tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Zumstein

Zumstein on Šveitsis väljaantav saksa- ja prantsuskeelne margikataloogide seeria. 
Zumsteini kataloogid ilmuvad regulaarselt 20. sajandi algusest ning on tähtsad teatmeteosed nii Šveitsi kui ka teiste maade filatelistide jaoks. 
Neid annab välja firma Zumstein &amp; Cie. Nende programmis on Šveitsi, Lääne-Euroopa ja Ida-Euroopa markide kataloog. Praegu on kataloogis neli köidet (Põhja-Euroopa, Kesk-Euroopa, Lääne-Euroopa ja Ida-Euroopa). Katalooge korrigeeritakse ja täiendatakse igal aastal.
Riikide nimed on igas köites tähestiku järjekorras. Gibraltar, Küpros ja Malta on Põhja-Euroopa all, sest tegu on praeguste või endiste Briti valdustega. Eesti on Ida-Euroopa all. 
Kataloog on ühtlasi firma hinnakiri. On ka andmed paberisortide, hammastuse, värvuse jne variantide kohta ning hoiatused värvide võimaliku lahustumise kohta vees ja bensiinis, valguse ja liimi toime kohta värvidele jm. 
Zumsteini kataloogidele pani aluse filatelist Ernst Zumstein. Ta avas 1905. aastal margipoe ning andis 1907. aastast välja ajakirja Philatelistische Börsennachrichten, mis ilmub tänapäevani (alates 1915. aastast on selle nimi Berner Briefmarken-Zeitung). Ernst Zumsteini Šveitsi markide kataloog ilmus esmakordselt 1909.
Zunyi

Zunyi [tsun-i] (hiina keeles lihtsustatud hiina kirjas 遵义 (遵义市), traditsioonilises hiina kirjas 遵義 ("Zūnyì") on ringkonna õigustega linn (2. järgu haldusüksus) Hiina edelaosas (Edela-Hiinas) Guizhou provintsi põhjaosas Chongqingist lõunas ja Guizhou provintsi pealinnast Guiyangist põhjas Xiangjiangi jõe ääres.
Linna kõrgus merepinnast on umbes 900 m.
Zunyi pindala on 30 763 km² ja elanike arv umbes 7 338 000 (2003. aasta lõpp).
Linna hüüdnimi on "kuulus linn ajaloos". Samuti nimetatakse teda Guizhou provintsi "kultuuri koduks".
Loodus.
Aasta keskmine temperatuur on 13...18 kraadi. Päikeselisi päevi on palju.
Tuntuim vaatamisväärsus on 60 m kõrgune juga Chishui.
Haldusjaotus.
Zunyis on kolm linnarajooni, kaks maakonna õigustega linna, seitse maakonda ja kaks autonoomset maakonda.
Need on:
Rahvastik.
Elanike arv on umbes 7 338 000 (2003. aasta lõpp).
Zunyis elab hiinlaste kõrval veel 36 rahvust, sealhulgas "tujia"'d, miaod ja "gelao"'d.
Majandus.
Zunyi sisemajanduse kogutoodang moodustab veerandi kogu provintsi omast.
Linnas on metallurgiatööstus, elektrijaam, ehitusmaterjalidetööstus ja toiduainetetööstus.
Ajalugu.
Zunyis toimus Zunyi konverents, Hiina Kommunistliku Partei otsustav nõupidamine Suure looderetke ajal jaanuaris 1935. Mao Zedong kindlustas oma võimu: ta valiti esimest korda partei juhiks. Hiina turistid lasevad end konverentsi toimumiskoha juures pildistada. See kuulub "palverändude" sihtmärkide hulka. See on endine ilusas kohalikus stiilis katoliku kirik, mis 1953 tehti Mao Zedongi monumendiks. Samuti renoveeriti maja, kus ta peatus. Preester isa Xia sai asemele teise maatüki koos majaga. Hiljem pandi ta vangi. Kahekümne aasta pärast ta vabastati ja rehabiliteeriti 1985 täielikult. Aastal 1987 hakkas ta ehitama praegust kirikut, mis valmis 2004.
Toit.
Zunyi on tuntud kohana, mille hõõguvaid toite käisid maitsmas Hiina juhid, sealhulgas Deng Xiaoping. Nende toitude seas on vürtsine kuum nuudlisupp lambaliha ja oajustu-massiga ("yangrou fen"). Selles kasutatakse pakse valgeid ümmargusi riisinuudleid ("lai fen"), mida valmistatakse Gaopingi linnas ja mida mujalt naljalt ei leia.
Valmistatakse riisilikööri ("maotai"), samuti "dongjiu"'d. Kohalik õlu "gaoyuan" on maitsev. Nende jookide maitsvuse põhjuseks peetakse kohaliku vee head kvaliteeti. Praegu ähvardab Chishui jõge, millest "maotai"'d tehakse, reostus.
Zunyi vangla

Zunyi vangla on vangla ("laogai") Hiinas Giozhou provintsis Zunyi linnas Lijiawanis. Vangla on seotud Zunyi kivisöekaevandusega.
Lijiawan

Lijiawan on asula Hiinas Guizhou provintsis Zunyi linnas.
Elanike arv on umbes 34 350. 
Seal on kivisöekaevandus, mida kasutab Zunyi vangla ("laogai").
Beno Zupančič

Beno Zupančič (22. märts 1925 Sisak – 20. august 1980 Ljubljana) oli sloveeni kirjanik ja poliitik.
Ta oli saemehhaaniku poeg. Kasvas üles horvaadi keskkonnas. 
Ta õppis slavistikat ja hakkas ajakirjanikuks. 
Ta on kirjutanud novelli "Veter in cesta" ("Tuul ja tee"), romaanid "Sedmina" ("Peied"), "Golobnjak" ("Tuvila"), "Noč in dan" ("Öö ja päev") ning "Plat zvona" ("Häirekell") ja lastejutte. 
Ta avaldas reisikirja oma reisidest Lähis-Idas, Aafrikas, Ladina-Ameerikas ja USA-s. 
Tema loomelaad oli sotsiaalselt realistlik. 
Ta on olnud Sloveenia Sotsialistliku Vabariigi Täitevnõukogu aseesimees.
Sloveeni kirjandus

Sloveeni kirjandus on sloveeni keeles kirjutatud ilukirjandus.
Rein Zupping

Rein Zupping (30. detsember 1935 – 13. oktoober 2001) oli eesti arstiteadlane, neuroloog, neurokirurg ja kergejõustiklane (vasaraheitja).
Ta lõpetas 1954. aastal Tartu 1. Keskkooli ja 1960. aastal Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna. 
Sportimist alustas ta algkooliaastail Sadukülas ning astus õpetaja Endel Arandi suunamisel spordikooli. Treenis Valter Kalami juhendamisel vasaraheidet, võitis NSV Liidu noorte-, kõrgkoolide ja ametiühingute meistrivõistlustel medaleid. Püstitas Eesti vasaraheiterekordi 59.01 (1957) ning sai Eesti meistrivõistlustel vasaraheites 1957 ja 1958 hõbeda ning 1954 kuulitõukes pronksi. Võistles 11 korda Eesti koondises. 
Zupping töötas alul Rakveres neuroloogina ja seejärel Tartus neurokirurgina. Täiendas end Venemaal, USA-s, Soomes ja Rootsis. 
1969 sai temast TRÜ Meditsiini Kesklaboratooriumi vanemteadur ning TRÜ arstiteaduskonna õppejõud neuroloogia alal (muuhulgas asutas ajuveresoontehaiguste labori). 
1970 kaitses Zupping meditsiinidoktori kraadi väitekirjaga “Peaaju gaasivahetus insuldi, ajukasvajate ja ajutrauma korral”. 
1972 pälvis ta Nõukogude Eesti preemia. 
1975 valiti dr Zupping TRÜ professori ametikohale ning peatselt sai ta ka vastava kutsetunnistuse NSVL Kõrgemast Atestatsiooni komisjonist. 
1976 siirdus professor Rein Zupping Tallinna ning asus tööle tolleaegses ENSV Tervishoiu Ministeeriumi IV Valitsuse Vabariiklikus Haiglas (praegu Magdaleena Haigla) neuroloogiaosakonna juhatajana ja peaarsti asetäitjana ravi alal. Sealt kutsuti ta 1988 Tallinna Mustamäe Haigla konsultantneuroloogiks ning haigla erialateenistuste reorganiseerimisel sai temast 1996 selle Tallinna suurhaigla närvikliiniku juhataja. Lisaks töötas ta oma elu viimased aastad haigla ravijuhina, vastutades kogu selle suure ravikompleksi töö eest. 
Samal ajal jätkas ta osalise koormusega õppetööd Tartu Ülikooli närvikliinikuga – tema ülesandeks oli neuroloogia aluste õpetamine tulevastele stomatoloogidele, samuti osales ta lektorina arstide täienduskursuste raames korraldatud loengutel ja korraldas ise täienduskursusi Tallinnas.
Professor Rein Zupping oli viljakas teadlane, kes avaldas üle 120 publikatsiooni peaaju vereringe ja ainevahetuse häirete, valuga seonduvate küsimuste ja teistegi meditsiinile oluliste probleemide kohta.
Ta oli ka Balti Neuroloogide Föderatsiooni president.
Zura

Zura [zur'aa] (vene keeles Зура, udmurdi keeles Зура, Зури) on küla Venemaal Udmurtias Igra rajoonis, Zura külaasunduse keskus. Ta asub Igrast 19 km idas ja Iževskist 85 km põhjas.
Elanike arv on 2880 (2009). Zura on rajoonis suuruselt teine asula. 
Läbi küla voolab Loza jõe parempoolne lisajõgi Ita. 
Küla kõrvalt läheb läbi maantee R242 (vene keeles Р242). Enne ümbersõidutee ehitamist kulges see otse läbi küla.
Matthias Zurbriggen

Matthias Zurbriggen (15. mai 1856 Saas-Fee – 21. juuni 1917 Genf) oli Šveitsi alpinist.
Ta lahkus juba 13-aastaselt kodunt ja elatas end juhutöödega. Monte Rosale mägionni ehitades avastas ta endas alpinistivõimed ja edaspidi tegutses ta peamiselt mägigiidina.
1892 kohtus ta William Martin Conwayga. Koos uurisid nad aasta aega Karakorumi liustikke ja mäetippe ja vallutasid koos 6890 m kõrguse Baltoro Kangri mäe, mis oli tollal maailma kõrgusrekord alpinismis. Seejärel rändas ta üksinda Indias ja Austraalias.
Uus-Meremaal on tema järgi nimetatud riigi kõrgeimal mäel Aorakil asuv Zurbriggeni hari. Ta oli esimene, kes seda harja mööda tippu tõusis, samuti esimene, kes üksinda sellele tippu tõusis. Siiski ei olnud ta esimene inimene Aorakil üldse, sest 1894. aasta jõulupäeval oli sedasama juba teinud rühm uusmeremaalasi, kes ei soovinud, et mäe vallutamise au läheks võõramaalasele.
Zurbriggen on esimene teadaolev inimene, kes tõusis Ameerika kõrgeima mäe Aconcagua tippu (12. veebruaril 1897). Ta tõusus esimesena paljudele teistelegi tippudele.
Zurbriggen rändas Tjan-Šanis ja tegi 1902 ekspeditsiooni Himaalajasse. Pärast seda tuli ta Euroopasse tagasi. 1906 lõpetas ta Monte Rosal oma mägigiiditöö.
Oma elu viimased kümmekond aastat elas ta Šveitsis hulgusena ja 1917 leiti ta Genfis pooduna.
Valerio Zurlini

Valerio Zurlini (19. märts 1926 Bologna – 28. oktoober 1982 Verona) oli itaalia filmirežissöör ja stsenarist.
Aastal 1976 esilinastus tema film "Il deserto dei tartari", mis põhines 1940. aastal ilmunud Dino Buzzati raamatul "Tatarlaste kõrb".
Sõrmuse Vennaskond (tegelased)

Sõrmuse Vennaskond on J. R. R. Tolkieni Sõrmuste Isanda triloogia esimeses osas loodud liit musta võluri Sauroni vastu. 
Sõrmuse Vennaskonna loob Elrond ning sinna kuulub 9 liiget, kõik liikmed esindavad Keskmaa vabasid rahvaid. 9 on ka sõrmustevaime Nazguleid. Vennaskond loodi aitamaks ja kaitsmaks sõrmusekandjat, Frodo Paunastet, kelle eesmärk on hävitada Võimusõrmus.
Vennaskond asub teele 25. detsembril 3018 K.A (Kolmandal Ajastul) pärast Vennaskonna loomist Elrondi Kojas peetud nõupidamisel.
Vennaskonda kuuluvad:
"Päkapikud"
"Haldjad"
"Kääbikud"
"Inimesed"
"Võlurid"
Esmalt juhtis Vennaskonda Gandalf, kuni ta kukkus Moria kaevanduste sügavikku. Sealt edasi juhtis Vennaskonda Aragorn, kuni Uruk-haide rünnaku tõttu hukkub Boromir ning Vennaskond laguneb. Selleks ajaks on nad jõudnud kõigest poolele teele Mordori. Frodo ja Juss eralduvad Vennaskonnast ja jätkavad teekonda Mordori kahekesi. Ilo ja Punapõsk on Uruk-haide käes vangis ning Gimli, Legolas ja Aragorn järgnevad neile, et nad vabastada. Vabastanud Ilo ja Punapõse, tõttavad nad koos appi vabadele rahvastele, et koos moodustada armee Sauroni vägede vastu.
Haidongi ringkond

Haidongi ringkond on ringkond Hiinas Qinghai provintsi idaosas.
Zurvanism

Zurvanism oli henoteistlik usund Pärsias Partia riigi ja varaste Sassaniidide ajal. 
Kõrgeim jumalus oli Zurvan ('ääretu aeg'), kellest oli sündinud nii hea kui ka kuri. 
Zurvanism taandus zoroastrismi ees. Zurvanismi on kirjanduses nimetatud ka zoroastrismi vormiks.
Der Zuschauer

Der Zuschauer ('pealtvaataja') oli ajakiri ja hiljem päevaleht, mida Garlieb Helwig Merkel 1807–1816 ja 1817–1831 Riias välja andis.
Parmesan

Parma juust ehk parmesan (itaalia keeles ametlikult Parmigiano-Reggiano) on kõva teraline juust, mis pärineb Põhja-Itaaliast.
Parmesan on saanud nime oma päritoluala järgi, mille hulka kuuluvad Itaalia provintsid Parma, Reggio Emilia, Bologna (ainult Reno jõest läänes), Modena, (kõik Emilia-Romagnas) ja Mantova (Lombardias, kuid ainult Po jõest lõunas). Itaalia seaduste kohaselt võib "Parmigiano-Reggiano" nime kanda vaid nendes piirkondades valmistatud juust. Euroopa Liidu seaduste järgi on "Parmigiano-Reggiano" ja "Parmesan" kaitstud päritolunimetused. 
"Parmigiano" on itaaliakeelne omadussõna, mis tähendab "Parmast pärit", ning "Reggiano" tähendab sama Reggio Emilia kohta. USAs nimetatakse parmesaniks ka järeletehtud juuste.
Jānis Zutis

Jānis Zutis (16. august 1893 Serene vald – 28. juuni 1962 Jūrmala) oli läti ajaloolane.
Ta võttis osa revolutsioonilisest liikumisest ja Esimesest maailmasõjast. 
Ta lõpetas 1924 Moskva ülikooli ja kaitses 1946 ajaloodoktori väitekirja. 
Ta töötas õppejõuna Voronežis, Moskvas ja Almatõs ning 1940–1949 NSVL TA Ajaloo Instituudis. Aastast 1945 oli ta Läti Riikliku Ülikooli keskaja ajaloo, hiljem üldajaloo kateedri juhataja (1947. aastast) professor. Aastast 1946 oli ta ka Läti NSV TA Ajaloo Instituudi vana- ja keskaja ajaloo sektori juhataja. 
Ta on uurinud Läti 18. sajandi ning 19. sajandi esimese poole agraarajalugu, Baltimaade küsimust ja Baltimaade (baltisaksa) historiograafiat. 
Ta oli Moskvas välja antud "Maailma ajaloo" 5. köite ning "Läti NSV ajaloo" esimese köite ja paljude ajalooõpikute vastutav toimetaja.
Zvarthnotsh

Zvarthnotsh (eesti keeles on kasutatud ka nimekuju "Zvartnots"; armeenia keeles Զվարթնոց 'valvavad väed') on 7. sajandist pärinev arheoloogiamälestis, mis hõlmab umbes 18,8 hektarit ja millel asuvad Zvarthnotshi katedraali, katoolikose palee ja muude ehitiste varemed. Zvartnotsh asub Armeenias Armaviri maakonnas Vagharšapati lähedal.
Ajaloost.
Kirik ehitati 641–661 katoolikos Nersese ajal kohale, kus kuningas Trdat III oli kohtunud 15-aastasest vangipõlvest vabastatud Gregor Valgustajaga, esimese kristluse jutlustajaga Armeenias. 
Kiriku hävitas 930 tugev maavärin. Varemed kaevati välja 1901–1907. 
Zvarthnotsh kuulub 2000. aastast koos Vagharšapati kirikutega (Etšhmiadzini katedraal jt) UNESCO maailmapärandi nimistusse.
Arhitektuur.
Enamik uurijaid nõustub katedraali rekonstruktsiooniga, mille 1905. aastal pakkus välja kaevamistel töötanud Toros Toramanian ja mille järgi oli ehitisel kolm korrust.
Kiriku keskosa oli neliksiiru või ümardatud otstega Kreeka risti kujuline (tetrakonh) tsentraalehitis ning seda ümbritses ringselt külglööv, mida keskosast kolmest küljest eraldas arkaad, üks ristiharu oli apsiidiks, kus asus altar. Väljast oli kirik 32-külgse hulknurga kujuline, mis kaugelt vaadates näis ringjana. Kirikut kaunistasid joonia voluutidega korvkapiteelid, kotkakapiteelid ja viinamarjaväätidega friisid Süüria ja Põhja-Mesopotaamia Bütsantsi arhitektuuri vormides.
Hoone interjöör oli kaunistatud mosaiikidega.
Muud.
Koha järgi on nime saanud lähedal asuv Zvarthnotshi rahvusvaheline lennujaam.
George Zweig

George Zweig (sündinud 30. mail 1937 Moskvas) on juudi päritolu USA füüsik ja neurobioloog. 
Ta õppis Richard Feynmani juures elementaarosakeste füüsikat. Ta lõpetas 1959 Michigani Ülikooli. 
Aastal 1964 pakkus ta California Tehnoloogiainstituudi füüsika kraadiõppurina Murray Gell-Mannist sõltumatult välja kvarkide olemasolu. Zweig nimetas neid mängukaartide järgi ässadeks, sest tema arvates pidi neid olema neli. Nagu Gell-Mann, sai ta aru, et prootonite ja neutronite taoliste osakeste omadusi seletaks nende käsitamine teatud osakeste triplettidena, kuid erinevalt Gell-Mannist kaldus ta neid pidama reaalseteks osakesteks. Nagu märkis astrofüüsik John Gribbin, sai Gell-Mann teenitult 1969 Nobeli füüsikaauhinna oma üldise panuse eest elementaarosakeste ja nendevaheliste vastastikmõjude klassifikatsioonisse. Sel ajal ei olnud kvarkide teooria täielikult tunnustatud ja seda auhinna määramisel ei mainitud. Kui hiljem kvarkide teooriast sai elementaarosakeste füüsika standardteooria, leidis Nobeli komitee nähtavasti, et nad ei saa tunnustada Zweigi, kes esimesena tõi teooria järeldused üksikasjalikult välja ning pidas võimalikuks kvarkide reaalset eksistentsi, ilma Gell-Manni uuesti autasustamata. Igatahes ei ole Zweig saanud Nobeli auhinda, kuigi ta on andnud tänapäeva füüsikasse olulise panuse. 
Zweig hakkas hiljem uurima heli transduktsiooni närviimpulssideks inimkõrva teos.
Best B4

Best B4 oli Eesti diskoansambel, mille tuntuim hitt oli "Ma armastan luuserit", mille algupärane esitaja oli Soome tüdrukutebänd Nylon Beat. Ansambel tegutses aastail 1996–1997.
Ansambli moodustasid 1996. aastal 2 Quick Starti liikmed Alar Kotkas, Pearu Paulus ja Ilmar Laisaar. 
Ansambli algkoosseisu kuulusid lauljad Kati-Ly Lindal ja Mona ning tantsijad Agnessa (kodanikunimega Kairi Keskküla) ja Raivo Ilmsalu. Hiljem on ansamblis kaasa teinud Ithaka Maria. 
Diskograafia.
Ansamblil ilmus tegutsemisaja jooksul kaks plaati:
Zweisimmen

Zweisimmen on asula Šveitsis Berni kantonis Obersimmentali ringkonnas Zweisimmeni vallas. 
Asula rajati umbes 850. Aastal 1862 põles pool Zweisimmenit maha. Aastal 1900 saadi elekter sisse.
Brõnsa

 
Brõnsa on lambapiimast valmistatud juust.
Brõnsat tehakse Balkani maades, Austria idaosas, Ungaris, Moldovas, Poolas, Rumeenias, Venemaal, Slovakkias ja Ukrainas.
Brõnsa on algselt pärit Rumeeniast.
Bittsa park

Bittsa park (vene keeles "Битцевский парк") on üks Moskva suurimaid parke. See asub linna edelapiiril ja hõlmab umbes 2200 hektarit. Park on nime saanud Bittsa jõe järgi.
Pargis kasvab üle 500 taimeliigi, seal on märgatud 33 liigist imetajaid ja 78 liiki linde.
Pargis asub paleontoloogiamuuseum.
Pargi metsas tappis sarimõrvar Aleksandr Pitšuškin oma 64 ohvrist 14. Need leiti pargist aastatel 2002–2006.
Düün

"Düün" on Frank Herberti 1965. aastal ilmunud ulmeromaan, mis käsitleb kõrbeplaneedi loodust, majandust, poliitikat, religiooni ja suhtlust teiste planeetidega. 
Eesti keeles on ilmunud "Düün" (tõlkinud Urmas Alas), "Düüni messias" (tõlkinud Viivi Verrev), "Düüni lapsed", "Düüni jumal ja keiser", "Düüni ketserid" ja "Düün – kapiitlisaal" (tõlkinud Juhan Habicht). Kõik need on kirjastanud kirjastus Varrak.
Pärast Frank Herberti surma jätkasid sarja kirjutamist Brian Herbert ja Kevin J. Anderson.
Kielce

Kielce on linn Poola lõunaosas, Święty Krzyżi vojevoodkonna ja Kielce maakonna keskus. Linnaõigused on alates 1295. aastast.
Linnas tegutseb jalgpalliklubi Kielce Korona.
Kielces asub Poola vanim ja suurim mänguasjatemaatikaga tegelev muuseum, 1979. aastal asutatud mänguasjade ja mängude muuseum.
Jacques Brel

Jacques Romain Georges Brel (8. aprill 1929 Brüssel – 9. oktoober 1978 Pariisi eeslinn Bobigny) oli Belgia šansoonilaulja, helilooja, filmirežissöör ja näitleja. Ta on põhiliselt kuulus oma lauluhääle, poeetiliste laulutekstide ja temperamentse esitusviisi poolest. 
Brel sündis Brüsselis Schaerbeekis prantsuse keelt kõneleva flaami päritolu pere teise lapsena. Pärast kooli lõpetamist asus ta tööle isa kartongivabrikus. 1950. aastal abiellus Brel Thérèse Michielseniga, kellega tal oli kolm tütart: Chantal, France ja Isabelle.
1952 hakkas ta laule kirjutama ja hiljem ka esitama. 1953 läks Brel Pariisi, kuhu jäi kauaks ajaks. Breli tõsine olek ja lihtsad, idealistlikud laulud ei toonud talle algul kuulsust. Publiku poolehoid saabus alles 1960. aastate alguses tänu laulule "Ne me quitte pas" ja esinemisele kontserdisaalis Olympia, kus oli alanud ka Édith Piafi tähetee. Brel muutus oma lauludes irooniliseks ja ühiskonnakriitiliseks, laulutekstid muutusid üha poeetilisemateks ja keerulisemateks.
1968. aastal tõlkis Brel prantsuse keelde muusikali "Mees La Manchast" ja esines selles Don Quijote osas.
1973. aastal diagnoositi Brelil kopsuvähk. Viimased eluaastad veetis ta reisides (selleks ostis ta endale laeva, 19 meetri pikkuse ja 42 t veeväljasurvega purjejahi Askoy II ja õppis lenduriks). Ta kolis Markiisaartele, mis asuvad tänapäeva Prantsuse Polüneesias, aga troopikakliima ei mõjunud tema tervisele hästi. Samuti soodustas tema haigust suitsetamine.
Brel suri 1978. aastal Pariisi äärelinnas Bobignys. Ta on maetud Hiva Oa saarele maalikunstnik Paul Gauguini kõrvale.
Tema loominguga plaate on ostetud maailmas 25 miljonit eksemplari ja ta on edukuselt Belgia läbi aegade kolmas esineja. Teda edestavad Salvatore Adamo 90–100 miljoni ja Frédéric François 40 miljoni ostetud eksemplariga.
Raivo Järvi

Raivo Järvi (23. detsember 1954 Pärnu – 17. juuni 2012 Tallinn) oli eesti kunstnik, raadio- ja telesaatejuht ning poliitik.
Haridus.
Raivo Järvi lõpetas Tallinna 46. Keskkooli 1973. aastal ja Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi 1979. aastal graafika erialal.
Töö ja looming.
Järvi oli kunstnikuna nii illustraator, tarbekunstnik kui ka graafik. Ta illustreeris üle veerandsaja lasteraamatu ning joonistas lugematul hulgal plakateid ja postkaarte. 
Ta juhtis lastesaateid Eesti Televisioonis ("Laupäeval koos isaga", "Kõige suurem sõber", "Jutupliiats"), Kanal 2-s ("Onu Raivo jutupliiats") ja Kuku Raadios (saatesarjad "Kukupai" ja "Onu Raivo rännakud"). Tema joonistamissaadetes demonstreeritud võimet alustada looma joonistamist sabaotsast ja joonistamise ajal kogu aeg lugu jutustada on peetud üsnagi fenomenaalseks.
2011. aastast oli ta riigikogu liige. Pikka aega oli ta ka Rotary klubi liige.
Tarbekunst ja muud tegemised.
Raivo Järvi kujundas kassipildiga kohukesepakendi, Tarbeklaasi toodetud morsiklaase ning rohkesti temaatilisi plakateid ja postkaarte. Ajakirjades ilmus temalt mitu koomiksit, näiteks "Tulipoiss" ja "Gärlyn". Ta oli vabariikliku võistluse "Kaunile eesti kodule" 2001. ja 2003. aasta auhinnapiltide autor. Järvi kujundas ka teatrikostüümid Estonia teatri lastelavastusele "Pipi! Nuki! Puhh!".
Poliitiline tegevus.
1998. aastast kuulus Järvi erakonda Rahvaerakond. Partei liitus 1999. aastal Mõõdukatega, kus Järvi tegevust jätkas.
1999. aastal toimunud Riigikogu valimistel oli ta erakonna esinumber Pärnu maakonnas ja kogus 953 häält, kuid sellest ei piisanud Riigikokku pääsemiseks. Järgmistel kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel 2002. aastal kandideeris Järvi Tallinna kesklinnas Mõõdukate nimekirjas teise numbrina partei esimehe Toomas Hendrik Ilvese järel ja sai 141 häält. Mõõdukad aga volikokku ei pääsenud. 2002. aastal astus Järvi Eesti Reformierakonda.
Järvi oli X ja XI Riigikogu koosseisu liige. XII Riigikogu koosseisu liikmeks sai ta 2011. aasta 6. aprillil välisminister Urmas Paeti asemel asendusliikmena.
Isiklikku.
Raivo Järvi ema oli Poola päritolu ballettmeister ja tantsuõpetaja Svetlana Järvi. Tema isa oli muusik Riho Järvi.
Üliõpilaspõlves töötas ta tantsijana restorani Astoria varietees (ema koostatud varieteekavas) ja hiljem Inturisti hotelli Tallinn varietees.
Raivo Järvi oli kaks korda abielus. Abielust Signe Saidlaga sündis poeg Richard-Erik (1989). Aastail 1997–2012 oli tema abikaasa baleriin Tatjana Järvi (Bassova; Kilgas).
Königshain-Wiederau

Königshain-Wiederau on vald Saksamaal Saksimaa liidumaal Kesk-Saksimaa kreisis.
Kuni 2008. aastani kuulus vald Mittweida kreisi.
Vallaosad.
Königshain, Wiederau, Topfseifersdorf ja Stein im Chemnitztal.
Kriebstein

Kriebstein on vald Saksamaal Saksimaa liidumaal Kesk-Saksimaa kreisis.
Kuni 2008. aastani kuulus vald Mittweida kreisi.
Vallaosad.
Ehrenberg, Erlebach, Grünlichtenberg, Höfchen, Höckendorf, Kriebethal ja Reichenbach.
Lichtenau (Saksimaa)

Lichtenau on vald Saksamaal Saksimaa liidumaal Kesk-Saksimaa kreisis.
Kuni 2008. aastani kuulus vald Mittweida kreisi.
Untersturmführer

Untersturmführer oli sõjaväeline auaste Kolmanda Riigi SS-is, SA-s ja SD-s alates 1934. aastast, enne seda oli auastme nimetus "Sturmführer" ehk "SS-Sturmführer", mis vastas teiste riikide relvajõududes nooremleitnandi auastmele, Wehrmachtis "Leutnant"'ile.
"Untersturmführer"'ist ühe auastme võrra kõrgemal oli "Obersturmführer" ja astme võrra madalamal "Sturmscharführer".
Kaia Iva

Kaia Iva (28. aprill 1964 Türi – 2. november 2023) oli Eesti pedagoog, majandustegelane ja poliitik. 
Aastatel 2002–2005 oli ta Türi linnapea ja 2016–2019 Eesti sotsiaalkaitseminister. Ta oli ka XI ja XII Riigikogu liige.
Haridus.
Kaia Iva lõpetas Nõo Keskkooli 1981. ning Tallinna Pedagoogilise Instituudi matemaatika ja füüsika õpetaja erialal 1986. aastal.
Töökäik.
Kaia Iva töötas pikka aega õpetaja ja õppealajuhatajana Türi 2. Keskkoolis, Nordika Kindlustuse Järvamaa esinduse juhatajana, Järva Teataja Kirjastuse reklaamiosakonna juhatajana, aastatel 2002–2005 Türi linnapeana, seejärel Mäo Klaasi müügiosakonna juhatajana ning aastatel 2015–2016 Türi Lasteaia juhataja kohusetäitjana. 
Aastatel 2019–2021 oli ta Türi vallavalitsuse hariduse, kultuuri ja sotsiaalosakonna juhataja. 
Õppeaastal 2021/2022 oli ta Käru Põhikooli ja 2023. aasta jaanuarist juunini Türi Ühisgümnaasiumi matemaatikaõpetaja.
Poliitiline tegevus.
Kaia Iva oli 1999–2019 erakonna Isamaa (esmalt Isamaaliidu) liige, sh 2015–2017 aseesimees. Oli aastail 2002–2005 Türi linnapea ja 2005–2007 Türi vallavolikogu liige. Aastatel 2007–2011 oli ta XI Riigikogu liige ja 2011–2015 XII Riigikogu liige. 2015. aasta Riigikogu valimistel tegi ta isikliku häälterekordi, kogudes 1684 häält, kuid ei pääsenud Riigikokku. 
Alates 23. novembrist 2016 kuni 29. aprillini 2019 oli ta sotsiaalkaitseminister Jüri Ratase esimeses valitsuses.
3. jaanuaril 2020 teatas ta enda lahkumisest erakonnast Isamaa protestiks valitsuse kavandatava pensionireformi vastu, põhjendades oma otsust järgmiselt: "Ma olin viimases valitsuses sotsiaalkaitse minister ja seetõttu kursis ja kokkupuutes pensioniteemadega. Mulle ei ole vastuvõetav, et erakond juhib praegu teise samba sellist nõrgestamist selle vabatahtlikuks tegemise kaudu." Äriregistri andmetel lahkus Iva erakonnast 31. detsembril 2019.
Radioaktiivse lagunemise seadus

Radioaktiivse lagunemise seadus esitatakse tuumafüüsikas üldiselt valemi kujul, mis kirjendab radioaktiivses aineproovis hetkel formula_1 veel lagunemata aatomituumade arvu formula_2 eksponentsiaalse vähenemise seaduspärasust:
formula_3,
kus formula_4 on aatomituumade arv alghetkel (formula_5) ja formula_6 on igale nukliidile ainuomane radioaktiivse lagunemise konstant (selle väärtus leitakse eksperimendist); formula_7 on naturaallogaritmide alus.
Lagunemiskonstant väljendab radioaktiivse lagunemise ajalist tõenäosust, ühik 1/s. Lagunemiskonstandi formula_6 pöördväärtus formula_9 on aatomituuma keskmine eluiga; see on ajavahemik, mille vältel radioaktiivsete aatomite arv väheneb väärtuseni 1/e ≈ 0,368 esialgsest. Seega
 formula_10.
Praktikas on sageli mugavam esitada see seadus kujul
 formula_11,
kus suurust formula_12 nimetatakse poolestusajaks. See on võrdne ajavahemikuga, mille vältel radioaktiivsete tuumade arv väheneb kaks korda ehk pooleni esialgsest arvust.
33. Kaitsepataljon

33. Kaitsepataljon (saksa keeles "Schutzmannschaft Front/Wacht Bataillon nr. 33") oli Teise maailmasõja ajal Saksa okupatsioonivõimude poolt Eestis moodustatud sõjaväeosa.
Vabatahtlik kaitsepataljon värvati Eesti SS-i kõrgema politseijuhi korraldusel väegrupi Nord tagalateenistuse jaoks. Pataljon formeeriti Tartus 1941.–1942. aasta talvel, pataljoni suurus oli 600 meest.
Juhtkond ja koosseis.
Pataljoniülemad:
33. Kaitse (rinde)pataljon I.
33. Kaitsepataljon saadeti kohe pärast formeerimist Leningradi rindele Jeckelni politseivõitlusgrupi koosseisus Oranienbaumi platsdarmi blokeerima ja rannakaitset teostama, mis kestis detsembrini 1942. aastal. Pataljon kandis lahingutes raskeid kaotusi. 1942. aasta kevadel sai pataljon täiendusena 200 meest.
Pataljon toodi Eestisse, Pärnusse tagasi 4. detsembril, kust hiljem viidi Tartusse ja saadeti seal laiali ning selle koosseis värvati osaliselt Eesti SS-leegioni ja osaliselt üle uude moodustatavase 287. Kaitsepataljoni ja 32. ja 35. Kaitsepataljonide täienduseks.
33. Kaitse (vahi)pataljon II.
33. Kaitsepataljon II koosseis moodustati oktoobris 1942. aastal Tartus, Valga, Antsla, Võru ja Petseri kasarmeeritud Omakaitse malevate kompaniidest, mis formeeriti algselt kui 293. Kaitsepataljon. Pataljoni suuruseks oli 381 meest. 
1943. aasta veebruaris anti kaitsepataljonile endise laialisaadetud vabatahtlike, kes värvati Eesti SS-leegioni, 33. Kaitsepataljoni number, pataljon jäi ülesannetelt vahipataljoniks. 
33. Eesti Politseipataljon.
1943. aasta detsembris muudeti pataljoni nimi 33. Eesti Politseipataljoniks ("Estnische Polizei Batallion nr. 33") ja pataljonis kehtinud Wehrmachti auastmed asendati Saksa Korrapolitsei auastmetega.
Pataljon pidas vahiteenistust Võrus allutatuna 11. jalaväediviisile.
13.–15. veebruaril 1944 osales pataljon Meerapalu lahingus Punaarmee dessandi likvideerimisel. 
Pärast Meerpalu lahingut jätkas pataljon vahiteenistust Kagu-Eestis, kuni likvideerimiseni suvel 1944. Pataljoni isikkoosseis jagati 37., 38. ja 40. Eesti Politseipataljonidele.
Tertsdeetsim

Tertsdeetsim ( &lt; ladina k "tertius decimus" "kolmeteistkümnes") on 
"(a) suur tertsdeetsim (b) väike tertsdeetsim (c) tertsdeetsimakord"
Tertsdeetsimit käsitletakse tavaliselt kui seksti, sest tegemist on liitintervalliga (oktav + sekst).
Liitintervall

Liitintervalliks nimetatakse oktavist suuremat intervalli. Iga liitintervall kujutab endast oktavi ja lihtintervalli summat. 
Liitintervallid säilitavad neile vastavate lihtintervallide omadused. Undeetsim võib olla puhas, suurendatud või vähendatud nagu lihtintervall kvart.
Lihtintervall

Lihtintervall on intervall, mille astmeline suurus ei ületa oktavit.
Suurendatud kvart

Suurendatud kvart on intervall, mille astmeline suurus on 4 ja tooniline suurus 3 tervetooni. 
Suurendatud kvardi enharmooniline intervall on vähendatud kvint. Suurendatud kvart on dissoneeriv intervall ja seepärast nõuab lahendust.
Suurendatud kvardi lahendamine mažooris.
&lt; 4 ehitub
Lahendamisel liiguvad mõlemad intervalli moodustavad kulgevad astmed laienevas suunas püsivaisse astmeisse: VII - I-sse ja IV - III-sse; II - III-sse ja VI - V-sse.
 loomulik mažoor harmooniline mažoor
 3 /III
 2 II 
 1 /I
 7 VII 
 6 VI 
 5 \V
 4 IV 
 3 \III 
 2
 1
Suurendatud kvardi lahendamine minooris.
&lt; 4 ehitub
Lahendamise põhimõte on sama nagu mažooris.
 loomulik minoor harmooniline minoor
 3 /III 
 2 II 
 1 /I
 7 VII
 6 VI 
 5 \V 
 4 IV 
 3 \III
 2
 1
Kõige kasutatavamad on &lt; 4 lahendamine loomulikus mažooris ja harmoonilises minooris IV astmelt.
Seversk

Seversk on linn Venemaal Tomski oblastis. Asub Tomi jõe ääres, 13 km Tomskist loodes.
Seversk on kinnine linn. Linna haldusalasse kuulub 3 alevit ja 2 küla.
Ajalugu.
Linn asutati 1949. aastal seoses tuumaelektrijaama ja keemiakombinaadi rajamisega. Linnaõigused sai 1956. aastal. 1958. aastal avati Siberi TEJ, mis oli esimene tööstuslik tuumaelektrijaam maailmas võimsusega 100 MW. Linnas asuv Siberi Keemiakombinaat toodab uraani ja plutooniumit. 1992. aastani oli linna nimi Tomsk-7.
Vähendatud kvint

Vähendatud kvint (tähis &gt;5) on intervall, mille astmeline suurus on 5 ja tooniline suurus 3 tervetooni. 
Vähendatud kvindi enharmooniline intervall on suurendatud kvart. Vähendatud kvint on dissoneeriv intervall ja seepärast nõuab lahendust.
Vähendatud kvindi lahendamine mažooris.
&gt; 5 ehitub
Lahendamisel liiguvad mõlemad intervalli moodustavad kulgevad astmed ahenevas suunas püsivaisse astmeisse: VII - I-sse ja IV - III-sse; II - III-sse ja VI - V-sse.
 loomulik mažoor harmooniline mažoor
 1 
 7 
 6 VI 
 5 \V
 4 IV 
 3 \III /III
 2 II
 1 /I
 7 VII
Vähendatud kvindi lahendamine minooris.
&gt; 5 ehitub
Lahendamise põhimõte on sama nagu mažooris.
 loomulik minoor harmooniline minoor
 1 
 7 
 6 VI 
 5 \ V 
 4 IV 
 3 /III \III
 2 II
 1 /I
 7 VII
Kõige kasutatavamad on &gt; 5 lahendamine loomulikus mažooris ja harmoonilises minooris VII astmelt.
Suurendatud sekund

Suurendatud sekund on intervall, mille astmeline suurus on 2 ja tooniline suurus 1½ tooni (1 tervetoon ja 1 pooltoon). 
Suurendatud sekundi enharmooniline intervall on väike terts. Suurendatud sekund on dissoneeriv intervall ja seepärast nõuab lahendust.
Suurendatud sekundi lahendamine harmoonilises mažooris ja minooris.
&lt; 2 ehitub
Lahendamisel liiguvad mõlemad intervalli moodustavad kulgevad astmed laienevas suunas püsivaisse astmeisse: VI - V-sse ja VII - I-sse. Lahenduseks on puhas kvart.
 harmooniline mažoor harmooniline minoor
 1 /I /I
 7 VII VII
 6 VI VI 
 5 \ V \V
 4 
 3 
 2
 1
Tode Sakugawa

Teruya Kanga Sakugawa või "Tode" Sakugawa (jaapani keeles 佐久川親雲上寛賀, Sakugawa Teruya Kanga; 5. märts 1733 Shuri – 7. juuli 1815
oli üks tuntumaid ja tähtsamaid varase Okinawa tode meistreid, Takahara Peichini õpilane, ühtlasi üks esimesi võitluskunstide õpetajaid, keda võib pidada karate alusepanijaks. Tode Sakugawa juurutas ka algsel kujul levinumates karate stiilides kasutusel oleva Kushanku (Kanku) kata, millest pärinevat ka Pinan/Heian katad.
Bohri aatomiteooria

Bohri aatomiteooria on üheelektroniliste aatomite (vesinikuaatomite) poolklassikaline aatomimudel. Selle teooria aluseks on järgmised postulaadid (Bohri postulaadid):
Nende postulaatide alusel teostatav arvutus annab elektroni võimalikud energiad:
 formula_6eV,
kus "Z" on tuumalaeng, formula_7 on vaakumi dielektriline läbitavus ja "e" on elektroni laeng.
Selle aatomimudeli pakkus välja Niels Bohr 1913. aastal. Et tegemist oli veidi varem esitatud Ernest Rutherfordi aatomimudeli (Rutherfordi aatomimudeli) täiendusega, siis nimetatakse seda mõnikord ka Bohri-Rutherfordi aatomimudeliks. 
Bohri mudel kirjeldas vesiniku (ühe elektroniga aatomi) ehitust piisavalt täpselt, selgitades tema spektrijoonte olemust. Siiski ei suudetud Bohri mudelit üldistada mitmeelektronilistele aatomitele. Bohri mudel ei seleta spektrijoonte peen- ja ülipeenstruktuuri, Zeemani efekti ega spektrijoonte intensiivsusi.
Geenmuundatud organism

Geenmuundatud organism (ka geneetiliselt muundatud organism ehk geneetiliselt modifitseeritud organism ehk geneetiliselt moondatud organism ehk GMO) on kunstlikult geenide manipulatsiooni (geneetilise muundamise) teel loodud (parandatud, muudetud) taimesortide, ehk ka loomatõugude, üldnimi.
Tavaliselt on geenmuundatud organismide loomise puhul tegu genoomiosa kunstliku ülekandmisega ühelt liigilt teisele. Nii saadud organisme nimetatakse transgeenseteks organismideks.
Võrreldes tavapäraste sordi- ja tõuaretusmeetoditega on geneetilise muundamise erinevuseks võimalus kombineerida väga kaugete liikide geene.
Kriitika GMOde vastu.
Roheline ideoloogia on GMOde tootmise ja kasutamise vastu, sest nende kasvatamisega hävitatakse bioloogilist mitmekesisust: GMO-põllud on nii geneetilise kui ka liigilise mitmekesisuse seisukohalt maailma kõige vaesemad agroökosüsteemid. GMOde keskkonnariskid on seotud ökoloogilise tasakaalu ja elurikkuse võimaliku muutmisega ning selliste muutuste võimaliku pöördumatu iseloomuga.
GMOde kasutamine Eestis.
Euroopa Liidu liikmesriikides otsustatakse GMOde kasutamise lubamine EL tasemel. Lisaks on osad liikmesriigid seadunud piiranguid oma territooriumil GMOde kasutamisele. Eestis ei ole selliseid piiranguid seatud. Kasvatamisreegleid sätestab iga liikmesriik eraldi ja nad on paigas väga vähestes riikides. Kasvatamise reeglite eesmärgiks on enamasti luua tingimused mitme erineva tootmistüübi kooseksisteerimiseks, et saaks kasvatada nii geneetiliselt muundatud taimi kui tava- ja mahepõllumajanduslikke taimi nii, et tava- ja mahetaimed ei saastuks, samuti on osad liikmesriigid püüdnud töötada välja reegleid juhuks, kui saastumine siiski toimub (kes vastutab jne).
GMOsid sisaldavad tooted peavad olema EL-s märgistatud. Lubatud on toode märgistamata jätta, kui on tegu juhusliku ja tehniliselt vältimatu GMOde sisaldusega kuni 0,9%.
Alates 2023. aasta suvest vastutab geenmuundatud organismide kasutamise reguleerimise eest Eestis Kliimaministeerium. Geneetiliselt muundatud organismide ja nendest koosnevate või neid sisaldavate toodete kohta teeb riskianalüüsi Kliimaministeeriumi juures tegutsev geenitehnoloogiakomisjon.
Geenitehnoloogiakomisjoni ülesandeks on nõustada valitsusasutusi geenitehnoloogia küsimustes:
Inertsijõud

Inertsijõud, tuntud ka kui d'Alemberti jõud, on fiktiivne jõud, mis tuleb klassikalises mehaanikas sisse tuua selleks, et kirjeldada keha liikumist Newtoni II seaduse järgi ka mitteinertsiaalses taustsüsteemis. Sellisteks jõududeks on näiteks tsentrifugaaljõud ja Coriolisi jõud.
Inertsijõud on mitteinertsiaalsetes (kiirendusega liikuvates) süsteemides kehadele mõjuvad jõud, mis eksisteerivad ainult mitteinertsiaalsüsteemiga seotud vaatleja seisukohalt ja mille ainsaks põhjuseks on inerts ehk liikuva keha kiiruse jäävus väliste mõjude puudumise või kompenseerituse korral. Inertsijõudu nimetatakse näivaks jõuks, sest see pole mitte kiirenduse põhjus, vaid tagajärg.
Zweisimmeni vald

Zweisimmeni vald on vald Šveitsis Berni kantonis Obersimmentali ringkonnas. See paikneb Berner Oberlandis. Geograafilised koordinaadid on 46° 33'N, 7° 22' E. 
Valla pindala on 73,1 km², elanike arv 2953 (31. detsember 2006). Kõrgus merepinnast on 880–2476 m.
Vald on saksakeelne: elanikest 94,7% emakeel on saksa keel, järgnevad teisena albaania keel ja kolmandana serbia-horvaadi keel (mõlemad 1,2%).
Valla halduskeskus on Blankenburg. Vallavalitsus asub Blankenburgi lossis. 
Teised asulad on Zweisimmen, Mannried, Grubenwald ja hajaasustusega Oeschseite. 
Läbi valla voolavad Simme (Grosse Simme) ja Kleine Simme. Sellest tuleb valla nimi, mis tähendab 'kaks Simmet'. 
Vald paikneb Simmentalis. Põhja pool on Stockhornist, Gantrischist ja Gastlosenist koosnev sakiliste kaljudega mäeahelik, lõunas Berni Alpide liustikuline peahari, kuhu kuuluvad muu hulgas Wildstrubel, Wildhorn ja Les Diablerets.
Vald on turismipiirkond, kus võõrustatakse mägimatkajaid ja -ronijaid ning talispordiharrastajaid. 
Õhk on väga puhas. Joogivesi võetakse põhiliselt allikatest. Osa valla territooriumist asub Spillgerteni looduskaitsealal. 
Sõprusvald on Oberroti vald Saksamaal Baden-Württembergis. 
Zweisimmen, Grubenwald ja Betelried tekkisid umbes 850.
2007. aasta kohalikel valimistel kogus Šveitsi Rahvapartei 46% häältest, Šveitsi Vaba Demokraatlik Partei 20,2%, Šveitsi Sotsiaaldemokraatlik Partei 13,1% ja väikesed vasakpoolsed erakonnad kokku 8,2% häältest.
2005. aasta seisuga on töötus vallas 1,6%.
Zvejnieki

 
Zvejnieki on paik Lätis Burtnieki järve kirdekaldal. 
Seal on Kunda kultuuri ja kammkeraamikakultuuri asulakoht ning suur kiviaegne kalmistu. Francis Zagorskise juhtimisel tehti seal 1964–1971 väljakaevamisi.
Ketlin Priilinn

Ketlin Priilinn (sündinud 31. märtsil 1982 Viljandis) on eesti kirjanik, tõlkija, kirjastaja ja raamatukogutöötaja.
Haridus ja töö.
Ketlin Priilinn sai 2023. aastal magistrikraadi Tallinna Ülikooli kirjandusteaduse erialal. Alates 2023. aasta septembrist on ta ka Eesti Kirjanike Liidu liige. 
Ketlin Priilinn on teinud kaastööd ajalehtedele Äripäev, Maaleht ja Postimees ning ajakirjadele Tiiu, Lemmik, Director, Interjöör ja TM Kodu ja Ehitus. Töötab Pääsküla raamatukogus raamatukoguhoidjana ja on Päikeseloom Kirjastuse tegevjuht ning juhatuse liige. Elab Keila linnas.
Priilinna sulest on ilmunud raamatuid nii lastele, noortele kui täiskasvanud lugejatele ning ta on tõlkinud neli teost inglise keelest eesti keelde.
Zvenõgorod

Zvenõgorod (ukraina keeles Звенигород) on kahe asula nimi:
Karulased

Karulased ("Ursidae") on kiskjaliste seltsi kuuluv imetajate sugukond. Karulased on segatoidulised.
Sellesse sugukonda kuulub 8 praegusajal elavat liiki. Neist Eestis elutseb üks – pruunkaru ("Ursus arctos").
Klassifikatsioon.
Karulaste sugukonda klassifitseeritakse järgmised perekonnad:
Piltdowni inimene

Piltdowni inimene (ladina keeles "Eoanthropus dawsoni") on väidetav eelajaloolise inimese liik, mille fossiilileid on üks tuntumaid arheoloogilisi võltsinguid.
Leid koosnes inimese koljust koos orangutani alalõualuu ja šimpansi hammastega, mille Charles Dawson väitis olevat leidnud Lõuna-Inglismaal 1912. aastal. 1915 leidis Dawson algse leiupaiga lähedalt enda väitel veel ühe kolju fragmendid ("Piltdown II").
Kuni 1953. aastani peeti Piltdowni inimest ajalooliseks faktiks ja teda kasutati argumendina evolutsiooniteooria tõestamiseks (kaasa arvatud 1925. aasta Scopesi ahviprotsessil). Piltdowni inimese kolju pilt avaldati ka Eesti Entsüklopeedias.
Zvenõhorodka

Zvenõhorodka (venepäraselt "Zvenigorodka"; ukraina ja vene keeles Звенигородка) on linn Ukrainas Tšerkassõ oblastis, Zvenõhorodka rajooni keskus. Geograafilised koordinaadid on 49°05' N, 30° 58' E.
Elanike arv on 18 800 (2007).
Ivar Veldre

Ivar Veldre (10. märts 1931 Tartu – 19. märts 2009 Tartu) oli eesti ihtüoloog ja hüdrobioloog, bioloogiakandidaat (1959).
Elukäik.
Aastal 1953 lõpetas Tartu Riikliku Ülikooli. Aastast 1957 oli ENSV kalatööstuse valitsuse ihtüoloogialabori vanemteadur. 
Aastatel 1984–1992 oli kirjastuse Valgus toimetajaskonnas. 
Ta uuris põhjalikult aerjalaliste ja kilu arengut, eluviisi ja arvukust.
Veldre oli Eesti üks nimekamaid bridžiteoreetikuid.
Krüptozooloogia

Krüptozooloogia (kreeka keelest "kryptos" 'salajane, peidetud' ja zooloogia) on parateadus, pseudoteadus või kujutletav teadus, mis uurib loomataolisi mütoloogilisi või hüpoteetilisi olendeid (ükssarvik, greif, draakon, lumeinimene, fööniks, Loch Nessi koletis, Chupacabra jt).
Sergei Zverev

 
Sergei Aleksejevitš Zverev (Сергей Алексеевич Зверев; 18. oktoober 1912 Sofronkovo (hiljem Novgorodi oblast, Demjanski rajoon) – 1978 Moskva) oli vene insener, NSV Liidu kaitsetööstuse minister märtsist 1965 kuni 1978. aastani.
Jooksiklased

Jooksiklased ("Carabidae") on putukate sugukond mardikaliste seltsist. Nad on sihvakad tumedakehalised ja liiguvad maapinnal kiiresti. Inglise keeles ongi nende nimi "ground beetle" 'maapinna mardikas'. Eestis on neid kirjeldatud umbes 270 liiki.
Suur hulk jooksiklaste liike tarbib valmikuna toiduks teisi putukaid ja seepärast on nad asendamatud mahepõllumajanduses kahjurite hävitamisel. Mõned armastavad ka seemneid, kuid kõik nende mullapinnal elavad vastsed on mitmetoidulised röövloomad. Elades erinevates kooslustes, reguleerivad nad taimtoiduliste putukate arvukust. Jooksiklased võivad teraviljapõllul hävitada olulise osa lehetäidest, rapsipõllul hukata arvestatava osa hiilamardika ("Meligethes") mulda laskuvaist vastseist, vaarikaistanduses hävitada mulda nukkuma laskuvad vaarikamardika ("Byturus tomentosus") tõugud.
Jooksiklastele on omased kõik põhilised klassi tunnused. Seltsi iseloomustab täismoone: esinevad enamasti kolme paari jalgadega (oligopoodsed), harvemini jalgadeta (apoodsed) vastsed ja harilikult vaba nukk. Vastne teeb läbi tavaliselt kolm kasvujärku. Valmikutel on keskrindmiku tiivapaar moondunud jäikadeks kattetiibadeks. Tagarindmiku tiivapaar esineb kilejate lennutiibadena, võib aga olla ka mandunud. Pea alapool on hästi väljakujunenud kurgualusega. Suu on haukamissuistega. Kui jooksiklane kätte võtta, võivad nad pritsida vastiku haisuga ärritavat vedelikku, mis näiteks silma sattudes teeb haiget.
Rohkem kui kahe sentimeetri pikkune aiajooksik ("Carabus nemoralis") on jooksiklaste hulgas üks suuremaid. Päeval seda peitu pugenud mardikat eriti ei näe, sest ta liigub ringi ja peab jahti öösiti. Sööb tigusid, putukaid, vihmausse, aga ei põlga ära ka seeni, mahavarisenud õunu ja marju. Lennutiibu tal pole, neid asendavad pikad, tugevad ja kiired jalad. Erinevalt aiajooksikust liigub pisike, vähem kui sentimeetri pikkune vask-kaldajooksik ringi päeval. See mardikas kütib tillukesi putukaid põllukraavide, jõgede ja järvede märjal kaldal või pisemate varjuliste metsaloikude ligiduses. Kui need aga ära kuivavad, siis tõuseb vask-kaldajooksik lendu ja otsib endale uue vesise jahimaa. Suured silmad ja kiired tiivad aitavad tal pääseda vaenlaste käest. Tema tumepronksjaid kattetiibu ehivad ümarikud sinivioletsed silmlaigud ja kandilised tumevioletsed läikivad peegellaigud nende vahel. Silmadest eespool on jooksikutel pikad lülilised tundlad, millega nad võtavad vastu ohusignaale ning saakloomade lõhnu. Lõhnade abil võivad jooksikud igasugusel maastikul ja isegi tihedas rohus ka omavahel sidet pidada.
Zvezda

Zvezda [zvezd'aa] (Звезда; vene keeles '(taeva)täht') on Peterburis 1924. aastast ilmuv kirjandusajakiri. 
Ajalugu.
Algusaastad.
Ajakirja esimene toimetaja oli Ivan Maiski. Ajakirjas ilmus muu hulgas Maksim Gorki ("Klim Samgini elu" kolmas raamat), Nikolai Zabolotski, Mihhail Zoštšenko, Veniamin Kaverini, Nikolai Kljujevi, Boriss Lavrjonovi ("Neljakümne esimene"), Ossip Mandelštami, Boriss Pasternaki, Aleksei Tolstoi, Konstantin Fedini ("Города и годы", "Братья" /"Vennad", "Похищение Европы"), Vladislav Hodassevitši ja Juri Tõnjanovi ("Vazir-Muhtari surm") teoseid. 
Ajakiri ilmus ka Leningradi blokaadi ajal. Pärast sõda ilmus ajakirjas muu hulgas Vera Panova, Daniil Granini, Vsevolod Kotšetovi ja Juri Germani teoseid.
Parteiline kriitika.
Augustis 1946 sattus ajakiri terava kriitika alla, mille tuntuim dokument on ÜK(b)P Orgbüroo määrus "Ajakirjadest Zvezda ja Leningrad". Selles väideti, et ajakiri avaldab "palju ideetuid, ideoloogiliselt kahjulikke teoseid". «О журналах "Звезда" и "Ленинград"». Eriti tõsteti esile Mihhail Zoštšenko ja Anna Ahmatova teoseid. "Kirjanduse labatseja (пошляк) ja jätis Zoštšenko olevat "ammu spetsialiseerunud tühjade, sisutute ja labaste asjade kirjutamisele, mis on mõeldud selleks, et desorienteerida meie noorsugu ja mürgitada tema teadvust". Ahmatova olevat "meie rahvale võõra ideetu luule tüüpiline esindaja", kelle luuletused "teevad kahju meie noorsoo kasvatamisele ja neid ei saa nõukogude kirjanduses sallida".
Tänapäev.
Alates 1990. aastate keskpaigast kujundavad ajakirja toimetuspoliitika kaastoimetajad Jakov Gordin ja Andrei Arjev ning luule- ja kriitikaosakonna juhataja Aleksei Purin. 
Ajakirja alalised rubriigid on "Venemaa ja Kaukaasia" ("Россия и Кавказ"), "Filosoofiline kommentaarium" ("Философский комментарий"), "20. sajandi memuaarid" ("Мемуары ХХ века"), "Inimesed ja saatus" ("Люди и судьбы") ning "Proosa ja luule" ("Проза и поэзия"). Kord aastas ilmub üht väljapaistvat autorit või nähtust käsitlev erinumber. 
Toimetuse kolleegiumi liikmed on Konstantin Azadovski, J. V. Anissimov, Andrei Bitov, Vjatšeslav Ivanov, I. S. Kuzmitšev, Aleksandr Kušner, A. I. Nežnõi, Жорж Нива (Prantsusmaa), N. K. Neuimina, G. F. Nikolajev (Saksamaa), Valeri Popov, A. B. Roginski, I. P. Smirnov (Saksamaa), Boriss Strugatski, S. S. Thorževski ja A. A. Fursenko. 
Alates 1990. aastatest töötab ajakirja juures kirjastus. Toimetuse hoones toimuvad regulaarselt ülevenemaalised ja rahvusvahelised konverentsid, kirjandusõhtud, kohtumised tuntud poliitikute ja kultuuritegelastega ning kunstinäitused.
Zvezda (täpsustus)

Zvezda võib tähendada järgmist:
Mühlau

 
Mühlau on vald Saksamaal Saksimaa liidumaal Kesk-Saksimaa kreisis.
Kuni 2008. aastani kuulus vald Mittweida kreisi.
Vallas asub samanimeline küla.
Rossau vald (Saksimaa)

Rossau on vald Saksamaal Saksimaa liidumaal Kesk-Saksimaa kreisis.
Kuni 2008. aastani kuulus vald Mittweida kreisi.
Vallaosad.
Hermsdorf, Greifendorf, Moosheim, Alam- ja Ülem-Rossau, Weinsdorf mit Liebenhain, Seifersbach ja Schönborn-Dreiwerden.
Meetermõõdustik

Meetermõõdustik on füüsikaliste suuruste mõõtühikute süsteem, millele pandi alus 1790. aastatel Prantsusmaal. Meetermõõdustikul rajanevad mitmed ühikusüsteemid (CGS, MKSA jt), mida on järk-järgult edasi arendatud tänapäeval üleilmselt kasutusel olevaks SI-süsteemiks.
Meetermõõdustiku igas süsteemis on kindel arv täpselt defineeritud põhiühikuid. Nende kaudu määratletakse süsteemi muud ühikud. Iga füüsikalise suuruse ühikust suuremate ja väiksemate ühikute nimetused moodustatakse detsimaaleesliidete ehk kümnendkordsete eesliidete abil. 
Meetermõõdustik kehtestati kohustusliku süsteemina kõigepealt 1840. aastal Prantsusmaal ja seejärel põhiliselt 1870. aastatel mujal Euroopas. Eestis hakkas meetermõõdustik kehtima 1. jaanuaril 1929. Tänapäeval on meetermõõdustik SI-süsteemina kasutusel kõigis maailma maades, välja arvatud: USAs (kus see on traditsiooniliste ühikute kõrval küll lubatud, kuid mitte kohustuslik); Libeerias ja Myanmaris.
Ühikusüsteemide rahvusvaheline ühtlustamine on loonud aluse füüsikaliste suuruste ja ühikute üheti mõistmiseks, mis on oluline nii teaduses ja tehnoloogias kui ka majanduses ja kaubanduses.
Seelitzi vald

Seelitz on vald Saksamaal Saksimaa liidumaal Kesk-Saksimaa kreisis.
Kuni 2008. aastani kuulus vald Mittweida kreisi.
Vallaosad.
Seelitzi kui tuumiku kõrval kuuluvad valda järgmised asulad: