tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Vello-Taivo Denks

Vello-Taivo Denks (6. august 1936 Võrumaa – 2. juuni 2004) oli Eesti metsaülem, metsaülemate ühingu esimees, looduskaitsja ning Metsaerakonna asutamise algatajaid.
Haridus.
Vello-Taivo Denks õppis Varstu keskkoolis ja Tihemetsa metsatehnilises tehnikumis, mille lõpetas 1956. aastal.
Töö.
Vello-Taivo Denks alustas tööd Võru metsamajandis Roosa metskonna abimetsaülemana. 1966. aastal edutati ta Roosa metsaülemaks. Roosa metsaülemana töötas ta 34 aastat, kuni pensionile jäämiseni 2000. aastal.
Metsandustöötaja, looduskaitsja, loodusõppe spetsialist.
Vello-Taivo Denks andis olulise panuse Paganamaa tutvustamisel, hoidmisel ja kaitsmisel; rajas Paganamaal ühe esimesi tähistatud matkaradasid Eestis, 1978. aastal avaldas Paganamaa kohta raamatu, koostas metsandus- ja loodustrükiseid, oli koduloouurija.
Vello-Taivo Denks kuulus aastaid looduskaitse seltsi juhtkonda ja juhtis seltsi Varstu osakonda. Ta asutas 1963. aastal Krabi koolimetskonna, mis oli üks esimesi Eesti NSV Metsamajanduse ja Looduskaitse Ministeeriumi koolimetskondade algatusest, ning oli ka Eesti kõige kauem järjepidevalt töötanud koolimetskonna töö juht (1963–2004). 1983. aastal ehitati Pähni loodusõppemaja. RMK Pähni loodusmajas tegutses Vello-Taivo Denks kuni surmani.
1999. aastal toimus "Metsamehe jälgedes" Roosa metskonnas.
Vello-Taivo Denks oli ka erumetsateenijate ühingu Hong esimees kuni oma surmani 2004. aastal.
Metsaülemate ühing.
Eesti metsaülemate ühing taasloodi 1989. aastal, Vello-Taivo Denks valiti avakoosolekul ülekaaluka häälteenamusega (115 134-st) esimeheks. Ametisse jäi ta kümneks aastaks ning oli aktiivne eestvedaja ning väga tegus liige. Metsaülemate ühingu esimehena tegutses ta keerukatel aegadel (NSV Liidu lagunemine, Eesti Vabariigi taasloomise algus). Vello-Taivo Denksi autoriteet ja kohusetunne päästis ta napilt metsaülema töö kaotamisest. Oluline roll oli ühingul 1992. aastal metskondade kui juriidiliselt iseseisvate riigiasutuste loomisel. 1993. aastal hakkas ilmuma ühingu häälekandja Sõnumid. 1998. aastal alustas ühing metsakalendri väljaandmist, mille eestvedajaks oli taas Vello-Taivo Denks.
Metsaerakond.
Metsaerakond loodi 1994. aastal. Vello-Taivo Denks oli riigikogu valimistel erakonna esinumber. 
Isiklikku.
Ka Vello-Taivo ja Mare Denksi pojad Taivo ja Tarmo on lõpetanud metsanduse eriala Eesti Põllumajanduse Akadeemias ja Luual ning töötavad metsanduse erialal.
Vello-Taivo Denks on maetud Vana-Roosa kalmistule.
Vastse-Prangli vald

Vastse-Prangli vald (saksa keeles "Neu-Wrangelshof") oli vald Tartumaal Kambja kihelkonnas. 
Vald eksisteeris 1866–1892 ja siis liideti Vastse-Prangli vald Krüüdneri vallaga.
Valla alal asus Vastse-Prangli mõis.
Vatku vald

Vatku vald (saksa keeles "Wattküll") oli vald Virumaal Kadrina kihelkonnas. 
Vald eksisteeris 1866–1893 ja siis liideti Vatku vald Aaspere vallaga.
Valla alal asus Vatku mõis. ja Vatku küla.
Vatla vald

Vatla vald (saksa keeles "Wattel") oli vald Läänemaal Karuse kihelkonnas. 
Vald eksisteeris 1866–1892 ja siis liideti Vatla vald Illuste vallaga.
Valla alal asus Vatla ja Kiska mõis.
Virtsu vald

Virtsu vald (saksa keeles "Werder") oli vald Läänemaal Hanila kihelkonnas. 
Vald eksisteeris 1866–1892 ja siis liideti Virtsu vald Massu vallaga.
Valla alal asusid Vana-Virtsu, Uue-Virtsu mõis ja Hanila kirikumõis.
Ellinor Rängel

Ellinor Rängel (kuni 1926. aastani Ellinor Puusepp; 3. juuni (vkj)/ 16. juuni 1902 Riia – 14. august 1967 Tartu) oli eesti kirjanik.
Ta sündis Riias eestlasest rauatreiali tütrena, õppis 1908–1915 M. Trey progümnaasiumis Riias ja 1915–1919 A. Torsujeva eragümnaasiumi Nižni Novgorodis. 
Ta töötas aastatel 1920–1925 Tallinnas Eesti kaubaagentuuris registraatorina ja arhivaarina ning 1925–1926 Elvas kantseleiametnikuna. Pärast abiellumist oli ta aastatel 1926–1940 koduperenaine. 
1940–1941 oli ta ajakirja Maanaine toimetaja ja samaaegselt ka Glavliti volinik Tartus.
Põgenes 1941. aastal Nõukogude tagalasse, töötas 1942–1944 Kuibõševi oblastis külanõukogu sekretärina.
1945–1946 töötas Rängel Tartus Postimehe toimetuses. 1946–1949 töötas ta kirjastuses Teaduslik Kirjandus korrektori ja toimetajana. Seejärel oli kutseline tõlkija ja kriitik. 
Looming.
Alates 1940. aastast avaldas ta ajakirjanduses lühijutte. Tema näidendeid ("Lahkumine" (1943), "Vaene Ruudi" (1953) ja "Esimees tuli" (1954) on esitatud isetegevuslavadel. Trükis on ilmunud lühinäidend "Hea inimene" (Meie Repertuaar, 1954).
Tema peateos on romaanitriloogia "Kullimaja Marta" (1956, 2. tr. 1984), "Õnne jahil" (1961, 2. tr. 1985) ja "Karmid tuuled" (1966, 2. tr, 1985). Triloogias kujutatakse Riiast pärit ühe töölisperekonna elu rohkem kui veerand sajandi kestel.
Vorbuse vald

Vorbuse vald (saksa keeles "Forbushof") oli vald Tartumaal Tartu-Maarja kihelkonnas. Vallamaja asus tänapäeva Vorbuse küla aladel (Voore külas). 
Vald eksisteeris 1866–1939.
Valla alal asus Vorbuse ja Ilmatsalu mõis.
Väike-Konguta vald

Väike-Konguta vald (saksa keeles "Klein-Kongota") oli vald Tartumaal Puhja kihelkonnas. 
Vald eksisteeris 1866–1899 ja siis liideti Väike-Konguta vald Suure-Konguta vallaga.
Valla alal asus Väike-Konguta mõis.
Väike-Pakri vald

Väike-Pakri vald (saksa keeles "Klein-Rogoe") oli vald Harjumaal Harju-Madise kihelkonnas. 
Vald eksisteeris 1866–1891 ja siis liideti Väike-Pakri ja Suur-Pakri vald üheks Pakri vallaks.
Väike-Ulila vald

Väike-Ulila vald (saksa keeles "Uhlfeld") oli vald Tartumaal Puhja kihelkonnas. 
Vald eksisteeris 1866–1899 ja siis liideti Väike-Ulila vald Suure-Ulila vallaga.
Valla alal asus Väike-Ulila mõis.
Ämari vald

Ämari vald (saksa keeles "Habbinem") oli vald Harjumaal Harju-Madise kihelkonnas. 
Vald eksisteeris 1866–1891 ja siis liideti Ämari vald Kloostri vallaga.
Valla alal asus Ämari mõis.
Äntu vald

Äntu vald (saksa keeles "Engdes") oli vald Virumaal Väike-Maarja kihelkonnas. 
Vald eksisteeris 1866–1893 ja siis liideti Äntu vald Vao vallaga.
Valla alal asus Äntu mõis.
Ärina vald

Ärina vald (saksa keeles "Errinal") oli vald Virumaal Väike-Maarja kihelkonnas. 
Vald eksisteeris 1866–1893 ja siis liideti Ärina vald Vao vallaga.
Valla alal asus Ärina mõis.
Hommiku paisjärv

Hommiku paisjärv on paisjärv Sakala kõrgustiku põhjaosas, Viljandi maakonnas Põhja-Sakala vallas Epra külas.
Järve pindala on 1,1 ha, kõrgus merepinnast 68 m ja selles asub üks saar pindalaga 0,01 ha.
Järv kuulub Lääne-Eesti vesikonda ja Pärnu alamvesikonda.
Järv pole avalik ega avalikult kasutatav veekogu.
Kruusaaugu järv

Kruusaaugu järv on tehisjärv Sakala kõrgustiku põhjaosas, Viljandi maakonnas Põhja-Sakala vallas Kobruvere külas.
Järve pindala on 4,3 ha, kõrgus merepinnast 80 m ja selles asub üks saar pindalaga 0,03 ha.
Järv kuulub Lääne-Eesti vesikonda ja Pärnu alamvesikonda.
Järv pole avalik ega avalikult kasutatav veekogu.
Pelda järv

Pelda järv (ka Pelda paisjärv) on paisjärv Sakala kõrgustiku põhjaosas, Viljandi maakonnas Põhja-Sakala vallas Jaska ja Kuiavere küla piiril.
Järve pindala on 1,1 ha, kõrgus merepinnast 54,5 m ja järv on paisutatud Pelda ojale.
Järv kuulub Lääne-Eesti vesikonda ja Pärnu alamvesikonda.
Järv on avalikult kasutatav veekogu.
Lahmuse järv

Lahmuse järv on paisjärv Sakala kõrgustiku põhjaosas, Viljandi maakonnas Põhja-Sakala vallas Lahmuse külas.
Järve pindala on 3,5 ha, pikkus 820 m, laius 80 m, valgla suurus 34,47 km² ja kõrgus merepinnast 56 m. Järv on paisutatud Lõhavere ojale Lahmuse mõisa vesiveski tarbeks.
Järv kuulub Lääne-Eesti vesikonda ja Pärnu alamvesikonda.
Järv on avalikult kasutatav veekogu.
Lubjaahju järv

Lubjaahju järv (ka Tipina veehoidla) on tehisjärv Viljandi maakonnas Põhja-Sakala vallas Võhmassaare külas.
Järve pindala on 11,1 ha ja kõrgus merepinnast 48,5 m.
Järv kuulub Lääne-Eesti vesikonda ja Pärnu alamvesikonda.
Järv pole avalik ega avalikult kasutatav veekogu.
Engi tiik

Engi tiik on tehisjärv Sakala kõrgustiku põhjaosas, Viljandi maakonnas Põhja-Sakala vallas Ängi külas.
Järve pindala on 1,6 ha, valgla suurus 1 km² ja kõrgus merepinnast 62 m.
Järv kuulub Lääne-Eesti vesikonda ja Pärnu alamvesikonda.
Järv pole avalik ega avalikult kasutatav veekogu.
Kõidama tiik

Kõidama tiik on paisjärv Sakala kõrgustiku põhjaosas, Viljandi maakonnas Põhja-Sakala vallas Kõidama külas.
Järve pindala on 1,5 ha ja kõrgus merepinnast 74,5 m. Osa järve lõunakaldast asub Tällevere külas.
Järv kuulub Lääne-Eesti vesikonda ja Pärnu alamvesikonda.
Järv pole avalik ega avalikult kasutatav veekogu.
Vihi Sillaotsa järv

Vihi Sillaotsa järv (ka Sillaotsa järv ja Sillaotsa paisjärv) on paisjärv Viljandi maakonnas Põhja-Sakala vallas Vihi külas.
Järve pindala on 1,1 ha, valgla suurus 1 km², kaldajoone pikkus 461 m, kõrgus merepinnast 38,5 m ja selles asub üks saar pindalaga 0,01 ha.
Järv kuulub Lääne-Eesti vesikonda ja Pärnu alamvesikonda.
Järv on avalikult kasutatav veekogu.
Kurnuvere paisjärv

Kurnuvere paisjärv on paisjärv Sakala kõrgustiku põhjaserval, Viljandi maakonnas Põhja-Sakala vallas Kurnuvere külas.
Järve pindala on 1,6 ha, keskmine sügavus 1,4 m, valgla suurus 1 km² ja kõrgus merepinnast 47 m.
Järv on paisutatud Kurnuvere kraavile, mis suubub Tääksi ojja.
Järv kuulub Lääne-Eesti vesikonda ja Pärnu alamvesikonda.
Järv pole avalik ega avalikult kasutatav veekogu.
Lõhavere järv

Lõhavere järv on paisjärv Sakala kõrgustiku põhjaosas, Viljandi maakonnas Põhja-Sakala vallas Lõhavere külas.
Järve pindala on 0,6 ha, pikkus 200 m, laius 95 m, valgla suurus 17 km², kõrgus merepinnast 64,5 m ja see on paisutatud Lõhavere ojale.
Järv asub Lõhavere külas ja selle edelakallas Päraküla külas. Limnoloogilise tüübi järgi on veekogu kalgiveeline eutroofne ehk kalgiveeline rohketoiteline järv.
Järv kuulub Lääne-Eesti vesikonda ja Pärnu alamvesikonda.
Järv on avalikult kasutatav veekogu.
Väike-Lubjaahju järv

Väike-Lubjaahju järv on tehisjärv Viljandi maakonnas Põhja-Sakala vallas Võhmassaare külas.
Järve pindala on 11,1 ha, valgla suurus 1 km², kaldajoone pikkus 1,716 km ja kõrgus merepinnast 50,5 m.
Järve idakallas asub Järva maakonnas Türi vallas Kahala külas.
Järv kuulub Lääne-Eesti vesikonda ja Pärnu alamvesikonda.
Järv pole avalik ega avalikult kasutatav veekogu.
Kuresoo laugas

Kuresoo laugas on soojärv Viljandi maakonnas Põhja-Sakala vallas Sandra külas Kuresoo rabas.
Järve pindala on 0,8 ha, pikkus 300 m, laius 60 m ja kõrgus merepinnast 26 m.
Limnoloogilise tüübi järgi on veekogu düstroofne ehk rabade huumustoiteline järv.
Järv kuulub Lääne-Eesti vesikonda ja Pärnu alamvesikonda.
Järv pole avalik ega avalikult kasutatav veekogu.
GLXY

GLXY.EU on eestlaste veebileht, mis on suunatud peamiselt homoseksuaalsetele ja biseksuaalsetele meestele ja naistele, kuid samas ka transseksuaalidele. GLXY on Eesti esimene veebileht, mis on mõeldud LGBT-inimestele.
Esimene versioon GLXY avati 1. oktoobril 2008, selle omanikuks ja hooldajaks oli OÜ Hey You. See veebileht on kõrgelt modereeritud, karmide reeglitega üleslaaditavate piltide suhtes, mida võib panna profiilipildiks ning galerii pildid on pideva jälgimise all, milliseid pilte on üles laaditud. Kuigi selgus lubatud piltide osas on tihti ebamäärane ja sõltub tihti moderaatori arvamusest. Veebileht pretendeerib ainukeseks veebileheks terves maailmas, seal juures keelustada kasutajatel otsida kaitsmata vahekordi. 
Hooldus.
Algusest peale on GLXY pakkunud päeviti kaasajastatud uudiseid. Veebilehe arhiivis on septembri 2016 seisuga üle 500 artikli. 
GLXY-il on 9. oktoobri seisuga 6800 kasutajat. Veebileht on tutvuste keskmeks geikommuuni eestlastele.
Kalender ja ööelu juht.
GLXYil on tegevuste kalender geiürituste kohta üle riigi, baaride andmed ning info vabatahtlike organisatsioonide kohta. Seal on ka ööelujuht, koos tavaliseks kohtumiseks geidele üle terve Eesti.
Reili Rand

Reili Rand (sündinud 19. märtsil 1991 Kärdlas) on Eesti poliitik, alates 18. aprillist 2023 XV Riigikogu liige, alates 4. aprillist 2023 Sotsiaaldemokraatliku Erakonna peasekretär ja endine Hiiumaa vallavanem.
Haridus.
Reili Rand on lõpetanud Emmaste Põhikooli, 2010. aastal Käina Gümnaasiumi ja 2014. aastal Tartu Ülikooli ühiskonnateaduste instituudi sotsioloogia, sotsiaaltöö ja sotsiaalpoliitika erialal, kaitstes lõputöö teemal "Meeste ja naiste poliitiline orientatsioon ning hinnangud perepoliitika vajalikkusele Eestis".
Poliitiline karjäär.
Ta on alates 2015. aastast Sotsiaaldemokraatliku Erakonna liige. 
Aastatel 2015–2017 oli ta Hiiu vallavanem. Alates 7. novembrist 2017 kuni 25. novembrini 2021 oli ta nelja senise valla ühinemisel tekkinud Hiiumaa valla esimene vallavanem, ehkki alates 2020. aasta algusest viibis lapsehoolduspuhkusel.
2015. aastal valiti ta ka Sotsiaaldemokraatliku Erakonna Hiiumaa piirkonna esimeheks. Ta on valitud kahel korral erakonna juhatusse, 2019. aastal erakonna aseesimeheks ja 2023. aastal peasekretäriks.
2015. aasta Riigikogu valimistel kandideeris Reili Rand valimisringkonnas nr 5 ja kogus 342 häält. 2017. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimisel kogus ta 490 häält. 2019. aasta Riigikogu valimistel kogus ta 918 häält ja 2021. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel kogus ta 342 häält. 2023. aasta Riigikogu valimistel kogus ta valimisringkonnas nr 5 (Hiiu-, Lääne- ja Saaremaa) 1361 häält ega osutunud valituks, kuid sai XV Riigikogu liikmeks asendusliikmena.
Isiklikku.
Reili Ranna elukaaslane on Priit Koff. Neil on tütar Friida (sündinud 2020) ja poeg Rudolf (sündinud 2022). Tema huvialad on purjetamine ja tervisesport.
Yağlı güreş

Yağlı güreş ehk Türgi õlimaadlus on Türgi rahvuslik spordiala.
Maadluses osalejaid nimetatakse kangelasteks ("pehlivan"). Türgi õlimaadluse suurim sündmus on Türgi Edirne lähistel toimuv Kırkpınari turnee.
Ajalugu.
Türgi õlimaadlus sai alguse Vanas-Egiptuses ja Assüürias. Algselt võis Türgi õlimaadlus tasavägiste võistlejate korral kesta ööpäevi. Ajalooliselt kandsid võistlejad vesipühvli nahast käsitsi õmmeldud pükse.
Õlimaadluse reeglistik.
Osaleda võib korraga kaks meest. Enne maadlust peavad võistlejad endid üle kogu keha määrima oliiviõliga. Maadeldakse murukattega ringikujulisel areenil. Enne maadlust tänavad maadlejad publikut ja Jumalat. Lisaks on kombeks laksata lihaste ergutuseks kätega vastu reisi. Publik hõikab maadlejatele tervitusi. Taustaks mängitakse "davul"-trumme.
Õlimaadlus algab kohtuniku märguande peale. Seejärel põrkuvad maadlejad röögatades omavahel kokku. Kohtunik jälgib maadluse ajal reeglite täitmist. Maadlus kestab 40 minutit.
Võitjaks osutub vastase maha surunud või õlgadest kõrgemale lükanud maadleja. Pärast võitu tõstab kohtunik võitja käe üles ning osalejad embavad teineteist ja suudlevad põsele.
Riietus.
Maadlejatel on jalas musta värvi vasikanahast käsitsi õmmeldud lühikesed püksid. Püksi värvlil on sõnum Jumalale või võistleja enda nimi. Enda nime kannavad värvlitel tavaliselt kuulsad maadlejad.
Salvatore Tripoli

Salvatore Peter Tripoli (22. november või 5. detsember 1904 New York – 7. märts 1990 New York) oli USA poksija, rahvuselt itaallane.
Tema perekond ei aktsepteerinud tema poksiharrastust ning seetõttu kasutas ta võitlemisel varjunime Jackie Williams. Selle nime all tuli ta 1924. aastal Bostonis Ameerika Ühendriikide harrastajate meistriks kukk-kaalus (kuni 118 naela ehk 53,5 kg) ja sai õiguse minna võistlema olümpiale. Ta kasutas seda nime hiljem ka elukutselisena.
Tripoli sai kukk-kaalus (kuni 118 naela ehk 53,5 kg) 1924. aasta Pariisi olümpiamängude poksivõistlustel hõbemedali, kaotades finaalis kuldmedali- ja olümpiavõitjale William Smithile (Lõuna-Aafrika Liit).
Elukutselisena.
Tripoli poksis veebruarist 1925 kuni detsembrini 1931 elukutselisena. Ta osales kokku 66 kohtumisel, võitis neist 34 (neist 5 nokaudiga), kaotas 18 kohtumist (neist 1 nokaudiga) ning 14 kohtumist jäi viiki.
Joseph Salas

Joseph I. Salas (23. detsember või 28. detsember 1903 Los Angeles – 11. juuni 1987 Carlsbad, San Diego maakond) oli USA poksija.
Ta tuli 1924. aastal Bostonis Ameerika Ühendriikide harrastajate meistriks sulgkaalus (kuni 126 naela ehk 57,2 kg) ja sai õiguse minna võistlema olümpiale. 
Salas sai sulgkaalus (kuni 126 naela ehk 57,2 kg) 1924. aasta Pariisi olümpiamängude poksivõistlustel hõbemedali, kaotades finaalis oma kaasklubilisele ja -maalasele, kuldmedali- ja olümpiavõitjale Jacob Finkelsteinile (USA).
Elukutselisena.
Salas poksis detsembrist 1924 kuni aprillini 1931 elukutselisena. Ta osales kokku 37 kohtumisel, võitis neist 27 (neist 3 nokaudiga), kaotas 6 kohtumist ning 4 kohtumist jäi viiki.
John Elliott (Suurbritannia poksija)

John Elliott (12. oktoober 1901 Hackney, Suur-London – 3. juuli 1945 Balikpapan: tänapäeval Ida-Kalimantani provints, Indoneesia) oli Inglismaa ja Suurbritannia poksija.
Elliott sai keskkaalus (kuni 160 naela ehk 72,6 kg) 1924. aasta Pariisi olümpiamängude poksivõistlustel hõbemedali, kaotades finaalis oma kaasmaalasele, kuldmedali- ja olümpiavõitjale Harry Mallinile (Suurbritannia).
Ta langes 3. juulil 1945 Teises maailmasõjas Balikpapani lahingus tollases Madalmaade Ida-Indias.
David Johann Rahr

David Johann Rahr (2. mai 1677 Tallinn – 8. august 1753 Kihelkonna) oli baltisaksa päritolu pastor Saaremaal.
Tema isa Hermann Rahr oli Toomgildi vanem Toompeal ja Toomkiriku, kus ka David Johann ristiti, varustaja.
Rahr õppis alates 1694 luterlikku teoloogiat Riias lütseumis. Pärast seda, kui Eesti ja selle saared 1710. aasta sügisel katkuohvriks langesid, mille tagajärjel suurem osa rahvast suri ja Saaremaal kaheteistkümnest luterlikust pastorist ainult kaks ellu jäid, nimetati ta 1711. aastal Kihelkonna ja Mustjala pastoriks. 
1715. aastal sai ta Saaremaa konsistooriumi assessoriks. Aastatel 1740 kuni 1741 oli ta Mälgu karjamõisa maade omanik. 1743. aastal jättis ta Mustjala koguduse oma väimeespojale pastor Johann Georg Raderechtile (sünd. 1721, Kuressaares), siiski jäi ta (1710–1753) kuni oma surmani pastoriks Kihelkonnale. 
Ta suri 8. augustil 1753 pärast kaheksapäevast haigust.
Lõhavere oja

Lõhavere oja (Lõhaverest ülesvoolu Putku oja) on oja Sakala kõrgustiku põhjaosas, Viljandi maakonnas Põhja-Sakala vallas.
Oja pikkus on 18,2 km, valgla pindala 49,7 km², langus 57,5 m ja lang 3,16 m/km. Oja saab alguse 87,5 m kõrgusel Tällevere külas ja suubub 30 m kõrgusel Vihi külas vasakult poolt Navesti jõkke 38,7 km kaugusel selle suudmest. Ojale on paisutatud Lõhavere järv ja Lahmuse järv. Oja kuulub Lääne-Eesti vesikonda ja Pärnu alamvesikonda.
Tääksi oja

Tääksi oja (ka "Mädaoja") on oja Sakala kõrgustiku põhjaosas, Viljandi maakonnas Põhja-Sakala ja Viljandi vallas, Navesti jõe vasakpoolne lisajõgi.
Oja pikkus on 15 km, valgla pindala 59,4 km², langus 24,5 m ja lang 1,6 m/km. Oja voolab põhjaloode-lõunakagu suunalises Tääksi-Välgita-Kehklase ürgorus, see saab alguse oru keskosas 71 m kõrgusel Riiassaare külas ja suubub põhjas Kurnuvere külas 38,5 m kõrgusel vasakult poolt Navesti jõkke 56,8 km kaugusel selle suudmest. Ojale on Tääksi küla keskuses paisutatud Tääksi järv. Oja kuulub Lääne-Eesti vesikonda ja Pärnu alamvesikonda.
Pelda oja

Pelda oja (ka Jaska oja) on oja Sakala kõrgustiku põhjaosas Viljandi maakonnas Põhja-Sakala ja Viljandi vallas, Tääksi oja vasakpoolne lisajõgi.
Oja pikkus on 13,1 km, valgla pindala 30,1 km², langus 67 m ja lang 5,11 m/km. Oja saab alguse 106 m kõrgusel Auksi külas ja suubub Kurnuvere külas 39 m kõrgusel vasakult poolt Tääksi ojasse 2,4 km kaugusel selle suudmest. Ojale on paisutatud Kerita järv, Jaska järv ja Pelda järv. Oja kuulub Lääne-Eesti vesikonda ja Pärnu alamvesikonda.
Teresa Teng

Teresa Teng (ka Teng Li-Chun või Deng Lijun, traditsioonilises hiina kirjas 鄧麗君, lihtsustatud hiina kirjas 邓丽君; 29. jaanuar 1953 Baozhong – 8. mai 1995) oli Taiwani poplaulja.
Ta sündis aastal 1953 Baozhongis Yunlini maakonnas Taiwanil. Ta oli tuntud oma rahvalaulude ja romantiliste ballaadide esituste poolest ning oli üks kuulsamaid Aasia lauljaid 20. sajandil. Paljud tema laulud said standardiks veel eluajal. Tema laule on salvestatud mitte ainult mandariini, vaid ka Taiwani Hokkieni, kantoni, jaapani, indoneesia ja inglise keeles.
Teng kannatas terve elu astma all. Ta suri 1995. aastal astmahoo ajal, kui oli puhkusel Tais.
Kalle Sepp

Kalle Sepp (sündinud 12. novembril 1982 Tallinnas) on eesti laulja.
Haridus.
Ta õppis Tallinna Kivimäe Põhikoolis ning lõpetas 2001. aastal Tallinna Nõmme Gümnaasiumi. 2007. aastal sai Tallinna Ülikoolist töö- ja tehnoloogiaõpetuse õpetaja erialal bakalaureusekraadi, pärast seda astus magistriõppesse. 
Töö.
Ta on töötanud Eesti Televisiooni produtsendi assistendina ning lauljana kruiisilaevade meelelahutusprogrammides. 2009. aastast töötab revüüteatris Starlight Cabaret õhtujuhi ja lauljana. Lisaks laulab ta veel Tallinna Ülikooli Meeskooris (oli 2003–2013 koori president) ja solistina ansamblis The Purple Gang. 
Teatris ja televisioonis.
Ta on osalenud koorilauljana muusikalides „Romeo ja Julia“ (NUKU), „Pipi Pikksukk“ (Muusikaliteater), Cole Porteri „Nii on meil moes“ (Muusikaliteater), „Shrek“ (NUKU) ning üles astunud Juan Peróni rollis muusikalis “Evita”, Ooperifantoomi ja "monsieur" André rollis muusikalis “Ooperifantoom” (Vanemuine). 
Ta on mänginud telesarjades "Kelgukoerad" (2010) ja "Viimane võmm" (2015).
Saavutusi.
Ta võitis 2016. aastal (viiendal hooajal) meelelahutussaate "Su nägu kõlab tuttavalt".
Isiklikku.
Tema ema on Tallinna Kivimäe Põhikooli direktor Maie Sepp. Kalle Sepp peab end saarlaseks, ta maakodu asub Saaremaal Pöides.
Katariina Libe

Katariina Libe (kuni 2021 Katariina Ratasepp, 2009–2011 Katariina Kabel; sündinud 26. novembril 1986) on eesti näitleja ja kirjanik.
Ta lõpetas 2012. aastal Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikooli XXV lennu (juhendaja Elmo Nüganen).
Ta sai tuntuks osatäitmisega telesarjas "Padjaklubi", kus ta mängis alates 2014. aastast.
Tema sulest on ilmunud noorteromaanid „Ohverduste sügis“ (Varrak, 2021), mis pälvis Eesti Kirjanike Liidu romaanivõistlusel Margus Karu SA eripreemia ja „Ebapunktid“ (Tänapäev, 2022). „Kuningas, kes kartis kummitusi“ (Varrak, 2022) on Katariina kirjutatud ja illustreeritud väikelastele mõeldud raamat.
Ta on telesarja "Täiuslik sõbranna" üks idee autoreid ja stsenariste.
Isiklikku.
Tema õde on näitleja Ursula Ratasepp.
Ta oli aastatel 2009–2011 abielus näitleja Mihkel Kabeliga, neil on 2009. aastal sündinud poeg Rudolf Mattias.
2016. aastal sündis poeg Joonas.
2019. aastal kihlus ta tele- ja raadioajakirjanik Taavi Libega. Nad abiellusid 2021. aasta juulis.
Ta tegeleb maalimisega.
Dragoș Tudorache

Ioan Dragoș Tudorache (sündinud 14. jaanuaril 1975 Vasluis) on Rumeenia poliitik. Ta oli 7. septembrist 2016 kuni 4. jaanuarini 2017 Rumeenia siseminister.
Ta sündis aastal 1975 Vasluis Vaslui maakonnas. Ta on lõpetanud Iașis asuva Alexandru Ioan Cuza Ülikooli õigusteaduskonna.
Burlingtoni tulistamine

Burlingtoni tulistamine leidis aset 23. septembril 2016 USA-s Washingtoni osariigis Burlingtonis Cascade Malli kaubanduskeskuses. Kell 18.20 kohaliku aja järgi tappis tulistaja kaubanduskeskuses neli naist ja ühe mehe ning põgenes enne politsei saabumist. 24. septembril Oak Harboris arreteeris politsei kahtlustatavana 20-aastase Türgis sündinud ja lapsena perega USAsse elama asunud Arcan Cetini.
Liina Randpere

Liina Randpere (sündinud 18. märtsil 1983) on eesti ajakirjanik, treener ja kultuurikorraldaja.
Ta on lõpetanud 2006. aastal Tallinna Pedagoogikaülikooli audiovisuaalse meedia (telerežii) erialal ning juhtinud tele- ja raadiosaateid.
Ta on end täiendanud Eesti Olümpiakomitee ja teiste organisatsioonide korraldatud koolitustel treenerina. 
Ta on töötanud spordiklubides rühmatreeningute treenerina ja tegutsenud 2006. aastast kutselise üritustejuhina. 2009–2011 töötas rahvusvaheliselt sertifitseeritud (IKO) lohesurfi instruktorina.
Isiklikku.
Tal on kaks poega ja tütar.
Österland

Österland (soome keeles "Itämaa", 'Idamaa') on ajaloolis-geograafiline nimi Rootsi kuningriigi seitsmele Norrlandi idapoolsele maakonnale ehk peamiselt maa-alale, mis katab praeguse Soome. Nimi oli kasutusel eriti 14. ja 15. sajandil. 
14. sajandi alguses oli Rootsi kuninga võim nõrgenenud ja põlised soomlastega asustatud alad olid jagatud kahe, Turu ja Viiburi lossihärra vahel. Esmane valitseja oli Turu lossi pealik ehk "Soome eesistuja" (ladina keeles "Capitaneus Finlandiae"). Täiskasvanuks saanud Magnus III Smek (soome keeles "Maunu Eerikinpoika") otsustas kindlustada kuningavõimu ja määras 8. septembril 1340 enda protežee Dan Nilssoni (soome keeles "Dan Niilonpoika") kogu Soome ehk nii Turu kui ka Viiburi lossiläänide võimukandjaks. Käsukirjas kasutati esmakordselt mõistet "Österlandet" ehk "Itämaa" Soome kohta.
15. sajandi jooksul hakkas nime "Soome", mis varem oli tähendanud ainult Päris-Soome maakonda, tähendus laienema ja kõrvale tõrjuma nime "Itämaa".
Soome kirjakeele isa Mikael Agricola kasutas aastal 1548 mõistet Soome ("Suomi") samaaegselt nii uues kui ka vanas tähenduses: "Sille echke teme coco Somen Makunda ombi yxi Hijppakunda nin se quitengin Seitzemen Päruchtinan Länein iaetan ninquin Jacobus Zeiglerus Landanus kirioittapi. Joista se Ensimeinen ia ylimeine' ombi se Etele ia pohia Some." See vanas soome kirjakeeles tekst oleks eesti keelde tõlgituna: "Kuigi see kogu Soome maakond on üks piiskopkond [NB! uuem tähendus!], siiski see jagatakse seitsmeks maakonnaks nagu Jacobus Zeiglerus Landanus on kirjutanud. Neist esimene ja ülem on Lõuna- ja Põhja-Soome. [NB! Tähendab Päris-Soome lõuna- ja põhjapoolt; vanem tähendus!].
Tääksi-Välgita-Kehklase org

Tääksi-Välgita-Kehklase org on ürgorg Sakala kõrgustiku põhjaosas, Viljandi maakonnas.
Org on põhjaloode-lõunakagu suunaline ja see liigestab kõrgustiku põhjaosa, eraldades põhjaosa idaserva ülejäänud põhjaosast.
Orus leidub ahelikuna hulgaliselt oose, neist suurimad on lõunas asuvad Varesemäed ja põhjas asuv Tääksi oos.
Tääksi ürgorg.
Oru põhjapoolset otsa nimetatakse Tääksi ürgoruks ja see ulatub kõrgustiku põhjaservani ning suubub seal Navesti orgu. Mööda Tääksi orgu voolab oru keskosast 63 m kõrguselt lähtuv Tääksi oja, mis suubub 38,5 m kõrgusel Navesti jõkke.
Välgita ürgorg.
Oru kesk- ja lõunapoolset osa nimetatakse ka Välgita ürgoruks ja see suubub kõrgustiku põhjaosa muust kõrgustikust eraldavasse Tänassilma-Viljandi-Raudna orgu. Tääksi oja lähtest umbes 1,6 km lõuna pool voolab läänest orgu Viru oja, mis kulgeb kogu oru lõunaosas ning suubub 40,5 m kõrgusel Tänassilma jõkke. Oru lõunaosas asuvad Varesemäed, mille idapoolsel jalamil on Viru ojale paisutatud Kehklase järv.
Georgi Orlov

Georgi Orlov (vene keeles Георгий Иванович Орлов; 28. aprill 1884 Peterburi – 15. oktoober 1941 Sevurallagi vangilaager, Sosva, Sverdlovski oblast) oli Eesti arst ja poliitik, I Riigivolikogu liige.
Elulugu.
Georgi Orlov sündis Peterburis õigeusu preestri pojana. Tema isa Ivan Orlov oli Irkutski polgu preester.
Lõpetas õigeusu vaimuliku seminari ja astus Tartu Ülikooli arstiteaduskonda, mille lõpetas aastal 1911 arsti astme väärilisena.
Osales arstina nii Esimeses maailmasõjas kui ka Vabadussõjas (Loodearmee ridades). Alates 1920. aastatest töötas ta jaoskonnaarstina Laura alevikus Petserimaal ning lõi kaasa Petserimaa vene haridus- ja kultuuriseltside töös.
Ta oli I Riigivolikogu liige 30. valimisringkonnast.
Georgi Orlov arreteeriti NKVD poolt koos abikaasaga 14. juunil 1941 ning viidi Vene NFSVsse Sevurallagi vangilaagrisse, kus ta suri eeluurimise ajal.
Isiklikku.
Tema abikaasa Veera arreteeriti ja küüditati 14. juunil 1941 Siberisse, ta suri 1942. aastal Tomski oblastis Retška Panja külas.
Tema noorem poeg Igor (1917–1944) mobiliseeriti 1941. aastal Punaarmeesse, kus teenis sanitarina. Nooremseersant Igor Orlov langes Tehumardi öölahingus 10. oktoobril 1944, võideldes 249. Eesti Laskurdiviisi 917. Laskurpolgu ridades. Ta on maetud Tehumardi vennaskalmistule.
Tšiillased

Tšiillased (hispaania "chilenos") on rahvas Lõuna-Ameerikas, Tšiili põhirahvus.
Ülem-Suetuk

Ülem-Suetuk (Верхний Суэтук, varem Kamennõi Brod) on küla Venemaal Krasnojarski krais (varem Jenissei kubermangus) Karatuzskoje rajoonis.
Külas on suur eestlaste kogukond.
Ülem-Suetuk on asutatud 1850. aastal. Asutamine kinnitati ametlikult 1851.
Külas asub eestlaste kirik.
1901. aastast tegutseb külas puhkpilliorkester.
Külas tegutseb 9-klassiline põhikool, kus 2009. aasta seisuga õppis 12 õpilast. Koolis õpetatakse ka eesti keelt.
Ülem-Suetuki naaberküla Ülem-Bulanka ehk Pulan on samuti eestlaste küla.
Andres Lehestik

Andres Lehestik (sündinud 4. septembril 1962) on eesti taksidermist.
Ta on avaldanud luulet ajakirjas Looming. Ta on avaldanud ka mitu luulekogu ning on ajalehe Eesti Kirik regulaarne kaastööline. 
Lehestik on olnud ka EELK Põlva Püha Neitsi Maarja koguduse juhatuse esimees.
Pere.
Tema isa oli pedagoog Paul Lehestik.
Põlva Keskraamatukogu

Põlva Keskraamatukogu on Põlva vallavalitsuse hallatav rahvaraamatukogu, millel on maakonnaraamatukogu staatus.
Raamatukogu eesmärk on tagada elanikele vaba ja piiramatu juurdepääs informatsioonile, teadmistele ja kultuurile, toetada elukestvat õppimist ja enesetäiendamist ning teha koostööd külakogukonnaga, piirkonna haridus-, kultuuri- ja spordiasutustega, sh mittetulundusühingutega, sihtasutustega ja seltsingutega. Raamatukogu põhieesmärk maakonnaraamatukoguna on Vabariigi Valitsuse kultuuripoliitika põhisuundade jälgimine, maakonna raamatukogude komplekteerimine, tegevuse analüüsimine ja aruandluse korraldamine, erialane nõustamine ja täienduskoolituse korraldamine.
1996. aastast tegutseb raamatukogu Põlvas, Kesk tänav 16 asuvas hoones, mis on ehitatud 1910. aastal seltsimajaks endise kirikukõrtsi asemele (hoonele pandi nurgakivi 30. mail 1910 ning ehitis valmis poole aastaga).
Struktuu r.
Põlva Keskraamatukogul on haruraamatukogud Ahjal, Himmastes, Kauksis, Kiidjärvel, Kiumal, Peril, Taevaskojas (Taevaskoja raamatukogu), Tilsis, Moostes, Rasinal, Vanakülas ja Vastse-Kuustes.
Ajalugu.
Praeguse Põlva Keskraamatukogu eelkäijaks on 1926. aastal asutatud Koiola Valla Avalik Raamatukogu, mis asus Põlva külje all Koiola vallamajas. 1926. aastal oli raamatukogus ainult 69 raamatut. Esimese tegevusaasta aruandest loeme, et raamatukogu asus toas pinnaga 13 ruutmeetrit. Raamatud olid kapis, kuhu mahtus 1,5 jooksevmeetrit riiuleid. Raamatukogu oli avatud igal reedel 3 tundi. Lugejaid oli esimesel tegevusaastal 23, neist 4 õpilast.
Kesk tänav (Põlva)

Kesk tänav on tänav Põlvas.
Kesk tänaval asuvad Põlva turg, Põlva Maarja kirik, Põlva Keskraamatukogu, Põlva Kultuuri- ja Huvikeskus, Põlva Kool, Mesikäpa Hall.
Polli oja

Polli oja (ka Võistre oja) on oja Sakala kõrgustiku põhjaosas, Viljandi maakonnas Viljandi vallas.
Oja pikkus on 6 km, langus 25,5 m, lang 1,56 m/km ja valgla suurus 16,3 km². Oja saab alguse 104,5 m kõrgusel Kookla külas Epra–Sürgavere–Klaassepa tee ligidal ja suubub 79 m kõrgusel Aindu ja Tobraselja küla piiril paremalt poolt Uueveski ojasse 8,8 km kaugusel selle suudmest.
Oja kuulub Lääne-Eesti vesikonda ja Pärnu alamvesikonda.
Ahtalehine nurmikas

Ahtalehine nurmikas ("Poa angustifolia") on kõrreliste sugukonda nurmika perekonda kuuluv rohttaimeliik.
Kirjeldus.
Ahtalehise nurmika pööris on 7–10 cm pikk ja pikliku kujuga. Pähikud on 3,5–4,5 mm pikad, sisaldades 2–3 õit. Välissõkla alusel on pikk kähar karvatutt. Keeleke on 0,8–1,8 mm pikkune. Lehed on paadikujuliselt ahenenud. Juurmised lehed pikad ja väga kitsad, peaaegu harjasjad. Kõrrelehed 1–1,5 mm laiad ning enamasti pealt karvased. Taimed on pika maa-aluse risoomiga ja tupesiseste võsudega, mis on vanade lehetuppedega ümbritsetud. Ahtalehine nurmikas kasvab 30–80 cm kõrguseks. Taimed õitsevad juunis-juulis. 
Kasvukoht.
Ahtalehine nurmikas kasvab kuivadel nõlvadel, teeäärtel, loodudel ja hõredates metsades. 
Levik.
Eestis tavaline.
Kristian Pikner

Kristian Pikner (sündinud 28. novembril 1991) on eesti harrastusfotograaf.
Pikner on oma fotoloomingu eest tunnustust pälvinud ja Vikipeedias, kus ta valiti mõlemal korral parimaks pildilisajaks. Ühtlasi valiti ta 2017. aastal esimeseks .
Haridus ja töökäik.
Pikner lõpetas 2013. aastal Pärnumaa Kutsehariduskeskuse ehituspuusepa ja palkmajaehitaja kutsega.
Ta saavutas teise koha Pärnumaa kutsehariduskeskuse kaheliikmelise võistkonna koosseisus 2012. aasta aprillis Pärnus toimunud üleriigilistel ehituspuuseppade kutsemeistrivõistlustel. Võistlustöö ülesandeks oli lastemaja puitsõrestiku valmistamine. Esikolmikusse pääsemine tagas talle ehituspuusepa I kvalifikatsiooni, mis tähendas, et kutsehariduskeskuse lõpetamisel 2013. aastal ei pidanud ta enam kutseeksamit sooritama. 
Pikner igapäevane töö on seotud puittoodete (trepid, aknad, mööbel) valmistamisega.
Fotograafia.
Pikner on pildile jäädvustanud loodust (loomi, taimi, putukaid, loodusnähtusi), linnavaateid ja üksikobjekte ning kasutab selleks mh droonifotograafia vahendeid. Eriti tugevalt paelub teda virmaliste pildistamine. Ta on kogu oma elu elanud Varbla külas Eesti läänerannikul, kooli ajal ka Pärnus. Seepärast on ta peamiselt pildistanud Varbla vallas ning Pärnumaal.
Ta on lisanud Wikimedia Commonisse üle 300 faili ning kolm tema fotot on valitud Wikimedia Commonsi aasta pildi finaali.
Klikkerkoolitus

Klikkerkoolitus (ka "klikkertreening" või "plõksutikoolitus"; inglise keeles "clicker training", soome keeles "naksutinkoulutus") on teaduspõhine meetod peamiselt loomade treenimiseks, kuid samu põhimõtteid kasutatakse ka inimeste õpetamisel (TAGteach ). Klikkerkoolitus põhineb positiivsel kinnistamisel. 
Ajalugu.
Klikkerkoolituse alus on operantne tingimine, mida kirjeldas B. F. Skinner. 
B. F. Skinner ja tema õpilased Marian Breland Bailey ja Keller Breland uurisid teise maailmasõja ajal tuvide käitumist ning nende treenimise võimalusi, et leida meetod treenitavale vahetu ja täpse tagasiside andmiseks. Brelandid võtsid kasutusele termini "bridging stimulus" (sild). 
Ehkki Brelandid soovitasid juba 1940. ja 1950. aastatel klikkerkoolitust ka koertele, leidis meetod laiema toetuse alles 1980. aastate lõpus. 1992. aastal hakkasid Karen Pryor ja Gary Wilkes pidama koeraomanikele seminare ning 1999. aastal ilmus Karen Pryori "Clicker Training for Dogs" (eesti keeles "Klikkerkoolitus koertele" ISBN 9985007042, ISBN 9789985007044). 
1998. aastal ilmus Alexandra Kurlandi "Clicker Training For Your Horse" ( ISBN 1-86054-292-1).
Meetod.
Klikkerkoolituse meetod on soovitud tegevuse kinnistamine (audiosignaal – klikk – ja sellele järgnev kinnitaja, näiteks toidupala). 
Kõigepealt luuakse "sild" – loom taipab, et klikile järgneb positiivne kinnitaja (ka sarrustus). 
Alustatakse spontaanse tegevuse positiivse tunnustamisega ning liigutakse väikeste etappide kaupa edasi (vormimine, inglise keeles "shaping"). 
Meetodi eelisteks peetakse, et treeneri tähelepanu on keskendunud positiivse tegevuse tunnustamisele, mitte negatiivse karistamisele. Puuduseks on, et tulemus sõltubki eelkõige treeneri tähelepanuvõimest, looma tegevuse mõtestamisest ja praktilistest oskustest.
Mindaugas Leskauskas

Mindaugas Leskauskas (1974 – 2022) oli leedu alpinist ja arst.
Ta on esimene Baltimaade alpinist, kes on tõusnud kaheksatuhandelise Xixabangma peatippu (kõrvaltippu tõusis varem Ilgvars Pauls).
Leskauskas lõpetas Biržais keskkooli. Ta on erialalt hambaarst ja töötab R. Leskauskase hambakliinikus Biržais.
Alpinism.
2004. aasta mais võttis ta ronija ja arstina osa Leedu seitsmeliikmelisest ekspeditsioonist Himaalajas Xixabangmale (8027 m). Ekspeditsiooni juhtis eelmisel aastal Džomolungmale tõusnud Saulius Vilius. Šerpade abi ei kasutatud.
Tippu jõudis ainsana ekspeditsiooni noorim liige 29-aastane Mindaugas Leskauskas. 
Selle tipputõusuga sai ta samal aasta Leedu esivõistlustelt alpinismis kõrgtõusude kategoorias esikoha. Balti mägironijate iga-aastasel kokkutulekul tunnistati see tõus 2004. aasta üheks parimaks tipputõusuks.
2022. aasta sügisel suri Tetnuldi (Gruusia) mäele ronides (grupp kukkus kõrgelt; mäe jäisel harjal libises ilmselt üks kolmikust ja vedas teised alla).
Lääne-Kowlooni Kultuurikvartal

Lääne-Kowlooni Kultuurikvartal on kultuurikeskus Hongkongis Kowlooni piirkonnas. Kvartalis on visuaalkultuuri muuseum M+, näituste ja esituskunstide hooned ning rohealad virgestuseks.
Murunurmikas

Murunurmikas ("Poa annua") on kõrreliste sugukonda nurmika perekonda kuuluv rohttaimeliik.
Kirjeldus.
Murunurmika pööris 4–6 cm pikkune hõre ja püramiidjas. Pähikud on 4–5 mm pikkused, sisaldades 4–5 õit. Välissõklal on lai kilejas serv, mille roodudel ja servas asuvad ripskarvad. Keeleke on kuni 2 mm pikkune, teritunud tipuga. Lehed on paadikujuliselt ahenenud 2–5 mm laiad ja nõrgad. Lehetuped on murunurmikal veidi lapikud. Lehtede värvus on kollakas või puhasroheline. Taimed kasvavad 5–25 cm kõrguseks ja moodustavad enamasti tihedaid kogumikke, õitsevad maist augustini. 
Kasvukoht.
Murunurmikas kasvab tallatud kohtadel niitudel ja karjamaadel ka teeradadel, põldudel ja aedades.
Levik.
Eestis sage.
Lapik nurmikas

Lapik nurmikas ("Poa compressa") on kõrreliste sugukonda nurmika perekonda kuuluv rohttaimeliik.
Kirjeldus.
Lapiku nurmika pööris 2–6(10) cm pikkune tihe ja lünklik. Pähikud on hallikasrohelised, 3,5–5,5(7) mm pikkused ja sisaldavad 4–6(8) õit. Keeleke on kuni 0,5–1,5 mm pikkune ning nüri. Nii kõrs kui alumised lehetuped on lapikul nurmikal lapik, kõrs nurkjalt tõusev, tundub pöörise jaoks liiga jäme. Taimed kasvavad kuni 40 cm kõrguseks, õitsevad juunis–juulis. 
Kasvukoht.
Lapik nurmikas kasvab kuivadel nõlvadel, teeäärtel, rusul ning müüridel.
Levik.
Eestis tavaline.
Välislingid.
Lapik nurmikas e-taimemäärajas
Baltikumi aasta parim kõrgtõus

Baltikumi aasta parim kõrgtõus on Baltikumi meistrivõistluste raames aasta parima alpinistliku kõrgtõusu väljaselgitamine.
Kõrgtõusude sooritajad Baltimaadest (Eestist, Lätist ja Leedust) esitavad meistrivõistluste žüriile aasta jooksul toimunud ekspeditsioonide raportid. Žürii, kuhu kuulub kaks kohtunikku igast Balti riigist, selgitab välja paremusjärjestuse.
Esimest korda käsitleti meistrivõistlustel kõrgalpinismi eraldi kategooriana (võistlusklassina) 1990. aastal. Varem vaadeldi kõiki tõuse koos neid kategooriatesse liigitamata. Nii tehti üksikutel aastatel ka hiljem (2001, 2004).
Kalju-lava

Kalju-lava on vabaõhulava Harju maakonnas Lääne-Harju vallas Padise ja Kasepere külade piiril Kloostri jõe ääres.
Lava ehitust alustas maaomanik Kalmer Kuningas 2011. aasta sügisel ja lava avamine toimus 27. mail 2012. Kalju-lava on täielikult eraprojekt. 
Lava on rajatud amfiteatri stiilis, kasutades ära looduslikku maastiku. Idee lava sellises stiilis rajamiseks pärineb Vahemere ääres nähtud amfiteatritest.
Kalju-lava ehitanud Kalmer Kuninga soov oli nimetada lava naabrimees Kalju Terasmaa auks, nii oli lava esialgne nimi Kalju Terasmaa nimeline laululava. Avamisüritusel 27. mail 2012 kuulutati kohapeal välja konkurss uue ja lühema nime leidmiseks. Pakkumisi oli palju, kuid valituks osutus esialgse nime lühendatud verisioonina Kalju-lava.
Kalju-lavaga toimetab Kallaste Turismitalu, korraldades põhiliselt suvekontserte, aga ka teatrietendusi ja perepäevi.
Pärsti oja

Pärsti oja on oja Sakala kõrgustiku põhjaosas, Viljandi maakonnas Viljandi vallas.
Oja pikkus on 4 km, langus 20 m, lang 5 m/km ja valgla suurus 4,35 km². Oja saab alguse 99,5 m kõrgusel Pärsti ja Vanamõisa küla piiril Epra–Sürgavere–Klaassepa tee ligidal ja suubub 79,5 m kõrgusel Aindu ja Tobraselja küla piiril paremalt poolt Polli ojasse.
Oja kuulub Lääne-Eesti vesikonda ja Pärnu alamvesikonda.
Rahksoon

Rahksoon (ka "Köstrioja") on oja Harju maakonnas Kose vallas.
Oja pikkus on 4 km, langus 19 m, lang 4,75 m/km ja valgla pindala 6,7 km². Oja saab alguse Võlle külas Vambola talu juurest ja suubub Kose aleviku veepuhastusjaama juures Pirita jõkke 68,7 km kaugusel selle suudmest. Suudmest kuni Ahisilla külani lookleb oja 6–7 meetri sügavuses soises orus ning Kose–Jägala maanteest ida pool voolab oja vesi kraavides.
Oja kuulub Lääne-Eesti vesikonda ja Harju alamvesikonda.
Rahksoone kaldal asub Ahisilla linnusekoht.
Salunurmikas

Salunurmikas ("Poa nemoralis") on kõrreliste sugukonda nurmika perekonda kuuluv rohttaimeliik.
Kirjeldus.
Salunurmika pööris 5–12 cm pikkune ja hõre. Pähikud on 3 mm pikkused, helerohelised. Keeleke puudub või on kuni 1 mm pikkune. Lehed on teritunud tipuga, 1–2 mm laiad ja sageli rõhtalt hoiduvad. Taimed kasvavad 25–60 cm kõrguseks ja moodustavad hõredad puhmad, taimed õitsevad juunis–juulis. 
Kasvukoht.
Salunurmikas kasvab leht- ja segametsades, võsastikes.
Levik.
Eestis tavaline.
Tarmo Mutso

Tarmo Mutso (sündinud 18. detsembril 1969) on Saksa-Balti Kaubanduskoja Tallinna büroo juht.
Aastail 2006–2018 töötas ta Ettevõtluse Arendamise Sihtasutuse turismiarenduskeskuse direktorina.
Elukäik.
Tarmo Mutso on sündinud Tartumaal Eha ja Haljand Mutso esiklapsena. Ta õppis Kõrveküla Põhikoolis ja seejärel Lähte Ühisgümnaasiumis. Põhikoolist kuni ülikooli lõpuni mängis ta puhkpilliorkestris ja oli gümnaasiumi ajal kitarrist ansamblis Hetk. Lisaks tegeles ta Kreeka-Rooma maadlusega. 
Mutso õppis Maaülikooli maainseneri teaduskonnas aastatel 1988–1994. Õpingute ajal praktiseeris ta poolteist aastat (1989–1991) Saksamaal ökoloogilist tootmist, rakendades Rudolf Steineri ja Maria Thuni filosoofiat.
Ülikooliõpingute kõrvalt tegeles Mutso ettevõtlusega. Ta asutas kursusekaaslastega ettevõtte, mis vahendas toidukaupu Tallinna ja Tartu vahel. 
1994. aastast töötas ta Eesti Välisministeeriumi välismajanduspoliitika osakonnas, olles spetsialiseerunud saksakeelsetele riikidele. Sama aasta lõpus astus ta Eesti Diplomaatide Kooli ning 1995. aastal läks diplomaatide kursusele Berliinis ja Bonnis. Aastatel 1996–1999 oli ta majandusametnik Bonnis Eesti saatkonnas. 1999. aastal Eestisse naasnult jätkas ta tööd Välisministeeriumi välismajanduspoliitika osakonnas, juhtides strateegiliste (tsiviil- ja militaarotstarbeliste) kaupade ekspordi kontrolli bürood. Aastatel 2003–2006 oli ta Viini Eesti saatkonnas majandusametnik ja konsul. 
2006. aastal naasis ta Eestisse, kus töötas Ettevõtluse Arendamise Sihtasutuse turismiarenduskeskuse direktorina ja 2018. aastast Saksa-Balti Kaubanduskoja Tallinna büroo juhina. 
Mutso on olnud Euroopa turismikomisjoni juhatuse liige.
Hobid.
Aastatel 2006–2009 harjutas Mutso koos sõbraga kätt kartulikasvatuses, saades sertifitseeritud kartulikasvatajaks Eestis. Samuti on ta katsetanud õlletegemist. Meelishobina on ta välja toonud kalapüügi. Koos abikaasaga tantsib ta ka rahvatantsurühmas Tugevad ja Kohevad. Harrastab golfi.
Isiklikku.
Tarmo Mutso on 18. maist 1996 abielus Kristi Mutsoga (sündinud 1970). Paaril on kolm last: Anne-Marie (sündinud 1996), Helena (sündinud 1999) ja Linda (sündinud 2003).
Tarmo Mutsol on vend Mart Mutso.
Soonurmikas

Soonurmikas ("Poa palustris") on kõrreliste sugukonda nurmika perekonda kuuluv rohttaimeliik.
Kirjeldus.
Soonurmika pööris on hõre ja laiuv. Pähikud on 3,5–5 mm pikkused. Välissõkla tipus asub sageli sirpjas kuldkollane laik. Keeleke on kuni 5 mm pikkune, teritunud tipuga, välispinnal valgete lühikarvadega. Lehed on pikalt teritunud tipuga, 2–4 mm laiad ja lõdvad. Alumised lehetuped on taimel ruljad ja siledad. Kõrred püstised või tõusvad, sageli sõlmekohtadest juurduvad. Taimed kasvavad hõremurusalt, on 30 kuni 90 cm kõrged ja pika roomava risoomiga, õitsevad juunis–juulis. 
Kasvukoht.
Soonurmikas kasvab niisketel niitudel ja puisniitudel, veekogude kallastel, võsastikes, prahipaikadel.
Levik.
Eestis tavaline.
Rahvusvaheline Tenniseföderatsioon

Rahvusvaheline Tenniseföderatsioon (inglise "International Tennis Federation", lühend ITF; kuni aastani 1977 "International Lawn Tennis Federation", lühend ILTF) on maailma tennise valdkonda juhtiv organisatsioon (föderatsioon). 2016. aastaks oli ITF-ga ühinenud 211 rahvuslikku föderatsiooni (sh Eesti Tennise Liit). ITF-l on õigus muuta tennise reegleid, ta esindab tennise valdkonda Rahvusvahelises Olümpiakomitees, ta korraldab tennisevõistlusi, samuti populariseerib tennist kogu maailmas.
Organisatsioon asutati 1. märtsil 1913 nime all International Lawn Tennis Federation (lühend ILTF). Aastal 1977 kaotati organisatsiooni nimest sõna 'lawn' (eesti keeles 'muru') tunnistades tõsiasja, et enamik tenniseturniire ei peetud enam murul.
ITF

ITF on mitme rahvusvahelise organisatsiooni nime lühend:
Ahto Nurk

Ahto Nurk (6. september 1931 Varja – 29. jaanuar 2017) oli eesti koorijuht, dirigent ja muusikapedagoog.
Ta lõpetas Kunda Keskkooli ja 1956. aastal Tallinna Muusikakooli koorijuhtimise erialal (õpetaja Laine Karindi).
Aastatel 1951–1953 töötas ta Kunda Keskkoolis lauluõpetaja ja koorijuhina. 1953. aastast juhtis Tallinna harrastuskoore ja rahvamuusikaansambleid. Aastatel 1953–1968 töötas laulmisõpetajana Tallinna 16. Keskkoolis. 
1963. aastal asutas ta Vabariikliku Koorijuhtide Segakoori ning oli aastaid selle koori dirigent ja laulja. 1972. aastast oli ta ka Eesti Orkestrijuhtide Rahvamuusikaorkestri kunstiline juht ja peadirigent. 1973. aastast oli Nurk Tallinna lauluklubi Laulurõõm asutaja ja kunstiline juht. Aastatel 1966–2008 oli ta Loo segakoori Looheli ja 1996. aastast Maardu-Loo segakoori peadirigent. Korraldas Jõelähtme laulupäevi.
Aastatel 1978–1989 oli ta Eesti NSV Rahvaloomingu ja Kultuuritöö Teadusliku Metoodikakeskuse rahvamuusikasektori juhataja.
1994. aastast oli ta üldtantsupidude rahvamuusikaansamblite juht. Nurk oli ka rahvamuusikapidude kunstiline juht. 1999. aastal õpetas ta Soomes Joensuu konservatooriumis eesti rahvamuusikat. Aastatel 2000–2008 õpetas ta Loo Keskkoolis akordioni ja solfedžot. Ta on koostanud laulikuid ja noodikogumikke.
Aastatel 1989–1993 oli ta Eesti Rahvatantsu ja Rahvamuusika Seltsi juhatuse esimees.
Kahar nurmikas

Kahar nurmikas ("Poa remota") on kõrreliste sugukonda nurmika perekonda kuuluv rohttaimeliik.
Kirjeldus.
Kahara nurmika pööris on laiuv, 12–30 cm pikk, pikkade karedate harudega. Pähikud on 3–4,5 mm pikkused. Välissõklal on paljas. Keeleke on kuni 3 mm pikk, teritunud tipuga. Lehed on tipus paadikujuliselt ahenenud, 5–15 mm laiad. Alumised lehetuped on kaherealiselt lapikud, kuni 1 cm laiad ja karedad. Taimed on 60–100 cm kõrgused ja pika roomava risoomiga, õitsevad juunis–juulis. 
Kasvukoht.
Kahar nurmikas kasvab niisketes leht- ja segametsades ning kaldavõsastikes.
Levik.
Eestis paiguti.
Välislingid.
Kahar nurmikas e-taimemäärajas
Ligunurmikas

Ligunurmikas ("Poa subcaerulea") on kõrreliste sugukonda nurmika perekonda kuuluv rohttaimeliik.
Kirjeldus.
Ligunurmika pööris on püramiidjas, enamasti paariti asetsevate harudega. Pähikud on 4–6 mm pikkused, lillakad. Keeleke on kuni 1–2,5 mm pikkune ja tömbi tipuga. Lehed on tipus paadikujuliselt ahenenud. Ülemine leht 1–2 cm pikkune. Taimed on madalakasvulised, 7–20 cm kõrgused, kaarjalt tõusvate kõrtega. Taimed õitsevad juunis-juulis. 
Kasvukoht.
Ligunurmikas kasvab niisketel liivastel või soostunud kohtadel elamute ümbruses, rannikupiirkonnas.
Levik.
Hajusalt üle Eesti.
Sihikraav

Sihikraav on kraav Sakala kõrgustiku põhjaosas, Viljandi maakonnas Viljandi vallas Pärsti külas.
Kraavi pikkus on 0,4 km, langus 2 m ja lang 5 m/km. Oja saab alguse 96 m kõrgusel Pärsti külas piiril Epra–Sürgavere–Klaassepa tee ligidalt ja suubub 94 m kõrgusel paremalt poolt Pärsti ojasse.
Kraav kuulub Lääne-Eesti vesikonda ja Pärnu alamvesikonda.
Kraavi on suunatud Pärsti biotiikidest väljuv heitvesi.
Matti Liiske

Matti Liiske (28. november 1939 Tooste küla, Räpina vald, Võrumaa – 19. august 2017) oli eesti energeetikateadlane ja professor. 
Ta on uurinud loomapidamishoonete sisekliimat ja selle automatiseerimise küsimusi. On õpetanud elektrotehnikat, elektriajameid, insenerieetikat, hoone sisekliimat jm.
Ta lõpetas 1958. aastal Vaeküla Põllumajanduse Mehhaniseerimise Tehnikumi ning 1963. aastal EPA põllumajanduse mehhaniseerimise erialal. Ta kaitses Läti Põllumajanduse Akadeemias 1974. aastal väitekirja ning sai tehnikakandidaadi kraadi. 1996. aastal sai ta tehnikadoktoriks.
Ta töötas alates 1963. aastast EPA-s, oli 1981. aastast elektrifitseerimiskateedri dotsent ja professor (1992–2005). Alates 2005. aastast oli ta EMÜ tehnikainstituudi emeriitprofessor. 
EPA kaugõppeteaduskonna dekaan 1989–1992, tehnikateaduskonna dekaan 1994–1999.
Jalgpallitreener

Jalgpallitreener on isik, kes vastutab jalgpalliklubi või riigi jalgpallikoondise funktsioneerimise eest. Klubi puhul annab jalgpallitreener oma tegevusest aru klubi presidendile. 
Jalgpallitreeneri ülesannete seas võib olla: