tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Aino Moorlat

Aino Moorlat (28. veebruar 1938 Tallinn – 20. märts 2010 Tallinn) oli eesti jalgrattur. 
Ta lõ­petas 1956. aastal Tallinna 2. Keskkooli.
Moorlat alustas jalgrattatreeninguid 1956. aastal Tööjõureservides Koidula Tiirmaa õhutusel, hiljem juhendas teda Ants Väravas. Ta võitis aastatel 1963–1968 Nõukogude Liidu meistrivõistlustel eraldistardist ja naiskonnasõidus 1 kuld- (1964. aastal Dünamo naiskonnas), 5 hõbe- ja 2 pronksmedalit, tuli 1956–1969 20 korda (sh 13 korda individuaalselt) maantee- ja tänavasõidus ning 1 korra velodroomil sprindisõidus Eesti meistriks, kuulus 6 aastat NL-i koondisse.
Moorlat töötas Tarbeklaasis klaastoodete lihvijana.
Isiklikku.
Tema tütar Ivi-Jaanika Moorlat Kerrigan ja poeg Heiki Moorlat on tegelenud tennisega.
Heino-Olaf Heinlo

Heino-Olaf Heinlo (30. märts 1934 Tallinn – 15. september 2005 Tallinn) oli eesti kergejõustiklane ja biokeemik.
Ta õppis Tallinna Õpetajate Instituudis bioloogia erialal, lõpetas 1956. aastal Tallinna 2. Keskkooli, 1958. aastal Tallinna Pedagoogilise Instituudi keemia ja bioloogia õpetaja erialal ning sai 1973. aastal bioloogiakandidaadi kraadi tööga "Mõningatest trüpsiini autolüüsi iseärasustest inhibiitori manulusel ja puudumisel".
Heinlo alustas sportimist keskkoolis Harry Aumere juhendamisel, regulaarselt hakkas treenima 1950. aastal Aleksander Tšikini käe all. Ta tuli aastatel 1954–1959 4 korral individuaalselt (2 korda 100 ja 200 m jooksus) ning 5 korral teatejooksudes Eesti meistriks, võistles 21 korda Eesti koondises ja kuulus Kalevi liikmeskonda.
Heinlo asus 1958. aastal tööle Tallinna 4. Keskkooli, töötas Eesti NSV Teaduste Akadeemia keemia instituudis teadurina, 1978. aastast Tallinna Polütehnilise Instituudi kehalise kasvatuse kateedri vanemõpetajana, 1986. aastast dotsendina ja aastatel 1992–2000 TTÜ Spordikeskuse lektorina.
Isiklikku.
Tema isa oli kultuuritegelane Otto Heinlo.
Life Starts Now

"Life Starts Now" on ansambli Three Days Grace kolmas album. See ilmus 2009. aasta septembris.
Marve Tuisk

Marve Tuisk (1961. aastani Marve Juuro; sündinud 3. augustil 1938 Tallinnas) on eesti sporditegelane. 
Ta lõpetas 1956. aastal Tallinna 2. Keskkooli ja 1961. aastal Tallinna Pedagoogilise Instituudi kehakultuuriteaduskonna.
Tuisk töötas aastatel 1962–1972 Tallinna Eriinternaatkoolis kehalise kasvatuse ja laulmise õpetajana, 1972–1973 ENSV Spordikomitees õppemetoodilise kabineti vanemmetoodikuna ning 1973–1988 spordialade osakonna, õppe-spordivalitsuse ja spordikoolide osakonna vanemtreenerina, ühtlasi 1974–1975 Tallinna 3. logopeediakoolis kehalise kasvatuse õpetajana. Ta oli suve- ja talispartakiaadide peasekretär, Nõukogude Liidu rahvaste suve- ja talispartakiaadidel Eesti koondvõistkonna peasekretär, koostas Eesti spordikoolide riiklikku statistikat ja Eesti spordivõistluste kalenderplaani ning tegutses sportvõimlemiskohtunikuna (vabariiklik kategooria).
The Emptiness

"The Emptiness" on ansambli Alesana album, mis ilmus 2010. aasta jaanuaris.
Tô Lâm

Tô Lâm (sündinud 10. juulil 1957) on Vietnami poliitik, Vietnami Kommunistliku Partei peasekretär alates 3. augustist 2024. Maist oktoobrini 2024 oli ta Vietnami president.
Eduard Petlenkov

Eduard Petlenkov (sündinud 28. juunil 1979 Tallinnas) on Eesti tehnikateadlane.
Haridus.
Lõpetas Tallinna Tõnismäe Reaalkooli 1997 ning Tallinna Tehnikaülikooli arvuti- ja süsteemitehnika teaduskonna tehnikateaduste bakalaureuse kraadiga 2001 ("cum laude"). Omandas TTÜ infotehnoloogia teaduskonnas tehnikateaduste magistri (2003) ja doktori (2007) kraadi.
Töökäik.
Oli Tallinna Tehnikaülikooli automaatikainstituudis insener 2000, assistent 2002–2008 ja dotsent 2008–2016 ning arvutisüsteemide instituudis dotsent 2017–2018 ja kaasprofessor tenuuris 2018–2021, aastast 2021 täisprofessor tenuuris.
Teadustöö.
Põhiline uurimisvaldkond on mitteanalüütiliste meetodite uurimine ja arendus integreerides klassikalise juhtimisteooria (analüütiliste mudelite põhiseid) meetodeid tehisintellekti meetoditega.
Võrkpalli Balti liiga 2009/10 hooaeg

Võrkpalli Balti liiga 2009/10 hooaeg (sponsornimega Schenker Liiga) oli viiendat korda toimunud kõrgeim iga-aastane liiga Baltikumi võrkpalliklubidele.
Võistkonnad.
2009/10 hooajal osales Schenker Liigas 9 Baltimaade meeskonda (6 Eestist ja 3 Lätist).
Põhiturniir.
Kõik meeskonnad mängisid omavahel läbi kodus-võõrsil süsteemis. Põhiturniiri paremusjärjestuse määramisel arvestatakse esmalt punkte, siis võitude arvu, pärast mida geimide suhet ning lõpetuseks omavaheliste mängude tulemusi. Kohad 1–4 mängisid omavahel vahegrupi enne "play-offe" ja kohad 5–9 omavahel.
I vahegrupp (1.–4. koht).
Vahegrupi kaks esimest said koha otse poolfinaali. Vahegrupi teine ja kolmas koht läksid vastamisi veerandfinaalis vastavalt teise vahegrupi teise ja esimesega.
II vahegrupp (5.–9. koht).
Teise vahegrupi kaks esimest said koha veerandfinaalis esimese vahegrupi neljanda ja kolmanda kohaga. Teise vahegrupi 3.–5. kohale jäänud võistkondade põhiturniiri ja vahegrupi punktid liideti ning selle alusel jagati kohad 7.–9.
"Play-off".
"Play-offides" läksid omavahel vastamisi I vahegrupi kolmas ja II vahegrupi teine koht ning I vahegrupi neljas ja II vahegrupi kolmas koht. Mängiti kodus-võõrsil mäng; samade punktide korral mängiti otsustav kuldne geim.
Kolledžijalgpall

Kolledžijalgpall (inglise keeles college football) on peamiselt Ameerika Ühendriikides ja Kanadas mängitav Ameerika jalgpalli vorm, mida mängivad ülikoolide ja kolledžite meeskonnad. See on ülipopulaarne eriti Ameerika Ühendriikide lõuna- ja keskosas. Kolledžijalgpallil on Ameerika Ühendriikide spordikultuuris eriline koht ja see on sageli hüppelauaks mängijatele, kes soovivad profitasemele jõuda.
Kolledžijalgpalli ajalugu ulatub 19. sajandi lõppu, kui mänguformaat oli tihedalt seotud ragbi ja n-ö Euroopa jalgpalliga. Teadaolevalt esimene kolledžjalgpalli mäng leidis aset 6. novembril 1869, kui kohtusid Rutgersi Ülikooli ja Princetoni Ülikooli meeskonnad. Formaat arenes kiiresti ja jõudis aastate jooksul oma praegusesse vormi, mille reeglid keerukamad ja spetsiifilisemad.
Kolledžijalgpalli mängitakse peamiselt kolmes suures divisjonis:
1. NCAA Division I – kõige kõrgema taseme meeskonnad, jaguneb omakorda kaheks aladivisjoniks: FBS (Football Bowl Subdivision) ja FCS (Football Championship Subdivision);
2. NCAA Division II – väiksemate ülikoolide ja kolledžite meeskonnad; ja
3. NCAA Division III – meeskonnad, kus sportlased ei saa spordistipendiume.
Võrkpalli Balti liiga 2010/11 hooaeg

Võrkpalli Balti liiga 2010/11 hooaeg (sponsornimega Schenker Liiga) oli kuuendat korda toimunud kõrgeim iga-aastane liiga Baltikumi võrkpalliklubidele.
Võistkonnad.
2010/11 hooajal osales Schenker Liigas 11 Baltimaade ja Venemaa meeskonda (6 Eestist, 4 Lätist ja 1 Venemaalt).
Põhiturniir.
Kõik meeskonnad mängisid omavahel läbi kodus-võõrsil süsteemis. Põhiturniiri paremusjärjestuse määramisel arvestatakse esmalt punkte, siis võitude arvu, pärast mida geimide suhet ning lõpetuseks omavaheliste mängude tulemusi. 8 parimat pääsesid "play-offidesse".
"Play-off".
"Play-off" paarid jagati vastavalt põhiturniiri kohtadele (esimene läks vastamisi kaheksandaga, teine seitsmendaga jne). "Play-offis" mängiti kaks mängu (võrdsete tulemuste korral peeti otsustav kuldne geim). Iga paari võitja pääses "final fouri".
Võrkpalli Balti liiga 2011/12 hooaeg

Võrkpalli Balti liiga 2011/12 hooaeg (sponsornimega Schenker Liiga) oli seitsmendat korda toimunud kõrgeim iga-aastane liiga Baltikumi võrkpalliklubidele.
Võistkonnad.
2011/12 hooajal osales Schenker Liigas 10 Baltimaade meeskonda (6 Eestist ja 4 Lätist).
Põhiturniir.
Kõik meeskonnad mängisid omavahel läbi kodus-võõrsil süsteemis. Põhiturniiri paremusjärjestuse määramisel arvestatakse esmalt punkte, siis võitude arvu, pärast mida geimide suhet ning lõpetuseks omavaheliste mängude tulemusi. 8 parimat pääsesid "play-offidesse".
"Play-off".
"Play-off" paarid jagati vastavalt põhiturniiri kohtadele (esimene läks vastamisi kaheksandaga, teine seitsmendaga jne). "Play-offis" mängiti kaks mängu (võrdsete tulemuste korral peeti otsustav kuldne geim). Iga paari võitja pääses "final fouri".
Rein Kallasma

Rein Kallasma (29. november 1937 Tallinn – 10. november 2014 Tallinn) oli eesti sporditegelane ja spordiajakirjanik. 
Ta lõpetas 1956. aastal Tallinna 2. Keskkooli ja õppis aastatel 1956–1961 Tartu Riiklikus Ülikoolis matemaatikat.
Kallasma töötas aastatel 1961–1973 Eesti Raadio tehnilises teenistuses, 1974–1979 ja 1981–1986 Kalevi kesknõukogu instruktorina, 1979–1981 ja 1986–1993 Eesti Raadio spordisaadete toimetuses, oli 1993–1994 ajalehe Purjetaja toimetaja ja 1994–1995 Hommikulehe sporditoimetaja ning 1995–2002 Kalevi pressiesindaja, tegutses kergejõustikukohtunikuna (1965. aastast vabariiklik kategooria).
Isiklikku.
Ta oli abielus Eesti Televisiooni programmiteadustaja Marite Kallasmaga.
Anneliis-Mall Leius

Anneliis-Mall Leius (1964. aastani Anneliis-Mall Oja; sündinud 20. detsembril 1936 Tartus) on eesti iluvõimlemistreener ja spordipedagoog.
Ta lõpetas 1956. aastal Tallinna 2. Keskkooli ja 1962. aastal Tallinna Pedagoogilise Instituudi (TPedI) kehakultuuriteaduskonna.
Leius oli aastatel 1962–1964 Jõu vanemtreener, 1964–1985 TPedI-s ja 1985–1996 Tallinna Kunstiülikoolis spordipedagoog, 1984–1990 Eesti Rahvavõimlemise Föderatsiooni presiidiumi liige ja 1985. aastast aeroobikatreener. Ta oli naisvõimlemisrühmade juhendaja, massiesinemiste üldjuht, televisiooni ja raadio võimlemissaadete autor ja juht, võimlemisklubi Piruett juhatuse liige. Ta võitis oma rühmadega võistlusi ja kõrgkoolide meistrivõistlusi, võttis Eestis 1971. aastal esimesena kehalise kasvatuse tunnis kasutusele lindimuusika ja popmeloodia ning koostas ja avaldas harjutuskavu.
Isiklikku.
Ta oli aastatel 1964–1971 abielus tennisist Toomas Leiusega.
Pihkane pisiservik

Pihkane pisiservik ("Crepidotus mollis") on šampinjonilaadsete seltsi kuuluv liik seeni.
Alexander Doom

Alexander Doom (sündinud 25. aprillil 1997 Roeselares) on Belgia jooksja.
Ta osales 2021. aastal toimunud olümpiamängudel Tokyos koos Jonathan Sacoori, Dylan Borlée ja Jonathan Borléega 4x400 meetri teatejooksus ja sai rahvusrekordiga 2.57,88 neljanda koha.
2022. aasta sisemaailmameistrivõistlustel Belgradis võitis ta 4x400 meetri teatejooksus Belgia meeskonna koosseisus kuldmedali. 2022. aasta maailmameistrivõistlustel Eugene'is võitis ta 4x400 meetri teatejooksus Belgia võistkonnaga pronksmedali. Sama aasta Euroopa meistrivõistlustel Münchenis võitis Belgia teatenelik Suurbritannia järel hõbemedali.
2023. aasta Euroopa sisemeistrivõistlustel Istanbulis võitis Doom koos Belgia võistkonnaga 4x400 meetri teatejooksus kuldmedali.
2024. aasta sisemaailmameistrivõistlustel Glasgow's võitis Doom 400 meetri jooksus Karsten Warholmi ja Rusheen McDonaldi ees Belgia rekordiga 45,25 kuldmedali. Teatejooksus jooksis ta Belgia võistkonna viimast vahetust ja võitis kuldmedali, möödudes finišisirgel USA ankrumehest Christopher Baileyst. Sellega sai temast esimene meessportlane, kes suutnud samadel sisemaailmameistrivõistlustel võita nii 400 meetri jooksu kui ka 4x400 meetri teatejooksu. Juunis toimunud Euroopa meistrivõistlustel Roomas tuli ta 400 meetri jooksus Euroopa meistriks Belgia ja võistluste rekordiga 44,15. 4x400 meetri teatejooksus võitis ta Belgia võistkonnaga kuldmedali Itaalia ja Saksamaa ees.
Balti turniir 2022

Balti turniir 2022 toimus 16. novembrist kuni 19. novembrini 2022. 
Turniiri võitis Island, teise koha sai Läti ja kolmanda koha Eesti.
Tulemuste tabel.
Eesti väravate lööjad Rasmus Peetson (1) ja Sergei Zenjov (2).
Kevadlehtrik

Kevadlehtrik ("Bonomyces sinopicus") on šampinjonilaadsete seltsi heinikuliste sugukonda kuuluv seente liik.
Seen on maheda lõhna ja maitsega.
Airalo

Airalo on eSIM-ide pood. See pakub reisijatele eSIM-e enam kui 200 riigi ja piirkonna jaoks üle maailma, tagades neile välismaal kohe internetipääsu. 2024. aasta 31. märtsi seisuga on Airalo rakendusel üle 10 miljoni kasutaja ning see on App Store’is ja Google Play poes saadaval 53 keeles.
Ajalugu.
Airalo on USA-s asuv idufirma, mille asutasid 2019. aastal Abraham Burak ja Bahadir Ozdemir. Nende eesmärk on pakkuda reisijatele eSIM-tehnoloogia kaudu silmapilkset taskukohast ülemaailmset ühenduvust.
Abraham ja Bahadir on digiränduritest ettevõtjad, kes said reisimisega seotud ühenduvuspiiranguid omal nahal tunda. eSIM-tehnoloogia lõi võimaluse ränduritele taskukohasemat ja kättesaadavamat alternatiivi pakkuda.
2019. aastal sai Airalo 1,9 miljonit dollari suuruse stardikapitali Antlerilt ja Sequoia Capitali India stardikapitali fondilt Surge. 2021. aastal hankisid nad A-seeria rahastusvooruga 5 miljonit dollarit. Ja 2023. aastal B-seeria rahastusvoorus juba 60 miljonit dollarit. e&amp; capital, ettevõtte e&amp; (paremini tuntud kui AÜE-s asuv käitaja Etisalat) riskikapitali haru, juhtis vooru, kus osalesid idufirmade „generaator“ Antler Elevate, Liberty Global, Rakuten Capital, Singtel Innov8, Surge (algjärgu fond, mida juhib Peak XV, endise nimega Sequoia Capital India and SEA), Orange, T Capital (Deutsche Telecomi riskikapitali haru), KPN Ventures, Telefónica Ventures ja I2BF Global Ventures.
Balti turniir 2024

Balti turniir 2024 toimus 8. juunist kuni 11. juunini 2024. 
Turniiri võitis Eesti, teise koha sai Leedu ja kolmanda koha Läti.
Tulemuste tabel.
Eesti väravate lööjad Mark Anders Lepik, Alex Matthias Tamm, Henri Anier, Edgar Tur ja Danil Kuraksin (kõigil 1 värav).
Barrus

Barrus AS on Võrumaal Verijärve külas alates 1993. aastast tegutsev puidutööstus.
Ettevõte tegeleb männipalgist saematerjali ja liimpuitkomponentide tootmisega. 2022. aastal toodeti 115 000 m³ liimpuitu. Põhitoodangust 90% eksporditakse Skandinaavia, Euroopa ja USA turgudele.
Ajalugu.
Puidutööstus sai alguse 21. septembril 1993, kui Võrumaal Verijärvel algas nõukogudeaegse hoonetekompleksi ümberehitus puidutehaseks. AS Barrus asutati 19. novembril 1993 ja tootmist alustas ettevõte 21. juunil 1994.
2013. aastal alustas tööd teine liimpuidu tootmistehas ja 2021. aastal kolmas tehas.
2022. aastal ostis Barruse tütarfirma OÜ Polar Glass Saint-Gobaini kontserni kuuluva OÜ Baltiklaasi klaasiäri Eestis. Samal aastal ühines OÜ Polar Glass ettevõttega AS Klaasimeister ning ühendettevõttes jätkas Polar Glassi senine omanik AS Barrus vähemusaktsionärina. Ühendettevõtte uus nimi on 2023. aastast Glassense AS.
Töötajad.
Ettevõte on üks Võrumaa suuremaid tööandjaid: seal töötas 2022. aastal 350 inimest. 2022. aasta novembris koondas ettevõtte kõrgete energiahindade tõttu 14 protsenti oma töötajatest ehk 47 inimest.
Omanikud.
2017. aastani oli AS Barruse enamusomanik Andres Linnasaar. Pärast enamusosaluse müüki taanlase Peter Jeini ja rootslase Mats Anderssoni ettevõtetele jäi Linnasaarele 30% osalus ettevõttes. Ettevõtte tegevjuht 2024. aastal on Martti Kork ja tootmisdirektor Andres Linnasaar. Linnasaar pälvis 2022. aastal kohaliku elu edendajana Võrumaal Valgetähe 4. klassi teenetemärgi.
Toodang.
Ettevõtte toodangusse kuuluvad peamiselt liimpuidust akna- ja uksekomponendid. Põhitoodangust 90% läheb ekspordiks, peamised ekspordi sihtriigid asuvad Skandinaavias ja Euroopas. Ettevõte ekspordib toodangut ka USA ja Kanada turgudele. Tootmisjääkidest valmistatakse puidgraanuleid, millest omakorda tehakse puitpelletid, pakendeid, raamatuid ja hügieenitooteid.
Toetustegevus.
Barrus on võrkpalliklubi Barrus Võru VK nimesponsor.
2021. aastast kannab Võru jalgpallikeskus klubi suurtoetaja ASi Barrus järgi nime Barrus Arena.
Juhan Simovart

Juhan Simovart (2. detsember 1937 Tallinn – 12. juuli 2015 Tartu) oli eesti loomaarstiteadlane, viievõistleja ja sporditegelane.
Elulugu.
Ta lõpetas 1952. aastal Kernu 7-klassilise kooli, 1956. aastal Tallinna 2. Keskkooli ja 1961. aastal Eesti Põllumajanduse Akadeemia (EPA), mille järel suunati ta tööle Saku veterinaarjaoskonda loomaarstiks, kus mõne aasta töötamise järel kutsus Vassil Ridala ta aspirantuuri, ta sai 1969. aastal kandidaadikraadi tööga "Veiste leukoosi patomorfoloogiast ja diagnoosimeetodite võrdlevast uurimisest Eesti NSV tingimustes".
Simovart töötas EPA sise- ja nakkushaiguste kateedris aastatel 1968–1970 assistendina, 1970–1971 vanemõpetajana, 1971–1989 dotsendina ja 1989–1992 vanemteadurina, kus ta tegeles koos Evald Nõmmega leukoosialase uurimistööga: koostati leukoosi tõrje juhendeid, anti soovitusi veterinaariavalitsusele ja majanditele, juurutati leukoosi seroloogiline ja immunoloogiline diagnoosimine. Ta tunnistati 1984. aastal Eesti NSV parimaks põllumajandusteadlaseks ja sai 1991. aastal veterinaarias doktorikraadi tööga "Veiste leukooside etioloogia, epizootoloogia ja leukooside vastased tõrjemeetmed". Aastatel 1992–1994 oli ta Eesti Põllumajandusülikooli biotehnoloogia õppetooli juhataja, 1992. aastast professor ja 1995. aastast Eesti Agrobiokeskuse vanemteadur, tegeledes koerte katku hüperimmuunseerumi ja veiste kolibakterioosivastase vaktsiini väljatöötamisega. 2007. aastal valiti ta emeriitdotsendiks.
Simovart oli 10 aastat EPA korterikomisjoni esimees, aastatel 1976–1991 üleliidulise inimeste ja loomade leukooside alase teadusliku uurimise koordineerimise nõukogu liige, 1978–1991 Läti NSV Teaduste Akadeemia Augusts Kirhenšteinsi nimelise mikrobioloogia ja viroloogia instituudi leukooside probleemi koordineerimise nõukogu liige, 1993. aastast Ukraina Teaduste Akadeemia leukooside probleemi koordineerimise nõukogu liige, aastast 1978 EPMÜ eriala- ja 1992 doktorinõukogu liige ning 1994. aastast biotehnoloogia erialakomisjoni esimees, 1998. aastast Eestimaa Rahvaliidu liige.
Tegevus sportlasena.
Simovart hakkas sportima 1946. aastal Kernus õpetaja Olav Keinaste juhendamisel, tema moodsa viievõistluse treenerid olid Mihhail Fadejev ja Hillar Müür. Ta võitis 1955. aastal Eesti meistrivõistlustel moodsas viievõistluses hõbemedali, oli 1957. aastal Tartu esimene meister viievõistluses, aastatel 1962–1986 Moodsa Viievõistluse Föderatsiooni presiidiumi liige, 1964–1991 Tartu sektsiooni esimees ja 1964–1976 kohtunikekogu esimees (1966. aastast üleliiduline kategooria).
Isiklikku.
Ta oli abielus teadlase Helle-Evi Simovartiga, nende poeg on vandeadvokaat Martin Simovart.
Võrkpalli Balti liiga 2013/14 hooaeg

Võrkpalli Balti liiga 2013/14 hooaeg (sponsornimega Schenker Liiga) oli üheksandat korda toimunud kõrgeim iga-aastane liiga Baltikumi võrkpalliklubidele.
Võistkonnad.
2013/14 hooajal osales Schenker Liigas 10 Baltimaade meeskonda (6 Eestist ja 4 Lätist).
Põhiturniir.
Kõik meeskonnad mängisid omavahel läbi kodus-võõrsil süsteemis. Põhiturniiri paremusjärjestuse määramisel arvestatakse esmalt punkte, siis võitude arvu, pärast mida geimide suhet ning lõpetuseks omavaheliste mängude tulemusi. Põhiturniiri seisu alusel mängiti kaks vahegruppi (1.–5. koht ja 6.–10. koht).
II vahegrupp (6.–10. koht).
Teise vahegrupi kolm esimest said koha veerandfinaalis.
"Play-off".
"Play-offis" mängiti kaks mängu (võrdsete tulemuste korral peeti otsustav kuldne geim). Iga paari võitja pääses "final fouri".
Aleksander Sirel

Aleksander Sirel (1923. aastani Aleksander Kartežnikov; 5. märts 1917 Narva – 31. oktoober 1982 Tallinn) oli eesti sportlane ja sporditegelane.
Ta lõpetas 1931. aastal Narvas algkooli, 1942. aastal Slavogorskis sõjakooli, 1956. aastal eksternina Tallinna 2. Keskkooli ja 1958. aastal vabariikliku parteikooli.
Sirel harrastas enne sõda Narvas jalgpalli, tõstmist, poksi ja suusatamist, oli tõstmises 1936. aastal sulgkaalus Narva meister (kolmevõistlus 210, tõukamine 95), kergejõustikutreeninguid alustas sõjaväes. Ta võttis Eesti laskurkorpuse rühmakomandörina osa teisest maailmasõjast, võitis 1945. aastal Leningradi sõjaväeringkonna võistlustel 100 m jooksu (11,1) ja 1 km rakmesjooksu, tuli Eesti meistriks 200 m jooksus (1945), 4 x 100 m teatejooksus (1948), 2 korral 400 m jooksus (1945–1946) ja 4 x 400 m teatejooksus (1945–1946), sai 200 m jooksus aastal 1948 2. ja 1946 3. koha, võistles 7 korda Eesti koondises ja püstitas veteranide rekordeid: 55-aastaste 100 m-s 13,0 ja 60-aastaste 100 m-s 13,6.
Sirel oli 1947. aastal Kalevi spordikooli direktor, aastatel 1948–1949 Dünamo kaitseosakonna juhataja, 1952–1953 Tallinna oblasti spordikomitee esimees, 1953–1954 ENSV Tervishoiuministeeriumi Kehakultuuri ja Spordi Valitsuse ülema asetäitja, 1958–1977 Kergetööstuse Toodete ja Toorainete Turustuse ja Varustuse Valitsuse juhataja, 1977–1978 Kadrioru Tennisehalli direktor, 1973–1979 Tallinna Spordiveteranide Koondise esimees.
Artur Meerits (kaitseväelane)

Artur Meerits (sündinud 10. märtsil 1978) on eesti kaitseväelane, alates 13. juunist 2024 Sõjaväepolitsei vahipataljoni ülem, kolonelleitnant. 
Meerits on olnud Eesti kaitseväe teenistuses alates 1996. aastast. Ta on lõpetanud Eesti Riigikaitse Akadeemia, Kaitseväe Ühendatud Õppeasutused ja Balti Kaitsekolledži vanemstaabiohvitseride kursuse. Samuti sai ta ärijuhtimise doktorikraadi Tartu Ülikoolis ja täiendas enda sõjaväelisi teadmisi Ameerika Ühendriikides. Lisaks on ta osalenud kolmel välisoperatsioonil Kosovos ja Afganistanis. 
Ta on töötanud jalaväe väljaõppekeskuse üksik-vahipataljonis, Rahuoperatsioonide keskuses, Kalevi jalaväepataljoni operatiivsektsioonis nooremstaabiohvitseri ja kompaniiülemana ning Kaitseväe Ühendatud Õppeasutuste Võru lahingukoolis taktika instruktorina ja kaitseväe akadeemia rakendusuuringute keskuses nooremteadurina. Enne vahipataljoni ülema ametikohale astumist oli ta kaitseväe peastaabi analüüsi- ja planeerimisjaoskonna vanemstaabiohvitser.
Teadustöö.
8. veebruaril 2022 kaitses Artur Meerits Tartu Ülikoolis ärijuhtimise erialal doktoritööd „"First-level military leaders’ leadership competencies and their relationship with unit effectiveness in terms of collectivistic leadership with the example of the Estonian Defence Forces"“ („Kaitseväe esmatasandi sõjaväeliste juhtide eestvedamispädevused ja nende seos kollektiivse eestvedamise kui üksuse efektiivsusnäitajaga“).
Margot Künnapuu

Margot Künnapuu (sündinud 2. oktoobril 1974) on Eesti sõjaväelane, auastmelt kolonel, endine Vahipataljoni ülem. 
Ta on üks esimesi Eestis kõrgema sõjalise hariduse saanud naisi. Aastatel 2019–2024 teenis Künnapuu Vahipataljoni ülemana, olles esimene Eesti naissoost pataljoniülem.
Haridus.
Pärast keskkooli lõpetamist 1993. aastal mõtles ta algselt hea inglise keele oskuse tõttu minna Tartu Ülikooli õppima inglise filoloogiat, kuid pidas seda kaitseväeteenistusega võrreldes liiga igavaks. 
Künnapuu on lõpetanud Eesti Riigikaitse Akadeemia sõjakooli, olles seejuures koos kahe kursusekaaslasega esimesed sõjakooli lõpetanud naised. Ta on öelnud, et sõjakooli astumine tuli ta pere jaoks üllatusena. 
Samuti on ta läbinud vanemstaabiohvitseride kursuse Balti Kaitsekolledžis ning täiendanud end Slovakkias ja staabiohvitseride kursustel Ameerika Ühendriikides.
Riigiametnikuna.
Keskkooli lõpetamise järel asus ta tööle Harjumaa riigikaitse osakonda, kus tutvus Paldiskis, Kloogal ja Humalas paiknenud väeosadega ning tegeles nende üleandmise-vastuvõtmise korraldamisega.
Teenistuskäik kaitseväes.
Künnapu teenib kaitseväes alates 1993. aastast.
Teenistus Bosnias ja Rahuoperatsioonide Keskuses.
Ta teenis 1997. aasta oktoobrist kuni 1998. aasta aprilli lõpuni sideohvitserina Taani pataljoni koosseisu kuuluvas ESTPLA-5 rahuvalvemissioonil Bosnias. Missioonil töötas ta valdavalt Taani pataljoni staabis, esitades Rahuoperatsioonide Keskusele iganädalasi raporteid Eesti pataljoni tegevusest ja koosseisu meelsusest. Samuti töötas ta sideohvitserina taanlaste staabi operatiivosakonnas, kus korraldas kohtumisi kohalikega ja kohapealsete politseiülematega. Lisaks kuulus tema ülesannete hulka pataljoni õppeplaanide koostamine, sh laskeharjutuste, meditsiini ja evakuatsiooniõppuste organiseerimine.
Ta on öelnud, et missioonilt naastes oli tal Eesti ellu väga raske sisse elada ning kohanemine võttis paar nädalat. Seejärel töötas ta Rahuoperatsioonide Keskuses staabi- ja tagalakompanii ülemana, olles seejuures Eesti ajaloo teine naissoost kompaniiülem.
Hilisem teenistuskäik.
Ta on tegutsenud vanemstaabiohvitserina maaväe staabis ja kaitseväe peastaabis ning juhatanud Kaitseväe Akadeemia Täiendusõppe Keskuse tööd. Enne Vahipataljoni ülemaks saamist oli ta Eesti sõjalise esindaja asetäitja Euroopa Liidu sõjalise komitee juures. 
Vahipataljoni juhtimise võttis ta 2019. aastal üle major Romet Kaevult ning andis 2024. aastal üle kolonelleitnant Artur Meeritsale.
Pataljoniülema kohalt lahkumise järelt siirdus ta Kaitseväe peastaabi väljaõppeosakonna ülemaks.
Isiklikku.
Tema abikaasa on samuti sõjaväelane, nad kohtusid õpingute käigus Sõjakoolis. Künnapuu on nelja lapse ema.
Künnapuu isa oli lendur. Tal on õde ja vanem vend.
Petras Kubiliūnas

Petras Kubiliūnas (6. mai 1894 Totoriškiai, praegu Švedukalnis, Skapiškise vald – 22. august 1946 Moskva) oli Leedu sõjaväelane, kindralleitnant. Ta oli aastatel 1929–1934 Leedu armee kindralstaabi ülem. Aastatel 1942–1944 oli ta nn. "Usaldusnõukogu" (Vertrauensrat) Leedu kindralringkonna (Reichskommissariat Ostland) Saksa okupatsiooni administratsiooni all nõunik ja juht.
Ta lõpetas Riias gümnaasiumi. Aastal 1914 lõpetas ta Vilno sõjakooli. Esimese maailmasõja ajal teenis ta Vene impeeriumi sõjaväe ohvitserina Läti Riia rügemendis ja osales lahingutegevuses.
Augustis 1919 mobiliseeriti ta Leedu sõjaväkke, seejärel võitles detsembrini 1919 Nõukogude Venemaa väeosadega. Juulis 1925 lõpetas ta kõrgemad ohvitserikursused (leedu keeles "Aukštieji karininkų kursai"). Aastal 1927 lõpetas ta Prahas Tšehhoslovakkia Kindralstaabi Akadeemia.
Fakel

Fakel (vene keeles "факел", "Tõrvik") on Venemaa naftafirma Gazprom Neft subsideeritav eraarmee (sarnaselt Wagneri grupile), mis võitleb Ukraina vägede vastu Venemaa-Ukraina sõjas.
Fakeli asutas 2023. aastal Venemaa riikliku gaasimonopoli Gazpromi tütarettevõte Gazprom Neft, et olla lojaalsem alternatiiv Wagneri grupile, mis oli sel ajal hakanud kokku põrkama Venemaa kõrgeima juhtkonnaga tarnete ja taktika küsimustes. Grupp asutati koos kahe teise Gazpromi eraarmeega Plamja ja Potok. Fakel ja Plamja alluvad väidetavalt otse Venemaa kaitseministeeriumile, samas kui Potok liitus eraarmeega Redut, mis on samuti Venemaa kaitseministeeriumi kontrolli all. Fakeli ja teiste Gazpromi juhitavate eraarmeede värbamisbaas on Gazpromi töötajad, lubades neile, et Ukrainas viibimise ajal nende töökohad säilivad. Suur osa võitlejatest on Gazpromi turvamehed.
Wagner grupi endine juht Jevgeni Prigožin oli Fakeli suhtes kriitiline, pidades organisatsiooni Wagneri grupi konkurendiks. Prigožin väitis, et Fakeli sõdurid nägid sõda esimest korda Bahmuti lahingus, kus neile tehti ülesandeks Wagneri küljed katta, kuid nad ei suutnud seda teha, mille tulemuseks oli edukas Ukraina kõrvalmanööver, mis tõi kaasa suure hulga Wagneri kaotusi. Prigožin väitis, et üksusel oli halb väljaõpe ja varustus ning puudusid "taktikalise taseme komandörid". Fakel osales ka Soledari lahingus.
Hieronim Augustyn Lubomirski

Hieronim Augustyn Lubomirski (20. jaanuar 1647 – 20. aprill 1706) oli Lubomirskite aadlisuguvõsast pärit Poola-Leedu suurhetman, väejuht, magnaat ja poliitik. Ta osales Viini lahingus ning Põhjasõjas. 
Elulugu.
Hieronim Augustyn Lubomirski sündis 1647. aastal Rzeszówis Jerzy Sebastian Lubomirski ja Konstancja Lubomirska (sünninimega Ligęza) peres.
1660. aastal sai temas Tynieci benediktiinide kloostri abt. Peatselt reisis ta Itaaliasse, kus astus Malta ordusse. 1665. aastal oli tema isa alustanud mässu kuningas Jan III Sobieski vastu, millega Hieronim keeldus liitumast. 1668. aastast osales ta kasakate hetman Petro Dorošenkoga sõjategevuses türklaste vastu. 1678. aastast kuni 1683. aastani oli ta Krooni suurlipnik. 1679. aastal külastas ta Louis XIV õukonda. 1681. aastal sai ta seimi marssaliks ning järgmisel aastal Krooni õukonnamarssaliks. Ta osales hiljem mitmetel Jan III korraldatud sõjakäikudel türklaste vastu. 1683. aastal osales ta ka Viini lahingus, kus oma vaprusega silma paistis.
1685. aastal abiellus Lubomirski Konstancja Bokumiga. Kuna ta oli olnud Malta ordu liige, põhjustas see kõrgemate vaimulike (eriti nuntsius Opizio Pallavicinis) rahulolematust. Lubomirski loobus orduliikmesusest ning sai paavstilt abielu kinnituse alles 1690. aastal.
Pärast Jan III surma toetas Lubomirski valimistel Conti printsi kandidatuuri, järgmiseks kuningaks valiti aga Saksi kuurvürst Friedrich August I (Poola kuningana August II). Peale kuningaks saamist proovis August II teda enda toetajate poole võita, ülendades Lubomirski Poola Krooni suurhetmaniks. 1702. aastal määras August II Lubomirski Krakówi kastellaaniks ning Krooni välihetmaniks. Lubomirski ühendas Poola-Leedu väed Augusti Saksi üksustega ning astus 19. juulil Kliszówi lahingus Karl XII Rootsi armee vastu. Lahingus juhatas Lubomirski isiklikult Poola husaaride rünnakut. Rünnaku ebaõnnestumise järel viis Lubomirski oma ratsaväe lahinguväljalt minema. 
1704. aastal liitus Lubomirski Varssavi konföderatsiooniga, mis tegutses Augusti vastu. Lubomirski polnud aga nõus sellega, et järgmiseks kuningaks saab Stanisław Leszczyński ning liitus peatselt Augustit toetava Sandomierzi konföderatsiooniga. 1705. aastal osales ta läbikukkunud rünnakus Varssavile. Samal aastal autasustati Lubomirskit Valge Kotka ordeniga.
Hieronim Augustyn Lubomirski suri 20. aprillil 1706.
Madal kühmik

Madal kühmik ("Melanoleuca humilis") on šampinjonilaadsete seltsi kuuluv liik seeni.
Mati Idlane

Mati Idlane (8. juuni 1938 Tartu – 8. detsember 2010 Keila vald) oli eesti korvpallur.
Ta lõpetas 1957. aastal Tallinna 2. Keskkooli, jätkas õpinguid aastatel 1957–1959 Tallinna Polütehnilise Instituudi majandusteaduskonnas ja 1963–1964 kaugõppes Moskva kooperatiivkaubanduse instituudis.
Idlane hakkas sportima käsipallitreeneri Enno Karrisoo õhutusel, tennist harjutas Evald Kree, jalgpalli Elmar Saare ning korvpalli Valentin Steinbergi, Heino Krevaldi ja Heino Kruusi juhendamisel. Ta võitis 1956. aastal Nõukogude Liidu koolinoorte spartakiaadil kuldmedali, mängis aastatel 1957–1958 NL-i meistrivõistlustel B-grupi võitnud ja kõrgliigasse pääsenud Tallinna Kalevi ning 1960 NL-i relvajõudude meistrivõistlustel kolmandaks tulnud Riia ASK meeskonnas, tuli 1955. aastal Eesti meistriks (1956 hõbe- ja 1957 pronksmedal).
Idlane töötas aastatel 1962–1995 Tallinna Kooperatiivkaubastus.
Isiklikku.
Tema isa oli korvpallur Karl-Richard Idlane, abikaasa võrkpallur Maris Idlane.
Tiia Viiron

Tiia Viiron (aastatel 1971–1982 Tiia Loomus; 30. juuni 1937 Tallinn – 22. aprill 2015 Tallinn) oli eesti auto- ja mootorrattaspordikohtunik. 
Ta lõpetas 1957. aastal Tallinna 2. Keskkooli.
Viiron harrastas mootorrattasporti Jaan Küünemäe juhendamisel tehnikaspordiklubis Võit ning tegutses ligi 40 aastat auto- ja mootorrattaspordikohtunikuna (1975. aastast üleliiduline kategooria). Ta kuulus Kalevisse, aastatel 1975–1988 Autospordi- ja 1975–1991 Mootorrattaspordiföderatsiooni presiidiumi (sh oli presiidiumi liige ja peasekretär) ning töötas 1974–1992 ALMAVÜ Vabariikliku Tehnika- ja Spordiklubi / Tehnikaspordiliidu vaneminstruktorina ja Mootorrattaspordiföderatsioonis.
Jüri Õruste

Jüri Õruste (11. aprill 1937 Tallinn – 15. aprill 1978 Tallinn) oli eesti metsasarvemängija ja orkestrijuht.
Ta lõpetas 1957. aastal Tallinna 2. Keskkooli, kus mängis puhkpilliorkestris, 1961. aastal Tallinna Muusikakooli (õpetaja Robert Kasemägi) ja 1966. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi Mart Paemurru klassi.
Õruste mängis mitmes puhkpilliorkestris, juhatas aastatel 1958–1960 Tallinna 2. Keskkooli, 1960–1966 Eesti Tarbijate Kooperatiivide Vabariikliku Liidu ja 1966–1968 jalatsivabriku Kommunaar puhkpilliorkestrit, oli 1962–1974 Estonia, 1964–1967 Aleksander Rjabovi kergemuusikaorkestri ja 1974–1978 Eesti NSV Riikliku Sümfooniaorkestri orkestrant ning 1973–1977 Tallinna Muusikakoolis õpetaja ja orkestrijuht.
Hendrik Voll

Hendrik Voll (sündinud 2. mail 1980 Tallinnas) on eesti tehnikateadlane.
Haridus.
Hendrik Voll lõpetas Tallinna Reaalkooli 1998 ning bakalaureuseõppe Tallinna Tehnikaülikooli ehitusteaduskonnas kütte ja ventilatsiooni erialal 2002. Ta omandas Chalmersi Tehnikaülikoolis Rootsis magistrikraadi hoonete tehnosüsteemide alal 2005 ning doktorikraadi hoonete energiatõhususe ja arhitektuuri alal 2008. Oli külalisdoktorant Washingtoni Ülikoolis Seattle'is 2005–2007 ja täiendas end järeldoktorina Oregonis 2011–2013.
Töökäik.
Hendrik Voll töötab Tallinna Tehnikaülikoolis aastast 2009. Ta oli keskkonnatehnika instituudis teadur 2009, dotsent 2009–2013 ning professor, kütte ja ventilatsiooni õppetooli juhataja 2013–2016; professor ehituse ja arhitektuuri instituudis 2017. Oli TTÜ ehitusteaduskonna õppeprodekaan 2015–2016. 2017-2025 TTÜ õppeprorektor, alates 2025 sihtkapitali ja üliõpilasarengu prorektor.
Teadustöö.
Põhiline uurimisvaldkond on hoonete sisekliima ja energiatõhusus.
Helicobasidium purpureum

Helicobasidium purpureum on liik kandseeni. 
Seen põhjustab lillat juuremädanikku porgandil, kuid esineb ka mädaneval kuusekoorel.
Enn Kääni

Enn Kääni (sündinud 4. aprill 1938 Tallinnas) on eesti endine ujuja, veepallur ja treener.
Ta lõpetas 1957. aastal Tallinna 2. Keskkooli ja 1962. aastal Tallinna Pedagoogilise Instituudi kehakultuuriteaduskonna.
Kääni hakkas 1948. aastal iseseisvalt harrastama pallimänge, kergejõustikku, suusatamist ja ujumist, alustas 1950. aastal ujumis- ja veepallitreeninguid Tallinna Spartakis Eduard Takkeri õpilasena, jätkas Tallinna Kalevis Uno Tõnnuse juhendamisel. Ta võitis Eesti meistrivõistlustel ujumises ja veepallis medaleid (1954, 1957–1960), püstitas Eesti rekordi teateujumises, kuulus 1957–1960 Eesti ujumiskoondisse ja 1956–1959 veepallikoondisse, töötas 1962–1992 ujumistreenerina Vorkutas, Tallinna Kalevi ujumiskoolis ja Tallinna Spordiinternaatkoolis. 
Tema õpilaste hulgas on Ivar Stukolkin, Hele Viilep, Priit Otti, Urmas Toome, Toni Meijel, Kaupo Mast, Riho Kangur, Artur Tikkerbär.
Adam Mikołaj Sieniawski

Adam Mikołaj Sieniawski (u. 1666 – 18. veebruar 1726) oli Poola-Leedu magnaat ning Krooni välihetman ja suurhetman. Ta osales Jan III Sobieski sõjakäikudes türklaste vastu ning Põhjasõjas. Ta oli Sieniawskite aadlisuguvõsa viimane meesliini esindaja.
Elulugu.
Adam Mikołaj Sieniawski sündis 1666. aasta paiku Mikołaj Hieronim Sieniawski ja Maria Cecilia Radziwiłłi perekonda. Kuna Adam Mikołajl oli imikuna kehv tervis, kinkis tema isa 1668. aastal Podkamieńi dominiiklaste kloostrile kuldketi. 1683. aastal võttis ta Jan III Sobieski juhatusel osa sõjakäigust türklaste vastu ning osales ka Viini lahingus. Samal ajal suri ka tema isa katku. 1684–1686 osales Sieniawski õppereisil Euroopas. Peale reisilt naasmist abiellus ta Elżbieta Helena Lubomirskaga. Abielust sündis tütar Maria Zofia, kes hiljem abielus Leedu välihetman Stanisław Ernest Denhoffi ning August Aleksander Czartoryskiga. Alates 1692. aastast oli Adam Mikołaj Sieniawski Bełski vojevood.
Jan III Sobieski surma järel toetas Sieniawski koos teiste magnaatidega Hieronim Augustyn Lubomirski eestvedamisel Conti printsi kandidatuuri. Kui aga Lubomirski Saksi kuurvürst Friedrich August I (Poola kuningana August II) toetajate poole läks, tegi seda ka Sieniawski. Põhjasõja algul ei soovinud sõda ei Rootsi ega Venemaaga, vaid et kaubandus maadega Daugava jõe taga vabaks jääks.
1702. aastal määrati Sieniawski Krooni välihetmaniks. Sama aasta 19. juulil ukj osales ta Kliszówi lahingus. Zaporižžja kasakate ülestõusu ajal hõivas Semen Palii tema valduses olnud Międzybóżi küla. Sieniawski vallutas selle järgmisel aastal tagasi ning alustas asulas suuri ehitustöid. 
29. oktoobril 1706 võttis Sieniawski osa Kaliszi lahingust. Samal aastal ülendati ta suurhetmaniks. Tal oli pärast August II troonist loobumist võimalus ka ise Poola kuningaks saada, kuid tema kandidatuur kukkus läbi. 1704–1708 oli ta kirjavahetuses Ivan Mazepaga, kes lootis teda Vene-vastasesse koalitsiooni tuua. 1710. aastal sai temast Krakówi kastellaan. 1715. aastal moodustati Augusti ning Saksi vägede vastu Tarnogródi konföderatsioon. Sieniawski jäi erapooletuks, kuid vangistati konföderaatide poolt. Teda on autasustatud Valge Kotka ordeniga.
Adam Mikołaj Sieniawski suri 18. veebruaril 1726 Lvivis.
Sylvinho

Sylvio Mendes Campos Júnior (tuntud kui Sylvinho; sündinud 12. aprillil 1974 São Paulos) on Brasiilia jalgpallitreener ja endine jalgpallur (vasakkaitsja).
Jalgpallurikarjääri jooksul mängis Sylvinho Brasiilia klubis Corinthians (1994–1999), Inglismaa klubides Londoni Arsenal (1999–2001 ja 2009–2010) ning Hispaania klubides Celta de Vigo (2001–2004) ja FC Barcelona (2004–2009). 1998. aastal tuli ta Corinthiansega Brasiilia meistriks. Arsenalis mängides valiti Sylvinho hooajal 2000/01 Inglismaa kõrgliiga hooaja sümboolsesse koosseisus. Barcelonaga tuli ta Hispaania meistriks kolm korda, lisaks võitis ta hooaegadel 2005/06 ja 2008/09 klubiga UEFA Meistrite Liiga.
Brasiilia jalgpallikoondises mängis 2000–2001 aastatel kokku kuus korda. Varumängijana kuulus ta Brasiilia koondisse juba 1998. aasta CONCACAF Gold Cup'il.
2019. aasta mais sai Sylvinho Prantsusmaa kõrgliigaklubi Lyoni Olympique'i peatreeneriks. Lyon alustas hooaega 2019/20 võitudega Monaco (3:0) ja Angers' üle (6:0), kuid järgmise seitsme mänguga ei suutnud ta Lyoni võiduni enam viia ning ta vallandati 7. oktoobril 2019 pärast kaotust Saint-Étienne'ile.
2021. aasta mais asus ta juhendama Brasiilia klubi Corinthians, kus ta oli jalgpallurikarjääri ka alustanud. 2021. aastal saavutas ta Corinthiansega Brasiilia kõrgliigas viienda koha, mis oli Corinthianse parim koht Brasiilia kõrgliigas pärast 2017. aastat, mil Corinthians Brasiilia meistriks tuli. Corinthiansi peatreeneri kohalt vallandati ta 2022. aasta veebruaris.
2023. aasta jaanuaris sai ta Albaania jalgpallikoondise peatreeneriks. Samal ajal said koondise abitreeneriteks Pablo Zabaleta ja Doriva.
Toomas Bernstein

Toomas Bernstein (30. aprill 1939 Tallinn – 5. mai 2025) oli eesti autosportlane ja autospordi treener. 
Ta lõpetas 1957. aastal Tallinna 2. Keskkooli ja 1962. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi. 
Bernstein hakkas autosporti harrastama 1963. aastal Aleksander Tõkke juhendamisel. 
1968. aastal tuli ta koos Heino Sepaga autorallis Moskvitš 408 klassis Nõukogude Liidu meistriks ning saavutas 1972. aasta Nõukogude Liidu meistrivõistlustel kuni 1600 cm³ klassis pronksmedali. Talirallil võitis ta 1969. ja 1970. aastal hõbemedali ning 1972. aastal pronksmedali. 1973. aastal sai ta esimese eestlasena MM-i etapil 1. koha ja EM-i etapil 4. koha. 
Lisaks tuli ta autorallis Eesti meistriks aastatel 1966 ja 1969 veoautode klassis, 1968. aastal Moskvitš 408 ja 1971. aastal Moskvitš 412 klassis. Samuti võitis ta 1969. ja 1970. aastal pronksmedali Moskvitš 412 klassis. 
Aastast 1967 tegi Toomas Bernstein karjääri ametnikuna, kui asus täitma rolli ENSV Autospordiföderatsiooni sekretäri ametis. 
Bernstein töötas ka Vasalemma sovhoosi parteisekretärina.
Isiklikku.
Tema tädipoeg on keemik Ott Roots.
Altheim (Ülem-Austria)

Altheim on linn ("Stadtgemeinde") Austrias Ülem-Austria liidumaal Braunau am Inni ringkonnas Innvierteli piirkonnas. See asub Inni väikese lisajõe Mühlheimer Ache ääres.
Vaatamisväärsusi.
1985. aastal avastasid arheoloogid Altheimi lähedal asuvalt põllumaalt Rooma villa varemed. Linnas on nendele leidudele pühendatud Rooma muuseum Ochzethaus.
Murat Yakin

Murat Yakin (sündinud 15. septembril 1974 Baselis) on Šveitsi jalgpallitreener ja endine jalgpallur (keskkaitsja).
Jalgpallurikarjääri jooksul mängis Yakin Šveitsi klubides Grasshoppers (1992–2007) ja FC Basel (2000 ja 2001–2006), Saksamaa klubides VfB Stuttgart (1997–1998) ja 1. FC Kaiserslautern (2000–2001) ning Türgi klubis Fenerbahçe (1998–2000). Baselis mängides tuli aastatel 2002, 2004 ja 2005 Šveitsi meistriks. 2002. aastal valiti Yakin Šveitsi kõrgliiga aasta parimaks mängijaks.
Šveitsi jalgpallikoondises mängis Yakin aastatel 1994–2004 kokku 49 korda ja lõi neli väravat.
Treenerina on ta juhendanud eelkõige Šveitsi klubisid, sealhulgas FC Thuni (2009–2011), FC Luzerni (2011–2012), FC Baseli (2012–2014), FC Schaffhauseni (2016–2017 ja 2019–2021), Grasshoppersi (2017–2018) ja FC Sioni (2018–2019). Lisaks oli ta 2014. aasta juunist kuni 2015. aasta maini Venemaa klubi Moskva Spartaki peatreener. Peatreenerina tuli ta Šveitsi meistriks Baseliga aastatel 2013 ja 2014. Hooaegadel 2013/14 ja 2017/18 valiti Yakin 
2021. aasta augustis hakkas Yakin juhendama Šveitsi jalgpallikoondist.
Tema noorem vend on samuti endine jalgpallur Hakan Yakin, kes mängis Šveitsi koondises aastatel 2000–2011.
Maximilian Mittelstädt

Maximilian Mittelstädt (sündinud 18. märtsil 1997 Berliinis) on Saksamaa jalgpallur, kes mängib vasakkaitsjana Saksamaa kõrgliigaklubis VfB Stuttgart ja Saksamaa jalgpallikoondises.
2012. aastal liitus ta Hertha BSC noortesüsteemiga. Hertha põhimeeskonnas debüteeris ta Saksamaa kõrgliigas 2. märtsil 2016 mängus Frankfurdi Eintrachti vastu. Hertha põhikoosseisus mängis ta alates hooajast 2018/19. Esimese värava lõi ta Hertha meeskonnas 30. oktoobril 2018 mängus SV Darmstadt 98 vastu.
2023. aasta juunis sõlmis ta kolmeaastase lepingu Stuttgardiga. Hooajal 2023/24 oli Mittelstädt Saksamaa kõrgliigas parim mängija edukate triblingute tegemises.
Aastatel 2014–2019 mängis Mittelstädt Saksamaa noortekoondistes. 2019. aastal saavutas ta Saksamaa kuni 21-aastaste koondisega Euroopa omavanuste meistrivõistlustel teise koha. Saksamaa jalgpallikoondises debüteeris Mittelstädt 23. märtsil 2024 sõprusmängus Prantsusmaa vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta kolm päeva hiljem sõprusmängus Hollandi vastu.
Florian Wirtz

Florian Richard Wirtz (sündinud 3. mail 2003 Pulheimis) on Saksamaa jalgpallur, kes mängib ründava poolkaitsja või vasaku äärepoolkaitsjana Saksamaa kõrgliigaklubis Leverkuseni Bayer ja Saksamaa jalgpallikoondises.
Aastatel 2010–2020 kuulus ta 1. FC Kölni noortesüsteemi. 2020. aasta jaanuaris liitus ta Leverkuseni Bayeriga. Saksamaa kõrgliigas debüteeris Wirtz 18. mail 2020 mängus Bremeni Werderi vastu. 17 aasta ja 15 kuu vanuselt sai ta Leverkuseni noorimaks debütandiks. Esimese värava lõi ta liigas sama aasta 6. juunil mängus Müncheni Bayerni vastu. 17 aasta ja 34 päeva vanuselt sai ta kõige nooremaks väravalööjaks Saksamaa kõrgliigas. 
Hooajal 2020/21 lõi ta Saksamaa kõrgliigas 29 mänguga viis väravat ja Hooajal 2021/22 24 mänguga seitse väravat. 2022. aasta märtsis sai ta põlvevigastuse, mistõttu jäi väljakult kümneks kuus eemale.
Hooajal 2023/24 lõi ta Saksamaa kõrgliigas 11 väravat ja andis 11 väravasöötu. Samal hooajal tuli ta Leverkuseni Bayeriga Saksamaa meistriks ning Wirtz valiti liigahooaja parimaks mängijaks ja sümboolsesse koosseisu.
Saksamaa jalgpallikoondises debüteeris Wirtz 2. septembril 2021 MM-i valikmängus Liechtensteini vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 23. märtsil 2024 sõprusmängus Prantsusmaa vastu.
Robert Andrich

Robert Andrich (sündinud 22. septembril 1994 Potsdamis) on Saksamaa jalgpallur, kes mängib keskpoolkaitsjana Saksamaa kõrgliigaklubis Leverkuseni Bayer ja Saksamaa jalgpallikoondises.
Ta alustas klubikarjääri Saksamaa klubis Hertha BSC, mille noortesüsteemiga liitus ta 2003. aastal. Aastatel 2012–2015 mängis ta Hertha reservmeeskonnas Saksamaa tugevuselt neljandas liigas, kuid liigadebüüti ta Hertha põhimeeskonnas ei teinud.
Aastatel 2015–2016 mängis ta Saksamaa tugevuselt kolmanda liiga klubis Dresdeni Dynamo ja 2016–2018 samasse liigasse kuuluvas Wiesbadeni SV Wehenis. Hooajal 2018/19 mängis ta Saksamaa esiliigaklubis 1. FC Heidenheim.
Aastatel 2019–2021 mängis ta kaks hooaega 1. FC Union Berlinis. 2021. aasta augustis sõlmis ta viieaastase lepingu Leverkuseni Bayeriga. Hooajal 2023/24 tuli ta Leverkuseniga Saksamaa meistriks, lisaks võideti samal hooajal Saksamaa karikavõistlused.
Aastatel 2011–2013 mängis Andrich Saksamaa noortekoondistes. Saksamaa jalgpallikoondises debüteeris Andrich 21. novembril 2023 sõprusmängus Austria vastu.
Teodors Celms

Teodors Celms (saksa keeles ka Theodor Celms; 14. juuni (vkj 2. juuni) 1893, Pedele mõis, Valka kihelkond, Liivimaa kubermang – 14. veebruar 1989, Austin, Texase osariik, USA) oli Läti filosoof.
Celms sündis Pedeles mõisa talumehe peres ja õppis Valka kommertskoolis. Tema vanem vend Jūlijs Celms oli tuntud sotsiaaldemokraatlik poliitik. 1912. või 1913. aastast kuni 1920. aastani õppis ta Moskva ülikoolis rahvamajandust ja filosoofiat neokantiaanide Aleksandr Vvedenski ja Georgi Tšelpanovi juures. Pärast lühikest Lätis viibimist jätkas ta filosoofiaõpinguid 1922–1925 Freiburgi ülikoolis neokantiaani Heinrich John Rickerti ja tema järeltulija, fenomenoloogia ühe rajaja Edmund Husserli käe all. Saksamaal kaitses ta 1923. aastal ka doktorikraadi, misjärel naasis Lätti, kus õpetas filosoofiat. 1927. aastal sai Celmsist Läti ülikooli privaatdotsent ja 1936. aastal, pärast Läti ülikoolis teise doktorikraadi kaitsmist, professor filosoofia kateedris. Seal tegeles ta Husserli fenomenoloogia küsimuste ja loogikaga. Ühtlasi pidas ta loenguid Riia Herderi Instituudis.
1944. aastal põgenes Celms Saksamaale, kus kuni 1949. aastani töötas professorina Göttingeni ülikoolis ja Balti Ülikoolis, tehes koostööd Nicolai Hartmanniga. 1949. või 1950. aastal emigreerus ta USA-sse, kus jätkas akadeemilist karjääri teadlase ja õppejõuna Augustana College'is Rock Islandis Illinois' osariigis. Seal õpetas ta filosoofiat ja sotsioloogiat, kuni emeriteerus 1963. aastal. 1967–1975 pidas ta osaajalise professorina loenguid kultuurifilosoofiast. Pärast emeriteerumist ja naise surma kolis Celms Austinisse Texase osariigis. Ta on maetud Rock Islandi kalmistule.
Teodors Celms tegeles eluaeg fenomenoloogiaga, kuid oli ka Husserli idealismi kriitik; ennast nimetas ta kriitiliseks realistiks. Ta avaldas esimese mahuka monograafia Edmund Husserlist. Kokku ilmus tema sulest neli raamatut ja üle saja teadusartikli.
Celmsi tööd fenomenoloogias hakati Lätis taas käsitlema 1970. aastatel. 1990. aastatest on Lätis arenenud fenomenoloogiakoolkond, millele tal on olnud suur mõju. Põhjalikult on Celmsi pärandiga tegelenud Juris Rozenvalds.
Isiklikku.
1920. aastal abiellus ta Vera Vihrovaga (1901–1977), kellega sai kolm last: Isolde, Dagmāra ja Pēterise. Tema hobideks olid fotograafia ja viiulimäng.
Mälestuse jäädvustamine.
1993. aastal toimunud Läti IV rahvusvaheline filosoofiakonverents "Dimensions of European Philosophy: Regional and National" oli pühendatud Celmsi 100. sünniaastapäevale.
19. septembril 2007 toimus Valkas Celmsile pühendatud teaduskonverents.
22. septembril 1998 asutas Läti Teaduste Akadeemia Teodor Celmsi auhinna filosoofias.
UNA Eesti

Eesti Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni Ühing (lühidalt UNA Eesti või Eesti ÜRO Ühing) on mittetulundusühing, mis toetab ja edendab kodanikuühiskonna kaasatust ÜROga ja sellega kaasnevate teemadega Eestis.
Tegevused.
UNA Eesti eesmärk on tugevdada teadlikkust ÜROst ja sellega seonduvatest teemadest Eestis – ja tugevdada Eesti ning Eesti kodanikuühiskonna kõlapinda ÜROs.
Temaatiliselt katavad UNA Eesti tegevused terve hulga teemasid millega ÜRO tegeleb: turvalisus ja desarmeerimine, jätkusuutlik areng ning inimõigused ja ka uuemad teemad nagu näiteks migratsioon, kliima ja keskkond. 
UNA Eesti tegevused jaotuvad neljaks: teavitamine, õppimine, uurimine ja kaasamine. Nende nelja tegevuse kaudu katab UNA Eesti teemasid ja küsimusi, mis hõlmavad organisatsiooni eesmärke.
Teavitamine tähendab teadlikkuse tõstmist teemade, trendide ja arengute osas, mis ei pruugi olla aktuaalsed avalikus arutelus, kuid on siiski kesksed miljonite inimeste elus ja heaolus üle maailma ja Eestis.
Õppetegevuste eesmärk on panustada faktipõhisesse hästi informeeritud avalikku arutellu ÜRO teemadel. UNA Eesti tegevused selle raames on:
NextGen UN.
2025. aastal alustas ÜRO Ühing Erasmus+ osalusprojekti, mida kaasrahastas Euroopa liit. Projekti raames viiakse ellu kaks noortele suunatud üritust, koolikülastusi vähemalt kuues erinevas maakonnas ja Eesti ainus üliõpilastele suunatud ÜRO simulatsioon. 
Esimene üritus, konverents "Kuidas saad Sina maailma muuta?" toimus 31. märtsil Eesti välisministeeriumis. Osales üle 150 noore ning kõnelejate seas olid välisminister Margus Tsahkna ja riigikogu liige Raimond Kaljulaid.