tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Laatre Laurentsiuse kirik

Laatre Laurentsiuse kirik on kirik Sangaste kihelkonnas Tartumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Valga maakonnas Valga vallas Laatre alevikus. 
Kirikus tegutseb Laatre Püha Laurentsiuse kogudus.
Laatre esimene puukirik hävis tules 1558. aastal. 1594. aastal ehitas Laatre mõisnik Conrad Taube uue kiriku, mis aga Põhjasõja ajal aastal 1702 venelaste poolt maha põletati. Uuesti algas kiriku ehitus aastal 1730. 
Kirik ehitati 1831 kohta, kus varem asus põlenud puukirik. Kirik ja tornikellon tunnistatud riiklikuks kultuurimälestiseks. Praegune kivikirik õnnistati sisse 11. või 12. mail aastal 1838. Aastal 1881 kirik rekonstrueeriti ning ehitati juurde käärkamber, altar ja kantsel. Samal aastal kinkis paruness Marie von Nolken kirikule maalitud altaripildi. Uue, Walkeni firma oreli sai kirik 1894. aastal 300. aastapäevaks. Maksma läks see 2400 rubla.
1773. aastal sai kirik Laatre kalmistu jaoks maad. Sinna on maetud avaliku elu tegelasi nagu Friedrich Kuhlbarsi isa Jakob Kuhlbars ja vend Joseph Kuhlbars ja teised.
Laatre kiriku köstrid teadaolevatel andmetel: Peeter Treufeldt (1920–1921) ja Peeter Suve (1921–1929).
Aastani 1935 oli Laatre kirik Sangaste kiriku abikirik. EELK Konsistooriumi kirjaga nr 5196, 29. oktoobrist 1935 kuulutati kirik ja kogudus iseseisvaks. (Riigiteataja, nr 43 § 20) Seepärast on ka neis õpetajad olnud ühised. Aastatel 1919–1924 oli nõukogu esimees Willem Treufeldt, kelle ajal ehitati kirikule uus köstrimaja (on praeguseni alles, kuid väga armetus seisus ning eravalduses). Aastatel 1932–1936 oli kiriku nõukogu esimees Julius Raudsepp, aastail 1936–1940 Feliks Fuchs. Juhatuse koguduse esimehed on olnud veel:
2005. aastal märtsis toimus Laatre kirikus EELK Valga praostkonna sinod, milles osalesid praostkonna kõik vaimulikud ning igast kogudusest kaks valitud saadikut. Kirikus toimunud jumalateenistusel teenis ka peapiiskopiks valitud Andres Põder. Eestis on kokku 12 paostkonda. Kõigis peetakse sinod. Laatres toimunu oli teine.
Mustvee Halastuse ja Püha Kolmainsuse Ühisusu kirik

Mustvee Halastuse ja Püha Kolmainsuse Ühisusu kirik (vene keeles Муствеэская Единоверческая церковь Святой Троицы; varasema nimega "Mustvee Kolmainu Jumala kirik") on kirik Jõgeva maakonnas Mustvees, Narva maantee 26.
Mustvees valmis Püha Kolmainsuse Ühisusuliste kogudusel puukirik 1840. aastal, 1877. aastal valmis aga tänane kirikuhoone.
Vene õigeusu kirik tegutses hoones kuni 1957. aastani, pärast seda sai hoonest jahu- ja mööblikauplus. Aastal 1980 anti hoone kirikule tagasi, aga sedakorda baptisti kiriku Mustvee Betaania koguduse käsutusse.
2003. aastal sai kiriku enda käsutusse Püha Kolmainsuse Ühisusuliste kogudus Mustvee Halastuse ja Püha Kolmainsuse Ühisusu Kogudus on iseseisev õigeusukogudus, mis ei kuulu Konstantinoopoli ega ka Moskva patriarhaadi kanoonilisse alluvusse.
Mõniste-Ritsiku Ristija Johannese kirik

Mõniste-Ritsiku Ristija Johannese kirik on õigeusu kirik Võru maakonnas Rõuge vallas Varstu alevikus. See on tunnistatud riiklikuks kultuurimälestiseks.
Pühakoda kasutab EAÕK Mõniste-Ritsiku Ristija Johannese kogudus.
Kirik ehitati 1855. aastal Mõniste mõisa maadele ja seetõttu kandis see algselt nime Mõniste kirik. Kiriku kõrval on Ritsiku kalmistu. Kuna kirik ei asunud tegelikult Mõnistes, siis hakati seda hiljem kutsuma Mõniste-Ritsiku kirikuks.
17. septembril 2016 avati kiriku juures mälestuskivi eesti soost pühakutele Theodor Petaile (oli mitme õigeusu kooli õpetaja-köster ja ka koolijuht) ja Anna Petaile (oli kooliõpetaja); nad küüditati juuniküüditamise käigus. Theodor lasti maha aastal 1942 Sosva vangilaagris, Anna suri aastal 1948 Tomski oblastis. Aastal 2012 kanoniseeris Konstantinoopoli Püha Sinod nad uusmärtriteks. Mälestuskivi pühitses metropoliit Stefanus koos ülempreestrite Andreas Põllu ja Aleksander Sarapiku ning preester Justinus Kivilooga. Mälestuskivi avamisel osalesid Kaitseliidu Võru maleva auvahtkond, naiskodukaitsjad, noorkotkad ja kodutütred.
Pärnu Issandamuutmise kirik

Pärnu Issandamuutmise kirik on õigeusu kirik Pärnus aadressil Aia tänav 5. See on Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku Pärnu ja Saare piiskopkonna katedraalkirik. 
Kirikut hakati ehitama aastal 1902, see valmis ja pühitseti aastal 1904. Vana-vene stiilis kirikuhoone ehitamise eestvedaja oli Mihkel Suigusaar, hoone arhitekt oli Vladimir Lunski, ehitusmeister oli Karl Klein. 11 ikooniga ikonostaas valmis aastal 1927. Kirikut on kasutanud Pärnu Issandamuutmise kogudus.
Vasknarva Prohvet Eelija skeeta

Vasknarva Prohvet Eelija skeeta on Vene Õigeusu Kiriku Kuremäe kloostri skeeta Ida-Viru maakonnas Alutaguse vallas Vasknarva külas.
Prohvet Eelija kirik.
Esimene puitkirik prohvet Eelija auks ehitati Vasknarvasse 1818. aastal, praegune Nikola-Arseniose kalmistukirik. Uue, kolme altariga Vasknarva Prohvet Eelija kivikiriku ehitust alustati 19. sajandi lõpus 1867. aastal ja selle ehitamiseks kulus kuus aastat. Kirik pühitseti sisse 18. detsembril 1873. 
Kiriku juures tegutses õigeusu kihelkonnakool Vasknarvas ja õigeusu abikool Jaama külas.
Kuremäe klooster asutas seitse kilomeetrit enne Vasknarvat asunud erakla haigetele ja vanadele õdedele. 1940. aastal erakla suleti.
Vasknarva Prohvet Eelija kirik sai teises maailmasõjas raskelt vigastada ja taastati varemetest 1970.–1980. aastatel. 
Püha Eelija skeeta.
2002. aasta septembris muudeti Vasknarva Prohvet Eelija kiriku hoonetekompleks Moskva patriarhi Aleksius II korraldusel Pühtitsa Jumalaema Uinumise Stauropegiaalse Naiskloostri Püha Eelija skeetaks ning viidi kloostri alluvusse. Seejärel algasid kogu hoonetekompleksi hõlmanud restaureerimis- ja remonditööd. Skeetas elab kümmekond Pühtitsa (Kuremäe) kloostri õde.
Tapa Jakobi kirik

Tapa Jakobi kirik on EELK Järva praostkonna kirik Lääne-Viru maakonnas Tapal.
Kirik avati 27. novembril. 1932 Algselt kavandatud nõeljas tornikiiver jäi ehitamata, ent ehitati 1994. aastal algset kavandit kasutades lõpuks välja.
Narva-Jõesuu Püha Suurvürst Vladimiri kirik

Narva-Jõesuu Püha Suurvürst Vladimiri kirik on õigeusu kirik Ida-Viru maakonnas Narva-Jõesuus. Kirik teisaldati Narva-Jõesuusse 1948. aastal Merikülast.
Kirik põles 2021. aasta veebruaris ja uuesti sama aasta juunis.
Ajalugu.
Algne kirik.
Narva-Jõesuu algse kiriku ehitamiseks laekus annetusi mitte ainult aleviku elanikelt ja suvitajailt, keiser Aleksander III annetas 5000 rubla, Narva linn 6000 rubla ja tasuta ehituskrundi, Pühim Valitsev Sinod aga eraldas 2000 rubla ja sama suur summa laekus ka Balti Õigeusu Vennasteseltsilt. Kiriku nurgakivi piduliku pühitsemise viis 5. augustil 1890 läbi Riia ja Miitavi piiskop Arseni (Brjantsev) keiser Aleksander III, keisrinna Maria Fjodorovna ja teiste keisriperekonna liikmete osavõtul. Keiser Aleksander III pani oma käega paika nurgakivi ja mündi selle sisse. Piiskop Arseni pühitses valmis kiriku 17. augustil 1893 pühale apostlisarnasele vürstile Vladimirile. Kirikul oli viis vene stiilis kivist kellatorni ja ristikäikudeks mõeldud suletud galeriid. Kirik asus Narva jõe vasemal kaldal ja see ehitati arhitekt A. Ivanovi projekti järgi. 1944. aastal lasid taganevad Saksa väed kiriku õhku.
Teisaldatud kirik.
1945. aastal palus kogudus luba tuua Narva-Jõesuusse sõjas purustatud kiriku asemele Mereküla Jumalaema Kaasani ikooni kirik. 1946. aasta algul saadigi Tallinna ja Eesti ülempiiskopi Paveli (Dmitrovski) õnnistus, võimud lubasid teisaldada Mereküla kiriku üksnes uue linnaturu juurde, kus see seisab tänase päevani. Mereküla väike puukirik oli ehitatud 1867. aastal ning pühitsetud Jumalaema Kaasani ikoonile. 1948. aastal pühitses kiriku Tallinna ja Eesti piiskop Issidor (Bogojavlenski) pühale apostlisarnasele vürstile Vladimirile.
Tapa Ristija Johannese kirik

Tapa Ristija Johannese kirik on Lääne-Viru maakonnas Tapal asuv õigeusu kirik, mida kasutab Moskva Patriarhaadi Eesti Õigeusu Kiriku Tapa Ristija Johannese Kogudus.
Kirik (vene k. "Тапская Иоанно-Предтеченская церковь") ehitati aastatel 1901–1904 Vladimir Lunski projekti järgi.
Hoone ehitamine otsustati Riia vaimuliku konsistooriumi ukaasiga 30. aprillist 1899, ehitus algas 1901. aastal, nurgakivi pandi 2. septembril 1901. Nurgakivi pani Riia ja Miitavi piiskop Agafangel koos kohaliku vaimulikuga. Kirik pühitseti sisse 13. juunil 1904. 
Koguduse esimeseks preestriks (1895–1925) sai Kirill Janson, kes oli Tapa Ristija Johannese õigeusu koguduse asutaja 1895. aastal. 
1937. aastal ehitati ka kogudusemaja (Pikk tänav 3). Pärast sõda tegutses selles Tapa sidejaoskond, hiljem Tapa postkontor.
Juuru Püha Vassili Suure kirik

Juuru Püha Vassili Suure kirik on suletud õigeusu kirik Rapla maakonnas Rapla vallas Juuru alevikus.
Kirikuhoone.
Eestimaa kubermangu arhitekti Erwin Bernhardi projekti järgi rajatud pühakoda Oma stiili ja ehituse poolest on Juuru õigeusu kirik üks omapärasemaid ja kaunimaid Eestis. Juuru õigeusu kiriku ebasümmeetriline plaan ja kaks altarit oli tollal üsna ebaharilik. Ehitisel oli sibulkupliga nelitis, lõunaküljel väike sibulkuppel ja loodes kolmekorruseline kõrge telkkiivriga ja sibul-lõpetustega kellatorn. Kellatorn on hävinud.
Nurgakivi pandi kirikule 17. juulil 1892. Eestimaa kuberneri vürst Sergei Šahhovskoi kaasabil saadi raha 27 000 rubla Ufaa kaupmehelt Mihhail Vassili poeg Pupõševilt tingimusega, et kirik ehitatakse tema kadunud isa mälestuseks. Kiriku peaaltari pühitses Vassili Suure auks 8. septembril 1893 Riia ja Miitavi ülempiiskop Arseni (Brjantsev). Kõrvalaltari pühitses Radoneži Püha Sergiuse auks praost Mihhail Ikonnikov.
Kirikut kasutas Juuru Püha Vassili Suure kogudus alates 1892. aastast kuni koguduse sulgemiseni 1963. aastal. 
Pärast kiriku sulgemist anti see üle Mahtra sovhoosile, mis kasutas seda muuhulgas ka metallitöökojana. 1970. aastateks olid tornikuplid lagunenud ja seinad hakanud mõranema, nüüdisajaks on tornid peaaegu täielikult hävinenud. 
Kirik seisab kasutuseta ja laguneb endiselt, hoonet ei ole konserveeritud. Kirik anti õigusjärgselt vallalt Eesti Apostlik-Õigeusu Kirikule üle 2006. aasta veebruaris. Üks võimalus kirik kurvast saatusest päästa oleks see, kui kohalikud elanikud võtaks näiteks omavalitsuse toel hoone konserveerimise ja selle ümbruse eest hoolitsemise enda kanda.
Kettšenerõ rajoon

Kettšenerõ rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Kalmõkkias.
Rajoonis on 9 kohalikku omavalitsusüksust ja 22 asulat.
Aseri Peterburi püha õndsa Ksenia kirik

MPEÕK Aseri Peterburi püha õndsa Ksenia kirik on õigeusu kirik Lääne-Viru maakonnas Viru-Nigula vallas Aseri alevikus. 
Peterburis projekteeritud väike puukirik ehitati 2010. aastal, ning see asub aadressil Pargi tn 8.
Jaškuli rajoon

Jaškuli rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Kalmõkkias. Asub Kalmõkkia lääneosas.
Rajoonis on 11 kohalikku omavalitsusüksust ja 27 asulat.
Tallinna Jumalaema Kõikide Kurbade Rõõmu pühakuju kirik

Tallinna Jumalaema Kõikide Kurbade Rõõmu pühakuju kirik (kunagi tuntud ka kui Balti Puuvillavabriku kirik; vene keeles "Скорбященская церковь" või "храм в честь иконы Божией Матери "Всех скорбящих Радость"") on õigeusu kirik Tallinnas, üks Balti Puuvillavabriku (Balti Manufaktuuri) kunagisi hooneid. Kirik on tunnistatud riiklikuks kultuurimälestiseks.. Hoone aadress on Sitsi 15a.
Hoone ehitati kirikuks ümber 1913. aastal varasemast, arvatavasti 19. sajandi keskpaigas rajatud hoonest, mis oli algselt Balti puuvillavabriku surnukuur ja seejärel kabel. Seetõttu ei vasta ehitise asend ilmakaarte suhtes õigeusu traditsioonidele. Hilisemal ajal on kirikus tehtud ümberehitusi. Ehitis kuulub majandus- ja kommunikatsiooniministeeriumile (al. 2012) ja Tallinna linnakantseleile (al. 2015). 
Hoones tegutseb Moskva Patriarhaadi Eesti Õigeusu Kiriku kogudus. 12. oktoobril 1999 pühitses kiriku pärast kapitaalremonti Tallinna ja kogu Eesti metropoliit Kornelius.
Kirik on pühitsetud Jumalaema Kõikide kurbade rõõmu ikoonile (), väikese kiriku ikonostaasis on ainult kaks ikooni.
Oktjabrski rajoon (Kalmõkkia)

Oktjabrski rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Kalmõkkias. Asub Kalmõkkia põhjaosas.
Rajoonis on 7 kohalikku omavalitsusüksust ja 12 asulat.
Türi Püha Kolmainu Jumala kirik

Türi Püha Kolmainu Jumala kirik on õigeusu kirik Järva maakonnas Türil, ühtlasi ainus õigeusu kirik Järva maakonnas. 
Seda kasutab Türi Püha Kolmainu kogudus. 
Uus kirikuhoone valmis 2013. aastal Oleg Zemtšugovi ja Nikolai Djatko projekti järgi, ehituse peamine teostaja oli K-Most. Kiriku üldpindala on 100 ruutmeetrit ning kõrgus ilma ristita 13 meetrit. Hoone mahutab kuni 80 inimest. Hoone on õigeusu kirikule tüüpiline klassikalises stiilis neljasambaline ristkuppelehitis.
Ajalugu.
Türil Aia tänaval asunud pühakoda alustas tegevust 1908. aastal, mil kogudus kuulus veel Paide õigeusu kiriku koguduse koosseisu. Tänu esimesele preestrile Georgi Podekratile avati 1910. aastal kooli- ja palvemaja. 1912. aasta suvel käis Riia ja Miitavi piiskop, ülempiiskop Joann (Smirnov) saatjaskonnaga kirikut pühitsemas. Kuni 1917. aastani toimusid jumalateenistused iga kuu viimasel pühapäeval. Kui Saksa okupatsiooni kartuses evakueeruma asuti, võttis preester Podekrat endaga Venemaale kaasa suurema osa kiriku varast ning 1918. aastani jäi kirik ilma kindla vaimulikuta.
Pärast Paide kiriku kogudusega liitmist 1965. aastal, vahetusid preestrid ja kiriku seisukord halvenes. 1994. aastal asus Türil tegutsema ülempreester Boriss Merlin, kes 2003. aastani kirikus väiksemaid muudatusi tegi. See hoone lammutati 2007. aastal. Vana puukirik oli aastaid halvas seisukorras olnud: torn oli silmnähtavalt viltu vajunud, hoones oli vamm, kahjustunud oli sisustus, puudus vundament ja parkla.
2007. aastal pandi uuele kirikuhoonele nurgakivi, osalesid Moskva Patriarhaadi Eesti Õigeusu Kiriku metropoliit Kornelius, kümme vaimulikku üle Eesti ja veel ligi poolsada inimest. Vaimulikud pühitsesid kiriku asukoha ja asetasid alusmüüri tahvli kirjaga:
"Isa ja Poja ja Püha Vaimu nimel on rajatud see kirik Püha Kolmainu Jumala auks ja mälestuseks kõrgestipühitsetud Korneliuse, Tallinna ja kogu Eesti metropoliidi valitsemisajal ning asetatud paigale Rakvere preestermärter Sergi säilmed 7515. aastal maailma loomisest, aga Jumala Sõna ihusse sündimisest 2007.07.19."
Uus kirikuhoone, mis on Lasnamäe õigeusu kiriku vähendatud koopia, avati 2013. aastal. Vanast kirikust võeti kaasa ikoonid ja muu kirikuvara, siiski vajab kirik veel ikonostaasi, mida praegu asendab ajutine vahesein.
Viljandi Ristija Johannese kirik

MPEÕK Viljandi Ristija Johannese kirik on õigeusu kirik Viljandi maakonnas Viljandis aadressil Mäe tänav 8. Kirikut kasutab Viljandi Ristija Johannese kogudus.
Kirik ehitati 1998. aastal ümber endisest surnukuuri hoonest ning kiriku pühitses sisse Tallinna ja kogu Eesti metropoliit Kornelius 1998. aastal. Kiriku on projekteerinud Aili Liik.
Hedy Lamarr

Hedy Lamarr (sündinud Hedwig Eva Maria Kiesler, 9. november 1914 Viin, Austria-Ungari – 19. jaanuar 2000 Casselberry, Florida, USA) oli Austria päritolu Ameerika Ühendriikide filminäitleja ja leiutaja. 
Hedwig Kiesler oli pärit jõukast ja kultuursest juudi perekonnast.
Kiesler alustas filmikarjääri Saksamaal. Tema tuntuim roll oli peaosa Tšehhoslovakkia filmis "Extase" (1933), milles oli alastistseen – üks esimesi alastistseene maailma filmides. Euroopas oli see film menukas, kuid alastistseeni tõttu keelustati USA-s ja Saksamaal. Paavst Pius XI mõistis selle filmi Vatikani ajalehes hukka.
Kiesler abiellus vastu oma vanemate tahtmist samal aastal Austria relvatöösturi Friedrich Mandliga. Mees oli väga kontrolliv, hoidis oma naist sisuliselt vangis ega lasknud tal näidelda. 1937 põgenes ta abikaasa juurest (samal aastal abielu lahutati) ja kolis salaja Pariisi. Seal kohtus ta filmistuudio MGM juhi Louis B. Mayeriga, kes pakkus Kieslerile lepingut Hollywoodis. Alates 1938. aastast kuni 1953. aastani oli Kiesler kodakondsuseta isik. Ameerikas jäi ta filmistaariks 1930. aastate lõpust 1950. aastateni.
Mayer andis Kieslerile uueks lavanimeks Hedy Lamarr ameerika tummfilminäitleja Barbara La Marri (1896–1926) järgi, keda tema naine austas. Nimemuutus oli vajalik selleks, et teda vähem seostataks filmiga "Extase".
Lamarr mängis paljudes populaarsetes filmides, näiteks "Algiers" (1938, koos Charles Boyer'ga), "I Take This Woman" (1940, Spencer Tracyga), "Comrade X" (1940, Clark Gable'iga), "Come Live With Me" (1941, James Stewartiga), "H. M. Pulham, Esq." (1941, Robert Youngiga) ja "Samson and Delilah" (1949, Victor Mature'iga). Režissöör Max Reinhardt nimetas Hedy Lamarri kauneimaks naiseks Euroopas.
Teise maailmasõja algul leiutasid Lamarr ja helilooja George Antheil raadiosignaali edastamiseks kasutatava sagedushüplemise süsteemi, mis ei lasknud teljeriikide raadiosegajail häirida liitlaste torpeedode juhtimissüsteeme. Ehkki USA merevägi võttis uue tehnoloogia kasutusele alles 1960. aastail, kasutavad selle põhimõtteid tänapäeval WiFi, CDMA ja Bluetooth.
Lamarr oli abielus 6 korda. Kõik abielud lõppesid lahutusega ja kõige pikem neist kestis 7 aastat. Viimane abielu lahutati 1965 ja pärast seda elas Lamarr 35 aastat kuni oma surmani vallalisena.
Lamarril oli kolm last. Teisest abielust stsenaristi ja produtsendi Gene Markeyga oli tal lapsendatud poeg ning kolmandast abielust näitleja John Loderiga tütar ja poeg.
Rakvere metodisti kirik

Rakvere metodisti kirik on kirik Lääne-Viru maakonnas Rakveres aadressil Laada 21.
Kirik ehitati 1929. aastal. Kirikut kasutab EMK Rakvere kogudus.
Pärnu Metodisti Kirik

EMK Pärnu Metodisti Kirik (ka Pärnu Agape Kirik) on kirik Pärnu maakonnas Pärnus aadressil Männi 2.
Kirik ehitati 1995 Ilmar Klammeri projekti järgi.
Narva Püha Antoniuse kabel

RKK Narva Püha Antoniuse kabel on katoliku kabel Narvas aadressil Vabaduse 16.
Kabeli ehitusaeg pole täpselt teada. Kabel taaspühitseti 1998. aastal. Enne seda kasutas katoliiklik kogudus 1906. aastal ehitatud Narva Püha Antoniuse kirikut, mis sai sõjas tugevasti kannatada. Kirik lammutati 1970. aastal. 
Koguduse vaimulikud.
Narva Püha Antoniuse koguduse vaimulikud:
Sillamäe Püha Adalberti ja Püha Georgiuse kirik

RKK Sillamäe Püha Adalberdi ja Püha Jüri kirik on katoliku kirik Ida-Viru maakonnas Sillamäel aadressil Ranna 20.
Kirik ehitati 2001 Vladimir Šurmini projekti järgi. Kirikut kasutab Püha Jüri ja Püha Adalberdi kogudus. Kiriku patroonid on püha Jüri ja püha Adalbert. Kirikus peetakse teenistusi poola ja vene keeles.
Pärnu adventkirik

AKEL Pärnu adventkirik (ka "Pärnu adventkoguduse hoone") on kirik Pärnus aadressil Karja 3.
Kirik ehitati 1912.
Rakvere adventkirik

AKEL Rakvere adventkirik (ka "Rakvere adventkoguduse hoone") on kirik Lääne-Viru maakonnas Rakveres aadressil Pikk 33.
1898. aastal ehitati Pikk 33 tütarlaste erakoolimaja, mille 1936 ostis kogudus, kes selle ehitas ümber kirikuks.
Valga adventkirik

AKEL Valga adventkirik (ka Valga adventkoguduse hoone) on kirik Valga maakonnas Valgas aadressil Aia 11.
Tõrva Immanueli kirik

EEKBKL Tõrva Immanueli Kirik või Tõrva Immaanueli Kirik (ka "Tõrva Immanueli baptistikoguduse palvela" või "Tõrva Immaanueli baptistikoguduse palvela") on kirik Valga maakonnas Tõrvas aadressil Aia 6.
Kirikuhoone ehitati 1928. aastal. Aastal 1950 see võõrandati koguduselt ja hakati kasutama kultuurimajana. 1997 sai kogudus hoone tagasi ja see ehitati taas ümber kirikuks.
Pärnu Saalemi kirik

EEKBKL Pärnu Saalemi kirik (ka "Evangeeliumi Kristlaste Pärnu Saalemi vabakoguduse palvela") on kirik Pärnus aadressil Suur-Posti 18a.
Kirik ehitati 1933.
Kuusalu vennastekoguduse palvemaja

EEVK Kuusalu vennastekoguduse palvemaja on palvemaja Harju maakonnas Kuusalu vallas Kuusalus.
Palvemaja ehitati 1935 ja selle projekteerisid August Volberg ja Edgar Velbri. Palvemaja võõrandati koguduselt 1961, misjärel see muudeti spordisaaliks-mööblilaoks. Palvemaja taaspühitseti 1994.
Nabala vennastekoguduse palvemaja

EEVK Nabala vennastekoguduse palvemaja on palvemaja Harju maakonnas Kiili vallas Paekna külas.
Palvemaja ehitati 1926. Majale kinkis oreli 1920. aastatel kohalik taluperemees Hans Land.
Arussaare Issanda Taevaminemise kirik

Arussaare Issanda Taevaminemise kirik on EAÕK haldusalasse kuuluv õigeusu kirik Viljandi maakonnas Põhja-Sakala vallas Arussaare külas.
Koguduse ajaloost.
Viljandimaa Pilistvere piirkonna eestlastele asutati 1848. aastal Pilistvere, Olustvere ja Põltsamaa kogudus. 1871. aastal nimetati Pilistvere kogudus ümber Arussaare koguduseks. Teenistuste pidamiseks kasutati kuni 1873. aastani mitme mõisa hooneid. Kuni oma pühakoja valmimiseni peeti teenistusi Käo mõisas asuvas soldatite kasarmus, 1848. aastal ehitatud savihoones, Loopre mõisa viinaköögis ja aastatel 1857–1873 Arussaare mõisa aidas. Arussaare õigeusu koguduses oli 1890. aastal 2275, 1920. aastal 2052 ja 1938. aastal 1577 liiget. Nõukogude ajal pääses Arussaare kogudus sulgemisest, kuigi enamiku ajast kogudusel oma vaimulikku polnud.
Arussaare kirik.
Kreeka risti kujulise põhiplaaniga Bütsantsi stiili jäljendav maakivist seintega kirik ehitati 1873. aastal Riia arhitekti Heinrich Scheeli tüüpprojekti järgi. Krohvitud paekivinurkadega kirikul on viis kuplit. Kirikukellad saadi kingituseks Aleksander II-lt. Arussaare õigeusu kiriku pühitses Issanda Taevaminemise auks 1873. aastal Riia ja Miitavi ülempiiskop Veniamin (Karelin).
Tänapäeval kasutab kirikut EAÕK Arussaare Issanda Taevaminemise kogudus.
Õigeusu koolid.
Usuvahetusliikumise algusjärgus 25. aprillil 1845 kinnitas Venemaa keiser instruktsiooni, mis nägi ette usuvahetajatele õigeusu kirikute juures kihelkonnakoolide loomist. Arussaare koguduse juurde loodi kihelkonnakool. Koolimaja ehitati 1873. aastal. Õigeusu abikoolid rajati Kurla, Villevere, Sagevere ja Laeva külasse.
Kalmistud.
Pilistvere-Arussaare koguduse liikmeid maeti algul luteriusu kalmistule. Õigeusklikke on maetud ka Kirivere (Pilistvere) vanale kalmistule. Oma kalmistu rajamiseks saadi maad 1855. aastal. 1920. aastal rajati uus õigeusu kalmistu otse kiriku kõrvale.
Anseküla Maarja kirik

Anseküla Maarja kirik oli kirik Saaremaal Ansekülas. Seda kasutas E.E.L.K. Anseküla Maarja kogudus.
Algne kirik ehitati 14. sajandil, 1560. aastatel kirikut laiendati. Kõige põhjalikum ümberehitus tehti 1864. aastal, mil kirik sai fotodelt tuntud välimuse.
1941. aastal süütasid kiriku katuse taganevad venelased; kirik hävis täielikult 1944. aastal, kui taganevad sakslased selle õhku lasksid. Selle kohale ehitati 1952. aastal Anseküla tuletorn, mille alusena on kasutusel osaliselt säilinud kiriku läänetorn.
Järvakandi Pauluse kirik

Järvakandi Pauluse kirik on EELK kirik Järvakandi alevis Rapla maakonnas.
Kirik ehitati 1996. aastal alevivalitsuse majast ümberehitamise teel.
Kirikut kasutab Järvakandi Pauluse kogudus.
Illuka kirik

Illuka kirik on kirik Ida-Viru maakonnas Alutaguse vallas Kuremäe külas.
Kirik ehitati 1930. Kiriku ehitust alustati juba 1885, ent asulasse plaanitava Kuremäe kloostri ehitamise tõttu keelasid võimud kiriku ehitamise.
Karula Jumalaema Kaitsmise kirik

Karula Jumalaema Kaitsmise kirik on EAÕK haldusalasse kuuluv õigeusu kirik Valga maakonnas Valga vallas Pikkjärve külas. Kirik on pühitsetud Jumalaema kaitsmisele.
Koguduse ajaloost.
Karula õigeusu kogudus avati toonasel Võrumaal 1846. aastal. Kogudusse kuulus 1850. aastal 2369 liiget. Teenistusi peeti algul Karula mõisa vanas puumajas, hiljem ka heinaküünides või vabas õhus. 1896. aastal eraldus Karula kogudusest Kaika õigeusu kogudus. 1938. aastal oli Karula Jumalaema kaitsmise koguduses 2090 liiget. Karula Jumalaema kaitsmise kogudus likvideeriti Nõukogude okupatsiooni ajal 1963. aastal ja taastati Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku poolt 21. sajandi algusaastail.
Karula kirik.
1847. aastal ehitati puukirik Vissi kõrtsi juurde (Vissi kirik). Kirik lammutati 1875. aastal ja sinna hakati ehitama kivikirikut koos selle kõrval asuva kivist koolimaja ja kogudusemajaga. Ehitust rahastas Venemaa Pühim Valitsev Sinod. Maakivist ja punastest tellistest, ladina risti kujulise põhiplaaniga, kellatorni ja massiivse keskkupli ja nelja kupliga kirik valmis 1878. aastal. Karula õigeusu kirik pühitseti Riia ja Miitavi piiskopi Filareti poolt Jumalaema kaitsmise auks 1878. aastal. Pärast koguduse sulgemist kasutati Karula Jumalaema Kaitsmise kirikut kolhoosi laona. Kolhoosiaja viimastel päevadel tehti kirikus remonti, mille käigus paigaldati uued plekk-katused, parkettpõrand ja vitraažid.
Õigeusu koolid.
Juba usuvahetusliikumise algjärgus 25. aprillil 1845 kinnitas Venemaa keiser instruktsiooni, mis nägi ette usuvahetajatele õigeusu kirikute juures kihelkonnakoolide asutamist. Konfessionaalne koolikorraldus kinnitati 1849. aasta talurahvaseadusega. Karula õigeusu kiriku juures tegutses kihelkonnakool ja mitmed abikoolid.
Kiviõli kirik

Kiviõli kiriku all võidakse mõelda:
Lilly Muik

Lilly Muik (2. oktoober 1906 Palmse vald – 23. märts 1983 Tallinn) oli eesti luuletaja.
Õpingud.
Lilly Muigi eesnimi esineb ka kujul Lilli ja Lili. Ta sündis Palmse valla Palmse külas, kuid võimalik, et hoopis Eru külas. Õppis Võhma ja Vihula algkoolis, seejärel lühikest aega Rakvere Gümnaasiumis, kuid lõpetas 1927. aastal Tapa Linna Ühisgümnaasiumi.
Samal aastal astus Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonda, kuid lahkus peatselt ülikoolist.
Töö.
Alates märtsist 1928 töötas Lilly Muik oma isa juhitava Sagadi Tarvitajate Ühisuse kaupluse juhataja-müüjana ning jätkas hiljem tööd raamatupidajana ühistukaubanduses kuni 54-aastaselt pensionile jäämiseni. Pensionipõlves töötas vahel samuti raamatupidajana.
Looming.
1927. aastal ilmus Tapal Lilly Muigi luulekogu "Luuletused", mille kaanel varjunimi Lill Sygisen. Ta jätkas luuletuste kirjutamist kuni 1982. aastani, kuid esikkogu üsna negatiivne arvustus Karl Eermelt (Ehrmannilt) ajakirjas Eesti Kirjandus olevat olnud tõenäoline põhjus, miks ta oma luuletuste avaldamisest edaspidi loobus. Esikkogu pälvis ka positiivse arvustuse Rasmus Kangro-Poolilt.
Pärnu Immaanueli baptistikoguduse palvela

EEKBKL Pärnu Immaanueli baptistikoguduse palvela on vanim baptisti palvela Pärnus.
Kirik asub aadressil Henno 3, 80013 Pärnu.
Palvemaja valmis 1896. aasta novembris ja ehitis on siiani püsinud, kuid vana hooneosa on renoveeritud ning 2004. aastal valmis juurdeehitis.
Pärnu Immaanueli baptistikogudus.
Palvelas tegutseb EEKBKL Pärnu Immaanueli baptistikogudus. Koguduse pastor on Eenok Palm. 
Jumalateenistused toimuvad pühapäeviti.
Leopold Kohr

Leopold Kohr (5. oktoober 1909 Oberndorf bei Salzburg – 26. veebruar 1994 Gloucester, Inglismaa) oli majandusteadlane ja anarhist.
Tema vaadete peateese oli, et ühiskonna hädad on enamasti seotud institutsioonide ülemäärase suurusega. Üks tema õpilasi oli Ernst Schumacher, kes arendas sama vaadet oma raamatus "Small is Beautiful".
Small is Beautiful

"Small Is Beautiful: A Study of Economics As If People Mattered" ("Väike on ilus") on majandusteadlase Ernst Schumacheri raamat.
Raamat ilmus aastal 1973. Selles põhjendatakse majanduse detsentraliseerituse vajadust ning väikeste ettevõtete tähtsust. Teos on ökoloogilise majandusteaduse alusteoseid.
Läti kirjandusselts

Läti kirjandusselts (saksa keeles "Lettisch-literärische Gesellschaft", läti keeles "Latviešu literārā biedrība") asutati aastal 1824 Liivimaa ja Kuramaa vaimulike poolt. 
Eeskujuks võeti Kuressaare Eesti Selts (Arensburgische Ehstnische Gesellschaft) Kuressaares. Seltsi asutamise eesmärk oli Läti piirkonna kirjanduse, etnograafia ja ajaloo uurimine ning läti keele arendamine. Seltsi liikmed nimetati end lätlaste sõpradeks ja varsti hakati seda nimetama mitteametlikult "Lätlaste sõprade seltsiks".
Seltsi esimene esimehena sai läti keele populariseerija, Tartu Ülikooli vilistlane Nītaure luteri pastor Gustav Reinhold von Kloth. Seltsi ideoloog oli Lestene vaimulik Carl Friedrich Watson.
Seltsi põhikiri oli võetud vastu aastal 1827, seltsis oli 117 liiget. Koosolekuid korraldati Riias ja Mittavis. Uue seltsi eesmärgiks oli "Uurida keele grammatikat ja sõnavara nii teoreetiliselt kui ka rakenduslikult". Uuringuid avaldati kogumikus "Magazin" ja ajalehes Latviešu Avīzes. Aastal 1889 oli loodud Komisjon rahvapärimuse kogumiseks. 
Läti kirjandusselts oli tuntud Läti ühiskonna- ja kirjandustegelased Krišjānis Barons, Juris Bārs, Ludis Bērziņš, Jānis Čakste, Jānis Endzelīns, Jēkabs Lautenbahs, Ansis Līventāls, Āronu Matīss, Kārlis Mīlenbahs, Juris Neikens, Jēkabs Osis..
Jan Jõemets

Jan Jõemets (sündinud 1972) on eesti filosoof ja luuletaja.
Õppis Rakvere 3. Keskkoolis.
Ta on õppinud ja õpetanud Eesti Humanitaarinstituudis 1990. aastail.
Ta on peategelane Vahur-Paul Põldma dokumentaalfilmis "Puhta mõtte ruum" (2015).
Ventspilsi Kõrgkool

Ventspilsi Kõrgkool (läti "Ventspils Augstskola") on 1997. aastal Ventspilsis asutatud kõrgem õppeasutus. Ülikoolil on kolm teaduskonda. Peahoone asub Ventspilsis aadressil Inženieru 101a.
Aastail 2000–2010 oli rektor Jānis Vucāns, pärast teda Jānis Eglītis. Ülikooli praegune rektor on Gita Rēvalde.
Organisatsioon.
Ventspilsi Kõrgkool koosneb tänapäeval kolmest teaduskonnast.
Koolile alluvad ka Rakenduslingvistika keskus, Ettevõtluse, innovaatika ja regionaalse arengu keskus ning Ventspilsi rahvusvaheline raadioastronoomia keskus.
Koostööpartnerid.
Ventspilsi Kõrgkool teeb programmi "Erasmus" raames koostööd 69 ülikooliga, nende seas Ålborgi Ülikooli, Oulu Ülikooli, Tartu Ülikooli, Euroakadeemia ja Tallinna Tehnikaülikooli Kuressaare Kolledžiga.
Läti Spordipedagoogika Akadeemia

Läti Spordipedagoogika Akadeemia (läti "Latvijas Sporta pedagoģijas akadēmija") on 6. septembril 1921 Riias asutatud kõrgem õppeasutus. 
Akadeemia peahoone asub Riias aadressil Brīvības gatve 333.
Ajalugu.
6. septembril 1921 võttis Läti valitsus vastu otsuse asutada praeguse kooli eelkäija, Läti Kehakultuuri Instituut. Selle esimeseks juhiks sai Mārtinš Krūze. Koolist sai 2. oktoobril 1926 Läti Ülikoolile alluv instituut. Õpingud kestsid seal kolm aastat, instituuti juhtis Voldemārs Cekuls.
1. jaanuaril 1946 muudeti kooli nime ja sellest sai Läti Riiklik Kehakultuuri Instituut. Praeguse nime sai kool 10. märtsil 1992.
Kooli juhid.
2019. aastast alates on ülikooli rektor Juris Grants.
Sirje Uusbek

Sirje Uusbek (sündinud 2. jaanuar 1946 Tallinn) on eesti sisearhitekt.
Ta lõpetas 1964. aastal Tallinna 4. Keskkooli ning õppis aastatel 1966–1971 ERKI-s, mille lõpetas ruumi- ja mööblikujunduse erialal.
Aastatel 1968–1977 töötas ta projekteerimisinstituut Kommunaalprojektis, aastatel 1977–1992 Eesti Teatriliidu projekteerimisbüroos ja seejärel peamiselt vabakutselisena. Ta on 1992. aastast Eesti Sisearhitektide Liidu liige.
Suure-Jaani Gümnaasium

Suure-Jaani Gümnaasium on gümnaasium Viljandi maakonnas Põhja-Sakala vallas Suure-Jaanis. Kooli ajalugu ulatub tagasi 1945. aastasse.
Kooli lähedal asub Suure-Jaani Gümnaasiumi staadion. 
Koolis õppis 2024. aastal 75 õpilast.
Ajalugu.
Suure-Jaani Gümnaasiumi algusajaks võib pidada 1945/46. õppeaastat, mil 1940. aastal asutatud mittetäielik keskkool muudeti keskkooliks. Esimene lend lõpetas 1949 aastal. Kool asus Suure-Jaanis Ilmatari tn 9.
1961 aastal ehitati uus keskkooli hoone aadressile Suure-Jaani Tallinna tänav 24, vanasse majja jäi algkool ja internaat ning direktori eluruumid.
Kool kandis nime "Suure-Jaani Keskkool" 1996. aastani, mil see nimetati ümber "Suure-Jaani Gümnaasiumiks". 
2005. aastal valmis kooli võimla, mis läks maksma üle 1,9 miljoni euro ja valiti Viljandimaa aasta ehitiseks.
2014. aastal jagati kool kaheks: gümnaasiumiosa jätkas tegutsemist Suure-Jaani Gümnaasiumi, põhikooliosa Suure-Jaani Kooli koosseisus.
Gümnaasiumi sümboolika.
Kaitsepühak Johannese järgi on kiriku ümber tekkinud asulale ja hiljem linnale saanud nimi Suure-Jaani ehk Gross Sankt Johannis. Pildi keelde panduna saab seda kujutada suure püha kotkana, sest kotkas oli evangelist Johannese laialt levinud sümbol. Pühaduse märgiks on kotka pea ümber nimbus, hariduse ja arengu sümboliks on sulepea. 
1998. aasta septembris valmis Suure-Jaani Gümnaasiumile uus lipp, mille kavandi autor on Olustvere kunstnik Tõnu Kukk.
Lipp on valgest siidist, mille ühel küljel on Gümnaasiumi vapilind ja teisel küljel kiri "Teadmine on jõud", mis seob uue lipu kooli eelmise lipuga.
Lipu tunnusvärvideks on nii nagu gümnaasiumi vapilgi, valge kui süütuse ja puhtuse värv ning potisinine kui Suure-Jaani kihelkonna rahvariiete põhivärv (naistel kampsun, meestel vatt ja kaltsad).
Lipu kinkis koolile 1998. aasta septembris kooli vilistlaskond. Idee teostas Tallinna Lipuvabrik.
Lipu õnnistamine toimus 18. septembril 1998 Suure-Jaani kirikus.
Lohusuu Kool

Lohusuu kool on kakskeelne kool Jõgeva maakonnas Mustvee vallas Lohusuus. 
Kool kandis varem nime Lohusuu Põhikool. Samas tegutseb ka lasteaed. 
2006 sai kool kauni kooli auhinna.
Puski kool

Puski kool (ka "Puski vene õigeusu kihelkonnakool") oli õigeusu kihelkonnakool 1886-1963 Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas Puski külas. 1920. aastateni tegutses Puski koolimajas ka vallakool.
Puski koolimaja on tänapäeval varemetes ja võetud arvele kultuurimälestisena.
Betygala vald

Betygala vald (leedu keeles "Betygalos seniūnija") on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Raseiniai rajoonis
Valla pindala on 184 km². 2011. aasta seisuga elas seal 2112 inimest. Valla keskus on Betygala alev (2011. aastal elas seal 488 inimest). Vallamaja asub aadressil Sporto g. 13. Vallavanem on Stanislovas Totilas .
Prangli Põhikool

Prangli Põhikool on põhikool Harju maakonnas Viimsi vallas Prangli saarel.
Ajalugu.
Kooli ajalugu ulatub aastasse 1869, kui Jõelähtme mõisniku loal ja kirikuõpetaja Paul Loppenowe eestvõttel asutati vallakool. Esialgu polnud koolil oma maja ja õppetöö käis Uustalul talutares. Koolimaja ehitati 1900. Hiljem nimetati vallakool ümber "Prangli (Saarte) Algkooliks". 1945. aastal korraldati algkool ümber "Prangli Mittetäielikuks Keskkooliks". Aastast kannab kool praegust nime Prangli Põhikool.
Edith Baumann

Edith Baumann (1. august 1909 Berliin – 7. aprill 1973 Ida-Berliin) oli Saksa DV riigitegelane.
Edith Baumanni oli pärit müürsepa perekonnast. Rahvakooli lõpetamise järel õppis ta kaubanduskoolis ja omandas stenotüpisti elukutse. 1925. aastal astus ta Sotsialistliku Töölisnoorsoo (Sozialistische Arbeiterjugend) liikmeks. 1927–1931 kuulus ta Saksamaa Sotsiaaldemokraatlikku Parteisse, 1931–1933 Saksamaa Sotsialistlikku Töölisparteisse. Alates 1930. aastast oli ta Sotsialistliku Töölisnoorsoo keskjuhatuse liige. 1933. aastal arreteerisid natsionaalsotsialistlikud võimud Baumanni ja ta mõisteti kolmeks aastaks vangi. Vanglast vabanes ta 1936. aastal.
1945. aastal astus Edith Baumann uuesti Saksamaa Sotsiaaldemokraatlikku Parteisse, mis kommunistidega sundliitumise järel 1946. aasta aprillis sai nimeks Saksamaa Sotsialistlik Ühtsuspartei. Ta oli 1945. aastal Nõukogude okupatsioonitsoonis Rahvahariduse Keskjuhatuse noorsookomisjoni esimees. 1946. aasta märtsis oli ta üks Saksa Vaba Noorsoo Liidu asutajatest. Esialgu oli ta Saksa Vaba Noorsoo Liidu peasekretär, hiljem kuni 1949. aastani aseesimees. Alates 1946. aastast kuni oma surmani oli Baumann Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee liige, 1961–1963 oli ta Keskkomitee sekretär. 1949–1953 kuulus ta Keskkomitee sekretariaati, 1953–1955 oli ta Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Berliini piirkonna sekretär. 1955–1961 oli Baumann Keskkomitee naisteosakonna juhataja.
1958. aasta juulist kuni 1963. aasta jaanuarini oli Edith Baumann Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee Poliitbüroo liikmekandidaat.
1947. aastal oli Edith Baumann üks Saksamaa Demokraatliku Naiste Liidu asutajatest ja kuni 1964. aastani juhatuse liige. 1949. aastast kuni surmani oli ta Rahvakoja (parlamendi) liige.
Isiklikku.
Aastatel 1947–1953 oli Edith Baumann abielus Saksa DV riigitegelase Erich Honeckeriga, nende tütar Erika sündis 1950. aastal.
Hargla Kool

Hargla Kool on lasteaed-põhikool Valga maakonnas Valga vallas Hargla külas.
Hargla kihelkonnakooli (tollal Hargla köstrikool) on esimest korda mainitud 1688. aastal. Köstrikool tegutses rehetoas. 1787. aastal ehitati koolihoone ja ühtlasi asutati külakool (Kirepi (küla)kool). 1829. aastal asutati Hargla köstrikooli baasil Hargla kihelkonnakool.
1920. aastal sai kooli nimeks Taheva valla 4-klassiline Algkool.
1961. aastal nimetati Taheva 7-klassiline Kool ümber Hargla 8-klassiliseks Kooliks.
1988. aastal nimetati Hargla 8-klassiline Kool ümber Hargla 9-klassiliseks Kooliks. Alates 1990. aastast kandis kool nime Hargla Põhikool.
Alates 1. septembrist 2006 liideti Hargla Põhikool ja Koikküla Lasteaed-Algkool ning nende baasil moodustati Hargla Kool. Alates 2017. aasta septembrist tegutseb Hargla kool ja lasteaed ühes majas Hargla külas.
Tallinna Linnamäe Vene Lütseum

Tallinna Linnamäe Vene Lütseum (TLVL) on vene õppekeelega kool (lütseum) Tallinnas Lasnamäe linnaosas aadressil Linnamäe tee 10.
Tallinna Linnamäe vene gümnaasium on mitu aastat järjest olnud Eesti suurim kool, sel õppeaastal õpib seal 1824 õpilast, neist 594 gümnaasiumis.(30 mai 2022)
Kool asutati 1988.
1988-1997 - Tallinna 64. Keskkool 
1997–2002 kandis nime Tallinna Linnamäe Gümnaasium Vene Lütseum.
2002. Osalemine ja võit avatud pilootprojektis „Tallinna haridusasutuste kvaliteediauhind” ning auhinna „Hästi juhitud kool 2002” saamine. Võit konkursil „Vene lütseum Eestis” ja nimetati ümber Tallinna Linnamäe Vene Lütseum
2017. aastal avati teine hoone aadressil Läänemere tee 31 endise Tallinna Merekalda Kooli
Haimre kool

Haimre kool (algselt Kasti kool) oli kool Rapla maakonnas Märjamaa vallas Kasti külas.
Kool asutati 15. oktoobril 1845 Kasti mõisa omanike Karl Eduard Graf von Sieversi ja tema abikaasa Elisabethi (sündinud Uexküll) algatusel. Kool tegutses 3-aastase õppeajaga talurahvakoolina asukohaga Loisu talutares. 1876. aastal sai kool uue maja, mis ehitati krahv Karl Alexander Paul Sieversi abiga endise Järgküla kõrtsihoone asemele. Kooli nimeks sai Kasti kool. Venestamise tõttu mindi 1886. aastal üle venekeelsele õppele. 1915. aastal liideti Kasti kooliga Orgita-Mõisamaa külakool, mille hoone oli tulekahju tõttu hävinud. 1917. aastal mindi taas üle eestikeelse õppele. 1920. aastal liideti Kasti kooliga Haimre vallakool, mis oli asutatud samuti 1845. aastal, tegutses Haimre mõisas ja töötas kuni 1919. aastani. 1921. aastal muudeti Kasti kool 4-klassiliseks algkooliks, 1925 sügisest 5-klassiliseks ning 1926. aastal 6-klassiliseks algkooliks. 1932. aastani kandis kool Kasti Algkooli nime. 20. novembril 1932 valmis uus koolimaja ja kooli nimeks sai Haimre Algkool. 30. oktoobrist 1944 muudeti kool 7-klassiliseks, 1. septembrist 1959 8-klassiliseks. 
Aastatel 1983–1987 töötas koolis nn 0-klass. 1. septembrist 1988 sai koolist Haimre 9-klassiline Kool, 1. novembrist 1992 Haimre Põhikool. 1. septembrist 2000 avati koolis nn Tootside klass. 2010. aastal sai Haimre põhikoolist Märjamaa Gümnaasiumi Haimre klassid, 2012. aastal kool suleti.
Koolijuhid.
Kooli on juhtinud:
Oskars Kalpaks

Oskars Kalpaks (6. jaanuar 1882 Võnnu kreis Meirāni lähistel (tänapäeva Madona piirkonna Ošupe vald) – 6. märts 1919 Kuldīga kreis Zirņi lähistel) oli Läti sõjaväelane. Teda peetakse esimeseks Läti sõjaväe ülemjuhatajaks.
Elulugu.
Oskars Kalpaksi isa oli Pēteris Kolpaks, ema Ilze Kolpaks (neiupõlvenimega Keveris). Tal oli vanem õde Anna (sündinud 1876) ja noorem vend Kārlis (sündinud 1884). Pärast ema surma 1891. aastal abiellus isa uuesti. 
Kooli ajal õppis poiss mängima viiulit. Pärast kooli lõpetamist tahtis sõjalise karjääri valinud Oskars astuda Pihkva sõjakooli, kuid ei saanud sinna sisse. Nii õppis ta Irkutskis. Seal sai temast alamporutšik, 1911. aastal porutšik, 1915. aastal staabikapten, 1916. aastal kapten ja 1917. aastal alampolkovnik.
Esimese maailmasõja puhkemise järel suundus ta Galiitsiasse, kus näitas Austria-Ungari vastu peetud lahinguis üles sõjalist võimekust. Lahinguis sai ta haavata ja teda autasustati Püha Anna ordeniga. Hiljem, kui moodustati Läti rahvusväeosad, soovis ta sinna astuda, ent edutult. 1915. aastal pälvis ta Püha Georgi ordeni. Pärast Oktoobrirevolutsiooni valis soldatite nõukogu ta polgu juhiks. Revolutsiooni ajal toetas Oskars Kalpaks esseere.
1917. aastal ta demobiliseeriti, 1918. aastal kolis Riiga. 31. detsembril 1918 määras Kārlis Ulmanis ta Läti kaitseministriks. Sellel postil alustas ta Landesveeri koosseisus Läti väeosade formeerimist. Kui Punaarmee alustas Läti aladel pealetungi, soovitas Kalpaks Läti valitsusel Riiast Jelgavasse kolida. Ta osales Punaarmee vastu peetavates lahingutes. 1919. aastal, kui Läti sõjaväkke astus 600 Liepājast pärit sõdurit, ülendati Kalpaks polkovnikuks.
3. märtsil asus Kalpaks tõrjuma suurt Punaarmee pealetungi Skrunda-Salduse piirkonnas. Airītē raudteejaama juures sattus tema väeosa tulevahetusse taganevate Saksa vägedega, kes pidasid tema vägesid Punaarmee üksusteks. Tulevahetuse käigus langesid kaks tähtsamat Läti väejuhti (Nikolajs Grundmanis ja Pēteris Krievs), Kalpaksi vägede suurtükipataljoni juhtinud Landesveeri leitnant Schründer ja paljud sõdurid kolmandast taganevast, von Borchi juhitud väeüksusest. Haavata sai ka Oskars Kalpaks, kes kolm päeva hiljem suri.
1921. aastal autasustati teda postuumselt Karutapja ordeni kõigi kolme järguga.
Gueugnon

Gueugnon [gö'njon] on linn Prantsusmaal Saône-et-Loire'i departemangus. Linn on samanimelise kantoni keskuseks.
Linna territoorium asub 233–399 meetri kõrgusel üle merepinna.
Linnas tegutseb jalgpalliklubi FC Gueugnon.
Jõõpre Kool

Jõõpre Kool on kool Pärnu maakonnas Pärnu linnas Jõõpre külas.
Kooli ajalugu ulatub 1766. aastasse, kui Jõõpres on mainitud esimest kooli. 1878. aastal valmis Jõõpre kiriku kõrval koolimajaks ehitatud hoone. 1935. aastal ehitati Jõõpre mõisa alale uus koolimaja. Kool kandis vahepeal (näiteks 1992) nime ka Jõõpre Põhikool. Praegu kasutatav koolimaja valmis 2001. aastal. Aastast 2012 kannab kool nime Jõõpre Kool.
Saue Kool

Saue Kool on põhikool Harju maakonnas Saue vallas Saue linnas.
Saue Kooli direktor on Andres Pajula.
Ajalugu.
Sauel hakati haridust andma 19. sajandil, kui seal tegutses külakool ehk Saue koolituba.
1921. aastal avati Sauel taas kool, mis tegutses kuni 1974. aastani. Saue 8-klassiline Kool suleti 1974. aastal koolivõrgu reorganiseerimise tõttu.
1. septembril 1985 Sauel uus kool - Saue Keskkool, mis kandis alates 1998. aastast nime Saue Gümnaasium.
1. septembril 2022. aastal alustas Laagris tööd Saue Riigigümnaasium ja Saue Gümnaasium jätkas põhikoolina. Kooli nimeks sai Saue Kool. Senise gümnaasiumi gümnaasiumiastmes õppivad noored said õiguse jätkata 1. septembril 2022 õpinguid Saue Riigigümnaasiumis.
Lepplaane kool

Lepplaane kool oli kool Pärnu maakonnas Tori vallas Lepplaanes.
Lepplaane koolimaja avati 1937. Maja projekteerisid August Esop ja Johannes Ilmas. Kool suleti 1966.
Guingamp

Guingamp [gän'gan] on linn Prantsusmaal Côtes-d'Armori departemangus. See on departemangu alamprefektuur ("sous-prefecture") ehk ringkonna halduskeskus. Linn on ka samanimelise kantoni keskuseks.
Linna territoorium asub 62–126 meetri kõrgusel üle merepinna.
Linna jalgpalliklubi En Avant de Guingamp mängib riigi kõrgliigas.
Novorossija

Novorossija ehk Uus-Vene (vene keeles "Новороссия") või Uus-Venemaa (vene keeles "Новая Россия"), oli kuni aastani 1917 peamiselt Venemaa Keisririigi territooriumil, Musta ja Aasovi mere põhjarannikul, asuv ajaloolis-geograafiline piirkond.
Nemakščiai vald

Nemakščiai vald (leedu keeles "Nemakščių seniūnija") on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Raseiniai rajoonis.
Valla pindala on 114 km². 2011. aasta seisuga elas seal 2112 inimest. Valla keskus on Nemakščiai alev (2011. aastal elas seal 748 inimest). Vallamaja asub aadressil Laisvės g. 27. Vallavanem on Remigijus Laugalis .
Narva Poeglaste Gümnaasium

Narva Poeglaste Gümnaasium ehk Narva meesgümnaasium (vene keeles Нарвская мужская гимназия) oli poeglaste kool Narvas. Gümnaasium kasutas õppehoonena aadressil Kraavi tänav 2 asuvat hoonet (Narva gümnaasiumi hoone). Tänapäeval tegutseb selles hoones Narva Vanalinna Põhikool.
Gümnaasiumi eelkäijaks oli 1848. aastal Jamburgist üle toodud kõrgem maakonnakool (Нарвское высшее уездное училище), mis oli paigutatud endise linnakomandandi parun Velio majja. Hiljem otsustati rajada Narvas oma gümnaasium ja see ehitis rekonstrueeriti. Rekonstrueerimistööde ajaks 1875. aastal oli uus kool tööle pandud ajutistes ruumides paruness Arpshofeni majas Rüütli tänaval. Tulevase gümnaasiumihoone rekonstrueerimise järel viidi kreiskool kaheks aastaks Rüütli tänaval asunud hoonesse.
23. aprillil 1875 andis Riiginõukogu loa klassikalise progümnaasiumi avamiseks ja kreiskool muudeti 10. mail neljaklassiliseks poeglaste progümnaasiumiks, kus õppetöö algas 1. septembril. 22. veebruaril 1879 sai sellest kuueklassiline progümnaasium. 22. septembril 1881 (teistel andmetel 1887. aastal) muudeti progümnaasium keisri määrusega kaheksaklassiliseks täisgümnaasiumiks, mille nimetuseks sai Narva meesgümnaasium ("Нарвская мужская гимназия"). Selle nime all tunti gümnaasiumi kuni 1919. aastani.
Narva Linnaduuma istungil 14. juulil 1919 otsustati liita Narva Poeglaste Gümnaasium Narva Tütarlaste Gümnaasiumiga ja nende põhjal asutati kaks ühisgümnaasiumi: eesti ja vene õppekeelega. Sellest ajast muutus endise Narva Poeglaste Gümnaasiumi nimi mitu korda: 1919/20. õppeaastal Narva Vene Keskkool (Нарвская русская средняя школа), 1921/1922. õppeaastal Narva 2. Reaalgümnaasium (Нарвская 2-я реальная гимназия) ja seejärel Narva linna vene gümnaasium (Нарвская городская русская гимназия).
Sauga Põhikool

Sauga Põhikool on põhikool Pärnu maakonnas Tori vallas Nurme külas.
Kooli ajalugu ulatub aastasse 1820, kui Sauga rendimõisa maal Eametsa külas avati Sauga kirjutuskool. 1929. aastal ehitati uus koolimaja, mis 1936. aasta tulekahjus hävis. Seal koolimajas tegutses Sauga algkool. 1938. aastal ehitati uus koolimaja, mida kasutab ka praegune kool.
Bassussarry

Bassussarry [bassu'sarri] on linn Prantsusmaal Pyrénées-Atlantiquesi departemangus. Ta kuulub Ustaritz-Vallées de Nive et Nivelle'i kantonisse Bayonne'i ringkonnas.
Linna territoorium asub 2–85 meetri kõrgusel üle merepinna.
Linnapea on Paul Baudry.
Fricis Brīvzemnieks

Fricis Brīvzemnieks (kodanikunimi lätipäraselt "Fricis Treilands", läti vana kirjaviisi järgi "Brihwsemneeks-Treuland", 1. november 1846 Aizpute kreis Rokaiži – 15. september 1907 Riia) oli läti folklorist, noorlätlane, publitsist, luuletaja ja tõlkija. 
Teadlasena kogus ja avaldas ta palju folklooriteoseid.
Ta sündis Rokaiži mõisa omaniku Treulandi peres. Tema ema suri varakult ja teda kasvatas vanaema, kes oli suur läti folkloori asjatundja. Aastatel 1859–1862 õppis ta Aizpute kreisi saksa koolis, 1864–1866 Gorki maamõõtmise koolis. Pärast kooli lõpetamist tahtis ta edasi õppida Peterburi Mäeinstituudis, kuid ei läbinud konkurssi ja 1867 alustas tööd Moskvas geodeesia osakonnas. Sel ajal tutvus ta Krisjanis Valdemarsi ja Krišjānis Baronsiga ning kirjutas slavofiilseid teoseid.
Aastatel 1866–1887 elas ta Venemaal, õppis Moskva Ülikoolis ning tegi koostööd ülikooli loodusteaduste, antropoloogia ja etnograafia seltsiga.
Fricis Brīvzemnieks on maetud Riia Lielie kapi kalmistule.
Ernests Dinsbergs

Ernests Dinsbergs ehk Ernests Dinsberģis (vana ortograafia järgi "Dünsberga Ernsts"; 24. jaanuar 1816 Ventspilsi kreis – 30. aprill 1902 Riia) oli läti pedagoog, luuletaja ja publitsist, sadakonna teose autor, koostaja ja tõlkija.
Aastatel 1838–1878 töötas ta õpetajana Kubelė koolis. Osales noorlätlaste liikumises, töötas ajalehtedes Majas Viesi ja Pēterburgas Avīzes.
Bussunarits-Sarrasquette

Bussunarits-Sarrasquette [büssü'narits sarras'ket] on vald Prantsusmaal Pyrénées-Atlantiquesi departemangus.
Linna territoorium asub 195–782 meetri kõrgusel üle merepinna.
Gerhard Grüneberg

Gerhard Grüneberg (29. august 1921 Lehnin – 10. aprill 1981 Ida-Berliin) oli Saksa DV riigitegelane.
Gerhard Grüneberg oli pärit töölisperekonnast. Rahvakooli lõpetamise järel õppis ta aastatel 1936–1939 müürsepaks ja töötas kuni 1941. aastani selles ametis. Mobiliseerituna võttis ta Wehrmachti koosseisus osa Teisest maailmasõjast.
1945. aastal astus ta Saksamaa Kommunistlikku Parteisse, millest sotsiaaldemokraatide sundliitmise järel sai 1946. aasta aprillis Saksamaa Sotsialistlik Ühtsuspartei. 1946–1947 oli ta partei organisatsioonijuht Oranienburgis. 1947–1948 oli Gerhard Grüneberg Gubenis Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei allorganisatsiooni esimene sekretär. 1949–1952 oli ta Brandenburgi ringkonna parteiorganisatsiooni sekretär. Kuni 1958. aastani oli Grüneberg Frankfurdi ringkonna parteiorganisatsiooni esimene sekretär. 1958. aasta veebruaris sai ta Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee sekretäriks ja Keskkomitee liikmekandidaadiks. Alates 1958. aasta septembrist oli ta Keskkomitee liige.
1959. aasta detsembris sai ta Saksamaa Sotsialistliku Partei Keskkomitee Poliitbüroo liikmekandidaadiks ja 1966. aasta septembris liikmeks. Poliitbüroos oli ta vastutav põllumajandusega seotud küsimuste eest.
Alates 1958. aastast oli ta Rahvakoja (parlamendi) liige.