tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kubera

Kubera (Kuvera, Kuber) loetakse jumaluseks, kes valitseb rikkusi ja meie toitu. Põhjas asub Uttaradisha, kus ta asub ja on valitsejaks vastavalt Hindu mütoloogiale. Kasutatakse ka väljendit Natakubera (väänatud ja vormist väljas), kuna ta juhib jakshaste armeed. Nimetatakse ka jaksharadžaks.
Teda kutsutakse ka nimega Dhanapati, rikkurite jumal. Kubera isaks oli erak "Vishrava" (kutsutakse Vaishravana) ja tema noorem vendadest Ravana on Lanka valitseja. Enda kasina ja tagasihoidliku elustiili pärast kuna see rahatuses virelemine kestis Kuberal aastatuhandeid annetas Brahma talle surematuse ja tegi endisest sandist ja kerjusest Rikkuste jumala. Kuberat peetakse nimelt rikkuste hoidjaks, valitsejaks ja varade kaitsjaks, kes siis jagab seda kraami neile, kellele karma poolt on ette nähtud.
Kui Brahma tegi Kuberast taevaste kassapidaja ja raamatupidaja andis ta Kuberale kui uuele jumalusele Lanka (Tseilon) elupaigaks.
Nii räägib sellest Mahabharata. Lisaks maavaldusele Tseiloni näol andis Brahma Kuberale omapärase liiklusvahendi (pushpaka) mis olevat mõõtmetelt olnud üüratu ja liikus "vastavalt omaniku soovile imekiiresti". Kui Ravana vallutas vanema venna Kubera valdused Lankal, kolis Kubera koos enda imelise liiklusaparaadiga Himaalaja mägedesse Alaka linna elama. Teine versioon Kubera kolimisest lankalt räägib, et ta asus elama hoopis Kailashi mäele, kus asub tema imeilus aiaparadiis Chaitarath, mille ehitas Kuberale Vishwakarma.
Kubera laenas omal ajal raha "Venkateshwara" ehk Višnule, kui too abiellus Padmavati-ga. Sellest hinduismis traditsioon, kus usulised annetavad raha Višnule, et too saaks enda pulma võlga tasuda taevasele varakambri valvurile Kuberale. Vishnupurana väitel pidi see taevase võla tagasimaksmine kestma kali juga aegade lõpuni ja hinduistide taskust tuleb see raha, mis läheb jumal Višnu pulma võla katteks.
Vaguja

Vaguja on küla Rapla maakonnas Märjamaa vallas Päärdu–Tõnumaa tee ääres ning Velise jõe parempoolsel kaldal. Külast viib kohalik tee Kivi-Vigalasse.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Vigala valda.
Külas suubub Velise jõkke Tamma oja (vana nimega Vaguja jõgi), mis saab alguse Illaste rabast. 
Vanimad teated pärinevad 1420. aastast ("Wackehowe"). 1465 aastast on teateid väikese mõisa kohta, 1789–1862 oli Vagujal Vana-Vigala mõisale kuuluv karjamõis. Aastail 1977–1996 oli Vaguja liidetud Araste külaga.
Araste

Araste on küla Rapla maakonnas Märjamaa vallas, mis asub Päärdu–Tõnumaa tee ääres.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Vigala valda.
Arastest lähub kohalik tee Sääla kaudu Kivi-Vigalasse. Külast voolab läbi Velise jõkke suubuv Tamma oja (vana nimega Vaguja jõgi), mis saab alguse Illaste rabast.
Arastest loodesse jääb Tõnumaa raba turbaväli.
Vanimad teated Araste kohta pärinevad 1420. aastast ("Haras"). Keskajal asus Arastes Saare-Lääne piiskopkonna ühe toomhärra regendi keskus. 1696. aastast on teateid Arastes olnud Tamma külakõrtsi kohta. 1970. aastatel liideti Arastega Vaguja ja Araste-Saunteküla. 1996. aasta Vigala vallavolikogu otsusega Vaguja küla taastati.
Arastest on pärit vennad kunstnik Ants Laikmaa ja seltsielutegelane Bernhard Laipman.
Araste bussipeatus asub Jädivere–Silla maantee ääres naaberküla Vanamõisa piires.
Sääla

Sääla küla asub Märjamaa vallas Jädivere–Silla maantee ääres ning Velise jõe vasakpoolsel kaldal. Külast voolab läbi ka Enge jõgi, millega eraldatud küla lõunapoolsemad alad ulatuvad Kesu rabani. Küla lõunaosa läbib ka Kivi-Vigala – Avaste kohalik tee. 
Enne 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformi kuulus küla Vigala valda.
Sääla küla huviväärsed objektid on endine Raba algkooli hoone, endise Sääla karjamõisa süda (hooned hävinud) ja Aitsamaa talukohas olev 1905. aasta mässu mälestuskivi.
Säälast on pärit kohalikud ühiskonnategelased Mihkel Aitsamid (pere kombe kohaselt pandi vanemale pojale nimeks Mihkel).
Ajalugu.
Vanimad teadaolevad kirjalikud teated Sääla küla kohta pärinevad 1420. aastast ("Seel").
18. sajandil rajas Säälale oma karjamõisa Vana-Vigala mõis.
1795. aastast on teateid Raba kõrtsi kohta nüüdse Jädivere–Silla maantee ääres. Nimi tulenes naabruses olevast ja nüüdseks kuivendatud sookesest. 
1854. muudeti kõrts kooliks (Raba kool). 1882. aastal tehti hoonele kapitaalremont, mille järgse välimusega on kool tänini. Raba algkooli juures töötas 20. sajandi algul ka suvekool, mis aitas õpilastel linnakoolidesse edasi minna. Raba algkool suleti 1972, kui valmis naabruses Kivi-Vigala kaasaegne koolihoone.
1986–1905 tegutses Säälas Aitsamaal Velise kihelkonnakooli abikool.
Alates 1970. aastatest on Sääla külaga liidetud Enga jõest lõuna poole jäävad alad ehk endine Jädivere I küla (Jädivere küla; tänapäevane Tallinna–Pärnu maantee ääres olev Jädivere küla on endine asundus). Jädivere I külast on pärit ning seal suvitas samas riigitegelane Jaan Teemant.
Tekla Badarzewska

Tekla Badarzewska-Baranowska (17. september 1834 – 29. september 1861) oli poola naishelilooja.
Ta sai maailmakuulsaks klaveriteosega "Modlitwa dziewicy" ("Neitsi palve"), mille ta kirjutas 1856. aastal. Pala kanti esmakordselt ette 1859. aastal Pariisi "Revue et Gazette Musicale" 'is.
Tõenäoliselt on see üks enimmüüdud klaveripala muusikaajaloos üldse. Mõned arvavad, et see lugu on veetlev ja romantiline, teiste arvates on see "üks sentimentaalne pläma". 
Laulule on kirjutanud ingliskeelsed sõnad John Stowell Adams.
Badarzewska sünnikuupäev ei ole selge. Mõned allikad väidavad sünniaastaks ka 1838.
Voose (Anija)

Voose (18. sajandi kaartidel "Wosel") on küla Harju maakonnas Anija vallas. 
Voose juures paiknevad männimetsarikkad Voose mäed (Tagasauna mänd), viimase jääaja servamoodustised. Praegu on nad osaliselt ohustatud intensiivse kruusa kaevandamise tõttu.
Voose külas asus kuni 17.–18. sajandini Ida-Harjumaa üks tähtsamaid teeriste. Seal ühinesid omavahel kaks olulist Tartu (Jäneda) poole kulgevat kaugmaanteed: 
Voose külje all Saia koolmekohas ületas nimetatud ühinenud tee Jägala jõe.
Arvatavasti olid mõlemad teetrassid kasutusel juba muinasajal. Rahvasuu kohaselt on läheduses asunud linnamägi, kuid mäe 2005. aasta arheoloogilise uurimisega ei leitud sealt inimese rajatud kindlustusi ega kultuurikihti, seega puuduvad tõendid, et Voosel oleks linnamägi olnud. 
Kõrtsihoone.
Senini on säilinud ajaloolises teeristis asuv puidust maanteekõrtsihoone, mis on lagunemas. Tegu on arvatavasti Eesti ühe vanema säilinud puidust maanteekõrtsiga – seda on dateeritud 18. sajandisse, kuid ta võib pärineda ka 17. sajandist või veelgi varasemast ajast.
Vabadussõja lahingud.
Voose-Vetla juures suudeti Vabadussõjas 1919. aasta algul peatada punaste pealetung Tallinna suunal.
Jädivere õpetajate seminar

Jädivere õpetajate seminar Vigala kihelkonnas Jädiveres asunud pedagoogikaõppeasutus, mis tegutses aastail 1844–1864. Tänini säilinud koolihoone asub Jädivere mõisa naabruses.
Asutamine ja ülevalpidamine.
1842. aastal oli Eestimaa rüütelkond otsustanud avada igas kihelkonnas õpetajate ettevalmistamiseks näidis-kihelkonnakoolid. Kuigi kava jäi realiseerimata, reorganiseeriti 1844. aastal Jädivere kihelkonnakool õpetajate seminariks, mis pidi koolmeistreid andma Lääne- ja Harjumaa jaoks. Enamuse seminari ülalpidamiskuludest kattis Eestimaa rüütelkond.
Seminari tegevus oli kolmeliikmelise kuratooriumi järelevalve all. Kuratooriumi esimeheks oli Carl von Uexküll, liikmeteks maanõunik Ungern-Sternberg ja leitnant von Essen.
Õppetöö.
Õppetöö Jädivere seminaris toimus eesti keeles, kuid soovi korral oli võimalik õppida ka saksa keelt. Õppeaeg kestis kolm aastat, mille jooksul õpiti kirjutamist, rehkendamist, ajalugu, geograafiat, pedagoogikat ja orelimängu. Õppimine oli tasuta, kuid lõpetamise järel pidi seminari kasvandik töötama teatud aja Eestimaa kubermangus õpetajana.
Seminari esimeseks juhatajaks aastail 1844–1851 oli koolmeistri perest päritkirjamees ja haritlane Berend Gildenmann (1822–1884), kes lisaks seminari juhatamisele andis Jädiveres välja ka Vigala kihelkonna käsikirjalist nädalalehte "Öppetus Vabbadrahvale". Gildenmanni järel asus seminari juhatama Johann Heinrichsen (1824–1881).
Õpilased.
Õpilaste arvuks oli määratud 40, kuid esialgu kogunes neid vaid kuus. Edaspidi õpilaste arv siiski kasvas ning aastail 1848–1851 õppis Jädiveres juba 20 seminaristi. Kogu seminari tegevuse jooksul õppis seal 73 poissi. Lõpetanud asusid enamasti tööle talurahvakoolidesse õpetajaks, mõnest sai köster. Seminari kasvandikest on nimekamad kirjamees ja raamatuköitja ning Sipa koolmeister Friedrich Brandt ja rahvaraamatute autor Georg Vänjas-Rosenberg.
Seminari sulgemine.
1864. aastast otsustas Eestimaa rüütelkond finantseerida vaid Kuuda seminari tegevust ning Jädivere seminar suleti. Veel lõpetamata õpilased suunati samuti Kuudale õpinguid lõpetama.
Jädivere seminari hoones tegutses edaspidi kuni aastani 1965 Jädivere algkool.
Boriss Pankin

Boriss Pankin (vene keeles Борис Дмитриевич Панкин; sündinud 20. veebruaril 1931) on endine Nõukogude Liidu diplomaat ja poliitik ning endine Venemaa diplomaat. 
Ta oli viimane Nõukogude Liidu välisminister (1991) ja Nõukogude Liidu suursaadik Rootsis (1982–1990).
Elulugu.
Ta lõpetas 1953. aastal Moskva Ülikooli ajakirjandusteaduskonna. Pärast seda töötas ta päevalehes Komsomolskaja Pravda ja oli aastatel 1965–1973 ajalehe peatoimetajana.
Aastatel 1973–1982 juhtis Pankin NSV Liidu autoriõiguste agentuuri.
Aastatel 1982–1990 oli ta NSV Liidu suursaadik Stockholmis. Ta pidi lahkuma diplomaatilise skandaali tõttu suursaadiku kohalt, kui NSV Liidu allveelaev Rootsi rannikul karidele sõitis.
Aastatel 1990–1991 oli ta NSV Liidu suursaadik Prahas. Ainsa suursaadikuna mõistis ta avalikult hukka president Mihhail Gorbatšovi vastase putši augustis 1991.
Augustis-novembris 1991 oli Pankin NSV Liidu viimane välisminister.
Aastatel 1991–1994 oli ta Venemaa suursaadik Londonis, taunis Tšetšeenia sõda ja lahkus diplomaatiliselt töölt.
Pankin on ühenduse Global Panel Foundation liige.
Jaanuaris 2005 pälvis ta aunimetuse "kuu stockholmlane".
Ookeanipõhja laienemine

Ookeanipõhja laienemine ehk spreeding on osa laamtektoonika teooriast. Spreedingu kohaselt tekib ookeani keskahelikes vulkaanilise tegevuse läbi pidevalt juurde uut ookeanilist maakoort. Seetõttu liiguvad laamad keskahelikest aeglaselt (mõni kuni mõnikümmend cm aastas) eemale ning ookeanipõhi laieneb. Kuna Maa tervikuna siiski ei paisu, peab olema mehhanism, mille läbi ookeanipõhi umbes sama kiirusega hävineb. See juhtubki subduktsioonivööndeis, kus üks ookeaniline laam sukeldub teise ookeanilise või mandrilise maakoorega laamaosa alla.
Värtnaõli

Värtnaõli ehk spindliõli (inglise "spindle oil") on vedel õli vähekoormatud kiirekäiguliste laagerduste määrimiseks. Hangumistemperatuur alla 45 °C. Kasutatakse ka hüdroõlina.
Himavat

Himavat ('lumerikas') on hinduismis lumejumal, Himaalaja kehastus. 
Himavati ja apsaras Menā (Menakā) tütred on Pārvatī ja Gangese jumalanna Gangā, kes mõlemad on Šiva abikaasad.
Black Holes and Revelations

"Black Holes and Revelations" on Muse'i neljas stuudioalbum. Album avaldati juulis 2006.
Trafoõli

Trafoõli ehk isolatsiooniõli (inglise keeles "transformer oil" ja "insulating oil") on kõrge puhtusastmega mineraalõli, millel on head dielektrilised omadused ja mida kasutatakse transformaatorite ja muude elektriseadmete mähiste isoleerimiseks, samuti reostaatides, kondensaatorites, õlilülitites ja õlikaablites. Tänu oma puhtusele kasutatakse seda ka reaktiivmootorites määrdeõlina ning mõnede hüdrovedelike baasõlina.
Alajaama võimsuslülitis kustutab õli elektrikaart. Omadusteks on suur oksüdatsioonikindlus, kõrge leektemperatuur ning hangumistemperatuur alla –45 °C.
Turbiiniõli

Turbiiniõli (inglise"turbine oil") on suure oksüdatsioonikindlusega ja kõrge kvaliteediga mineraalõli. Kasutatakse seadmetes, mis peavad pikemat aega töötama õli vahetuseta.
Aparaadiõli

Aparaadiõli (inglise "instrument oil") on väga puhas madala hangumistemperatuuriga õli aparaatide ja peenmehhanismide määrimiseks. 
Aparaadiõlide hulka kuuluvad kellaõli, kondiõli ja vaseliinõli.
Destillaatõli

Destillaatõli (inglise "distilled oil") on naftaõli, mis saadakse naftast destillatsiooni või rektifikatsiooni tulemusena.
Hüdroõli

Hüdroõliks nimetatakse hüdrosüsteemis töövedelikuna kasutatavat õli.
Jääkõli

Jääkõli (inglise "residual oil") on nafta destilleerimis- või krakkimisjääk, mille määrimisvõime on oluliselt parem kui destillaatõlidel.
Baasõli

Baasõli ehk põhiõli (inglise "base oil" või "basic oil") on mineraalne või sünteetiline õli, millele on lisatud manuseid nõutavate omadustega õli saamiseks.
EM-määre

EM-määre (inglise "EM-grease" või "extreme pressure, with molybdenum disulphide grease") on molübdeendisulfiidi lisandiga sööbekindel määre tööks rasketel koormustel.
Kaabliõli

Kaabliõli (inglise "cable oil") on suure puhtusastmega õli elektrikaablite paberisolatsiooni immutamiseks või õlikaablite täitmiseks.
Tanatofoobia

Tanatofoobia (ka "tantofoobia") on haiglane hirm (foobia) surma või suremise ees.
Kompaundõli

Kompaundõli (inglise "compounded oil" või "blended oil") on õli mineraalõlide baasil, kus on kõige rohkem 10% taimset või loomset naturaalõli.
Mizan Zainal Abidin

Mizan Zainal Abidin (tiitlite ja täieliku nimega "Duli Yang Maha Mulia Al Wathiqu Billah, Al-Sultan Mizan Zainal Abidin Ibni Almarhum Al-Sultan Mahmud Al-Muktafi Billah Shah Al-Haj"; sündinud 22. jaanuaril 1962 Kuala Terengganus) on Malaisia koosseisu kuuluva Terengganu sultan alates 15. maist 1998. Ta oli Malaisia kuningas 13. detsembrist 2006 kuni 13. detsembrini 2011. Ta vannutati kuningaks 26. aprillil 2007.
Haridus.
Alghariduse omandas tulevane valitseja Sultan Sulaimani nimelises algkoolis, jätkates hiljem õpinguid Sultan Sulaimani nimelises keskkoolis Kuala Terengganus. Osaliselt omandas ta keskhariduse ka Austraalias anglikaani kirikule kuuluvas Geelongi humanitaargümnaasiumis.
1980. aastatel läbis ta sõjaväekursused Malaisia sõjakoolis ja Suurbritannia mainekas Sandhursti Kuninglikus Sõjaväeakadeemias. 1. märtsil 1984 anti Mizan Zainal Abidinile kuningliku ratsaväe leitnandi aukraad.
Kõrghariduse omandas ta samuti Suurbritannias, lõpetades 9. juunil 1988 Ameerika Ühendriikide Rahvusvahelise Ülikooli Euroopa esinduse bakalaureusena rahvusvaheliste suhete alal.
Karjäär.
Mizan Zainal Abidinist sai Terengganu sultanaadi kroonprints aastal 1979. Aastast 1988 töötas ta oma kodusultanaadis riigiametnikuna, kuid oli 20. oktoobrist 8. novembrini 1990 ka Terengganu sultani kohusetäitja. Sultaniks krooniti ta mais 1998. 
3. novembril 2006 valis Malaisia valitsejate nõukogu Mizan Zainal Abidini Malaisia uueks kuningaks. Ametisse astus ta viieks aastaks pidulikul kroonimistseremoonial sama aasta 13. detsembril.
Perekond.
Mizan Zainal Abidin on alates 28. märtsist 1996 abielus Nur Zahirahiga, kellega neil on tütar (sündinud 1996) ja poeg (sündinud 1998).
Lihvõli

Lihvõli (inglise "grinding oil" või "grinding fluid") on õliemulsioon või õli, mida kasutatakse lihvimisel jahutus- ja määrdevedelikuna.
Ligroiin

Ligroiin ehk toorbensiin on fraktsioon, mis saadakse nafta esmasel destilleerimisel. Kasutatakse näiteks traktorite kütusena, lahustina ning mõningates hüdrosüsteemides töövedelikuna.
5. augustil 1888 ostis Bertha Benz Wieslochi apteegist ligroiini, et seda kasutada Benz Patent Motorwageni kütusena. Wieslochi apteeki nimetataksegi seetõttu maailma esimeseks tanklaks.
Kütteõlid

Kütteõlid ehk õlikütused (inglise keeles "fuel oils") on vedelkütused, mis on enamasti toodetud nafta fraktsioneeriva destillatsiooni teel. Kütteõlisid on võimalik aga toota ka näiteks põlevkiviõlist (põlevkivi kütteõli, põlevkivimasuut). Kütteõlide kaks peamist kategooriat on kerge kütteõli ja raske kütteõli, mis mõlemad omakorda jagunevad mitmesse alaliiki.
Kerged kütteõlid (ehk ahjukütus, inglise keeles "light heating oil") on enamasti gaasiõlide hulka kuuluvad naftasaadused. Kerget kütteõli kasutatakse eramute kütteks, tööstuses, põllumajanduses ja laevadel.
Rasked kütteõlid (inglise keeles "heavy fuel oils", kõnekeeles kasutatakse tihti ebakorrektset venekeelset laenu masuut) liigitatakse tootmisviisi järgi destillaatkütusteks ja jääkõlidest toodetud kütusteks. Rasked kütteõlid on ruumitemperatuuril (u 20 °C) suure viskoossusega vedelikud. Kuna viskoossus on raskete kütteõlide põhiline omadus mis määrab nende kasutuvaldkonna, siis on see ka aluseks nende jaotamisel markideks. Vajaliku viskoossusega raske kütteõli margi saamiseks segatakse erinevaid destillaatkütuseid ja jääkõlidest toodetud kütuseid omavahel, lisades viskoossuse näitaja täpsemaks määratlemiseks tihti ka gaasiõlisid. Raskeid kütteõlisid kasutatakse eeskätt suurtes katlamajades ja laevakütusena.
Rennes

Rennes on linn Prantsusmaal, Bretagne'i piirkonna ja Ille-et-Vilaine'i departemangu keskus. Asub Ille'i ja Vilaine'i jõe liitumiskohas.
Linna vanim ülikool on asutatud 1735. aastal.
Peamised tööstusharud on auto- ja telekommunikatsioonitööstus.
Rennesis asub Bretagne'i parlament.
Jalgpalliklubi Rennesi Stade mängib riigi kõrgliigas.
Mineraalõli

Mineraalõli on naftast, põlevkivist, jt. maavaradest toodetud õli. 
Naftaõli on naftast toodetud õli.
Mootoriõli

Mootoriõli ehk autoõli on manustega mineraal- või sünteesõli kolbmootorite määrimiseks. Omadusteks on suur puhtus, kõrge leektemperatuur, suur viskoossusindeks (tänapäeval on saavutatud üle 200), pesemisvõime jne.
Ribe

Ribe on linn Taanis, Ribe maakonna ja Ribe valla keskus. Asub Jüüti poolsaare läänekaldal, Põhjamere ääres.
Ajalugu.
Ribet peetakse Taani vanimaks linnaks. Linna kohale tekkis turg 8. sajandi alguses. 
Linnas asub 12. sajandil ehitatud Ribe toomkirik ja hilisgooti stiilis raekoda.
Esbjerg

Esbjerg on linn Taanis Ribe maakonnas, Esbjergi valla keskus. Asub Jüüti poolsaare läänekaldal, Põhjamere ääres.
Esbjerg on elanike arvult Taani viies linn.
Esbjergis asub Ålborgi Ülikooli üks linnak.
4. septembril 1939 pommitati Esbjergi Briti lennukilt.
Linnas mängib jalgpalliklubi Esbjerg fB ja tegutseb kammerorkester Esbjerg Ensemble.
Rasvõli

Rasvõli ehk naturaalõli on taimset või loomset päritolu õli.
Anarhia (rahvusvahelised suhted)

Anarhia omab rahvusvahelistes suhetes iseseisvat tähendust, kuna selle tähenduseks olev "valitsuse puudumine" on rahvusvahelises poliitikas tavaline olukord. Sellisena on anarhia üks rahvusvahelise süsteemi tunnuseid ning ei oma iseenesest ei positiivset ega negatiivset konnotatsiooni. Tegemist on lähtekohaga rahvusvaheliste suhete analüüsiks.
Leidub autoreid, kelle arvates tuleneb rahvusvaheliste suhete anarhilisusest igasugune rahvusriigist kõrgemate institutsioonide, reeglite või normide puudumine. Väidetakse, et rahvusvaheline kogukond on lakkamatult "loodusolukorras", kus valitseb "kõikide sõda kõikide vastu". (Vt Thomas Hobbes.)
Realistlikud teooriad rahvusvahelistes suhetes väidavad tavaliselt, et anarhia ei välista korda või rahvusvahelise ühis- ega kogukonna võimalikkust. Realistid ei pea asjakohaseks väidet, et rahvusvaheline kord peaks moodustuma analoogselt riigisisese korraga (siseriiklik analoogia). 
Idealistlikud ja liberalistlikud teooriad väidavad vastupidi realistlikele, et anarhia ei ühildu korra ja kogukonna ideaalidega ning nende saavutamine on võimalik üksnes anarhia asendamisel mingisuguse valitsemisega. Riiklikud institutsioonid nagu parlament, kohtud jne tuleb mingil viisil taasesitada rahvusvahelises sfääris. (Vaata Immanuel Kanti "Zum Ewigen Frieden")
Penetromeeter

Penetromeeter (inglise "penetrometer") on mõõteriist määrete voolavusastme ehk konsistentsi määramiseks, harilikult standardkoonuse määrdesse sissevajumise sügavuse järgi viie sekundi jooksul.
Rafineeritud õli

Rafineeritud õli ("refined oil") on puhas õli, mis saadakse naftast pärast deparafiinimist, hüdrogeenimist ning hapete ja leelistega töötlemist.
Põlevkiviõli

Põlevkiviõli (inglise "shale oil", vene keeles "сланцевое масло") on erinevate küllastatud ja küllastamata alifaatsete, tsükliliste ja aromaatsete süsivesinike ning muude orgaaniliste ühendite segu, mis saadakse põlevkivi utmisel ehk poolkoksistamisel (põlevkivi kuumutamine kuni 500 °C) ja põlevkivi koksistamisel (kuumutamine 1000–2000 °C). Utmise eesmärk on eelkõige kerogeeni termiline lagundamine ja õli saamine. Suhteliselt madala temperatuuri tõttu ei allu saadav õli veel sekundaarsele lagunemisele ja seepärast nimetatakse seda mõnikord ka primaarõliks. Koksistamise eesmärk on kütuse sügav lagundamine, mille juures esmalt tekkinud õliaurud lagunevad edasi, andes gaasi ja koksi. Saadava õli iseloomulik omadus on suur aromaatsete süsivesinike sisaldus.
Põlevkiviõlid sisaldavad küllaltki palju ühe- ja mitmealuselisi fenoole ning muid ühendeid.
Põlevkiviõli kasutatakse eelkõige keemiatööstuses toorainena ning kütte- ja immutusõlina. Põlevkiviõli erineb naftast toodetud rasketest kütteõlidest suhteliselt väiksema viskoossuse ja madalama hangumistäppi ning mõnevõrra väiksema väävlisisalduse poolest.
Põlevkiviõli tööstus Eestis.
1921. aastal asutati Kohtla-Järvel põlevkiviõli tootmise katsetehas.
Eesti Energia Õlitööstus Auveres toodab kolme põlevkiviõli fraktsiooni: kerget ehk põlevkivibensiini (tihedus 780–820 kg/m³), keskmist destillaati ehk kerget kütteõli (tihedus 880–920 kg/m³) ja rasket kütteõli (tihedus 1025–1050 kg/m³). Põlevkiviõli toodavad Eestis veel VKG Oil AS, Kiviõli Keemiatööstuse OÜ jt.
Suurim toodangumaht saavutati Eestis 2019. aastal, kui Eesti Energia, VKG ja Kiviõli Keemiatööstus tootsid üle 1,17 miljoni tonni põlevkiviõli. 2023. aasta toodangumahuks prognoositakse aga juba üle 1,23 miljoni tonni.
Strateegiline tooraine.
Teise maailmasõja ajal kasutati põlevkiviõli Saksa laevastiku allveelaevadel, kuna see on veest raskem ega reeda seetõttu allveelaevade asukohta. Põlevkiviõli tootmise kaitseks rajas Saksa sõjaväe ehitusorganisatsioon Organisation Todt Eestis Ida-Virumaal nn Tannenbergi liini ja tootmispiirkonna kaitseks toimus Sinimägede lahing pealetungivate Punaarmee vägede vastu.
Kajastus kunstis.
Põlevkiviõli tootmine on leidnud korduvalt kajastust sotsrealistlikus kunstis.
Ulatuslik põlevkiviteemaline kunstikogu on Kohtla-Järve Põlevkivimuuseumis.
Tehniline vaseliin

Tehniline vaseliin ehk kahurimääre on valge või kollakas määre, mis saadakse parafiini, tseresiini või petrolaatumi sulatamisel naftaõlis. Tehnilist vaseliini kasutatakse enamasti metalldetailide kaitsemäärdena. Detaili kastmisel sulasse tehnilisse vaseliini moodustub selle pinnal püsiv määrdekiht, mis temperatuuril alla 30 °C kaitseb metalli korrosiooni eest 15...20 aastat.
Tehnilise vaseliiniga sarnaseid kaitsemäärdeid, mis lisaks sisaldavad ka lahusteid, nagu näiteks korrosioonikaitsemääre Movil kasutatakse autode detailide korrosioonikaitseks.
Vaakumõli

Vaakumõli (inglise "vacuum oil") on mineraalõli või sünteetiline õli, mille eriomaduseks on madal küllastunud auru rõhk. Kasutatakse peamiselt vaakumpumpades määrdeõli või töövedelikuna, aga ka lõtkude tihendamiseks.
Spot-tehing

Spot-tehing (inglise "spot transaction") on kas:
Aadu Talts

Aadu Talts (14. august 1932 Pärnu – 22. detsember 2009) oli eesti geodeesiaõppejõud ja ühiskonnateadlane ning kommunistliku partei tegelane.
Aastal 1956 lõpetas ta Eesti Põllumajanduse Akadeemia maakorralduse insenerina.
Aastal 1986 kaitses ta ajalooalase kandidaadiväitekirja "Деятельность Коммунистической партии Эстонии по развитию высшего образования в республике в 1966–1975 гг." (Eestimaa Kommunistliku Partei tegevus kõrghariduse arendamisel vabariigis 1966.–1975. a.).
Ta töötas MTÜs Tekkel ning oli eraülikooli Veritas prorektor.
Oli TPI Parteikomitee sekretär. 20. juunil 1995 astus ta Eesti Keskerakonda. Ta oli erakonna Harjumaa piirkonna Harku osakonna esimees.
1996. aasta kohalikel valimistel kandideeris ta valimisliidu KVL Tallinn nimekirjas kesklinna ringkonnas Tallinna linnavolikogusse. Ta sai 17 häält.
2002. aasta kohalikel valimistel kandideeris ta Eesti Keskerakonna nimekirjas Harku valla volikogusse. Ta kogus 14 häält. Volikogusse ta ei pääsenud.
2005. aasta kohalikel valimistel kandideeris ta Eesti Keskerakonna nimekirjas Harku valla volikogusse. Ta kogus 5 häält. Volikogusse ta ei pääsenud.
1999. aasta Riigikogu valimiste ajal kuulus ta Harju maakonna valimiskomisjoni koosseisu.
Naftaõli

Naftaõli on üldnimetus naftast toodetud mineraalõlidele. Naftaõli saadakse nafta destilleerimisel ja rafineerimisel. See on suure molekulmassi ja kõrge keemistemperatuuriga süsivesinike vedel segu.
Naftaõli sulatamisel parafiiniga saadakse vaseliin.
Jõeranna

Jõeranna on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Hiiu valda ja kuni 2013. aastani Kõrgessaare valda.
Küla piirneb põhjas Kõrgessaare aleviku, läänes Paope, lõunas Heiste ning idas Napi ja Isabella külaga.
Nimi.
1660 on Kõrgessaare mõisas mainitud talupoega Jöggi Tönnis. Kohalikus murdes on kohanimi Jöö ranna.
Loodus.
Küla idaosas asuvad Tammelais ja Veskilais, küla läbib Jõeranna oja. Küla põhjaosas asub Paope looduskaitseala.
Külas asub Jõeranna rahn.
Ajalugu.
Küla kuulus ajalooliselt Kõrgessaare mõisa alla. Esimest talunikku on mainitud 1660. 1725–1726 Läänemaa adramaarevisjonis on Kõrgessaare mõisa Kõpu vakuses mainitud talunikke Joe Pent ja Joe Jürri.
Taristu.
Küla läbib Heltermaa–Kärdla–Luidja maantee. Külas asub Jõeranna bussipeatus.
Kultuur.
Külas asub kivisild.
Jõesuu (Hiiumaa)

Jõesuu on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Hiiu valda ja kuni 2013. aastani Kõrgessaare valda.
Küla põhjaosas asub Puski, läänes Reigi-Nõmme ja Mardihansu, lõunas Õngu ja idas Kiivera küla.
Nimi.
Küla nimi tuletub asukohast Vanajõe suudmes. Küla kohalik nimetus on Jöö suu.
Loodus.
Küla läbib Vanajõgi, mille suudmes on Vanajõe hoiuala.
Ajalugu.
Koht kuulus ajalooliselt Kõrgessaare mõisa alla. 1725–1726 Läänemaa adramaarevisjonis oli mainitud Paope vakuses talupoega Jõe Michle Pent. Küla kujunes välja 20. sajandi algul.
Taristu.
Küla läbib Emmaste–Luidja maantee.
Kalana (Hiiumaa)

Kalana on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas Kõpu poolsaare lääneosas. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Hiiu valda ja kuni 2013. aastani Kõrgessaare valda.
Kalana on Hiiumaa läänepoolseim küla, mis idas piirneb Hirmuste ja Kaleste külaga.
Nimi.
Kohta on 1531 mainitud kui "Vischorde", 1564 "Fiskiare ortz torp", 1565 "Fischerort", 1635 "Fischerortt", 1660 "Kallanenna" ja 1798 "Kallana". Nimi on tuletatud eestikeelsetest sõnadest "kala" ja "nina". Koha ajalooline nimi vene keeles on "Дагерорт".
Loodus.
Kalana piir kulgeb piki Läänemere rannikut. Külas asub Hiiumaa läänepoolseim punkt – Ristna neem. Looduskaitsealune Ristna rannik on lage, rohtumata ja klibune, kus rannavalli kõrgus ulatub 2,5 meetrini. Rannaala lõunapoolse osa moodustab rannavallidega veeriserand, mille pikkus on üle 2 km. Väikestel neemedel on kulutusjäljed ning esineb kuni 10 cm sügavuseni veeristest ja munakatest sillutis, sügavamal on merepõhi kaetud liivaga, mille all esineb kruusa-veerisekiht ja moreen. Kalana sadamast 1,5 km lääne pool esineb liiva-kliburand, kus rannanõlval on rohkesti rändrahne, mis moodustavad sillutise väikesel neemel Lõuna-Ristna neemest lõunas. Sarnased geoloogilised protsessid on toimunud ka minevikus, mille jäljed leiduvad vanadel veerisevallidel 7 meetri kõrgusel. 
Külas asub Kalana looduskaitseala, küla põhjaosas asub Kõpu looduskaitseala Ohami sihtkaitsevöönd. Külas leidub kaitsealuste taimede (tumepunane neiuvaip, roomav öövilge, harilik ungrukold ja pruunikas pesajuur) kasvukohti.
Ajalugu.
Küla kuulus ajalooliselt Kõrgessaare mõisa alla. Kohanime on esmamainitud 1531. aastal. 1725–1726 Läänemaa adramaarevisjonis elasid Kõpu vakuses Kallana Marti Widas ja Kallana Andres. 1835. aastal oli Kalanas neli talu, elanikud said järgmised perekonnanimed: Jõgi, Kallas, Leiger, Rips, Rist, Tukk (Tuk) ja Vähi (Wähhi). 
Külas asus 1930. aastateni Kalana kabel.
Ristnas elasid Nõukogude Balti laevastiku Läänemere rajooni rannakaitse Rannakaitsepatarei nr 42 sõjaväelased, kes rajasid 1940. aastal linnaku, mille hooneid kasutas 1993. aastani NSV Liidu õhukaitse radarijaama väeosa. 
Taristu.
Küla põhjaosas kulgeb Ristna–Hirmuste tee ja lõunaosas Puski–Kõpu–Ristna tee. Külas asuvad Kalana sadam, Ristna jahisadam ja bussipeatus.
Kultuur.
Kalanas asuvad Ristna tuletorn ning Eesti Meteoroloogia ja Hüdroloogia Instituudi Ristna Ilmajaam. Külas asuvad pärandkultuuriobjektina Kalana tõrvaahi ja Rannakaitsepatarei nr 42.
2004 toimus Kalanas teine Kõpu külade päev ja 2016 muusikafestival Kalana Sound.
Ettevõtlus.
Nõukogude ajal tehti sõjaväeosa linnakus asuvas tööstuses alumiiniumlusikaid. Kalanas tegutseb Surf Paradiisi veespordikeskus. Külas asuvad kämping Kalana Puhkeküla, Hõbekala külalistemaja ja restoran Kalana ÄÄR.
Kaleste

Kaleste on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas Kõpu poolsaarel. Kuni 2013. aastani kuulus küla Kõrgessaare valda ja enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Hiiu valda.
Kaleste on Hiiumaa üks läänepoolsemaid külasid. Küla piirneb põhjas Hirmuste, läänes Kalana, idas Suurepsi ja Ojaküla ning kagus Ülendi külaga.
Nimi.
Küla ajaloolised nimekujud varieeruvad märgatavalt: 1565 "Kalystha", 1576 "Gollist", "Kollaste" ja "Kallaste", 1583 "Kalleste" ja 1725 "Kalliste". Paul Ariste arvates tuletub nimi sõnast "kallis".
Loodus.
Kaleste küla piiridesse Puski–Kõpu–Ristna teest lõuna poole jäävad Korbi mäed, loode-kagusuunalised luited, mille suurim kõrgus on 44,7 meetrit. Korp on hiiumurdeline ronga nimetus, mis tuleneb otseselt rootsi keelest.
Küla alale jäävad Kõpu looduskaitseala Kaleste ja Väikesoode sihtkaitsevööndid. Kalestes kasvavad pöökpuud.
Ajalugu.
Küla kuulus ajalooliselt Kõrgessaare mõisa alla. 1565 on Kõpu vakuses mainitud talunikku Pet(t)er Kalystha, 1576 Gollist Petter, Kollaste Jürgen ja Kallaste Jake, 1583 Kalleste Jürgen ja 1606 Kallista Kotkas. 1725–1726 Läänemaa adramaarevisjonis elas Kõpu vakuses kolm talunikku: Kalliste Laur, Kalliste Jaak ja Kalliste Mick.
1835 asus külas kolm talu, elanikud said perenimeks: Korell (Korall), Paar, Sims, Wamba ja Wolens. 
Taristu.
Küla läbib Puski–Kõpu–Ristna tee. Külas asub bussipeatus. 1930. aastatel rajati külla sadam, mida pole hiljem kasutatud.
Kanapeeksi

Kanapeeksi on Hiiumaal Hiiumaa vallas Kesk-Hiiumaal asuv küla. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Hiiu valda ja kuni 2013. aastani Kõrgessaare valda.
Küla piirneb põhjas Risti, loodes Kidaste, läänes Koidma, edelas Leigri, lõunas ja kagus Tubala ja Määvli ning idas Prählamäe, Pilpaküla, Kärdla-Nõmme ja Tareste külaga.
Nimi.
Asula nime on esmamainitud 1795. aastal, kui Kõrgessaare mõisa alal elas Kannapex Mats. 1811 elas mõisa alal Kanapöhsa Iaack ja 1816 Kannapökse Iurry. 1888 oli kohanimi "Kanapeeks" ja 1922 "Kanapuksi" ehk "Kanapsi" küla. 
Nime esimene pool võib pärineda sõnast "kana", kuid võib tulla ka sõnast "kand". Viimasel juhul oleks hääldus "kana" kiirkõneline muutus. Nime teine pool tuleb sõnast "pääks: pääksi" 'tihe kuusik, soosaar'.
Loodus.
Küla alast pea kaks kolmandikku jääb Pihla-Kaibaldi looduskaitsealale. Küla alal asuvad Pihla raba, Kaibaldi nõmm ja Kaibaldi liivik. Küla lõunaosa läbib Pihla oja.
Küla alale jääb Kaibaldi piirkond.
Ajalugu.
Kanapeeksi asub ajalooliselt Reigi kihelkonnas ja kuulus Kõrgessaare mõisale. 1888 on mainitud talu ja metsavahikohta.
Kanapeeksi oli algselt Koidma osa, kujunes 1930. aastatel omaette külaks, 1940. aastatel liideti Kanapeeksi Koidmaga ja taastati iseseisva külana 1997.
Nõukogude armee kasutas Kaibaldi liivikut 1960. aastani tankipolügoonina.
Taristu.
Küla läbib kirdest edelasse Kärdla–Koidma tee ja põhjast lõunasse Risti–Kaibaldi tee.
Kauste

Kauste on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Hiiu valda ja kuni 2013. aastani kuulus küla Kõrgessaare valda.
Küla piirneb põhjas Meelste, idas Lehtma, lõunas Kodeste, Malvaste ja Mangu ning läänes Läänemerega.
Nimi.
Kohanime on esmamainitud 1565. aastal kui "Kowstha", 1677. aastal aga kui Kauste. Paul Ariste pakkus nime kujunemisel välja sõna "kaust" (nahkrihm, karusnahatükk). Marek Meristo arvates võis kohanimi kujuneda välja isikunimest.
Loodus.
Kauste asub Tahkuna poolsaarel. Küla alale jäävad Tahkuna looduskaitseala Kauste ja Kodeste soo sihtkaitsevööndid.
Küla läbib Meelste oja.
Kauste liivik metsastati 20. sajandil.
Talud.
Kauste ajaloolised talud 1917 
Ajalugu.
Küla kuulus ajalooliselt Kõrgessaare mõisa alla ja oli hiirootslaste küla. 1725–1726 Läänemaa adramaarevisjonis oli Kaustes 9 talu, mille peremehed olid Greiss Greisson, Bertel Hinrichson, Clemet Hansson, Christian Hansson, Greiss Mortenson, Jöran Bertelson, Magnus Mortenson, Siffer Bertelson ja Jacob Knutson.
1835 oli külas 3 taluperemeest: Kauste Hans (perekonnanimi Lüll), Kauste Pawel (Abo) ja Kauste Andrus (Kaus). Sulased said perekonnanimeks Olm, Sülla ja Tubi (Tubbi). 1917 asus külas 8 talukohta.
Kauste kuulus 1977–1997 Malvaste koosseisu.
Taristu.
Küla lääneosa läbib Tahkuna tee.
Kidaste

Kidaste on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Hiiu valda ja kuni 2013. aastani Kõrgessaare valda.
Kidaste piirneb põhjas ja kirdes Malvaste, loodes Ogandi, läänes Reigi, edelas Heigi, lõunas Koidma ning idas Kanapeeksi ja Risti külaga.
Nimi.
Kohanime on mainitud 1565 "Kitas", "Kyttus", 1635 "Kidasz" ja 1798 "Kiddas". Carl Russwurm on kohanime aluseks pakkunud eesti keelest pärineva mõiste "küttissema" või rootsikeelse sõna "kyda" 'lehm', Paul Ariste pakkus kohanime lähtevormiks eestikeelset sõna 'kida'.
Loodus.
Küla läbib lõunast põhja Kidaste oja. Külas asub Kidaste allikasoo ja Kuusiku allik.
Talud.
Kidaste ajaloolised talud 1917 
Ajalugu.
Küla kuulus ajalooliselt Kõrgessaare mõisa alla ja oli hiiurootslaste küla. 1725–1726 Läänemaa adramaarevisjonis oli Kidastes 10 talu, mille peremehed olid Magnus Sifferson, Peter Hinrichson, Thomas Matsson, Clemet Matzson, Hans Magnusson, Michel Greisson, Jöran Magnusson, Bengt Erichsson, Siemon Martenson ja Bertell Klemetson.
1835. aastal oli külas 6 talu ja saadi perekonnanimed: Abo, Keskla, Klee, Nabi (Nabbi), Simmer ja Viin (Wien). 1917. aastal oli külas 24 talu.
Nõukogude ajal asusid Kidastes Hiiumaa metsamajandi põllud ja taimeaed, sellest ajast on säilinud Kidaste väetisekuur.
Taristu.
Kidaste küla läbib Heltermaa–Kärdla–Luidja maantee, millelt viib küla keskusse Kidaste tee ja asub bussipeatus. Küla idaosa piirneb Malvaste–Koidma–Kidaste teega.
Kultuur.
Külast pärinesid hiiurootslaste 17. sajandi vabadusvõitleja Kidaste Jürgen ja muusik Johannes Kappel.
Kiduspe

Kiduspe on Hiiumaal Hiiumaa vallas Kõpu poolsaarel asuv küla. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Hiiu valda ja kuni 2013. aastani Kõrgessaare valda.
Kiduspe piirneb põhjas Kõpu, läänes Vilima ja Tiharu ning idas Suureranna külaga.
Nimi.
Kohanime on esmamainitud 1565. aastal kui "Kyttwspä by", kus elas Kyttus Gregis. Küla nimetati 1620. aastal kujul "Kitaspä" ja 1798. aastal kujul "Kidduspä". 
Kohanime päritolu pole selge. Paul Ariste rekonstrueeris selle algkujuks "kituisa" või "kitaisa" + "pää" ning võrdles seda sõnadega "kiduma", "kidur" ja soome keeles esineva sõnaga "kitu : kitun". Lauri Kettunen arvas, et "pää" võiks olla rootsi sõna "by" 'küla' teisend.
Leo Tiik võrdles Kiduspe nime Saaremaal asuva Kütispega ja väitis, et Kiduspe nimi tuleb hoopis sõnadest "kütus" või "kütis". Pole aga aru saada, millist häälikut tähistas küla nime esimeste kirjapanekute y-täht. Tiik oletas, et kohanimi jõudis Hiiumaale Saaremaalt, kus nimi tundub olevat hävinud, kuna 1453. aastal nimetati Saaremaal isikut "Tyleke Syn is tho Kyttispell eyn bur".
Rahvapärimuse järgi tuleb küla nimi sõnast "kiduspuu", mis tähendab kibuvitsa.
Minevikus on küla nime kirjutatud kujul "Kiduspäe". Seda nimekuju soovitakse taastada.
Loodus.
Külas asub Kõpu looduskaitseala Niidametsa sihtkaitsevöönd. Küla läbib Jõe jõgi, samuti asub külas Kiduspe külarahn.
Talud.
Kiduspe ajaloolised talud 1917 
Ajalugu.
Kiduspe kuulus ajalooliselt Kõrgessaare mõisa alla ja Kõpu vakusesse. Küla idaosa tuntakse Saralde nimega. Nimi pärineb küla- või talunimest, seda on esmamainitud teadaolevalt 1655. aastal, kui nimetati isikut Sare Pöldo Jürri.
1835. aastal oli külas 8 talu, elanikud said perekonnanimeks Ankur, Jago, Klemm, Koit (Koid), Korell (Korall), Lepp, Lets (Saralde piirkond), Murr (Saralde piirkond), Niit (Nied, Saralde piirkond), Punn, Puss, Põllo (Saralde piirkond), Rõmmel, Sims (Saralde piirkond), Tuisk ja Uljast (Saralde piirkond). 
1917. aastal oli külas 12 talu. Kiduspest eraldus vahepeal Tiharu, mis 1930. aastatel liideti taas Kiduspega ja 1997 eraldati jälle.
Taristu.
Küla läbib Märjakaasiku–Kiduspe–Kõpu tee.
Kultuur.
Külas asub 1938. aastal ehitatud baptistide palvela. 2006. aastal toimus külas Kõpu külade päev.
Kiivera

Kiivera on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Hiiu valda ja kuni 2013. aastani Kõrgessaare valda.
Kiivera piirneb põhjas Puski, läänes Jõesuu, lõunas Õngu, idas Sülluste ja Hüti ning kirdes Paope külaga.
Nimi.
Kohanime on 1564. aastal mainitud kujul "Kyvviwarre", 1565 "Kiwiuar", "Kiffuiwara"; 1664 "Kiwiwahre" ja 1811 "Kiwwerre", "Kiwwarro" 
Lauri Kettunen ja Leo Tiik pakkusid kohanime aluseks sõnu "kivi" ja "vare", Tiik ka "vaar".
Loodus.
Küla alale jääb osa Hüti looduskaitsealast. Küla läbib Vanajõgi.
Ajalugu.
Kiivera kuulus ajalooliselt Lauka mõisa alla. 1564 on mainitud talunikku Urbas Kyvviwarre ja 1664 Kiwiwahre Jürgen. 1725–1726 Läänemaa adramaarevisjoni alusel elas Paope vakuses Kiwwiwarre Mart. 1835 oli külas kolm talu, elanikud võtsid perekonnanimeks Demus, Kark, Kiive (Kiewe), Raud ja Tilk. 
Küla liideti 1940. aastate Puskiga ja taastati 1997. aastal.
Taristu.
Küla läbib Kõrgessaare–Hüti–Puski tee, kust lähtub Kiivera–Sülluste tee.
Kodeste

Kodeste on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa valla põhjaosas Tahkuna poolsaarel. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Hiiu valda ja kuni 2013. aastani Kõrgessaare valda.
Kodeste piirneb põhjas Lehtma ja Kauste, läänes Malvaste, lõunas Risti ja idas Tareste külaga.
Nimi.
Kohanimi on olnud 1564 "Kopsta by", 1565 "Kotzta", 1599 "Quottista", 1688 "Kosteby", "Kåtste", "Kotsta" ja 1798 "Kotsta". 
Paul Ariste pakkus nime aluseks eestikeelset sõna "koda", Marek Meristo aga rootsikeelseid sõnu "gǻð" 'tara, tarandik' ja "stḁ̱́" 'koht, ulualune'.
Loodus.
Küla alale jääb Tahkuna looduskaitseala Kodeste soo sihtkaitsevöönd. Küla alale jääb Kodeste soo, kust saab alguse Tareste oja.
Talud.
Kodeste ajaloolised talud 1917 
Ajalugu.
Kodeste kuulus ajalooliselt Kõrgessaare mõisa alla ja oli hiiurootslaste küla. 1725–1726 Läänemaa adramaarevisjonis oli külas 4 talu ja peremehed olid: Jöran Magnusson, Siemon Larsson, Hinrich Pawelson ja Proos Matsson. 1781 oli külas 4 talu, mille elanikud küüditati Ukrainasse.
1835 oli külas 3 talu. Kodeste Mihkli pere sai perekonnanimeks Kotkas (Kottkas), Kodeste Peetri pere Ritso ja Kodeste Thoma pere Leiger. Teised külaelanikud said perekonnanimedeks Lees, Malw, Mango ja Mann. 
1977–1997 kuulus küla Malvaste koosseisu.
Taristu.
Küla läbib Risti–Kauste tee, kust saab alguse Kodeste–Risti tee.
Koidma

Koidma on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Hiiu valda ja kuni 2013. aastani Kõrgessaare valda.
Koidma piirneb idas ja põhjas Kanapeeksi, loodes Kidaste, läänes Heigi ja Metsaküla ning lõunas Leigri külaga.
Nimi.
Kohanime on märgitud 1565 ja 1635 kui "Koidma". Carl Russwurm arvas, et kohanimi lähtub sõnast "koit", Marek Meristo on pakkunud lähtekohaks eesnime Koit.
Loodus.
Koidma lõunaosa hõlmab Pihla-Kaibaldi looduskaitseala. Küla lääneosa läbivad Pihla oja ja Rima oja, põhjaosas asub lõik Kidaste ojast.
Talud.
Koidma ajaloolised talud 1917 
Ajalugu.
Küla kuulus ajalooliselt Kõrgessaare mõisa alla. 1835 asus Koidmas 4 talu, elanikud said perekonnanimeks: Karmed, Klee, Küster, Nina (Ninna) ja Sülla. 1917 oli külas 16 talu.
Koidma kuulus 1977–1997 Kidaste koosseisu.
Koidma kaguosas asub Mäeselja (Mäesla) piirkond, kus asus 1930. aastatel samanimeline küla.
Taristu.
Küla läbib põhjast lõunasse Malvaste–Koidma–Kidaste tee, kust algab Koidma tee.
Kultuur.
Hiiumaa metsamajand rajas 1970. aastatel Koidmasse hobusekasvanduse.
Kopa

Kopa on küla Hiiumaal Hiiumaa vallas. Enne 2017. aasta haldusreformi kuulus küla Hiiu valda ja kuni 2013. aastani Kõrgessaare valda.
Kopa küla piirneb põhjas Luidja, läänes ja lõunas Villamaa ning idas Puski külaga.
Nimi.
Kohanime on mainitud 1725–1726 Läänemaa adramaarevisjonis kui "Koppa".
Kohanimi pärineb Paul Ariste arvates sõnast "kopp" ('koor, kest, väike anum').
Loodus.
Küla põhjaosa läbib Luidja jõgi. Külas asub Kopa allik.
Ajalugu.
Kopa küla kuulus ajalooliselt Kõrgessaare mõisa alla. Küla kasvas välja samanimelisest talust. Esimest korda mainiti seda nime 1726, kui nimetati Kõrgessaare mõisa all Paope vakuses elavat talumeest Koppa Matz.
Küla oli tekkinud 20. sajandi alguseks. 1917. aastal oli külas neli talu. Ilmselt 1930. aastateks oli küla liidetud läänepoolse Villamaa külaga, kuid 1997. aastal taastati see omaette külana.
Taristu.
Küla keskosa läbib Villamaa–Puski tee, millega lõikub Mäki tee.
Kultuur.
Kopa külas sündis kunstnik Kaljo Põllu.
Laasi

Laasi on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas Läänemere ääres. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Hiiu valda ja kuni 2013. aastani Kõrgessaare valda.
Laasist põhjas asub Heistesoo, läänes Suureranna, kagus Tammistu, idas Viita ja kirdes Luidja küla.
Nimi.
1726 on Kõpu vakuses mainitud talunikku Lase Tönnisse Michel. 1913. aastaks oli talust kujunenud küla. Kohanime aluseks on isikunimi Laas, mis on lühend isikunimedest Gelasius, Blasius, Laurentius, Claudius või Nikolaus.
Loodus.
Laasi alale jääb Suureranna hoiuala.
Ajalugu.
Koht kuulus ajalooliselt Kõrgessaare mõisa alla ja moodustas 18. sajandil Kirgisaare küla. Laasi külaga liideti teise maailmasõja järel Viita. Laasi kuulus 1977–1997 Suureranna koosseisu.
Taristu.
Laasi põhjaosa läbib Puski–Kõpu–Ristna tee.
Lehtma

Lehtma on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa valla põhjaosas Tahkuna poolsaarel. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Hiiu valda. Kuni 2013. aastani kuulus küla Kõrgessaare valda.
Lehtma küla piirneb põhjas Läänemere ja idas Tareste lahega ning läänes Tahkuna ja Kauste, edelas Kodeste ja lõunas Tareste külaga.
Nimi.
Kohanimi tuleneb eestikeelsetest sõnadest "leht" ja "maa". Kohanime on esmamainitud 1811. aastal kui "Lechtma".
Loodus.
Suurem osa Lehtma küla alast kuulub Tahkuna looduskaitseala koosseisu. Küla alale jäävad Lehtma Suurjärv ja Põhjatu järv ning Hiiumaa ainus loodusreservaat. Lehtma Suurjärvest saab alguse Lehtma oja. Külas asub ka Tahkuna hiidrahn.
Elanike arv.
2011. aasta rahvaloenduse andmetel külas püsielanikke ei olnud. 2021. aasta rahvaloenduse andmetel elas külas kolm püsielanikku. 
Ajalugu.
Lehtma oli Kõrgessaare mõisa metsavahikoht. 1811. aasta hingerevisjonis on mainitud Lechtma Andrust, kelle poeg liikus perekonnanime panemise ajaks Tahkuna külla. Uueks metsavahiks asus Mihkel Kask. Pärast Esimest maailmasõda kuulus koht Kärdla asunduse koosseisu. Lehtma küla moodustati 1997. aastal.
Lehtma sadama kaudu küüditati 1949. aastal Hiiumaalt 261 inimest.
Taristu.
Lehtma küla idaosa läbib Lehtma sadama tee, mis viib Lehtma sadamasse. Küla lääneosa läbib Karjaselja tee ja põhjaosa Tahkuna tee.
Ettevõtlus.
Lehtmas tegutses 1992–1998 kalandusettevõtte Dagöfisk, mille pankrotistumisel asus hoonetes Dagöplasti üks tootmistsehhe. 1990. aastatel asus sadamas Pöörupoi baar.
Leigri

Leigri on küla Hiiumaa keskosas Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Hiiu valda. Kuni 2013. aastani kuulus küla Kõrgessaare valda. 1940. aastal kuulus Leigri küla ja vahtkond Kõrgesaare valda Läänemaal.
Leigri küla on pindalalt Hiiumaa suurim küla. Küla piirneb põhjas Koidma, Metsaküla ja Lilbi külaga; läänes Heiste, Sülluste ja Õngu külaga; lõunas Männamaa ja Nõmmerga külaga ning idas Nõmba, Tubala ja Kanapeeksi külaga.
Nimi.
Kohanime on esmamainitud 1726. aastal kui Legri. Kohanimi võib lähtuda isikunimest Leiger.
Loodus.
Leigri küla keskosas asub Leigri looduskaitseala, idaosa hõlmab Pihla-Kaibaldi looduskaitseala ja lõunaossa lõikub Tihu looduskaitseala. Küla alale jäävad Pihla raba ja Leigri soo. Küla läbivad Armioja ja Rima oja. Külas asuvad Tihu Keskmine järv ja Tihu Kolmas järv.
Leigri idaosas asub Aruselja piirkond.
Elanike arv.
2019. aastal elas külas 4 püsielanikku. 2021. aasta rahvaloenduse andmetel külas püsielanikke ei olnud. 
Talud.
Leigri ajaloolised talud 1917 
Ajalugu.
Leigri kuulus ajalooliselt Kõrgessaare mõisa alla. Aruselja varasemat asukat Harrosell Greißi on mainitud 1664. aastal. 1835. aastal elas Leigris kaks taluniku peret: Peter Lebbri ja Mihkel Leigri pere. Hiljem asusid küla alal Leigri ja Tihu metsavahikohad.
Taristu.
Küla läbib Käina-Hüti tee, kus lõpeb Nõmba-Silde tee ja algab Laasimetsa tee.
Kultuur.
Külas asub Aruselja tuulik. Murru kõrtsis toimus 1867 Reigi pastori Gustav Feliks Rinne eestvedamisel Hiiumaa esimene laulupäev, kus tuli Rinne loodud laulu sõnadega esimest korda ettekandele praeguse Eesti Vabariigi riigihümni viis. Laulupäeva mälestuseks avati külas 1992. aastal mälestuskivi ja 2007. aastal toimus Hiiumaa kooride ühislaulmine.
Lilbi (Hiiumaa)

Lilbi on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Hiiu valda ja kuni 2013. aastani Kõrgessaare valda.
Lilbi piirneb põhjas Metsaküla, loodes Isabella küla, läänes Heiste ning lõunas ja idas Leigri külaga.
Nimi.
Carl Russwurmi arvates tuletub kohanimi rootsi keelest sõnadest "lilla byn" 'väike küla'. Paul Ariste pakkus kohanime aluseks eestikeelsed sõnad lill ja pea. Leo Tiik pidas kohanime aluseks isikunime Lüll ja järelosaks eestirootsi -bi 'küla'.
Loodus.
Lilbi põhjaosa piirneb Armiojaga. Mihkli talu juures paiknevad kaitsealused sanglepp ja punane tamm.
Talud.
Lilbi talud 1917 
Ajalugu.
Lilbi kuulus ajalooliselt Kõrgessaare mõisa ja Lauka mõisa alla. Kohanime on esmamainitud 1565 kui Lilbi. Läänemaa 1725–1726 adramaarevisjoni järgi elas Paope vakuses talunik Lilby Jaak. 1835 oli Lauka mõisas kaks talunikku: Andrus Lilp ja Mihkel Rettik, teenijaskond sai perekonnanimedeks Esau, Kappel, Markus, Tebak ja Valk. 
Lilbi kuulus 1977–1997 Heiste koosseisu.
Taristu.
Lilbi loodeossa lõikub Kõrgessaare–Hüti–Puski tee, küla idaosa läbib Laasimetsa tee.
Pikknurme jõgi

Pikknurme jõgi (ka "Putkjõgi, Peraküla jõgi, Pööraküla jõgi") on jõgi Jõgevamaal, Pedja jõe parempoolne lisajõgi.
Jõgi saab alguse Tapiku soost lõunas ja suubub Pedja jõkke. Jõe pikkus on 30,6 km ja valgla pindala 166,2 km².
Luidja

Luidja on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Hiiu valda ja kuni 2013. aastani Kõrgessaare valda.
Luidja piirneb põhjas Läänemerega, läänes Poama, lõunas Laasi, Viita, Viitasoo, Villamaa ja Kopa ning idas Puski ja Paope külaga.
Nimi.
Kohanimi tuletub sõnast luide 'liivaküngas, düün'. Kohanime on esmamainitud 1684.
Loodus.
Küla hõlmab suurema osa Luidja rannast, kuhu suubub Luidja oja. Luidja ranna lääneosas asub Luidja järv. Osa Luidja rannast kuulub Luidja maastikukaitseala koosseisu, kus kaitstakse 1904. aastal rajatud Luidja lepikut. Küla lõunaosa hõlmab Kõpu looduskaitseala Rattagu sihtkaitsevööndit.
Talud.
Luidja ajaloolised talud 1917 
Ajalugu.
Luidja kuulus ajalooliselt Kõrgessaare mõisa alla. 1684. aastal elas Paope vakuses talunik Ludia Bertil ning 1688 talunikud Ludia Thomas ja Ludia Bertt. Läänemaa 1725–1726 adramaarevisjoni alusel elas Paope vakuses talunik Ludia Hinrich. 1835. aastal said elanikud omale perekonnanimedeks Aul, Banner, Kattel, Laks ja Luik. 
Luidja koosseisu kuulus 1977–1997 Poama.
Taristu.
Luidjas lõpevad Heltermaa–Kärdla–Luidja maantee ja Emmaste–Luidja maantee. Külast algab Luidja–Pärnaku tee, küla lõunaosa piirneb Puski–Kõpu–Ristna teega. Tänapäeval on Luidja maakondliku kiirbussiliini algus- ja sihtkoht.
Kultuur.
Külas asub Luidja tuulik. Luidja rannas on peetud ratsavõistlusi, triatloni ja rannavolle võistlusi. Külas tegutseb selts Kodukant Luidja ja haridusselts Edu. 1989 püstitati Luidja lepiku rajaja Karl Friedrich Wilhelm Ahrensi mälestuseks külla Märt Rannasti tahutud mälestuskivi.
Ettevõtlus.
Luidjas asus tarbijate kooperatiivi kauplus, mille hoones tegutses 2017–2019 kohvik Vesihiidlane. Külas tegutseb Luidja Tsirkusetalu.
Alžiir

Alžiir on Alžeeria pealinn ja Alžiiri provintsi keskus. Asub Vahemere kaldal.
Linna kohal oli foiniiklaste asula, kuid tänapäeva linna asutas 944. aastal Buluggin ibn Ziri.
Alžiiri vanalinn Kasbah kuulub UNESCO maailmapärandi nimistusse.
Linna piires elab 2 030 000 inimest, kuid Alžiiri linnastus elab 5 723 000 inimest.