tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Matteus

Matteus (tuntud ka heebrea nimega Leevi ja evangelist Matteusena) oli üks Jeesuse kaheteistkümnest jüngrist ja apostlist.
Matteuse nime leiab Uues Testamendis kõigist kaheteistkümne jüngri ja apostli loenditest evangeeliumites (Mt 10:2-4; Mk 3:16-19; Lk 6:13-16) ning Apostlite tegude raamatus (Ap 1:13). Veel mainitakse Matteuse evangeeliumis meest tollihoones Matteuse nime all (Mt 9:9). 
Enne Jeesusega kohtumist töötas Matteus Rooma keisririigile maksude kogujana, mis oli tollases juudi ühiskonnas väga halvakspandav amet. Kirikliku pärimuse järgi oli Matteus ka Matteuse evangeeliumi autor, mistõttu teda kutsutakse evangelist Matteuseks. Samuti on Matteuse nime esitletud kõigis apostlite loeteludes. 
Ajalugu.
Evangeeliumide järgi oli Matteus 1. sajandi galilealane. Arvatakse, et Matteus oli sündinud Galileas, mis ei kuulunud Juudamaale ega Rooma Juudamaa provintsile. Matteuse isaks peetakse Alfeust.
Uues Testamendis on kirjas, et ta järgnes Jeesusele jüngrina ja oli üks Jeesuse ülestõusmise tunnistajatest. 
Matteus Eestis.
Matteuse järgi on eesti rahvakalendris nimetatud sügisene madisepäev 21. septembril.
Eestis on Matteuse kirik Järva-Madise kirik, mis asub Järvamaal Albu vallas Järva-Madise külas.
Tiger II

Tiger II, täisnimega Panzerkampfwagen VI Tiger II Ausf. B (lühendatult PzKpfw VI Tiger II Ausf. B), mida laialdaselt tuntakse ka nimega Königstiger (Kuningtiiger) olid Saksamaal Teise maailmasõja lõpus (1944–1945) toodetud rasketankid. See oli üks kardetumaid masinaid üldse, peamiselt tänu oma võimsale 88 mm kahurile ja paksule soomusele. Tanki põhilisteks puudusteks olid tema suur kaal ja nõrk mootor.
Tanki väljatöötamine algas 1943. aasta veebruaris, et anda vastus Nõukogude tankide kasvavale võimsusele. Uue masina loomise ülesanne anti firmadele Henschel ja Porsche. Ferdinand Porsche võttis oma Tiger I loomisel kaotajaks jäänud masina kere ja veermiku ning konstrueeris sellele uue torni ja pakkus välja kaks varianti. VK 4501 (P) ja VK 4502 (P), esimesel oli torn kesk- ja teisel tagaosas ning korpuse esiküljelt oli kaotatud soomusplaatide murdekoht. 
Erwin Adersi, Henscheli konstruktori esimese projektiga VK 4502 (H) ei oldud rahul, aga teine, VK 4503 (H) tunnistati sobivaks. Tanki prototüüp valmis 1943. aastal ning see kandis Porsche torni.
1944. aasta jaanuaris läks Tiger II tootmisse. Esimesed 50 masinat kaalusid 68,5 tonni ning kandsid Porsche torni. Tornil oli iselaadi kuju, ümardatud esiots ja õhuke soomus. Nende masinate mürsuvaru oli 80 mürsku.
Järgmised masinad said juba Henscheli torni ning nende kaal tõusis 69,8 tonnini. Enamus kaalust tuli võimsa soomuse arvelt, mis oli masina korpuse esiküljel 120–150, torni esiküljel 180 ning torni ja korpuse külgedel 80 mm. Masinal oli ka võimas relvastus, 88 mm suurtükk KwK 43, millel rauapikkuseks 71 kaliibrit. Selle kahuri alakaliibrilise soomusmürsu algkiirus oli 1125 m/s ning see lõi 1 kilomeetri pealt läbi 193 mm soomusest.
Kuni sõja lõpuni jõuti valmis ehitada Tiger II 489 masinat.
SdKfz 7

SdKfz 7 (Sonderkraftfahrzeug 7) oli Teise maailmasõja ajal Saksamaal toodetud ja kasutusel olnud poolroomikveduk.
Masinat kasutati peamiselt sõdurite ja suurtükkide transportimiseks. Selle hübriidne konstruktsioon võimaldas tal vabalt liikuda ükskõik millisel maastikul ning roomikute tõttu sobis see eriti hästi ekstreemoludes liikumiseks. Sõja lõpuks oli ühtekokku valmis ehitatud umbes 12 000 seda tüüpi masinat. Soomuse ja relvade puudumise tõttu vajas see teiste üksuste kaitset.
SdKfz 7 arendamine algas 1934 saadud tellimusega 8-tonnisele poolroomikveokile. Esimesed sõidukid valmisid 1938 ning olid määratud 88 mm kahuri ja 150 mm haubitsa pukseerimiseks. Lisaks võis veok kanda kuni 12 meest. Veoki tagaosa oli suletud, sest oli ette nähtud lõhkeaine veoks. Veok oli ette nähtud kuni 8-tonniste haagiste pukseerimiseks ja enamus neist oli varustatud vintsiga.
Võrreldes ratassõidukitega, on poolroomikvedukeid raskem hooldada ja nad on teedel aeglasemad, kuid maastikul on nende läbivus mõnevõrra parem.
Poolroomikvedukite kasutamine suurtükkide veoks oli Saksa armees tavaline, aga mujal mitte eriti. Mõned sõjasaagiks saadud SdKfz 7-d olid sõja ajal ja vahetult pärast seda kasutusel ka liitlasvägedes. Vedukist ehitati ka Itaaliale kohandatud versioon, mis on hõlpsasti eristatav pikema kapoti ja parempoolse rooli järgi.
SdKfz 7 üks levinumaid mudeleid oli SdKfz 7 Flakvierling.
SdKfz 11

SdKfz 11 oli Teise maailmasõja aegne Saksa poolroomikveok, mida toodeti aastatel 1937–1944 firmades Hansa-Lloyd, Hanomag, Adler, Borgward, Horch ja Škoda kokku eri andmetel 8800 – 11 000 masinat. 
Poolroomikveokit SdKfz 11 kasutati varustus- ja muudeks töödeks. Meeskond kasutas masinas asuvaid tööriistu vägagi efektiivselt, parandades kahju saanud sõidukeid, roomikuid, katkisi kahureid ning isegi masinate keresid. Kuid SdKfz 11-l ei olnud mingisugust kaitset ega relvastust, mistõttu oli seda väga lihtne hävitada.
SdKfz 250

SdKfz 250 oli Teise maailmasõja ajal Saksamaal toodetud poolroomikveermikuga grupisuuruse allüksuse soomustransportöör.
SdKfz 250 oli ehitatud kerge suurtükiveduki SdKfz 10 baasil. Neid masinaid kasutati sõdurite transportimiseks. See oli sobiv masin neil maa-aladel, kus teiste, soomuskaitseta masinate kasutamine oli liiga riskantne. Selle mehaaniliste eeliste tõttu oli see ülimalt sobilik masin jalaväelaste transpordiks näiteks Normandia lahingutes.
Modifikatsioonid.
Samasse klassi kuulusid ka SdKfz 252 ja SdKfz 253.
SdKfz 251

SdKfz 251 oli Saksamaal valmistatud poolroomikveermikul soomustransportöör. 
Seda ehitati tuhandeid ning kasutati peamiselt soomusjalaväes jaosoomukina. SdKfz 251 oli SdKfz 250 "vanem vend". Ta oli suurem, kaalus rohkem, oli tugevama soomuskaitsega ja sellega sai transportida rohkem sõdureid või relvastust. Masinast valmistati ühtekokku 22 mudelit. 
Kõige tähtsam neist oli SdKfz 251/1, mis oli varustatud kahe kuulipildujaga ning vedas ühte soomusjalaväe jagu. Teistel mudelitel oli näiteks kuus reaktiivpommiraami (Stuka zu Fuss), tankitõrjekahurid, lühikeste torudega haubitsad (Stummel), õhutõrjekahurid ja leegiheitjad. 
Tehti ka ilma relvastuseta erimudeleid pioneerivägedele, välihospidalidele ja laskemoona transportimiseks. Masinad ehitati Hanomagi tehases Hannoveris SdKfz 11 kere baasil.
Love Me Tender (laul)

"Love Me Tender" on üks tuntumaid laule Elvis Presley repertuaarist, üks tema esimesi hitte. Nüüdseks on see laul saanud igihaljaks.
Laulu meloodia on võetud George R. Poultoni laulult "Aura Lee". Kenneth Darby kirjutas sellele uued sõnad. Elvis Pesley esitus on osa 1956. aasta vesterni "Love Me Tender" muusikast.
Filmi pealkiri oli algselt "The Reno Brothers", kuid laulu tohutult kasvanud populaarsuse tõttu nimetati film ümber. Samal ajal filmiga anti välja ka singel (plaadifirma RCA).
Ajakirja Rolling Stone 2004. aastal koostatud 500 kõigi aegade parima laulu edetabelis jõudis lugu 437. kohale.
Segadus autorsusega.
Laulu autoritena nimetatakse Elvis Presleyt ja Vera Matsonit. Viisi autorit Poultonit enam ei mainita, sest tema autoriõigused on aegunud. Laulu sõnad on tegelikult kirjutanud Kenneth Darby, kuid ta loovutas selle ja veel kolme samas filmis lauldava laulu autorsuse oma abikaasale ja Elvis Presleyle. Arvatakse, et produtsent avaldas talle survet, et saavutada paremat kuvandit.
Möbelwagen

Möbelwagen, täisnimetusega 3,7cm FlaK auf Fahrgestell Panzerkampfwagen IV (sf) ja Sd.Kfz. 161/3, oli Teise maailmasõja ajal Saksamaal toodetud õhutõrjeliikursuurtükk.
1943. aasta alguses hakkas Krupp projekteerima õhutõrjeliikursuurtükki, mille prototüüp valmis sama aasta oktoobris.
Esimest prototüüpi esitleti Hitlerile 7. detsembril 1943. Seda valmistati üksainus eksemplar. Seda ei hakatud valmistama, sest see tunnistati liiga nõrgaks viimase aja lennukite vastu, mis lendasid järjest kiiremini ja järjest kõrgemal. Teisele prototüübile lisati õhutõrjekahur Flak 38 ja see läks tootmisse.
Masina ehitamiseks kasutati PzKpfw IV korpust, mille laele lisati neljakandiline pealt lahtine allalastavate külgedega kast, milles asus neljatoruline õhutõrjekahur 2cm Flakvierling 38. Korpused võeti idarindel kannatada saanud ja tagalasse remonti saadetud tankidelt. Kasti ümber paigaldati hingedega neli 20 mm paksust soomusplaati. Neil plaatidel oli kaks põhilist tööasendit. Need sai täielikult alla lasta, mis võimaldas tulistada maapinnal või vähemalt madalal asuvaid objekte. Samuti sai neid pooleldi sulgeda, üksteise külge kinnitada ja pooleldi avatuks jätta, mis võimaldas tornil igas suunas pöörelda, kuid üksnes õhus olevate objektide tulistamiseks. Sellegipoolest oli meeskond kummagi asendi korral üsna vähe kaitstud. Täielikult suletud asendit kasutati üksnes transpordiks ning siis kaitses soomus meeskonda mõnel määral käsitulirelvade ja šrapnellide eest.
Pärast masina esitlust jõuti järeldusele, et 20 mm õhutõrjekahur pole siiski piisav, ning 1944. aasta veebruaris läks masin seeriatootmisse uue relvaga, milleks oli 37 mm õhutõrjekahur 3,7cm Flak 43. Möbelwagenit tootsid Deutsche Eisenwerke ja BMW kuni 1945. aasta märtsini kokku 240 (mõningatel andmetel 250) masinat. Nad võeti relvastusse läänerindel 1944. aasta aprillis.
See oli Teise maailmasõja esimene täielikult soomustatud motoriseeritud õhutõrjerelv, mis suutis isegi raskel maastikul tankidega sammu pidada. See aitas Saksa tankivägedel osaliselt kompenseerida Luftwaffe kasvavat nõrkust.
Kuigi Möbelwagen oli mõeldud ajutiseks lahenduseks enne täiuslikumate relvade väljatöötamist, teenis ta läänerindel väga hästi kuni sõja lõpuni. Sellegipoolest toodeti neid vähem kui 300. Lõpuks asendati see niisuguste õhutõrjesuurtükkidega nagu Wirbelwind, Ostwind ja Kugelblitz, mis võimaldasid torni täielikult pöörata nii maa peal kui ka õhus olevate sihtmärkide tulistamiseks ja pakkusid ühtlasi meeskonnale soomuskaitset.
Dorsten

Dorsten on linn Saksamaa lääneosas Nordrhein-Westfaleni liidumaal, Recklinghauseni kreisis. Asub Lippe jõe ääres.
Amfoteersus

Amfoteersus on keemilise aine võime reageerida olenevalt tingimustest aluse või happena. Selliseid aineid nimetatakse amfolüütideks. Näiteks vesi, mis võib käituda kui hape või alus.
Amfoteersus on ka keemilise elemendi võime esineda metallina või mittemetallina. Tüüpilised amfoteersed metallid on: alumiinium, tsink, tina ja plii.
Arado Ar 234

Arado Ar 234 "Blitz" oli maailma esimene reaktiivmootoritega varustatud kasutuskõlblik pommituslennuk, mis ehitati Saksamaa firma Arado tehastes. Selle kahemootorilise lennuki esmalend toimus juulis 1943. Esimesi lennukeid kasutati algul luurelendudeks, Teise maailmasõja lõpupoole, alates 1944. aastast ka pommitamiseks. Arado Ar 234 B-2 jäi oma suure lennukiiruse tõttu liitlaste hävituslennukitele praktiliselt püüdmatuks.
Focke-Wulf Fw 190

Focke-Wulf Fw 190 oli Saksamaa Luftwaffe ühekohaline täismetall-konstruktsiooniga hävituslennuk.
Fw 190 oli Teises maailmasõjas üks oma ajastu parimaid hävituslennukeid. Fw 190 ilmumine Prantsusmaa taevasse 1941. aastal oli ebameeldivaks üllatuseks liitlasvägede ülemjuhatusele, sest seni ei olnud Luftwaffel võimekat tähtmootoriga hävituslennukit. 
Fw-190 sai Messerschmitt Bf 109 järel teiseks Luftwaffe standardhävituslennukiks, mis oli varustatud automaatse mootori töö juhtseadeldisega (mehaanilise analoogarvutiga). Lendur sai mootori töö parameetreid seadistada ühe hoova abil.
Junkers Ju 52

Junkers Ju 52 (hüüdnimi saksa keeles "Tante Ju", 'tädi Ju') oli Saksamaa reisi- ja transpordilennuk, mille konstrueeris Junkersi Dessau tehases Ernst Zindeli juhitud meeskond. Ju 52 ehitati aastatel 1932–1945. Enamik ehitatud lennukeist olid kolmemootorilised Junkers Ju 52/3m ("3m" tähistab kolme mootorit).
Ajalugu.
Üldiselt sarnaneb Ju 52 varasema Junkers W33-ga, kuid on pisut suurem. Junkersile omaselt oli lennuki kere kerestruktuuri tugevdamise eesmärgil kaetud gofreeritud lainelise duralumiiniumplekiga, mille Junkers töötas välja juba enne Esimest maailmasõda.
Algselt oli lennukil üks Junkersi või BMW vedelikjahutusega mootor ning tähistuseks Junkers Ju 52/1m. Lennuki esmalend toimus 13. oktoobril 1930. Kuna lennukil jäi mootori võimsusest selgelt puudu, ehitati neid ainult 7, kõik järgnevad Ju 52-d varustati kolme mootoriga, esmalend 7. märtsil 1932.
Ju 52 jäi kasutusse rohkem kui 25 aastaks. 1934. aastal loodi Ju 52 baasil pommituslennuk, mida kasutati laialdaselt Hispaania kodusõjas.
Pommitajana oli Ju 52 1939. aastaks juba moraalselt vananenud, kuid tänu vastupidavusele, lihtsale ehitusele ja headele lennuomadustele väikestel kiirustel, jäi see Teises maailmasõjas Saksa sõjaväe peamise transpordilennukina edasi teenima. Ju 52 oli kasutusel ka Adolf Hitleri isikliku reisilennukina, sest Saksamaa juht usaldas just selle lennuki vastupidavat mittesissetõmmatavat telikut. Peaaegu 500 Ju 52 kasutati Kreeta vallutamisel 1941. aasta mais, hiljem veeti Junkersitega Wehrmachti Erwin Rommeli soomusvägedele varustust Põhja-Aafrikasse, samuti transporditi Ju 52-dega Brandenburgi rügementi Ardennide mägedesse.
Ju 52 olid kasutusel umbes 30 riigis. Ka Eestis tellis 21. veebruaril 1939 asutatud Eesti lennuliinide aktsiaselts AGO endale Saksamaalt kaks Ju 52/3m, mis hakkasid kandma Eesti registreerimistunnuseid ES-AGO ja ES-AUL. Üks lennuk maksis 340 000 krooni. 5. oktoobril tõi Peeter Olt Dessaust Junkersi tehastest Tallinna ES-AGO ja 19. oktoobril Saksa lendur Eduard Dautzenberg ka ES-AUL-i. Pärast Talvesõja lõppu alustas AGO 22. märtsil 1940 reise Soome, 7. mail jätkati lendusid Tallinna–Riia–Königsbergi liinil.
14. juunil 1940 tulistasid kaks Nõukogude Liidu sõjalennukit Soome lahe Eesti territoriaalvete kohal Keri saare lähedal alla Soome reisilennufirma Aero reisilennuki Ju 52 "Kaleva" OH-ALL, mis lendas liinil Tallinn-Helsingi.
Lisaks Saksamaale (1930–1945) ehitati mudelit Ju 52 Prantsusmaal (1945–1947) ja Hispaanias (1945–1952), kokku 4845 lennukit. Viimaseid Ju 52 kasutati tsiviillennunduses isegi veel 1980. aastateni.
Nebelwerfer

Nebelwerfer (saksa keeles "uduheitja") oli algselt Saksa reaktiivmiinipilduja, mis võeti kasutusele esimese maailmasõja ajal. Relva konstruktsiooni arenedes hakati seda edaspidi nimetama raketiheitjaks. Teise maailmasõjas kasutati raketiheitjaid laialdaselt. 
Teises maailmasõjas oli Saksa sõjaväe relvastuses mitut tüüpi eri laskeplatvormidel raketheiteseadmeid, neist peamiselt kolme tüüpi reaktiivmürskude jaoks:
Enamikku ratastel mitmeraudseid Werfereid pukseeriti veokitega, kuid leidus ka liikuritele monteeritud paljutorulisi (mitmeraudseid) raketiheitjaid, näiteks Maultier-tüüpi soomukid Panzerwerfer 42.
SdKfz 7 Flakvierling

SdKfz 7 üks levinumaid variatsioone oli õhutõrjekahuriga varustatud mudel. Selle peamine eelis muude õhutõrjekahurite suhtes oli selle liikumisvõime. Selle otsa kinnitatud õhutõrjekahur ei suutnud hävitada mitte ainult õhus olevaid sihtmärke, vaid ka kergelt soomustatud sõidukeid ning jalaväelasi. Sdkfz 7/1 Flakvierling vajas eskorti, kuna sel puudus igasugune soomuskate.
SdKfz 222

SdKfz 222 oli Saksamaal valmistatud luuresoomuk ja SdKfz 221 täiendatud mudel, millel oli suurem kahur kui ta eelkäijal. 
Oma suurepärase manööverdamisvõimega sobis see masin täiuslikult luuretegevuseks. Selle soomuskate oli piisavalt hea, et võimaldada osaleda kergemates tulevahetustes, kus see sai end kahuri ja kuulipilduja abil maksma panna. 
Vaatamata luuresoomuki SdKfz 222 mitmekülgsusele ei olnud see masin tankide vastu kasutatav.
SdKfz 263

SdKfz 263 oli Saksamaal valmistatud kaheksarattane luuresoomuk. 
Juba enne Teist maailmasõda vajas Saksa armee kõikidel maastikutüüpidel kergelt liikuvat sõidukit, mis suudaks edastada infot pikkade vahemaade taha. Seda vajadust silmas pidades asendati SdKfz 263 kahuritorn suurte mõõtmetega raadioantenniga ning nii sündiski perfektne luuremasin, millel oli üksainus puudus: selle suurus muutis selle liitlasvägede tankidele kergeks sihtmärgiks.
SdKfz 251/22

SdKfz 251/22 oli soomustransportööri SdKfz 251 22. mudel. See mudel oli relvastatud 75 mm Pak 40 kahuriga.
StuH 42

StuH 42 ehk Sturmhaubitze 42 oli Saksamaal aastatel 1942–1945 toodetud ründehaubits.
1942. aastal, kui lahinguväljadele ilmus StuG III Ausf. F, mis oli relvastatud 75 mm pikaraudse suurtükiga ja ette nähtud võitluseks vaenlaste tankidega, võeti vastu otsus alustada uue liikursuurtüki tootmist, mis oleks relvastatud 105 mm haubitsaga. Masina ehitusega hakkas tegelema firma Alkett (Altmaerkische Kettenwerk GmbH) ning samal aastal valmis ka esimese katseseeria 12 masinat, mis olid relvastatud 105 mm haubitsaga LeFH 18 L/28. 1942. aasta lõpuks sai valmis veel 9 ning jaanuaris 1943 3 masinat. Esimeste masinate aluseks oli võetud StuG III Ausf. F veermik ja soomustus. Katsetused kulgesid edukalt ja 1943. aasta märtsis lasti ründehaubits masstootmisse nimetuse Sturmhaubitze 42 (SdKfz 142/2) all. Masstootmisse lastud masinate veermik ja soomustatud pealisehitised pärinesid StuG III Ausf. F/8 ja Stug 40 Ausf. G-lt. StuH 42 sai ka uue haubitsa StuH 42 L/28 (rauapikkusega 2940 mm), mis oli valmistatud firmas Rheinmetall-Borsig. Lahingukomplekti kuulus 36 lasku, millest 18–24 olid kild-fugass, 6–12 soomustläbistavad ja 6–12 kumulatiivsed mürsud. Suuremal osal masinatest oli kahekambriline suudmepidur, kuid osadel masinatel see puudus. Haubitsal oli kas keevitatud või valatud suurtükimask, mille soomuse paksus oli 30–80 mm. Liikumatu torni laele oli paigutatud teiseks relvaks kuulipilduja MG34, millest vajadusel sai tulistada laadur. Raadiojaamaks oli kas FuG 15 või FuG 16. 
1943. aasta märtsist kuni 1945. aasta aprillini laskis firma Alkett välja 1299 ründehaubitsat StuH 42.
75 mm suurtükk

75 mm Gebirgsgeschütz 36 on suurtükk, mis võeti kasutusse 1938. aastal. 
Suurtüki lahknev rõhtjoones asend ning pöördetapid võimaldasid seda väga kõrgele suunata ning tagasilöögisüsteem oli muutuv, mis vähendas automaatselt tagasilöögi jõudu, kui raua tõstenurk kasvas. Tervet relva oli võimalik lahti võtta kaheksaks osaks. Kõikidele nendele eelistele vaatamata oli Geb G 36 puuduseks stabiilsuse puudumine madalatel kõrgustel, mis on kergetele kahuritele üldiselt omane puudus. 
Sellele vaatamata oli Geb G 36 populaarne ja jäi kasutusse kuni sõja lõpuni. See oli eriti efektiivne jalaväelaste ja hoonete pihta tulistamisel, kuid üsna vähe kaitstud ning vajas liikumiseks transpordiveoki abil.
BMW R75

BMW R75 oli Teise maailmasõja ajal kasutatud mootorratas, mida tootis saksa auto- ja mootorrattatootja BMW.
Külgkorviga rasket mootorratast kasutati peamiselt sidepidamiseks, luureks, juhtkonna või varustuse transpordiks ja muudekski ülesanneteks.
BMW R75 väljatöötamisel peeti silmas eelseisva Aafrika sõjakäigu vajadusi. Mootorrattale oli lisatud külgkorvirattavedu ning sageli kinnitati ratta külgkorvile ka kuulipilduja MG 34.
BMW R75 võeti Wehrmachtis kasutusele 1940. aastal, mil iga motoriseeritud jalaväe- ja tankidiviisi juurde moodustati oma mootorratturite pataljon.
Tootmine kestis 1944. aastani ja kokku valmistati 16 510 mootorratast.
BMW R75 ja Zündapp KS 750 moodustasid põhiosa Wehrmachti mootorratastest. Lihtsate ja töökindlate maastikusõidukitena tõestasid need end sõja jooksul pea igal rindel.
BMW R75 eelkäija R-71 baasil loodi NSV Liidus mootorratas M-72.
Sobrali vald

Sobral on vald Brasiilias Ceará osariigis. Valla halduskeskus on Sobrali linn.
Vald on suuruselt Fortaleza järel teine vald osariigis. 
Majandus.
Valla majandus põhineb põllumajandusel, teenindusel ja mõnel tööstusettevõttel. 
Haridus.
Vallas on kaks ülikooli: Ceará Föderaalülikool ("Universidade Federal do Ceará") ja Acaraú Oru Osariigiülikool ("Universidade Estadual do Vale do Acaraú").
Päikesevarjutus.
29. mail 1919 toimunud päikesevarjutuse ajal leidis seal Briti astronoomide rühm Arthur Eddingtoni juhtimisel kinnituse üldrelatiivsusteooriale. Sobralis on varjutusemuuseum.
Sylvester Stallone

Sylvester Gardenzio Stallone (sündinud 6. juulil 1946 New Yorgis Hell's Kitchenis) on USA filminäitleja, -režissöör, -produtsent ja stsenarist.
Päritolu.
Sylvester Stallone ema Jackie Stallone’i isapoolne vanaema Rosa Leibovitš oli juudi päritolu ning pages 1888. aastal koos abikaasa ja kahe pojaga Tsaari-Venemaalt Odessast Ameerika Ühendriikidesse. Rosa abikaasa Charles Leibovitš oli õmblusmasinaid tootva ettevõtte Singer esindaja. Perekond sattus 1886. aasta Odessa pogrommi ohvriks ning oli sunnitud põgenema, jättes maha kolm maja moekal Staroportofrankovskaja tänaval.
Stallone isa, Francesco Stallone, oli itaallasest juuksur, sündinud 1919. aastal Castellamare del Golfos Sitsiilias. Hiljem kolis pere Apuuliasse Gioia del Collesse ning 1932. aastal emigreerus Francesco koos perega Ameerika Ühendriikidesse.
Tunnustus.
1976. aastal nimetati Sylvester Stallone kahekordseks Oscari kandidaadiks filmi "Rocky" eest: meespeaosatäitja kategoorias (rollis Rocky Balboa) ning originaalstsenaariumi kategoorias. Kuigi ta ise auhinda ei võitnud, osutus film edukaks – "Rocky" pälvis kolm Oscarit üheksast nominatsioonist, sealhulgas parima filmi ja parima režissööri (John G. Avildsen) auhinnad.
Isiklikku.
28. detsembril 1974 abiellus Sylvester Stallone Ameerika näitlejanna Sasha Czackiga. Abielu kestis kuni 14. veebruarini 1985. Paaril sündis kaks poega: Sage Stallone (1976–2012) ja Seargeoh Stallone (sünd. 1979), kellel on diagnoositud autismispektrihäire.
15. detsembril 1985 abiellus Stallone 22-aastase Taani päritolu modelli ja näitlejanna Brigitte Nielseniga. See abielu kestis vaid kaks aastat ning lõppes lahutusega 1987.
1997. aasta mais abiellus ta Ameerika modelli Jennifer Flaviniga, kes on temast 22 aastat noorem. Kolmandast abielust sündis kolm tütart: Sophia (sünd. 1996), Sistine (sünd. 1998) ja Scarlet (sünd. 2002).
Itapipoca vald

Itapipoca on vald Brasiilias Ceará osariigis.
Valla halduskeskus on Itapipoca.
Luuvalupäev

Luuvalupäev on eesti rahvakalendris tähtpäev, mida tähistatakse 9. veebruaril. Luuvalupäeva nimetus esineb meie vanemates kalendrites ja ka mitmed varasemad autorid mainivad luuvalupäeva (andmeid juba 18. sajandi trükistest). Päev on alati olnud märgitud ka trükikalendrites.
Luuvalupäev oli puhkepäev – siis tuli hoiduda töötegemisest, eriti aga luude ja liikmete koormamisest, et need oleksid terved ega valutaks. Seetõttu ei soovitatud luuvalupäeval tantsida, joosta ega rasket füüsilist tööd teha. Luuvalupäeva kohta on usutavaid kirjeldusi vähe. Andmeid on Hiiumaalt ja läänepoolsest Lõuna-Eestist, sealgi on mõju avaldanud nii päeva nimetus kui ka läheduses olevate päevade kombestik.
Boecler-Kreutzwaldi raamatus on päeva kirjeldatud nii: "Apolloniapäev, eestlaste juures varem luuvalopääv (Gliederschmerztag, 9. veebruaril) oli varem puhkusepäev, mil ükski tööd ei tohtinud teha, muidu vaevaks teda kogu aasta liigesevalu. Pihkva eestlaste (setude) juures on see tänapäevalgi maksev, selletõttu kõik vabad inimesed katkestavad sel päeval töö."
Kirikukalendri järgi on see püha Apollonia märtrisurma mälestuspäev.
Rio Grande do Norte osariik

Rio Grande do Norte osariik on Brasiilia 1. järgu haldusüksus riigi kirdeosas.
Osariik asub Atlandi ookeani ääres. Rannikualadel domineerivad liivadüünid ja mangroovitihnikud, sisemaal on säilinud vihmametsa.
Olulised majandusharud on turism ja puuviljakasvatus. 70% Brasiilia melonitest on kasvatatud Rio Grande do Nortes.
Elanikest 37% on europiidid, 2% negriidid ja 60% segaverelised.
Ettevõtte päästeallüksus

Ettevõtte päästeallüksus on kitsalt spetsialiseeritud päästeüksus, mis peab kaitsma ohtliku tehnoloogilise protsessiga ettevõtet. Eestis on ettevõtte päästeallüksus abikomando staatuses ning seda finantseerib ettevõte ise.
Mõiste kujunemine.
Ettevõtte päästeallüksus kui mõiste on 20. sajandi lõpukümnendil kujunenud termin. Enne seda kindlat mõistet ei olnud. Reeglina kasutati lihtsalt ettevõtte nime, mille juurde lisati tuletõrjekomando. Näiteks Kiviõli Põlevkivikeemia Kombinaadi Tuletõrjekomando. Mõiste sisu ei ole tänapäeval muutunud, kuid vormiline külg illustreerib sellega nimetavat päästeüksust mõnevõrra paremini.
Ettevõtte päästeallüksuste kujunemine.
Ettevõtte päästeallüksuste kujunemine tihedalt seotud päästekomandode ja tööstuse arenguga laiemalt. Teadmata on kus ja millal moodustati maailma esimene ettevõtet kaitsev päästeüksus. Eestis toimus see Narva Kalevivabrikus aastal 1847 (teistel andmetel 1850). Oma päästekomando moodustamise tingis kalevi tootmise tuleohtlikus. 1857 järgis seda eeskuju Narva Kreenholmi Puuvillasaaduste Manufaktuur o/ü. Sealtpeale kuni esimese maailmasõja puhkemiseni sai Eestis kokku loendada 19 ettevõtte päästeallüksust. Arvatavasti elasid mõned neist sõja üle ja eksisteerisid ka Eesti Vabariigis. Edasi on andmed lünklikud ja vasturääkivad. Suhteliselt rohkem oli ettevõtetele kuulunud päästeallüksusi ajaperioodil, millal Eesti kuulus NSV Liidu koosseisu, mida võib järeldada mahajäetud komandohoonete põhjal. Et avalikku arvestust ei peeta, siis ei ole ka praeguse aja ettevõtete päästeallüksuste täpset arvu võimalik tuua.
Ajalooliselt kuulusid sellistesse päästeüksustesse ettevõtte oma töölised, kes vastava märguande peale oma töö jätsid ja kiiresti sündmuskohale ruttasid. Vastutasuks selle tegevuse eest pakuti neile soodsat elamispinda, lisapuhkust vms. Aja edenedes hakati moodustama ka kutselisi päästeüksusi, mis olid komplekteeritud oma töö eest rahapalka saavate tuletõrjujatega. Sellised üksused on siiski pigem erandid kui reeglid, kuuludes väga suurte tehaste, lennuväljade jms juurde.
Ettevõtte päästeallüksuse loomine ja tegevus.
Põhimõtteliselt võib iga selleks tarbeks finantsvõimalusi omav ettevõte luua oma abikomando. Riiklikul tasemel on peetud vajalikuks kehtestada teatavad miinimumnõuded, kuid töökorralduse määrab siiski ettevõte ise.
Eestis ei ole kindlaid nõudeid, millise ettevõtte juurde abikomando moodustatakse. Ettevõtte abikomando loomise põhimõtteline alus on riskianalüüs, mis peaks näitama, et võimalike riskide maandamine teisiti kui abikomando moodustamisega ei ole võimalik. Üldiselt püütakse kalliduse tõttu abikomandode loomist vältida, asendades need tuleohutusvahenditega, näiteks automaatsete tulekustutusseadmetega. Selline käitumine ei ole iseenesest vale, kui sellele on eelnenud tootmisprotsessi riskide adekvaatne hindamine.
Bad Homburg vor der Höhe

Bad Homburg vor der Höhe (lühendatult "Bad Homburg v.d.H.") on linn Saksamaa lääneosas Hesseni liidumaal Hochtaunuskreisis. Asub Frankfurdist vahetult põhjas.
Ajalugu.
Homburgi on esmamainitud 1180. aastal. 
1888. aastast asus Bad Homburgis keiser Wilhelm II suveresidents.
1923–1960 toodeti linnas mootorrattaid Horex.
Linnas on mitmete suurettevõtete peakorterid või Saksamaa peakorterid.
Varėna

Varėna (, poola "Orany") on linn Leedus endise Alytuse maakonna aladel, Varėna rajooni ja Varėna valla keskus. Linn asub merepinnast 136 meetri kõrgusel Merkysi jõe kaldal. Linnas asub Vilniuse–Marcinkonysi raudtee Varėna raudteejaam.
Linnas on raamatukogu, postkontor ja kultuurimaja. Haridust annavad kaks keskkooli ja erikool. Vaatamisväärsusteks on Girežerise linnamägi ja 1933. aastal ehitatud katoliku kirik.
Ajalugu.
Linn tekkis 1862 Varssavi–Vilniuse-Peterburi raudtee äärde, kus asus Varėna raudteejaam. Sealne asula kandis algselt nime Varėna II. 1891. aastal põles Varėna I maha ja paljud sealsed elanikud asusid elama raudtee äärde, aidates uuel asulal nii aleviks kujuneda. 1894. aastal kujunes asula raudteesõlmeks, kui rajati Alytusesse suunduv raudteeharu. Esimese maailmasõja ajal hävis Alytuses üle Nemunase viiv raudteesild ja kuna Varėna jäi Poola piiridesse, Alytus kuulus aga Leedule, siis see raudteeharu demonteeriti.
9. septembril 1942 hukkasid saksa okupatsiooniväed sealses sünagoogis 831 Varėna juuti. 1946. aastal asustati ligi 2000 sealset poolakat ümber praeguse Poola aladele.
1946. aastal sai Varėna II linnaõigused. 1980. aastal liideti Varėna I ja Varėna II ühiseks asulaks, mis hakkas kandma nime Varėna. 1994. aastal eraldati sellest Varėna I alad, mis hakkasid kandma nime Senoji Varėna.
Elanikkond.
2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Varėna elanikest leedulasi 91,87%, poolakaid 5,17% venelasi 1,68%, valgevenelasi 0,97%, ukrainlasi 0,22%.
Victoria Welby-Gregory

Leedi Victoria Welby-Gregory (27. aprill 1837 London – 29. märts 1912 London) oli inglise filosoof.
Ta oli Suurbritannia Sotsioloogide Seltsi ja Kuningliku Kunstkäsitöö Kooli kaasasutaja.
Elulugu.
Tema elust on vähe teada. Ta sündis Charles ja leedi Emmeline Stuart-Wortley peres. Suure osa oma elust ta reisis.
Aastal 1863 abiellus ta poliitik William Welby-Gregoryga. Nad elasid Lincolnshire'is.
Akadeemilist haridust leedi Victoria ei saanud, kuid ta oli kirjavahetuses mitme tollase filosoofiga, sealhulgas Charles Peirce'iga.
Aastal 1903 avaldas ta oma esimese teose "Mis on tähendus?".
Leedi Victoria peamiseks uurimisobjektiks oli filosoofia keel ja loogika, eriti "signifika" ("significs"), mille all ta mõtles tähendusteooriat.
Ta on avaldanud ka luulet ja mitu näidendit.
Anne Conway

Anne Conway (neiupõlvenimega Finch; 14. detsember 1631 – 1679) oli inglise filosoof, kelle filosoofiaalased tööd mõjutasid tugevasti Gottfried Leibnizit. Ta oli vikontess.
Elukäik.
Anne sündis alamkoja spiikri Henry Finchi peres.
1651. aastal abiellus ta Edward Conwayga.
Anne vaadete kujunemist mõjutasid Jitsaq Luria kabalistlik koolkond ja kveekerid, keda tollal põlati.
Anne pooldas teodiiket.
Ta kirjutas ühe teose, mis avaldati postuumselt. Selle pealkiri oli "Kõige iidsema ja moodsama filosoofia printsiibid".
Frankie and Johnny (laul)

"Frankie and Johnny" (ka "Frankie and Johnnie" ja "Frankie and Albert") on populaarne ameerika rahvalik laul, mis avaldati esimest korda 1904. aastal.
Laul räägib naisest Frankiest, kes avastab, et ta mees Johnny petab teda teise naisega. Frankie tapab tulirelvaga Johnny ning ta pannakse vangi või mõne versiooni kohaselt isegi hukatakse. Arvatakse, et laul põhineb tõestisündinud lool.
Laulul on ajaloo vältel olnud mitu viise (on välja kujunenud tänapäevaversioon) ja mitu sõnade versiooni (põhifraasid on sarnased). Laulu on salvestanud teiste seas näiteks Lead Belly, Mississippi John Hurt, Charlie Poole, Elvis Presley, Sam Cooke, Stevie Wonder, Taj Mahal, Jack Johnson, Lonnie Donegan, Bob Dylan jt.
Laulu ainetel on loodud mitu filmi:
John Deacon

John Richard Deacon (sündinud 19. augustil 1951 Leicesteris) on endine inglise muusik, kes on tuntud eelkõige ansambli Queen basskitarrimängijana. 
John Deacon oli ansambli noorim liige ja kirjutas vähe lugusid, kuid paljudest tema lugudest said hitid. Deaconi tuntuimad lood on "Another One Bites the Dust", "You're My Best Friend" ja "I Want to Break Free".
Deaconi esimene ansambel The Opposition sai alguse aastal 1965. Ta mängis seal kitarri. 
Pärast The Oppositioni lahkuminekut 1969. aastal vahetas John Deacon kitarri basskitarri vastu.
Roger Meddows Taylor ja Brian May kohtusid John Deaconiga aastal 1971. Ansamblisse Smile otsiti uut bassimängijat ja Deacon pakkus ennast. Brian May on öelnud, et nad teadsid kohe, et Deacon oli see õige ja viimane liige, keda Queen vajas. Esimene lugu, mille Deacon Queenile kirjutas, oli "Misfire" kolmandale albumile "Sheer Heart Attack" (1974).
Deacon on maininud, et ta ei oska laulda ning ta ei osalenud Queeni lauluharmooniate loomises.
Rahulik ja pisut tagasihoidlik Deacon jäi Queenis tagaplaanile, sest suurema tähelepanu osaliseks said karismaatiline laulja Freddie Mercury ja virtuoos Brian May. 
Pärast Mercury surma aastal 1991 on John Deacon esinenud harva: Freddie Mercury mälestuskontserdil aastal 1992, Queeni ja Elton Johni väikesel ühisel esinemisel ja aastal 1997 singli "No-One but You (Only the Good Die Young)" salvestusel.
Deacon on lõpetanud oma karjääri Queeni basskitarrimängijana ega ole osalenud kitarrist Brian May ja trummar Roger Tayloriga uutes projektides. 
Isiklikku.
Hariduselt on Deacon elektriinsener.
John Deacon abiellus 18. jaanuaril 1975 Veronica Tetzlaffiga. Neil on kuus last: Robert (sündinud 1975), Michael (sündinud 1978), Laura (sündinud 1979), Joshua (sündinud 1983), Luke (sündinud 1992) ja Cameron (sündinud 1993). Pere elab Londonis.
Georg Ahlemann

Georg Ahlemann (15. jaanuar 1911 Havelberg Saksimaa Saksa keisririik – 20. juuni 1991) oli Saksa sõjaväelane Teises maailmasõjas. 
Georg Ahlemann sündis 15. jaanuaril 1911 Havelbergis. 
Astus 1929. aastal Natsionaalsotsialistlikku Saksa Töölisparteisse (NSDAP-sse) (liikmekaart nr. 124 829) ja selle kaitsemalevasse SS-i (liikmekaart nr. 50 686). 
15. september 1935, ülendati SS-Untersturmführeriks.
20. aprill 1937 ülendati SS-Obersturmführeriks.
Teenis aastail 1937–1938 Dachau koonduslaagri valvemeeskonnas, osales 1939 tugevdatud SS-Surnupealuuüksuste (1. SS-Totenkopf-Standarte Oberbayern) formeerimises. 
20. aprill 1940 ülendati SS-Hauptsturmführeriks.
1940. aastal viidi üle Relva-SS vägedesse, 6. SS jalaväerügemendi 5. kompanii ülemaks. 
SS-võitlusgrupi Nord baasil moodustatud SS-diviisi Nord staabis Karjalas allus SS-Hauptsturmführer Ahlemannile luureteenistus. 
25. oktoobrist 1942 oli 20. Relvagrenaderide SS-diviis (eesti 1.) ("20. Waffen-Grenadier-Division der SS(estnische Nr. 1) SS-Grenadier-Ersatz-Regiment 20") ja Debica väljaõppelaagri ("SS-Truppenübungplatze “Heidelager”") ülem.
1943. aastal määrati Eesti SS-leegioni. 
1944. aasta oktoobrini oli ta (9. novembril 1943 SS-Sturmbannführeriks ülendatuna) 20. SS-relvagrenaderidiviisi õppe- ja reservrügemendi ("Estnischen SS-Legion Ausbildungs- und Ersatz-Bataillon") eesotsas.
Nu metal'i ansamblite loend

"Siin on loetletud "nu metal"'it viljelevaid ansambleid."
Pentaan

Pentaan on lineaarne alkaan, mille molekulis on viis süsinikuaatomit.
Pentaani keemiline valem on C5H12.
Heksaan

Heksaan ehk "n"-heksaan on lineaarne alkaan, mille molekulis on kuus süsinikuaatomit, valemiga C6H14. Lisaks esineb veel neli heksaani isomeeri. Heksaan on värvitu lenduv mittepolaarne tuleohtlik vedelik, keemistemperatuuriga 69 °C.
Heksaani toodetakse toornafta rafineerimisel.
Heksaani kasutatakse peamiselt lahustina, nii tööstuses kui ka keemialaborites. Heksaani kasutatakse sageli isomeeride seguna, kus valdavalt esineb "n"-heksaan.
Heptaan

Heptaan ehk "n"-heptaan (keemiline valem: C7H16) on lineaarne alkaan, mille molekulis on seitse süsinikuaatomit. Heptaan on värvitu bensiinilõhnaga tuleohtlik vedelik (kt 98 °C).
Lineaarsel "n"-heptaanil on veel ka üheksa stereoisomeeri.
Looduses leidub "n"-heptaani Jeffrey männi vaigus. Kuna sealt saadud "n"-heptaani destillaat on kõrge puhtusega, võeti see oktaaniarvu nullpunktiks.
Heptaani kasutatakse mittepolaarse lahustina. Heptaani peetakse heksaanist ohutumaks, seetõttu on viimasel ajal heptaani kasutus suurenenud.
Oktaan

Oktaan on lineaarne alkaan, mille molekulis on kaheksa süsinikuaatomit.
Oktaani keemiline valem on C8H18.
Nonaan

Nonaan on lineaarne alkaan, mille molekulis on üheksa süsinikuaatomit.
Nonaani keemiline valem on C9H20.
Dekaan

Dekaan on kõrgkooli teaduskonna juht.
Dekaani asetäitjat nimetatakse "prodekaaniks" (inglise "vice dean", "assistant dean"; saksa "Prodekan").
Tartu Ülikoolis, kus 2016. aastal teaduskonnad kaotati ja loodi valdkonnad, juhib dekaan valdkonda.
Erich von dem Bach

Erich von dem Bach (sündides Erich von Zelewski, alates 1925 von dem Bach-Zelewski, alates 1940 von dem Bach; 1. märts 1899 Lauenburg (Lębork) – 8. märts 1972 München) oli kõrge SS-i (auastmelt SS-Obergruppenführer) ja politseiametnik.
Elulugu.
Erich von Zelewski sündis 1. märtsil 1899 Lauenburgis. Alates 1916. aastast osales ta Esimeses maailmasõjas ning pälvis seal II ja I klassi Raudristi. Teeninud 1919. aastast Saksa piirivalves Ida-Preisimaal ja Ülem-Sileesias, arvati ta sealt 1924 leitnandina reservi. 
1930. aastal astus ta NSDAP-sse ja aasta hiljem SS-i (liikmekaart nr. 9831). 15. detsembril 1934 anti talle SS-Gruppenführeri auaste ja Kirdepiirkonna (Ida-Preisimaa) SS-juhi ametikoht. Pärast mitut konflikti Gauleiter Erich Kochiga viidi Bach-Zelewski 15. veebruaril 1936 Kagupiirkonna (Sileesia) SS-juhiks. 28. juunil 1938 sai temast Kagupiirkonna kõrgem SS- ja politseijuht. 10. aprillil 1941 anti talle politseikindralleitnandi auaste. Kolm nädalat hiljem järgnes üleviimine SS-i üleriigilise juhi isiklikku staapi, kust ta 22. juunil 1941 määrati Kesk-Venemaa kõrgemaks SS- ja politseijuhiks. Sama aasta 9. novembril ülendati Bach SS-Obergruppenführeriks ja politseikindraliks. 
Tegutsenud juba 23. oktoobrist 1942 SS-i üleriigilise juhi volinikuna partisanivastase võitluse küsimustes, määrati ta 21. juunil 1943 kõigi partisanide vastu rakendatud väeosade juhatajaks. 1. juulil 1944 anti talle Relva-SS-i kindrali auaste. 
Pärast taganemist Valgevenest juhatas Bach 1944. aasta augustist oktoobri keskpaigani omanimelist väegruppi, mis surus maha Varssavi ülestõusu. Seal autasustati teda 30. septembril 1944 Raudristi Rüütliristiga. 
10. novembrist 1944 kuni 25. jaanuarini 1945 juhatas ta XIV SS-armeekorpust Reini ülemjooksul ja 26. jaanuarist 10. veebruarini 1945 X SS-armeekorpust Poseni (Poznani) piirkonnas. Nädal hiljem määrati Bach Oderi korpuse komandöriks.
1950. aastani lääneliitlaste juures sõjavangistuses viibinud, esines ta peamiste sõjaroimarite üle peetud Nürnbergi protsessil süüdistuse tunnistajana. 1951 mõisteti talle mõrva eest 10-aastane, 1961. aastal mõisteti talle lisaks 10-aastane vanglakaristus. Erich von dem Bach suri 8. märtsil 1972.
Alkmaar

Alkmaar on linn Hollandis Põhja-Hollandi provintsis.
Linn on tuntud seal alates 1622. aastast korraldatava juustuturu poolest. Igal aastal külastab turgu umbes 300 000 inimest.
Sport.
Linna jalgpalliklubi AZ mängib Hollandi kõrgliigas Eredivisies.
Georg Eberhardt

Georg Eberhardt (27. veebruar 1914 Bad Frankenhausen, Saksamaa – 21. juuli 1943 Izjumi lähistel) oli Eesti SS-leegioni 1. pataljoni ülem ja hiljem Eesti Vabatahtlike Soomusgrenaderide SS-pataljon Narva ("Estnisches SS-Freiwilligen-Panzergrenadier-Bataillon Narwa") ülem, auastmelt major ("SS-Sturmbannführer").
Georg Eberhardt langes 21. juulil 1943 lääne pool Izjumi Izjumi lahingu kolmandal päeval, kui tema jalgade ees lõhkes mürsk.
Sama aasta 4. augustil autasustati teda postuumselt Raudristi Rüütliristiga.
Dekaan (süsivesinik)

Dekaan on lineaarne alkaan, mille molekulis on kümme süsinikuaatomit.
Dekaani keemiline valem on C10H22.
Ühendi molaarmass on 142,29 g/mol ja tihedus 0,73 g/ml. Sulamistemperatuur on −27,9 °C (245,25 K) ja keemistemperatuur 174,1 °C (446,9 K).
Piisava koguse hapniku juuresolekul põleb dekaan täielikult veeks ja süsihappegaasiks.
2C10H22 + 31O2 → 20CO2 + 22H2O
Lauri Aus

Lauri Aus (4. november 1970 Tartu – 20. juuli 2003 Matjama) oli eesti jalgrattur.
Aus esindas Eestit kolmedel olümpiamängudel ja viitel maailmameistrivõistlustel. Ta pani aluse CFC Spordiklubile.
Elulugu.
Rattatreeninguid alustas Lauri Aus 11-aastaselt Jõgevamaal Luual Kalev Raudsepa käe all. Tööka noormehe areng ei olnud kiire, ent järjepidev. Juunioride klassis mahtus Lauri juba kindlalt Eesti paremikku ja 1990. aastal pääses ta täiskasvanute koondisse. Kaks hooaega hiljem Barcelona olümpiamängude grupisõidurajal tegi Lauri Aus teoks selle, mida pole suutnud ükski teine Eesti rattur ei varem ega hiljem. Võitjast Fabio Casartellist 34 sekundit hiljem finišeerunud peagrupis suutis 21-aastasest eestlasest kiirem olla vaid sakslane Erik Zabel. Kaks hooaega pärast Barcelona olümpiat sõitis Aus Prantsusmaa amatöörklubides, enne kui tekkis võimalus siirduda elukutseliseks.
Aastatel 1995–2003 oli ta elukutseline jalgrattur.
20. juulil 2003 tegi Aus trenni Aovere–Kallaste–Omedu maanteel. 11. kilomeetril sõitis talle Opel Asconaga tagant otsa purjus Uljan Remets. Aus suri teel haiglasse. Politsei tuvastas Remetsil 2,43-promillise joobe.
Lauri Aus on maetud Tartu Raadi kalmistule.
Saavutused.
Lauri Aus oli 10-kordne Eesti meister. 1992. aasta suveolümpiamängudel Barcelonas sai ta grupisõidus 5. koha, 2000. aasta suveolümpiamängudel Sydneys eraldistardis 32. koha. 1997. aastal sõitis ta Eesti värvides esimesena lõpuni Tour de France'i.
Mälestuse jäädvustamine.
Lauri Ausi mälestuseks korraldatakse alates aastast 2004 võistlust Lauri Ausi Memoriaal.
Lauren Holly

Lauren Michael Holly (sündinud 28. oktoobril 1963 Bristolis Pennsylvania osariigis) on USA näitleja. 
Ta on tuntud eelkõige telesarjadest "Picket Fences", "Chicago Hope" ja "". Lisaks on ta mänginud filmides "Dumb &amp; Dumber", "Sabrina" ja "Mida naised tahavad".
Isiklikku.
Lauren Holly on olnud kolm korda abielus. 
Aastatel 1991–1993 oli ta abielus itaalia näitleja Danny Quinniga ja 23. septembrist 1996 kuni 29. juulini 1997 koomik Jim Carreyga. 
10. märtsil 2001 abiellus ta investeerimispankuri Francis Grecoga, kellega tal on kolm lapsendatud poega. Abielu lahutati 2014. aastal.
Käkisilm

Käkisilm on kitsas läbipääs väinas Lääne-Eestis Saaremaa ja Vilsandi vahel, täpsemalt Oostemadala (Käkirahu) ja Käkimaa vahel. Ta ühendab Kuusnõmme lahte Kihelkonna lahega.
Käkisilma süvendatakse pidevalt paadisõiduks. Väinas on kanal, mis on suvel 1–1,5 m sügav. Madala veega pääseb jalgsi läbi mere Vilsandi saarele.
Tänu tugevale hoovusele Käkisilm talviti ei jäätu, sellepärast on see hea paik veelindudele.
Aksi (täpsustus)

Aksi on mitme koha nimi.
Kuusnõmme laht

Kuusnõmme laht on laht Lääne-Eestis Saaremaa läänerannikul. Jääb Eeriksaare ja Kuusnõmme poolsaarte ning Vilsandi saare vahele.
Lahes asub mitu väikset saart (teiste seas Kurgurahu, Lambarahu, Võrkrahu ja Umalakotid).
Laht jääb tervenisti Vilsandi rahvuspargi territooriumile. Kuni 2014. aastani kuulus halduslikult Lümanda valda, pärast seda kuni 2017. aastani Lääne-Saare valda.
De trinitate

"De trinitate" ("Kolmainsusest") on Augustinuse 15 raamatust koosnev teos, mis valmis 399–419.
Oulun Kärpät

Oulun Kärpät on Oulu jäähokiklubi, mitmekordne Soome meister. Klubi asutati 1946. aastal. Klubi koduhall on Oulun Energia Areena, mis mahutab 6485 pealtvaatajat.
Kärpät on tulnud Soome meistriks kaheksa korda, viimati 2018. aastal. Kaheksast võidust seitse pärineb 21. sajandist, millega on Kärpät sel sajandil kõige edukam klubi Soome jäähokiliigas.
Meeskonna peatreener on Ville Mäntymaa ja kapten Marko Anttila.
Praegune koosseis.
Seisuga hooaeg 2024/25
"Vaata ka ."
Wilhelm Burgdorf

Wilhelm Emanuel Burgdorf (15. veebruar 1895 Fürstenwalde – 2. mai 1945 Berliin) oli Saksa ohvitser Teise maailmasõja ajal.
1. augustil 1914 astus ta junkruna 12. grenaderirügementi ja ülendati seal 18. aprillil 1915 leitnandiks.
Pärast teenistust Reichswehris oli Burgdorf 1. oktoobrist 1937 IX armeekorpuse adjutant.
1. augustil 1938 ooberstleitnandiks ülendatud, määrati ta 1940. aasta suvel 529. jalaväerügemendi komandöriks. Sama aasta 1. septembril sai temast ooberst ja 29. septembril 1941 autasustati teda Raudristi Rüütliristiga.
1. maist 1942 oli Burgdorf Wehrmachti personaliameti osakonnaülem ja koos ülendamisega kindralmajoriks 1. oktoobrist 1942 kogu selle ameti ülema asetäitja.
1. oktoobril 1943 sai temast kindralleitnant ja järgmise aasta 1. oktoobrist Wehrmachti personaliameti ülem.
1944. aasta novembris jalaväekindraliks ülendatud Wilhelm Burgdorf laskis end 2. mail 1945 Berliinis maha.
Rudolf von Bünau

Rudolf von Bünau (19. august 1890 Stuttgart – 14. jaanuar 1962 Kirchheim unter Teck) oli Saksa sõjaväelane.
15. juulil 1909 junkruna sõjaväeteenistusse astunud, ülendati ta 16. novembril 1910 119. Grenaderirügemendis leitnandiks. Pärast osavõttu Esimesest maailmasõjast ja teenistust Reichswehris määrati 1. augustil 1936 ooberstiks ülendatud von Bünau 1. novembril 1938 133. Jalaväerügemendi komandöriks. Kaks kuud pärast kindralmajoriks ülendamist 1. novembril 1940, asus ta juhtima 177. Jalaväediviisi. Samuti kaks kuud kindralleitnandiks ülendamise järel sai von Bünaust 1. septembril 1942 73. Jalaväediviisi komandör. 1. novembrist 1943 juhtis ta XXXXVII Soomuskorpust. Lühikest aega LII Armeekorpuse eesotsas seisnud, määrsti von Bünau 1. aprillil 1944 XI Armeekorpust juhtima. Sama aasta 1. maist oli ta jalaväekindral. 1945. aasta aprillis tegutses Tammelehtedega Rüütliristi kavaler Rudolf von Bünau Viini Kaitsepiirkonna komandandina ja juhtis omanimelist korpust.
Tema poeg Rudolf von Bünau (1915–1943) oli samuti ohvitser ja Rüütliristi kavaler. Ka tema teine poeg suri 1943. aastal sõjas.
Refused

 
Refused oli Umeåst pärit "straight edge" "hardcore" punk/"post hardcore"'i ansambel.
Ajalugu.
Ansambel Refused moodustati 1992. aastal. Selle algkoosseisu kuulusid Dennis Lyxzén, David Sandström, Pär Hansson ja Jonas Lidgren. Samal aastal valmis ka esimene demo "Refused".
Dennis Lyxzén, David Sandström, Kristofer Steen ja Jon Brännström oli Refusedi lõplik koosseis enne laialiminekut aastal 1998 ning selline oli liikmeskond alates albumist "Songs to Fan the Flames of Discontent".
Laialimineku ajaks paistis Refused silma, sarnaselt enamiku tol ajal Umeåst pärit "hardcore"-ansamblitega nagu Step Forward ja Final Exit, oma kindlate "straight-edge"'i seisukohtadega.
Viimaseks jäänud albumil "Shape of Punk to Come" võis märgata otseseid mõjutusi sellistelt bändidelt nagu Nation of Ulysses ja Born Against ning samas ka Karl Marxi ja Errico Malatesta kirjutistest ning Situationist Internationalist.
Refusedi esiklaulja Dennis Lyxzén on loonud pärast Refusedi laialiminekut ansamblid The (International) Noise Conspiracy, 93 Million Miles ja The Lost Patrol Band. Ülejäänud liikmed aga moodustasid bändi TEXT.
Refusedi viimane koosseis tuli 2012. aastal kokku kümme kuud kestnud turneeks "Refused Reunion", mille raames esineti Euroopas, Ameerikas, Austraalias ja Jaapanis.
Lyxzén on loonud 2008. aastal ansambli AC4.
Psühholoogilised põhifunktsioonid

Psühholoogiline funktsioon
Carl Gustav Jungi nägemuse kohaselt kirjeldavad psüühika struktuuri järgmised funktsioonid:
Hüdrauliline mudel (Descartes)

Hüdrauliline mudel väljendas René Descartesi arusaamu aju ehitusest ja talitlusest. 
Mudeli väljatöötamisel sai Descartes mõjutusi Aristoteleselt ja Galenoselt, kes arvasid, et ajuvatsakesed on oma olemuselt tähtsamad kui ajukude. Ajuvatsakest kujutati ette kui teatavat tüüpi fluidumite reservuaari ja ratsionaalse meele asukohta.
Kanooniline õigus

Kanooniline õigus ehk kirikuõigus on roomakatoliku kirikus ja õigeusu kirikus tekkinud eeskirjade kogum. 
Katoliku kirikus.
Katoliku kirikus on kanooniline õigus kujunenud kiriku kaanoneist, kirikukogude otsustest ja paavstide käskkirjadest, katoliiklikel maadel kasutusel alates 4. sajandist.
Õigeusu kirikus.
Õigeusu kirikus põhineb kanooniline õigus õigeusu kaanonitel, mis omakorda põhinevad apostlite ja kirikuisade valitud kirjutistel ning kirikukogude otsustel, mille juures tähtsaimad on oikumeeniliste kirikukogude otsused, mis on tehtud 4.–8. sajandil, kui kirik ei olnud veel lõhenenud katoliku ja õigeusu kirikuks. Õigeusu kiriku elukorraldus põhineb neil otsustel ja nende tõlgendamisel.
Alabastron

Alabastron on kumera põhja ja lameda suuga salv- või õlipudel, mida kanti paela otsas kaelas. 
Alabastroneid kasutati Vana-Egiptuses ja Vana-Kreekas, neid on leitud ka Assüüria, Palestiina, Süüria ja etruskide riigi aladelt.
Alabastroneid valmistati algul alabastrist ja hiljem ka savist, klaasist või metallist.
Gneisenau (soomusristleja)

Gneisenau oli saksa merelaevastikku ristleja aastast 1908. Maximilian von Spee juhitud Ida-Aasia eskaadrisse kuulunud Gneisenau hukkus Inglismaa laevastikga Falklandi saarte juures , toimunud merelahingus 8. detsembril 1914. 
Laev oli Scharnhorsti sõsarlaev.
Laeva üldandmed.
Pikkus: 144,6 m
Laius: 21,6 m
Süvis: 7,3 m
Veeväljasurve: 11600 t
Võimsus: 26 000 hj
Kiirus: 22,5 sõlme
Meeskond: 726 inimest
Ehitusmaksumus: 19 200 000 kuldmarka
Canopus (soomuslaev)

Canopus (ehitatud 1897–1899 Portsmouthsis, lammutatud 1920) oli soomuslaev, mis kuulus Inglismaa merelaevastikku ning osales Maximilian von Spee juhitud Saksamaa Ida-Aasia eskaadri hävitamises Esimeses maailmasõjas.