2024. aasta Valgevene parlamendivalimised

2024. aasta Valgevene parlamendivalimised olid 25. veebruaril 2024 toimunud Valgevene Rahvusassamblee alamkoja Esinduskoja koosseisu ja kohalike omavalitsuste valimised. Valimistel valiti 110 parlamendiliiget ja veidi üle 18 000 kohaliku võimuesindaja. 
Valimised olid täielikult Valgevene režiimi juhi Aljaksandr Lukašenka, kes oli valimiste ajaks valitsenud Valgevenet juba ligi 30 aastat, kontrolli all. Valimistel osalesid peamiselt nelja Lukašenkale truu erakonna esindajad, mis kõik toetasid riigipea poliitikat. 
Eellugu.
Valimisi on Valgevenes korraldatud alates 1994. aastast, mil Aljaksandr Lukašenka tuli võimule ja soovis näidata, režiimil on valitsemiseks rahva mandaat. Tegemist oli esimeste valimistega Valgevenes alates 2020. aasta presidendivalimistest, mis andsid ametlike tulemuste järgi Lukašenkale kuuenda ametiaja ja vallandasid enneolematud massimeeleavaldused, mille võimud brutaalselt maha surusid. Rahutuste mahasurumisega kaasnenud vägivald viis üle 500 000 demokraatia ja vabaduse eest väljas valgevenelast eksiili. Lukašenka soovis uutel valimistel näidata, et 2020. aasta oli erand ja et tema on see, kes tegelikult valgevenelastele meeldib.
2024. aastal korraldatud valimised, mis seaduse järgi oleksid pidanud toimuma 2023. aastal, olid võimude karmi kontrolli all. Kandideerida lubati ainult neil, kes järgisid truult Lukašenka kurssi, enam kui kümme erakonda püüdis valimistele registreeruda, kuid neil ei lastud seda teha. Valimiste ajaks olid ära keelatud 11 varem registreeritud erakonda, nii varem presidenti toetanud kui ka opositsioonilised. Valimistel osalemiseks sai loa neli erakonda, mis kõik toetasid riigipea poliitikat: Belaja Rus, kommunistlik partei, liberaaldemokraatlik partei ning Töö ja Õigluse Partei. Enamik kandidaate kuulus nendesse parteidesse.
Valgevene sõltumatu poliitikaanalüütik Valeri Karbalevitš ütles, et Lukašenka suhtus valimistesse nagu "sõjalisse operatsiooni", nähes valimistes ohtu. Valgevene politsei suurendas enne valimisi kogu riigis patrullimist. Valgevenesse püsivalt paigale jäänud wagnerlased koolitasid sisekaitsejõude proteste juba alguses summutama. Valimised olid eelmänguks ka 2025. aasta presidendivalimistele ja Lukašenka teatas valimiste ajal, et kandideerib 2025. aastal uuesti presidendiks.
Pärast 2020. aasta rahutusi alustas Valgevene välismaal elava Valgevene diasporaa tasalülitamist, jättes väljaspool Valgevenet elavate kodanike kodakondsust tõendavad dokumendid pikendamata. Seetõttu ei korraldatud hääletamist väljaspool Valgevene piire. Esimest korda loobuti minimaalse osalusprotsendi rakendamisest valimistel.
Valimissõnumid.
Lukašenka peamised sõnumid valimistel olid, et tänu Valgevene võimudele ei ole riik osaline sõjalises konfliktis, suhted Venemaaga on sõbralikud ja Valgevenes ei lenda raketid. Režiim on taganud, et Valgevenes pole inflatsiooni, hinnad on reguleeritud ja majandus toimib vaatamata sanktsioonidele. Samuti esines Lukašenka süüdistusega lääneriikide suunal, väites, et need püüavad õõnestada tema võimu ja teda võimult kukutada.
Leedus paguluses elav Valgevene opositsioonilise koordinatsiooninõukogu juht Svjatlana Tsihhanovskaja kutsus valimisi boikoteerima. Euroopa Liidu välispoliitikajuht Josep Borrell mõistis hukka valimistele eelnenud inimõiguste rikkumise ja repressioonid. Veidi enne valimisi võttis Euroopa Liit vastu Valgevene-teemalise poliitikadokumendi, milles otsustati toetada Tsihhanovskaja juhitavat eksiilvalitsust ja Valgevene demokraatlikke jõude.
Valimised.
Valgevene eelhääletus algas 20. veebruaril. Samal päeval teatas inimõiguskeskus Vjasna, et üks sotsiaaldemokraatliku partei liidritest, Ihar Lednik suri vangistuses. Valimiste ajal oli vangis kokku 1420 poliitvangi, nende seas opositsiooniparteide juhid ja tuntud inimõigusaktivistid. 
Valgevene ei kutsunud seekord valimisi jälgima Euroopa Julgeoleku- ja Koostööorganisatsiooni vaatlejaid, kes aastakümneid on olnud ainsad rahvusvahelised Valgevene valimiste jälgijad. Vaatlejaid kutsuti vaid teistest postsovetlikest riikidest. 
Osa avaliku sektori töötajaid sunniti osalema eelhääletusel. Riigiettevõtetest veeti inimesi valima bussidega, valimistel tehti osalejatele kingitusi, jagati näiteks toidukuponge või -pakke. Üliõpilasi survestati hääletama ülikooli teaduskondade kaudu ebaseaduslikult hangitud valimisnimekirjade järgi. 
Valimised toimusid 25. veebruaril. Jaoskondi valvasid politseinikud ning hääletuskabiinidel ei olnud kardinaid, mis võimaldas sedeli rikkumise kohe tuvastada. Valijatel keelati ka oma hääletussedelit pildistada, mida eelmistel valimistel kasutati, et takistada häältega manipuleerimist. Hääletuse ajal toimusid kinnipidamised, vahistamised ja läbiotsimised. 
Valimistulemused.
25. veebruari valimistel valiti kõik 110 parlamendiliiget ja veidi üle 18 000 kohaliku võimuesindaja. Ametnike sõnul andsid 40% valijatest hääle eelhääletamise ajal.
Erakondadest võitis valimised Oleg Romanovi juhitav Belaja Rus, mis sai 110-liikmelises Esinduskojas kokku 51 kohta. Ülejäänud kolm erakonda said kõik alla kümne koha: Aleksandr Hizhnjaki juhitav Töö ja Õigluse Partei kaheksa kohta, Aliaksiej Sokali juhitav Valgevene Kommunistlik Partei seitse kohta ja Aleg Gajdukevici juhitud Valgevene Liberaaldemokraatlik Partei neli kohta. Ülejäänud 40 parlamendikohta said parteitud. Esinduskotta valiti 37 naist (33,6% parlamendi koosseisust), mis oli vähem kui 2019. aastal parlamenti pääsenud 44 naist. Uus esinduskoda pidas esimese istungi 22. märtsil 2024. Esinduskoja spiikriks valiti Igar Sergejenka.
Euroopa Liidu Nõukogu mõistis valimiste olud hukka ning kutsus Valgevene võime üles inimõigusi austama ja poliitvange vabastama. Pettuseks nimetasid neid valimisi ka Ameerika Ühendriigid.