Siirdeühiskond

 
Siirdeühiskond ehk siirdeperiood on ühiskonna arengu etapp, mille käigus üks võim ja suhted asendatakse teisega, nt diktaatorlikud võimustruktuurid ja -suhted asendatakse demokraatlikega. Toimub üleminek diktatuurilt demokraatiale.
Siirdeühiskond on ühiskond, mis küllalt lühikese perioodi jooksul teeb läbi tugevad muutused nii majanduse, poliitilise kui teistes ühiskonnakorralduse valdkondades. Siinjuures muutused ühiskonna eri valdkondades ei toimu ühel ja samal ajal vaid nihkega. Ralf Dahrendorf (1990) on toonud välja muutusega kaasnevate kellade erinevuse fenomeni, mis tähendab, et kiiresti toimuvate poliitiliste muutustega (mis võib võtta aega minimaalselt 6 kuud) ei pruugi kaasneda sama kiireid muutusi majanduses (kus muutuseks kulub vähemalt 6 aastat). Kõige aeglasemalt aga muutub inimeste sotsiaalne käitumine ning toimuvad kultuurilised muutused ja arusaamade teisenemised, millest omakorda sõltub kodanikuühiskonna kujunemine.
Siirdeühiskonnaga seotud mõisted.
Siire: siirde all peetakse silmas süsteemseid muutusi kogu ühiskonnas, mille tulemuseks on ühiskonnatüübi vahetumine. Siinjuures saab taolisi muutusi (siiret) mõista nii kitsamas ja laiemas tähenduses, sest ühiskondlike muutuste protsessid on aeganõudvad ja keerulised. Seetõttu on hakatud ühiskondlikes siirdeprotsessides eristama transitsiooni ja transformatsiooni mõistet: 
Sztompka tõi välja, et kultuurilise trauma kogemine ja selle läbimine koosneb järgmistest etappidest:
Siirdekäsitlused Eestis.
Eestis on siirdeühiskonna arengut kõige laiahaardelisemalt käsitletud väljaandes "Eesti ühiskond kiirenevas ajas", kus ühiskonnas toimunud nii sotsiaalseid kui ka majanduslikke muutusi on vaadeldud perioodil 2002–2014 uuringu "Mina. Maailm. Meedia" tulemuste abil. Siirdeaega on analüüsitud ka Eestis teostatud longituuduuringutes.
Artiklikogumikes "Nullindate kultuur I ja II" käsitletakse esimeses siirdeühiskonnas toimunud kultuurimuutusi ning teises räägitakse läbi erinevate põlvkondade kogemuse ühiskonna muutustega kohanemisest.
Ühiskonnamuutusest tulenevat kihistumist (stratifikatsioon) on käsitletud artiklikogumikus "Trepist alla ja üles: edukad ja ebaedukad postsotsialistlikus Eestis."
Väärtuste muutumist siirdeperioodil käsitleb Andu Rämmer oma doktoriväitekirjas "Sotsiaalse tunnetuse muutused siirdeühiskonna kontekstis".
Eesti siirdeprotsessi periodiseering.
Lauristin, Vihalemm jt on Eesti viimase kolme aastakümne arengu jaganud seitsmeks perioodiks, millest esimestes on perioodide piirid selgemalt määratletavad ning viimase 10–15 aasta puhul on perioodide eristused tinglikud:I periood: Poliitiline läbimurre ja taasiseseisvumine 1987–1991.Seda perioodi iseloomustab väga kiire poliitilise keskkonna muutumine ning võib omakorda jagada kolmeks alaperioodideks:Veebruar 1987 kuni 1988, kuhu jäävad rahvuslik ärkamine, fosforiidisõda, poliitilise avalikkuse taassünd.Mai 1988 kuni detsember 1989, rahvuslike jõudude konsolideerumine ja massiliikumiste kõrgpunkt. Sellesse perioodi loetakse sini-must-valge lipu avalikult taas kasutuselevõttu, laulva revolutsiooni algust. Suveräänsuse deklaratsiooni vastu võtmine.Jaanuar 1990 kuni august 1991, institutsionaliseeritud võitlus iseseisvuse taastamise eest. Sellesse perioodi mahub Eesti Kongressi loomine ja tegevus koostöös Ülemnõukoguga põhiseadusliku korra taastamisel ja Eesti tuleviku üle diskussiooni viimine parlamentaarsele tasemele. 20. august 1991 EV taasiseseisvumine.II periood: Erakorralise poliitika ajajärk: EV riikliku korralduse ajajärk.Seda perioodi iseloomustab rahva suur valmisolek reformideks, kannatlikkus nende reformidega kaasnevate raskuste talumiseks ning ootus olukorra paranemiseks. Sotsiaalmajanduslikus arengus toimusid:Rubla hüperinflatsioon, mille kompenseerimiseks ja kaubapuuduse leevendamiseks kehtestati talongisüsteem, mis tähendas, et 1992. aasta jaanuaris oli leib, piim, seep (s.h ka alkohol) Eestis kaartidel (müüdi poes talongide alusel, mida jagati pereliikmete arvu alusel v.a alkohol, mida jagati vastavalt täiskasvanute arvule).Hindade vabaks laskmine ja erastamise algus. Rahareformi ettevalmistamine ning Eesti krooni kehtestamine.Elatustaseme järsk langus, sotsiaalse depressiooni esimene laine.Solidaarse pensioni- ja ravikindlustussüsteemi rajamine.Restitutsioon ehk sõjaeelse omandiõiguse taastamine.Selle perioodi teist poolt 1992–1995, iseloomustab jätkuvad majanduslikud ja poliitilised reformid, mis tõid kaasa nii majanduslikus kui sotsiaalses sfääris suuri muutusi – näiteks sotsiaalne kihistumine ehk stratifikatsioon, vabakaubanduslike põhimõtete kehtestamine, rahvuslik pangasüsteem.III periood: Majanduslik stabiliseerumine 1995–1999.Sel perioodil oli Eesti arengu dominandiks peamiselt majanduslike eesmärkide saavutamine, mitte poliitilised reformid. Ühiskondlik süsteem oli mõnevõrra stabiliseerunud ning majandus hakkas liikuma tõusujoones. Kuigi poliitiliste skandaalide tõttu vahetus perioodil märts 1995 – aprill 1997 valitsus neli korda, ei muutnud ükski neist poliitilist pealiini – neoliberaalne majanduspoliitika ja kiire integratsioon Euroopa poliitilise ja majanduslike struktuuridega. Sellesse perioodi mahtusid veel, koostöö alustamine NATO-ga rahupartnerlusprogrammi alusel, "Tiigrihüppe" programmiga alustamine, Eesti sai kutse Euroopa Liidu ja NATO-ga liitumiseks, kuid süvenes regionaalne ja sotsiaalne ebavõrdsus, jätkus demograafiline kriis, kultuur ja meedia kommertsialiseerusid.1998–1999 algasid ettevalmistused Euroopa Liidu ja NATO-ga ühinemiseks, algas uue kommunikatsioonitehnoloogia kiire areng, hüppeliselt tõusis välisinvesteeringute kasv, kuid jätkus ettevõtete üleminek välismaalaste omandisse ning sotsiaalne ja kultuuriline kihistumine, süvenesid lõhed põlvkondade vahel. Toimus individualistlike väärtuste esiletõus.IV periood: Eurointegratsioon ja arengukriis 1999–2004.Seda perioodi iseloomustab ühest küljest eurointegratsioon ehk ühelt poolt Euroopa Liidu ja NATO-ga liitumise intensiivne ettevalmistamine, jätkuv majanduskasv, uue kommunikatsioonitehnoloogia kiire areng, massilise internetiseerumise algus. Sotsiaalses plaanis toimus siin heaolu kasv, levis laenu võtmine eraisikute seas, toimus sotsiaalkindlustuse areng, kehtestati vanemahüvitis.Negatiivsena iseloomustab seda perioodi arengukriis: poliitilistest sisepinged, võimu süvenev võõrandumine rahvast, sotsiaalse kihistumise süvenemine – mille kirjeldamiseks võtsid sotsiaalteadlased käibele mõiste "Kaks Eestit", tarbimisühiskonna väljakujunemine.V periood: Uuel teelahkmel: EL-i liikmena 2004–2008. Eesti siirdeaja lõpuks võib pidada Euroopa Liiduga liitumist, mis tähendas Eesti tunnustamist "normaalse kapitalistliku ühiskonnana". Seda perioodi iseloomustab tugev majanduskasv, Euroopa Liidu struktuurifondide toetus Eesti arengule, infotehnoloogiline edu, keskmise palga tõus 2006. aastal 16,5 ja 2007. aastal koguni 20,5%. Elanikkonna toetus Euroopa Liidule ja rahulolu eluga kasvasid, mis omakorda vähendas rahva ja valitsuse vahel varem tekkinud võõrandumist. Kõrget üldist usaldust valitsusinstitutsioonide suhtes aga vähendas oluliselt 2007. aasta pronksiööd, mille tagajärjel venekeelse elanikkonna usaldus valitsuse vastu langes oluliselt ning eestikeelse elanikkonna usaldus kasvas. 2008. aastal alanud majanduslangus (MASU) kasvas üle kriisiks ning üha enam räägiti tekkivast vajadusest majandus ümber struktureerida.VI periood: Majanduskriis ja sellest väljumine 2008–2012. Majanduskasvu kiire langus ja mõõdukas taastumine. Kokkuhoiupoliitika. Heaolu langus, üleminek eurole. Suuremas rahvusvahelises mastaabis näitas majanduskriis ja selle ületamine väikese riigi eeliseid erakorralises olukorras – Eesti ettevõtted ja ühiskond näitasid üles paindlikkust majanduskriisiga toimetulekul, võimet kiiresti reageerida, teha ja taluda valusaid otsuseid. Pärast majanduskriisi taandumist tõusid taas esiplaanile sotsiaalse ja poliitilise arengu probleemid ja vastuolud. VII periood: Majanduslik ja poliitiline paigalseis 2012–2016. Kuigi 2012.aastaks oli majanduskriis põhijoontes ületatud ning majandus hakkas aeglaselt kasvama, jäi see allapoole ühiskondlikke ootusi. Eesti ühiskonnaelu probleeme mõjutab üha enam Eesti Euroopa Liidu liikmesriigi staatus ja seotus rahvusvaheliste organisatsioonidega ning senised otsused liikuda Lääne-Euroopa suunas: tööealise elanikkonna vananemine ja väljaränne, pagulaskriis, terroriaktid Euroopas. Ukraina sõda ning selle järel sõjalise koostöö tugevnemine NATO-ga. Seda perioodi iseloomustab sisepoliitikas uue põlvkonna liidrite esilekerkimine, kuid samas ka endise poliitilise kursi jätkamine pärast 2015. aastat, mis on mõjutatud poliitilise ebakindluse üldisest suurenemisest maailmas.