tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kaagvere mõis

Kaagvere mõis (saksa keeles "Kawershof") oli mõis Tartumaal Võnnu kihelkonnas. Tänapäeval jääb mõisasüda Kastre valda Pupe külla.
Ajalugu.
Esmateade mõisa kohta pärineb aastast 1544 (Fyfhusen, hiljem Kawershof). Mõis kuulus perekond Kawerile, kelle järgi sai mõis saksakeelse nime. 1544. aastast oli mõisa omanik Tartu piiskopkonna stiftifoogt Peter Stackelberg, kes pärandas mõisa oma pojale Reinhold Stackelbergile. Poola kuningas Stefan Batory andis mõisa Tartu kodanikule Berend Mestmannile ja pärast tema surma Ewert Unferfehrtile. 1601. aastal sai Kaagvere mõisa omandiõiguse Christian Allfeldt. Tema järel valdas mõisa Johann Wolter von Plettenberg (suri pärast 1651) ja seejärel tema teener Joachim Simonsson. Viimase valduses oli mõis kuni 1627. aastani. 
1645. aastal kinnitas Rootsi kuninganna Kristiina omandiõiguse Fromhold von Tiesenhausenile. 1726. aastal müüs tema pojapoeg mõisa Võnnu Jakobi koguduse pastorile Johannes Svenskele (Swenske) (u 1675−1727), kelle pärijad pantisid 1786. aastal mõisa krahv Johann Gottlieb von Münnichile (1740−1813), kes sai 1797. aastal mõisa omanikuks. 
1815. aastal omandas tema tütar vabaproua Marie Ernestine von Nolcken (1768−1845) Mooste, Luunja ja Kaagvere mõisa. Nolckenite suguvõsa omandusse jäi mõis kuni võõrandamiseni. Viimane omanik enne võõrandamist oli vabahärra Eduard Georg von Nolcken (1875−1941).
Mõisate riigistamise järel anti Kaagvere mõisa hooned 1920. aastal Tartu linnale.
1920. aastal tehti Kaagvere mõisahoonesse emade ja rinnalaste kodu, 1926. aastast oli seal Kaagvere lastekodu. 1941. aastal, teine maailmasõda hävis Kaagvere mõisahäärber pommirünnakutes, 1957. aastal ehitati mõisahoone vundamendile uus külgtiibadega maja lastekodule.
1965. aastal hakkas hoonestuses tööle Erikutsekool nr 34, mis andis üldharidust ning õpetas õmblemist ja köögiviljakasvatust käitumishälvetega tüdrukutele. Eesti taasiseseisvumise järel nimetati õppeasutus ümber Kaagvere erikooliks. 2015. aastal moodustati mitme erikooli (sh Kaagvere erikooli) baasil Maarjamaa Hariduskolleegium.
Babīte linnamägi

Babīte linnamägi (ladina keeles "castrum Babath") oli linnus semgalite Upmale maakonnas, praegu asub Lätis Jūrmala linnas Bražciemsi linnaosas.
Babīte linnus hoidis kontrolli all Lielupe veeteed ja jõe äärest sisemaale viivat teed. Ovaalse linnamäe suurus oli 10 × 20 meetrit. Pärast Mežotne muinaslinnuse vallutamist said ristisõdijad enda kätte ka Babīte. Aastal 1219 ehitasid ristisõdijad sinna Babate või Püha Maarja kindluse. Aastal 1228 ründasid kuralased koos semgalitega Dünamünde kloostrit, põletades ühtlasi maha ka vastse kindluse.
Linnamägi kannab ka Poolamäe nime ("Poļu kalns"), sest Poola-Rootsi sõja ajal 1600–1629 paiknesid seal Rzeczpospolita väed.
Paderno Franciacorta

Paderno Franciacorta on asula ja vald ("comune") Itaalias Lombardia maakonnas Brescia provintsis. Halduskeskus asub Paderno Franciacortas.
182 meetri kõrgusel merepinnast asuva Paderno Franciacorta asustustihedus on keskmiselt inimest ruutkilomeetri kohta.
Paderno Franciacorta piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Castegnato, Passirano, Rodengo-Saiano.
Orzivecchi

Orzivecchi on asula ja vald ("comune") Itaalias Lombardia maakonnas Brescia provintsis. Halduskeskus asub Orzivecchis.
91 meetri kõrgusel merepinnast asuva Orzivecchi asustustihedus on keskmiselt inimest ruutkilomeetri kohta.
Orzivecchi piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Comezzano-Cizzago, Orzinuovi, Pompiano, Roccafranca.
Ome

Ome on asula ja vald ("comune") Itaalias Lombardia maakonnas Brescia provintsis. Halduskeskus asub Omes.
231 meetri kõrgusel merepinnast asuva Ome asustustihedus on keskmiselt inimest ruutkilomeetri kohta.
Ome piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Brione, Gussago, Monticelli Brusati, Polaveno, Rodengo-Saiano.
Nuvolera

Nuvolera on asula ja vald ("comune") Itaalias Lombardia maakonnas Brescia provintsis. Halduskeskus asub Nuvoleras.
165 meetri kõrgusel merepinnast asuva Nuvolera asustustihedus on keskmiselt inimest ruutkilomeetri kohta.
Nuvolera piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Bedizzole, Botticino, Mazzano, Nuvolento, Rezzato, Serle.
Nuvolento

Nuvolento on asula ja vald ("comune") Itaalias Lombardia maakonnas Brescia provintsis. Halduskeskus asub Nuvolentos.
176 meetri kõrgusel merepinnast asuva Nuvolento asustustihedus on keskmiselt inimest ruutkilomeetri kohta.
Nuvolento piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Bedizzole, Nuvolera, Paitone, Prevalle, Serle.
Muscoline

Muscoline on vald ("comune") Itaalias Lombardia maakonnas Brescia provintsis. Halduskeskus asub Muscolines.
272 meetri kõrgusel merepinnast asuva Muscoline asustustihedus on keskmiselt inimest ruutkilomeetri kohta.
Muscoline piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Calvagese della Riviera, Gavardo, Polpenazze del Garda, Prevalle, Puegnago del Garda.
Muscoline halduspiirides asuvad järgmised fraktsioonid: Castrezzone, Longavina, Morsone, San Quirico.
Monticelli Brusati

Monticelli Brusati on vald ("comune") Itaalias Lombardia maakonnas Brescia provintsis. Halduskeskus asub Monticelli Brusatis.
283 meetri kõrgusel merepinnast asuva Monticelli Brusatia asustustihedus on keskmiselt inimest ruutkilomeetri kohta.
Monticelli Brusatia piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Iseo, Ome, Passirano, Polaveno, Provaglio d'Iseo, Rodengo-Saiano.
Kaapkübar

Kaapkübar (Saaremaal "lakk") on endisaegne kõrge rummuga ja vildist tehtud peakate. Kaapkübarat kandsid mehed pidulikel sündmustel.
Eestist on teateid kaapkübarast alates 17. sajandist.
Kaapotkleit

Kaapotkleit on kleit, millel on pikad varrukad, liibuv pihaosa ja kroogete või voltidega seelikuosa.
Eestis kanti sellist kleiti 19. sajandi teisel poolel Põhja-Eestis, vähem Lääne-Eestis.
Käsitöömeister Anu Randmaa sõnul tuli kaapotkostüüm moodi 19. sajandi Inglismaal, Eesti kaapotrõivad said alguse Euroopa moe mugandamisest kohalike võimaluste ja oskustega. Vabariigi aastapäeva vastuvõtul 2019. aastal kandis kaapotkleiti Eesti president Kersti Kaljulaid.
Kaapotkuub

Kaapotkuub on naiste villasest riidest ülerõivas, mis on vöökohal läbilõikega, pihaosas liibuv ja allosas kroogete või voltidega.
Kaapotkuub oli algul levinud linnamoes. Eesti talunaiste moodi tuli see linnamoest 19. sajandi teisel poolel.
Eesti Ülikoolide Kirjastus

Eesti Ülikoolide Kirjastus on 2013. aastal loodud erakirjastus Tartus.
Kirjastatakse kõrgkoolide õpikuid ja õppevahendeid, konverentsikogumikke, ajakirju, sariväljaandeid jne.
Ilokod

Ilokod (varasem eestikeelne nimetus "ilokid") on suuruselt kolmas rahvas Filipiinidel. Nende asuala on Luzoni saare loodeosas Ilocose piirkonnas. Nad kõnelevad iloko keelt.
Eesti Sisearhitektide Liit

Eesti Sisearhitektide Liit (harvem kasutatud nime "Eesti Sisekujundajate Liit"; mõlema puhul lühend ESL) on aastal 1990. asutatud liit, mis ühendab Eesti sisearhitekte.
Põhikirja järgi on ESLi eesmärgid järgmised:
ESLi asutava kogu liikmed.
20. novembril 1990 Tallinnas toimunud ESLi asutamiskoosolekul osalesid:
Nägemuse-rögajuur

Nägemuse-rögajuur ("Psychotria viridis"; ketšua keeles "chacruna" või "chacrona") on madaraliste sugukonda kuuluv taimeliik. Põõsas kasvab kuni 5 meetri kõrguseks. 
Levila.
Nägemuse-rögajuur kasvab Lõuna-Ameerika ja Kesk-Ameerika vihmametsades ning Kuubal. 
Biokeemiline koostis.
Taime kuivatatud lehed sisaldavad kuni 0,10% alkaloidi dimetüültrüptamiin. 
Droog.
Üksnes teatud vormi taime lehti kasutatakse koos amasoonase kaapiväädiga droogi "ayahuasca" valmistamisel.
Atsetüültselluloos

Atsetüültselluloos ehk atsetaattselluloos on tselluloosi äädikhappeester, mida kasutatakse atsetaatkiu, filmi, plastesemete, elektriisolatsioonimaterjalide ja
sigareti filtrite tootmiseks.
Atsetüültselluloos saadakse jää-äädikhappe või äädikhappeanhüdriidi toimel tselluloosile katalüsaatori (tugeva mineraalhappe) manulusel, seda protsessi nimetatakse atsetüülimiseks.
Atsetüültselluloosiga sarnaneb triatsetüültselluloos, mis keemiliselt on tselluloosi triatsetaat.
Eesti Koorijuhtide Liit

Eesti Koorijuhtide Liit (lühend EKL) on Eesti koorijuhte ühendav liit; üks Eesti Kooriühingu alaliite. 
EKL asutati 17. detsembril 2001 ja taasasutati 8. märtsil 2004. Eesti Koorijuhtide Liit loodi, et kaitsta koorijuhtide loomingulisi ja seaduslikke huve ning õigusi ja aidata kaasa nende professionaalsuse tõstmisele.
Eesti Koorijuhtide Liit on olnud koorijuhi kutse väljaandja 2003. aastast.
Eesti Koorijuhtide Liidu juhatuse esimees on Ingrid Mänd ning aastatel 2023–2025 kuuluvad juhatusse veel Külli Kiivet, Allan Tamme, Ksenija Grabova ja Kuldar Schüts.
Varem on Eesti Koorijuhtide Liidu juhatusse kuulunud Hirvo Surva, Heli Jürgenson, Mai Simson, Indrek Vijard, Edmar Tuul, Lauri Aav, Raul Talmar ja Andrus Siimon.
Eesti Koorijuhtide Liitu kuulub 2023. aasta sügise seisuga umbes 250 koorijuhti.
Rahvusvaheline heliloojate rostrum

Rahvusvaheline heliloojate rostrum (nimetatud ka: Rostrum; inglise The International Rostrum of Composers (lühend: IRC)) on iga-aastane heliloominguvõistlus, kus raadio vahendusel tutvustatakse nüüdisaja klassikalise muusika teoseid. Rostrumi korraldab Rahvusvaheline Muusikanõukogu (inglise International Music Council). 
Eesti Raadio on Eesti heliloojate teoseid esitanud Rostrumil aastast 1994.
Balti kodu

"Balti kodu" (vene Балтийский дом) on Peterburis toimuv rahvusvaheline teatrifestival. 
Eesti on festivalil osalenud 1991. aastast.
Liis Teemusk

Liis Teemusk (sündinud 7. septembril 1988 Tartus) on eesti ilu- ja rühmvõimleja ning võimlemistreener. 
Ta lõpetas 2007 Miina Härma gümnaasiumi ja 2008 Prantsusmaal Lyoni Rakendusteaduste Instituudi, a-st 2008 õppinud Tallinna Tehnikaülikoolis. 
Alustas iluvõimlemistreeninguid 1994 Maire Kamariku treeningurühmas. Treeninud ka Janika Mölderi ja Inga Höglundi juhendamisel. 
Aastast 2007 on ta harrastanud Janika Mölderi, Heili Parrase ning Tuulika Möldri käe all rühmvõimlemist. 
Võitnud MM-il rühmvõimlemises 2007 kulla ja 2008 hõbeda. 2007 oli MK-l 3. 
Tulnud iluvõimlemise rühmakavas 2007 ning rühmvõimlemises 2007 ja 2009 Eesti meistriks. 
Kuulunud 2007 võimlemisklubi Janika naiskonnas Tartu parimasse võistkonda. 
Töötanud treenerina 2008–09 võimlemisklubis Janika ja a-st 2009 tantsuklubis Nove.
Saksa köök

Saksa köök (saksa keeles "deutsche Küche") on Eesti köögiga üsna sarnane. Suures osas on see põhjamaine talupojaköök: kättesaadavatest toiduainetest valmistatakse toitvaid roogi, mis algselt andsid jõudu pikaks raskeks tööpäevaks.
Rohkem levinud toiduainete seas on Saksa köögis kartul, vorst ja hapukapsas. Põhiliselt kasutatakse sea-, kuid tihti ka linnuliha, samuti on sakslastel tugev uluki- ja metslinnuliha valmistamise traditsioon. Lihatoitudest on levinud mitmesugused vorstid, mis nagu kogu toidukultuur erinevad suuresti paikkonniti. Näiteks valmistatakse Baieris traditsioonilisi valgeid, värskest sea- ja vasikalihast vorstikesi, Eestiski on tuntud Frankfurdi vorstike ehk frankfurter, samuti on levinud grillvorstid. Nagu Eestiski, tarvitatakse toiduks ka rupskeid, näiteks seajalgu. Sageli süüakse suppe, samuti klimpe, käkke ja hakklihatoite. Süüakse nii musta kui ka valget leiba (Eesti mõistes saia), populaarsed on nii soolased kui ka magusad kringlikesed.
Alkohoolsetest jookidest on tuntuim Saksa õlu, mida tänini valmistatakse valdavalt nn Reinheitsgeboti ehk varauusaegsete kvaliteedinõuete järgi, mille kohaselt võib õlleteoks tarvitada vaid vett, otra ja humalat. (Muide, Baierist pärit Kreeka kuningas Otto kehtestas sama nõude 19. sajandi alguses Kreekas.) Tuntud on ka nisuõlu. Veini toodetakse peamiselt Lääne-Saksamaal Reini jõe ääres, levinud on nii kvaliteetsed valged riislingid kui ka odavad poolmagusad valged veinid, nagu Liebfraumilch, punastest viinamarjasortidest on tuntuim Spätburgunder ehk Pinot Noir. Juba keskajast tuntakse mitmesuguseid vürtsitatud hõõgveine.
Magustoitudest armastatakse mitut laadi küpsetisi ja kooke, mis on sageli mitmekihilised, puuviljade ja šokolaadiga. Samuti hinnatakse kõrgelt martsipani; värvitud martsipanikujukesed on populaarsed jõulukingid.
Tallinna Linnateatri Lavaauk

Tallinna Linnateatri Lavaauk on Tallinna Linnateatri siseõu, kus on aastast 1995 tehtud suvelavastusi.
Kummaline nimi [Lavaauk] anti mängupaigale seetõttu, et just seal pidi projekti järgi asetsema tulevase teatrimaja suur saal. Avalooks oli Elmo Nüganeni "Kolm musketäri", mida tänu ootamatult suurele publikumenule mängiti kolm suve järjest. 
2003. aasta maikuuks ehitati Lavaauk taas täiesti ümber.
Reinheitsgebot

Reinheitsgebot (saksa keeles "puhtuskord") on Baierist pärit ja hiljem kogu Saksamaal kehtestatud kvaliteedinõue, mille kohaselt võib õlleteoks tarvitada vaid vett, otra ja humalat.
Teadaolevalt kehtestati see esimest korda 23. aprillil 1516 Baieri hertsogkonna linnas Ingolstadtis, ehkki seda on mainitud juba 1487. Seaduse algne eesmärk oli vältida õlletegijate konkurentsi pagaritega selliste väärtuslike toorainete pärast nagu nisu ja rukis.
Kreeka kuningas Otto (endine Baieri prints) kehtestas sama nõude 19. sajandi alguses Kreekas. Saksamaa ühendamisel 1871. aastal nõudis Baier "Reinheitsgebot"'i kehtestamist kogu Saksamaal. Tänapäeval lubavad Saksa seadused tarvitada õllevalmistamisel ka varem keelatud aineid, nagu pärm, linnased ja suhkur, kuid enam mitte töötlemata otra. Paljud õlletehased valmistavad siiski õlut endiste retseptide järgi ning viitavad "Reinheitsgebot"'ile ka pudelisiltidel.
Paikuse-Reiu vabaõhulava

Paikuse-Reiu vabaõhulava on Pärnu maakonnas Pärnu linnas asuv lava, kus on 2000. aastast mängitud vabaõhuetendusi.
Benny Shanon

Benny Shanon (heebrea keeles בני שנון; sündinud 1948 Tel Avivis) on Iisraeli psühholoog.
Tema peamised uurimisvaldkonnad on inimteadvuse fenomenoloogia ja psühholoogiafilosoofia. 
Shanon on Jeruusalemma Heebrea Ülikooli kognitiivse psühholoogia professor. Ta on õppinud filosoofiat ja keeleteadust Tel Avivi Ülikoolis ja saanud doktorikraadi eksperimentaalse psühholoogia alal Stanfordi Ülikoolist.
Praegu töötab Shanon raamatu kallal, mis käsitleb inimteadvuse üldist psühholoogilist teooriat.
"Ayahuasca" kogemus.
Shanon avaldas 2002. aastal raamatu "Antipodes of the Mind: Charting the Phenomenology of the Ayahuasca Experience" ("Vaimu antipoodid: "ayahuasca" kogemuse fenomenoloogia kaardistamine"). Selles teoses annab ta põhjaliku ülevaate "ayahuasca" kasutamise toimest. Shanon kirjutab, et ta on ise "ayahuasca"t tarbinud palju kordi ning töötanud läbi eelneva selleteemalise kirjanduse. 
Piibli entogeenid.
Aastal 2008 avaldas Benny Shanon ajakirjas artikli "Biblical Entheogens: a Speculative Hypothesis" ("Piibli entogeenid: spekulatiivne hüpotees"). Selles esitab Shanon spekulatiivse hüpoteesi, mille kohaselt vana-iisraeli religioon oli seotud enteogeenide kasutamisega. Hüpoteesi aluseks on Vanas Testamendis esitatud Moosese elu käsitlevate tekstilõikude tõlgendamine ja põhneb asjaolul, et Siinai poolsaare kuivades piirkondades ja Lõuna-Iisraelis kasvab kaks taimeliiki, mis sisaldavad samu psühhoaktiivseid molekule, mis Amazonases kasvavates "ayahuasca" valmistamiseks vajaminevates taimedes. Hüpoteesi kinnitavad võrdlevad empiirilis-fenomenoloogilised vaatlused, keelelised aspektid, vana-juudi tekstide ja muude iidsete Lähis-Ida traditsioonide tõlgendamine, antropoloogilised teadmised ja etnobotaanilised andmed.
Kreeka köök

Kreeka köök on kreeka toiduvalmistamise traditsioon, milles on paljude teiste kulinaarsete traditsioonide mõjusid. 
Kreeka köögi roogasid ja jooke peetakse huvitavateks ja tervislikeks. 
Nagu teisedki Vahemere-äärsed köögid, sisaldavad Kreeka toidud rikkalikult puu- ja köögivilju, olulised on kalad ja mereannid. Eelistatakse lamba- ja veiseliha. 
Palju kasutatakse tomatit, oliive, küüslauguküüsi, sibulaid, pähkleid, kitse- ja lambapiima. Üks tuntumaid Kreeka juustusorte on feta. Eestis on Kreeka toitudest tuttavad näiteks Kreeka salat ja dolma (viinamarjalehte keeratud segu riisist ja hakklihast, meenutab kogu Ida-Euroopas levinud kapsarulle).
Kreekas on vana veinitraditsioon, kus pikka aega olid igal külal või saarel oma viinamarjasordid. Viimastel aastakümnetel on Kreeka veinikultuur siiski Euroopaga tugevalt ühtlustunud ning palju kasvatatakse mujalt pärit sorte, mis on Euroopa turul harjumuspärasemad, omamaised veinisordid on jäänud vähemusse ja neid eksporditakse harvem. Kangematest alkohoolsetest jookidest on tuntuim aniisimaitseline ouzo.
Magustoitudes pruugitakse peamiselt mett (näiteks loukoumades – õlis praetud mee- ja kaneelisiirupipallides), pähkleid ja rosinaid. Kuulsamate magustoitude hulka kuuluvad roosikeedis ning halvaa vahukoore ja šokolaadiga.
Läti köök

Läti köök pärineb Eestiga väga sarnaselt alalt ja kultuurist, mistõttu see sarnaneb suures osas Eesti köögiga. Erinevused on põhiliselt valmistusviisides, ehkki toiduained võivad olla samad. Tüüpilised on kohalikud toorained: kartul, nisu, oder, kapsas, sibul, munad ja sealiha.
Eestist rohkem kasutatakse hapukoort, köömneid ja kruupe. Tuntumate läti rahvustoitude seas on pekipirukad (väikesed peekoni-singitäidisega pirukad) ning Kurzeme strooganov (ristikiudu viiludeks lõigatud sealiha, tükeldatud hapukurgid, praetud suitsupekk ja hakitud sibul). Populaarsed on köömnejuust, hapukapsas ja marineeritud seened.
Läti õllekultuur sarnaneb Eesti omaga, kuid seal on säilinud rohkem väikesi õlletootjaid. Eestiski on hinnatud Valmiermuiža tume ja hele õlu. Kangematest jookidest on rahvusvahelise kuulsusega Riia palsam, mis on Eesti kirjandusse jõudnud Oskar Lutsu teoste punslielina; osalt selle eeskujul loodi ka Eesti üks rahvusjooke Vana Tallinn.
Ranits

Ranits on endisaegne nooremate õpilaste koolikott, mida kanti rihmadega seljas ja mis oli valmistatud jäigast materjalist.
Randoseru.
Seljakott nimega randoseru (ランドセル, jaapani keeles). paljud Jaapani õpilased, eriti põhikoolis, kasutavad seda praegu.
Vesivohlu

Vesivohlu ("Kobus ellipsiprymnus") on Mustas Aafrikas laialdaselt leiduv suur antiloop.
Aianduskooperatiiv

Aianduskooperatiiv (ka: "aiandusühistu", "aiaühistu") on ühistu, mis on loodud kas aiandusega tegelevate inimeste harrastuseks või tulu saamise eesmärgil.
Kooperatiivid loodi 1960. aastate lõpus Nõukogude Liidus eeskätt töölisklassile. Eri ajajärkudel olid kruntide suuruse ja sealse hoonestuse piirangud erinevad.
Eesti NSV-s oli 1966. aastal aianduskooperatiividesse ühinenud 5698 leibkonda.
Paldiski õigeusu kalmistu

Paldiski õigeusu kalmistu on kalmistu Paldiski linnas. Ajalooliselt jäi see Harju-Madise kihelkonda. See on kahest Paldiski linna kalmistust läänepoolsem (idapoolne on algne Paldiski luteri kalmistu).
Kalmistu on rajatud 18. sajandi lõpul, seal on toimunud korduvalt ülematmisi. Sinna on maetud Paldiski tuletõrje üks juhte, uue seltsimaja rajamise eestvedaja J. Piilmann.
Telleri kabel

Telleri kabel on Tartu raehärra Jacob Friedrich Telleri perekonna kabel Tartus Vana-Jaani kalmistul.
1794. aastal ehitatud kabel on varaklassitsistlikus stiilis, baroksete sugemetega, 18. sajandi lõpu kalmistuarhitektuuri iseloomulik näide.
Rauaniit

Rauaniit oli aastal 1919 Tallinnas asutatud tekstiilikaupade ettevõte. Ettevõtte kontor asus Tallinnas Rannavärava puiestee 7.
1920. aastal asutasid Efraim Lerenmann (1888–1942), G. Itskovitš ja J. Frank Tallinnas trikotaaživabriku "Rauaniit", mis aastal 1924 muudeti aktsiaseltsiks "Rauaniit". 
Ettevõtte vabrikus toodeti muu hulgas riidesorte kunstsiidist, siidist, puuvillast ja villast, ka toodeti trikotaažiesemeid. 1926. aastal projekteeritud "Rauaniidi" monumentaalne trikootööstuse tehasehoone oli Eesti üks esimesi funktsionalistlikke ehitisi. Hoonet on aastate jooksul täiendatud juurde- ja pealeehitustega.
Aastal 1935 töötas ettevõttes 500 inimest.
1940. aastal ettevõte natsionaliseeriti, 17. oktoobril 1940 liideti „Rauaniidiga", tekstiiltööstused AS „Cotton" ja "Ilka".
Rauddiviis

Rauddiviis (saksa keeles "Eiserne Division") (algul ka Raudbrigaad, "Eiserne Brigade") oli novembris 1918 peamiselt Saksamaa Keisririigi 8. armee vabatahtlikest kokku pandud vabakorpuse väekoondis (diviis), mida juhtis major Josef Bischoff. Rauddiviis koos Landeswehriga allus omakorda kindral Rüdiger von der Goltzile.
Algul võeti Rauddiviisi liikmeks vaid I maailmasõjas Raudristi välja teeninud mehi.
Rauddiviis võitles muu hulgas Eesti Vabadussõjas Eesti rahvusvägede vastu ja sai lüüa.
Koosseis.
Rauddiviis 1919. aasta juuni keskel:
Komandör: major Bischoff
Staabiülem: kapten Biese
1. jalaväerügement (major von Lossow)
1. pataljon
2. pataljon
3. pataljon
1. miinipildujakompanii
2. jalaväerügement (major von Kleist)
1. pataljon
2. pataljon
3. pataljon
2. miinipildujakompanii
3. jalaväerügement (kapten Poensgen)
1. pataljon
2. pataljon
3. pataljon
Jäägripataljon
3. miinipildujakompanii
MG-Scharfschützen-Abteilung Petersdorff (4 raskekuulipildujakompaniid + 2 jalaväekompaniid + eskadron)
Ratsarügement (major Kanitz)
1. eskadron
2. eskadron
3. eskadron
4. eskadron
Suurtükiväerügement (major Arnim)
1. suurtükiväegrupp
1. kergepatarei (4 kahurit)
2. haubitsapatarei (2 haubitsat)
3. haubitsapatarei (2 haubitsat)
2. suurtükiväegrupp
4. haubitsapatarei (2 haubitsat)
5. haubitsapatarei (2 haubitsat)
6. haubitsapatarei (2 haubitsat)
3. suurtükiväegrupp
7. kahuripatarei (4 kahurit)
8. kahuripatarei (4 kahurit)
9. kahuripatarei (4 kahurit)
2 soomusautot
Lennudivisjon 427
2 soomusrongi
jm tagalateenistuse üksused.
Rauddiviisi jalaväepataljonides (sh jäägripataljonis) oli kolm jalaväekompaniid + üks raskekuulipildujakompanii.
Koosseisus ligikaudu 4000 meest.
Raudteelane

Raudteelane on raudteede kasutamise ja korrashoiu alal tegutsev isik. Raudteelased on nt jaamakorraldajad, pöörmeseadjad, rongikoostajad, teetöölised, vedurijuhid.
Eagle

Eagle (inglise keeles 'kotkas') võib tähendada järgmist:
Pavel Vežinov

Pavel Vežinov (kodanikunimega Nikola Gugov, bulgaaria keeles Павел Вежинов, Никола Делчев Гугов; 9. november 1914 Sofia – 21. detsember 1983 Sofia) oli bulgaaria kirjanik.
Ta õppis aastatel 1938–1944 Sofia Ülikooli filosoofiateaduskonnas. Ta on töötanud ajakirjaniku ja filmistsenaristina. Sügisel 1944 sai tast ajakirja Frontovak («Фронтовак») rindekorrespondent ja peatoimetaja.
Alide-Emilie Poom

Alide-Emilie Poom (esimesest abielust Alide Bockhoff-Poom, teisest abielust Alide-Emilie Jürgenson, aastast 1918 Alide-Emilie Teemant; 18. august 1884 Kukruse – 26. mai 1961 Tallinn) oli eesti arst.
Ta õppis koolis Narvas ja Tallinnas. 1911. aastal lõpetas ta Berni Ülikooli, omandades "dr. med" kraadi. Alide Poom-Teemanti on peetud esimeseks eestlasest meditsiinidoktoriks, kuid Helmest pärit Beatrice Pallon kaitses meditsiinidoktori kraadi Zürichis juba 1909. aastal. Hiljem sooritas ta Peterburi Ülikooli juures uuesti lõpueksamid.
Isiklikku.
Ta oli kolm korda abielus, abikaasa oli Eesti riigivanem Jaan Teemant.
Lydia Bock

Lydia Bock (aastani 1926 Lydia Malmsten; 9. aprill 1904 Narva – 17. jaanuar 1980 Jõhvi) oli eesti näitleja ja lavastaja.
Ta õppis Narva tütarlasteseminaris ja eraviisil laulmist.
Ta alustas lavategevust aastal 1924 Narva "Võitleja" seltsis, töötas aastatel 1936–1947 Narva Teatris (aastast 1944 Paides), olles aastatel 1944–1945 teatri kunstiliseks juhiks.
Isiklikku.
Ta oli abielus tšellist Voldemar Bockiga; tema vennad olid näitlejad Franz ja Hugo Malmsten.
Egon Aagaard

Egon Aagaard (25. juuli 1941 Kopenhaagen – 19. august 1984) oli taani akordionist ja näitleja. 
1970. aastast osales ta koos John Ravni ja Peter Bastianiga trios Balkan trioen. 1971. aastal asutas ta veel ühe trio, kuhu kuulusid ka Kim Skovbye ja laulja Herman. Nad esinesid muu hulgas tänavamuusikutena ja andsid 1978. aastal välja albumi "The Road Out". 
Aagaard on maetud Kopenhaageni kalmistule Assistens Kirkegård.
Dole mõis

Dole mõis ("Doles pils") on mõis Lätis Salaspilsi piirkonnas Salaspilsi vallas Doles. Saksa keeles "Schloss Dahlen".
Dole mõis rajati aastal 1631 ja selle esimene omanik oli Nikolauss Deetrih Sperreuter. Mõisa omanikuks on olnud veel de Lacyde pere, Vietinghoffid ja Löwis of Menarid. Mõisa peahoone asub Dole saarel. Praegune peahoone ehitati aastal 1898, mil omanikuks oli Karl von Löwis of Menar. Pärast võõrandamist aastal 1921 asus peahoones kohalik koolimaja, seejärel (aastast 1954) kalurikolhoosi klubi. Aastast 1977 asub mõisa peahoones Daugava muuseum.
Kõrvalhoonetest on säilinud veel mõisavalitseja maja, mis on märgitud juba 1698. aasta mõisa kaardile. Toona oli tegemist mõisa peahoonega. Peahoone ümber on 18. sajandi teisel poolel Otto Hermann von Vietinghoffi rajatud park. Pargis asub Dole hiidtamm, jõe ääres on dolomiidist pank.
Enoch Aagaard

Enoch Green Hostrup Aagaard (21. august 1850 Rungsted – 22. aprill 1921) oli taani näitleja ja laulja.
Ta esines muu hulgas menukalt Charles Lecocqi koomilises ooperis "Le petit duc" ja Peter Sørenseni operetis "Lykkebarnet" teatris Casino ning Richard Génée operetis "Der Seekadett" teatris Dagmarteatret.
Ta mängis ka tummfilmides "En stærkere magt" (1914) ja "Arbejdet adler" (1914).
Genealogisches Handbuch der Baltischen Ritterschaften (Neue Folge)

Genealogisches Handbuch der Baltischen Ritterschaften (Neue Folge) on alates 2011. aastast Balti Rüütelkondade Liidu väljaantav Liivimaa, Eestimaa, Kuramaa ja Saaremaa aadli genealoogiline ülevaateteos.
Varasem samanimeline väljaanne ilmus aastail 1929–1944 üksikute rüütelkondade kaupa, kusjuures Liivimaa ja Kuramaa osa on tänaseni lõpetamata ja ebatäielik.
Materjali valikul on eelistatud seni teaduskirjanduses käsitlemata genealoogiatega perekondi või meesliinis väljasurnud perekondi, esitatud on ka mitteaadellikud põlvnemisliinid. Materjali esitus on perekondade kaupa, kuid korrapäratus järjestuses. Raamat on illustreeritud värviliste vapikujutistega, portreedega ja mõisavaadetega. Varem käsitletud perekondadel on esitatud genealoogiate uuendused. Raamat on trükitud antiikvas.
2025. aasta seisuga on seni ilmunud kaksteist köidet.
Käsitlemist on leidnud järgmised suguvõsad (sulgudes köite number):
A. H. Tammsaare kolhoos

A. H. Tammsaare kolhoos (ka: A. H. Tammsaare nimeline kolhoos) oli Kärevere külanõukogus Laeva vallas (praegune Tartu vald) 1948–1958 aastatel tegutsenud kolhoos.
Kolhoos asutati 21. septembril 1948.
Kolhoosi suurus oli 1886 ha, millest põllumaad oli 760 ha. Kolhoosi kuulus 247 liiget.
Ernst Wilhelm Drümpelmann

Ernst Wilhelm Drümpelmann (* 15. juuni 1760 in Bützow; † 20. Julijs 1830 Riia) oli baltisaksa arst (laevaarst) ja looduseuurija.
Bützow

Bützow on väike linn Saksamaal Mecklenburg-Vorpommerni liidumaal Rostocki kreisis.
Esimest korda on seda mainitud 1171. aastal.
Gudrun Stig Aagaard

Gudrun Stig Aagaard (13. jaanuar 1895 Torslunde kihelkond – 19. aprill 1986 Kopenhaagen) oli taani tekstiilidisainer, üks taani kangatrüki pioneere.
Ta õppis kudujaks Naiste Joonistus- ja Kunsttööstuskoolis (Tegne- og Kunstindustriskolen for Kvinder) 1922–1923 ning Lyoni õppeasutuses Académie des Beaux-arts des Tissus. Ta käis õppereisidel Inglismaal, Prantsusmaal ja Saksamaal. Ta sai inspiratsiooni ajaloolistest tekstiilidest, eriti vanadest taani sitsitrükkidest. 
Aastal 1928 asutas ta oma trükitöökoja. 
Ta tegi üle 50 aasta koostööd seltsiga Haandarbejdets Fremme.
Jacob Aagaard

Jacob Aagaard (sündinud 31. juulil 1973 Hørsholmis Taanis) on taani päritolu Šotimaa maletaja, suurmeister.
2006. aastani ja vahemikus 2009–2017 esindas ta Taanit.
Johan Aagaard

Johan Peter Aagaard (3. mai 1818 Odense – 22. mai 1879 Frederiksberg) oli taani puugraveerija ning raamatu- ja kunstikaupmees, maalikunstnik Carl Frederik Aagaardi vend.
Ta läks 1839 kingsepasellina Kopenhaagenisse ning õppis seal osalt Andreas Flinchi käe all puugraveerijaks. Aastatel 1842–1848 esines ta oma puulõigetega Charlottenborgis. 
Aastal 1849 asutas ta koos kompanjoni, puugraveerija Axel Kittendorffiga äriühingu Kittendorff &amp; Aagaard, mille juurde kogunes mitu head puugraveerijat. Ettevõte andis välja populaarteaduslikke tolle aja kohta hästi illustreeritud raamatuid Põhjamaade ajaloost, sealhulgas:
Anti välja ka nädalalehti For tre Skilling (1855–1856) ja I Hjemmet (1857–1864) ja kalendrit Illustreret Almanak (1854–1861). 
Aagaard võttis peagi reprodutseerimismeetodina kasutusele puulõike asemel esimesena Taanis Christian Piili leiutatud kemotüüpia ning realiseeris peaaegu kõik selle meetodiga reprodutseeritud illustratsioonid. See võimaldas välja anda Jens Jacob Asmussen Worsaae raamatu "Afbildninger fra Det konglige Museum for Nord. Oldsager i Kjøbenhavn" (1854), mille illustratsioonid valmisid Aagaardil koostöös Magnus Peterseniga.
Firma hakkas ka müüma maali- ja joonistustarbeid. Pärast Kittendorffi surma 1868 juhtis Aagaard firmat üksi. Puulõiked jäid unarusse.
Aagaard maeti kalmistule Frederiksberg Ældre Kirkegård.
Isiklikku.
Ta abiellus 14. augustil 1852 Kuningliku Teatri (Det Konglige Teater) koori liikme Ulrikka Gustafva Rydberg (14. november 1818 või 1819 Kopenhaagen – 5. märts 1898 Århus), Vaxsjost pärit Rootsi vaskseppmeistri ja hulgikaupmehe Carl Asmund Rydbergi (1780–1835) ja Brita Helena Eggertzi (1786–1843) tütrega.
Carl Aagaard

Carl Aagaard on olnud mitme tuntud inimese nimi:
Gustav Aagaard

Carl Gustav Oskar Aagaard (18. september 1852 Sandefjord – 16. jaanuar 1927 Oslo) oli norra kirjanik ja vaimulik, kirjanik Oscar Aagardi vend. 
1876. aastal sai ta pastoriks. 
Tema kirjanduslooming oli algul religioosne, hiljem meelelahutuslik ja moraliseeriv. Ta on kirjutanud ka kirikulaule.
Butantani instituut

Butantani instituut ("Instituto Butantan") on São Paulo linnas (Brasiilia) asuv biomeditsiini uurimiskeskus (teadusasutus).
Uurimiskeskus asutati 1899. aastal. Algul tegeldi seal põhiliselt madude kasvatamisega vaktsiinide ja vastumürkide valmistamise eesmärgil.
Instituut on üks maailma suuremaid mürkmadude uurimise ja maomürgi kasutamisega tegelevaid keskusi.
1985. aastal teati, et vabatahtlikud toovad keskusse igal aastal üle 12 000 mao, kellelt saadakse nii mürginäärmete masseerimise kui ka "elektrolüpsi" käigus 5–6 liitrit maomürki aastas.
2010. aastal hävines maailma suurim maokogu (ligi 85 000 madu, 450 000 ämblikku ja skorpioni) tulekahjus.
Siseministeeriumi infotehnoloogia- ja arenduskeskus

Siseministeeriumi infotehnoloogia- ja arenduskeskus (SMIT) on Siseministeeriumi haldusalas tegutsev riigiasutus, mis arendab ja haldab peamiselt Politsei- ja Piirivalveameti, Päästeameti, Häirekeskuse, Sisekaitseakadeemia ja Siseministeeriumi IKT teenuseid. Lisaks igapäevasele arendus- ja haldustegevustele panustab SMIT ka IKT alasesse ülikooliharidusse tehes koostööd nii Sisekaitseakadeemia kui ka Tallinna Tehnikaülikooliga.
SMITi ülesanded põhimääruse järgi on muuhulgas:
SMITi teenused.
SMITi teenuste portfelli kuulub üle 100 IKT teenuse. Suuremaid SMITi pakutavaid teenuseid võiks iseloomustada märksõnadega:
Viiruk

Viiruk ehk oliibanum on viirukipuust saadav õhu käes kuivatatud kummivaik. Selle kokkupuutel hõõguvate sütega tekib viirukisuits.
Viirukit kasutatakse kultustes suitsutusrohuna ja rahvameditsiinis ravi otstarbel. Viiruk on jämedateraline kuni tükiline, läbipaistev, pruunikaskollast kuni punakaspruuni värvi aine.
Tervisemõju.
Viirukisuits sisaldab mitmesuguseid saasteaineid, sealhulgas gaasilisi saasteaineid, nagu vingugaas, lämmastikoksiidid, väävli oksiidid, lenduvad orgaanilised ühendid (LOÜ) ja adsorbeerunud mürgised saasteained (polütsüklilised aromaatsed süsivesinikud ja toksilised metallid). Tahked osakesed jäävad vahemikku 10–500 nanomeetrit.
2001. aastal Taiwanis läbi viidud uuringud seostasid viirukipulkade põletamist potentsiaalsete kantserogeenide aeglase kogunemisega halvasti ventileeritavas keskkonnas, mõõtes budistlikes templites polütsükliliste aromaatsete süsivesinike (sh bensopüreeni) taset. Uuringus leiti viirukisuitsus gaasilisi alifaatseid aldehüüde, mis on kantserogeensed ja mutageensed.
2008. aastal meditsiiniajakirjas Cancer avaldatud uuringus leiti, et viiruki kasutamine on seotud statistiliselt oluliselt suurema riskiga haigestuda ülemiste hingamisteede vähki, välja arvatud ninaneeluvähk. Neil, kes kasutasid palju viirukit, oli 80% suurem tõenäosus lamerakk-kartsinoomide tekkeks. Seos viiruki kasutamise ja suurenenud vähiriski vahel ilmnes siis, kui teadlased kaalusid muid tegureid, sealhulgas sigarettide suitsetamist, toitumist ja alkoholi tarbimisharjumusi. Uurimisrühm märkis, et "See seos on kooskõlas paljude uuringutega, mis tuvastavad viirukisuitsus kantserogeene, ning arvestades viiruki põletamisel tekkiva suitsu laialdast ja mõnikord ka tahtmatut kokkupuudet, on neil leidudel oluline mõju rahvatervisele."
2015. aastal selgus Lõuna-Hiina Tehnikaülikooli uurimistöös, et viiruk on hiina hamstri munasarjarakkudele mürgisem kui sigaretid.
Lina (täpsustus)

Lina on mitmetähenduslik sõna:
Biobutanool

Biobutanool on taimsest materjalist (taimne biomass ja -jäätmed) toodetud butanool.
Keemiliselt on butanool alkoholide klassi kuuluv (keemiline valem C4H9OH) suhteliselt mittepolaarne vedelik, mis sarnaneb bensiiniga rohkem kui bioetanool. Butanool on sisepõlemismootoritele sobiv kütus, mis on kasutatav bensiini asemel ilma modifitseerimata.
Perspektiivne on biobutanooli tootmine taimsest materjalist, mille põhikoostisosadeks on tselluloos ja hemitselluloos. Neid polüsahhariidide klassi kuuluvaid komponente on võimalik lagundada fermentatsioonil mikroorganismide ensüümide toimel. Siin on kitsaskohaks rahuldavat butanooli saagist tagavate bakteritüvede leidmine. Praeguseni on butanooli saadud mitmete fermentatsiooniprotsesside kõrvalsaadusena.
Viimasel paaril aastakümnel on uuritud butanooli saamist suhkruid ja tärklist sisaldavatest põllukultuuridest "Clostridium"’i perekonda kuuluvate bakterite toimel. 2011. aastal teatasid USA Tulane Ülikooli teadlased vastleitud bakterist (nimetati TU-103), mille abil on võimalik valmistada biobutanooli tselluloosist (puidu laastud, vanad ajalehed, puuvill, teatud rohttaimed).
Linalised

Linalised ("Linaceae") on taimede sugukond.
Linaliste sugukonda kuulub kaks alamsugukonda:
Jõukaabel

Jõukaabel on kaabel elektrienergia edastamiseks kõrge- ja madalpingevõrgu kaudu. Kõige levinumad on kolmefaasilised kaablid. Paigalduskoha järgi liigitatakse jõukaablid maa-, vee- ja õhukaabliteks.
Kaabli vask- või alumiiniumsooned on polümeermaterjalist (näiteks polüvinüülkloriidist) isolatsiooniga. Kohakindlatel jõukaablitel on soone metallosa enamasti massiivne või jämedakiuline, teisaldatavate painduvate jõukaablite puhul peenekiuline. Jõukaabli sooned on ümbritsetud välismõjude eest kaitsvate katetega, milleks võib lisaks mantlile olla soomuskate ja korrosioonivastane kate.
Kullerkupu tänav (Tartu)

Kullerkupu tänav on tänav Tartus Maarjamõisa ja Veeriku linnaosa piiril. See kulgeb Tulbi tänavalt edelasse ja lõpeb Ravila tänaval ning on 240 meetri pikkune. 2013. aasta novembri seisuga on Kullerkupu tänava suurim majanumber 18.
Tulika tänav (Tartu)

Tulika tänav on tänav Tartus Maarjamõisa linnaosa piiril. See algab Tartu Ülikooli Kliinikumi pargist, kulgeb edelasse ja lõpeb Ravila tänaval. 2013. aasta novembri seisuga on Tulika tänava suurim majanumber 9.
Varju tänav

Varju tänav on tänav Tartus Veeriku linnaosas. See algab Ravila tänavalt, kulgeb kirdesse, ristub Tulbi tänavaga ning lõpeb Astri tänaval. 2013. aasta novembri seisuga on Varju tänava suurim majanumber 19.
Tabasalu Spordikompleks

Tabasalu Spordikompleks on ajaveetmis- ja spordirajatis Tabasalus. Kompleksi aadress on Kooli 1.
Spordikompleks avati 2002. aasta mais.
Kompleksis on ujula, mitmesugused spordisaalid, kaljuronimissein ja kõrgseiklusrada. 2012. aastal lisandus tenniseväljak.
Ujulas on nelja 25 meetri pikkuse rajaga ujumisbassein, kaks lastebasseini, saunad.
Spordikompleksi haldab OÜ Strantum. Kompleksi juhataja on Peeter Kallas.
Spordikompleksi juurde kuulub ka Tabasalu Arena.
Andres Stolovitš

Andres Stolovitš (11. august 1958 Tartu – 14. juuli 2006 Tartu) oli Eesti füüsik.
Stolovitš lõpetas 1975. aastal Tartu 6. Keskkooli ja 1980. aastal Tartu Riikliku Ülikooli tahke keha füüsika erialal. Ta kaitses 1987. aastal füüsika-matemaatika kandidaadikraadi Eesti NSV TA Füüsika Instituudis. Väitekirja "VK tsentrite spinn-võre-relaksatsioon väga madalatel temperatuuridel" juhendaja oli Georg Liidja. 
Stolovitš töötas alates 1980. aastast TA Füüsika Instituudis (1997. aastast Tartu Ülikooli Füüsika Instituut) nooremteaduri, teaduri ja aastast 1996 vanemteadurina. Ühtlasi on ta töötanud külalisfüüsikuna Max Plancki Füüsikainstituudis Münchenis (1994–1996) ja Max Plancki Tahkiseuuringute Instituudis Stuttgardis (1997–2005, kolm kuud aastas).
Teadustöö.
Andres Stolovitši põhiline uurimisvaldkond oli tänapäeva tehnikas aktuaalsed kilesüsteemid, nende elektri- ja magnetomadused. Katseobjektid jahutati veeldatud heeliumi abil väga madalate temperatuurideni, mõni kümnendikkraad üle absoluutse nulli (kuni 0,35 K). Selleks vajalike unikaalsete seadmete loomisel ja rakendamisel oli Stolovitš eriti osav. 
Samuti on ta uurinud luminestsentsnähtusi leelishalogeniidkristallides ja kõrgtemperatuurset ülijuhtivust. Saksamaal töötades täiustas ta ülimadalatemperatuurseid elementaarosakeste tajureid astrofüüsikaliste uuringute, eeskätt tumeaine otsingute tarvis.
Viimase oma tööna uuris Andres Stolovitš kvaasiühemõõtmeliste kristallide Ti5Te4 ja teiste analoogilise kristallilise struktuuriga ühendite elektritakistust. Need kristallid muutuvad ülijuhtideks allpool teatud madalat temperatuuri. Tema eksperimendis õnnestus näidata, et nende kristallide takistuse sõltuvus temperatuurist sisaldab anomaaliat: tavalise monotoonse takistuse vähenemise või kasvu asemel enne selle hüppelist kadumist ülijuhtivuse seisundis täheldati küllalt järsku takistuse langust, millele järgnes üleminek ülijuhtivusele. Stolovitš koos füüsika-matemaatikadoktorist kolleegi Aleksei Šermaniga, kellega koos ta oma teadustöid kirjutas, oletasid, et nimetatud anomaalia on seotud kristalli efektiivse mõõtme muutumisega – üleminekuga kvaasiühemõõtmelisest kolmemõõtmelisele juhtivusele, mil ülijuhtivate ﬂuktuatsioonide korrelatsioonipikkus muutub võrreldavaks kvaasiühemõõtmelist kristalli moodustavate kiudude pikkusega. Sealjuures muutuvad ülijuhtivate ﬂuktuatsioonide parandused takistusele, mis põhjustabki selle vähenemise. 
Isiklikku.
Andres Stolovitši isa oli Leonid Stolovitš. 
Andrese ema Imma-Mare oli eestlanna, kelle esivanemate seas oli hispaanlasi. Emapoolse vanaema perekond pärines Hiiumaalt. Emapoolne vanaisa oli Mulgimaalt pärit Hermann Johannson. 
Andres oli kakskeelne – emaga rääkis eesti keeles, isaga vene keeles. Läks eesti kooli, õppis seal poolteist aastat ja läks üle vene kooli. Tartu ülikoolis õppis ta vene grupis; abiellus eesti filoloogi Anuga. Õe Innaga rääkis Andres ainult eesti keeles. Inglise keelt valdas ta hästi; Saksamaal tööl olles õppis ka saksa keele selgeks. Leonid Stolovitši sõnul "pidas Andres ennast eestlaseks, kuigi ei häbenenud oma isapoolset sugupuud". 
Andrese lapsed on tütar Käbi ja poeg Oskar.
Hugo Malmsten

Hugo Malmsten (pseudonüüm Hugo Maldre; 7. november 1907 Narva – 26. november 1991 Tallinn) oli eesti näitleja ja laulja (tenor).
Ta õppis 1923. aastani Narva linnakoolis. Laulmist õppis ta eraõpetaja juures Narvas, Pärnus ja Armanda degli Abbati juures Tallinnas ning aastatel 1936–1941 Tallinna Konservatooriumis.
Ta mängis aastatel 1924–1928 Narva seltsides, 1931–1933 Narva Teatris, 1928–1931 Ugalas, 1930–1931 ja 1933–1935 teatris Endla (kus oli ka lavastaja), 1936–1944 Tallinna Töölisteatris ning 1944–1971 teatris Estonia (kus oli 1944–1946 ühtlasi näitejuhi assistent).
Isiklikku.
Tema vend oli näitleja Franz Malmsten, õde näitleja Lydia Bock.
Alamselts

Alamselts ("subordo") on bioloogilises taksonoomias vahel kasutusel olev seltsi- ("ordo") sisene takson.
Karikakra tänav

Karikakra tänav on tänav Tartus Veeriku linnaosas. 
Tänav algab Kannikese tänavalt, kulgeb edelasse ja lõpeb Maisi tänaval. Tänav on 185 meetrit pikk.
Sangla tänav

Sangla tänav on tänav Tartus Veeriku linnaosas. 
See algab kvartalist Veeriku, Hommiku ja Tulbi tänava vahel, kulgeb edelasse, ristudes Tulbi ja Kannikese tänavaga, ning lõpeb kvartalis Karikakra, Kannikese ja Rukki tänava vahel. Nime sai tänav 30.mail 1958.
Rukki tänav (Tartu)

Rukki tänav on tänav Tartus Veeriku linnaosas. See algab Tulbi tänavalt, kulgeb edelasse üle Ravila ja Kannikese tänava ning lõpeb väikese kaarega Maisi tänaval.
Maisi tänav (Tartu)

Maisi tänav on tänav Tartus Veeriku linnaosas. 
Tänav algab Tulbi tänavalt, kulgeb edelasse üle Ravila ja Kannikese tänava, teeb siis kaare, kus temasse suubuvad vasemalt Rukki ja Karikakra tänav, ja lõppeb Viljandi maanteel.
Willian Borges da Silva

Willian Borges da Silva (sündinud 9. augustil 1988) on Brasiilia jalgpallur, ründav poolkaitsja.
Willian da Silva sündis Brasiilia linnas Ribeirão Pires ja alustas jalgpallikarjääri klubis Corinthians. 23. augustil 2007 ostis Donetski Šahtar ta 14 miljoni euro eest ja sõlmis mängijaga viieaastase lepingu. Donetski Šahtari koosseisus on ta neli korda tulnud Ukraina meistriks. Lisaks tuli ta klubiga võitnud 2009. aastal UEFA karika.
Alates 2013. aasta suvest mängis ta Inglismaa kõrgliiga klubis Chelseas, kuhu siirdus 30 miljoni naelsterlingi eest Mahhatškala Anžist. Hooaegadel 2014–15 ja 2016–17 tuli ta Chelseaga Inglismaa meistriks. 2016. aastal valiti ta Chelsea aasta jalgpalluriks.
2020. aasta augustis sõlmis ta kolmeaastase lepingu Arsenaliga. Aasta aega hiljem naasis ta oma esimese koduklubi Corinthianse juurde.
2022. aasta septembris naasis Willian Inglismaa kõrgliigasse, kui sõlmis üheaastase lepingu Fulhamiga.
Koondisekarjäär.
Debüüdi Brasiilia rahvuskoondises tegi da Silva 10. novembril 2011 sõprusmängus Gaboni vastu. Esimese värava lõi ta koondise särgis 16. novembril 2013 sõprusmängus Hondurase vastu.
Ta oli meeskonna liige 2014. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlustel, 2015. aasta Copa Américal ja 2016. aastal Copa América Centenariol.
Matmine

Matmine on surnukeha, näiteks inimese või koera lõplik eraldamine elavatest. Enamasti pannakse surnukeha kindlasse kohta, näiteks hauda või kalmesse.
Saakloom

Saakloom on loom, kellele röövloom (teise liiki kuuluv) jahti peab ja kelle saagiks ta langeb. Saakloom surmatakse ja süüakse.
Enamik loomi võib olla nii saakloomad kui ka röövloomad.
Maod saakloomana.
Maod ja madude munad võivad olenevalt nii mao kui ka röövlooma suurusest olla saakloomaks enamikule karnivooridele (sh madudele).
Väiksed maod on saakloomaks ämblikele, konnadele, karihiirtele, kaladele, kilpkonnadele ja ka suurematele röövloomadele.
Imetajatele.
Madude munad ning keskmise suurusega ja suured maod on olenevalt levilast saakloomaks punailvestele, preeriahuntidele, pesukarudele, skunkidele, opossumitele, naaritsatele, kassidele, saarmastele, inimestele jpt.
Lindudele.
Maod on saakloomaks ka osale lindudele, nagu madukotkad, maduhaukad, haigurlased, iibised, varesed, kakulised.
Inimene saakloomana.
Madudele.
Inimesed ei ole madudele saakloomaks. Kuid on teada üksikuid juhtumeid, mil väiksem inimene on osutunud sobivaks sihtmärgiks kägistajamadudele. 
Zooloog Aleksei Turovski meelest võivad inimesed (kuni 35 kg kaaluvad) teoreetiliselt saakloomaks olla kahele maoliigile: hiidanakondale ja aasia võrkpüütonile.
Randmeribad

Randmeribad (ka: käitmed) on endisaegsed vöötaolised randmekatted , millega kaitsti varrukasuud vee ja tuule eest. Randmeribasid kasutati Eestis nt Kihnus ja Pühalepas, kui püüti kala või hülgeid.
Hommiku tänav

Hommiku tänav on tänav Tartus Veeriku linnaosas. See algab Veeriku tänavalt, kulgeb lõunaedelasse ning lõpeb Nelgi ja Mooni tänava ristil, olles 215 meetri pikkune. 2013. aasta novembri seisuga on Hommiku tänava suurim majanumber 13.
Mooni tänav (Tartu)

Mooni tänav on tänav Tartus Veeriku linnaosas. See algab Nelgi ja Hommiku tänava ristist, kulgeb kagusse ja lõpeb Viljandi maanteel. 2013. aasta novembri seisuga oli Mooni tänava suurim majanumber 16.
Kressi tänav

Kressi tänav on tänav Tartus, Veeriku linnaosas. See algab Nisu tänavalt, kulgeb kaarega loodesse ja lõpuks põhja, lõppedes kvartalis Ravila ja Kannikese tänava vahel, olles seejuures 390 meetri pikkune. 2013. aasta novembri seisuga on Kressi tänava suurim majanumber paarisnumbreist 30, paaritutest 15.
Veeriku tänav

Veeriku tänav on tänav Tartus Veeriku linnaosas. 
See algab Ilmatsalu, Vitamiini, Näituse, Ludvig Puusepa ja Nikolai Lunini tänava ristmikult ning kulgeb läände, ristudes vasakult Hommiku ja paremalt Õhtu tänavaga, samuti mitme majadevahelise teega. Pärast ristumist Tulbi tänavaga (vasakult) kaldub Veeriku tänav edelasse ning lõpeb Ravila tänaval. 
Suurima numbriga hoone Veeriku tänaval on Veeriku kool, mis asub Tulbi tänava ristil, aadressil Veeriku 41; paarisnumbreist suurim on 36, mis paikneb Veeriku tänava lõpus Ravila ristil.
Ribad

Ribad (võru murdes: "rasud", ainsuses: "rask") olid vanasti linase või villase riide ribad, mis mähiti ümber säärte. Ribasid kanti koos jalarättide või kapukatega, samuti sukkade peal ilu, talvel ka sooja pärast.
Ribasid kanti Euroopas arvatavasti juba muinasajal. Eestis olin need veel 19. sajandi algul rohkelt kasutusel, põhiliselt töö tegemise ajal.
Naiste ribad olid enamasti tumesinist värvi, umbes 20 cm laiad ning veidi üle meetri pikad. Meeste ribad olid ligi poole laiemad ning kuni 1,5 meetrit pikad, värvus hall või tumepruun. Ribad mähiti alt pahkluust alates spiraalselt kuni põlveni, kus nad köideti ribade otstes olevate paeltega kinni. 
Põhjamaades olid kasutusel ka randmeribad, mida külma ilmaga mähiti ümber randme ja varruka kuni poole käsivarreni. Eestis kanti neid saartel (Hiiumaal "kätised"), kui mehed käisid kalal ning hülgejahil. Nii välditi vee ja tuule varrukasse tungimist.
Hiljem hakati ribade asemel kasutama sääriseid .
Siseelund

Siseelund ("viscus", mitm "viscera") on kolju-, rinna-, kõhu- või vaagnaõõnes paiknev suurem elund. 
Toiduks tarvitatavat looma siseelundit nimetatakse näiteks lihatooteks või rupskiks.
Puusapõll

Puusapõll (ka: "küljerätt", "puusarätt") on otstest kaunistatud rätt, mis talunaistel vööst rippuvana kattis üht või mõlemat puusa.
Eestist on puusapõlle kandmine teada alates 14.–15. sajandist. 19. sajandi algul kandsid puusapõllesid veel setu ja mulgi naised. Küljerätid valmistati valgest linasest riidest ühtlase laiusega, kaunistati taimeainelise tikandi ja narmastega.
Leigo Järveteater

Leigo Järveteater Valga maakonnas Otepää vallas Leigo talu juures olnud suvelavastuste mängupaik.
Vietryna

Vietryna (transkribeerituna Vetrõna, poola keeles Wietryno) on alev Valgevenes Viciebski oblastis, Połacki rajoonis, Vietryna külanõukogu halduskeskus. 
Asulat läbib raudteeliin Połack-Maładziečna. Vietrynas asub keskkool, kultuurimaja, kaks raamatukogu.
Ajalugu.
Vietrynat mainitakse esimest korda XVI sajandil kui alevit. Alates teisest Poola jagamisest aastal 1793 Venemaa koosseisus, aastast 1924 Valgevene NSV osa. Ametlikult sai Vietrynast alev aastal 1958. Aastal 2004 valmis Vietryna kirik ja kinnitati asula vapp.
Saueaugu Teatritalu

Saueaugu Teatritalu on Lääne maakonnas Lääne-Nigula vallas Ohtla külas olev talu, kus suvel korraldatakse suvelavastusi.
Teatritalu eestvedaja on Margus Kasterpalu.
Teatritegemist alustati Saueaugu Teatritalus 2001. aastal, mil esietendus “Kumalase mesi” (lavastaja Margus Kasterpalu). Seejärel on Saueaugu Teatritalus igal suvel mängitud kahte-kolme lavastust, sh teiste teatrite külalisetendusi. 
Saueaugu talu praegused hooned on ehitatud 1920. aastatel. Kuni 1980. aastate lõpuni olid talu hooned tavapärases kasutuses elumaja, lauda, heinaküüni ja -lakkade ning aitadena. Kolhoosiaja lõpuni vasikalaudana kasutusel olnud teatrisaal mahutab kuni 100 inimest, igal suvel on antud keskmiselt 10-12 etendust, enamasti täissaalidele.
Välislingid.
Teatri koduleht
Saaremaa rüütelkonna aadlimatrikkel

Saaremaa rüütelkonna aadlimatrikkel oli seisuliku omavalitsuse Saaremaa rüütelkonna liikmete register.
Ajalugu.
Matrikli koostamise põhjused.
Saaremaa rüütelkonna privileegid ja õigused kinnitati 1721. aastal Uusikaupunki rahulepinguga, mille 9. artikli järgi tagas tsaarlik majesteet Liivi-, Eesti- ja Saaremaa aadlikest kui ka mitteaadlikest elanikele nende rootsiaegsed privileegid, tavad ja õigused. Esimese Venemaa valitsejana kinnitas privileegid 1731. aastal keisrinna Anna. Aadlile annetatud privileegides ja 1710. aasta kapitulatsioonides oli määratlus "kohalik aadel", kuid venelaste tõlgenduses tähendas see ka Vene aadlikke, kes olid Saaremaale saabunud vallutajatena alles pärast Põhjasõda, või ka Saksa-Rooma keisrilt aadliseisuse omandanud isikuid. Seepärast tuli venelaste valitsejalt saada kohaliku aadli privileegidele täiendav garantii. Saaremaa aadlikke ajendas matriklit koostama keisrinna Anna antud riigimõisate rendi eelisõigus.
Matrikli koostamine.
Saaremaa rüütelkonna matrikkel sai esmasel kujul valmis 1741. aastal, mil sellesse kanti 26 suguvõsa. Erinevalt Liivimaa ja Eestimaa rüütelkonna matriklist seda erinevatesse klassidesse ei jaotatud. 
Ajavahemikus 1741−1918 immatrikuleeriti kokku 116 erinevat aadlisuguvõsa.
Saaremaa mõisate loend

Saaremaa mõisate loend on loetelu Saaremaa ajaloolistest mõisatest.