tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Munarakk

Munarakk (ka ootsüüt või ovotsüüt) on suguliselt paljuneva emasorganismi sugurakk. Munarakud paiknevad munasarja folliikulites nende kõigis arengustaadiumides - primordiaalsetes, primaarsetes, sekundaarsetes ja antraalsetes folliikulites. Kõigis neis munasarja folliikuli arengustaadiumides on munarakk peatunud meioosi esimeses profaasis. 
Menstruaaltsükli jooksul vabaneb ehk ovuleerub igal kuul munasarjast tavaliselt üks munarakk, mis on viljastumisvõimelike 24 tundi. Kui munarakk ja seemnerakk ühinevad viljastumise käigus, moodustub diploidne rakk (sügoot), millest areneb uus organism. 
Ajalugu.
Imetajate munaraku avastas 1827. aastal embrüoloogia- ja arengubioloogiaalase uurimistöö käigus Eestist pärit ja Tartu Ülikoolis õppinud teadlane Karl Ernst von Baer.
Moodustumine.
Munarakkude teke saab alguse juba varases looteeas. Primordiaalsed sugurakud liiguvad varasesse gonaadi ning moodustavad seal oogoone. Oogoonid prolifereeruvad mitoosi teel ning neist saavad primaarsed ootsüüdid. Seejärel leiab aset esimene meiootiline rakujagunemine, misjärel primaarsed ootsüüdid arestitakse esimese meiootilise rakujagunemise profaasis kuni saavutatakse suguküpsus.
Kõik munarakud on moodustunud juba lootelise arengu perioodil ja arvatakse, et naise elu jooksul neid juurde ei moodustu. Mõned uuringud on leidnud, et imetajate munasarjades leidub munasarja tüvirakke, kuid endiselt pole teada, kas need tüvirakud on võimelised sünnijärgselt munarakuks arenema. Vastsündinu munasarjades on ligikaudu 400 000 munarakku, millest elu jooksul ovuleerub umbes 400. See on 0,1% kogu naise munarakkude kogusest.
Omadused.
Munarakk on suurim imetaja rakk. Inimese munaraku diameeter on umbes 120 µm. Munarakk on kerajas, tema keskel on rakutuum ja ta on kaetud munakestaga ("zona pellucida"). Munakest kaitseb munarakku väliste mõjutuste eest, toetab munaraku ja munasarja folliikuli rakkude vahelist suhtlust ning takistab viljastumisel mitme spermi sattumist munarakku ning seeläbi polüploidsuse teket. Munarakkudes on haploidne kromosoomistik: 22 autosoomi ja 1 gonosoom (X-kromosoom).
Munarakkude säilitamine.
Meditsiinilisel põhjusel säilitatakse munarakke näiteks endometrioosi või immuunhaiguste esinemisel, aga ka keemiaravi patsientidel. Munarakkude säilitamise sotsiaalseteks põhjusteks võivad olla sobiva partneri puudumine, majanduslik olukord või soov karjääris edasi jõuda. Munarakkude kogumiseks esmalt süstitakse patsiendile gonadotropiine, et munasarjas moodustuks suur kogus küpseid munarakke. Seejärel teostatakse munasarjade punktsioon ultraheli kontrolli all, mille käigus tõmmatakse süstlanõela abil munasarja folliikulitest välja follikulaarvedelik. Seejärel kogutakse munarakud saadud vedelikust kokku ning säilitatakse vedelas lämmastikus.
Heino Mälk

Heino Mälk (21. detsember 1912 Tartumaa – 6. oktoober 1944 Läänemeri) oli eesti vaimulik.
Heino Mälk õppis Tartu Ülikooli usuteaduskonnas aastatel 1930–1935, Üliõpilasselts Concordia vilistlane. Ordineeriti õpetajaks 17. mail 1937.
Oli Valga praostkonna vikaar aastatel 1937–1938. Oli Rapla koguduse õpetaja Joosep Liivi käsutuses 1938–1939. Oli Järva-Madise koguduse asetäitja õpetaja aastal 1939. Oli ametis Rapla Maarja-Magdaleena koguduse õpetajana aastatel 1941–1944, hooldades aastatel 1942–1944 Järvakandi Peetri kogudus (praeguse nimega Kehtna Peetri kogudus).
Heino Mälk hukkus 1944. aasta sügisel merel põgenemisel.
Inimese genoom

Inimese genoom on inimese liigiomases haploidses kromosoomistikus sisalduv geneetiline materjal.
Inimese somaatiliste rakkude (keharakkude) tuumades on tavaliselt 46 kromosoomi: 44 paarilist kromosoomi (autosoomi) ning kaks sugukromosoomi (gonosoomi).
Kuna paarilised kromosoomid ehk homoloogilised kromosoomid on peaaegu identsed, siis genoomi kirjeldamisel ja kromosoomide numereerimisel neid ei eristata. Heterosügootsetes geenides on homoloogiliste kromosoomide alleelid siiski erinevad.
Inimese genoomi moodustavad seega 24 kromosoomi: 22 autosoomi ja 2 gonosoomi, X ja Y. Inimese haploidne (sugurakkude) genoom koosneb seega 23 kromosoomist; keharakud (somaatilised rakud) on aga diploidsed, s.t neis on 46 kromosoomi. Genoomi mõistet kasutatakse ka rakuorganellide geneetilise materjali puhul, nii on ka inimese rakkudes olemas mitokondrite ja plastiidide genoom.
Inimese kromosoomistiku kirjeldamisel nimetatakse autosoome kokkulepitud numbri järgi.
Genoomi koosseis.
Inimese haploidse genoomi DNA-ahelate kogupikkus on veidi üle 3 miljardi aluspaari. Ühe aluspaari pikkus pikki DNA kesktelge on umbes 3,4 Å.
Inimese genoomis sisaldub umbes 23 000 geeni. Geenid sisaldavad introneid ja eksoneid, millest viimaste baasil sünteesitakse lõpuks kas valgud või teised regulatoorsed RNA molekulid. Eksonid moodustavad kokku umbes 1,5% genoomi kogupikkusest. Ülejäänud osas leidub regulatoorseid piirkondi, valdav osa genoomist koosneb aga mittekodeerivatest järjestustest.
Inimese genoomi uurimise ajalugu.
Inimese genoomi DNA-järjestus kirjeldati aastaks 2000. Kõigi kromosoomide DNA-järjestused avaldati aastaks 2006.
Martin Laine

Martin Laine (sündinud 1993) on eesti ajakirjanik.
Haridus.
Laine on õppinud Pärnu ühisgümnaasiumis. Kaitses bakalaureusetöö Tartu Ülikooli ühiskonnateaduste instituudis ajakirjanduse erialal.
Töö.
Aastatel 2016–2018 oli ta Pärnu Postimehe ajakirjanik ja tegevtoimetaja, pärast seda Postimehe uuriva toimetuse reporter. 
2020. aastast töötab Ekspress Meedia uuriva toimetuse ajakirjanikuna. 
Kirjutanud ka rahvusvahelistele meediaväljaannetele nagu uuriva ajakirjanduse väljaanne OCCRP ja New Lines Magazine.
Tunnustus.
2023 – Daphne Caruana Galizia nimelise rahvusvahelise uuriva ajakirjanduse auhinna finalist, sest paljastas Venemaa ja Euroopa poliitikute rahalised sidemed.
Isiklikku.
Martin Laine on muusik, loob ühemehebändiga MeMy industriaalset gootilikku muusikat.
Ajalooline mõõgavõitlus

Ajalooline mõõgavõitlus kuulub traditsiooniliste lääne võitluskunstide hulka. Ajaloolise mõõgavõitluse kohta kasutatakse ka termineid "ajalooline Euroopa mõõgavõitlus" (inglise keeles "historical European swordsmanship") ja "ajaloolised Euroopa võitluskunstid" (inglise keeles "historical European martial arts"). 
Tänapäeval tegeletakse ajaloolise mõõgavõitlusega peamiselt seoses elava ajaloo, ajaloo taaskehastamise ja eksperimentaalarheoloogiaga, mis keskendub muinas-, kesk- või varauusaegsele Euroopa ajaloole. Kuna ajaloolised traditsioonid on paljuski katkenud ja originaalmaterjal napp, on tihti tegemist rekonstrueeritud võitlusvormidega, mille vastavus ajaloolistele prototüüpidele ei pruugi olla väga täpne. Ajaloolise mõõgavõitluse alaliikide hulka ei loeta tänapäevast vehklemist.
Ajalooline mõõgavõitlus Eestis.
Eestis on levinuim ajaloolise mõõgavõitluse alaliik viikingvõitlus, kuid taaskehastatakse ka kõrgkeskaegseid rüütleid ja slaavi sõdalasi. Mõõgavõitlejad osalevad elava ajaloo festivalidel, sportlikel mõõgavõitlusturniiridel ja massilahingutes.
Ajaloolise mõõgavõitluse sportlikust vormist, mida kasutatakse turniiridel, on reegelduse abil eemaldatud liiga ohtlikud võtted ning võitlus on reaalne ning võistluslik. Mõõgad on nüristatud ning võitlejad kannavad kaitsevarustust. Reeglid erinevad kultuuriruumiti nii lubatud löögipiirkonna, kui kontaktsusastme poolest. Eestis harrastatav sportlik mõõgavõitlus järgib pigem ida-euroopa traditsioone, see on täiskontaktne, sarnaselt poksiga võisteldakse löögipunktide peale ja võitlus katkestatakse kas raundiaja lõppedes või teatud punktisumma kogumisel.
Alates 2011. aastast korraldab Eestis sportliku ajaloolise mõõgavõitluse turniire Eesti Ajaloolise Mõõgavõitluse Liit.
Tsentrifuug

Tsentrifuug on tsentrifugaaljõu tekitamise seade mittehomogeense süsteemi komponentide lahutamiseks tsentrifuugimise meetodil. Tsentrifuugi oluline osa on kiiresti pöörlev rootor, millesse asetatakse uuritav või töödeldav aine. Pöörlemiskiirusest sõltuvalt tekib rootoris tsentrifugaaljõu väli, mis ületab raskusjõudu 300–106 korda. Kui nende jõudude suhe on suurem kui 105, siis nimetatakse seadet ultratsentrifuugiks.
694

694. aasta
Sajandid: 6. sajand - 7. sajand - 8. sajand
Kümnendid: 640. aastad 650. aastad 660. aastad 670. aastad 680. aastad - 690. aastad - 700. aastad 710. aastad 720. aastad 730. aastad 740. aastad
Aastad: 689 690 691 692 693 - 694 - 695 696 697 698 699
Tsentrifuugimine

Tsentrifuugimine on üks meetoditest, mis võimaldab mittehomogeenseid süsteeme (vedelik-vedelik, vedelik-tahked osakesed) lahutada komponentideks nn tsentrifugaaljõu väljas.
Tsentrifuugimine toimub vastavas seadmes, mida nimetatakse tsentrifuugiks. Tsentrifuugi oluline osa on kiiresti pöörlev rootor, millesse asetatakse töödeldav aine ja mis loob tsentrifugaalvälja. Suurema tihedusega komponendid liiguvad tsentrifuugi teljest kaugemale ja väiksema tihedusega komponendid liiguvad telje poole. 
Tsentrifuugimise protsess toimub näiteks koorelahutajas, meevurris, mahlatsentrifuugis ja tsentrifuugiga pesumasinas. Tsentrifuugimine on levinuim meetod loodusliku uraani rikastamiseks kergema isotoobiga, uraan-235-ga, mis on võimeline andma ahelreaktsiooni.
Mikrotsentrifuuge kasutatakse väikeste koguste bioloogiliste molekulide või rakkude (prokarüootsete või eukarüootsete) eraldamiseks. Mikrotsentrifuugides on vedelikku tavaliselt 1,5–2 ml ja need pöörlevad kiirusega 12 000 – 13 000 pööret sekundis. Mikrotsentrifuugi rootor on valmistatud nii, et see suudab tsentrifuugi kiirust kiiresti muuta.
Ultratsentrifuugimine on protsess, kus tsentrifugaaljõudu kasutatakse bioloogiliste osakeste koostise uurimiseks. Ultratsentrifuugimise käigus kasutatakse nurkkiirusi, mis võivad ületada 100 000 pööret sekundis ning tekitada miljoni g suuruse kiirenduse. Selle abil saab eraldada näiteks ribosoome, proteiine ja viirusi, samuti uurida rakumembraani kihte. Niisugune jõud võib mitte üksnes rakukesta ja selle organellid lõhkuda, vaid lagundada ka üksikuid molekule. Ultratsentrifuugimisel tuleb kiirust suurendada järk-järgult, et aine või kudede lagundamisel saada kõigepealt terved rakud, siis pärast nende lagundamist mitokondrid, lüsosoomid ja teised organellid ning lõpuks ribosoomid ja teised makromolekulid.
Analüütilist ultratsentrifuugimist kasutatakse ainete makromolekulaarsete omaduste kindlaksmääramiseks, näiteks selle kindlakstegemiseks, missugustest aminohapetest koosneb mingi valk.
Konrad Veem

Konrad Reinhold Veem (7. jaanuar 1914 Tallinn – 1. detsember 1996) oli eesti vaimulik, aastail 1971–1990 Eesti Evangeeliumi Luteriusu Kiriku peapiiskop.
Lõpetas aastal 1933 Tallinna Saksa Poeglaste Reaalgümnaasiumi. Õppis aastatel 1935–1940 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas, lõpetades sügisel, kuuludes viimaste lõpetajate hulka. Asus aastal 1941 ümber Saksamaale. Sõja ajal oli sõjakirjasaatjana filmioperaator. Ordineeriti 2. veebruaril 1947 Stolzenaus vikaarpiiskop Johannes Oskar Lauri poolt pastoriks.
Oli 1947–1948 Fürthi koguduse asutaja ja õpetaja, kuulutuspunktidega Nürnbergis, Weissenburgis, Erlangenis ja Bambergis. Oli aastatel 1948–1952 Münchenis Luteri Kirikute Maailmaliidu põgeniketeeninduse osakonna vaimulik. Samal ajal oli ta E.E.L.K. Lõuna-Baieri koguduse õpetaja ja Austria eestlaste hooldajaõpetaja. 1952–1955 toimetas ta Kirikulehte.
Aastal 1955 valiti ta E.E.L.K. Stockholmi koguduse õpetajaks (pärast õpetaja Aleksander Täheväli surma). Seda ametikohta pidas ta aastani 1985.
Kuna peapiiskop Johannes Oskar Lauri soovis ametit maha panna, korraldati 14. detsembril 1971 uued peapiiskopi valimised. Uueks peapiiskopiks kandideerisid praost Richard Koolmeister ja abipraost Konrad Veem. Richard Koolmeister sai 33 häält ja Konrad Veem 35 häält. Seega sai uueks peapiiskopiks Konrad Veem. 28. detsembril 1971 kinnitas konsistoorium valimistulemused, piiskopiametisse pühitseti ta 17. juunil 1972. Teda õnnistas ametisse Rootsi peapiiskop emeeritus Gunnar Hultgren. Gunnar Hultgreni assisteerisid piiskop emeritus Sven Danell, peapiiskop emeritus Johannes Oskar Lauri ja piiskop Ingmar Ström. Emerituuri jäi ta aastal 1990.
1990 valiti ta Eesti Üliõpilaste Seltsi auvilistlaseks.
Isiklikku.
Konrad Veem oli abielus Maria Täheväliga (Aleksander Täheväli tütrega). Neil oli kaks last.
Russkaja Arktika

Russkaja Arktika (vene keeles Русская Арктика) on rahvuspark Venemaal Arhangelski oblastis Novaja Zemlja põhjaosas. Käskkirjale rahvuspargi moodustamise kohta kirjutas peaminister alla juunis 2009. Rahvuspark ei hakanud tegutsema enne 2011. aastat.
Rahvuspargi pindala on 2009. aasta plaani järgi 1 426 000 hektarit, millest maismaad on 632 090 ha ja merd 793 910 ha.
Rahvuspargis on suured linnulaadad ja morskade lesilad ning seal elavad jääkarud, polaarrebased, grööni hülged ja grööni vaalad.
Max Vaher

Max Vaher (17. jaanuar 1897 Vana-Otepää – 10. juuli 1981 Geislingen) oli eesti vaimulik.
Kooliteed alustas Max Vaher Nüpli vallakoolis, järgnesid Otepää progümnaasium ja Pärnu gümnaasium. 1918. aastast õppis Tartu Ülikoolis keeleteaduse erialal. Õpingud katkestas Vabadussõda, kust ta võttis osa sõjaväeametnikuna. Pärast Vabadussõja lõppu siirdus ta tagasi ülikooli, kuid juba usuteaduskonda, kus õppis 1920–1924 ja mille lõpetas "cand. theol." astmega. Prooviaastal oli ta Põlva Püha Neitsi Maarja koguduses. Õpetajaametisse ordineeriti ta 7. juulil 1925.
Aastatel 1925–1926 oli ta Avinurme koguduse õpetaja ja 1926–1944 Paistu Maarja koguduse õpetaja, lisaks oli ta aastatel 1942–1944 Viljandi praostkonna abipraost.
Põgenes 1944. aastal Saksamaale. Oli aastatel 1945–1949 Augsburgi Eesti Gümnaasiumi ladina keele õpetaja. 1949–1950 oli ta Fontainebleaus (Prantsusmaal) ungarlastest põgenike hooldajaõpetaja. Aastatel 1950–1977 oli ta EELK Baden-Württembergi koguduse õpetaja.
Jekki Rjazin

Jekki Rjazin (kodanikunimega Jevgeni Rjazin, sündinud 26. septembril 1964, pärit Peterburist) on Tartus elav Eesti vabadusvõitleja, vaimuinimene ja aktivist, estofiil. 
Rjazin lõpetas 1989. aastal Tartu Ülikooli matemaatika erialal. Ta on tegelenud ka leiutamise ja tõlkimisega. Rjazin oli üks Eesti kodakondsusseaduse väljatöötajaid ning pälvis 18. jaanuaril 2002 Eesti kodakondsuse eriliste teenete eest. 
Äriregistri andmeil on Rjazin kuulunud erakonda Eesti Vabaduspartei – Põllumeeste Kogu 26. maist 26. augustini 2010, 13. juulist 4. septembrini 2011 ning taas 5. septembrist 2011. Alates 2010. aastast on ta Eesti Vabaduspartei – Põllumeeste Kogu juhatuse liige.
Elmar Kuusler

Elmar Kuusler (1. september 1913 Tallinn – 16. september 1986 New York) oli eesti vaimulik.
Lõpetas Tallinna Reaalkooli aastal 1932. Astus aastal 1935 Tartu Ülikooli usuteaduskonda, kus õppis kuni selle sulgemiseni aastal 1940. 
Teisest maailmasõjast võttis osa 1. Piirikaitse rügemendi koosseisus. Sai viimastes lahingutes Emajõe ääres 17. septembril 1944 raskesti haavata ja viidi haavatuna Saksamaale.
Oli Prantsusmaal sõjavangilaagris. Pärast sealt vabanemist jätkas õpinguid Göttingeni Ülikooli usuteaduskonnas, mille lõpetas aastal 1950 teoloogiakandidaadi astmega. Oli prooviaastal Saksamaal Toomas Põllu juures, teenides eestlasi Alam-Saksi eesti laagrites. Asus aastal 1951 Ameerika Ühendriikidesse, jätkas prooviaastat New Yorgis praost Aleksander Hinno juures. Ordineeriti õpetajaametisse 7. septembril 1952.
Pärast ordineerimist oli Elmar Kuusler abiõpetaja New Yorgi Pauluse koguduses. 11. novembril 1956 valiti ta EELK Patersoni Pauluse koguduse õpetaja ametikohale, kus töötas (osalise tööajaga, elatist teenis kõrvaltööga) 12 aastat. 1. novembril 1968 valiti ta EELK Chicago Esimese koguduse õpetajaks. Chicagos sai ta juba elatise kogudusetööst. Chicago kogudust teenis ta aastani 1977. Bergen County kogudust teenis ta aastail 1982–1986.
Pekka Ruokola

Pekka Pauli Vihtori Ruokola (sündinud 10. veebruar 1951 Koskenpääl) on Soome endine poksija.
Ruokola on tulnud seitse korda Soome meistriks raskekaalus (üle 81 kg) aastatel 1975–1979 ja 1982; aastatel 1980 ja 1983 on ta võitnud Soome meistrivõistlustel hõbemedali.
Ruokola osales 1976. aasta Montréali olümpiamängudel raskekaalus (üle 81 kg), kuid kaotas oma teise kohtumise veerandfinaalis tulevasele olümpiavõitjale Teófilo Stevensonile (Kuuba) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Hiljem on ta töötanud politseinikuna ja olnud ka poksikohtunik. Tema poeg Juha on samuti tuntud poksija.
Leiutamine

Leiutamine on uute tehniliste lahenduste (ehk leiutiste) väljatöötamine. Leiutamisega tegelev inimene on leiutaja ehk leidur.
Düsplaasia

Düsplaasia on koe healoomuline diferentseerumishäire.
Red Bull Arena (New Jersey)

Red Bull Arena on jalgpallistaadion Ameerika Ühendriikides New Jerseys Harrisonis.
See on jalgpalliklubi New York Red Bulls kodustaadion.
Staadionil on 25 000 istekohta.
Esimese värava sellel staadionil lõi Joel Lindpere.
Tau

Tau (suurtähena Τ, väiketähena τ, vanakreeka "ταῦ", uuskreeka "ταυ") on kreeka tähestiku 19. täht. Tau väärtus kreeka numbrina on 300. Täht on tuletatud foiniikia tähestiku tähest /taw/.
Taust pärineb ladina tähestiku täht T ja kirillitsa täht Т.
P. I. Filimonov

P. I. Filimonov (kodanikunimega Roman Fokin; sündinud 4. märtsil 1975) on Eestis elav vene keeles kirjutav kirjanik. 
Filimonov on lõpetanud Tallinna 26. Keskkooli ja õppinud Tallinna Ülikoolis inglise filoloogiat. Lisaks luulele kirjutab ta ka proosat, näidendeid ning esseistikat. 
Filimonov teenib leiba Tallinna Teeninduskoolis inglise keele õpetajana.
Carl Maurach

Carl Peter Ludwig Maurach (24. jaanuar 1824 Paistu – 11. mai 1900 Põltsamaa) oli baltisaksa päritolu Eesti vaimulik ja (vaimulik) kirjanik.
Maurach õppis aastatel 1842–1846 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Akadeemiliselt kuulus ta korporatsiooni Livonia.
Pärast usuteaduskonna lõpetamist töötas 1846–1848 koduõpetajana Riias kaupmees Cummingi juures, olles ühtlasi prooviaastal Riia Jakobi koguduses pastor Christian August Berkholzi juures. Õpetajaks ordineeriti ta 5. juunil 1849 Riias.
Ta oli 1849–1853 Paistu Maarja koguduse õpetaja (introdutseeriti ametisse 25. septembril 1849).
Aastatel 1853–1891 oli ta Põltsamaa Niguliste koguduse õpetaja (introdutseeriti ametisse 25. oktoobril 1853). Ajavahemikus 1866–1867 oli ta 12 kuuks ametist kõrvaldatud (suspendeeritud), kuna viis läbi kiriklikke talitusi rekonvertiitidele (õigeusus pettunutele).
Teoseid.
Maurach täiendas ja parandas 1860–1895 tallinnakeelset kiriku-lauluraamatut ja avaldas trükis:
Oma alalt on Maurach avaldanud kirjutisi ka Ulmanni "Mitteilungenites" ja ajakirjas "Dorpater Zeitschrift für Theologie und Kirche", käsitledes eriti vaeste hoolekande ja hernhuutidevastase võitluse küsimusi.
Isiklikku.
Tema isa Christoph Martin Lobegott Maurach oli Paistu koguduse õpetaja. Tema poeg Paul Maurach oli Vändra Martini koguduse adjunktõpetaja ja Põltsamaa Niguliste koguduse õpetaja.
Olavi Ouvinen

Olavi Johannes Ouvinen (10. detsember 1926 Viiburi – 6. veebruar 1990 Helsingi) oli Soome poksija.
Ouvinen oli kokku kuuekordne Soome meister - aastatel 1944 ja 1947–1949 kukk-kaalus (kuni 54 kg) ning aastatel 1945–1946 kärbeskaalus (kuni 51 kg).
Ouvinen osales 1948. aasta Londoni olümpiamängudel kukk-kaalus (kuni 54 kg), kuid kaotas oma kohtumise II ringis ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Ouvinen poksis aprillist 1949 kuni novembrini 1958 elukutselisena. Ta pidas kokku 10 kohtumist, millest võitis 5 (neist 1 nokaudiga) ja kaotas 3 (neist mitte ühtegi nokaudiga) kohtumist ning 2 kohtumist jäi viiki.
Ene Tomberg

Ene Tomberg (sünninimi Ene Pau; sündinud 3. mail 1940 Tallinnas) on Eesti lastearst, riigiametnik ja poliitik.
2000–2010 kuulus Tomberg Rahvaliitu, 2011. aasta jaanuaris astus Sotsiaaldemokraatliku Erakonna liikmeks ning kandideeris märtsis toimunud valimistel juba SDE ridades.
Ta oli Rahvaliidu aseesimees ja juhatuse liige, 2001. aastal üks esialgseid presidendikandidaate ning hiljem Tallinna volikogu esimehe kandidaat. Tomberg toetas Rahvaliidu ja SDE ühinemist, kuid lahkus Rahvaliidust pärast selle luhtumist.
Rahvaliidu aseesimehena võttis Tomberg sõna geiabielude vastu.
1995–2000 oli Tomberg Lastekaitse Liidu president.
Isiklikku.
Tema abikaasa oli Ilo Tomberg, nende poeg on ajakirjanik ja meediajuht Hanno Tomberg.
Marje Eelma

Marje Eelma (neiupõlvenimega Marje Essenson; sündinud 23. aprillil 1978 Tallinnas) on eesti fotograaf ja graafiline disainer.
Alates 2012. aastast elab ja töötab Tartus. Aastal 2002 lõpetas Tartu Kõrgema Kunstikooli fotograafia erialal. Marje Eelma on disainibüroo Tuumik Stuudio OÜ kaasomanik.
Kamla Persad-Bissessar

Kamla Persad-Bissessar (sündinud 22. aprillil 1952 Siparias) on Trinidadi ja Tobago poliitik, Trinidadi ja Tobago peaminister alates 1. maist 2025. Ta oli peaminister ka 26. maist 2010 kuni 9. septembrini 2015.
Ta on hariduselt jurist ning on töötanud ka õpetajana.
Alates 1995. aastast on ta olnud parlamendi liige. Ta on olnud muu hulgas justiitsminister, haridusminister, peaprokurör ning opositsiooniliider. 
Alates 24. jaanuarist 2010 on ta Ühinenud Rahvuskongressi esimees. 
Pärast tema erakonna juhitud valimisliidu võitu 24. mail 2010 peetud valimistel sai temast Trinidadi ja Tobago esimene naispeaminister.
Siparia

Siparia on linn Trinidadil ja Tobagol Trinidadi saare lõunaosas.
Linna arvestuslik elanike arv on 8321 (2010).
Sipariast on pärit poliitik Kamla Persad-Bissessar.
Trükiajakirjandus

Trükiajakirjandus on ajakirjandus, mida esitatakse trükitud ajalehtede ja ajakirjade kaudu. 
2009. aastal avaldatud uuring näitas, et ajalehtede tiraažid ja reklaamitulud arenenud riikides küll pidevalt vähenevad, kuid trükimeedia püsib veel pikka aega elujõulisena. Lisaks internetikanalite pealetungile on ajalehti mõjutanud globaalne majanduslangus. Uuringu järgi peavad tarbijad päevauudiseid tarbekaubaks, mille eest nad üldjuhul eriti maksta ei soovi. Samas ollakse valmis maksma põhjaliku ja sisulise informatsiooni ning analüüsi eest. Sama sisu eest paberkandjal on tarbijad siiski valmis maksma pea kaks korda rohkem kui internetis.
Euroopa meediasüsteem

Euroopa meediasüsteem on Euroopat haarav meediasüsteem.
Euroopas domineerib kaksikjaotusega meediasüsteem: kõrvuti eksisteerivad era- ja avalik-õiguslik meedia.
Euroopa meediasüsteem on eriline selle poolest, et selles piirkonnas tähtsustatakse ajalehtede rolli avaliku arutelu kandjana ja sellest lähtuvalt hinnatakse kõrgelt lehelugemist, aktsepteeritakse riigi läbipaistvat sekkumist meediasüsteemi arengusse ((tegevus)lubade andmine, avalik-õiguslike tele- ja raadiokanalite toetamine, trükiväljaannete subsideerimine jms), väga oluliseks peetakse avalik-õigusliku meedia (rahvusringhäälingu) olemasolu, mis teeniks avalikkuse huve erahuvide asemel. 
Euroopa riikide meediasüsteemid erinevad omavahel siiski üsna oluliselt. Näiteks Soome, Rootsi, Norra, Taani eristuvad teistest riikidest oma suure lehelugemuse ja kiire interneti arengu poolest. Kreeka, Portugali, Prantsusmaa elanikud tähtsustavad üsna vähe ajalehtede lugemist ja jälgivad parema meelega televisiooni. Suurbritannia kui BBC kodu eristub teistest oma liberaalse meediapoliitika poolest. Itaalia, Hispaania, Venemaa, Ukraina, Valgevene meedia on ajalooliselt olnud pikaajalise tsensuuri all. Tsensuuri kogemus on mõjutanud ka teiste endiste sotsialismimaade Bulgaaria, Eesti, Leedu, Läti, Poola, Rumeenia, Slovakkia, Sloveenia, Tšehhi ja Ungari meediasüsteemide kujunemist. Saksamaa puhul on praegugi elanikkonna meediakasutuses näha erinevus Ida ja Lääne vahel, mille põhjustas külm sõda. Suhteliselt stabiilselt on arenenud meediasüsteem Austrias, Hollandis ja Islandil. Selgelt keelepõhiselt eristunud meediasüsteem on kujunenud mitmekultuurilises Belgias.
Saarte Hääl

Saarte Hääl on eesti päevaleht, mis ilmub iseseisva ajalehena 2006. aasta 8. detsembrist ja mida levitatakse peamiselt Saare maakonnas. Lehe väljaandja on OÜ Raadio Kadi. Kuni 4. maini 2010 kandis leht nime Oma Saar.
2006.-2008. aastani ilmus Oma Saare kuus korda nädalas, esmapäevast laupäevani. 
2010. aastal oli ajalehe tiraaž 4500 ning ajaleht ilmus viis korda nädalas (teisipäevast laupäevani).
2011. aastal sai Saarte Hääl kaks Eesti ajakirjanduspreemiat. Päevaleht oli Eesti Ajalehtede Liidu žürii valikul parima kujundusega ajaleht alla 20 000 tiraažiga lehtede seas ning lisaks pälvis ajaleht aasta kujundusuuenduse preemia.
Ajalehe esimene peatoimetaja oli Tiina Luks, seejärel oli ametis Merike Pitk. 2021. aasta sügisel sai Gunnar Siineri asemel peatoimetajaks Mele Pesti, kes töötas seal neli kuud, kuni koondati. Saarte Hääle peatoimetaja kohusetäitjaks määrati siis tegevtoimetaja Andres Sepp. 
2020. aastast ilmub Saarte Hääl kolm korda nädalas, teisipäeval, neljapäeval ja laupäeval, keskmise tiraažiga 4100 eksemplari. Saarte Hääle digiväljaandel on 2025. aasta veebruari seisuga 2600 tellijat.
Elektroforees

Elektroforees (elektro + kr "phoros" kandev) on elektriliselt laetud osakeste liikumine vedelikus elektrivälja mõjul: positiivsed osakesed katoodile ja negatiivsed osakesed anoodile.
Elektromigratsioonil põhinevad olulised ainete lahutusmeetodid on geelelektroforees ja kapillaarelektroforees.
Kirjeldus.
Osakestele (kolloidosakestele ja makroioonidele) annavad elektrilaengu nendel adsorbeerunud ioonid. Laengut kandva osakese liikumise kiirus on võrdeline elektrivälja tugevusega ja osakese ioonlaenguga (ioon) ning pöördvõrdeline osakese raadiusega ja keskkonna viskoossusega. Keskkonna materjaliks võib olla vedelik või geel, ka näiteks immutatud filterpaber.
Kui osakesed liiguvad elektriväljas katoodile, on see kataforees, kui anoodile, siis anaforees.
Rakendusi.
Seda omadust, et erisuguse suuruse ja laenguga osakesed liiguvad elektroodide vahel erineva kiiruse ja suunaga, rakendatakse aineosakeste üksteisest eraldamiseks vastavalt nende laengule või suurusele, ka sõltuvalt molekulide pikkusest. Elektroforeesi kasutatakse näiteks valkude ja DNA-analüüsis, elektroonilise paberi tehnikas, samuti metalli pinnale kolloidosakestest kattekihi tekitamiseks.
Port of Spain

Port of Spain on Trinidadi ja Tobago pealinn. Asub Trinidadi saare looderannikul Paria lahe ääres.
Port of Spain on elanike arvult riigi kolmas omavalitsus San Fernando ja Chaguanase järel. 
Linn asutati 1560. aastal Cumucurapo indiaani küla lähedale. 1757. aastal sai linnast Trinidadi halduskeskus.
Ekstrahent

Ekstrahent on lahusti, mida kasutatakse vedelast või tahkest materjalist teatud komponentide ekstraheerimiseks (väljalahustamiseks).
Ekstrahent peab olema 1) selektiivne, 2) kergesti regenereeritav, 3) lähtelahustiga võrreldes omama võimalikult suurt tiheduse erinevust ja väikest viskoossust, 4) olema keemiliselt inertne, vähe lenduv, mittetoksiline, odav ja kergesti kättesaadav.
Mõõgavõitlus

Mõõgavõitlus on võitluskunst, milles võitleja kasutab relvana mõõka. Tänapäeval on lääne võitluskunstides eristatud ajalooline mõõgavõitlus (keskaegsed ja renessansiajastu relvad), klassikaline vehklemine (19.-20. sajandi akadeemiline stiil) ning sportvehklemine (epee, florett, espadron). Mõõgavõitluse elemente sisaldavad paljud idamaade võitluskunstid (kendo, "taijiquan", "aikido", "kung fu").
Ajalugu ja tänapäev.
Läbi ajaloo on paralleelselt eksisteerinud ning üksteist täiendanud militaarne mõõgavõitlus ja sportlik mõõgavõitlus. Kui militaarses võitluses on eesmärk vastast iga hinna eest vigastada, siis sportliku võitluse eesmärgiks on oma jõu ja osavuse arendamine ilma partnerit vigastamata. Ohutuse tagamiseks on keelatud ohtlikumad võtted ja relvad on nüristatud. Võideldakse mittekontaktselt, täiskontaktse võitluse puhul kasutatakse kaitsevarustust. 
Sportliku mõõgavõitluse kõrgajaks olid hiliskeskaeg ja renessanss, klassikalist vehklemist harrastati väga laialt veel kuni 20. sajandi alguseni. Tänapäeval on mõõgaspordi populaarsus ja osakaal teiste spordialadega võrreldes oluliselt vähenenud, kuid väiksemas ringis leidub tegelejaid kõikidel mainitud aladel. Ajaloolist mõõgavõitlust on hakatud taas harrastama seoses ajaloo taaskehastamise ja eksperimentaalarheoloogiaga.
Rein Uhke

Rein Uhke (6. september 1904 Liivi mõis, Kullamaa kihelkond – 3. veebruar 1966 Överkalix, Põhja-Rootsi) oli eesti vaimulik.
Rein Uhke õppis Liivi algkoolis, Haapsalu 6-kl algkoolis ja aastatel 1920–1925 Haapsalu Läänemaa Ühisgümnaasiumis. Aastatel 1925–1931 õppis ta Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Prooviaasta algus ja lõpp möödusid Vigala Maarja koguduses, vahepeal oli ta Narva Peetri koguduses. Ordineeriti õpetajaametisse 21. augustil 1932.
Aastatel 1932–1944 töötas ta Tallinna Pauluse koguduse õpetajana, 1933. aastal oli Tallinna Toomkoguduse ajutine õpetaja. Tallinna-perioodil oli ta ühtlasi usuõpetaja: aastatel 1932–1934 Gustav Adolfi Gümnaasiumis ja Kaarli Gümnaasiumis, lisaks 1933–1934 Prantsuse Lütseumis ja 1933–1935 Tallinna Riiklikus Inglise Kolledžis.
1944. aastal põgenes Rootsi, kus oli Rootsi kiriku teenistuses; aastatel 1953–1966 teenis Överkalixi kogudust (asub Soome piiri ääres, kohanime soomekeelne paralleelvorm on Ylikainuu). 
Ta suri 3. veebruaril 1966 Överkalixis (). Rein Uhke põrm on maetud Högalidi () urnikolumbaariumi.
Isiklikku.
Rein Uhke abiellus 23. jaanuaril 1938 Tallinna Toomkirikus viiuldaja Zelia Aumerega. Viiuldaja oli ka abikaasa vend Hubert Aumere. Rein Uhke äi Jakob Aumere oli eesti viiulimeister.
Pauli Dufva

Pauli Dufva oli Soome poksija.
Dufva oli kokku kahekordne Soome meister – 1950. aastal kukk-kaalus (kuni 54 kg) ja 1951. aastal sulgkaalus (kuni 57 kg).
Dufva osales kaks korda sulgkaalus (kuni 57 kg) Euroopa koondises maavõistlusel USA Kuldkinda turniiri võitjate meeskondadega. Ta kaotas oma kohtumise nii Chicagos 1951. aasta märtsis kui ka Washingtonis sama aasta aprillis.
Ajaloo taaskehastamine

Ajaloo taaskehastamine on mingi kindla ajaperioodi rekonstrueerimine ja esitlemine. Selle eesmärk võib olla kas teaduslik, hariv või meelelahutuslik. Ajaloo taaskehastamine on tihti seotud eksperimentaalarheoloogiaga. Eesti esimene ja suurim ajaloo taaskehastamisega tegelev klubi on Reas.
Elav ajalugu

Elav ajalugu on hariduslik ja väljapoole suunatud meedium publikule ajaloo, ajaloolise olustiku ja ajalooliste esemete tutvustamiseks. 
Vahel saab publik selles ka ise osaleda. Kasutatakse sageli koolides, muuseumides ja ajaloo taaskehastamisega seotud üritustel.
Riimiline luule

Riimiline luule on luule, milles tekst on riimi abil korrastatud.
Riimiline luule on vormiliselt organiseeritud värssidesse ja tihti stroofidesse ehk salmidesse.
Riimiskeem näitab riimi varieerumist stroofis või terves luuletuses. Nt paarisriim (aabb), ristriim (abab), süliriim (abba).
Haabitus (mineraloogia)

Haabitus ehk esinemisvorm on kristalli iseloomulik väline vorm või mineraalse agregaadi tüüp. Haabituse määramine võib aidata mineraali identifitseerida.
Haabitused põhinevad ideaalsete mineraalide tüüpilistel kirjeldustel. Enamasti aga ei ole mineraalid ideaalsed kristalliseerumisel valitsenud erisuguste tingimuste tõttu.
Santa Cruz de Tenerife

Santa Cruz de Tenerife on linn Hispaanias Tenerife saarel, Santa Cruz de Tenerife provintsi keskus.
Tähtsaim majandusharu on turism.
Transport.
Santa Cruz de Tenerifest 11 kilomeetrit loodes San Cristóbal de La Lagunas asub rahvusvaheline Tenerife Põhjalennujaam.
Linna sadam Puerto de Santa Cruz on väga tiheda liiklusega.
Petrobras

Petrobras ehk Petróleo Brasileiro S.A. on osaliselt riigile kuuluv Brasiilia energiaettevõte, mis tegeleb nafta tootmise, töötlemise, transpordi ja naftatoodete müügiga. 
Ettevõte asutati 1953. aastal ja selle peakorter asub Rio de Janeiros.
Petrobrasi aktsiaid noteeritakse São Paulo, Buenos Airese, New Yorgi ja Madridi börsil. Brasiilia valitsusele kuulub Petrobrasi aktsiatest 55,7 protsenti.
2008. aastal oli Petrobras suurimat tulu teeninud Ladina-Ameerika ettevõte.
2014. aastal sattus ettevõte ulatuslikku korruptsiooniskandaali, mis on tuntud nime all Operação Lava Jato.
Adalbert Hugo Willigerode noorem

Adalbert Hugo Willigerode (23. oktoober 1883 Tõstamaa – 17. veebruar 1953 Feldberg, Mecklenburg-Vorpommern) oli Eesti vaimulik.
Ta lõpetas 1904. aastal Peterburis Wiedemanni gümnaasiumi. Õppis Tartu Ülikooli usuteaduskonnas aastatel 1904–1905 ja 1907–1910. 1906. aastal täiendas ta ennast Greifswaldi ülikoolis. Oli prooviaastal Maarja-Magdaleenas ja Moskvas. Ordineeriti õpetajaks 26. detsembril 1911.
Oli 1912–1914 vikaar Samara kubermangus Novouzenski maakonnas. 1914–1921 oli õpetaja Samara kubermangus Dönhofis.
Aastatel 1922–1923 teenis ta vikaarina Maarja-Magdaleena kogudust ja 1923–1939 Jämaja Kolmainu kogudust.
1939. aastal kolis Saksamaale. Seal teenis ta aastatel 1940–1945 Gerzlow (praegu Jarosławsko) kogudust Lääne-Pommeris. 1945–1950 teenis ta Feldbergi kogudust Mecklenburg-Vorpommerni liidumaal, kust ta ka emerituuri läks.
Isiklikku.
Tema vanaisa Adalbert Hugo Willigerode oli Kaarma, Karula ja Tartu Maarja koguduse õpetaja ja 1869. aastal I eesti laulupeo toimkonna juhataja. Tema isa Paul Gerhard Adalbert Willigerode oli Kolga-Jaani, Tõstamaa ja Tartu Maarja koguduste pastor ning aastatel 1914–1919 Moskva Konsistooriumi superintendent ja asepresident.
Tõnu Prei

Tõnu Prei (sündinud 15. augustil 1950) on Eesti ajakirjanik ja ettevõtja.
Tõnu Prei lõpetas TRÜ ajakirjanduse eriala kaugõppes 1978. aastal. Tema lõputöö teemaks oli "Rajooniajalehe funktsioonid väljaandja seisukohalt". Ta lõpetas 1976. aastal eksternina NSV Liidu Kõrgema Sõjalis-poliitilise Piirivalvekooli Golitsõnos.
Aastatel 1974-1981 teenis NSV Liidu Riikliku Julgeoleku Komitee Piirivalvevägede Läänemere ringkonna 11. piirivalvesalga 11. kordoni ülema asetäitjana poliitalal ja aastatel 1982 - 1986 sama piirivalvesalga luureosakonnas, 1986 - 1989 Rakvere piirivalvesalga luureosakonnas.Tal oli kapteni auaste.
Ta on töötanud ajalehtede Saarte Hääl ja Oma Saar toimetajana.
Tõnu Preile kuulub Saarte Häält väljaandev TÜ Oma Saar.
Takso (täpsustus)

Takso on sõidu- või veoteenuseid osutav auto.
Gregory Currie

Gregory Currie (sündinud 1950) on inglise filosoof.
Ta töötab Nottinghami Ülikoolis.
Ta on tegelenud narratoloogia teooriaga.
Nottinghami Ülikool

Nottinghami Ülikool on Inglismaal Nottinghamis asuv ülikool.
Ülikool on asutatud aastal 1881.
Ülikoolil on linnakud ka Hiinas ja Malaisias.
August Kivisikk

August Kivisikk (28. aprill 1907 Elva vald – 29. juuni 1976 Hamilton, Kanada) oli eesti vaimulik.
August Kivisikk lõpetas Tartu Kommertsgümnaasiumi ja aastatel 1927–1932 õppis Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Prooviaastal oli ta Põlva koguduses. Ordineeriti õpetajaametisse 30. oktoobril 1932.
Oli Põlva koguduse abiõpetaja aastatel 1932–1933. Kuid kuna õpetaja Johann Christoph Schwartz pidi emerituuri siirduma, siis valiti August Kivisikk 5. märtsil 1933 Põlva koguduse õpetajaks. Põlva kogudust teenis ta 1944. aastani.
1944. aastal põgenes ta Saksamaale, aastatel 1945–1947 oli Baieris Marktredwitzi põgenikelaagri õpetaja ning 1947–1948 töötas Augsburgi põgenikelaagri õpetajana ja keskkooli juhatajana. Aastatel 1948–1949 oli ta Luteri Kirikute Maailmaliidu põgenike teenistuses, oli Müncheni põgenike laste koolide juhataja.
1949. aastal siirdus Kanadasse, kus teenis aastatel 1949–1951 eestlasi Kitcheneris ja Wellandis ja oli 1951–1976 Hamiltoni koguduse õpetaja.
Hugo Jaanus

Hugo Jaanus (20. august 1926 Eidapere, Lelle vald, Vändra kihelkond, Pärnumaa – 20. august 1994 Remseck-Neckargröningen, Saksamaa) oli eesti vaimulik ja teoloog.
Õppis Vändra Gümnaasiumis, kuid pidi õpingud sõjaväkke mobiliseerimise tõttu katkestama. Sai sõjas raskesti haavata, oli sõjavangis ning vabanedes sõjavangist, oli pärast sõda mitmes DP laagris Saksamaal. Aastal 1946 lõpetas Memmingeni Eesti Gümnaasiumi, asudes tööle ühe USA sõjaväe üksuse juurde.
Aastal 1947 rändas ta välja Austraaliasse, kus pärast ettenähtud töölepingu lõppemist asus Adelaide'is usuteadust õppima, tehes vajalikud eksamid 1952. aasta detsembriks. 18. jaanuaril 1953 ordineeriti ta õpetajaametisse Angastoni linnas Zioni luteri kirikus tookordse Ühendatud Austraalia Evangeeliumi Luteri Usu Kiriku poolt.
Aastal 1953 määrati ta teenima eestlasi Austraalias Queenslandi osariigis Brisbane'i linnas, kus asutas eesti koguduse. Lisaks eestlastele teenis ta Brisbane'is kohalikus Wacoli immigratsioonilaagris asuvaid sakslasi ja teisi rahvusgruppe. Brisbane'ist siirdus ta aastal 1954 Canberrasse, kus asutas EELK koguduse, teenides seda kogudust 1958. aasta sügiseni, mil ta asus Saksamaale, eesmärgiga täiendada ennast Heidelbergi Ülikooli juures. Heidelbergis õppis ta 5 semestrit, täiendades ennast kirikuajaloo ja võrdleva keeleteaduse alal. 1961–1962 teenis ta Höxteri linnas, Weseri jõe kaldal Nordrhein-Westfaleni liidumaal (vt kaarti: []) asuvat diasporaa kogudust, olles ühtlasi kohalikus gümnaasiumis usuõpetajaks.
Septembris 1962 siirdus ta Lõuna-Ameerikasse. 1962–1967 teenis ta EELK Buenos Airese Reformatsiooni kogudust, pidades teenistusi eesti, inglise ja hispaania keeles, olles samaaegselt EELK São Paolo koguduse õpetaja. Augustis 1966 andis EELK Buenos Airese Reformatsiooni kogudus koos EELK São Paolo kogudusega talle ustava ja hoolsa koguduste teenimise eest EELK õpetajaameti kuldristi.
1967. aastal siirdus ta perekonnaga Lääne-Saksamaale, kus asus Württembergi evangeelse kiriku teenistusse. Ta teenis Stuttgardi lähedal asuvat Neckargröningeni kogudust. Ent ta hooldas vajaduse korral ka eestlasi (eelkõige Pariisis ja Brüsselis. Emerituuri läks ta 1987 aastal.
Ta kaitses 1992. aastal Tartu Ülikoolis oma tööga "Eesti Evangeeliumi Luteri Usu Kirik eksiilis" teoloogiamagistri kraadi.
Välislingid.
TLÜAR väliseesti isikud
Vanaprastha

Vanaprastha (sanskriti वनप्रस्थ) on hinduismi "caturāśrama" süsteemis kaks korda sündinud ("dvija") mees, kes läbib kolmandat elustaadiumi ("āśrama"), olles perekonnaelu maha jätnud ning pühendunud religioossele tegevusele, näiteks palverändurina või erakuna. Ta ütleb lahti materiaalsetest hüvedest ja perekonnasidemetest ja taotleb sügavat vaimset elu. Omand piirdub eluks hädavajalikuga. 
"Vanaprastha" staadium järgneb "brahmacarya" ja "gṛhastha" staadiumile ning eelneb "saṃnyāsa" staadiumile. 
"Manusmṛti" järgi on inimese eluiga 100 aastat ja staadiumid on võrdse kestusega, nii et "vanaprastha" staadium vastab 50–74-aastasele inimesele. Praktikas võidakse "vanaprastha" staadiumit alustada viiekümnendates ja lõpetada seitsmekümnendates eluaastates.
Vestmannaeyjar

Vestmannaeyjar on saarestik Islandi lõunarannikul 10 km Islandi saarest lõunas. See koosneb umbes 40 väikesest laavasaarest. 
Saarte kogupindala on 16 või 17 km².
Suurim saar on Heimaey, mis on ühtlasi saarestiku ainuke asutatud saar, kus elab 4089 inimest (2009). 
Aastatel 1963–1967 tekkis vulkaanipurske tagajärjel saarestiku pindalalt teine ja kõige lõunapoolsem saar Surtsey.
23. jaanuarist kuni juunini 1973 purskas Helgafelli vulkaan. Purse laastas suure osa Vestmannaeyjari linnast. Tekkis uus vulkaan Eldfell. Heimaey saare pindala kasvas 2,5 km² võrra. Linn ehitati kiiresti taas üles ning ta sai varasemast parema sadama. 
Kogu püsiasustus on Heimaey saarel Vestmannaeyjari linnas. Praegune Vestmannaeyjari linnapea on Elliði Vignisson.
Saarestik moodustab Vestmannaeyjabæri valla.
Vestmannaeyjaril on kalatööstus.
Naatriumvesinikkarbonaat

Naatriumvesinikkarbonaat ehk naatriumbikarbonaat ehk söögisooda on keemiline ühend valemiga NaHCO3. See on vesinikkarbonaat ehk bikarbonaat, mis tähendab, et süsihappe (H2CO3) molekulides on üks vesinikuaatom asendunud naatriumi aatomiga. 
Märkus: mitte segi ajada naatriumkarbonaadi (Na2CO3) ehk pesusooda ehk soodaga; kaustiline sooda on naatriumhüdroksiid (NaOH).
Naatriumvesinikkarbonaat on vees lahustuv valge kristalne aine. Kasutatakse seda toidutööstuses (pagaritööstuses), meditsiinis, keemialaborites jm. 
Keemilised omadused.
Naatriumvesinikkarbonaat on amfoteerne aine, mille vesilahused on kergelt leeliselised, kuna moodustub süsihape ja hüdroksiidioon:
HCO3- + H2O → H2CO3 + OH−
Naatriumvesinikkarbonaadi reaktsioonis hapetega moodustub sool ja süsihape, mis kergesti laguneb süsihappegaasiks ja veeks: 
NaHCO3 + HCl → NaCl + H2CO3
H2CO3 → H2O + CO2(g)
Naatriumvesinikkarbonaadi reaktsioonis leelistega nagu naatriumhüdroksiid moodustuvad karbonaadid:
NaHCO3 + NaOH → Na2CO3 + H2O
Holger Westerberg

Holger Westerberg oli Soome poksija.
Westerberg oli kokku kolmekordne Soome meister poolraskekaalus (kuni 175 naela ehk 79,4 kg) aastatel 1927–1929 ning hõbemedalivõitja 1926. aastal.
Westerberg osales Soome eest kolm korda Eesti–Soome maavõistlustel, millest ta võitis ühe ja kaotas kaks kohtumist. Ta võitis poolraskekaalus (kuni 175 naela ehk 79,4 kg) oma kohtumise Henn Kuuskme vastu 1927. aastal ning kaotas raskekaalus (üle 175 naela ehk 79,4 kg) oma kohtumise Karl Tenderi vastu 1926. aastal ja poolraskekaalus (kuni 175 naela ehk 79,4 kg) Roman Kuura vastu 1928. aastal.
Narva Vanalinna Põhikool

Narva Vanalinna Põhikool (2023. aastani "Narva Vanalinna Riigikool"; vene keeles "Нарвская Ваналиннаская основная школа") on keelekümbluse metoodika järgi tegutsev põhikool Narvas. Kool asub aadressil Kraavi tänav 2, kus varem tegutses Narva Poeglaste Gümnaasium.
Kooli juhataja on 2024. aastast Aljona Kordontšuk.
Ajalugu.
Narva Vanalinna Põhikool asutati põhikoolina 1. augustil 2000, kui Eestis alustas tegevust riiklikult toetatud keelekümblusprogramm. Varase keelekümbluse klassides alustavad vene kodukeelega lapsed õppimist täielikult eesti keeles, alates teise klassi teisest poolaastast lisandub vene keel ja seejärel juba neljandast klassist mõned õppeained vene keeles. Kuuenda kuni üheksanda klassi programmis jagunevad eesti ja vene keeles õpitavad ained pooleks.
Alates 1. septembrist 2009 tegutseb Narva Vanalinna Riigikool gümnaasiumina. 2009. aastal avati koolis üks gümnaasiumiklass, kus said jätkata õpinguid 2000. aastal esimeses klassis alustanud ja 2009. aastal põhikooli lõpetanud 22 õpilast. Järgnevatel aastatel avati veel gümnaasiumiklasse, et anda ka teistes Narva koolides keelekümblusprogrammi järgi õppinud õpilastele võimalus jätkata õpinguid sama metoodika järgi.
Alates 1. septembrist 2023 tegutseb Narva Vanalinna Põhikool taas põhikoolina ja kuulub Narva Eesti Kooli terviku alla. Koolis õpib 500 õpilast.
Koolihoone ajalugu.
Pärast seda, kui Narva Poeglaste Gümnaasium ja Narva Tütarlaste Gümnaasium 1919. aastal liideti, reorganiseeriti need kaheks kooliks - eesti ja vene õppekeelega kooliks. Aadressil Kraavi tänav 2 tegutses edasi eestikeelne gümnaasium, mis kandis aastatel 1919–1924 nime Narva I Reaalgümnaasium, Narva Eesti Gümnaasium, Narva I Ühisgümnaasium. 1920/21 õppeaastast jagati koolikursus reaal- ja humanitaarharuks alates 5. klassist. 1928. aastal ühendati eesti õppekeelega gümnaasium Narva Linna Kommertsgümnaasiumiga üheks keskõppeasutuseks. Vabariigi Valitsuse otsusega 4. juunist 1930. aastast likvideeriti järk-järgult reaalharu. Kool jäi töötama humanitaar- ja kommertsharuga.
1930. aastatel töötas kool gümnaasiumi õppekava järgi. Eesti Vabariigi ajal asus hoonetes ka Narva linna 2. algkool. 1934-1936 loodi gümnaasiumi juurde Narva Linna Keskkool, alates 1937. aastast kandis kool nime Narva I Gümnaasium. 1931. aastal sai Narva Ühisgümnaasiumi, alates 1934. aastast - Narva I Gümnaasiumi direktoriks Villem Nano. 1940. aastal koolid riigistati ja nimetati ümber keskkoolideks, 19. augustist 1940 vabastati ametist Narva I Gümnaasiumi direktor Villem Nano ja 19. augustil 1940 sai Villem Nano Narva I Keskkooli direktori kohuste täitjaks. Villem Nano püsis koolijuhi ametikohal kuni 1944. aastani. Teise maailmasõja ajal evakueeriti kool Vändrasse.
Pärast Nõukogude võimu taaskehtestamist Narvas 1944. aastal tegutses koolihoones Narva 3. Keskkool, millele anti 24. mail 1949 Aleksandr Puškini 150. sünniaastapäeva auks Aleksandr Puškini nimi. Hiljem muudeti kool Aleksandr Puškini nimeliseks Narva 3. Kooliks. Alates 1996. aastast kandis kool Narva Vanalinna Kooli nime.
Friedrich Palsa

Friedrich Alexander Christian Palsa (23. veebruar 1871 Mustvee – 6. august 1913 Varssavi) oli eesti rahvusest sõjaväevaimulik.
Lõpetas Tartus gümnaasiumi. Seejärel õppis aastatel 1889–1895 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Oli prooviaastal 1895–1897 Gattšina Nikolai koguduses. Ordineeriti õpetajaametisse Peterburis 9. märtsil 1897. 
Oli 1897–1913 sõjaväevaimulik Varssavi sõjaväeringkonnas. Friedrich Palsa on maetud Tartu Raadi kalmistule ja tema haud on arvatud kultuurilooliste haudade kategooriasse.
Isiklikku.
Friedrich Palsa vend Oskar Palsa oli Gattšina Nikolai koguduse õpetaja ja hiljem eestlaste luterlik piiskop Venemaal.
Kfar Sava

Kfar Sava (kasutatakse ka nimekuju Kfar-Saba, vanemas latinisatsioonis "Kefar Sava", heebrea keeles כפר סבא) on linn Iisraeli Keskringkonnas. 
2009. aastal elas linnas 83 700 inimest. Linna haldusterritoorium hõlmab 14,169 km².
Linn asub Tel Avivist kirdes. Kaugus Tel Avivist on 15 km ja Petaẖ-Tikvast 10 km.
Kfar Sava sai linnaks 1962. aastal.
Linnas asub meditsiinikeskus Me'ir.
Toivo Zidbäck

Toivo Zidbäck oli Soome poksija.
Zidbäck oli kahekordne Soome meister raskekaalus (üle 175 naela ehk 79,4 kg) aastatel 1931–1932.
Zidbäck osales Soome eest ühe korra Eesti–Soome maavõistlustel, kus ta võitis 1931. aastal raskekaalus (üle 175 naela ehk 79,4 kg) oma kohtumise Elmar Adelmanni vastu.
Runar Dickman

Runar Dickman oli Soome poksija.
Dickman oli kokku kolmekordne Soome meister kärbeskaalus (kuni 112 naela ehk 50,8 kg) aastatel 1928–1929 ja 1931 ning pronksmedalist aastatel 1927 ja 1930.
Dickman osales Soome eest kokku 8 maavõistlusel, millest ta võitis 2 ja kaotas 6 kohtumist. Nende hulgas oli ka kaks kohtumist Eesti – Soome maavõistlustel, kus Dickman võitis 1928. aastal kärbeskaalus (kuni 112 naela ehk 50,8 kg) oma kohtumise Valter Mürgi vastu ja kaotas 1927. aastal kukk-kaalus (kuni 118 naela ehk 53,5 kg) oma kohtumise Anatoli Lutsu vastu.
Voldemar Ilja

Voldemar Ilja (13. november 1922 Tsiistre, Misso vald – 16. detsember 2010 Tallinn) oli eesti vaimulik, teoloog ja (kiriku)ajaloolane.
Elukäik.
Pärast põhikooli lõpetamist asus Voldemar Ilja Petseri lähedale tööstuskeskkooli keraamikat õppima, kuid Saksa okupatsiooni tõttu jäi kool pooleli. 1943. aastal sai mobilisatsioonikutse Saksa sõjaväkke. Voldemar Ilja hoidis mobilisatsioonist kõrvale ja läks metsavennaks (asus nn rohelisse leegioni). Aastal 1953, pärast Stalini surma korraldati metsas haarang ja Voldemar Ilja arreteeriti. Ta käis läbi kõik Eesti vanglad ning saadeti Arhangelski oblastisse metsatööle. Aastal 1954 sai ta vabaks.
Vastseliina Katariina koguduse õpetaja Ago Viljari tutvustas Voldemar Iljat külas viibivale peapiiskop Jaan Kiivitile ja kõrgema katsekomisjoni juhatajale Evald Saagile. Voldemar Ilja oli ka rohelises leegionis õppinud (keeli). Voldemar Ilja asuski aastal 1955 õppima Tallinna Usuteaduse Kõrgemasse Katsekomisjoni. Pastoriks ordineeriti Voldemar Ilja 5. septembril 1956. Õpingud lõpetas ta aastal 1962.
Aastatel 1956–1967 teenis ta Petseri Peetri kogudust. 1967–1978 teenis ta Võnnu Jakobi kogudust. Nõmme Rahu kogudust teenis ta aastatel 1978–1999.
Voldemar Ilja suri 16. detsembril 2010 ja ta maeti 28. detsembril 2010 Hiiu-Rahu kalmistule.
Tegevus teoloogi ja ajaloolasena.
Voldemar Ilja on uurinud hernhuutluse ajalugu Eesti- ja Liivimaal. Ta kaitses 1967. aastal EELK Usuteaduse Instituudis magistritöö teemal Reformatsiooni ettevalmistavad liikumised XIV sajandi Böömimaal ja 1995. aastal Helsingi Ülikoolis doktoritöö Vennastekoguduse (hernhuutluse) ajalugu Eestimaal (Põhja-Eesti), 1730–1743 ning avaldas kokku kuus raamatut vennastekoguduse ajaloost. 
Isiklikku.
Voldemar Ilja vend Evald Ilja oli vaimulik Tudulinna, Palamuse, Äksi ja Vara Brigitta koguduses.
Visiitkaart

Visiitkaart on inimese või organisatsiooni kontaktandmete klassikaline kandja.
Valmistatakse paberist, kartongist, väikeformaadilisest plastikust. On olemas ka CD-visiitkaardid vähendatud 50 × 90 mm-ni CD-plaadi pinnal. Samuti leidub ka puidust ja metallist visiitkaarte. Visiitkaardi tekst sisaldab omaniku ees- ja perekonnanime, firma nimetust (tavaliselt logoga) ja kontaktandmeid (aadress, telefoninumber ja/või e-posti aadress).
Liigid.
Tinglikult võib kõiki visiitkaarte liigitada isiklikeks, äri- ja firmavisiitkaartideks.