Apostlite teod

"Apostlite teod" (ka "Apostlite tegude raamat"; kreeka keeles "Πράξεις τῶν Ἀποστόλων", "Práxeis tôn Apostólōn"; ladina keeles "Acta Apostolorum"; lühend Ap) on Piibli Uue Testamendi viies raamat, mis kirjeldab Jeesuse jüngrite tegevust pärast tema surma.
Sellele eelneb Johannese evangeelium ja järgneb Pauluse kiri roomlastele. Uues Testamendis on salmide arvult mahukamad veel Luuka evangeelium ja Matteuse evangeelium. Apostlite tegude raamatus on kirjeldatud, kuidas ristiusk levis pärast Jeesuse hukkamist Rooma keisririigis ning jõudis ka tolle aja maailma keskusse Rooma linna. Raamat on kirjutatud koinees.
Pealkiri.
Raamatut nimetatakse kreeka keeles "Πράξεις τῶν Ἀποστόλων" (Práxeis tôn Apostólōn), Vulgatas ladina keeles aga "Acta Apostolorum". Vanas kirikus on "Apostlite tegude" raamatut tuntud ka teistsuguste pealkirjade all. Näiteks Ireneus nimetab seda "Lucae de apostolis testificatio" ning Tertullianus "Commentarius Lucae". Teoloogid on arvanud, et teos oli kõige vanemal ajal ilma pealkirjata. Mõned teoloogid on arvanud, et algselt olid Luuka evangeelium ja "Apostlite tegude" raamat tegelikult üks teos. See hüpotees lubab oletada, et nad kandsid ühist nime. Antiikajal oli üpris levinud praxeis-kirjandus, mis esitas silmapaistvate meeste, nagu Heraklese ja Aleksander Suure tegude kirjeldusi romaanilaadsel kujul. Tuleb muidugi tõdeda, et "Apostlite tegude" raamat ei räägi sugugi mitte kõigi apostlite tegudest ja elust, vaid keskendub Peetrusele (Ap 1–12) ja seejärel Paulusele (Ap 13–28).
Autorsus.
"Apostlite tegude" raamatu autoriks peetakse traditsiooni järgi Luuka evangeeliumi autorit Luukast, apostel Pauluse ihuarsti, keda on mainitud Pauluse kirjas koloslastele. Raamatus endas pole autorit mainitud, kuid on märgitud, et tegu on esimesele raamatule kirjutatud järjega.
Osa tänapäeva teolooge ja piibliuurijaid usuvad, et teos oli tõepoolest Luuka kirjutatud, osa arvavad tekstianalüüsi alusel, et autoriks on keegi tundmatu ja anonüümne autor. Üldiselt arvatakse, et autor oli koineed kõnelev mittejuut, kes kirjutas mittejuutidest kristlastele.
Šoti piibliteadlane I. Horward Marshall, kes spetsialiseerus just Luuka evangeeliumi ja "Apostlite tegude" raamatu uurimisele, kaitseb evangelist Luuka autorsuse teooriat. Ta argumenteerib, et raamatus on osa teksti mitmuse esimeses isikus (meie) kirjutatud, mis viitab, et autor oli Pauluse reisidel kaasas. Marshall viitab autorsuse omistamisel Luukale kirikuisa Ireneusele, kes mainib umbes aastal 180, et Luukas on kolmanda evangeeliumi ja Apostlite tegude autor.
Luuka autorsust toetavad ka teoloogid Robin Keeley ja Mary Batchelor. Nad mõlemad mainivad ka "meie" vormi kui tõestust, et Luukas oli Paulusega kaasas ja kirjutas hiljem kõik üles. Soome teoloog Erkki Koskenniemi väidab, et autor tundis väga hästi Jeesuse elu ja algkirikus toimunud sündmusi.
Saksa vaimulik ja teoloog Eduard Lohse lükkab Luuka autorsuse ümber. Ta põhjendab seda sellega, et "Apostlite teod" räägivad väga vähe apostel Pauluse teoloogiast, mis tuleb nii rikkalikult välja tema kirjades. Seega ei saa "Apostlite tegude" autor olla Pauluse reisikaaslane, kes pidi teda väga hästi tundma. Sama probleemi toob välja ka Marshall, kes vaatamata sellele jääb Luuka autorsusele kindlaks. Marshall peab siiski nentima, et Luuka teadmatus Pauluse kirjadest on veider. Ta ise pakub lahendusena välja, et Luukast ei huvitanud Pauluse koguduste siseprobleemid.
Eraldi tasub välja tuua meie-vormi küsimuse. Raamatus on lõike, kus kirjutaja hakkab ootamatult kõnelema "meist", mitte "nendest". Marshall, Keeley ja Batchelor arvavad, et nendel hetkedel liitus Luukas Pauluse ja tema kaaslastega ning kuna ta ise kirjeldab sündmusi, siis ta jättiski ka enda sisse. Saksa teoloogiaprofessor Eckhard Plümacher oli sellise variandi suhtes kriitiline. Ta tõi esile, et antiikkirjanduses kasutati palju võtet, kus kirjelduses mindi üle meie-vormile, et anda tekstile ilmekust. Plümacher arvab, et autor kasutab "meie"-vormi, et rõhutada ennast kui paljureisinud meest. Oluline on välja tuua, et meie-vormis koostatud lõigud ei erine keeleliselt ja stiili poolest teose muudest osadest. See lubab oletada, et olenemata sellest, kas autor on Luukas või mitte, on kogu raamatul üks autor.
Tekkelugu.
Raamat on kirjutatud kirja vormis, mis on läkitatud Teofilosele, keda mainitakse sissejuhatuses. Teofilos tähendab tõlkes "Jumala sõber." Teofilose isik ei ole täpselt teada ning uurijate seas on sel teemal eriarvamused. Mõned pakuvad, et tegemist oli tähtsa Rooma riigitegelasega, kes oli pöördunud ristiusku. Metodismi rajaja John Wesley pakkus, et Teofilos oli kõrgest soost Aleksandria juut. Igatahes arvab enamik tänapäeva teolooge ja piibliuurijaid, et Teofilos ei ole lihtsalt sümboolne nimi, vaid keegi päris isik. Marshall võttis Teofilose isiku kohta käivad väited kokku öeldes, et kahtlemata on tegemist päris isikuga. Ta lisab, et Teofilos oli ilmselt juba kristlane ning Luukas kirjutas oma raamatu talle ja temasugustele, et neil oleks usaldusväärne jutustus ristiusu algusest.
"Apostlite tegude" raamatu täpne kirjutamisaeg pole samuti teada. Soome teoloog Leif Nummela pakub kirjutamisajaks vahemikku 66–68 pKr. Marshall toetab teise šoti piibliuurija F.F. Bruce'i dateeringut aastale 70. Koskenniemi arvab, et raamat kirjutati umbes aastal 80. Keeley üldistab, öeldes, et "Apostlite teod" kirjutati vahemikus 60–80. Talle sekundeerib kaasmaalane Batchelor, kes pakub aastaid 70–80, kuid ei välista 60.-ndaid.
On ka palju radikaalsemaid seisukohti, mis dateerivad teose 1. sajandi lõppu või isegi 2. sajandi esimesse poolde. Saksa evangeelne teoloog Günther Klein arvas, et raamat koostati aastatel 120–130 ning kuulus Markioni vastaste teoste hulka. Hans Conzelmann väidab, et "Apostlite teod" ei tunne veel väljakujunenud vanakatoliku kirikut ning seal ei leidu apostlite suktsessiooni mõistet. Seetõttu jääb teose valmimisaeg pigem 1. sajandi lõppu.
Marshall toob välja kolm tegurit, millest sõltub otsus "Apostlite tegude" kirjutamise aja kohta:
"Apostlite tegude" raamatu päritolu ja kirjutamise koht on teadmata. Siiski valitseb siin suur üksmeel piibliuurijate ning teoloogide vahel, et teos on pärit just hellenistlikust ehk paganlikust kristlusest. Marshall pakub välja kolm kohta, kus teos võidi kirjutada: Antiookia, mida traditsioon seostab Luukaga; Rooma, kus jõuab teoses tegevus lõpule; Efesos, kuna selle linna vastu tuntakse raamatus suurt huvi. Marshall peab siiski kokkuvõtteks tõdema, et kõik need variandid on hüpoteetilised ja kindlat kirjutamise asukohta ei teata.
Ajalooline väärtus.
"Apostlite tegude" raamatu ajaloolise väärtuse osas on uurijad eriarvamusel. Paljuski sõltub arvamus sellest, kas uurija liigitab ennast konservatiivseks või liberaalseks. Seetõttu on raamatu ajalooline väärtus teoloogi silmis seotud ka eelnevate küsimustega Luuka autorsusest ja teksti kirjutamise ajast.
Eesti teoloogidest kaitseb "Apostlite tegude" raamatu ajaloolist väärtust Arne Hiob. Ta selgitab, et enne 18. sajandi lõppu ei seadnud keegi Luuka autorsust kahtluse alla. Esimesena tegi seda Johann Salomo Semler. Kaitstes Luuka autorsust ja tema teoste tõepärasust, toetub Hiob USA piibliuurijatele Donald A. Carsonile ja Douglas J. Moole. Viimased kaks on esile toonud, et siiani puudub tõendusmaterjal, nagu oleks teos kunagi ringelnud ilma, et Luuka kui autori nimi sellega seotud poleks. Ka 2.–4. sajandi kirikuisad on täiesti ühel meelel, et teose autoriks on Luukas. Hiobi arvates ei saa "Apostlite tegude" raamat olla kirjutatud pärast 62. aastat, mil Paulus vabanes kirikuisade teatel Rooma vangistusest. Põhjuseid on mitmeid, ühest küljest ei tunne Luukas veel juba varakult levima hakanud Pauluse kirju. Lisaks esitleb ta juutlust lubatud religioonina (mis ei oleks mõeldav pärast Juudi sõja algust 66. aastal), ei maini keiser Nero aegset tagakiusamist (aastal 64) ja kirjeldab Pauluse laevahukku (Ap 27:1–28:16) väga detailselt, mis osutab sündmuse värskusele.
Teose ajaloolisust kaitseb ka Marshall. Ta toob esile, tsiteerides Briti arheoloogi Sir William Ramsayt, et kuigi Luuka kirjelduses on pisivigu, siis enamjaolt kirjeldab ta 1. sajandi Rooma olustikku väga detailselt ja tõetruult. Marshall kirjutab ka, et erinevused Luuka ja Pauluse kirjade vahel ei ole piisavad, et tõendada Luuka ebausaldusväärsust. USA apologeet Josh McDowell on samuti toetunud britt Ramsayle, et rõhutada Luuka ajaloolist täpsust. McDowell kirjutab, et Ramsay jõudis pärast pikka uurimistööd tulemuseni, et Luukas on täpne ja esmaklassiline ajaloolane. Ühtlasi järeldas ta, et "Apostlite tegude" raamat pidi olema kirjutatud kusagil 1. sajandi keskpaigas.
"Apostlite tegude" raamatu ajaloolisusse kriitiliselt suhtuv vool sai alguse üldise piiblikriitika tekkimise ja arenguga 18. sajandil. 19. sajandil jätkas Semleri kriitikat "Apostlite tegude" suhtes Saksamaal nn Tübingeni koolkond, kes pidas teost katseks siluda konflikte Peetruse ja Pauluse vahel, mis väidetavalt domineerisid algkoguduses. 20. sajandil jätkus saksa teoloogias kriitika Luuka ajaloolisuse kohta. Tähtsat rolli mängisid selles Martin Dibelius, Hans Conzelmann ja Ernst Haenchen, kes arvasid, et "Apostlite tegude" autor on konstrueerinud oma jutustuse, millel on tegelikkusega vähe pistmist. Selline kriitiline suhtumine "Apostlite tegudesse" on ka tänapäeval Mandri-Euroopa teoloogias valitsev. Kuigi on ka eriarvamusi: tänapäeval on näiteks saksa teoloog Martin Hengel kaitsnud Luuka ajaloolist täpsust.
Kriitilise koolkonna argumendid on mitmesugused: "Apostlite tegude" raamatus on mitmed vastuolud Pauluse enda sõnadega kirjas galaatlastele (mida peetakse peaaegu kindlalt Pauluse enda kirjaks). Kirjas kirjeldab Paulus oma pöördumist lühisõnaliselt ja mainib, et ta külastas Jeruusalemma ainult paar korda. "Apostlite tegudes" on Pauluse pöördumisel väga suur tähelepanu ning apostel külastab mitmeid kordi Jeruusalemma. Vastuolu nähakse ka "Apostlite tegudes" kirjeldatud apostlite kontsiilil vastu võetud otsustes, mis puudutasid paganakristlasi, ning Pauluse sõnades, et Jeruusalemma autoriteedid ei lisanud talle enam midagi juurde. Lisaks ei ole "Apostlite tegude" raamatus näha jälgi Pauluse teoloogiast ega kirjadest. Samuti tuuakse Vana Testamendi tsitaadid Septuaginta järgi, mis tähendab, et need ei pärine vanast traditsioonist, mis ulatuks tagasi Palestiina kristlaskonna algusse. Seega ei esita "Apostlite tegude" raamat ajalooliselt täpset pilti, vaid on jutustus, mis toetub kujutlustele, mis valitsesid kiriku algusaja kohta, kui teos kirjutati.
"Apostlite tegude" peateemad.
Keeley kirjutab, et "Apostlite tegude" raamatus kordub mõte, et ristiusk ei kujuta endast ohtu Rooma võimule: mässusid põhjustavad juudalased või teised kristlaste vastased. Ristiusus on tegelikult täitunud tõeline judaism ja roomlased peaksid seda sellisena nägema. Ta lisab, et üheks peateemaks on kindlasti ka see, et Püha Vaimu vägi tegi võimalikuks kristluse leviku. Seda viimast rõhutavad paljud teoloogid.
Koskenniemi arvates rõhutatakse "Apostlite tegudes" evangeeliumi väge. Pidevalt varitsevad ohud ja takistused, kuid vaatamata sellele ei jää kristlik kuulutus seisma. Väga oluline on ka paganamisjon. Siin jääb kõlama mõte, et Jumala oma rahvas hülgas Tema poja, kuid paganad võtavad evangeeliumi vastu. Ja tööriistaks, kes viib evangeeliumi paganatele, saab Paulus. Eriti tuleb tähele panna, et "Apostlite teod" lõppevad sellega, kuidas Paulus jõuab Rooma, mis oli tol ajal kogu maailma pealinn ja keskus. See on evangeeliumi võidukäik, harimata kalurid olid saanud ülesandeks vallutada maailm kristlikule sõnumile ning nüüd oli kogudusi kõikjal, ka Roomas.
Nummela toob välja, et teoses on oluline teema ka see, et Jeesuses täitusid Vana Testamendist pärit ettekuulutused, mis rääkisid messiast. Neid kirjakohti, mis sellest räägivad, on teoses kokku rohkem kui 20.
Marshall lisab, et raamatus üritatakse anda pilti algkoguduse elust. Luukas tahab kahtlemata tuua algkogudust juhatuseks ja eeskujuks järeltulevatele põlvedele. Ta rõhutab Pühas Vaimus olevat ühtsust, mis väljendub osaduses, ühisvaras, ühises nõupidamises jne.
Ülesehitus.
"Apostlite tegude" raamat koosneb 28 peatükist, mis jagunevad 1006 salmiks. Raamatu jagas peatükkideks kardinal Stephen Langton 13. sajandil ja salmideks Robert Estienne 1551.
Raamat eesti keeles.
Georg Mülleri jutlustest 17. sajandi algusest on säilinud varasemad teadaolevad eestikeelsed kirjakohad "Apostlite tegude" raamatust.
Teksti eestikeelne esmatrükk ilmus tervikuna 1686. aastal "Wastses Testamendis" kui "Pöha Apostlide Teggo". 1694. aasta Müncheni käsikirjas on kiri pealkirjastatud "Pühha Lukasse Ewangeliumme Teine Ossa. Pühha Apostlide Teggudest" ja 1739. aasta Piiblis "Teine pühha Luka Ramat Pühha Apostlide Teggudest".