tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Sea of Life

"Sea of Life" on eesti ansambli Violina esimene rahvusvaheline singel, milles teeb kaasa ka Birgit Õigemeel. Loo viisi ja sõnad on kirjutanud Timo Vendt ja Mihkel Mattisen. Laul on välja antud 21. mail 2013.
Laulule filmiti muusikavideo novembris 2012 Egiptuses Punases meres ja selle ääres. Video režissöör on ameeriklane Arin Crumley ning disaineriks ja meikariks inglased, kes töötavad koos näiteks selliste staaridega nagu Jessie J ning ka Suurbritannia telesaadete "Britain's Next Top Model" ja "The X Factor" juures: Joey Bevan ja Karla Powell. Koreograaf Isis Masoud ja video produtsent Christie Strong on samuti USA-st.
Hiroyasu Tsuchie

Hiroyasu Tsuchie (jaapani keeles 土江 寛裕 "Tsuchie Hiroyasu"; sündinud 14. juunil 1974 Izumos) on Jaapani treener ja endine sprinter..
Harálabos Papadiás

Harálabos Papadiás (kreeka keeles Χαράλαμπος Παπαδιάς; sündinud 24. jaanuaril 1975) on endine Kreeka kergejõustiklane.
Ta võitis 1997. aasta kergejõustiku sisemaailmameistrivõistlustel 60 meetri jooksus Kreeka siserekordiga 6,50 sekundit kuldmedali. 1996. aasta Euroopa sisemeistrivõistlused kergejõustikus saavutas Papadiás neljanda, 1998. aastal kolmanda koha ja 1998. aasta maailma karikavõistlustel kergejõustikus kuuenda koha. 1997. aasta kergejõustiku maailmameistrivõistlustel jõudis ta veerandfinaali.
Tema isiklik rekord 100 meetri jooksus on 10,15 sekundit, mis on püstitatud 1998. aasta maailma karikavõistlustel kergejõustikus Johannesburgis. Selle tulemusega jagab ta kõigi aegade Kreeka 100 meetri jooksu edetabelis 5.–7. kohta.
Urmelid

Urmelid on sihtasutuse Tallinna Lastehaigla Toetusfond ja reklaamiagentuuri Imagine väljamõeldud olevused, kelle kujutistega on kaunistatud Tallinna Lastehaigla seinad.
Taustalegendi kohaselt on urmelid väikesed, umbes pöidlapikkused olendid, kes sünnivad ainult siis, kui keegi teeb südamesttuleva heateo. Nad on loomult häbelikud ja tagasihoidlikud ning eelistavad uudishimulike pilkude eest peitu pugeda. Kui urmelid midagi või kedagi kardavad, tõmbuvad nad kerra ja meenutavad siis kirsikive. Väiksemad urmelid näevad välja nagu kohevad karvased pallikesed. Nad on lõbusad, lustlikud ja seiklushimulised - just nagu tavalised lapsed. Vanemate urmelite karv on karmim ja liibub siledamalt vastu keha. Nemad käituvad vaoshoitumalt ja tasakaalukamalt. Üldiselt ongi urmelid väga targad ja heatahtlikud olendid. Kui neid lähemalt silmitseda, võib märgata, et nende pealael kasvab vahva moodustis – tundel. Kogu urmelite elutarkus koguneb tundlasse, ja seetõttu omandab see aja jooksul aina suuremad mõõtmed. Urmelitel on veel üks imetabane omadus – nad oskavad suurepäraselt kurbust ravida. Kui keegi on väga kurb, tunnevad urmelid selle kaugelt ära ja tulevad teda salaja lohutama. Samuti oskavad urmelid unenägusid ehitada.
Otepää Rahvakogu

Otepää Rahvakogu on üritus, mida korraldab kodanikualgatus Otepää Kodanik. Esimene üritus toimus 23. mail 2013 Otepää Kultuurikeskuses. Arutelu juhtis Märt Treier.
Rahvakogu laudkondades arutati viie teema üle:
Andri Fedoriv

Andri Romanovõtš Fedoriv (ukrainapäraselt Андрій Романович Федорів; venepäraselt "Андрей Романович Федорив"; sündinud 11. augustil 1963 Lvivis Ukrainas) on endine Nõukogude Liidu ja Venemaa sprinter. 
Ta oli neljakordne Nõukogude Liidu sisemeister. 1986. aastal võitis ta 200 meetri jooksus Euroopa meistrivõistlustel kergejõustikus pronksmedali.
Percival Spencer

Percival Spencer (sündinud 24. veebruaril 1975) on endine Jamaica sprinter.. 
Ta võitis 1997. aastal Jamaica kergejõustiku meistrivõistlustel esikoha meeste 100 meetri jooksus.
Spencer on osalenud 1996. aasta suveolümpiamängudel ja 1997. aasta kergejõustiku maailmameistrivõistlustel.
Pródromos Katsantónis

Pródromos Katsantónis (sündinud 20. oktoobril 1975) on Küprose sprinter.. 
Algul oli ta eeskätt tõkkejooksja. 1998. aasta Euroopa sisemeistrivõistlustel kergejõustikus saavutas ta kuuenda ja sama aasta Euroopa kergejõustiku meistrivõistlustel seitsmenda koha.
Piotr Balcerzak

Piotr Balcerzak (sündinud 25. juunil 1975 Varssavis) on endine Poola sprinter.. 
1998. aastal võitis ta pronksmedali Euroopa kergejõustiku meistrivõistlustel. Balcerzak on osalenud ühel korral olümpiamängudel ja neljal korral maailmameistrivõistlustel.
Luis Alberto Pérez-Rionda

Luis Alberto Pérez-Rionda (sündinud 16. augustil 1969) on endine Kuuba sprinter.. 
Ta võitis 2000. aasta suveolümpiamängudel Sydneys 4×100 meetri teatejooksus pronksmedali.
Suhteline eelis

Suhteline eelis on võime toota mingit kaupa madalamate alternatiivkuludega.
Ryszard Pilarczyk

Ryszard Pilarczyk (sündinud 5. novembril 1975 Poznańis) on endine Poola sprinter..
Valeri Saks

Valeri Saks (2. oktoober 1925 Võrumaa – 8. mai 2013) oli eesti arhitekt ja ehitustegelane.
Ta lõpetas 1952. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi ehitusteaduskonna arhitektina.
Ta töötas 1964. aastast Teadusliku Restaureerimise Töökoja (aastast 1968 Vabariiklik Restaureerimisvalitsus) direktorina. Pärast selle Kultuurimälestiste Riiklikuks Projekteerimise Instituudiks reorganiseerimist 1978. aastal töötas ta seal projektide peainsenerina.
Ta õpetas Tallinna Ehitus- ja Mehaanikatehnikumis ehitustootlust ja oli restaureerimiskonsultant.
Ester Lepa

Ester Lepa (aastani 1936 Ester Lepler; 12. jaanuar 1928 Pärnu – 19. mai 2013) oli eesti laulja (sopran) ja laulupedagoog.
Ta lõpetas 1947. aastal Tallinna 8. Keskkooli; aastatel 1945–1948 õppis ta Tallinna Muusikakoolis, mille lõpetas Tiit Kuusiku lauluklassis. 1953. aastal lõpetas ta laulu erialal Tallinna Riikliku Konservatooriumi (Tiit Kuusiku lauluklassis).
Ta laulis aastatel 1949–1950 Eesti Raadio segakooris ja 1953–1956 Estonia kooris, 1956–1965 oli ta Estonia solist.
Teatritöö kõrvalt töötas ta muusikapedagoogina: aastatel 1953–1973 Tallinna Muusikakoolis ja 1971–1984 Tallinna Riiklikus Konservatooriumis. Tema õpilaste seas on olnud Liina Saari, Marvi Taggo, Peeter Tooma, Valentina Rossar, Malle Raid, Jüri Trei, Erich Krieger. Ta on olnud Eesti NSV Riikliku Filharmoonia estraadistuudio lauluõpetaja, Eesti Riikliku Nukuteatri ja Draamateatri vokaalkonsultant ning Eesti Kooriühingu juures paljude kooride hääleseadja. Aastatel 1982–2008 oli ta Ellerheina vokaalpedagoog.
Isiklikku.
Tema õde on näitleja ja lavastaja Astrid Lepa, kelle poeg on raadioajakirjanik ja näitleja Margus Lepa.
Kindlustatud asula

Kindlustatud asula oli Euroopa varase metalliaja asulatüüp, mis paiknes looduslikult kaitstud kohas (nt künkal) ja oli sageli tugevdatud kunstlike kindlustustega, eriti kui looduslik kaitse jäi nõrgaks. Lääne- ja Põhja-Euroopa kirjanduses kasutatakse sama nähtuse kohta sageli terminit "mägiasula" (inglise keeles "hill-top settlement"). Levinud arvamuse kohaselt olid seesugused asulad osa üle-euroopalise pronksitöötlemise, -levitamise ja -jaotamise süsteemist.
Leviku piirkond ja aeg.
Sellised asulad olid kasutusel Baltikumis, Valgevenes, Ida-Euroopa metsavööndis (Djakovo ja Gorodištše kultuurid) ja Kesk-Euroopas (Lausitzi kultuur), üksikud näited on teada ka Skandinaaviast (Darsgärde, Sjöberg) ja Soomest (Liedo Vanhalinna). Leedus ja Loode-Valgevene riipekeraamika kultuuri alal hakati neid rajama 2. aastatuhande viimasel veerandil eKr ja enamik neist jäi kasutusele kuni eelrooma rauaaja lõpuni või isegi rooma rauaajani. Ida-Euroopa metsavöötmes, Volga-Oka regioonis, rajati esimesed kindlustatud asulad 2. ja 1. at vahetusel või 1. at esimestel sajanditel eKr. Lätis ilmusid esimesed kindlustatud asulad 2. at lõpul eKr, Ida-Lätti (Brikuļi) ja Väina alamjooksule jõudsid nad 1. at alguses eKr ning paljud neist püsisid kasutusel kuni rooma rauaajani. Eesti kindlustatud asulad ehitati 9. sajandil või 8. sajandi algul eKr ja jäeti maha 1. at keskpaiku eKr. Soome ja Rootsi kindlustatud asulad rajati samal ajal või veel hiljem kui Eestis. Seega levisid KA-d aja jooksul lõunast (kagust) põhja (loodesse).
Baltikumi kindlustatud asulad.
Baltikumis olid kindlustatud asulate kõrval olemas ka avaasulad, kus ilmselt elas rohkem inimesi, kuid arheoloogiliselt on tunduvalt enam uuritud just kindlustatud asulaid. Kindlustatud asulate kontsentratsioon oli suurim piki Väina jõge Lätis (nt Ķivutkalns, Vīnakalns, Mūkukalns, Klaņģukalns) ning selle jõgikonnaga seotud mäe- ja järverikkas Kirde-Leedus (nt Nevieriškė) ja Loode-Valgevenes. 
Eesti kindlustatud asulad asusid Põhja-Eestis (Iru ja Narva) ja Saaremaal (Asva ja Ridala) ning nende kaitseehitised olid suhteliselt nõrgad, piirdudes puust või kivist tara või madala muldvalliga. 
Baltikumi kindlustatud asulates elanud kogukond oli suurem ühest perest/majapidamisest. On hinnatud, et näiteks Irus elas 30–50 inimest ja vähemalt sama palju ka Asvas ja Ridalas, Ķivutkalnsis 40–60, Vīnakalnsis 30–50 ja Brikuļis 40–70 inimest.
Valter Ani

Valter Ani (30. jaanuar 1914 Peterburi kubermang – 19. juuli 1990 Tallinn) oli Eesti NSV partei- ja riigitegelane.
Ta sündis Nižnije Osselki (Ala-Osselki) külas Peterburi kubermangus (praeguse haldusjaotuse järgi Vsevoložski rajoonis Leningradi oblastis). Lõpetas aastal 1936 Leningradi energeetikatehnikumi ja aastal 1949 NLKP KK juures asuva Kõrgema Parteikooli.
Aastatel 1936–1939 töötas ta Leningradis tehnik-laborandina, tehnik-konstruktorina ja tehnikuna. Aastatel 1945–1948 ja 1949–1951 töötas ta EKP Keskkomitee aparaadis, 1948–1949 EKP Kohtla-Järve Linnakomitee sekretärina. Aastatel 1951–1952 töötas ta EKP Tallinna Linnakomitee sekretäri ja 1952–1961 I sekretärina.
Aastatel 1961–1962 töötas ta Eesti NSV siseministrina, aastatel 1962–1968 Eesti NSV Avaliku korra kaitse ministrina, aastatel 1968–1979 Eesti NSV siseministrina.
Ta oli aastast 1944 NLKP liige; aastatel 1954–1964 ja 1966– oli ta EKP Keskkomitee liige. Ta oli Eesti NSV Ülemnõukogu IV, V, VI, VII, VIII ja IX koosseisu saadik.
Karjapasun

Karjapasun (murdes ka "pasun", saarte murdes "tõri", läänemurdes "luik", tartu murdes ja võru murdes "piibar") on eesti rahvapill, varem oli karjaste puhkpill.
Valmistamine.
Karjapasun oli sirge või kergelt kaarjas sõrmeavadeta kooniline toru, mis valmistati puust või puukoorest. Puust karjapasun õõnestati kaheks lõhestatud puuoksast, mis valiti pikkusega 90–180 cm. Kokkupandud pooled kinnitati vitsvõrudega või mähiti spiraalselt kasetohuribadega. Puhumisotsas oli puust või koorest huulik.
Kagu-Eestis oli piibar kuni 80 cm pikk ning see oli keeratud lepa- või pärnakooreribast, mis laiemast otsast kinnitati puupulgaga. Piibari huulikut asendas mõnikord kuni 8 cm pikkune lepa- või pajupulgast "piuk", millele oli keeleke sisse lõigatud nagu roopillil. Piibari eripäraks oli see, et teda hoiti vees, vältimaks kuivamist.
Kasutamine.
Karjapasunaga saab puhuda ainult naturaalhelisid (signaalid, improvisatsioonid). Heliga andis karjane hommikul märku karja väljaajamiseks ning õhtul teatas selle kojutulekust. Karjas puhuti pasunat meelelahutuseks, mõnikord ka röövloomade peletamiseks. Karjapasun kadus üldkasutuselt 19. sajandi teisel poolel.
Terminologia Anatomica

Terminologia Anatomica (lühend TA; eesti keeles Anatoomiaterminoloogia) ehk Anatoomia terminoloogia on rahvusvaheline inimese anatoomia standard. See sisaldab ladinakeelsed terminid koos inglise vastetega. 
Selle töötas välja Föderatiivne Rahvusvaheline Anatoomiaterminoloogia Komitee (FICAT) Anatoomide Assotsiatsioonide Rahvusvahelise Föderatsiooni (IFAA) juures ning avaldati 1998. 
TA vahetas välja eelmise standardi Nomina Anatomica.
TA sisaldab üle 7500 inimese makroskoopilise anatoomilise struktuuri nimetuse. 
Aastal 2011 avaldas FICAT-i järglane Föderatiivne Rahvusvaheline Anatoomiaterminoloogiate Programm (FIPAT) TA veebis.
Wittenoom

Wittenoom on kummituslinn Pilbara regioonis Lääne-Austraalias. Asub Hamersley ahelikus 1106 kilomeetrit (687 miili) Perthist kirdes. Wittenoomis leidis aset Austraalia suurim tööstuskatastroof.
1950. aastatel oli Wittenoom Pilbara regiooni suurim linn. 1966. aastal linn hüljati linna elanike terviseprobleemide tõttu, mis oli tingitud kaevandamisel tekkinud asbestist. Tänapäeval on asula kummituslinn. 2007. aasta juunis asulastaatus eemaldati, asula nimi kustutati kaartidelt ja liiklusmärkidelt. Saastunud alale viivad teed on suletud.
Anatoomianomenklatuurid

Anatoomianomenklatuurid on erinevate, ka anatoomiaga seotud, rahvusvaheliste organisatsioonide poolt komplekteeritud ja ühtlustatud, nii inimese kui looma anatoomia, nomenklatuurid ja standardid, mis lähtuvad oskussõnadest ladina keele baasil.
Tuntuimad anatoomianomenklatuurid.
Baseli anatoomianomenklatuur.
Tuntuim anatoomiliste tähiste nomenklatuur on Baseli anatoomianomenklatuur (BNA) ("Basel Nomina Anatomica"). BNA kinnitati 1895. aastal Baselis toimunud Saksa Anatoomide Seltsi kongressil. Baseli nomenklatuuril põhinevad anatoomilised terminid, millega kirjeldatakse inimese keha elundite ja nende osade asendeid ja paiknemist. Enamik neist põhinevad ladina keelel, mõned ka kreeka ja araabia keelel. Hiljem on nimekirja vähesel määral täiendatud.
Sayon Cooper

Sayon Cooper (sündinud 24. aprillil 1974) on endine Libeeria sprinter.
Ta osales 2000. aasta suveolümpiamängudel meeste 100 ja 200 meetri jooksus ning 4x100 meetri teatejooksus, ühelgi alal järgmisesse vooru jõuda ei õnnestunud. Samuti osales ta 1997, 1999, 2001 ja 2003. aasta kergejõustiku maailmameistrivõistlustel ning 1999 ja 2001. aasta kergejõustiku sisemaailmameistrivõistlustel.
Sofala provints

Sofala provints on 1. järgu haldusüksus Mosambiigis.
Provintsi pindala on 68 018 km² ja elanike arv 1 676 131 (2006). Provintsi halduskeskus on Beira. Sofala provintsist kirdes asub Zambezia provints, loodes Tete provints, läänes Manica provints, lõunas Gaza provints ja idas India ookean.
Sofala provints jaguneb kaheteistkümneks ringkonnaks:
André da Silva

André Domingos da Silva (sündinud 26. novembril 1972 Santo Andrés São Paulo osariigis) on Brasiilia kergejõustiklane.
Ta osales 1996. aasta suveolümpiamängudel Atlantas meeste 4×100 meetri teatejooksus, kus ta võitis koos oma tiimikaaslastega Arnaldo da Silva, Robson da Silva ja Edson Ribeiroga pronksmedali. 
Ta osales ka 2000. aasta suveolümpiamängudel Sydneys 4×100 meetri teatejooksus, kus võitis koos Edson Ribeiro, Vicente de Lima ja Claudinei da Silvaga hõbemedali.
Nyamko Sabuni

Nyamko Ana Sabuni (sünninimi Nyamko Asule Ana Sabuni; sündinud 31. märtsil 1969 Bujumburas) on Rootsi poliitik, Liberaalse Rahvapartei esimees.
Ta sündis Bujumburas, Burundis, kus tema isa, kes oli Zaire'i pagulaspoliitik, elas eksiilis. Tema isa oli kristlane ja ema moslem. Pere sai aastal 1981 asüüli Rootsis ja ta kasvas üles Stockholmi eeslinnas Kungsängenis. Ta õppis õigusteadust Uppsala ülikoolis ja migratsioonipoliitikat Mälardaleni kolledžis Eskilstunas.
Ta oli Fredrik Reinfeldti valitsuses 6. oktoobrist 2006 5. oktoobrini 2010 integratsiooni ja võrdõiguslikkuse minister ning seejärel 21. jaanuarini 2013 võrdõiguslikkuse minister.
28. juunil 2019 valiti ta Liberaalse Rahvapartei esimeheks.
Ato Boldon

Ato Jabari Boldon (sündinud 30. detsembril 1973) on Trinidadi ja Tobago endine sprinter.
Ta on 1997. aasta maailmameister 200 meetri jooksus ning võitnud medaleid suurvõistlustelt ka 100 m jooksus ja 4×100 meetri teatejooksus.
Tema isiklik rekord 100 m jooksus on Lausanne'is 1999. aastal joostud 9,86 ja 200 m jooksus Stuttgardis 1997. aastal joostud 19,77.
Marcin Krzywański

Marcin Krzywański (sündinud 29. augustil 1975) on poola jooksja.
1998. aasta EM-il sai ta 4×100 meetri teatejooksus pronksmedali.
Emmanuel Tuffour

Emmanuel Tuffour (sündinud 2. detsembril 1966) on Ghana endine sprinter.. 
Tema parimaks kohaks maailmameistrivõistlustel jäi seitsmes, mille ta saavutas 1993. aastal. 1992. aasta olümpiamängudel jäi tal finaali jõudmisest puudu 0,01 sekundit. Tuffouri on üks neljast rahvusrekordi omanikust 4×100 meetri teatejooksus (38,12 sekundit), tulemus püstitati 1997. aasta kergejõustiku maailmameistrivõistlustel Ateenas.
Max Bösiger

Max Bösiger (23. detsember 1933; Badeni vald, Badeni ringkond, Aargau kanton – 7. juuni 2019) oli Šveitsi poksija.
Bösiger oli kokku viiekordne Šveitsi meister raskekaalus (üle 81 kg) aastatel 1955 ja 1958 ning 1959–1961.
Bösiger osales raskekaalus (üle 81 kg) 1960. aasta Rooma olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas 2. ringis hilisemale pronksmedalivõitjale Günter Siegmundile (SÜV) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Bösiger osales raskekaalus (üle 81 kg) 13. Euroopa meistrivõistlustel (Luzern, 1959), kuid kaotas veerandfinaalis hilisemale kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Andrei Abramovile (NSV Liit) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Salomėja Zaksaitė

Salomėja Zaksaitė (sündinud 25. juulil 1985 Kaunases) on leedu maletaja, naiste rahvusvaheline meister (2003).
Elu ja tegevus.
2008 lõpetas ta õigusteaduse doktorantuur (kriminoloogia, kriminaalõigus) Vilniuse Ülikooli õigusteaduskonna. Magister, doktorikraad.
Jean-Olivier Zirignon

Jean-Olivier Zirignon (sündinud 27. aprillil 1971 Abidjanis) on endine Elevandiluuranniku sprinter.. 
1993. aasta kergejõustiku maailmameistrivõistlustel saavutas ta 4×100 meetri teatejooksus koos oma tiimikaaslastega Ouattara Lagazane, Frank Waota ja Ibrahim Meitéga seitsmenda koha. Aafrika meistrivõistlustel võitis ta 4×100 meetri teatejooksus Elevandiluuranniku võistkonnaga kolm medalit, sealhulgas 1998. aastal kuldmedali.
1993. aasta Aafrika kergejõustiku meistrivõistlustel võitis ta 100 meetri jooksus hõbemedali. Tema 1997. aastal joostud isiklik rekord 100 meetri jooksus (10,07) oli pikka Elevandiluuranniku rahvusrekord. Tema tulemuse ületas 2012. aasta suveolümpiamängudel Ben Youssef Meïté, kes jooksis eeljooksus 10,06.
Aleksandr Porhomovski

Aleksandr Porhomovski (sündinud 12. augustil 1972 Venemaal) on Venemaa ja Iisraeli sprinter.
Ta on osalenud kergejõustiku maailmameistrivõistlustel viiel korral; 1993 (poolfinalist), 1995 (veerandfinalist), 1997 (veerandfinalist), 1999 (veerandfinalist), 2001 (veerandfinalist).
Tema käes on Iisraeli rekord 60 ja 100 meetri jooksus ning varasem Venemaa U23 vanuseklassi 100 meetri jooksu rekord. 
1999. aastal hakkas ta esindama Iisraeli. Tippspordist loobus 2003. aastal.
Sean Ogunkoya

Sean Ogunkoya (sündinud 28. detsembril 1977 Akures, Ondo osariigis) on Nigeeria kergejõustiklane. Ta on kahekordne Aafrika meister 100 meetri jooksus.
Varasem sportlaskarjäär.
Ogunkoya sündis Nigeerias Ondo osariigis Akures. Tema nõbu on Nigeeria kergejõustiklane Falilat Ogunkoya. 
1996. aasta aprillis Makurdis parandas ta 100 meetri jooksus oma isiklikku rekordit 10,43 sekundilt 10,15 sekundile, 1997. aasta juulis Formias sai sportlase parimaks ajaks juba 9,97 sekundit. Temast sai 19 aasta ja 197 päeva vanuselt noorim sprinter, kes on 100 meetrit jooksnud alla 10 sekundi, hiljem purustas selle rekordi Yohan Blake (19 aasta ja 196 päeva vanuselt). Ogunkoya märkis, et tema eesmärgiks on maailmarekord. Tema treener oli Tony Osheku.
1996. aasta olümpiamängudel jõudis ta 200 meetri jooksus veerandfinaali. Järgmisel kuul toimunud juunioride maailmameistrivõistlustel võitis ta 100 meetri distantsil hõbemedali. 1997. aasta kergejõustiku maailmameistrivõistlustel jõudis ta veerandfinaali. 
Ogunkoya võitis 1996. aasta Aafrika meistrivõistlustel 100 meetri jooksus kuldmedali ja tuli aastatel 1996 ja 1997 Nigeeria meistriks. 1998. aastal võitis ta oma uue isikliku rekordiga tipptasemel Weltklasse kergejõustikuvõistluse Zürichis. Samal aastal võitis ta teise järjestikuse kuldmedali Aafrika meistrivõistlustel isikliku rekordi 9,94 sekundiga. Septembris saavutas ta IAAF-i Grand Prix' finaalvõistlustel neljanda koha ja maailma karikavõistlustel kergejõustikus teise koha. Ogunkoya jooksis oma uue isikliku rekordi ajaga 9,92 sekundit, mis jäi ta sportlaskarjääri parimaks tulemuseks ja Nigeeria rekordiks. Samuti võitis ta Aafrika võistkonnaga pronksmedali 4×100 meetri teatejooksus.
Tema parim tulemus 200 meetri jooksus on 20,50 sekundit, mille ta jooksis 1997. aasta juulis Nice'is. Tema 60 meetri isiklik rekord on 1998. aasta veebruaris Budapestis joostud 6,52 sekundit.
Hilisem sportlaskarjäär ja elu.
Ogunkoya 1999. aasta hooaja parimaks tulemuseks jäi 10,27 sekundit. 2000. aasta juulis jooksis ta Lagoses 100 meetrit 10,23 sekundiga ja nimetati osalema olümpiamängudele, kus ta lõpetas 100 meetri jooksu viimase kohaga. 2003. aasta juunis kolis ta Prahasse.
Tema karjäär hakkas alla käima ning ta avaldas ka ise, et ei tee midagi oma tulemuste parandamiseks. 2004. aastal üritas ta Keenia treeninglaaris teha "comeback"i. 2007. aastal proovis ta jälle tagasi tulla, kuid ei jõudnud Nigeeria meistrivõistlustel esimesest voorust kaugemale.
Sander van de Streek

Sander van de Streek (sündinud 24. märtsil 1993 Barneveldis) on Hollandi jalgpallur (ründav poolkaitsja). Ta mängib Türgi kõrgliigaklubis Antalyaspor.
2013. aasta hooajal mängis ta Eesti Meistriliiga klubis Tallinna FC Flora.
Aastatel 2017–2023 mängis ta Hollandi kõrgliigaklubis FC Utrecht. 2021. aastal valiti ta Utrechti aasta mängijaks.
2023. aasta augustis liitus ta Antalyasporiga.
Malciaussia järv

Malciaussia järv (itaalia keeles "Lago di Malciaussia") on veehoidla Itaalias Piemonte maakonnas Torino provintsis Usseglios. 
Viù orus, 1783 meetri kõrgusel merepinnast asuva järve pindala on 10,6 hektarit, rannajoone pikkus 1960 meetrit, valgla suurus 25,8 km². 
Veehoidla rajati 1920.–1930. aastatel paisu rajamisega Stura di Viù jõele. Vee alla jäi Usseglios asunud Malciaussia asula.
Lennart Maurer

Lennart Manifald Maurer (20. september 1929 Juuru vald – 19. detsember 2007) oli eesti arst.
Ta õppis Juuru algkoolis ja lõpetas 1948. aastal Tallinna 1. Keskkooli. Samal aastal astus ta Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonda, mille lõpetas 1954. aastal arstina. Aastatel 1952–1954 töötas ta õpingute kõrvalt arsti kohusetäitjana Tartu Kiirabijaamas.
Pärast ülikooli lõpetamist töötas ta aastatel 1954–1955 Nõmme Sanitaarepidemioloogia Jaama peaarstina. Aastatel 1955–1959 töötas ta Tallinna Pelgulinna Haigla (tollal Tallinna Kalinini rajooni Haigla) peaarstina, aastatel 1959–1962 töötas ta samas haiglas peaarsti asetäitjana polikliinilisel alal. Aastatel 1962–1967 oli ta Tallinna Töörahva Saadikute Nõukogu Tervishoiu osakonna juhataja; 1967–1972 töötas jälle Tallinna Pelgulinna Haigla peaarsti asetäitjana polikliinilisel alal. Aastatel 1972–2001 töötas ta peaarsti asetäitjana Tallinna Keskhaiglas. Seal valmis tal kandidaadiväitekiri teemal "Täiskasvanud linnaelanike dispanseerimise laiendamise ja parandamise võimalused", mille ta kaitses mais 1977 Moskva Semaško-nimelises Sotsiaalhügieeni Instituudis ja sai meditsiinikandidaadi kraadi (kraad kinnitati sama aasta novembris). Lisaks on ta kohakaasluse alusel töötanud aastatel 1954–1995 pidevalt mõnekuuliste vaheaegadega röntgenoloogina.
Lennart Maurer suri 19. detsembril 2007 ja maeti 27. detsembril 2007 Liiva kalmistule.
Meugliano järv

Meugliano järv (itaalia keeles "Lago di Meugliano") on jääpaisjärv Itaalias Piemonte maakonnas Torino provintsis Meuglianos. 
Chiusella jõe orus, 717 meetri kõrgusel merepinnast asuva järve pindala on 2,9 hektarit, kaldajoone pikkus 690 meetrit, valgla suurus 18 hektarit.
Looduskaitse.
Okaspuumetsadest ümbritsetud Meugliano järv, koos Alice järvega, on ühenduse tähtsusega alana kaitse all alates 2009. aastast.
Ernst Ristmägi

Ernst Ristmägi (13. november 1907 Peterburi – 26. detsember 1976 Tallinn) oli Eesti NSV partei- ja riigitegelane.
Ta lõpetas aastal 1925 Leningradi Balti tehase tehnikakooli, õppis aastatel 1936–1937 ÜK(b)P KK juures asuvas Kõrgemas Parteikoolis, aastatel 1939–1941 Moskva Kaganovitši nimelises Tööstusakadeemias,
Ta töötas aastatel 1925–1939 Leningradi Balti Laevaremonditehases treialina, aastatel 1936–1937 Leningradi Raadiotehases nr 210 treiali ja partorgina, aastatel 1937–1938 ÜK(b)P Leningradi Vassili saare Rajoonikomitee instruktorina, aastatel 1938–1939 Leningradi Optika-mehaanikatehases nr 5 meistrina, aastatel 1941–1942 Sverdlovski oblastis Nižni Tagili Tööstuskoolis nr 4 meistrina, aastatel 1942–1944 Nižni Tagili Metallurgiatehase parteikomitee sekretäri asetäitjana.
Aastatel 1944–1945 töötas ta EK(b)P Keskkomitee tööstusosakonna juhatajana ja EK(b)P Tallinna Linnakomitee kaadrisekretärina, aastatel 1945–1946 EK(b)P Harju Maakonnakomitee I sekretärina. Aastatel 1946–1949 oli ta Eesti NSV kohaliku tööstuse minister, aastatel 1949–1950 Eesti NSV Ministrite Nõukogu alaline esindaja NSV Liidu Ministrite Nõukogu juures Moskvas. Aastatel 1950–1951 oli ta Eesti NSV kergetööstuse minister, aastatel 1951–1952 EK(b)P Tallinna Linnakomitee I sekretär, aastatel 1952–1953 EKP Tallinna oblastikomitee I sekretär, aastal 1953 Eesti NSV toidukaupade ja kergetööstuse minister, aastatel 1953–1955 Eesti NSV laiatarbekaupade minister ja Eesti NSV tekstiilitööstuse minister. Aastatel 1955–1958 oli ta EKP Keskkomitee sekretär, aastatel 1958–1962 Tallinna Vineeri- ja Mööblivabriku direktor.
Aastast 1962 oli ta personaalpensionär. Ta suri 26. detsembril 1976 Tallinnas ja ta maeti 29. detsembril 1976 Metsakalmistule.
Isiklikku.
Tema tütar on venekeelne Eesti ajakirjanik Irina Ristmägi (sünd. 1940).
Endel Mändmaa

 
Endel Mändmaa (17. november 1928 Saksi – 16. juuli 2006) oli Eesti NSV riigitegelane ja finantsist.
Ta lõpetas 1947. aastal Tapa Keskkooli ja 1952. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi majandusteaduskonna.
Ta töötas aastatel 1951–1960 Eesti NSV Rahandusministeeriumi tööstuse finantseerimise valitsuses inspektorina, sektorijuhatajana ja osakonnajuhatajana. Aastatel 1960–1967 töötas ta rahandusministeeriumis valitsuse juhatajana, aastatel 1967–1979 rahandusministri asetäitjana ja I asetäitjana. Aastatel 1979–1990 oli ta Eesti NSV rahandusminister.
Endel Mändmaa kuulus ka Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi seadlusega 22. jaanuarist 1990. a nimetatud Eesti Panga nõukogu esimesse koosseisu koos Raimund Hagelbergi, Siim Kallase, Valentin Porfirjevi ja Rein Otsasoniga, kes täitis üheaegselt nii Eesti Panga presidendi kui nõukogu esimehe kohuseid.
Ta oli 1962. aastast NLKP liige. Ta oli NSV Liidu Ülemnõukogu 10. ja 11. koosseisu saadik. Ta oli EKP Keskkomitee liige.
1990. aastal jäi Endel Mändmaa pensionile. Ta suri 16. juulil 2006 ja maeti 6. augustil 2006 Metsakalmistule.
Isiklikku.
Tema tütred on tantsupedagoog Merle Klandorf ja rahandusspetsialist Sille Mändmaa.
Norra põllumajandus

Põllumajanduse osatähtsus riigi SKTs on 2,7%. Põllumajanduse osatähtsus elanikkonna tööhõives 2,9%. Seega on selle majandusharu roll riigi majanduses väike.
Norra pinnamood on peamiselt mägine. Idaosas asuvad suured orud. Norra asub parasvöötmes. Seal on taiga- ja segametsade leet- ja pruunmullad, mis on väheviljakad. 
Need loodustingimused on eriti soodsad põllumajanduse arengule Norra edelaosas.
Põllumaa hõlmab 3,3% riigi territooriumist, sellest 2,7% on haritav ja mitmeaastased põllukultuurid 0,01%. Rohumaad hõlmavad 0,6% Norra territooriumist, metsad 33,3% ja muud maad 63,4%.
Taimekasvatus.
Teraviljadest kasvatatakse Norras nisu, mille 2011. aasta toodang oli 265 000 tonni. Norras kasvatatakse mitmesuguseid kultuure, näiteks kartulit (297 000 tonni), rapsi (10 000 t), tomatit (13 000 t), õunu (12 000 t), kurki (19 000 t), rohelist sibulat (15 000 t), maasikaid, porgandit, sigurit ja muud.
Loomakasvatus.
Norras on arenenud loomakasvatuse harud. Loomade arv 2011. aasta seisuga FAO andmetel: kanad – 3,9 miljonit, küülikud ja jänesed – 2000, kalkunid – 450 000, pardid – 115 000, veised – 862 485, lambad – 2 300 000, kitsed – 68 000, sead – 845 000, hobused – 36 188.
Toiduainetööstus.
Norras toodetakse palju lehmapiima, mille 2011. aasta toodang oli 1,515 miljonit tonni. Toodeti 234 000 tonni õlut, 20 000 t kitsepiima, 126 000 t sealiha, 576 000 t rasvata piima, 81 000 t juustu ja muud.
Kaubandus.
Norrast eksporditakse sojauba (165 000 t 2010. aastal), juustu (13 000 t 2010. aastal). Imporditakse sojauba (409 000 t 2010. aastal), nisu (384 000 t 2010. aastal), rapsiõli (184 000 t).
Barclay James Harvest

Barclay James Harvest on 1966. aasta septembris John Leesi, Les Holroydi, Stuart "Woolly" Wolstenholme'i (1947–2010) ja Mel Pritchardi (1948–2004) Saddleworthis Suur-Manchesteris asutatud inglise rokkansambel.
Eve Viilup

Eve Viilup (sünninimi Eve Kungur; 15. aprill 1953 – 12. oktoober 2014) oli eesti teleajakirjanik ja -produtsent.
Haridus.
Ta lõpetas 1971. aastal Rakvere 1. Keskkooli ja 1976. aastal Tartu Riikliku Ülikooli filoloogiateaduskonna eesti keele ja kirjanduse erialal. 
Töö Eesti Televisioonis.
1976. aastast töötas Eve Viilup Eesti Televisiooni noorte- ja lastesaadete administraatorina ja toimetajana, aastatel 1991–2000 oli Lasteekraani peatoimetaja. Hiljem töötas ta ETV-s vabakutselise teleprodutsendina.
Tema kui lastesaadete toimetaja ja peatoimetaja tema käe all jõudsid eetrisse sellised saatesarjad nagu "Nõiakivi", "Hunt Kriimsilm", "Tammetõru seiklused", "Kessu", "Kadekops", "Pätu", "Pintselsabad", "Tipp ja Täpp", samuti võistlussaated "Kooli TV", "Marumüramiks", "Memoriin" jpt. Ta oli ka lastelavatuste "Lugu kutsikast, kes...", "Kikerikii" ja "Hei, pöialpoisid!" stsenarist.
Eve Viilup kirjutas laulusõnu ja muusikalavastuste stsenaariume. Ta oli mitme laulusaate – "Viisiubin", "Laulumaias" ja "7 vaprakest" – looja. Temalt said nõu saatesarjade "Kaks takti ette", "Tähed muusikas" ja "Perepidu" tegijad.
Tema lastesaatesarjadest silmapaistvaim on 1992. aastal koos Aarne Saluveeriga loodud "Laulukarussell". 
Eve Viilup oli 1990. aastast Lasteekraani Muusikastuudio juhataja. Stuudio koorid ja solistid on saavutanud edu võistlustel ja festivalidel nii Eestis kui ka välismaal.
Isiklikku.
Eve Viilup oli abielus, peres oli kolm last: tütar Teele ning pojad Toomas ja Toivo.
Viluvere–Vändra raudtee

Viluvere–Vändra raudtee oli kitsarööpmeline raudteeharu, mis algas Lelle–Papiniidu raudtee Viluvere raudteejaamast.
Lisaks kaubaveole toimus raudteel ka reisiliiklus. 10 km pikkusel lõigul on lisaks jaamahoonetele säilinud mitu silda. 
Osa raudteetammist on tänapäeval kasutusel autoteena (kohati on tegemist metsatee, kohati kruusateega).
Donovan Powell

Donovan Powell (sündinud 31. oktoobril 1971 Linsteadis) on Jamaica endine sprinter. 
Tema noorem vend Asafa Powell on endine 100 meetri jooksu maailmarekordi omanik.
Powelli esimene edu oli CARIFTA mängudel, kus ta võitis 1989. aastal hõbemedali ja aasta hiljem 200 meetri jooksus kuldmedali. Ta osales esimestel ülemaailmsetel võistlustel 1993. aasta sisemaailmameistrivõistlustel.
Ta sai 1995. aastal Jamaica meistrivõistlustel teise koha ja pääses sama aasta maailmameistrivõistlustele, kuid tema dopinguproov osutus positiivseks efedriini kasutamise tõttu ja talle määrati kolmekuuline võistluskeeld. 1997. aasta maailmameistrivõistlustel jõudis ta veerandfinaali ja 1999. aasta sisemaailmameistrivõistlustel sai ta 60 meetri jooksus kuuenda koha. Ta osales 2000. aasta olümpiamängudel teatejooksus.
Viimasel rahvusvahelisel võistlusel osales ta 2001. aasta Kesk-Ameerika ja Kariibi mere meistrivõistlustel, kus ta saavutas seitsmenda koha. Tippspordist loobus 2002. aastal ja ta on nüüd Texases noorte jooksutreener.
Ánninos Markoullídis

Ánninos Markoullídis (kreeka keeles Αννινος Μαρκουλλίδης; sündinud 8. veebruaril 1971 Limassolis) on Küprose endine sprinter. 1996. aasta olümpiamängude avatseremoonial oli ta Küprose lipukandja.
Markoullídis osales viitel olümpiamängudel aastatel 1992–2004. Tema parimaks tulemuseks jäi 2004. aasta olümpiamängudel saavutatud 15. koht.
Sanger (Põhja-Dakota)

Sanger on kummituslinn USA-s Põhja-Dakota osariigis Oliveri maakonnas.
Sanger asutati 1879. aastal ja algul kandis asula nime "Bentley". See oli Oliveri maakonna halduskeskus kuni 1884. aastani, kui asula nimeks sai Sanger. Asula ei olnud väga suur. Sangerist oli pärit kohalik kangelanna Hazel Miner, kes ohverdas oma elu, et päästa oma vend ja õde 1920. aasta lumetormist. 20. sajandil hakkas asula inimestest tühjenema ja hüljati täielikult 1985. aastal.
1920. aasta Põhja-Dakota lumetorm

1920. aasta Põhja-Dakota lumetorm oli Ameerika Ühendriikides Põhja-Dakota osariigis 1920. aastal 15.–18. märtsini kestnud lumetorm.
Tugev tuul ja mahasadanud 20-sentimeetrine lumekiht peatas raudteeliikluse Bismarckis. Fargo ja Minneapolise vahel töötas vaid üksainus telefoniliin. 1920. aasta lumetorm oli üks kõige tugevamaid lumetorme Põhja-Dakota osariigis.
Lumetormis hukkus 34 inimest.
Ingvild Bryn

Ingvild Bryn (sündinud 18. märtsil 1961 Vossis) on norra teleajakirjanik.
Ta on Norra riigiringhäälingu NRK televisiooni õhtuse uudistesaate "Dagsrevyen" saatejuht. Bryn on lõpetanud Volda Ülikooli Kolledži ja Oslo Ülikooli. 
Bryn alustas tööd uudistesaatejuhina 1990. aastal, misjärel oli ta korrespondent USA-s Washingtonis. Ta oli koos Morten Harketiga Oslos toimunud 1996. aasta Eurovisiooni lauluvõistluse saatejuht. 
Ingvild Bryn on abielus, peres kasvab 2 lapsendatud last.
Vahastu kalmistu

Vahastu kalmistu on kalmistu Raplamaal Rapla vallas Vahastu külas.
Kalmistu asub Vahastu kiriku juures.
Kalmistule püstitati 1931. aastal Vahastu Vabadussõja mälestussammas, mis taastati 1989. aastal.
Andi Kivinukk

Andi Kivinukk (sündinud 29. mail 1948 Nõval) on eesti matemaatik. Ta on Tallinna Ülikooli matemaatika ja loodusteaduste instituudi professor.
Haridus.
Ta lõpetas aastal 1966 Keila 1. Keskkooli. Aastatel 1966–1974 õppis ta Tartu Riiklikus Ülikoolis, aastatel 1966–1971 matemaatikateaduskonna üliõpilasena; aastatel 1971–1974 aspirantuuris.
Töökäik.
Aastatel 1974–1993 töötas Tallinna Tehnikaülikoolis assistendi, vanemõpetaja, vanemteaduri ja dotsendi ametikohtadel. Alates 1994. aastast töötab ta Tallinna Ülikooli matemaatilise analüüsi õppetooli juhina. 
Aastatel 2005–2007 oli Tallinna Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonna dekaan. Ta on olnud külalisteadur 1998–1998 Odense ülikoolis (Taani), 1993–1993 Darmstadti Tehnikaülikoolis (Saksamaa) ja 1978–1979 Budapesti Tehnikaülikoolis (Ungari).
Teadustöö.
Kivinukk sai teaduste kandidaadi kraadi Tartu Riiklikus Ülikoolis 1975. aastal ("Ühe ja mitme muutuja funktsioonide lähendamise järgust", juhendaja Gunnar Kangro).
Teadustöö põhisuunad matemaatikas on funktsioonide lähendusteooria, valimridade teooria, lainekeste teooria, arvutusmeetodid (funktsioonide lähendamine, kvadratuurvalemid, integraalvõrrandid), P140 Jadad, Fourier' analüüs, funktsionaalanalüüs (Shannoni valimread, finantsmatemaatika, positiivsete operaatoritega lähendamine).
Isiklikku.
Andi Kivinukk on abielus Anne Kivinukiga (sündinud Järvis), neil on tütred Elina ja Liisi.
Ühiskondlik tegevus.
Aastatel 2000–2005 oli Andi Kivinukk Eesti Matemaatika Seltsi asepresident, 1987–1996 aga sama seltsi juhatuse liige. 
Andi Kivinukk on olnud ka Euroopa Insenerihariduse Ühingu matemaatika töörühma korrespondent, Eesti Teadusfondi matemaatikateaduste ekspert, Eesti Teadusfondi grantide hoidja, erialaseminaride ja -konverentside korraldaja ning ajakirjade Journal of Approximation Theory ja ETA Toimetised. Füüsika-matemaatika retsensent, erialakonkursside ja habilitatsioonikomisjonide liige.
Pihkva vürstide loend

Pihkva vürstid on loetelu Pihkva vürstiriigi ja Pihkvamaa valitsejatest, kuni Pihkvamaa liitmiseni Moskva suurvürstiriigiga.
Muinasaeg.
1136. aastal aeti senine Novgorodi vürst Vsevolod Mstislavitš Novgorodist minema, kuna ta oli olnud nõus vahetama Novgorodi valitsemise valitsemisega Perejaslavlis ja lahingus suzdallastega oli põgenenud lahinguväljalt. Vürsti hoiti kaaskonnaga 1,5 kuud vangis ja seejärel pagendati Novgorodimaalt. Aastat 1136 loetakse Novgorodi vabariigi moodustamise aastaks, sellest alates ei määratud vürsti Novgorodi, Kiievi suurvürsti poolt, vaid "valiti" Novgorodi veetše nõusolekul.
Kazuto Matsumura

Kazuto Matsumura (jaapani keeles 松村一登 "Matsumura Kazuto"; sündinud 20. jaanuaril 1953 Nagano prefektuuris Jaapanis) on jaapani keeleteadlane ja estofiil.
Matsumura õppis aastail 1971–1976 Tōkyō Ülikooli filoloogiateaduskonnas keelefilosoofiat ja üldkeeleteadust ning kuulas samas professor Tamotsu Koizumi sissejuhatavat kursust fennougristikast ja soome-ugri võrdlev-ajaloolisest keeleuurimisest; soome ja eesti keele õpinguid alustas ta iseseisvalt.
1977. aastal käis ta esimesel välisreisil Soomes, kus osales Lappeenrannas soome keele ja kultuuri suvekursustel. 1978–1981 oli ta Soome Haridusministeeriumi stipendiaadina Helsingi Ülikoolis, 1987–1988 stipendiaat Tallinna Pedagoogilises Instituudis.
Aastail 1983–1995 töötas ta Tōkyō Võõrkeelte Ülikooli Aasia ja Aafrika keelte ja kultuuride uurimisinstituudi teaduri (1983–1989) ja abiprofessorina (1989–1995), seejärel Tōkyō Ülikooli humanitaaria ja sotsioloogia kraadiõppe osakonna abiprofessori (1995–1996) ja professorina (1996–2004). 2004. aastast on ta samas dünaamilise lingvistika professor.
Kazuto Matsumura peamised uurimisalad on soome, eesti ja mari keel ning korpuslingvistika. Ta on koostanud eesti keele grammatika "Esutonia-go bunpoo nyuumon" (1991), eesti-jaapani sõnastiku "Esutonia-go syooziten" (1991), avaldanud ülevaatekirjutisi ning üle kümne uurimuse eesti keelest, käsitledes peamiselt eesti kohakäändeid ja adverbiaalatribuuti. Ta on tegelnud ka eesti keele korpuse ja XIX sajandi eestikeelsete ajalehtede teksti elektroniseerimisega.
Matsumuro on juhendanud Tōkyōs eesti keele alaseid väitekirju. Tõlkijate kollektiivi juhina on ta avaldanud jaapani keeles Jaan Kaplinski luulet ja essee (2005) ning katsetanud eesti lastekirjanduse tõlkimist jaapani keelde.
Matsumura on Jaapani Lingvistika Seltsi ja Jaapani Uralistika Seltsi liige.
Students for a Free Tibet

Students for a Free Tibet ('õppurid vaba Tiibeti eest') on ülemaailmne rohujuuretasandi võrgustik, mis koosneb õpilastest, üliõpilastest ja aktivistidest, kes töötavad Tiibeti rahva inimõiguste ja vabaduse nimel. Võrgustiku liikmed kasutavad hariduslikku, oma vaateid propageerivat ja vägivallatut otsest tegevust, et saavutada Tiibeti iseseisvust. Liikumine toetab Tiibeti enesemääramist, toetudes maa iseseisvale ajaloole, ning taunib Hiina valitsuse tegevust, mis kahjustab Tiibeti inimeste põhiõigusi, kultuuripärandit, keskkonda, keelt ja religiooni.
Mittetulundusühingu asutasid 1994. aastal New Yorgis Tiibeti iseseisvust pooldavad tiibetlased, nende toetajad ja üliõpilased. Algul oli nende tegevus suunatud kaasõppurite teadlikkuse tõstmisele. Praegu on võrgustikul üle 650 haru ülikoolides ja keskkoolides rohkem kui 100 riigis.
Holger Mölder

Holger Mölder (sündinud 13. jaanuaril 1962) on eesti politoloog. 
Haridus.
Ta on lõpetanud 1994. aastal Eesti Humanitaarinstituudi ning kaitsnud 1998. aastal rahvusvahelise julgeoleku ja tsiviil-militaarsuhete alase magistritöö U.S. Naval Postgraduate Schoolis ja 2010. aastal politoloogiaalase doktoriväitekirja Tartu Ülikoolis.
Teenistuskäik.
Ta töötas Kaitseministeeriumis 1995-2009 ja oli Kaitseväe Ühendatud Õppeasutuste dotsent 2010-2015. Aastast 2019 on ta Kaitseväe Akadeemia külalisteadur.
Oli teadur Tartu Ülikooli ajaloo ja arheoloogia instituudis 2015-2016 ning kultuuriteaduste instituudis 2024-2025.
Alates 2015 on ta Tallinna Tehnikaülikooli dotsent: 2015-2016 rahvusvaheliste suhete instituudis, aastast 2017 õiguse instituudis.
Koos Indrek Olmaruga on Mölder asutanud 1992. aastal ajakirja Magellani pilved, 2010. aastal ühiskondlik-poliitilise blogi "Persona in fieri" ning 2011. aastal kultuuriloolise blogi "Aegumatud intervjuud".
Esku kabel

Esku kabel on kabel Lääne-Virumaal Haljala vallas Tepelvälja külas. 
Kabel ehitati 1845. aastal Sagadi mõisniku Eduard von Focki tellimusel. 
Paul Alexander Eduard von Focki poolt oli kirjutatud Esku kabeli seadus, mis kehtestas kindla korra Esku kalmistul, matuste puhul ja kabelis. Vastavalt kabeliseadusele pidid kõik hauad asetsema üksteise kõrval sirgetes ridades, olema pärast matust korralikult üles tehtud, suvel rohumätastega kaetud ning tähistatud ühemõõduliste puitristidega, millele oli ettenähtud tahvel kus pidi olema kirjas surnu nimi vanus suremise aeg ja surnule kohane pühakirja salm.
Eva Toulouze

Eva Toulouze (neiupõlvenimi Eva Vingiano de Pina Martins; sündinud 13. septembril 1956 Roomas) on etnoloog, fennougrist, tõlk ja tõlkija. 
Tal on Prantsusmaa kodakondsus, ent ta on sündinud Itaalias ning veetnud suurema osa lapsepõlvest Portugalis Lissabonis.
Haridus.
Ta õppis 1973–1976 Pariisis Poliitikauuringute Instituudis ("Institut d'Etudes Politiques"), mille lõpetas rahvusvaheliste suhete erialal. Aastail 1982–1987 jätkas ta õpinguid Pariisi Ida Keelte ja Kultuuride Instituudis (INALCO ehk "Institut National des Langues et Civilisations Orientales"), kus keskendus ungari ja soome keelele. Aastail 1985–1987 õppis ta keeleteadust Pariisi III Ülikoolis ehk "Sorbonne Nouvelle"'is. 1989. aastal sai ta "Diplôme d'études approfondies" soome-ugri keeleteaduse alal tööga "Actants et marques casuelles en tchérémisse".
2002. aastal kaitses Eva Toulouze INALCO juures doktorikraadi (kiitusega) tööga udmurdi kirjakultuurist ja rahvusidentiteedist kuni 1940. aastateni ("Culture de l'écrit et identité nationale chez les Oudmourts depuis les débuts jusqu'en 1940"). 2010. aastal habiliteerus ta samas.
Töökäik.
Eva Toulouze on õpetanud itaalia ja prantsuse keelt mitmes riigis. 1990. aastal töötas ta lühidalt prantsuse keele õppejõuna Jyväskylä Ülikoolis, 1990–1991 Helsingi Ülikoolis, 1992–1998 Eesti Humanitaarinstituudis.
Aastail 1991–1998 oli ta Tartu Ülikooli prantsuse keele ja kirjanduse lektor, 1998–2002 tunnitasuline õppejõud prantsuse keele erialal, 2002–2006 erakorraline dotsent, 2006–2007 dotsent.
2007. aastast on ta töötanud dotsendina Pariisis INALCOs ning osakoormusega vanemteaduri (2007–2010) ja teadurina (alates 2010) Tartu Ülikooli etnoloogia osakonnas.
Eva Toulouze on tegutsenud vabakutselise tõlgina Euroopa Parlamendi juures (itaalia-eesti-itaalia, prantsuse-itaalia, portugali-itaalia, inglise-itaalia). Ta valdab emakeele tasemel prantsuse, itaalia ja portugali keelt (tema ema on itaallanna, isa portugallane), väga heal tasemel ungari ja eesti keelt, heal tasemel inglise, vene ja soome keelt, kõne- ja lugemiskeelena hispaania ja saksa keelt. Samuti on tal algteadmised mari, udmurdi ja metsaneenetsi keelest.
2013. aastast on ta Eesti Kirjanike Liidu liige.
Tõlkeid.
Eva Toulouze on tõlkinud prantsuse keelde eesti (Ülo Mattheus, Arvo Valton, Jaan Tätte, Eva Koff, Mati Unt, A. H. Tammsaare), soome (Aino Kallas) ja ungari autorite (Dezső Kosztolányi, Erzsébet Galgóczi, Milán Füst, Miklós Szentkuthy, György Spiró) teoseid.
Vahastu kirik

Vahastu kirik on kirik Raplamaal Rapla vallas Vahastu külas.
Kirik valmis 1883. aastal Türi abikirikuna.
Aastal 1864 pandi tollal pühakojana toiminud kabelisse üles korjanduskarp kiriku ehitusraha kogumiseks ning tehti üleskutse ehitusmaterjali varumiseks. Kiriku nurgakivi pühitseti sisse 28. septembril 1879. Ehitust alustati kevadel 1881 ja sügiseks sai kirik katuse alla. Kiriku pühitsesid 29. mail 1883 superintendent Ernst Wilhelm Woldemar Schultz, Järvamaa praost Heinrich Ferdinand Hoffmann ja Türi õpetaja Andreas Kurrikoff.
Aastal 2009 sai kirik uue katuse.
Kiriku juures on Vahastu kalmistu. Kirikuaias on Vabadussõja mälestussammas.
Kirikut kasutab EELK Vahastu kogudus.
Vahastu Vabadussõja mälestussammas

Vahastu Vabadussõja mälestussammas on mälestusmärk Esimeses maailmasõjas ja Vabadussõjas langenutele Raplamaal Rapla vallas Vahastu külas.
Mälestussammas asub Vahastu kiriku taga. Selle geograafilised koordinaadid on .
Sammas pühitseti sisse 13. septembril 1931. 16. juunil 1941 lasti see õhku. Vahastu, Kuimetsa ja Kaiu rahva jõududega taastatud samba täpne koopia pühitseti sisse 10. septembril 1989.
Hallist graniidist samba kõrgus on 2,7 meetrit. Obeliski esiküljel on tekst: "1918–1920 VABADUSSÕJAS LANGENUILE TÄNULIK VAHASTU". Sokli esiküljel on kaheksa Vabadussõjas langenud sõduri nimed. Tagaküljel on tekst: "1914–1918 ILMASÕJAS LANGENUD" ja soklil üheksa langenu nimed. Samba külgedel on kirjas teostajad ja samba loomise ja hävitamise kuupäevad.
Vahastu raamatukogu

Vahastu raamatukogu on raamatukogu Raplamaal Rapla vallas Vahastu külas.
Vahastu raamatukogu loodi 1919. aastal.
Raamatukogu juhataja on Irma Robam. Raamatukogu on avatud kolmel päeval nädalas.
Vahastu raamatukogu pindala on 58 m². Lugejaid oli 2012. aastal üle saja ja kojulaenutusi üle 2500. Raamatukogus on kolm arvutitöökohta ning võimalus kasutada ID-kaardi lugerit ja teha koopiaid.
Raamatukogus korraldatakse muu hulgas mõttetalguid, kohtumisi huvitavate inimestega ning kultuuri- ja seltskonnaüritusi, sealhulgas raamatuesitlusi, näitusi ja koolitusi.
Urdu keel

Urdu keel (omanimetus: اردو‎‎) on hindustani keele üks kahest standardiseeritud kirjakeelsest vormist. See on riigikeel ja "lingua franca" Pakistanis, lisaks ametlik keel viies India osariigis.
Kui kõrvale jätta erinev sõnavara, on urdu keel täielikult arusaadav hindustani keele teise registri, hindi keele rääkijatele ja vastupidi.
Urdu kirjakeel kasutab araabia kirja (täiendustega).
2007. aastal rääkis urdu keelt emakeelena 66 miljonit inimest.
Mänksi keel

Mänksi keel (omakeelne nimi "Gaelg" või "Gailck", hääldus [ɡilk] või [ɡilɡ]) on gaeli keel, mida ajalooliselt on kõnelenud mänksid.
Viimane mänksi keele emakeelena kõneleja (Ned Maddrell) suri 1974. aastal. Tänapäeval oskavad seda vähesed inimesed Mani saarel ja mujal tänu keele elustamise püüetele. Keel on saarel rohkem esile tõusnud tänu siltidele ja raadiosaadetele. Keele taas kasutusele võtmisele on tugevasti kaasa aidanud hulga keelematerjali hea säilimine, näiteks tõlgiti mänksi keelde Piibel ja lindistati emakeelseid kõnelejaid.
2011. aastal oli emakeelelähedasel tasemel rääkijaid sadakond ning mõned mänksi keelt esimese keelena rääkivad lapsed.
Keelenäide.
Meieisapalve:
Ayr ain t'ayns niau,
Casherick dy row dt'ennym.
Dy jig dty reeriaght.
Dt'aigney dy row jeant er y thalloo,
myr t'ayns niau.
Cur dooin nyn arran jiu as gagh laa,
as leih dooin nyn loghtyn,
myr ta shin leih dauesyn ta jannoo loghtyn nyn 'oi.
As ny leeid shin ayns miolagh,
agh livrey shin veih olk:
Son lhiats y reeriaght, as y phooar, as y ghloyr, son dy bragh as dy bragh.
Amen.
Eduard Pohl

Eduard Pohl [ka Pool] (21. september (9. september) 1870 – 20. oktoober 1929) oli eesti tööstur.
1904. aastal asutas ta Viljandisse tuletikuvabriku (E. Pohli tuletikuvabrik).
Elukäik.
Eduard Pohl oli suurtaluniku poeg tolleaegsest Aidu vallast. Nooruses töötas ta Viljandis Rumjantsevi riidekaupluses õpipoisina ja hiljem poesellina.
Ostis parun Ungern-Sternbergilt tüki maad Türgasoost, praeguse Viljandi raudteejaama lähedusest, mis oli tol ajal kasutuseta soine ala. Ehitas tehase tolle aja kõige moodsamate materjalidega. Vabrik sai nimeks Phönix ning kujunes esimese maailmasõja eel suurima tööliste arvu ja tootmismahuga tikuvabrikuks Eestis.
1920. aastatel eksporditi tikke Inglismaale ja Ameerikasse. Rootsi tuletikutrust ostis 1928. aastaks kokku kõik Eesti tikuvabrikud, sh Viljandi, ning sulges kõik peale Viljandi.
Eduard Pohl müüs maha ka oma maja Viljandis Tartu ja Lossi tänava nurgal Sakala pangale ning kolis Tallinna. Maja on säilinud tänaseni.
Pärast tikuvabriku müüki rootslastele asutas ASi Linaprodukt ja rajas Mõisakülasse linavabriku, Tallinnas oli tal kaubandusettevõte AS Ladu. Linavabrik oli ehitatud laenatud kapitali eest, ent ei toonud piisavalt sisse ja neelas ka teiste äride tulud. Pohl sattus majanduslikesse raskustesse ning see röövis ka tema tervise.
Eduard Pohli surma järel hinnati tema vallasvara väärtuseks 83 krooni, sealhulgas kantud ülikond ja sügispalitu, mille väärtus 10 krooni. Tema võlausaldajate hulgas jäi Eesti Pank ilma 94 553 kroonist ja Tallinna Majaomanikkude Pank 13 018 kroonist. 1931. aasta müüdi kohtupristavi poolt ka Pohli maja Tallinnas Valli tänaval.
Pohl oli ka laulu- ja mänguseltsi Koit juhatuse esimees ja laulis seal tenorit.
Elektrokromatograafia

Elektrokromatograafia ehk elektrokineetiline kromatograafia on keemiliste ühendite lahutamise kombineeritud meetod, milles kromatograafia kolonnile rakendatakse elektrivälja. 
Elektrokromatograafias kasutatakse kromatograafiale iseloomulikke statsionaarseid faase. Liikuv faas on elektrit juhtiv keskkond, mille liikumapanev jõud on elektriväli. Sealjuures toimivad kaks mehhanismi: kromatograafia ja elektromigratsioon.
Enamasti on tegemist eksklusioonkromatograafia (geelfiltratsiooni) ja geelelektroforeesi kombineerimisega. See võimaldab suurte biomolekulide (näiteks peptiidide) lahutamist. Molekulid lahutuvad vastavalt mõõtmetele (geelfiltratsiooni mehhanismi järgi) ja elektroforeetilisele liikuvusele (elektroforeesi mehhanismi järgi). 
Kapillaarne elektrokromatograafia (CEC) ühendab kapillaarelektroforeesi ja HPLC iseloomu. HPLC korral kasutatakse kapillaaris liikumatut faasi (täidist) ja juhtivat liikuvat faasi. Kapillaari otste vahel rakendatakse kõrgepinget. Analüüsitava segu komponendid lahutuvad elektroforeesi (olenevalt osakeste massist ja laengust) ja jaotuskromatograafia (olenevalt osakeste interaktsioonidest kapillaarkolonni faasidega) mehhanismide koostoimel.
Mitsellaarse elektrokineetilise kromatograafia tüüpiline mitsell on naatriumdodetsüülsulfaat (SDS). Selle korral jagunevad neutraalsed ühendid mitselli ja puhvri vahel. Siinkohal esineb analoogia pöördfaasi kromatograafiaga.