tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Lõhkamismasin

Lõhkamismasin on elektrilõhkevõrkude pingestamiseks kasutatav seadeldis.
Lõhkamismasinad jagunevad autonoomseteks, millel on oma vooluallikas, ja võrgumasinateks, mis võtavad vajaliku voolu välisest elektrivõrgust. Autonoomseid lõhkamismasinaid jaotatakse omakorda kondensaator-, muundur- ja dünamoelektrilisteks. 
Võrgumasinaid liigitatakse tööpõhimõttest lähtuvalt lülitavateks, alandavateks ja sünkroonitavateks. Kondensaatormasinad, kus süüte andmiseks vajaminev elektrilaeng koondatakse kondensaatorisse, on tänapäeval levinuimad lõhkamismasinad.
Eestis on levinud kodumaised patareitoitega kondensaatormasinad LM-2M, Guerilla, Mars 2,Mars 3 ja käsielektri-generaatoriga lõhkamismasinad Erna 3, Erna 4, Erna 5, Bart 1, Bart 2 ning Vene päritolu ja käsiajamiga elektrigeneraatorit sisaldavad KPM-1, KPM-3 ja VMK-500.
Tüüp 73

Tüüp 73 võib tähendada:
Tüüp 99

Tüüp 99 võib tähendada:
Tüüp 89

Tüüp 89 võib tähendada:
Tüüp 96

Tüüp 96 võib tähendada:
Tüüp 99 (liikurhaubits)

Tüüp 99 ("99式自走155mm榴弾砲, kyuu-kyuu-shiki-jisou-155mm-ryuudan-hou") on 155 mm Jaapani liikurhaubits, mida kasutavad Jaapani Omakaitsejõudude maaväed. See on mõeldud järglaseks varasemale liikurhaubitsale Tüüp 75. Kuna tootmine kulgeb aeglaselt, siis jääb Tüüp 75 ilmselt pikemaks ajaks paralleelselt kasutusele. Jaapani relvaeksporti keelavate seaduste tõttu jääb Tüüp 99 kasutusele ainult Jaapanis. ÜRO andmetel on kasutusel 62 liikurhaubitsat Tüüp 99.
Kirjeldus.
Liikurhaubitsa soomus pakub kaitset käsitulirelvade tule ja mürsukildude eest. Tüüp 99 sarnaneb ehituselt teiste kaasaegsete samatüübiliste relvasüsteemidega. Soomuki juht istub masinas ees paremal. Tema pea kohal on luuk ja kolm periskoopi, millest ühe võib asendada passiivse öövaatlusseadmega. Komandör istub tornis paremal ja tema kohal asub luuk. Luugi ees paikneb kilbiga varustatud 12,7 mm kuulipilduja M2 Browning. Torni pääseb läbi luugi masina tagaosas. Lisaks selle paiknevad luugid torni külgedel ja lael.
Tüüp 99 pearelv on 155 mm haubits. Arvatakse, et kasutusel on mingisugune laadimisautomaat ja laskemoon sarnaneb veetava suurtüki FH-70 laskemoonale. Maksimaalne laskeulatus on arvatavasti 30 km ja laskekiirus 6 lasku minutis.
Liikurhaubitsa mootor, transmissioon ja jahutussüsteem on ühendatud ühtseks jõuagregaadi plokiks, mis paikneb juhist vasakul. Veermik koosneb seitsmest kummikattega topeltmaanteerattast, vedavast rattast ees, tugirattast taga ja tagasijooksu rullikutest kummalgi roomikul. Varustusse kuulub ABK relvade vastase kaitse süsteem ja passiivsed öövaatlusseadmed. Liikurhaubitsa laskemoona transpordib laskemoonaveok Tüüp 99.
Bjarne Lingås

Bjarne Lingås (ka Lingaas; 7. jaanuar 1933 Kristiansand – 19. november 2011 Kristiansand) oli Norra poksija.
Lingås oli kuni 1957. aastani kokku kuuekordne Norra meister poolraskekaalus (kuni 81 kg) ja raskekaalus (üle 81 kg). Ta osales Euroopa eest kaks korda poolraskekaalus (kuni 81 kg) maavõistlusel USA Kuldkinda-turniiri võitjate meeskondadega ja võitis 1954. aastal oma mõlemad kohtumised (Chicagos ja St. Louis's).
Lingås osales poolraskekaalus (kuni 81 kg) 1952. aasta Helsingi olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas 2. ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Lingås sai hõbemedali poolraskekaalus (kuni 81 kg) 9. Euroopa meistrivõistlustel (Milano, 1951), kaotades finaalis kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Marcel Limage'ile (Belgia). 
Lingås poksis maist 1960 kuni juunini 1966 elukutselisena ning pidas kokku 10 kohtumist, millest võitis 9 (neist 2 nokaudiga) kohtumist ja kaotas 1 kohtumise.
Otto Tunder

Otto Tunder (aprill 1650 Tallinn – 30. aprill / 11. mai 1708 Käina) oli Eesti vaimulik.
Tunder ordineeriti 28. jaanuaril 1674 õpetajaks. Aastatel 1674–1677 oli ta Haapsalu Püha Johannese koguduse abiõpetaja ning ühtlasi Haapsalu kooli rektor ja saksa koguduse kantor. Aastatel 1677–1682 oli ta (kutsuti 24. augustil 1677, introdutseeriti 11. novembril 1677) Pühalepa Laurentsiuse koguduse õpetaja. Aastatel 1683–1708 oli ta (kutsuti 16. septembril 1682) Käina Martini koguduse õpetaja. Aastatel 1683–1708 oli ta veel (sai praostiks 16. veebruaril 1683) Saarte-Lääne praostkonna praost. 26. jaanuaril / 6. veebruaril 1703 sai "senior ministerii"'ks. Ta pidas jutlusi eesti keeles.
Tunder võttis osa uue testamendi tõlkimisest.
Isiklikku.
Ka tema poeg Johann Samuel Tunder ja pojapoeg Wilhelm Friedrich Tunder olid Käina Martini koguduse õpetajad.
Wilhelm Friedrich Tunder

Wilhelm Friedrich Tunder (20. august/31. august 1721 Käina – 17. märts/28. märts 1760 Käina) oli Eesti vaimulik.
Tunder õppis usuteadust (immatrikuleeriti 1. septembril 1740, oli kohal veel aastal 1743) Halle ülikoolis. Ordineeriti 1. oktoobril/12. oktoobril 1746.
Ta oli aastatel 1746–1751 (introdutseeriti 11. jaanuaril/22. jaanuaril 1747) Käina Martini koguduse adjunktõpetaja, aastatel 1751–1760 oli ta sama koguduse õpetaja. Ta oli pietistlike vaadetega vaimulik.
Isiklikku.
Tema isa Johann Samuel Tunder ja vanaisa Otto Tunder olid Käina Martini koguduse õpetajad, tema õe Sophie Julie mees Hermann Daniel Bonge oli Karja Katariina koguduse õpetaja. Tema abikaasa Hedwig Elisabethi isa Christian Anton Kettler oli Karuse ja Hanila koguduse õpetaja.
Hilve Rebane

Hilve Rebane (23. detsember 1938 Tartu – 16. oktoober 2012 Tartu) oli eesti kirjandusloolane ja -kriitik.
Ta lõpetas 1957. aastal Tartu 5. Keskkooli ja 1963. aastal Tartu Riikliku Ülikooli eesti filoloogina. 
Aastatel 1963–1967 töötas ta õpetajana Värska Keskkoolis. 
Looming.
Ta on uurinud peamiselt 20. sajandi tõlkekirjandust ning Johann Voldemar Jannseni elu ja tegevust.
Isiklikku.
Tema isa oli ajaloolane ja arhivaar Hugo Rebane.
Neomobile

Neomobile oli Soome omanikega Saaremaa bussifirma. 2005. aastal liitus algul Mobilo nime kandnud ettevõte Eesti suurima bussifirma GoBusiga. 
Neomobile omanik oli Kari Makkonen, kes tõi Saaremaale vanu Scania Kuttereid, Lahtisid, VanHoole ja isegi Irizare. Tänu lepingule Scania tehasega tagati abi ja asendusbussid kogu Euroopas, mis tegi Neomobile populaarseks valikuks 1990. ja 2000. aastatel enne odavlennunduse levikut toimunud bussireisidel.
Iveco

IVECO S.p.A (Industrial Vehicles Corporation, "Società per la produzione di Veicoli Industriali Società per azioni") on Itaalia mootori-, bussi- ja veokitootja (aktsiaselts), mille omanik on CNH Industrial N.V. (CNH)
Kaubamärgid.
Magirus (1864), OM (1899), FIAT (1899), UNIC (1905), Lancia (1906), ASTRA (1946)
Eestis.
Iveco busse kasutavad Eestis Tallinna Autobussikoondis ja Kalle Bussid ning need sõidavad ka Ida-Virumaa ja Harjumaa liinidel.
Riik ostis Hispaaniale müüdud saastekvoodi eest 110 Iveco Irisbus Crosswayd Tallinna, Ida-Viru ja Harju maakonna liinidele.
Bussifirma

Bussifirma on ettevõte, mis opereerib regulaarbussiliine ja/või bussireise.
LuxExpress

Lux Express Grupp (varasema nimega "MootorReisid AS") on bussifirma, mis opereerib regulaarliine Eestis, Lätis, Leedus, Poolas, Venemaal ja Soomes.
Ajalugu.
Ettevõte asutati 1993. aastal MootorReisi AS nime all. Aastal 1995, kui MootorReisi AS sai AS Eurolines Organizationi liikmeks, võis see hakata kasutama pikamaareisidega seostatavat kaubamärki Eurolines. 2010. aastal loobus Lux Express Eurolinesi kaubamärgist, sest ettevõte lõpetas kaugliinidel sõitmise. Selle asemel tulid kaubamärgid Lux Express ja odavkaubamärk Simple Express, mis kasutab Scania Irizar Century busse.
Liinid.
Lux Expressil on 9 Eesti siseliini: 
Tallinn-Tartu (31 väljumist päevas); Tallinn-Haapsalu (6 väljumist päevas); Tallinn–Kuressaare (4 väljumist päevas); Tallinn–Narva (16 väljumist päevas); Tallinn–Pärnu (10 väljumist päevas); Tartu–Kuressaare (1 väljumine päevas); Tartu–Pärnu (3 väljumist päevas); Tallinn–Võru (2 väljumist päevas) ja Tartu–Narva (4 väljumist päevas).
Samuti opereeritakse rahvusvahelistel liinidel Tallinn–Riia; Tallinn–Peterburi; Tallinn–Moskva; Tallinn–Vilnius; Helsingi–Peterburi; Vilnius–Varssavi; Riia–Minsk jne.
Mercedes-Benz

Mercedes-Benz (nimetatakse Mercedeseks ja mõnikord ka Benziks) on Saksamaa luksus- ja tarbesõidukite kaubamärk, mis asutati 1926. aastal. Mercedes-Benz AG (2019. aastal asutatud Mercedes-Benz Group AG tütarettevõte) peakontor asub Saksamaal Baden-Württembergi liidumaal Stuttgardis. 
Mercedes-Benz AG toodab Mercedes-Benzi märgiga sõiduautosid ja kergeid tarbesõidukeid. Alates 2019. aasta novembrist haldab Mercedes-Benzi märgiga raskeid tarbesõidukeid (veoautod ja bussid) Daimler Truck, mis on endine Mercedes-Benzi kontserni osa ning mis muudeti 2021. aasta lõpus iseseisvaks ettevõtteks. 
Ajalugu.
Mercedes-Benzi juured ulatuvad Karl Benzi loodud esimese bensiinimootoriga autoni, Benz Patent Motorwagenini, finantseeritud Bertha Benzi poolt ja patenteeritud jaanuaris 1886, Gottlieb Daimleri ja insener Wilhelm Maybachi reisivankri ümbermuutmiseni, lisades bensiinimootori hiljem samal aastal. Mercedese autot turundas 1901. aastast Daimler-Motoren-Gesellschaft. Esimesed Mercedes-Benzi nime kandvad autod toodeti 1926, järgnedes Karl Benzi ja Gottlieb Daimleri ettevõtete ühinemisele Daimler-Benzi firmaks.
1930. aastate jooksul tootis Mercedes-Benz mudeli 770 – auto, mis oli populaarne Saksamaal natsiajastul. Adolf Hitler sõitis Mercedes-Benzi autodega, mille tuuleklaasid olid kuulikindlad. Enamik säilinud mudelitest on müüdud oksjonidel eraisikutele. Nüüdisajal on üks neist välja pandud Ottawa sõjamuuseumis Ontarios.
Ka paavstimobiil on enamasti olnud Mercedes-Benzi toode. Benz on tutvustanud mitmeid tehnoloogia ja turvalisuse innovatsioone, mis hiljem teistes sõidukites tavaliseks said. Mercedes-Benz on üks vanemaid ja tuntumaid automarke.
Mudelkonnad.
Tuntumad Mercedes-Benzi sõidukid tänapäeval on järgmised. 
Mercedes-Benz A-klass
Mercedes-Benz B-klass
Mercedes-Benz C-klass
Mercedes-Benz CL-klass
Mercedes-Benz CLA
Mercedes-Benz CLS
Mercedes-Benz E-klass
Mercedes-Benz G-klass
Mercedes-Benz GL-klass
Mercedes-Benz GLA-klass
Mercedes-Benz GLB-klass
Mercedes-Benz GLC-klass
Mercedes-Benz GLE-klass
Mercedes-Benz GLK-klass
Mercedes-Benz GLS-klass
Mercedes-Benz M-klass
Mercedes-Benz R-klass
Mercedes-Benz S-klass
Mercedes-Benz SL-klass
Mercedes-Benz SLK-klass
Mercedes-Benz SLS-klass
Mercedes-Benz V-klass
Mercedes-Benz Viano
Mercedes-Benz Actros 
Mercedes-Benz Arocs
Mercedes-Benz Ateco
Mercedes-Benz Econic
Mercedes-Benz Sprinter
Mercedes-Benz Vito
Mercedes-Benz Unimog (vastavalt lisadele veoauto, traktor ja maastur) jpt.
Mercedes-Benz Sprinter

Mercedes-Benz Sprinter on autotootja Mercedes-Benzi toodetav tarbesõidukite seeria. Sprinterid on valdavalt valik väikekaubikuid, raamautosid ja väikebusse.
Mercedes-Benz Sprintereid toodetakse Mercedes-Benz T 1 järglasena alates 1995. aastast.
Põlvkonnad.
Esimene põlvkond (W901-W905, 1995–2006).
Esimene põlvkond asendas Mercedes-Benz T1 ja oli loodud koostöös Volkswageniga, olles aluseks ka teise põlvkonna Volkswagen LT-le. Auto oli turul tuntud oma suure kandevõime ja kaasaegse disaini poolest.
Teine põlvkond (NCV3 / W906, 2006–2018).
Teine põlvkond oli suurem, pakkudes senisest enam konfiguratsioonivalikuid ning seda müüdi ka Ameerika Ühendriikides Dodge'i ja Freightliner'i kaubamärkide all. Samuti oli see esimese Volkswagen Crafteri põlvkonna aluseks.
Kolmas põlvkond (VS30 / W907/W910, 2018–tänapäev).
Kolmas põlvkond tõi uuendusena valikusse esiveolise mudeli, lisaks taga- ja nelikveole. Sõiduk on varustatud kaasaegsete ühenduvus- ja juhiabisüsteemidega, keskendudes digitaalsetele lahendustele.
Tootmine.
Tootjad ja partnerid.
Aastate jooksul on Sprinterite tootmisega seotud olnud:
Tehased.
Mercedes-Benz Sprintereid komplekteeritakse ja toodetakse mitmetes tehastes üle maailma:
Erimudelid.
Sprinteri mudelite valik on väga laiaulatuslik: erinevas suuruses kaubikud, erineva kabiini pikkusega raam- ja madelautod, väikebussid, politsei- ja kiirabisõidukid jmt.
Väikebussid.
Toodetavad ja komplekteeritavad väikebussid on kuni umbes 20 reisijakohaga. Sprintereid kasutatakse nii linna-, valla-, maakonna- kui ka kaugliinidel. Eestis kasutavad Sprintereid näiteks Sarbuss, GoBus, Automen ja teised firmad.
Kiirabi- ja politseisõidukid.
Mercedes-Benz Sprintereid ehitatakse ümber baasautodest (mitmes riigis, sh. ka Eestis kohapeal) kasutamiseks ka kiirabi- ja politseisõidukite ning reanimobiilidena. Eestis on levinuim kiirabisõidukimudel Mercedes-Benz Sprinter 319 CDI.
Sareta

Sareta on Saaremaa bussifirma, mis käitas Setrate ja Mercedes-Benz Sprinteri sõidukitega regulaarliine Kuressaarest Tallinna. Viie väljumisega päevas oli Sareta tihedaima graafikuga Kuressaare–Tallinna–Kuressaare liini käitaja. Liiniteenindamine lõpetati 2018. aasta oktoobris.
Sõiduplaan

Sõiduplaan on mingi liinisõiduki liikumiseks ette nähtud graafik.
Sõiduplaaniks nimetatakse ka selle graafiku kirjalikku esitust.
Setra

Setra on Baden-Württembergis Ulmis tegutsev bussitootmisettevõte, mis kuulub kontsernile Daimler AG. Eestis kasutab Setra busse Sareta.
Setra eelkäijaks oli Ulmis tegutsev Karl Kässbohrer Fahrzeugwerke GmbH, mille rajas vankrimeister Karl Kässbohrer (1864–922) aastal 1893. Peale tema surma võtsid äri üle tema pojad Karl noorem (1901–973) ja Otto (1904–989).
Esimene Setra nime kandvat bussi - S8 - esitleti 1951. aastal. Nimi Setra tuleneb sõnast "selbsttragend" ('isekandev') - buss oli esimene, mis kasutas kandevkere, tagamootori ja tagasillaga otseühenduse kooslust.
Setra mudelitähised vihjavad alati bussi istmeridade arvule, nii oligi esimeses bussis S8 kaheksa istmerida. Aja jooksul tulid välja ka mudelid S6, S7, S9, S10, S11, S12, S14 ja S15.
1967. aastal hakati tootma teise põlvkonna Setra busse. Nüüd oli mudelinime lõpus 0, mudelid olid sõltuvalt istmeridade arvust S80-S150.
1976. aastal tulid välja Setra kolmanda põlvkonna bussid. Mudelitähised olid nüüd S208-S217, lisaks toodeti ka kahekorruselisi S221 ja S228.
1991. aastal tulid välja neljanda põlvkonna Setra bussid, mudelitähistega S309-S319, lisaks ka kahekorruseline S328.
Viienda põlvkonna Setra bussid tulid välja 2001. aastal, mudelitähised olid S411-S419, lisaks kahekorruseline S431.
Praegu uusimad Setra bussid on kuuenda põlvkonna omad, mis lasti välja 2011. aastal, mudeliteks S511-S519 ja kahekorruseline S531.
Mercedes-Benz Group

Mercedes-Benz Group AG (varem ka Daimler-Benz, DaimlerChrysler ja Daimler) on Saksamaa autotootja. Ettevõtte peakorter asub Stuttgardis Saksamaal. 
Ajalugu.
1924. aastal allkirjastasid ühiste huvide lepingu 1883. aastal asutatud Benz &amp; Cie. (Karl Benz) ja 1890. aastal asutatud Daimler Motoren Gesellschaft (Gottlieb Daimler ja Wilhelm Maybach). 1926. aastal kaks ettevõtet liitusid ning sündis Daimler-Benz, mille kogu toodang hakkas kandma kaubamärki Mercedes-Benz.
1998. aastal, kui ühinesid Daimler-Benz ja Chrysler Corporation, hakkas ettevõte kandma nime DaimlerChrysler. 2007. aastal müüdi Chrysler Group ära ja ettevõtte nimeks jäi lihtsalt Daimler.
Daimler AG tütarettevõte on Mercedes-Benz.
Suur-Tokyo

Suur-Tokyo on suur linn-asum Kantō piirkonnas, Jaapanis, mis koosneb suurel määral Chibast, Kanagawast, Saitamast ja Tokyost (keskel). Kogupindala on 13 754 km². Suur-Tōkyōsse loetakse ka Yamanashi prefektuur Chūbu piirkonnast.
Piirkonnas elab 34 miljonit inimest (2000).
Kantō

Kantō piirkond (jaapani 関東地方, Kantō-chihō) on mitteametlik nimetus piirkonnale Jaapanis, kus asub ka Suur-Tōkyō. Kantō piirkond asub Jaapani suurimal, Honshū saarel.
Kantō hõlmab Chiba, Gunma, Ibaraki, Kanagawa, Saitama, Tochigi ja Tōkyō prefektuuri.
1. juunil 2010 oli Kantō arvestuslik rahvaarv 42 430 822. 2020. aastal oli rahvaarv 43 653 441.
Kōtoku-in

Kōtoku-in (jaapani keeles 高徳院) on budistlik Jōdo-shū sekti tempel, mis asub Kamakura linnas Jaapanis.
Tempel on tuntud oma Suure Buda skulptuuri poolest, mis on üks Jaapani sümboleid.
Ao veskijärv

Ao veskijärv (ka "Ao paisjärv, 2. Ao paisjärv") on paisjärv Lääne-Virumaal Väike-Maarja vallas Ao külas. Asub Põltsamaa jõel.
Järve pindala on 1,2 ha.
Ao veskijärve juures paiknes vesiveski, mis Nõukogude ajal lammutati. Veskijärve äärde ehitati pumbajaam, mille abil kasutati järve vett ümberkaudsete põldude kastmiseks vihmutussüsteemidega.
Järve registrikood on VEE2066020.
Otto von Porat

Otto Wessel von Porat (29. september 1903 Älmhult, Älmhulti vald, Kronobergi lään, Rootsi – 14. oktoober 1982 Bærumi vald) oli Norra poksija.
Von Porat oli raskekaalus (üle 175 naela ehk 79,4 kg) Norra meister aastatel 1924 ja 1926.
Von Porat sai raskekaalus (üle 175 naela ehk 79,4 kg) 1924. aasta Pariisi olümpiamängude poksivõistlustel kuldmedali ja tuli olümpiavõitjaks. Ta oli esimene ja on seni ainus Norra poksija, kes on tulnud olümpiavõitjaks.
Von Porat poksis oktoobrist 1926 kuni novembrini 1934 elukutselisena ning pidas kokku 48 kohtumist, millest võitis 37 (neist 24 nokaudiga) ja kaotas 11 (neist 4 nokaudiga) kohtumist.
Ao paisjärv

Ao paisjärv ehk 1. Ao paisjärv (ka "Oruveski I veehoidla, Ao veehoidla") on paisjärv Lääne-Virumaal Väike-Maarja vallas. 
Paisjärv rajati Põltsamaa jõe paisutamisega.
Järve pindala on 10,2 ha.
Registrikood: VEE2066010.
Nõmme jõgi

Nõmme jõgi (ka "Nõmmeveski jõgi", ülemjooksul "Äntu oja") on jõgi Lääne-Virumaal Väike-Maarja vallas.
Nõmme jõgi algab endise Äntu mõisa keskuse juures, Ebavere–Simuna tee ääres paiknevast veerohkest langallikast. Jõgi suubub Põltsamaa jõkke Räitsvere ja Ao vahel, Rakke raudteejaamast 2,5 km loode pool.
Kaldakindlustis

Kaldakindlustis (inglise "slope revetment") on rajatis, mis kaitseb veekogu kaldaveeru, ka tammi, paisu ja teemulde nõlva vooluvee uhtuva toime, jää ja lainete purustava mõju, filtratsioonivee surve ning lumesulamis- ja vihmavee põhjustatud uuristuste eest.
Nõlvakindlustise ehitamiseks kasutatakse peamiselt kivisillutist, raudbetooni, kruusa ja killustikku.
Cristian Deville

Cristian Deville (sündinud 3. jaanuaril 1981) on Itaalia mäesuusataja, kelle põhiala on slaalom.
2001. aastal juunioride maailmameistrivõistlustel Verbieris sai Deville slaalomis pronksmedali. 2011. aasta maailmameistrivõistlustel Garmisch-Partenkirchenis oli ta slaalomis seitsmes.
Deville võistles esimest korda maailma karikasarjas Kranjska Goras 5. jaanuaril 2003 slaalomis, kuid tulemust ta kirja ei saanud, kuna sõitis esimesel laskumisel rajalt välja. Esimest korda jõudis ta punktikohale ehk jõudis 30 parema hulka Sankt Antonis 15. veebruaril 2004, kui sai slaalomis 18. koha. Poodiumile pääses Deville esimest korda Beaver Creekis 8. detsembril 2011 slaalomis, kus ta oli teine 0,14-sekundilise kaotusega Ivica Kostelićile. Esimese võidu sai ta Kitzbühelis 22. jaanuaril 2012 slaalomis.
Saavutused.
Maailma karikasarjas.
Maailma karikasarja etapivõidud.
Cristian Deville on osalenud (seisuga 29. jaanuar 2012) 78 MK-etapil ja jõudnud esikolmikusse kolmel korral, neist ühe etapi on ta võitnud.
4. Eesti jalaväepolk

4. Eesti jalaväepolk oli 1917. aastal Eesti rahvusväeosana moodustatud ja 1917. aastal 1. Eesti jalaväediviisi koosseisu liidetud väeosa.
4. Eesti jalaväepolgu moodustamine.
4. Eesti jalaväepolgu formeerimist alustati 1. Eesti jalaväediviisi ülema käsul 6. detsembril 1917 Rakveres. Polgu formeeris senine 1. Eesti jalaväepolgu III pataljoni ülem polkovnik Henrik Vahtramäe, kes jäi polguülemaks kuni polgu likvideerimiseni, 5. aprillil 1918. Jalaväepolgu koosseis saadi 2. ja 3. Eesti jalaväepolgu neist allüksustest, mis olid saadetud korda hoidma Virumaal, Tartu tagavarapataljonist ja samuti arvati 3. jaanuaril 1918. aastal polgu koosseisu Paides asunud 2. Eesti jalaväepolgu III pataljon, kes jäi ka 4. Eesti jalaväepolgu III pataljoniks.
Esimese maailmasõja ajal 1918. aasta veebruaris asus 4. Eesti jalaväepolgu III pataljon Paides ja pataljonikomandör Jaan Maide oli Paide komandant, Paides 23. veebruaril võimu enamlastelt ülevõtmise ajal. III pataljon kaitse all kuulutati Paides 25. veebruaril välja Eesti iseseisvus ja Manifest Eestimaa rahvastele.
Pärast Eesti okupeerimist Saksa keisririigi vägede poolt 1918. aasta kevadel saadeti polk laiali 5. aprillil 1918, Saksa okupatsioonivõimude poolt, Saksa väejuhatuse korraldusega 28. märtsist 1918.
Eesti Tagavara Jalaväepataljon

Eesti Tagavara Jalaväepataljon oli 1917. aastal Eesti rahvusväeosana moodustatud ja 1917. aastal 1. Eesti jalaväediviisi koosseisu liidetud väeosa. 
Tagavarapataljon moodustati 1917. aasta septembris Tartus ja see tegeles Eesti rahvusväeosade polkude sõjaväelaste väljaõpetamisega.
Eesti Tagavara Jalaväepataljoni loomiseks anti Vene Põhjarinde ülemjuhataja luba 7. oktoobril (ukj) 1917, pataljoni ülemaks kinnitati polkovnik Jaak Rosenbaum. Pataljon loodi 1. Eesti Jalaväepolgu tagavarapataljoni baasil, mis viidi üle Tartusse Raatuse tänava kasarmutesse ja üks pataljoni allüksus paiknes ka Võrus. 1917. aasta novembri alguseks oli tagavarapataljoni koosseis suurenenud 4 000 meheni ja 20 roodule.
Eesti Jalaväe Tagavarapataljoni korraldas 21. novembril 1917 Tartus Raekoja platsil meeleavalduse Eestimaa Kubermangu Ajutise Maanõukogu toetuseks pärast nõukogu laialisaatmist enamlaste poolt 1917. aastal, kui Eestimaa Sõja-Revolutsioonikomitee. 9. novembril (27. okt.) võttis Eestimaa Sõja-Revolutsioonikomitee esimehe asetäitja Viktor Kingissepp, Eestimaa kubermangukomissarilt Jaan Poskalt asjaajamise üle. Pärast meeleavaldust arreteeriti 38 tagavarapataljoni ohvitseri eesotsas Jaak Rosenbaumiga ning linnas kuulutati välja sõjaseisukord. Enamik arreteerituist vabastati siiski paar päeva hiljem, kuid pataljoniülema Jaak Rosenbaumi ja veel paari ohvitseri üle peeti revolutsioonilise tribunali istung, kuid vabaks lasti ka need mehed.
28. novembril 1917. saadeti Tartust Eesti Tagavarapataljonist salk eesti ohvitsere ja sõdureid Võrru ja asutati seal eraldi eest rahvuslik väeosa, Võru Eesti Pataljon.
1917. aasta detsembri alguses suunati tagavarapataljoni üks rood Pärnusse, mis 1918. aasta 5. jaanuaril nimetati 2. Eesti jalaväepolgu III pataljoniks.
pataljoni adjutant porutšik Mihhail Pang
Alicia J. Rose

 
Alicia J. Rose, muusikunimega Miss Murgatroid, on USA akordionist ja kutseline fotograaf. Ta on avaldanud viis täispikka plaati, neist kolm üksi Miss Murgatroidi nime all ning kaks koostöös laulja ja viiuldaja Petra Hadeniga ("Bella Neurox" ja "Hearts &amp; Daggers").
Lutsu tänav

Lutsu tänav (saksa keeles "Quappenstraße, vene keeles Налимья улица") on tänav Tartu kesklinnas.
Antud tänaval puudub seos kirjanik Oskar Lutsuga, tänav kandis Lutsu nime juba enne kirjaniku sündi.
Tänav algab Jakobi tänavalt, ristub Jaani tänavaga, möödub Tartu Jaani kirikust jalakäijate tänavana ning lõpeb Rüütli tänaval.
Tänava pikkus on 240 meetrit.
Lutsu tänava ääres asuvad Antoniuse õu (Lutsu tänav 3, Lutsu tänav 5, Jaani tänav 6), Tartu Mänguasjamuuseum (Lutsu tänav 8) ja Tartu Mänguasjamuuseumi Teatri Kodu (Lutsu tänav 2).
Varasemad nimed.
1550–1958 oli tänava nimeks Lutsu tänav.
10. jaanuarist 1958 kuni 2. märtsini 1989 nimetati tänavat "Võimla tänav"aks (tänava alguses paiknes Tartu Ülikooli võimla).
Aastail 1958–1987 kandis (Oskar) Lutsu tänava nime Tartus varasem ja hilisem Näituse tänav.
Hooned.
Lutsu tänav 8 hoones tegutses 1820. aastast 1829. aastani Tartu Kreiskool.
Anna Ahmatova (jõelaev)

Anna Ahmatova (vene keeles "Анна Ахматова", varem "Vladimir Monomahh", "Don", "Mihhail Nazarov", "Dnepr") on kahe tekiga Dunai-klassi (projekt 305) Venemaa jõereisilaev, mis kuulub ettevõttele OOO Retšflot. Laev sai nime vene luuletaja Anna Ahmatova auks.
Laev tehasenumbriga 1537 ehitati Óbuda Hajógyári laevatehases Budapestis Ungaris 1959. aastal Volga-Doni jõelaevakompaniile.
29. jaanuaril 2012 tekkis Moskva oblasti Mõtištši rajoonis Ikšinski veehoidlal, Ptšolka küla lahedal remondis oleval jõelaeval tulekahju. 10 töölist evakueriti.
Johann Christoph Straubing

Johann Christoph Straubing (15. mai 1735 Erfurt – 21. detsember 1792 / 1. jaanuar 1793 Türi) oli Eesti vaimulik.
Ta õppis usuteadust (immatrikuleeriti 26. augustil 1757) Jena ülikoolis. Ordineeriti 24. juulil / 4. augustil 1768 õpetajaks.
Ta oli aastatel 1768–1773 Vändra ja Käru koguduse õpetaja. Aastatel 1773–1793 oli ta (sai ametisse 15. mail / 26. mail 1773) Türi Püha Martini koguduse õpetaja.
Fabienne Suter

Fabienne Suter (sündinud 5. jaanuaril 1985 Sattelis) on Šveitsi mäesuusataja.
Suter kuulus Šveitsi võistkonda, kes sai 2007. aasta maailmameistrivõistlustel Åres pronksmedali meeskonnavõistluses. Individuaalselt sai ta ülisuurslaalomis 11. koha ja suurslaalomis 13. koha. 2009. aasta MM-il Val-d'Isère'is oli Suter Alpi kahevõistluses kaheksas ja ülisuurslaalomis üheteistkümnes. 2010. aasta taliolümpiamängudel Vancouveris sai ta suurslaalomis 4. koha, kiirlaskumises 5. koha, Alpi kahevõistluses 6. koha ja ülisuurslaalomis 13. koha. 2009. aasta maailmameistrivõistlustel Garmisch-Partenkirchenis oli Suter ülisuurslaalomis kaheksas ja kiirlaskumises kolmeteistkümnes.
Maailma karikasarjas osales Suter esimest korda Val-d'Isère'is 12. detsembril 2002 suurslaalomis, kus ta oli esimese laskumise järel 61 lõpetanu seas 39 ja teise ringi 30 parema hulka seega ei pääsenud. Esimese poodiumikoha ja kohe ka võidu sai ta Sestrieres 10. veebruaril 2008 ülisuurslaalomis. 
Saavutused.
Maailma karikasarjas.
Maailma karikasarja etapivõidud.
Fanienne Suter on osalenud () 193 MK-etapil ja jõudnud esikolmikusse 20 korral, neist 4 etappi on ta võitnud.
Nekrassovka

Nekrassovka on Moskva rajoon (munitsipaalringkond), mis kuulub Kagu haldusringkonda. Rajoon koosneb 1956. aastal Moskvaga liidetud alevist, mis 2011. aastani oli eksklaav Moskva oblastis. 28. septembril 2011 liideti Nekrassovkaga nn Ljubertsõ väljad Ljubertsõ linnast põhjas, mis eraldasid Moskvat Nekrassovkast.
Parvetamine

Parvetamine ehk parvetus on puidu ujuvusel põhinev metsamaterjali, peamiselt palkide teisaldamine veeteed mööda.
Palke võib parvetada hajali ehk üksikult, kimpudes ehk tihedasti kokkuseotult ja paunades ehk omavahel ühendatud palkidest moodustatud ketiga ümbritsetult. Parvedeks ühendatud palke veetakse ka puksiiridega. Merel ja järvedel, kus vesi ei voola, saabki palke parvetada ainult neid laeva järel vedades.
Parvede mõõtmed on mõnikord olnud suured, need võisid olla 600 m pikad, 50 m laiad ja 2 m kõrged. Niisugustes parvedes oli tuhandeid palke. Parve eest hoolitsesid parvepoisteks nimetatavad töölised, keda sellistel parvedel võis olla kuni 500. Nad juhtisid parve aerudega, hiljem juhiti parvede liikumist puksiiridega. Parvepoisid elasid parvetamise ajal parvel, selleks ehitati parvele ajutised varjualused ja kambüüsid.
Parvetatakse metsarohketel aladel, kus maanteid on vähe, näiteks Põhja-Venemaal, Kanadas ja Soomes, samuti ekvatoriaalses kliimas. Eestis parvetati minevikus peamiselt Pärnu jõe jõgikonnas.
Parvetamisega kaasneb puidu rohke kadu ja omaduste halvenemine ning veekogude reostamine. Sageli kuhjuvad palgid mingi takistuse taha ja ummistavad kogu jõe. Neil põhjustel lõpetati Eestis parvetamine 1950. aastail. Kuid see on puidu transportimise kõige odavam moodus.
Venemaal on palkide hajali parvetamine keelatud, sest osa puidust kaotab ujuvuse ja vajub põhja, ummistades niimoodi veekogu.
Venemaal rajati 1917 pärast Oktoobrirevolutsiooni Parvetamise Instituut (tänapäeval Parvetamise Teadusliku Uurimise Instituut), mille ülesanne oli majanduslikult otstarbekamate parvetamise vormide väljatöötamine.
2008. aasta seisuga parvetatakse Venemaal puitu enam kui 2000 jõel ja 255 järvel. Kokku on parvetamiseks kasutatavate veeteede pikkus ligikaudu 142 000 kilomeetrit. NSV Liidus parvetati igal aastal 105–120 miljonit kuupmeetrit puitu.
Tarrvi Laamann

 
Tarrvi Laamann (sündinud 29. novembril 1973) on eesti kunstnik ja kunstikorraldaja.
Ta on õppinud graafikat Eesti Kunstiakadeemias ning lõpetanud graafika magistriõppe 2000. aastal, on Eesti Kunstnike Liidu liige alates 1994. aastast. Alates 1998. aastast on Laamann korraldanud Eestis "reggae"-kultuuri tutvustavaid üritusi "Bashment". 
2003. aastast juhtis Laamann (koos Ringo Ringvee ja Dice Rudyga) Raadio 2-s raadiosaadet "Bashment FM". 
Haridus.
Lisaks on ta läbinud lektori-/instruktorikoolituse (Rahvusvaheline Lennutranspordi Ühendus, Genf, 2001–2001), Lennusadama klienditeeninduse (Tallinn, 2012–2012) ning mokuhanga koolituse edasijõudnutele (Mi-Lab, Jaapan, 2013–2013).
Automen

Automen on Tartus ja Viljandis tegutsev ühisveondusettevõte. Tartus teenindatakse tasulist bussiliini ja tasuta Lõunakeskuse bussiliini. Viljandis sõidab Automen maakonnaliinidel.
Elisabetta Sirani

 Elisabetta Sirani (8. jaanuar 1638 Bologna – 25. august 1665 Bologna) oli Itaalia maalikunstnik. 
17-aastaselt oli Elisabetta väljakujunenud graveerija ja kunstnik ning tal oli valminud üle 90 teose. Noorelt surnud kunstnikust on meie päevini säilinud üle 300 teose.
Kari Makkonen

Kari Makkonen (sündinud 20. jaanuaril 1955 Harjavalta linnas) on endine Soome hokimängija.
Ekmani spiraal

Ekmani spiraal (inglise "Ekman spiral") on teoreetiline joonis, mille saab luua, kui kujutada jõujooni nii, et tuul püsivalt puhub üle piisavalt sügava ja suure veekogu veemassi ning selle eri kihid (vertikaalsihis) hakkavad eri suundades ja erineva kiirusega liikuma. See nähtus on nimetuse saanud rootsi okeanograafi Vagn Walfrid Ekmani järgi. Pinnahoovuste (inglise "surface currents") kõrvalekallet täheldas esimesena norra okeanograaf Fridtjof Nansen oma Frami ekspeditsiooni (1893–1896) ajal. 
Ekmani spiraal tekib Coriolisi jõu tõttu, mis kallutab põhjapoolkeral liikuvad kehad nende esialgsest liikumissuunast paremale (lõunapoolkeral vasakule). Seega, kui püsiv tuul puhub põhjapoolkeral üle küllalt suure ookeani pinna, siis tekib pindmine veevool, mis püsiva tuule puhumise mõjul kogub üha kiirust ning Coriolisi jõu tõttu ei liigu mitte otse, vaid kaldub paremale. Veemassi sügavuse suurenedes väheneb sügavuti liikumapanevast tuulest saadud jõud ning üha suureneva hõõrdetakistuse tõttu kaldub veevool algasendist (pindmistest veekihtidest) järjest paremale, kuni veealune vool on pinnapealse veevoolu suunaga vastupidine. Seda sügavust, kus veevool on vastupidine veepinnal puhuva tuule suunaga, nimetatakse Ekmani sügavuseks.
VanHool

VanHool on Belgia sõidukikerede tootja, mis toodab busside, trollibusside ja haagiste keresid.
Ettevõtte rajas Bernard Van Hool 1947. aastal Koningshooiktis Lieri lähedal Belgias. Algusaastatel müüs ettevõte oma toodangut Euroopas, kuid alates 1980. aastate keskpaigast siseneti ka Põhja-Ameerika turule, kus ettevõtte on kujunenud oluliseks tegijaks.
Armeenia kõrgkoolide loend

Loendis on Armeenia kõrgkoolid.
Natalja Matvejeva

Natalja Konstantinovna Matvejeva (vene k. Наталья Константиновна Матвеева; sündinud 23. mail 1986 Moskvas) on Venemaa murdmaasuusataja, kes võistleb põhiliselt sprindis.
Matvejeva on võistelnud rahvusvahelisel tasandil alates 2004. aastast. Ta sai juunioride maailmameistrivõistlustel Kranjis 2006. aastal hõbemedali sprindis.
2017. aasta maailmameistrivõistlustel Lahtis võitis ta sprinditeates koos Julia Belorukovaga hõbemedali.
Esimest korda osales Matvejeva maailma karikasarjas Düsseldorfi etapil 22. oktoobril 2005 vabasprindis, kus ta sai 3. koha. Esimese võidu MK-sarjas sai ta sealsamas kaks aastat hiljem 27. oktoobril vabasprindis.
2009. aasta jaanuaris Whistleris toimunud MK-sarja etapil osutus Matvejeva dopinguproov positiivseks ja talle määrati kaheaastane võistluskeeld.
Saavutused.
Maailma karikasarjas.
Natalja Matvejeva on osalenud () 119 maailma karikasarja etapil ja jõudnud kolme parema hulka 12 korda, neist kaks korda võitnud.
Trikromaasia

Trikromaasia on värvide nägemine, mis põhineb kolme tüüpi kolvikeste olemasolul silmas.
Näiteks enamikul inimestel on nägemine trikromaatiline.
Monokromaasia

Monokromaasia on täielik värvipimedus, mis on tingitud vaid üht tüüpi värve eristavate rakkude olemasolust silmas.
Monokromaasia on normaalne mõnedel loivalistel, vaalalistel jt.
Pentakromaasia

Pentakromaasia on täielik värvide nägemine, mis on tingitud viit tüüpi värve eristavate rakkude olemasolust silmas.
Pentakromaasiat oletatakse mõnedel linnuliikidel (tuvidel) ja kalaliikidel (mõnedel silmulistel).
Inimese nägemist iseloomustab trikromaasia.
Vaalapüük

Vaalapüük on vaalade peale peetav jaht.
Paljudel rannikul elavatel rahvastel on pikaajalised traditsioonid vaalade püüdmiseks merest, samuti rannikule uhutud vaalade toiduks tarvitamiseks.
Ajalugu.
Vaalapüügi esimesed teadaolevad vormid on umbes 5000 aastat vanad.
Tööstuslik vaalapüük algas 17. sajandil. 20. sajandil ehitati esimesed vaalapüügilaevad, mis olid mõeldud vaalade pardale vinnamiseks ja nende esmaseks töötlemiseks.
Tehnika arenedes kasvas inimkonna võime vaalu püüda, kuni see ületas säästvat arengut võimaldavad piirid. 1930. aastatel püüti igal aastal rohkem kui 50 000 vaala. Sajandi keskpaigaks ei suutnud paljude vaalaliikide arvukus enam taastuda ja vähenes drastiliselt.
1986 keelustas Rahvusvaheline Vaalapüügikomisjon äriotstarbelise vaalapüügi, et vaalavarud saaksid taastuda. Sellest ajast on paljud riigid vaalapüügi täielikult keelanud.
Mõned riigid, näiteks Jaapan ja Norra, on seda piiratud ulatuses jätkanud. Nad soovivad vaalapüügi tingimusi leevendada, et oleks võimalik küttida neid vaalaliike, kelle arvukus ja seisund seda võimaldab. Näiteks Norra püüdis 2011. aastal 1286 kääbusvaala, kui nende koguarvukuseks hinnatakse 102 000. Island alustas vaalapüüki 2006. Igal aastal lubatakse Islandil püüda 30 küürvaala ja 9 finnvaala.
Vaalapüügivastased riigid ja keskkonnakaitsjad peavad vaalapüüki ebamoraalseks, jätkusuutmatuks ja vaalaliikide säilimist ohustavaks ning usuvad, et vaalapüük peaks jääma igaveseks keelatuks.
Arnold Tols

Arnold Tols (9. mai 1902 Saku – 9. detsember 1941 Kirovi oblast) oli Eesti vabadusvõitleja.
Tols oli 1919. aastal Eesti Skautide Peastaabi loomise idee algataja ja ülem. Samal aastal lõpetas ta Tallinna Reaalkooli.
Ta osales Vabadussõjas.
1921. aastal ilmus August Tolsi ja Hans Johansoni ühistööna "Skoudi käsiraamat":
Seoses Irboska veretööga toimus 6. septembril 1941 Kirovis Uurali sõjaväeringkonna sõjatribunali istungil kohtuistung seitsme süüdistatu, sealhulgas Arnold Tolsi suhtes. Kohus mõistis kõik kohtualused süüdi ja mõistis neile karistuseks kriminaalkaristuse kõrgeima määra - mahalaskmise.
Hobusetõug

Hobusetõug on lai mõiste, mille all enamasti mõeldakse hobuste rühma, mille isendid erinevad välimuse, iseloomu, käitumise ja muude omaduste poolest teistest hobustest ning annavad muutumatult neid omadusi edasi oma järglastele. Seda terminit kasutatakse enamasti seoses selektiivselt aretatud koduhobustega. Aga ka inimese sekkumiseta on arenenud hobuste populatsioone, näiteks Ameerika mustang, loetakse hobusetõuks.
Hobusetõud liigitatakse temperamendi järgi kolme kategooriasse:
Enamikul aretatud hobusetõugudel on oma otstarve või oskus. Näiteks on traavlid ja Inglise täisverelised aretatud suurte kiiruste saavutamiseks võidusõidul ja raskeveohobused selleks, et tõmmata raskeid koormaid.
Osa tõugudest on tekkinud teiste hobusetõugude ristamisel, samas kui mõni tõug on arenenud ühest ainsast esiisast nagu Morgan ja Tennessee kõnnihobune.
Tõuregistrid.
Kinnine.
On tõuraamatuid, millel on niinimetatud kinnine register. Ehk siis, registreeritakse ainult isendeid, kelle mõlemad vanemad on liikmed. Näiteks: Inglise täisvereline ratsahobune ja Araabia hobune.
Poolavatud.
Teistel tõugudel on pooleldi avatud registrid. Sel juhul peab vaid üks vanematest tõuraamatusse kuuluma. Teine vanem võib olla ka mõnest teisest kindlaks määratud (olenevalt kõnealuse tõuregistri reeglitest) tõust. Näiteks: Paint hobune ja Appaloosa hobune.
Avatud.
Ja kõige lõpuks on tõuraamatuid, mis on avatud. Seda enamasti siis, kui tõul pole veel enda kindlat fenotüüpi või kui on tegemist tõuraamatuga, mis on avatud kõigile hobustele, kes vastavad tõunormidele ja ideaalidele. Siin on heaks näiteks soojaverelised sporthobused, nagu KWPNi kooli- ja takistussõidu hobused või isegi Eesti sporthobune, kelle puhul on aretuse eesmärk parimate sportlike tulemustega hobune.
Ain Kaljurand

Ain Kaljurand (sündinud 2. veebruaril 1965) on eesti ärijuht. 
Ta lõpetas 1990. aastal Eesti Põllumajanduse Akadeemia mehaanikainsenerina. 
Kaljurand oli alates 2005. aastast Tallinna Sadama juhatuse esimees. Enne seda töötas ta Eesti Raudtee turundusdirektorina.
Altkäemaksu süüdistus.
26. augustil 2015 pidasid kaitsepolitseiameti töötajad Kaljuranna ja Allan Kiili altkäemaksu võtmises kahtlustatavatena kinni. 27. augustil vabastas Tallinna Sadama nõukogu Kaljuranna juhatuse esimehe ametist. 28. augustil võeti Kaljurand vahi alla.
2024. aastal leidis Harju maakohus, et Kaljurand võttis altkäemaksu, aga kuna see toimus erasektoris ja on sellisena teise astme kuritegu, on kuritegu aegunud.
Taga-Kaukaasia Erikomitee

Taga-Kaukaasia Erikomitee (vene keeles "Особый Закавказский Комитет", ОЗАКОМ) oli Venemaa Ajutise Valitsuse organ, mis juhtis Taga-Kaukaasiat. Komitee jurisdiktsiooni alla kuulus kogu varasem Kaukaasia asevalitsus (Кавказское наместничество).
Ajalugu.
Erikomitee moodustati Thbilisis 9. märtsil (uue kalendri järgi 22. märtsil) 1917 Venemaa 4. Riigiduuma liikmetest. Sellesse kuulus viis inimest, esimees oli konstitutsiooniline demokraat Vassili Harlamov. Ozakom kaotas võimu keeldumise tõttu teha koostööd Taga-Kaukaasias domineerinud sotsiaaldemokraatlike parteidega. Erikomiteelt läks võim üle Taga-Kaukaasia komissariaadile.
Artjom Dmitrijev

Artjom Dmitrijev (sündinud 14. novembril 1988 Tallinnas) on Eesti jalgpallur (poolkaitsja). Ta mängib Soome kõrgliiga klubis FC Lahti.
Koondisekarjäär.
A-koondise debüüdi tegi Dmitrijev 9. juunil 2015 sõpruskohtumises Soome vastu. Samas mängus debüteeris ka Maksim Gussev.
Karjääri statistika.
Klubi.
"Uuendatud seisuga 22. november 2017"
Koondis.
"Uuendatud seisuga 9. juuni 2021"
Maiasmoka kohvik

Maiasmoka kohvik on Eesti vanim praeguseni töötav kohvik. See tegutseb Tallinnas aadressil Pikk tänav 16 / Pühavaimu tänav 1 alates 1864. aastast. Maiasmoka kohviku biidermeierinterjöör on säilinud muutumatuna ligi sajandi vältel.
Kohvik pakub pagaritooteid, käsitsi valmistatud šokolaadikompvekke ja martsipankujukesi. Kohvikus tegutseb ka Kalevi martsipanituba.
Ajalugu.
Esimene pagaritöökoda Maiasmoka kohviku praeguses asukohas sündis 1806. aastal. 11. augustil 1806 sõlmitud müügilepinguga sai maja uus omanik suhkrupagar Lorenz Cavietzel kõik õigused maale ja majale, milles tänapäeval asub kohviku müügisaal.
Venemaa 1786. aasta linnaseaduse kohaselt võisid Tallinnas äriettevõtteid pidada üksnes gildi liikmed. Lorenz Cavietzeli nime on esmamainitud müügilepingus 1806. aastal. 1823. aastast jätkas äripidamist tema poeg. 
1835. aastal lõpetas Cavietzel äritegevuse Tallinnas ja kolis Riiga. Äri uueks omanikuks sai Johann Seegrön, tema järel Conrad Raeper.
1875. aastal ostis maja Narva kondiiter Georg Stude, kes ehitas selle kokku suure majaga Pühavaimu ja Pika tänava nurgal. Stude on Eesti kondiitritööstuse ajaloos tähtsal kohal, eriti hea maine omandasid tema firma martsipanitooted. 19. sajandi teisel poolel varustas Stude martsipaniga muuhulgas Venemaa keisri perekonda ja õukonda. Esimese maailmasõja eel pälvis kondiitritööstuse toodang auhindu.
1941. aastal Stude ettevõte riigistati, see liideti Brandmanni ja Riola kondiitritööstustega kompvekitehaseks Karamell. 1958. aastal liideti Karamell kondiitritoodete vabrikuga Uus-Kalev. 1962. aastal ühendati Uus-Kalev kondiitritoodete vabrikuga Kalev, mis jäi Eestis ainsaks magusatootjaks.
1997. aastal registreeriti Pikal tänaval kohvikut pidav OÜ Maiasmokk. 2004. aastal omandas selles enamusosaluse AS Kalev. Nüüdseks kuulub OÜ Maiasmokk AS-ile Kalev Chocolate Factory, mis omakorda kuulub 2007. aastast Norra kontserni Orkla. 2010. aasta lõpus ostis Kalevi šokolaadivabrik enampakkumiselt ka varem Tallinna linnale kuulunud ajaloolise Maiasmoka kohviku hoone 30 miljoni krooniga.
Mihkel Piigert

Mihkel Piigert (3. detsember 1891 Tuhalaane vald, Viljandimaa – 25. aprill 1945 Ostseebad Niehagen, Saksamaa) oli Eesti sõjaväelane ja sporditegelane.
Lõpetas 1913. aastal Riia merekooli. Sõitis madrusena (sh Kihnu Jõnni laeval) ja kaptenina kaubalaevadel. Võttis mereväelasena osa I maailmasõjast ja Vabadussõjast. Oli Eesti mereväe sideülem, auastmelt kaptenmajor (1938). Põgenes 1939. aastal Saksamaale.
Võistles edukalt sõudmises ja purjespordis (oma purjejahil Irvin).
Rudolf Oole

Rudolf Oole (27. september 1896 Tartumaa – 28. mai 1960 Tartu) oli Eesti sõjaväelane (major).
Paul Piirisild

Paul Piirisild (27. märts 1909 – 17. oktoober 1982 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (leitnant).
Alifaatsed ühendid

Alifaatne ühend on orgaaniline ühend, mis ei sisalda benseenitsüklit ehk benseenituuma. Nende hulka kuuluvad atsüklilised ehk avatud ahelaga ühendid ja alitsüklilised ühendid ehk ühendid, mille struktuuris on mõni suletud ahel, kuid mitte benseenitsükkel. Benseenitsüklit sisaldavaid ühendeid nimetatakse aromaatseteks.
Alifaatsed ühendid võivad olla küllastunud (alkaanid, nt heksaan) või küllastumata (nt hekseen), sisaldades kaksiksidemeid (alkeenid) või kolmiksidemeid (alküünid). Süsinikuahelaga võivad vesiniku asemel ühineda teised elemendid, millest kõige levinumad on hapnik, lämmastik, väävel ja kloor. Lihtsaim alifaatne ühend on metaan (CH4).
Enamik alifaatseid ühendeid põlevad, mistõttu saab süsivesinikke kasutada kütustena, nt metaani Bunseni põletites ja vedelgaasina või atsetüleeni keevitusel.
Jaak Rebane

Jaak Valter Rebane (22. november 1912 Häädemeeste vald, Pärnumaa – 1. märts 2010 Tallinn) oli eesti arst.
Ta teenis 7. Jalaväerügemendis ja oli arvel reservis eriteadlasena.
Ilmar Evert

Ilmar Evert (2. september 1914 – 11. mai 2009 Toronto) oli Eesti sõjaväelane (nooremleitnant).
Erich Osvald Moor

Erich Osvald Moor (29. september 1914 Valga – 2. mai 2009 Stockholm) oli Eesti sõjaväelane (nooremleitnant).
Skrīveri vald

Skrīveri vald (läti keeles "Skrīveru pagasts") on vald Lätis Aizkraukle piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Jaunjelgava linnaga ja Aizkraukle ning Jaunjelgava vallaga, lisaks Ogre piirkonna Jumprava, Krape ja Lēdmane vallaga. 
Valla pindala on 105,4 km². Aastal 2011 elas seal 3708 inimest. Läti rahvastikuregistri andmetel oli 1. jaanuaril 2012 Skrīveri valla elanikest lätlasi 89,45%, venelasi 5,99%, valgevenelasi 1,33%, poolakaid 1,03% ja teistest rahvustest inimesi 2,20%. Valla keskus on Skrīveri.
Loodus.
Vald asub Kesk-Läti madalikul. Reljeef on lainjas, seal esinevad loode-kagusihilised ligi kuue kilomeetri pikkused ja 400–600 meetri laiused voored. Kõrgeim koht (93,8 meetrit) asub Jaunsilmicese talu juures.
Suurim jõgi on valla lõunapiiriks olev Daugava.
Ajalugu.
Aastal 1935 oli Skrīveri valla pindala 99,8 km² ja seal oli 2320 elanikku. Aastal 1945 moodustati vallas Skrīveri, Stirnase ja Kalnezersi külanõukogu. Vald likvideeriti aastal 1949. Aastal 1951 liideti Skrīveri külanõukoguga likvideeritav Stirnase külanõukogu ja likvideeritava Kalnezersi külanõukogu kolhoosi Zaļā zeme maad. Aastal 1958 sai Skrīverist töölisasula (aastast 1961 alev). Ühtlasi liideti sellega Skrīveri külanõukogu ning moodustati haldusüksus Skrīveri alev ja selle maaterritoorium. Aastal 1981 arvati osa maaterritooriumist alevi koosseisu.
Aastal 1991 kaotas Skrīveri alevi staatuse ja sealsetest aladest moodustati vald. 2009. aastal moodustati vallaga samades piirides Skrīveri piirkond (1. järgu haldusüksus). 2021. aastal liideti Skrīveri piirkond Aizkraukle piirkonnaga ja sealsed alad said taas valla staatuse.
Kaitstavad objektid.
Muinsusmälestistest on riikliku katse all Aizkraukle keskaegne kalmistu koos kirikuasemega ja Aizkraukle muinaslinnus (Kõrged mäed) ning selle juures asuv linnaase. Regionaalse kaitse all on hiiepaik Kraukļi kivi. Kohaliku kaitse all on vesiveski koos villatöötlemiskojaga.
Looduskaitse all on Kraukļi kivi Skrīveri-Madliena tee kaseallee, Lielmucenieki hiidrahn, Skrīveri dendraarium, Skrīveri võõrpuude istandus, Lielajs Andrejse nimeline tamm, tamm nimega Doķītis, Kaņepēni tamm ja veel kaheksa nimetut põlispuud. Vallas asub 27,79 hektari suurune Ozolkalni kaitseala, valla kaguosa jääb osaliselt Daugava oru maastikukaitsealale.
Asustus.
Valla külad:
Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.
Enn Kailvee

Enn Kailvee (kuni 1937. aastani Edgar Blauberg; 10. märts 1914 Särevere vald, Türi kihelkond, Järvamaa – 28. veebruar 2008) oli Eesti sõjaväelane (nooremleitnant) ja koorilaulja.
Rudolf Bruus

Rudolf-Alfred Bruus (1. veebruar 1916 Berdjansk, Tauria kubermang, Venemaa – 16. märts 2005 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (kolonelleitnant).
Rudolf Bruus õppis Tartu poeglaste gümnaasiumis, astus vabatahtlikuna kaitseväkke ja teenis Eesti kaitseväe 3. Üksikus Jalaväepataljonis. Lõpetas 1938. aastal sõjakooli, ülendati 24. veebruaril 1939 nooremleitnandiks. 1940. aastal pärast Eesti okupeerimist ja annekteerimist liideti 3. Üksik Jalaväepataljon 22. Eesti Territoriaalne Laskurkorpusega, mille koosseisust Teine maailmasõja alglahingute käigus, Porhovi lahingu ajal läks üle Saksa poolele 9. juulil 1941. 
Teises maailmasõjas oli ta 3. Eesti SS-vabatahtlike brigaadi 43. SS-vabatahtlike rügemendi II pataljoni ülem ja hiljem 20. Eesti Relvagrenaderide SS-diviisi 46. Relva-SS Grenaderirügemendi II pataljoni ülem. 24. veebruaril 1944 ründasid 46. rügemendi II pataljoni osad SS-Haupsturmführer Rudolf Bruusi juhtimisel Riigiküla sillapead. Lahing kestis üle kümne tunni ja sillapea likvideeriti. Sillapea purustamise eest autasustati rügemendiülemat, SS-Haupsturmführer Rudolf Bruusi I klassi Raudristiga. Rudolf Bruus sai 4. märtsil 1944 Vepskülas kuulipildujavalangust jalgadesse haavata.
Teise maailmasõja järel ta arreteeriti ja mõisteti nõukogude tribunali otsusega 11. augustist 1945 süüdi §58-1a alusel. Ta saadeti Intalagi vangilaagrisse Komi ANSVs. Vabanes 1954. aastal. Seejärel oli kuni 1955. aastani asumisel.
Kolonelleitnant Rudolf Bruus suri 16. märtsil 2005 ja on maetud Tallinna Metsakalmistule.
Paul Liitoja

Paul Liitoja (1. oktoober 1917 Paide vald, Järvamaa – 18. oktoober 2004) oli Eesti (nooremleitnant) ja Punaarmee (polkovnik) sõjaväelane.
Eesti kaitseväes teenis lipnik ja nooremleitnant (1940) Paul Liitoja Kuperjanovi partisanide pataljonis.
Teises maailmasõjas major Paul Liitoja saadeti Punaarmees sunniviisiliselt Venemaale 1941. aastal, sõja lõpetas Paul Liitoja (vene k. ЛИЙТОЯ, Павел Юганович) 8. Eesti Laskurkorpuse 249. Eesti Laskurdiviisi 921. Laskurpolgu staabiülemana
Evald Jaagus

Evald Jaagus (31. juuli 1915 Tallinn – 28. august 2003 Syracuse, New Yorgi osariik, USA) oli Eesti sõjaväelane (nooremleitnant).
Malmö ülikool

Malmö Ülikool (rootsi keeles "Malmö universitet"), endise nimega Malmö kõrgkool, on kõrgkool Rootsis Malmös.
Kool avati 1998. aastal, mil linna juhtivad figuurid otsustasid Malmö tööstuslinnast intellektuaalseks keskuseks muuta. Malmö kõrgkoolis õpib praeguse seisuga umbes 24 000 üliõpilast.
Vasaku jala reede

"Vasaku jala reede" on Eesti 2012. aasta kriminaalkomöödia, mille lavastasid Andres Kõpper ja Arun Tamm. Film esilinastus 15. veebruaril. Film räägib mitme seltskonna käekäigust ühe omapärase reedese päeva jooksul.
Filmivõtteid tehti 2011. aasta juulist augustini Tallinnas Lasnamäel, Vanalinnas, Põhja-Tallinnas ja Pirital. Võttepäevad ulatusid kohati kuni 20 tunnini. Filmiti kaameraga Red One. 
Film arvudes.
2012. aastal käis Eesti kinodes filmi vaatamas 32 990 inimest.
Tüüp 96 (ratassoomuk)

Tüüp 96 ("96式装輪装甲車, kyuu-roku-shiki-sourin-soukou-sya?") on Jaapani ratastega (8x8) soomustransportöör, mis võeti kasutusele 1995. aastal. Jaapani Omakaitsevägede kasutuses on 2010. aasta seisuga 289 selletüübilist soomukit ja ekspordiks neid ei pakuta.
Kirjeldus.
Tüüp 96 on kaheksarattaline (8x8) soomustransportöör. Mootoriruum paikneb ees vasakul ja heitgaaside väljalasketorustik ning õhu sissevõtuavad paiknevad samuti vasakul küljel. Standardvarustusse kuuluvad ABK relvade vastase kaitse süsteem, laserivastane hoiatussüsteem, roolivõimendi, keskne rehvirõhu reguleerimise süsteem ja suitsugranaadiheitjad masina katusel kahel pool jalaväeruumi.
Juht istub ees paremal ja tema pea kohal on luuk ja kolm periskoopi, millest üks on võimalik asendada passiivse öövatlusseadmega. Komandör/laskur paikneb juhi seljataga ning tal on ümberringi paiknevate vaatlusavadega väike torn. Torni ees paikneb 12,7 mm kuulipilduja M2 Browning (on ka 40 mm automaatne granaadiheitjaga relastatud masinaid), mida saab tõenäoliselt ka torni seest opereerida. 
Tagumises jalaväelaste sektsioonis on ruumi kaheksale sõdurile. Tavaliselt kasutatakse sisse-välja pääsemiseks elektrilist luuki masina tagaseinas. Jalaväeruumi laes on lisaks viis luuki: kaks paremal ja kolm vasakul pool telgjoont. Mõlemal küljel on vähemalt kaks laskeava koos vaatlusseadmetega.
Kuulduste järgi arendab Jaapan uut tüüp 96-l põhinevat ABK luuresoomukit, mis oleks varustatud vajalike sensoritega ja võimeline ise puhastuma. Varustuse hulka kuuluks ka ilmavaatlussüsteem.