Oksitaaniromaani keeled

Oksitaaniromaani keeled või gallonarbonni keeled (katalaani: "llengües occitanoromàniques"; oksitaani: "lengas occitanoromanicas") või harvemini idaibeeria keeled on romaani keelterühma haru, mis hõlmab Lõuna-Prantsusmaa ja Põhja-Hispaania osades kõneldavaid katalaani/valentsia, oksitaani keeli.
Ulatus.
Rühm hõlmab Prantsusmaa lõunaosa (Oksitaania koos Põhja-Katalooniaga), Ida-Hispaania (Kataloonia, Valencia, Baleaarid, La Franja, Carche, Põhja-Aragón) keeli koos Andorra, Monaco, osadega Itaaliast (Oksitaani orud, Alghero, Guardia Piemontese) ning ajalooliselt Tripoli krahvkonda ja Aragóni krooni valdusi. Selle keelterühma olemasolu arutatakse nii keelelistel kui ka poliitilistel alustel.
Katalaani keele klassifikatsioon.
Mõnede keeleteadlaste arvates tuleks nii oksitaani kui ka katalaani/valentsia keeli galloromaani keelteks pidada. Teised keeleteadlased nõustuvad oksitaani keele osas, kuid peavad katalaani ja aragoni keeli iberoromaani keelte osaks.
Arutelu teema on nii poliitiline kui ka keeleline, sest jaotus galloromaani ja iberoromaani keelteks tuleneb praegustest rahvusriikidest Prantsusmaast ja Hispaaniast ning põhineb seega pigem territoriaalsetel kui ajaloolistel ja keelelistel kriteeriumidel. Üks Pürenee poolsaare keelte ühtsuse peamisi pooldajaid oli Hispaania filoloog Ramón Menéndez Pidal ja pikka aega on oksitaani ja katalaani keelte sugulust toetanud ka teised, nagu Šveitsi keeleteadlane Wilhelm Meyer-Lübke ("Das Katalanische", Heidelberg, 1925). Veelgi enam, tõsiasi, et aragoni keelt pole nii palju uuritud kui katalaani ja oksitaani keelt, peavad paljud inimesed seda hispaania keele murdeks.
8.–13. sajandini ei olnud Oksitaania ja Kataloonia vahel selget keelelist vahet. Näiteks provansaali trubaduur Albertet de Sestaro ütleb: "Mungad, öelge mulle, kummad teie teadmiste kohaselt on paremad: prantslased või katalaanid? ja siia panen ma Gaskoonia, Provence'i, Limousini, Auvergne'i ja Viennoisi, samas kui seal on kahe kuninga maa". Marseilles nimetatakse tüüpilist provansaali laulu katalaani lauluks.
Sisemine variatsioon.
Enamik keeleteadlasi eraldab katalaani ja oksitaani keele, kuid oksitaani keeleteadlased on oma uuringutes käsitlenud mõlemat keelt ühtsena, püüdes liigitada oksitaani keele murdeid supradialektaalsetesse rühmadesse, nagu on Pierre Beci ja viimati Domergue Sumieni puhul.
Mõlemad ühinevad akvitaanipürenee või eelibeeria rühma, sealhulgas katalaani, gaskooni ja osaliselt langedoki murre, jättes ülejäänud oksitaani keele ühte (Sumien: arverni-vahemere) või kahte rühma (Bec: arverni-vahemere, keskoksitaani).
Vastus küsimusele, kas gaskooni või katalaani tuleks pidada oksitaani keele murreteks või eraldi keelteks, on pikka aega olnud pigem arvamuse või kokkuleppe küsimus, mitte teaduslikul alusel. Kaks hiljutist uuringut toetavad aga seda, et gaskooni peetakse eraldiseisvaks keeleks. Stephan Koppelberg kasutas selle probleemi lahendamiseks esimest korda kvantifitseeritavat statistikapõhist lähenemisviisi. Saadud tulemuste põhjal järeldab ta, et katalaani, oksitaani ja gaskooni tuleks pidada kolmeks erinevaks keeleks. Hiljuti näitasid Y. Greub ja J.P. Chambon (Sorbonne'i ülikool Pariisis), et protogaskooni moodustumine oli lõppenud juba 7. sajandi eelõhtul, samas kui protooksitaani ei olnud sel ajal veel moodustatud. Need tulemused ajendasid keeleteadlasi loobuma gaskooni tavapärasest klassifikatsioonist, eelistades "erineva keele" alternatiivi. Mõlemad uuringud toetasid nii keskaegse oksitaani kui ka keskaegse gaskooni keele spetsialisti Kurt Baldingeri varajast intuitsiooni, kes soovitas oksitaani ja gaskooni keeli klassifitseerida eraldi keeltena.