tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Tuumaallveelaev

Tuumaallveelaev ehk aatomiallveelaev on allveelaev, mille jõuallikas ja pardasüsteemid saavad energiat ühest või mitmest tuumkütusega laetud tuumareaktorist.
Kirjeldus.
Tuumaallveelaeval on märgatavad eelised "tavalise", harilikult diisel-, ja elektrimootori jõul liikuvate allveelaevade ees. Tuumareaktor ei vaja tööks õhku ja see vabastab laeva vajadusest sageli pinnale tõusta. Reaktori toodetav energia võimaldab laeval arendada kestvalt suurt kiirust ja kuna tuumkütust kulub suhteliselt vähe, siis ei ole seda ka tarvis sageli täiendada. Tuumaallveelaev võib jääda vee alla seniks, kuni laevas näiteks meeskonnal toit või laskemoon (torpeedod, raketid jne.) otsa saab. Tänapäevased tuumaallveelaevad on mõeldud kasutamiseks näiteks 25 aasta vältel ja sel ajal ei ole mitte kordagi tarvis tuumkütusevaru täiendada. Seevastu traditsioonilised diiselelektrilised allveelaevad võivad vee alla jääda kõigest mõneks päevaks ja arendada tippkiirust ainult mõne tunni vältel.
Tuumaallveelaeva puuduseks on vastava tehnoloogia kallidus ja tuumajäätmete käitlemine (mahakantud laevade reaktorid), mistõttu selliseid laevu saavad endale lubada vähesed riigid.
Ajalugu.
Esimesena esitas idee tuumajõul liikuvast laevast USA Mereuuringute Laboratooriumi töötaja Ross Gunn 1939.
Esimene aatomiallveelaev ja ühtlasi esimene tuumalaev üldse oli USA allveelaev Nautilus (SSN-571) (1955–1980). Nautilus võis vee alla jääda 4 kuuks järjest, enne kui pidi pinnale tõusma.
Nautiluse ehitamine sai võimalikuks tänu USA Aatomienergia Komisjoni merereaktorite osakonna teadlaste ja inseneride rühma edukale arendustööle tuumareaktorite väljatöötamise alal. 1951. aasta juulis eraldas USA Kongress raha maailma esimese tuumaallveelaeva ehitamiseks. Ehitustöid juhtis kapten Hyman Rickover, kes hiljem sai admiraliks ja merereaktorite osakonna juhiks. Allveelaev oli 97,5 m pikk ja maksis 55 miljonit USA dollarit. Laev lasti vette 21. jaanuaril 1954 ja võeti teenistusse 30. septembril 1954.
1950. aastate algul hakkas tuumaallveelaeva välja töötama ka NSV Liit. Töid juhtis Anatoli Aleksandrov, kellest hiljem sai Kurtšatovi instituudi juht. Esimene Nõukogude tuumaallveelaev Leninski Komsomol lasti vette 9. oktoobril 1957 ja võeti teenistusse 1. juulil 1958. Laev oli 107,4 m pikk.
1963 ehitasid tuumaallveelaeva oma laevastikule Suurbritannia, 1969 Prantsusmaa ja 1974 Hiina.
NSV Liidus oli neli tuumaallveelaevade ehitamise ettevõtet: Severodvinskis Sevmaš, Peterburis Admiralteiskije Verfi, Gorkis Krasnoje Sormovo ja Amuuri-äärses Komsomolskis Amurski Zavod. Külma sõja ajal suudeti igaühes neist neljast tehasest ehitada 5–10 tuumaallveelaeva aastas. Kuni 1997. aastani ehitas NSV Liit ja selle järglane Venemaa 245 tuumaallveelaeva, rohkem kui kõik ülejäänud maailma riigid kokku.
Tänapäeval on tuumaallveelaevad kuue riigi laevastikus: Venemaal, USA-s, Prantsusmaal, Suurbritannias, Hiinas ja Indias. Mitmes muuski riigis, sealhulgas Argentinas ja Brasiilias, töötatakse samuti tuumaallveelaevu välja.
Aatomidiplomaatia

Aatomidiplomaatia on tuumarelva omamise või selle hankimise võimaluse kasutamine teistele riikidele surve avaldamiseks.
Tuumakaitse

Tuumakaitse (ka "aatomikaitse") on vägede kaitsmine tuumarelva eest.
Tuumamootor

 
Tuumamootor ehk aatomimootor on hüpoteetiliselt võimalik mootor, mis muundab tuumaenergia vahetult mehaaniliseks energiaks. 
Tuumamootori tehniline lahendus puudub.
Aatomimudel

Aatomimudel on atomistikas või uusaegses keemias või füüsikas kasutatav aatomi mudel.
Aatomimudeleid.
Demokritose atomistika.
Demokritos (umbes 400 eKr) postuleeris, et on olemas mitmesuguse kujuga tahked massiivsed jagamatud osakesed (aatomid). Nad võivad olla ümmargused, siledad, ebakorrapärased, kõverad jne; nad erinevad ainult kujult. Nende erinevatest kombinatsioonidest moodustuvad meile tuntud kehad. Kehade erinevus sõltub aatomite erinevusest ning nende vastastikusest asendist.
Daltoni mudel.
John Dalton avaldas 1808 raamatu "A New System of Chemical Philosophy", milles ta esitas hüpoteesi, et igale keemilisele elemendile vastab jagamatu osake (aatom). Eri elementide aatomid erinevad massi poolest. Ühe elemendi aatomid on ühesuguse suuruse ja massiga. Eri keemilistes ainetes on aatomid omavahel ühendatud; keemiliste reaktsioonide käigus muutub selle ühenduse viis. Keemilised protsessid ei saa aatomeid tekitada ega purustada.
Dünamiidimudel.
Philip Lenardi dünamiidimudeli (1903) järgi koosnevad aatomid suurelt jaolt tühjast ruumist pöörlevate elektriliste dipoolide (dünamiidide) vahel.
Thomsoni aatomimudel.
Joseph John Thomsoni välja töötatud Thomsoni aatomimudeli (1903) järgi koosneb aatom ühtlaselt jaotunud positiivsest elektrilaengust ja negatiivse elektrilaenguga elektronidest, mis selles liiguvad.
Planetaarmudel.
Planetaarmudeli (1904) järgi on aatom suur positiivse elektrilaenguga kera, mida ümbritsevad negatiivse elektrilaenguga elektronid. Analoogselt Saturni rõngaste stabiilsusega ennustas see mudel massiivset tuuma, mille ümber tiirlevad Coulombi seadusega seotud elektronid.
Rutherfordi aatomimudel.
Rutherfordi aatomimudeli (Ernest Rutherford, 1911) järgi koosneb aatom positiivselt laetud aatomituumast, mille arvel on peaaegu kogu aatomi mass, ja elektronkattest, mis sisaldab ümber tuuma tiirlevaid elektrone.
Bohri aatomimudel.
Bohri aatomimudeli (Niels Bohr, 1913) järgi koosneb aatom positiivse elektrilaenguga massiivsest tuumast ning elektronidest, mis tiirlevad ümber tuuma diskreetsetel ringjoonelistel orbiitidel.
Bohri-Sommerfeldi aatomimudel.
Bohri-Sommerfeldi aatomimudel (Arnold Sommerfeld, 1916) on Bohri aatomimudeli edasiarendus, mis näeb ette ka ellipsikujulisi orbiite.
Orbitaalimudel.
Orbitaalimudel (1928) on kvantmehaanikal põhinev aatomimudel, mille järgi aatom koosneb aatomituumast, mida ümbritsevad orbitaalid. Orbitaalid on Schrödingeri võrrandi lahendid. Nende kuju tuleneb elektronide esinemise tõenäosusjaotusest.
Kihimudel.
Kihimudel lihtsustab aatomit, kujutades seda positiivse elektrilaenguga aatomituumana, mida ümbritsevad kerakihid, kus asuvad elektronid. Elektronide liikumise kohta ei öelda selles mudelis midagi.
Kerapilvemudel.
Kerapilvemudel ehk Kimballi aatomimudel on koolis sageli kasutatav aatomimudel, orbitaalimudeli lihtsustus.
Ljudmõla Pavlitšenko

Ljudmõla Pavlitšenko (12. juuli 1916 – 10. oktoober 1974) oli snaiper, sõjaveteran, poliitik.
Elulugu.
Ljudmõla Pavlitšenko oli teise maailmasõja ajal Nõukogude Liidu Punaarmees teeninud snaiper. Teda meenutatakse kui 309 vaenlase sõduri hävitajat. Ta osales Punaarmeega Odessa ja Sevastopoli piiramisel, lahingutes Idarinde varajastes staadiumides. Tema 309 tapetud vaenlase skoor paigutab tõenäoliselt ta kõigi aegade viie parima snaiperi hulka, kuid tema tapmiste arv võib olla märkimisväärselt suurem, kuna kinnitatud tapmine peab olema kolmanda osapoole tunnistatud.
Pärast seda, kui ta lahingus sai mürsuhaavata, evakueeriti ta Moskvasse. Pärast vigastustest taastumist koolitas ta teisi Punase Armeega snaipreid ning oli Punase Armeega avalik esindaja. 1942. aastal tegi ta ringreisi Ameerika Ühendriikidesse, Kanadasse ja Ühendkuningriiki. Pärast sõja lõppu 1945. aastal määrati ta Nõukogude mereväe vanemteaduriks. Ta suri 58-aastaselt insuldi tagajärjel.
Ljudmila Belova sündis 1916. aastal Vene Impeeriumi Kiievi kubermangus Bila Tserkvas (praegu Kiievi oblastis Ukrainas) Mihhail Belovi ja tema abikaasa Elena Trofimovna Belova (1897–1972) peres. Perekond kolis Kiievisse, kui Ljudmila oli 14-aastane. Tema isa oli Kommunistliku Partei liige ja teenis Punases Armees polgukomissarina, olles autasustatud Punase Lipu ordeniga. Lapsepõlves oli Ljudmila ennast kirjeldanud poisilikuna tüdrukuna, kes oli võistlushimuline sportlikes tegevustes. Kiievis liitus ta OSOAVIAKhIM-i lasketiiru klubiga, arenes amatöör-snaipriks ja teenis välja Vorošilovi snaipri märgi ja laskuri tunnistuse. 1937. aastal abiellus ta Aleksei Pavlitšenkoga ja sündis poeg Rostislav (1932–2007). Siiski lahutati abielu peagi ning Ljudmila läks elama oma vanemate juurde. Ta õppis õhtukoolis ja tegi selle kõrvalt koduseid töid. Päeval töötas ta lihvijana Kiievi Arsenal tehases. 1933. aastal astus ta Kiievi Ülikooli, kus õppis ajalugu ja kavatses saada teadlaseks ja õpetajaks. Seal võistles ta ülikooli kergejõustikumeeskonnas sprindis ja teivasületamises. Ta oli ka kuue kuu jooksul Punaarmee poolt snaipriõppekoolis registreeritud.
Ljudmõla Pavlitšenko pärand ulatub kaugemale tema sõjategevusest, olles inspireerinud paljusid naisi kogu maailmas, kes soovivad näidata üles julgust ja visadust oma eesmärkide saavutamisel.
Mälestuse jäädvustamine.
Pavlitšenko nime kannavad tänavad Ukrainas Sevastopolis ja Bila Tserkvas.
Louis Antoine de Bougainville

Louis Antoine, Bougainville'i krahv (12. november 1729 Pariis – 31. august 1811 Pariis) oli prantsuse sõjaväelane (viitseadmiral) ja meresõitja, esimese prantsuse ümbermaailmareisi juht.
Bougainville sündis notari pojana. Nooruses õppis ta õigusteadust, kuid loobus varsti sellest elukutsest. 1753 astus ta musketäride üksusse. 1754 avaldas ta artikli integraalarvutuse kohta, mis täiendas Guillaume de l'Hôpitali 1696 ilmunud raamatut "Lõpmata väikeste suuruste analüüs kõverate mõistmiseks". 1755 saadeti ta Londonisse Prantsusmaa saatkonda sekretäriks ja seal sai ta Kuningliku ühingu liikmeks.
Aastal 1764 asutas ta Falklandi saartel prantsuse koloonia Les nouvelles Malouines ('Uus-Malviinid'). See oli Prantsusmaa valitsuse projekt selle saarestiku koloniseerimiseks. Sellegipoolest rahastas ta põhiosa selle koloonia tegevusest ise. Esialgu koosnes koloonia ühest asulast, mis oli nimetatud Bougainville'i enese järgi ja kandis nime Port St. Louis. Kuigi selle rahvaarv ei ületanud kunagi 150 elanikku, tekitas see ometi Suurbritannias kadedust ja Hispaanias hirmu. Hispaania valitsus kartis, et Falklandi rajatakse mereväebaas, kust hakatakse ründama Peruust Hispaaniasse kulda vedavaid laevu. 31. jaanuaril 1767 müüs Bougainville Prantsuse valitsuse käsul saarestiku Hispaaniale ja Hispaania maksis talle selle eest 603 000 naela. Ühtlasi likvideeris Prantsusmaa valitsus asula, ehkki Hispaania valitsus mehitas selle kohe uuesti ja nimetas Puerto Soledadiks.
Aastatel 1766–1769 sooritas ta Prantsusmaa valitsuse käsul laeval "La Boudeuse" ümbermaailmareisi. See oli läbi aegade Prantsusmaa esimene ja kogu maailma 14. ümbermaailmareis. Selle reisi eesmärk oli tõsta Prantsusmaa mainet pärast kaotust Seitsmeaastases sõjas. See oli ühtlasi esimene ümbermaailmareis, mille tegid kaasa teadlased, nii loodusteadlased kui geograafid, teiste seas Philibert Commerçon, Jeanne Baret ja astronoom Pierre-Antoine Véron.
Louis Antoine de Bougainville'i järgi on nimetatud Bougainville'i saar ja taimeperekond "Bougainvillea".
Keskkonnaharidus

Keskkonnaharidus (inglise keeles "environmental education") on ühiskonnas käibivate looduskasutusse, üldökoloogiasse ja keskkonnaga seotud humanitaarharidusse puutuvate teadmiste, oskuste ja hoiakute ning väärtuste süsteemne edastamine.
Keskkonnahariduse laialdast õppekavadesse integreerimist on alates 1980. aastate teisest poolest tehtud eriti Põhjamaades. Seal on varem domineerinud loodusteaduslike ainete kõrval hakanud pearõhk minema keskkonnaga seotud ühiskonnateadustele.
Keskkonnahariduslikud asutused Eestis.
Eestis on loodud mitu keskkonnahariduskeskust ja loodushariduskeskust:
Loodushariduse andmisega tegelevad ka
Keskkonnahariduslike ettevõtmistega tegelevad ka looduskoolid — Palupõhja looduskool, Muraste looduskool, Mäe loodusmaja, Sagadi looduskool, Tipu looduskool.
17. oktoobril 2018 allkirjastasid Eesti haridus- ja teadusminister Mailis Reps ja Eesti keskkonnaminister Siim Valmar Kiisler keskkonnateadlikkuse ja -hariduse riikliku tegevuskava.
Keskkonnahoidlik tarbimine

Keskkonnahoidlik tarbimine ehk säästev tarbimine on tarbija teadlik valik tarbida võimalikult väikese keskkonnamõjuga kaupu ja teenuseid.
Keskkonnahoidlik tarbimine tähendab üldise tarbimise vähendamist, ökoloogilisi tehnoloogiaid, vastupidavaid ja parandatavaid tooteid, kordus- ja taaskasutust, toodete asendamist teenustega (nt auto üürimine selle omamise asemel) ja ühiskasutust. Sageli hõlmab keskkonnahoidlik tarbimine ka sotsiaalselt säästvaid aspekte, näiteks lapstööjõu vältimine.
Tarbimise keskkonnahoidlikkuse mõõtmiseks on mitmeid meetodeid. Neist tuntuim on ökoloogiline jalajälg.
Keskkonnaindikaator

Keskkonnaindikaator ehk keskkonnanäitaja ehk keskkonnamõõdik on näitaja, mis iseloomustab keskkonna seisundit ning selle mõju inimestele, ökosüsteemidele ja materjalidele.
Keskkonnaindikaatorid viies rühmas.
Euroopa Keskkonnaameti ja EUROSTAT-i kasutatavas DPSIR-mudelis jaotatakse keskkonnaindikaatorid viide rühma, mis kirjeldavad ühiskonna ja keskkonna vahelisi seoseid. Need viis rühma on:
1. liikumapanevad jõud ("driving forces") on inimtekkelised mõjurid, mis põhjustavad keskkonnakoormust (nt poliitikad, sotsiaal-majanduslik struktuur, eluviis);
2. koormuse- ehk surveindikaatorid ("pressure") peegeldavad inimtegevuse intensiivsust (nt taastumatute loodusvarade ja energia tarbimismahud, transpordimahud ja nende muutumine, saasteainete heitkogused);
3. seisundiindikaatorid ("state") näitavad surve tagajärjel muutuvat keskkonnaelemendi või terviku kvaliteeti ja/või kvantiteeti (nt vee ja õhu kvaliteet, liigiline arvukus, veekvaliteet, taastumatute loodusvarade kogused);
4. mõjuindikaatorid ("impact") mõõdavad seisundi muutuste tagajärgi inimesele, ökosüsteemidele ja tehiskeskkonnale (nt muutused ökosüsteemide viljakuses, toitainete ringes, inimese tervises);
5. vastumõjuindikaatorid ("response") iseloomustavad keskkonnaseisundi hoidmise või parandamise põhimõtteid ja tegevust (nt keskkonnainvesteeringud, keskkonnamaksud, korduskasutus, keskkonnaharidus, puhtam tootmine).
Keskkonnaindikaatorite rühmitamine ei ole absoluutne, vaid võib sõltuda probleemi käsitlusviisist.
Keskkonnainfo

Keskkonnainfo ehk keskkonnateave on igasugune kirjalik, suuline, visuaalne, elektrooniline jm info, mis kajastab inimest ümbritsevat ja mõjutavat keskkonda, samuti ökosüsteemide ja looduse mitmekesisuse seisundit. Info tegevuse või meetmete kohta, mis tõenäoliselt või tegelikult mõjutavad keskkonnaseisundit, samuti analüüside ja oletuste kohta, mida kasutatakse keskkonnaalaste otsuste langetamisel.
Liiapeksi–Loksa tee

Liiapeksi–Loksa tee (registrinumbriga 85) on üks Eesti tugimaanteedest. 
See saab alguse Tallinna–Narva tee 53. kilomeetril Kolga aleviku ja Liiapeksi küla piiril. Tee pikkus on 15,5 km. Tee lõpeb Loksa linnas Tallinna ja Rohuaia tänava ristmikul. Samas algavad Loksa–Viinistu tee ja Loksa–Pärispea tee. Loksa linna tänavana kannab see nime Tallinna tänav.
Asulad Liiapeksi–Loksa teel.
Kolga alevik, Kõnnu küla, Kolgaküla, Kotka küla, Loksa küla, Loksa linn.
Bahreini kuningas

Bahreini kuningas (araabia keeles ملك البحرين, "malik al-Baḩrayn") on alates 2002. aastast Bahreini riigipea tiitel. 
Bahreini kuningas on konstitutsiooniline monarh, kelle õigused ja kohustused on määratletud 2002. aasta põhiseaduses. Talle kuulub riigis peaaegu absoluutne võim. Muuhulgas kuulub kuninga kompetentsi Bahreini Rahvusassamblee ülemkoja 40 liikme nimetamine.
Bahreini kuninga tiitli võttis omale senine emiir Ḩamad ibn ‘Īsá Āl Khalīfah 14. veebruaril 2002. Enne seda kandsid Bahreini monarhid aastatel 1783–1971 Bahreini ḩākimi ja aastatel 1971–2002 Bahreini emiiri tiitlit.
Magneetumine

Magneetumine ehk magnetiseerumine on magnetvälja asetatud magneetiku (magnetiliste omadustega aine) muutumine magnetvälja tekitavaks. 
Ferromagneetikud võivad magneetuda iseeneslikult. 
Magneetumise tugevust väljendab füüsikaline suurus magneetumus (mõõtühik A/m).
Eesti Reservohvitseride Kogu

Eesti Reservohvitseride Kogu (EROK) on Eesti mittetulundusühing, mis ühendab Eesti Kaitseväe sõjalisi reservjuhte - ohvitsere ja allohvitsere ning muid riigikaitse huvilisi kes soovivad kaasa aidata EROKi eesmärkide saavutamisele. EROK visioon on ühendada kõiki sõjalisi reservjuhte, korraldades koostöös kaitseväe ja Kaitseliiduga nende arendamist sõjalises väljaõppes ja teenistuses Eesti kaitsevõime suurendamiseks.
EROK missioon on: 
Kogu on erakonnaväline.
Kogu eesmärgid.
EROK-i põhikirjalised eesmärgid on:
Koosseis.
Liikmed.
Põhikirjakohaselt jagunevad EROKi liikmed kolmeks:
Struktuur.
EROK-i juhtimine toimub liikmete üldkoosoleku, vanematekogu ja juhatuse tegevusega. Lisaorganiteks on aukohus ja revisjonikomisjon.
Kogu kõrgeim organ on liikmete üldkoosolek. Vanematekogu on üldkoosolekul EROK-i liikmete seast valitud volinike koosolek, mis täidab üldkoosoleku ülesandeid üldkoosolekute vahelisel ajal. Juhatus juhib kogu igapäevast tegevust ning esindab EROK-i, lähtudes üldkoosoleku ja vanematekogu otsustest ning põhikirjast.
Kogu jaguneb territoriaalsuse põhimõttel piirkondlikeks osakondadeks. Vähemalt 5 EROK-i liiget võivad taotleda sõjaväelise eriala või vanuselise koondumise põhimõttest lähtudes sektsiooni moodustamist, esitades vastava kirjaliku taotluse kogu juhatusele.
Tegevus.
Põhikirja alusel tegelb EROK järgnevaga:
Ajalugu.
Eesti Reservohvitseride Kogu asutasid 22. juunil 1997. aastal Kaitseväe Lahingukoolis Meegomäel Võrumaal esimeste vabatahtlike reservohvitseride kursuste lõpetajad.
EROK-i asutajaliikmed on: Tarmo Areda, Martin Arpo, Tõnis Arro, Erik Boltowski, Lauri Einre, Arti Hilpus, Jaan Kirss, Arvo Kivikas, Aavo Kokk, Olari Koppel, Eerik-Niiles Kross, Toomas Liivamägi, Andres Mihkels, Madis Milling, Andrus Mägi, Kaido Pihlakas, Jaanus Pikani, Orm Porosaar, Madis Päts, Mika Raudvassar, Peeter Tali, Üllar Talviste, Erki Tamm, Toomas Tammekivi, Indrek Tarand, Kaarel Tarand, Jüri Teras, Vallo Toomet.
Kuressaare–Võhma–Panga tee

Kuressaare–Võhma–Panga tee (registrinumbriga 86) on üks Eesti tugimaanteedest. 
See saab alguse Kuressaare ringtee 9. kilomeetril Laheküla külas. Tee pikkus on 36,8 km. Tee lõpeb Panga külas Pahapilli–Panga tee 6. kilomeetril. Aste alevikus kannab nime Võhma maantee.
Asulad Kuressaare–Võhma–Panga teel.
Laheküla küla, Unimäe küla, Pähkla küla, Saia küla, Aste alevik, Laoküla, Vantri küla, Aste küla, Hakjala küla, Tõru küla, Lussu, Järise küla, Võhma küla, Panga küla.
Claude Lelouch

Claude Lelouch (sündinud 30. oktoobril 1937 Pariisis) on prantsuse režissöör, filmistsenarist ja -operaator.
Tema isa Simon Lelouch oli Alžeeria juut ja ema Charlotte (sündinud Abeilard) oli judaismi pöördunu.
Tema tuntuimad filmid on "Mees ja naine" (1966), "Mees ja naine kakskümmend aastat hiljem" (1986) ning "Hüljatud" (1995).
Claude Lelouchil on seitse last: Simon (sündinud 1969), Sarah (1976), Salom (1983), tütar Sabaya (1987), poeg Sachka (1989), tütar Shaya (1992) ja Stella. Hiljaaegu kolis ta noorima lapse emast Alessandra Martinesest lahku elama.
Põlva ringtee

Põlva ringtee (registrinumbriga 87) on üks Eesti tugimaanteedest. 
See saab alguse Kanepi–Leevaku maantee 20. kilomeetril Puuri külas. Samas algab ka Põlva–Saverna maantee. Tee pikkus on 6 km. Tee lõpeb Põlva–Karisilla maantee 1. kilomeetril Rosma külas. Põlva linna tänavatena kannab nimesid J. Hurda tänav, Mammaste tee, Ringtee.
Sillad Põlva ringteel.
Sildade nimistu pärineb Maa-ameti andmebaasist
Asulad Põlva ringteel.
Puuri küla, Mammaste küla, Orajõe küla, Põlva linn, Soesaare küla, Rosma küla.
Aasoblikas

Aasoblikas ("Rumex thyrsiflorus") on rohttaimeliik tatraliste sugukonnast oblika perekonnast.
Anouk Aimée

Anouk Aimée (kodanikunimega Françoise Sorya Dreyfus; 27. aprill 1932 Pariis – 18. juuni 2024 Pariis) oli prantsuse filminäitleja.
Anouk Aimée tuntumate filmide hulka kuuluvad Federico Fellini "Magus elu" ja "8½" ning Claude Lelouchi "Mees ja naine".
Tunnustus.
Kuldgloobus (1966)
BAFTA (1968)
Cannes'i filmifestivali auhind (1980)
Berliini filmifestivali auhind (2003)
Mikko Fritze

Mikko Fritze (sündinud 27. novembril 1963 Tamperes) on tõlk, tõlkija, õpetaja ja kultuuritegelane. Olnud Euroopa kultuuripealinna projekti ellu viinud sihtasutuse Tallinn 2011 juhatuse liige.
Muu.
Ta mängis Elmo Nüganeni filmis "Nimed marmortahvlil" Saksa ohvitseri.
Pere.
Abikaasa argentiinlanna Fernanda, kaks tütart ja poeg (kõik lapsed on sündinud Eestis).
Tuumarelvastus

Tuumarelvastus (varem "aatomirelvastus") on tuumarelvad koos nende kohaletoimetamise vahenditega.
Isabelle Adjani

Isabelle Yasmina Adjani [izab'ell adžan'ii] (sündinud 27. juunil 1955 Gennevilliers's Hauts-de-Seine'i departemangus) on prantsuse teatri- ja filminäitleja, filmiprodutsent ja laulja. 
Filminäitlejana mängib ta sageli hapraid, salapäraseid, segaduses, nõrgamõistuslikke või psühholoogiliselt ebastabiilseid naisi. 
Ta sündis kabiili päritolu isa ja saksa päritolu ema perekonnas. 
Ta alustas filmikarjääri 14-aastaselt 1970. Aastal 1972 mängis ta Robert Hosseini trupis Federico García Lorca näidendis "Bernarda Alba maja". Hossein soovitas teda Comédie-Française'i Molière'i lavastusse näidendis "Naiste kool" (1972) Agnèsi ossa. Mõlemad osatäitmised olid väljapaistvad; Adjanist sai Comédie-Française'i noorim näitleja. Ta mängis Hosseini trupis ka peaosa Jean Giraudoux' näidendis "Ondine". 
Adjani sai filminäitlejana kuulsaks peaosaga François Truffaut' filmis "L'Histoire d'Adèle H. (1975), mille eest ta sai mitu filmiauhinda ja Oscari nominatsiooni. Tema tuntumate filmide hulka kuuluvad veel Andrzej Żuławski "Possession", "Surmav suvi" ("L’été meurtrier"), "Camille Claudel" (ta oli ka selle produtsent) ja "Kuninganna Margot". 
Tunnustus.
Isabelle Adjani on saanud viis Prantsuse Kunstide Akadeemia auhinda Césari. Auhinnad sai ta filmide "Possession" (1981), "Surmav suvi" (1983), "Camille Claudel" (1988) ja "Kuninganna Margot" (1994) ja "La journée de la jupe" (2009) eest.
Osatäitmise eest filmis "L'Histoire d'Adèle H." (1975) sai ta mitu filmiauhinda ja Oscari nominatsiooni. Oscari nominatsiooni sai ta ka peaosa eest filmis "Camille Claudel".
1981. aastal sai ta Cannesi filmifestivali parima naisosatäitja auhinna osatäitmise eest filmides "Possession" ja "Quartet". 
Ühiskondlik tegevus.
Adjani on astunud välja rassismi vastu.
Aasnööbik

Aasnööbik ("Marasmius oreades") on nööbikuliste sugukonda nööbiku perekonda kuuluv seeneliik.
Aasnööbik on suurepärane söögiseen.
Eestis väga sage. Kasvab sageli haljasaladel ja aedades. Moodustab seeneringe. Aasnööbiku kasvav seeneniidistik eritab sinihapet, mis hävitab seeneringi välisservas olevat taimestikku.
Tunnused.
Viljakehad on väga väikesed, kaaluvad umbes 1 g. kübara läbimõõt on 2–5 (8) cm; noortel seentel poolkerakujuline, hiljem kumer, küpsetel seentel lame, nüri kühmukesega keskel. Vanad kuivanud eksemplarid võivad võtta kausja kuju. Kübara servad on poolläbipaistvad.
Abadla

Abadla on asula Alžeerias Bechari provintsis, Abadla ringkonna ja Abadla valla keskus. Ta asub riigi lääneosas Sahara kõrbes Maroko piiri lähedal umbes 1000 km Alžiirist edelas ning 90 km kaugusel Becharist. Geograafilised koordinaadid on 
31°01′ N, 2°44′ W.
Õgijalased

Õgijalased ("Laniidae") on lindude sugukond värvuliste seltsist.
Sugukonda kuulub 3 perekonda (õgija, harakõgija, "Eurocephalus") 31 liigiga.
Araukaarialised

Araukaarialised ("Araucariaceae") on igihaljaste okaspuude sugukond okaspuulaadsete seltsist.
Araukaarialiste sugukonda kuulub kolm perekonda 41 liigiga. 
Araukaarialised kasvavad valdavalt lõunapoolkeral, nende levila ulatub Austraaliast ja Kagu-Aasia saartest üle Vaikse ookeani Lõuna-Ameerikasse. Põhjapoolkeral leidub neid vaid Malaisias ja Filipiinidel. Kunagi olid araukaarialised levinud ka põhjapoolkeral, kuid suurem osa liikidest suri välja Kriidi ajastu lõpul. Leitud fossiilide põhjal eristatakse fossiilseid perekondi "Araucarioxylon", "Brachyphyllum" ja "Protodammara".
Sugukonda kuuluvad kõrgekasvulised jämeda tüvega puud, millel on kitsad või nõeljad okkad. Paljudel neist on väärtuslik puit. Puudelt kogutakse ka vaiku ja söödavaid seemneid.
Punapea-õgija

Punapea-õgija ("Lanius senator") on lind õgijalaste sugukonnast õgija perekonnast.
Punapea-õgija on Eestis eksikülaline.
Nikolai Steinmann

Nikolai Steinmann VR I/3 (28. detsember 1894 Vaivara vald, Virumaa – ) oli Eesti sõjaväelane (kolonelleitnant, 1920)
Nikolai Steinmann teenis Vene armee eesti rahvusväeosades 1. eesti jalaväepolgus ja Eesti Vabadussõjas 4. Jalaväepolgus, 1. diviisi tagavarapataljoni, 2. roodu ülemana, 4. jalaväepolgu Tallinna tagavararoodus, 
Ülendati 11. veebruaril 1920 Sõjavägede Ülemjuhataja kindralstaabi kindralmajor Laidoneri käsuga Vabariigi Sõjavägedele nr. 379 kaptenist alampolkovikuks. 
Eesti Vabaduse Risti II liigi 3. järgu kavaler.
1925. aastast teenis 5. Jalaväerügemendis, 1927. aastal arvati reservi.
Hinnatud kui Kaitseliidu Kotkaristi (mõõkadega) teenetemärgi III klassi kavaler (sõjaliste teenete eest).
Villem Väeden

Villem Väeden VR I/3 (ka Wilhelm Wäeden; 27. august 1886 Vormsi saar, Läänemaa — 24. aprill 1942 Sosva vangilaager, Sverdlovski oblast) oli Eesti sõjaväelane (kapten).
Villem Väeden teenis alamleitnandina, 1. eesti jalaväepolgus, oli Kaitseliidu Lääne Maleva pealik Vabadussõja ajal, 11.08.1919 Piirikontrolli ülem ja Kaitseliidu Lääne Maleva pealik 1925. aastast, pärast 1924. aastal taasloomist kuni 1930. aastani.
Mustlauk-õgija

Mustlauk-õgija ("Lanius minor") on lind õgijalaste sugukonnast õgija perekonnast.
Jakuudi kirjandus

Jakuudi kirjandus on jakuudi keeles kirjutatud ilukirjandus.
Heino Rebane (kaitseväelane)

Heino Rebane on Eesti kaitseliitlane ja kaitseväelane. Viimane auaste Eesti kaitseväes oli kapten ning teenistuskoht Kaitseliidu Lääne maleva staabiülem.
Alates 1. jaanuarist 2010 on pensionil, jätkates teenistust reservis (reservohvitserina). On Kaitseliidu Lääne maleva tegevliige.
Hüljatud (film 1995)

"Hüljatud" (prantsuse "Les Misérables") on 1995. aasta Prantsusmaa film.
Filmi lavastas Claude Lelouch, peaosades mängivad Jean-Paul Belmondo, Michel Boujenah ja Alessandra Martines.
1996. aastal võitis film parima võõrkeelse filmi Kuldgloobuse.
Urmia järv

Urmia järv (pärsia keeles دریاچه ارومیه, "Daryācheh-ye Orūmīyeh", aserbaidžaani keeles "Urmiya gölü", kurdi keeles "Gola Urmiyê", armeenia keeles Ուրմիա լիճ) on äravooluta soolajärv Iraani loodeosas Ida- ja Lääne-Aserbaidžaani provintside vahel kõrgusel 1275 m.
Järv kannab Lääne-Aserbaidžaani provintsi keskuse Urmia nime. Urmia ei asu järve kaldal, vaid sellest üle 10 km eemal. Järve kaldal ei olegi ühtki asulat. Urmia järv ise on Lääne- ja Ida-Aserbaidžaani piiril.
Järve suurim pikkus on umbes 140 km, laius umbes 55 km. Keskmine sügavus on 5 m, suurim sügavus kuni 16 m. Järve pindala on umbes 4868 km².
Järves on 102 saart. Suuruselt teisele saarele Kaboudile on maetud Tšingis-khaani pojapoeg Hulagu-khaan, kes rüüstas Bagdadi.
Vee soolsus on suur: 150–230‰. Kalu järves pole, esinevad väikesed vähilaadsed. 
Järv on laevatatav. 
Rändlinnud (pelikanid, flamingod jt) kasutavad Urmia järve saari peatuseks.
Aastal 1926 nimetati järv šahh Reẕā Pahlavī auks ümber Reẕā’īyeh' järveks. 1970. aastatel järve nimi taastati.
Lääne- ja Ida-Aserbaidžaani pealinnade Urmia ja Tabrizi vaheline sirgjoon kaardil kulgeb üle Urmia järve. Enne läks maantee nende linnade vahel järvest põhja poolt ringi. 1970. aastatel esitati projekt ehitada üle järve sild. Pärast Iraani revolutsiooni 1979 sellest projektist loobuti, ehkki osaliselt oli maantee juba valmis. 21. sajandi alguses hakati projekti lõpetama ja 2008. aasta novembris avati maantee üle järve koos 1,5 km pikkuse sillaga. Kuid järve soolane keskkond on pannud silla terase juba tugevalt roostetama, hoolimata korrosioonitõrjemeetmetest.
Järve keemia.
Järve peamised katioonid on naatrium Na+, kaalium K+, kaltsium Ca2+, liitium Li+ ja magneesium Mg2+. Järve peamised anioonid on kloor Cl-, sulfaat SO42- ja vesinikkarbonaat HCO3-. Naatriumi- ja klooriioonide kontsentratsioon on Urmia järves umbes 4 korda suurem kui merevees.
Järv jaguneb põhja- ja lõunaosaks. Neid eraldab 1500 meetri laiune väin, mille kaudu veevahetust eriti ei toimu. Naatriumiioonide sisaldus on lõunaosas suurem; seda põhjustavad lõunaosa väiksem sügavus ja suurem aurumine. Aurumise ja vee suurenenud kasutamise tõttu põllumajanduse jaoks järve valglas on viimastel aastatel järve veetase langenud. Osa endisest järvepõhjast on üldse kuivale jäänud ja järve soolsus on suurenenud üle 300 g/l.
Aleksei Tõranov

Aleksei Vassiljevitš Tõranov (vene Алексей Васильевич Тыранов; 1810 Bežetsk – 3. august 1859 Kašin) oli vene maalikunstnik, portretist.
Tõranov sündis vaesesse kodanlikku perekonda Bežetskis.Ta õppis Bežetski rajoonikoolis, seejärel Tveri gümnaasiumis. Ilma kursust lõpetamata naasis ta Bežetskisse ja hakkas seal koos oma ikoonimaalijast vennaga ikoone maalima. 1824. aastal märkas Aleksei Venetsianov tema töid ja võttis ta oma kooli õpilaseks tema „erakordsete võimete“ tõttu. Venetsianovi vaimus valmisid järgnevail aastail paljud teosed. Venetsianov hankis Tõranovile loa osaleda Kunstide Akadeemia tundides külalisõpilasena, asetas ta Kunstnike Edendamise Ühingu patronaaži alla ning hankis talle loa Ermitaaži külastamiseks ja seal töötamiseks. 
1839. aastal sai ta akadeemiku tiitli ja septembris sõitis Rooma. Ta naasis Peterburi 1842. aastal. Elu lõpus, olles äärmises vaesuses, kolis ta Kašini oma venna juurde, kus suri 3. augustil 1859.
Abanti järv

Abanti järv (türgi "Abant Gölü") on järv Türgis. Asub Bolu provintsis Bolu linna lähedal 1328 m kõrgusel.
Pindala on 1,28 km², sügavus kuni 18 meetrit. Järv on tekkinud maalihke tulemusel ja toitub järve põhjas olevatest allikatest.
Äravool puudub. 
Järves elab meriforelli endeemne alamliik "Salmo trutta abanticus".
Abanti järv asub looduspargis.
Kuldristik

Kuldristik ("Trifolium aureum") on rohttaim liblikõieliste sugukonnast ristiku perekonnast.
Kuldristik on ühe- või kaheaastane taim. Taime varred on püstised, kaetud lidus karvadega. Kõrgus 10–40 cm. 
Õisikud õitseajal kollased, hiljem pruunikaskollased. 
Kuldristik kasvab niitudel, põldudel ja teeservadel. 
Õitseb juunist augustini.
Levinud peaaegu kogu Euroopas. Eestis kasvab hajusalt.
Väike oblikas

Väike oblikas ("Rumex acetosella") on taimeliik tatraliste sugukonnast oblika perekonnast.
Roosa ristik

Roosa ristik ("Trifolium hybridum") ehk Rootsi ristik on mitmeaastane ühekojaline rohttaim liblikõieliste sugukonnast ristiku perekonnast.
Taime kõrgus 20–70 cm. Vars püstine, õied roosad.
Roosa ristik kasvab teeservadel, põldudel ja niitudel.
Õitseb maist oktoobrini.
Eestis kasvab hajusalt.
Ahtalehine oblikas

Ahtalehine oblikas ("Rumex tenuifolius") on taimeliik tatraliste sugukonnast oblika perekonnast.
Tömbilehine oblikas

Tömbilehine oblikas ("Rumex obtusifolius") on taimeliik tatraliste sugukonnast oblika perekonnast.
Vesioblikas

Vesioblikas ("Rumex aquaticus") on taimeliik tatraliste sugukonnast oblika perekonnast.
Merioblikas

Merioblikas ("Rumex maritimus") on taimeliik tatraliste sugukonnast oblika perekonnast.
Kärnoblikas

Kärnoblikas ("Rumex crispus") on taimeliik tatraliste sugukonnast oblika perekonnast.
Taime botaaniline kirjeldus.
Õis.
Kärnoblikal on õisi palju, need moodustavad varre ladvas kitsa, tiheda, väljast punaka pöörisja õisiku. Sisemised õiekatte hõlmad on tumedama mõhnaga, ümarsüdajad, terveservalised või alusel veidi hambulised. Õitseb juunist augustini.
Leht.
Alumised lehed on suured, kuni 20 cm pikad, kitsassüstjad, servast tugevalt kurrulised, kiilja või veidi südaja alusega. Ülemised varrelehed on märksa väiksemad.
Vars.
Vars on enamasti lihtne, alusel mõned oksad, 40-120 cm kõrge.
Q Raadio

Q Raadio oli aastatel 1993–1995 Tartus tegutsenud eestikeelne raadiojaam.
Q Raadio peatoimetajad olid Krista Aru ja Jaan Murumets, direktor Hannes Astok. 
Uudiseid tegid Olaf Suuder ja Tiina Joosu, igaõhtusi poliitilisi kommentaare Andrei Hvostov. Džässiprogrammi tõi eetrisse Andres Hion. 
Teiste hulgas töötasid Q Raadios veel Priit Kuusk, Heidit Kaio, Ingvar Bärenklau, Daniel Vaarik, Martin Pau, Ago Pärtelpoeg, Villu Arak, Inga Lill, Kaupo Torim, Ants Johanson, Toomas Lunge ning hilisem Elmari raadio juht Andres Panksepp.
Libauudistega esines algul Tartu Raadiost üle tulnud Erkki Kõlu, pärast Kõlu lahkumist võttis 1994. aasta oktoobris selle töö üle Gaute Kivistik "alias" Rohke Debelakk.
Kuna Q Raadio oli esimene FM-sagedusel raadiojaam Lõuna-Eestis, polnud paljudel veel selle kuulamiseks sobivat vastuvõtjat. Q Raadio kasutas sagedust 101,2 MHz, mida hiljem tarvitasid Tartu Kuku ja Tartumaa Raadio / Sun FM.
Q-Raadio tegutses aadressil Õpetaja 9a, kus kuni 2016. aasta lõpuni töötas mitu raadiojaama. Jaama omanik oli AS Oirt, mis hiljem majandas raadiojaamu Elmar, Tartu Kuku, Tartu Uno ja Tartu Eva.
1995. aastal sai Q-Raadiost Tartu Kuku.
Hobuoblikas

Hobuoblikas ("Rumex confertus") on tatraliste sugukonda oblika perekonda kuuluv mitmeaastane taim.
Botaaniline kirjeldus.
Kuni 120 cm pikkusega taim, lehed vahelduvad, alumised lehed suured, südajad. Lehe alumise pinna leherootsud on kaetud karedate karvakestega. Õisik pikk, kitsas, õied kollakasrohelised, väikesed ja rohekad. Juur lühike, väheharunenud aga jäme. Hobuoblikas õitseb mais-juunis, viljad valmistuvad aga juunis-juulis. Vili on pruunikas värvuga pähklike.
Ökoloogia ja levila.
Leidub Euraasias, peamiselt parasniiskes ja niiskes mullas. Kasvab niitudel, parkides, teeäärtel, raudteedel. Kohati hoogsalt laieneva levikuga.
Keemiline koostis.
Juurtes ja juurestikutes on leitavad järgmised keemilised ained: K-vitamiin, alkaloidid, eetriline õli, saponiin, fenool, katehhiin, parkained, glükoos, fruktoos, sahharoos, fenoolkarboksüülhape ja teised orgaanilised happed. Viljades on orgaanilisi happeid, C- ja K- vitamiini, karotiini, antratseene, katehhiine, eeterlikku õli, flavonoide, antrakinoone ja aromaatseid ühendeid.
Kasutus meditsiinis.
Ravimina saab meditsiinis kasutada juurikat koos juurtega ja vilju. Juurikate ja juurte kogumine toimub augustis-septembris. Juurikaid pestakse külma veega puhtaks ja lõigatakse tükkideks, kui juurikas on liiga suur. Seejärel närvutatakse õhu käes ja kuivatatakse päikese käes või kuivatise abil, kuni see muutub hapraks. Vilju korjatakse käsitsi ning kuivatatakse õhu käes. Säilivusaeg on 3 aastat. 
Suure parkainete sisalduse tõttu kasutatakse juuri kõhulahtisuse, ka nakkusliku, raviks. Väikestes kogustes (0,25 g) on kootav ja kõhulahtisust raviv toime, aga suured kogused (0,5 g) toimivad lahtistina, mistõttu neid tarvitatakse jäme- ja peensoolepõletikust tingitud hemorröa, kõhukinnisuse ja pärakulõhede korral. 
Juuretõmmist võetakse kui nõrgatoimelist sapieritit koletsüstiidi ja hepakoletsüstiidi puhul. Tõmmis hävitab düsenteeriapisikuid, omab nugilistevastast ja verejooksu peatavat toimet. 
Hobuoblikas on efektiivne nahahaiguste ja põletushaavade ravimisel. Hobuoblika juuretõmmist tarvitatakse välispidiselt ekseemi raviks. Furunkulite, haavandite ja mädaste haavade raviks kasutatakse värskeid lehti.
Jõgioblikas

Jõgioblikas ("Rumex hydrolapathum") on taimeliik tatraliste sugukonnast oblika perekonnast.
Soome oblikas

Soome oblikas ("Rumex pseudonatronatus") on taimeliik tatraliste sugukonnast oblika perekonnast.
Koduoblikas

Koduoblikas ("Rumex longifolius") on taimeliik tatraliste sugukonnast oblika perekonnast.
Diego Milito

Diego Alberto Milito (sündinud 12. juunil 1979 Bernalis) on endine Argentina jalgpallur (ründaja).
Klubikarjääri jooksul mängis ta Argentina klubis Racing Club, Hispaania kõrgliiga klubis Real Zaragoza ning Itaalia kõrgliiga klubides Milano Internazionale ja Genoa. Hooajal 2009–10 tuli ta Internazionalega Itaalia meistriks ning ta valiti liiga hooaja parimaks mängijaks.
Argentina jalgpallikoondises mängis ta aastatel 2003–2011.
Isiklikku.
Diego Milito on 183 cm pikk ja kaalub 78 kg.
Villem Marder

Villem Kustav Marder VR I/2 (15. september 1883 Albu vald, Järvamaa, Eestimaa – 30. oktoober 1935 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (kolonel, 1922).
Elukäik.
Villem Kustav Marder lõpetas Paide linnakooli ning sooritas Pihkva kadettide korpuse juures vabatahtlikuna sõjaväkke astumiseks vajaliku eksami. Asus 1902. aastal Vene keisririigi sõjaväeteenistusse ning ülendati 1906. aastal Tšugujevi sõjakooli rahuaegse kursuse lõpetamise järel alamleitnandiks.
Esimeses maailmasõjas langes juba 1914. aasta augustis sakslaste kätte vangi ning aastail 1914–1918 oli ta Vene sõjaväelasena Saksa sõjavang.
Naasis sõjavangist kodumaale 1918. aasta detsembris. Ta oli kapteni auastmes, kui võttis osa Eesti Vabadussõjast 2. diviisi tagavarapataljoni ja Sakala Partisanide polgu ülemana.
Ülendati 29. veebruaril 1920 alampolkovnikuks vanusega 5. oktoobrist 1919. Koloneliks ülendati 24. veebruaril 1922. 
Aastatel 1920–1923 oli ta Kaitseväe Ühendatud Õppeasutise ülem, 1924–1928 1. diviisi ülema abi, 1928–1930 oli I brigaadi ülem 3. diviisis. Alates 1. juulist 1930 oli 2. diviisi ülema abi ning 1. augustist 1930 samaaegselt ka Tartu garnisoni ülem. 
1934. aastal sai ta Tartu Sõjaväeringkonna esimeseks ülemaks.
23. septembril 1934 tabas teda halvatus ja järgmisel päeval opereeris Ludvig Puusepp temalt rusikasuuruse peaajukasvaja. 30. oktoobril 1935 suri ta kopsupõletikku.
Alamleitnant

Alamleitnant (vene keeles "унтер-лейтенант" &lt; saksa keeles "Unterleutenant") on mitme riigi sõjaväeline auaste. 
Eesti Vabariik.
Eesti Vabadussõjas ja pärast seda oli alamleitnant Eesti Rahvaväes leitnandist madalam ja lipnikust kõrgem auaste. Tänapäeva Eesti Kaitseväes vastab see nooremleitnandi auastmele.
Venemaa keisririik.
Auaste kehtis Venemaa mereväes aastani 1732, maaväes 1764. aastani. Teenistusastmete tabelis asus XII astmel.
Humallutsern

Humallutsern ("Medicago lupulina") on ühekojaline rohttaim liblikõieliste sugukonnast lutserni perekonnast.
Humallutsern on ühe- või mitmeaastane lamav taim, 5–40 cm. 
Kasvab niitudel ja teeservadel. Eestis tavaline.
Õitseb juunist septembrini.
Sirplutsern

Sirplutsern ehk kollane lutsern ("Medicago falcata") on mitmeaastane ühekojaline rohttaim liblikõieliste sugukonnast lutserni perekonnast.
Kasvab kuivadel niitudel ja teeservadel. Eestis leidub Põhja- ja Lääne-Eestis ning saartel.
Õitseb juunist oktoobrini.
Harilik lutsern

Harilik lutsern ehk taevasinine lutsern ("Medicago sativa") on mitmeaastane ühekojaline rohttaim liblikõieliste sugukonnast lutserni perekonnast.
Taime kõrgus 30–90 cm. 
Eestis kasvab metsistunult. Põldudel kasvatatakse söödataimena.
Õitseb juunist septembrini. Taime õied on sinised.
Chamonix

Chamonix-Mont-Blanc (levinum nimi "Chamonix") on vald ja küla Ida-Prantsusmaal Haute-Savoie departemangus Alpide mäestikus.
Chamonix on tähtis turismikeskus. See on peamine asula, kust alustatakse tõusu Euroopa kõrgeimale mäele Mont Blancile. Mont Blanc paikneb Prantsusmaa ja Itaalia piiril, aga Itaalias ei ole lähedal sobivat asulat, kust alustada tõusu Mont Blancile.
Valla kõrgus merepinnast on 995–4810 m.
Chamonix on talispordikeskus. Seal peeti esimesed kaasaegsed, 1924. aasta taliolümpiamängud.
Kohalik jäähokiklubi Chamoix de Chamonix on Prantsusmaa kõigi aegade edukaim hokiklubi. See on tulnud riigi meistriks 30 korda.
Chamonix'l on kuus sõpruslinna: Aspen (USA), Cilaos (Prantsusmaa, Réunion), Courmayeur (Itaalia), Davos (Šveits), Fujiyoshida (Jaapan, Fujiyama jalamil) ja Garmisch-Partenkirchen (Saksamaa).
Ajalugu.
Esimest korda on Chamonix' orgu mainitud 1091. aastal, kui Genevois' krahv (tema residents oli Annecys) annetas selle Sacra di San Micheles asuvale benediktiini kloostrile. 13. sajandi algul asutas klooster Chamonix'sse prioraadi. 1519 läks prioraat Sallanches' kommuuni alluvusse. 1786 ostsid Chamonix' elanikud end Sallanches' alluvusest vabaks.
1530 andis Genevois' krahv Chamonix' elanikele õiguse pidada kaks laata aastas.
Esimestena avaldasid reisikirja oma retkest Chamonix'sse Richard Pococke ja William Windham, kes külastasid Chamonix'd koos teiste inglaste rühmaga 1741. aastal.1744 avaldas Windham sel teemal pamfleti ja 1745 avaldas Pococke pikema reisikirja rännakutest Lähis-Idas, kus oli mainitud ka Chamonix' külastamist. Seda võibki pidada Chamonix' kui turismikeskuse alguseks.
1821. aastaks oli Chamonix's turism juba nõnda arenenud, et sel aastal rajati Chamonix' giidide selts. Giididena tohtisid kommuunis tegutseda üksnes seltsi liikmed. Nende monopoli tühistas Prantsusmaa valitsus 1892, misjärel giiditunnistusi hakkas välja andma Prantsusmaa Alpiklubi, mitte enam kohalikud elanikud.
1960. aastatel lõpetati Chamonix' orus põllumajandusega tegelemine. 20. sajandi lõpul oli Chamonix's turistidele juba 60 000 voodikohta ja aastas külastas küla 5 miljonit turisti.
Peajugapuulised

Peajugapuulised ("Cephalotaxaceae") on igihaljaste okaspuude sugukond okaspuulaadsete seltsist.
Peajugapuuliste sugukonda kuulub kolm perekonda ja umbes 20 liiki. Mõnikord arvatakse peajugapuulised jugapuuliste sugukonda.
Sugukonda kuuluvad tugevalt hargnevad väikesekasvulised puud ja põõsad, mis kasvavad valdavalt Ida-Aasias; üksnes kaht pähkeljugapuu liiki on leitud ka Põhja-Ameerikast.
Mets-lehelind

Mets-lehelind ("Phylloscopus sibilatrix") on linnuliik põõsalindlaste sugukonna lehelinnu perekonnast.
Levila.
Mets-lehelind on levinud parasvöötme Euroopas Uuralite lõunaosani. Mets-lehelind talvitub Aafrikas.
Eestis on ta harilik ja arvukas haudelind, kelle arvukust hinnatakse 500 000 – 650 000 paarile.
Keskkonnakorraldus

Keskkonnakorraldus on keskkonnanormide ja -standardite, keskkonnaekspertiiside ja -auditi korraldamine, keskkonnamärgiste rakendamine, keskkonnamõju hindamine jms avalikus, era- või mittetulundussektoris.
Keskkonnakorraldus on laiem mõiste kui keskkonnajuhtimine.
Keskkonnamaks

Keskkonnamaks on majanduslik meede, millega soovitakse muuta tarbimis- ja tootmisharjumusi keskkonnasõbralikumaks. Kuna majanduse arenguga on suurenenud ka surve keskkonnale, siis on hakatud järjest enam tähelepanu pöörama keskkonnaga seotud majandushoobadele (nt keskkonnamaksud, kaubeldavad saasteload jms), et vähendada võimalikku negatiivset keskkonnamõju ja kasutada säästlikult loodusressursse.
Keskkonnamaksu kehtestamise aluseks on tõestatud spetsiifilise negatiivse keskkonnamõju füüsiline ühik või sellega sarnane asendaja. Keskkonnamaksude määratlemisel on seega oluline nii maksu eesmärk kui ka selle kehtestamise alus ja mõju keskkonnale. Keskkonnamakse eelistatakse erinevatele regulatsioonidele, kuna tekkiv väliskulu on võimalik lülitada toodete või teenuste omahinna sisse ning pikemas perspektiivis hakkab maksutulu keskkonnamaksude efektiivsuse korral vähenema.
Jagunemine.
Euroopa Liidu statistikaameti (Eurostat) alusel rühmitatakse keskkonnamakse valdkondade järgi:
Euroopa Liidu regulatsioon.
Mitmes Euroopa riigis on keskkonnamaksud olnud kasutuses aastakümneid, kuid paljudes uutes Euroopa Liidu liikmesriikides on keskkonnamakse hakatud süsteemselt ja eesmärgipäraselt kasutama alles viimase kümne aasta jooksul. Laialdasemalt kasutatakse keskkonnamakse riikides, mis on jõudnud majandusliku ja sotsiaalse arengu käigus etappi, kus keskkonnakaitse kui valdkonna olulisus on suure osatähtsusega.
Euroopa Liidu säästva arengu põhimõtete kohaselt on keskkonnamaksudel väga oluline osa kogu maksukorralduses. Igas liikmesriigis on aga erinev maksusüsteem ning ka erinevad keskkonnaprobleemid, mistõttu on vaja ka rakendada erinevaid meetmeid, et muuta tarbijate ja tootjate käitumisharjumusi. Lisaks eeldab Euroopa Liidu asutamisleping ühehäälset muudatuste tegemist, mille tõttu ei ole keskkonnamaksude harmoneerimine Euroopa Liidus olnud väga edukas.
Väga edukalt on keskkonnamakse rakendanud Holland, Rootsi, Soome, Taani, Suurbritannia ja Saksamaa. Need riigid on suurendanud küll keskkonnamaksude osatähtsust, kuid samas on rakendanud ka lisameetmeid, et vähendada negatiivseid mõjusid ettevõtete konkurentsivõimele.
Keskkonnamaksud Eestis.
Eestis on hakatud rakendama ökoloogilist maksureformi, mille käigus vähendatakse tööjõumakse ja suurendatakse saaste maksustamist. Eestis oli plaanis langetada tulumaksumäära ning tõsta keskkonnamaksumäärasid, kuid majandussurutise tõttu peatati tulumaksumäära langetamine. Ökoloogiline maksureform aga jätkub – keskkonnamaksudega soovitakse endiselt muuta tarbimis- ja tootmisharjumusi keskkonnasõbralikumaks ja majandust tõhusamaks. Keskkonnamaksudest laekus Eesti riigile 2007. aastal 5,9 miljardit krooni.
Eestis on kehtestatud järgmised keskkonnamaksud:
Eesti keskkonnamaksude struktuur on teistsugune kui mujal Euroopa Liidus, transpordimaksude osatähtsus on siin kõige väiksem. Teistes Euroopa Liidu liikmesriikides on levinud näiteks sõiduautode kasutamise aastamaks ja teekasutustasu, mida Eestis kehtestatud ei ole. Kõige suurema osa keskkonnamaksudest hõlmab kütuseaktsiis.
Majandushoob

Majandushoob on keskkonnapoliitika vahend, mis loodusvarade ja keskkonnakomponentide otstarbekamalt kasutamiseks rakendab nii stimuleerivaid fiskaalmeetmeid (subsiidiumid) ja hoiatavaid meetmeid (maksud), kui ka turumeetmeid nagu kaubeldavad load, mitte niivõrd tulemi reguleerimist.
Majandushoovad pole suutelised täielikult tagama keskkonnakaitse eesmärkide täitmist, sest osa loodusest pole majanduslikult hinnatav.
Keskkonnapoliitika vahend

Keskkonnapoliitika vahend on keskkonnapoliitika rakendamiseks kasutatav abinõu või tegevus.
Keskkonnapoliitika vahendite liigitu.
Keskkonnapoliitika vahendid saab jagada kolme rühma:
Teise jaotuse järgi, mis baseerub riigi sekkumise määra ja valitsuse käitumise järgi, eristatakse:
Ökomaksureform

Ökomaksureform ehk ökoloogiline maksureform ehk roheline maksureform on tööhõive parandamist ja loodusvarade säästvat kasutust taotlev maksupoliitika reform.
Kujutavate kunstide klubi

Kujutavate kunstide klubi ehk Kuku klubi on 1935. aastal asutatud klubi Tallinnas aadressil Vabaduse väljak 8, Tallinna Kunstihoone keldris.
Algselt ööklubina rajatud Kuku klubis on kaks baari, "à la carte"-restoran kuuekümnele inimesele, piljardituba ja kaks koosolekuruumi.
Kunstnik Heinz Valk on klubi tähtsust Nõukogude aja loomeinimeste kogunemiskohana iseloomustanud järgnevalt: "Siin oli vabameelsuse vaim, siin lehvis opositsioonilisuse vaim. Siin oli kõik lubatud, mis ei riivanud sündsust või muid selliseid kenamaid aateid ja nähtusi. Nii et sellisena ta oli meile kõigile - loovharitlastele - omamoodi teiseks koduks".
Ehitajad

Ehitajad on Eesti ansambel, mis alustas tegevust 2009. aastal. Bändis on neli liiget, lisaks visuaalide eest hoolitsev Abrot Vadjalik.
Ajalugu.
Grupi esialgne koosseis kujunes välja 2009. aasta jooksul, kui esineti egiidi Enn Tiidumaa ja Ehitajad all. 25. detsembril 2009 otsustati jätkata nimega "Ehitajad".
2010. aastal avaldati esimene singel "Vallaline ja vallatu" koos Enn Tiidumaa lühijutustusega "Ära uuri elu". Lugu esitati ka konkursile Eesti Laul 2010.
"The Messenger" on Ehitajate teine singel, mille video figureeris ka Eesti Televisiooni muusikavideote edetabelis "Eesti TOP 7".
Septembris 2010 alustati programmi Euroopa Noored toetatud projekti "Isetegevus muusikas", mille eesmärgiks on õpetada noortele helikontrollerite ehitamist ning näidata elektroonilise muusika tegemise põhimõtteid.
Kopsurohi

Kopsurohi ("Pulmonaria") on kareleheliste sugukonda kuuluv rohttaimede perekond.
Levila.
Kopsurohud kasvavad Euroopas ja Lääne-Aasias. Üks liik ("Pulmonaria mollissima") kasvab Kesk- ja Ida-Aasias. Eri hinnangutel kuulub perekonda 10–18 liiki ja täpses arvus ei ole üksmeelt. Eestis esineb pärismaisena kaks liiki: sinine kopsurohi (väga haruldane) ja harilik kopsurohi, tavaline kevadel õitsev taim. Kultuurtaimena kasvatatakse aedades kirjulehist kopsurohtu.
Nimi.
Kopsurohu teaduslik nimi tuleb kopsu ladinakeelsest nimest "pulmo". Nimelt meenutasid hariliku kopsurohu lehed kopsu. Sel põhjusel kasutati kopsurohtu rahvameditsiinis kopsude ravimiseks. Tänapäeva meditsiinis kopsurohtu ravimtaimeks ei peeta. Ka paljudes teistes keeltes tuleb kopsurohu nimetus kopsust, näiteks inglise keeles "lungwort" ja saksa keeles "Lungenkraut".
Seevastu mitmes slaavi keeles on kopsurohi saanud nime mee järgi, näiteks vene keeles медуница ja poola keeles "miodunka".
Kirjeldus.
Kopsurohud on puhmikuid moodustavad püsikud. Nende vars on kaetud karvadega, mis mõnikord on näärmelised. Maa-alune risoom moodustab lisajuuri. Vars ei ole tavaliselt üle 25–30 cm pikk, kuigi on ka erandeid ("P. mollis", "P. vallarsae"). Vars on tavaliselt püstine.
Lehed asuvad männastes. Lehelaba on suur, kujult alates süstjatest kuni ovaalseteni. Mõned lehed on otsast terava tipuga. Leherootsupoolsest otsast on lehed alates südamekujulistest kuni väga aeglaselt kitsenevateni. Leheserv on alati terve, aga mõnel liigil ja vormil võib olla lainjas. Lisaks on taimel juurmised lehed, mille vars võib olla ülejäänud lehtede leherootsust nii pikem kui lühem, olenevalt liigist. Kõik lehed on kaetud karvadega ja need on tavaliselt tüükalised, mõnikord ka pehmed. Lehtedel on sageli selged mustad või sinised täpid. Harvem on täpid kahvaturohelised, vahel ka puuduvad.
Vili on pähklike. See on sile, munajas, pruun, kuni 4,5 mm pikk ja 3 mm lai. Igast õiest kasvab kuni neli pähklikest ja igaühes neist on üks seeme. Viljad valmivad tavalisel suvel.