Brest-Litovski rahuleping

Brest-Litovski rahuleping oli rahuleping, mis kirjutati alla 3. märtsil 1918 Brest-Litovskis Venemaa Nõukogude Vabariigi ja Nelikliidu (Keskriikide) vahel Venemaa Esimesest maailmasõjast väljumise kohta. 
Nõukogude Venemaa oli sunnitud selle rahulepinguga loovutama Soome, Eesti, Läti, Ukraina, Leedu ja Poola.
Rahuläbirääkimised.
1917. aasta oktoobrirevolutsiooni järel soovisid Nõukogude Venemaad valitsevad bolševikud Lenini juhtimisel teha separaatrahu Venemaa ja Saksamaa vahel. Läbirääkimised algasid Saksamaa vägede poolt sõja käigus okupeeritud Brest-Litovskis ohvitseride kasiinos 19. novembril (vkj) / 3. detsembril (ukj) 1917. 
Relvarahuleping.
2. (vkj) / 15. detsembril 1917. aastal allkirjastati relvarahu. Pärast mitut vaherahu pikendamist jõuti lõpuks rahu sõlmimiseni, kuid sakslased andsid 10. veebruaril (ukj) 1918 üle esimese ultimaatumi, kus määrasid rahujooneks vägede seisu idarindel (Vene vägede läänerindel). Sakslastele jäid juba okupeeritud Väinamere saared (ultimaatumi tekstis: Moonsundi arhipelaag), Riia linn ja rindejoon Läti aladel, kogu Leedu, Valgevene ja Ukraina lääneosad ning Poola.
10.(vkj) / 23. detsembril veebruaril lahkus Nõukogude Venemaa delegatsioon Brestist teatades, et „Venemaa lõpetab sõja rahu alla kirjutamata”, jätkamata sõda ja tegemata rahu. Selline avaldus jättis sakslastele vabad käed edasiseks tegutsemiseks. Saksa ülemjuhatus tõlgendas seda vaherahu ülesütlemisena ja vastavalt ultimaatumis määratud päevale ja pärast selle seitsmepäevase termini möödumist alustasid 18. veebruaril 1918 Saksa väed idasuunas liikumist ja Vene revolutsioonilisest korratusest haaratud väed taganesid.
18. veebruaril alustasid Saksa väed pealetungi, Idarinde keskosas tungis Saksa 10. armee ja XLI armeekorpus Smolenski suunas ja rinde lõunaosas Saksa väed hõivasid 1. märtsiks Kiievi, okupeerides lühikese ajaga Ukraina, Valgevene ja seni hõivamata alad Baltimail.
Erimeelsused Nõukogude juhtkonnas rahuläbirääkimistel.
Nõukogude Venemaal oli läbirääkimiste ajal võimul bolševike ja vasakesseeride koalitsioonivalitsus, mistõttu sel ajal osaliselt veel säilinud demokraatliku valitsemisprotsessi käigus toimusid huvirühmade vahel diskussioonid ja võimuvõitlus. Venemaa Nõukogude Vabariigi valitsuses oli kolm eriarvamustel rühmitust: 
Rahuleping 3. märtsil.
Rahulepingu allkirjastajad.
Saksamaa Keiserliku Valitsuse poolt
Austria-Ungari Keiserliku ja Kuningliku Ühise Valitsuse poolt
Bulgaaria Kuningliku Valitsuse poolt
Keiserliku Ottomani Valitsuse poolt
Venemaa Nõukogude Vabariigi Valitsuse poolt
Täiendusleping 27. augustil.
27. augustil 1918 sõlmisid Vene SFNV ja Saksamaa keisririik Berliinis Brest-Litovski rahulepingu kolmes osast koosneva täienduslepingu: 
Lepingu põhipunktid:
13. novembril 1918 pärast Saksamaal toimunud Novembrirevolutsiooni tühistas Nõukogude Venemaa Brest-Litovski rahulepingu koos kõigi lisadega, alustas sõjategevust ja püüdis taastada rahueelset seisu sakslastele kaotatud aladel.
Isegi enamlaste käes vangis olles arvas suurvürst Pavel Aleksandrovitš, et vene intelligents andestab enamlastele pigem massilised tapmised kui Brest-Litovski rahu. Lepingu tühistamine pidi olema eeltingimus tulevase valge Venemaa valitsuse liitumiseks Saksamaaga Esimeses maailmasõjas.
Brest-Litovski rahulepingu tulemused Eestile.
21. veebruaril andis Saksa idarinde väejuhatus Venemaale teise ultimaatumi, milles nõudis Vene vägede lahkumist Ukrainast, Soomest, Lätist ja Eestist. Sakslased nõudsid territooriume kuni Narva jõeni. Ultimaatumis anti aega 48 tundi vägede väljaviimiseks, kolm päeva rahulepingu sõlmimiseks ja kaks nädalat selle ratifitseerimiseks. 24. veebruaril võttis Venemaa ultimaatumi tingimused vastu, neil tingimustel oligi Venemaa sunnitud Balti kubermangud sakslastele üle andma.
11. novembril 1918 alistus Saksamaa Esimese maailmasõja tulemusena Antandile. Pärast Saksamaal toimunud novembrirevolutsiooni algas Saksa vägede evakueerimine vallutatud aladelt.
16.–19. novembril pidas Eesti Ajutise Valitsuse delegatsioon Berliinist määratud Saksa Vabariigi esindajaga Baltimail August Winnigiga Riias läbirääkimisi Eesti-Saksa suhete korraldamiseks. Tulemuseks oli, et 19. novembril 1918 kirjutati alla leping, milles Saksamaa esindaja Baltimail tunnustas Ajutise Valitsuse Eestis iseseisvaks võimuks.
Enne seda aga jõudis Lenini juhitud bolševike valitsus Venemaal 13. novembril 1918 ühepoolselt tühistada Brest-Litovski rahulepingu koos selle lisadega. Punaarmee alustas pealetungi lahkuvate Saksa vägede järel, hoidudes samal ajal relvakonfliktidest evakueeruva Saksa armeega ning püüdes taastada Brest–Litovski rahu eelset seisu sakslastele kaotatud aladel. 18. novembril tungis Punaarmee Lätisse ja 28. novembril kahe diviisiga (kokku 12 000 meest) Narva kohal üle Eesti piiri. Algas Eesti Vabadussõda.