tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Eesti sõprade rahvusvaheline kokkutulek

Eesti sõprade rahvusvaheline kokkutulek ehk Estonia's Friends International Meeting on president Toomas Hendrik Ilvese, Ettevõtluse Arendamise Sihtasutuse ja suurettevõtja Margus Reinsalu ühisalgatus, millega soovitakse tänada ja tunnustada ärimehi, poliitikuid ja kultuuritegelasi, kelle tegevus ja nõuanded on aidanud Eestil areneda dünaamilise majanduse ja ärksa kultuurikeskkonnaga euroopalikuks riigiks. 
Esimene Eesti sõprade rahvusvaheline kokkutulek toimus 18.–20. augustil 2010 Tallinnas. Esimene Eesti sõprade kokkutulek oli nii tänu- kui ka turundusüritus, mis sisaldas Eestisse saabunud külalistega korraldatud ajurünnakut, kus otsiti suundi, kuhu peaks Eesti edasi liikuma. Lisaks ametlikes programmides osalemisele tutvusid osavõtjad siinse kultuuriga. Enam kui 40 liikmest koosnenud Eesti sõprade seltskond külastas Birgitta festivali ja Margus Reinsalu taastatud Oandu vesiveskit Lahemaa rahvuspargis. 20. augustil võtsid külalised osa Eesti taasiseseisvumise pidustustest Kadrioru lossis ja tutvusid Tallinna vanalinnaga. 
Eesti sõpru võõrustasid president Toomas Hendrik Ilves, peaminister Andrus Ansip, EAS-i juhatuse esimees Ülari Alamets, endine peaminister Mart Laar ning ärimees ja Maroko aukonsul Eestis Margus Reinsalu. Tunnustatud külaliste hulgas oli Läti endine president Vaira Vike-Freiberga, Pagani superautode tootja Horacio Pagani, poliitik ja endine rallisõitja Ari Vatanen, LexisNexis tegevjuht Andrew Prozes ja paljud teised. 
Tänaseks on toimunud seitse Eesti sõprade rahvusvahelist kokkutulekut, kus osales ligikaudu 150 väliskülalist. Eesti sõprade kokkutuleku programmi kuuluvad tavaliselt EAS-i korraldatud äriseminar, ERSO kontsert, sümpoosion "Quo vadis, Estonia?, kohtumine peaministriga Stenbocki majas, kontsert vastuvõtt Oandu vesiveskis ning Vabariigi Presidendi vastuvõtt presidendi kantselei roosiaias.
Eesti sõprade kokkutuleku sümpoosionil on esinenud mitmeid nimekaid väliskülalisi: Stephen Kuhn, Ernst &amp; Young and Robert J. Parker, Credit Suisse (2011), Professor Timothy Garton Ash (2012), Professor Dr. James S. Fishkin and CEO of Ericsson Mr. Hans Vestberg (2013), Proteus Digital Health asutaja ja juhataja Andrew M. Thompson (2014) ja Balaij Srinivasan Andreessen Horowitz, Teleport (2015), Sten Tamkivi, Teleport (2016) ja Matthew Kaminski, Politico (2016).
Alain Corneau

Alain Corneau (7. august 1943 Loiret, Meung-sur-Loire – 30. august 2010 Pariis) oli prantsuse filmilavastaja ja stsenarist.
Corneau sai muusikahariduse. Seejärel lõpetas ta kinoinstituudi (Institut des hautes études cinématographiques) Pariisis.
Mitme filmi juures töötas ta režissööri assistendina ja neist varaseim oli Costa-Gavrase "L'Aveu" (1970), mis valmis Arthur Koestleri "Keskpäevapimeduse" ainetel.
Aastal 1973 valmis Alain Corneau esikfilm "France, Inc.", mis rääkis narkootikumide legaliseerimisest. Ärilises mõttes kukkus see film läbi.
Seevastu järgmised filmid mõjutasid ühiskonda oluliselt. Need filmid näitasid selle aja euroopa kino jaoks ebatavalise naturalismiga igapäevaelu julmust. Enamasti tegi neis kaasa Yves Montand. Need filmid olid "Police Python 357" (1976), "La menace" (1977), "Série noire" (1979) ja "Le Choix des armes" (1981).
1980. aastatel hakkas Corneau tegema suurfilme. Tema film "Fort Saganne" (1984) koos Gerard Depardieu ja Catherine Deneuve'iga oli Prantsusmaa senise ajaloo kalleim film.
Aastal 1987 valmis tal telefilm Afganistanist "Afghanistan, le Pays Interdit".
Aastal 1989 valmis tal film "Nocturne indien", mis oli itaalia kirjaniku Antonio Tabucchi samanimelise romaani "Notturno Indiano" ekraniseering.
Aastal 1991 lavastas Alain Corneau Pascal Quignardi romaani "Tous les matins du monde" (eesti keeles "Kõik maailma hommikud"; 2004; tõlkija Triinu Tamm) põhjal filmi "Tous les matins du monde". Film kandideeris parima võõrkeelse filmi Kuldgloobusele ning võitis seitse Césari filmiauhinda: parim film, režissöör, naiskõrvalosa, operaator, helioperaator, helilooja ja kostüümid.
Aastal 2003 lavastas ta Amélie Nothombi romaani "Stupeur et tremblements" (eesti keeles "Jahmatus ja värinad"; 2006; tõlkija Eva Koff) põhjal filmi "Stupeur et tremblements".
Alain Corneau suri vähki ja maeti Père-Lachaise'i kalmistule.
Euro hinda ei tõsta

"Euro hinda ei tõsta" oli 2010. aastal Eesti Kaubandus-Tööstuskoja algatatud kampaania, mille eesmärk on ära hoida põhjendamatu kaupade ja teenuste hindade tõstmine euro kasutuselevõtu käigus 2011. aastal.
Ausa hinnastamise lepinguga liitumine oli vabatahtlik ning leppega liitudes andis ettevõtja lubaduse, et seoses eurole üleminekuga järgitakse head tava ja ei tõsteta põhjendamatult hindu ja ettevõtted ei kasuta eurole üleminekut pangateenuste hindade tõstmiseks.
"Euro hinda ei tõsta" märgi õiglast kasutamist jälgis ka Tarbijakaitseamet.
Eugen Krooni

Eugen Krooni (12. märts (vkj)/ 24. märts 1895 Sassi küla, Sinalepa vald, Ridala kihelkond, Läänemaa – 29. jaanuar 1975 Uppsala) oli Eesti arst ja sõjaväelane (sanitaarnooremleitnant). 
Ta õppis 1907–1915 Riia Vaimulikus Seminaris (lõpetas) ja astus 1917 Tartu Ülikooli arstiteadust õppima. Pärast Vabadussõjas osalemist jätkas õpinguid samal erialal, lõpetas ülikooli 1924. Akadeemiliselt oli ta Eesti Üliõpilaste Seltsi liige.
Ta registreeriti kutseõigusega arstina 1925 ja ta asus praktiseerima Ellamaa turbatööstuse arstina. 1929 siirdus ta erapraktikuna Keilasse ja 1933 Tartusse naistekliiniku assistendiks. 1934 asus Tallinna, kus pidas erapraksist sise- ja naistehaiguste erialal. 
Ta teenis Tallinna Garnisonis, ülendati 28. juunil 1937 lipnikuks ja sama aasta 19. augustil (vanusega 5. juulist) sanitaarnooremleitnandiks täiendusohvitseri õigustega. 
Põgenes 1944. aastal purjekal Luise Ahvenamaale, sealt edasi Rootsi.
Ta töötas aastatel 1945–1946 arstina Ekersta põgenikelaagris, seejärel Püha Birgitta haiglas Vadstenas ja Säteri haiglas, 1950–1955 psühhiaatrina Västra Marki vaimuhaiglas Örebros ning 1955–1969 Salberga haiglas Salas. Hiljem praktiseeris Uppsalas. 
Eugen Krooni on maetud õigeusklike alale Stockholmi Metsakalmistul.
Isiklikku.
Tema vend oli advokaat Augustin Krooni.
1935. aastal abiellus ta Niina Laanusega. 1936 sündis poeg Jüri, 1939 poeg Paul ja 1943 poeg Peeter.
Johannes Heinrich Luther

Johannes Heinrich Luther (24. veebruar 1861 Tallinn – 29. mai 1932 Bad Cranz) oli Eesti vaimulik.
Ta õppis aastatel 1871–1879 Tallinna Kubermangugümnaasiumis ja 1880–1885 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Ordineeriti õpetajaks 13. juulil 1886.
Oli aastatel 1886–1913 Kadrina Katariina koguduse õpetaja. Aastatel 1913–1918 oli ta Narva Johannese koguduse õpetaja, ühtlasi 1918. aastal Alutaguse praostkonna praost.
1918. aastal asus Saksamaale, täpsemalt Ida-Preisimaale. Oli aastatel 1918–1926 Karkelnis (praegu Mõssovka Kaliningradi oblastis) luterlik pastor. 1926. aastal jäi emerituuri, elas Bad Cranzis (praegu Zelenogradsk Kaliningradi oblastis), kus ta ka suri.
Isiklikku.
Tema äi Hermann Krause oli Rannu Püha Martini koguduse õpetaja (aastatel 1860–1870), äia vend Alexander Johann Krause oli Rannu Püha Martini koguduse õpetaja (aastatel 1853–1860), abikaasa vend Max Reinhold Krause oli Hanila- ja Varbla koguduse ning Viru-Nigula koguduse õpetaja (ja aastatel 1915–1916 Eestimaa kindralsuperintendent). Tema isa Alexander Martin Luther oli kaupmees ja tööstur, Lutheri mööblivabriku rajaja. Tema onu Johann Christian Luther oli Tallinna Niguliste koguduse abiõpetaja, vanaisa Christian Wilhelm Luther oli kaupmees ja Tallinna raehärra. Tema poolvend Ferdinand Justius Luther oli Emmaste Immanueli koguduse esimene õpetaja, Käina Martini koguduse õpetaja ja Tallinna Niguliste koguduse ülemõpetaja. Vennapoeg Ralf Johannes Ferdinand Luther oli Kuusalu Laurentsiuse koguduse ja Tartu Ülikooli koguduse (saksa pihtkonna) õpetaja.
Sõjakooli ohvitserideklasside jalaväeklassi I lennu lõpetanud ohvitseride loend

Sõjakooli ohvitserideklasside jalaväeklassi lõpetasid 15. augustil 1937 järgmised ohvitserid (Sõjavägede Ülemjuhataja käskkiri nr. 118, 14. augustist 1937):
Hästi:
Rahuldavalt:
Evald-Johann Pirnimäe

Evald-Johann Pirnimäe (kuni 25. märtsini 1935 Evald-Johann Pirnberg; 12. august 1914 Kaisma vald, Pärnumaa – 19. aprill 1942 Solikamsk) oli Eesti sõjaväelane (nooremleitnant, 1938).
Ta ülendati 2. oktoobril 1936 lipnikuks. 14. augustil 1937 lõpetas ta Sõjakooli ohvitserideklasside jalaväeklassi ja viidi üle Õhukaitse suurtükiväegruppi, kõrgendati nooremleitnandiks 18. veebruaril 1938. 
Arreteeriti NKVD poolt 12. novembril 1940.
Arnold Pesti

Arnold Pesti (15. jaanuar 1914 Velise vald, Läänemaa – 22. jaanuar 1990 Oceanside, New Yorgi osariik, USA) oli Eesti sõjaväelane (nooremleitnant, 1938).
Ta ülendati lipnikuks 2. oktoobril 1936, lõpetas Sõjakooli ohvitserideklasside jalaväeklassi 15. augustil 1937 ja viidi üle Pioneeripataljoni, ülendati nooremleitnandiks 18. veebruaril 1938.
August Mae

August Mae (25. märts 1912 Jõhvi – 8. jaanuar 1990 Toronto) oli Eesti sõjaväelane (nooremleitnant) ja arst.
Elukäik.
Lõpetas Jõhvi gümnaasiumis kolm klassi, kuna aga isa jäi pensionile, oli ta sunnitud õpinguid jätkama töö kõrvalt. Töötas Jõhvis rahukohtu kantseleis ning õppis selle kõrvalt õhtugümnaasiumis, mille lõpetas 1931. 1931/32. aastal oli Kaitseliidu liige ning õppis Tartu Ülikoolis. Asus seejärel sõjaväkke ajateenistusse ning pääses lennukooli reservlendurite kursusele, mille lõpetas 1934. aastal oma kursuse paremuselt teise tulemusega. Kuid sel aastal tal lendurina teenistusse pääseda ei õnnestunud ning ta arvati reservi. Sama aasta suvel asus ta üleajateenija allohvitserinaÜksiku Lennuväedivisjoni nr 2 teenistusse raadiojaama operaatorina, sealt lähetati taÜksikusse Merelennusalka.
1936. aastal asus õppima Sõjakoolis, lõpetas 15. augustil 1937 ohvitserideklasside jalaväeklassi ja viidi üle Tartus asunud 2. Lennuväedivisjoni, kus määrati I salga lenduriks.
1939. aastal oli ta uuesti Tartu Ülikooli arstiteaduskonda õppima asunud ning kui ta pärast Eestis toimunud 1940. aasta juunipööret viidi üle Punaarmee22. laskurkorpuse üksikusse lennueskadrilli, siis palus ta end seetõttu teenistusest vabastada. 1944. aastal põgenes Eestist Rootsi. Lõpetas 1947. aastal Karolinska Instituteti nime kandva meditsiiniülikooli Stockholmis. Emigreerus Kanadasse. Töötas arstina Torontos, kus suure osa tema patsientidest moodustasid kohalikud eestlased.
Karl-Friedrich Kildmaa

Karl-Friedrich Kildmaa (17. august 1910 Härjadi küla, Undla vald, Virumaa – 11. jaanuar 1964 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (nooremleitnant).
Ta ülendati lipnikuks 2. oktoobril 1936, lõpetas 15. augustil 1937 Sõjakooli ohvitserideklasside jalaväeklassi ja viidi üle Pioneerpataljoni, ülendati nooremleitnandiks 18. veebruaril 1938. 
Arreteeriti NKVD poolt 29. novembril 1945.
Oskar Makke

Oskar Makke (22. märts 1909 – 13. august 1941 Tapa) oli Eesti sõjaväelane (nooremleitnant).
Ta ülendati lipnikuks 2. oktoobril 1936, lõpetas 15. augustil 1937 Sõjakooli ohvitserideklasside jalaväeklassi ja viidi üle 1. Jalaväerügementi, ülendati nooremleitnandiks 18. veebruaril 1938. 
Hukkus autoõnnetuses.
Juhan Tammistu

Juhan Tammistu (kuni 1937. aastani Johannes Stammberg; 31. mai 1909 Tartu – 5. juuli 1982 Mannheim, Saksamaa) oli Eesti sõjaväelane (nooremleitnant).
Ta ülendati lipnikuks 2. oktoobril 1936, lõpetas Sõjakooli ohvitserideklasside jalaväeklassi 15. augustil 1937 ja viidi üle Sidepataljoni, ülendati nooremleitnandiks 18. veebruaril 1938.
Eero Saag

Eero Saag (kuni 24. augustini 1935 Siegfried-Curt Saag; 31. märts 1914 Ranna, Tartumaa – 3. august 1941 Mahtra, Harjumaa) oli Eesti sõjaväelane (nooremleitnant, 1938).
Võeti kaitseväeteenistusse ja õppis 1933–1935 Lennukooli tagavaraväe lendur-allohvitseride kursuse 1935, mille lõpetas 1935 ja võeti teenistusse üleajateenijana Üksikusse Lennuväedivisjoni nr. 2.
Õppis 1934–1935 Tartu Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonnas, korporatsiooni Fraternitas Estica liige.
Ta viidi üle Sõjakooli ohvitserideklasside jalaväeklassi õpilaseks 1. septembril 1936 ja ülendati lipnikuks 5. oktoobril 1936 vanusega samast päevast, lõpetas Sõjakooli ohvitserideklasside jalaväeklassi 15. augustil 1937 ja viidi üle 3. lennuväedivisjoni, kõrgendati nooremleitnandiks kaadriohvitseri õigustega 24. veebruaril 1938, vanusega 1. septembrist 1937. 
Abiellus 1939 Aino-Adele Saava'ga.
Oli Omakaitse Harju Maleva staabiülem, langes võitluses hävituspataljoni vastu.
Ferdinand Justius Luther

Ferdinand Justius Luther (ka Ferdinand Justus Luther; 9/21. oktoober 1838 Tallinn – 3. august 1910 Tallinn) oli Eesti vaimulik.
Õppis aastatel 1850–1856 Tallinna Toomkoolis. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1856–1857 ja 1859–1862. Oli seejärel aasta koduõpetaja ja prooviaastal Georg Michael Pauckeri juures Rakvere Kolmainu koguduses. Ordineeriti 13. septembril 1864 õpetajaks.
Oli 1864–26. märts 1867 Eestimaa vikaarõpetaja, pidades samaaegselt vaimulikuametit ka hoolekande-kolleegiumi juures. Kutsuti siis äsjaasutatud Emmaste Immanueli koguduse õpetajaks, introdutseeriti ametisse 24. septembril 1867. Emmastest kutsuti ta 26. oktoobril 1875 (introdutseeriti 25. jaanuaril 1876) Käina Martini koguduse õpetajaks. Tallinna Niguliste koguduse abiõpetajaks kutsutuna lahkus Käinast 18. jaanuaril 1883. Oli Tallinna Niguliste koguduse abiõpetaja 1883–1885, sama koguduse ülempastor 1885–1909. Oli Tallinna linnakonsistooriumi assessor aastatel 1885–1889 (kuni selle likvideerimiseni). Aastatel 1901–1904 oli ta Eestimaa konsistooriumi vaimulik liige. Jäi emerituuri jaanuaris 1909.
Ferdinand Justius Luther jättis maha rikkaliku kirjandusliku pärandi.
Isiklikku.
Tema isa Aleksander Martin Luther oli Tallinna raehärra, kaupmees ja tööstur, Lutheri mööblivabriku rajaja. Tema onu Johann Christian Luther oli Tallinna Niguliste koguduse abiõpetaja, vanaisa Christian Wilhelm Luther oli kaupmees ja Tallinna raehärra. Tema poolvend Johannes Heinrich Luther oli Kadrina- ja Narva Johannese koguduse õpetaja, hiljem luterlik vaimulik Karkelnis (praegu Mõssovka Kaliningradi oblastis). Tema poeg Ralf Johannes Ferdinand Luther oli Kuusalu Laurentsiuse koguduse ja Tartu Ülikooli koguduse (saksa pihtkonna) õpetaja.
Ferdinand Gottlieb Tannenberg

Ferdinand Gottlieb Tannenberg (28. juuli/9. august 1832 Tallinn – 15. november/28. november 1909 Narva) oli Eesti vaimulik.
Õppis aastatel 1846–1851 Tallinna gümnaasiumis ja aastatel 1851–1855 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Töötas aastatel 1855–1861 koduõpetajana. Ordineeriti 9. aprillil 1861 õpetajaks.
Oli 1861–1863 Eestimaa vikaarõpetaja. Aastatel 1863–1885 oli Narva Johannese koguduse õpetaja, kusjuures alates 22. oktoobrist 1866 teenis Narva Johannese koguduse juurde moodustatud eesti koguduse õpetajana. Aastatel 1885–1906 teenis Narva Peetri koguduse (eesti kogudus) õpetajana. Jäi emerituuri 1. aprillist 1906.
August Nõmmik (metsavend)

August Nõmmik (5. märts 1922 Palivere, Allikmaa küla – 17. juuli 1959) oli eesti metsavend.
Albert Gulk

Albert Gulk (sündinud 17. veebruaril 1969 Antslas) on eesti kunstnik.
Ta lõpetas Tartu Kunstikooli 1988. aastal ja Tartu Ülikooli maaliosakonna 1996. aastal.
Ta osaleb näitustel alates 1988. aastast. Samal aastal asutas ta koos Peeter Alliku, Ilmar Kruusamäe ja Priit Pangsepaga Tartus Kursi koolkonna. 
Alates 1995. aastast kuulub Gulk Eesti Kunstnike Liitu. 
Gulgi teoseid iseloomustab isikupärane joonistuslaad, milles ta juhindub monumentaalkunsti ja pannooliku esituslaadi reeglitest. Kunstiteadlane Eha Komissarov on öelnud, et Gulgi töötamislaadi kindlus ja veenvus tõstsid ta kohe eesti joonistuse esiridadesse. Gulgi algupärast taidurlikkust toonitab fakt, et kunstnik ei kasuta oma joonistustes modelli ega foto abi, vaid toetub üksnes oma visuaalse mälu kujunditele.
Gulk on kujundanud lavastusi ja raamatuid, näiteks Heiki Vilepi „Mind oli kaks“.
Albert Gulk on töötanud Tartu Lastekunstikoolis õpetajana, nüüd on ta vabakutseline ja elab Tartus.
Alesana

Alesana on Ameerika Ühendriikide "post-hardcore"'i ansambel. Alesana alustas tegevust 2004. aastal ja tegutseb Raleigh linnas Põhja-Carolinas. 
Ansamblil on ilmunud viis stuudioalbumit ja kolm EP-d.
Muusikastiil ja mõjutused.
Alesana muusikastiili on kirjeldatud kui emo, screamo, metalcore ja post-hardcore.
Bändile on mõju avaldanud The Beatles, Mae, Mew, The Smashing Pumpkins ja The Black Dahlia Murder.
The Used

The Used on Ameerika rokkansambel, pärit Oremist Utah's. Bänd alustas tegevust 2000. aastal.
Ajalugu.
Ansambli loomine, The Used ja In Love and Death (2000–2005).
The Used asutati 2000. aasta suvel. Ansambel hakkas ilma sõnadeta laule komponeerima enne Bert McCrackeni liitumist. Ansambel korraldas Jeph Howardi elukohas potentsiaalsete vokalistide üle kuulamisi, kuid ei jäänud ühegi esinemisega rahule. Quinn Allman küsis seejärel McCrackenilt, kas ta on bändiga liitumisest huvitatud. McCrackenile avaldas nende muusika muljet ja ta kirjutas sõnad laulule, mille nimeks sai "Maybe Memories". Ta naasis järgmisel päeval, et salvestada loo demoversioon ja seejärel kinnitati ta ametlikult bändi vokalistiks.
Nad jätkasid koos laulude kirjutamist ja salvestasid trummar Branden Steineckerti magamistoas demoalbumi pealkirjaga "Demos from the Basement". Steineckert saatis nende laulud produtsent John Feldmannile, kes oli ansambli Goldfinger liige. Peale laulu "A Box Full of Sharp Objects" kuulamist, lennutas Feldman bändi omal kulul Los Angelesse ja aitas neil leida plaadifirma.
Nende omanimeline debüütalbum "The Used", mille produtsendiks oli John Feldmann, ilmus 2002. aasta juunis. Album sai kriitikutelt positiivset vastukaja. Albumil olid singlid "The Taste of Ink", "Buried Myself Alive" ja "Blue and Yellow". Kõik kolm singlit jõudsid edetabelitesse ja album sai plaatinaplaadi staatuse.
Ansambli teine album "In Love and Death" ilmus 2004. aasta septembris ja sai kriitikutelt positiivset vastukaja. Albumilt ilmus kolm singlit "Take It Away", "All That I've Got" ja "I Caught Fire".
Muusikastiil ja mõjutused.
The Used'i muusikat on kirjeldatud kui emo, post-hardcore, punk rock, screamo, alternatiivrokk, pop-punk ja hard rock.
Bändi varasemate mõjutuste hulka kuuluvad Ink &amp; Dagger, Jawbox, Fugazi, Nirvana, Refused, Jimmy Eat World, Hot Water Music, Converge ja Goldfinger.
Dirhami laht

Dirhami laht on laht Eesti looderannikul, Lääne maakonnas Lääne-Nigula vallas. 
Laht jääb Dirhami neeme (edelas) ja Põõsaspea neeme (põhjas) vahele, avanedes loodesse. Lahe laius ninade vahel on ligi 2,5 km, suurim sügavus sellel joonel on 6,7 m. Kaugus sellelt joonelt lahe kaugemasse serva on umbes 600 m. Vee sügavus lahe keskel on kuni 6,5 m, kuid üldiselt on laht väga madal. Vee sügavus jääb alla 5 m ning arvukad kivid (rändrahnud) vähendavad seda veelgi. Lahe lõunakaldal on Dirhami sadam, selleni viib kitsas laevatee, kus vee sügavus on 4-5 m. Kuna lahe põhi on üldiselt liivane, siis täituvad sadam ja laevatee sellega ja süvendamistöid tuleb teha sageli. Lahest umbes 7,5 km loodesse jääb Osmussaar. Lahe veepeegli pindala on 2,1 km². 
Majanduslikult kasutab lahte (vee erikasutusloaga) Mellson Grupp OÜ. 
Lahe akvatoorium (peale sadama akvatooriumi) jääb Nõva-Osmussaare hoiualale, umbes 200 m laiune kallasala (peale sadama ja Dirhami küla asustusala) jääb Nõva maastikukaitsealale.
Dirhami lahe keskkonnaregistri kood on VEE3202000.
Galway

Galway (iiri keeles: Gaillimh) on suuruselt kuues linn Iirimaal, Galway krahvkonna keskus.
Galways asub Oscar Wilde'i ja Eduard Vilde skulptuuri koopia.
Galway on 2020. aastal Euroopa kultuuripealinn.
Blind Willie McTell

Blind Willie McTell (sünninimega William Samuel McTear; 5. mai 1898 – 19. august 1959) oli mõjukas afroameerika bluusimuusik ja laulja.
Nooruses oli ta pime vaid ühest silmast, kuid jäi hiljem täiesti pimedaks ning hakkas õppima Braille ehk pimedate kirja. McTell lindistas aastatel 1927–1956 umbes 150 laulu. Tuntumate seas on "Southern Can Mama", "Statesboro Blues" ja "Married Man's a Fool".
McTellist on laulnud Bob Dylan.
Tata Group

Tata Group on India konglomeraat, mille tütarettevõtted on tegevad (Tata Groupi enda liigituse järgi) seitsmes sektoris: materjalide sektor, masinaehitus, kommunikatsiooni- ja infosüsteemid, energia, kemikaalid, teenused ja tarbekaubad.
Tata Group kontrollib enam kui sadat ettevõtet, tegutsetakse enam kui 85 riigis. Suurem osa tootmisest paikneb Indias, peakorter asub Mumbais.
Tata omanikeringist umbes 2/3 moodustavad heategevusorganisatsioonid.
Ettevõte asutamisajaks loetakse 1868. aastat, mil Jamsetji Tata asutas Bombays (tänases Mumbais) puuvillakaubandusega tegeleva ettevõtte Tata Sons. Ettevõtte juhid on kuni 21. sajandini olnud Tata perekonna liikmed. Alates 1991. aastast juhib Tata Groupi Ratan Tata.
Tata Groupi kuuluvad ka autootjad Tata Motors ning selle tütarettevõtted Jaguar Land Rover ja Tata Daewoo. 
Tata Groupile kuulub ka 'The Taj Mahal Palace'i hotell Mumbais, mis oli 2008. aasta 26. novembri terrorirünnakute üks sihtmärk.
Konstitutsioonilis-Demokraatlik Partei

Konstitutsioonilis-Demokraatlik Partei ehk KD partei ehk kadettide partei (Конституционно-демократическая партия) oli poliitiline partei Venemaa keisririigis 1905. aasta oktoobrist kuni 1921. aastani.
Partei asutamine.
KD Partei asutati 1905. aasta oktoobris kahe poliitilise liikumise Vabastusliit ("«Союз освобождения»") ja Semstvolaste-Konstitutsionalistide Liit ("«Союза земцев – конституционалистов»") ühinemisel.
KD Partei juhtivpoliitikuteks olid: Pavel Miljukov, Vladimir Nabokov, Vladimir Vernadski, Pjotr Gerassimov, Pavel Dolgorukov, vürst Georgi Lvov (hilisem Ajutise Valitsuse esimees), Nikolai Spassokukotski, Andrei Šingarev, Pjotr Struve, Sergei Muromtsev. Partei oli 20. sajandi alguses kõige suurema toetuskonnaga poliitiline partei Venemaa keisririigis, omades toetust nii demokraatlikult meelestatud haritlaste, kui ka liberaalsete maaomanike seas. 
Partei häälekandjateks olid ajalehed Retš (Kõne) ("«Речь»") ja ajakiri Rahva Vabaduse Partei Teatised ("«Вестник партии народной свободы»").
Partei programm.
KD Partei programmi põhiteesiks oli Venemaal senise keisri isevalitsemisvormi vahetamine konstitutsioonilise monarhiaga.
Elering

Elering AS (varem OÜ Põhivõrk) on elektri põhivõrke haldav Eesti riigile kuuluv ettevõte, mis loodi 2009. aastal. Selle põhitegevuseks on elektrienergia ülekanne, elektrivõrgu arendamine ja käitamine, Eesti elektrisüsteemi toimimise tagamine, elektrisüsteemi juhtimine ja võimsusbilansi hoidmine ning Eesti energiabilansi tagamine ja selgitamine.
Ettevõte maksis 2019. aastal Eesti riigile 29,4 miljonit eurot dividende. Sama aasta juuni lõpu seisuga oli ettevõtte varade maht 1,02 miljardit eurot ja põhivara 879 miljonit eurot. 2020. aastal maksis ettevõte dividende 25,6 miljonit eurot.
2018. aastal töötas ettevõttes 221 inimest.
Ajalugu.
Elering loodi 2009. aastal, mil valitsus eraldas põhivõrgud Eesti Energia ASi omandist, eesmärgiga tagada põhivõrguettevõtte sõltumatus elektrienergia tootmise ja müügiga seotud tegevustest. Alates 2015. aasta jaanuarist on gaasi ülekandevõrk Eleringi ja Eesti Energia AS-i kontrolli all.
Juhtimine.
Eleringi juhatuse esimees oli aastatel 2009–2023 Taavi Veskimägi. Juhatusse kuuluvad ka finantsjuht Peep Soone.
Ettevõtte nõukogusse kuulusid 2014. aasta seisuga Heikki Tammoja, Thomas Auväärt, Tarmo Mänd, Timo Tatar ja Kajar Lember.
2016. aasta seisuga taandus Priit Alamäe nõukogust, kuid tööd jätkasid Kajar Lember, Thomas Auväärt, Tarmo Mänd ja Timo Tatar.
2019. aasta seisuga kuuluvad nõukokku Timo Rajala, Timo Tatar, Tarmo Porgand, Indrek Kasela ja Toomas Põld.
25. aprillil 2023 teatas ettevõtte ajakirjanduses, et peaaegu 14 aastat Eleringi juhtinud Taavi Veskimägi lahkub 1. juulil omal soovil Eleringi juhatuse esimehe ametikohalt. Juhatuse esimehe kohale asub endine varahaldusjuht ja senine juhatuse liige Kalle Kilk ning juhatuse uueks liikmeks saab Erkki Sapp.
Ettevõtte finantsnäitajad.
2022. aastal oli ettevõtte käive 387 miljonit eurot ja kasum 17,4 miljonit eurot. Samuti koguti ülekoormustulu 228,7 miljonit eurot.
Isabella

Isabella on naisenimi.
Päritolu.
See on algselt itaalia nimi, mille päritolu pole päris selge.
Edgar Rajandi esitab kaks päritolu liini:
Nimi on arvatavasti üle võetud hispaania nimest Isabel (nimest Elisabet variandi Elisabel kaudu, ning omandanud kuju "Isabella" kõlalise sarnasuse tõttu sõnaga "bella" ja prantsuse variandi Isabelle mõjul.
Levik.
Eestis on see nimi haruldane.
USA.
USA-s, kus kõige populaarsemate lapsenimede arvestust peetakse alates 1880. aastast, oli Isabella 1880. aastal populaarsuselt 215. tüdrukunimi. Ajapikku nime Isabella populaarsus vähenes järjest, kuni 1926 langes nimi välja 500 ja 1949 ka 1000 kõige levinuma tüdrukunime hulgast.
Uuesti jõudis nimi Isabella 1000 populaarseima tüdrukunime hulka 1990. aastal ja muutus iga aastaga järjest populaarsemaks. See tõusis juba ülejärgmisel aastal 500, 1995 200, 1998 100, 2000 50, 2002 20 ja 2004 10 populaarseima tüdrukunime sekka. 2007 ja 2008 oli ta USA-s populaarsuselt teine (vastavalt Emily ja Emma järel) ning 2009 kõige populaarsem tüdrukunimi.
Nimi Isabel oli populaarsem kui Isabella igal aastal 1880–1994, aga selle nime kõrgeim koht on olnud 83. (2003). Nimi Isabelle oli populaarsem kui Isabella igal aastal 1880–1957, mil ka Isabelle top1000-st välja langes. Isabelle sisenes top1000-sse 1991 ja tema kõrgeim koht on olnud 84. (2006).
Konstantin Hunnius

Konstantin Hunnius (ka Constantin Hunnius; 22. jaanuar 1807 Tallinn – 3. veebruar 1868 Narva) oli Eesti vaimulik.
Õppis Tallinna Toomkoolis ja Tallinna gümnaasiumis. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1827–1830. Oli seejärel koduõpetajaks Põhja-Eestis. Ordineeriti õpetajaks aastal 1831.
Oli aastatel 1831–1868 Narva Johannese koguduse õpetaja, teenides pastorina ka filiaalkogudustes Oudovas (alates 1856) ja Jamburgis. Oli Narva kõrgema kreiskooli õpetaja, samuti erakooli ja pansioni eestseisja.
Isiklikku.
Tema vend oli baltisaksa arst Karl Abraham Hunnius. Konstantin Hunnius oli kaks korda abielus. Esimene naine oli Henriette Dorothea (neiuna Hesse), kelle üks vend Conrad Eduard Hesse oli Saaremaa superintendent, teine vend Carl Hermann Hesse oli Paide kreisiarst ja poeg Fromhold Hermann Hunnius oli Viru-Nigula koguduse õpetaja. Teine naine oli Jenny (neiuna Müller), poeg Carl Benoni Justinus Hunnius oli baltisaksa luuletaja, vaimulik ja ajakirjanik; tütar Monika Hunnius oli laulupedagoog, kes kirjutas mälestusteraamatu "Minu onu Hermann", mis on tema isa esimese abikaasa vennast Carl Hermann Hessest ja suvedest tema juures Paides.
FARC

FARC ("Fuerzas Armadas Revolucionarias de Colombia – Ejército del Pueblo" – 'Colombia Revolutsioonilised Relvajõud – Rahvaarmee') on Colombias tegutsev marksistlik-leninistlik partisaniorganisatsioon.
FARC loodi 1964. aastal Manuel Marulanda Véleze ja teiste Colombia Kommunistliku Partei liikmete poolt ja see pidas madala intensiivsusega sõda valitsusvägede vastu 2016. aasta septembrini, mil FARCi liider Rodrigo Londoño ja Colombia president Juan Manuel Santos sõlmisid Cartagenas rahuleppe.
Fernando Henrique Cardoso

Fernando Henrique Cardoso (sündinud 18. juunil 1931 Rio de Janeiros) on Brasiilia poliitik, ta oli Brasiilia president 1995–2003.
Cardoso on hariduselt sotsioloog, töötanud politoloogia- ja sotsioloogiaprofessorina São Paulo ülikoolis ning juhtis 1982–1986 Rahvusvahelist Sotsioloogiaassotsiatsiooni.
Cardoso valiti 1982 São Paulo osariigi senaatoriks, kandideerides Brasiilia Demokraatliku Liikumise nimekirjas. 1985 kandideeris ta São Paulo linnapeaks Brasiilia Tööpartei kandidaadi, endise presidendi ja kahekordse São Paulo linnapea Jânio Quadrose vastu, aga kaotas. Sealjuures laskis ta end pildistada linnapea toolis veel enne valimisi. 1986 valiti Cardoso senaatoriks tagasi, kandideerides Brasiilia Demokraatliku Liikumise Partei nimekirjas, mis oli asendanud Brasiilia Demokraatliku Liikumise. Mõne aja pärast lahkus ta sellest erakonnast ja aitas 25. juunil 1988 asutada Brasiilia Sotsiaaldemokraatliku Partei.
1992. aasta oktoobrist 1993. aasta maini oli Cardoso Brasiilia välisminister ja seejärel 1994. aasta aprillini rahandusminister. Hoolimata lühikesest ametiajast juurutas ta plaani hüperinflatsiooni lõpetamiseks, mis osutus väga edukaks. Edust tiivustatuna otsustas ta presidendiks kandideerida ja teda toetas valitsev president Itamar Franco. 3. oktoobril 1994 valiti ta presidendiks juba esimeses voorus.
Tema ametiajal muudeti Brasiilia põhiseadust, nii et presidenti tohtis nüüd tagasi valida. Cardoso kandideeriski teiseks ametiajaks ja valiti 4. oktoobril 1998 tagasi, taas esimeses voorus 53%-ga häältest. Valimistel jäi teiseks Luiz Inácio Lula da Silva 32%-ga.
2003 valiti Cardoso järglaseks Lula, kes valimiste teises voorus võitis Cardoso soosikut José Serrat. Lula valimist seostati Cardoso suurenenud ebapopulaarsusega teisel ametiajal.
Cardoso oli abielus antropoloogiadoktori Ruth Cardosoga. Neil on neli last. Abikaasa suri 24. juunil 2008.
Fernando Cardoso räägib vabalt portugali, inglise, prantsuse ja hispaania keelt.
Olev Sau

Olev Sau (10. august 1929 Kaunispäe, Torgu vald – 20. september 2015) oli eesti helilooja ja luuletaja. 
Elukäik.
Tema pere evakueeriti sügisel 1944 Sõrvest sõjategevuse tõttu ning üle Eesti rännanuna ja aega kaotanuna lõpetas 
ta alles 1950. aastal Vändra Keskkooli. Muusikahuviline Sau tegi Vändras kooliorkestrile seadeid ning sealelanud helilooja Mihkel Lüdigi soovitusel asus Sau õppima muusikat Tallinna.
Ta lõpetas 1954 laulu erialal Tallinna Muusikakooli Aleksander Arderi klassis, 1960 koorijuhtimise erialal Jüri Variste klassis ja 1967 kompositsiooni erialal Tallinna Riikliku Konservatooriumi Heino Elleri klassis.
Oli 1951–1961 Riikliku Akadeemilise Meeskoori laulja, 1961–1971 Tallinna Muusikakooli ning 1965–1971 Tallinna Muusikakeskkooli koorijuhtimise ja muusikateoreetiliste ainete õpetaja ja 1971–1986 Tallinna Riikliku Konservatooriumi muusikateoreetiliste ainete õppejõud. 
Juhtis 1960–1969 mitut koori (Tallinna Polütehnilise Instituudi Akadeemilist Meeskoori, segakoori Laulik). 
Looming.
Ta kirjutas ka luuletusi. Ta pidas oma olulisemaks inspiratsiooniallikaks sünnikohta Sõrve poolsaart
Nava lava

Nava lava on Viljandimaal Mulgi vallas Lilli külas Nava talus asuv etenduspaik. 
2005. aastal ehitas Nava talu teatrilembene peremees Jaak Kõdar taluõuele lava. Tostsaati toimuvad Nava laval mulgikeelsed suvelavastused, kontserdid, raamatuesitlused ja muud kultuuriüritused. Koostöös Mulgi kultuuri instituudi, Viljandi Kultuuriakadeemia ja Riigimetsa Majandamise Keskusega toimub seal mulgi kultuuri festival.
Nava laval on etendatud peamiselt Jaak Kõdari kirjutatud näidendeid kohaliku ajaloo teemadel, sh "Kolm risti", "Muinassaar", "Jukra" ja "Kõik läheb mööda".
Parlamentäär

Parlamentäär on ühe sõdiva poole volitatud läbirääkija teise poolega. Tema tunnuseks on valge lipp. Parlamentääri isik on rahvusvahelise sõjaõiguse järgi puutumatu.
Sõna "parlamentäär" ei soovitata kasutada tähenduses "parlamendi liige".
Amgun

Amgun (vene Амгунь; eveeni Амӈун; nivhi Ӽыӈгр) on jõgi Venemaal Habarovski krais, Amuuri vasakpoolne lisajõgi. Saab alguse Bureja mäestikust. Suubub Amuuri selle suudme lähedal. Pikkus 723 km, valgala 55 500 km². Suurim lisajõgi on Nimelen.
Piki jõge kulgeb umbes 200 km ulatuses Baikali-Amuuri magistraalraudtee ületades seda 4 korral. Suuremad jõeäärsed asulad on Berjozovõi ja imeni Polinõ Ossipenko küla. 
Jõgi on kalarikas. Oktoobri lõpust mai alguseni on Amgun jääs.
Camerata Universitatis

Eesti Maaülikooli kammerkoor Camerata Universitatis on Tartus tegutsev kammerkoor. 
1991. aastal loodi Tartu Ülikooli arstiteaduskonna üliõpilaste initsiatiivil Tartu Ülikooli arstiteaduskonna koor, mis hiljem nimetati Tartu Ülikooli Kunstide Osakonna Kammerkooriks. Sellest kujunes 2000. aastal kammerkoor Camerata Universitatis. Eesti Maaülikooli egiidi all tegutseb koor 2004. aastast. Koori lauljate hulgas on nii Tartu Ülikooli kui ka Eesti Maaülikooli üliõpilasi, õppejõude ja vilistlasi.
Koori dirigent on alates 1995. aastast Seidi Mutso. Koori koormeister on Roosi Rõõmusaare ja hääleseadja Karmen Puis. 
Camerata Universitatis on Eesti Kammerkooride Liidu liige.
Tsiteerimine

 
Tsiteerimine ehk tsiteering on teisest kirjalikust või suulisest tekstist või sama teksti teisest osast pärineva tekstilõigu paigutamine kirjalikku või suulisse teksti koos selle toimingu märgatavaks tegemisega, tavaliselt koos selle tekstilõigu autori, allika või mõlema äranäitamisega. Sel juhul öeldakse, et tsiteeritakse vastava tekstilõigu autorit või allikaks olevat teksti. Tsiteerimisel teksti paigutatud lõiku koos tsiteerimise fakti ja tekstilõigu päritolu edasiandmise vahenditega nimetatakse tsitaadiks. Erijuhul võib tekst koosnedagi ühest või mitmest tsitaadist.
Mõnikord esitatakse tsiteeritav tekstilõik väljajätetega, mõnikord jälle koos tsiteerija (või toimetaja) märkustega ja rõhutustega tsiteeritud tekstilõigu sees.
Tsiteerimisel võidakse kasutada ka lähteteksti tõlget.
Tsiteerimise markeerimise ja päritolu äramärkimise vahendid.
Kirjalikus kõnes markeeritakse tsiteerimist eesti tavas tavaliselt jutumärkides. Võidakse kasutada ka taanet või raamistust.
Suulises kõnes võidakse tsiteerimist markeerida, kasutades enne tsitaadi algust fraasi "ma tsiteerin" ja pärast tsitaadi lõppu "tsitaadi lõpp".
Väljajätted (sealhulgas lause lõpu või alguse ärajätmine, kuigi lõpus kasutatakse punkti) markeeritakse tavaliselt kolme punktiga, mis võivad olla ka ümar- või nurksulgude sees. Tsitaadi vahele lisatud märkused ja rõhutustele osutamised paigutatakse tavaliselt nurksulgudesse ning lõpevad tavaliselt mõttekriipsule järgneva autorimarkeeringuga, milleks on initsiaalid või isiku rollile osutav sõna või lühend, näiteks "K. V.", ""Autor", "Toim"". Kui tsitaadi asukoht lauses nõuab suure algustähe asendamist väikesega või ümberpöördult, siis paigutatakse vajalik algustäht nurksulgudesse.
Kui tsitaat ei ole põimitud teksti sisse (näiteks motode ja aforismikogumike puhul), jutumärke tavaliselt ei kasutata.
Autorile või lähtetekstile osutamiseks võidakse autori nimi või teksti pealkiri anda pärast tsitaati sulgudes (tekstisse põimitud tsitaadi puhul), mõttekriipsu või lihtsalt sõnavahe järel või eraldi lõiguna. Tekstisse põimitud tsitaadi puhul võidakse autorit või pealkirja ka teksti sees mainida. Teadustekstides jm nõudlikes tekstides varustatakse tsitaadid tavaliselt allikaviidetega.
Tsiteerimise otstarve.
Tsiteerimist võidakse kasutada mitmel otstarbel.
Tsiteerimise abil võidakse tõendada, et tsiteeritav autor on tõesti väitnud seda, mida tsitaati kasutava teksti autor talle omistab.
Tsiteerimise abil võidakse dokumenteerida tsiteeritava autori täpset sõnastust, mille omapära ja nüansse ei ole võimalik refereerimise, ümberjutustamise ja tõlkimise teel edasi anda. Selle eesmärk omakorda võib olla näiteks võtta tsiteerijalt vastutus refereeringu õigsuse eest, illustreerida tsiteeritava autori stiili, näidata ära lähtekeelne sõnastus.
Tsiteering

"Tsiteering" on sõna, millel on kaks tähendust:
Vjatšeslav Bajuk

Vjatšeslav Bajuk (sündinud 2. aprillil 1982) on Eesti kurjategija, kellele on Eestis mõistetud 20-aastane vangistus ühe naise (sünoptik Krista Odakivi) tapmise ja teise tapmiskatse eest pesapallikurikaga pekstes Tallinna südalinnas. Kuritegu pälvis Eesti meedias suurt tähelepanu, otsingute ajal kujunes kurjategija hüüdnimeks "kurikamõrvar".
Harju Maakohtu 21. märtsi 2011 otsusega tunnistati Vjatšeslav Bajuk süüdi mõrvas, mõrvakatses, vägistamises ja joobes juhtimises.
Vjatšeslav Bajuk tunnistas kohtus üles ühe naise tapmise ja joobes juhtimise. Kaitsja hinnangul polnud aga piisavalt tõendatud, et Odakivi surm saabus julmal ja piinaval viisil. Teistes süüdistuspunktides (teise naise mõrvakatse ja vägistamises) Bajuk end süüdi ei tunnistanud. Prokuröri sõnul "tunnistas Bajuk eeluurimisel üldjoontes oma süüd kõigis kuriteoepisoodides".
Elulugu.
Bajuk sai põhihariduse Tallinna Mustamäe Reaalgümnaasiumis ning lõpetas Tallinna Teeninduskooli. Mehe viimane töökoht enne vahistamist oli restoran Korsaar, kus ta töötas alates 2008. aastast kokana. Bajukil oli naine ja väike laps.
Töökaaslased ja pereliikmed iseloomustasid Bajukki positiivselt, hella ja hooliva inimesena, kes ka kodutülide korral piirdus rääkimisega ning mõnikord harva juues muutus pigem leebeks.
Enne vahistamist mõrvakahtluse alusel oli Bajukil politseiga kokkupuuteid kahel korral. 2009/2010. aasta uusaastaööl üritas ta Harjumaal Kloogal oma autos hääletajat vägistada. Kuna kuritegu piirdus katsega, lasti varem karistamata mees vabaks. 17. juuli 2010 varahommikul tekkis Bajukil Tornide väljakul purjuspäi tüli kojamehega, kes kutsus politsei; patrull vestles Bajukiga ning lasi tal koju minna.
Kuritegu.
23. novembril 2009 ründas Vjatšeslav Bajuk kella 7.20–7.45 vahel Tallinnas, Schnelli tiigi läheduses kahte naist ja peksis neid pesapallikurikaga.
Esimene ohver, julmalt läbi pekstud Eesti Meteoroloogia ja Hüdroloogia Instituudi meteoroloog Krista Odakivi suri 25. novembri õhtul Põhja-Eesti Regionaalhaiglas. Teine ohver pääses eluga, sest kannatanul õnnestus inimeste juurde joosta. Kurjategija põgenes sündmuskohalt, jättes kurika maha. Kriminaalmenetluse käigus 2010. aastal tunnistas Vjatšeslav Bajuk uurijale, et kuriteole viis teda "üldine viha naiste vastu".
Uurimine ja kriminaalasja menetlus.
Kuriteost Vjatšeslav Bajuki vahistamiseni kulus üheksa kuud. Uurimise käigus võeti sadakonnalt isikult DNA-proove, Raul Koppelmaa juhitav Põhja politseiprefektuuri mõrvarühm analüüsis 1200 tundi valvekaamerate videoid ja 2,75 miljonit telefonikõnet.
27. augustil 2010 vahistati Bajuk Harju maakohtu loaga, süüdistatuna naisterahva vägistamises Tallinna–Klooga maanteel 1. jaanuaril 2010. Mõlemat kuritegu ühendasid leitud DNA-proovid.
Lisaks süüdistati meest mootorsõiduki Audi A6 alkoholijoobes juhtimises Tallinnas Raua tänaval 4. juunil 2010.
Kriminaalasja menetlesid kohtueelselt Põhja ringkonnaprokuratuur ja Põhja Politseiprefektuur.
Pesapallikurikas

Pesapallikurikas on puidust või alumiiniumist nui, mida kasutatakse pesapalli palli löömiseks.
Pesapallikurikas peab olema ringikujulise läbilõikega, kuni 42 tolli (u 107 cm) pikk ja võib jämedamas kohas olla läbimõõduga kuni 2,75 tolli (u 7 cm). Kurika kaal ei ületa tavaliselt 1 kilogrammi.
Pesapallikurikat on võimalik kasutada, kui külmrelva. Samuti võib pesapallikurikat praktikas mõista külmrelvana, kui seda hoitakse või kantakse kaasas mitte-sihipärasel (pesapalli mängimise) eesmärgil.
Tsitaat

Tsitaat on teksti paigutatud lõik, mis pärineb algselt teisest kirjalikust või suulisest tekstist või sama teksti teisest osast. Tavaliselt tõstetakse selline lõik esile, paigutades selle jutumärkidesse või kursiivi, kasutades taanet põhiteksti suhtes, raamistust või muid kujundusvõtteid.
Teaduses ja ajakirjanduses on kombeks näidata ära tekstilõigu autor, allikas või mõlemad. Mõnikord esitatakse tsiteeritav tekstilõik väljajätetega, koos tsiteerija (või toimetaja) märkustega või rõhutustega tsiteeritud tekstilõigu sees. Tsitaat võib olla ka tõlgitud.
Vladimir Raska

Vladimir Raska (sündinud Heinrich Raska; 15. veebruar 1852 Abja-Päraküla, Halliste kihelkond – 23. oktoober 1919) oli eesti rahvusliku liikumise tegelane ja õigeusu vaimulik.
Sündis Abja-Pärakülas Tõõtsimõisa taluperemehe pojana. Õppis kohalikus vallakoolis, aastatel 1872–1874 Tartu gümnaasiumis ja 1875–1876 Pärnu gümnaasiumis. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1877–1886 (ei lõpetanud ülikooli). Ülikoolis oli aastast 1877 Eesti Üliõpilaste Seltsi liige ja võttis osa eesti seltskonna tegevusest. Kuid pärast mitmekordset teoloogia lõpueksami äpardumist astus ta aastal 1886 vene õigeusku ning õppis Peterburi Vaimulikus Akadeemias aastatel 1886–1891, lõpetas Peterburi Vaimuliku Akadeemia kandidaadina. Pühitseti preestriks 9. märtsil 1891.
Oli aastatel 1891–1919 Prangli-Maaritsa õigeusu koguduse preester. Töötas Kuuste ministeeriumikoolis usuõpetajana.
Karl Hunnius

Karl Konstantin Hunnius (12/23. oktoober 1766 Tallinn – 1/13. jaanuar 1841 Tallinn) oli kaupmees, Tallinna Suurgildi oldermann ja Tallinna raehärra aastail 1814–1817.
Ta oli abielus Emilie Friederike Dreyeriga, tema pojad olid Narva Johannese koguduse abiõpetaja Konstantin Hunnius ja Haapsalu arst Karl Abraham Hunnius.
Mecklenburgi laht

Mecklenburgi laht (saksa keeles "Mecklenburger Bucht" ehk "Mecklenburgische Bucht"; taani keeles "Mecklenburg Bugt") on laht Läänemere edelaosas. Piirneb põhjas Lollandi ja Falsteriga, läänes Fehmarniga, lõunas Euroopa mandriosaga. Fehmarn Beldi ja Fehmarni väina kaudu on ühenduses Kieli lahega, Kadetrinneni kaudu Läänemerega. Pindala u. 3500 ruutkilomeetrit, sügavus kuni 27 m.
Eksemptsioon

Eksemptsioon (saksa keele eeskujul ka "eksemtsioon") tähendab üldmõistena teatavatest üldistest koormistest või kohustustest vabastamist. 
Enamasti kasutatakse eksemptsiooni mõistet katoliku kirikus, kus see tähendab isiku või asutuse väljaarvamist oma otsese ülemuse alluvusest.
Mõiste tuleneb ladinakeelsest sõnast "exemptio" ('väljaarvamine') või "eximere" ('välja võtma', 'kõrvaldama'), mis saksa keeles on kujul "Exemtion". Seetõttu ei kasutatud varem ka eesti keeles sõna keskel p-tähte.
Katoliku kirikus tähendab eksemptsioon isiku või asja vabastamist alluvusest vahetult kõrgemale kiriklikule ülemusele. Tihti on vabastatud piiskop või klooster peapiiskopi võimu alt ja allutatud ta otse paavstile. Näiteks oli 13. sajandi alguses eksemptne ka Riia piiskopkond, mis vabastati Bremeni peapiiskopkonna alluvusest. 
Eksemptsiooni all mõeldi ka sõjaväeteenistusest vabastamist 18. ja 19. sajandil.
Põhja ringkonnaprokuratuur

Põhja Ringkonnaprokuratuur on Justiitsministeeriumi valitsemisalas olev valitsusasutus, Riigiprokuratuuri allasutus. Ringkonnaprokuratuur asub Tallinnas Lubja 4. Tööpiirkonnaks on Harju maakond. 
Alates jaanuarist 2024 on Põhja Ringkonnaprokuratuuri juhtivprokuröriks Priit Heinsoo. Ringkonnaprokuratuuris töötab kokku 80 prokuröri. 
2004. aastal korraldati Tallinna prokuratuur ja Harju prokuratuur ümber Põhja Ringkonnaprokuratuuriks.
Ülesanded.
Vastavalt Prokuratuuriseaduse § 1. on Prokuratuur: Justiitsministeeriumi valitsemisalas olev valitsusasutus, mis osaleb kuritegude tõkestamiseks ja avastamiseks vajaliku jälitustegevuse planeerimises, juhib kohtueelset kriminaalmenetlust, tagades selle seaduslikkuse ja tulemuslikkuse, esindab kohtus riiklikku süüdistust ning täidab muid seadusega prokuratuurile pandud ülesandeid.
Tallinna Mustamäe Reaalgümnaasium

Tallinna Mustamäe Reaalgümnaasium (endise nimega "Tallinna 51. Keskkool") on vene õppekeelega üldhariduskool Tallinnas Mustamäel aadressil E. Vilde tee 64, mis tegutseb alates 1967. aastast. Direktor aastast 2013 Natalja Vergun. 
Kooli endised nimed.
1966 aastal asutatud õppeasutus kandis nime "Tallinna 51. 8.-kl.Kool" ja alates 1970 aastast "Tallinna 51. Keskkool". 1992 aastast kannab kool "Tallinna Mustamäe Reaalkooli" ning 1996 juba Tallinna Mustamäe Reaalgümnaasium nimetust.
Ordi

Ordi OÜ oli 1992. aastal Tartus asutatud arvutite ja arvutikaupade müügi, tootmise ja hooldusega tegelev ettevõte. Ordi oli üks tuntumaid Eesti arvutitootjaid, mille esimene arvuti valmis 1994. aastal. Ettevõtte osanikud müüsid Ordi osaluse 2022. aastal Klick Eesti AS-ile ning koondumine lõppes 2024. aastal.
Ajalugu.
Ordi asutati Tartus 1992. aasta kevadel ja ettevõte müüs toona arvuteid ja arvutikaupu. 1994. aastal laiendas Ordi tegevust ja valmis esimene selle logo kandev arvuti. Firma pakkus ka arvutite hoolduse teenust.
Kui Ordi tootis 1997. aastal 1588 arvutit, siis 2001. aastal toodeti juba 10 288 arvutit. Samal aastal alustas ettevõte veebimüüki ja 2002. aastal hinnati Ordi kvaliteedijuhtimissüsteem ISO 9001:2015 standardile vastavaks. 2002. aastal sai ettevõttest Eesti suurim arvutitootja. Tootmismahu poolest järgnes Ordile MicroLink.
2007. aastal ei kasvanud Eestis toodetud arvutite müük, aga enim arvuteid müüs siiski Ordi. 2009. aasta majandussurutise esimesel aastal oli ettevõte 22,5% turuosaga suurim turuosaline. Nutitelefonide ja tahvelarvutite leviku tõttu vähenes 2012.–2013. aastal Ordi arvutite müük.
Aastatel 1996–2018 ärinime aktsiaselts Ordi kasutanud firmast sai 25. juulil 2018 Ordi AS. 10. augustil 2020 muutis ettevõte oma ettevõtlusvormi aktsiaseltsist osaühinguks ja nimetati Ordi OÜ-ks.
5. septembril 2022 andsid Ordi senised omanikud Konkurentsiametile teada soovist müüa osalus Klick Eesti AS-ile. Koondumise eesmärk oli Klicki soov laieneda arvutite, arvuti välisseadmete ja tarkvara jaemüügiturul ärikliendi (B2B) turusegmendis. Osaliste turuosa arvutite, arvuti välisseadmete ja tarkvara müügi valdkonnas oli 2020. aasta seisuga ligikaudu 17,5%.
23. septembril 2022 andis Konkurentsiamet ühinemiseks loa, misjärel omandas Klick Eesti AS Ordi OÜ ainuosaluse. Vähem kui kaks aastat hiljem, 16. mail 2024 kustutati Ordi e-äriregistrist. 22. mail 2024 avaldas Klick ametliku teadaande, et Klick Eesti AS ja Ordi OÜ on ühinenud.
Tooted.
Ordi tootis oma kaubamärgiga arvuteid nii kodukasutajale, väikese ja keskmise suurusega ettevõtetele kui ka riigiasutustele. Ettevõte tootis algul ainult lauaarvuteid, kuid alates 2003. aastast komplekteeris Ordi ka sülearvuteid. Samuti tootis firma miniarvuteid, kasutades selleks originaalseadmete tootjate konstrueeritud toorikuid.
Ettevõte ei tootnud mini- ja sülearvuteid päris nullist, vaid kasutas toorikuid ehk "barebone-"arvuteid. Miniarvutite puhul kasutati Gigabyte BRIX-i ja Inteli või Asuse Next Unit of Computingu (NUC) toorikuid. Sülearvutitoorikuid tarnisid Taiwani firmad, nagu Quanta Computer, Compal Electronics ja Clevo. Ordi lisas vastavalt tellija soovile toorikule muutmälu, kõva- või pooljuhtketta, laienduskaardi võrguadapteriga ja lisaseadmed, nagu klaviatuuri ja hiir.
Omanikuvahetusega lõppes Ordis arvutitootmine. Edasi keskendus Ordi hooldusteenuse ja äriklientidele suunatud teenuste pakkumisele Klick Eesti AS-i koosseisus.
Uuemõisa mõis (Ridala)

Uuemõisa mõis (saksa keeles "Neuenhof") oli rüütlimõis Läänemaal Ridala kihelkonnas. Nüüdisajal jääb kunagine mõis Haapsalu linna territooriumile.
Ajalugu.
Uuemõisa mõisat on esmamainitud 1539. aastal, mil see kuulus Saare-Lääne piiskopile. 17. sajandil kuulus mõis De la Gardiedele ja Fersenitele. 1716. aastal kinkis Vene tsaar Peeter I mõisa Eestimaa kindralkuberner admiral Fjodor Apraksinile. 1734. aastal tagastas Venemaa keisrinna Anna Ivanovna Uuemõisa De la Gardie tehtud võlgade eest maanõunik Christoph Richteri pärijatele. 1789. aastal panditi 87 aastaks Uuemõisa koos Sutlepa ja Löwe karjamõisaga kammerhärra Otto Reinhold Ludwig von Ungern-Sternbergile, 1796. aastal loovutas ta Uuemõisa pandi krahv Jakob Pontus Stenbockile. 1814. aastal loovutas maanõunik krahv Jakob Pontus Stenbock Uuemõisa pandi oma pojale Magnus Johann Stenbock-Fermorile. 1822. aastal omandas Uuemõisa pandiõiguse Karl Johann von Gernet, Gernetid valdasid mõisa kuni 1899. aastani, mil mõisa omandas koos Uuemõisaga Vilkla (494 tiinu) ja Saunja mõisamaaga doktor Hans von Wilcken. 1907. aastal omandas müisa Harry von Müller ning 9. märtsil 1911 ostis Uuemõisa ja Vilkla mõisa 275 000 rublaga vürstinna Eugenie Šahhovskaja-Glebova-Strešneva (1841–1924), kes oli sõjaväelase ja riigitegelase vürst Mihhail Šahhovskoi-Glebov-Strešnevi abikaasa. Vürstinna jäi mõisa omanikuks 1919. aasta võõrandamiseni.
Mõisakompleks.
Uuemõisa mõisa kahekorruseline järelklassitsistlikus stiilis hoone valmis 1833. aastal. 
1920. aastatel ehitati endine härrastemaja arhitekt Karl Burmani projekti järgi ümber. Hoonele lisati pikad ühekorruselised tiibhooned. Aastatel 1923–1932 tegutses ümberehitatud mõisakompleksis Läänemaa Õpetajate Seminar. 
1. augustist 1932 anti tühjaks jäänud mõis Haridusministeeriumilt üle Kaitseministeeriumile.
Varemetesse jäänud hoone taastati 1980. aastatel.