Stanisław Ignacy Witkiewicz

Stanisław Ignacy Witkiewicz (; 24. veebruar 1885 Varssavi – 18. september 1939), kunstniku- ja kirjanikunimega Witkacy, oli Poola proosa- ja näitekirjanik, maalikunstnik, kunstiteoreetik ning fotograaf.
Elukäik.
Stanisław Ignacy Witkiewicz sündis Varssavis. Tema isa Stanisław Witkiewicz oli maalikunstnik ja ema Maria muusikaõpetaja. Isa tervise halvenemise tõttu kolis pere 1890. aastal tervislikuma kliimaga Lõuna-Poolasse Zakopane väikelinna Slovakkia piiri ääres. Et poeg kasvaks üles suuremas vabaduses, ei pannud isa teda kooli, vaid õpetas teda kodus ise. Hoolimata sellest, et noormees ei käinud gümnaasiumis, õnnestus tal sooritada gümnaasiumi lõpueksamid eksternina Lvivis 1903. aastal.
Juba enne kümneaastaseks saamist oli Witkiewicz perekonnatuttavatest kunstnike, heliloojate ja kirjanike mõjul hakanud harjutama maalikunsti, klaverimängu ja tekstide kirjutamist. 16-aastaselt debüteeris ta kunstinäitustel, 17-aastaselt kirjutas esimesed filosoofilised traktaadid "Dualismist" ja "Schopenhaueri filosoofia ja tema suhe eelkäijatesse". Oluliselt mõjutasid Stanisław Ignacy Witkiewiczi kujunemist tema sõbrad Leon Chwistek, hilisem tuntud filosoof ja matemaatik, ning Bronisław Malinowski, tulevane antropoloog. 1904.–1905. aastal rändas Witkiewicz Austrias, Itaalias ja Saksamaal, külastades muuseume ja tutvudes kunstiga näitustel. Sügava mulje jätsid talle tollal Arnold Böcklini sümbolistlikud pildid. 1905.–1906. aastal õppis Witkiewicz vastu isa tahtmist Krakówi kunstiakadeemias, kust ta lõpuks isa mõjul siiski lahkus ja pöördus tagasi Zakopanesse. 1907. aastal tutvus ta Viinis Paul Gauguini teostega ning võttis maalitunde Gauguini õpilaselt Władysław Ślewińiskilt. Sestpeale hakkas ta maastikumaali asemel looma portreesid ja deformeeritud figuure.
2013. aastal elas Witkiewicz üle raske psüühilise kriisi, arvates, et hakkab hulluks minema. Pärast kihlatu Jadwiga Janczewska enesetappu 1914. aastal sõitis Witkiewicz koos oma sõbra Bronisław Malinowskiga Tseiloni kaudu Austraaliasse, joonistaja ja fotograafina uurimisekspeditsiooni koosseisus. Seal viibides sai ta teada sõja puhkemisest, pöördus tagasi Euroopasse ja astus sama aasta sügisel Peterburis ohvitserikooli. Pere ainsa pojana oli Witkiewicz tegelikult tsaaririigi seaduste järgi sõjaväeteenistusest vabastatud, aga tema sõjaväkke astumist võib vaadelda kui protesti ägedalt tsaarivastase isa suunava käe vastu. 1915. aastal asus ta teenima Pavlovi kaardiväerügementi Peterburis. Neist aastaist pole palju teada, ta maalis palju, vaimustus Picasso kunstist ja eksperimenteeris meelemürkidega. Venemaal viibides elas Witkiewicz üle 1917. aasta Oktoobrirevolutsiooni ja ühel 1918. aasta suvepäeval oli ta üleelatust vapustatuna jälle kodus.
Poolasse tagasi pöördudes võttis ta kunstnikunimeks Witkacy ning pühendus maalikunstile ja kirjutamisele. Lisaks vormieksperimentidele maalikunstis maalis ta elatise teenimiseks portreesid. Samal ajal kirjutas ta kunstiteoreetilised teosed "Uutest vormidest maalikunstis" (1919) ja "Sissejuhatus Puhta Vormi teatriteooriasse". Witkiewicz oli seotud "formistide" rühmaga 1920. aastate algul ja sel ajal (1918–1925) kirjutas enamiku oma tänapäeval tuntud näidenditest. Umbes 40 näidendist on vähemalt 14 on kadunuks jäänud (peamiselt II maailmasõja ajal) või on säilinud fragmentidena. Eluajal saavutas Witkiewicz pigem proosakirjaniku kuulsuse, kirjutades kolm romaani, neljas jäi lõpetamata. Tema loomingusse mahuvad veel filosoofilised esseed ja traktaadid, raamat narkootikumidest ja pamflett-traktaat poolakate psühholoogiast ja kultuurist.
1. septembril 1939, kui Saksa väed tungisid Poolasse, liikus Witkiewicz, kes vanuse ja kehva tervise pärast sõduriks ei kõlvanud, sõja jalust ida poole. Jeziory külas praeguse Valgevene territooriumil sai ta 18. septembri hommikul teada Punaarmee tungimisest üle Poola idapiiri ja sooritas enesetapu. Ta maeti samasse Jeziory külla, alles 1988. aastal maeti ta pidulikult ümber Zakopanesse.