tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Tulcea maakond

Tulcea maakond on Rumeenia 1. järgu haldusüksus. Asub Rumeenia kaguosas, Dobrudžas, Musta mere kaldal. Piirneb põhjas Ukraina Odessa oblastiga.
Idaosa asub Doonau deltas, lääneosas asuvad Măcini mäed.
Tulcea on Rumeenia üks tähtsamaid turismipiirkondi.
Geokronoloogiline üksus

Geokronoloogiline üksus on ajavahemik geoloogilises ajas.
Geokronoloogilistele üksustele vastavad kronostratigraafilised üksused ehk kivimkompleksid, mis on selle ajavahemiku jooksul tekkinud. Erinevalt kronostratigraafilisest üksusest ei ole geokronoloogiline üksus mitte midagi materiaalset, vaid lihtsalt ajavahemik. Geokronoloogiliste üksuste piirid paneb paika vastav kronostratigraafiline üksus. Ajaline ulatus aastates on määratud hiljem isotoopgeoloogia ning geokronoloogia arenedes. Seetõttu ei ole geokronoloogiliste üksuste vanused mitte fikseeritud ja ümmargused, vaid pidevalt täpsustatavad arvud. Geokronoloogilistel üksustel ning vastavatel kronostratigraafilistel üksustel on sama nimi. Näiteks Siluri ladestu kivimid moodustusid Siluri ajastu jooksul. 
Geokronoloogilised üksused alates suurimast: eoon, aegkond, ajastu, ajastik, iga. 
Geokronoloogilisest üksusest erinevad geokronomeetrilised üksused, mille piirid ei ole kindlaks määratud mingi kivimkompleksi alusel, vaid lihtsalt ajas. Geokronomeetriliselt on jaotatud suurem osa eelkambriumist.
Geokronoloogiliste üksuste nimed kirjutatakse alati suure tähega.
Geokronomeetriline üksus

Geokronomeetriline üksus on ajavahemik geoloogilises ajas, mis ei põhine mitte stratigraafial, vaid puhtalt geoloogilise aja jaotamisel sobiva suurusega väiksemateks üksusteks.
Kui geokronoloogiliste üksuste piirid on määratud vastavate kronostratigraafiliste üksuste piiridega konkreetses paljandis ning nende absoluutseid vanuseid täpsustatakse pidevalt, siis geokronomeetriliste üksuste vanuselised piirid on kokkuleppelised ning ei muutu. Erinevalt geokronoloogiliste üksuste vanustest on geokronomeetriliste üksuste vanused ümmargused arvud. Geokronomeetriliselt on jaotatud suurem osa eelkambriumist.
Kivimkompleks

Kivimkompleks on vaadeldavate kivimkehade kogum.
Kui kivimkeha on tekke, koostise, struktuuri või millegi muu poolest ühtne geoloogiline struktuur, siis kivimkompleksil ei pea olema sellist ühtsust. Kivimkompleks on uuritav, vaadeldav või mingil muul põhjusel mõtteliselt ülejäänud maakoorest eristatud osa. Terminit võidakse kasutada siis, kui räägitakse paljanduvaist kivimeist, mis moodustavad kivimkompleksi või kronostratigraafilisest üksusest, mis koosneb kivimeist, mis moodustavad kivimkompleksi jne.
Ajalooline geoloogia

Ajalooline geoloogia on geoloogia osa, mis uurib Maa ja tema elustiku arengut läbi geoloogilise aja.
Ajaloolise geoloogia alla kuuluvad paleontoloogia, stratigraafia, geokronoloogia, paleogeograafia jne.
Ajaloolist geoloogiat eristatakse dünaamilisest geoloogiast, mis tegeleb peamiselt Maa ehituse ja teda mõjutavate protsesside uurimisega.
Ajaloolist geoloogiat ei maksa segi ajada geoloogia ajalooga, mis käsitleb geoloogia kui teaduse ajalugu.
Bihori maakond

Bihori maakond on Rumeenia 1. järgu haldusüksus. Asub Krisaanias. Piirneb läänes Ungariga.
Elanikest on 67% rumeenlased, 26% ungarlased ja 5% mustlased.
Toe Tag

Toe Tag oli 1996. aastal Tallinnas Kalamaja linnaosas loodud hiphopansambel. Esialgu oli tegemist ansambli liidri G-Enka sooloprojektiga, mille taustad olid pärit DJ Paul Ojalt. Üsna pea liitus Revo, kes aitas praeguseks kadunud Top Raadio stuudios sisse räppida sellised lood nagu "Depend Upon" ja "O.D. Of Sobriety". Esimene kontsert anti 1996. aasta oktoobris klubis Bel Air. Edasi soojendati juba No-Big-Silence'it ja esineti kõikvõimalikel hiphopiüritustel.
1997. aasta detsembris anti välja kassett "The Real Kuhnja Homophobes". Kassett sisaldas lisaks oma lugudele ka kahte Dj Critikali remiksi. 1998. aastal liitusid G-Enka ja Revo teise Eesti hiphopansambliga A-Rühm ning Toe Tag läks mõneks ajaks puhkusele. Kuid sama aasta sügisel loodi sootuks uus projekt KNOP ehk ansamblite Me, Myself &amp; I ja Toe Tagi koostöö. Esitati töötlusi Toe Tagi vanadest lugudest, lisaks sai bändi ainsal kontserdil kuulda Slayeri ja Stone Temple Pilotsi loomingut.
Aastatel 1999–2000 andis ansambel üksikuid kontserte, kuid muul ajal tegeles iga liige oma asjadega.
Veebruaris 2001 tehti aga suurejooneline "comeback" klubis Hollywood üritusel Hip Hop Cafe. Esineti täiesti uue kavaga.
Eesti turnee toimus 2001. aasta oktoobris.
2004. aastal ilmus Toe Tagi täispikk album "Legendaarne", mille nimilugu oli nende esimene suurem hitt; hilisematest lauludest on tuntumad "Pankrot" ja "Noad ja kahvlid". Praegu tegelevad ansambli liikmed uute projektidega. Oma plaadifirmas Legendaarne Records antakse välja uute "underground"-muusikute plaate (näiteks Metsakutsu, s'Poom, Põhjamaade Hirm, Winny Puhh).
Album "Kõik on formuleerimise küsimus" ilmus 2009. aastal.
2010. aastal võitis ansambel Eesti Muusikaauhinna hiphopi/RnB kategoorias.
Dünaamiline geoloogia

Dünaamiline geoloogia ehk füüsikaline geoloogia ehk füüsiline geoloogia on geoloogia osa, mis tegeleb Maa ehituse ning teda mõjutavate protsesside uurimisega.
Dünaamiline geoloogia erineb ajaloolisest geoloogiast, mis tegeleb Maa ning eriti selle elustiku arengu rekonstrueerimisega.
Dünaamilise geoloogia alla kuuluvad mineraloogia, petroloogia, sedimentoloogia, vulkanoloogia, struktuurigeoloogia, geotektoonika jne.
Ajaloolise geoloogia eristamine dünaamilisest geoloogiast on mõnevõrra kunstlik. Igal dünaamilise geoloogia valdkonda kuuluval geoloogilisel teadusharul on oma ajaline aspekt, mis hõlmab näiteks kivimite moodustumist või laamade liikumist ajas.
Brokebacki mägi

"Brokebacki mägi" (inglise keeles "Brokeback Mountain") on 2005. aastal valminud Ameerika Ühendriikide mängufilm, mille lavastas režissöör Ang Lee. Peaosi mängivad Heath Ledger ja Jake Gyllenhaal.
Film räägib Ameerika lambakarjuste Ennis Del Mari ja Jack Twisti aastaid kestvatest homoseksuaalsetest suhetest. Tegevus saab alguse aastal 1963 ja toimub valdavalt Wyomingi osariigis.
"Brokebacki mäe" aluseks on E. Annie Proulx' samanimeline lühijutt aastast 1997, mille põhjal kirjutasid filmile stsenaariumi Diana Ossana ja Larry McMurtry.
Film on võitnud mainekaid auhindu Euroopa ja Ameerika filmifestivalidelt. 5. märtsil 2006 pälvis see filmiauhinna Oscar parima režissööritöö, parima varem avaldatud teose põhjal kirjutatud stsenaariumi ja parima algupärase filmimuusika kategoorias. Samuti võitis film parima filmi Kuldgloobuse. 
"Brokebacki mäe" muusika autor on tuntud Argentina helilooja Gustavo Santaolalla.
Auhinnad.
2005. aasta Veneetsia filmifestivali auhind
2006. aasta Oscari auhinnad
2006. aasta Kuldgloobuse auhinnad
Alexander Berkman

Alexander Berkman (21. november 1870 Vilno – 28. juuni 1936 Nice) oli Vene juudi päritolu kirjanik ja aktivist, üks anarhistliku liikumise juhte.
Elulugu.
Ovsei Ossipovitš Berkman, hilisem Alexander Berkman, sündis Vilniuses rikka juudi kaupmehe pojana. Ta kasvas üles Peterburis, kus teda hüüti Aleksandriks (ka Sašaks), kuna see nimi oli Venemaal paremini arusaadav. Ta mõlemad vanemad surid, kui ta oli noor. 17-aastaselt emigreerus ta USA-sse.
Kohe pärast Ameerikasse jõudmist sai temast poliitaktivist ja ta hakkas huvi tundma ameerika anarhismi vastu, kuna ta osales kampaanias, mis nõudis 1886. aasta Heinaturu mässust osa võtnud inimeste vabastamist. New Yorgis kohtus ta Emma Goldmaniga, kes oli samuti vene immigrant. Nad jäid elu lõpuni lähedasteks sõpradeks. Nende mõlema maailmavaadet mõjutas saksa anarhist Johann Most.
Aastal 1892, 22-aastaselt, üritas Berkman Mossi mõjutusel Pennsylvanias mõrvata Henry Clay Fricki, rikast terasetöösturit. Ametiühing kutsus töölisi streikima, kuid Frick palkas kolmsada relvastatud streigimurdjat Pinkertoni Detektiivibüroost. Streikijad ootasid neid ja puhkes terve päeva kestnud võitlus. Kümme inimest sai surma ja kuuskümmend haavata. Berkman tulistas Fricki tema enda büroos kaks korda kaela, kuid kolmanda lasi mööda. Pärast seda lõi ta Fricki kaks korda mürgitatud noaga, kuid Frick jäi siiski ellu. Berkman sai 22 aastat vanglakaristust, millest ta istus ära 14 aastat ja vabanes mais 1906.
Aastal 1908–1915 tegi ta kaastööd ajalehele Mother Earth ja 1916–1917 andis välja oma ajalehte The Blast. Pärast seda liitus uuesti Goldmani ja Mother Earthiga. Samal ajal pidas ta ka loenguid, aitas töötutel organiseeruda ja tööd leida ning korraldas inimõigustealaseid kampaaniaid. Berkman kirjutas oma vangla-aastatest raamatus "Anarhisti vanglamemuaarid" ("Prison Memoirs of an Anarchist"), mis aitas tal vabaneda vangla elamustest. 
1914. aastal tegelesid Berkman ja Goldman Esimese maailmasõja vastaste kampaaniatega ning kui ka USA sõjaga liitus, siis sõjaväekohustusevastase kampaaniaga. 1919 deporteeriti nad mõlemad koos teiste vene päritolu radikaalidega Nõukogude Venemaale. Alguses toetasid nad bolševikke, kuid peagi mõistsid, et kommunismist on tegelikkus Venemaal aina kaugenemas. 1921. aasta märtsis, kui jõhkralt suruti maha Kroonlinna mäss, otsustasid nad minna ära Saksamaale. 
Järgnevatel aastatel kritiseerisid nad Nõukogude Liidu Kommunistliku partei tegevust ja mõistsid selle hukka revolutsiooni reetmisena. Nad veensid rahvusvahelisi anarhistlikke ja anarhosündikalistide liikumisi, et nood ei osaleks NSV Liidu organiseeritud Kolmandas Internatsionaalis.
Berkmanilt ilmus 1925. aastal raamat "The Bolshevik Myth", mida on hinnatud nii kirjanduslikult kui ka dokumentaalse sisu poolest. 
Elu viimased aastad veetis ta Prantsusmaal, kus ta kirjutas, tõlkis ja toimetas. 1929. aastal ilmus tema raamat "Now and After: The ABC of Communist Anarchism". 
1936. aastal tegi Berkman enesetapu.
Tapa lipp

Tapa lipp oli Tapa linna lipp.
Lipp kinnitati oktoobris 1992. 
Tapa on alates 2005. aasta oktoobrist vallasisene linn. Siis ühinesid Tapa linn, Saksi vald ja Lehtse vald (Järva maakonnast) Tapa vallaks. Sellest alates kasutatakse uut Tapa valla sümboolikat.
Lipu kirjeldus.
Lipp on jaotatud horisontaalselt vaheldumisi neljaks punaseks ja kolmeks valgeks laiuks. Ülemine ja alumine laid on punased, kumbki laiusega 2/9 osa lipust, nende vahel olevad 3 valget ja 2 punast laidu on igaüks laiusega 1/9 osa lipust.
Süvik

Süvik on piklik sügav subduktsioonivööndiga seotud negatiivne pinnavorm ookeani põhjas. Laiemas tähenduses nimetatakse süvikuks ka teiste veekogude (nt järvede) põhjas olevaid suhteliselt sügavaid nõgusid.
Süvik tekib kahe laama piirile, kui üks laam sukeldub teise alla. Süvikud on enam-vähem paralleelsed nendega seotud vulkaaniliste kaartega. Süvikud on keskmiselt mõni kilomeeter sügavamad kui keskmine ookeanipõhi. Süvikute pikkus võib ulatuda tuhandetesse kilomeetritesse.
Kui kaks laama liiguvad teineteise suhtes aeglaselt, siis süvikut ei teki. Selle asemel surutakse laamade servad kokku ja laamade kokkupuutekohta tekib mäestik. Kui laamad liiguvad teineteise poole suhteliselt kiiresti, siis sukeldub üks neist teise alla ja tekib süvik.
Mariaani süviku suurim sügavus (11 034 m) on ühtlasi ka maailmamere suurim sügavus.
Süvikute sügavuse vastu ei tuntud praktilist huvi enne 19. sajandi lõppu, kui ookeani põhja hakati paigaldama kaableid. Kuid süvikud ei olnud hästi kindlaks määratud kuni 1950. aastateni. Süvikute tekke põhjused selgitati alles laamtektoonika teooria väljatöötamisega 1960. aastate lõpul.
Valparaíso

Valparaíso (hispaania keeles 'paradiisiorg') on sadamalinn Tšiilis, Valparaíso piirkonna keskus. Linna nimi tuleneb algselt Hispaanias asuvast Valparaíso de Arriba asulast.
Suur-Valparaíso on rahvaarvult teine linnastu Tšiilis. Valparaíso ise on piirkonna suuruselt teine linn – jäädes alla ainult Viña del Marile. See asub umbes 120 km loodes Tšiili pealinnast Santiagost ning on üks tähtsamaid sadamaid Vaikse ookeani ääres. Alates 1817. aastast on linnas asunud Tšiili mereväe peakorter ning alates 1990. aastast ka Tšiili Rahvuskongressi asukoht.
Valparaísol oli oluline geopoliitiline roll 19. sajandi teisel poolel, kui see kujunes oluliseks vahepeatuseks laevadele, mis liikusid Atlandi ja Vaikse ookeani vahel läbi Magalhãesi väina. Linna kuldajastu tõi endaga kaasa kiire kasvu, eriti tänu Euroopa sisserändajatele. Sel ajal kutsusid rahvusvahelised meremehed linna hellitavalt "Väikeseks San Franciscoks" ja "Vaikse ookeani pärliks". Sellesse aega jäävad mitmed olulised arengud, näiteks Ladina-Ameerika vanim börs, mandri esimene vabatahtlik tuletõrje, Tšiili esimene rahvaraamatukogu ja maailma vanim pidevalt ilmuv hispaaniakeelne ajaleht El Mercurio de Valparaíso. Valparaíso vanalinn kuulub UNESCO maailmapärandi nimistusse. Valparaísos on sündinud Salvador Allende ja Augusto Pinochet. Seal on elanud Pablo Neruda.
20. sajand oli Valparaísos vähem soodne – paljud jõukad pered kolisid mujale ning 1914. aastal avatud Panama kanal vähendas oluliselt laevaliiklust Magalhãesi väina kaudu. See mõjutas tugevalt linna majandust, mis põhines peamiselt sadamategevusel. Aja jooksul ületas Valparaísot kaubamahus San Antonio sadam, mis mõjutas oluliselt linna sadama tähtsust. Aastatel 2000–2015 hakkas linn tasapisi taastuma, sest sinna kolisid kunstnikud ja kultuuriettevõtjad ning suurenes turism. Sadam tegutseb endiselt olulise jaotuskeskusena, kust eksporditakse näiteks konteinereid, vaske ja puuvilju. Valparaísost on saanud oluline hariduse ja meelelahutuse keskus, kus tegutseb neli suurt ülikooli ja mitu kutsekooli.
Ofioliit

Ofioliit ehk ofioliitne kompleks on tektooniliselt transporditud aluselistest ning ultraaluselistest kivimitest koosnev kivimkompleks, mis on kunagise ookeanilise maakoore fragment.
Kui termin "ofioliitne kompleks" loodi (Steinmann, 1905), siis ei teatud midagi selliste geoloogiliste struktuuride päritolust. Alles 20. sajandi teisel poolel sai selgeks, et ofioliidid on fragmendid kunagisest merepõhjast, mis on tektooniliselt mandrite peale lükatud. Ideaalne ofioliitne läbilõige ülalt alla: 
Ofioliitse kompleksi teke ühtib ookeanilise maakoore tekkega ookeani keskahelikes. Mandrite peale on ookeanilise maakoore fragment lükatud ilmselt ookeanibasseinide sulgudes või mõnel muul viisil.
Kuressaare valla lipp

Kuressaare valla lipp on endise Eesti haldusüksuse Kuressaare valla lipp.
Lipp oli kasutusel 14. veebruarist 1995 kuni oktoobrini 1999, mil vald ühines Kaarma vallaga.
Lipu kirjeldus.
Kuresaare valla lipp oli jaotatud horisontaalselt kolmeks võrdseks laiuks: sini-valge-sinine. Valge laiu keskel oli kollane ovaal.
Laiuse ja pikkuse suhe oli 1:2.
Gaugamela lahing

Gaugamela lahing ehk Arbela lahing peeti 1. oktoobril 331 eKr Aleksander Suure vallutusretkede käigus Vana-Makedoonia ja Pärsia vägede vahel. 
Makedoonia väge juhtis Aleksander, pärslaste eesotsas oli kuningas Dareios III. Lahing toimus tänapäeva Iraagi põhjaosas Arbīlist (Arbela) lääne pool asuva Tel Gomeli (Gaugamela) kohal ja lõppes makedoonlaste võiduga.
Lahing leidis aset laial tasandikul, kus pärslastel oli võimalik täies ulatuses rakendada oma suurt ja võimsat ratsaväge. Pärsia sõjaväel oli lisaks veel 15 sõjaelevanti ja palju sõjavankreid, mille rataste külge olid kinnitatud pikad ja teravad lõiketerad. Sellised sõjavankrid kavatseti kihutada tihedalt rivistatud makedoonia faalanksi vastu ja tekitada talle suuri kaotusi. Kuid Makedoonia vibukütid tapsid sõjavankrite rünnaku ajal suurema osa vankrijuhte, mistõttu hobused kaotasid juhtimise. Faalanks astus laiali ja laskis tormavad sõjavankrid läbi, misjärel nad tagalas hobusemeeste poolt peatati. Pärast äpardunud sõjavankrirünnakut puhkes üldine lahing, mis kestis vahelduva eduga peaaegu terve päeva ja lõppes jällegi manööverdamisvõimelisema ja distsiplineerituma Makedoonia sõjaväe võiduga.
Arrianuse järgi oli makedoonlaste sõjajõud 40 000 jalaväelast ning 7000 ratsanikku. Pärslastel oli vastu panna 200 000 jalaväelast, lisaks suur ratsavägi, lõiketeradega sõjakaarikud ning sõjaelevandid.
Makedoonlaste kaotused ei olnud suured, langenud oli vaid ligikaudu 500 meest, pärslastel oli seevastu 50 000 langenut. Dareios ühes oma sõjaväe riismetega põgenes.
Gaugamela lahingus puutus Aleksander esimest korda kokku sõjaelevantidega.
Pärast lahingut tapeti Dareios III tema oma satraapide poolt. Aleksander aga liikus edasi Babüloni poole.
Õhurõhk

Õhurõhk on hüdrostaatiline rõhk, mida tekitab Maa ühe pinnaühiku kohta kuni atmosfääri ülemise piirini ulatuva õhusamba kaal.
Kui väheneb õhusamba kõrgus, väheneb ka õhurõhk. Maapinnast kõrgemale tõusmisel õhurõhk langeb ja on seda väiksem, mida kõrgemal ollakse maapinnast. Õhurõhk alaneb eksponentsiaalselt (logaritmiliselt).
Õhurõhku mõõdetakse elavhõbe- või aneroidbaromeetriga. Täpsemad on
elavhõbebaromeetrid. Õhurõhu mõõtühikuteks on 1 mmHg, 1 mb, 1 hPa või 1 toll.
Tollides mõõdetakse õhurõhku USA-s. Oma väärtuselt on 1 mb ja 1 hPa võrdsed.
Hektopaskali ja mmHg suhe on 4:3, st 4 hPa = 3 mmHg. Seda suhet kasutataksegi
õhurõhu väärtuste ümberarvutamisel.
Standardõhurõhk (merepinna kõrgusel), standardtemperatuuril 15 °C = 1013,2 hPa ~ 1 bar.
Õhurõhk on pidevas muutumises, seejuures tehakse vahet regulaarsel ja dünaamilisel muutumisel. Regulaarsed muutused on seotud ööpäevase kõikumisega; 24 tunni jooksul
täheldatakse õhurõhu 2 madalat ja 2 kõrgemat seisu, miinimumid kell 4 ja 16 ning maksimumid kell 7 ja 22 kohaliku aja järgi. Korrapäratud rõhu muutused on seotud kõrg- ja madalrõhualade liikumisest (dünaamikast) tekkinud kõikumisega.
Kõrgrõhuala lähenemisel õhurõhk tõuseb, madalrõhuala lähenemisel langeb ning olles seotud ilmastiku muutumisega, on need andmed abiks ilma ennustamisel.
Õhurõhu kõikumise põhjuseks on temperatuurimuutustest tingitud õhumasside liikumine.
Õhurõhu korrapäratute kõikumiste ulatus võib olla küllalt suur: harilikult jääb see vahemikku 950–1050 hPa, erandjuhtudel võib olla koguni 935–1060 hPa. Madalaim
õhurõhk 870 hPa – registreeriti 12. oktoobril 1979 Lääne-Guamil Vaiksel ookeanil taifuuni TIP piirkonnas. Senini mõõdetud kõrgeim õhurõhk 1083,3 hPa – registreeriti
Siberis Agatas 31. detsembril 1968.
Õhurõhu vähenemine sõltuvalt kõrgusest on väikeste kõrgusvahemike korral arvutatav ligikaudse baromeetrilise valemiga 
formula_1,
kus
formula_2  – rõhk kõrgusel formula_3;
formula_4   – rõhk lähtekõrgusel formula_5;
formula_3     – kõrgus meetrites; 
formula_5   – lähtekoha kõrgus meetrites;
formula_8    – õhu temperatuur (K);
formula_9  – universaalne gaasikonstant: 8.314 N·m /(K·mol);
formula_10   – raskuskiirendus: 9.81 m/s2;
formula_11    – õhu mooli mass (0.0289644 kg/mol).
Õhurõhu vähenemist kõrgusega kasutatakse baromeetriliseks kõrgusemõõtmiseks. Iga 5,54 km kõrguse kohta väheneb õhurõhk poole võrra.
Õhurõhku on mõõdetud ja mõõdetakse ka praegu mitmesugustes ühikutes:
Wakayama prefektuur

Wakayama prefektuur on Jaapani prefektuur Honshū saare lõunaosas Vaikse ookeani kaldal.
Sümbolid.
Wakayama prefektuuri tunnuslind on "Zosterops japonica", tunnuspuu on tamm ("Quercus phillyraeoides") ja tunnuslill ploomiõis ("Prunus mume").
Haldusjaotus.
Wakayama prefektuur on jaotatud 30 omavalitsusüksuseks, millest 9 on linnad (市 "shi").
Speedcore

Speedcore on 1990. aastate lõpus, arvatavasti Hollandis loodud muusikastiil. Välja on see arenenud "hardcore techno"'st, minnes iga sammuga aina tempokamaks.
"Speedcore"'i üks tunnus on tempo (löökide arv minutis). Teisalt tunneb "speedcore"'i ära väga agressiivsete helide ja muusikakujunduse järgi. Lood jäävad vahemikku 350 kuni 1000 lööki minutis; sellest kiiremat, müraga segunenud muusikat nimetatakse "extratone"''iks ja seda peetakse kas "speedcore"'i alaliigiks või iseseisvaks muusikastiiliks. Kuulajate sõnul ületab see "speedcore"'i intensiivsuse. Erinevalt teistest agressiivsetest stiilidest nagu "rave" ja "gabber" on "speedcore" oma ülikõrge tempo tõttu väga raskesti tantsitav muusikastiil, siiski on selle liigi kuulajad võimelised selle järgi hüppama, kargama ja kiiresti pead raputama.
Tüüpiline "speedcore"-lugu on pigem antimuusika ning selle kuulajaskond on tihti poliitiliste ja ühiskondlike normide vastu. "Speedcore" on vihane, agressiivne ning üritab luua kuulajatele vaenulikku atmosfääri. "Speedcore"-DJ-d kasutavad oma muusikas ründavaid ja äkilisi teemasid, loomaks "speedcore"'ile iseloomulikku ekstreemsust. Sageli lisatakse lugudesse sämpleid inimkarjetest ja karjutavaid sõnu või fraase. Kasutatakse ka sämpleid vägivaldsetest filmidest, mis tekitavad lugudesse õudust ja vägivaldsust. Lisaks eelmainitud komponentidele kasutatakse "speedcore"-muusikas tihti sämpleid kitarripininatest, analoogsüntesaatoritest, trummidest (näiteks Roland TR909, vanamoodne trummimasin aastast 1984), müra ja hulgaliselt teisi elektroonilisi helisid. Kõik need helid on küll enamasti moonutatud, kasutades erinevaid filtreid, loomaks üleüldist karmi muljet. Kui see kõik liita ülikiire tempoga, on tulemuseks sihipäratu karmus, mis annab samalaadse efekti müramuusikaga ("noise music"). Paljud "speedcore"-artistid leiavad rahulolu, luues muusikat, mis on vastuolus tavapäraste muusikastandarditega. Taoline ekstreemsus on siiski loonud ka DJ'sid, kes seda parodeerivad, kasutades seejuures muusika loomiseks koomilisi, natuke kergemaid, kuid ikkagi maniakaalseid sämpleid (nt helid Futuramast).
Wakayama

Wakayama (jaapani 和歌山) on linn Jaapanis, Wakayama prefektuuri keskus.
Asub Kii poolsaarel Kii väina kaldal Kino jõe suudmealal.
Linn tekkis 1585. aastal rajatud Wakayama lossi ümber.
Elanike arv on 375 200 (2006).
Wakayamas olid suured terasetootmisvabrikud, kuid tootmine viidi üle Hiinasse ja lõpetati 2004. aastal.
Kinokawa

Kinokawa (jaapani 紀の川, haldusüksusena 紀の川市 "-shi") on linn Jaapanis Wakayama prefektuuris.
Asub Kii poolsaarel Kino jõe ääres Wakayamast idas.
Linn loodi 2005. aasta 11. novembril Uchita, Kokawa, Naga, Momoyama ja Kishigawa linnade liitmisel.
Elanike arv on 70 100 (2005).
Fukui prefektuur

Fukui prefektuur on Jaapani prefektuur Honshū saare keskosas Jaapani mere kaldal.
Sümbolid.
Fukui prefektuuri tunnuslind on ruskerästas ("Turdus naumanni"), tunnuspuu on mänd ("Pinus") ja tunnuslill nartsiss ("Narcissus tazetta").
Haldusjaotus.
Fukui prefektuur on jaotatud 17 omavalitsusüksuseks, millest 9 on linnad (市 "shi").
Ōta

Ōta (jaapani 太田) on linn Jaapanis Gumma prefektuuris.
Ōta moodustati 31. mail 1948. 2005. aastal liideti Ōtaga Nitta, Ojima ja Yabuzukahoni linn. 
Elanike arv on 218 200 (2006) ja pindala 176,5 km².
Linnas on ettevõtte Fuji Heavy Industries peakorter ja see on tuntud ka kui Subaru kodulinn.
Kõige kauem valitsenud monarhid

"Siin on loetletud kõige pikema valitsusajaga monarhe 2022. aasta seisuga."
Andrei Korobeinik

Andrei Korobeinik (sündinud 5. novembril 1980 Pärnus) on Eesti poliitik, programmeerija ja ettevõtja, internetiportaali rate.ee looja, XV Riigikogu liige. Ta on olnud XII ja XIV Riigikogu liige. 
Ta lõpetas 1998. aastal Pärnu Vene Gümnaasiumi ja astus Tartu Ülikooli matemaatika-informaatikateaduskonda.
2005. aastal müüs Andrei Korobeinik portaali rate.ee enamusosaluse 39 miljoni krooni eest mobiilsideoperaatorile EMT. 2012. aastal ostis tema osalusega Rate Solutions OÜ Rate.ee-d haldava Serenda Investi EMT-lt tagasi.
Alates 18. oktoobrist 2011 kuni 1. juulini 2012 oli Andrei Korobeinik Vene Teatri nõukogu esimees. Aastatel 2011–2017 oli ta ka Eesti Maleliidu president.
Poliitiline tegevus.
Riigikogu.
Aastatel 2011–2018 oli Andrei Korobeinik Eesti Reformierakonna liige. 2011. aasta Riigikogu valimistel kandideeris ta Pärnu maakonnas. Ta sai 2057 häält, kuid Riigikokku ei pääsenud. Riigikogu juhatuse otsusega sai ta XII Riigikogu liikmeks 6. aprillil 2011 kultuuriministriks siirdunud Rein Langi asendusliikmena. Kuna Rein Lang astus kultuuriministri kohalt 4. detsembril 2013 tagasi, peatusid Andrei Korobeiniku volitused Riigikogu liikmena.
Alates 26. aprillist 2019 on Andrei Korobeinik Eesti Keskerakonna liige. 2019. aasta Riigikogu valimistel kandideeris ta valimisringkonnas nr 1 ja sai 1133 häält, kuid Riigikokku ei pääsenud. Ta pääses XIV Riigikokku haridusministriks siirdunud Mailis Repsi asendusliikmena. Tema volitused lõppesid 21. novembril 2020 seoses Repsi Riigikogu liikme volituste taastumisega, kuid juba 26. novembril 2020 asus ta uuesti tööle Riigikogu liikmena, seekord Anneli Oti nimetamise tõttu valitsuse liikmeks. Andrei Korobeiniku volitused Riigikogu liikmena lõppesid 6. juunil 2022, kui president vabastas peaminister Kaja Kallase ettepanekul Eesti Keskerakonna ministrid ametist ning kui neist kolme – Jaak Aabi, Taavi Aasa ja Erki Savisaare – saadikuvolitused taastati.
Pärnu linnavolikogu.
Andrei Korobeinik kandideeris 2013. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel Pärnu linnas Eesti Reformierakonna nimekirjas, sai 719 häält ja osutus valituks. Ta oli aastatel 2015–2017 Pärnu linnavolikogu esimees.
2017. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel kogus ta Eesti Reformierakonna nimekirja Pärnu linnas 237 häält ja osutus valituks.
2021. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel kandideeris ta Eesti Keskerakonna nimekirjas Pärnu linnas ja osutus valituks. Temast sai Pärnu linnavolikogu esimees.
Valter Heuer

Valter Heuer (14. juuli 1928 Elva – 2. märts 2006 Jämejala) oli eesti maletaja, maleajakirjanik ja maleajaloolane ning sporditegelane.
Haridus.
Ta lõpetas 1946. aastal Tartu 1. Keskkooli.
Maletajana.
Eesti NSV meister 1976, hõbe 1962, pronks 1961.
Spordiajakirjaniku ja -tegelasena.
Heuer oli malekirjanik, maleajakirjanik, spordiajakirjanik ja spordikirjanik laiemalt, maletegelane, spordifilmide stsenarist. Ajakirjanikuna tegi ta kaastööd ajalehtedele Edasi, Noorte Hääl, Sirp ja Vasar, Spordileht, Õhtuleht, ajakirjale Kehakultuur ning paljudele teistele Eesti ja muu maailma väljaannetele.
Ravenna

Ravenna on linn Itaalias Emilia-Romagna maakonnas, Ravenna provintsi halduskeskus. Minevikus oli ta sadamalinn; tänapäeval on ta Aadria merega ühendatud Corsini kanali kaudu.
Ravenna on tuntud 5.–7. sajandi ehitiste ja neid kaunistavate Bütsantsi mosaiikide poolest.
Ajalugu.
Ravenna kohal asus algul etruskide, siis umbrialaste asula. Esialgu oli see rajatud soise ranniku kuivematele kohtadele, umbes nagu Veneetsia tuhatkond aastat hiljem. Alates 2. sajandist eKr oli seal Rooma koloonia ja tähtis sõjasadam. Traianus laskis Ravennasse ehitada 70 km pikkuse akvedukti. Honorius tõi aastal 402 Ravennasse Lääne-Rooma keisririigi pealinna, sest linn oli ümbritsetud soode ja rabadega ning oli seetõttu lihtsamini kaitstav. Ravenna sai ühenduslüliks Rooma ja Bütsantsi kultuuri vahel.
Pärast impeeriumi lagunemist oli Ravenna idagootide pealinn ning 553–751 Bütsantsi võimu keskus Itaalias (Ravenna eksarhaadi keskus). Keskajal suhted idaga katkesid ja linnal oli langusperiood. Sel ajal ummistus ka sadam.
Ravenna hakkas taas arenema 15. sajandil Veneetsia võimu alla mineku tõttu. 16. sajandil liideti Ravenna kolmeks sajandiks Kirikuriigiga.
Vaatamisväärsused.
Ravenna keskväljak on Piazza del Popolo, mis kavandati 15. sajandil veneetslaste poolt. 
San Vitale.
Linna tähelepanuväärseim mälestis on San Vitale kompleks, kuhu kuulub San Vitale basiilika, San Vitale benediktiinide klooster 10. sajandist, Galla Placidia mausoleum ja Rahvusmuuseum (Muzeo Nazionale), kus eksponeeritud on ikoone, maale ja arheoloogilisi eksponaate Rooma ja varakristlikust perioodist. 526–547 ehitatud San Vitale kirik on üks väärtuslikumaid varakristliku kunsti mälestisi maailmas.
Thomas Hammarberg

Thomas Viktor Asmund Hammarberg (sündinud 2. jaanuaril 1942 Örnsköldsvikis) on Rootsi diplomaat ja inimõiguste kaitse aktivist.
Ta oli Amnesty Internationali peasekretär aastatel 1980–1986 ja on hiljem töötanud Olof Palme Keskuse peasekretärina. Ta on avaldanud üle kümne raamatu.
Ta valiti 5. oktoobril 2005 Euroopa Nõukogu inimõiguste volinikuks ning asus ametisse aprillis 2006, vahetades välja Alvaro Gil Roblesi. Ta oli selles ametis 31. märtsini 2012, andes ameti üle Nils Muižnieksile.
2007. aasta sügisel külastas ta ametlikult Eestit ning esitas oma ettepanekud Eesti kodakondsus- ja keelepoliitika muutmise kohta . Ta soovitas anda Eesti mittekodanike vastsündinud lastele automaatselt Eesti kodakondsus ja võtta Eesti kodanikeks ka need eakad inimesed, kes selleks soovi avaldavad, kuigi ei oska eesti keelt.
Hammarbergi memorandum Eesti valitsusele keskendub olukorrale Eesti vanglates.
Environment

Environment (inglise 'keskkond') on ruumikunsti liik, milles kunstnik loob mingi tervikruumi, millesse sattujad või viibijad saavad ruumist tervikuna kunstilise elamuse. Tihti kasutatakse erinevaid tajumodaalsusi, st keskkonda saab tajuda nii nägemise, kuulmise kui ka haistmise või kompimise abil. 
"Environment" võib olla interaktiivne, st keskkond muutub sõltuvalt vaataja reaktsioonidele, sisendile.
Erinevalt tegevuskunstidest, kus samuti on tihti olulisel kohal toimumise keskkond, pole "environment"'i korral tavaliselt oluline kunstniku (või tema assistentide) kohalolu.
Tochigi prefektuur

Tochigi prefektuur on Jaapani prefektuur Honshū saare keskosas. Asub sisemaal. Prefektuuri halduskeskus on Utsunomiya.
Prefektuur asub Honshū sisemaal Kantō regioonis.
Sümbolid.
Tochigi prefektuuri tunnuslind on siniselg-kärbsenäpp ("Cyanoptila cyanomelana"), tunnuspuu on jaapani hobukastan ("Aesculus turbinata") ja tunnuslill Albrechti rododendron ("Rhododendron albrechtii").
Haldusjaotus.
Tochigi prefektuur on jaotatud 31 omavalitsusüksuseks, millest 14 on linnad (市 "shi").
Awaji

Awaji (jaapani 淡路) on linn Jaapanis Awaji saarel, kuulub Hyōgo prefektuuri.
Elanike arv on 49 812 (2008).
Riigireform

Riigireform on riigi valitsemismudeli struktuurne muutmine.
Riigireformid Eestis.
Riigireform aastail 1934–1940.
Reformi eesmärgiks oli Eesti Vabariigi ümberkujundamine riigiks, mida juhib rahva valitav riigipea tema poolt ametisse kutsutava valitsuse ning kahekojalise rahvaesinduse tasakaalustatud koostööl: põhimõtted, millele on rajatud Eesti Vabariigi 1938. aasta põhiseadus.
Rahvaesindust täiendati teise kojaga, kus olid kutsekodade kaudu kutsealade esindajad. Parteisid sel ajal ei tegutsenud, vältimaks Eesti muutumist välismaiste erakondade võitlusväljaks. Tulevikus oli valitsusel plaanis asutada paar-kolm parteid, mis oleksid välja kasvanud Eesti oludest ja Eesti kutsealade vajadustest.
Riigireformi peaideoloog oli Kaarel Eenpalu. 
Ideoloogiat iseloomustasid rahvusliku uhkuse arendamine (nimede eestistamine, Eesti lipu ja rahvariiete propageerimine) ning Eesti rahvaarvu suurendamine eestlaste iibe tõstmise propaganda ja eugeenika abil.
Võimaldamaks eri kutsealadele osavõttu riigi valitsemisest, asutati uusi kutsekodasid. 
Majandust arendas riik, laiendades kutseharidust ja asutades kutseõppeasutusi. Märksõnad olid riiklik reguleerimine ja kontroll, ratsionaliseerimine ja standardiseerimine.
1940 alanud Nõukogude okupatsiooni tõttu jäi riigireform lõpetamata.
Riigireform alates 2017. aastast.
2017. aasta kevadel kiitis Vabariigi Valitsus heaks riigireformi kava, mille prioriteet on viia läbi kohalike omavalitsuste olukorda parandav haldusreform, kaotada maavalitsused, viia pealinnast välja sobilikud töökohad ja luua riigimajad maakonnakeskustesse. 
Riigireformi vajadust on rõhutanud mitmed ühiskondlikud organisatsioonid, muuhulgas on eraisikutena kutsunud riigireformiks üles mõttearendajad Ott Pärna ja Tanel Talve, Eesti Tööandjate Keskliit ja mõttekoda Praxis algatanud riigireformi radari.
18. mail 2018 asutasid 28 ettevõtjat Riigireformi Sihtasutuse, mis andis 21. novembril 2018 parlamendierakondade juhtidele üle riigireformi kontseptsiooni, mille elluviimiseks kulub eelduslikult 10 aastat.
Subjekt (filosoofia)

Subjektiks (vanakreeka keeles "hypokeimenon" 'all-lebav, all-asuv'; ladina keeles "subiectum" 'alla-heidetu') nimetatakse filosoofias tavaliselt seda, mis on millelegi aluseks.
Tänapäeval peetakse filosoofias subjekti all silmas eelkõige inimest, kes on teadvustavana ja tõlgendavana asetatud vastu maailmale kui objektile. Subjekti all tuleb seega pidada silmas vaimset või mõistuslikku alust, mis peab määrama enda jaoks reeglid, mis lubavad sellel maailma kui objektiga kooskõlaliselt suhestuda.
Ajalooliselt seostatakse subjekti sellise tähenduse esilekerkimist uusaja filosoofiaga, eelkõige René Descartesi mõtlemisega, mis põhjendab uusaegse subjektifilosoofia lähtuvalt endamõtlemise teadukindlusest: "Mõtlen, järelikult olen." Kui ainuke asi, mis Descartesi jaoks on kindel, on mõtleva "ego" olemasolu, siis tuletab ta ülejäänud maailma, seega objektiivse maailma sellest enda-teadukindluse printsiibist ja uusaegse metafüüsika üldtunnustatud aluseks saabki "subjekt".
Varem tähendas subjekt pigem mitte-hingelist alust maailmas (tänapäevases tähenduses võiks sellele vastata hoopis ja just objekt), substantsi (vt hypokeimenon), seda, mis on aluseks nii inimestele kui ka ulatuvuslikule maailmale, nt Aristotelese puhul võiks subjektideks ehk alusteks pidada olemusi. Vastavalt sellele oli maailma käsitlemise aluseks subjektidest lähtuv uurimine, seega teadmine alustest ehk printsiipidest. Uusajaga kaasneb esmase aluse kitsendamine ühele aluse liigile, filosoofia subjektiks saab inimene; seda võib pidada ka humanismi ja valgustuse tunnusmärgiks või alguseks.
Kuigi uusajaga kaasneb muutus subjekti aluseksoleva-tähenduses, siis jääb samaks subjekti teine tähendus: lause alus. Kuna lausumine (vt väitlause, otsustus, propositsioon) on üks inimese vaimse endakehtestamise põhivahendeid objektiivse maailmaga suhestumisel, siis on subjekti tähendus lause alusena teatud määral seotud põhitähendusega aluseks oleva teadvusena ja on sellises tähenduses olemas juba Aristotelesel, kes väidab, et lausumine ja otsustamine lause tõesuse ja vääruse üle toimub inimese hinges.
Sellele vastavalt võiks siis ütelda, et subjekti kui lause aluse kehtestab subjekt kui inimlik teadvus, mis on metafüüsilises mõttes viimseks otsustajaks igasuguse lausumise üle.
Charles IV

Charles IV (u 1294 – 1. veebruar 1328) oli Prantsusmaa kuningas aastail 1322–1328 ja Navarra kuningas Charles I 1322–1328.
Charles oli Prantsusmaa kuninga 1285–1314 Philippe IV ja Jeanne I poeg. Tema vennad olid Louis X (1289–1316), Prantsusmaa kuningas 1314–1316, ja Philippe V (1292/93–1322), Prantsusmaa kuningas 1316–1322, ning õde Prantsuse Isabelle (1295–1358), kes abiellus Inglismaa kuninga Edward III-ga.
Kuningas Charles IV suri 1328. aastal ilma meessoost pärijateta. Peamisteks troonipretendentideks said senise kuninga lellepoeg ja kuningas Philippe IV venna, Valois' krahvi Charlesi poeg Philippe ning Inglise kuningast õepoeg Edward III. 
Prantsuse kõrgaadlike toel nimetati regendiks Valois' dünastiat edasi viiv Philippe. Charles IV lesk Jeanne d'Évreux oli enne kuninga surma temast rasedaks jäänud. Kuna sündis tütar, aga Saali tavaõiguse järgi polnud naissoost isikutel võimalik troonile asuda, krooniti Philippe VI 29. mail 1328 Reimsi katedraalis Prantsusmaa kuningaks ning algas Kapetingide kõrvalharu Valois'de dünastia valitsusaeg. 
Charles IV surmaga lõppes Kapetingide dünastia pealiin, mis andis Inglismaale ettekäände alustada Saja-aastast sõda. Nimelt olid Edward III ema, Prantsusmaa kuninga Philippe IV tütre Isabelle kolm venda (Louis X, Philippe V ja Charles IV) Kapetingide dünastiast olnud Prantsuse kuningad, kes kõik olid surnud meesjärglasteta. Seetõttu arvas Edward III, et Prantsuse troon peaks kuuluma temale, mitte Prantsusmaa kuninga 1285–1314 Philippe IV venna, Valois' dünastiasse kuuluva Valois' krahvi Charlesi pojale Philippe'ile.
Installatsioonikunst

Installatsioonikunst (inglise keele sõnast "install", 'paigutama, asetama') on kunsti liik, milles tavaliselt esitatakse vaatajale mingit valmispaigaldatud ruumilist kompositsiooni. Lisaks sellele on levinud heliinstallatsioonid ja videoinstallatsioonid, milles esitatakse vastavalt helisid või videomaterjali.
Tihti on installatsiooni raske eristada (tänapäevasest) skulptuurist. Klassikalises mõttes valmistatakse skulptuure kas modelleerides (savi), valades (pronks) või välja puhastades (marmor), installatsioon võib aga koosneda lihtsalt ruumis asuvatest omavahel kombineeritud esemetest. Tänapäevase skulptuuri puhul on vahetegemine keerulisem, see sõltub pigem autori või vaataja otsustusest (vt ka institutsionaalne kunstiteooria). Mõne traditsiooni kohaselt loetakse installatsioon ruumiga seotuks, samas kui skulptuuri võib põhimõtteliselt eksponeerida suvalises ruumis. Ka see eristus on paljudel juhtudel vaieldav.
Installatsioonil võib puududa objekt kui selline, nn videoinstallatsiooni korral esitatakse vaatajale videokujutisi. Erinevalt videokunstist moodustub installatsioon ruumis koosmõjus ruumi, teiste videote või mingite objektidega, videokunstis on teos video ise. Heliinstallatsioon erineb muusikateosest tavaliselt selle poolest, et oluline ei ole mitte helidest tekkiv meloodia või rütm, vaid moodus, kuidas helid üksikult ja koos kõlavad, kuidas toimub nende omavaheline interaktsioon.
"Environment" hõlmab erinevalt installatsioonist kogu ruumi või ruumiosa. Tihti sisaldavad "environment"'id ka installatiivseid elemente.
Christopher Paolini

Christopher James Paolini (sündinud 17. novembril 1983 Los Angeleses) on USA kirjanik.
Ta on kirjutanud lastele mõeldud fantaasiaromaanisarja "Pärand", mida on kõrvutatud J. R. R. Tolkieni triloogiaga "Sõrmuste isand".
Sarja esimese raamatu "Eragon" kirjutas ta 15-aastaselt. Raamat ilmus algul tema vanemate kirjastatuna 2002. aastal. 2003. aastal ilmus suurkirjastuse Alfred A. Knopf poolt välja antuna raamatu uus trükk; toimetamise käigus vähenes selle maht ligi saja lehekülje võrra. Raamatule telliti ka uus kujundus lasteraamatute illustraator Jude Palencarilt, kelle järgi on raamatus nime saanud Palancari org. "Eragon" on tõlgitud mitmekümnesse keelde, sealhulgas eesti keelde. Raamatu järgi on valminud ka samanimeline film, mis linastus 2006. aasta detsembris.
Angela Davis

Angela Yvonne Davis (sündinud 26. jaanuaril 1944 Alabama osariigis Birminghamis) on ameerika ajaloolane, poliitik ja ühiskonnaaktivist.
Ta on olnud radikaalne kommunist ja rassiõiguste eest võitlev aktivist, keda on seostatud ka Mustade Pantritega. Ta töötas rasside ja sugude võrdõiguslikkuse ning vanglate kaotamise nimel. Alates 2008. aastast on ta Santa Cruzis asuva California Ülikooli emeriit-ajalooprofessor. Ta on ka mitme raamatu autor.
Elulugu.
Angela Davise isa oli keskkooli ajalooõpetaja, kes loobus sellest väikese palga pärast ja avas remonditöökoja. Ta ema oli ajalooõpetaja põhikoolis. USA rakendas mustade ja valgete inimeste üksteisest eraldamise poliitikat. Angela õppis hästi ja 14-aastaselt sai ta osaleda programmis, mis integreeris lõunaosariikide mustanahalisi põhjaosariikides asuvatesse koolidesse. 
Nii sattus ta New Yorgi väikesesse erakooli, kus õppis ka sotsialismi ja kommunismi ning astus kommunistlikku noorsooühingusse. Ühingus tutvus ta Bettina Apthekeriga, kellest hiljem sai tema lähedane sõber. Pärast selle kooli lõpetamist sai ta täisstipendiumi Brandeisi ülikoolis Massachusettsis, kus ta oli üks kolmest mustanahalisest esimesel kursusel. Ülikooli lõpetas ta 1965. aastal. Pärast seda õppis ta Pariisi Sorbonne'i ülikoolis filosoofiat ja prantsuse kirjandust. 
Kahtlustati, et ta organiseeris 7. augustil 1970 George Jacksoni põgenemise Californias kohtusaalist. Ta oli mõnda aega FBI otsitumate kriminaalide nimekirjas. Mehel, kes sisenes kohtusaali, oli Davise nimele registreeritud relv. Surma said kohtu eesistuja ja kolm ründajat, kolm inimest sai haavata. Davis istus vangis 16 kuud ja vabanes rahvusvahelise kampaania tulemusel süüdistustest. Vanglas kirjutas ta oma esimese raamatu "If They Come in the Morning: Voices of Resistance". Pärast õigeksmõistmist tõotas kuberner Ronald Reagan, et Davis ei saa iialgi Californias õpetada, kuid San Francisco ülikool palkas ta ja Davis oli seal 12 aastat õppejõud. 
Davis oli USA Kommunistliku Partei asepresidendikandidaat 1980. ja 1984. aasta presidendivalimistel. Kui Nõukogude Liit hakkas lagunema, loobus Davis kommunistlikest vaadetest.
Davis on pidanud vanglate reformi küsimuses loenguid üle terve USA. 
Ta on USA sotsialistide ühendusi ühendava organisatsiooni kaasasutaja.
Lehtse valla lipp

Lehtse valla lipp oli endise Järva maakonnas asunud Eesti haldusüksuse Lehtse valla lipp kuni ühinemiseni koos Tapa linna ja Saksi vallaga Lääne-Viru maakonnas asuvaks Tapa vallaks 2005. aasta oktoobris.
Lipp oli kasutusel 28. detsembrist 1995 kuni 2005. aasta oktoobrini.
Lipu kirjeldus.
Lehtse valla lipuks oli ristkülikukujuline vapilipp. Kangas oli jaotatud valge sakilise kaldjoonega kaheks, vardapoolne ülemine väli oli punane ning sellel olid kolm valget rõngast. Vardapoolne alumine väli oli aga must.
Kolm valget rõngast oli üks muudetud element Lehtse (Lechts) mõisast pärineva F.A.G.v. Hoyningen-Huene (1843-1921) suguvõsa vapilt. Nimetatu oli rahvusvaheliselt tuntud Eesti-, Liivi- ja Kuramaa looduse uurija (peamiselt lepidopteroloog). Lehtse mõisa (valge sakiline joon) mailt on pärit ka teine nimekas teadlane (geograaf) ja koolikirjanik Jakob Kents (1883-1947). Lipu värvid sümboliseerivad turvast ja turbatööstust, mis on andnud tööd ja ülalpidamist paljudele ümbruskonna inimestele ning olnud Lehtse alevi arengu peamisi põhjustajaid.
Lipu normaalmõõtmed olid 100x150 cm ning laiuse ja pikkuse vahekord 6:9 ühikut.
Eesti Ingeri

Eesti Ingeri oli Eesti Vabariigi Virumaa koosseisu kuuluva Narva-taguse osa – ajaloolise Ingerimaa äärmine lääneosa.
Eesti-Ingeri ala vastas täpselt Narva valla alale, välja arvatud Narva linna ala, sest nii ajaloolise Ingerimaa edelapiir kui ka Narva valla lõunapiir oli Piimanina kohal piki Pljussa ja Peda jõge.
Eesti-Ingeri oli mitteametlik nimetus, mida on tihti kasutatud kogu Narva-taguse kohta. Viimane hõlmas kolm valda Narva jõe paremal kaldal (Narva, Piiri ja Raja vald ehk kokku Narva-tagused vallad), Eesti-Ingeri aga sellest ainult ühe ehk Narva valla.
Ajalugu.
Jaanuari lõpus 1919 läks hilisem Eesti-Ingeri Eesti Vabadussõja käigus Eesti Vabariigi kontrolli alla ning Nõukogude Venemaa tunnustas seda ametlikult Tartu rahulepingus (1920).
Asustus.
Mitteametlikel andmetel elas Eesti-Ingeris 1935. aastal isureid 920 (49%), soomlasi 594 (31,6%), venelasi 216 (11,5%), eestlasi 137 (7,2%) ja vadjalasi 14 (0,07%). Kogu rahvaarv oli 1881 inimest.
Nii isurid kui ka vadjalased kuulusid Ingeri põliselanike hulka, soomlased aga asusid sellesse piirkonda vabatahtlikult või sunniviisiliselt elama 17–18. sajandil Soome-Karjalast. Vene külad asustati piirkonnas pärast 15. sajandit. Eestlased tulid piirkonda üldiselt pärast 19. sajandi keskpaika.
Haridus.
Eesti Ingeris oli algharidust võimalik omandada neljas algkoolis:
Kultuur.
Eesti Ingeri kultuurielu mõjutas kõige rohkem Ingeri Selts ("Inkerin Seura"). Seltsil oli oma soomekeelne raamatukogu, aastatel 1927–1938 anti välja oma häälekandjat Sanaseppä. Väiksemat mõju omasid veel soomekeelsed organisatsioonid, nagu karskusselts Nouseva Inkeri ('tõusev Ingeri'), noortering Kullervo ja Eesti-Ingeri Naisteselts. 1927. aastal asutati Ingeri Eesti Haridusselts, kelle edasivedajad olid Kallivere algkooli eesti õpetajad. Väiküla isurite külas tegutses Vene Haridusselts Zarja. Veel tegutsesid Eesti Ingeris kohalik Kaitseliit, tuletõrje, jahiselts jm.
Eesti Ingeri Teises maailmasõjas.
1940. aastal okupeeris ja annekteeris Nõukogude Liit Eesti.
1941. aasta suvel okupeeris Saksamaa Eesti, sealhulgas Eesti-Ingeri. Erinevalt muudest Eesti aladest, mis liideti Eesti kindralkomissariaadina Ida-alade Riigikomissariaadi koosseisu, jäi Eesti-Ingeri väegrupi Nord sõjalisse haldusse.
1943. aastal evakueeriti sõjategevuse eest kõik Eesti Ingeri elanikud.
Pärast Eesti kolmandat okupeerimist Punaarmee poolt 1944. aastal eraldasid Nõukogude võimud 1945. aasta jaanuaris Eesti-Ingeri Eesti NSV-st ja viisid selle üle Vene NFSV Leningradi oblasti koosseisu (juba 15. augustil 1944 oli 75% Eesti NSV Petseri maakonnast eraldatud ja liidetud Vene NFSV-ga).
Pärast Eesti Vabariigi iseseisvuse taastamist 1991. aastal ei ole Venemaa Föderatsioon pidanud Tartu rahulepingut endale siduvaks, mistõttu Eesti-Ingeri kuulub praegu "de facto" Venemaa Leningradi oblasti koosseisu.
Kõue valla lipp

Kõue valla lipp on Harju maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Kõue valla lipp.
Kõue valla lipu kinnitas 18. detsembril 1995 Eesti Muinsuskaitse Seltsi heraldikakolleegium ning see oli kasutusel 20. oktoobrini 2013, kui Kõue vald ühines Kose vallaga. Uue valla nimeks sai Kose vald ning kasutusele võeti uus lipp.
Lipu kirjeldus.
Lipuks on ruudukujuline vapilipp. Sinisel kangal horisontaalne ülalt okaspuuoksalõikeline, alt saehambuline valge laid.
Lipu normaalmõõtmed on 105×105 cm.
Põhjendus.
Lipu sinine värvus märgib Paunküla veehoidlat ja järvi. Valge on maakonna vapitunnuse – Harjumaa risti värvus. Okaspuuoksalõige tähistab vallas rikkalikult kasvavat metsa, saehambuline lõige viitab puidu töötlemisele.
Kabala valla lipp

Kabala valla lipp oli Eesti haldusüksuse Kabala valla lipp.
Lipp oli kasutusele 8. aprillist 1997 kuni 2005. aastani, mil vald ühines Türi linna ja valla ning Oisu vallaga ühtseks Türi vallaks. 
Lipu kirjeldus.
Rohelist kangast läbisid kaks 0,9 ühiku laiust kollast horisontaalset laidu. Rohelised laiud olid vastavalt 3; 2 ja 3 ühikut laiad. 
Lipu pikkuse ja laiuse suhe oli 11:7 ning normaalsuurus on 154x98 cm.
2006. aasta kergejõustiku sisemaailmameistrivõistlused

2006. aasta kergejõustiku sisemaailmameistrivõistlused on 11. sisemaailmameistrivõistlused kergejõustikus, mis toimusid 10.–12. märtsini Moskvas.
Mehed.
60 m jooks.
10. märts
Eeljooksud – Poolfinaalid – Finaal
400 m jooks.
12. märts
Eeljooksud – Poolfinaalid – Finaal
800 m jooks.
12. märts
Eeljooksud – Poolfinaalid – Finaal
1500 m jooks.
11. märts
Eeljooksud – Finaal
3000 m jooks.
12. märts
Eeljooksud – Finaal
60 m tõkkejooks.
11. märts
Eeljooksud – Poolfinaalid – Finaal
Kõrgushüpe.
11. märts
Kvalifikatsioon – Finaal
Teivashüpe.
12. märts
Kvalifikatsioon – Finaal
Kaugushüpe.
11. märts
Kvalifikatsioon – Finaal
Kolmikhüpe.
12. märts
Kvalifikatsioon – Finaal
Kuulitõuge.
10. märts
Kvalifikatsioon – Finaal
&lt;br&gt;Algselt hõbemedali saanud Andrei Mihnevitš diskvalifitseeriti positiivse dopinguproovi tõttu.
4×400 m teatejooks.
12. märts
Eeljooksud – Finaal
Seitsmevõistlus.
12. märts
60 m-Kaugushüpe-Kuulitõuge-Kõrgushüpe-60 m tõkkejooks-Teivashüpe-1000 m
Naised.
60 m jooks.
10. märts
Eeljooksud – Poolfinaalid – Finaal
400 m jooks.
12. märts
Eeljooksud – Poolfinaalid – Finaal
800 m jooks.
12. märts
Eeljooksud – Poolfinaalid – Finaal
1500 m jooks.
12. märts
Eeljooksud – Finaal
3000 m jooks.
11. märts
Finaal
60 m tõkkejooks.
11. märts
Eeljooksud – Poolfinaalid – Finaal
Kõrgushüpe.
12. märts
Kvalifikatsioon – Finaal
Teivashüpe.
11. märts
Kvalifikatsioon – Finaal
Kaugushüpe.
12. märts
Kvalifikatsioon – Finaal
Kolmikhüpe.
11. märts
Kvalifikatsioon-Finaal
Kuulitõuge.
12. märts
Kvalifikatsioon – Finaal
4×400 m teatejooks.
12. märts
Eeljooksud – Finaal
Viievõistlus.
10. märts
60 m tõkkejooks – Kõrgushüpe – Kuulitõuge – Kaugushüpe – 800 m
Pühajärve valla lipp

Pühajärve valla lipp oli Valga maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Pühajärve valla lipp.
Lipp oli kasutusel 14. aprillist 1996 kuni 1999. aastani, mil vald ühines Otepää linna ja vallaga ühtseks Otepää vallaks.
Lipu kirjeldus.
Pühajärve valla lipp oli ruudukujuline vapilipp.
Ülo Koit

Ülo Koit (21. märts 1925 Tartu – 14. september 1996 Läti) oli Eesti NSV ajakirjanik, ühiskonnategelane ja KGB agent. . 
Päritolu.
Ta oli ajakirjanik Ada Koidu (õieti Elisabeth Adelheid Koit (1902–1942)) väljaspool abielu sündinud poeg. Tema isa oli väidetavalt Oskar Loorits, kes 1924. aasta suvel kogumisretkel kohtas Rapla vallas Ada Koitu, kes tollal elas Seli külas. Isaduse sellist väidet levitasid suuliselt Hellar Grabbi ja selle kirja pannud Virkko Lepassalu, kelle sõnul on Ülo Koit ise nimetanud oma isaks Evald Tammlaant. 
1925. aastal tuli Ada Koit elama Tartusse. Tahtmata olla vallasema, otsustas ta end Emajõkke uputada. Seda märkas Siegfried Aaslava, kes päästis nii ema kui ka tulevase poja elu.
Elulugu.
1947–1949 töötas Koit ajalehe Valgamaalane toimetuses. 1950–1975 oli ta Eesti NSV Televisiooni- ja Raadiokomitee esimehe esimene asetäitja ehk Eesti Raadio ja Eesti Televisiooni välistoimetuste juht. 
Ta oli Väliseestlastega Kultuurisidemete Arendamise Ühingu esimees 1975–1985. Tema partner Väliseestlastega Kultuurisidemete Arendamise Ühingus oli KGB major Randar Hiir. Koit ja Hiir töötasid tihedas kontaktis KGB reservohvitser Uno Lahega. 
Hüpoteesid seoses Ülo Koidu surmaga.
Ülo Koit suri 1996. aastal Lätis tõenäoliselt uppudes. Tema surnukeha leiti juhuslikult Jūrmala lähedalt Lielupe jõest 14. septembril. 
Ülo Koit suri pool aastat enne kõnealust põlengut ja ta matused olid 12. detsembril 1996.