon.
Välireklaamobjektid ehk teabekandjad kuuluvad kahte liiki:
Reklaampildi mõõtu (kõrgus ja pikkus) nimetatakse reklaampinna formaadiks. Valgustatud reklaamkandjad valmistatakse reeglina standardmõõdus, mis lubab toota standardsuurustes reklaampostreid.
Kõige levinumateks reklaamkandjateks on (kõrgus × laius):
Välireklaami plussid ja miinused.
Plussid:
Miinused:
Maret Oja

Maret Oja (aastani 1991 Maret Peep; sündinud 25. augustil 1963 Tartus) on eesti näitleja. 
Ta on lõpetanud 1981. aastal Tartu 2. Keskkooli ja 1986. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri (12. lend). 
Aastatel 1986–1991 töötas ta näitlejana teatris Vanemuine. 
Hiljem on ta töötanud stjuardessina, diktorina ja toimetajana Eesti Raadios ning reklaamijuhina Delfis.
Isiklikku.
Tema isa Harald Peep oli kirjandusteadlane, ema Laine Peep raamatukogutöötaja. Ta on olnud abielus Peeter Ojaga.
Vilno leping

Vilno lepingu või Vilniuse lepingu all võidakse silmas pidada mõnda järgmistest lepingutest:
Vilno leping (1559)

Vilno leping ehk Vilniuse leping sõlmiti 1559. aasta 31. augustil, Liivi sõja ajal, Liivi ordu ja Rzeczpospolita vahel Vilnius (selleaegne poolapärane nimetus "Vilna, Wilna, Wilno"). 
Liivi ordu maameister Gotthard Kettler andis lepinguga Saksa ordu Liivi ordu maad Poola kuninga ja Leedu, Vene ja Žemaitija Suurvürstiriigi suurvürsti Zygmunt II Augusti kaitse alla, maad ähvardava Moskva tsaaririigi eest. 
Liivi ordu poolse kaitse ja protektsiooni saavutamise eesmärgiks oli neutraliseerida 16. sajandi Euroopa suurriigi Rzeczpospolita-poolse kaitsega Moskva tsaaririigi tsaari Ivan Julma vallutusi Vana-Liivimaal.
Sõlmitud leping ei kaitsenud Vana-Liivimaad Moskva tsaaririigi rünnakute eest, 1560. aasta algusest algasid taas Vene vägede rüüsteretked, millele orduväed ei suutnud piiri panna. Protektsioonilepinguga anti Rzeczpospolita vägede ja Mikołaj Radziwiłł Rudy kaitse alla mitu lossi Liivimaa lõuna- ja idapiiri lähistel, kuid poolakad ei kiirustanud abivägede saatmisega ning vältisid täielikult konflikti venelastega (sel ajal kehtis veel Vene-Leedu rahu, mida Zygmunt II August murda ei tahtnud). 
1660. aasta aprillis Eestimaale saabunud Moskva tsaari vasallkuningas hertsog Magnus tegi asja veelgi keerulisemaks, kuna asus taotlema endale ka Eestimaa hertsogkonda, Maasilinna foogtkonda, Lihula linnust ning Uus-Pärnut, mis kõik kuulusid ordule. Nii puhkes Kettleri ja Magnuse konflikt, mis saatuslikult nõrgendas Liivimaa kaitsetahet ning tegi Vene vägedele maa hõivamise märksa hõlpsamaks. Nii langes Vene vägede kätte tugev Alūksne (Marienburgi) kindlus ning seejärel ka mitmeid teisi linnuseid, seda peamiselt ordu suutmatuse tõttu saata abivägesid, moona ja palgaraha. 
2. augustil toimus Härgmäe lahing, kus ordu tippjuhtkond eesotsas Philip Schall von Belliga ründas vaid 500 mehega umbes 14 000-mehelist Vene väge. Peaaegu kõik sakslased kas tapeti või langesid vangi.
1561. aastal kujunenud olukorras sõlmis Gotthard Kettler 1561. aastal Vilnos, uue Vilno lepingu (1561), millega andis tema võimu all olevad territooriumid Poola kuninga ja Leedu, Vene ja Žemaitija suurvürstiriigi suurvürsti Zygmunt II Augusti valdusse, saades enda valitseda ilmaliku Kuramaa hertsogiriigi ning tunnistas end Zygmunt II Augusti vasalliks.
Gore Vidal

Eugene Luther Gore Vidal (3. oktoober 1925 – 31. juuli 2012) oli Ameerika Ühendriikide kirjanik ja poliitikakommentaator. Kirjutas ka esseid, filmistsenaariume ja näidendeid.
Ta kasutas pseudonüüme "Edgar Box", "Cameron Kay" ja "Katherine Everard".
Anhalt-Aschersleben

Anhalt-Ascherslebeni vürstkond oli territoorium Saksamaal, mis eksisteeris aastatel 1252–1315. See loodi, kui Anhalti vürstkond jagati aastal 1252 Heinrich I poegade vahel Anhalt-Ascherslebeni, Anhalt-Bernburgi ja Anhalt-Zerbsti vürstkondadeks.
Heinrich II Paks, Heinrich I vanim poeg, oli oma isa kaasvalitseja aastast 1244. Seoses jagunemisega valis ta Anhalti põlisvaldused Harzi mägedest põhja pool ümber Askania residentsi Ascherslebeni "(Ascharia)", millele ta aastal 1266 linnaõigused andis.
Kui Heinrichi pojapoeg Otto II aastal 1315 ilma meessoost pärijateta suri, läks vürstkond – sealhulgas pealinn Aschersleben – läänina tema nõole ja võlausaldajale Halberstadti piiskopile Albrechtile. Kuigi Anhalt-Bernburgi vürst Bernhard II aasta hiljem Halberstadti feodaalset ülimuslikkust tunnistas, oli Aschersleben mitme konflikti põhjus tema järglaste ja Halberstadti piiskoppide vahel. Sellest hoolimata jäi see osaks piiskopkonnast, mis aastal 1648 ilmalikustati Halberstadti vürstkonnaks, ja selle suveräänne omand, sealhulgas õigused Anhalt-Ascherslebenile, anti Brandenburg-Preisimaale.
Tartu rahvusvaheline puhkpillifestival

Tartu rahvusvaheline puhkpillifestival "Mürtsub pill" toimub Tartus igal suvel alates 2005. aastast. Esimene festival leidis aset 14.–17. juulil 2005. 
6. festival 2010. aastal korraldati koostöös Tartu Hansapäevadega, mis kandsid nime Tartu Helisevad Hansapäevad.
2.–5. augustil 2012 toimus kaheksas festival. 2012. aastal osalesid orkestrid Eestist, Soomest, Ungarist, Lätist ja Suurbritanniast. Peaesineja oli Roberts Bakery Band Suurbritanniast eesotsas dirigent Colin Cransoniga.
Kümnes puhkpillifestival "Mürtsub pill" toimus 4.–8. juunil 2014. Esinevad orkestrid Eestist, Tšehhist, Rootsist, Lätist, Venemaalt ja Soomest. Seekordne festival on ühtlasi osa Tartu laulupeo muusikanädalast, seepärast osalevad festivalil esinevad orkestrid ka laulupeorongkäigus ja laulupeol.
2015. aastal toimub "Mürtsub pill" 31. juulist 2. augustini.
Darius Jasevičius

Darius Jasevičius (sündinud 13. mail 1981 Vilniuse maakonnas) on Leedu endine poksija.
Jasevičius osales II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) 11. maailmameistrivõistlustel (Belfast, 2001), kuid kaotas 2. ringis hilisemale pronksmedalivõitjale James Moore'ile (Iirimaa) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja ning II kergekeskkaalus (kuni 69 kg) 13. maailmameistrivõistlustel (Mianyang, 2005), kuid kaotas 1. ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja. 
Jasevičius sai II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) 33. Euroopa meistrivõistlustel (Tampere, 2000) pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Bülent Ulusoyle (Türgi) jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Ričardas Tamulis

Ričardas Tamulis (22. juuli 1938 Kaunas – 22. aprill 2008 Jonava) oli Leedu ja Nõukogude Liidu poksija.
Tamulis oli 1964. aastal Leedu NSV parim sportlane. Ta oli kokku kuuekordne Leedu NSV meister aastatel 1957–1959, 1961 ja 1963–1964. 
Tamulis sai II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) 1964. aasta Tōkyō olümpiamängude poksivõistlusel hõbemedali, kaotades finaalis kuldmedali- ja olümpiavõitjale Marian Kasprzykile (Poola).
Tamulis võitis II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) kuldmedali ja tuli Euroopa meistriks 14. Euroopa meistrivõistlustel (Belgrad, 1961), 15. Euroopa meistrivõistlustel (Moskva, 1963) ning 16. Euroopa meistrivõistlustel (Ida-Berliin, 1965).
Tamulis oli II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) kokku viiekordne Nõukogude Liidu meister aastatel 1959, 1961–1962, 1964 ja 1966. Ta sai Nõukogude Liidu meistrivõistlustel 2. koha I kergekeskkaalus (kuni 63,5 kg) 1958. aastal ning 3. koha II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) aastatel 1963 ja 1967.
IV liiga 1999

IV liiga 1999 oli Eesti jalgpalli tugevuselt viienda liiga IV liiga 1999. aasta hooaeg.
IV liiga ida.
Liigatabel.
1
Mängutulemused.
Iga meeskond mängib kõikide vastastega 4 korda, kaks korda kodus ja kaks korda võõrsil, kokku 20 mängu.
IV liiga põhi.
Mängutulemused.
Iga meeskond mängib kõikide vastastega 4 korda, kaks korda kodus ja kaks korda võõrsil, kokku 20 mängu.
IV liiga lõuna.
Mängutulemused.
Iga meeskond mängib kõikide vastastega 4 korda, kaks korda kodus ja kaks korda võõrsil, kokku 20 mängu.
IV liiga lääs.
Liigatabel.
1
Mängutulemused.
Iga meeskond mängib kõikide vastastega 4 korda, kaks korda kodus ja kaks korda võõrsil, kokku 20 mängu.
Kesk-Eesti väikemaakonnad

Kesk-Eesti väikemaakonnad oli grupp ühekihelkonnalisi muinasmaakondi 13. sajandi alguse Kesk-Eesti alal, erinedes nii ümbritsevatest mitmest kihelkonnast koosnevatest maakondadest.
Henriku Liivimaa kroonikas on neid nimetatud ka Sakala ja Ugandi juurde kuuluvateks maakondadeks. Väikemaakondade üheks mitteliitumise põhjuseks on peetud nende asendist tulenevat vähest võimalust saada osa Eestit ja selle ümbrust läbinud kaugkaubandusest. Mauri Kiudsoo selle arvamusega ei nõustu ja on seisukohal, et nad asusid kaugkaubanduse (Narva-Peipsi-Pihkva veetee) mõttes pigem soodsas positsioonis.
Väikemaakonnad paiknesid vööndina lääne-idasuunaliselt, ulatudes Vändra piirkonnast Peipsi järveni. Andmeid on kuuest sellisest maakonnast:
IV liiga 2000

IV liiga 2000 oli Eesti jalgpalli tugevuselt viienda liiga IV liiga 2000. aasta hooaeg.
IV liiga ida.
Mängutulemused.
Iga meeskond mängib kõikide vastastega 4 korda, kaks korda kodus ja kaks korda võõrsil, kokku 20 mängu.
IV liiga põhi.
Mängutulemused.
Iga meeskond mängib kõikide vastastega 4 korda, kaks korda kodus ja kaks korda võõrsil, kokku 20 mängu.
IV liiga lõuna.
Mängutulemused.
Iga meeskond mängib kõikide vastastega 4 korda, kaks korda kodus ja kaks korda võõrsil, kokku 20 mängu.
IV liiga lääs.
Liigatabel.
1
Mängutulemused.
Iga meeskond mängib kõikide vastastega 4 korda, kaks korda kodus ja kaks korda võõrsil, kokku 20 mängu.
Tartu Gaasivabrik

Tartu Gaasivabrik oli Tartu linna esimene ettevõte, mis varustas linna gaasiga. See alustas tööd 1880. aastal ning töötas 1976. aastani, mil valmis Irboska-Tartu gaasimagistraal ja Tartusse jõudis loodusliku gaas Severnoje Sijaniest Tjumeni oblastis.
Gaasivabrik tegutses aadressil Aleksandri tänav 42. Selle käivitamine võimaldas viia seni õlilampidel põhinenud tänavavalgustuse üle gaasile. Esimesed gaasituled süüdati uue kalendri järgi 14. novembril 1880. Samuti hakkasid gaasi kasutama tööstused, kauplused (sh vaateakende soojendamiseks) ja kodumajapidamised.
Edevuse laat

"Edevuse laat" (inglise keeles "Vanity Fair") on inglise kirjaniku William Makepeace Thackeray 1848. aastal ilmunud satiiriline romaan. Teos annab läbilõike Briti ühiskonnast 19. sajandi esimesel poolel.
Esmakordselt ilmus romaan 20 jaos ajakirjas Punch.
Raamatu peategelased on noored daamid Rebecca (Becky) Sharp ja Amelia Sedley. Teose alguses lõpetavad mõlemad Miss Pinkertoni Noorte Daamide Akadeemia. Nende ellusuhtumine on siiski radikaalselt erinev: Amelia on healoomuline, lihtsameelne ja passiivne, Becky aga tahtejõuline ja salakaval, täis otsustavust ühiskonnas edasi jõuda. "Edevuse laat" kujutab nende elukäiku Napoleoni sõdade aegsel Inglismaal ja Mandri-Euroopas.
Aerodünaamika

Aerodünaamika (kreeka keeles ἀήρ (aer) 'õhk' + δυναμική (dynamis) 'jõud') on vooliste mehaanika haru, mis uurib kokkusurutava fluidumi, antud juhul õhu liikumist üle/ümber selles voolus olevate jäikade kehade ja õhus liikuvatele kehadele mõjuvaid jõudusid. Aerodünaamika terminit kasutatakse tihti sünonüümina gaasidünaamikale, kuid vahe on selles, et “gaasidünaamika” on kõikide gaaside, mitte ainult õhu liikumise uurimine. Aerodünaamika teaduslik uurimine tänapäeva mõistes algas 18. sajandil, kuigi põhiideede uurimine algas palju varem. Enamus varasematest saavutustest aerodünaamikas olid suunatud sellele, et saavutada õhust raskemate seadmete lendamine, mida demonstreerisid esimestena vennad Wilbur ja Orville Wright 1903. aastal. Hiljutised uurimused aerdünaamikas keskenduvad kokkusurutavale voolule, turbulentsile ja hõõrdele piirkihiteoorias. 
Ajalugu.
Tänapäeva aerodünaamika pärineb 17. sajandist, kuid aerodünaamilisi jõude on inimesed purjelaevade ja tuuleveskite juures rakendanud juba tuhandeid aastaid; pilte ja lugusid lendamisest leiab läbi terve salvestatud ajaloo, näiteks Antiik-Kreeka müüt Ikarosest ja Daedalusest. Aristotelese ja Archimedese töödes kohtab põhimõisteid nagu kontiinum, takistus ja rõhugradient.
1726. aastal lõi Isaac Newton õhutakistuse teooria, mis tegi temast ühe esimese aerodünaamika uurimuste alusepanija. Hollandi-Šveitsi matemaatik Daniel Bernoulli kirjeldas oma hüdrodünaamikas fundamentaalset suhet rõhu, tiheduse ja kokkusurutamatu voolu kiiruse vahel, mida tänapäeval teatakse kui Bernoulli printsiipi, mis pakub ühe metoodi aerodünaamilise tõstejõu arvutamiseks. 
1889. aastal ennustas prantsuse lennundusinsener Charles Renard esimese inimesena mõistetavalt lendamiseks vajava võimsuse suurust. Otto Lilienthal oli esimene, kes sooritas edukalt juhitavaid lauglende ja pakkus välja õhukese, kumera kujuga tiivaprofiili, mis annab väikese takistuse juures suure tõstejõu. Toetudes nendele uuendustele ja nende endi valmistatud tuuletunnelis tehtud uuringute tulemustele, sooritasid vennad Wrightid 17. detsembril 1903 maailma esimese mootorlennu.
Põhimõisted.
Jäiga objekti ümber õhu liikumise mõistmine võimaldab objektile mõjuvate jõudude ja jõumomentide arvutamise. Mitmete aerodünaamiliste küsimuste korral on kasutatavateks jõududeks lennu põhijõud: tõstejõud, takistusjõud, telgsurvejõud (?) ja mass. Nendest jõududest tõste- ja takistusjõud on aeruodünaamilised jõud, st jõud, mis tekivad õhu voolamisel ümber tahke keha. Nende jõudude suuruste arvutamisel juhindutakse enamasti eeldusest, et vooluala toimib nagu kontiinum. Kontiinum vooluvälju iseloomustavad omadused nagu voolukiirus, rõhk, tihedus, viskoossus ja temperatuur, mis võivad olla koha ja aja funktsioonid. Neid omadusi saab mõõta kaudselt või otseselt aerodünaamilistes eksperimentites või arvutada alustades massi säilitamise võrranditest, inertsimomendist ja õhuvoolude energiast.
Ants Sööt

Ants Sööt (8. august 1935 Elva – 17. oktoober 2013) oli eesti koorijuht ja pedagoog.
Ants Sööt lõpetas 1955. aastal Tartu Muusikakooli Voldemar Kliimandi juhendamisel ja 1960. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi Jüri Variste klassis.
Ta oli Tallinna Üliõpilassegakoori (1964), segakoori Olevine (1976), Tallinna Õpetajate Naiskoori (1988) ja Eesti Koorijuhtide Naiskoori (1988) asutaja, paljudel laulupidudel nais- ja segakooride üldjuht.
Aastatel 1961–1971 oli ta Tallinna Pedagoogilise Instituudi ning 1971–2004 Tallinna Riikliku Konservatooriumi kooridirigeerimise õppejõud.
Ta on maetud Elva kalmistule. Elas lapsepõlves ja koolipoisina Tuletõrje ning Side tänavate nurgal, eramus. 
Isiklikku.
Aastatel 1961–1978 oli abielus näitleja Meeli Söödiga.
Mälestuse jäädvustamine.
8. augustil 2015 avati Elva lauluväljakul Ants Söödi mälestusmärk.
Anhalt-Bernburg

Anhalt-Bernburg oli Saksa-Rooma riigi vürstkond ja Saksa Liidu hertsogkond, mida valitses Askania dünastia residentsiga Bernburgis tänapäeva Saksi-Anhaltis. See tekkis Anhalti jagunemisel aastatel 1252–1468 ning taas 1603. aastast kuni taasühinemiseni 1863. aastal.
See loodi aastal 1252, kui Anhalti vürstkond jagati Heinrich I poegade vahel Anhalt-Ascherslebeniks, Anhalt-Bernburgiks ja Anhalt-Zerbstiks. Bernburg määrati Heinrichi teisele pojale Bernhard I-le. Kui Anhalt-Ascherslebeni liin aastal 1315 hääbus, nõudis vürst Bernhard II selle territooriumi endale, kuid ei saanud siiski oma nõo Albrechti, Halberstadti piiskopi vastu. Pärast valitseva perekonna hääbumist seoses vürst Bernhard VI surmaga aastal 1468 päris Anhalt-Bernburgi Anhalt-Dessau vürst Georg I. Koos Anhalt-Dessauga päris aastal 1561 selle Anhalt-Zerbsti vürst Joachim Ernst, kes ühendas aastal 1570 kõik Anhalti maad oma võimu alla.
Taasühinenud Anhalt jaotati taas aastal 1603 vürst Joachim Ernsti poegade vahel Anhalt-Dessau, Anhalt-Kötheni, Anhalt-Plötzkau, Anhalt-Bernburgi ja Anhalt-Zerbsti liinideks. Tema teine poeg vürst Christian I tegi oma residentsiks Bernburgi. Christiani noorem poeg Friedrich rajas aastal 1635 eraldi Anhalt-Harzgerode vürstkonna, mis eksisteeris aastani 1709. Anhalt-Bernburgi vürst Viktor Amadeus päris aastal 1665 Anhalt-Plötzkau. Seoses tema surmaga aastal 1718 tema maad jagati ja tema teisele pojale Lebrechtile loodi Anhalt-Zeitz-Hoymi vürstkond, mis taasühendati Anhalt-Bernburgiga aastal 1812.
Aastal 1803 tõsteti Anhalt-Bernburgi vürst Alexius Friedrich Christian keiser Franz II poolt hertsogiseisusse. Tema poeg, hertsog Alexander Carl suri aastal 1863 siiski pärijateta, misjärel päris Anhalt-Bernburgi Anhalt-Dessau hertsog Leopold IV, taasühendades kõik Anhalti maad oma võimu alla.
 "Anhalt-Dessaule"
 "Tõusis hertsogkonnaks"
 "Taasühinenud Anhaltile"
Virve Aruoja

Virve Aruoja (kuni 1936 Virve Arbeiter; aastast 1978 Virve Hellström; 19. veebruar 1922 Saduküla – 15. september 2013 Hiiu maakond) oli eesti filmirežissöör ja näitleja. 
Ta lõpetas 1941 Tartu Õpetajate Seminari, õppis aastatel 1942–1946 Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonnas/ Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonnas, aastatel 1945–1947 Draamastuudio eriklassis, lõpetas Moskvas 1953 GITIS-e eesti stuudio näitlejana, sai 1984 Uppsala Ülikoolis filoloogiamagistriks.
Oli 1942–1945 Vanemuise ooperikoori liige, näitleja, 1945–1947 Tallinna Draamateatri näitleja, 1947–1949 Vanemuise näitleja, 1953–1956 Tallinna Draamateatri näitleja.
Oli aastatel 1956–1978 Eesti Televisiooni režissööri abi, assistent ja režissöör, ühtlasi 1972–1976 filmirežissöör Tallinnfilmis.
Elas 1978–1994 Rootsis, alates 1994. aastast elas ta põhiliselt Hiiumaal.
Wilhelm Kaiser

Wilhelm Gustav Kaiser (16. jaanuar 1912 Pudewitz, Poseni provints, Preisimaa kuningriik, Saksa keisririik; praegu Pobiedziska, Suur-Poola vojevoodkond, Poola – 24. juuli 1986 Gladbeck, Nordrhein-Westfaleni liidumaa) oli Saksamaa poksija.
Kaiser oli kärbeskaalus (kuni 112 naela ehk 50,8 kg) Saksamaa meister 1937. aastal.
Kaiser tuli kärbeskaalus (kuni 112 naela ehk 50,8 kg) 1936. aastal Berliinis olümpiavõitjaks. Ta oli esimene Saksamaa poksija, kes on tulnud olümpiavõitjaks.
Kaiser sai kärbeskaalus (kuni 112 naela ehk 50,8 kg) 5. Euroopa meistrivõistlustel (Milano, 1937) 4. koha, kaotades poolfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale Edmund Sobkowiakile (Poola) ning loobudes 3. koha kohtumisest Gavino Mattaga (Itaalia). 
Kaiser võitles Teise maailmasõja ajal idarindel. Ta sattus Nõukogude sõjavangi, vabanes sealt 1949. aastal ning asus ümber Lääne-Saksamaale.
Anhalt-Zerbst

Anhalt-Zerbst oli vürstkond Saksamaal. See loodi esimest korda 1252. aastal pärast Anhalti vürstkonna jagunemist. Riigi pealinn asus Zerbstis. Anhalt-Zerbst lakkas olemast 1396. aastal, kui see jagati Anhalt-Dessau ja Anhalt-Kötheni vahel. 
Vürstkond taasloodi aastal 1544, kui Anhalt-Dessau jagunes. Teine vürstkond kaotas hulga territooriumi aastal 1603, kui see jaotati veel kord, ja mõned selle territooriumid anti Anhalt-Dessaule, Anhalt-Bernburgile, Anhalt-Plötzkaule ja Anhalt-Köthenile. Anhalt-Zerbst kaotas enamuse oma territooriumist aastal 1667 seoses Anhalt-Mühlingeni ja Anhalt-Dornburgi loomisega. Aastal 1796 jõudis Anhalt-Zerbsti vürstkond lõpule, tema territooriumi annekteeris Anhalt-Dessau.
Anhalt-Zerbsti vürstid, 1252–1396.
"Jaotati aastal 1396 Anhalt-Dessau ja Anhalt-Kötheni vahel."
Anhalt-Zerbsti vürstid, 1544–1796.
"Anhalt-Dessaule 1796".
Moidela Tõnisson

Moidela Tõnisson (aastatel 1956–1984 Moidela Hiir; 1984–1994 Moidela Võrk; 20. märts 1931 – 21. september 1994) oli eesti teleajakirjanik. 
Moidela Tõnisson lõpetas 1949. aastal Tartu 2. keskkooli ja õppis aastatel 1949–1951 Tartu Õpetajate Instituudis.
Ta töötas Eesti Televisioonis, oli kuni aastani 1986 toimetaja-saatejuht.
Tema juhitud teleajakirja tüüpi saatesari "Nota bene!" (1966–1971, 90 saadet) käsitles elulaadi, kodu ja moodi. Ta tegi tantsusaadet "Tantsusaal", päevakajalist draamasarja "Mis Koosta peres uudist?", kokasaadet "Vaata kööki!".
1981. aastal, kui tähistati Moidela Tõnissoni 50. sünnipäeva, oli ta Eesti Televisioonis töötanud 20 aastat ja teinud 521 saadet. 
Isiklikku.
Moidela Tõnissoni isa Aleksander Tõnisson oli teetööline ja ema Linda õmbleja. 
Tema esimene abikaasa oli KGB ohvitser Randar Hiir, teine abikaasa oli küberneetik Ants Wõrk. Tema tütar on Katrin Hiir-Käärik.
Esico Ballenstedtist

Esico Ballenstedtist (suri 1060. aasta paiku) on Askania dünastia esiisa, s.t., ta on suguvõsa vanim liige, kes kindlalt teada on. Temast on vähe teada, kuid arvatavasti oli ta Schwabengau ja Harzgau krahv residentsiga Ballenstedtis. Tema isaks on mõnikord peetud Adalberti (loendis krahv Adalbert I), kuid kindlaid tõendeid selle kohta pole. Esico arvatakse olevat pärinud valdused Saksi Ostmarki krahvilt Odo I-lt, kes võis olla tema emapoolne vanaisa.
Tema järeltulija troonil oli tema poeg Adalbert II.
Otto (Ballenstedt)

Ballenstedti krahv Otto hüüdnimega Otto Rikas (u. 1070 - 9. veebruar 1123) oli esimene Askania dünastiast vürst, kes kutsus ennast Anhalti krahviks, ning ta oli ka lühikest aega Saksimaa hertsog. Tema poeg oli Albrecht Karu, kes hiljem vallutas slaavlastelt Brandenburgi ja nimetas ennast selle esimeseks markkrahviks. Otto oli Ballenstedti krahvi Adalbert II ja Meißeni markkrahvi Otto I tütre Adelheidi vanim poeg. Pärast oma äia Saksi hertsogi Magnuse surma aastal 1106 päris Otto märkimisväärse osa Magnuse valdustest ja lootis olla järgmine hertsog. Siiski nimetati tema asemel hertsogiks Lothar von Supplinburg. Aastal 1112, pärast Lothari põlu alla langemist, nimetas keiser Heinrich V Otto Saksimaa hertsogiks; kuid samal aastal läks ta keisriga tülli ning jäeti hertsogitiitlist ilma. Nüüd liitus ta Lothariga ja aitas Lotharil alistada Mansfeldi krahvi Hoyer I-st, kelle keiser oli aastal 1115 Saksi hertsogiks nimetanud.
Otto vallutas slaavlastelt alasid Zerbsti ja Salzwedeli ümbruses ning säilitas Lothari toetuse, kui Lothar sai aastal 1125 kuningaks. Ta sai ka Weimar-Orlamünde krahvkonna, mille pärija oli tema ema.
Perekond.
Otto abiellus enne aastat 1095 Saksi hertsogi Magnuse tütre Eilikaga. Neil olid järgnevad lapsed:
Vanity Fair

Vanity Fair on ingliskeelne fraas, mis on traditsioonilises eestikeelses tõlkes "Edevuse laat". Sel on eri tähendusi:
Otto Rikas

Otto Rikas on olnud kahe valitseja nimi:
Sinine (artist ja ansambel)

Sinine on Eesti laulja, helilooja ja produtsent Mauno Meesit, põhiliselt tegev elektroonilise muusika vallas.
Sinise kontsertbändi moodustab koos Meesitiga lauljatar Liina Rätsep ja trummar Jaagup Tormis.
Sinise esimene 2009 aastal Saksa plaadifirma Accession Records all ilmunud “Butterflies” album viis artisti viieks nädalaks Saksa edetabeli Trend Charts esikümnesse ja ajakirja Sonic Seducer Kuu Artistiks, tõi Eesti Muusikaauhindadelt nominatsiooni 
Aasta Elektroonika Artisti tiitlile ja auhinnati R2 Aastahiti galal Aasta Demoartistiks. 
2010. aastal kirjutas Sinine muusika Von Krahli teatri lavastusele "The End".
2012. aastal kirjutas Sinine muusika Von Krahli teatri lavastusele “Lillede keel” (lavastaja Rainer Sarnet).
Mauno Meesit

Mauno Meesit (sündinud 8. augustil 1983 Paides), esinejanimega Sinine, on eesti laulja, helilooja ja produtsent. 
Ta esineb kontsertidel ansambliga Sinine.
Herbert Runge

Herbert Runge (23. jaanuar 1913 Elberfeld (praegu Wuppertal, Nordrhein-Westfaleni liidumaa) – 11. märts 1986 Wuppertal) oli Saksamaa poksija.
Runge oli raskekaalus (üle 175 naela ehk 79,4 kg) kokku seitsmekordne Saksamaa meister aastatel 1935–1939 ja 1942–1943. Ta sai raskekaalus (üle 175 naela ehk 79,4 kg) Saksamaa meistrivõistlustel 2. koha aastatel 1941 ja 1944.
Runge osales Euroopa eest ühe korra raskekaalus (üle 175 naela ehk 79,4 kg) maavõistlusel USA Kuldkinda turniiri võitjate meeskondadega ja võitis oma kohtumise Chicagos 1938. aastal.
Runge võitis raskekaalus (üle 175 naela ehk 79,4 kg) 1936. aasta Berliini olümpiamängude poksivõistlustel kuldmedali ja tuli olümpiavõitjaks.
Runge sai raskekaalus (üle 175 naela ehk 79,4 kg) hõbemedali 4. Euroopa meistrivõistlustel (Budapest, 1934), kaotades finaalis kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Gunnar Bärlundile (Soome) ning 5. Euroopa meistrivõistlustel (Milano, 1937), kaotades finaalis kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Olof Tandbergile (Rootsi). Ta sai raskekaalus (üle 175 naela ehk 79,4 kg) 6. Euroopa meistrivõistlustel (Dublin, 1939) pronksmedali, kui oli kaotanud poolfinaalis jälle hilisemale kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Olof Tandbergile (Rootsi) ning võitnud 3. koha kohtumises Jock Porterit (Inglismaa).
Runge poksis märtsist 1946 kuni novembrini 1949 elukutselisena ning osales kokku 25 kohtumisel. Ta võitis neist 5 (neist 1 nokaudiga), kaotas 14 (neist 6 nokaudiga) ning viigistas 6 kohtumist.
I Love New York

"I Love New York" ("Ma armastan New Yorki") on logo ja laul, millel põhineb 1970. aastate keskel alanud reklaamikampaania, mille eesmärk oli turismi propageerimine New Yorgi linnas ning hiljem ka terves New Yorgi osariigis. Kaubamärgina kaitstud logo võib näha kogu osariigi suveniiripoodides ja turismibrošüürides, nii litsentseeritud kui ka litsentseerimata kasutusel olevana. Steve Carmeni loodud laul "I Love New York" on New Yorgi tunnuslaul.
Logo.
Logo on reebus, mille Milton Glaser laenas ühelt Montreali raadiokampaanialt. Raadiojaam CJAD Montreal Quebec Canada algatas kunagi reklaamikampaania "Montreal, südamega linn".
Logo koosneb suurtähest "I" (inglise keeles "mina"), millele järgneb punane süda (♥). Nende all on suurtähed "N" ja "Y", mis on ümardatud ruutseriifidega šriftis American Typewriter ja mis tähistavad New Yorgi nime algustähti.
Töötlused.
Logost on saanud popkultuurisümbol, mille töötlusi võib kohata kogu maailmas. Kaupu kirjadega "I ♥ ..." võib leida kõikjal, kus on turiste. New York on püüdnud oma kaubamärki kaitsta, esitades imitaatorite vastu ligi 3000 pretensiooni (2005. aasta saisuga).
Liigub ka paroodiaid nagu "I Spayed My Pets" (kasutades ingliskeelse sõnamänguna potimasti ♠) või "I Club Seals" (kasutades ristimasti ♣). Logo otsesel ettelugemisel põhinevad väljendid nagu "I heart…" ("Mina süda...") näiteks filmi "I Heart Huckabees" pealkirjas.
Logole on oma teostes viidanud ka teised kunstnikud, näiteks Briti disainer Danny Flynn, kes kasutas inglise keele idioome ja vaoshoitust väljendavaid fraase 2005. aastal loodud logoseerias "I don't mind NY".
Veikko Täär

Veikko Täär (sündinud 7. septembril 1971 Tartus) on eesti näitleja, lavastaja, õhtu- ja saatejuht ning esinemiskoolitaja. 
Haridus.
Veikko Täär on lõpetanud 1989. aastal Tartu 10. Keskkooli. Ta on õppinud aastatel 1989–1991 Tartu Ülikoolis füüsikat ja 1994–1998 Eesti Muusikaakadeemia Kõrgemas Lavakunstikoolis näitlemist (lõpetas "cum laude", 18. lend). 
Ta on end täiendanud Alexanderi tehnika kursustel Tallinnas (1997, 1998), AITA–IATA Stanislavski-seminaril Moskvas (1992, 1993) ja lavalise võitluse koolitustel Pärnus (2001–2005). 
Töö ja looming.
Pärast lavakooli on ta vabakutselise näitlejana mänginud Eesti Draamateatri, Vanemuise, Ugala ja muude teatrite lavastuses ning osalenud teatriprojektides.
Üks tema kaalukamaid näitlejarolle on olnud peaosa telesarjas "Siberi võmm" (2016–2018), kus ta kehastas Siberis küüditatute peres sündinud ja hiljem rahvusvahelisse organiseeritud kuritegevusse infiltreerumise kogemusi saanud kriminaaluurijat Viktor Korolit. Ta mängib peaosa – kirjanik Paul Sheldonit – 2024. aastal Kellerteatris esietendunud Stephen Kingi trilleris "Misery"; selle rolli eest pälvis ta 2025. aastal publiku lemmikuna Kellerteatri parima meesosatäitja ehk Sherlocki auhinna.
2025. aasta märtsis esietendus teatris Temufi monolavastus "Vanja", kus kõiki kaheksat rolli mängib Veikko Täär.
Koolitajana õpetab ta avalikku esinemist ja eneseväljendust, tuginedes nii teatrikoolis õpitud teooriale kui ka enda praktilistele kogemustele õhtu- ja ürituste juhina. Ta on juhtinud näiteks "Spordiaasta tähtede" galat (koos Carmen Kassiga, 2008), juhtimiskonverentse, taasiseseisvumise laulupidu "Vaba rahva laul" (2019) jms. Ühe suurema avaliku üritusena (umbes 30 000 osavõtjat) on ta juhtinud Postimehe päeva 2001. aastal kohe pärast seda, kui Eesti oli võitnud Eurovisiooni.
Mitmekülgse harrastussportlasena (läbinud suusamaratone, triatlone ja muid kestvusalade võistlusi) on ta juhtinud ka rahva- ja noortesporti propageerivaid telesaateid (nt "Veikko Tääri suusapäevikud", ETV, 2009–2010).
Isiklikku.
Tema ema Eve on töötanud geodeedina. Lapsepõlves oli Veikko suureks eeskujuks multitalendist vanaisa Ilmar, kes mängis akordioni, kannelt, mandoliini, viiulit, kitarri ja muid, väiksemaid pille, meisterdas ise endale kandle ja mandoliini, kirjutas laule, oli külas hinnatud muusik ja ürituste eestvedaja.
Veikko Täär elas alates 2000. aastast Otepääl, kus ta pidas pesumaja ja oli kuni 2017. aasta lõpuni üks kohviku L.U.M.I. omanikke. 2021. aasta seisuga elab ta rohkem Tartus ja Tallinnas. Tal on elukaaslane ning varasematest suhetest kolm last.
Adalbert II

Ballenstedti krahv Adalbert II (umbes 1030 – 1076/83) Askania dünastiast oli Saksimaa "Graf" ja Nienburgi kloostri "Vogt".
Elulugu.
Adelbert sündis Ballenstedtis Ostfaalis, Ballenstedti krahvi Esico ja tema naise Mathilde pojana. Mathilde oli võib-olla Švaabi hertsogi Hermann II tütar. Umbes aastal 1068 abiellus ta Adelheidiga, kes oli Meißeni markkrahvi Otto I ja selle naise Adela tütar. Nende kaks poega olid Otto Rikas ja Siegfried, hilisem Reini pfaltskrahv.
Kroonik Hersfeldi Lamperti järgi toetas Adalbert Saksi Idamargi markkrahvi Dedo I-st tema 1069. aasta konfliktis kuningas Heinrich IV-ga. Wettinite dünastiast Dedo abiellus Adalberti ämma Adelaga, kes oli aastast 1067 lesk, ja nõudis endale tema kadunud abikaasa Meißeni Otto valdusi. Mõlemad pidid kiirelt alistuma, siiski jäi Adalbert kuninga ägedaks vastaseks. Alates 1073. aastast osales ta Suures Saksi mässus Nordheimi Otto liitlasena, mille eest ta aastal 1075 vahistati. Isegi pärast tema vabanemist asus ta vastukuningas Rudolf von Rheinfeldenit toetama, kuni ta Ascherslebeni lähistel Westdorfis tülis ühe Heinrichi läänimehega lõpuks tapeti. 
Adalberti lesk abiellus Lotringi pfaltskrahvi Hermann II-ga Ezzoniidide dünastiast ning kolmandat korda Reini pfaltskrahvi Heinrich II-ga Luxemburgide dünastiast, kes oli tema poja Siegfriedi eelkäija.
Vidzeme Kõrgkool

Vidzeme Kõrgkool (läti "Vidzemes Augstskola", inglise "Vidzeme University of Applied Sciences") on Lätis Valmieras asuv avalik-õiguslik ülikool, mis on asutatud 1996. aastal.
2021. aastal oli ülikoolis 658 üliõpilast.
Vidzeme Kõrgkoolil on neli teaduskonda:
Vidzeme Kõrgkooli rektorid on olnud
Ernst Pistulla

Ernst Pistulla (28. november 1906 Goslar – 14. september 1944 Teise maailmasõja idarinne) oli Saksamaa poksija.
Pistulla oli poolraskekaalus (kuni 175 naela ehk 79,4 kg) Saksamaa meister 1928. aastal.
Pistulla sai poolraskekaalus (kuni 175 naela ehk 79,4 kg) 1928. aasta Amsterdami olümpiamängude poksivõistlustel hõbemedali, kaotades finaalis kuldmedali- ja olümpiavõitjale Víctor Avendañole (Argentina).. Ta oli esimene Saksamaa poksija, kes on võitnud olümpiamedali.
Elukuselisena.
Pistulla poksis augustist 1929 kuni septembrini 1935 elukutselisena ning osales üldse kokku 41 kohtumisel. Ta võitis neist 28 (neist 7 nokaudiga), kaotas 7 (need kõik nokaudiga) ning viigistas 6 kohtumist.
Pistulla võitles Teise maailmasõja ajal idarindel ja kadus seal 14. septembril 1944 sõjategevuse käigus teadmatult.
Kaibitsõ rajoon

Kaibitsõ rajoon on haldusüksus Venemaal Tatarstani lääneosas.
Rajoonis on 17 külaasundust, kus on kokku 56 asulat. Rajooni keskus on Bolšije Kaibitsõ küla.
2016. aastal oli rajooni elanike arv 14 209. 2010. aasta seisuga olid elanikest 67,7% tatarlased, 5,3% tšuvašid ja 26,2% venelased.
Rajoonis ilmub tatari ja vene keeles ajaleht "Кайбыч Таңнары" / "Кайбицкие Зори".