tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Vladimir Potanin

Vladimir Potanin (vene keeles Владимир Олегович Потанин; sündinud 3. jaanuaril 1961 Moskvas) on Venemaa ettevõtja ja endine poliitik, varahaldusettevõtte Interross omanik, president ja nõukogu esimees.
Potanin kuulus 1975–1989 ÜLKNÜ-sse. 1983 lõpetas ta NSV Liidu Moskva Riikliku Rahvusvaheliste Suhete Instituudi "võõrkeele oskusega rahvusvahelise ökonomisti" erialal. Ta oskab inglise ja prantsuse keelt.
1983–1990 töötas ta Väliskaubandusministeeriumi süsteemis. 1988 nimetati see ministeerium ümber NSV Liidu välismajandusministeeriumiks. Algul oli ta insener, siis vaneminsener. Alates 1990 on ta Interrossi president – algul nimetati seda välismajandusassotsiatsiooniks "Interross". Peatselt kohtus ta Mihhail Prohhoroviga, kellest sai tema kauaaegne äripartner. Koos asutasid nad Rahvusvahelise Rahanduskompanii ja Potanin oli 1992–1993 selle asepresident ja hiljem president. 1993 sai ta ühtlasi ONEKSIM Panga presidendiks, jäädes ühtlasi Rahvusvahelise Rahanduskompanii direktorite nõukogu esimeheks. 1996 võttis ta oma kontrolli alla ettevõtte Svjazinvest aktsiate kontrollpaki ja läks 1998 ka selle ettevõtte juhatuse liikmeks.
Potanin on Venemaa presidenti nõustava Ühiskondliku palati liige. 1996–1997 oli ta Venemaa esimene asepeaminister.
1997 asutas Potanin varahaldusettevõtte "Prof-Media" ONEKSIM Panga kontrollitavate ajakirjandusväljaannete haldamiseks. Nende hulka kuulusid Izvestija, Komsomolskaja Pravda, Afiša ja Bolšoi Gorod.
1998 asutas Potanin uue varahaldusettevõtte "Interross" endise "Interrossi", Norilski Nikeli ja SIDANKO (Siberi ja Kaug-Ida Naftakompanii) põhjal. Potanin sai ise "Interrossi" presidendiks ja juhatuse esimeheks.
Potanin oli majandusajakirja Forbes andmetel maailma rikkaimate inimeste loendis 2006. aastal 89., 2007. aastal 38. ja 2008. aasta märtsis 25. Ülemaailmses finantskriisis vähenes Potanini varade väärtus mitu korda ja Forbes paigutas ta 2009. aastal 318., aga 2010. aastal taas 61. kohale. Ajakirja Forbes andmetel oli Potanini varandus 2014. aasta alguses 12,6 miljardit dollarit.
2007 vahistati Prantsusmaal lühikeseks ajaks Mihhail Prohhorov kahtlustatuna prostitutsioonivõrgu organiseerimises Courcheveli suusakuurordis. Juhtum lõpetati eeluurimise staadiumis. Selle tulemusena läksid Potanin ja Prohhorov tülli. Äride lahkuviimine kujunes keeruliseks ja kestvaks protseduuriks, mille käigus endised partnerid oma arvamust teineteise kohta nii ajakirjanduse kui kohtu kaudu väljendasid.
Tondi jutud

"Tondi jutud" oli Kanal 2 eetris olnud vestlussaade, mida juhtis näitleja Peeter Oja kehastatud keskealine telereporter Richard Tont – väljamõeldud tegelaskuju, kes järgib püüdlikult kõiki ameerika "talkshow"' reegleid. Lisaks Ojale olid saates osalised DJ Mart Juur ja Tibi, keda kehastas Diana Lank. 
Saate toimetajad olid Tiina Jõgeda, Villu Kangur, Juku-Kalle Raid ja Peep Pedmanson. Režissöör Maire Radsin, produtsendid Tõnis Haavel ja Rando Pettai.
Anastassija Baburova

Anastassija Baburova (vene: Анастасия Эдуардовна Бабурова, ukraina: Анастасія Едуардівна Бабурова; 30. november 1983 Sevastopol – 19. jaanuar 2009 Moskva) oli Ukraina kodanikust ajakirjanik, kes mõrvati 2009. aasta jaanuaris koos Stanislav Markeloviga Moskva kesklinnas. Mõrv on 2010. aasta juuni seisuga lahendamata.
Baburova töötas ajalehes Izvestija ja oli Novaja Gazeta koosseisuväline kaastööline. Ta oli õppinud Moskva Riiklikus Ülikoolis ajakirjandust.
Amanat

Amanat (kasahhi Аманат – 'kohustus') on Kasahstani võimupartei, millel on üle 750 000 liikme. 2022. aasta aprillist on erakonna esimees Erlan Košanov. 
Ajalugu.
Partei loodi 1999. aastal ja kandis algselt nime Otan. 
Aastatel 2007–2022 oli partei esimees tollane Kasahstani president Nursultan Nazarbajev. 
Aastatel 2007–2012 oli Amanat ainus Kasahstani parlamendis esindatud partei. Pärast seda on Kasahstani Rahvapartei ja Demokraatlik Partei Ak Zhol uuesti parlamenti saanud, kuid mõlemad on lojaalsed presidendile.
Aastatel 2006–2022 oli erakonna nimi Nur Otan (kasahhi Нұр Отан – 'isamaa valguskiir').
2022. aastal oli 28. jaanuarist kuni 26. aprillini oli partei esimeheks riigi president Kasõm-Žomart Tokajev. 
Pärast 2022. aasta jaanuarirahutusi sai 1. märtsist erakonna nimeks Amanat. 26. aprillil lahkus Tokajev erakonnast ja 2022. aastast on partei esimees on Erlan Košanov. Erakond toetas Tokajevit ka 2022. aasta presidendivalimistel. 2023. aastal parlamendivalimistel sai erakond 62 kohta parlamendis.
Demokraatlik Partei (Serbia)

Demokraatlik Partei (Демократска странка, Demokratska stranka) on vasaktsentristlik Serbia partei, Sotsialistliku Internatsionaali liige.
2008. aasta parlamendivalimistel sai Demokraatliku Partei juhitav koalitsioon 38,5% häältest ja 102 kohta 250-liikmelises parlamendis. Peaministriks sai parteilise kuuluvuseta Demokraatliku Partei poolehoidja Mirko Cvetković.
Partei asutamise ajaks loetakse 1919. aastat, mil asutati Serbia, Horvaatia ja Sloveenia liberaalseid parteisid ühendav partei. Josip Broz Tito ajal partei keelustati ja taasloodi 1989. aastal.
Slobodan Miloševići võimu lõpupäeviks 2000. aastal oli Demokraatlikust Parteist saanud Serbia Demokraatliku Opositsiooni suurim partei. Sama aasta detsembris peetud parlamendivalimistel võitis partei 176 parlamendikohta 250-st.
2001. aastal sai parteijuht Zoran Đinđić riigi valitsusjuhiks.
2003. aastal peaminister Đinđić mõrvati. 2004. aastal sai uueks parteijuhiks Boris Tadić. Samal aastal valiti ta Serbia presidendiks.
Vladimir Putini valitsus

Vladimir Putin on olnud kahe valitsuse peaminister:
Atsetüülimine

Atsetüülimine (IUPAC-i nomenklatuuri järgi etanoüülimine) on keemiline reaktsioon, mille tulemusena viiakse molekuli atsetüülrühm CH3C(=O)–. Elavas rakus esineb atsetüülimine proteiinide modifitseerimise reaktsioonina. 
Deatsetüülimine on vastupidine protsess, mille tulemusena atsetüülrühm eemaldatakse molekulist. 
Atsetüüliva reagendina kasutatakse sageli atseetanhüdriidi ehk äädikhappe anhüdriidi Ac2O või atsetüülkloriidi AcCl. Atsetüülimine on kõige sagedamini kasutatav atsüülimisreaktsioonide klassi kuuluv protsess, selle erijuht.
Atsetüülrühm

Atsetüülrühm ehk etanoüülrühm on orgaanilises keemias rühm CH3C(=O)+ kas funktsionaalrühmana või molekuli osana. Vahel kasutatakse selle rühma kohta lühendit Ac (mitte segi ajada element aktiiniumiga).
Atsetüülrühmas on metüülrühm üksiksideme kaudu seotud karbonüülrühmaga. 
Atsetüülrühm esineb näiteks äädikhappes, äädikhappe estrites, atseetanhüdriidis, metüülalküülketoonides, atsetüülkloriidis ja atsetüülsalitsüülhappes ehk aspiriinina.
Atsetüülradikaal.
Iseseisvat, mitte teiste molekulide koosseisus olevat atsetüülrühma nimetatakse atsetüülradikaaliks. Selle kesksel süsiniku aatomil on üks vaba side, mis muudab ta positiivseks iooniks ja võimaldab moodustada teiste radikaalidega mitmesuguseid molekule.
Atsetüülimine.
Keemilist reaktsiooni, mille tulemusena viiakse molekuli atsetüülrühm, nimetatakse atsetüülimiseks. Elusrakus esineb atsetüülimine proteiinide modifitseerimise reaktsioonina. Sageli viiakse organismides atsetüülrühm koensüümi A (CoA) koosseisu, nii et tekib atsetüülkoensüüm A. See aine on nii bioloogilise sünteesi kui paljude orgaaniliste milekulide lagunemise vahesaadus.
Atsetüülimine on võimalik paljude meetodite abil. Tavaliselt kasutatakse selleks atseetanhüdriidi (CH3CO)2O või atsetüülkloriidi CH3COCl, tihti mingi kolmanda, anorgaanilise, sageli aminoaluse juuresolekul. Atsetüülimise tüüpiline näide on glütsiini muundamine atsetüülglütsiiniks:
H2NCH2CO2H + (CH3CO)2O -&gt; CH3C(O)NHCH2CO2H + CH3CO2H
Stereofotograafia

Stereofotograafiaks nimetatakse pildistamise võtet, kui kaamera (tavaliselt spetsiaalselt disainitud või modifitseeritud) pildistab kaks fotot üheaegselt samast stseenist. Kaks fotot pildistatakse veidi erinevast kohast, vaheks on sama maa, mis kahel silmal inimesel. Kahte fotot vaadeldakse tavaliselt spetsiaalse tööriistaga nagu stereoskoop nii, et vasakult tehtud fotot näidatakse vasakule silmale ja paremat paremale silmale, mis kutsubki esile kolmemõõtmelise efekti. 
Ruumilise kujutise salvestamine.
Ruumilisuse tasapinnale kandmise moodus avastati alles mõne sajandi eest. Üht objekti või vaadet tuleb joonistada või pildistada kahest teineteisest 65 mm kaugusel asuvast punktist. Nii saadakse kaks peaaegu ühesugust pilti, mis on analoogsed kummagi silma nähtule. Kui need pildid kokku liita, tekib ruumiline stereogramm. Kui pildid on väikesed (kumbki kuni 65 mm lai), saab need kokku liita silmi divergeerides ehk hajutades (paralleelvaade). Maksimaalne eraldus ei tohi olla üle 65 mm, sest paralleelsus on maksimaalne võimalik kaugus nägemistelgede vahel. Siiski – piisab kui minna pildist lihtsalt veidi kaugemale. Suuremaid pilte saab vaadata silmi kõõritades ehk koondades (ristvaade), kuid sel juhul tuleb pildipaari omavaheline järjekord vastupidiseks muuta. Algajatele on lihtsaim moodus selliste fotode vaatamiseks stereograafi kasutamine. See, sarnaselt silmadega, liidab pildid kokku. Selliseid kahest fotost või joonisest koosnevaid stereogramme nimetatakse stereopaarideks. 
Seoses värvifilmi leiutamisega avastati ruumilise pildi salvestamiseks mõneti parem moodus – anaglüüf – ühe pildiväljaga stereopaar, kus kaks negatiivi on teineteise peale trükitud (üks punase, teine rohelise või sinise värviga). Kaks kujutist on teineteise peale trükitud, et silmad ei peaks harjumatult divergeeruma. Kuna kumbki silm tohib näha ainult oma kujutist, tuli leida mingi eraldamismoodus. Lihtsaim viis on trükkida üks poolpilt punase ja teine eelmise peale rohelise või sinise tindiga. Anaglüüf on ruumilisena nähtav siis, kui ühe silma ees on roheline filter (mis avaldab punase kujutise, samas kui roheline sulandub tausta), ja teise silma ees punane filter (mis avaldab rohelise kujutise). Filtritena saab kasutada värvilisi läbipaistvaid kilesid, mis on paigutatud prilliraamidesse. Avalduv 3D-kujutis on tavaliselt mustvalge, sest värvid eralduvad filtrite tõttu. Siiski on võimalik teha anaglüüf ka täisvärvilisena, kuid endiselt osad värvid 3D-kujutisel kaovad. Anaglüüf mõjub hästi just suureformaadilisena. 
Vaatamistehnikad.
Kuigi erinevaid stereogramme on palju, saab neid vaadata vaid kahel moel.
Atsetoksüülrühm

Atsetoksüülrühmaks nimetatakse orgaanilises keemias rühma CH3C(=O)O- kas funktsionaalrühmana või molekuli osana. Vahel kasutatakse selle rühma kohta lühendit AcO.
Atsetoksüülrühmas on atsetüülrühma süsiniku aatom üksiksideme kaudu seotud veel ühe hapniku aatomiga. Sõnaosa "atsetoksüül-" on lühendatud vorm sõnaosakujust "atsetüüloksüül-", mis tähendab sedasama. 
Atsetoksüülrühm esineb näiteks äädikhappes, äädikhappe estrites ja atseetanhüdriidis.
Orgaanilises sünteesis kasutatakse alkoholide hüdroksüülrühma kaitseks molekuli atsetoksüülrühma sisseviimist, kuigi tegelikult kaitseb hüdroksüülrühma atsetoksüülrühma koosseisus olev atsetüülrühm. Asi toimib nii, et alkohol ei ole kuigi tugev nukleofiil ja võimsamate nukleofiilide, isegi amiinide juuresolekul, reageerivad just need alkoholi asemel.
Hüdroksüülrühma kaitse kõrvaldamiseks võib kasutada aluse vesilahust (pH &gt; 9) või happe vesilahust (pH &lt; 2). Viimast võib olla vaja kuumutada. Kasutada saab ka aluse anhüdriidi, näiteks naatriummetoksiidi metanoolis. Eriti kasulik on see siis, kui molekuli koosseisus on karboksüülhappe metüülester, sest siis ei teki hüdrolüüsi, nagu aluse vesilahuse kasutamisel tekiks. Atsetaatestri korral tuleb kasutada etoksiidi etanoolis.
Johannes Aarik

Johannes Aarik (7. mail 1912 Võnnu, Tartumaa – 6. veebruar 2011 Tallinn) oli eesti vaimulik, praost.
Aarik lõpetas 1930. aastal Hugo Treffneri Gümnaasiumi. Seejärel teenis kaitseväes, kus sai nooremallohvitseri kraadi. Aastatel 1932–1937 õppis ta Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Prooviaastal oli Kullamaa koguduses Henn Unti juures. Ordineeriti õpetajaametisse 5. juunil 1938.
Algul töötas ta Pärnu praostkonnas noorsootööõpetajana. Kuna baltisakslased asusid ümberasumise korras Saksamaale, vabanes Karksi Peetri koguduse õpetaja koht, kuhu Johannes Aarik teenima asus. 1940. aastal valiti ta ametisse ja teenis Karksi kogudust 1944. aastani.
Septembris 1944 põgenes ta Saksamaale. Vikaarpiiskop Johannes Oskar Lauri ettepanekul määrati ta Saksa Idaministeeriumi poolt eestlaste usuliseks teenijaks Württembergi, kus töötas aastatel 1944–1945. Pärast põgenikelaagrite teket sai ta Geislingeni suurlaagri õpetajaks ja töötas ka Geislingeni Eesti Gümnaasiumi usuõpetuse õpetajana. Lisaks pidas ta piiblitunde ja organiseeris Berchtesgadenis noortepäevi.
Märtsis 1950 siirdus ta Ameerika Ühendriikidesse, kus teenis aastatel 1950–1952 eestlasi Connecticuti osariigis ja selle ümbruses Augustana sinodi toel. 1952. aastast teenis ta eestlasi Los Angeleses. Kui 1954. aastal asutati E.E.L.K. Los Angelese Peetri kogudus, asus ta sinna õpetajaks ja töötas seal 1963. aastani. Kuna 1962. aastal oli autoõnnetuse tagajärjel surnud E.E.L.K. Adelaide'i koguduse õpetaja Oskar Juul, kutsuti sinna õpetajaks Johannes Aarik; seal töötas ta aastatel 1963–2000. 1972. aastal sai ta Austraalia praostkonna abipraostiks ja hiljem praostiks. Koguduse töö huvides toimetas ta ka koguduse ajakirja "Lõunaristi All = Under the Southern Cross", mis ilmus kord kahe kuu tagant.
Emerituuri jäi Johannes Aarik 31. augustil 2000. Kuna abikaasa Ella (1917–2001) oli pärinud Eestis Nõmmel asunud vanemate maja, pöördus ta tagasi Eestisse. Eestis andis ta välja kaks jutlustekogu. Johannes Aarik suri 6. veebruaril 2011.
Ferdinand Marcos

Ferdinand Emmanuel Edralin Marcos (11. september 1917 Sarrat – 28. september 1989 Honolulu) oli Filipiinide president aastatel 1965 kuni 1986.
Kukutati vägivallatu revolutsiooni käigus ja siirdus eksiili Hawaiil.
Ta oli abielus Imelda Marcosega. Tema poeg Ferdinand Marcos juunior valiti Filipiinide presidendiks 2022. aastal.
Eurostat

Eurostat ehk Euroopa Komisjoni statistikaamet on Euroopa Komisjoni peadirektoraat, mille põhiülesanne on varustada Euroopa Liitu statistilise informatsiooniga Euroopa kohta ning aidata kaasa Euroopa Liidu liikmesriikides, kandidaatriikides ja Euroopa Vabakaubanduse Assotsiatsiooni liikmesriikides kasutatava statistilise metoodika ühtlustamisele.
Ameti peakorter asub Luxembourgis. 
Amet allub Euroopa Komisjoni majandus- ja rahandusvolinikule.
Carl Michael Bellman

Carl Michael Bellman (1740–1795) oli rootsi helilooja ja luuletaja. 
Bellmann sai kuulsaks luuletaja ja oma laulude esitajana. Tema parimate luuletuste kogumik anti välja üsna hilja: autor saavutas tuntuse alles 1790. aastatel. Sestsaadik peetakse teda väljapaistvaks rootsi luuletajaks.
18. sajandi kontekstis ei tundu tema saavutused eriti olulised, raske on teda kõrvutada näiteks Mozarti ja Haydniga. Rootslastele on tema looming aga suur uhkus. Tema laulutsükkel "Fredmans epistlar" on olnud paljude rootsi lauljate inspiratsiooniallikaks. Kuna helilooja elas galantse stiili epohhil, on laulud peened ning esitamise seisukohalt üpris nõudlikud ja pretensioonikad. Lihtsus ei ole kunagi väga lihtne – seda võiks väita nii Bellmani kui ka Mozarti ja Haydni teoste puhul. 
Bellmani luuletused ja laulud on sageli satiirilised, mis on ilmselt rootsi luuletaja Olof von Dalini mõju. Oma loomingus parodeeris Bellman enda kaasaegseid ordusid ja klubisid. Kõik ei saanud tema naljadest aru ja paroodiate tõttu sattus ta korduvalt vanglasse. 
Peamised teemad tema loomingus on seksuaalsuhted, purjutamine ja surm (koomilisest aspektist). Samas puudutas Bellmani looming ka armastust, õrnust ja surma tõsisemas mõttes. Näiteks kirjeldab "Fjäriln Vingad" idüllilisi looduspilte ja mütoloogilisi olendeid, kõlades rahulikult ja õnnelikult.
1767. aastast töötas Bellman oma tähtsaima luuletsükli "Fredmani epistlite" kallal, mis avaldati 1790. aastal rootsi luuletaja ja dramaturgi Johan Henric Kellgreni eessõnaga. Aasta hiljem järgnes kogumik "Fredmans sånger" (Fredmani laulud). Nende laulude aluseks võttis Bellman tuntud meloodiad ning töötles neid. 
Bellman suri Stockholmis 12. veebruaril 1795.
Royal Bank of Scotland

Royal Bank of Scotland (gaeli keeles "Banca Rìoghail na h-Alba") on Royal Bank of Scotland Groupi jaepangandusega tegelev tütarettevõte.
Pank asutati 1727, aga tema ajalugu algas varem. 1700. aasta aprillis läks Company of Scotland suurejooneliselt pankrotti, likvideerides umbes veerandi kogu Šotimaa likviidsetest vahenditest. See paiskas paljud šotlased võlgadesse. 1707 ühinesid Šotimaa ja Inglismaa ühiseks riigiks, kusjuures tingimuseks oli, et Inglismaa hüvitab šotlastele Company of Scotlandi pankrotistumisest tekkinud võlad. Selleks, et oma huve paremini kaitsta, asutasid võlgnikud samal aastal ühingu Society of the Subscribed Equivalent Debt. See ühing muutis 1724 oma nime, asendades sõna "society" sõnaga "company", ja soovis 1727 pangandusega tegelema hakata. Konkureeriv Bank of Scotland protestis selle otsuse, rõhutades nime sarnasust, aga Inglismaa valitsus kahtlustas Bank of Scotlandi valitseva dünastia kukutamist soovivate jakobiitide soosimises ja otsustas Royal Bank of Scotlandi kasuks.
1728 sai Royal Bank of Scotland esimeseks pangaks maailmas, kes hakkas andma arvelduslaenu.
Royal Bank of Scotlandi peakorter asub Edinburghis. Esimese kontori väljaspool Edinburghi avas ta 1783 Glasgow's. Esimese kontori väljaspool Šotimaad avas ta 1874 Londonis.
Pank annab tööd enam kui 140 000 inimesele.
The Banker

The Banker on Suurbritannia ajakiri, mis kuulub The Financial Times Ltd-le ja selle kaudu Pearson PLC meediaettevõtete gruppi. 
The Banker annab regulaarselt välja auhindu parimatele finantsinstitutsioonidele paljudes kategooriates, lisaks valib ajakiri igal aastal parima rahandusministri. 2006. aasta parimaks rahandusministriks valis The Banker Eesti rahandusministri Aivar Sõerdi. 
Ajakirja peatoimetaja on 2019. aasta seisuga Brian Caplen.
Levada Keskus

Levada Keskus on Venemaal tegutsev sõltumatu mittetulunduslik uurimisasutus, mis tegeleb sotsioloogiliste ja turu-uuringute korraldamisega. Organisatsioon on nime saanud asutaja, sotsioloogiaprofessor Juri Levada järgi.
Pearson PLC

Pearson PLC on Suurbritannia päritolu rahvusvaheline meediaettevõte, mis on Suurbritannia, India, Austraalia ja Uus-Meremaa suurim raamatukirjastaja Penguin Groupi omanik. 
Ettevõttele kuulub 1957. aastast ajaleht Financial Times (ja koos sellega ajakiri The Banker) ning lisaks – samuti 1957. aastast – 50-protsendiline osalus The Economistis. 
1968. aastal omandas Pearson Longmani kirjastuse. Penguin Groupi kaudu kuuluvad Pearsonile järgmised kirjastamise valdkonna kaubamärgid: Allen Lane, Avery, Berkley Books, Dial, Dutton, Dorling Kindersley, Grosset &amp; Dunlap, Hamish Hamilton, Ladybird Books, Plume, Puffin Books, Penguin Group, Penguin Putnam Inc., Michael Joseph, Riverhead, Rough Guides ja Viking Press. 
Pearsoni aktsiad on noteeritud Londoni börsil, kuuludes FTSE 100 indeksisse, ning New Yorgi börsil (NYSE). 
Ettevõtte asutas 1844. aastal Samuel Pearson.
Alvar Soesoo

Alvar Soesoo (sündinud 7. aprillil 1963 Illi külas Võrumaal) on eesti geoloog, filosoofiadoktor, professor, töötanud ka Tallinna Tehnikaülikooli Geoloogia Instituudi direktorina.
Haridus.
Ta on õppinud Tartu Riiklikus Ülikoolis geoloogiat 1981–1989; Tartu Ülikooli magistrantuuris 1991–1992; Monashi Ülikooli (Melbourne'is Austraalias) doktorantuuris 1996–2000. Doktorikraadi sai 1999. aastal, "The evolution of mantle-related magmas in contrasted tectonic settings: examples from SE Australia", juhendaja prof Ian Nicholls, Monash University, Melbourne, Austraalia.
Töö.
Tallinna Tehnikaülikoolis (TTÜ): TTÜ Geoloogia Instituudi direktor 2002–2011; TTÜ Geoloogia Instituudi füüsikalise geoloogia õppetooli juhataja 2003–2015; professor 2003–2013; TTÜ Geoloogia Instituudi füüsikalise geoloogia professor 2013–2018; TTÜ Geoloogia Instituudi kaasatud professor aastast 2018.
Tartu Ülikooli teadur 1999–2002, ökoloogia ja maateaduste instituudi külalisprofessor 2016–2019. Eesti Geoloogiateenistuse direktor 2018-2019.
Teadustöö mujal.
Eesti Teaduste Akadeemia Geoloogia Instituudi teadur 1989–1993, 1995–1996;
Põhjamaade Vulkanoloogiainstituudi (Islandi Ülikoolis Reykjavikis) külalisteadur 1993–1995; Monashi Ülikooli lektor 1996–2000; Kanadas järeldoktor 2000–2001.
Teaduskorralduslik tegevus.
Soesoo on uurinud muuhulgas Islandi vulkaanikraatreid ja Lacklandi kurrutusala Austraalias.
Süütuke

"Süütuke" ("La Esposa Virgen") on 65-osaline seebiooper. Seriaali tootis 2005. aastal Mehhiko suurkompanii Televisa.
Tutvustus.
Vahetult enne oma surma abiellub kindral Francisco Ortiz noore neiu Virginiaga ning teeb temast ja ta vennast oma varanduse ainupärijad. Virginia reisib koos oma väikese venna Diegoga San Francisco de los Arenales'i linna kindrali matustele. Noore naise saatjaks on kindrali sugulane kapten Fernando Ortiz, kes põlgab Virginiat südame põhjast, pidades teda vaid alatuks kullakaevajaks. Sama arvab ka linnarahvas. Ainuke, kes Virginiat südamlikult tervitab, on linnapea – doktor Jose Guadalupe Serrano, aus ja lahke mees, kelle elus omagi tragöödia. Jose Guadalupe'i naine Blanca on raskelt haige ning paranemislootust pole.
Võõrasema (seriaal)

"Võõrasema""("La Madrastra")" on 120-osaline Mehhiko seebiooper, mis toodeti 2005. aastal. Eestis on seda näidanud Kanal 2.
Loo sisu.
Maria mõisteti eluks ajaks Arubal vangi, süüdistatuna oma sõbranna Patricia tapmises. Maria ja Patricia olid oma sõpradeseltskonnaga Arubal reisil, kuid ühel õhtul leidis Maria Patricia surnuna, kõrval ka mõrvarelv. Segaduses ja ähmis Maria korjas mõrvarelva üles, puudutas verist Patriciat ja samal ajal astus sisse Maria mees Esteban. Keegi ei uskunud, et Maria süütu on, kuigi ta seda oli. Naine mõisteti halastamatult eluks ajaks vangi.
Kuid 20 aastat hiljem saab Maria eeskujuliku käitumise eest vabaks. Naine naaseb Mehhikosse, et leida oma pere, leida Patricia tapja ja ta trellide taha saata. Selle 20 aastaga on Esteban käskinud kunagistel reisikaaslastel ja enda sõpradel vaikida ja valetada enda lastele Estrellale ja Hectorile, et nende ema on surnud. Lapsed kummardavad San Romanide elutoas naise pilti, kes on nende väidetav ema, aga maal on meelega tellitud, seegi on osa valest. Peagi Maria naaseb, ilmutab end teistele ja alustab vaevarikast teekonda, et võita endale oma laste ja mehe armastus ja saata õige mõrtsukas teo eest vangi.
Armastuse meri

"Armastuse meri" (hispaania keeles "Mar de amor") on Televisa toodetud Mehhiko seebiooper, mille võtted lõpetati 2010. aasta juuli alguses. Seriaali stsenaariumi on kirjutanud Maria Antonietta Gutierrez ja Alberto Gómez.
Eestis on seriaali näidanud Kanal 2.
Sisu.
Estrella Marina elab koos oma ristivanematega väikses kalurikülas Playa Escondidas. Neiu pärisema Casildat vägistati, pärast seda hulgub naine sageli külades ringi ja röögib öösiti. 
Leon Parra, ahne ja rikas mees, tahab Playa Escondidasse rajada hotellikompleksi ja sellega külast kõik elanikud välja ajada. Kuid Playa Escondida kuulub kirjanikust meremehele Victor Manuelile. 
Victor kohtub Miamis kauni Coraliga, kelle lained öösel randa uhuvad. Coral räägib endast vähe ja peagi kaob ta koos ööklubist leitud mehega. Victor saab teada, et Coral lahkus helikopteriga, mis kukkus alla. Suures kurvastuses ja endale etteheiteid tehes lahkub Victor Manuel Miamist ja läheb tagasi Playa Escondidasse, et seal kõik Leonile maha müüa. 
Kuid Mojarraselt saadud info, et Leon tahab külast inimesed välja ajada, paneb Victor Manueli küla müügi osas kahtlema. Lisaks armub mees seal olles Estrella Marinasse. Kuid korraga saabub Coral elusana tagasi, ja saades teada, et Estrella Marina on Victor Manueli armunud, otsustab Coral mehe endale võita ja Estrellale koha kätte näidata.
Juri Ševtšuk

Juri Ševtšuk (vene keeles Юрий Юлианович Шевчук; sündinud 16. mail 1957 Magadani oblastis Jagodnojes) on vene muusik, luuletaja, helilooja ja kunstnik, rokkansambli DDT asutaja, juht ja produtsent.
Ševtšuki varajast loomingut mõjutasid Vladimir Võssotski, Bulat Okudžava, Aleksandr Galitš, Ossip Mandelštam, Sergei Jessenin ja teised.
Ševtšuki ema on tatarlane ja isa ukrainlane. 1964 kolis pere Naltšikisse, 1970 Ufasse. Ševtšuk on lõpetanud Baškiiri Riikliku Pedagoogilise Instituudi kunstnikuna.
Enne DDT asutamist 1980 oli Ševtšuk kunstiõpetaja.
Ševtšuki esimene abikaasa Elmira (1967–1992) suri vähki. Abielust sündis poeg Pjotr, keda Ševtšuk kasvatas üksi. 
Teine poeg Fjodor (sündinud 1997) on Ševtšukil Berliinis elava näitleja Marjana Poltevaga.
Ševtšuk on avameelselt ühiskonnakriitiline ja võtab teravalt sõna Vladimir Putini ajal kujunenud poliitilise korra suhtes. 3. märtsil 2008 osales ta Peterburis Mittenõustujate marsil. Samal aastal korraldas ta Moskvas ja Peterburis protestikontserdi "Ära tulista!" Vene-Gruusia sõja vastu, kaasates nii Osseetia kui Gruusia muusikuid. Ühtlasi on ta protestinud selle vastu, et alates 2003. aastast on Peterburis kõrvaldatud üle saja mälestusmärgi. Ta kritiseeris Mihhail Hodorkovski tagakiusamist, aga varem on soovinud Hodorkovskile ja Platon Lebedevile kiiret vabanemist. Nõukogude Liidu päevil protesteeris ta Afganistani sõja vastu.
10. oktoobril 2010 hakati Internetis koguma allkirju Ševtšuki toetuseks Venemaa 2012. aasta presidendivalimisteks. Esialgu oli Ševtšuk üllatunud ja teatas, et Venemaa ei ole valmis selleks, et tema presidendiks saaks. Kuid juba 12. oktoobril teatas ta, et ehkki ta pole üldse poliitik, võib ta ka presidendiks hakata, kui rahvas seda soovib.
Juri Ševtšuk on Baškortostani Vabariigi rahvakunstnik.
Leonhard Blumer

Leonhard Blumer (3. juuni 1878 Kiiu Kuusalu kihelkond – 22. august 1938 Kuressaare) oli eesti afrikanist, misjonär ja vaimulik.
Alghariduse sai Leonhard Blumer aastatel 1883–1894 Pikaristi ministeeriumikoolis. 1894–1897 õppis Rakvere Õpetajate Seminaris. Seejärel töötas ta aastatel 1897–1901 Varudil kooliõpetajana. Õppis 1901–1906 Leipzigi Ülikooli juures asuvas teoloogilises seminaris teoloogilisi ja etnoloogilisi distsipliine. Oli 1906–1907 vikaariks Leipzigi Peetri ja Rakvere Kolmainu koguduses. 19. mail 1907 ordineeriti ta Leipzigi Peetri kirikus õpetajaks.
1907–1930 oli Blumer misjonär Ida-Aafrikas Arusha misjonijaamas (praegu Kirde-Tansaanias Meru vulkaani lõunajalamil) masaide juures. Kuna aastal 1886 Berliinis peetud konverentsil jagati Aafrika mõjusfäärideks ning Ida-Aafrikas jäi praegune Tansaania sakslastele, siis sai Leonhard Blumer minna misjonit teostama Leipzigi Misjoniseltsi kaudu. Üldjuhul elasid masaid (ja elavad ka praegu) savannides nomaadielu, karjatades lehmi. Linnades neid naljalt ei kohta (linnas on neid kerge märgata, kuna nad kannavad peaaegu alati oma punaseruudulist tekki "ngarasha"'t).
Saksa Ida-Aafrikas olid riiklikud koolid vaid poiste jaoks, tüdrukute harimist peeti mõttetuks. Üldse oli koolide rajamine jäetud kogu Tansaania alal misjonäride hooleks. Arushas võttis aastal 1910 kooli juhtimise oma õlgadele Leonhardi äsja kositud naine Berta. Blumeri koolid olid ehitatud roigastest ja savist ning istuti puutüvedel. Umbes iga viie aasta järel tuli koolid uuesti ehitada (termiitide hea isu tõttu). Sellegipoolest, aastaks 1927 oli Blumer rajanud 13 kooli, kus õppis 400 õpilast ja kus õpetas 16 õpetajat. 1930. aastal, kui Blumer Aafrikast lahkus, jäi temast maha 500-liikmeline kristlik kogudus.
Erinevalt teistest Ida-Aafrika rahvastest kuuluvad masaid mitte bantude, vaid nilootide hulka. Nende keel oli Blumeri saabumiseni praktiliselt tundmatu. Blumer mõistis, et kirjaoskuse saavutamiseks läheb vaja masaikeelseid tekste. Esimesena koostas ta (nagu eesti kirjakeelegi algusaegadel) masaikeelse kalendri. Ilmuda sai see alles pärast Esimese maailmasõja lõppu. Masaikeelne katekismus ja aabits ilmusid aastal 1926. Masaikeelse katekismuse koostas Blumer eestikeelse Körberi katekismuse põhjal, nagu ta ise ütles. Aabitsasse lisaks tähestikule koostas Blumer lisaks 28 lühijuttu (valdavalt loomade ja loodusega seotud). Aabitsa illustreeris sõber Leipzigist joonistustega loomadest ja masai esemetest.
Aafrikast lahkus Leonhard Blumer aastal 1930. Seejärel oli ta misjonivaimulik Saksamaal, Poolas, Eestis, Soomes, Austrias ja Elsass-Lotringis.
Leonhard Blumer suri 22. augustil 1938 Kuressaares ja ta maeti 23. augustil 1938 Rahumäe kalmistule.
Elupuu

Elupuu ("Thuja") on puittaimede perekond küpressiliste sugukonnast.
Eestis elupuid pärismaiselt ei kasva, kuid neid leidub istutatuna. Elupuu on pärit Põhja-Ameerika idaosast Suure järvistu ümbrusest. 
Elupuu on nimetuse saanud pikaealisuse järgi.
Tuntud ja hekitaimena paljukasutatud harilik elupuu on mürgine. Enne kui see oma aeda istutada, võiks mõelda, kas tahad oma aeda üleni mürgist puud. Elupuu on tuntud ka kui surnuaia puu.
Mürgistuse tunnused: okste söömisele järgnevad iiveldus, oksendamine, kõhuvalu, peavalu, krambid, verine kõhulahtisus, südame-, neeru- ja maksatalituse häired, pupillide laienemine, võib tõusta palavik ning esineda nägemishäireid. Raskematel juhtudel võib mürgistus lõppeda surmaga.
Eesti Standardikeskus

Eesti Standardikeskus (EVS) on mittetulundusühing, mille eesmärk on tagada standardite ja standardimisega seotud teabe kättesaadavus ning pakkuda võimalusi osaleda Eesti, Euroopa ja rahvusvahelises standardimises. 
Standardikeskuse eelkäija oli Eesti Standardiamet. Standardikeskus loodi Vabariigi Valitsuse 30. novembri 1999 korraldusega ja alustas tööd 1. aprillil 2000 tehnilise normi ja standardi seaduse (RT I 1999, 29, 358) alusel. Alates 1. oktoobrist 2010 on üks tegutsemise aluseid toote nõuetele vastavuse seadus.
Eesti Standardikeskuse e-poest ja klienditeenindusest Tallinnas aadressil Akadeemia tee 21/6 saab standardeid otsida ja osta. Standardikeskus avaldab 2 kord kuus oma veebilehel ametlikku väljaannet EVS Teataja, kust leiab infot standardite kohta. Peale selle korraldatakse Eesti Standardikeskuses standardeid tutvustavaid infopäevi ja koolitusi.
NSV Liidu Riikliku Julgeoleku Komitee Kuueteistkümnes valitsus

NSV Liidu Riikliku Julgeoleku Komitee Kuueteistkümnes valitsus (vene keeles "Шестнадцатое управление КГБ CCCP") oli NSV Liidu Riikliku Julgeoleku Komitee struktuuriüksus, mis tegeles kuni 1991. aastani raadioluure, signaalluure ja elektroonilise luurega.
Organisatsioon ja juhid.
RJK 16. valitsuse ülesanded olid:
16. Valitsuse ülesehitus Moskvas asuvas keskaparaadis: 
Tegevus teabehankeprotsessis.
Teabehankeprotsessis osalesid ka valitsusele alluvad, kuid väljaspool Moskvat ja ka NSV Liitu asuvad NSV Liidu Riikliku Julgeoleku Komitee Esimene peavalitsuse residentuurides asuvad luurepunktid, mis asusid NSV Liidu välisesindustes (saatkondades ja esinduste kasutatavates ruumides).
Esimesed välismaal asuvad luurepunktid moodustati 1960. aastail:
1970. aastate lõpuks oli moodustatud 30 luurepunktist koosnev võrgustik, mis haaras kõiki NSV Liidule huvi pakkuvaid piirkondi:
1991. aastal eraldati NSV Liidu Riikliku Julgeoleku Komitee koosseisu kuulunud Kuueteistkümnes valitsus koos NSV Liidu Riikliku Julgeoleku Komitee Kaheksanda Peavalitsusega Vene NFSV presidendi Boriss Jeltsini korraldusega likvideeritud NSV Liidu Riikliku Julgeoleku Komiteest ning moodustati algselt Valitsusside Komitee ("Комитет правительственной связи") ning mõne aja pärast reorganiseeriti FAPSI-ks Venemaa Föderatsiooni Valitsusside ja Informatsiooniagentuuriks ("Федеральное агентство правительственной связи и информации (ФАПСИ)"), mis toimis 24. detsember 1991 – 11. märts 2003. FAPSI järglaseks on FSO sideagentuur (Спецсвязь ФСО России).
Aivars Lembergs

Aivars Lembergs (sündinud 26. septembril 1953 Jēkabpilsis) on Läti suurärimees ja poliitik, Ventspilsi linnapea 1988–2012. Tema äritegevus on seotud esmajoones naftatransiidiga.
2009. aastal hindasid finantsinfoagentuur Laika Stara ja uuringufirma Baltic Screen Lembergsi Läti rikkaimaks inimeseks.
Lembergs juhtis erakonda Lätile ja Ventspilsile, mis liitus 2006. aasta parlamendivalimiste eel Läti Roheliste ja Talurahva Liiduga. Viimane esitas oma põhirahastaja Lembergsi peaministrikandidaadiks, hoolimata Lembergsi vastu 2006. aasta lõpul algatatud kriminaaluurimisest.
14. märtsil 2007 Lembergs vahistati. Teda süüdistati ulatuslikus altkäemaksu võtmises aastatel 1993–1995 Šveitsis registreeritud ettevõttelt Multinord AG, samuti rahapesus seoses ettevõttega AO Kalija Parks, kus Lembergs oli väidetavalt variaktsionär, ning väljapressimises. Lembergsi vastu esitati süüdistusi enam kui 10 miljoni lati ehk 14,5 miljoni euro ulatuses. Peale Lembergsi vahistati veel mitu talle lähedast isikut. Lembergs vabanes koduarestist järgmise aasta veebruari lõpus.
22. oktoobril 2012 vallandas keskkonna- ja regionaalarenguminister Edmunds Sprūdžs Lembergsi linnapea ametist.
Lembers oli ka üks paljudest osalistest, kes olid seotud Panama dokumentide skandaaliga, mis puhkes 2016. aastal. USA lisas tema ja temaga seotud neli ettevõtet 2019. aasta detsembris nn Magnitski-sanktsioonide nimekirja.
2023. aastal mõistis kohus Lembergsi süüdi altkäemaksu andmises, rahapesus ja dokumentide võltsimises ning mõistis talle karistuseks neli aastat vangistust ja vara konfiskeerimise. Karistusse kandmisel võetakse arvesse ka tema kinnipidamises, sh koduarestis, veedetud aeg.
Oskar Pastik

Oskar Pastik (15. veebruar 1904 Õisu – 2. mai 1980 California) oli eesti vaimulik.
Pastik lõpetas 1925. aastal Viljandi Maagümnaasiumi ja 1930. aastal Tartu Ülikooli (õppis usuteaduskonnas). Oli prooviaastal Narva Aleksandri koguduses praost Jakob Jalajase juures. Ordineeriti 8. novembril 1931 Tallinna Toomkirikus õpetajaametisse.
Narva-Jõesuu koguduse õpetajaks valiti 6. novembril 1931. Aastatel 1931–1944 töötas ta Narva-Jõesuu koguduse õpetajana, ühtlasi oli 1939–1940 Narva Jaani koguduse õpetaja ja 1941–1944 Narva Mihkli koguduse õpetaja.
Põgenes 1944. aastal Saksamaale. Oli aastatel 1944–1949 Nürnbergi põgenikelaagri õpetaja. 1950. aastast elas USA-s, kus töötas kooliteenijana kuni pensionile minekuni 1967. aastal. Pärast seda töötas Chicago praostkonna vikaarõpetajana.
Hannes Toomsalu

Hannes Toomsalu (sündinud 1960) on Eesti sõiduõpetaja, endine sõjaväelane (kolonel).
Ta on olnud Kaitseliidu Pärnumaa maleva pealik, Kuperjanovi pataljoni Pärnu õppekompaniii ülem ja Kalevi pataljoni ülem.
5. septembril 1991 andis peaminister vabariigi presidendi ülesandeis Heinrich Mark oma käskkirjaga Toomsalule sõjaväelise auastme.
Töötab teooria- ja sõiduõpetajana.
Tegevus poliitikas.
1991. aastal astus Toomsalu ERSP liikmeks, alates 2022. aastast kuulub erakonda Isamaa. Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 1 (Haabersti, Põhja-Tallinn ja Kristiine) 48 häält ning ei osutunud valituks. Ta kandideeris 2025. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel Põhja-Tallinna linnaosas, sai 71 häält ning ei osutunud valituks.
Atsüülimine

Atsüülimine (IUPAC-i nomenklatuuri järgi alkanoüülimine) on keemiline reaktsioon, mille tulemusena viiakse molekuli atsüülrühm RC(=O)+. Varem on kasutatud ka terminit atsüleerimine. Keemiline ühendit, mis on atsüülrühma allikaks, nimetatakse atsüülivaks agendiks: kõige enam kasutatakse atsüülkloriide ja karboksüülhapete anhüdriide. 
Atsüülimise erijuht on atsetüülimine, kui R=CH3, näiteks benseeni Friedeli-Craftsi atsetüülimine atsetüülkloriidiga:
Kirke Kangro

Kirke Kangro (sündinud 21. aprillil 1975) on eesti kunstnik.
Hariduskäik.
Ta on lõpetanud Eesti Kunstiakadeemia 1999. aastal skulptuuri erialal. Magistrikraadi sai ta 2009. aastal interdistsiplinaarsete kunstide erialal.
Töö ja looming.
Ta on töötanud 2010. aastast Eesti Kunstiakadeemia skulptuuri osakonna dotsendina ja 2011. aastast EKA skulptuuri ja installatsiooni osakonna juhatajana. 2014. aastal valiti ta EKA professoriks ning alates 2016. aasta sügisest töötab ta EKA vabade kunstide dekaanina. 
2024. aasta novembris esitasid EKA vabade kunstide teaduskond ja disainiteaduskond Kangro EKA rektori konkursile. 
Ta on Eesti Kunstnike Liidu ja Kujurite Ühenduse liige, 2013. aastast Eesti Kunstnike Liidu volikogu liige. 
Kirke Kangro tõlgitud on muusikal "Vampiiride tants" (saksa keelest eesti keelde) ning ta on tõlkinud või toimetanud ka muude lavateoste laulutekste ja dialooge. 
Isiklikku.
Kirke Kangro on sündinud kirjanik Leelo Tungla ja helilooja Raimo Kangro teise lapsena. Kirjanik Maarja Kangro on tema õde.
Äike päike

"Äike päike" on Niki 2007. aastal ilmunud teine stuudioplaat. Plaadi väljaandjaks on plaadifirma TopTen.
Tahvelmaal

Tahvelmaal on teisaldatavale alusele (lõuendile, papile, puittahvlile) maalitud teos.
Tahvelmaal on iseseisev kunstiteos ega ole erinevalt seinamaalist seotud konkreetse ruumiga.
Atsüülrühm

Atsüülrühmaks ehk alkanoüülrühmaks nimetatakse orgaanilises keemias rühma RC(=O)+, kus R on alküülrühm, kas funktsionaalrühmana või lihtsalt molekuli osana. 
Atsüülrühmas on alküülrühm R üksiksideme kaudu seotud karbonüülrühmaga C=O. 
Atsüülrühma sisaldavad karboksüülhapped, atsüülhaliidid (näiteks bensoüülkloriid C6H5COCl), estrid, amiidid, aldehüüdid ja ketoonid.
Atsüülimine.
Keemilist reaktsiooni, mille tulemusena viiakse molekuli atsüülrühm, nimetatakse atsüülimiseks. Üks tuntumaid atsüülimisprotsesse on Friedeli-Craftsi atsüülimine, mille käigus viiakse areeni molekuli ühe vesiniku aatomi asemele atsüülrühm.
Atsüülimisel sünteesitakse atsüülrühm tavaliselt karboksüülhappest, kuid mitte tingimata. Atsüülimisel võib kasutada isegi happeid, mis üldse süsinikku ei sisalda, näiteks sulfoonhapet H2SO3 või fosfoonhapet H3PO4.
Atsüülradikaal.
Iseseisvat, mitte teiste molekulide koosseisus olevat atsetüülrühma nimetatakse atsetüülradikaaliks. Selle kesksel süsiniku aatomil on üks vaba side, mis muudab ta positiivseks iooniks ja võimaldab moodustada teiste radikaalidega mitmesuguseid molekule.
Atsetüülrühm.
Atsetüülrühm on atsüülrühma erijuhtum. Kui alküülrühmaks R on metüülrühm, siis see metüülrühm ja selle juurde kuuluv atsüülrühm moodustavad atsetüülrühma.
Atsüülligandid.
Paljude karbonüülimisreaktsioonide saaduseks või vahesaaduseks on atsüülligandid. Need molekulid sisaldavad metalli aatomit. Atsüülligandid on olulised mõnes katalüütilises reaktsioonis. Metallide atsüülid võivad tekkida vingugaasi molekuli CO viimisega metalli ja alküüli sideme vahele, samuti metallide reageerimisel atsüülkloriididega.
Atsetoksüülrühm.
Atsetoksüülrühm on rühm, mis erineb atsüülrühmast täiendava hapniku aatomi olemasolu poolest atsüülrühma ja alküülrühma vahel.
Eesti Heliloojate Liit

Eesti Heliloojate Liit (lühend EHL) on Eesti kutselisi heliloojaid ja muusikateadlasi ühendav loomeliit. Liidu tegevuse eesmärk on eesti heliloomingu ja muusikateaduse vaba arengu ja leviku soodustamine, loominguvabaduse kaitsmine ja oma liikmete loominguliste huvide esindamine. 
2010. aasta seisuga kuulus Eesti Heliloojate Liitu 106 liiget.
2014. aastast on liidu esimees Märt-Matis Lill.
Ajalugu.
Eesti Heliloojate Liidu eelkäija, Eesti Akadeemiline Helikunstnike Selts asutati 19. novembril 1924. Pärast Eesti okupeerimist ja annekteerimist 1940. aastal nimetati see ümber Kutseliste Helikunstnike Ühinguks, mis 1940. aasta lõpus siiski likvideeriti. 27. mail 1944 asutati Leningradis Eesti Nõukogude Heliloojate Liit, mis 29. maist 1959 nimetati Eesti NSV Heliloojate Liiduks ja 1989. aastal Eesti Heliloojate Liiduks. 1993. aastal võeti vastu EHL-i uus põhikiri.
Strateegilise kaitse algatus

"Strateegilise kaitse algatus", ka "Strateegiline kaitseinitsiatiiv" (inglise keeles "Strategic Defence Initiative", lühendatult SDI) oli USA presidendi Ronald Reagani 23. märtsil 1983 peetud kõnes välja kuulutatud programm, mis nägi ette USA kaitsmise välisriikide, eeskätt NSV Liidu ja teiste Varssavi Lepingu Organisatsiooni riikide rünnaku eest kosmoses asuvate tuumarelva kanda suutvate ballistiliste rakettide tõrjesüsteemi rajamise abil.
1984 loodi Ameerika Ühendriikide kaitseministeeriumi juurde Strateegilise Kaitse Algatuse Organisatsioon ("Strategic Defense Initiative Organization", SDIO), mille ülesandeks sai programmi juhtimine ning järelevalve.
Kuna programmi eesmärgid ja meetodid tundusid utoopilistena, siis hakkasid massikommunikatsioonivahendid seda varsti George Lucase filmisaaga ("Tähtede sõda") järgi kutsuma "Tähesõdade programmiks".
1987 jõudis Ameerika Füüsikaühing ("American Physics Society") järeldusele, et sellise globaalse kaitsekilbi loomine nagu "tähesõdades" nõutud, oli tolle aja tehnoloogia juures mitte üksnes võimatu, vaid ka et kulub veel vähemalt kümme aastat, et aru saadagi, kas see üldse on teostatav.
1993 lõpetas Bill Clintoni valitsus "Strateegilise kaitse algatuse programmi", keskendudes maa peal paiknevatele tõrjesüsteemidele ja luues Ballistiliste Sihtmärkidega Kaitse Organisatsiooni ("Ballistic Missile Defence Organization").
Antiloobid

Antiloobid on taimtoidulised mäletsejad imetajad, kes elavad Aafrika savannides, Aasia rohtlates, Euroopa steppides ning ka mäestikes. 
Antiloobid kuuluvad veislaste sugukonda ("Bovidae"), kuid iseseisvat taksonoomilist üksust ei moodusta. Terminit antiloobid kasutatakse selleks, et kirjeldada kõiki veislaste sugukonna (Bovidae) liikmeid, kes ei kuulu lammaste, veiste või kitsede kategooriasse.
Kirjeldus.
Antiloopide alamsugukondadesse on rühmitatud sadakond liiki, näiteks Aafrikas elavad gasell, gnuu, kudu, kanna, orüks jt; Aasias elavad džeiraan, saiga jt; Kaukaasia mäestikes harilik mägikits jne. Antiloopidel on sõrad ja sarved. Nad elavad suurte karjadena ja liiguvad pidevalt, otsides söögiks mahlakat rohtu. Savannide liigid teevad pikki rände, lähtudes sesoonsetest sademetest, millest sõltuvad nende toiduvarud. Ida-Aafrika gnuud ja gasellid teevad seetõttu imetajate kõige muljetavaldavamat massilist ringrännet.
Avatud rohumaal elavatel liikidel pole kiskjate eest kuhugi peituda, seetõttu peavad nad olema kiired jooksjad. Antiloobi lihaste ainevahetuse näitaja anaeroobse LDH (laktaadi dehüdrogenaas) tase on umbes 4 korda kõrgem kui inimestel. See annab tunnistust, et antiloobi lihased on võimelised arendama suurt kiirust ja hüppevõimet ning tagama head vastupidavust. Lõvijahtide kohta tehtud filme analüüsides on mõõdetud lõvide eest ärajooksvatele Thomsoni gasellidele maksimaalse kiiruseks kuni 90 km/h. Looma järel sõitvalt autolt on mõõdetud suurte antiloopide nagu eland ja topi maksimaalseks kiiruseks kuni 70 km/h. Duikeri antiloobid, kelle õlakõrgus on alla 40 cm suudavad ületada 160 cm takistusi. Aafrika levinumad antiloobid impalad, kelle õlakõrgus on alla 90 cm, suudavad teha kuni 3 m kõrguseid ning 10 m pikkuseid hüppeid.
Antiloope jahivad Aafrikas lõvid, hüäänid ja šaakalid. Erksa kuulmismeelega antiloobid on sunnitud olema pidevalt valvel ja lootma oma kiiretele jalgadele. Jooksuajal isased antiloobid võitlevad sarvi kasutades rituaalselt omavahel, et määrata, kellele kuulub territoorium ja emasloomad.
Emased õhvantilooplased on suguküpsed aastas ühe päeva.
Apatšid

Apatšid on mitme lähedases keelesuguluses oleva ja sarnase kultuuriga indiaanlaste rühma koondnimetus.
Apatši keeled ehk lõunaatapaski keeled kuuluvad atapaski keelkonda. 
Apatši rahvaste kunagine asuala jääb Ameerika Ühendriikide edelaossa, kus see laius üle praeguse Arizona idaosa, New Mexico ja Texase loodeosa ning Suure tasandiku lõunaosa. Tänapäeval elab Arizona ja New Mexico reservaatides umbes 50 000 apatši, väljaspool reservaate elab apatše Oklahomas ja Texases.
Apatšide hulka loetakse praegu järgmised rühmad: lääneapatšid, tširikauad ja meskaleerod, hikariljad, lippanid ning kaiova-apatšid. 
Ajalooliselt on nad tuntud küttide ja korilastena, kuid põliste elatusalade hulka on kuulunud ka põlluharimine.
Apatšid avaldasid tugevat vastupanu hispaanlastest kolonistidele ja lääne poole liikuvatele ameeriklastest asustajatele. Mitmed apatšide juhid, nende hulgas Cochise, Naiche ja Geronimo said nendes sõdades kuulsaks.
Apatšide religioossetes lugudes tegutsevad kaks kultuuriheerost, kellest üks (Vaenlaste/Koletiste Tapja) sümboliseerib päikest ja tuld ning teine (Vee Laps / Sündinud Vee jaoks) sümboliseerib vett, Kuud ja äikest. Kahe peale kokku hävitavad nad hulganisti inimkonnale kahjulikke olendeid. Enamik apatšide jumalusi on isikustatud loodusjõud, kes hulguvad mööda maailma ning keda inimesed saavad rituaalsete tseremooniate abil enda huvides kasutada. Teistest paremini suudavad seda teha šamaanid. Mõningaid loomi, nimelt öökulle, madusid, karusid ja koiotte seostatakse kurjade vaimudega, kes inimestel haigusi põhjustavad.
Apatšide järgi on saanud nime näiteks Apache HTTP Server ja USA päritolu helikopter AH-64 Apache.
Nikolai Kultas

Nikolai Kultas (16. detsember 1908 Rakvere – 16. jaanuar 1995 Tallinn) oli eesti ärimees ja kultuuritegelane.
Haridus.
Kultas lõpetas 1928. aastal Tallinna Reaalkooli, õppis 1926–1928 paralleelselt ka Tallinna Konservatooriumi lauluklassis. Aastatel 1930–1932 õppis ta Brno Tehnikaülikoolis eklektrotehnikat ja 1932 Tartu Ülikoolis õigusteadust. 1934. aastast kuulus korporatsioon Sakala ridadesse.
Ajateenistuse ajal kaitseväes 1929–1930 juhatas ta Tallinna garnisoni džässorkestrit ja mängis puhkpilliorkestris.
Aastatel 1932–36 oli Kultas Tartus ärijuht ettevõtja Johannes Paabo juures, kes oli kohviku, kino ja mitme muu firma omanik. Kultase esimene oma äri oli Apollo kino ümberehitamine ja töölepanek.
2. veebruaril 1937 avati Tallinnas Vabaduse väljakul kaasaegne ja elegantne Kultase kohvik. 1937. aasta lõpul avas Kultas Tallinnas Niguliste tänavas kohviku, mis rahvasuus sai nimeks Väike-Kultas. Temale kuulus ka Narva-Jõesuu rannakohvik. 
Kõik Kultase ettevõtted natsionaliseeriti 1940. aastal. Ta oli lühikest aega veel Kultase kohviku tehniline direktor, seejärel aga Narvas segakaubastu sisseostuosakonna juhataja.
16. juunil 1941 Kultas arreteeriti ja küüditati Sverdlovski oblastisse, hiljem Vorkuta ja Uhta laagritesse. Ta naasis Siberist Eestisse 1961. aastal. 
1969–1989 töötas Kultas Tallinnas Kaarli puiesteel asunud fotolaboris, mis tegeles filmide ja diapositiivide ilmutamisega.
Isiklikku.
Nikolai Kultas on maetud Tallinna Vana-Kaarli kalmistule.
Tema tütar on Kristi Kultas-Ilinsky.
Telephone

"Telephone" on ameerika poplaulja Lady Gaga kirjutatud ja esitatud laul. Lugu on salvestatud koostöös ameerika laulja Beyoncéga.
Laul "Telephone" valmis 2010. aastal. "Telephone" kuulub Lady Gaga teise albumisse "The Fame Monster".
Laul jõudis Ameerika edetabelis 30. kohale, Austraalia edetabelis 24. kohale, Kanadas 12. kohale, Saksamaal 3. kohale, Iirimaal 26. kohale, Rootsis 33. kohale ja Ühendkuningriigis 30. kohale.
Laulu "Telephone" video on järg Lady Gaga laulu "Paparazzi" videole, mille lõpus peategelane Lady Gaga tapab mürgitades oma poiss-sõbra ja läheb vanglasse. Laulu "Telephone" video kirjeldab Lady Gaga läbielamisi naistevanglas. Laulu video kestab 9 minutit ja 31 sekundit.
Aurumasin

Aurumasin on soojusmootor, mis muudab rõhu all olevas aurus talletatud potentsiaalse energia mehaaniliseks energiaks. 
Kirjeldus.
Lihtsaima aurumasina tähtsaim osa on veega täidetud aurukatel, kus vesi aetakse keema koldes kivisütt põletades. Aurukatlast tulev aur paneb liikuma kolvid, mis omakorda panevad liikuma rattad. Kasutatud auru surub kolb tagasikäigul kondensaatorisse, kus külm vesi seda jahutab, nii et aur kondenseerub.
Ajalugu.
Esimese aurumasina – antiikmaailma kõige kiiremini pöörleva objekti "aeolipile" – valmistas Aleksandria Heron 1 sajandil. Tema kaasaegsed kreeklased ei leidnud seadmele praktilist rakendust. Esimese kaevandusest vee välja pumpamiseks praktiliselt kasutatava aurumasina ehitas hispaanlane Jeronimo de Ayanz y Beaumont 1606. aastal. Seeriaviisiliselt hakkas samaks otstarbeks enda ja oma kaasosaniku Thomas Savery 1712. aastal leiutatud aurumasinaid tootma Thomas Newcomen. Sellepärast on teda kutsutud ka tööstusrevolutsiooni isaks. 
Kuigi James Watt on ekslikult tuntud aurumasina leiutajana, muutis ta 1784. aastal Newcomeni aurumasina konstruktsiooni sellele eraldi kondensaatori lisamisega. See suurendas aurumasina tõhusust mitu korda ja muutis ta ka palju kiiremaks, mis omakorda tegi võimalikuks selle kasutamise transpordivahendites. 
Aurumasinad olid 19. sajandi tööstusliku pöörde seisukohalt üliolulised ja aitasid kaasa Lääne-Euroopa majanduse ümberkujundamisele. Aurumasinate tähtsus vähenes pärast sisepõlemismootori kasutuselevõttu.