Infovastupidavus

Infovastupidavus (inglise keeles "information resilience") on indiviidi, organisatsiooni või ühiskonna võime taluda, kohaneda ja taastuda olukordades, kus teabekeskkonda mõjutavad valeinfo, desinformatsioon, malinformatsioon, infomanipulatsioon ning infoüleküllus.
Mõiste "information resilience" on saanud teadusliku tähenduse 21. sajandi alguses, kui seda hakati kasutama nii infoteaduse, andmeteaduse kui ka riikliku julgeoleku uuringutes, tähistades võimet säilitada usaldusväärne teabevahetus ja otsustamine infohäirete keskkonnas.
Infovastupidavus on seotud indiviidi tasandil infopädevuse ja digitaalse kirjaoskuse mõistetega, kuid erineb neist, kuna ei piirdu ainult isiklike oskustega. See hõlmab ka kogukondlikke, institutsionaalseid ja poliitilisi struktuure, mis kujundavad ühiskonna terviklikku vastupanuvõimet infohäiretele.
Terminoloogia.
Infovastupidavus on mõiste, mis seostub, kuid ei samastu mitmete teiste vastupidavuse terminitega:
Meediavastupidavus ("media resilience") viitab ühiskonna ja meediatarbijate võimele taluda valeinfot ja manipulatsiooni, säilitades usalduse meediainstitutsioonide vastu.
Kübervastupidavus ("cyber resilience") tähistab tehnoloogiliste süsteemide võimet säilitada toimimine küberrünnakute ja tehniliste rikete korral. Eestis kasutatakse paralleelterminit küberkerksus.
Infovastupidavus hõlmab lisaks tehnilistele riskidele ka sotsiaalset ja kognitiivset mõõdet – see tähendab võimet hinnata infot kriitiliselt, taastada usaldus teabesüsteemides ning kohaneda infohäiretega nii individuaalselt kui ühiskondlikul ja institutsionaalsel tasandil.
Mõiste taust ja kujunemine.
Infovastupidavuse mõiste kujunes välja mitme teadusvaldkonna ristumisel – ökoloogiast, psühholoogiast ja infoteadusest.
Mõiste "resilience" ehk vastupidavus sai teadusliku tähenduse ökoloogilistes uurimustes 20. sajandi teisel poolel. Kanada ökoloog C. S. Holling avaldas 1973. aastal artikli, milles käsitles ökosüsteemide võimet säilitada oma toimimine ka häirete, näiteks looduskatastroofide või inimtegevuse, korral. Varastes uurimustes rõhutati, et süsteemid ei pruugi alati naasta endisesse seisundisse, vaid võivad kujuneda uue tasakaalu poole ("regime shift"), mis siiski võimaldab neil jätkuvalt toimida. Sellest kujunes arusaam vastupidavusest kui dünaamilisest kohanemisvõimest, mitte ainult taastumisest.
Vastupidavuse teooriat edasi arendanud Rootsi ökoloog Carl Folke laiendas mõistet sotsiaal-ökoloogiliste süsteemide konteksti, rõhutades inimtegevuse ja keskkonnaprotsesside vastastikust sõltuvust ning süsteemide võimet kohaneda muutustega, säilitades samas toimivuse. Folke käsitlus raamistab vastupidavuse sotsiaal-ökoloogiliste süsteemide omadusena, rõhutades kohanemis- ja muutumisvõimet ("adaptive capacity", "transformability"). Sellest lähenemisest on hiljem lähtutud ka sotsiaalsete süsteemide, teabekeskkondade ning riikliku valmisoleku ja riigikaitse uurimisel.
Psühholoogilises käsitluses nähakse vastupidavust indiviidi toimetulekuvõimena kriisides. Fookuses on psüühilise tasakaalu ja kognitiivse funktsioneerimise säilitamine stressi või trauma korral. Sellest raamistikust tulenevad ka mõisted nagu kognitiivne vastupidavus ("cognitive resilience") ja emotsionaalne vastupidavus ("emotional resilience").
Infoteaduse valdkonnas seostatakse mõiste varajasi rakendusi Julie Hersbergeri (2010) tööga, mis näitas, et kriisiolukorras (näiteks loodusõnnetuste järel), kui ametlik info on piiratud või puudulik, kujunevad kogukondadel oma infopraktikad ja toetusvõrgustikud, mis aitavad säilitada teabevahetuse toimivuse. Annemaree Lloyd (2013; 2015) laiendas kontseptsiooni töötajate ja pagulaste konteksti, näidates, et informatsiooniline vastupidavus ("information resilience") aitab üksikisikutel ja gruppidel toime tulla teadmiste ja info kadumisega ning kohaneda uutes keskkondades.
Alates 2020. aastatest on infovastupidavuse mõistet hakatud üha enam kasutama ka organisatsioonide infohalduse ja andmeteaduse kontekstis. Shazia Sadiq jt (2022) määratlevad infovastupidavust kui vastutustundlikku ja paindlikku infokasutuse võimet (ing k "responsible and agile information use"), mis tähendab, et süsteem suudab taluda vigu, taastuda kiiresti ja säilitada andmete tervikluse.
Uuemates käsitlustes on infovastupidavust seostatud ka digitaalse turvalisuse, meediavastupidavuse ("media resilience") ja kognitiivse vastupidavusega (ing k "cognitive resilience") – see tähendab isiku suutlikkust säilitada kriitiline mõtlemine ja tähelepanu fookus ka emotsionaalselt laetud või vastuolulise teabe olukorras.
Tasandid ja komponendid.
Infovastupidavust kirjeldatakse nelja omavahel seotud tasandi kaudu, kus üksikisiku infopädevus toetab kogukondlikku teadlikkust, samas kui institutsioonid ja platvormid loovad raamtingimused, mis võimaldavad ühiskondlikku infovastupidavust hoida ja kujundada. 
Kriitiline mõtlemine, allikakontroll, infohügieen ning tähelepanu suunamine info täpsusele ("accuracy nudging").
Usaldusväärsete teabekanalite hoidmine, kogukondlik meediakasvatus ja arutelude vahendamine.
Läbipaistvad praktikad, faktikontroll, andmehaldus ja kriisikommunikatsioon, mis toetavad ühiskondlikku usaldust.
Süsteemsed sammud infomanipulatsiooni ja välismõjutuste vastu (nt ELi tugevdatud tegevusjuhend valeinfo vastu).
Infovastupidavus tehnoloogilises kontekstis.
Infovastupidavuse põhimõtteid kasutatakse ka tehnoloogilistes ja militaarsetes süsteemides, kus see viitab süsteemide töökindluse säilitamisele ka infokatkestuste, andmekao või pahatahtlike sisendite korral.
Tehnoloogilises kontekstis käsitletakse infovastupidavust kui süsteemset omadust, mis ühendab andmete tervikluse, vigade taluvuse, taastumisvõime ja kohanduva arhitektuuri põhimõtteid. Näiteks küberfüüsiliste süsteemide uurimustes (CPS) on rõhutatud vajadust integreerida infoturbe ja töökindluse meetmed ühtsesse raamistikku, et hinnata süsteemi vastupidavust rünnakutele ja vigadele.
Militaartehnoloogias väljendub infovastupidavus näiteks sõdurite kehasensorvõrkude (Soldier Body Sensor Networks, S-BSN) ja lahinguvälja asjade interneti (Internet of Battlefield Things, IoBT) süsteemides, kus kasutatakse mitmetasandilist andmeliitmise raamistikku (Multi-Level Fusion Framework, MLFF), et tagada andmevoogude järjepidevus ja otsustuse täpsus isegi signaalihäirete või pahatahtlike sisendite korral.
Kriitika ja arutelud.
Infovastupidavust on käsitletud raamistikuna infohäirete ja desinformatsiooni uurimisel, kuid kontseptsioon on suhteliselt uus ning selle piirjooned ja rakendused on veel kujunemas. Vastupidavuse uurimustes (sh infovastupidavuse) rõhutatakse ka definitsioonide paljusust ja metodoloogilisi raskusi, mis teevad mõõtmise keerukaks. 
Organisatsioonilise vastupidavuse ülevaated toovad esile, et lähenemised on heterogeensed ja mõõdetavaks muutmine sageli ebaühtlane, mis raskendab ka võrreldavate mõõdikute kujundamist.
Sotsiaalse vastupidavuse näitajate kujundamisel kirjeldatakse paratamatuid tasakaalustamisvalikuid (nt järjepidevuse vs. muutuse rõhutamine, kvantitatiivsete vs. kvalitatiivsete mõõdikute eelistamine, kohalike vs. üldistatavate indikaatorite valik) ning raskusi mitmetasandiliste tegurite (tehnilised, sotsiaalsed, psühholoogilised) koondamisel ühtseks mõõdistuseks.