tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Johann Wilhelm Schneider

Johann Wilhelm Schneider (25. juuli/5. august 1796 Riia – 17. aprill/29. aprill 1858) oli Eesti vaimulik.
Schneider õppis Riia kreiskoolis ja Riia kubermangugümnaasiumis. Tartu ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1816–1819. Aastatel 1819–1824 oli ta koduõpetajaks Halliste kirikumõisas Karl Ernst von Bergi juures. Ordineeriti 3. mail/15. mail 1825 Riias õpetajaks.
Oli aastatel 1825–1858 (introdutseeriti 24. mail/5. juunil 1825) Halliste ja Karksi Peetri koguduse õpetaja, olles aastatel 1836–1855 Pärnu praostkonna praost.
Isiklikku.
Tema äi Karl Ernst von Berg oli Tarvastu, Halliste ja Karksi Peetri koguduse õpetaja, Sangaste ja Laatre Püha Laurentsiuse koguduse õpetaja ning aastatel 1828–1933 Liivimaa kindralsuperintendent. Tema poeg Ernst Magnus Schneider oli aastatel 1858–1877 Halliste ja Karksi Peetri koguduse õpetaja, aastatel 1877–1889 Halliste Püha Anna koguduse õpetaja. Tema tütrepoeg Erwin Karl Reinhold von Dehn oli Halliste Püha Anna koguduse õpetajaks aastatel 1889–1934.
Andreas Knopken

Andreas Knopken (ka Knöpken, Knopke, Knopius; umbes 1468 Sonnenburg (praegu Słońsk, Poola) – 18. veebruar 1539 Riia) oli Liivimaa esimene ja üks olulisimaid usureformaatoreid, teoloog ja jutlustaja.
Knopken pärines Küstrinist, Brandenburgi markkrahvkonna ja Poola kuningriigi piirialalt. Tema vend oli hilisem Riia toomhärra Jakob Knopken, muud tema perest ja lapsepõlvest aga teada ei ole. 1492. aastal oli Knopken jutlustajaks Gross-Möllenis ning oli ka ümbritsevate kirikute vikaar. Millalgi 16. sajandi alguses otsustas Andreas Knopken end harida ning asus õppima Treptowisse, kus rektoriks oli Johannes Bugenhagen. Samas koolis õppis ka Jakob Knopken. Knopkenid ja Bugenhagen said omavahel hästi läbi ning Andreas Knopken jäi Bugenhageniga lähedastesse suhetesse kuni oma surmani; tolle seisukohad vaimulikes küsimustes mõjutasid teda väga tugevalt.
1510. aastate alguses oli Knopken jutlustaja Riias, kuid otsustas sealt siiski peagi lahkuda. Aastatel 1515–1517 õppis ta Ingolstadti ja Frankfurt-Oderi ülikoolides, kuid tema stuudium jäi siiski lõpetamata. Ta naasis Treptowisse ning uuendas ja tihendas oma suhteid Bugenhageniga. Viimase mõjutusel hakkas ta 1520. aasta paiku reformatsiooni toetama. 1521. aastal naasis ta Riiga, asudes seal tööle esimese luterliku jutlustajana.
Knopkeni tegevus äratas peagi elavat vastukaja Riia kodanikes, kellest üha suurem osa asus teda toetama. Murdepunktiks sai 1522. aasta suvel toimunud dispuut Knopkeni ja katoliiklaste esindaja, võimalik, et frantsisklase Antonius Bomhoweri vahel. Vaidlus lõppes küll sellega, et mõlemad pooled kuulutasid endid selle võitjateks, kuid Riia linnas libises ülekaal seejärel protestantide kätte. Riia raad asus Knopkenit igati toetama, kuid Riia toomkapiitel hakkas tema tegevusele vaatama pigem viltu. 1523. aastal sattus tugeva surve alla tema vend Jakob, kes oli umbes 1520. aastal saanud Riia toomhärraks. Jakob otsustas oma toomhärra kohast loobuda ja asus ümber Wittenbergi, kus temast sai samuti protestant. Andreas jäi aga rae kaitse all oma jutlustajakohale edasi.
Andreas Knopkenil õnnestus oma seisukohad usuküsimustes ka trükkida lasta, see leidis aset 1524. aastal Wittenbergis. Tema teesidele kirjutas eessõna Philipp Melanchthon. 1529. aastal koostas Knopken koos Johannes Briesmanniga Riia linna kirikukorralduse, mis 1533. aastal võeti üle ka Tallinna ja Tartu poolt. Knopken lõi kaasa ka evangeelse koolikorralduse sisseseadmise juures.
Et Andreas Knopken oli ettevaatlik ja poliitilistes küsimustes sõna ei võtnud, siis tal linna ega jutlustajatega erilisi konflikte ei tekkinud. Teatud erimeelsusi tal siiski fanaatilisema jutlustaja Sylvester Tegetmeyeriga oli, kuid 1540. aastateks lahendati need sel teel, et rae otsusega olid mõlemad poole aastast Riia ülempastoriks. Riia poliitikutest olid Knopkenil kõige lähedasemad suhted ilmselt reformatsiooni edendaja Johann Lohmülleriga.
Andreas Knopken suri Riias 1539. aasta alguses umbes 70-aastaselt.
Potjomkin

Nime Potjomkin (vene Потёмкин) kannavad või on kandnud:
Ardabīl

Ardabīl on linn Loode-Iraanis Ardabīli provintsi ja Ardabīli maakonna keskus. Asub 25 km kaugusel Aserbaidžaani piirist 1351 m kõrgusel platool. Linnast läänes asub Sabalāni mägi.
Linnas on šeik Safī ad-Dīn Ardabilī haud ja hauakompleks, mis 2010. aastast kuulub UNESCO maailmapärandi nimistusse.
Ardabīl on tuntud siiditootmise ja sealsete pärsia vaipade poolest, mida peetakse ühtedeks parimateks.
Suurem osa linna elanikest on aserbaidžaanid.
Washington Wizards

Washington Wizards on USA korvpalliklubi, mis mängib korvpalliliigas NBA. Meeskond kuulub idakonverentsi kagudivisjoni ja peab oma kodumänge Washingtonis Capital One Arenal.
Ajalugu.
Klubi on varem kandnud nimesid Chicago Packers, Chicago Zephyrs, Baltimore Bullets, Capital Bullets ja Washington Bullets.
Wizards on NBA finaalis mänginud neli korda, klubi ainus meistritiitel pärineb 1978. aastast.
Anneli Ahven

Anneli Ahven (sündinud 27. jaanuaril 1972) on eesti filmiprodutsent. 
Ta on õppinud Eesti Humanitaarinstituudis germanistikat (BA) ning Hamburgi Ülikoolis filmitootmist (MA).
Töötab alates 1995. aastast tootmisfirmas Exitfilm. Alates 2006. aastast on ta Tallinna Ülikooli Balti Filmi- ja Meediakooli filmitootmise mooduli juhataja ja dotsent.
Eesti Filmitootjate Liidu juhatuse liige.
Euroopa Filmiakadeemia liige.
Producer On The MOVE 2010 – Cannes filmifestivali initsiatiiv.
10 mängufilmi, 8 dokumentaalfilmi, 5 lühifilmi produtsent.
Denver Nuggets

Denver Nuggets on USA korvpalliklubi, mis mängib korvpalliliigas NBA. Meeskond kuulub läänekonverentsi loodedivisjoni ja peab oma kodumänge Denveris Ball Arenal, mida jagatakse NHL-i klubiga Colorado Avalanche.
Ajalugu.
Klubi asutati 1967. aastal. Enne 1976. aastal NBA-ga liitumist mängis meeskond Denver Rocketsi nime all korvpalliliigas ABA.&lt;br&gt; Nuggets pole seni NBA finaali pääsenud, mitmel korral on meeskonna laeks jäänud läänekonverentsi finaalseeria, viimati aastal 2020.
Denílson

Denílson on Portugali eesnimi.
Denílson on mitme tuntud Brasiilia jalgpallurite nimi:
FK Ural

Sverdlovski oblasti Ural (ka FK Ural, ametlikult "Футбольный клуб «Урал» Свердловская область") on 1930. aastal asutatud Venemaa jalgpalliklubi, mille kodulinn on Jekaterinburg, kuid klubi esindab kogu Sverdlovski oblastit.
Kuningas Arthur

Kuningas Arthur on keskaja Lääne-Euroopa kirjanduses legendaarne kuningas Suurbritannias. Traditsiooniliselt dateeritakse kuningas Arthuri valitsusaeg 5. sajandi lõppu ja 6. sajandi algusse. Keskaegsete ajalooraamatute ja rüütliromaanide väitel juhtis Arthur rooma-keldi Inglismaa kaitset saksi sissetungijate vastu 6. sajandi alguses. Arthuri legendis on põimunud rahvaluule ja kirjandus ning tänapäeval on tema ajalooline olemasolu kahtluse all.
Napid ajaloolised andmed Arthuri kohta pärinevad mitmest allikast, millest peamised on "Annales Cambriae", "Historia Brittonum" ja Püha Gildase kirjutised. Samuti mainitakse Arthuri nime varastes luuletekstides nagu kõmri "Y Gododdin".
Arthuri legend sai populaarseks eelkõige Monmouthi Geoffrey fantaasiaküllasest teosest "Historia Regum Britanniae" ("Britannia kuningate ajalugu"), mis valmis 1138. Sellele eelnesid kõmri ja bretooni legendid ja luuletused, millest Arthur on kas suur sõdalane, kes kaitses Britanniat inimeste ja üleloomulike vastaste eest, või maagiline kuju, kes seostus vahel kõmri allilma Annwniga. On teadmata, mis Geoffrey "Historia"'s pärineb varasemaist allikaist ning mis on tema enese kirjanduslik väljamõeldis.
Ehkki kuningas Arthuri loo teemad, sündmused ja tegelased varieeruvad laialt ja sel pole üht kanoonilist versiooni, lähtuvad hilisemad ümberjutustused tihti Monmouthi Geoffrey versioonist. Geoffrey kirjelduses oli Arthur kuningas, kes lõi puruks saksid ning rajas impeeriumi, millesse kuulusid Britannia, Iirimaa, Island, Norra ja Gallia. Samuti ilmus Historia's rida tegelasi, kes nüüdseks on saanud Arthuri legendi oluliseks osaks: Arthuri isa Uther Pendragon, võlur Merlin, Arthuri naine Guinevere, mõõk Excalibur, Arthuri sünd Tintageli lossis, tema viimane lahing Mordredi vastu Camlannis ning viimne puhkepaik Avalonis.
12. sajandi Prantsuse autor Chrétien de Troyes lisas Arthuri legendi Püha Graali ja Lanceloti. Tema eeskujul said keskaja kirjanduses populaarseks Arthuri-romaanid, milles loo keskpunkt nihkub sageli Arthurilt teda ümbritsenud tegelastele, näiteks mitmesugustele Ümarlaua rüütlitele. Keskajal õitsenud Arthuri-kirjandus vajus uusajal unustusse, tõustes uuesti laia lugejaskonna ette alles 19. sajandi romantismi ajel.
Kuningas Arthuri loo põhjal on kirjutatud arvukalt raamatuid, tehtud filme, oopereid ja muid kunstiteoseid. Eesti keeles on ilmunud näiteks Marion Zimmer Bradley Arthuri-töötlus "Avaloni udud", T. H. White'i "Kunagine ja tulevane kuningas", Mary Stewarti "Kristallkoobas", James Riordani "Kuningas Arthuri lood", Mark Twaini paroodia "Jänki kuningas Arthuri õukonnas", samuti Arthuri-kirjanduse üks alusteoseid, Wolfram von Eschenbachi "Parzival" Rein Sepa tõlkes.
Viirpapagoi

Viirpapagoi ("Melopsittacus undulatus") on Austraalia päritolu papagoiline. Ta on viirpapagoi perekonna ("Melopsittacus") ainus liik.
Viirpapagoi looduslik levila on üksnes Austraalias.
Viirpapagoi eluiga võib olla 8–14 aastat.
Isased viirpapagoid suudavad hääli imiteerida.
Alates 1850. aastaist on viirpapagoisid kasvatatud ja aretatud puurilindudena.
Viirpapagoide nokavärvus tähistab nende sugu: pruun - emane ja sinine - isane.
Viirpapagoi nime päritolu on ebaselge. Esmakordselt registreeriti 1805. aastal, viirpapagoid on populaarsed lemmikloomad kogu maailmas nende väiksuse, odavate hindade ja inimkõne jäljendamise võime tõttu. Tõenäoliselt on nad kodustatud koera ja kassi järel maailmas populaarsuselt kolmas lemmikloom . 
Kirjeldus.
Metsikud viirpapagoid on keskmiselt 18 cm (7 tolli) pikad,  kaaluvad 30–40 grammi (1,1–1,4 untsi), 30 cm (12 tolli) tiibade siruulatusega ja neil on heleroheline kehavärv (kõht ja reied). mantlitel (selja- ja tiivakaaned) on kottmustad mantlimärgid (poegade ja ebakindlate mustade värvidega), mis on ääristatud kollaste lainetega. Laup ja nägu on täiskasvanutel kollased. Noortel isikutel on enne täiskasvanud sulestikku kuni 3–4 kuu vanuseni mustad triibud kuni ajukoeni (nina). Neil on väikesed, sillerdavad sinakasvioletsed põskelaigud ja kolm mustat täppi neelude mõlemal küljel (neid nimetatakse kurgulappideks). Kaks äärepoolseimat kurgupiirkonda paiknevad iga põskelapi põhjas. Saba on koobalt (tumesinine); ja väljaspool sabasulgedel on keskmised kollased välklambid. Nende tiibadel on rohekasmustad lendsuljed ja mustad kollaste ääristega katted koos kesksete kollaste välkudega, mis muutuvad nähtavaks alles lennu ajal või kui tiivad on välja sirutatud. Arved on oliivhallid ja jalad sinakashallid, sigodaktüülvarvastega . 
Austraalia looduslikus elupaigas on viirpapagoid märgatavalt väiksemad kui vangistuses .  Seda konkreetset papagoiliiki on vangistuses aretatud paljudes teistes värvides ja toonides (nt sinine, hall, hallroheline, läikiv, violetne, valge, kollakassinine). Lemmikloomapoes olevad inimesed on tavaliselt sinised, rohelised või kollased. Nagu enamik papagoiliike, fluorestseerib viirpapagoi sulestik ultraviolettvalguses - nähtus, mis võib olla seotud kurameerimise ja paarilise valimisega. 
Nende noka ülemine pool on alumisest poolest kõrgem, kattes suletuna põhja. Nokk ei ulatu palju välja, kuna seda ümbritsevad paksud, kohevad suled, andes näo allapoole suunatud noka, mis lamab vastu nägu. Ülemine pool toimib pika sileda kattena, alumine pool on aga vaid poole väiksem tass. Need nokad võimaldavad lindudel süüa taimi, puuvilju ja köögivilju.
Olevi gild

Olevi gild oli (ladina keeles "fraternitas sancti Olavi") oli gild, mis tegutses Tallinnas keskajast Rootsi aja lõpuni.
Olevi gild on saanud nime kaitsepühak Olafi (Norra kuningas Olav II Haraldssoni) järgi. Olevi gildi on esmamainitud ajalooürikuis 1341. aastal. Algselt oli gild kodanikke koondav vaimulik vennaskond, millest sai alles hiljem käsitöölisi ühendav gild. 17. sajandil (1698. aastal) liideti Olevi gild Kanuti gildiga.
Gildi rajamise aeg on teadmata. Esimest korda on gildi kirjalikes allikates mainitud 1341. aastal, aga see võidi asutada juba 13. sajandil.
Oleviste gildi kuulus 16. sajandil kaheksa käsitööliste tsunfti ning esialgu oli see sotsiaalselt staatuselt umbes võrdne Kanuti gildiga, sest madalamad käsitöölised kuulusid Püha Ihu gildi. 1520. aastatel reformatsiooni ajal lõpetas Püha Ihu gild tegevuse ja selle tsunftid jätkasid tööd Oleviste gildis, mille staatus muutus seega madalamaks Kanuti gildi omast.
1698. aastal Oleviste gild suleti ja sellesse kuulunud tsunftid jätkasid Kanuti gildis.
Gildi kuulusid Tallinna linnakodanikest lihtsamate käsitööaladega tegelenud tsunftide käsitöölised. Osa tsunfte kuulus kuni 16. sajandini Püha Ihu Gildi, nende üleminek Püha Olavi Gildi ei ole kindel.
Gildi ei pääsenud linakangrud kui põlgusväärsed, kuna nende töö eeldas kedruse töötlemist uriiniga.
Gildihoone.
Olevi gildil oli alates 14. sajandist maja, mis asus Pikk tänav 24 asuva hoone kohal. Aastatel 1419–1422 ehitas gild oma hooned ümber ja tänava äärde kerkisid kaks viilmaja. Vasakpoolne, väiksem hoone, mille viilu ülaosas asub gildi kaitsepühaku püha Olevi kujutis, oli eeskoda, parempoolne suurem ehitis oli gildisaal, mis on Tallinna ilusaim keskaegne profaanruum.
Olevi gildi hooned said kannatada 1697. aasta Tallinna tulekahju ajal, milles hukkus ka gildiruumides olnud gildi arhiiv. Pärast Olevi gildi sulgemist ehitati hooned aitadeks. Gildi eeskoja hoone omandas 1806. aastal naabermajas Mustpeade Majas asuv Mustpeade vennaskond ja ehitas selle 1834. aastal ümber Mustpeade vennaskonna klubiruumideks. Viimase Olevi gildi hoonetest, kahelöövilise võlvitud Gildisaali ostis Mustpeade vennaskond 1919. aastal. See liideti aastatel 1919–1922 Ernst Gustav Kühnerti juhendamisel toimunud renoveerimise järel vennaskonna klubiruumidega.
Kalle Hiob

Kalle Hiob (sündinud 26. aprillil 1963) on eesti talupidaja ja bussijuht.
2011. aasta Riigikogu valimistel kandideeris ta üksikkandidaadina ja sai 187 häält.
2019. aastal andis ta oma bussis sõitvale naisele esmaabi ja päästis ta elu, mille eest sai telekanali TV3 auhinna.
Horoloogia

Horoloogia ehk koroloogia (vanakreeka sõnadest "chōros" või "chōra" 'koht, paik' ja "logos" 'mõiste, käsitlus') ehk arealoogia ehk levilateadus on levilate uurimisega tegelev teadusharu.
Horoloogia on osa biogeograafiast.
Samuti inglise keele tõlkest tulenevalt on horoloogia ajamõõtmisteadus, kellassepakunst.
Wilkie Collins

Wilkie Collins (8. jaanuar 1824 – 23. september 1889) oli inglise romaani- ja näitekirjanik. 
Teda peetakse üheks kriminaal- ja detektiivkirjanduse teerajajaks. Collins sai tuntuks oma põnevusromaanidega, milles kasutas esmakordselt mitme jutustajahääle ja päevikuvormis esitusviisi. Tema tuntuimad teosed on "Naine valges" (1859) ja "Kuukivi" (1868), mida peetakse esimeseks tõeliseks ingliskeelseks detektiivromaaniks. 
Collins oli Charles Dickensi lähedane sõber ja kaastööline ning avaldas osa oma töödest tema ajakirjades. Tema teosed keskenduvad sageli ühiskondlikele probleemidele, identiteediküsimustele ja õigussüsteemi puudustele.
11. juunil 2004 esietendus Eesti Draamateatri suures saalis Collinsi romaanil põhinev Priit Pedajase lavastus "Naine valges. Suvine impressioon".
Doomino

Doomino on 2–6 inimese lauamäng.
Mängureeglid.
Igale mängijale jagatakse kätte seitse klotsi, ülejäänud pannakse tagasi maha. Klotse tuleb asetada lauale nii, et uue klotsi ühe osa täppide arv kordaks rivi viimase klotsi viimase osa täppide arvu. Kui sobivat arvu pole, siis tuleb maast uus klots võtta. Võidab see, kellel klotsid enne otsa saavad või vähem klotse kätte jääb.
Võitluskunstid

Võitluskunstid on ulatuslikud võitlusviiside ja -traditsioonide süsteemid. Kõigi võitluskunstide eesmärk on sama: lüüa vastast füüsiliselt või kaitsta end füüsilise ohu eest. Mitmete võitluskunstide teooria tugineb suuresti usundile; nii seostuvad Aasia võitluskunstid sageli budismi, hinduismi, taoismi, konfutsianismi või šintoga. Tihti on võitluskunstidel oma aukoodeks, vahel on need seotud ka traditsioonilise või rahvameditsiiniga (nt "qigong" ja nõelravi).
Võitluskunste on nimetatud niihästi kunstiks, teaduseks kui ka spordiks. Mitmeid neist harrastatakse kontaktspordina, kuid samuti võidakse võistelda teatud võtete soorituses, sarnaselt nt iluvõimlemise või vettehüpetega.
Kuigi enamasti peetakse võitluskunstide all silmas paljakäsi võitlemist, kasutatakse mõnes traditsioonis ka relvi: vehklemises mõõka, gatkas kaigast, kyūdōs vibu jne.
Tänapäeval seostatakse terminit "võitluskunstid" tavaliselt Kaug-Ida päritolu võitlusviisidega nagu taekwondo, karate, aikidō ja judo. Samas pärineb hulk võitluskunste mujaltki: poks ja mõned ajaloolised mõõgavõitlusviisid Euroopast, capoeira Lõuna-Ameerikast, sambo Venemaalt jne.
Triktrak

 
Triktrak ehk backgammon on üks maailma vanemaid kahe inimese lauamänge. Mängulaual on 24 kitsast kolmnurka ehk kiilu, millel paiknevad kivid.
Kummalgi mängijal on mängu alguses laual 15 kivi. Eesmärk on esimesena kõik oma kivid laualt eemaldada. Kive liigutatakse kahe täringu veeretamisel saadud arvu jagu.
Maire Liivamets

Maire Liivamets (sündinud 9. mail 1950) on eesti kirjanduskriitik ja -teadlane.
Ta töötab Eesti Rahvusraamatukogu teenindusosakonnas eesti kirjanduse referendina.
Must teemant (film 2004)

"Must teemant" (flaami keeles "De duistere diamant") on 2004. aastal stuudios Antares valminud flaamikeelne Belgia lastefilm, mille aluseks on Hollandi kunstniku Willy Vandersteeni samanimeline koomiks.
Perekondliku seiklusfilmi režissöör on Rudi Van Den Bossche. Peaosades on Joeri Busschots, Céline Verbeeck, Dirk Roofthooft, Peter Van den Begin ja Thekla Reuten. Muusika autor on Brian Clifton.
Filmi peategelased on õde ja vend Suske ja Wiske. Koos onu ja tädiga Hollandis suvevaheaega veetes leiavad nad teemandi, mille kingivad tädi Sidonale. Paraku kuulub teemant kurjale võlurile ning tädi jääb raskesti haigeks. Et teda päästa, lähevad Suske ja Wiske teadlase abiga 15. sajandi Hollandisse.
Filmi pikkus on 88 minutit.
Fortschritt

VEB Fortschritt oli Saksa Demokraatliku Vabariigi riiklik põllumajandustehnika tootmiskoondis, mis asus Neustadt in Sachsenis. Koondis tegutses aastatel 1951–1991, kuni see erastati ning hakkas kandma nime MDW Fortschritt. 1997. aastal ühines Case IH kontserniga ja lõpetas põllumajandustehnika tootmise Fortschritti kaubamärgi all. 
Põhitoodang oli traktorid, kombainid ja põllutöömasinad, mis olid Nõukogude Liidu, sh Eesti NSV põllumajanduses kõrgelt hinnatud. Võrreldes Nõukogude Liidus toodetud sarnaste masinatega olid Forschritti toodetud masinad insener-tehniliselt hästi läbimõeldud, suhteliselt hea kvaliteediga, aga nõudsid korrashoiu ja remondi tegijatelt asjatundlikku täpsust Eestis on siiani kasutusel (iseliikuvad) liikurniidukid E-301 E-303, silokombainid mudelid E-280. E-281C, teraviljakombainid E-514 ... E-524 
järelveetav lintlaadur-konveier E-062, järelveetav trumliga silokombain E-065, kaaruti-vaaluti E247, järelveetav kartulikombain E-671 
järelveetavad heinapressid K-442 ja K-453, K534, K-530 
Koristatud seemnete ja seemnevilja puhastamise ja sorteerimise seadmed kuivatites K-531 Giant ja K-541 Super 
Šassiitraktorid RS-09, GT122 ja GT124 ja sellele sobiv niiduk küljele E-143, kartulivõturootor taha E-655, seemnekülvik keskel A-188,pöördader keskele B-157, pöördader taha B-158, äke taha B-391, tsentrifugaal-väetiselaotur taha D 020/2 Väetisekülvik ette D 344/S; mitmeti seadistatav taimeharimise seade keskele D-344/S, esilaadur T150 keskele kuue tööorganiga kopa asendusena, virnasti T180 keskele kopa ja aluste kahveltõstuki vahetatav liidesega, rootorhari T-934 keskele ja analoogne rootorhari T-936 taha, generaator GT-299 keskele kompressor GT-298 keskele, ~180° pööratav laadur keskele T-157. söödajagamise haagis F-935, kolme suunda kallutatav veokast KA1 keskele, kaaruti-vaaluti K-247 taha, pritsimisseade S-293 keskele ja ette, looreha E-451 taha, vaheltharimisseade P-420 keskele kokku vähemalt 47 seadet, millel on üle 10 vahetatava tööorgani.
Sylvester Tegetmeyer

Sylvester Tegetmeyer (ka Silvester Tegetmeier; surnud 1552 Riias) oli Liivimaa olulisemaid usureformaatoreid, selle radikaalsema suuna esindaja.
Tegetmeyer pärines Hamburgist, kuid tema noorusest pole midagi teada. 1510. aastatel õppis ta Rostocki ülikoolis ning sai 1519. aastal magistriks. Pärast seda oli ta lühikest aega Rostocki Maarja kiriku kaplan ning seejärel Jakobi kiriku jutlustaja. Seal töötades puutus ta kokku Joachim Slüteriga, kes teda reformatsiooniga tutvustas. 
Lõplikult liitus Tegetmeyer reformatsiooniga aga seejärel, kui ta 1522. aastal Riiga saabus. Temast sai Andreas Knopkeni järgija ja peagi ka abiline. Sama aasta sügisel alustas ta juba teise iseseisva jutlustajana Riia Jakobi kirikus tegevust. Ta osutus Knopkenist tunduvalt radikaalsemaks usulevitajaks, kes oli valmis ka vanausulistega tõsisesse konflikti minema. Võimalik, et just tema jutlused põhjustasid Riias pildirüüsteid. 
Tegetmeyer lootis reformatsiooni levitada aga ka mujale üle Liivimaa. Oma tegevuses leidis ta tugeva toetaja Riia linnasündik Johann Lohmülleris, kellega koos ta 1525. aastal Liivimaa maapäevale sõitis. Seal jutlustas Tegetmeyer mitu korda päevas ja võitis reformatsioonile rohkelt uusi toetajaid. Samas astus tema vastu tugevalt välja Harju-Viru rüütelkond, kelle esindajad ähvardasid teda noaga ja sundisid kirikust lahkuma. Seejärel jutlustas Tegetmeyer vabas õhus.
1525. aastal puhkesid pildirüüste ja tõsine konflikt linlaste ja piiskop Johann Blankenfeldi vahel aga Tartus. Linnas oli vaid üks luterlik jutlustaja, Melchior Hoffmann, kes oli teoloogilise hariduseta ning kaldus müstitsismi. Linnarahva rahustamiseks palus Tartu raad Riiat endale mõni jutlustaja abiks saata. Tegetmeyer saabuski veebruaris Tartusse ja jutlustas seal üle kahe nädala mitu korda päevas. Ta aitas koostada ka Tartu luterlikku usukorraldust.
Tegetmeyeri plaanides oli ka üle-Liivimaalise luterliku kirikukorralduse koostamine, millest ta andis teada 1526. aastal. See plaan siiski käiku ei läinud, sest 1529. aastal koostasid luterlikes linnades kasutust leidnud kirikukorralduse hoopis Preisimaa reformaator Johann Briesmann ja Knopken. Tegetmeyer asus samas aga Preisimaa-vastaste tegelaste ridadesse, lootes reformatsiooni edendamist Riia kodanike ja Liivi ordu koostöö läbi.
Tegetmeyer jäi Liivimaa üheks olulisemaks kiriku-uuendajaks kuni oma surmani Riias 1552. aastal.
Professorite Instituut

Professorite instituut oli Tartu Ülikooli juures aastail 1828–1838 tegutsenud institutsioon Venemaa keisririigi ülikoolidele õppejõudude ettevalmistamiseks.
Professorite instituut loodi 1828. aastal George Frederic Parroti eestvedamisel. Sellekohase taotluse esitas ta tsaar Nikolai I-le 1827. aastal. Suure Prantsuse kodanliku revolutsiooniga ra­kendas keisrinna (1762–1796) Katariina II abinõusid, et tõkestada revolutsiooniideede levikut Venemaal. Keiser (1796–1801) Paul I, jätkates Katarii­na II sisepoliitilist kurssi, keelas 1798. aastal, venelastel välismaa ülikoolidesse õppima mineku. Valitsus oli keiser (1801–1825) Aleksander I ajal sunnitud asutama rea uusi ülikoole Venemaa keisririigis: Kaasanis (1804), Harkovis (1805) ning taastama Tartu ülikooli (1802) ja Peterburi ülikooli (1819). Heatasemelise ja arvuka rahvusliku õppejõudude kaadri puudumisel vastavatud Vene ülikoolide jaoks oldi sunnitud aga kutsuma õppejõududeks välismaalasi.
Vene rahvusest kandidaadid Professorite instituudi kahekümnele kohale valiti katsete alusel Moskva, Peterburi, Vilniuse, Kaasani ja Harkivi ülikoolist. Õpingud Tartu Ülikoolis kohalike professorite juhendamisel kestsid neli aastat, millele järgnes kaheaastane täiendus välismaa ülikoolides. Instituudi teise lennu komplekteerimine algas pärast esimese lennu välismaale saatmist 1832. aastal. Teises lennus oli Tartus kuus kasvandikku, kes suunati 1838. aastal ilma praktikata välismaal tööle Venemaa kõrgkoolidesse. Koolituse Professorite instituudis läbis kokku 22 professorit. 
Professorite instituudi töökogemusest sai alguse õppejõudude-juhendajate süsteem teadurite ettevalmistamisel. Instituudi kasvandike väitekirjad olid oluliseks panuseks teaduse arengusse. 1832. aastal kaitsesid instituudi kasvandikud seitse filosoofiadoktori, viis meditsiinidoktori, ühe õigusteaduste doktori ja kolm filosoofiamagistri väitekirja. Teise koosseisu kasvandikud kaitsesid kaks meditsiinidoktori väitekirja ning neli filosoofiadoktori väitekirja – kaks ajaloos ja kaks astronoomias. Tartu ülikooli Professorite instituudi kasvandikeks olid hilisemad tuntud teadlased ja Peterburi Teaduste Akadeemia liikmed kirurg Nikolai Pirogov, ajaloolane Mihhail Kutorga, astronoom Aleksei Savitš.
Nino Ananiašvili

Nino Ananiašvili (ka Nina Ananiašvili, gruusia ნინო ანანიაშვილი; sündinud 28. märtsil 1963 Thbilisis) on gruusia baleriin. 
Ta alustas balletiõpinguid 1969. aastal Thbilisis (olles tegelenud iluuisutamisega, tuli 1973. aastal Gruusia noorte meistriks). 1976. aastal astus Moskva balletikooli, kus tema õpetajaks oli Natalja Zolotova. 1980. aastal oli tal lavadebüüt koolilavastuses "Coppelia". 1981. aastast kuulus ta Suure Teatri balletitruppi.
2004. aastal naasis ta president Mihheil Saakašvili kutsel Gruusiasse ja sai Gruusia Phaliašvili-nimelise ooperi- ja balletiteatri kunstiliseks juhiks. 
Aastast 2021 on ta samas peaballettmeister.
Isiklikku.
1998. aastast on ta abielus Gruusia diplomaadi ja poliitiku Grigol Vašadzega. Neil on kaks last. Ta on 2006. aastast Gruusia endise presidendi Mihheil Saakašvili poja ristiema.
Kassatsioon

Kassatsioon on jõustumata kohtuotsuse peale edasikaebamine õigusküsimustes ning selle läbivaatamine kõrgema astme kohtus ilma faktiküsimuste ümberhindamiseta. Termin pärineb prantsuse kohtusüsteemist.
Eesti.
Eestis vaadatakse asju kassatsiooni korras läbi Riigikohtus. 
Kriminaalasjades sätestab KrMS § 364 lõige 5, et Riigikohus ei või tuvastada faktilisi asjaolusid. Siiski on Riigikohus asunud seisukohale, et see keeld ei tähenda, et olemasolevaid tõendeid ei võiks üldse hinnata (Riigikohtu kriminaalkolleegiumi 10. oktoobri 2000. a otsus asjas nr 3-1-1-85-00).
Tsiviilasjades arvestab Riigikohus kassatsiooninõude põhjendatuse kontrollimisel vaid faktilisi asjaolusid, mis on tuvastatud alama astme kohtu otsusega (TsMS § 687 lõige 3 lause 1). Tsiviilasjas 3-2-1-148-05 märkis Riigikohus, et ainuke põhjus Riigikohtus tõendeid uurida on ringkonnakohtu poolt menetlusõiguse rikkumise tuvastamine.
Haldusasjades sätestab kehtiva HKMS § 64 lõige 2, et Riigikohtu otsus põhineb alama astme kohtu otsusega tuvastatud faktilistel asjaoludel. Riigikohus ei tuvasta kaebuse aluseks olevaid faktilisi asjaolusid. Alates 1. jaanuarist 2012 jõustunud HKMS kassatsioonimenetluse sätted (§§ 229 jj) on sõnastuselt analoogilised kehtiva TsMS sätetega. Riigikohus on siiski pidanud võimalikuks erandina arvestada faktilisi asjaolusid, mida pole tuvastatud alama astme kohtu otsusega, juhul kui asja lahendatakse lihtmenetluses (Riigikohtu halduskolleegiumi 27. juuni 2018. a otsus nr 3-18-306/41).
Räätsad

Räätsad ehk rajad on jalanõude külge kinnitatavad vahendid pehmel pinnal (lumel, soos) kõndimiseks.
Varem valmistati räätsad nahast või punuti vitstest. Neid on kasutatud nii inimeste kui ka hobuste liikumise kergendamiseks. 
Räätsadega ei vaju läbi pehme ja märja rabapinnase, talvel hoiavad räätsad pehme lumekihi eest. Räätsasid on võimalik kiirelt jalga panna ja ära võtta. Jalgade kuivana hoidmiseks kasutatakse sääriseid ja lastele on lasteräätsad.
Räätsade ajalugu ja tänapäev.
Räätsad on umbes 6000 aastat vanad, kuid arvatakse, et räätsad olid olemas juba enne suuski, mille vanuseks loetakse 8000 aastat. Arvatavasti oli suusa ja räätsa eelkäija midagi vahepealset – lauajupid seoti toornaharibade abil jalgade külge, et paremini suure lume peal püsida. Räätsad olid algselt abivahendiks jahipidamisel ning vahemaade läbimiseks, et uusi alasid avastada või lihtsalt ühest asulast teise saada. Räätsade esimesed kasutajad olid Kesk-Aasia, kust lumeräätsad liikusid Siberi kaudu Skandinaaviasse ja Beringi väina kaudu Põhja-Ameerikasse. Kõik toimus vahemikus 30 000- 5000 aastat e.m.a. Euroopas räätsad unustati mõneks ajaks, kuni 15.sajandini, kui avastati taas Ameerika. Prantsuse kolonialistid nimetasid indiaanlaste varustuse hulka kuuluvaid lume peal käimiseks mõeldud puuraame ja punutud põhjaga vahendeid tennisereketiteks. Hiljem kasutasid nad neid ise ka ja Kanada armee varustusse kuuluvad räätsad tänapäevani.
Räätsade valmistus.
Räätsad on 30 aasta jooksul teinud revolutsioonilise muutuse. On muudetud räätsade materjali ja kinnitusi. Tänapäeva räätsad on puust raamiga ning vastupidavad. Nende valmistamisel kasutatakse alumiiniumi, plastikut, Hypaloni; sidemed on tehtud reguleeritavateks ja kand liikuvaks; räätsa alla on kinnitatud libisemisvastaseid hambaid ning vajadusel saab juurde monteerida lumel püsivust parandavaid sabasid; eraldi räätsasid valmistatakse nii meestele, naistele kui ka lastele, arvestades nende kehakaalu ja pikkust. Räätsad on kõndimiseks ja jooksmiseks.
Eestlaste räätsad.
Vanad eestlased kutsusid räätsi rajadeks ehk soorajadeks, soo-rätsideks. Räätsad tehti metsa või raba ääres puuokstest, -juurtest ja -koorest ning seoti jala otsa. Kui lauajupp saadi jala külge kinni seotud, võis minna metsa jahile, puid varuma, sood ületama, suvel märjal heinamaal heina tegema või vastu kevadet külmunud lumekoorikul kõndima. Vihmastel suvedel kinnitati räätsad ka hobustele kapjade külge, et hein lohistiga kuivale vedada. Talvel kasutasid räätsasid jahimehed. Kartmata läbivajumist sai nõnda hõlpsasti üle lumehangede ja jõgede, kus jää oli õhuke.
Andreas Reinberg

Andreas Reinberg (sündinud 2. juulil 1967 Tallinnas) on Eesti riigiteenistuja.
Ta töötab tuletõrjuja-päästjana. Reinberg on alates 2008. aastast päästjate usaldusisik. Ta kandideeris 2011. aasta Riigikogu valimistel üksikkandidaadina ja sai 1413 häält, millest ei piisanud Riigikokku pääsemiseks.
Elmo Ant

Elmo Ant (varem Valdo Paddar; sündinud 13. mail 1962) on eesti muusikaürituste korraldaja, poliitik, endine Viljandi linnavolikogu liige ja Eesti Kongressi liige aastatel 1990–1992.
Valdo Paddar tegutses aastatel 1978–1984 diskorina. 1984. aastal arreteeriti ta süüdistatuna nõukogudevastase propaganda levitamises. Sama aasta 26. novembril Jõgeval peetud väljasõiduistungil mõistis kohus (kohtunik Leili Kimask) talle Nõukogude kriminaalkoodeksi "motiveerimatu huligaansuse" paragrahvi alusel neljaks aastaks vanglasse, kuigi prokurör oli nõudnud talle vaid kaheaastast vanglakaristust. Aastatel 1984–1988 kandis Paddar karistust Rummu vanglas. Vanglas olles haigestus ta suhkurtõppe.
Valdo Paddar oli Eesti Rahvusliku Sõltumatuse Partei (ERSP) asutajaliige ning algusaastatel selle partei Viljandi piirkonna esimees. 1989. aasta kohalike omavalitsuste valimistel valiti ta Viljandi linnavolikokku. Ta juhtis ka Eesti kodanike komiteede liikumist Viljandis ning 1990. aastal valiti ta Eesti Kongressi.
Ta on kuulunud mitmesse erakonda, nende seas on olnud nii ERSP, Isamaaliit (liitunud koos ERSP liikmeskonnaga) ja juunist 2010 kuni aprillini 2012 Eesti Vabaduspartei – Põllumeeste Kogu.
Eesti Vabaduspartei esindajad on väitnud ajakirjandusele, et 1998. aastal olevat Soome kriminaaluurimise andmetel Paddar vägivaldselt rünnanud ja vigastanud oma naist, oma last ja teisi inimesi ning viibinud sama aasta septembrist oktoobrini Põhja-Karjala maakonnavanglas.
Valdo Paddar oli 1999. aasta Tartu laulupeo direktor.
Ta kandideeris 2011. aasta Riigikogu valimistel üksikkandidaadina, sai 310 häält ega osutunud valituks. Ajakirjanduses märgiti, et ta kulutas riigikogu valimiste kampaaniaks kokku 10 123 eurot. 
Pärast 2011. aasta valimisi võttis Valdo Paddar endale uueks nimeks Elmo Ant. 
Hiljem on meedias teda kirjeldatud kui rahvuslikku radikaali, restitutsionalisti (rajasõltuvuslikkuse pooldajat) ja natsionalismi avalikku propageerijat.
Rääts

Rääts on mitme tähendusega sõna.
Friedrichshain-Kreuzberg

Friedrichshain-Kreuzberg on Berliini linnarajoon, mis moodustati 2001. aastal endise Ida-Berliini Friedrichshaini rajooni ja endise Lääne-Berliini Kreuzbergi rajooni liitmisel. Ajalooline Oberbaumbrücke sild ühendab Spree jõe kahel kaldal asuvaid piirkondi. 
Friedrichshain-Kreuzbergi rajoon koosneb Friedrichshaini ja Kreuzbergi linnaosast.
Elanikkond.
Rajooni moodustavad Friedrichshaini ja Kreuzbergi linnaosa erinevad elanikkonna struktuurilt oluliselt. Näiteks on mittesaksa päritolu elanike osakaal Kreuzbergis 32,8%, samas kui Friedrichshainis on see 8,7% (2002. aasta andmeil). Samuti erineb linnaosade elanikkonna ealine struktuur märkimisväärselt: Kreuzbergis on enam esindatud vanusegrupp 35–60-aastased, samas kui Friedrichshainis elab rohkem nooremaid inimesi. Friedrichshain-Kreuzbergi rajoonis tervikuna elavad eelkõige noored täiskasvanud.
Ringmüür

Ringmüür on keskajal kasutatud linnuse, kindlustatud linna või asula ümber ehitatud kaitsemüür, mis on varustatud tornide, mitmesuguste kaitseseadeldiste ja tugevasti kindlustatud väravatega. 
Sageli oli keskajal suurematel linnustel "sisemine" ja "väline" ringmüür ja nende vahel ümbriskäik või väljak või "zwinger".
Autosidur

Autosidur on sidur, mida kasutatakse mootori pöördemomendi ülekandmiseks jõuülekandele.
Siduri ehitus:
Ketashõõrdesidur koosneb vedavatest osadest, mis pöörlevad koos mootori hoorattaga ja veetavatest osadest, mis on ühenduses auto jõuülekandega. Siduri vedavad osad on hooratta ja suruketta siledaks töödeldud pinnad. Sidurikorv ühendab surveketta hoorattaga. Seetõttu pöörlevad nad ühise tervikuna. 
Siduri veetav osa on hõõrdkatetega siduriketas. See asub sidurivõlli nuutidel. Sidurivõll on ühenduses käigukastiga. Siduriketta rumm ja sidurivõlli nuutliide lubab neil ühiselt pöörelda, kuid ei takista siduriketta nihkumist sidurivõlli telje sihis. 
Sidurikorvi vedruhoidjasse on mahutatud vedrud. Need vajutavad surveketta vastu veetavat siduriketast ja veetava ketta vastu hooratast. Ketaste kokkusurumine tekitab hõõrdemomendi, mis võimaldab kanda mootori pöördemomenti edasi jõuülekandele. Auto peatamiseks tuleb mootor jõuülekandest eraldada, st sidur lahutada. 
Siduri mehaanilise ajami osad on tugede ja poltidega lahutuskäpad, viimik, lahutushark, varras (tross) ja pedaal. Käpad on liigendühendatud korvi külge kinnitatud tugedega. Käppade lühikesed välimised harud on ühenduses reguleerpoltidega. Viimik on siduri võllil lahtiselt. Ta saab sellel nihkuda, kui siduripedaal liigutab hoovastiku vahendusel lahutusharki. 
Siduripedaalile vajutamisel lükkab lahutushark viimiku vasakule, vajutades sellega tugiseibile, mis asetseb lahutuskäppade seesmistel otstel, mille tulemusel lahutuskäpad pöörduvad tugede liigendeis ja tõmbavad poltidega suruketta tagasi, ületades vedrude survejõu. Kui surveketas liigub tagasi, siis veetav siduriketas vabaneb ja sidur lahutub.
New York Knicks

New York Knickerbockers (tuntud ka kui New York Knicks) on USA korvpalliklubi, mis mängib korvpalliliigas NBA. Meeskond kuulub idakonverentsi Atlandi divisjoni ja peab oma kodumänge Madison Square Gardenis.
Ajalugu.
New York Knicks on üks kahest NBA meeskonnast, mis tegutseb siiani samas linnas, kus ta asutati (teine on Boston Celtics). 1946. aastal asutatud Knicks mängis korvpalliliigas BAA, kuni see ühines 1949. aastal rivaali NBL-iga, mille tagajärjel moodustati NBA.
New York Knicks on NBA meistriks tulnud kaks korda, 1970. ja 1973. aastal. Viimati pääses Knicks NBA finaali 1994. ja 1999. aastal, kui meeskonna tugitala oli keskmängija Patrick Ewing, kuid finaalseeriates kaotati vastavalt Houston Rocketsile ja San Antonio Spursile.
Tšiili jalgpallikoondis

Tšiili jalgpallikoondis on Tšiili rahvuskoondis jalgpallis.
1962. aastal kodumaal toimuval MMil võitis Tšiili koondis pronksmedali, alistades kolmanda koha mängus Jugoslaavia 1:0.
2015. aastal tuli Tšiili esimest korda Lõuna-Ameerika meistriks.
Pankow

Pankow [p'anko] (saksa keeles [paŋkoː]) on Berliini kõige suurema elanike arvuga linnarajoon. See moodustati 2001. aasta haldusreformi käigus Prenzlauer Bergi ja Weißensee linnarajooni liitmisel.
Linnaosad.
Pankow' rajoon koosneb 13 linnaosast:
Rajooni piires on elanikkond jaotunud väga ebaühtlaselt. Kaks kolmandikku elanikest elavad kolmes suuremas linnaosas: Prenzlauer Bergis, Pankow's ja Weißensees. Prenzlauer Berg on asustustiheduse poolest Berliini linnaosadest viies, samas kui Blankenfelde ja Stadtrandsiedlung Malchow on kaks kõige väiksema asustustihedusega linnaosa Berliinis. Kaks viimatinimetatud linnaosas moodustavad ligi viiendiku kogu rajooni pindalast, kuid neis elab vähem kui protsent rajooni elanikest. Neuköllni ja Kreuzbergi järel on Prenzlauer Berg Berliini suurima elanike arvuga linnaosa.
Elanikkond.
Regiooni elanikkonnast 50,5% moodustavad naised ja 49,5% mehed. Kogu linnaregiooni piires on välismaalaste osakaal 6,9%, kuid linnaosade kaupa erineb see näitaja märkimisväärselt.
Liiklus.
Pankow' rajooni teenindab metrooliin U2. Prenzlauer Bergi linnaosas asuvad Senefelderplatzi, Eberswalder Straße ja Schönhauser Allee metroojaamad ning Pankow' linnaosas Vinetastraße ja Pankow' metroojaamad. Schönhauser Allee ja Pankow' jaamad on lisaks sellele ka ümberistumisjaamad Berliini-siseselt sõitvatele S-Bahni rongidele.
S-Bahni liinidest asub Pankow' rajoonis peaaegu kogu põhjapoolne osa idaringi ringraudteest (Storkower Straße, Landsberger Allee, Greifswalder Straße, Prenzlauer Allee ja Schönhauser Allee raudteejaamad). Berliin Mitte rajooni piiril asub Bornholmer Straße raudteejaam, mida läbivad linna lõunaosast tulevad rongid suunal Oranienburg/Henningsdorf ja Bernau. Reinickendorfi rajooni piiril on Wollankstraße, Schönholz und Wilhelmsruh jaamad.
Rajooni läbib Oranienburgi-suunaline Bundesstraße 96a maantee.
Vaatamisväärsused.
Olulisemad hooned Pankow' rajoonis on 20. sajandi algusest pärinev Pankow' raekoda ja Schönhauseni loss Niederschönhausenis. Pankow'd peetakse roheliseks linnaosaks, kus märkimist väärivad parkidest Bürgerpark ja Schlosspark.
Tähelepanuväärne on ka Schönhauser Allee ja Prenzlauer Allee vahelise ala kohvikute ning baaride piirkond.
Weißensee linnaosas asub Euroopa suurim juudi kalmistu.
Colombia jalgpallikoondis

Colombia jalgpallikoondis on Colombia rahvuskoondis jalgpallis.
Colombia on osalenud seni viitel jalgpalli maailmameistrivõistlustel ja kahel korral läbinud edukalt alagrupi (1990. aastal Itaalias ja 2014. aastal Brasiilias).
1990. aastate meeskond oli Colombia ajaloo edukaim ja osales järjest kolmedel maailmameistrivõistlustel. Colombia meeskonna parimad mängijad olid tol perioodil Carlos Valderrama ja Faustino Asprilla. 1990. aasta MM-il kaotas Colombia kaheksandikfinaalis Kamerunile, mäng lõppes 1:2 lisaajal.
Mängijaid.
Radamel Falcao - Jackson Martínez - Fredy Guarín - James Rodríguez - Pablo Armero - Cristián Zapata jt.
Maroko jalgpallikoondis

Maroko jalgpallikoondis on Maroko rahvuskoondis jalgpallis.
Maroko on osalenud MM-i finaalturniiril 6 korda: 1970., 
1986., 
1994., 
1998.,
2018. ja 2022. aastal.
Hondurase jalgpallikoondis

Hondurase jalgpallikoondis on Hondurase rahvuskoondis jalgpallis.
Hondurase koondis on kolmel korral kvalifitseerinud FIFA MM-i finaalturniirile (1982, 2010, 2014).
Tornide väljak

Tornide väljak (varem ka "Näituseväljak", "Näituse väljak", "Stalingradi väljak") on haljasala Tallinnas Vanalinna asumis.
Tornide väljak piirneb Suurtüki tänava, Rannamäe tee, Nunne tänava, Suur-Kloostri tänava ning Tallinna linnamüüriga, milles asusid keskaegsed vahi- ja kaitsetornid, mis osaliselt on säilinud tänapäevani: Köismäe torn, Herman van der Lippe järgi nimetatud Lippe torn, Loewenschede torn, Nunnadetagune torn, Kuldjala torn ja Saunatorn. Nime saigi väljak selle järgi, et sellelt on olnud näha seitse Tallinna linnamüüri torni.
Pargis on ka laste mänguväljak.
Pargi välispiirid.
Tornide väljaku pargi piir kulgeb Rannamäe tee ja Suurtüki tänava ristumiskohast mööda Suurtüki tänava pargipoolset teemaad kagusse kuni bastioni müürini, mööda müüri edelasse kuni Suur-Kloostri tänavani, edasi mööda Suur-Kloostri pargipoolset teemaad läände kuni ristumiseni Nunne tänavaga, mööda Nunne tänava pargipoolset teemaad kuni ristumiseni Rannamäe teega ning mööda Rannamäe tee läänepoolset teemaad kuni ristumiseni Suurtüki tänavaga.
Üritused.
Väljakul toimub igal suvel mitmekuune Tallinna lillefestival, samuti on sealsel laval korraldatud kontserte ja muid üritusi vanalinna päevade ja teiste festivalide ajal.
2022. aastal rajati Tornide väljakule MTÜ Vanalinn Selts eestvedamisel kogukonnaaed, kus kasvatatakse püha Hildegardi ravimtaimede kataloogis mainitud taimi.
Skulptuurid väljakul.
Tornide väljaku Nunne tänava poolses osas paikneb skulptor Juhan Raudsepa 1935. aastal valminud skulptuur "Naine vaagnaga".
Stalingradi väljakul asus NSV Liidu Ülemnõukogu Presiidiumi esimehe, Tallinnas Volta tehases töötanud Mihhail Kalinini täispikkuses kuju.
Ajalugu.
Keskajal asusid nüüdse Tornide väljaku kohal linnakodanike ürdi- ja köögiviljaaiad ning Mihkli kloostri karjamaa.
Linnamüürist läände jääv ala jäi lagedaks Krimmi sõja aegu, 1864. aastal tasandati sealkandis asunud vallikraav ja muldkindlustused. Glassii välisäärde rajati tänane Põhja puiestee (1906–1917 "Troonipärija puiestee").
1896. aastal, pärast Nunnavärava lammutamist ja Eestimaa Põllumajandusühingu näitusehoone püstitamist, hakati seal korraldama põllumajandusnäitusi ja laatasid, sellest tulenes nimi "Näituseväljak". Nunne tänava ääres asus Näituseväljaku 40-meetrise läbimõõduga peapaviljon, kaheksakandiline rotund. Paviljonis on asunud ka rulluisutamise paviljon ja kino Rekord, paviljon hävis tulekahjus 1933. aastal.
Tornide väljakul asus 1915. aastal valminud Olümpia spordiseltsi jalgpallimeeskonna jalgpalliväljak.
1931. aastani oligi see Eesti Põllumeeste Seltsi näituseplats, seejärel kujundati väljak avalikuks haljasalaks.
Väljak kandis "Näituse väljaku" ja 1947. aastast kuni 1961. aastani "Stalingradi väljaku" nime.
2001. aastal raiuti linnamüüridele vaate avamiseks pargis maha hulk puid ning paigaldati uus valgustus. 2002. aastal investeeris Tallinna linn miljon krooni Tornide väljaku rekonstrueerimisse. 2009. aastal rekonstrueeris väljaku lava ja lavaesise platsi OÜ Delgetec OÜ Arhitektuuribüroo Järve &amp; Tuulik projekti alusel Tallinna Kommunaalameti tellimusel.
Märt Meesak

Märt Meesak (sündinud 1. aprillil 1981) on Eesti ettevõtja ja poliitik, Vabaerakonna esimees. 
Ta on lõpetanud Tartu Ülikooli Pärnu Kolledži turismi- ja hotelliettevõtluse erialal 2010. Meesak on alates 2005. aastast Konguta vallavolikogu liige ning alates 2009. aastast vallavolikogu eelarve ja arengukomisjoni esimees. Alates 2013. aasta sügisest Konguta vallavolikogu esimees. 
Meesak oli Libertas Eesti Erakonna liige 2002–2009 ning 2008–2014 kuulus ta Erakonda Isamaa ja Res Publica Liit. Ta kandideeris 2011. aasta Riigikogu valimistel üksikkandidaadina ja sai 294 häält. Alates 2014. aasta 20. septembrist kuulus Eesti Vabaerakonda, oli selle juhatuse liige. Ta kandideeris 2015. aasta Riigikogu valimistel valimisringkonna nr 9 (Jõgeva- ja Tartumaa) esinumbrina ja sai 1094 häält, kuid valituks ei osutunud. 21. mail 2019 lahkus Meesak Vabaerakonnast. Aastal 2022 astus ta erakonda Eesti 200. Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 9 (Jõgeva- ja Tartumaa (v.a Tartu linn)) 762 häält ning ei osutunud valituks ja 17. märtsil 2024 lahkus erakonnast. 
Alates 8. maist 2024 on Meesak taas Vabaerakonna liige ja valiti 26. mail 2024 toimunud kongressil erakonna esimeheks. 
Meesak peab Tartus ja Narvas iiri pubi.
Hiina kultuur

Hiina kultuur (traditsionaalne hiina: 中国文化; lihtsustatud hiina: 中国文化; pinyin: Zhōngguó wénhuà) on Ida-Aasias suurt maa-ala hõlmav, maailma üks vanimaid ja keerukaimaid kultuure. 
Selle algetest võrsunud tsivilisatsiooni, kunsti, filosoofia ja poliitika järjepidev areng on siiani kestnud umbes 5000 aastat. Ehkki hiina kultuuri tavad, kombed ja traditsioonid paikkonniti suuresti varieeruvad, on seda läbi ajaloo ühte sidunud keelepiire ületav ühine hieroglüüfkiri, eliidile omane olnud ühine kirjanduslik ja kirjalik kultuurkeel wenyan, selle tuumaks olev klassikaline hiina filosoofia ning kesksed eetilis-religioossed vaated. Ajaloo vältel on see kultuur endasse sulatanud sadu rahvaid ja nende keeli. 
Hiina kultuuri ja mõtteviisi eripäraks on ajupoolkerade asümmeetriaga seletatav neis domineeriv vasakpoolsus (seotud aju parema poolkeraga). See avaldub esmalt keeles ja kirjas, klassikalise kultuuri tuuma moodustanud filosoofias ja kõigis kultuurivaldkondades.
Veiko Rämmel

Veiko Rämmel (sündinud 15. oktoobril 1964 Tallinnas) on Eesti kodanik, kes kandideeris 2011. aasta Riigikogu valimistel üksikkandidaadina. Ta sai 128 häält. 
Rämmel on õppinud Tartu Teoloogia Akadeemias. Ta on MTÜ Kristlik Hoolekanne ja Haritus juhatuse liige.
Ta oli Reformierakonna liige 2002–2010, Vabaduspartei – Põllumeeste Kogu liige 2010–2011 ja Eesti Iseseisvuspartei liige alates 16. jaanuarist 2015 kuni 30. oktoobrini 2022.
Heiki Merirand

Heiki Merirand (sündinud 30. juulil 1955 Pärnus) on Eesti kodanik, kes kandideeris 2011. aasta Riigikogu valimistel üksikkandidaadina. Ta sai 111 häält.
Merirand oli Erakonna Isamaa ja Res Publica Liit liige 2002–2009 ning Sotsiaaldemokraatliku Erakonna liige 2009. aasta jaanuarist novembrini.
2017. ja 2018. aastal valiti ta Eesti Konservatiivse Rahvaerakonna Pärnumaa ringkonna juhatusse.
Age of Empires

"Age of Empires" on ajalool põhinev reaalaja- ja strateegiamäng, mis anti välja 1997. aastal.
Mängu valmistas ettevõte Ensemble Studios ja selle avaldas Microsoft. Mängu põhilised arendajad olid Rick Goodman, Bruce Shelley ja Brian Sullivan.
Mäng kasutab Genie mängumootorit.
Mängu viimane versioon on 1.0c. 1998. aastal anti välja mängu lisaosa "".
Mängu mängimiseks on vaja vähemalt 90 MHz taktsagedusega protsessorit, 16 MB muutmälu, 80 MB vaba kõvakettaruumi ja 1 MB videomälu.
Mängija peab kehastuma vanaaja tsivilisatsiooni juhiks. Ta peab juhtima selle tsivilisatsiooni läbi nelja ajastu: kiviaja, tööriistaaja, pronksiaja ja rauaaja. Igale uuele tasemele jõudmisega avanevad võimalused kasutada uusi ja paremaid relvi, töövõtteid ja sõjaväeüksusi. Mängija alustab käputäie küttide ja korilastega ning mängu lõpuks peab ta looma tohutu rauaaja impeeriumi. Ressursse tuleb kasutada säästlikult, sest neid ei teki mängu jooksul juurde. See tähendab, et kui mängija raiub puu maha, siis puu ei tule enam tagasi.
Võimalik on mängida 12 tsivilisatsiooni. Igaüks neist on isesugune, igaühel on oma unikaalsed töövõtted, nii et mitte ühelgi tsivilisatsioonil selles mängus pole võimalik kasutada kõiki neid vahendeid, mis mängus olemas on. Tsivilisatsioonid on jagatud nelja arhitektuuristiili: ida-aasia (Shangi (hiina), Chosoni (korea) ja Yamato (jaapani)), mesopotaamia (Babüloonia, Hetiidi ja Pärsia Impeerium), egiptuse (Egiptus, Assüüria ja Sumer) ja kreeka (Kreeka, Minose ja Foiniikia).
Ilja Tšernoussov

Ilja Grigorjevitš Tšernoussov (vene Илья Григорьевич Черноусов; sündinud 7. augustil 1986 Novosibirskis) on Venemaa murdmaasuusataja.
Tšernoussov võitis juunioride maailmameistrivõistlustel 2005. aastal Rovaniemis 4×10 km teatesõidus Venemaa koondise koosseisus kuldmedali. 2006. aasta juunioride MM-il Kranjis sai ta hõbemedali nii 20 km suusavahetusega sõidus Petter Northugi järel kui ka 4×5 km teatesõidus. 2007. aasta juunioride MM-il(U23) Tarvisios oli ta teine 15 km vabasõidus. Võitis selle distantsi Dario Cologna. 2008. aastal kuni 23-aastaste MM-il Mallesis oli ta 30 km ühisstardiga vabasõidus jälle Dario Cologna järel teine.
Täiskasvanute rahvusvahelistel võistlustel osales Tšernoussov esimest korda 2007. aasta maailmameistrivõistlustel Sapporos, kus ta sai 30 km suusavahetusega sõidus 31. koha.
Maailma karikasarjas osales Tšernoussov esimest korda 18. novembril 2006 Gällivares, kus sai 15 km vabasõidus 26. koha. Esimest korda jõudis ta kolme parema hulka 2009.–2010. aasta maailma karikasarja Rõbinski etapil 23. jaanuaril 2010. aastal 30 km suusavahetusega sõidus, kui oli teine. 4. veebruaril 2011. aastal samas kohas peetud 2010.–2011. aasta maailma karikasarja etapil võitis Tšernoussov esimest korda MK-võistlustel 30 km suusavahetusega sõidu.
Saavutused.
Maailma karikasarjas.
Maailma karikasarja etapivõidud.
Ilja Tšernoussov on startinud maailma karikasarja etappidel 133 korral (). Poodiumile on ta jõudnud 9 korral, millest 2 kord on ta olnud kõige kõrgemal astmel.