Ōkuma

Ōkuma (jaapani 大熊町 "Ōkuma-machi") on kummituslinn Jaapanis Fukushima prefektuuris Futaba maakonnas. Asub Vaikse ookeani rannikul. 
Linna tabas 2011. aasta Sendai maavärin, mis tekitas purustusi seal asuvas Fukushima I tuumaelektrijaamas. 
Laiuskraad on 37°22'19" ~ 37°25'50" N ja pikkuskraad on 140°51'29" ~ 141°2'30" E.
2003. aastal oli hinnanguline rahvaarv 10 945, rahvastikutihedusega 139,07 elanikku km² kohta. Linna kogupindala on 78,70 km².
1. mai 2023. aasta seisuga elas linnas 4852 leibkonnas 10 004 elanikku. See arv on aga tegelikust oluliselt suurem, kuna omavalitsus peab elanike andmeid vaatamata evakueerimisele riigi teistesse osadesse. Linna tegelik rahvaarv oli 2023. aasta mais 545 ja 4. augusti 2025. aasta seisuga 1052.
Geograafia.
Ōkuma asub Vaikse ookeani rannikul Fukushima keskosas. Ōkuma asub Fukushima Hamadōri piirkonna keskel, piirnedes läänes Abukuma mägismaaga ja idas Vaikse ookeaniga. See asub põhjas Namie ja Futaba linnade, läänes Tamura ning lõunas Kawauchi ja Tomioka linnade vahel. Linnas asub Fukushima Daiichi tuumaelektrijaam.
Linna piires asub Higakure mägi (日隠山, Higakure-yama), mille kõrgus merepinnast on 601,5 m. Läbi linna voolab ka Kuma jõgi (熊川, Kuma-gawa).
Linna idast ääristab Vaikne ookean, läänest Miyakoji linn Tamura ringkonnas Abukuma mägede lähedal, lõunast Tomioka ja Kawauchi linnad ning põhjast Namie ja Futaba.
Linn asub läänes kõrgel ja idas madalal, kõrgus merepinnast jääb vahemikku 695–3 m. Linn hõlmab idast läände 15,4 km ja põhjast lõunasse 6,7 km pikkust ala. Mäed ja metsad katavad 65% kogu maismaast, millest umbes 50% on riigi omandis.
Abukuma mäed ulatuvad mere poole kolmest künkast, vastavalt linnast lõunas, keskel ja põhjas. Nende vahel voolab kolm jõge: Kuma, Koirino ja idas Ottozawa, mille vesikondades on põllumaad.
Ōkuma Machi maastik on läänes mägine, kuid idas tasane.
Kliima on ookeaniline, aastane sademete hulk on umbes 1200 mm ja lund peaaegu pole, isegi talvel.
Demograafia.
Jaapani rahvaloenduse andmetel kasvas Ōkuma rahvaarv viimase 40 aasta jooksul kuni tuumakatastroofini pidevalt.
Kliima.
Ōkumal on niiske subtroopiline kliima (Köppeni kliimaklassifikatsioon Cfa). Aasta keskmine temperatuur Ōkumal on 12,1 °C. Aasta keskmine sademete hulk on 1329 mm, kusjuures september on kõige vihmasem kuu. Kõrgeim temperatuur on augustis, umbes 24,1 °C, ja madalaim jaanuaris, umbes 1,5 °C.
Haridus.
Ōkumal on kolm avalikku algkooli, üks munitsipaal-algkool ja üks Fukushima prefektuuri haridusameti hallatav avalik keskkool. Kõikides koolides on tunnid määramata ajaks peatatud.
Aizu-Wakamatsu evakueerimise tõttu avati seal Ōkuma lastele uus algkool ja põhikool.
Ajalugu.
Nimest "Kuma" kuni tänapäevani on Okuma ajalooliselt olnud piiriala, kus põhja- ja lõunavõimud omavahel võistlesid. Ajalooliselt on Okuma tuntud kui põhjavärav Kantō-Tohoku piirialale.
"Kuma".
Kuni no Miyatsuko perioodil 7. sajandi esimesel poolel moodustas tänapäeva Okuma Iwaki Kuni no Miyatsuko põhjapiiri ja Taka provintsi põhjapiiri ning seda kutsuti "Kuma külaks". Veelgi enam, kui Sukegawa (praegune Hitachi linn Ibaraki prefektuuris) kandis nime "Michinokuchi no Kihe", siis Kuma küla kandis nime "Michinoshiri no Kihe". Taka provints oli piirkondlik riik, mis moodustati kolme piirkonna Taka Kuni no Miyatsuko, Kikuta no Miyatsuko ja Iwaki Kuni no Miyatsuko ühinemisel. Sellel piirkonnal on geograafiline ja ajalooline identiteet, kuna 20. sajandi esimesel poolel sai sellest koos Hitachi kaevanduste ja Jobani söekaevandustega energiaallika piirkond.
Ritsuryō süsteemi rajamisega 7. sajandi teisel poolel liideti Taka provints Hitachi provintsiga, mille põhjapiiriks sai Kuma küla. Nara perioodi alguses, 718. aastal, eraldati aga Kikuta maakonnast põhja pool asuv ala, mille piir on tänapäeva Nakoso (Hiragata tunnel), Hitachi provintsist ja liideti Sekishiro provintsiga, mis ulatus Nakosost Watarini, kusjuures Kuma külast sai Sekishiro provintsi keskne küla. Umbes 728. aastal liideti Sekishiro provints aga Mutsu provintsiga.
"Kumakawa".
7. sajandil nimetati Kuma küla ümber Kumakawaks, järgides piirkonda läbivat jõge, ja see periood kestis kuni Boshini sõja lõpuni.
Kamakura šogunaadi asutamisest kuni Sengoku perioodi esimese pooleni sai Kumakawast Shireha klanni territoorium ja see moodustas nende territooriumi lõunapiiri.
Sengoku perioodi teisel poolel sai Shireha klann aga Sōma klanni käest lüüa. Sōma klanni domineerimine kestis Sengoku perioodi teisest poolest kuni Boshini sõja lõpuni ning Kumakawast sai Sōma klanni territooriumi lõunapiir. Sōma ja Iwaki klannide vaheline piir Sengoku perioodil, samuti Sōma-Nakamura ja Iwaki-daira domeenide vaheline piir Edo perioodil, oli Yonomori linn, mis asus tänapäeva Okuma ja Tomioka linnade piiril. Sengoku perioodi lõpus oli Kumakawa puhvervööndiks Sōma, Iwaki ja Tamura klannide vahel. Kui Tamura territooriumist sai Date Masamune vasalldomeen, kes jätkas oma laienemist Toyotomi Hideyoshi vastuseisu kiuste, liikus Sōma klann koos Iwaki klanniga Kumakawast läände, et vallutada Tamura territoorium. See marsruut on nüüd tuntud kui riigimaantee 288.
Edo perioodil, Tokugawa šogunaadi ajal, läks Kumagawa Nakamura dünastia kontrolli alla ning Hama-kaidole (nüüd riigimaantee 6) rajati postilinn, mis õitses postilinnana nimega Kumagawa-juku.
"Ōkuma".
Boshini sõda ja linna- ja külasüsteemi kehtestamine.
22. septembril 1868 alistasid Meiji valitsusväed Soma Nakamura domeeni Boshini sõjas. Selle tulemusel anti endine Nakamura domeeni territoorium, sealhulgas Kumagawa, Iwaki prefektuurile. Pärast feodaaldomeenide kaotamist ja prefektuuride loomist 29. augustil 1871 kuulus Kumagawa algselt Nakamura prefektuurile, kuid 9. jaanuaril 1872 liideti Nakamura prefektuur ja Taira prefektuur (endine Iwaki Taira domeen), moodustades Iwasaki prefektuuri. 21. augustil 1876 liideti Iwasaki prefektuur Fukushima prefektuuriga (Nakadori) ja Wakamatsu prefektuuriga (Aizu) ning on sellest ajast alates olnud osa Fukushima prefektuurist.
Kiire majanduskasvu periood.
Kiire majanduskasvu tagajärjel hakkas Sukegawast (Hitachi linn) Yonomorini (20. sajandi alguse Hitachi kaevandus ja Jobani söeväljad) ulatuv kaevanduspiirkond hääbuma. Nafta ja tuumaenergia hakkasid uute energiaallikatena kivisütt asendama. Selle kiire majanduskasvu perioodil alustati 29. septembril 1967 Okuma linnas Tokyo elektriettevõttele kuuluva Fukushima Daiichi tuumaelektrijaama ehitust (avati 26. märtsil 1971). Kaks päeva hiljem, 1. oktoobril 1967, elektrifitseeriti kogu Jobani liin, lõpetades elektrifitseerimise Taira jaama (tänapäeva Iwaki jaam) ja Iwanuma jaama vahel. Okumast sai seega põhjapoolseim „energiatsoon“. Yonomori piirkonna elanikud, sealhulgas Okuma ja Namie, kes olid varem talvetöödeks teistesse piirkondadesse kolinud, kui põllumajandus polnud saadaval, said nüüd aastaringselt tuumaelektrijaamades töötada. Tuumaelektrijaamu peeti elanikele „õnnejumalateks“, mis pakkusid stabiilset tööhõivet ja märkimisväärseid toetusi.
Pärast Fukushima Daiichi tuumaelektrijaama avamist ja kiire majanduskasvu perioodi lõppu müüdi Okumas suveniiridena Fukushima Daiichi tuumaelektrijaama kujutisega „tuumamonaki“ (oamoosiga võileiva tüüp). 2006. aastal sümboliseeris Ohno haigla intsident arstiabi puudust ja rahvastiku vähenemise probleemi.
Fukushima Daiichi tuumaelektrijaama õnnetus ja rekonstrueerimine.
11. märtsil 2011 tabas Okumat suur Ida-Jaapanit tabanud maavärin, mille kahju ulatus Richteri skaalal üle 6 magnituudini. Maavärin vallandas 12. märtsil kell 15.36 Fukushima Daiichi tuumaelektrijaama 1. reaktoris vesinikuplahvatuse. Kiirgusdoosi vältimiseks olid elanikud sunnitud alates 13. märtsist evakueeruma, paljud neist kolisid Tamura munitsipaalgümnaasiumisse Funabikis, Funabiki-chos, Tamura linnas, Fukushima prefektuuris, kus püstitati ajutine raekoda. (Ka teised evakueeritavad ja evakueerimiskohad hajutati laiali.) 14. märtsil kell 11.01 toimus vesinikuplahvatus ka Fukushima Daiichi tuumaelektrijaama 3. reaktoris.
Pärast 3. aprilli paigutati ajutine linnavalitsus ja evakueeritud elanikud Aizuwakamatsu linnavalitsuse Oitemachi teise hoonesse Sakaemachis, Aizuwakamatsu linnas, Fukushima prefektuuris. 5. aprillil avati uues asukohas Aizuwakamatsu omavalitsuse kontori harukontor (koos Okuma sotsiaalameti ja Okuma kaubandus- ja tööstuskojaga). Aprilli keskel avati Aizuwakamatsus algkool, põhikool ja lasteaed. (Algkool ja lasteaed olid Okuma algkooli ja Okuma lasteaia harud, mis moodustati olemasolevate kohalike koolide ja lasteaedade ühendamise teel, ning põhikool oli olemasoleva kooli haru.)
Kui see on määratud hoiatustsooniks.
Pärast tuumaelektrijaama õnnetust evakueeriti linnavalitsus ja elanikud lähedalasuvatesse piirkondadesse. 22. aprillist 2011 kuni 9. detsembrini 2012 määrati piirkond piiratud juurdepääsuga tsooniks, kuhu sisenemine oli keelatud kõigil elanikel peale töötajate, kes tegid saasteainete puhastamist, prahi eemaldamist ja remonditöid. 10. detsembri 2012. aasta südaööl muudeti piirkond "tagasipöördumise keelutsooniks" (kuhu on endiselt keelatud teiste elanike peale töötajate sisenemine ja ajutine tagasipöördumine; ajutine tagasipöördumine (ilma ööbimiseta) on siiski lubatud) võib olla lubatud päevasel ajal, kindlaksmääratud päevadel või kokkuleppel; see vastab 96% kogu elanikkonna endisele elukohale), "piiratud viibimistsoon" ja "evakueerimise ettevalmistustsoon" (kuhu ajutine sisenemine ja tagasipöördumine päevasel ajal on lubatud ainult linnavolikogu loal, kuid ööbimine ei ole lubatud; kokku vastab see 4% kogu elanikkonna endisele elukohale). „Piiratud viibimistsooni” ja „evakueerimise ettevalmistustsooni” evakueerimiskorraldus tühistati 10. aprillil 2019 südaööl. Ono jaama ümbritseva „raske tagasipöördumise tsooni” evakueerimiskorraldus tühistati samuti 5. märtsil 2020 südaööl. 8. märtsil 2021 kell 9.00 avati avalikkusele täiendavad alad ning 30. novembril 2021 avati kogu määratud baasi taastamise ja taaselustamise ala avalikkusele kell 9.00. 30. juunil 2022 tühistati kogu määratud baasi taastamise ja taaselustamise ala evakueerimiskorraldus.
Aastatel 2013–2019 moodustasid kuus 60ndates eluaastates meest, kes töötasid ajutiselt munitsipaaltöötajatena, niinimetatud „eakate salga“ ja patrullisid linna lääneosas Sakashita tammi lähedal asuvast kohaliku omavalitsuse kontaktbüroost.
Fukushima Daiichi tuumaelektrijaam on praegu demonteerimisel.
Rekonstrueerimine ja ümberkujundamine taastuvenergiat kasutavaks linnaks.
Pärast tuumakatastroofi püüab linn muutuda taastuvatel energiaallikatel töötavaks linnaks. 18. jaanuaril 2024 allkirjastati dekarboniseerimise koostööleping, mis hõlmab päikeseenergiast ja muudest allikatest toodetud elektrienergia edastamist Tokyo Chuo linnaosasse ning süsinikdioksiidi neeldumist kohalikes metsades.
2024. aastal sõlmis ettevõte rekonstrueerimise koostöölepingu Ritsumeikani usaldusfondiga, mis haldab Ritsumeikani ülikooli ja teisi institutsioone.
Administratsioon.
Linnapea: Jun Yoshida (ametisse nimetatud 20. novembril 2019, teine ​​ametiaeg)