Huumor

Huumor on vahend, mille eesmärk on esile kutsuda naermist ja pakkuda meelelahutust.
Huumor on satiirist, sarkasmist ja groteskist heatahtlikum.
Mõiste pärineb Vana-Kreekast, kus kasutati huumori-meditsiini, mis põhines arvamusel, et kõiki kehavedelikke hoiab tasakaalus vedelik nimega "humor" (ladina keeles "humor" 'kehavedelik'), mis kontrollib inimese tervist ja emotsioone.
Inimeste reaktsioon huumorile sõltub erinevatest asjaoludest: vanusest, kultuuritaustast, olukorrast, ajast, haridusest jpm. Enamik inimesi on võimelised huumorile reageerima: nad naeravad või muigavad, kui tajuvad midagi naljakat. Huumori tajumise võimega inimeste kohta öeldakse, et neil on huumorimeel.
Komponendid ja meetodid.
Huumori komponendid:
Huumori meetodid:
Kõige lihtsam viis inimesi naerma ajada on võtta mingi suvaline asi või isik ja liialdada selle tuntud asja kõige olulisemaid tunnuseid absurdi piirini.
Vormid ja liigid.
Huumoril on mitmeid erivorme ja väljundeid: 
Rowan Atkinson dokumentaalfilmis "Funny Business" räägib, et objekt või isik võib muutuda naljakaks kolmel viisil:
Arthur Berger pakkus 1993. aastal välja huumori tüpoloogia, mis jaotab huumori mehhanismid nelja peamisesse kategooriasse:
Huumori teooriad.
Läbi ajaloo on arutletud selle üle, miks huumor olemas on ja mida see inimkonnale annab. Välja on kujunenud kolm peamist teooriat. 
Üleolekuteooria.
Üleolekuteooria (ingl k: "superiority theory") sai alguse Vana-Kreekas ja domineeris 18. sajandini. Esimesed teoreetikud olid Platon ja Aristoteles, hiljem ka Thomas Hobbes. 
Üleolekuteooria kohaselt naeravad inimesed teiste üle, sest teiste äpardused tõstavad nende endi enesekindlust. Aristoteles väitis, et me naerame kehvemate või koledate inimeste üle, sest tunneme rõõmu neist parem olemisest. Lisaks täheldas ta, et naljad põhinevad ebakõlal ja pahatahtlikkusel – naljad on naljakad, sest need ei lähe kokku meie ootustega, kuid huumori esitajal ja kuulajal on teatud pahatahtlik eesmärk. 
Thomas Hobbes väitis, et inimesed on individualistid, kes üksteisega konkureerivad ja sellest rõõmu tunnevad.
Pingevabastusteooria.
Pingevabastusteooria (ingl k: "relief theory") sai alguse 1709. aastal, kui sellest kirjutas Anthony Shaftesbury. Teooria alusel leevendab huumor hirme ja psüühilist pinget, sest huumor toimib „hüdraulilise reaktsioonina, mille käigus naer teeb närvisüsteemis seda, mida teeb aurukatlas rõhuvabastusklapp“. Peagi hakati huumorit seostama bioloogiaga.
Ühitamatuseteooria.
Ühitamatuse- ehk inkongruentsiteooria (ingl k: "incongruity theory") alusel naerad inimesed, sest nad märkavad mingit ebakõla. Teooria loojaks peetakse Francis Hutchesoni, kes aastal 1725 leidis, et naer on reaktsioon ebakõlale. Hiljem arendasid teooriat edasi teised, sealhulgas Immanuel Kant ja Henri Bergson. Teooria alusel tajutakse huumorit hetkel, kui märgatakse teatud idee mittevastavust teatud seotud situatsiooni ja objektiga.
Moodsale ühitamatuseteooriale pani aluse šoti luuletaja James Beattie 18. sajandi teisel poolel, kelle töid tänapäeval küll palju ei loeta, ent mis avaldasid mõju läbi ajaloo. Beattie muutis teooria universaalsemaks ja rõhutas ebakõla asemel hoopis “assamblaaži” ideed.
Huumori mõju inimesele.
Huumoril on vaimsele tervisele positiivne mõju. Uuringud on näidanud, et huumor on viis stressist ja ärevusest võitu saamiseks ning rõõmu tundmiseks, sest naermine vähendab vererõhku, mis omakorda vallandab hormoonide vabanemise ja maandab ärevustunnet. Seetõttu mängib huumor olulist rolli depressiooni või ärevushäire all kannatavate inimeste ravil. 
Lisaks vaimsele tervisele on huumoril positiivne mõju ka füüsilisele tervisele. Näiteks on leitud, et naermine võib tõsta immuunsust viirushaiguste vastu.