tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Moonaküla

Moonaküla on Rakvere loodepoolsem linnaosa ja paikneb Tallinna–Narva raudteeliinist põhja pool. 
Nimest.
Moonaküla on nime saanud Rakvere mõisa moonakate järgi.
Ajalugu.
Moonaküla sai linnaosaks pärast mõisamaade võõrandamist. 
Tänavad.
Esimesed tänavad planeeriti 1920. aastatel. 
Praegu paiknevad linnaosas järgmised tänavad:
Koidu, Eha, Lääne, Põhja, Valguse, Videviku, Pilve, Looduse, Kiire, Kesk, Tähe, Söödi, Lina, Niidu, Välja, Mahla, Pilve, Lääne põik, Põhja põik, Kesk põik ja Koidu põik tänavad. Üks peatänavaid on Näituse tänav, mis saab alguse lõuna pool raudteed paiknevast Mõisavälja linnaosast ning jätkub Moonakülast põhja pool, Rakvere valla territooriumil, Põhjakeskuse suunas.
Elanikud.
Elanikke on kokku u 300. Selles linnaosas on elanud dirigent ja haridusjuht Ernst Rosenberg-Raatma (1891–1959) ja arhitekt Ado Eigi (1938–2008). Tänapäeval elavad seal näiteks luuletaja Urve Tinnuri, näitleja Erik Ruus, avaliku elu tegelased Marko Torm, Ain Suurkaev, Marko Pomerants.
Tänapäev.
Moonakülast põhja pool, Rakvere valla Tõrremäe külas, asub maakonna suurim ostukeskus - Põhjakeskus. Moonaküla linnaosas asuvad ettevõtted Virumaa Mööbel, AS Maag Konservitööstus, Puider OÜ, metallitehas AS Astera. Elamutest on Moonakülas ehitatud peamiselt viilkatustega eramaju, aga ka paariselamuid ning ridaelamuid. Moonaküla linnaosa vanem on Jüri Eljas.
Lennuvälja

Lennuvälja on Rakvere linnaosa.
Linnaosavanem on Sergei Rubinov.
Asukoht ja hoonestus.
Lennuvälja linnaosa asub Rakvere linna põhjaosas. Linnaosa piiriks lõunas on Tallinna–Narva raudtee, läänes Soolikaoja jõesäng, põhjas Rakvere linna piir Rakvere vallaga ja idas Arkna tee.
Piirnevad linnaosad on Moonaküla, Lilleküla, Kukeküla ja Roodevälja.
Lennuvälja linnaosas paiknevad Nortsu tee, Tootmise tänava ja Papiaru tänava ääres põhiliselt ettevõtete viilhall-tüüpi tootmis- ja laohooned, samuti ärihooned. Suurimaks ettevõtteks linnaosas AS Jeld-Wen Eesti, kelle tootmiskompleks asub aadressil Tootmise 8 // Kasarmu 4. Korterelamud ja üksikud pereelamud asuvad linnaosa kagupiirkonnas. Idaosas (endine lennuvälja ala) on planeeritud elamukrundid ligi 30 pereelamule, kuid taristu ja tänava-alad on veel välja ehitamata. Lennuvälja maandumisrada asub põhjaosas (Arkna tee 17).
Ajalugu.
20. sajandi alguses oli piirkond veel hoonestamata. 1920.–1930. aastatel ehitati sinna sõjaväelinnak. mis oli oluline osa riigi kaitsesüsteemist. 1927. aastal rajati Eesti Vabariigi kaitseväe 1. Diviisi 5. üksikule jalaväepataljonile ja 2.Suurtükiväegrupile kasarmu (Nortsu tee 3, arhitekt Johann Ostrat). Samal aastal sai valmis üks Eesti suuremaid raudbetoonist lennukiangaare ja lennuväeeskadrilli nr 1 komandopunkt. 
Teise maailmasõja ajal oli sellel territooriumil Saksamaa sõjaväe lennuväli, sinna rajati stardiplatvormid imerelva V-2 tarvis. Taganemisel õhkisid sakslased lennuväljarajatised ja stardiplatvormid, hooned purustati.
Nõukogude ajal paiknesid endises Eesti sõjaväelinnakus 23. kaardiväe raketidiviisi allüksused (304. kaardiväe raketipolk), mille staap, komandopunkt ja juhtkonnadivisjon asusid endises 5. jalaväepataljoni kasarmus Nortsu tee alguses. Ohvitseride ja nende perekondade korterid paiknesid läheduses Lennuki tänaval, kuni neljakorruselistes tüüpelamutes. Samas olid ka oma kauplus, saun, meditsiinipunkt jms. 1978. aastal saadeti raketipolk laiali ning hooned võttis kasutusele 14. õhukaitsediviisi 207. seniitraketi- ehk õhutõrjeraketibrigaadi juhtkond ja selle teenindusallüksused. Endises Eesti Vabariigi kasarmus asus seejärel brigaadi staap.
Eesti Vabariigi taastamise järel, kui Kodukaitse kasarmuhoone üle võttis, oli see korras. 1990. aastate keskel toimus aga põleng, mis rikkus katusekatte ja sisemised ehitustarindid. Pärast põlengut jäi hoone järelevalveta ning rüüstati. Praegu on kasarmuhoone müürid suures osas konserveeritud, aknaavad on suletud vandaalikindlalt.
2004. aastal rajas lennuklubi Blue Sky vanale sõjaväelennuväljale 750 m pikkuse ja 30 m laiuse murukattega maandumisraja.
21. sajandil on linnaosa kiirelt arenenud eelnevalt planeeritud tööstuspargi maa-alal tootmis- ja äritegevuse hoogustumisega.
Kukeküla

Kukeküla on Rakvere linnaosa.
Asukoht.
Kukeküla asub Rakvere linna põhjaosas. Linnaosa piirneb põhjas Tallinna–Narva raudteeliiniga, läänes Võidu tänavaga, idas Heina ja Kauba tänavaga ning lõunas Saue tänavaga. Linnaosa läbib üks Rakvere keskseid tänavaid – Tallinna tänav. Kukeküla ümber paiknevad Rakvere linnaosad Roodevälja, Kurikaküla, Südalinn, Lilleküla ja Lennuvälja. 
Ajalugu.
Kukeküla on nime saanud Kuke tänaval asunud Kuke kõrtsi järgi (avati 1870), mis omakorda on saanud nime oma omaniku järgi.
Enne linnaosa arengu algust asusid Kukeküla aladel mõisamaad. 19. sajandi lõpul ja 20. sajandi algul oli Kukeküla raudteeagul, elamu- ja tööstusrajoon. Malmi tänaval asus lihatööstus. Peamiselt on linnaosa hoonestatud 1920. ja 1930. aastatel, osa hooneid ehitati Nõukogude okupatsiooni ajal. Praeguses Kukekülas domineerivad pärast sõda ehitatud Nõukogude aja algupoole elamud. Aadressil Kuke 3 asus 1960. aastast linna avalik saun, hoones tegutses ka ööklubi Carola.
Külastusväärsused.
Mõnes kohas on säilinud teedel munakivisillutis (Härma tänaval) ja paeplaatidest kõnniteed.
Haridus.
Kukekülas asub Rakvere Rohuaia lasteaed, mis rekonstrueeriti 2015. aastal Nõukogude Liidu aegsest tüüpehitisest omanäoliseks hooneks. Ehituse käigus rajati lasteaiale klaaskatusega siseõu – aatrium. Projekti autor on arhitekt Raul Kull.
Tammiku (Rakvere)

Tammiku on Rakvere linnaosa, mis asub Lõuna-Rakveres. 
Nimest.
Tammiku linnaosa on nime saanud seal asuva tammiku järgi, mis on üks väheseid tammemetsi Põhja-Eestis.
Tammemets.
Tammik võeti looduskaitse alla 1939. aastal. Alates 1999. aastast asub seal maastikukaitseala, mille suuruseks on 23 hektarit. 2002. aasta seisuga on Tammikus pesitsemas 39 linnuliiki. Lisaks nendele on seal ka ajutiselt peatuvaid või ülelendavaid linde. Tammemetsa põhjapoolset osa nimetatakse Uueks Tammikuks. Tammiku lõunatippu kutsutakse rahvasuus Musumäeks.
Ajalugu.
Uues Tammikus asub Johannes Lepiksaare mälestustamm, mis istutati 1992. aastal. Selle taga kõrgub mälestusmärk "Okaskroon", mis avati 14. juuni 1991. See mälestusmärk on püstitatud Nõukogude võimu ajal alusetult represseeritute mälestuseks. Mälestusmärgist lõuna pool asub 1944. aastast pärit Saksa sõjaväekalmistu.
Tammiku tänava ääres asub vana mõisakõrts Villa Tammik, mis oli 19. sajandi teisel poolel linnarahva poolt armastatud suvepidude paik.
Musumäel asuvat kahte tammi kutsuti vanasti kas Jüriks ja Mariks või Tõnniks ja Manniks. Linnalegendi põhjal käisid seal nii linna kui ka ümbruskonna noored musutamas.
Õie ja Orase tänava nurgal asub kunstniku Concordia Klar-Ulase lapsepõlvekodu. Samuti on see ka tema tütre, Maria-Kristiina Ulase (graafik) sünnikodu.
Tänapäev.
Tammiku tänaval asub majutus-, konverentsi- ja söögikoht Villa Theresa, mis ehitati 1893. aastal kunagiseks Rakvere vallamajaks.
Seminari

Seminari on Rakvere linnaosa praeguse Seminari tänava ümbruses. Linnaosa hakati rajama 1960. aastatel seoses suurema hulga kortermajade vajadusega.
Nimest.
Linnaosa sai nime piirkonna vanima hoone Wesenbergi õpetajate seminari järgi, mis alustas Piiri tänaval tööd 1915. aastal. 
Ajalugu.
Algselt olid piirkonnas eramajad ja põllud. Kortermaju hakati ehitama 1960. aastatel kavandatava fosforiidikaevanduse töötajatele. Rajati katlamaja, valmis uus sünnitusmaja. Korrusmajade projekt jäi pooleli, sest kaevandust ei tulnud. Rakvere õpetajate seminari staadionil peeti kergejõustiku- ja paaril korral motopallivõistlusi. 
Õpetajate seminari majas on asunud kaitseväe staap, praegu asub selles Rakvere Ametikool.
Tulevik.
Seminari tänavale tahetakse kujundada roheala, uuendatakse majade välisilmet. Kortermajade ümbrusse on plaanitud mänguplatsid, piknikualad, võimlemisnurgad jms.
Tänavad.
Seminari linnaosa piirideks on Rägavere tee, Tuleviku ja Vabaduse tänav ning Rakvere haigla ala. Piirkonda läbivad keskelt Karja ja Seminari tänav.
Olulised objektid.
Rakvere Haigla, Rakvere Ametikool, Seminari pood, Rakvere Gümnaasium, endine lastepolikliinik, Kesko Agro, Kia müügiesindus, GBF kummikeskus OÜ, Seminari lillepood, Pihlaka kondiitri Seminari kauplus
Kondivalu

Kondivalu on üks Rakvere 19 linnaosast.
Asukoht.
Linnaosa asub Rakvere lõunaosas. Ida pool on piiriks Lepiku linnaosaga Aia tänav, põhja pool piiriks Õpetaja heinamaa linnaosaga Karja tänav, lääne pool piirneb Tammiku linnaosaga, kus piiriks osaliselt Tammiku tänav ning lõuna osas eraldab Lilleoru tänav teda Palermo linnaosast.
Kondivalu linnaosas asuvad Rakvere põhikool ja Juhan Kunderi mälestussammas. Kondivalu linnaosasse jääb ka Rakvere linnakalmistu.
Ajalugu.
Tegu on ajaloolise Rakvere pisut kaugema äärelinnaga, mille hoonestamine algas 19. sajandi teisel poolel. Valdavalt hoonestati sealsed tänavad 19. sajandi viimasel kümnendil ja 20. sajandi algul. Kondivalu kujunes Rakvere eellinnaks, mida kesklinnast eraldasid hoonestamata kirikumõisa maad. Keerukas maadejaotus praeguse Rakvere territooriumil soodustas eeslinnade teket ka mõnes perifeersemas piirkonnas, samas jäi mitu ajaloolisele linnasüdamele hoopis lähemat ala pikaks ajaks hoonestamata. Tartu tänav oli ühtlasi linnast väljaviiv postimaantee, mis viis ka populaarse Palermo trahteri juurde. Piki tänavat hakkas vähehaaval kujunema linnalik asustus. 19. sajandi II poole kaartidel on paljud krundid veel tühjad. Valdavalt hoonestati Kondivalu tänavad 19. sajandi viimasel kümnendil ja 20. sajandi algul. Peatänavateks kujunesid Tartu tänav ja Karja tänav (varem Karjamaa, Riia, Peeter I) tänav. Sajandi lõpuks olid tekkinud ka Juhan Kunderi tänav (endine Kalmistu, Tallinna) tänava algusosa ning Aia (Vaestemaja) tänav. Mitmed linnale kuuluvad maatükid olid toona veel kruntideks jagamata. Kondivalu miljööalal on ehedaja mitmekesisena säilinud valdavalt 19. sajandi lõpu / 20. sajandi alguse provintsilinna aguli arhitektuur. 
Kondivalu olnud suhteliselt vaene linnaosa, kus enamik maju on kuulunud maalt linna kolinud talumeestele. Kööktubade või toast ja köögist koosnevate pisikorteritega puidust tööliselamute, kus peremehel endal oli heal juhul pisut avaram korter, sekka eksib ka üksikuid väikese villa tüüpi ühepereelamuid. Korterelamud on hiljem valdavalt kohandatud pereelamuteks ja tänapäevaks ongi suurelt jaolt tegu eramute piirkonnaga. 
Nimest.
Linna lõunaosa peatänav – Tartu tänav – oli veel saja aasta eest väga korrast ära. See oli sillutamata ja auklik, porine või tolmune. Maarahvas kurtis linna sõites ikka, et kuni Piira sillani pole maanteel vigagi, aga linna piires loksutab tee vankril istujate luud-liikmed lausa ära ja paneb kondid valutama. Nii sai Kondivalu linnaosa oma nime. 
Legendi järgi asus Tartu tänava otsas kõrts, mille hoone praegusest Lilleoru kauplusest üle tee veel alles. Sealt käidi kondivalu vastu rohtu küsimas. Mis see muud oli kui viin ja sellega kaasnesid ikka sekeldused. Nii võiski juhtuda, et pärast valutasid kondid rohkemgi. Kõrts ei tegutse enam eelmise sajandi vahetusest ja kondivalurohtu saab Lilleoru poest.
Tänavaid.
Linnaosa peatänavad on Tartu, Juhan Kunderi ja Aia tänav. Lisaks Rahu, Alevi, Olevi, Sulevi, Nurme, Timuti, Metsa, Ristiku, Kanarbiku, Sambla, Mäekalda, Laskeraja tänavad. Samuti Metsa põik, Tikri, Sinilille ja Joosep Maasi tänav. Linnaosa läbivad ka Karja, Lilleoru ja Maasika tänav.
Lilleküla (Rakvere)

Lilleküla on Rakvere linna keskosast, Südalinna linnaosast, põhja pool asuv linnaosa, mis ulatub Tallinna–Narva raudteeni.
Piirid.
Põhjas piirneb Lilleküla linnaosa raudteega ja sellega paralleelse Jaama puiestee lõiguga. Teisel pool raudteed asuvad Lennuvälja ja Moonaküla linnaosa. Lääne pool asuvad Mõisavälja ja Vanalinna linnaosa. Piiritänavateks on Näituse, Vabriku, Tiigi ja Tööstuse tänav. Lõuna pool asub Südalinna linnaosa, piiriks on Tallinna tänav. Ida pool paikneb Kukeküla linnaosa, piiritänavaks on Võidu tänav.
Ajalugu.
Lilleküla oli veel 20. sajandi alguses vähese hoonestusega, mis paiknes Tallinna ja Võidu tänavate ääres. Piirkonna areng algas, kui Tööstuse tänava äärde ehitati puidust kortermajad, kus asusid elama haritlased ja linnaametnikud. Oluliseks sai ka 1929. aastal valminud (aadressil Tööstuse tn 12 paiknev) omaaegne Rakvere Linna 1. Algkooli koolimaja, praegune Rakvere Eragümnaasiumi hoone. 1944. aasta sügisel hävis Punaarmee pommirünnakute tagajärjel suur osa puithoonestust, mis võimaldas pärast sõja lõppu pikendada Tööstuse tänavat lõuna suunas Tallinna tänavani. Linnaosa areng ja tänavavõrgu kujunemine jätkus pärastII maailmasõda hoonestamata alade kruntideks jagamise ning ühepereelamute ja korterelamute ehitusega.
Tänavad ja hoonestu.
Lilleküla hõlmab Jaama puiestee, Tiigi ja Tööstuse tänava lõike ning Kibuvitsa, Roosi, Lille, Lehe ja Kalda tänavat. Linnaosa põhjaosas on põhiliselt individuaalelamud, lõunaosas on rohkem korterelamuid.
Muudest ehitistest on Lillekülas olulisemad Rakvere Eragümnaasium, endine Rakvere Vene Gümnaasiumi hoone (Tallinna tn 29 // Võidu tn 26), Hotell Wesenbergh (Tallinna tn 25), endise õmblusvabriku Virulane hoonestu (Jaama pst 45) ning Rakvere Lille Kodu (Lille tn 8).
Kultuuriloost.
Lille tänav 15 on tuntud lastekirjaniku Aino Perviku sünnimaja. Hiljem elas samas majas lapsepõlve- ja kooliaastatel klaasikunstnik Tiia-Lene Vilde. Aadressil Roosi 12 paiknes kauaaegse Rakvere Teatri näitleja Eldor Valteri sünnikodu. Elamu hävis 19. septembril 1944 Punaarmee pommirünnakute tagajärjel. Tiigi tänav 6 oli andeka romaanikirjaniku Helga Pärli-Sillaotsa viimane elupaik.. Elamus Tööstuse 7 elas lavastaja, näitleja ja näitekirjanik Kulno Süvalep, kes oli ka Rakvere Teatri peanäitejuht.
Kurikaküla

Kurikaküla on Rakvere linnaosa, mis asub Rakvere idapiiril. Seda ümbritseb viis linnaosa: Roodevälja, Kukeküla, Südalinn, Seminari ja Paemurru. Kurikaküla mitteametlik linnaosavanem on Eha Prääm. 
Ajalugu.
Esimesed kümmekond maja ehitati Kurikaküla alale 19. sajandil. Esimesed elanikud olid Vene sõjaväes käinud mehed ja nende pered. Kurikakülas asus katoliku kirik, mida pärast Teist maailmasõda kasutati elamuna. Endise puukiriku kohale ehitati 1973. aastal avatud Rakvere 3. Keskkool, mis nüüd kannab nime Rakvere Reaalgümnaasium.
Nime päritolu.
Kurikaküla nime saamise kohta on mitu legendi. Esimese legendi kohaselt oli Kurikaküla ala kunagi soine, laugaste juures käisid pesunaised kurikatega pesu pesemas. Pesu peksti kurikatega nii kõvasti, et hoobid kostsid ka linna. Teise legendi järgi olid endised soldatid head kurikameistrid. Kolmas legend räägib aga, et kurikaid kasutati ka omavaheliste tülide lahendamisel.
Kuulsad elanikud.
Kurikakülast on pärit kunstnik Egor Madiberg ja spordiajakirjanik Lembitu Kuuse.
Anna Zalewska

Anna Elżbieta Zalewska (sündinud 6. juulil 1965 Świebodzices) on Poola poliitik, ta kuulub Õiguse ja Õigluse erakonda. Ta oli 16. novembrist 2015 kuni 4. juunini 2019 Poola haridusminister.
Ta sündis aastal 1965 Świebodzices Świdnica maakonnas Alam-Sileesia vojevoodkonnas. Ta lõpetas aastal 1989 Wrocławi Ülikooli poola filoloogina. Ta on töötanud kooliõpetajana ja õppealajuhatajana Świebodzices.
Ta oli 16. novembrist 2015 kuni 4. juunini 2019 Poola haridusminister Beata Szydło valitsuses.
Üksküla (perekonnanimi)

Üksküla on eesti perekonnanimi.
Eestistamisel anti seda isikutele, kelle perekonnanimi oli enne Eindorf, Neuhof, Trempi ja Trimpe.
Üksküla ei ole seotud ega tuletatud Uexküllide perekonnanimest.
Nime kandjaid:
Jeletsi rajoon

Jeletsi rajoon (vene keeles "Елецкий район") on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Lipetski oblasti lääneosas. Rajooni keskus on Jeletsi linn (ei kuulu rajooni koosseisu).
Rajoon piirneb põhjas Stanovoje rajooniga, kirdes Krasnoje rajooniga, idas Zadonski rajooniga, lõunas Dolgorukovo rajooniga ja läänes Izmalkovo rajooniga.
Rajooni pindala on 1185 km². Elanike arv oli 2012. aastal 29 898, 2009. aastal 28 219 ja 2002. aastal 29 627.
Jeletsi rajoonis on 99 asulat, mis kuuluvad viieteistkümne külaasunduse koosseisu.
Rajooni tähtsamad jõed on Bõstraja Sosna, Vorgol, Voronets, Jeltšik, Palna ja Panikovets.
Zadonski rajoon

Zadonski rajoon (vene keeles "Zadonski rajoon") on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Lipetski oblasti keskosas. Rajooni keskus on Zadonski linn.
Rajoon piirneb kirdes Lebedjani rajooniga, idas Lipetski rajooniga, lõunas Hlevnoje rajooniga, edelas Terbunõ rajooniga, läänes Dolgorukovo rajooniga ja loodes Krasnoje rajooniga.
Rajooni pindala on 1520 km². Elanike arv oli 2012. aastal 34 728, 2009. aastal 35 153 ja 2002. aastal 37 244.
Zadonski rajoonis on 123 asulat, mis kuuluvad ühe linnaasunduse (Zadonski linna) ja seitsmeteistkümne külaasunduse koosseisu.
Rajooni tähtsamad jõed on Don, Snova, Repets, Hmelinka ja Kamenka.
Hlevnoje rajoon

Hlevnoje rajoon (vene keeles "Хлевенский район") on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Lipetski oblasti lõunaosas. Rajooni keskus on Hlevnoje küla.
Rajoon piirneb kirdes Lipetski rajooniga, idas Usmani rajooniga, lõunas Voroneži oblastiga, läänes Terbunõ rajooniga ja loodes Zadonski rajooniga.
Rajooni pindala on 910 km². Elanike arv oli 2012. aastal 19 990, 2009. aastal 20 566 ja 2002. aastal 22 251.
Hlevnoje rajoonis on 48 asulat, mis kuuluvad viieteistkümne külaasunduse koosseisu.
Rajooni tähtsamad jõed on Don ja Voroneži jõgi.
Blood at the Orpheum

 
"Blood at the Orpheum" on Ameerika "metal"-bändi In This Moment esimene kontsertalbum. 
Albumi avaldas digitaalselt Century Media 21. jaanuaril 2014. DVD ja Blu-ray kontserdist oli kaasas nende neljanda spetsiaalselt taasavaldatud albumiga "Blood". Limiteeritud koguses üksik DVD versioon avaldati Euroopas 17. veebruaril. 
Taust.
16. aprillil 2013 kuulutas In This Moment Facebooki vahendusel, et hakkavad filmima oma esimest kontserdi DVD-d Madisonis Wisconsinis Orpheumi teatris. Kontsert filmiti 21. mail ning selleks puhuks tehti eriline lavakujundus, kostüümide vahetused, rekvisiidid ja olid ka tantsijad. See kontsert oli esimene, kus bänd esines oma tantsijatega (nimega Blood Girls). Laulude nimekiri koosnes enamasti "Blood" albumi lugudest ja ka Nine Inch Nails "Hurt" kaverist, mis on selle väljalaske puhul välja jäetud. Samuti sisaldab DVD/Blu-ray versioon intervjuusid Mariaga ja stseene lavatagusest elust. Filmi režissöör oli Brad Golowin ning "live"-audiot miksis ja töötles produtsent Kevin Churko. 
Albumi treiler ilmus YouTube'i 23. detsembril 2013. 10. jaanuaril 2014 laaditi üles ka laul "Beautiful Tragedy" kontsertesituses.
Heinrich Johann von Winkler

Heinrich Johann von Winkler (11. juuli (ukj 22. juuli) 1798 Rakvere – 4. august (ukj 16. august) 1864) oli Eestimaa haridustegelane ja Ulvi mõisnik.
Elulugu.
Heinrich Johann von Winkler sündis Rakvere Kolmainu koguduse pastori Abraham Nicolaus Winkleri (1762−1848) pojana. Õppis Rakvere kreiskoolis ja aastatel 1812−1816 Tallinna kubermangugümnaasiumis, seejärel kuni 1819. aastani Tartu ülikoolis teoloogiat. 1819−1822 täiendas end Bonni ülikoolis. 1823−1826 oli ta Rakvere kreiskoolis õpetaja ja seejärel aastani 1843 inspektor. 1838. aastaks oli ta ülendatud titulaarnõunikuks. 1843−1845 oli Paide kreiskooli inspektor. 1850. aastal oli ta kolleegiuminõunik. Päris 1847. aastal isalt Ulvi mõisa, mis samal aastal tema nimele kinnistati.
Usmani rajoon

Usmani rajoon (vene keeles "Усманский район") on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Lipetski oblasti lõunaosas. Rajooni keskus on Usmani linn.
Rajoon piirneb põhjas Grjazi rajooniga, idas Dobrinka rajooniga, lõunas Voroneži oblastiga, läänes Hlevnoje rajooniga ja loodes Lipetski rajooniga.
Rajooni pindala on 1910 km². Elanike arv oli 2012. aastal 50 453, 2009. aastal 50 403 ja 2002. aastal 54 027.
Usmani rajoonis on 65 asulat, mis kuuluvad ühe linnaasunduse (Usmani linna) ja kahekümne nelja külaasunduse koosseisu.
Rajooni tähtsaim jõgi on Usmani jõgi.
Mafia III

"Mafia III" on kolmas mäng Mafia videomängude sarjast. Mäng jõudis müügilettidele 7. oktoobril 2016. Mäng tehti saadavaks platvormidele Microsoft Windows, PlayStation 4 ja Xbox One. MacOS-i versioon ilmus 11. mail 2017.
Mängu tegevus toimub 1968. aastal väljamõeldud New Bordeaux' linnas, mis on kujundatud New Orleansi põhjal. Mängu peategelane on afroameeriklasest Vietnami sõja veteran Lincoln Clay.
Dobrinka rajoon

Dobrinka rajoon (vene keeles "Добринский район") on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Lipetski oblasti lõunaosas. Rajooni keskus on Dobrinka asula.
Rajoon piirneb põhjas ja idas Tambovi oblastiga, lõunas Voroneži oblastiga, läänes Usmani rajooniga ning loodes Grjazi rajooniga.
Rajooni pindala on 1680 km². Elanike arv oli 2012. aastal 36 787, 2009. aastal 38 557 ja 2002. aastal 40 809.
Dobrinka rajoonis on 116 asulat, mis kuuluvad kaheksateistkümne külaasunduse koosseisu.
Rajooni tähtsamad jõed on Tšamlõk, Plavitsa, Matrjonka ja Bitjug.
Vendée keskmine grifoon

Vendée keskmine grifoon on Prantsusmaalt Vendée departemangust pärinev koeratõug (grifoon).
Tõustandardis on koera kasutuse kohta kirjas järgmist: "Seda hagijat kasutatakse jahikoerana suurte metsloomade jahil, samuti rebase- ja jänesejahil. Nad on harjunud töötama väikestes karjades."
Grjazi rajoon

Grjazi rajoon (vene keeles "Грязинский район") on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Lipetski oblasti idaosas. Rajooni keskus on Grjazi linn.
Rajoon piirneb põhjas Dobroje rajooniga, idas Tambovi oblastiga, kagus Dobrinka rajooniga, lõunas Usmani rajooniga ja läänes Lipetski rajooniga.
Rajooni pindala on 1440 km². Elanike arv oli 2012. aastal 75 827, 2009. aastal 72 904 ja 2002. aastal 73 622.
Grjazi rajoonis on 63 asulat, mis kuuluvad ühe linnaasunduse (Grjazi linna) ja kuueteistkümne külaasunduse koosseisu.
Rajooni tähtsamad jõed on Voroneži jõgi, Matõra, Baigora, Dvuretška ja Lukavka; lisaks asub rajoonis Matõra veehoidla.
Winkler

Winkler (ka Winckler) on Tüüringist Sulzast pärit baltisaksa literaadi- ja aadlisuguvõsa.
Ajalugu.
Perekonnaliin sai alguse XVI sajandil elanud Sulza pastori Bartholomäus Winkleriga. Tema pojapoeg Abraham Winkler (1606−1657) rändas pärast ülikoolistuudiumi lõpetamist Eestimaale, kus temast sai 1642. aastal Tallinna Toomkoguduse pastor. Tema järeltulijaid valiti nii Eestimaa kui Liivimaa pastoriteks, kokku võrsus neid suguvõsa liikmete hulgast 12. Tallinna Pühavaimu pastor Theodor Winkler (1686−1735) rajas suguvõsa Liivimaa liini. 
Tema vend, Järva-Jaani pastor Reinhold Winkler (1686−1733) oli perekonna aadliliini rajajaks. Viimase pojapoeg Rakvere pastor Abraham Nicolaus Winkler (1762−1848) sai teenistuse eest Püha Vladimiri IV ja Püha Stanislavi III klassi ordeni kavaleriks ning ta tõsteti selle alusel Vene pärusaadliku seisusse. Winklereid küll ei immatrikuleeritud Eestimaa rüütelkonda, kuid 1858. aastal võeti nad Peterburi ja 1877. aastal Eestimaa kubermangu aadlisuguvõsaraamatusse.
Tupõtšiv

Tupõtšiv (ukraina keeles Тупичів) on küla Ukrainas Tšernigivi oblastis Tšernihivi rajoonis (varem asus Horodnja rajoonis). Elanike arv on 1380.
Nélson Semedo

Nélson Cabral Semedo (sündinud 16. novembril 1993 Lissabonis) on Portugali jalgpallur, kes mängib paremkaitsjana Inglismaa Premier League'i klubis Wolverhampton Wanderers ja Portugali jalgpallikoondises.
Klubikarjäär.
Algusaastad.
2008. aastal liitus Semedo Portugali klubi Sintrense noorteakadeemiaga.
Põhimeeskonnas debüteeris ta 2011. aastal.
12. jaanuaril 2012 liitus Semedo juba Portugali kõrgliiga klubiga Benfica, sõlmides 5-aastase lepingu.
Esimese hooaja veetis ta laenul kodumaa kolmanda divisjoni klubis CD Fátima. 
Peale laenult naasmist 2012. aastal kuulus ta järgmised neli aastad Benfica B-meeskonna rivistusse. 
Esimeeskonnas debüteeris Semedo 9. augustil 2015 Sporting CP vastu, kui Benfica kaotas 0:1 Portugali superkarikas.
Hooaegadel 2015–16 ja 2016–17 tuli ta klubiga Portugali meistriks ning võitis 2015–16 hooajal liigakarika ja 2016–17 hooajal ka Portugali karika.
Barcelona.
13. juulil 2017 siirdus Semedo 30 miljoni euro eest Hispaania kõrgliiga klubisse Barcelona. 
Ta debüteeris klubi meeskonnas 16. augustil 2017 Hispaania superkarika korduskohtumises Madridi Realiga, mille Barcelona kaotas võõrsil 2:0.
Koondisekarjäär.
Semedo tegi oma debüüdi Portugali jalgpallikoondises 11. oktoobril 2015, kui koondis alistas EM-i valikmängu raames Serbia võõrsil 2:1.
2017. aasta Konföderatsioonide karikal kuulus ta koondise koosseisu. Semedo mängis alagrupi viimases mängus Uus-Meremaaga, aidates Portugalil võita 4:0. Semedo sai taas platsile kolmanda koha mängus, kus ta sai 106. minutil punase kaardi, aga koondis suutis ikkagi alistada Mehhiko 2:1.
Lytorhynchus levitoni

Lytorhynchus levitoni on maoliik teravkoonnastiku perekonnast.
"Lytorhynchus levitoni" eristub oma sugulastest ninamiku kuju, soomuste arvu ja värvistuse järgi. 
"Lytorhynchus levitoni" elab Iraanis Z̄āgrose mäestikus.
Richard Macneil

Richard Macneil (sündinud 1958) on iseõppinud kunstnik, kes on alati töötanud loomevaldkonnas. Tema maalidel on unikaalne stiil. 
Tema esimene töökoht oli portselanivabrikus Worcester Royal Porcelain. Ta on töötanud skulptuuri-, keraamika- ja graafikavaldkonnas nii Ühendkuningriigis kui ka rahvusvaheliselt.
Palju aastaid veetis kunstnik ka USA-s, kus tema ettevõte Bronn tootis suuri eksklusiivseid skulptuure. Üks tema töödest kaunistab ka Valge Maja Ovaalkabinetti.
Pärast Ühendkuningriiki naasmist sai temast paljudeks aastateks vabakutseline kunstnik ja kaartide disainer. 2009. aastal lõi ta koos abikaasa ja poegadega perefirma Macneil Studio. Ettevõte tegeleb Richard Macneili tööde kasutamise õiguste müügiga. Firmal läheb hästi ja Macneili tööd kaunistavad paljusid kinke-, kodutarbe- ja paberitooteid üle maailma.
Heli Viisimaa

Heli Viisimaa (13. detsember 1918 – 8. oktoober 1996) oli eesti näitleja.
1934. aastal lõpetas ta Lüganuse täienduskooli, 1941. aastal lõpetas Tallinna Konservatooriumi Riikliku Lavakunstikooli.
Aastatel 1941–1944 oli ta Tallinna Töölisteatri näitleja. Aastatel 1944–1949 töötas Estonias ja 1949–1950 Tallinna Riiklikus Draamateatris. 1951. aastal töötas lühikest aega Rakvere Teatris. Aastatel 1951–1961 oli ta Vanemuise teatri näitleja. Aastatel 1962–1971 töötas Eesti Televisioonis.
Ta on maetud Tallinna Metsakalmistule.
Isiklikku.
Aarne Viisimaa oli tema onu. Vello Viisimaa oli tema onupoeg. 1949. aastast oli Heli Viisimaa abielus Ants Lauteriga.
Esikmets

Esikmets on merest kerkinud maapinnal kasvav võsa.
Dobroje rajoon

Dobroje rajoon (vene keeles "Добровский район") on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Lipetski oblasti idaosas. Rajooni keskus on Dobroje küla.
Rajoon piirneb põhjas Tšaplõgini rajooniga, idas Tambovi oblastiga, lõunas Grjazi rajooniga, edelas Lipetski rajooniga, läänes Lebedjani rajooniga ja loodes Lev Tolstoi rajooniga.
Rajooni pindala on 1316 km². Elanike arv oli 2012. aastal 23 826, 2009. aastal 19 058 ja 2002. aastal 26 821.
Dobroje rajoonis on 45 asulat, mis kuuluvad seitsmeteistkümne külaasunduse koosseisu.
Rajooni tähtsaim jõgi on Voroneži jõgi.
Apollon Edelson

Apollon Edelson (venepäraselt "Аполлон Николаевич Эдельсон"; 1827 Rjazan – 2. veebruar 1896 Riia) oli saksa päritolu arhitekt, kes tegutses peamiselt Riias.
Elulugu.
Ta oli pärit venestunud saksa perekonnast. Ta lõpetas Peterburis Ehituskooli (Peterburi tsiviilinseneride instituudi eelkäija) ehitusinsenerina ja töötas peamiselt Riias, kus ta oli alates 1858. aastast Riia õigeusu piiskopkonna arhitekt. Tema projekteeritud ehitisi on ka mujal Läänemere kubermangudes, Eestis on ta tuntud peamiselt õigeusu kirikute järgi, mis on ehitatud tema tüüpprojekti järgi.
Nièvre'i grifoon

Nièvre'i grifoon on Prantsusmaa samanimelisest departemangust pärinev koeratõug (grifoon).
Tõustandardis on koera käitumise/iseloomu kohta muuhulgas kirjas: "Väga hea haistmismeelega, osav ning naudib liikumist rasketes maastikutingimustes ning tihnikutes."
Samas allikas on koera kasutuse kohta kirjas järgmist: "Seda tõugu hagijaid kasutatakse põhiliselt metsseajahil, tavaliselt karjana, ent mõnikord ka üksikult. "
Kapcevičy

Kapcevičy (transkribeerituna Kaptsevitšõ) on alevik (endine alev) Valgevenes Homieli oblastis Pietrykaŭ rajoonis, Kapcevičy külanõukogu halduskeskus. Alevik asub oblasti keskusest Homielist 191 ja rajooni keskusest Pietrykaŭst 21 kilomeetri kaugusel. 
Ajalugu.
Kapcevičy ümbruses asuvad mitmed kurgaanid, mis näitavad, et sealne piirkond on vana asustusega. Kirjalikes allikates mainitakse asulat esimest korda XVI sajandil, mil sealne küla kuulus Minski vojevoodkonda ja Mazyri maakonda.
Seoses Poola jagamisega läks alev aastal 1763 Venemaa koosseisu, kus hakkas kuuluma Mozõri maakonda. Aastal 1795 ehitati sinna puidust õigeusu kirik, toona oli külas 194 elanikku. Aastal 1884 hakkas kiriku juures tegutsema kihelkonnakool. Asula hakkas intensiivsemalt kasvama pärast Polesje raudtee ehitamist, mil seal aastal 1886 avati raudteejaam. Toona oli Kapcevičy üle 300 elanikuga küla. Aastal 1903 avati seal saekaater ja vineeritehas, aastal 1908 sidejaoskond. Aastal 1915 toimus sealse vabrikus streik.
Aastal 1919 läks Kapcevičy Valgevene NSV koosseisu, kus sellest sai aastal 1920 kohaliku külanõukogu halduskeskus. Toona oli külas 550 elanikku, ent eraldi asulana eristati veel raudteejaama, kus oli 203 elanikku. 15. juulil 1935 sai Kapcevičy töölisasula (sisuliselt alevi) staatuse.
Teise maailmasõja ajal ründasid partisanid külas asuvat sakslaste garnisoni ja purustasid selle. Hiljem hukkasid saksa karistussalklased 63 alevi elanikku. Kapcevičy kaotas alevi staatuse 24. augustil 1951. Aastal 1959 oli seal 2095 elanikku, alevikus töötasid juurviljakonserve valmistav tehas, metsamajand ja saekaater; alevikus olid nii keskkool kui ka kutsekool, sidejaoskond, kultuurimaja ja kaks raamatukogu.
Kleine Litanei

"Kleine Litanei" (eesti keeles 'Väike litaania') on eesti helilooja Arvo Pärdi 2015. aastal valminud teos "a cappella" segakoorile. Muusikateose pikkus on viis minutit.
Pärt kirjutas teose Viini Muuseumi tellimusel Virgiliuse kabeli (Virgilkapelle) taasavamise puhul. Teose rahvusvaheline esiettekanne toimus Viini Virgiliuse kabelis 10. detsembril 2015, seda esitas Arnold Schönbergi koor dirigent Erwin Ortneri juhatusel. Esiettekanne Eestis toimus 17. detsembril 2015 Tallinna Toomkirikus Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia jõulukontserdil, kus seda esitas ansambel Vox Clamantis dirigent Jaan-Eik Tulve juhatusel.
Teos on pühendatud 8. sajandil elanud kristlikule pühakule Virgiliusele, kes pärines Iirimaalt, kuid tegutses üle 30 aasta Austria aladel Salzburgis, olles seal nii kloostriülemaks kui ka piiskopiks.
Sopka

Sopka (vene sõnast сопка) on küngas või üksik ümara tipuga mägi või metsatu mäetipp Venemaal, Siberis ja Kaug-Idas.
Vananaistesuvi

Vananaistesuvi on kujundlik väljend järelsuve kohta; see tähendab põhjapoolkeral esinevat kuiva, päikesepaistelist sooja aega sügisel. Euroopas esineb see enamasti septembri teisel poolel või oktoobris.
Vananaistesuve põhjustab püsiv antitsüklon. 
Meteoroloogilises mõttes võib sügisest sooja ilma vananaistesuveks nimetada alles siis, kui hoolimata jahedatest öödest on ööpäeva keskmine õhutemperatuur püsinud pidevalt üle 13 kraadi. (Klimaatiline sügis algab ööpäeva keskmise õhutemperatuuri püsiva langemisega alla +13 °C ja lõpeb siis, kui temperatuur püsib alla +5 °C.)
Nimetus "vananaistesuvi" tuleb tõenäoliselt sellest, et vanasti tegid lihtsamaid sügisesi põllutöid vanemad naised.
Andreas Christensen

Andreas Bødtker Christensen (sündinud 10. aprillil 1996 Lillerødis) on Taani jalgpallur, kes mängib keskkaitsjana Hispaania kõrgliigaklubis Barcelona ja Taani jalgpallikoondises.
Aastatel 2012–2022 kuulus Christensen Londoni Chelsea ridadesse. 2018. aastal valiti ta Chelsea aasta noorjalgpalluriks.
Aastatel 2015–2017 mängis Christensen Bundesligas Mönchengladbachi Borussias (laenul Chelseast). Hooajal 2015–16 valiti ta Mönchengladbachi Borussia hooaja parimaks mängijaks.
2022. aasta juulis sõlmis ta nelja-aastase lepingu Barcelonaga. Tema väljaostuklausliks seati 500 miljonit eurot.
Koondisekarjäär.
Debüüdi Taani rahvuskoondises tegi Christensen 5. juunil 2015 sõprusmängus Montenegro vastu. Esimese värava lõi ta rahvuskoondises 14. novembril 2017 MM-i valikmängus Iirimaa vastu.
Ta kuulus Taani koondisse 2018. aasta maailmameistrivõistlustel ja 2021. aasta Euroopa meistrivõistlustel.
Söödi raudteepeatus

Söödi raudteepeatus oli raudteepeatus Jõgeva rajoonis Jõgeva külanõukogus Tapa–Tartu raudtee ääres. Tänapäevase haldusjaotuse järgi jääb peatuse asukoht Jõgeva maakonda ja Jõgeva valda.
Peatus asus Jõgeva ja Kaarepere raudteejaama vahel (kilometraaž 383). Peatus avati 1927. aastal ja suleti 1950. aastatel.). Avamisel jäi peatus Kaarepere valda. Peatus asus Pedja jõe kaldal Painküla ja Ellakvere küla vahel. Raudtee ida-kirdeküljel paikneb peatuse juures tsaariaegne telliselamu, mille juurde kuuluvad ka hilisemad puidust juurdeehitised. Puiteeskojaga elamu katuseräästal kulgeb hammasvöökarniis, fassaade raamistavad nurgaliseenid. Kagu poole jääb kivikatusega keldrihoone.
Barbara Morgan

Barbara Radding Morgan (sündinud 28. novembril 1951) on Ameerika Ühendriikide õpetaja ja endine astronaut. 
Morgan osales 1985. aastal NASA projektis "Õpetaja kosmoses", ning sai Christa McAuliffe´i asendajaks ja pidi kosmosesse minema juhul, kui McAuliffe oleks mingil põhjusel missioonilt eemaldatud. McAuliffe jäi missioonile ja hukkus koos ülejäänud meeskonnaga Challengeri katastroofis.
Morgan liitus 1996. aastal NASA astronaudikorpusega ja osales 2007. aastal missioonil STS-118.
Tiksoja raudteepeatus

Tiksoja raudteepeatus (ka Tähtvere raudteepeatus) oli raudteepeatus Tartu maakonnas Tähtvere vallas Tapa–Tartu raudtee ääres. Tänapäevase haldusjaotuse järgi jääb see Tartu linna territooriumile.
Peatus asus Vorbuse ja Tartu raudteejaama vahel (kilometraaž 424). Peatus avati aastal 1934 ja suleti aastal 1943.. Avamisel jäi peatus Tähtvere valda. Peatus asus Tähtvere külas Tallinna–Tartu maantee raudteeülesõidukohast põhja pool.
Organic Estonia

Organic Estonia on 2015. aastal Eesti Arengufondi korraldatud teise Arenguidee konkursi võitnud idee. Võidutööde valiku kriteeriumiks oli, et see tõstaks inimeste elu kvaliteeti ning toetaks positiivseid muutusi Eesti majanduses. Selle teostamiseks on loodud mittetulundusühing.
Organic Estonia eesmärgiks on muuta mahemajandussektor Eestis arvestatavaks ekspordi- ning majandusharuks, muutes mahemajandusega seonduv asjaajamine lihtsamaks, tagasisidestatuks ja koordineeritumaks. 
Organic Estonia meeskonda kuuluvad:
Välislingid.
Organic Estonia koduleht.
Piemontiit

Piemontiit on monokliinne silikaatne epidoodi rühma kuuluv mineraal. Piemontiidi idealiseeritud keemiline valem on Ca2(Al,Mn3+,Fe3+)3(SiO4)(Si2O7)O(OH). Valemist nähtub, et kristallstruktuuris toimuvad mitmesugused asendumised. Et asenduvate ioonide valentsid on 2 või 3, siis toimub tavaliselt ühe ioonidepaari asendumine teisega, et säiliks neutraalne kogusumma.
Tüüpiliselt leidub piemontiiti rohekildas ja amfiboliidis; kuigi tüüpiliselt esineb seda mineraali moondekivimites, võib seda ette tulla ka moondeprotsessides osalenud tardkivimites. Piemontiiti võib esineda ka mangaanimaagis. Piemontiiti leidub mitmel pool maailmas - Itaalias, Rootsis, Jaapanis, Indias, Austraalias, Lõuna-Aafrika Vabariigis ja USA California, Arizona, Nevada, Colorado ning Pennsylvania osariikides. Teisi esinemiskohti: Uus-Meremaa, Prantsusmaa, Šotimaa, Valgevene (Minski linnas).
Mineraal on tavaliselt punane, aga värv võib olla ka must. Mineraalile on omane klaasjas helk. Piemontiidi kõvadus Mohsi skaalal on 6-6,5. Selle tüüplokatsiooniks on Valle d'Aostas Saint-Marcelis asuv Prabornazi kaevandus. Mineraali eristas esimest korda aastal 1757 Cronstedt, aastal 1790 aga Napone. Napone oli ka esimene, kes mineraali keemiliselt analüüsis. Mineraalile andis aastal 1853 nime Kenngott. Vahel nimetatakse eksikombel piemontiidiks ka punaseid epidoodikristalle, mis on piemontiidikristallidest palju sagedasemad.
Le Plessis-Grammoire

Le Plessis-Grammoire [le plessis gramm'oar] on vald Prantsusmaal Pays de la Loire'i piirkonnas Maine-et-Loire'i departemangus.
Vald asub departemangu keskuse Angersi südalinnast 10 kilomeetrit kirdes. Selle läheduse tõttu kuulub ta ka Angersi linnastusse ja on ühendatud bussiliiniga number 30.
Valla kõrgus merepinnast jääb 28 ja 42 meetri vahele.
Valla postikood on 49124 ja INSEE kood on 49241.
Enne 1789. aasta Prantsuse revolutsiooni oli vald jagatud kaheks kihelkonnaks: "Le Plessis Grammoyre" ja "Foudon". Need kihelkonnad olid kaks täiesti erinevat haldusüksust, oma keskusega ja kirikuga. Kuid revolutsiooni käigus nad ühendati ja tänapäeval on valla territooriumile seda meenutamaks jäänud kaks küla keskust oma kirikuga, mis asuvad teineteisest kilomeetri kaugusel. Kuid tänapäeval on need endised keskused peaaegu täielikult kokku kasvanud. Neid läbib departemangu maantee RD 113. Valla lõunapiiril asub veel Aigrefouini küla.
Valla elanikkond on suhteliselt noores eas. Üle 60-aastased elanikud moodustavad valla elanikkonnast 15,6%, mis on tunduvalt vähem prantsuse keskmisest (21,8%).
Saint-Barthélemy-d'Anjou

Saint-Barthélemy-d'Anjou [sen bartelömi dan'žuu] on vald Prantsusmaal Pays de la Loire'i piirkonnas, Maine-et-Loire'i departemangus.
Vald asub departemangu keskuse Angersi idapiiril. Ta on Angers'i linnaga täielikult kokku kasvanud ja kuulub ka tema linnastusse.
Valla kõrgus merepinnast jääb 22 ja 49 meetri vahele.
Valla postikood on 49124 ja INSEE kood on 49267.
Tema idaosa läbib põhja-lõuna suunal kiirtee A87 ja seetõttu asub seal suur tööstusküla.
1760. aastal koosnes vallakeskus kirikust, surnuaiast ja neljast majast. Need olid kirikuõpetaja maja, ühe Angers'ist pärit isiku maja, mis seisis enamuse ajast tühjana, kabaree maja, ühe heategevusega tegeleva vanadaami maja. Vallaelanikud aga olid hajutatud laiali kogu valla territooriumil.
1776. aastal ehitas Angers'ist tulnud rikas Marcel Avril de Pignerolles omanimelise Pignerolle'i lossi.
1843. aastal ehitati Angers-Pariisi raudtee, mis läbib valda. 1882. aastal täiustati seda ja ehitati Angers-La Flèche'i raudteelõik.
Aastatel 1939–1940 oli Pignerollesi loss Władysław Raczkiewiczi, Poola eksiilvalitsuse presidendi residendiks.
Vallas asub kultuurikeskus 350 kohalise teatrisaaliga ja raamatukoguga.
Pellouailles-les-Vignes

Pellouailles-les-Vignes [pellu'eill le vinj] on endine vald Prantsusmaal Pays de la Loire'i piirkonnas Maine-et-Loire'i departemangus.
Vald asub departemangu keskuse Angersist 11 kilomeetrit kirdes.
Valla maksimaalne kõrgus on 44 meetrit.
Valla postikood on 49112 ja INSEE kood on 49238.
Vallakeskust läbib departemangu maantee RD323, mis ühendab Angersi La Flèche'i ja Le Mansiga.
1237. aastast on teada esimene üleskirjutus asulast Pellouailles Chaloché kloostri seaduste kogus.
Asula kirjapildi muutumine: "Pelleyolle" (1265), "Pelleovis" (1317), "Pille Oueille" (1334), "Pellouaille" (1388).
Aastal 1919 nõudis vallavolikogu «les Vignes» lisamist nimele. See seletas ka valla peamist majandustegevust, sest veel 1878. aastal oli üle poole valla territooriumist kaetud viinapuude istandustega. Ka tänapäeval on see jäänud valla üheks suurimaks majandusharuks. Igal aastal toodetakse ligi 227 000 pudelit veini.
1. jaanuaril 2016 liideti Pellouailles-les-Vignesi vald Verrières-en-Anjou vallaga.
Vallaga on seotud preester ja usutegelane Jacques Dille.
Péter Szijjártó

Péter Szijjártó (sündinud 30. oktoobril 1978 Komáromis) on Ungari poliitik. Ta on 23. septembrist 2014 Ungari välisminister.
Ta lõpetas aastal 1997 Győris keskkooliõpingud. Seejärel lõpetas ta Budapesti majandusteaduse ja avaliku halduse ülikooli (praeguse Budapesti Corvinuse Ülikooli).
Ta on ainuke Euroopa Liidu minister, kes on pärast Venemaa sissetungi Ukrainasse käinud Moskvas Vene riigiametnikega kohtumas.
Epidoot

Epidoot on monokliinne silikaatne epidoodi rühma kuuluv mineraal. Epidoodi idealiseeritud keemiline valem on Ca2(Fe3+,Al)(Al2O)(OH)(Si2O7)(SiO4). Valemist nähtub, et kristallstruktuuris toimuvad mitmesugused asendumised. Et asenduvate ioonide valentsid on 2 või 3, siis toimub tavaliselt ühe ioonidepaari asendumine teisega, et säiliks neutraalne kogusumma. Epidoodikristallide omadused sõltuvad suurel määral raua sisaldusest mineraalis.
Tüüpiliselt leidub epidooti kiltates ja marmoris, tegemist on sagedase mineraaliga, mis on siiski enamasti aktsessoorne. Kuigi tüüpiliselt esineb seda mineraali moondekivimites, võib seda ette tulla ka moondeprotsessides osalenud tardkivimites, kus vee ja kuumuse mõjul võivad epidoodiks muunduda nii päevakivid, vilgud, pürokseenid, amfiboolid kui ka granaadid. Epidoot on põhimineraal epidosiidi koostises.
Brasiilia ja Austria epidoodikristalle on kasutatud ka vääriskividena. Lisaks neile paikadele leidub epidooti veel arvukates teisteski paikades (teada on üle 7500 leiukoha). Meile lähedasemad esinemiskohad on Soome ja Leedu.
Mineraal eristati esimest korda 1782. aastal Le Bourg-d’Oisansis, aga hiljem peeti seda eksituseks ning epidooti turmaliiniks. Mineraali nimetas 1801. aastal nii René-Just Haüy, kes selle ka mineraalina defineeris. Le Bourg-d’Oisansison ka mineraali tüüpesinemispaik. Mineraali nimetus tuleneb kreekakeelsest sõnast "epidosis" ("επίδοσις"), mis tähendab lisamist. Põhjuseks on epidoodikristallidele tüüpiline ebavõrdne külgede pikkus. Vahel nimetatakse eksikombel punaseid epidoodikristalle piemontiidiks, kuna need on piemontiidikristallidest palju sagedasemad.
Araabia-Nuubia kilp

Araabia-Nuubia kilp on kilp Põhja-Aafrikas ja Araabia poolsaarel.
Araabia-Nuubia kilbil asuvad osaliselt Iisrael, Jordaania, Egiptus, Sudaan, Eritrea, Etioopia, Somaalia, Saudi Araabia ja Jeemen. Saudi Araabias on kilbi osaks ‘Asīri provintsi mägismaad, lõunas Etioopia mägismaa. Põhjapoolsem osa kilbist on kõrbeline. Kilbi pindala on 2 725 000 km².
Araabia-Nuubia kilp on osa Sahara metakraatonist (tegu on endise kraatoniga, mis on taas seismiliselt aktiivseks muutunud).
Kilbil avanevad proterosoikumi kivimid. Suur osa Araabia-Nuubia kilbist on moodustunud Ida-Aafrika orogeneesi käigus (neoproterosoikum), mis oli seotud Gondwana tekkega. Vanimad kivimid kilbil on 870 miljonit aastat vanad ofioliitsed kompleksid. Kilbi tekkeks kulus hinnanguliselt 300 miljonit aastat. Protsessi lõpus sattus sealne noor maakoor Gondwana tekkel surve alla, mis muutis maakoore paksemaks. Praegu on maakoore paksus kilbil 40–45 kilomeetrit. Tektooniline aktiivsus kilbil oli kambriumi ajastu liivakivide moodustumise ajaks (530 miljonit aastat taagas) lõppenud.
Kilp on kivimiliselt koostiselt mitmekesine. Levinud on mitmesugused moondekivimid ja tardkivimid ning neid lõikavad arvukad intrusioonid. Tektooniliste protsesside käigus tekkinud madalamad kohad on moodustunud settekivimitest, sealhulgas liivakivist.
Kilbi kivimid paljastusid taas, kui tekkis Punane meri. Mere teke tõi kaasa ümbritseva maapinna kerke, mille käigus seda katnud settekivimid minema uhuti. Kõrbeline kliima, peaaegu täielikult puuduv taimkate ja fanerosoikumi setete puudumine muudavad piirkonna maakoore tekke uurimisel üliväärtuslikuks.
Kilp on olnud üks esimesi geoloogiliste uuringute alasid meie planeedil. Egiptlased hankisid sealt kulda ja graniiti, roomlased porfüüri. Ka Araabia poolsaarel on üle 5000 aasta tegutsenud kaevandusi.
Kannelüür

Kannelüürid ehk kanneleering (prantsuse keeles "cannelure" 'vagu, soon', ladina keeles "canna" 'pilliroog', vanakreeka keeles κάννα, "kánna" 'toru') on vertikaalselt kulgevad rihvad ehk nõgusad ehisvaokesed samba, piilari või pilastri tüvesel. Pärit antiikarhitektuurist, esineb kanneleeringut ka romaanikas, gootikas ja renessansis ning neist lähtunud stiilides. Kanneleerimine (rihvamine) muudab samba tüvese näiliselt saledamaks.
Dooria samba tüvesel on 16-20 lamedamat kannelüüri, mida eraldavad üksteisest teravad servjooned. Joonia ja korintose samba tüvesel on 24 kitsamat ja sügavamat rihva, mida eraldavad triibutaolised pinnaribad. Vana-Rooma arhitektuuris on mõnikord kannelüüride alumisse lõiku paigutatud kitsas ümarturp, nagu näiteks Vesta templi sammastel Rooma foorumil. Alates Rooma keisririigi ajast on kasutatud ka sammaste spiraalset kanneleeringut, Kreekas ja Väike-Aasias 5.–6. sajandil..
Karüatiid

Karüatiid on maani rüüga seisva naise kuju, mis talastikku kandes täidab Vana-Kreeka ehituskunstis samba, piilari või pilastri ülesannet. 
Kreeka termin "karyatides" tähendab tõlkes Karyai neide. Karyai oli väike linn antiikses Lakoonias Peloponnesose poolsaarel.Legendi järgi sealseid naised orjastati ja sunniti raskusi kandma. 
Akropoli karüatiidid.
Karüatiidide motiiv pärineb 5. sajandist eKr Vana-Kreekast. Sealt on tuntud ka kõige kuulsam ja enim kopeeritud karüatiidide ansambel Ateena akropoli Erechtheioni templi verandalt. Üks originaalsest kuuest karüatiidist asub tänapäeval Londonis Briti Muuseumis, selle võttis kohalt lord Elgin 19. sajandi alguses ning viis endaga kaasa Suurbritanniasse.
Tänapäeval on akropoli mäel karüatiidid asendatud koopiatega. Viis originaali asuvad Akropoli muuseumis, eksponeeritud tegelikkusele vastavas asetuses ja on vaadeldavad igast küljest. 2011. aastal alustati karüatiidide põhjalikku puhastust, mille käigus eemaldati spetsiaalse laseriga kujudelt sinna kogunenud tahm ja õhusaaste, ilma et oleks kahjustatud marmori paatinat. Iga karüatiid puhastati kohapeal, tegevust kanti samal ajal üle videona akropoli külastajatele. Puhastustööd lõppesid 2015. aastal.
Vaatamata samale pikkusele, kehatüübile, soengule ja riietusele pole kuus karüatiidi välimuselt täpselt samasugused. Nende näod, juuksed, rüüvoldid ja seisang on erinevad; kolm vasakpoolset karüatiidi toetuvad paremale ja parempoolsed vasakule jalale. Rasked ja detailsed soengud pakuvad tuge strukturaalselt nõrgimale kohale, kaelale.
Kasutamine.
Roomlased kasutasid Erechtheioni karüatiidide koopiaid Augustuse foorumi, Rooma Panteoni ja Hadrianuse villa kaunistamisel Tivolis. Renessansist tänapäevani on karüatiide arhitektuuri integreeritud. Tihti paiknevad need hoone fassaadil ja kõrvuti atlantidega. Interjööris kujutati karüatiide näiteks kaminatugede ja muude dekoratiivtarbeesemete osana. Antiiksed karüatiidid kandsid arhitektuuri detaili raskusi ainult pea peal, ilma pingutuseta ja seda kätega teotamata. Nad olid riietatud täisfiguurid, mis meenutasid sambaid. Uusajal hakati arhitektuuri kasutama uuenenud tüüpi karüatiide - poolakte, kes kandsid raskust varem vaid atlantidele omases poosis - käed pea kohal.  
Eestis on karüatiidid esindatud Tallinnas Estonia puiestee 15 maja fassaadil ning Tallinna Reaalkooli idaküljel. Väljaspool Tallinna näiteks Muuga mõisas.
Süvarihv

 
Süvarihv, ka lihtsalt rihv on nõgus (konkaavne) poolringikujulise rennitaolise ristlõikega raidvorm, vastandina kumerale ümarvöödile või mõikale. Tehnilises terminoloogias nimetatakse rihvaks igasugust nõgusat soont. Esineb erinevates profileeringutes, horisontaalliistuna näiteks hoone sokli, karniisi, simsi, talumi, sambabaasi profiilis. Portaalipalestike profiilides võib rihv olla nii vertikaalne kui ka silluskaart järgivalt kõver.
Ka samba kannelüüre võib käsitleda vertikaalsete rihvadena. Süvarihv, mis paikneb joonia või korintose samba baasis kahe ümarmõika ("torus") vahel, kannab nime "trochilus".&lt;br&gt;
Rõhtsa rihva puhul eristatakse seisvat rihva (ääred vertikaalselt kohakuti), eendrihva (ülaäär eendub) ja taandrihva (alläär eendub). Taandrihv (saksa keeles "Anlauf") esineb sageli soklite ja sambabaaside kujunduses. Eendrihv (saksa keeles "Ablauf") on iseloomulik simsile ja karniisile.
Nikolai Vojeikin

Nikolai Vojeikin (sündinud 29. jaanuaril 1950 Iisakus) on Eesti poliitik.
Ta oli 1998–2010 Reformierakonna liige ning 2014–2015 Eestimaa Ühendatud Vasakpartei liige. Ta oli 2013–2014 Maardu linnapea.
Vojeikin on 2015. aastast Kiviõli linnapea.
Ta oli 2005–2014 Harjumaa Spordiliidu juhatuse liige ning 2014–2015 Harjumaa Omavalitsuste Liidu juhatuse liige.
Marslane (romaan)

"Marslane" on 2011. aastal ilmunud ulmeromaan. See on Ameerika Ühendriikide kirjaniku Andy Weiri teine romaan.
Weir avaldas selle alguses internetis ja see avaldati raamatuna 2014. aastal, kui Crown Publishing ostis romaani avaldamisõiguse. Raamatu peategelaseks on astronaut Mark Watney, kes peab ellu jääma, kui ta kogemata üksinda Marsile jäetakse. 2015. aasta oktoobris esilinastus Ridley Scotti lavastatud samanimeline ulmefilm, mille peaosas on Matt Damon.