tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Eduard Vilde nimeline kolhoos (Rakvere rajoon)

Eduard Vilde nimeline kolhoos oli kolhoos Rakvere rajoonis. Kolhoosi keskus asus Pajustis. 
Eduard Vilde nimeline kolhoos moodustati 26. detsembril 1950. aastal endiste Vinni kolhoosi (moodustatud 25. X 1948) ja Pajusti kolhoosi  (3. IV 1949) liitmise tulemusel. 1952. aastal liitus Vilde-kolhoosiga veel kolhoos "Uus Tee" (moodustatud 10. XII 1950). 
1952. aastal ühinesid E. Vilde nim. kolhoosiga Inju („Koit“), Koeravere („Majakas“), Meriküla („Üksmeel“) küla talupidajad. 
Kokku kasvas Ed. Vilde nim. kolhoos välja 11 väikesest kolhoosist: Vinni, Pajusti, “Majakas” (Koeravere), “Üksmeel” (Meriküla), “Koit” (Inju), “Võit” (Kadila I), Jüriöö” (Kadila II), “Sulev” (Tõnuvere), “Töötav Talupoeg” (Nurmetu), “Ühisjõud” (Leo), “Murrang” (Veadla). 
Tunduvalt suurenes majandi pindala 1978. aastal, kui likvideeriti Assamalla sovhoos ning Nurmetu, Kadila, Tõnuvere, Veadla ja Leo küla maad anti Eduard Vilde nimelisele kolhoosile. 
Majandi üldpindala oli 1988. aastal 8486 ha, millest haritavat maad oli 4646 ha.
E. Vilde nimeline kolhoos tegeles seakasvatuse, piimakarjakasvatuse, teravilja- ja kartulikasvatusega. Lisaks andsid tõhusa panuse majandi tulubaasi mitmed abiettevõtted: 1956. aastal rajatud karusloomafarm, 1959. aastal tärklisetööstus, 1962. aastal puidutöökoda, 1966. aastal kalamajand. 1979. aastast kuulus kolhoosile Võhu veinitsehh. 
Rahapalgale mindi majandis üle 1961. aastal. 
1967. aastal autasustati kolhoosi Tööpunalipu ordeniga. 
1960. aastal avas majand Pajusti alevikus kontor-klubihoone. 
1965. aastal asutati Eduard Vilde nimelise kolhoosi kirjandusklubi initsiatiivil Eduard Vilde nimeline kirjandusauhind. Kolhoos andis kirjanduspreemiat välja kuni likvideerimiseni 1990. aastatel. Alates 1993. aastast jätkas preemia väljaandmist Vinni vald. 
1979. aastal anti kolhoosile hallata Rägavere mõis. Pärast mõisa härrastemaja ja kõrvalhoonete restaureerimist mõis-muuseumiks korraldati seal 1981. aastast alates mitmesuguseid kultuuriüritusi. 1980. aastal sõlmis kolhoos koostöölepingu Riikliku Akadeemilise Meeskooriga. 1982. aastal asutati kolhoosi kultuuriosakond. 
1972. aastal avas majand Pajusti lasteaia, 1988. aastal naabermajandi Vinni NST-ga kahasse Vinni-Pajusti Keskkooli (praegu gümnaasiumi). 
1980. aastatel valmis ühepereelamutega omanäoline n-ö uusarendus Kakumäe külas. 
1988. aastal valmis majandil uus juhatusehoone, milles tänapäeval asub Vinni vallamaja.
Hradzianka

Hradzianka (transkribeerituna Gradzjanka) on küla ja endine alev (töölisasula) Valgevenes Mahiloŭ oblastis Asipovičy rajoonis, Hradzianka külanõukogu halduskeskus. Külas on Asipovičyst algava haruraudtee lõpp-peatus. Hradzianka asub merepinnast 158 meetri kõrgusel. Külas on metsatööstus.
Ajalugu.
Küla tekkis XIX sajandi lõpus metsameeste asulana. Küla ümbrus kuulus Maria Magdalena Radziwiłłowale, kes rajas metsa paremaks väljaveoks sinna ka raudtee (see valmis aastal 1911. Asulas oli ka suur juutide kogukond, aastal 1939 elas seal 150 juuti. 27. septembril 1935 sai Hradziankast alev.
Teise maailmasõja ajal moodustasid Saksa okupatsiooniväed alevi juutidele raudteejaama juurde geto. Sealsed asukad lasti 4. märtsil 1942 maha. Samal kuul ründas alevi ümber tegutsev Mikałaj Pilipavič Karaloŭ juhitud partisanide salk Hradzianka läheduses paiknenud sakslaste väesalka. Kättemaksuks põletasid Saksa väed alevi maha, hukkus 350 alevi elanikku.
Veebruaris 2002 muudeti Hradzianka külaks.
John Edward Gray

John Edward Gray (12. veebruar 1800 Walsall, Inglismaa – 7. märts 1875 London) oli Briti zooloog. Tema isa oli farmakoloog ja botaanik Samuel Frederick Gray ning tema noorem vend oli zooloog George Robert Gray.
Tema kirjeldatud loomaliikidele lisatakse autorilühend J. E. Gray ja taimeliikidele J.E.Gray.
Haridus- ja tööeluga seotu.
J. E. Gray õppis arstiteadust. 
Mõnda aega oli ta tegev botaanikuna, kuid arvati, et selle jättis ta kõrvale, kuna ei osutunud valituks Linné Ühingu liikmeks.
1824. aastal asus Gray tööle Briti Muuseumi, kus aitas John George Childrenil roomajatekollektsiooni koostada. Briti Muuseumis töötamise ajal avaldas ta rohkem kui 500 publikatsiooni. 
Eraelulist.
Tema abikaasa oli Maria Emma Gray (abiellus 1826).
1870. aastal tabas teda halvatus ja ta parem pool jäi liikumisvõimetuks.
Vanarooma usund

Vanarooma usund oli paljujumalate süsteem (polüteism).
Vana-Rooma usund (ja kultuur) ei kujunenud iseseisvalt vaid etruskide ja kreeklaste mõjul. Vana-rooma jumalad võib jaotada 3 rühma: 
Riik ja usund (ld "religio") olid Rooma riigis lahutamatud. Preestrid olid riigiametnikud ning nende hulgas tähtsaimaks oli riigi ülempreester – "pontifex maximus" (ld&lt; suur sillaehitaja). Pontifexid pidasid kalendrit (alates aastast 305 eKr), kirjutasid kroonikaid, olid arhitektid ja projekteerisid sildu ("pons, pontis"), templeid jms. Keisririigi ajal kuulus "pontifex maximus" amet keisrile. Alates Augustuse ajast hakati hellenistlike riikide eeskujul ka keisreid jumalikustama. Augustus kuulutati pärast surma jumalaks, Caligula oli esimene, kes end ise jumalaks lasi kuulutada.
Igal inimesel isiklik kaitsevaim – "genius" ja igal paigal – "genius loci", keisri geenius oli muidugi kõige tähtsam. 
Müstikat ei olnud, kõik oli väga praktiline ("do, ut des" – annan, et annaksid). Kombetalitused olid täpselt reglementeeritud. Jumala poole võidi pöörduda nt: "Jupiter või mis Su nimi iganes poleks, peaasi, et see oleks sulle meelepärane..."
Ohverdamine oli kohustuslik. Kulutuste minimeerimiseks loodi asenduste tabelid: vaene mees võis piirduda lamba asemel kaalika või kana asemel küüslaugumugulaga. Etruskidelt pärineb ennustamise süsteem, enne igat tähtsamat ettevõtmist püüti ära arvata jumalate tahet. 
Rooma polüteistlikus usundis oli tähtis ennustamine (ld "disciplina etrusca"). Ennustasid riigi poolt määratud preestrid – augurid. Ennustamine kuulus ohvritalituste juurde ning selle käigus üritati ohvriloomade käitumise, loodusnähtuste või lindude lennu järgi välja lugeda jumalate tahet. Eriti tähtis oli auguritel lindude jälgimine. Augurite kolleegium tegutses keisririigi ajastuni. Sageli kasutasid riigimehed augureid oma tahte täideviijana.
"Auspicium"i (auspiitsid) preestrid korraldasid, vaadeldi linde.
"Haruspicium" oli loomohvrite sisikonna järgi ennustamine (võis pärineda semiitidelt või Baabelist).
Auspiitse ja haruspiitse nimetati "auguriteks".
Maagia ja nõidus väljaspool ametliku kultust oli põlu all (nõidumise eest võidi karistada surmanuhtlusega). Roomlaste kultus oli loomade ja taimsete viljade ohverdamise, palvete ja rituaalsete toimingute ühendus. Roomlasele oli palve jumaluse maagiliseks mõjutamisvahendiks. Jumalale pakuti ohver, ja temalt loodeti palve täitmist.
Rooma usundil polnud kindlaid eetilisi norme. Peamine oli tavade ja kõikide keeldude täpne täitmine.
Rooma impeeriumis levisid ja segunesid paljud idamaade kultused (Ma kultus, Dionysose kultus, Atargatise kultus, Isise ja Serapise kultus), kuni riigiusundiks kuulutatud kristlus nad hävitas.
Aastal 250 hakkas kristlaste arv tohutult kasvasma. Arvaalivendade aktid Roomas katkevad 241. a, viimased kultuslikud raidkirjad Olümposelt pärinevad aastast 265. Sellel ajal taanduvad viimased antiikaegsed linnakultused kreeklaste hellenistliku kiriku ees. Kõik erinevad tavad koondatakse ühe isiku kätte, mis tähendab, et neid tavasid tajutakse veel ainult üheleainsale usundile kuuluvana.
Paula von Preradović

Paula von Preradović (ka Paula Preradović; abielus Paula Molden; 12. oktoober 1887 Viin – 25. mai 1951 Viin) oli Austria proosakirjanik ja luuletaja.
Paula von Preradović kirjutas 1947. aastal Austria hümni "Land der Berge, Land am Strome" sõnad. Hümni meloodia põhineb 1791. aastast pärineval Mozarti kantaadil. 
Tema vanaisa oli Horvaatia luuletaja ja sõjaväelane Petar Preradović.
Paula sündis Austrias Viinis, kuid 1889. aastal kolis pere Horvaatiasse Pulasse, kus ta isa teenis. Hiljem elas ta Kopenhaagenis ja 1920. aastast kuni surmani Viinis. 
Paula Preradović oli abielus ajakirjanik Ernst Moldeniga, peres oli kaks poega. 
Paula Preradović on maetud Viini linnakalmistule abikaasa kõrvale. 1954. aastal nimetati üks Viini tänav tema auks Preradovicgasseks.
Nikki Reed

Nicole Houston Somerhalder (sünninimi Nicole Houston Reed; sündinud 17. mail 1988 West Los Angeleses) on USA näitleja, poplaulja, stsenarist ja modell. 
Tema näitlejatööd hakati tähele panema alates Evie Zamora rollist 2003. aasta filmis "Thirteen" ("Kolmteist"; lavastaja Catherine Hardwicke). Reed on näidelnud ka filmides "Lords of Dogtown" ("Dogtowni peremehed"; 2005), "Mini's First Time" ("Mini esimene kogemus"; 2006) jm. 
Suurem tuntus saabus "Videviku" saaga filmidega (2008–2012), kus ta kehastas vampiir Rosalie Hale'i.
Ehkki Nikki Reed ise on sündinud Ameerikas, voolab tema soontes ema poolt itaalia ja isa poolt juudi verd. 
Aastail 2011–2015 oli ta abielus poplaulja Paul McDonaldiga. 2015. aastast on ta abielus näitleja Ian Somerhalderiga.
Rombpüüton

Rombpüüton ("Morelia") on püütonlaste sugukonna maoperekond.
Klassifikatsioon.
Rombpüütonite perekonda klassifitseeritakse CITES-is järgmised maoliigid:
Rombpüütonite perekonda klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid:
Levila.
Need kägistajamaod on levinud Austraalias, Paapua Uus-Guineas ja Indoneesias.
Nõukogude Partisan

Kalurikolhoos Nõukogude Partisan oli kolhoos Pärnu rajoonis, Kihnu saarel.
Kolhoos moodustati 1949. aasta kevadel. Kolhoosi käibest ligi 90% moodustas kalapüük. Lisaks rannapüügile püüti kala traallaevadega ka kogu Läänemerel. Kolhoosis töötas umbes 120 kalurit. Kolhoosil oli Kihnu saarel ka sigala, karjalaut, viljakuivati, mesila, viljapuuaed, mootorratas IŹ ja kakuamipaadid.
1972. aastal oli kolhoos ülepüügi ja reostuse tõttu kahjumis.
Kolhoos likvideeriti 1973. aastal ja muudeti kalurikolhoosi "Pärnu Kalur" osakonnaks.
Kolhoosi esimehed:
Svisłač (Mahiloŭ oblast)

Svisłač (poola keeles "Świsłocz", transkribeerituna Svislatš) on agrolinnake, endine alev ja linn Valgevenes Mahiloŭ oblastis Asipovičy rajoonis, Svisłači külanõukogu halduskeskus. Svisłač asub merepinnast 148 meetri kõrgusel, rajoonikeskuse Asipovičyni on sealt 25 kilomeetrit.
Svisłač asub Svisłači ja Biarezina jõe ühinemispaigas, seal on jõesadam. Agrolinnakeses paikneb lastesanatoorium. Külas on keskkool ja põhikool, kultuurimaja ja raamatukogu. Vaatamisväärsusteks on sealne linnamägi ja õigeusu kirik.
Ajalugu.
XI–XIII sajandil asus praeguse agrolinnakese kohal linnus, mida piirasid vallikraav ja muldvall. XIV sajandil sai asulast iseseisva vürstiriigi pealinn. Aastal 1506 rüüstasid Svisłačit tatarlased, aastal 1535 aga Moskva väed.
XVI sajandi keskel läks asula Haraburdade valdusse. Seoses territoriaal-administratiivse reformiga hakkas asula kuuluma Minski vojevoodkonda ja Minski maakonda. Aastal 1648 rüüstasid alevit kasakad; taas sattus alev kasakate rüüsteretke sihtmärgiks Uputuse ajal. XVII sajandil kuulus alev Radziwillidele. Aastal 1705 asutati sinna frantsisklaste klooster. XVIII sajandi lõpus läks alev Zaviszade valdusse.
Poola jagamisel läks alev aastal 1793 Venemaa koosseisu, kus hakkas kuuluma Minski kubermangu ja Babrujski maakonda. Toona peeti Svisłačis kaks korda aastas laata. Aastal 1886 oli alevis kaks õigeusu kirikut, neist üks oli kihelkonna keskuseks, samuti kihelkonna keskuseks olev katoliku kirik, 2 kooli ja 40 poodi.
Aastal 1919 läks Svisłač Valgevene NSV koosseisu, kus sellest sai rajoonikeskus. Aastal 1931 rajoon kaotati, alevist sai küla.
Pseudolaticauda

Pseudolaticauda oli laisabalaste alamasugukonna maoperekond, millesse liigitati üksainus maoliik 
"Pseudolaticauda semifasciata" .
Apollonios Tyanast

Apollonios Tyanast (u 40 - 96/98; ladina keeles Apollonius) oli vanakreeka filosoof, uuspütaagorlane, arst ja maag. 
Flavius Philostrates (u 170-245/249) kirjutas raamatu "Apolloniose elu".
Apoloonios uuendas uuspütagoorlust, luues enda filosoofiakoolkonna ja õpetuse. Ta reisis Türgis, Paabelis, Iraanis, Indias ja Egiptuses. Ta tundis gümnosoofide, maagide ja braahmanite õpetusi. Elas õpilase Damisega Ephesoses ja Nero valitsuse ajal (54-68) 8 õpilasega Roomas. Ajal kui teisi filosoofe vaenati, lubas Nero konsul Telesimus Apolloniosel olemasolevate templiriituste uuendamist. Aga pidid ka nemad Roomast põgenema Egiptusesse. Aleksandrias sõbrunes Vespasianusega, kes oli hiljuti maha surununud juutide mässu ja sai Rooma imperaatoriks (69-79). Apollonios rajas Ephesusse kooli ja suri ilmselt Nerva valitsemise ajal, aastatel 96-98.
Tema kuulsus filosoofina oli nii suur, et Tyanasse ehitati tema auks pühamu ja templites üle kogu maailmariigi püstitati tema kujusid. 3. sajandi lõpul vaenulikus võitluses kristlaste ja hellenistide vahel püüdsid Efesose ja Väike-Aasia õpetlased Apollonios Tyanast teha Jeesus Natsareenile võistlejat. Apoloniosele püstitati palju templeid ja pühamuid. Loodi ja levitati lugusid tema imetegudest kurjade vaimude ("lamia") üle.
Diocletianuse valitsemise ajal kasutas provintsikuberner Hierocles Flavius Philostratese raamatut "Apolloniose elu" kristlaste vastaseks propagandaks ja alustas vaenuliku vaidluse kristlaste ja hellenistide vahel. Eusebios kirjutas vastuseks Hieroclese kõnele, et Apolloonios on petis ja tema võimed on kurjadest vaimudest.
Varem ajaloos Apolloniose samastamine Torio surilinal oleva kujutisega, apostel Pauluse või Jeesus Natsareeniga on ekslikud.
Leili ja Medžnun (ooper)

"Leili ja Medžnun" on Aserbaidžaani helilooja Üzeyir Hacıbəyovi neljavaatuseline ooper. See põhineb 16. sajandi poeet Muhammad Fuzuli kirjutatud poeemil "Leili ja Medžnun". Traagilise armastusloo võttis luuletaja araabia legendist, mille esimest korda pani kirja 12. sajandi teisel poolel Pärsia poeet Nizami Ganjavi. Hiljem on sama legendi kasutanud veel paljud luuletajad paljudes maades.
Ooper räägib õnnetust armastusest. Leili ja Geis armastavad teineteist piiritult. Geis läheb armastusest hulluks ja teda hakatakse kutsuma Medžnuniks, mis tähendab hullumeelset. Leili vanemad ei anna oma tütart hullule naiseks, mispeale Medžnun läheb erakuna kõnnumaale elama. Vanemad annavad Leili rikkale mehele, kuid Leili on lohutamatu ja sureb igatsusest Madžnuni järele. Medžnun tuleb Leili hauale ja sureb seal ka ise.
Ooperi esmaettekanne toimus 12. jaanuaril 1908 Bakuus Tagijevi teatris. See oli esimene Aserbaidžaani ja islamimaailma ooper.
Ooper saavutas erakordse populaarsuse. Aserbaidžaanis etendati seda 30 aastat järjest igal hooajal. 1913. aastal lavastati seda autori kodulinnas Šušas, mis asub Mägi-Karabahhis. Väljaspool Aserbaidžaani lavastati seda ooperit kõigepealt Thbilisis, seejärel Venemaal ja Ukrainas, Türgis ja Iraanis, Turkmeenias ja Usbekistanis.
1996. aastal valmis Aserbaidžaanis ooperi põhjal kaheosaline ooperfilm "Leili ja Medžnun". 2013. aastal valmis samanimeline üheosaline ooperfilm.
Robert Pszczel

Robert Pszczel (sündinud 24. septembril 1962 Varssavis) on Poola päritolu diplomaat ja poliitik. Ta oli aastatel 2010–2015 Moskva NATO Infobüroo direktor.
Pszczeli kinnitusel saab 90% venelastest uudiseid riiklike teabekanalite vahendusel ning võib väita, et Venemaale on naasnud vanad külma sõja aegsed müüdid.
Pszczel on abielus, peres on kaks last.
Paala kolhoos

Paala kolhoos oli kolhoos Viljandi rajoonis Suure-Jaani külanõukogus. Kolhoosi keskus asus Reegoldis. Kolhoosi pindala oli 3900 ha.
Kolhoosi põhiliseks tootmisharuks oli loomakasvatus. Lisaks tegeleti kasvuhoonetes kurgikasvatusega.
Asipovičy

Asipovičy (poola keeles "Osipowicze", transkribeerituna Assipovitšõ) on linn Valgevenes Mahiloŭ oblastis, Asipovičy rajooni halduskeskus. Linna läbib Liibavi–Romnõ raudtee, sealt hargnevad raudteed ka Baranavičy ja Mahiloŭ suunas. Asipovičy asub Mahiloŭ linnast 136 kilomeetri kaugusel, merepinnast 126 meetri kõrgusel.
Haridust annavad neli keskkooli, valgevenekeelne gümnaasium, kutsekool, internaatkool, spordikool, kunstikool ja kutseharidust andev kolledž. Linnas on kaks kino. Asipovičys tegeletakse masinaehitusega, seal on toiduainetööstus, linnas töödeldakse ka puitu. Vaatamisväärsusteks on koduloomuuseum, aastal 1826 ehitatud õigeusu kirik ja XX sajandi alguse arhitektuur (raudteejaam, veetorn).
Asipovičyst läänes asub Valgevene relvajõudude laskepolügoon. Lisaks Asipovičy raudteejaamale asub linna piirides veel Jubilejny raudteejaam.
Ajalugu.
Asipovičyt on esimest korda mainitud XVIII sajandil. Toona kuulus see Słucki kihelkonda.
Aastal 1793 läks asula teisel Poola jagamisel Vene impeeriumi koosseisu. Asipovičy hakkas kuuluma Minski kubermangu. Küla kuulus Radziwillidele. Raudtee avamisel aastal 1872 rajati sinna raudteejaam. Seejärel rajati sinna kaks saekaatrit ja veski, avati postkontor. Sealne raudteejaam oli Rudzienski jaama ja Babrujskis asuva jaama järel 1880. aastatel Liibavi–Romno raudteel kaubakäibelt kolmas raudteejaam. Käibele aitas kaasa ka Słucki suunas viiva kitsarööpmelise haruraudtee rajamine, mille järel Asipovičy jaam kerkis käibelt teisele kohale.
Aastal 1897 oli praeguse linna kohal kolm samanimelist asulat: raudteejaam, alevik ja küla. Seejärel liideti need ühiseks Asipovičy aleviks. Aastal 1900 avati seal tikuvabrik, aastal 1909 telegraafijaam, aga aastal 1910 hakati seal tootma tõrva. Ka avati seal XX sajandi alguses depoo. 
Aastal 1920 läks Asipovičy Valgevene NSV koosseisu. Aastal 1927 valmis seal õlivabrik, sinna rajati ka masina-traktorijaam. Linn sai asulast aastal 1935.
Enne Teist maailmasõda elas linnas 1694 juuti, nad moodustasid linna elanikkonnast 12,34%. Pärast linna okupeerimist rajati sinna geto, mis aastal 1942 likvideeriti. Aastal 1944 sai Asipovičyst rajoonikeskus. Sealne õigeusu kirik pärineb aastast 1946, mil see viidi sinna Zborski külast.
Kansan Uutiset

Kansan Uutiset ("Rahva Uudised") on Helsingis ilmuv soomekeelne ajaleht, Vasakliidu häälekandja. 
Ajaleht hakkas ilmuma 1957. aastal, kui ühendati Soome Kommunistliku Partei häälekandja Työkansan Sanomat ja Soome Rahva Demokraatliku Liidu häälekandja Vapaa Sana. Nende parteide ühine häälekandja oli Kansan Uutiset kuni 1990. aastani, mil ajalehest sai Vasakliidu häälekandja.
Kuni 2009. aasta septembrini ilmus ajaleht neli korda nädalas, seejärel kord nädalas. Ajalehe peatoimetaja on Jussi Virkkunen.
Lauluveljed

Lauluveljed oli Kirovi kalurikolhoosi meesansambel. 
Ansambel asutati 1962. aastal.
Ansambli juhatajad olid Aile Pajur (1962), Enn Oja (1962–1970) ja Uno Naissoo (1970–1976).
Ansambel lõpetas tegevuse 1976. aastal.
Pohjolan Sanomat

Pohjolan Sanomat ("Põhjala Sõnumid") oli Soomes Lapi maakonnas Kemis ilmunud soomekeelne ajaleht. Pohjolan Sanomatel olid kontorid Kemis ja Tornios. Ajaleht ilmus viiel päeval nädalas.
Ajaleht asutati 1915. aastal. 1918–1964 oli Pohjolan Sanomat Maaliidu ja alates 1964. aastast selle järglase Soome Keskerakonna häälekandja. Alates 2001. aastast oli Pohjolan Sanomat sõltumatu ajaleht. 
Ajaleht lõpetas ilmumise 2017. aasta aprillis.
Ajalehe viimane peatoimetaja aastatel 2014–2017 oli Maria Jauho.
Üzeyir Hacıbəyov

Üzeyir Hacıbəyov (ka Uzeir Gadžibekov, 18. september 1885 Ağcabədi – 23. november 1948 Bakuu) oli Aserbaidžaani helilooja, pedagoog ja ühiskonnategelane.
Karl Aavik

Karl Aavik (25. mai 1913 – 27. august 2009) oli eesti klarneti- ja saksofonimängija.
Õppis klarnetit 1930. aastast eraviisiliselt Aleksander Kirikali juures.
1935. aastal jätkas õpinguid Tallinna Konservatooriumis Bernhard Luki klarnetiklassis, 1938. aastast õppis samas altsaksofoni, kuid konservatoorium jäi lõpetamata. 
1930. aastate lõpus mängis ansamblites Dancing Travellers, Bi-Ba-Bo, Kuldne 7 ja Merry Pipers. Oli Eesti esimesi džässi improvisaatoreid.
Aastatel 1941–1944 mängis ka Tallinna politseiorkestris.
Peale 1945. aastat mängis bigbändis Mickeys, Uno Naissoo juhatatud džässiansamblis Metronoom, svingiansamblis Swing Club, Eesti Televisiooni ja Raadio Estraadiorkestris, bigbändis Kalev, Kaitseliidu puhkpilliorkestris ja mujal.
Karl Aavik on maetud Rahumäe kalmistule.
Isiklikku.
Tema isa oli Juhan Aavik.
Admiral (ansambel)

Admiral oli eesti instrumentaalansambel.
Ansambel asutati 1976. aastal ja see tegutses Eesti Reklaamfilmi juures. Ansamblit juhatas Kustas Kikerpuu. 
Ansambli koosseisus mängisid (osalt erinevatel aegadel) Tõnu Sal-Saller, Tiit Varts, Ain Varts, Tõnis Kõrvits, Rein Roos, Peep Ojavere, Uno Saviauk, Hendrik Nagla, Avo Joala, Ants Laas ja Andi Villenthal. Ansambel lõpetas tegevuse 1982. aastal. 
5. mail 2019 tulid ansambli elusolevad liikmed kolmeks looks Tõnu Sal-Salleri 80. sünnipäevaks kokku. Esineti Riisipere kultuurimajas. Lood olid "Sa äratasid luiged minus lendu" ja "Suudlused soolaste huultega". Lisaks saadeti "Sünnipäeva laulu", mille esitas Laura Maria Hunt.
Asipovičy rajoon

Asipovičy rajoon on 2. järgu haldusüksus (rajoon) Mahiloŭ oblastis Valgevenes. Rajooni pindala on 1955 km². 2009. aasta seisuga elas seal 52 447 inimest.
Rajoon moodustati 17. juulil 1924, likvideeriti 25. detsembril 1962 ja moodustati uuesti 6. jaanuaril 1965.
Rajoon koosneb järgmistest külanõukogudest: Darahanava, Dryčyni, Hradzianka, Jasieńi, Łapičy, Lipień, Pratasievičy, Svisłači ja Viaźzie külanõukogu.
Halduskeskus on Asipovičy linn, teised suuremad asulad on Jalizava ja Tatarka alevid ning Svisłač ja Hradzianka. Rajoonileht kannab nime "Асіповіцкі край".
Rajooni suurim jõgi on Biarezina, teised suuremad jõed on Pcič ja Svisłač. Rajooni territoorium asub Kesk-Biarezina tasandikul, keskmiselt 150 meetri kõrgusel. Kõrgeim punkt asub Pratasievičy küla lähistel ja ulatub 207, madalaim aga 136 meetrit üle merepinna (Biarezina orus).
2009. aasta seisuga oli elanikest 87,07% valgevenelasi, 9,58% venelasi, 2,12% ukrainlasi ja 1,23% oli teistest rahvustest. 51,95% elanike emakeeleks oli valgevene keel, 46,04% elanike emakeeleks oli vene keel. Koduse keelena kasutas valgevene keelt 20,39% elanikke, vene keelt aga 76,04%.
Marek Borowski

Marek Stefan Borowski (sündinud 4. jaanuaril 1946 Varssavis) on Poola poliitik.
Ta oli Poola Seimi spiiker 19. oktoobrist 2001 kuni 20. aprillini 2004.
18. märtsil 2002 anti talle Maarjamaa Risti I klassi teenetemärk, tunnustades tema tööd Poola Seimi spiikrina.
Marek Siwiec

Marek Maciej Siwiec (sündinud 13. märtsil 1955 Piekary Śląskies) on Poola poliitik.
Ta on olnud Poola presidendi julgeolekunõunik.
18. märtsil 2002 anti talle Maarjamaa Risti II klassi teenetemärk, tunnustades tema tööd Poola presidendi julgeolekunõunikuna.
Česlovas Juršėnas

Česlovas Juršėnas (sündinud 18. mail 1938 Panižiškės) on Leedu ajakirjanik ja poliitik.
Ta sündis Panižiškės (praeguse haldusjaotuse järgi Ignalina rajoonis Utena maakonnas). Ta lõpetas aastal 1955 kuldmedaliga Ignalina keskkooli. Aastal 1960 lõpetas ta ajakirjanikuna Vilniuse Riikliku Ülikooli ja aastal 1973 Leningradi Kõrgema Parteikooli.
Ta on olnud Leedu Seimi esimees ja esimene aseesimees.
4. oktoobril 2004 anti talle Maarjamaa Risti II klassi teenetemärk, tunnustades tema tööd Leedu Seimi esimese aseesimehena.
Leszek Balcerowicz

Leszek Henryk Balcerowicz (sündinud 19. jaanuaril 1947 Lipnos) on Poola põllumajandusteadlane ja poliitik.
Ta oli Poola rahandusminister 12. detsembrist 1989 kuni 23. detsembrini 1991 ja 31. oktoobrist 1997 kuni 8. juunini 2000.
18. märtsil 2014 anti talle Maarjamaa Risti II klassi teenetemärk, tunnustades tema tööd Poola endise rahandusministrina.
Leszek Miller

Leszek Cezary Miller (sündinud 3. juulil 1946 Żyrardówis) on Poola poliitik. Ta oli 19. oktoobrist 2001 kuni 2. maini 2004 Poola peaminister.
18. märtsil 2002 anti talle Maarjamaa Risti I klassi teenetemärk, tunnustades tema tööd Poola Vabariigi peaministrina.
Longin Pastusiak

Longin Hieronim Pastusiak (22. august 1935 Łódź – 10. jaanuar 2025 Varssavi) oli Poola poliitik, ajaloolane ja politoloog.
Ta oli 20. oktoobrist 2001 kuni 18. oktoobrini 2005 Poola Senati spiiker.
18. märtsil 2002 anti talle Maarjamaa Risti I klassi teenetemärk.
Kazimierz Sosnkowski

Kazimierz Sosnkowski (19. november 1885 Varssavi – 11. oktoober 1969 Arundel, Québec) oli Poola sõjaväelane, poliitik ja vabadusvõitleja.
1922 anti talle Vabadusristi I liik 2. järk, tunnustades tema tööd kindralina. 1933 anti talle Kotkaristi I klassi teenetemärk.
Joachim Gauck

Joachim Wilhelm Gauck (sündinud 24. jaanuaril 1940 Rostockis) on saksa poliitik, publitsist, vaimulik.
18. märtsist 2012 kuni 18. märtsini 2017 oli ta Saksamaa Liitvabariigi liidupresident.
24. mail 2005 anti talle kui massirepressioonide uurijale Maarjamaa Risti IV klassi teenetemärk .
9. juulil 2013 anti talle kui Saksamaa liidupresidendile seoses riigivisiidiga Eestisse Maarjamaa Risti ketiklassi teenetemärk .
Alates 2000. aastast on tema elukaaslane Daniela Schadt.
Mieczysław Gocuł

Mieczysław Gocuł (sündinud 21. mail 1963 Choszcznos) on Poola sõjaväelane (kindralleitnant).
18. märtsil 2014 anti talle Kotkaristi I klassi teenetemärk, tunnustades tema tööd Poola kindralstaabi ülemana.
Utria dessandi mälestussammas

Utria dessandi mälestussammas on Ida-Viru maakonnas Narva-Jõesuu linnas Udria külas asuv mälestusmärk, mis püstitati 1919. aasta Utria dessandi mälestamiseks. Sammas on arvele võetud ajaloomälestisena. 
Sammas avati 30. juulil 1933.
Sininõmme Vabadussõja mälestussammas

Sininõmme Vabadussõja mälestussammas on Ida-Viru maakonnas Narva-Jõesuu linnas Peeterristi külas Sininõmme kalmistul asuv mälestusmärk. See on arvele võetud ajaloomälestisena. 
Sammas avati 16. juulil 1933.
Manny Pacquiao

Emmanuel Dapidran Pacquiao (sündinud 17. detsembril 1978 Kibawes) on Filipiinide poksija.
Ta on ainus, kes on võitnud maailmameistrivõistlused kaheksas erinevas kaaluklassis. Tema arvel on 57 võitu, kuus kaotust ja kaks viiki.
Ta on tegelenud ka korvpalli ja näitlemisega.
2010. aastast on ta Filipiinide Kongressi liige.
2008. aasta suveolümpiamängude avatseremoonial oli ta Filipiinide lipukandja.
Septembris 2021 teatas Manny Pacquiao oma kandidatuurist 2022. aasta presidendivalimistele.
Kalju Ruuven

Kalju Ruuven (3. detsember 1919 Võrumaa – 30. aprill 1996 Otepää) oli eesti näitejuht.
Õppis Linnamäe algkoolis, hiljem Otepääl käsitööd.
Alustas teatritegevust harrastusnäitlejana Vana-Otepää näiteringis. Mõne aja pärast sai kultuurimaja ja näiteringi juhatajaks.
1957. aastal asutas Otepää Rahvateatri ja juhatas selle tööd kuni surmani 1996. aastal.
Mängis Teele isa filmis "Suvi" (1976), tegi episoodiliselt kaasa telemängufilmis "Tants aurukatla ümber".
Vaike Vahi

Vaike Vahi (9. mai 1928 Alūksne – 28. detsember 1998 Tallinn) oli eesti pianist ja muusikapedagoog.
Juba algkoolis õppides käis klaveritundides Tallinna konservatooriumi õppejõu Aino Kõrbi juures, hiljem Erika Franzi juures. Aastatel 1946–1951 õppis Tallinna Riiklikus Konservatooriumis professor Bruno Luki klaveriklassis. Töötas õpingute kõrvalt professor Aleksander Arderi lauluklassis klaverisaatjana.
1948–1952 oli Tallinna Riikliku Konservatooriumi kontsertmeister. 1952–1978 töötas Eesti NSV Riikliku Filharmoonia kontsertmeistrina, 1971. aastast oli ühtlasi Tallinna Riikliku Konservatooriumi kontsertmeistriklassi õppejõud. 1977. aastast dotsent.
Isiklikku.
Ta oli abielus Kaljo Alakülaga, nende lapsed on telesaatejuht Ruth Alaküla ja laskur Kristjan Alaküla.
Vaike Vahi on maetud Metsakalmistule.
Kriukai

Kriukai on alev Leedus Joniškise rajoonis, Kriukai valla halduskeskus. Alev asub Sesava jõe kaldal.
Alevis on põhikool ja raamatukogu. Vaatamisväärsusteks on aastal 1792 püstitatud katoliku kiriku kellatorn ja Kriukai kabel.
Alevi järgi on nime saanud Volhovi lademe Kriukai kihistu.
Ajalugu.
Kriukai alad kuulusid XI–XIII sajandil semgalite Upmale muinasmaakonda. Küla on esimest korda nimetatud aastal 1586. Aastal 1793 õnnistati sisse sealne kirik. Kuni aastani 1842 kuulus küla Žemaitija piiskoppidele. Aastal 1936 põles sealne kirik maha.
XX sajandi alguses oli Kriukais ka suur juudi kogukond, sealt on pärit USA juudi rahvusest poliitik Hillel Kook. Aastal 1941 lasksid Saksa okupatsiooniväed asula lähedal metsas maha 200 sealset juuti. Pärast sõda tegutsesid Kriukai ümbruses Leedu metsavennad. Nõukogude ajal oli Kriukai kohaliku kolhoosi keskasula.
Biograafiad (Pe)

Biograafiad (Pe) loetleb Vikipeedias olemasolevaid või kavatsetavaid artikleid isikutest, kelle nimi algab tähtedega "Pe".
Biograafiad (Re)

Biograafiad (Re) loetleb Vikipeedias olemasolevaid või kavatsetavaid artikleid isikutest, kelle nimi algab tähtedega "Re".
Venemaa narkopolitsei

Venemaa Föderatsiooni Narkootikumide Ringluse Kontrolli Föderaalteenistus (vene keeles "Федеральная служба Российской Федерации по контролю за оборотом наркотиков", lühendatult "ФСКН России") ehk Venemaa narkopolitsei oli Venemaa täitevvõimu organ, mille ülesandeks oli narkootikumide käitlemise, levitamise ja kasutamise vastu suunatud riikliku poliitika väljatöötamine ja rakendamine.
2003. aasta 11. märtsil moodustatud organ kandis nime "Venemaa Föderatsiooni Narkootikumide Ringluse Kontrolli Föderaalteenistus" alates 2004. aasta 28. juulist. Narkopolitsei juhiks oli alates 2008. aasta 15. maist kindralpolkovnik Viktor Ivanov.
5. aprilli 2016. aasta korraldusega saadeti Venemaa Föderatsiooni Narkootikumide Ringluse Kontrolli Föderaalteenistus laiali ning töötajad viidi üle siseministeeriumi alluvusse.
Wiktor Woroszylski

Wiktor Woroszylski (8. juuni 1927 Hrodna – 13. september 1996 Varssavi) oli juudi päritolu Poola kirjanik ja tõlkija.
Wiktor Woroszylski oli pärit assimileerunud juudi perekonnast, ta isa oli arst. Saksa okupatsiooni ajal elas Wiktor Woroszylski võltsitud dokumentidega Hrodnas, töötades tislerina. 1945. aastal repatrieerus ta Lódźi ja astus Lódźi Ülikooli, kus lühikest aega õppis meditsiini ning seejärel poola filoloogiat. Samuti sai temast Poola Töölispartei liige.
1947. aastal kolis Woroszylski Varssavisse. 1948. aasta lõpust kuni 1951. aastani elas Szczecinis. 1952–1956 õppis ta Moskvas Maksim Gorki nimelises Kirjandusinstituudis aspirantuuris.
Nikita Hruštšovi ettekanne isikukultusest ja selle tagajärgedest NLKP XX Kongressil 1956. aasta veebruaris avaldas Woroszylskile sügavat muljet. Ungari ülestõusu ajal viibis ta Budapestis. Nende sündmuste mõjul hakkas oma endistest kommunistlikest vaadetest lahti ütlema ning muutus üha enam režiimikriitiliseks. 1966. aastal astus ta Poola Ühendatud Töölisparteist välja. 1970. aastatel oli ta seotud demokraatliku opositsiooniga. Pärast sõjaseisukorra kehtestamist Poolas 13. detsembril 1981 oli ta lühikest aega interneeritud.
Wiktor Woroszylski töötas mitme kirjandusajakirja toimetajana. Ta oskas hästi vene keelt ja oli vene kirjanduse hea tundja. Ta tõlkis poola keelde paljude vene kirjanike teoseid.
Eesti keeles on 1974. aastal ilmunud Wiktor Woroszylski lasteraamat "Sinustki võib saada indiaanlane" (poola keeles "I ty zostaniesz Indianinem", 1960, tõlkija Aleksander Kurtna).
Stephen Rea

Stephen Rea (sündinud 31. oktoobril 1946 Belfastis) on iiri teatri- ja filminäitleja.
Stephen Rea on näidelnud muu hulgas filmides "Intervjuu vampiiriga" (1994), "Michael Collins" (1996), "V nagu veritasu" (2005) ja "Breakfast on Pluto" (2005). 
Suurepärase osatäitmise eest filmis "The Crying Game" kandideeris ta 1993. aastal parima meespeaosatäitja Oscarile ja Briti Akadeemia auhinnale.
Ivan Chrucki

Ivan Famič Chrucki (valgevene Іван Хруцкі; vene Иван Хруцкий; 8. veebruar 1810 – 26. jaanuar 1885) oli valgevene maalikunstnik.
David Tuhmanov

David Tuhmanov (vene keeles Давид Фёдорович Тухманов; sündinud 20. juulil 1940 Moskvas) on vene helilooja.
David Tuhmanovi isa armeenia rahvusest Fjodor Tuhmanov oli insener, ema Vera Karasjova oli muusik ja helilooja. Muusikaga hakkas David Tuhmanov tegelema juba varases lapsepõlves. Muusikakoolis õppis ta klaveriklassis. 1958. aastal astus David Tuhmanov Gnessinite-nimelisse Riiklikusse Muusikapedagoogilisse Instituuti, mille kompositsiooniklassi ta lõpetas 1963. aastal. Pärast instituudi lõpetamist kutsuti David Tuhmanov ajateenistusse, ta oli Nõukogude Armee Aleksandrovi nimelises Laulu- ja Tantsuansamblis orkestrijuht.
Laulukirjutamist alustas David Tuhmanov 1960. aastatel. Ta kirjutas nii estraadilaule kui ka patriootilisi laule. Tuhmanovi laule on esitanud paljud populaarsed lauljad, nende hulgas ka Jaak Joala ja Tõnis Mägi. 
Tuhmanovi tuntuim laul on "Võidupäev" (vene keeles "День Победы"), mis on loodud 1975. aastal Suures Isamaasõjas saavutatud võidu 30. aastapäeva puhul. Selle laulsid kuulsaks Jossif Kobzon ja Lev Leštšenko. 
Aastatel 1991–1997 elas David Tuhmanov Saksamaal, kuid pöördus seejärel Venemaale tagasi. Alates 2005. aastast elab David Tuhmanov Iisraelis.
Tunnustus.
2000. aastal sai ta Venemaa Föderatsiooni rahvakunstniku aunimetuse.
2003. ja 2020. aastal määrati Tuhmanovile Venemaa Föderatsiooni riiklik preemia. 
2010. aastal autasustati teda ordeniga Teenete eest Isamaa ees.
Biograafiad (Ca)

Biograafiad (Ca) loetleb Vikipeedias olemasolevaid või kavatsetavaid artikleid isikutest, kelle nimi algab tähtedega "Ca".
Deathcrush

"Deathcrush" on Norra "black metal"'i bändi Mayhemi EP, mille avaldas 16. augustil 1987 Posercorpse'i plaadifirma. See oli esimene selle stiili stuudioalbum Norras.
Live in Leipzig

"Live in Leipzig" on Norra "black metal"'i ansambli Mayhem kontsertalbum. See salvestati Eiskelleri klubis Leipzigis 26. novembril 1990, aga seda ei avaldatud enne 1993. aastat. Kontserdil esitatud laulud pärinesid demolt "Pure Fucking Armageddon" (1986), "Deathcrush" (1987) ja siis veel salvestamata olnud albumilt "De Mysteriis Dom Sathanas" (1994). See oli bändi üks vähestest ametlikest salvestistest, kus Dead oli vokalist.
Maija Kristalinskaja

Maija Kristalinskaja (vene Майя Владимировна Кристалинская; 24. veebruar 1932 Moskva – 19. juuni 1985 Moskva) oli vene estraadilaulja.
Maija Kristalinskaja sündis Moskvas vene-juudi perekonnas. Tema juudi rahvusest isa Vladimir Kristalinski (1904–1972) oli pärit Valgevenest, vene rahvusest ema Valentina Kristalinskaja (sündinud Põtkina, 1911–1996) oli pärit Kasahstanist Pavlodarist.
Keskkooli lõpetamise järel 1950. aastal astus Maija Kristalinskaja Moskva Lennundusinstituuti. Instituudi lõpetamise järel suunati ta tööle Novosibirskisse Tškalovi-nimelisse tehasesse. Kuid varsti pöördus ta Moskvasse tagasi ja asus tööle ühes konstrueerimisbüroos.
1957. aastal sai ta VI ülemaailmse noorsoofestivali laureaadiks, kus ta esines isetegevusansambli koosseisus. 1960. aastal saavutas ta lauljana laiema tuntuse. 1966. aastal tunnistati ta televaatajate küsitluse järgi aasta parimaks estraadilauljatariks.
1961. aastal diagnoositi tal Hodgkini lümfoom.
1970. aastal sai Nõukogude Liidu Teleraadiokomitee esimeheks Sergei Lapin. Lapin oli antisemiitlike vaadetega, seetõttu sattus Kristalinskaja varsti "musta nimekirja" ning tema pääs teleekraanile keelustati. Tal oli võimalik esineda ainult väikelinnades ja rajoonikeskustes, suuremates linnades lubati tal kontserte anda harva.
Karl Alexander von Wistinghausen

Karl Alexander von Wistinghausen (ka Carl von Wistinghausen) (27. mai/8. juuni 1826 Lihula mõis – 10. september/22. september 1883 Tallinn) oli Eestimaa aadlik, arstiteadlane, riigitegelane ja Eestimaa kubermangu kameraalhoovi president ja Eestimaa kubermangu aktsiisivalitsuse juht.
Ta õppis aastatel 1844–1850 Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas, Dr. med.
Oli Eesti III üldlaulupeo aupresidendiks.
1860. aastal immatrikuleeriti ta Eestimaa rüütelkonna aadlimatriklisse nr 311 all.
Biograafiad (Ke)

Biograafiad (Ke) loetleb Vikipeedias olemasolevaid või kavatsetavaid artikleid isikutest, kelle nimi algab tähtedega "Ke".
Biograafiad (St)

Biograafiad (St) loetleb Vikipeedias olemasolevaid või kavatsetavaid artikleid isikutest, kelle nimi algab tähtedega "St".
Fjodor Jordan

Fjodor Ivanovitš Jordan (vene "Фёдор Иванович Иордан"; 25. august (vkj. 13. august) 1800 – 1. oktoober (vkj. 19. september) 1883 Peterburi) oli vene kunstnik ja graveerija.
Õppis Keiserlikus Kunstide Akadeemias. 1844. aastast akadeemik, 1850. aastast professor, 1871. aastast akadeemia rektor maali ja plastika alal.
Lapin Kansa

Lapin Kansa ('Lapi rahvas') on Soomes Lapi maakonnas Rovaniemis ilmuv soomekeelne ajaleht. Ajaleht ilmub seitsmel päeval nädalas.
Lapin Kansa asutati 1928. aastal Maaliidu Ida-Lapi häälekandjana. 1958. aastast on Lapin Kansa poliitiliselt sõltumatu ajaleht.
Alates 2008. aasta lõpust on ajalehe peatoimetaja Antti Kokkonen.
2013. aasta seisuga oli ühe ajalehe numbri trükiarv keskmiselt 28 992.
Soome valitsus pakub toetust ajakirjandusväljaannetele, mis avaldavad uudiseid saami keeltes. Nii taotles Lapin Kansa aprillis 2011 seda toetust ning on alustanud uudiste avaldamist põhjasaami keeles.
Lapin Kansa peatoimetajad.
Lapin Kansa senised peatoimetajad on olnud
Crotaphopeltis hotamboeia

Crotaphopeltis hotamboeia on "Colubridae" sugukonna maoliik.
Levila.
Neid madusid võib roomamas kohata Mustas Aafrikas: Lõuna-Aafrika Vabariigis, Beninis, Botswanas, Burkina Fasos, Burundis, Kamerunis, Eritreal, Gabonis, Gambias, Ghanas, Keenias, Libeerias, Malawis, Malil, Mosambiigis, Ugandas, Kesk-Aafrika Vabariigis, Kongo Demokraatlikus Vabariigis, Kongo Vabariigis, Rwandas, Senegalis, Somaalias, Svaasimaal, Tansaanias, Sambias, Zimbabwes.
Crotaphopeltis tornieri

Crotaphopeltis tornieri on "Colubridae" sugukonna maoliik.
Levila.
Neid madusid võib kohata Malawis ja Tansaanias: 
"Usambara Mountains", "Uluguru Mountains", "Mount Rungwe".
Dipsadoboa aulica

Dipsadoboa aulica on "Colubridae" sugukonna maoliik.
Levila.
Neid madusid võib kohata Mosambiigis, Zimbabwes, Lõuna-Aafrika Vabariigis, Svaasimaal, Malawis, Tansaanias, Somaalias.
Dipsadoboa flavida

Dipsadoboa flavida on "Colubridae" sugukonna maoliik. 
Alamliigid.
Maoliigil "Dipsadoboa flavida" klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised alamliigid:
Levila.
Neid madusid võib kohata Malawis, Somaalias, Keenias ja Tansaanias, Mosambiigis.
Dasypeltis medici

Dasypeltis medici on "Colubridae" sugukonna maoliik.
Alamliigid.
Maoliigil "Dasypeltis medici" klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised alamliigid:
Levila.
Neid madusid võib kohata Keenias, Malawis, Mosambiigis, Somaalias, Tansaanias, Sambias ja Zimbabwes.
Philothamnus hoplogaster

Philothamnus hoplogaster on "Colubridae" sugukonna maoliik. 
Levila.
Neid madusid võib kohata Lõuna-Aafrika Vabariigis, Svaasimaal, Botswanas, Zimbabwes, Sambias, Mosambiigis, Malawis, Tansaanias, Keenias, Rwandas, Burundis ja Kongo Demokraatlikus Vabariigis.
Palaeopython

Palaeopython oli eotseenis Saksamaal ja Prantsusmaal elanud madude perekond.
Harilik kuldkann

Harilik kuldkann ("Helianthemum nummularium") on kuldkanni perekonda kuuluv taimeliik.
Ta on madalakasvuline väikeste lehtedega ja kollaste õitega taim.
Teda leidub niitudel, meil eriti Põhja- ja Lääne-Eestis.
Viktor Ivanov

Viktor Ivanov (sündinud 12. mail 1950 Novgorodis) on Venemaa riigitegelane ja ärimees, endine KGB ohvitser.
Aastatel 1977–1994 teenis juhtivates ametites Leningradi KGB-s, aastatel 1987–1988 osales KGB ohvitserina Afganistani sõjas.
Asus 1994. aasta oktoobris tööle Peterburi linnavalitsuses (ajakirjanduse andmeil sai tööle tänu oma uue tuttava, tolleaegse Peterburi linnapea Anatoli Sobtšaki abi, Vladimir Putini kaasabile).
Viktor Ivanov on alates 2008. aasta 15. maist Venemaa Föderatsiooni Narkootikumide Ringluse Kontrolli Föderaalteenistuse (FSKN) juht.
Pärast Krimmi okupeerimist ja seonduvalt Venemaa interventsiooniga Ukrainasse rakendasid Ameerika Ühendriigid 20. märtsil 2014 Ivanovi suhtes sanktsioone.
Ivanov on abielus, peres on kaks last.
Kuijõe kalmistu

Kuijõe kalmistu (ka Kuijõe baptistikalmistu) on kalmistu Kullamaa kihelkonnas Läänemaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Kuijõe külas Lääne-Nigula vallas Lääne maakonnas. Kalmistu paikneb kunagisest Kuijõe palvelast linnulennult umbes 2,5 km põhja suunas ja selle pindala on umbes 0,3 ha. 
Kuijõel moodustati 1888. aastal iseseisev priilaste kogudus, 1903. aastal ühineti baptisti kogudusega. Millalgi pärast ühinemist asus kogudus rajama oma kalmistut. Esimene matus toimus uuel kalmistul teadaolevalt 1921. aastal, kui maeti Kuijõe baptistikoguduse esimene vanem Juhan Sillart. Kalmistu on praegu kasutusel ja korrastatud, seda hooldab Lääne-Nigula vald.
Järva-Madise Vabadussõja mälestussammas

Järva-Madise Vabadussõja mälestussammas on Järva maakonnas Järva vallas Järva-Madise külas Järva-Madise kirikuaias asuv Vabadussõda mälestav monument. 
Monument avati 23. juunil 1929. Selle autor oli Voldemar Mellik. See on arvele võetud ajaloomälestisena.
Järva-Jaani kirikuaed

Järva-Jaani kirikuaed on Järva maakonnas Järva vallas Järva-Jaanis Järva-Jaani kiriku ümber paiknev kirikuaed. See on koos kirikuaeda ümbritseva piirdemüüriga võetud kultuurimälestisena kaitse alla.
Kalmistule on maetud:
Peetri Vabadussõja mälestussammas

Peetri Vabadussõja mälestussammas on Järva maakonnas Järva vallas Peetri alevikus asuv Vabadussõda mälestav monument. Monumendi juures on ka Vabadussõjas langenute matmispaik. Monument on arvele võetud ajaloomälestisena.
Philothamnus ornatus

Philothamnus ornatus on "Colubridae" sugukonna maoliik. 
Levila.
Neid madusid võib kohata Zimbabwes, Botswanas, Angolas, Sambias, Malawis, Kongo Demokraatlikus Vabariigis, Kamerunis, Tansaanias ja Namiibias.
Kandelaine

Kandelaine on raadio- ja traatsidetehnikas ning automaatikas püsiva sageduse ja amplituudiga perioodiliselt muutuv elektriline suurus (nt vahelduvpinge, raadiolaine), mida kasutatakse info (elektrisignaali) edasikandmiseks. 
Selleks muudetakse edastatava signaaliga kandelaine mingit parameetrit: amplituudi, sagedust või faasi (vt modulatsioon).
Kandelainet nimetatakse ka kandesignaaliks. Niisuguse elektrisignaali põhitunnus on sagedus – kandesagedus. Et infot saaks kaduteta edastada, peab kandesagedus olema moduleeriva signaali sagedusspektri kõrgeimast sagedusest vähemalt kaks korda kõrgem
Paide kirikuaed

Paide kirikuaed on Järva maakonnas Paides Paide kiriku juures olev kirikuaed. 
Kirikuaed koos kirikuaia piirdemüüri ja kiriku aiaga on arvele võetud kultuurimälestisena.
Kirikuaed rajati 18. sajandi lõpul.
Virtsu raudteejaam

Virtsu raudteejaam oli raudteejaam Virtsus, Rapla–Virtsu kitsarööpmelisel raudteel. 
Jaam oli kasutusel aastail 1931–1968. 
Peale kolme endise raudteelaste elamu on jaamast tänini alles ka veduridepoo, pagasikuur, perroon ja kauba ümberlaadimisjaama hoone. 
Ajalugu.
Jaam teenindas ronge Rapla–Virtsu raudtee lõpp-peatusena ning asus Rapla raudteejaamast 95,3 km kaugusel. Virtsust sai sellal sõita kitsarööpmelisel raudteel Tallinna. 
Kuigi tegemist oli liini lõppjaamaga, jätkus raudtee sealt veel Virtsu sadamasse.
Algne puidust kahekorruseline jaamahoone ehitati tõenäoliselt Leon Johansoni eriprojekti järgi. Hoone asus hilisema jaamahoone vastas, kuid hävis sõjategevuse käigus 20. septembril 1944. Samuti hävis veetorn ja üks raudteeametnike elamu. 
Hiljem võeti jaamahoonena kasutusele algselt raudteelaste elamuks kavandatud hoone, mis täitis seda funktsiooni kuni raudtee sulgemiseni. 
Peale sulgemist tegutses hoone raudteelaste puhkekoduna. 
Viimane reisirong väljus Virtsust 25. mail 1968 kell 21.06.
Raudtee demonteeriti suuremas osas 1969. aastal.
Virtsu jaamas töötas alaliselt reparatsioonivedur Kc4-100, mis aastatel 1974–2021 seisis Tallinna Transpordikooli õuel. Alates 28. oktoobrist 2021 on vedur Haapsalus Raudtee- ja Sidemuuseumis.
Tänapäeval on endised raudteejaama hooned eraomanduses ja enamasti kasutusel elamutena.
Kurerehalised

Kurerehalised ("Geraniaceae") on kaheiduleheliste taimede sugukond.
Eesti taimedest kuuluvad sellesse sugukonda perekonnad
Vahulillelised

Vahulillelised ("Polygalaceae") on kaheiduleheliste taimede sugukond.
Eesti taimedest kuulub sellesse sugukonda perekond vahulill ("Polygala").
Aleksander Eenpere

Aleksander Eenpere (perekonnanimi kuni 1938. aastani Einberg; 24. veebruar 1876 Vao vald, Väike-Maarja kihelkond – 17. september 1963 Risti) oli eesti õpetaja, põllumees, kaitseliitlane ja omavalitsustegelane.
Varasem elukäik.
Eenpere õppis arvatavasti Väike-Maarja kihelkonnakoolis, mille lõpetas koos linnakooli kursusega. Ta töötas aastatel 1896–1899 maakooliõpetajana ja 1899–1918 mõisavalitsejana. 
Eesti Vabariigi aeg.
Maareformi läbiviimise ajal 1920. aastal oli ta hoolekande- ja riigimaade Läänemaa III ringkonna valitseja. Pärast seda oli ta aastatel 1921–1936 Ristis postijaamapidaja ning Tõlva ja Nikre talu pidajana põllumees.
Ta oli Kaitseliidu Piirsalu-Risti Kompanii vanematekogu liige.
Okupatsioonide aeg.
Eenpere tunnistati Nõukogude teise okupatsiooni ajal suurmaapidajaks (tema valduses oli eri aegadel kuni 122 ha maad), seetõttu varjas ta end alates maist 1941 võimude eest. Tema poja Antsu pere küüditati 14. juunil 1941, poeg ise vahistati. Eenperel endal õnnestuski end varjata kuni Saksa vägede saabumiseni. Ta oli alates 3. septembrist 1941 Piirsalu vallavanem. 
Vangistus.
Ta vahistati NKVD poolt 18. aprillil 1945 ning mõisteti esialgu süüdi Eesti NSV Ülemkohtu 11. oktoobri 1945 otsusega VNFSV KrK §58 järgi. Teda karistati 3-aastase vabaduskaotusega ja õiguste kaotusega 3 aastaks, kuid ilma kogu vara konfiskeerimiseta. Kuna vahepeal oli 7. juulil 1945 ilmunud amnestia, siis Eenpere vabastati ning ta läks tagasi elama Risti alevikku.
Jaanuaris 1946 tühistas NSV Liidu Ülemkohus selle Nõukogude aja kohta leebe otsuse ning saatis Eenpere süüasja uuele läbivaatamisele. Teda taheti 26. veebruaril 1946 uuesti vahistada, kuid Eenpere oli läinud võimude eest peitu. Tal õnnestus end varjata üle kahe aasta.
Ta vahistati uuesti alles 27. mail 1948 ning mõisteti Eesti NSV Ülemkohtu 19. juuni 1948 otsusega süüdi VNFSV KrK §58 järgi. Teda karistati 7-aastase vabaduskaotusega, õiguste kaotusega 3 aastaks ning kogu vara konfiskeerimisega. Ta saadeti Valga vangilaagrisse, kust ta vabanes 20. detsembril 1953. Pärast seda elas ta edasi Risti alevikus.
Isiklikku.
1921. aastal abiellus ta Eudoxia (Jevdokia) Kochiga (1887–1920), kellega tal olid pojad Franz (Eenpere; 1904–1944), Karl (1905–1905) ja Hans (Ants Eenpere; 1907–1943) ning tütar Rita (abielus Korbi; 1909–1966).
Aleksander Eenpere on maetud kunagi talle kuulunud Nikre talu kalmistule.
Philothamnus punctatus

Philothamnus punctatus on "Colubridae" sugukonna maoliik. 
Levila.
Neid madusid võib kohata Mosambiigis, Malawis, Tansaanias, Keenias, Somaalias ja Etioopias.
Kirjandus.
Lääne-Nigula kalmistu

Lääne-Nigula kalmistu (ka "Koela kalmistu") on Lääne maakonnas Lääne-Nigula vallas Nigula külas asuv kalmistu. Kalmistu on arvele võetud kultuurimälestisena. 
Kalmistu on suures ulatuses ümbritsetud kivimüüritisega.
Thelotornis capensis

Thelotornis capensis on "Colubridae" sugukonna maoliik.
Alamliigid.
Maoliigil "Thelotornis capensis" liigitatakse roomajate andmebaasis järgmised alamliigid: 
Mitmetes allikates mainitud "Thelotornis capensis mossambicanus" on omaette maoliik "Thelotornis mossambicanus". 
Levila.
Neid võib kohata roomamas Namiibias, Botswanas, Lõuna-Aafrika Vabariigis, Angolas, Svaasimaal, Zimbabwes, Mosambiigis, Tansaanias, Kongo Demokraatlikus Vabariigis, Malawis ja Sambias.
Kokkupuuted inimestega.
Need maod kohtuvad inimestega harva. 
Nende madude inimeste suhtes mürkmadudeks liigitamise kohta pole piisavalt andmeid, perekonna madude peas paiknevad (erinevalt enamikust mürkmadudest) Duvernoy' näärmed.
Telescopus semiannulatus

Telescopus semiannulatus on "Colubridae" sugukonna maoliik.
Alamliigid.
Maoliigil "Telescopus semiannulatus" liigitatakse roomajate andmebaasis järgmised alamliigid: 
Levila.
Neid võib kohata roomamas Namiibias, Botswanas, Lõuna-Aafrika Vabariigis, Svaasimaal, Zimbabwes, Mosambiigis, Tansaanias, Kongo Demokraatlikus Vabariigis, Malawis, Rwandas, Burundis, Keenias ja Sambias.
Kokkupuuted inimestega.
Need maod kohtuvad inimestega harva. 
Nende madude inimeste suhtes mürkmadudeks liigitamise kohta pole piisavalt andmeid, peas paiknevad (erinevalt enamikust mürkmadudest) Duvernoy näärmed.
Ridala kalmistu

Ridala kalmistu (ka "Ridala vana kalmistu") on kalmistu Ridala kihelkonnas Läänemaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Liivakülas Haapsalu linnas Lääne maakonnas.
Vanast kalmistust umbes 400 m ida pool asub Ridala kirik ja kirikuaed. Vanast kalmistust umbes 400 m lõunas asub Ridala uus kalmistu.
Vana kalmistu on arvele võetud kultuurimälestisena.