Vladimir Mikuševitš

Vladimir Borissovitš Mikuševitš (vene keeles Владимир Борисович Микушевич; 5. juuli 1936 Moskva – 23. oktoober 2024) oli vene luuletaja, tõlkija ja religioosne filosoof. 
Ta oli lõpetanud Moskva võõrkeelte instituudi ning töötanud õppejõuna Moskva kirjandusinstituudis ja Ajakirjanduse ja Kirjandusloomingu Instituudis, samuti pidanud loenguid ka teistes kõrgkoolides.
Ta oli Esteetika ja Vabade Kunstide Sõltumatu Akadeemia (Moskva) liige.
Looming.
Tõlketööd.
Mikuševitš oli tõlkinud saksa, inglise, prantsuse, itaalia, provanssaali, vanaprantsuse, keskülemsaksa ja vanaislandi keelest.
Ta pidas ilukirjandustõlget omaette loometegevuse liigiks ning oli nõus Leonid Stolovitši sõnastusega enda kohta, et "Mikuševitš käsitleb ilukirjanduse tõlkimist paradigmana loomingule üldse".
Mikuševitš oli tõlkinud Chrétien de Troyes’, François Villoni, Petrarca, Shakespeare’i, Jonathan Swifti, Goethe, Novalise, Joseph von Eichendorffi, E. T. A. Hoffmanni, Friedrich Hölderlini, Charles Baudelaire’i, Arthur Rimbaud’, Rainer Maria Rilke, Nelly Sachsi, Gottfried Benni, Ernst Jüngeri, Grigor Narekatsi, Sigitas Geda, Victor Hugo ja teiste loomingut.
Ajakirjaniku küsimusele, kui vanalt sai ta aru, et on professionaalne tõlkija, vastas Mikuševitš: "Ma ei pea ennast professionaalseks tõlkijaks ka praegu. Pigem olen ma võõrkeeleõppejõud. Ma olen poeet, mitte tõlkija. Ma ei kujuta ette vene luuletajat, kes ei tegeleks luule tõlkega."
Filosoofia.
Ta oli avaldanud aforistlikus esseevormis kirjutatud "Проблески" ("Sähvatused"), mis kirjastati Tallinnas kirjastuses Aleksandra 1997. aastal. Järgmisel aastal andis sama kirjastus välja tema traktaadi "Власть и Право" ("Võim ja õigus", 1998). 2005. aastal ilmus filosoofiline romaan "Воскресение в Третьем Риме" ("Ülestõusmine Kolmandas Roomas"). 2007. aastal ilmusid jällegi Tallinna kirjastuses Aleksandra Mikuševitši filosoofilise sisuga raamat "Пазори" (I ja II osa samal aastal). "Alfa ja oomega" oli tema mahukas filosoofiline teos, mida seni pole veel avaldatud.
Mikuševitš põhjendas filosoofilist meetodit kreatsioloogiat, mille järgi looming ja loomingu mõtestamine saavad teoks sünkroonselt kristliku aja- ja igavikuõpetuse valguses. "Kreatsioloogia" kui termini tõi käibesse Mikuševitš. Vahel nimetas Mikuševitš kreatsioloogiat ka loometeaduseks. Oma "Sähvatustes" oli ta kreatsioloogiale andnud lakoonilise, aforistliku määratluse: "Креациология – диалог твари и Творца" ("Kreatsioloogia on olendi ja Looja kahekõne").
Mikuševitš määratles ennast poliitiliselt kui "anarhomonarhist", täpsustades, et "Jumala võim kuulub Jumalale, seepärast keegi ei saa seda usurpeerida".
1998. aastal külastas Vladimir Mikuševitš Eestit ja oli Eesti Televisioonis Jevgenia Haponeni saatekülaline (vt fotot ).
Luule.
Mikuševitš kirjutas luulet vene ja saksa keeles.
Leonid Stolovitš oli iseloomustanud Mikuševitšit kui tunnustatud luuletajat ja keelespetsialisti ning lisanud, et "ta ei sobinud" nõukogude luuletajate paremiku hulka ja oli selletõttu laiale lugejaskonnale vähetuntud. "Avaldada oma originaalseid luuletusi sotsialistliku realismi ja reaalse sotsialismi ajal oli peaaegu võimatu, kuid vait olla oli veelgi raskem. Märkimist nõuab poeedi mahlakas luulekeel, mis oli saanud alguse vanaslaavi keelest. Tunnustatakse vanade ja uute traditsioonide järgimist luules ning reaalse tegelikkuse lahtimõtestamist. Tema loomingus on ülim tõeline rahvuslikkus. Mikuševitši luule võlu on lugejale mõneti harjumatu, just nagu kraaniveega harjunud inimene ei tunneta kohe allikavee maitset."