tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Jaanus Samma

Jaanus Samma (sündinud 11. juulil 1982) on eesti kunstnik.
Hariduskäik.
Ta lõpetas 2001. aastal Tallinna Kunstigümnaasiumi. Ta õppis aastatel 2001–2005 Eesti Kunstiakadeemias graafikat ja aastatel 2005–2009 vabade kunstide magistrantuuris. Ta täiendas end 2006. aastal École superieure Estienne des Arts et Industries graphiquesis ja 2007. aastal Université Paris 8 Saint-Denis Vincennesis Prantsusmaal. Alates 2011. aastast õpib ta Eesti Kunstiakadeemia kunsti ja disaini doktoriõppes.
Looming.
Ta töötab kõikide kaasaegse kunsti meediumitega installatsioonist ja videost kuni ehete ja kudumite kujunduseni. Tema kunst on mitmekülgne ja käsitleb muuhulgas "queer"- ja sooteemasid. 
Ta on osalenud grupinäitustel ning korraldanud isikunäitusi alates 2005. aastast. Tema töid leidub Eesti Kunstimuuseumi, Tartu Kunstimuuseumi, Eesti Tarbekunsti- ja Disainimuuseumi ning Kiasma kogudes. Lisaks kunstnikutööle on ta kujundanud ning koostanud näitusi ja kunstiraamatuid.
Svitene mõis

Svitene mõis (läti keeles "Svitenes muiža", saksa keeles "Schwitten") on endine mõis Lätis Rundāle piirkonna Svitene vallas Svitenes. Endisaegse haldusjaotuse järgi kuulus see Bauska kreisi Bauska kihelkonda. 
Svitene mõis sai alguse XV sajandil, mil Liivi ordu rajas sinna sõjategevuseks Leedu vastu vasallimõisa, mis kuulus Grotthußide suguvõsale. Aastal 1505 sai mõisa omanikuks Otto von Grotthuß. Tema surma järel päris mõisa tema keskmine poeg Thomas, seejärel aga tema poeg Georg von Grotthuß. Aastast 1736 on teada, et see kuulus Ernst Johann von Bironile. Aastal 1788 läks mõis Elmptide suguvõsa valdusse. Nemad lasid ka ehitada praeguse mõisa peahoone. 
Aastal 1893 sai mõisa omanikuks Mežotne mõisa omanik Anatol von Lieven. Lievenite valdusse jäi mõis kuni võõrandamiseni aastal 1921. Aastal 1919 peatusid seal bermondtiaadis osalevad Saksa väed, kes häärberi ka osaliselt hävitasid.
Peahoonesse rajati pärast võõrandamist põhikool. Aastail 1938 ja 1970 ehitati see kooli vajadustele vastavalt osaliselt ümber. Peahoonet ehib sammaste ja palkoniga portikus. Paraadruumides on säilinud osaliselt ka algne uhke interjöör. Tänapäeval asub algkool teises hoones, kuid peahoone ühes tiivas asuvad muusikakool ja kunstikool.
Mõisa juures on ka väike park, kus asub uusgooti stiilis Elmptide suguvõsa kabel.
Bīlasti mõis

Bīlasti mõis (läti keeles "Bīlastu muiža", saksa keeles "Behrsemunde") on endine mõis Lätis Dobele piirkonna Krimūnase vallas. Mõis asub Dobelest 4 kilomeetri kaugusel.
Bīlasti mõisa on esimest korda mainitud 1437. aastal. 1628. aastal sai selle omanikuks B. Jäger. Kunagi oli sel kolm hoonet, millest on tänaseks säilinud vaid üks. Pärast Läti Vabadussõda läks mõis kindral Eduards Aire valdusse. 2000. aastast asub seal lasteaed.
Mõisa juures asub ka väike park, kus kasvab põlispuu Bīlasti tamm. Selle kõrgus on 18 meetrit, ümbermõõt 4,11 meetrit ja vanus on hinnanguliselt 160 aastat. Tamme kutsutakse ka Eduards Aire järgi Aire tammeks.
Olga Slavnikova

Olga Slavnikova (vene keeles "Ольга Александровна Славникова"; sündinud 23. oktoobril 1957 Sverdlovskis) on Venemaa ajakirjanik ja kirjanik.
Ta sündis inseneride perekonnas. 
1981. aastal lõpetas ta Uurali Riikliku Ülikooli ajakirjandusteaduskonna, seejärel töötas ta kirjastuses ja ajakirja Ural toimetuses.
Looming.
Tema esimene teos oli "Первокурсница" (1988). 
Järgnes romaan "Koera mõõtmeteni suurendatud kiil" ("Стрекоза, увеличенная до размеров собаки", 1997), mis kandideeris Vene Bookeri auhinnale. 2016. aastal ilmus see eesti keeles sarjas "Punane raamat" Erle Nõmme tõlkes. 
1999. aastal ilmunud teos "Один в зеркале" sai ajakirja Novõi Mir preemia. 
2001. aastal ilmunud romaan "Бессмертный" sai 2012. aastal Gorki preemia. 
2006. aastal ilmus romaan "2017", mis sai Vene Bookeri auhinna. 
2008. aastal ilmus romaan "Любовь в седьмом вагоне", mis jõudis auhinnale "Bolšaja kniga" kandideerijate lõppvooru. 
2010. aastal ilmus ajakirjas Znamja (septembri- ja oktoobrinumbris) teos "Легкая голова", mis on kavas välja anda ka raamatuna.
Isiklikku.
Ta elab 2003. aastast koos abikaasaga Moskvas. Tal on kolm last.
Võhma mõis

Võhma mõis (saksa keeles "Wöhma") oli Kiikla mõisa karjamõis Jõhvi kihelkonnas Virumaal.
Seemnelõks

 
Seemnelõkse kasutatakse ökoloogias ja metsanduses taimedelt seemnete püüdmiseks, et suurendada seemnesaaki ja -levikut. Neid leidub mitme tööpõhimõttega, näiteks lehtrina koguv lõks, kleepuv lõks (kasutatakse materjale nagu kärbsepaber), võrgud ja potid põldudel. 
Lõksutüübid.
Seemnelõksude kasutamiseks on palju valikuid. Lõkse on mitmesugustes suurustes, kujudes ja materjalides, traditsiooniliselt on need puidust raamide ja sõelast põhjaga. On kasutatud ka metallraamidega lõkse, maapinnale paigutatud lehtrikujulisi lõkse, sõela- või riidepõhjaga lõkse, vee või mullaga lõkse idanemiseks, kleepuva pinnaga lõkse või lihtsalt plastämbreid. 
Kleepuvad lõksud.
Materjal, mida kleepuvate lõksude puhul kasutada, ei tohiks seemnetele olla mürgine ega kuivatav. Paljud kleepuvad lõksud on petrooleumipõhised, olles ka odavamad (hinnaga umbes 1 € tükk), kergemad ja väiksemad. Sealjuures aga võivad liimi kleepuvust kaotada vihm, kaste, kuumus ja valgus. 
Tolmulõksud.
Tolmulõkse kasutatakse tolmeldavate taimede produktsiooni ja leviku mõõtmiseks. Need on tavaliselt tehtud silikoonõlist või kleepteibiga valmistatud klaasist slaidisest ning neid võib paigutada horisontaalselt või silinderkonteineritena. 
Puuviljalõksud.
Nende lõksudega, mis on samuti paigutatud kas maapinnale, rippuvalt, valamu või lehtritena, kogutakse puude vilju.
Lõksu valimine.
Sobivat lõksu valides tuleb silmas pidada teatud tegureid. Olulised on seemne leviku seadis ehk koht, kuhu seemned kukuvad, leviku ajastus ja seemne languse tihedus ehk kui palju seemneid taim toodab. Väiksemad lõksud on paremad puude jaoks, mis toodavad rohkem seemneid, ja suuremad võivad sobida puudele, mis toodavad vähem. Eri sorti lõksud on omavahel suhteliselt võrreldamatud. 
Lõksu valimisel on ka varjukülgi: näiteks valesti konstrueeritud puidust lõksud võivad kergesti mädanema minna. Suuremaid lõkse võib olla raske ladustada ning kokku panna. Riie ja sõelad rebenevad kergesti halbades ilmastikutingimustes ja võivad kahjustada saada loomade või putukate tõttu. Vee- ja mullalõkse tuleb hooldada tihedalt. Liigsed seemned võivad lõkse ummistada ja põhjustada ülekuhjumise või kui seemned lendavad minema, siis koguneb neid hoopis liiga vähe. Kleepuvatesse lõksudesse võib koguneda ka prahti.
Lõksu hooldamine.
Lõkse tuleb kontrollida olenevalt seemnete kogusest iga nädal. Seemnete tuvastamine peab olema täpne, kuid see võib olla keerukas, sest neil puuduvad kindlad äratuntavad tunnused. Seega tuleks korraga kontrollida 2-3 liigi seemneid. 
Seemneid võib proovida ka idanema lasta. Sõelad aitavad ennetada loomade ja putukate hävitustööd.
Andrei Galbur

Andrei Galbur (sündinud 5. juunil 1975 Chișinăus) on Moldova diplomaat ja poliitik. Ta oli 20. jaanuarist 2016 kuni 20. detsembrini 2017 Moldova välis- ja eurointegratsiooni minister.
Ta lõpetas 1997. aastal Moldova Rahvusvahelise Vaba Ülikooli õigusteaduskonna ja 1998. aastal Viini Diplomaatia Akadeemia.
Aastatel 2000–2004 oli ta Moldova saatkonna esimene sekretär Austrias, 2007–2010 töötas ta Moldova saatkonnas USA-s. Jaanuarist 2013 kuni märtsini 2015 oli ta Moldova suursaadik Venemaa Föderatsioonis. Märtsist 2015 kuni jaanuarini 2016 oli ta Moldova välis- ja eurointegratsiooni aseminister. 20. jaanuarist 2016 kuni 20. detsembrini 2017 oli ta Moldova välis- ja eurointegratsiooni minister.
Tüvekaitse

Tüvekaitse on plastist kate, mida kasutatakse puude kaitsmiseks varajases kasvustaadiumis. Selle eesmärk on tekitada puutüve ümber füüsiline barjäär kaitseks taimtoiduliste loomade ja pihustatavate taimekaitsevahendite eest. Tüvekaitse aitab kaasa puu kasvule, toimides tüve ümber kasvuhoonena, takistades kõrvalharude kasvu ja kaitstes tüve ümbrust umbrohtude eest, mis konkureerivad puuga vee ja valguse pärast. 
Tüvekaitse leiutajaks oli Graham Tuley Ühendkuningriigis 1979. aastal. Tüvekaitsed on levinud Ühendkuningriigi maastikukujunduses, Ameerika Ühendriikides võeti need kasutusele 2000. aastal. 
Kasutatakse erineva värvi, suuruse ja kujuga ning erinevatest materjalidest valmistatud tüvekaitseid. Ameerika põhjaosas kasutatakse tüvekaitse varianti, mis on hirvede takistamiseks umbes 150 cm pikk ja millel on ventilatsiooniavad katte ülaosas, kuid mitte alaosas, et kaitsta puud pihustamise ja näriliste eest. 
Majanduslik kasu.
Tüvekaitsete majandusliku kasu hindamiseks tuleb nende kulukust võrrelda kahjudega, mida nad ennetada suudaksid, ja alternatiivsete kaitsemeetoditega, näiteks ulukiaedade ehitamisega.
Robert Laughlin

Robert Betts Laughlin (sündinud 1. novembril 1950 Visalias Californias) on Ameerika Ühendriikide füüsik.
Talle, Horst Störmerile ja Daniel Tsuile anti 1998. aastal Nobeli füüsikaauhind fraktsioonilise Halli kvantefekti avastamise ja seletamise eest.
Raymond Davis

Raymond Davis Jr. (14. oktoober 1914 Washington – 31. mai 2006 Blue Point, New Yorgi osariik) oli Ameerika Ühendriikide keemik ja füüsik.
Talle, Masatoshi Koshibale ja Riccardo Giacconile anti 2002. aastal Nobeli füüsikaauhind neutriinode uurimise eest.
Polykarp Kusch

Polykarp Kusch (26. jaanuar 1911 Blankenburg (Harz) – 20. märts 1993 Dallas) oli saksa päritolu Ameerika Ühendriikide füüsik.
1955. aastal anti talle pool Nobeli füüsikaauhinda (teise poole sai Willis Eugene Lamb).
Space and Time

"Space and Time" on Richard Swinburne'i filosoofiline raamat. Selle esimene trükk ilmus 1968 ja teine, ümbertöötatud trükk 1981.
Kokkuvõte teise trüki järgi.
Sissejuhatus: paratamatus ja kontingentsus.
Raamat püüab analüüsida aja ja ruumi kohta käivate väidete tähendust, näidata, millised ruumi ja aja omadused peavad olema loogiliselt paratamatud ja näidata, millised loogiliselt paratamatud piirid on meie teadmistel ajas ja ruumis toimuvate sündmuste kohta. Teine eesmärk on võimalust mööda kirjeldada ruumi ja aja kontingentseid omadusi, mida me teame, ning sündmuste teadmise füüsikalisi piire. 
Kõik väited on kas loogiliselt kontingentsed (sünteetilised ehk faktilised), loogiliselt paratamatud (analüütilised) või loogiliselt võimatud. Loogiliselt paratamatu või loogiliselt kontingentne väide on loogiliselt võimalik. Loogiliselt võimatu väide on see, millest järeldub vastuolu. Analüütiline ehk loogiliselt paratamatu väide on see, mille eitus on loogiliselt võimatu. Loogiliselt võimatud väited peavad olema väärad ning loogiliselt paratamatud väited peavad olema tõesed, olgu maailm milline tahes. Loogiliselt kontingentne väide on see, millest ei järeldu vastuolu ja mille eitusest ei järeldu vastuolu. Nad võivad olla tõesed või väärad, olenevalt sellest, missugune maailm on. 
Kui eeldada praegusi tähendusi, siis lause sõnad määravad, millist väidet lause praegu väljendab. Kui sõnad üksinda tagavad, et lause väljendab tõest väidet, siis see väide on analüütiline. Sellise väite tõesuse kindlakstegemiseks piisab mõtisklusest nende mõistete üle, mida sõnad väljendavad, (terminite tähenduste üle).
Lembitu tänav (Narva)

Lembitu tänav on tänav Narvas Kerese linnaosas. Tänav algab Puškini tänavast ja lõpeb Linda tänavaga ristudes. Tänav on 200 m pikk ja täiesti sirge.
Samas kohas on Lembitu tänavat kujutatud enne Teist maailmasõja ilmunud linnaplaanidel Peetri eeslinnas. 1905. ja 1912. aasta linnaplaanidel on tänava nimi Konstantini tänav (Константиновская улица), 1927., 1929. ja 1940. aasta plaanidel Lembitu tänav. Aga siis kulges see teistmoodi kui praegu. Tänav algas Raja tänavast, ristus Paemurru, 7. Peetri tänavaga ja lõppes 6. Peetri tänavaga ristudes Puškini ja Linda tänavaga paralleelselt.
Pärast Teist maailmasõda oli tänav nimeta, nimi määrati 27. juunil 2012 Narva Linnavalitsuse korraldusega nr 610-k.
Oletatavasti sai tänav nime Leole vanema Lembitu järgi.
Suomi

Suomi on Soome ja soome keele nimetus soome keeles.
Suomi nime kannavad ka:
Mägara oja

Mägara oja (ka "Aluoja, Härjaoja, Sepaoja") on oja Ida-Viru maakonnas, Pühajõe vasakpoolne lisaoja.
Oja on 14 kilomeetri pikkune ja 33 km2 valgalaga. Oja voolab läänest itta.
Oja alamjooksul asuvad Aluoja allikad.
Taagepera vald

Taagepera vald (saksa keeles "Wagenküll") oli vald Viljandimaal Helme kihelkonnas ja Valga maakonnas. Vald eksisteeris 1866–1939. Vallamaja asus tänapäeva Karjatnurme küla aladel.
Valla alal asus Taagepera mõis.
1921. aastal arvati Taagepera vald Valga maakonna koosseisu.
1939. aasta vallareformiga moodustati senise Taagepera valla maa-alast; osaliselt senise Holdre valla maa-alast; senise Kärstna valla suuremast osast Tõru soo maa-alast Vaoküla vald.
Kärstna vald

Kärstna vald (saksa keeles "Kerstenshof") oli vald Viljandimaal Helme kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1939. Vallamaja asus Kärstna külas.
Valla alal asus Kärstna mõis ja Murikatsi mõis.
Kuu tagakülg

Kuu tagakülg on Kuu hemisfäär, mis on alati suunatud Maast eemale. Tagakülje maastik on konarlik. Seal on palju kraatreid ning suhteliselt vähe lamedaid Kuu meresid. Kuigi mõlemad Kuu pooled saavad kahe nädala kestel päikesevalgust, millele järgneb kaks nädalat ööd, öeldakse mõnikord Kuu tagakülje kohta ka Kuu pime pool (ingl the dark side of the Moon), see nimi tuleneb sellest, et Kuu tagakülje kohta teati väga vähe, mitte sellest, et seal oleks vähe valgust.
Umbes 18% Kuu tagaküljest on libratsiooni tõttu vahetevahel Maalt nähtav. Ülejäänud 82% polnud inimkond näinud kuni 1959. aastani, mil Nõukogude Liidu kosmosesond Luna 3 sellest foto tegi. NSVL Teaduste Akadeemia andis aastal 1960 välja esimese Kuu tagakülje atlase. Aastal 1968 vaatlesid Apollo 8 astronaudid esimeste inimestena seda regiooni oma silmaga. Tänapäevani ei ole ükski inimene viibinud Kuu tagakülje pinnal.
Astronoomid on välja käinud idee ehitada Kuu tagaküljele suur raadioteleskoop, kuna seal varjab Kuu Maalt tulevaid raadiolaineid, mis muidu vaatlusi segaksid.
Erinevused nähtava küljega.
Kuu kaks hemisfääri on välimuselt erinevad. Nähtav külg on kaetud Kuu meredega. Tagaküljel on palju kraatreid ja vähe meresid. Ainult 1% tagakülje pinnast on kaetud meredega, seevastu nähtaval küljel on meredega kaetud 31.2% pinnast.
Ashdod

Ashdod on linn Iisraelis Lõunaringkonnas Vahemere rannikul, 32 km Tel Avivist lõunas ja 53 km Jeruusalemmast läänes. Linn nimetati ajaloolise Ashdodi linna järgi, mis asus umbes 6 kilomeetrit kagus ja mille ajalugu ühe vilistide rahva linnriigina küündib 17. sajandini eKr. Tänapäeva Ashdod rajati 1956. aastal plaani järgi, mis juhtis liiklust ja vältis õhusaaste teket elamurajoonides.
See on elanike arvult kuues linn Iisraelis ning 2021. aasta seisuga elas seal hinnanguliselt 225 975 inimest.
Ashdodis on Iisraeli suurim sadam, läbi mille liigub 60% riigi importkaubast. Ashdodis asuvad Iisraeli suurimad maroko ja karaiimi juutide kogukonnad ja maailma suurim Gruusia päritolu juutide kogukond. Linnas on suur osakaal prantsuse juutidel.
Jacqueline Galant

Jacqueline Galant (sündinud 18. märtsil 1974 Monsis) on Belgia poliitik, prantsuskeelse Konservatiiv-liberalistliku erakonna Mouvement Réformateur liige. Ta oli 11. oktoobrist 2014 kuni 15. aprillini 2016 Belgia transpordiminister. Ta astus tagasi seoses 2016. aasta Brüsseli plahvatustega.
Ta sündis aastal 1974 Monsis. Ta on lõpetanud Monsi Katoliikliku Ülikooli, kust sai poliitteaduste magistri kraadi.
Ta töötas aastast 1999 Belgia välisministri Louis Micheli nõunikuna. Aastatel 2003–2014 oli ta Belgia parlamendi liige. Maist oktoobrini 2014 oli ta Valloonia parlamendi liige. 11. oktoobrist 2014 kuni 15. aprillini 2016 oli ta Charles Micheli valitsuse transpordiminister. Ta astus tagasi seoses 2016. aasta Brüsseli plahvatustega.
Isiklikku.
Tema isa Jacques Galant oli Hainaut' provintsis asuva Jurbise'i linnapea.
Selenograafia

Selenograafia on teadus, mis uurib Kuu pinda ja pinnavorme.
Minevikus oli selenograafide peamine ülesanne Kuu merede, kraatrite, mäeahelike ning teiste pinnavormide kaardistamine ja nimetamine. See ülesanne sai suuresti täidetud kui varasel kosmoseajastul pildistati kosmoseaparaatidega Kuu nähtavat ja tagumist külge. Sellegipoolest on mitmeid Kuu regioone siiani vähe pildistatud (eriti pooluste lähedasi alasid) ning mitmete pinnavormide täpsed omadused (nagu näiteks kraatrite sügavus) on paika pandud mitmekilomeetrise mõõtmisveaga. 
Tänapäeval peetakse selenograafiat selenoloogia alldistsipliiniks. Selenoloogiat nimetatakse tihti ka lihtsalt kuuteaduseks. Sõna selenograafia on tuletatud vanakreeka kuujumaluse Selene (Σελήνη) nimest ning sõnast graphō (γράφω), mis tähendab "ma kirjutan".
Nava raudteepeatus

Nava raudteepeatus oli raudteepeatus Jõgeva maakonnas Palamuse vallas Tapa-Tartu raudtee ääres. Tänapäevase haldusjaotuse järgi jääb peatuse asukoht Jõgeva valda.
Peatus asus Kaarepere ja Tabivere raudteejaama vahel (kilometraaž 396,1) Nava külas. 
Peatus avati aastal 1937 ja suleti XXI sajandi alguses. Avamisajal jäi peatus Kudina valda. Reisijate puudusel suletud raudteepeatuse taastamist on hiljem arutatud, kuna selle läheduses asuv Luua Metsanduskool oleks huvitatud õpilastele rongiühenduse pakkumisest. Kuna aga peatuse enda läheduses tiheasustus puudub, ei ole seda taastatud.
Mullavere raudteepeatus

Mullavere raudteepeatus oli raudteepeatus Jõgeva maakonnas Palamuse vallas Tapa-Tartu raudtee ääres tänapäeva Jõgeva valla aladel.
Peatus asus Kaarepere ja Tabivere raudteejaama vahel (kilometraaž 400) Palamuse vallas Mullavere külas. 
Peatus avati aastal 1937 ja suleti XXI sajandi alguses. Avamisel jäi peatus Kaarepere valda. 1940. aastal asus peatus uues Kaarepere vallas.
Ülar Lauk

Ülar Lauk (sündinud 14. juunil 1968 Võrus) on eesti maletaja ja maletreener, rahvusvaheline meister (2007).
Ta lõpetas aastal 1986 Tartu 12. Keskkooli.
Ta on võitnud Eesti meistrivõistlustel ühe hõbe- (1992) ja kolm pronksmedalit (1994, 2003 ja 2007). Meistersportlane (1994), rahvusvaheline meister (2007). Rahvusvaheline meister kirimales (2007).
Kosmonaudi tänav

Kosmonaudi tänav on tänav Narvas Kerese linnaosas. 
Algab Puškini tänavalt ja lõpeb Linda tänavaga ristudes. Tänav on 200 m pikk ja täiesti sirge.
1905. ja 1912. aasta linnaplaanidel on tänava nimi Seitsmes tänav (vene keeles "Седьмая улица"), 1927., 1929. ja 1940. aasta plaanidel 7. Peetri tänav asukoha järgi Peetri eeslinnas.
Tänavale pandi nimi Kosmonaudi tänav 1961. aastal ilmselt Juri Gagarini kosmoselennu auks.
Fama põik

Fama põik on tänav Narvas Kerese linnaosas. Algab Fama tänavalt ja lõpeb Puškini tänavaga ristudes. Tänava pikkus on umbes 280 m.
Tänav rajati seoses Fama keskuse ehitamisega, et tagada juurdepääs majadele aadressidel Tallinna maantee 11, 15 ja 17.
Tänav rajati vastavalt Narva Linnavolikogu 23.05.2001 otsusega kehtestatud detailplaneeringule. 
Tänavale pandi nimi 2008. aastal Narva Linnavalitsuse 20. veebruari korraldusega nr 218-k. 
Oletatavasti sai tänav nime Fama bastioni järgi.
Fama tänav

Fama tänav on tänav Narvas Kalevi linnaosas. 
Tänav algab Rahvavälja tänavast, ristub paremalt Fama põiguga ja lõpeb Puškini tänavaga ristudes. Tänava pikkus on umbes 305 m.
Täna sai nime 2008. aastal Narva Linnavalitsuse 30. aprilli korraldusega nr 536-k.
Oletatavasti on tänav saanud nime Fama bastioni järgi.
2016. aasta oktoobris muudeti Fama Keskuse ja kaupluse Maxima aadresse ning nüüd asub Fama Keskus aadressil Fama tänav 10 ja kauplus Maxima aadressil Fama tänav 9. Aadressil Fama tänav 4 ja Fama tänav 2 asuvad lasketiir ja lauatennisesaal.
Leida Tarvas

Leida Tarvas (sündinud 19. jaanuaril 1935) on eesti sisearhitekt. 
Elulugu.
Leida Tarvas sündis Läänemaal Hans ja Leida Reinbachi noorima tütrena ning õppis Suure-Lähtru 7-klassilises koolis, seejärel Tallinnas Arhitektuuri- ja Ehitustehnikumis arhitekti eriala. Ta on õppinud ka Tallinna Polütehnilises Instituudis kaugõppes ehitusinseneri eriala (lõpetamata) ja Eesti NSV Riiklikus Kunstiinstituudis, mille lõpetas 1966. aastal sisearhitektuuri erialal. Tarvas on Eesti Sisearhitektide Liidu liige (alates 1992) ning on olnud Eesti Kunstnike Liidu liige (alates 1975).
Leida Tarvas on töötanud eri ametikohtadel, sh ÜTKK Projekteerimise Instituudi Vabariikidevahelises Tallinna Filiaalis ja Eesti NSV Kaubandusministeeriumi projekteerimisinstituudis. 
Looming.
Leida Tarvas on projekteerinud peamiselt toitlustusettevõtteid – restorane, kohvikuid, baare, sööklaid ja kauplusi. Tema silmapaistvamate tööde seas on Regati baar Pirital (1980), Muuga tuuliku baar, Kadrioru kohviku restoran, Kännu Kuke restoran (1980) jt.
Isiklikku.
Leida Tarvas oli abielus arhitekt Pärtel Tarvasega ning on tšellist Pärt Tarvase ja kirjandusteadlase Mari Tarvase ema.
Heikki Hortling

Heikki Wilhelm Hortling (10. märts 1951 Iisalmi – 10. aprill 2016 Iisalmi) oli soome tööstusjuht.
Hortling sündis Iisalmis. Koolis käis ta Iisalmi lütseumis. 1981. aastal lõpetas ta Viini Ülikooli majandusteaduskonna ning asus tööle Olvisse.
Tema juhtimisel kasvas Olvi Kesk-Soome regionaalsest joogitootjast rahvusvaheliseks kontserniks, mille esimene välisinvesteering tehti 1996. aastal Eestisse.
Hortling oli A. Le Coqi ja Olvi nõukogu esimees, kes oli ka suurim börsiettevõtte Olvi Oyj eraisikust omanik ning õlle- ja joogitööstuse arendaja Soomes ja Balti riikides.
Pál Maléter

Pál Maléter (4. september 1917 Eperjes (tänapäeval Prešov, Slovakkia) – 16. juuni 1958 Budapest) oli Ungari sõjaväelane.
Gümnaasiumi lõpetamise järel õppis Pál Maléter kaks aastat Prahas Karli Ülikoolis meditsiini. 1938. aastal asus ta elama esmalt Košicesse ja seejärel Budapesti, kus ta jätkas meditsiiniõpinguid, kuid oli rahalistel põhjustel sunnitud need katkestama. Seejärel astus ta sõjaväeteenistusse ja suunati õppima Ludovica Akadeemiasse, mille lõpetamise järel saadeti ta Idarindele. Ta langes Punaarmee kätte vangi ja saadeti 1944. aastal Transilvaaniasse Saksa vägede vastu partisanivõitlust pidama. 1945. aasta jaanuaris juhatas ta brigaadi, mis kaitses Ungari Ajutist Valitsust. Ta jäi armeeteenistusse ja 1956. aastaks jõudis koloneli auastmeni. 28. oktoobril 1956 läks ta oma väeosaga ülestõusnute poole üle. 31. oktoobril 1956 määrati ta Imre Nagy valitsuses kaitseministri asetäitjaks ja 3. novembril 1956 kaitseministriks. Ühtlasi ülendati ta kindralmajoriks. 3. novembri kesköö paiku arreteerisid Nõukogude sõjaväelased nendega läbirääkimisi pidava Ungari delegatsioon eesotsas kaitseminister Pál Maléteriga. 4. novembril hommikul alustasid Nõukogude väed rünnakut Budapestile ja teistele Ungari linnadele.
15. juunil 1958 mõisteti Pál Maléter kohtuprotsessil surma. Kohtuotsus viidi järgmisel päeval täide.
Land Hadeln

Land Hadeln on ajalooline maastik ja endine haldusringkond Põhja-Saksamaal keskusega Otterndorfis Elbe alamjooksul, Elbe-Weseri kolmnurgas Elbe ja Weseri estuaaride vahel. 
Koos Land Wursteni ja nende ühise tagamaaga moodustavad nad isegi tänapäeval tüüpilise, suhteliselt suletud kultuuripiirkonna. Nimi pärineb vanasaksi keelest ("Gau Haduloha").
Maastik.
Tänapäeval viitab nimi Land Hadeln peamiselt tammidega piiratud paduritele madalikulahes Elbe estuaarist lõunas. Seda ümbritsesid Saale jäätumise (pleistotseenis) liivase sulamisvee setted ja moreenid, nagu Hohe Liethi liivanõmme kõrgendikud läänes, Westerberg (56 m ülalpool nullveetaset) ja Wingst (74 m ülalpool nullveetaset) idas. Lõunas, liivanõmme saarte vahel laiuvad ulatuslikud soo ja raba alad, mis on üles haritud peale väikese maastikujäänuki Ahlenmooris.
Soostik ise, moodustades osa Elbe soostikust, on omakorda jagatud viljakaks merepaduriks, niinimetatud "Hochland" ("kõrgmaa", 1–2 m ülalpool nullveetaset; haarab enamuse tänapäeva "Samtgemeinde" Hadelnist), ja "Sietland" rabaservades. Drenaaž on raskendatud ja seda teostatakse peamiselt Otterndorfi pumbajaamas ("Schöpfwerk Otterndorf"), samuti väikese lüüsiga Altenbruchi juures. Otterndorfis pumbatakse Medemi ja selle lisajõgede veed ning Hadelni kanali ja Elbe-Weseri laevatee vesi Elbesse. Tänini on ala, eriti madalamal asetsev "Sietland", mis asub umbes 0,8 m allpool nullveetaset, krooniliselt üleujutuse poolt ohustatud.
Land Hadeln asub Elbe alamjooksu piirkonnas. Selle lähedus Elbe estuaarile ja Põhjamerele toob endaga kaasa ohu, et juhul, kui tamm tormi-iilis murdub alal, mis asub vaevalt merepinnast kõrgemal, kannatab see suure üleujutuse all.
Traditsiooniliselt on maad kasutatud põllumajanduslikult, karjamaade ja karjapidamisega liivanõmmel ja "Sietlandis", ning põllumaade ja viljapuude kasvatamisega "Hochlandis".
Tsemenditehase sulgemise järel Hemmooris vähenes tööstustööliste suhteliselt väike arv veelgi. Seetõttu pendeldavad paljud töölised Cuxhaveni, Bremerhaveni ja Stade sadamate vahet. Turismi majanduslik tähtsus on pidevalt kasvanud, eriti Otterndorfi rannakuurortides ja rabajärvedel Bad Bederkesa juures.
Rahvavälja tänav

Rahvavälja tänav on tänav Narvas Kerese linnaosas. See algab Hariduse tänavalt, ristub vasakult Fama tänavaga ja lõpeb Tallinna maanteega ristudes. Tänava pikkus on umbes 285 m.
Tänav sai nime 2006. aastal Narva Linnavalitsuse 24. augusti korraldusega nr 1042-k.
Tänav on saanud nime samas piirkonnas enne Teist maailmasõda asunud Rahvavälja haljasala järgi.
Tartu I aare

Tartu I aare on 1915. aastal Tartust leitud hõbeesemetest koosnev aare.
Leidu kutsutakse Tartu I aardeks, et eristada seda teistest Tartu territooriumilt avastatud aaretest. Aardeleid koosneb hõbenõust ja selle sees olnud krutsifiksist, 9 käevõrust, 2 hoburaudsõlest, luunulakujulisest ripatsist ning 2 spiraalsõrmusest.
Marta Schmiedehelmi arvates pärineb aare 12. sajandi keskpaigast. Andres Tvauri hinnangul on leitud krutsifiks vastav peamiselt Novgorodimaal (aga ka Soomes) levinud krutsifiksitüübile, mida on dateeritud 11. sajandi keskpaika ja teise poolde. Aardeleius olnud käevõrudel ja hoburaudsõlgedel on tema arvates täpsed vasted 13. sajandist pärit Tõrma I aardeleius ning Kaberla ja Küti kalmetes. Sõlgede detaile peab Tvauri omaseks 13. sajandile ning sõrmuseid tüüpiliseks 12. sajandi lõpule ja 13. sajandile. Leitud hõberipats on tema hinnangul analoogne 10. sajandi teisest poolest kuni 12. sajandini Loode-Vene ja Väina-äärsetel aladel levinud ripatsitega. Hõbenõu valmistamiskohaks on peetud mõnd Bütsantsi provintsi. Kuna aare sisaldab venepäraseid esemeid ja selle noorimad osad on dateeritud 13. sajandisse, siis peab Tvauri tõenäoliseks, et see jäeti maha seoses 1224. aasta sündmustega.
Aaret hoitakse Peterburis Ermitaažis.
Kevade tänav (Narva)

Kevade tänav on tänav Narvas Kerese linnaosas. Algab Hariduse tänavalt, kulgeb põhja poole, pöördub kirdesse ja lõpeb tupiktänavaga. Tänava pikkus on umbes 370 m.
Enne Teist maailmasõda olid samas kohas 3. Peetri tänav, Kesk Aguli tänav, Rahvaväljak ja Õhu tänav (1905. aasta linnaplaanil "Раздельная улица", 1912. aasta linnaplaanil – Wahe uulits ehk Vahe tänav). 1960. aastatel moodustati Kevade tänav nendel tänavatel asunud majadest.
Nikolai Bassov

Nikolai Gennadijevitš Bassov (vene keeles Никола́й Генна́диевич Ба́сов; 14. detsember 1922 Usman (praegu Lipetski oblastis) – 1. juuli 2001 Moskva) oli vene füüsik. 1964. aastal anti talle, Aleksandr Prohhorovile ja Charles Hard Townesile Nobeli füüsikaauhind töö eest kvantelektroonika vallas.
Bassov sündis 1922. aastal Voroneži lähedal Usmanis praeguse Lipetski oblasti alal. Tema isa Gennadi Fedorovitš Basov oli Voroneži ülikooli professor, kes uuris metsavööndi mõju põhjaveele ja maapinna kuivamisele.
Pärast 1941. aastal keskkooli lõpetamist Voronežis suundus ta ajateenistusse Kuibõševi (nüüdne Samara) Sõjalis-Meditsiinilise Akadeemiasse. Kahe aasta pärast sai ta kutselt sõjaväearsti assistendiks. Teises maailmasõjas saadeti ta teenima 1. Ukraina rindele.
Pärast sõda kolis ta 1945. aastal Moskvasse ja asus füüsikat õppima Moskva füüsika-tehnika instituudis. 1950. aastast õppis ta Lebedevi Füüsikainstituudis, kus koostas Mihhail Leontovitši ja Aleksandr Prohhorovi juhendamisel väitekirja. Samas instituudis juhtis kvantraadiofüüsika osakonda. Moskva füüsika-tehnika instituudis oli ta samal ajal tahkisefüüsika osakonna professor. Füüsika-tehnika instituudis sai ta 1953. aastal teaduste kandidaadi ("kandidat nauk") kraadi ja Lebedevi Füüsikainstituudis 1956. aastal teaduste doktori ("doktor nauk") kraadi. Lebedevi Füüsikainstituudis kaitstud doktoriväitekiri oli maseri teoreetiliseks ja eksperimentaalseks aluseks.
1954. aastal avaldas Bassov koos Aleksandr Prohhoroviga uurimuse, milles nad tõestasid koherentse mikrolainekiirguse generaatori võimalikkust. Vastava seadme, mida hakati nimetama maseriks, konstrueeris samal aastal USA-s neist sõltumatult Charles Hard Townesi töörühm. 1955. aastal esitas ta koos Prohhoroviga kolmenivoolise laseri tööpõhimõtte, mille põhjal loodi pidevalt töötav laser, ning 1959. aastal pooljuhtlaseri tööpõhimõtte. Bassov on andnud olulise panuse ka optoelektroonikasse.
Bassov oli aastatel 1973–1988 Lebedevi Füüsikainstituudi juhataja. 1966. aastal sai ta NSV Liidu Teaduste Akadeemia liikmeks.
Keskväljak (Jõhvi)

Keskväljak on väljak ja aadressikoht Jõhvis.
Väljaku ääres asub Ida-Viru maavalitsus ning mitmed toitlustuskohad ja kauplused, samuti Jõhvi Issanda Ristimise kirik.
Fructuosus

Tarragona püha Fructuosus (suri 259) oli Tarragona piiskop, märter ja pühak.
Ta võeti kinni keiser Valerianuse käsul toimunud kristlaste tagakiusamine käigus ja põletati tuleriidal Tarragona amfiteatris.
Igavese valguse tipp

Igavese valguse tipp (ingl "a peak of eternal light" (PEL)) on punkt Päikesesüsteemi taevakehal, mis pidevalt on päikesevalguses. Selline tipp peab olema kõrge ning asuma väga väikese teljekaldega taevakehal. Selliste tippude olemasolu pakkusid esimestena välja aastal 1837 Wilhelm Beer ja Johann Heinrich Mädler. Igavese valguse tipud oleksid kasulikud kosmoseuuringute ja -koloniseerimise jaoks, kuna sinna paigaldatud elektriseade saaks igal ajal päikeseenergiat ning temperatuurivahemik seal oleks suhteliselt ühtlane. Ühtegi igavese valguse tippu veel kindlalt tuvastatud ei ole, seega siiani on tegu veel hüpoteetilise mõistega. 
Igavese valguse tipud ei ole tegelikult valgustatud igavesti, vaid ainult seni kuni eksisteerib Päike.
Kuu.
Kuul ei ole tuvastatud igavese valguse tippe, kuid on leitud punkte, mis on valgustatud enam kui 80% Kuu aastast. Kuul leiavad aset ka päikesevarjutused, mistõttu sealsed igavese valguse tipud võivad saada siiski vahetevahel varjutatud. Võimaluse, et Kuul võiks igavese valguse tippe leiduda, pakkus 1879. aastal välja Camille Flammarion.
Kuu põhjapoolus.
Teadlaste töörühm Johns Hopkinsi Ülikoolist avastas kosmoseaparaadi Clementine'i fotodelt, et Kuul on neli asukohta Peary kraatri äärel, mis võivad olla igavese valguse tipud. See kraater asub Kuu põhjapooluse lähedal. Clementine'i fotod tehti põhjapoolkera suve ajal ning oli võimatu kinnitada, kas need neli tippu on mingil ajal talve jooksul varjus. Edasine info SELENE kosmoseaparaadilt tegi kindlaks, et üks tipp Peary Kraatris saab valgust 89% jooksul Kuu aastast.
Kuu lõunapoolus.
Kuu lõunapoolus asub suures sügavikus (selle tõttu on sealne kõrguste amplituud umbes 16 kilomeetrit). Kuu lõunapooluse fotode analüüsimisel on leitud mõned valgustatud kõrgendikud 15 kilomeetri raadiuses poolusest. Igaüks neist on nagu saar, mille läbimõõt ei ulatu üle mõnesaja meetri. Valgust saavad need tipud Kuu talvel 70–90% ajast ning tõenäoliselt terve Kuu suve jooksul.
Merkuur.
Igavese valguse tippude olemasolu Merkuuril võib olla samuti võimalik, kuid kindlad andmed nende kohta veel puuduvad. Sealsed tipud ei saaks varjutatud päikesevarjutuste ajal, kuna Merkuuril ei ole teadaolevaid looduslikke kaaslasi.
Windows on the World

Windows on the World oli Maailma Kaubanduskeskuse Põhjatorni 106. ja 107. korrusel asunud restoran. Restoran avati 19. aprillil 1976 ja see võttis enda alla 4600 m². Windows on the Worldi eestvedaja oli Joe Baum. Windows on the World restoran pakkus samuti ka veini-kooli programmi, mida juhtis Kevin Zraly. 
Restoran hävis 2001. aastal koos Põhjatorniga 11. septembri terrorirünnakutes.
Restorani tegevus.
Restorani peasöögisaalist avanes hea vaade Manhattanile. Restorani range nõue oli, et külastajad pidid kandma pintsakut. Mehed, kes saabusid ilma pintsakuta, suunati baari. Külastajad said laenutada pintsakut, et saada istuma peasöögisaali. 
Restorani köögid ja teenindusalad asusid 106. korrusel.
Windows on the World suleti 1993. aastal pärast pommiplahvatust maa-alustel parklakorrustel. Plahvatusel hukkus üks restoranitöötaja, kes oli parklas tellimusi kontrollimas. Restoran renoveeriti ja see taasavati 1996. aastal. 2000. aastal, mis jäi restorani viimaseks tegevusaastaks, oli restorani sissetulek 37 miljonit dollarit. See oli suurima sissetulekuga restoran USA-s.
Restorani viimane peakokk oli Michael Lomonaco.
11. septembri terrorirünnakud.
Restoran hävis 2001. aasta 11. septembri terrorirünnakutes, kui Põhjatorn kokku varises. Kõik töötajad ja külastajad, kes lennuki torni sööstmisel restoranis viibisid, hukkusid, sest liftid purunesid ja trepikojad muutusid läbimatuks. Lõksu jäänud inimesed surid ilmselt vingumürgistusse või kui torn kokku varises.
Restoranis viibis lennuki majja sööstmise ajal 72 töötajat, kelle hulgas oli juhataja kohusetäitja Christine Anne Olender, ja 76 klienti. Restoranis tol päeval olnud vahetusest pääses eluga ainult peakokk Michael Lomonaco, kes oli rünnaku ajal maja fuajees, et lasta oma prillid ära parandada. Viimased tol päeval restoranist pääsenud külastajad lahkusid kell 8.44, ehk kaks minutit enne lennuki tornini jõudmist.
Restoranis töötas öövahetuses elektrikuna ka Eestist pärit immigrant Konstantin Petrov, kes tegi restoranist ja Maailma Kaubanduskeskusest mitmeid fotosid, mille laadis üles oma sõbra Dmitri Doni loodud online fotojagamiskeskkonda Fotki. 11. septembri hommikul lõppes tema vahetus kell 8, mispeale ta läks koju, sõites maa-alusest parklast välja just siis, kui esimene lennuk rammis Põhjatorni. Tema tehtud fotosid kasutati hiljem 2014. aastal dokumentaalfilmis "9/10: The Final Hours".
Pärast terrorirünnakuid.
Pärast rünnakuid asutati hukkunud töötajate lähedaste toetuseks fond, mille asutajate hulgas olid rünnakust napilt eluga pääsenud peakokk Lomonaco ja restorani omanik David Emil.
Restoran plaaniti taasavada One World Trade Centeris, kuid rahapuudusel jäi see ära.
Kola Beldõ

Kola Beldõ (Кола Бельды; kodanikunimi Nikolai Ivanovitš Beldõ, Николай Иванович Бельды; 2. mai 1929 Muhha küla, Nanai rajoon, Kaug-Ida krai (tänapäeval Habarovski krai) – 21. detsember 1993 Habarovsk) oli nanai rahvusest Venemaa laulja.
Kola Beldõ oli pärit jahimees Ivan Beldõ perest. Ta kaotas varakult vanemad, elas üle närvivapustuse ja hakkas kogelema. Teise maailmasõja ajal 1943. aastal põgenes ta internaatkoolist, võltsis oma vanust ja astus Nõukogude Vaikse ookeani laevastiku koosseisu, kus teenis jungana, osaledes sõjategevuses Koreas. Juba laevastikus teenides osales ta isetegevuses ja esines Vaikse ookeani laevastiku laulu- ja tantsuansamblis. Ta lõpetas eksternina muusikakooli. Hiljem lõpetas ta Saratovi Konservatooriumi. 
1953. aasta lõpul või 1954. aasta algul pöördus Beldõ tagasi Habarovskisse, kus asus tööle kohalikus filharmoonias. 1957. aastal sai Beldõ laiemalt tuntuks, kui ta tuli Moskva rahvusvahelise noorsoofestivali laureaadiks. Talle pööras tähelepanu ka kultuuriminister Jekaterina Furtseva ja ta kutsuti tööle Moskvasse. 1960. aastal tuli ta ülevenemaalise estraadiartistide konkursi laureaadiks. 
Suurima populaarsuse estraadilauljana saavutas Kola Beldõ 1972.–1973. aastal, 1973 pälvis ta teise koha Sopoti rahvusvahelisel laulufestivalil. Tal oli rida hitte, tuntuim neist "Увезу тебя я в тундру" ("Viin su tundrasse"). 1986. aastal anti Beldõle Vene NFSV teenelise kunstniku aunimetus. Ta oli ka Jakuudi ANSV teeneline kunstnik ja Burjaadi ANSV teeneline kunstnik.
Muusikakriitik Artjom Troitski sõnul Beldõ "tabas 1970. aastatel märki paari tundrasuunitlusega megahitiga ning teda peetakse Nõukogude lumeooperikitši täheks". Kola Beldõ laulis palju Kaug-Ida loodusest, väikerahvastest ja nende lihtsast igapäevaelust. Väidetavalt olevat just tema populaarsuse ajel levinud Nõukogude Liidus anekdoodid tšuktšidest kui lihtsameelsest põhjarahvast, kellele on võõras elu suurlinnades, eriti Moskvas.
Helena Klakočar

Helena Klakočar (sündinud 1958 Tuzlas Bosnias ja Hertsegoviinas) on Horvaatia ja Hollandi karikaturist, animaator ja maalikunstnik, kes käsitleb oma koomikseis autobiograafilisi, ühiskondlikke ja poliitilisi teemasid.
Elukäik ja töö.
Helena Klakočar sündis horvaadi perekonnas. Kui ta oli seitsmeaastane, kolis perekond Sloveeniasse Maribori, kus Helena käis algkoolis.
Ta õppis graafikat Zagrebi Kunstiakadeemias Horvaatias ning sai tuntuks koomiksiautori, plakatikujundaja ja animaatorina. Zagrebis töötas ta ka kunstikorraldajana.
1991. aasta suvel läks Klakočar koos abikaasa ja kaheaastase tütrega purjetama. Nende tagasitulek Kreekast venis, kuna endise Jugoslaavia aladel puhkes sõda. Talvel purjetas ta väikesel katamaraanil, kujutades kodumaa igapäevaelu ja mälestusi joonistustes ja tekstis, millest sündis auhinnatud graafiline romaan "Rahutu meri 1" ("Restless Sea 1", prantsuse keeles "Passage en douce"), mis on tõlgitud paljudesse keeltesse.
Loo jätkamiseks sai Helena Klakočar grandi Amsterdamis asuvalt sihtasutuselt Fonds BKVB ning hiljem ka Pariisi Raamatukeskuselt (Centre de la livre).
1992. aastal kolis Klakočar koos abikaasa ja tütrega Hollandisse, kus kajastas immigrantide elu koomiksis "Friisimaa (Rahutu meri 2)" ("Friesland (Restless Sea 2)").
Selma Harrington

Selma Harrington (neiupõlvenimega Arnautović; sündinud 1955 Sarajevos, Jugoslaavias) on Bosniast pärit arhitekt ja disainer, kes elab Iirimaal Dublinis. 2010-11 ja 2011-13 oli ta Euroopa Arhitektide Nõukogu (Architects' Council of Europe, ACE) president.
Elulugu.
Selma Arnautović sündis ja kasvas Sarajevos. Ta õppis arhitektuuri Sarajevo Ülikoolis, mille lõpetas 1977. aastal bakalaureuse- ja 1985. aastal magistrikraadiga.
1978–91 töötas Selma Arnautović Sarajevos arhitekti, mööbli- ja tootedisainerina. 1991. aastal kolis ta Zimbabwe pealinna Hararesse, kus asutas sisearhitektuurile, disainile ja sisustusele spetsialiseerunud disainifirma (1993–99). Aastate vältel on ta loonud hotellide, kontorite ja elamute sisekujundust ning mööblidisaini Euroopas, Aafrikas ja Aasias. Ta elab ja töötab Dublinis. Selma Harrington on Iirimaa Kuningliku Arhitektide Instituudi (Royal Institute of Architects in Ireland, RIAI) liige ning Iiri delegatsiooni juht Euroopa Arhitektide Nõukogus.
Harrington on ka töötanud Euroopa Sisearhitektide Nõukogu peasekretärina (2004–08), Iirimaa Disainerite Instituudi (Institute of Designers in Ireland, IDI) presidendina 2003. aastal ning olnud Institute for Design and Disability in Irelandi (IDDI) aulaekur 2001. aastal. 2009. aastal valiti ta Euroopa Arhitektide Nõukogu presidendiks aastaiks 2010-11.
MC Battle

MC Battle oli aastatel 2001–2010 toimunud Eesti räpparite võistlus.
Reeglitest.
MC Battle koosnes eelvoorudest, veerandfinaalidest, poolfinaalidest ja finaalist. Igas voorus võistlesid kaks räpparit, kes pidid kordamööda etteantud aja jooksul räppides vastasest parem olema. Võistlejate sooritust hindas žürii. Iga vooru võitja pääses edasi järgmisesse, kus ootas teda uus vastane.
MC Battle 2007.
2007. aasta MC Battle oli ainus, kus ei suudetud võitjat välja selgitada. Finaali jõudnud Abraham ja Põhjamaade Hirm loobusid mõlemad võistlusest.
Tartu jesuiitide gümnaasium

Tartu jesuiitide gümnaasium oli Tartu jesuiitide kolleegiumi juures asunud 5-klassiline gümnaasium Tartus. Kool tegutses aastatel 1583–1601 ja 1611–1625. 
Jesuiitide gümnaasium asus endises Tartu Püha Katariina kloostris, mis koos Püha Katariina kirikuga asus Jakobi ja Laia tänava nurgal.
Jesuiitide gümnaasium asutati Tartus jesuiitide domitsiiliumi (aastast 1585 Tartu jesuiitide kolleegium) juurde 18. aprillil 1583. 1583. aasta märtsis saabusid Tartusse Jesuiitide ordu Poola orduprovintsiaali Giovanni Paolo Campana juhtimisel jesuiidipaatrid Theodor Havkenscheid, Thomas Busaeus, Valentin Hengelius ja Johannes Ambrosius Völcker ning kaks ilmikvenda - Johannes Strunk ja Stepan Braun, Hollandist pärit paater Busaeusest saigi Tartu jesuiitide juht. Antonio Possevino jõudis Tartusse 1585. aasta hilissuvel ning Possevino töötas välja seminari õppetöö põhikorra ja kasvatuse reeglid. 1585. aastal trükiti Vilniuses Thomas Busaeuse poolt tõlgitud katoliiklik katekismus. Katekismuse avaldamise taga seisis ilmselt Possevino isiklikult.
1583. aastal õppis gümnaasiumis 30 kasvandikku, neist 3 sakslast, ülejäänud enamuses poolakad; teistel andmetel ka eestlasi ja valgevenelasi. Paater Maselli visitatsiooni ajal 1592. aastal oli gümnaasiumi kolmes klassis kokku 70 õpilast.
Vastavalt jesuiitide õppekavale «Ratio studiorum» oli nende õppesüsteemis 3 astet: gümnaasium, filosoofia ja teoloogia. Gümnaasiumis nähti ette 5 klassi (7 õppeaastat); 4. ja 5. klass töötasid kumbki 2 aastat. Õppimist alustajad pidid oskama ladina keeles lugeda ja kirjutada. Esialgu asus Tartu jesuiitide gümnaasiumis tööle ainult alamaste (kolm esimest õppeaastat). Õpetajateks olid jesuiidipaatrid ja orduvennad, nooremates klassides ka mõned kolleegiumis elanud ilmikvennad. 
Gümnaasium jagunes omakorda: 
1600. aasta detsembriks, kui Södermanlandi hertsog Karl Rootsi-Poola sõjas Tartu ümber piiras olid gümnaasiumi õppejõud ja kõik õpilased Tartust läheneva sõja kartusel lahkunud. Tartu hõivamisel laskis hertsog Karl 1601. aastal linna jäänud jesuiidid (sh Johannes Esto) vangistada ning Rootsi saata. 1603. aastal, kui Rzeczpospolita väed Tartu tagasi vallutasid, jätkas jesuiitide kool tööd alles 1611. aastal 20 õpilasega. Järgmise Rootsi-Poola sõda taaspuhkemisel ja Tartu 1625. aasta augustis kapituleerumisel rootslastele, lõpetas kool ametlikult oma tegevuse 1625. aastal.
Oregon rex

Oregon rex oli üks mitmest reks-kasukaga kassitõust, mis tekkis 20. sajandil juhusliku geneetilise mutatsioonina. 
Pärast seda, kui "oregon rex" eraldiseisva tõuna tunnustati, muutus see Ameerikas lühikeseks ajaks väga populaarseks. 1970. aastateks oli see tõug teiste reks-tüüpi tõugudega ristamise tõttu hääbunud. 
Välimus.
Reks-kassidele iseloomulik lokkis kasukas oli "oregon rex"'idel siidjas, lühike ja tihe ja ilma pealiskarvata. Karvastiku õrna laine tõttu oli okaskarv pikem kui aluskarv.
Pea oli kiilukujuline, koon pikk. Kõrvad olid suured ümarate otstega ning asetsesid kõrgel, silmad olid ovaalsed ja keskmise suurusega.
"Oregon rex" oli pikliku keha ja hapra kehaehitusega, saba oli pikk, peenike ning teravaotsaline. Jalad olid pikad ja saledad väikeste ümarate käppadega.
Iseloom.
"Oregon rex"'i tõus olid esindatud kõikide reks-tõugude tüüpilised iseloomuomadused. Nad olid seltsivad ja nõudlikud, lõbusad ja mänguhimulised, vahel ka kaootilised ning isekad. Väidetavalt olid nad domineeriva loomuga, seega oli kogenematutel omanikel nendega mõneti keeruline toime tulla.
Geneetika.
"Oregon rex"'i tõug oli mutatsiooni tulemus. Reks-karvastikku tekitava geeni või geenide muteerumine näib olevat üsna sage. Praeguseks kadunud "oregon rex" oli vaid üks sarnastest lokkiskarvalistest tõugudest.
Ristates "oregon rex"'ile iseloomulike omadustega kasse (geneetiline kirjeldus: roro) kornreksiga (rr) ja hiljem devonreksiga (rere), saadi siledakarvalised järglased. "Oregon rex"'i puhul põhjustas seega lokkiskarvalist mutatsiooni teistest reks-kassidest erinev geen.
Jesuiitide gümnaasium

Jesuiitide gümnaasiumid on tegutsenud mitmel pool:
Nicu Ceaușescu

Nicu Ceaușescu (1. september 1951 Bukarest – 26. september 1996 Viin) oli Rumeenia poliitik, Nicolae Ceaușescu ja Elena Ceaușescu poeg.
Gümnaasiumi lõpetamise järel õppis Nicu Ceaușescu Bukaresti Ülikoolis füüsikat. Juba üliõpilasena sai ta Rumeenia Kommunistliku Noorsooühingu peasekretäriks. 1982. aastal valiti ta Rumeenia Kommunistliku Partei Keskkomitee liikmeks. Nicu Ceaușescu vahistati Rumeenia revolutsiooni ajal 1989. aasta detsembri lõpus ja mõisteti kahekümneks aastaks vangi. 1992. aastal lasti ta tervislikel põhjustel vanglast välja. Ta suri 1996. aastal ühes Viini haiglas.
Palmiorav

Palmiorav ("Epixerus ebii") on näriliste seltsi kuuluv imetaja. Ta elab Lääne- ja Kesk-Aafrikas.
Horvaatia 2016. aasta suveolümpiamängudel

Horvaatia osales Rio de Janeiros toimunud 2016. aasta suveolümpiamängudel. See oli 7. kord, mil Horvaatia oma koondisega suveolümpial esines.
Olümpiavõitjaks tulid Josip Glasnović jahilaskmises, Sandra Perković kettaheites, meeste kahepaat koosseisus Martin Sinković ja Valent Sinković sõudmises, Šime Fantela ja
Igor Marenić purjetamises (470) ning Sara Kolak naiste odaviskes. Hõbemedali võitsid Damir Martin sõudmise ühepaadis, Tonči Stipanović purjetamises Laseril ja Horvaatia veepallikoondis. Pronksmedali võitsid Filip Hrgović poksis ja Blanka Vlašić kõrgushüppes.
Horvaatiat esindas 87 sportlast 18 spordialal. Olümpiapääsme said järgmised sportlased:
Tähtedevaheline planeet

Tähtedevaheline planeet (ka ilma täheta planeet) on planeedi massiga objekt, mis ei tiirle ühegi tähe ümber, vaid on otseselt orbiidil ümber galaktika keskme. Sellised planeedid on kas väljunud tähesüsteemist või polegi kunagi olnud gravitatsioniliselt seotud ühegi tähega. Linnutee galaktikas võib tähtedevahelisi planeete olla miljardeid. Sellistel planeetidel võib teoreetiliselt eksisteerida ka elusorganisme. Nad saaksid elutseda planeedi jäätunud pinna alustes ookeanides, mis püsivad vedelana tänu planeedi kuumast tuumast pärit soojusele.
Maale lähim teadaolev tähtedevaheline planeedi massiga objekt on WISE 0855−0714 ning see asub Maast 7 valgusaasta kaugusel.
Avastamine.
Uusi tähtedevahelisi planeete saab avastada kahel moel. Üks võimalus on otsida väga noorte planeetide infrapunakiirgust. Teine variant, mida saab kasutada ka vanemate ja jahedamate planeetide avastamiseks, on gravitatsioonilise mikroläätse meetod. Selle meetodi puhul põhjustab mõne tähe ning Maa vahelt mööduv planeet Maal asuva vaatleja jaoks muutusi tähe valguse intensiivsuses.
Makoto Kobayashi

Makoto Kobayashi (jaapani keeles 小林 誠 Kobayashi Makoto; sündinud 7. aprillil 1944 Nagoyas) on jaapani füüsik.
2008. aastal sai ta neljandiku Nobeli füüsikaauhinnast.
Karl Ferdinand Braun

Karl Ferdinand Braun (6. juuni 1850 Fulda, Hesseni kuurvürstkond – 20. aprill 1918 Brooklyn, New York) oli saksa füüsik ja leiutaja.
Ta andis olulise panuse raadio- ja televisioonitehnoloogia arendamisse.
1909. aastal anti talle ja Guglielmo Marconile Nobeli füüsikaauhind.
Baseli rahu

1795. aasta Baseli rahu koosneb kolmest rahulepingust, mis puudutasid Prantsusmaad Prantsuse revolutsiooni ajal (esindas François Barthélemy).
Detailid.
Suure diplomaatilise kavalusega võimaldasid lepingud Prantsusmaal rahustada ja lõhestada oma Esimese koalitsiooni vaenlased üksteise järel. Pärast seda kerkis revolutsiooniline Prantsusmaa Euroopa suurvõimuks.
Esimene leping 5. aprillil 1795 Prantsusmaa ja Preisimaa vahel oli olnud arutlusel aastast 1794. Preisimaa taganes koalitsioonist, mis oli töötanud läheneva Poola jagamisega ja tõmbas vajadusel oma Austria ja Venemaa vastu joondatud väed tagasi. (Vaata ka Prantsuse revolutsioonisõjad ja Napoleoni sõjad.) Salaja tunnistas Preisimaa Prantsuse kontrolli Reini läänekalda üle, oodates loovutust Riigipäeva poolt. Prantsusmaa tagastas kõik sõja ajal vallutatud maad Reinist idas. 6. aprilli öösel allkirjastasid dokumendi Prantsusmaa ja Preisimaa esindajad François Barthélemy ja Karl August von Hardenberg. Nad ei olnud näost näkku, kumbki oli oma majutuses Rosshofis või Markgräflerhofis ja kuller vedas pabereid ringi. Lepe, mis loovutas Reini vasakkalda, oli salaartiklis, koos lubadusega, et see vabastab paremkalda, kui Reini vasakkallas katab lõpliku üldise rahu Prantsusmaal. Peter Ochs koostas lepingu ja oli finantsaruannete märkimisväärse osa vahendaja.
Preisimaa pidas Baseli rahu kokkuleppest kinni aastani 1806, kui ta ühines Neljanda koalitsiooniga.
Teise lepinguga 22. juulil loovutas Hispaania Hispaniola saare idaosa Prantsusmaale vastutasuks Gipuzkoa säilitamise eest. Prantslased tulid samuti öösel allkirjastama rahulepingut Prantsusmaa ja Hispaania vahel, milles Hispaaniat esindas Domingo de Iriarte, kes allkirjastas lepingu Ochsi häärberis, Holsteinerhofis.
Lepingud Preisimaa ja Hispaaniaga lõhkusid liidu Prantsusmaa vabariigi kahe peamise vastase vahel Esimesest koalitsioonist.
28. augustil 1795 koostati kolmas leping, rahu Prantsusmaa ja Hessen-Kasseli vahel, mille allkirjastas Friedrich Sigismund Waitz von Eschen. 
Oli ka kokkulepe vahetada Austria väed, kes langesid vangi Belgias.