tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Igor Taro

Igor Taro (sündinud 1. augustil 1981 Võrus) on Eesti ajakirjanik ja poliitik, alates 25. märtsist 2025 siseminister.
1999. aastal lõpetas ta Võru Kreutzwaldi Gümnaasiumi. Ta on lõpetanud Lomonossovi nimelise Moskva Riikliku Ülikooli ajakirjanduse erialal, tema lõputöö teema oli "Eesti ja Venemaa: üksteise mõistmise teabefaktor".
Ajakirjanikuna on ta töötanud SL Õhtulehe Moskva korrespondendi, ajalehe Postimees välisuudiste toimetaja ja ajalehe Setomaa toimetajana.
2010. aastast töötas ta Eesti Rahvusringhäälingu Võru- ja Põlvamaa korrespondendina.
2015. aasta jaanuaris lahkus ta töölt Eesti Rahvusringhäälingus ja kandideeris IRL-i nimekirjas Riigikokku. Valimisringkonnas nr 11 (Võru-, Valga- ja Põlvamaa) kandideerides kogus ta 1202 häält, kuid ei osutunud valituks.
2015. aastast töötas ta Võrumaa Arenguagentuuri turismikoordinaatorina ja AS-i Värska Sanatoorium turundus- ja kommunikatsioonijuhina.
1. juulist 2016 kuni 25. oktoobrini 2017 oli ta Põlva maavanem. 2017. aasta oktoobris valiti ta Põlva vallavolikogu liikmeks. Seoses maavalitsuste tegevuse lõpetamisega astus ta maavanema ametist tagasi.
Taro kandideeris 2023. aasta Riigikogu valimistel Eesti 200 nimekirjas ning osutus valituks.
Ta kandideeris 2024. aasta Euroopa Parlamendi valimistel, kogus 403 häält ning ei osutunud valituks.
25. märtsist 2025 on ta Kristen Michali valitsuses siseminister.
Catholic Encyclopedia

Catholic Encyclopedia on katoliikluse-alane entsüklopeedia, mis ilmus aastatel 1907–1912 USA-s. Entsüklopeediat andis välja Robert Appleton Company ja see koosneb 15 köitest. 1914. aastal ilmus lisaköide märksõnaregistriga.
Catholic Encyclopedia on 1995. aastast kättesaadav New Advent veebiaadressilt.
Daily Mail

Daily Mail on Suurbritannia ajaleht (tabloid), mille esimene number ilmus 4. mail 1896. Ajalehte annab välja Associated Newspapers.
Aastast 1984 ilmub ajalehe pühapäevaväljaanne The Mail on Sunday.
Aastast 2006 ilmub ajalehe Iirimaa väljaanne Irish Daily Mail.
Tabloidajakirjandus

Tabloidajakirjandus on ajakirjandusväljaannete stiil, mille puhul väljaande sisu on mõnevõrra meelelahutuslikumat laadi kui kvaliteetajakirjandusel ning pöörakse tähelepanu liialdatud ja lugejat eksitavas vormis kõmule ning kuulujuttudele. Mõiste on kasutusel peamiselt Suurbritannias, samas kui USA kontekstis räägitakse kollasest ajakirjandusest. Ajalooliselt tuli tabloidajakirjanduse mõiste traditsiooniliselt väiksemast ajaleheformaadist, kui kollased ajalehed hakkasid ilmuma paberil, mis oli suuruselt lõigatud väiksemasse, n-ö tabloidi mõõtmetesse. Seega uus mõiste "tabloid" hakkas sisult seonduma kollase ajakirjandusega ja kollase ajakirjanduse mõistet asendama. Tänapäeval ilmub suur osa ajalehtedest mugavas tabloidformaadis, seega tabloidformaat ei tähista automaatselt enam tabloidajakirjandust. Kollane ehk tabloidajakirjandus võib ilmuda mis iganes mõõtmetel paberil või veebis.
Tabloidajakirjandusele iseloomulike võtete tunnuseid võib leida mitmetest ajalehtedest, Eestis ilmuvatest on nende tunnustega nt Õhtuleht ja varem ilmunud Sõnumileht. Välismaa lehtedest on tabloidid näiteks Suurbritannias ilmuvad Daily Mail, Daily Express, Daily Mirror, The Sun, USA-s ilmuvad National Enquirer, National Examiner, Globe ja Saksamaa ilmuv Bild.
Eesti kõmumeedia sünniks peetakse 1922. aastat, kui hakkas ilmuma ajaleht Esmaspäev.
Komsomolskaja Pravda

Komsomolskaja Pravda (vene keeles Комсомольская правда 'komsomoli tõde') on 1925. aastal VK(b)P 13. kongressi otsusega asutatud venekeelne ajaleht (tabloid), mis tiraažilt (üle 600 000 eksemplari) on suurim Venemaa ajaleht. 
Ajalehte annab praegu välja sama nimega kirjastaja Komsomolskaja Pravda. Ajalehe peatoimetaja on 2022. aastast Olesja Nossova. Ajalehe omanik on Grigori Berjozkin. 
Nõukogude Liidu ajal oli ajaleht kommunistliku noorsooühingu häälekandja. 
1990. aastate alguses ületas ajalehe tiraaž 22 miljonit eksemplari, see tiraažirekord on kantud ka Guinnessi rekordiraamatusse.
Leedu Teaduste Akadeemia

Leedu Teaduste Akadeemia (leedu keeles "Lietuvos mokslų akademija", lühend "LMA") on Leedu riiklik teadusasutus. Akadeemia asub Vilniuses. 
Akadeemia asutati 16. jaanuaril 1941 Vincas Krėvė-Mickevičiuse eestvõttel. Krėvė-Mickevičius oli ka akadeemia esimene president.
Akadeemia on Euroopa akadeemiate ühendus ALLEA liige.
Ogonjok

Ogonjok (vene keeles Огонёк) on Venemaa ajakiri (nädalakiri), mille esimene number ilmus 1899. aastal. Ajakirja toimetus asub Moskvas. Ajakirja annab aastast 2009 välja Kommersant Publishing Group (vene keeles АО "Коммерсантъ").
Ajakirja esimene number ilmus 21. detsembril 1899 (ukj). 1918. aastal lõpetas ajakiri ilmumise. 1923. aastal asutas Mihhail Koltsov ajakirja uuesti.
Leida Ulp

Leida Ulp (kuni 1954 Leida Mand; 10. veebruar 1916 Raasna küla (praegu Pisisaare küla), Pajusi vald, Põltsamaa kihelkond, Viljandimaa – 27. oktoober 2010) oli Eesti õpetaja.
Ta lõpetas 1936. aastal Põltsamaa Ühisgümnaasiumi. 
Ta töötas aastatel 1944–1971 Põltsamaa Keskkoolis õpetajana.
Ta oli segarahvatantsurühma Kaljaani asutajaliige 1939. aastal.
Ljubomir Peevski

Ljubomir Peevski (bulgaaria keeles "Любомир Стаменов Пеевски"; sündinud 7. septembril 1943 Vratsa piirkonnas Bulgaarias) on bulgaaria kirjanik. 
Ta on nii näitekirjanik, satiirik kui ka humorist. Ta on kirjutanud peamiselt ulme- ja fantaasialugusid noortele.
Elulugu.
Ljubomir Peevski sündis 1943. aastal Fureni külas Vratsa piirkonnas Bulgaarias.
Ta lõpetas 1970. aastal Sofia Tehnikaülikooli. Elukutselt on ta elektriinsener.
Looming.
Eesti keeles on tema loomingust ilmunud aastal 1988 ulmelugu "Professor Sambergi silmad" kirjastuse Eesti Raamat väljaandel (koos Dmitõr Peevi kriminaallooga "Seitsmes karikas"; mõlemad lood tõlkis bulgaaria keelest Katrin Kurmiste).
Theatrum orbis terrarum

"Theatrum orbis terrarum" (tõlkes 'Maailmateater') oli esimene kogu maailma hõlmav kaasaegne atlas. Atlase koostaja ja kirjastaja oli kartograaf Abraham Ortelius ja see avaldati 20. mail 1570 Antwerpenis.
Atlase esimene trükk koosneb 70 kaardist. Järgmistes trükkides on toodud üha uusi kaartide variante ja näiteks 1612. aasta 31. trükis on juba 167 kaarti.
The Sun (ajaleht)

The Sun on Suurbritannia ajaleht (tabloid). See on maailma suurima tiraažiga ingliskeelne tabloid, mida näiteks 2004. aasta keskel ilmus 3,4 miljonit eksemplari. Ajalehte annab tänapäeval välja News Group Newspapers.
Ajaleht The Sun on ajalehe Daily Herald järglane. Ajalehe The Sun esimene number ilmus 1964. aastal Londonis.
Kim Leine

Kim Leine Rasmussen (sündinud 28. augustil 1961 Norras Telemargi maakonnas Bø vallas) on norra ja taani kirjanik.
Ta sündis 1961. aastal Jehoova tunnistajate ja kuulutajate perekonnas.
1976. aastal kolis ta Taani. Hiljem elas ta 15 aastat Gröönimaal. Aastal 2004 naasis Taani.
2007. aastal ilmus tema esikromaan "Kalak". 2012. aastal ilmus romaan "Profeterne vid Evidhedsfjorden", mis 2016. aastal ilmus sarjas "Põhjamaade romaan" pealkirja "Igaviku fjordi prohvetid" (taani keelest tõlkinud Ene Mäe). 
"Profeterne vid Evidhedsfjorden" sai 2013. aastal Põhjamaade Nõukogu kirjandusauhinna.
Õngitsemine

Õngitsemine on kalapüük õnge abil. 
Lihtsaim õng koosneb õngeridvast, õngenöörist, ujukist (õngekorgist), raskusest ja õngekonksust. Konksu külge pannakse sööt.
Õngitsemine on levinud vaba aja veetmise viisina ja kalapüügi kui spordi harrastamisena.
Species plantarum

"Species Plantarum" (ladina keelest 'taimeliigid') on Carl von Linné teos, mis ilmus 1753. aastal. Teoses on Linné loetlenud kõik tollal teada olnud taimeliigid ja klassifitseerinud need perekondade järgi. Ühtlasi on see esimene teadustöö, kus süstemaatiliselt on iga taimeliik nimetatud kahe ladinakeelse sõnaga (binomiaalne nomenklatuur).
Kuna "Species plantarum" on esimene teos, kus kasutati läbivalt ja järjekindlalt binomiaalset nomenklatuuri, loetakse seda enamiku taimede nomenklatuuri nullpunktiks. Mõne soonteta taimede rühma ja seente nomenklatuuri nullpunkt on hilisem.
Teose teise, täiendatud trüki avaldas 1763. aastal taas Linné, nagu kolmandagi trüki 1764, mis kolmandast üsna vähe erines. Neljanda trüki avaldas 1778. aastal Carl Ludwig von Willdenow (1797–1830) ja neljaköitelise viienda trüki 1800. aastal Albert Gottfried Dietrich (1831–1833).
Esimeses trükis oli kirjeldatud 5940 liiki. Need olid jagatud tuhatkonda perekonda, mis olid ühendatud 24 klassi. Linné ise pidas oma taksonoomilist süsteemi kunstlikuks, mitte selliseks, mis liikide ühist päritolu adekvaatselt esindab. Siiski sai see väga populaarseks, sest lähtus sellistest kergesti määratletavatest tunnustest nagu emakasuuete ja tolmukate arv ning see võimaldas võhikutelgi kerge vaevaga õige klassi määrata. Hiljem osutus Linné taksonoomia ka taimede ühist päritolu üsna hästi kirjeldavaks.
Sissejuhatuses mainis Linné, et maailmas on ligi 10 000 taimeliiki. Tänapäeval teatakse ainuüksi õistaimi olevat hinnanguluselt 400 000 liiki.
Poola Teaduste Akadeemia

Poola Teaduste Akadeemia (poola keeles Polska Akademia Nauk, lühendatult PAN) on Poola riiklik teadusasutus. Akadeemia asub Varssavis. 
Akadeemia asutati 1951. aastal.
Akadeemia on Euroopa akadeemiate ühendus ALLEA liige.
Carlo Collodi

Carlo Collodi (kodanikunimi Carlo Lorenzini; 24. november 1826 Firenze – 26. oktoober 1890 Firenze) oli itaalia kirjanik ja ajakirjanik. 
Carlo Collodi isa oli kokk ja ema majateenija. Carlo saadeti pärast põhikooli lõpetamist katoliku seminari preestriks õppima. Kuid seminari lõpetamise järel asus ta tööle raamatukaupmehena. 1848. aastal asutas ta satiiriajakirja Il Lampione, mille Toscana võimud 1849. aastal sulgesid. Seejärel asutas ta ajakirja La Scaramuccia. 1860. aastal õnnestus tal ajakirja Il Lampione avaldamine taastada. Lisaks kirjutas ta komöödiaid ja toimetas ajalehti. 
Carlo Collodi esikromaan "Un romanzo in vapore. Da Firenze a Livorno" ('Aururomaan. Firenzest Livornosse') ilmus 1856. aastal. 
Lastekirjandusega hakkas ta tegelema 1876. aastal, mil avaldas prantsuse muinasjuttude tõlkeraamatu "Racconti delle fate" ('muinasjutud'). 
Carlo Collodi kõige tähtsam teos on 1883. aastal ilmunud jutustus "Pinocchio seiklused" (itaalia keeles "Le avventure di Pinocchio"). Raamat on tõlgitud rohkem kui 260 keelde ja murdesse. Aleksei Tolstoi kirjutas selle motiividel lasteraamatu "Kuldvõtmeke ehk Buratino seiklused" (1936).
Aleksander Laar

Aleksander Laar (17. detsember 1915 Kaagvere, Mäksa vald, Tartumaa – 18. november 1988 Tartu) oli eesti näitleja.
1937. aastal lõpetas ta Tartu Tööstus‑ ja Majanduskooli. 
Aastatel 1938–1939 laulis ta Vanemuise teatri ooperikooris. Aastatel 1941–1945 oli ta Kuressaare Teatri, 1945–1950 Ugala ja 1950. aastast surmani Vanemuise teatri näitleja.
Brita Melts

Brita Melts (sündinud 7. oktoobril 1984) on eesti kirjandusteadlane ja toimetaja.
Haridustee.
Ta lõpetas 2000. aastal põhikooli Kose Keskkoolis ja 2003. aastal kuldmedaliga Noarootsi Gümnaasiumi.
2007. aastal lõpetas ta Tartu Ülikooli bakalaureuseõppe kirjanduse ja rahvaluule alal ja 2010. aastal magistriõppe "cum laude" eesti kirjanduse erialal. 
18. novembril 2016 kaitses ta Tartu Ülikooli kultuuriteaduste ja kunstide instituudis doktoriväitekirja teemal "Kirjanduslikud omailmad ja nende autobiograafilised lätted" (juhendajad Leena Kurvet-Käosaar, Arne Merilai).
Töökäik.
Ta oli aastail 2004–2008 OÜ Zephyr Design rootsi meedia monitooringu assistent, aastail 2008–2010 Tartu Ülikooli raamatupoe müüja-konsultant ja 2010. aastal Karl Ristikivi Seltsi majandusasjur.
1. oktoobrist 2014 kuni 30. oktoobrini 2015 oli ta ajakirja Keel ja Kirjandus toimetaja kirjandusteooria ja -kriitika alal, 1. veebruarist 2016 on ta sama ajakirja toimetaja kirjandusajaloo ja folkloristika alal ning 2017. aasta märtsist Keele ja Kirjanduse kirjandusteaduse valdkonna toimetaja.
Liikmesus.
Brita Melts on Eesti Kirjanduse Seltsi, EYS Veljesto, Karl Ristikivi Seltsi, Eesti Võrdleva Kirjandusteaduse Assotsiatsiooni ja Õpetatud Eesti Seltsi liige.
Teadustöö ja looming.
Ta on avaldanud artikleid Andrus Kasemaa, Tõnu Õnnepalu, Karl Ristikivi, Lauri Pilteri loomingust.
Aime Leis

Aime Leis (aastast 1969 Aime Garancis; sündinud 16. augustil 1936) on eesti baleriin ja balletiõpetaja.
1953. aastal lõpetas ta Tallinna Koreograafiakooli kiitusega. Aastatel 1953–1972 oli ta Estonia balletisolist. 1973. aastast töötas Estonias balleti repetiitorina.
Aastatel 1961–1969 oli ta Tallinna Koreograafiakooli õppejõud. Ta on õpetanud ka Helsingi ja Vaasa balletikoolis.
Gennadi Roždestvenski

Gennadi Roždestvenski (vene keeles Геннадий Николаевич Рождественский; 4. mai 1931 Moskva – 16. juuni 2018 Moskva) oli vene dirigent, pianist, helilooja, ühiskonnategelane ja pedagoog.
Ta lõpetas Gnessinite nimelise muusikakooli klaveri erialal.
Aastatel 1949–1954 õppis ta Moskva Riiklikus Konservatooriumis (sh Lev Oborini klaveriklassis ja oma isa Nikolai Anossovi dirigeerimisklassis), mille lõpetas diplomeeritud dirigendina.
Roždestvenski dirigendidebüüt toimus 1951. aastal Moskvas Suures Teatris, kus tema juhatamisel esitati Pjotr Tšaikovski ballett "Uinuv kaunitar". Selle teatri orkestrit dirigeeris ta kuni 1961. aastani. Aastatel 1961–1974 juhatas ta üleliidulise raadio- ja telekomitee sümfooniaorkestrit, seejärel oli ta 1964–1970 Suure Teatri peadirigent. 
Aastatel 1974–1985 oli ta Moskva Riikliku Akadeemilise Kammerteatri muusikajuht, kuid juhatas selle kõrvalt ka välismaiseid muusikakollektiive (1974–1977 Stockholmi Filharmoonia Orkestrit, 1978–1981 BBC Sümfooniaorkestrit, 1980–1982 Viini Sümfooniaorkestrit). 
Aastatel 1983–1991 juhatas ta NSV Liidu kultuuriministeeriumi sümfooniaorkestrit (kellega salvestas kõik Dmitri Šostakovitši, Aleksandr Glazunovi, Anton Bruckneri, Alfred Schnittke ja Arthur Honeggeri sümfooniad), 1992–1995 Stockholmi Kuningliku Filharmoonia orkestrit, 2011–2018 külalisdirigendina Islandi Sümfooniaorkestrit ja 2011–2018 peakülalisdirigendina Peterburi Filharmoonia Orkestrit. 
1974. aastast oli ta Moskva Konservatooriumi õppejõud, 1976. aastast professor ja 2001. aastast kateedrijuhataja. 
Hooajal 2000/2001 oli ta Suure Teatri kunstiline juht ning alates 2012. aastast juhatas Boriss Pokrovski nimelist Kammermuusikateatrit.
Isiklikku.
Tema vanemad olid dirigent Nikolai Anossov (1900–1962) ja ooperilaulja Natalja Roždestvenskaja (1900–1997).
Satserinna külanõukogu

Satserinna külanõukogu oli külanõukogu Eesti NSV-s. Külanõukogu halduskeskus asus Saatse külas.
Satserinna külanõukogu moodustati Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 13. septembri 1945 seadlusega Võru maakonna Saatse valla koosseisus. Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 26. septembri 1950 seadlusega Saatse vald likvideeriti ja Satserinna külanõukogu territoorium arvati Räpina rajooni koosseisu.
Külanõukogu koosseisu kuulus Kolosova, Tsäpi, Korela, Lesniki, Kundruse, Ultina (Ulitina), Jänese, Kotelnika, Sabolda, Litvina, Patina, Voronkova, Ulitina, Mustaoja, Suränko ja Satserinna küla. 
Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 3. septembri 1960 seadlusega Satserinna külanõukogu likvideeriti 1. oktoobrist 1960 ja selle territoorium liideti Värska külanõukoguga.
Matsuri külanõukogu

Matsuri külanõukogu oli külanõukogu Eesti NSV-s. Külanõukogu halduskeskus asus Matsuri külas.
Matsuri külanõukogu moodustati Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 13. septembri 1945 seadlusega Võru maakonna Saatse valla koosseisus. Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 26. septembri 1950 seadlusega Saatse vald likvideeriti ja Matsuri külanõukogu territoorium arvati Räpina rajooni koosseisu.
Matsuri külanõukogu koosseisu kuulus Netsaja, Helbi, Jubstova, Sapini (Säpina), Matsuri, Vammuste, Voropi, Koidula, Vedernika ja Räptseva (Rääptsova) küla. 
Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 17. juuni 1954 seadlusega Matsuri külanõukogu likvideeriti.
Vsevolod Višnevski

Vsevolod Višnevski (vene keeles Всеволод Витальевич Вишневский; 21. detsember (vkj. 8. detsember) 1900 Peterburi – 28. veebruar 1951 Moskva) oli vene kirjanik.
Vsevolod Višnevski oli pärit aadliperekonnast. Esimese maailmasõja alguses põgenes 14-aastane Višnevski rindele. Ta teenis jungana Balti laevastikus. 1915–1916 teenis ta kaardiväes. 1917. aastal liitus ta bolševikega ja osales ka Oktoobripöördes Peterburis. Višnevski võttis osa Vene kodusõjast. Algul oli ta kuulipildur 1. Ratsaarmees, hiljem komandör Balti ja Musta mere laevastikus.
Kirjanduslikku tegevust alustas ta 1920. aastal. Laialdaselt said tuntuks tema näidendid ("Esimene ratsaarmee", 1929, "Me oleme Kroonlinnast", 1930, "Optimistlik tragöödia", 1933, "Unustamatu 1919. aasta", 1949 jt). 1939. aastal oli ta ajalehe Pravda korrespondent Talvesõjas. 1941–1942 osales Leningradi kaitses, oli sõjakorrespondent. 1944. aastast elas Moskvas ja oli ajakirja Znamja toimetaja.
Hermann Grassmann

Hermann Günther Grassmann (15. aprill 1809 Stettin – 26. september 1877 Stettin) oli saksa keeleteadlane ja matemaatik.
Tontiin

Tontiin on 17. sajandist pärit investeerimisskeem, mis oli väga levinud 18.-19. sajandil.
Tontiini puhul investeerib iga investeeringus osaleja vastavasse fondi mingi summa ning saab investeeritud kapitali põhjal dividende, kapitali ei maksta kunagi tagasi. Kui mõni tontiinis osaleja sureb, jagatakse tema osak teiste elusolevate osanike vahel ning liidetakse nende osakutele ja nii edasi, kuni ainult üks osanik on elus, kes saab endale kõik dividendid. Hilisema variatsiooni kohaselt saab viimane elusolija endale ka kapitali, mis võib talle väga tulusaks. See variatsioon on inspireerinud erinevaid narratiive. 
Tontiini leiutajaks peetakse 17. sajandi Napoli pankur Lorenzo de Tontit, kes väidetavalt leiutas selle skeemi Prantsusmaal 1653. aastal, kuigi on ka arvatud, et ta muutis olemasolevaid Itaalia investeerimisskeeme. Ta esitles oma ideed Prantsuse kuningakojale, kuid parlament lükkas selle tagasi. Seega sõlmiti esimene tõeline tontiin alles Hollandis Kampeni linnas 1670. aastal. Esimesed riiklikud tontiinid sõlmiti Prantsusmaal 1689 ja Inglismaal 1693.
UNICEF-i hea tahte saadik

UNICEF-i hea tahte saadik (inglise UNICEF "Goodwill Ambassadors") on auametinimetus isikutele, kes tegutsevad UNICEFi heaks lasteõiguste teemal.
Esimene hea tahte saadik oli USA laulja ja näitleja Danny Kaye, kes selle auametinimetuse sai 1954. aastal.
Eestist on hea tahte saadikuks nimetatud aastast 1999 Maarja-Liis Ilus, Eri Klas, Erki Nool ja aastast 2009 Lasteekraani Muusikastuudio.
Kasahstanis sai esimesena hea tahte saadikuks muusik Batõrhan Šökenov.
Sakala Tõulinnukasvatuse Katsesovhoos

Sakala Tõulinnukasvatuse Katsesovhoos oli 1958. aastal asutatud sovhoos Eesti NSV-s Jõgeva rajoonis Põltsamaa külanõukogus. Majand likvideeriti 1993. aastal.
Sovhoosi keskus oli Kamari küla (hilisem Kamari alevik). Sakala tõulinnukasvatuse katsesovhoosi erialaks oli lindude tõuaretus.
Maakasutus.
Seisuga 1. november 1970 oli sovhoosil 2190 ha maad, sealhulgas põllumajanduslikku maad ilma õueaiamaadeta 1420 ha (haritavat maad 910 ha).
Seisuga 1. november 1976 oli sovhoosil 2151 ha maad, sealhulgas põllumajanduslikku maad ilma õueaiamaadeta 1186 ha (haritavat maad 1016 ha). 
1969. aasta keskmine töötajate arv oli 125.
Pune (linn)

Pune (marathi ja hindi पुणे (Puṇe); varasema nimega Punavadi) on linn Indias. See asub India lääneranniku lähedal Mula ja Mutha jõe ühinemiskohas 560 m kõrgusel merepinnast ning on Maharashtra osariigi suuruselt teine linn Mumbai järel.
Kirjalikes allikates on Punet esimest korda mainitud 937. aastal Punya-Vishaya nimega. 13. sajandil kandis asula Punavadi nime. Pune oli 18. sajandil Maratha konföderatsiooni pealinn.
Linnas on mitu ülikooli, neist suurim on 1948. aastal asutatud Savitribai Phule Pune ülikool.
Punes ja selle lähistel on mitme autotööstusettevõtte tehased, näiteks Tata Motors, Mahindra &amp; Mahindra, Mercedes Benz, Bajaj Auto ja Force Motors. Linnas on ka arenenud IT-sektor.
Punest 8 km kaugusel Lohegaoni külas asub Pune rahvusvaheline lennujaam.
Vilja Roots

Vilja Roots (kuni 1966 Vilja Okasmets; 3. august 1938 Are vald, Pärnumaa – 5. aprill 2020 Põltsamaa) oli eesti agronoom ja koduloolane.
Ta lõpetas 1957. aastal Räpina Aiandustehnikumi ning õppis aastatel 1961–1966 Eesti Põllumajanduse Akadeemias, mille lõpetas agronoomina. 
Ta töötas aastatel 1958–1961 Saaremaal. Aastatel 1966–1973 töötas ta Saduküla sovhoosis, 1973–1982 ja 1988–1991 Lustivere kolhoosis ning 1982–1988 Sakala Tõulinnukasvatuse sovhoosis. 
1991–2000 oli ta Põltsamaa linnavalitsuse sotsiaalnõunik ja 2001–2011 Põltsamaa Muuseumi varahoidja. On maetud Harju-Risti uuele kalmistule.
Max Nordau

Max Nordau (sünninimi Simon Maximilian Südfeld ehk Simcha Südfeld; 29. juuli 1849 Pest – 23. jaanuar 1923 Pariis) oli Ungarist pärit juudi rahvusest arst, kirjanik ja sionistliku liikumise tegelane.
Max Nordau sündis ortodoksse sefardi päritolu rabi Gabriel Südfeldi perekonnas. Ta sai traditsioonilise juudi hariduse ja kasvas üles saksakeelses kultuurikeskkonnas. 1872. aastal lõpetas ta Pesti Kuningliku Ülikooli arstiteaduse alal. Juba ülikooli ajal tegi ta kaastööd mitmele Budapesti ajalehele. 1873. aastal muutis ta oma nime ära ja kolis Berliini. Pärast lühiajalist viibimist Budapestis 1870. aastate lõpus asus Max Nordau 1880. aastal elama Pariisi.
Ta saavutas kuulsuse ühiskonna- ja kultuurikriitiliste raamatutega. Oma teoses "Die Conventionellen Luegen der Kulturmenschheit" ('Kultuurinimkonna konventsionaalsed valed', 1883) arvustas ta monarhistlikke ja aristokraatlikke režiime ning nende silmakirjalikkust. 1885. aastal ilmus raamat "Paradoxe der Conventionellen Luegen" ('Konventsionaalsete valede paradoksid'). 1892. aastal ilmunud teoses "Entartung" ('Degeneratsioon') kritiseeris Nordau teravas toonis kaasaegset euroopa kunsti ja kultuuri.
Sionistliku liikumisega ühines Max Nordau Dreyfusi afääri mõjul. Temast sai Theodor Herzli lähimaid kaastöötajaid. 1897. aasta augustis Baselis Esimesel Ülemaailmsel Sionistide Kongressil oli Nordau üks Ülemaailmse Sionistliku Organisatsiooni asutajatest, ta valiti ka üheks kolmest aseesimeheks.
Orkla (ettevõte)

Orkla on Norra valdusühing (inglise "holding company"), mis tegutseb Põhja-Euroopas, Ida-Euroopas, Aasias ja Ameerika Ühendriikides. 
Ettevõtte tegevusalad on tarbekaubad, alumiiniumtooted ja finantssektor. 
Ettevõttel on üle 30 000 töötaja rohkem kui 40 riigis. Ettevõte tegevuskasum oli 3,2 miljardit Norra krooni (2013).
Eesti ettevõtetest on Orkla valdusühinguga seotud AS Põltsamaa Felix ja AS Kalev, mis liideti 2018. aastal ettevõtteks Orkla Eesti AS.
Kauno Kõima

Kauno Kõima (sündinud 11. novembril 1956 Tartus) on eesti ajakirjanik.
1982. aastal lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli eesti filoloogina, tema diplomitöö teema oli "Hobuse nimetused eesti kirjakeeles ja rahvakeeles".
Aastatel 2000–2019 oli ta Põlva maakonna ajalehe Koit peatoimetaja.
Stutthofi koonduslaager

Stutthofi koonduslaager (saksa keeles "Zivilgefangenenlager Stutthof", "Sonderlager Stutthof", "Arbeitserziehungslager Stutthof") oli Saksamaa koonduslaager Teise maailmasõja ajal aastail 1939–1945. 
Laager avati 2. septembril 1939. See oli esimene Saksa koonduslaager väljaspool Saksamaa piire, sest asus juba okupeeritud Danzigi vabalinna alal. Samuti oli see viimane liitlaste vabastatud koonduslaager (9. mail 1945). 
Laagris suri üle 85 000 inimese.
Laager asus Stutthofi linna (poola keeles Sztutowo) lähedal (34 km Danzigist). 
Alates 1945. aastast kuulub ala Poolale. Alates 12. märtsist 1962 tegutseb kunagise laagri alal muuseum.
Laagris olnud Balys Sruoga kirjutas sealsest elust oma memuaarideraamatu "Jumalate mets".
Reußi vanem liin

Reuß-Greizi vürstkond (saksa keeles "Fürstentum Reuß-Greiz"), pärast 1848. aastat tuntud ka kui Reußi vanema liini vürstkond (saksa keeles "Fürstentum Reuß älterer Linie"), oli suveräänne riik Saksamaal, mida valitses Reußi dünastia. 
Reuß-Greizi, sealhulgas Alam- ja Ülem-Greiz (saksa keeles "Reuß zu Greiz, Untergreiz und Obergreiz") krahvid ülendati vürstiseisusse 1778. aastal. Dünastia liikmed kandsid seejärel tiitlit Reußi vanema liini vürst või Reuß-Greizi vürst. 
Vürstkonna pindala oli umbes 317 km² ning rahvaarv 1905. aastal 71 000. Pealinn oli Greiz, teine tähtsam keskus Zeulenroda.
Pärast esimest maailmasõda, 1919. aastal, liideti vanema liini territoorium Reußi noorema liini territooriumiga ja moodustati Reußi Rahvariik, mis samal aastal liideti Tüüringi liidumaaga. 
Reußi vanem liin hääbus Heinrich XXIV surmaga 1927. aastal, kuna ta jäi lastetuks; tema surma järel läksid liini esindusõigused Reußi nooremale liinile.
Reußi vanema liini nime- ja nummerdamissüsteem.
Sarnaselt noorema liiniga said kõik Reußi vanema liini meessoost liikmed nimeks Heinrich, austamaks dünastia silmapaistvat esivanemat Heinrich VI-t.
Vanema liini nummerdamine erines aga noorema liini omast: mehi nummerdati sünnijärjekorras, mitte valitsemise järgi. Numeratsioon kulges katkematu reana ühe liini sees ega lähtunud sajandivahetustest nagu nooremas liinis.
Viimane selline nummerdusseeria algas Heinrich I-ga (sündinud 1693) ja lõppes Heinrich XXIV-ga (1878–1927), kes oli Reußi vanema liini viimane meesliini esindaja.
Piil

Piil on paljude gramnegatiivsete ja mõnede grampositiivsete bakterite ning arhede rakupinnal esinev valguline jätke, mille põhifunktsiooniks on enamasti rakkude kinnitumine erinevatele pindadele. Need on viburitest lühemad, jäigemad ja väiksema diameetriga karvakesi meenutavad struktuurid. Piilid on olulised virulentsusfaktorid, kuna aitavad patogeensetel bakteritel koloniseerida limaskesti ning moodustada biokilet.
Funktsioon.
Enamasti on piilide ülesandeks raku kinnitumine erinevatele pindadele, substraadile, teistele rakkudele või kudedele. Näiteks soolekepike seondub P-piili (tüüp I piil) abil neeruvaagna epiteelile ja põhjustab püelonefriiti. Mõned piilid on spetsialiseerunud, näiteks soolekepikese F-piil on abiks bakterite konjugeerumisel, stabiliseerides protsessi käigus kahte bakterit. Osa baktereid (näiteks perekonnast "Pseudomonas") kasutavad piile ka liikumiseks. Sellist liikumisviisi nimetatakse piiltõmbumiseks (inglise keeles "twitching"). Lisaks võib piilide ülesandeks olla ka DNA ja valkude transport.
X86-64

x86-64 (muud nimetused: AMD64, x64) on Inteli x86-käsustiku 64-bitine variant.
Selle käsustiku peamised eelised võrreldes 32-bitisega on registrite suurem hulk ja maht ning võimalus adresseerida suuremat hulka mälu (264 baiti ehk u 16 eksabaiti).
Reußi noorem liin

Reuß-Gera vürstkond (saksa keeles Fürstentum Reuß-Gera), pärast 1848. aastat tuntud ka kui Reußi noorema liini vürstkond (saksa keeles Fürstentum Reuß jüngerer Linie), oli suveräänne riik Saksamaal, mida valitsesid Reußi dünastia liikmed. 
Reuß-Gera, Reuß-Schleizi, Reuß-Lobensteini, Reuß-Köstritzi ja Reuß-Ebersdorfi krahvid ülendati vürstideks 1806. aastal ning nemad ja nende valitsevad järglased kandsid tiitlit Reuß-Gera vürst. Mõnikord viidati neile ka harunimede kaudu, näiteks Reuß-Köstrizi vürst.
Territoorium.
Noorema liini nelja haru territooriumid ühinesid 1824. ja 1848. aasta vahel.
1905. aastal oli Reußi noorema liini vürstkonna pindala 827 km² ja rahvaarv 145 000. Pealinn oli Gera. Suuremad linnad olid Gera, Köstritz, Ebersdorf, Schleiz, Lobenstein, Saalburg, Tanna ja Hirschberg.
Pärast Esimest maailmasõda liideti noorema liini territoorium 1919. aastal vanema liini territooriumiga ja moodustati Reußi Rahvariik, mis sai 1. mail 1920 Tüüringi osaks.
Vürstiperekond.
Reußi dünastia kasutas perekonna meessoost liikmete nimede ja nummerdamise ebaharilikku süsteemi: kõik mehed said nimeks Heinrich. Erinevalt enamikust Euroopa aadliperekondadest, kus numbrit kandsid vaid valitsejad, anti Reußi nooremas liinis number kõigile meessoost liikmetele. Numeratsioon ei lähtunud mitte sugupuust, vaid ajaloolisest perioodist – numbrid jooksid järjest kuni sajandi lõpuni ja alustati uuesti uue sajandi alguses.
Selle tõttu võisid paljud Reußi noorema liini liikmed kanda väga suuri numbreid, suuremaid kui mis tahes teise Euroopa aadliperekonna esindajad.
Tuleb silmas pidada, et ühe ja sama peretüve pojad ei saanud järjestikuseid numbreid, sest numeratsioon kehtis kõigile sama liini meessoost liikmetele ühiselt. Näiteks Reuß-Schleizi vürsti Heinrich LXVII pojad said oma sündimise järjekorras nimed Heinrich V, Heinrich VIII, Heinrich XI, Heinrich XIV ja Heinrich XVI.
Selle perekonna tähelepanuväärne liige oli Auguste Reuß zu Ebersdorf (1757–1831), kellest sai Ühendkuningriigi kuninganna Victoria emapoolne vanaema.
Nimetus "noorem liin" kaotas praktilise tähenduse 1930. aastal, mil kõik Reußi dünastia harud olid juba poliitilise võimu kaotanud. Vanem liin hääbus 1927. aastal, kui selle viimane liige Heinrich XXIV suri vallalisena; ta oli juba 1918. aastal pärast monarhia kaotamist troonist loobunud.
Reuß-Gera vürstid (1806–1918).
Monarhia kaotati 1918. aastal.
Viktor Akinfijev

Viktor Akinfijev (vene Виктор Павлович Акинфиев; 1916–1962) oli vene näitleja ja lavastaja.
Aastatel 1940–1941 oli ta Šuja draamateatri näitleja, 1941. aastal rindebrigaadi näitleja Kinešmas, 1944–1949 Ivanovo draamateatri näitleja. Aastatel 1949–1962 oli ta Eesti NSV Riikliku Vene Draamateatri näitleja ja lavastaja. 1962. aastal oli Sevastopoli teatri peanäitejuht.
1953. aastal oli ta Eesti NSV Kultuuriministeeriumi Kunstide Peavalitsuse juhataja kohusetäitja.
Asta Tagel

Asta Tagel (20. oktoober 1930 – 21. detsember 2024) oli eesti õpetaja ja käsitöömeister. 
Ta on töötanud Põlva Keskkooli tütarlaste käsitöö õpetajana. Aastatel 1956–1979 oli ta Põlva Keskkooli vanempioneerijuht. 
Ta on olnud Põlva Käsitööklubi juhataja ning korraldanud Põlvas käsitööpäevi, näitusi ja laatu.
Uko Nõulik

Uko Nõulik (sündinud 2. juulil 1974) on eesti alpinist.
Ta on tõusnud üle 7500 m kõrguse mäe tippu ja üle 8000 m kõrguse mäe tipuplatoole.
Ta on teedeinsener ja töötab aktsiaseltsis Tallinna Teed projektijuhina.
Mägironimine.
Tõus üle 7500 m kõrguse mäe tippu.
3. augustil 2011 tõusis ta koos Anu Nõulikuga Pamiiris asuva Muztagata (7509 m) tippu (jääb Hiina alale).
Tõus kaheksatuhandelisele.
13. mail 2013 üritas Uko Nõulik koos Anu Nõulikuga tõusta kaheksatuhandelise Cho Oyu tippu (8188 m), kuid järsult halvenenud ilmaolud ei võimaldanud neil tipuplatoolt edasi minna (nad olid tõusnud umbkaudu tipuplatoo platoo algusesse).
The Himalayan Database'i andmebaasis on Cho Oyu tipputõusude nimistus Uko Nõulik mainitud, kuid märkega "vaidlustatud".
Isiklikku.
Ka tema abikaasa Anu Nõulik ja poeg Uko Nõulik juunior on alpinistid.
Astri keskus

Astri keskus on kaubanduskeskus Narvas aadressil Tallinna maantee 41. See on suurim kaubandus- ja meelelahutuskeskus Ida-Virumaal.
Astri keskus kuulub Astri Gruppi, mis on Eesti suurim kaubanduskinnisvara arendaja. 
Astri keskuses on enam kui 90 kauplust ja teenuseletti. Keskuse pindala on 40 000 ruutmeetrit, keskust külastab 3,5 miljonit külastajat aastas.
2009. aasta Euroopa meistrivõistlused sõudmises

2009. aasta Euroopa meistrivõistlused sõudmises toimusid 18.–20. septembril Brestis Valgevenes. Järjekorralt olid need 69. Euroopa meistrivõistlused sõudmises. 
Võistlustel osales 457 sõudjat 32-st riigist. Eestit esindas 18 võistlejat. Edukaim riik oli nelja kuld- ja ühe hõbemedaliga Kreeka. Eesti võitis võistlustelt 1 medali: paarisaerulisel kahepaadil võitsid Allar Raja ja Kaspar Taimsoo kuldmedali.
2010. aasta Euroopa meistrivõistlused sõudmises

2010. aasta Euroopa meistrivõistlused sõudmises toimusid 10.–12. septembril Montemor-o-Velhos Portugalis. Järjekorralt olid need 70. Euroopa meistrivõistlused sõudmises.
Võistlustel osales 603 sõudjat 34 riigist. Eestit esindas 17 võistlejat. Edukaim riik oli Saksamaa, kes võitis 6 kuld-, 2 hõbe- ja 3 pronksmedalit. Eesti võitis võistlustelt 1 medali: paarisaerulisel kahepaadil võitsid Allar Raja ja Kaspar Taimsoo hõbemedali.
Ömer Çelik

Ömer Çelik (sündinud 15. juunil 1968 Adanas) on Türgi poliitik, ta on Õigluse ja Arengu Partei liige. Ta oli 24. maist 2016 kuni 9. juulini 2018 Türgi Euroopa Liidu suhete minister.
Ta on lõpetanud Gazi Ülikooli majandus- ja haldusteaduskonna, seejärel sai ta samast ülikoolist magistrikraadi politoloogia alalt.
Ta on töötanud ajakirjaniku ja politoloogina. Hiljem astus Õigluse ja Arengu Parteisse.
Ta valiti 2002. aasta Türgi parlamendivalimistel, 2007. aasta Türgi parlamendivalimistel, 2011. aasta Türgi parlamendivalimistel ja 2015. aasta Türgi erakorralistel parlamendivalimistel Türgi Suure Rahvuskogu liikmeks.
Ta oli 24. jaanuarist 2013 kuni 28. augustini 2015 Türgi kultuuri- ja turismiminister. 24. maist 2016 kuni 9. juulini 2018 oli ta Türgi Euroopa Liidu suhete minister.
Laine Lõvi

Laine Lõvi (sündinud 6. oktoobril 1954) on setu rahvamuusik ja muuseumitöötaja.
Laine Lõvi on Setu leelopäevade algataja 1977. aastal ning Värska leelokoori Kuldatsäuk juhendaja ja eestvedaja. Nõukogude perioodil oli ta Värska kultuurimaja direktor. Ta on Seto talumuuseumi ja Seto tsäimaja rajaja, aastatel 1998–2013 Seto talumuuseumi direktor, nüüd muuseumi kuraator-müügijuht.
Ramin Djawadi

Ramin Djawadi (sündinud 19. juulil 1974 Duisburgis) on saksa-iraani päritolu helilooja ja muusikaprodutsent. Ramin on olnud Grammy ja Emmy auhinna nominent.
Eelkõige on Djawadi tuntud filmiheliloojana: ta on muusikat kirjutanud sellistele filmidele nagu "" (2004)","Raudmees" ("Iron Man"; 2008), "Vaikse ookeani võitlus" ("Pacific Rim"; 2013) ja "Warcraft" (2016). Lisaks on talle tuntust toonud teleseriaalidele "Põgenemine" ("Prison Break"), "Troonide mäng" ("Game of Thrones") ja "Läänemaailm" ("Westworld") kirjutatud muusika.
Djawadi on loonud muusikat ka arvutimängudele "Thief II", "Medal of Honor" ja "Gears of War 4" jms.
Tempo Mööblimaja

Tempo Mööblimaja kuulus Astri Gruppi, mis on Eesti suurim kaubanduskinnisvara arendaja. Tempo Kaubanduskeskus aadressil Tallinna maantee 52 Narvas on tegutsenud kaubandushoonena alates 1995. aastast. 
Astri Grupp ostis hoone 2000. aastal ning keskus sai nimeks TEMPO Keskus. 2016. aasta märtsis muudeti keskus TEMPO Mööblimajaks ning sellest sai Ida-Virumaa suurim mööbli- ja sisustuskaubamaja. 
Tempo Mööblimaja asub Narvas, mööblimaja kaubanduspinda kokku 3500 m2 ning ümber hoone on kokku 100 parkimiskohta.
Givi Thargamadze

Givi Thargamadze (gruusia keeles გივი თარგამაძე; sündinud 23. juulil 1968 Thbilisis) on Gruusia poliitik, ta kuulub parteisse Ühinenud Rahvuslik Liikumine. Ta oli aastatel 2004–2012 Guusia kaitse- ja julgeolekupoliitika parlamendikomisjoni esimees.
Ta on lõpetanud Thbilisi Riikliku Ülikooli ajakirjandusteaduskonna.
Karl Eduard Söödi trükikoda

Karl Eduard Söödi trükikoda oli trükikoda Tartus, mis tegutses aastatel 1895–1914. Trükikoja juurde kuulus ka raamatukauplus.
Trükikoja asutas 1895. aastal Karl Eduard Sööt. Algul asus trükikoda aadressil Suurturg 17. Sajandivahetuse paiku ostis Sööt krundi Promenaadi tänaval ja 1911. aastal alustati seal trükikoja ja raamatupoe ehitamist.
Trükikojas trükiti ja kirjastati peamiselt ilukirjandust, millest suurema osa moodustasid luulekogud ja lasteraamatud. Kui 1904. aastal asutati Noor-Eesti Kirjastus, siis trükikojana kasutas see Karl Eduard Söödi oma. 
1914. aastal müüs Sööt trükikoja Gustav Rohule.
1940. aastal ühendati Gustav Rohu trükikoda Noor-Eesti trükikojaga.
Tiiu Kiudorv

Tiiu Kiudorv (7. september 1935 Kirmsi – 26. jaanuar 2020) oli õpetaja ja rahvatantsujuht.
Aastatel 1965–2011 oli ta Põlva Ühisgümnaasiumi matemaatikaõpetaja ning 1978–1990 direktori asetäitja õppe- ja kasvatustöö alal. Ta töötas ka Põlva rajooni haridusosakonna metoodikuna.
1954. aastast tegutses ta ka rahvatantsupedagoogina. Ta oli paljude Põlvamaa laulu- ja tantsupidude üldjuht, Lõuna-Eesti memme-taadi rahvapidude algataja,1992–2014 rahvatantsurühma Põlva Memmed juhendaja. Põlvamaa rahvatantsujuhtide leksikoni koostaja.
Eşfahān

Eşfahān on linn Iraanis, Eşfahāni provintsi keskus. See asub Iraani pealinnast Teheranist 335 kilomeetrit lõuna pool.
1598. aastal sai Eşfahānist Pärsia pealinn kuni 1736. aastani.
Maano Kivilo

Maano Kivilo (22. detsember 1935 – 4. detsember 1991) oli eesti arst ja arstiteadlane.
Haridus.
Aastatel 1942–1948 õppis ta Kaarepere Algkoolis. 1954. aastal lõpetas Otepää Keskkooli kuldmedaliga. 1960. aastal lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna. 1970. aastal sai meditsiinikandidaadiks väitekirjaga "Erinevat tüüpi skeletilihaste vee- ja elektrolüütidesisalduse muutused narkoosi ning lihasrelaksatsiooni ajal onkoloogilistel haigetel". 
Töö.
1956. aastast töötas ta Tartu Linna Kliinilise Haigla röntgeniosakonna laborandina. 1960–1962 töötas kirurgina Lihula haiglas. Aastatel 1962–1978 töötas ta Vabariiklikus Tallinna Onkoloogia Dispanseris algul anestesioloogina, hiljem operatsiooniploki juhatajana. 1978. aastast oli ta Vabariikliku Sanitaarhariduse Maja peaarst.
Aastatel 1973–1987 oli ta Eesti Raadio saatesarja "Perekond ja kodu" saatejuht. Ta asutas populaarteadusliku ajakirja Kodutohter ja oli selle peatoimetaja aastatel 1988–1991. Ta oli üks Eesti Tervishoiu Muuseumi taasavamise ettevalmistajaid. 
Isiklikku.
Ta on maetud Tallinna Metsakalmistule.
Faruk Çelik

 
Faruk Çelik (sündinud 17. jaanuaril 1976 Yusufelis) on Türgi poliitik, ta on Õigluse ja Arengu Partei liige. Ta oli 24. novembrist 2015 kuni 19. juulini 2017 Türgi toitlustuse, põllumajanduse ja loomakasvatuse minister.
Ta sündis aastal 1976 Yusufelis Artvini provintsis. Ta on lõpetanud Bursas Uludaği Ülikooli. Lisaks on ta lõpetanud Yıldızi Tehnikaülikoolis kaheaastastel ärijuhtimise kursustel.
Ta on olnud õpetaja ja ärimees. Ta on kuulunud islamistlikku erakonda Fazilet Partisi. Aastast 2001 kuulub ta Õigluse ja Arengu Parteisse. Ta valiti 1999. aasta Türgi parlamendivalimistel, 2002. aasta Türgi parlamendivalimistel, 2007. aasta Türgi parlamendivalimistel, 2011. aasta Türgi parlamendivalimistel ja 2015. aasta Türgi erakorralistel parlamendivalimistel Türgi Suure Rahvuskogu liikmeks.
Ta oli 29. augustis 2007 kuni 1. maini 2009 Türgi töö- ja sotsiaalkaitseminister. Seejärel oli ta 1. maist 2009 kuni 6. juulini 2011 Türgi Riigiminister. Teist korda oli ta Türgi töö- ja sotsiaalkaitseministri ametis 6. juulist 2011 kuni 28. augustini 2015. 24. novembrist 2015 kuni 19. juulini 2017 oli ta Türgi toitlustuse, põllumajanduse ja loomakasvatuse minister.
Isiklikku.
Faruk Çelik on abielus ja tal on neli last.
Anne Vabarna nimeline omakultuuripreemia

Anne Vabarna nimeline omakultuuripreemia on auhind, mida antakse seto pärimuskultuuri edasikandmisel tehtud silmapaistva töö eest.
Aastatel 1995–2016 andis preemiat välja Värska vald, 2017. aastast annab preemiat välja Setomaa vald. Preemia laureaadid kuulutatakse välja ja preemia antakse üle Anne Vabarna sünniaastapäeva (21. detsembri) nädalal.
Igal aastal antakse välja kaks preemiat, neist üks inimesele või kollektiivile Setomaa vallast (varem Värska vallast) ja teine inimesele või kollektiivile väljastpoolt Setomaa valda. Iga nelja aasta tagant antakse välja elutööpreemiad. Elutööpreemiaid on antud aastatel 2007, 2011, 2015 ja 2019.
Erastvere külanõukogu

Erastvere külanõukogu oli külanõukogu Eesti NSV-s aastatel 1945–1954. Külanõukogu halduskeskus asus Erastvere asunduses.
Erastvere külanõukogu moodustati Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 13. septembri 1945 seadlusega Võrumaa Kanepi valla koosseisus. Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 26. septembri 1950 seadlusega Kanepi vald likvideeriti ja Erastvere külanõukogu territoorium arvati Põlva rajooni koosseisu.
Külanõukokku kuulusid Ala, Erastvere, Koigera, Kuuba, Magari, Mäe, Närapää ja Seegemi küla.
Erastvere külanõukogu likvideeriti Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 17. juuni 1954 seadlusega ja selle alad liideti Kanepi külanõukoguga.
Erastvere külanõukogu hõlmas osa praeguse Kanepi valla alast.
Karaski külanõukogu

Karaski külanõukogu oli külanõukogu Eesti NSVs aastatel 1945–1954. Külanõukogu halduskeskus asus Karaski külas.
Karaski külanõukogu moodustati Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 13. septembri 1945 seadlusega Võrumaa Kõlleste valla koosseisus. Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 26. septembri 1950 seadlusega Kõlleste vald likvideeriti ja Karaski külanõukogu territoorium arvati Põlva rajooni koosseisu.
Külanõukokku kuulusid Heisri, Hurmi, Karaski, Tille ja Varbuse küla ning Hurmi, Karaski ja Valge asundus.
Karaski külanõukogu likvideeriti 1954. aastal ja selle alad jagati Häätare ja Kanepi külanõukogu vahel.
Karaski külanõukogu hõlmas osa praeguse Kanepi valla aladest.
Põlgaste külanõukogu

Põlgaste külanõukogu oli külanõukogu Eesti NSV-s aastatel 1945–1954. Külanõukogu halduskeskus asus Põlgaste asunduses.
Põlgaste külanõukogu moodustati Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 13. septembri 1945 seadlusega Võrumaa Kanepi valla koosseisus. Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 26. septembri 1950 seadlusega Kanepi vald likvideeriti ja Põlgaste külanõukogu territoorium arvati Põlva rajooni koosseisu.
Külanõukokku kuulusid Laore (Lauri), Rapsi, Saia, Sõreste ja Uiburindu küla ja Põlgaste asundus.
Põlgaste külanõukogu likvideeriti 1954. aastal ja selle alad liideti Kanepi külanõukoguga.
Põlgaste külanõukogu hõlmas osa praeguse Kanepi valla alast.
Himmaste külanõukogu

Himmaste külanõukogu oli külanõukogu Eesti NSV-s aastatel 1945–1954. Külanõukogu halduskeskus asus Himmaste külas.
Himmaste külanõukogu moodustati Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 13. septembri 1945 seadlusega Võrumaa Põlva valla koosseisus. Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 26. septembri 1950 seadlusega Põlva vald likvideeriti ja Himmaste külanõukogu territoorium arvati Põlva rajooni koosseisu.
Külanõukokku kuulusid Adiste, Eoste ja Himmaste küla.
Himmaste külanõukogu likvideeriti 1954. aastal ja selle alad liideti Põlva külanõukoguga.
Himmaste külanõukogu hõlmas osa praeguse Põlva valla alast.
Valentin Arhipenko

Valentin Arhipenko (vene keeles "Валентин Дмитриевич Архипенко"; 7. mai 1909 Atamanskaja staniitsa, praegune Pavlovskaja rajoon, Krasnodari krai – 22. detsember 1987 Tallinn) oli vene näitleja.
1926. aastal lõpetas ta Umani tööliskooli. 1930. aastal lõpetas Leningradi I Kunstistuudio draamaklassi. 
Aastatel 1930–1939 töötas ta Leningradi teatris Proletarskii Aktjor (Пролетарский Актёр), 1939–1944 Leningradi komöödiateatris, 1944–1945 rindeteatris. 1945. aastal asus Eestisse, aastatel 1945–1948 oli Tallinnas Punalipulise Balti Mere Laevastiku teatri näitleja, 1948. aastast Eesti NSV Riikliku Vene Draamateatri näitleja.
Kari Mäkinen

Kari Olavi Mäkinen (sündinud 5. jaanuaril 1955 Poris) on Soome vaimulik, kes oli 2010–2018 Soome Evangeelse Luterliku Kiriku peapiiskop.
Mäkinen pühitseti kirikuõpetajaks 1979. aastal. 1989. aastal kaitses ta teoloogiadoktori kraadi. 
Ta on töötanud kirikuõpetajana Helsingis, Ulvilas ja Turus. 2005 valiti ta Turu peapiiskopkonna piiskopiks ning 2010 Turu peapiiskopiks, mis on ühtlasi Soome peapiiskopi amet.
Teda peetakse vaadetelt liberaalseks ja uuendusmeelseks vaimulikuks. Novembris 2014 teatas ta, et rõõmustab Eduskunna otsuse üle anda abielu sõlmimise õigus ka samasoolistele paaridele. See tekitas kiriku konservatiivsemate liikmete seas laialdast pahameelt ning järgneva nädala jooksul lahkus Soome Evangeelse Luterliku Kiriku liikmeskonnast umbes 13 000 inimest.
2010. aastal tekitas hämmastust tema väide, et ta kuulub keskklassi, kuigi peapiiskopina oli tema eelmise aasta tulu 111 667 eurot ja ta on Soome riikliku protokolli ülemises otsas.
Mäkinen on abielus ja tal on 4 last.
Ta jäi pensionile 1. juunil 2018.
Viktor Tsõpluhhin

Viktor Tsõpluhhin (vene Виктор Алексеевич Цыплухин; 1906 – ?) oli vene lavastaja.
Viktor Tsõpluhhin oli Vsevolod Meierholdi õpilane. 1930. aastatel oli ta Punaarmee teatri peanäitejuht.
1948. aastast oli ta Eesti NSV Riikliku Vene Draamateatri peanäitejuht ja lavastaja.
Püha Johannese Kool

Püha Johannese Kool on riikliku õppekava alusel tegutsev kristlik erakool Tallinnas. 
Kooli võetakse õpilasi sõltumata nende konfessionaalsest kuuluvusest. Kooli õppekeel on eesti keel. Kooli 1.–12. klassis õpib ligikaudu 630 õpilast. Kooli juures tegutseb lasteaed Jussike, eelkool, huvihariduskool ja koduõppeosakond. 2022. aasta sügisel avas kool gümnaasiumi. 
Kooli pidaja on Püha Johannese Kooli sihtasutus. Kooli juht on Liivika Simmul. Kool on Eesti Kristlike Erakoolide Liidu liige.
Ajalugu.
Kooli loomise mõte tekkis Moskva Patriarhaadi Eesti Õigeusu Kiriku Nõmme Ristija Johannese koguduse liikmetel, kes soovisid luua kristlikel väärtustel rajanevat kasvukeskkonda kombineerituna kaasaegsete haridusmeetoditega. 2012. aasta 21. mail asutati Püha Johannese Kooli sihtasutus. 
2013. aasta septembris alustas esimeses lennus õpinguid 33 last. Kooli võetakse igal aastal esimesse klassi nii poiste kui tüdrukute klass. Poiste ja tüdrukute klassid on eraldi 6. klassi lõpuni. Alates 7. klassist jätkab lend kahes segaklassis. 
2018. aastal loodi kooli juurde Tervikliku Hariduse Fond. 2019. ja 2020. aastal toimusid rahvusvahelised konverentsid koostöös Arvo Pärdi Keskusega.
2019. aastal avati Püha Johannese Kooli lasteaed Jussike. Koolieelse lasteasutuse segarühmas on ruumi 18 õpilasele. Lasteaed tegutseb Püha Johannese Kooliga ühes majas ning lasteaialapsed saavad osa võtta nii eelkooli kui huvikooli võimalustest.
2020. aastal avati seoses koroonapandeemiaga kooli juurde koduõppeosakond. Samal aastal registreeriti ka Püha Johannese Huvihariduskool.
2022. aasta sügisel, kooli esimese lennu 10. klassi jõudmisel, avas Püha Johannese Kool gümnaasiumi. Gümnaasiumi ühes lennus on õppekohti 64 õpilasele, kes jagunevad nelja suuna vahel: sõna ja kultuur, loodus ja inimene, kuju ja disain, andmed ja infotehnoloogia. Samal sügisel kolis Püha Johannese Kool päris oma koolimajja Kivimäel.
2023. aasta sügisel valmis gümnaasiumiklassidele eraldi hooneosa.
Metoodika.
Koolis on igapäevased hommikupalvused ja vaikuseminutid ning pikad õuevahetunnid. Nõutakse mobiiltelefonide väljalülitamist.
Kool ei kasutata skaalalist hindamist kuni kuuenda klassini. Õpe toimub perioodõppena. 
Sarnaselt Vanalinna Hariduskolleegiumiga alustatakse juba esimeses klassis süvendatud inglise keele õpet õde Mary Vénardi keelekümblusmeetodil, teisest klassist lisandub vene keel ning kuuendast klassist kolmas võõrkeel.
Kooli asukohad.
Püha Johannese Kool on tegutsenud erinevatel üüripindadel. 
Esimesel tegevusaastal töötas kool Tallinnas aadressil Vene tänav 31, kus MTÜ Miikaeli Ühendus ruumides oli kasutada kaks ruumi, kuhu mahtus kaks klassikomplekti ja ka kogu kooli personal. 
Aastatel 2014–2016 tegutses kool Tallinnas aadressil Viru tänav 4 ja 2016–2022 aadressil Siili tänav 14. 2022. aasta sügisel valmis koolimaja Nõmmel aadressil Kivimäe tänav 25.
Grand Rapids

Grand Rapids on linn USAs Michigani osariigis. Asub Grand Riveri ääres umbes 50 km Michigani järve kaldast lääne pool.
USA 2010. aasta rahvaloenduse andmeil oli linna elanike arv 188 040 ja see on Detroiti järel osariigi teine linn.
Grand Rapids asutati 1826 kaubapunktina ottavate küla juurde ja sai linnaõigused 1850. aastal.
19. sajandi teisel poolel sai linnast puidutööstuse keskus ja 20. sajandil mööblitootmise keskus, mistõttu seda tuntakse hüüdnimega "Furniture City".
Grand Rapids oli USA presidendi Gerald Fordi kodulinn. Tema ja ta abikaasa Betty Ford on sinna ka maetud.