Ronald Dworkin

Ronald Myles Dworkin (11. detsember 1931 Worcester – 14. veebruar 2013 London) oli Ameerika Ühendriikide õigusfilosoof ja õppejõud. 
Dworkinit peetakse üheks tähtsamaks õigusfilosoofiks, kelle teostes esitatud seisukohad on aidanud kaasa õigusteooria arengule. Eriti tuntud on tema õiguse tõlgendamise teooria, milles ta väljendas kriitikat õiguspositivismi, eelkõige just inglise õigusfilosoofi Herbert Harti teooriasse.
Dworkin pälvis oma teadusliku elutöö eest 2007. aastal Holbergi mälestusauhinna ja 2012. aastal Balzani auhinna.
Lapsepõlv ja haridus.
Ronald Dworkin sündis Worcesteri linnas Massachusettsi osariigis. Tema vanemad David ja Madeline (neiupõlvenimi Talamo) olid lahutatud ning Ronaldi, tema õe ja venna kasvatas üles ema üksi. Madeline oli klaverimängija ja töötas muusikaõpetajana Providence’is Rhode Islandi osariigis. 
Providence’i keskkoolis sai Dworkin stipendiumi ning asus õppima filosoofiat Harvardi Ülikooli, mille lõpetas 1953. aastal. Seejärel õppis ta kaks aastat Inglismaal Oxfordi Ülikoolis ja naasis Harvardi Ülikooli, kus õppis õigusteaduskonnas. Ta lõpetas Harvardi ülikooli 1957. aastal.
Töö.
Pärast ülikooli lõpetamist asus Dworkin tööle juristina New Yorgi apellatsioonikohtusse kohtunik Learned Handi juurde. Aastatel 1958–1962 töötas ta New Yorgis advokaadina advokaadibüroos Sullivan &amp; Cromwell, kus oli spetsialiseerunud rahvusvahelistele tehingutele.
1962. aastast töötas ta Yale'i Ülikoolis dotsendina, hiljem professorina. 1969. aastal võttis ta Herbert Harti järglasena üle õigusteaduse õppetooli juhi koha Oxfordi Ülikoolis, kus töötas kuni 1998. aastani. Pärast seda töötas Dworkin professor University College Londonis ning lisaks Frank-Henry-Sommer-Professor-of-Law’ ametikohal New Yorgi Ülikoolis.
Õigusfilosoofia ja õiguse tõlgendamise teooria.
Dworkini panus õigusteaduse arengusse seisneb tema käsitluses õiguse olemusest ja õiguse tõlgendamisest. Läbivateks teemadeks on muu hulgas õigus kui terviklikkus (ingl "law as integrity)", parima tõlgenduse teooria, õiguse ja eetika suhe. 1978. aastal ilmunud teoses „Taking Rights Seriously“ sõnastas ta vastuväited õiguspositivismile ning pani aluse õiguse kui terviklikkuse doktriinile. Dworkini hinnangul peavad õigusemõistjad lähtuma õiguses sisalduvates printsiipidest, kuid printsiibid ei ole universaalsed ning sõltuvad suuresti konkreetsest ühiskonnast ja õigussüsteemist. Kohtutel tuleb seega arvestada kogukonna üldiste huvide ja poliitiliste suundumistega.
Õiguspositivismi seisukohtade kritiseerimist jätkab Dworkin 1986. aasta teoses „Õiguse impeerium“ (ingl "). Ta leiab, et kui keerulistes kohtuvaidlustes puudub selge õigusnorm, lähtuvad kohtunikud õiguses sisalduvatest printsiipidest. Seega ei loo kohtunikud kaalutlusõigust kasutades uut õigust, vaid kasutavad printsiipe. Need printsiibid on nii moraali- kui ka õigusprintsiibid, mida ei saa teineteisest eristada. Herbert Harti teooria kohaselt on kohtunik aga see, kes täidab seaduses lüngad, luues sedasi uut õigust. Dworkin ei nõustu positivistliku seisukohaga, mille järgi võib kasutada vaid kirjapandud õigust, sest sellest üksi jääb väheseks. 
Positiivse ehk kirjapandud õiguse puuduste probleemi lahenduseks kasutas Dworkin konstrueeritavat teooriat ning kujundas näite Heraklesest kui ideaalsest kohtunikust. Herakles on üliinimene, kes suudab igas kohtuvaidluses leida õige ja juriidiliselt korrektse lahenduse, tõlgendades õigust parimal viisil. Ta on kohtunikuna erapooletu ja ei eksi kunagi. Dworkini sõnul peaks iga kohtunik proovima sarnaneda Heraklesega, tuginedes kaasuse lahendamisel nii normidele kui ka printsiipidele, et leida ainuõige vastus.
Isiklikku.
Dworkin abiellus 1958. aastal Betsy Rossiga, 1961. aastal sündisid kaksikud Anthony ja Jennifer. Betsy suri 2000. aastal vähki. Hiljem abiellus Dworkin Irene Brendeliga, pianist Alfred Brendeli endise abikaasaga.
Ronald Dworkin suri 14. veebruaril 2013 Londonis leukeemiasse, olles 81-aastane.