tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Lihula vald (1939)

Lihula vald oli vald Läänemaal aastail 1939–1950. Vallamaja asus Lihula külas.
Asend.
Vald piirnes Kirbla, Soontaga (Pärnumaal), Varbla ja Karuse vallaga. 
Poliitika.
Vald kuulus Riigivolikogu 24. valimisringkonda, kust valiti Ado Roosiorg.
Väljavõte Vabariigi Presidendi otsusest nr. 88 – 7. oktoobrist 1938 (RT 1938, 87, 776).
8. Lihula vald – maa-alaga, mis moodustub: a) senise Lihula valla maa-alast, välja arvatud Karuse ja Kinksi külade, Karuse kirikumõisa asunduse ja Karuse raudteejaama piirkond ning Lihula valla talude lahusasuvate heinamaatükkide maa-alad senise Kirbla valla piires Kasari jõe ääres; b) senise Paadremaa valla Tuhu küla ja Mõtsu metskonna Tuudi metsandiku kvartaali nr. 31 maa-aladest; c) senise Massu valla Võigaste, Metsküla, Paga, Järise ja Poanse külade ja Saastna asunduse piirkondadest ning senise Massu valla talude lahusasuvate heinamaatükkide maa-aladest senise Lihula valla piires; d) senise Veltsa valla Tõitse, Oidremaa ja Nõmme külade ning Oidremaa ja Karinõmme asunduste ja Oidremaa sooasunduse ning Vigala metskonna Keblaste metsandiku kvartaali nr. 28 ja Mõtsu metskonna Tuudi metsandiku kvartaalide nr. 33–46 maa-aladest; e) senise Kirbla valla Vigala metsandiku kvartaali nr. 11 maa-alast.
Külanõukogude moodustamine ja valla livkideerimine.
1945 septembris moodustati Lihula vallas Lihula külanõukogu keskusega Lihula alevikus, Meelva külanõukogu keskusega Meelva külas ja Tuudi külanõukogu keskusega Tuudi külas. 3. detsembril 1947 loodi vallas Rannu kolhoos. 1950. aastal Lihula vald likvideeriti ja selle alad arvati Lihula rajooni koosseisu.
Martna vald (1939)

Martna vald oli vald Läänemaal aastail 1939–1950. Vallamaja asus Martna külas.
Väljavõte Vabariigi Presidendi otsusest nr. 88 – 7. oktoobrist 1938 (RT 1938, 87, 776).
9. Martna vald – maa-alaga, mis moodustub: a) senise Martna valla maa-alast, välja arvatud Haeska küla piirkond ja Martna valla talude senise Kirbla valla piires asuvate heinamaatükkide maa-alad Kasari jõe ääres; b) senise Lähtru valla maa-alast,välja arvatud Kaasiku küla piirkond ja osa Lähtru metsandiku maa-alast; c) senise Võnnu valla Jõessa küla piirkonnast.
Külanõukogude moodustamine ja valla likvideerimine.
1945 septembris moodustati Martna vallas Kirna külanõukogu keskusega Kirna külas ja Rannamõisa külanõukogu keskusega Rannamõisa külas. 1950. aastal Martna vald likvideeriti ja selle alad arvati Haapsalu rajooni koosseisu.
Märjamaa vald (1939)

Märjamaa vald oli vald Läänemaal aastail 1939–1950. Vallamaja asus Märjamaa külas.
Vald moodustati senise Märjamaa valla maa-alast, välja arvatud Purga ja Lümandu küla, Lümandu asunduse, Vaimõisa küla, Kükita talu, Vaimõisa metsakvartaalide nr. 2, 3, 6–8, 17–22, 27–32, 39 ja 40, Kaasiku nr. A-9 ja Metsavahi nr. A-10 talu ning Märjamaa metskonna Sooniste metsandiku kvartaalide nr. 21, 22, 23, 29 ja osa kvartaali nr. 28 maa-alad; senise Haimre valla maa-alast, välja arvatud Jõeäärse küla lõuna pool jõge asuva osa ja Sulu asunduse piirkond; senise Kabala valla Riidaku ja Pühatu küla ning Riidaku ja Pühatu asunduse maa-aladest; senise Luiste valla Kärsamaa, Vilta, Vinguta ja Mõraste küla ning Loodna, Luiste ja Mõraste asunduse piirkondadest ja Luiste küla Karja nr. 15, Põlde nr. 14 ja Sõerumäe nr. 1 talu maa-aladest.
Vald kuulus Riigivolikogu 25. valimisringkonda, kust valiti Eduard Arnover.
1. aprillil 1939 oli vallas 5865 elanikku.
1945 septembris moodustati Märjamaa vallas Märjamaa külanõukogu keskusega Märjamaa alevikus, Alaküla külanõukogu keskusega Haimre asunduses, Paeküla külanõukogu keskusega Paekülas ja Sipa külanõukogu keskusega Sipa asunduses. 1950. aastal Märjamaa vald likvideeriti ja selle alad arvati Märjamaa rajooni koosseisu.
Noarootsi vald (1939)

Noarootsi vald oli vald Läänemaal aastail 1939–1950. See moodustati 1939. aasta vallareformiga Passlepa ja Sutlepa vallast.
Esimene vallavanem oli Aleksander Laving.
Vald kuulus Riigivolikogu 27. valimisringkonda, kust valiti Aleksander Saar, ja Noarootsi põllumeeste konvendi tegevus- ja valimispiirkonda.
Vallas on sündinud Ülo Nurges.
Väljavõte Vabariigi Presidendi otsusest nr. 88 – 7. oktoobrist 1938 (RT 1938, 87, 776).
11. Noarootsi vald – maa-alaga, mis moodustub: a) senise Passlepa valla maa-alast; b) senise Sutlepa valla maa-alast, välja arvatud Metsküla piirkond; c) senise Võnnu valla Võnnussaare maa-alast.
Külanõukogude moodustamine ja valla likvideerimine.
1945. aasta septembris moodustati Noarootsi vallas Pürksi külanõukogu keskusega Pürksi asunduses ja Sutlepa külanõukogu keskusega Sutlepa asunduses. 1950. aastal Noarootsi vald likvideeriti ja selle alad arvati Haapsalu rajooni koosseisu.
Ridala vald (1939)

Ridala vald oli vald Läänemaal aastail 1939–1950.
Vald moodustati senise Sinalepa valla maa-alast, välja arvatud Jõevälja nr. 28 talu lahusasuva heinamaatüki maa-ala senise Võnnu valla piires; senise Martna valla Haeska küla piirkonnast; senise Võnnu valla Saanika, Uneste ja Litu külade piirkonnast; senise Asuküla valla Varni küla ja Tauksi saare maa-aladest.
1945 septembris moodustati Ridala vallas Ridala külanõukogu keskusega Ridala külas ja Tuuru külanõukogu keskusega Tuuru külas. 1950. aastal Ridala vald likvideeriti ja selle alad arvati Haapsalu rajooni koosseisu.
Riguldi vald (1939)

Riguldi vald oli vald Läänemaal aastail 1939–1950. Vallamaja asus Elbiku külas.
1. aprillil 1939 oli vallas 1758 elanikku.
Väljavõte Vabariigi Presidendi otsusest nr. 88 – 7. oktoobrist 1938 (RT 1938, 87, 776).
16. Riguldi vald – maa-alaga, mis moodustub: a) senise Rikholdi valla maa-alast; b) senise Nõva valla Kiritse ja Valipe külade ning osa Vihterpalu metskonna Riguldi metsandiku maa-aladest; c) senise Sutlepa valla Metsküla piirkonnast.
Külanõukogude moodustamine ja valla likvideerimine.
1945 septembris moodustati Riguldi vallas Tuksi külanõukogu keskusega Vana külas ja Vanaküla külanõukogu keskusega Vanaküla külas. 1950. aastal Riguldi vald likvideeriti ja selle alad arvati Haapsalu rajooni koosseisu.
Taebla vald (1939)

Taebla vald oli vald Läänemaal aastail 1939–1950.
Vald moodustati senise Taebla valla maa-alast, välja arvatud Nõmme küla piirkond; senise Palivere valla maa-alast, välja arvatud Jaakna, Seljaküla ja Lehtmetsa külade ning Seljaküla asunduse piirkonnad; senise Lähtru valla Kaasiku küla piirkonnast ja osa Lähtru metsandiku maa-alast.
Vald kuulus Riigivolikogu 27. valimisringkonda, kust valiti Aleksander Saar, ning Noarootsi põllumeeste konvendi tegevus- ja valimispiirkonda.
Esimene vallavanem oli Jaan Tammet.
1945 septembris moodustati Taebla vallas Taebla külanõukogu keskusega Taebla asunduses ja Palivere külanõukogu keskusega Palivere asunduses. 1950. aastal Taebla vald likvideeriti ja selle alad arvati Haapsalu rajooni koosseisu.
Peter Friedrich Ludwig

Peter Friedrich Ludwig (17. jaanuar 1755 Riesenburg, Ida-Preisimaa – 21. mai 1829 Wiesbaden) oli Oldenburgi administraator 1785–1810 ja 1813–1823, Lübecki vürstpiiskop 1785–1803 ning Oldenburgi suurhertsog 1823–1829.
Peter Ludwig kasvas üles oma onu, Oldenburgi hertsogi Friedrich Augusti õukonnas, kus viibis sageli ka täditütar Sophie Friederike Auguste, kes pärastpoole sai Venemaa keisrinnaks Katariina II nime all.
Hertsog Peter Friedrich Ludwigi isa, Preisi kindralmajor ja Holstein-Gottorfi hertsog Georg Ludwig (1719–1763), oli Rootsi kuninga Adolf Fredriki vend ning Gustav III ja Karl XIII onu. Georg Ludwig sai 1744 Jelizaveta Petrovnalt Püha Andrease ordeni, tuli oma sugulase Peeter III kutsel 1761 Venemaa teenistusse ja nimetati 21. veebruaril 1762 Venemaa feldmarssaliks, kuid pärast samal aastal toimunud riigipööret ja Peeter III surma pöördus isa tagasi Holsteini, kus 1763. aastal suri.
Peter Friedrich Ludwig aga jäi Venemaale ning osales 1768–1774 toimunud Vene-Türgi sõjas. Pärast sõda ostis ta 1774. aastal 100 000 hõberubla eest Eestimaa kubermangus Bistramide aadlisuguvõsale kuulunud Raikküla mõisa. 1781 andis Venemaa keisrinna Katariina II talle Püha Andrease ordeni. 1782 müüs Lübecki koadjuutoriks (1776) saanud Peter Friedrich Ludwig Raikküla mõisa 100 000 riigitaalri eest riiginõunik Karl Friedrich von Staalile (1721–1789).
1785 sai temast Oldenburgi administraator ja Lübecki vürstpiiskop. 1823 päris ta oma onupojalt Wilhelmilt Oldenburgi suurhertsogi tiitli ja hoidis seda surmani. Suurhertsogi tiitli oli Oldenburgi valitseja saanud juba 1815, aga nagu Wilhelm, nii ka Peter Friedrich Ludwig ei kasutanud seda kunagi. Oldenburgi suurhertsogi tiitli pärandas ta oma pojale Paul Friedrich Augustile, kes oli esimene Oldenburgi valitseja, kes suurhertsogi tiitlit ka ise kasutas.
Perekond.
Tema vanemad olid Holstein-Gottorfi hertsog Georg Ludwig (1719–1763) ja Schleswig-Holstein-Sonderburg-Becki printsess Sophie Charlotte von (1722–1763). Ema Sophie Charlotte oli Eestimaa kindralkuberneri ja Schleswig-Holstein-Sonderburg-Becki hertsog Peter August Friedrichi vennatütar.
Hertsog Peter Friedrich Ludwig abiellus 6. juunil 1781 Württembergi printsessi Friederikega (1765–1785), kelle õde Sophia Dorothea (vene Maria Fjodorovna) oli abielus Venemaa keiser Paul I-ga. Abielust sündisid kaks poega:
Varbla vald (1939)

Varbla vald oli vald Läänemaal aastail 1939–1950.
Vald moodustati senise Saulepi valla maa-alast, välja arvatud Rammukametsa, Suuretüki, Jäärumetsa ja Rammuka küla ning Mõtsu metskonna Mõtsu metsandiku kvartaalide nr. 378, osa 379, 381, 382, 384–415 ja osa 374 maa-alad; senise Paadremaa valla maa-alast, välja arvatud Tuhu küla, Mõtsu metskonna Tuudi metsandiku kvartaali nr. 31, Mõtsu metskonna Mõtsu metsandiku kvartaalide nr. 340, 341, 345–347, 353–355, 359, 360, 364–373, osa 374, 375–377, osa 379, 380 ja 383 ning talude nr. A-41, A-55 ja lit. N juurdelõigete maa-alad; senise Veltsa valla Väänja asunduse piirkonnast ning Mõtsu metskonna Mõtsu metsandiku kvartaalide nr. 4, 5 ja 8 maa-aladest; senise Paatsalu valla Allika, Mereäärse, Nõmme, Tamba ja Paatsalu küla piirkondadest, osa Paatsalu asunduse piirkonnast ning Nehatu mõisa järgi olevate talude lahus-heinamaatükkide maa-aladest, senise Veltsa valla piires; senise Massu valla talude lahusasuvate heinamaatükkide maa-aladest senise Paadremaa valla piires.
Vald kuulus Riigivolikogu 24. valimisringkonda, kust valiti Ado Roosiorg.
1945. aasta septembris moodustati Varbla vallas Varbla külanõukogu keskusega Helmkülas, Kulli külanõukogu keskusega Kulli külas ja Mõtsu külanõukogu keskusega Mõtsu külas. 1950. aastal Varbla vald likvideeriti ja selle alad arvati Lihula rajooni koosseisu.
Velise vald

Velise vald oli vald Läänemaal aastail 1939–1950. Vallamaja asus Velise külas.
Vald moodustati senise Velise valla maa-alast, välja arvatud Rääsküla ja Kurevere küla ning Laane talude maa-alad; senise Vigala valla Uhja küla piirkonnast; senise Haimre valla Jõeäärse küla lõuna pool jõge asuva osa ja Sulu asunduse piirkonnast.
Vald kuulus Riigivolikogu 25. valimisringkonda, kust valiti Eduard Arnover.
1939. aasta detsembris valiti vallavanemaks "valla tugevaim mees", maadleja ja tõstja Artur Saaliste.
1945 septembris moodustati Velise vallas Velise külanõukogu keskusega Velise külas ja Valgu külanõukogu keskusega Valgu asunduses. 1950. aastal Velise vald likvideeriti ja selle alad arvati Pärnu-Jaagupi rajooni koosseisu.
Vigala vald (1939)

Vigala vald oli vald Läänemaal aastail 1939–1950. Vallamaja asus Tõnumaa külas.
Vald kuulus Riigivolikogu 25. valimisringkonda, kust valiti Eduard Arnover, Märjamaa põllumeeste konvendi tegevus- ja valimispiirkonda ja Lihula jaoskonnakohtu jaoskonda. Esimene vallavanem oli Jaan Reimer, 
Vald moodustati senise Vigala valla maa-alast, välja arvatud Uhja küla piirkond ning Jõeäärse küla Paisuotsa-Hansu nr. 251, Paisuotsa-Jüri nr. 252, Toomajaagu nr. 253 ja Toomajaagu-Viiu nr. 254 talude maa-alad; senise Velise valla Rääsküla ja Kurevere külade maa-aladest.
Valla täitevkomitee esimees Aleksander Aava abistas metsavendi, arreteeriti 7. juulil 1941 ja piinati Haapsalus surnuks.
1945 septembris moodustati Vigala vallas Kivi-Vigala külanõukogu keskusega Kivi-Vigala alevikus ja Vigala külanõukogu keskusega Vana-Vigala asunduses. 1950. aastal Vigala vald likvideeriti ja selle alad arvati Pärnu-Jaagupi rajooni koosseisu.
Abja vald (1939)

Abja vald oli vald Pärnu maakonnas aastail 1939–1950.
Vald moodustati senise Abja valla maa-alast, välja arvatud Peraküla ja Sarja küla maa-alad ning Mõisaküla ümbruse piirkond; senise Penuja valla maa-alast; senise Vana-Kariste valla lõunapoolse lahustüki maa-alast, välja arvatud Kamali ja Undimaa küla ning Viianiidu talude piirkonnad; senise Uue-Kariste valla lõunapoolse lahustüki lõunapoolsest maa-alast kuni Puisu, Laane, Liiva-Hans, Liiva-Mihkel, Kiviste ja Metsamõisa taluni, nimetatud talud kaasa arvatud; senise Pornuse valla lõunapoolsest maa-alast kuni Nosi, A-21, Araka, Luusi, Läti ja Sonita-Andrese taluni, nimetatud talud kaasa arvatud.
1. aprillil 1939 oli vallas 5609 elanikku.
Esimene vallavanem oli Jaan Ravel. Detsembris 1939 valiti vallavanemaks Jaan Sossi.
Vald kuulus Riigivolikogu 38. valimisringkonda, kust valiti Oskar Gustavson, ning Abja põllumeeste konvendi tegevus- ja valimispiirkonda.
1945. aasta augustis moodustati Abja vallas Abja külanõukogu keskusega Abja-Paluoja külas, Halliste külanõukogu keskusega Risti alevikus, Kariste külanõukogu keskusega Saapa külas, Paluoja külanõukogu keskusega Abja-Paluoja külas ja Penuja külanõukogu keskusega Penuja alevikus. 1950. aastal Abja vald likvideeriti ja selle alad arvati Abja rajooni koosseisu.
Are vald (1939)

Are vald oli vald Pärnu maakonnas aastail 1939–1950.
Vallavanem Jaan Juuriksoo valiti 23. mail 1940 Pärnu maavolinikuks.
Vald kuulus Riigivolikogu 36. valimisringkonda, kust valiti Viktor Päts.
Väljavõte Vabariigi Presidendi otsusest nr. 88.
2. Are vald – maa-alaga, mis moodustub: a) senise Are valla maa-alast; b) senise Suigu valla maa-alast; c) senise Tori valla Uru, Murru ja Sauga külade maa-aladest; d) senise Viluvere valla end. Tootsi mõisa maa-alast; e) senise Enge valla Pööravere asunduse, Sõmerlaane talude ning seniste Suigu ja Are valla vahel asuvate heinamaatükkide maa-aladest; f) senise Halinga valla Miku talu maa-alast.
Külanõukogude moodustamine ja valla likvideerimine.
1945. aasta augustis moodustati Are vallas Are külanõukogu keskusega Eavere külas ja Suigu külanõukogu keskusega Suigu külas. 1950. aastal Are vald likvideeriti ja selle alad arvati Pärnu-Jaagupi rajooni koosseisu.
Audru vald (1939)

Audru vald oli vald Pärnu maakonnas aastail 1939–1950.
Vald moodustati senise Audru valla maa-alast, välja arvatud Audru metskonna Tõstamaa metsandiku kvartaalide nr. 92–95, 98–102 ja 109–112, Peraküla metsavahikoha ning Kurgo ja Koti talude maa-alad; senise Võlla valla maa-alast; senise Koonga valla Kodasma küla ning Ellamaa ja Rintali asunduste maa-aladest.
1945 augustis moodustati Audru vallas Aruvälja külanõukogu keskusega Põhara külas, Audru külanõukogu keskusega Audru külas ja Kihlepa külanõukogu keskusega Kihlepa külas. 1950. aastal Audru vald likvideeriti ja selle alad arvati Pärnu rajooni koosseisu.
Halinga vald (1939)

Halinga vald oli vald Pärnumaal aastail 1939–1950.
Vald moodustati senise Halinga valla maa-alast, välja arvatud Miku talu maa-ala; senise Enge valla maa-alast, välja arvatud Metsaperede küla, Pööravere ja Anna asunduste, Paisu, Vesiveski ja Sõmerlaane talude ning seniste Suigu ja Are valla vahel asuvate heinamaatükkide maa-alad; senise Vee valla maa-alast, välja arvatud Parasmaa asunduse, Elbu raba osa ja selle ümbruses olevate heinamaade maa-alad; senise Kaelase valla maa-alast.
Esimene vallavanem oli Hendrik Rehe. 1939. aasta detsembris valiti vallavanemaks Joosep Raidla.
Vald kuulus Riigivolikogu 36. valimisringkonda, kust valiti Viktor Päts.
1945. aasta septembris moodustati Halinga vallas Halinga külanõukogu keskusega Pärnu-Jaagupi alevikus, Kaelase külanõukogu keskusega Kaelase külas, Pööravere külanõukogu keskusega Mõisakülas ja Vee külanõukogu keskusega Vee külas. 1950. aastal Halinga vald likvideeriti ja selle alad arvati Pärnu-Jaagupi rajooni koosseisu. 
Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi seadlusega 13. septembrist 1945 muudeti Pärnu-Jaagupi alevik linna tüüpi aleviks.
Häädemeeste vald (1939)

Häädemeeste vald oli vald Pärnumaal aastail 1939–1950. Vallamaja asus Häädemeeste külas.
Vald moodustati senise Häädemeeste valla maa-alast, välja arvatud valla põhjapoolne terav osa kuni talude nr. A-32 ja Papisilla nr. 3-a juurdeliideteni, viimased kaasa arvatud; senise Laiksaare valla Soometsa küla ja Võiduküla asunduse maa-aladest; senise Tahkuranna valla Rannametsa küla maa-alast; senise Orajõe valla Penu küla talude nr. 1-a, 2-a, 3-a, 4-a, A-205, A-206, A-525, Lillemäe ja Murumetsa maa-aladest.
Vald kuulus Riigivolikogu 37. valimisringkonda, kust valiti Jüri Looväli.
Vald kuulus Pärnu põllumeeste konvendi tegevus- ja valimispiirkonda.
1939. aasta detsembris valiti vallavanemaks August Martveli.
1945 augustis moodustati Häädemeeste vallas Krundiküla külanõukogu keskusega Viira külas ja Rannametsa külanõukogu keskusega Pulgoja külas. 1950. aastal Häädemeeste vald likvideeriti ja selle alad arvati Kilingi-Nõmme rajooni koosseisu.
Kaisma vald (1939)

Kaisma vald oli vald Pärnu maakonnas aastail 1939–1950.
Vald moodustati senise Kaisma valla maa-alast; senise Viluvere valla maa-alast, välja arvatud endise Tootsi mõisa ja Uusna talu maa-alad; senise Enge valla Metsaperede küla, Anna asunduse ning Vesiveski ja Paisu talude maa-aladest; senise Velise valla Laane talude maa-aladest.
Vald kuulus Riigivolikogu 35. valimisringkonda, kust valiti Juhan Kaarlimäe.
1945 augustis moodustati Kaisma vallas Kaisma külanõukogu keskusega Kaisma külas ja Kõnnu külanõukogu keskusega Kõnnu külas. 1950. aastal Kaisma vald likvideeriti ja selle alad arvati Vändra rajooni koosseisu.
Laiksaare vald

Laiksaare vald oli vald Pärnumaal aastail 1939–1950. Vallamaja asus Urissaare külas.
Vald moodustati senise Laiksaare valla maa-alast, välja arvatud Soometsa küla ja Võiduküla asunduse maa-alad, mis läksid Häädemeeste valla koosseisu.
1945 augustis moodustati Laiksaare vallas Asuja külanõukogu keskusega Laiksaare-Mõisakülas ja Massiaru külanõukogu keskusega Massiaru külas. 1950. aastal Laiksaare vald likvideeriti ja selle alad arvati Kilingi-Nõmme rajooni koosseisu.
Lelle vald

Lelle vald oli vald Pärnumaal aastail 1939–1950. Vallamaja asus Lokuta külas.
Vald moodustati senise Lelle valla maa-alast, välja arvatud Kirnasoo ja Kuusiku talude ning talu nr. A-56 lahustüki ja Käru metskonna Pulga metsandiku kvartaali nr. 1 maa-alad; senise Kehtna valla Haakla küla, Lelle aleviku osa ja Otimatsi nr. 7, Sinikse nr. 5, Lassi nr. 6, Pelgulinna nr. 7-a ja Valdeki nr. 5-a talude maa-aladest.
Vald kuulus Riigivolikogu 35. valimisringkonda, kust valiti Juhan Kaarlimäe.
1945 augustis moodustati Lelle vallas Eidapere külanõukogu keskusega Eidapere asulas ja Hiiekõnnu külanõukogu keskusega Kõnnu külas. 1950. aastal Lelle vald likvideeriti ja selle alad arvati Vändra rajooni koosseisu.
Orajõe vald

Orajõe vald oli vald Pärnumaal aastail 1939–1950. Vallamaja asus Orajõe külas.
Vald moodustati senise Orajõe valla maa-alast, välja arvatud Penu küla talude nr. 1-a, 2-a, 3-a, 4-a, A-205, A-206, A-525, Lillemäe ja Murumetsa maa-alad.
1939. aasta detsembris valiti vallavanemaks Aleksander Randla.
Vald kuulus Riigivolikogu 37. valimisringkonda, kust valiti Jüri Looväli.
Vald kuulus Saarde põllumeeste konvendi tegevus- ja valimispiirkonda.
1945 augustis moodustati Orajõe vallas Kabli külanõukogu keskusega Kabli külas ja Orajõe külanõukogu keskusega Ranna külas. 1950. aastal Orajõe vald likvideeriti ja selle alad arvati Kilingi-Nõmme rajooni koosseisu.
Paikuse vald (1939)

Paikuse vald oli vald Pärnumaal aastail 1939–1950. Vallamaja asus Kõrsa külas.
Vallavanem Arne Ilmjärv valiti 23. mail 1940 valla- ja linnavanemate esindajaks Pärnu maavalitsusse.
Vald kuulus Riigivolikogu 36. valimisringkonda, kust valiti Viktor Päts.
Väljavõte Vabariigi Presidendi otsusest nr. 88.
11. Paikuse vald – maa-alaga, mis moodustub: a) senise Taali valla maa-alast, välja arvatud Tammiste asunduse maa-ala; b) senise Tori valla Taali metskonna Tori metsandiku kvartaalide nr. 107, 126, 127, 138, 148, 149, 157–159, 162 ja 163 maa-aladest; c) senise Kilingi valla Kabli ja Vingerja külade ning Kilingi metskonna Kikepere metsandiku kvartaalide nr. 1–18 ja Kilingi metskonna Kilingi metsandiku kvartaalide, nr. 1–12, maa-aladest; d) senise Uulu valla Auge, Männiko, Luige, Põdra, Nakki ja Laimetsa talude ning Pärnu metskonna Surju metsandiku kvartaalide nr. 16–22 maa-aladest.
Külanõukogude moodustamine ja valla likvideerimine.
1945 augustis moodustati Paikuse vallas Seljametsa külanõukogu keskusega Pustuski asunduses ja Taali külanõukogu keskusega Taali asunduses. 1950. aastal Paikuse vald likvideeriti ja selle alad arvati Pärnu rajooni koosseisu.
Järvesuu vald

Järvesuu vald (varasema nimega "Lobotka vald") oli vald Eesti Petseri maakonnas 1945. aastani ja Eesti NSV-s Võrumaal aastail 1945–1949, 8. juunil 1949 liideti Saatse vallaga. Vallamaja asus Värska külas.
Järvesuu vald on saanud nime Värska orglahe järgi.
1939. aasta valdade reformiga jäid varasema valla piirid muutmata.
Järvesuu valda kuulusid külad: Värska, Kostkova, Ersava, Kremesova, Lobodka, Võpolsova, Tonja, Mäsovitsa, Verhulitsa, Väike-Rõsna, Petseri Põhjalaager, Suure-Kuliska, Väike-Kuliska, Kesksaare, Suure-Põrste, Väike-Põrste, Võõlaste, Jastrova, Velna, Saarepää, Podmotsa, Popovitsa, Gorodištše, Jatsmanni, Jaamiste, Lutepää, Lõpolje, Suure-Trestki, Väike-Trestki, Suure-Netsaja, Väike-Netsaja, Võporsova, Kuuleski 
18. jaanuaril 1945 avaldatud seadlusega viidi valla kirdeosa üle Pihkva oblasti koosseisu. Järvesuu valla koosseisu jäid Treski, Podmetsa, Netsaja, Värska, Rõsna, Slobodka, Tonja, Popovitsa, Kremesova, Velna, Väike-Rõsna, Väike-Treski, Suure-Treski, Verhuulitsa, Ersova, Määsovitsa, Kostkova, Väike-Netsaja, Suure-Netsaja, Lutepää ja Järvesuu küla.
13. septembril 1945 moodustati valla territooriumil Järvesuu ja Verhuulitsa külanõukogu.
Kärla vald (1939)

Kärla vald oli vald Saaremaal aastail 1939–1950. Vallamaja asus Kärla külas.
Valla maa-ala kattus senise Kärla valla alaga. 
Vald kuulus Riigivolikogu 41. valimisringkonna koosseisu, kust 1938. aastal valiti rahvasaadikuks kirjanik August Mälk. 
Vald kuulus Sõrve põllumeeste konvendi tegevus- ja valimispiirkonda. 
Esimene vallavanem oli Aleksander Ojamäe. 4. jaanuaril 1940 määras vallavolikogu vallavanema palgaks 40 krooni kuus. 24. jaanuaril 1940 valiti vallavanemaks Friido Niit. 
13. septembril 1945 moodustati valla koosseisus Kärla külanõukogu, Paadla külanõukogu ja Sauvere külanõukogu.
Pihtla vald (1939)

Pihtla vald oli vald Saaremaal aastail 1939–1950. Vallamaja asus Pihtla külas.
Vald kuulus Riigivolikogu 40. valimisringkonda, kust valiti Otto Pukk.
Vald kuulus Kuressaare põllumeeste konvendi tegevus- ja valimispiirkonda.
11. märtsil 1940 valiti vallavanemaks Riidu Laus.
13. septembril 1945 moodustati valla koosseisus Kaali külanõukogu, Pihtla külanõukogu ja Tõlluste külanõukogu.
Väljavõte Vabariigi Presidendi otsusest nr. 88 – 7. oktoobrist 1938 (RT 1938, 87, 776).
10. Pihtla vald – maa-alaga, mis moodustub senise Pihtla valla maa-alast, välja arvatud Vatsküla ja Võrsna külade ning Kasti asunduse piirkonnad.
Pärsamaa vald

Pärsama(a) vald oli vald Saaremaal aastail 1939–1950. Vallamaja asus Pärsama külas.
Vald moodustati senise Pärsama valla maa-alast, välja arvatud Ranna, Roobaka ja Pöitsemäe küla ning Roobaka asunduse piirkonnad; senise Leisi valla Aruste ja Purtsa küla piirkonnad.
Vald kuulus Riigivolikogu 40. valimisringkonda, kust valiti Otto Pukk.
Vald kuulus Pärsamaa põllumeeste konvendi tegevus- ja valimispiirkonda.
Esimene vallavanem oli Armand Kreitsmann.
Kuna 1939. aasta oktoobris valitud vallavolikogu 12-liikmelisest koosseisust lahkus neli vallavolinikku ja üks volinik eemaldati kohtuliku karistuse tagajärjel, määras siseminister Pärsamaa uue vallavolikogu valimised 14. ja 15. juulile 1940.
13. septembril 1945 moodustati valla koosseisus Pamma külanõukogu ja Pärsamaa külanõukogu.
Pöide vald (1939)

Pöide vald oli vald Saaremaal aastail 1939–1950.
Esimene vallavanem oli I Riigivolikogu liige Aleksander Rei, kes valiti 21. aprillil 1939 Saare maavolikogu liikmeks.
1. aprillil 1939 oli vallas 4837 elanikku.
Vald kuulus Riigivolikogu 39. valimisringkonda, kust valiti Aleksander Rei.
Vallas on sündinud Vambo Kaal ja Eimar Rahumaa. Vallas on surnud Aleksander Mui.
13. septembril 1945 moodustati valla koosseisus Maasi külanõukogu, Orissaare külanõukogu, Pöide külanõukogu ja Tornimäe külanõukogu. 
Väljavõte Vabariigi Presidendi otsusest nr. 88 – 7. oktoobrist 1938 (RT 1938, 87, 776).
12. Pöide vald – maa-alaga, mis moodustub: a) senise Maasi valla maa-alast; b) senise Uuemõisa valla maa-alast.
Terav paljak

Terav paljak ("Psilocybe semilanceata") on "Hymenogastraceae" sugukonda paljaku perekonda kuuluv hallutsinogeenne seeneliik.
Levila ja kasvukoht.
Seen kasvab Euroopas, Venemaal, Indias, Peruus ja Lõuna-Ameerika loodeosas ning Põhja-Ameerikas Oregonis, Washingtoni osariigis, Alaskal ja Labradoril, eelistades märgi, põhja poole avatud sõnnikuga väetatud niite ja karjamaid, ehkki erinevalt samasse perekonda kuuluvast liigist "P. cubensis" ta otseselt sõnniku sees ei kasva.
Skandinaavias ja Eestis ilmub seene maapealne osa augustis ja seda leidub kuni novembri alguseni. Mujal Euroopas kohtab teda septembrist detsembrini. Ida-Kanadas ilmub kübar tavaliselt pärast esimest öökülma ja USA-s kohtab seda jaanuarini.
Kirjeldus.
Terav paljak on selgelt koonilise kübaraga, millel on väljaulatuv tipp. Kübar on 5–25 mm lai, kõrgus on laiusest poolteist korda suurem. Värske seenekübara alaserv võib olla sooniline ja sissepoole pööratud, kuivades muutuvad need soonekesed märkamatuiks. Värvus varieerub kollasest kuni tumepruunini. Kuivades, sealhulgas kuiva ilmaga muutuvad seened heledamaks. Seenekübara nahk on sile ja limane ning tuleb kergesti ära, eriti noortel eksemplaridel. Jalg on pikk, 4–10 cm pikk ja 2–3 mm lai, sageli lainelise kujuga, elastne, kübaraga sama värvi või sellest pisut heledam, altpoolt vahel sinakas või soomustega. Eoslehed on kübarast tumedamad. Eosed on 8×13 μm suurused, tumepruunid või lillakasmustad, poorsed ja ellipsikujulised. Seen lõhnab nõrgalt rohu või hallituse järele. Maitse puudub või on nõrk ja ebameeldiv.
Omadused.
Seen sisaldab hallutsinogeenseid aineid: trüptamiinide hulka kuuluvaid psilotsübiini ja psilotsiini. Seetõttu on Eestis terava paljaku omamine ja kasutamine keelatud. Narkootiliste ja psühhotroopsete ainete ning nende lähteainete seadus ütleb: "Psilotsiini või psilotsübiini sisaldavate seente kasvatamine on keelatud.". Terava paljaku omamine ja ost-müük on keelatud Venemaal, Suurbritannias ja paljudes teistes riikides.
Seene tarvitamine tekitab hallutsinatsioone ja psühhootilise seisundi, millega võivad kaasneda eufooria või depressioon kalduvusega enesetapule. Seene toime algab 20–45 minutit pärast sissevõtmist ja kestab 4–7 tundi. Purustatud seenesegu tarvitamisel algab toime kiiremini, 10–15 minutiga. Kõige tugevam mõju saabub 1 tunniga ja kestab 2–3 tundi.
Esimese tunni jooksul, kui kõige tugevam mõju pole veel kätte jõudnud, tunnevad inimesed mõõdukaid kõrvalnähte: ebameeldivat tunnet kõhus, külma, jäsemete värinat, hingeldamist ja nägemishäireid. (Siinkohas ei kasutata sõna "kõrvalnähud" meditsiinilises tähenduses, sest meditsiinilises mõttes on kõik psühhedeelsed elamused kõrvalefekt.) Levinud on müüt, justkui tuleksid kõrvalnähud seentesse kogunenud mürkainetest, kuid niimoodi mõjub ka täiesti puhas psilotsübiin.
Seene teaduslik nimi tuleb kreeka keelest, kus "psilo" tähendab 'kiilas' ja "cybe" tähendab 'pea', ning ladina keelest, kus "semi" tähendab 'pool' ja "lanceata" tähendab 'teivastatud', niisiis teiba otsa aetud pool kiilaspead.
Pilistvere Vabadussõja mälestussammas

Pilistvere kihelkonna langenute mälestussammas on mälestusmärk Pilistveres kiriku naabruses. See on pühendatud 58 Pilistvere kihelkonnast pärit ja Vabadussõjas langenud mehele. Samba skulptor oli Aleksander Eller.
Mälestussammas avati 26. juulil 1931. Samba avas kindralmajor Gustav Jonson (VR I/3 ja II/3). 19. augustil 1940 purustati mälestussammas Nõukogude võimu käsul. Samba taasavas 12. juulil 1942 (ilma pronkssõdurita) Eesti Omavalitsuse direktor Hans Saar. Sammas purustati uuesti sügisel 1945. Samba taasavasid 28. juulil 1991 (ilma pronkssõdurita) Vabadussõda veteranid Jaak Kask ja Julius Saar.
Mälestussamba esiküljel on tekstid: "EESTIMAA SU MEHE MEEL / POLE MITTE SURNUD VEEL" ja "LANGENUILE / VÕITLUSES VABADUSE EEST / 1918 – 1920".
Samba vasakul küljel asuval metallplaadil on loetletud nimed: "JAKOB TABUR / JAAN BLOCKMANN / HANS HIMMELREICH / JULIUS TAMM / JOHANNES SAGAR / MIHKEL JALAKAS / OTTO KIIDE / JUHAN LUIK / BERNHARD IBRUS / PEETER MULKSON / ELMAR VILL / KARLA SUIT / RUDOLF PUHK / BORIS VARES / JAAN TUUDELEPP / MARTIN PIHELGAS / JUHANNES PENT / ALEKS. HENDRIKSON / JAAN TOMINGAS / JÜRI LOTT / JAAN REIMANN / JAKOB MÜLLERSON / JÜRI VÄKRAM / FERDINANT SUPP / ALEKSAND. LABIDAS / JAAN REBANE".
Samba paremal küljel asuval metallplaadil on loetletud nimed: "MIHKEL TELLISSAAR / JAAN PÕDRA / AUGUST RAKKEL / JÜRI EHRBERG / JOHANNES IBRUS / MARTIN ARU / JAAK VAHTER / JAAK VAIN / JAAK RÄTSEPSO / JÜRI MATSINA / JÜRI LAUR / ALBERT PETERS / JAKOB KUKK / KARL KÜTT / PRIIDO RAMM / JÜRI KOTSAR / JAAK KOTSAR / JAAN REHEPÕLD / JÜRI LIIBER / ANDRES SAPP / PAUL REBANE / JAAK PIILMANN / JAAN TUUR / AUGUST VALG / KARL LEPPIK / PEETER KOLK / JAAN TELLISSAAR / PAUL PRAKS".
Rhinelander

Rhinelander on linn Ameerika Ühendriikides Wisconsini osariigis, Oneida maakonna keskus.
Aastal 2000 elas linnas 7735 elanikku.
Kalevi tänav (täpsustus)

Kalevi tänav on tänav mitmes Eesti asulas:
Kalevi tänav (Kohtla-Järve)

Kalevi tänav on üks Kohtla-Järve peatänavaid.
Tänav algab Järveküla teelt ja kulgeb loodesse. Tal on ühine ristmik algusest lõpu poole minnes Tuuslari tänavaga (vasakult), Ravi tänavaga (paremalt), Keskalleega (vasakult), Pärna tänavaga (risti), Olevi tänavaga (risti), Põhja alleega (paremalt) ja Metsapargi tänavaga (paremalt). Tänav on täiesti sirge ja üle kilomeetri pikk.
Aadressil Kalevi 4 asub Tallinna Tehnikaülikooli Virumaa Kolledži üliõpilaskodu.
Kalevi tänav (Tallinn)

Kalevi tänav on tänav Tallinnas Kalamajas Põhja-Tallinna linnaosas, Salme kultuurikeskuse taga. 
Tänav algab Valgevase tänavalt ja kulgeb loodesse, ristub Linda tänavaga (vasakult), Graniidi ja Salme tänavaga ning lõpeb Kungla tänaval. Suurim majanumber on 42. Tänav on 500 m pikk.
Paljak

Paljak ("Psilocybe") on "Hymenogastraceae" sugukonda ja šampinjonilaadsete ("Agaricales") seltsi kuuluv seente perekond. Enamik selle perekonna liike sisaldavad psühhedeelikume nagu psilotsübiin, psilotsiin, baeotsüstiin.
Perekonnas on kokku 60 kuni 300 liiki.
Kärbseseen

Kärbseseen ("Amanita") on kandseente perekond kärbseseeneliste sugukonnast.
Kärbseseente perekonda kuuluvate seente kübar on keskmine või suur, lihakas, tihti üldloori jäänustest ebemeline. Üld- ja rõngasloor on nahkjas või vatjasebemeline, jalg alati tupega.
Kärbseseened on suvel ja sügisel metsades ja puisniitudel kasvavad mükoriisaseened. Eestist on seni leitud 17 liiki, mis jaotatakse kolme alamperekonda.
Punased kärbseseened elavad sümbioosis nii kase, kui kuuse ja männiga – neid võib leida nii kaasikutest, kuusikutest ning männikutest.
Tavaline on, et kärbseseened võivad kasvada nn „nõiaringides“ (seeneringid).
Toksilisus.
Surmavalt mürgised on valge kärbseseen ja roheline kärbseseen. Mõlemad põhjustavad amanitiinimürgistust.
Kärbseseenemürgistust ehk „mükoatropiinimürgistust”, iboteenhappe-mustsimoolimürgistust või pantherina-sündroomi põhjustavad kärbseseene ("Amanita") perekonna punase kärbseseene alamperekonda Amanita kuuluvate seente mürkained, mis halvavad kesknärvisüsteemi tegevuse.
Need mürkained tekitavad inimesel motoorset ja psüühilist erutust, joovet, ebatavalist elevust, hallutsinatsioone jms nähte. Kärbseseentes sisalduvad ained sarnanevad toimelt atropiiniga, mistõttu varem antigi neile koondnimetus „mükoatropiin”. Hiljem selgus, et sellist mürkainet nagu mükoatropiin pole keemiliselt olemas ja mürgistust põhjustavad hoopis muud ained. Ka närvisüsteemi kahjustavale muskariinile on kärbseseentes sisalduvad atropiinitaolise toimega mürkained hoopis vastupidise toimega.
Kärbseseenemürgistust põhjustavad Euroopas viis kärbseseeneliiki: 
Kasutamine.
Punast kärbseseent on kasutanud läbi aastatuhandete šamaanid üle maailma oma rituaalides, et viia ennast transsi ja küsida seenelt nõu ja juhatust ning samuti ravi eesmärgil. 
Osades kultuurides on kasutatud kärbseseeni ravimina ja peetud pühadeks seenteks - tõenäoliselt kasutati punast ja panterkärbseseent erinevates leotistes ja salvides, ning kasutati ka seespidiselt näiteks parasiitide puhul. 
Eestis on näiteks põllumajandusteadlane Aleksander Heintalu tegelenud punase kärbseseene mõju ja ravitoimete uurimisega. 
Seene kasvupiirkondades on valmistatud kärbseseene põhjal, piima, seene (ja magusainega) leotist, mis toimib putukamürgina.
Suur Saarjärv

Suur Saarjärv on järv Antsla vallas Ähijärve külas. Asub Karula rahvuspargis.
Pindala 10,9 ha, suurim sügavus 5,5 meetrit.
Järve idaosas asub väike saar.
Läbivool on vähene. Suur Saarjärv on kraavi kaudu ühendatud Väikese Saarjärvega ja Sibula järvega, millest algab Mustjõgi.
Baltasar Kormákur

Baltasar Kormákur Baltasarsson (sündinud 27. veebruaril 1966 Reykjavíkis) on Islandi näitleja, lavastaja ja produtsent.
Oma filmiga "Mýrin" võitis ta Kristallgloobuse 2007. aasta Karlovy Vary filmifestivalil.
Kuues meel

"Kuues meel" on 1999. aastal esilinastunud psühholoogiline põnevik, mille lavastas M. Night Shyamalan.
Film jutustab loo probleemsest ja enesessetõmbunud poisist Cole Sear (Haley Joel Osment), kes näeb vaime ja saab nendega suhelda. Sarnaselt probleemne lastepsühholoog (Bruce Willis) üritab teda aidata.
Paul Crutzen

Paul Jozef Crutzen (3. detsember 1933 Amsterdam – 28. jaanuar 2021) oli hollandi keemik, Nobeli auhinna laureaat.
Ta uuris osooni vähenemist atmosfääris. Aastal 1995 pärjati ta Nobeli keemiaauhinnaga.
Käbikeha

Käbikeha ehk käbinääre ehk pineaalkeha ehk epifüüs ehk pineaalnääre (ladina keeles "glandula pinealis", "corpus pineale", "epiphysis cerebri" ("pinus" on ladina keeles mänd)) on enamikul selgroogsetel loomadel vaheaju epitalamuses asuv sisenõrenääre.Käbikeha reguleerib organismi ööpäevarütmikat ja sünteesib serotoniinist hormooni – melatoniini.
Käbikeha on jaotatud sagarikeks, mis sisaldavad pinealotsüüte ja neurogliiarakke. 
Käbikeha pärsib varajast sugunäärmete arengut. Pineaalkeha talitluse lakkamine tingib enneaegset suguküpsust. Isendi vanaduses käbikeha taandareneb. 
Käbikeha areng, anatoomia, morfoloogia, histoloogia ja patoloogia võivad erineda nii liigiti kui ka indiviiditi.
Kõikidel tänapäeval elavatel madudel on käbinääre, kuid selle ülesanded pole päris selged. Katsed harilike tripimadudega ("Thamnophis sirtalis parietalis") näitasid, et isased maod, kes ei ole talveune ajal madalatel temperatuuridel maha jahtunud, ei ole võimelised kevadise paaritumise ajal emaste madudega paljunemisele suunatud käitumise osas läbi käima. Uurijad seostavad seda osaliselt käbinäärme talitlusega. 
Koduloomadel koosneb käbinääre kehast ("corpus"), varrest ("pedunculus") ja käbisopisest ("rec. pinealis"). 
Ajaloolist.
Käbikeha kirjeldus omistatakse René Descartesile ("Hinge passioonid", ""Les Passions de l'âme"," 1649).
Kurt Gödel

Kurt Friedrich Gödel (28. aprill 1906 Brno – 14. jaanuar 1978 Princeton) oli Austria-Ameerika loogik, matemaatik ja filosoof.
Elukäik.
Sünnilt oli Gödel sudeedisakslane, tolleaegse Austria-Ungari impeeriumi kodanik, 12-aastaselt sai temast Tšehhoslovakkia kodanik. 18-aastaselt asus Gödel Viini Ülikooli füüsikat õppima, kus ta kolmandal õppeaastal matemaatika erialale üle läks. 1923. aastal võttis Gödel endale Austria kodakondsuse, 1938. aastal, pärast Austria ühinemist Saksamaaga, sai temast Saksamaa kodanik. Vältimaks mobiliseerimist Saksa sõjaväkke, põgenes Gödel 1940. aastal Nõukogude Liidu ja Jaapani kaudu Ameerika Ühendriikidesse. USA-s sai ta töökoha kuulsas Princetoni perspektiivsete uuringute instituudis. 1947. aastal naturaliseerus Ameerika Ühendriikides.
1930. aastatel ilmnesid Gödelil vaimsed kõrvalekalded, mis vahelduva intensiivsusega häirisid teda elu lõpuni. See ei seganud aga tema teaduslikku loovust.
Teaduspärand.
Gödel oli loogik ja teadusfilosoof ning tema põhilised tööd puudutasid loogikavaldkonda. 
Laiemat huvi tekitasid tema 1931. aastal avaldatud mittetäielikkuse teoreemid. Ühes neist väidetakse, et igas formaalses süsteemis leidub alati vähemalt üks niisugune väide, mida ei saa antud süsteemi raames ei tõestada ega ümber lükata. See on oluliselt mõjutanud nii kaasaegse matemaatilise loogika arengut kui ka tekitanud hulga spekulatiivseid üldistusi (näiteks: kas lahkhelid algoritmide ajalise keerukuse vallas on tingitud sellest?).
Peale selle on ta töötanud diferentsiaalgeomeetria ja teoreetilise füüsika vallas. Muuhulgas kirjutas ta ka ühe üldrelatiivsusteooria alase töö, mida mõned füüsikud paraku "liiga matemaatiliseks" peavad.
Princeton

Princeton on linn Ameerika Ühendriikides New Jersey osariigis Merceri maakonnas.
Aastal 2010 oli linnas 28 572 elanikku. Aastal 1783 oli Princeton Ameerika Ühendriikide pealinn.
Princeton on tuntud kui teadus- ja ülikoolilinn; seal asub Princetoni ülikool. Aprillis 1955 suri Princetonis Albert Einstein.
Kippi aparaat

Kippi aparaat (ka Kipi aparaat) on laboratoorne gaaside saamise seade, milles tahke aine reageerib vedelikuga. Selle leiutas hollandi apteeker Peter Jakob Kipp 1853.
Kippi aparaat koosneb neljast osast: reservuaariga reageerimisanum, pika toruga lehter, kraaniga gaasiärajuhtimistoru ja vedeliku, tavaliselt happe aurude püüdmisseadis.
Alumine reservuaar on ette nähtud selleks, et gaas katse ajal lehtri kaudu ei eralduks. Tal on väljalasketoru, mis on suletud soveldatud klaaskorgiga ja mille kaudu vedelik pärast katse lõppu välja lastakse. Alumine reservuaar ja reageerimisanum on omavahel eraldatud sõelaga. Selle kaudu läheb alumisse reservuaari lehtri toru.
Katse alustamisel tuleb kontrollida kõigi ühenduste õhutihedust ja pragude puudumist. Vedeliku äravoolutoru otsa tuleb asetada kork ja kinnitada see klambri või kummiga. Aparaat tuleb külili keerata ja tahke materjal (tükid) asetada aparaadi keskmisesse ossa sõelale läbi keskmises osas oleva ava, tõsta aparaat jälle püsti ja sulgeda keskmise osa ava korgiga, millest läheb läbi gaasiärajuhtimistoru. Toru kraan peab olema suletud. Vedelik (enamasti hape) tuleb asetada aparaadi ülaossa (lehtrisse), mis on püsttoru abil ühendatud alaosaga. Vedelik täidab kogu alumise osa, selle tase tõuseb tahke aineni ja algab reaktsioon, mille käigus eraldub gaas. Selle tulemusena siserõhk reaktsioonikambris suureneb, gaas surub vedeliku kambrist välja ja protsess lakkab. Kraani avamisel lastakse osa gaasi reaktsioonikambrist välja, rõhk kambris langeb ja reaktsioon algab uuesti.
Kõige sagedamini kasutatakse Kippi aparaati:
Kippi aparaati saab kasutada vesipiibuna.
Almatõ metroo

Almatõ metroo (kasahhi Алматы метросы) on Almatõs ehitatav metroo.
Esimene etapp oli esialgu kavas avada Kasahstani iseseisvumise 20. aastapäevaks 1. detsembriks 2011. Avamine lükkub edasi.
Friedrich Hohbach

Friedrich Hohbach (23. jaanuar 1809 – 6. juuli 1877) oli saksa kunstnik.
Porutšik

Porutšik (vene keeles "поручик", poola keeles "porucznik") oli nooremohvitseride sõjaväeline auaste, mis vastas leitnandi auastmele, Poola, Tšehhi ja Venemaa Keisririigi sõjaväes.
Porutšik ehk käsundusohvitser (venekeelsest sõnast "porutšenije" – korraldus, volitus, käsu edastamine); algselt olid porutšikud roodu- või (ratsaväe)eskadroni ülema abid. 
Venemaa sõjaväeteenistuses kasutati nimetust esimest korda 1649, Moskva tsaar Aleksei I Mihhailovitši poolt vene armee ümberkorralduste käigus loodud nn. uute soldatipolkude loomisel 1649. aastal. 
Sõjaväe edasise arengu käigus muutus porutšiku auaste kapteni (ratsaväes rittmeister) abist rooduülema ametikohaks.
Venemaa keisri Peeter I poolt 1726. aastal kinnitatud tsiviil- ja sõjaväelisi teenistujaid klassifitseeriva Teenistusastmete tabeli kohaselt oli aastatel 1722 kuni 1798 porutšik allohvitseri auaste, mille omanik kuulus 
Pärast 1798. aastat kuulusid lihtsõjaväelased kõik teenistusastmete X klassi, välja arvatud privilegeeritud kaardivägi, kus teenivad sõjaväelased kuulusid ikkagi IX klassi.
Kasakavägedes teeninud allohvitseriauastmele porutšik vastas auaste sotnik, ratsaväes – staabirittmeister, Venemaa Keisririigi sõjamerelaevastikus – auaste mitšman, tsiviilauastmetest vastas porutšikule kolleegiumisekretär. 
1798. aastal asendati kaardiväes porutšiku auaste leitnandi auastmega, samuti kasutati ka teistes vägedes koos porutšiku auastmega võrdsetel alustel auastet leitnant.
1A

Tallinna bussiliin 1A sõitis Viru keskuse bussiterminali ja Viimsi keskuse vahel. Liini teenindas Tallinna Linnatranspordi AS (kuni 2012. aastani Tallinna Autobussikoondis) ning liiklus toimus kõigil päevadel.
1 (Tallinna bussiliin)

Tallinna bussiliin 1 sõidab Viru keskuse bussiterminali ja Viimsi keskuse vahel. Liini teenindab Tallinna Linnatranspordi AS (kuni 2012. aastani Tallinna Autobussikoondis) ning liiklus toimub kõigil päevadel. Väljumised 10-27 minuti tagant
2 (Tallinna bussiliin)

&lt;noinclude&gt;
2 on Tallinna bussiliin, mis sõidab Mõigu ja Reisisadama A terminali vahel, läbides Tallinna lennujaama ja Tallinna raudteejaama.
Liini teenindab Tallinna Linnatranspordi AS ning reisijavedu toimub kõigil päevadel. Väljumised 20-25 minuti tagant
Friedrich Berg

Friedrich Georg Magnus Berg (16. veebruar 1845 Tartu – 22. märts 1938 Sangaste) oli Liivimaa suurpõllumees, sordi- ja tõuaretaja, leidur, krahv (1856), Sangaste mõisnik, Sangaste lossi ehitaja, krahv.
Friedrich Bergi vanemad olid aktsiisiametnik Gustav Gotthard Karl von Berg (1796–1861) ja Charlotte Katharina Elisabeth (sünd. von Sievers) (1824–1899).
Friedrich von Berg õppis Pariisis Sorbonne’i Ülikoolis ja Collège de France’is 1863–1864 ja oli Šotimaal Haddingtoni farmi praktikant 1865–1866.
Friedrich von Bergile kuulusid Sangaste, Hummuli, Aitsra ja Ala mõis, ühtlasi kuulusid talle Läti alal Belava, Sikšni, Vizla ja Nagliena mõis ning Poolas 3 ja Soomes 3 mõisa.
Ta päris 1873. aastal Sangaste, Vizla ja Nagliena mõisa ning Poolas ja Soomes mõlemas kolm mõisa. Sangaste mõisa ehitas ta Sangaste lossi (1879–1883) ja rajas pargi. 
Ta oli Kamtšatkal Bolšaja jõe suudmes tegutsenud Vaikse ookeani meretööstuse aktsiaseltsi S. Grušetski ja Co. üks omanikke.
Berg tegeles rukki aretusega, samuti kirjutas ta teadustöö hariliku kuuse vormidest.
Sangaste Põllumeeste Seltsi asutajaliige ja auesimees, Õpetatud Eesti Seltsi (1886) ja Tartu (Eesti) Looduseuurijate Seltsi (1886) liige, Riia Looduseuurijate Seltsi liige (auliige 1910). Friedrich von Berg oli ka Liivimaa Üldkasuliku ja Ökonoomilise Sotsieteedi kirjavahetajaliige ning Inglismaa Kuningliku Põllumajandusseltsi liige, Pariisi Leiutajate Akadeemia kirjavahetajaliige, Soome Põllutööseltsi liige, Keiserliku Venemaa Vaba Majandusühingu liige (auliige 1888).
Soome suurvürstiriigi krahvina oli Berg Soome kodanik. Krahviseisusse tõstmise tõttu (1856) kadus Bergi perekonna nimest partikkel "von".
Krahv Friedrich Bergi eestvõttel asutati 1899 Liivimaa Üldkasuliku ja Ökonoomilise Sotsieteedi erialafiliaalina Balti Seemnekasvatajate Ühing. Friedrich Berg aretas Sangaste talirukki sordi.
18. augustil 1926 otsustas Vabariigi Valitsus lubada põllutööministril anda Friedrich Bergile tasuta eluaegseks kasutamiseks Sangaste mõisast eraldatud maatüki ja hooned.
1940. aastal omandas Friedrich Bergi põdra-, mägikitse-, pühvli- ja hirvesarvede kogu (kokku 113 paari) umbes 600 krooni eest Põllutööministeeriumi metsandus- ja jahindusmuuseum ja 13. juunil 1940 viidi need veoautol Tallinna.
Friedrich Georg Magnus Berg on maetud Sangaste kalmistule.
Perekond.
1875. abiellus Berg õukonnadaam Maria (Daisy) Katharina Bruuniga (1856–1922), kes oli Vene kindrali ja Soome asjade riigisekretäri salanõunik parun Theodor Bruuni (1821–1888) ja Mary Edith Henley tütar. Abielust sündisid:
Bergi abikaasa vennatütre Marguerite (Daisy) Emma Bruuni mehele , füsioloog Ragnar Granitile (1900–1991) anti 1967 Nobeli füsioloogia- või meditsiiniauhind.
Herilasämblik

Herilasämblik ("Argiope bruennichi") on ämblikuliik, mida leidub Kesk- ja Põhja-Euroopas, Põhja-Aafrikas ja paiguti Aasias.
Eestis Lääne-Eesti saarestikul ja Lääne-Eestis. Esimest korda leiti 2007. aastal Saaremaal.
Hellero

Hellero on autentset eesti regilaulu viljelev ansambel. Väiksema, kuid tähtsa osa Hellero repertuaarist moodustavad hõimurahvaste laulud. Hellero asutati 1971. aastal sügisel Tartus.
Ansambli esimese koosseisu moodustasid vennad Mikk Sarv, Tõnn Sarv, Heno Sarv ja nende sõbrad Peep Gorinov, Kaarel Vilbaste, Aksel Siiner, Heinart Puhkim, Viktor Danilov, Paul Hagu, naislauljaist Imme Viidalepp, Inna Feldbach, Edakai Simmermann, Niina Kõivo, Viiu Kõivo, Aime Kuremägi, Aino Kuremägi. Ansambel esines kuni 1990. aastate lõpuni. Selle aja jooksul on Hellerol olnud peaaegu sada liiget. 1990. aastatel koosnes Hellero tuumik umbes kaheteistkümnest lauljast. Ansambli algatajatest on Hellero aktiivseks liikmeks jäänud Paul Hagu.
Enne Eesti taasiseseisvumist 1991. aastal osales Hellero hõimuliikumises, võttes igal aastal osa idapoolsete soome-ugri rahvaste korraldatud rahvamuusikafestivalidest ja kutsudes hõimurahvaste laulurühmi vastukülaskäikudele Eestisse. Hellero on esinenud ka Soomes, Norras ja Fääri saartel.
Ansambel sai kokku ja esines 2012. aasta suvel Regiöö festivalil ja kooslaulmisest sündis raamat "Hellero – Tartu vaimu särin". Raamatus on kirjas ansambli liikmete meenutused esinemistest ja laulude sõnad.
1990. aastate teisel poolel loodi peamiselt Hellero lauljate laste baasil regilauluansambel Väike Hellero, 2000. aastatel seto meestelaulukoor Liinatsuraq.
Algusaastad.
Tõnn Sarv on Hellero sündi kirjeldanud oma eluloos nii: 
"1970. aasta paiku avastasime endi jaoks vanad regivärsilised rahvalaulud. Koos vendadega ning sõpradega lõime ansambli "Hellero", mille tegevus kestis hoogsalt ligi kakskümmend aastat. Idee oli lihtne: rahvalaule tuleb laulda lihtsalt ja ehtsalt, nii nagu neid alati on lauldud – ilma mingite ilustuste, kaunistuste või ümbertegemisteta. Läbi aastate osales "Helleros" üle saja inimese, tegelikult rohkemgi, sest loomulikkust silmas pidades panime rahva endaga alati koos laulma. /---/ Peeter Tooma korraldatud iga-aastastel folkfestivalidel oli ka "Hellero" alati kohal."
Folklorist Vaike Sarve sõnul süvenes Eesti rahvamuusikateadlaste tutvus mordva rahvalauludega jõudsalt pärast Hellero esimesi esinemisi alates 1972. aastast. "Ersalane Viktor Danilov mitte ainult ei õpetanud eesti noortele mordva laule, vaid laulis ka setu lauludele ersa aktsendi külge," kirjutab Sarv.
Alexander von Berg

Alexander von Berg (vene Александр Федорович Берг; 13/25. jaanuar 1803 Tartu – 2. märts 1884 London) oli baltisaksa päritolu Venemaa Keisririigi riigitegelane ja diplomaat, kindralfeldmarssal Friedrich Wilhelm Rembert von Bergi noorem vend.
Ta oli tõeline riiginõunik, kammerhärra, aastast 1829 saatkonna sekretär krahv Aleksei Orlovi juures ja peakonsul Londonis 1862 kuni 1883.
Viktor Danilov

Viktor Danilov (1942 november Mordvamaa – 2002 veebruar Tartu) oli ersa folklorist. 
Ta elas pikka aega Tartus. Ta oli regilauluansambli Hellero asutajaid.
Ene Kallas

Ene Kallas (pseudonüüm Krafinna; neiupõlvenimega Ene Kuus; sündinud 12. juulil 1973) on eesti ajakirjanik ja luuletaja.
Kallas on töötanud Saaremaa ajalehtedes Oma Saar ja Meie Maa.
2011. aastal ilmus Kallasel luulekogu "Teki all ja köögikardinate taga" Sven Kivisildniku kirjastuses Jumalikud Ilmutused. See on ühiste kaante vahel Kaarel Kressa luulekoguga "Vereurmarohumesi", raamatu kujundas Matthias Sildnik. 2013. aastal ilmus luulekogu "Tark loom" kirjastuses Jumalikud Ilmutused. Valik luuletusi ilmus samal aastal kogumikus "Elavate surnute antoloogia". 
2014. aastal ilmus tema temaatiline luulekogu "Kohtu tänava vares" kirjastuses Jumalikud Ilmutused. 
2014. aasta detsembrist on ta Eesti Kirjanike Liidu liige. 
Isiklikku.
Tema abikaasa on Jüri Kallas.
Väike Hellero

Väike Hellero on eesti regilaulu viljelev ansambel.
Ansambel moodustus 1990. aastate teisel poolel peamiselt rahvalauluansambli "Hellero" liikmete laste baasil. 
Väike Hellero on välja andnud plaadi "Mis maksab muaobonõ" (2005) ja ühe osalisena albumi "Siug sündü söödüle" (2006). 2015. aastal salvestas Väike Hellero koos Mari Kalkuni ja Timo Kalmuga vadja ja isuri rahvalaulude veebiväljaande. 
Peamiselt arhiivilindistuste eeskujul seadmata rahvalaule esitavast Väikesest Hellerost kasvas välja rahvamuusikatöötlusi viljelenud ansambel Krää.