tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Holoplankton

Holoplankton on need planktoni organismid, kes on kogu oma elutsükli jooksul planktilised (neile vastandub meroplankton). Holoplanktoni hulka kuuluvad näiteks ränivetikad, radiolaarid, dinoflagellaadid, aerjalalised ja salbid.
Meroplankton

Meroplankton on planktoni need organismid, kes üksnes mingi eluperioodi on planktilised (vastanduna holoplanktonile), enamasti vastsestaadiumis. Tavaliselt mingi ajaperioodi möödudes areneb planktilistest organismist liikumisvõimeline nekton või lülitutakse merepõhja bentose (sageli sessiilselt) koosseisu.
Meroplankton näiteks on merisiilikute, vähilaadsete ja enamiku kalade vastsed.
Lutz Heck

Ludwig Georg Heinrich Heck (23. aprill 1892 Berliin – 6. aprill 1983 Berliin) oli saksa zooloog, Berliini loomaaia direktor aastatel 1932–1945.
Ta on koos oma venna Heinz Heckiga tuntud kui väljasurnud loomaliikide (sealhulgas tarva) tagasiaretaja.
Heinz Heck

Heinz Heck (22. jaanuar 1894 Berliin – 5. märts 1982 München) oli saksa zooloog, Müncheni loomaaia direktor.
Ta on koos oma venna Lutz Heckiga tuntud kui väljasurnud loomaliikide (sealhulgas tarva) tagasiaretaja.
Hecki veis

Hecki veis on veisetõug, mida peetakse tarva tagasiaretiseks.
Vennad Lutz ja Heinz Heck alustasid 1920. aasta paiku paralleelselt Berliini loomaaias ja Münchenis olevas Hellabrunni loomaaias tarva tagasiaretust. Lutz Heck oli sel ajal Berliini loomaaia direktor.
Nad lähtusid seisukohast, et tarva geenid on tema kodustatud järglastes alles, kuigi hajutatud, ning et need on võimalik eri tõugude ristamise ja kunstliku valiku abil uuesti kokku koguda. Tarva tagasiaretust toetas valitsus, sest see töö sobis natsionaalsotsialistliku propagandaga taasluua aaria rassi idülliline ajalugu.
Heinz Heck ristas Hellabrunnis ungari stepiveiseid, šoti mägiveiseid, idafriisi veiseid, angeli veiseid, ukraina halle veiseid ja korsika veiseid. Lutz Heck kasutas Berliinis aretuseks Camarque'i veiseid, hispaania võitlusveiseid ja teisi tõuge. Tulemuseks saadud loomade välimus oli suuresti sarnane ja väliselt nad tarvast peaaegu ei erinenud, olles üksnes pisut väiksemad.
Hecki veise pullid on tüüpilist musta värvi, iseloomulike sarvede ja heleda triibuga piki seljaharja. Lehmad ja vasikad on kõrbjad.
Tüüpiline Hecki pull on 1,6 m kõrge ja lehm on 1,4 m kõrge. Veis kaalub 600–900 kg. Hecki veis on 20–30 cm tarvast madalam. Hecki pullid ei ole suuremad enamiku koduveisetõugude pullidest, kuid usutakse, et tarvapullid kaalusid sageli üle tonni, olles juba nii suured kui pool ninasarvikut.
Teise maailmasõja lõpus Berliini kari hukkus, säilis üksnes Hellabrunnis olnud kari. Seda on ristatud hiljem veel teistegi veistega, et saada tarvale veelgi sarnasemaid loomi. Kasvu suurendamiseks prooviti teda ristata vatussi veisega, aga see põhjustas emasloomade viljatust; nähtavasti on vatussi veis lahknenud tarvast juba rohkem kui miljoni aasta eest.
Vendadel Heckidel õnnestus taastada suguline dimorfism, mida polnud ühelgi lähtetõul. See tõestab, et saadud looma geneetiline kood on oluliselt muutunud. Kuid sellegipoolest jääb Hecki veis kõigest üheks koduveise tõuks.
Praegu on maailmas üle 2000 Hecki veise.
Vällamägi

Vällamägi on Haanja kõrgustikul asuv Eesti kõrguselt teine küngas. Vällamäe kõrguseks merepinnast on 301,6 m. Suhtelise kõrguse poolest on Vällamägi Eesti kõrgeim looduslik küngas, kõrgus jalamilt tippu on 84 m.
Geomorfoloogiliselt on Vällamägi Haanjamaale tüüpiline jääsulamisvee setetest koosnev moreenkattega mõhn. Selle nõlvad on väga järsud, kohati kuni 40 kraadi. Pikematel ja järsematel nõlvadel on tekkinud uhtorud. Nõlvakallete järgi liigituvad Vällamäe nõlvad keskmiselt kuni tugevalt erosiooniohtlikeks. Nõlvad on kaetud põlise loodusmetsaga.
Künka jalamil asub 17 m paksuse turbalasundiga raba ja mitu pisikest siirdesood, mis kunagi on tõenäoliselt olnud järved.
Balti erikord

Balti erikord oli baltisaksa aadli seisuslikel privileegidel põhinev autonoomne omavalitsussüsteem Läänemere-äärsetes provintsides Eestimaal, Liivimaal, Saaremaal ja Kuramaal.
Balti erikord hakkas välja kujunema Poola ja Rootsi ajal 1620.–1630. aastatel. Senine Balti maariik ehk Landesstaat tähendas kohaliku aadli ja linnade autonoomiat. Kõrgema võimu kandjaiks olid aadli privilegeeritud organisatsioonid – rüütelkonnad, mille täieõiguslikuks liikmeks said olla vaid maaomanikud. Rüütelkonnad osalesid kohalike seaduste koostamises ning kubermangude valitsemises. Nad valisid oma liikmeskonnast kohalikke kohtunikke ja politseiametnikke ning kontrollisid luteri kiriku tegevust. Rüütelkondi juhtisid maapäev, maanõunike kolleegium ja maamarssal.
Balti erikord kinnistus Vene võimu ajal. Pärast Balti provintside vallutamist Moskva tsaaririigi poolt kinnitas Peeter I 30. septembril 1710 Liivimaa rüütelkonna ja 1. märtsil 1712 Eestimaa rüütelkonna eriõigused ning pärast Põhjasõja lõppu kehtestati "Balti erikord". Kuna elukorraldus Balti provintsides erines ülejäänud Venemaa sisekubermangude omast, tuli uuel võimul kohalike aadlike privileegid säilitada. Sellega sooviti vältida baltisaksa opositsiooni tekkimist, mis oli tekkinud Rootsi ajal Rootsi võimude vastu.
Venemaa Keisririigi Balti erikorra kohaselt säilis aadlikel ja linnadel omavalitsus. Kehtima jäid senised seadused ja maksukorraldus. Valitsevaks usuks jäi luterlus ning asjaajamiskeeleks jäi saksa keel. Vene keisrivõimu kõrgemaks esindajaks sai keisri määratud kuberner või kindralkuberner, kelle asetäitjaks oli kohalikust aadlike omavalitsusest asekuberner.
Pärast Vene keisririigi ülemvõimu kehtestamist 1721. aastal, algas Baltimaade seisusliku omavalitsuse – Balti erikorra – kõrgaeg, mis kestis kuni asehalduskorra kehtestamiseni 1783. aastal. Asehaldusaeg ning sellega kaasnenud seisuslike omavalitsusõiguste järsk piiramine kestis vaid kolmteist aastat, mille järel varasem valitsuskord põhijoontes taastus, kuid isegi pärast seda jäi kõrgemaks poliitiliseks võimuks keisrivõim ning kohaliku baltisaksa aadli mõjuvõim hakkas nõrgenema.
Järgmine Balti erikorra nõrgendamise etapp oli keisririigi poolt linnade omavalitsusseaduse muutmine, mis võimaldas osaleda eestlastel senises sakslaste juhitavate linnade omavalitsustes.
Balti erikord kehtis põhijoontes kuni 19. sajandi lõpu venestamissreformideni. Vaheajaks oli 1783–1796 kehtinud nn asehalduskord, mil Baltimaade õiguslikku korraldust taheti lähendada muu Venemaa korraldusele.
Kubermangude omavalitsus.
Aadlike omavalitsust teostasid rüütelkonnad, mida oli 4: Eestimaa, Liivimaa, Kuramaa ja Saaremaa. Tähtsamaid küsimusi arutasid rüütelkonnad maapäevadel. Balti erikorrale olid suureks toeks tsaariõukonnas kõrgeid ametikohti täitvad baltisakslased, eriti Friedrich Georg von Bunge, kes oli 1865. aastal kehtima hakanud Balti provintsiaalseadustiku kolmanda jao (Balti eraseaduse) koostaja. 
Linnade omavalitsus.
Linnades säilis omavalitsus, kuid väiksematel linnadel olid tunduvalt väiksemad õigused kui suurematel – Tallinnal, Tartul, Narval ja Pärnul. Säilisid tihedad sidemed Lääne-Euroopaga, mis tagas piirkonna kiirema arengu.
Final Fantasy

"Final Fantasy" on arvuti-rollimängude sari, mis sai alguse 1987. aastal, kui Jaapani tarkvarafirma Square andis välja esimese "Final Fantasy" mängu. Aastal 2008 on "Final Fantasy" mänge kokku 28, mille hulka kuuluvad 12 nummerdatud mängu ja 16 nn "spin-off-"mängu ja muud. Populaarseimaks peetakse üsna tihti sarja seitsmendat osa.
Tänu mängude suurele edule on valminud ka 2 täispikka filmi.
Mängusarja populaarsus aina kasvab. "Final Fantasy" mängud on võitnud palju auhindu üle terve maailma. Mängu muusika on loonu Nobou Uematsu.
Corel WordPerfect Office

Corel WordPerfect Office on Corel Corporationi kontoritarkvarapakett. WordPerfect Office toetab standardseid OpenDocument (ISO/IEC 26300 ODF) ja PDF, PDF/A (ISO/DIS 32000, ISO 19005) failivorminguid.
Brutoproduktsioon

Brutoproduktsioon ehk kogutoodang on mõiste ökoloogiast, mille all mõeldakse mingil perioodil fotosünteesil ja kemosünteesil assimileerunud energia kogust või sellele kogusele vastavat biomassi. Brutoproduktsiooni alla arvatakse ka see orgaaniline aine, mida mõõtmise käigus kasutatakse rakuhingamiseks.
Netoproduktsioon

Netoproduktsioon ehk puhastoodang on mõiste ökoloogiast, mille all mõeldakse mingil perioodil assimileeritud energiakogust, lahutades viimasest maha sama ajavahemiku jooksul rakuhingamise tarbitud energia. Sageli arvutatakse need kogused ümber biomassile, mis võimaldab tulemuse anda biomassiühikutes. 
Kui netoproduktsioon on negatiivne, ehk süsteemis on (raku)hingamisel suurem osakaal, siis süsteemi biomassihulk väheneb. 
Esmasprodutsentide puhastoodangut nimetatakse esmaseks puhastoodanguks (netoprimaarproduktsioon), sekundaarprodutsentide puhastoodangut aga teiseseks puhastoodanguks.
Harilik harakkuljus

Harilik harakkuljus ("Linnaea borealis") on harakkuljuseliste sugukonda harakkuljuse perekonda kuuluv rohttaim.
Süstemaatika.
Süsteem APG II (2003) eraldas nad omaette harakkuljuselised eraldi sugukonnaks uniohakalaadsete seltsis. Varem kuulus harakkuljuse perekond kuslapuuliste sugukonda.
Kirjeldus.
Harilik harakkuljus on igihaljas poolpõõsas. Taime vars on peen, läbimõõt umbes 1 millimeeter. Hariliku harakkuljuse varred kasvavad enamasti 20–40 cm pikkuseks, harva ka kuni meetriseks.
Harilikul harakkuljusel eristatakse kolme alamliiki:
Sümboolika.
Harakkuljus on tuntud eelkõige rootsi loodusteadlase Carl von Linné lemmiklillena. Paljudel portreedel on kujutatud Linnéd harakkuljus käes.
Masters At Work

Masters At Work on "house"-muusika produtsentide ja remiksijate paar Kenny 'Dope' Gonzales ja Little Louie Vega. 
Nad hakkasid seda nime kasutama 1990. Nad on kasutanud ka nimesid MAW, KenLou, River Ocean ja Nuyorican Soul.
Lembit Lüüs

Lembit Lüüs (23. veebruar 1910 Viljandi – 4. detsember 1999 Tallinn) oli Eesti NSV riigitegelane.
Elulugu.
Lembit Lüüs sündis 1910. aastal Viljandis, lõpetas 1928. aastal Pärnu poeglaste gümnaasiumi ja 1935 Tartu Ülikooli õigusteaduskonna. Lembit Lüüs töötas pärast Tartu Ülikooli õigusteaduskonna lõpetamist 1935–1936 Majandusministeeriumis, 1936–1940 juunini Sotsiaalministeeriumis tööinspektorina.
27. juunil 1940. aastal nimetati Johannes Varese valitsuses sotsiaalministri abiks, teiseks ministri abiks nimetati Viktor Hion. Sotsiaalministri abi koht oli olnud ühendatud tervishoiu- ja hoolekandetalituse direktori kohaga, milliseid kohti täitis dr. Alfred Mõttus. Sotsiaalminister Neeme Ruusi otsusega need kohad lahutati. 
1940. aasta augustist kuni 1944 oli Eesti NSV Rahvakomissaride Nõukogus Eesti NSV sotsiaalkindlustuse rahvakomissarina, seejärel kuni 1950 Eesti NSV toiduainete tööstuse ministrina. Lembit Lüüs valiti ka Pärnumaalt 1940. aasta Riigivolikogu valimistel 14. ja 15. juulil 1940 II Riigivolikogu (hilisema nimega Eesti NSV Ülemnõukogu I) koosseisu. Teise maailmasõja ajal oli NSV Liidus tagalas.
Aastatel 1956–1958 juhatas mitmeid Eesti NSV valitsusasutusi, 1958–1965 oli ENSV Rahvamajanduse Nõukogus alul liha-ja piimatööstuse valitsuse, hiljem toiduainete tööstuse valitsuse juhataja asetäitja, 1965–1972 ENSV Toiduainete Tööstuse ministri asetäitja. Pensionile jäänuna jätkas töötamist sama ministeeriumi konstrueerimisbüroos osakonnajuhatajana. Oli spordiühingu Kalev asutajaks ja selle kesknõukogu esimees 1944–1950.
Juba enne 1950. aasta EKP VIII pleenumit ja sealt suurema hoo sisse saanud suurpuhastus "kodanlikest natsionalistidest ja nende käsilastest" puudutasid ka teda. Lüüs arreteeriti ööl vastu 1. märtsi 1950. 15. aprillil peetud Kalevi kesknõukogu pleenumil vabastati ta Ametiühingute Nõukogu presiidiumi liikme Hamlet Tiitsu ettepanekul Kalevi esimehe kohalt ning heideti välja ka liikmeskonnast. Samal päeval saadeti ta Pagari tänavalt edasi Moskvasse Lubjankale ning hiljem edasi Lefortovo vanglasse. Ta mõisteti süüdi kodanlikus natsionalismis - VNSFV §58-1a, 58-10, 58-11, määrati karistuseks 25+5 ning saadeti Komi ANSV-sse Vorkuta laagrisse, kus viibis 1955. aasta septembrini. Sealt vabanedes töötas Tallinnas tööjaotuse büroos.
Lembit Lüüs suri 1999. aastal Tallinnas ja on maetud Tallinna Rahumäe kalmistule.
Urmas Siigur

Urmas Siigur (sündinud 18. detsembril 1956) on eesti arst ja arstiteadlane ning Tartu Ülikooli Kliinikumi endine juhatuse esimees.
Ta lõpetas 1981. aastal Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna cum laude ning 1982. aastal kirurgia internatuuri. Kandidaadiväitekirja kaitses Urmas Siigur 1990. aastal Tartu Ülikoolis, doktoriväitekirja aga 1997. aastal Karolinska Instituudis Stockholmis. 
Aastatel 1982–1984 töötas ta kirurgina Tartu Linna Onkoloogia Dispanseris, 1982–1991 vanemlaborandi, nooremteaduri, teaduri ja vanemteaduri ametikohtadel Üldmolekulaarpatoloogia Instituudis. Aastatel 1991–1996 oli ta Maarjamõisa Haigla laboriosakonna juhataja ja 1996. aastast 1999. aasta aprillini Tartu Ülikooli Kliinikumi Ühendlabori juhataja. 
Aastatel 1999–2002 kuulus ta SA Tartu Ülikooli Kliinikumi juhatusse, vastutades ravi-, õppe- ja teadustöö valdkonna eest. Alates 8. veebruarist 2002 kuni 30. septembrini 2018 oli Urmas Siigur SA Tartu Ülikooli Kliinikumi juhatuse esimees.
Alates 2020. aasta jaanuarist on ta ajakirja Eesti Arst peatoimetaja.
Urmas Siigur on avaldanud üle 40 teadusartikli, peamiselt mikroobiökoloogiast.
Isiklikku.
Urmas Siigur on abielus ja tal on viis last. Tema isa oli õigusteadlane Heino Siigur (1930–2021).
T-34/57

T-34/57 on Nõukogude Liidus projekteeritud keskmine tank (tankihävitaja), mida ehitati mõningad masinad aastatel 1941 ja 1943.
1940. aasta suvel otsustati konstrueerida uus 55–60 mm tankitõrjekahur, kuna 45 mm kahur oli muutunud ebaefektiivseks. Aasta lõpuks valmis 57 mm tankitõrjekahurist ZIS-2 (ЗИС-2) tankivariant ZiS-4 (ЗИС-4), mis otsustati paigaldada tankile T-34. Kuna tankil T-34 oleva kahuri F-34 (Ф-34) toru läbimõõt oli ZIS-4 omast suurem, lisati uuele kahurile muhv, mis asus maski ja kahuri kokkupuute kohas. See lahendus võimaldas paigutada isegi lahinguolukorras tankile uue kaliibriga suurtüki. 
Suurtüki 30-kraadine tõstenurk pidi võimaldama vaenlast tulistada suure vahemaa tagant, jäädes ise kaitstuks. Katsetused aga näitasid, et suurtükk ZiS-4, pikkusega 73 kaliibrit ning mürsu algkiirusega 900 m/s, läbistas 30-kraadise nurga all paigutatud 90 mm soomusplaadi kõigest 100 meetri kauguselt. 
Kuni Harkovi tehase evakueerimiseni suudeti valmis ehitada 21 ZiS-4-ga relvastatud T-34/57, millest 10 võtsid 21. tankibrigaadi koosseisus osa Moskva lahingust.
1943. aasta suvel, kui sakslastel oli valminud uus tank Panther, tõusis uuesti päevakorda 57 mm tankitõrjekahuriga relvastatud T-34. Augustis saabusid lahingukatsetusteks rindele kolm T-34/57, mis olid relvastatud moderniseeritud tankitõrjekahuriga ZiS-4M. Kuigi masinad olid rindel 15. augustist kuni 5. septembrini, kukkusid katsetused läbi, kuna selle aja jooksul ei kohtutud ühegi vastase tankiga. Siiski katsetati tanke vastase mahajäetud masinate ja dzottide tulistamisega, millega tuldi edukalt toime. Masin siiski seeriatootmisse ei läinud, kuna 57 mm kahuri kildmürskude kvaliteet oli vilets (mittetäielik plahvatus või plahvatuse puudumine) ning mürsu väike lõhkeainekogus tegi ta võitluses elavjõuga ebaefektiivseks. 1944. aastal lõpetati kõik tööd 57 mm tankitõrjekahurite kallal.
Edward Jenner

Edward Jenner (17. mai 1749 Berkeley, Gloucestershire – 26. jaanuar 1823 Berkeley) oli inglise arst, kes võttis kasutusele rõugetevastase vaktsiini.
1796. aastal nakatas Jenner kaheksa-aastase James Phippsi veiserõugetesse. Veidi hiljem püüdis ta poissi rõugetega nakatada, kuid James ei haigestunud. Nii õnnestus Jenneril saada kinnitus rahvatarkusele, et veiserõugete põdemine muutis inimese rõugete vastu immuunseks. Ta esitas oma katse tulemused 1797. aastal Kuninglikule Loodusteaduste Seltsile, kuid ei suutnud selle liikmeid veenda. Ta jätkas katsetusi, pookides veiserõugetega teiste hulgas ka oma 11-kuust poega.
Jenner avaldas oma katsetuste tulemused esimest korda 1798. aastal väljaandes "Inquiry into the Causes and Effects of the Variolae Vaccinae". Esialgu püüti teda tahtliku nakatamise eest vastutusele võtta, kuid peagi kiideti tema meetod heaks ning see levis kiiresti ka teistesse maadesse. Eestisse jõudis lehmarõugetega vaktsineerimine juba 1800. aastal, mil Tallinna arst Karl Johann Nyberg selle kasutusele võttis.
1979. aastal kuulutas Maailma Terviseorganisatsioon rõuged likvideerituks.
Veiserõuged panid aluse ka sõnale "vaktsiin", mis tuleneb ladinakeelsest sõnast "vacca" (lehm).
Sämpel

Sämpel (ingliskeelsest sõnast "sample") on helilõik, mis on salvestatud arvutisse, andmekandjale, süntesaatorisse või "sampler´"isse, et kasutada seda instrumendi ja/või muusikapala loomisel.
Sämplimist defineeritakse kui varasema helisalvestuse osade kopeerimist ja uues teoses kasutamist.
Kuiv signaal

Kuiv signaal (inglise "dry") on muusikas töötlemata, efektideta signaal. 
Mida rohkem on signaali töödeldud efektidega, seda märjem on signaal. 
Märg signaal on kuiva signaali vastand.
Märg signaal

Märg signaal (inglise "wet") on muusikas töödeldud, efektidega signaal. 
Mida rohkem on signaali töödeldud efektidega, seda märjem on signaal. 100% märja signaali puhul on algne signaal asendatud täielikult töötlustulemusega. 
Kuiv signaal on märja signaali vastand.
Sampler

Sampler (argikeeles ka sämpler; inglise keeles "sampler") on riistvaraline või tarkvaraline elektrooniline muusikainstrument, mille helitekitamise aluseks on sämplid ja/või sämplimine ning mis on lähedalt seotud (sämplipõhiste) süntesaatoritega (nii helitekitamine kui ka töötlemine on sarnased).
Selle asemel, et tekitada ise heli, kasutab sampler helitekitamise alusena mitmesuguseid salvestisi (mis võivad olla pillid, kõne, müra jne), helilõike, mis mängitakse maha vastavalt seatud parameetritele (helivältus, helikõrgus, filtreeritus, helivaljus jne).
Kuna sämpleid hoitakse tavaliselt muutmälus (RAM), on informatsioon pillile ja kasutajale kiiresti kättesaadav. Iga sämpel allub hulgale sünteesimise parameetritele, mis võimaldavad sämpleid igat pidi töödelda, mis oli mõeldamatu traditsioonilise digitaalse taasesituse ("digital audio playback") puhul. Samplerid jagunevad "phrase"-sampleriteks ja stuudiosampleriteks.
Suurem osa tänapäevaseid samplereid on polüfoonilised – nendega saab mängida rohkem kui ühte nooti korraga. Samuti võivad samplerid olla multitimbraalsed ehk nendega saab mängida mitut eri saundi korraga.
Samplerist on tänaseks saanud hiphopi, elektroonilise muusika ja avangardmuusika tähtsamaid instrumente.
Tänapäevaste samplerite eelkäijateks võib pidada Birotroni, Chamberlini, Orchestroni, Optigani ja mellotroni.
PJ Harvey

Polly Jean Harvey (sündinud 9. oktoobril 1969 Somersetis Yeovilis) on inglise laulja, muusik ja laulukirjutaja, endanimelise bändi PJ Harvey juht.
Harvey kasvas üles väikeses lambafarmis kivitahuja ja skulptori tütrena. Juba varajases eas tutvustasid vanemad talle bluusi, džässi ja "art-rock"’i.
Ta õppis üheksa aastat saksofoni, tegi teismelisena kaastööd Somerseti bändides Bologna, the Polekats, the Stoned Weaklings ja John Parishi bändis Automatic Dlamini, mängides saksofoni, kitarri ja lauldes tausta. 17-aastaselt lõpetas ta kooli ja hakkas ise lugusid kirjutama.
22-aastaselt, 1991. aasta jaanuaris pani neiu kokku esimese bändi PJ Harvey, kus ta laulis ja mängis kitarri koos Automatic Dlaminist tuttava bändikaaslase Rob Ellisega, kes mängis trumme, ja Ian Olliveriga, kes mängis basskitarri. Olliver vahetati kiiresti Steve Vaughani vastu välja. Triol ilmus 1992. aastal esimene album "Dry". Pärast 1993. aastal ilmunud albumit "Rid of Me" lahkusid Ellis ja Vaughan bändist ning Harvey jätkas sooloartistina.
Bändi algusaegadel lõpetas Harvey kursuse Yeovili kunstikolledžis ja kandideeris skulptuuri erialale Londonis Saint Martini kunsti- ja disainikolledžis ("Central Saint Martins College of Art &amp; Design").
Lisaks muusikukarjäärile on ta mänginud Hal Hartley filmis "Elu raamat" (1998) Maarja Magdaleenal põhinevat nüüdisaegset tegelaskuju ning ilmus põgusalt episoodis, lauldes "Jänkutüdrukut" Sarah Milesi lavastatud lühifilmis "Jänkutüdruku lugu". Samuti on ta ennast teostanud skulptorina. Tema töid on olnud näitustel Lamonti galeriis ja Bridporti kunstikeskuses.
Harvey on saanud 2001. ja 2011. aastal Mercury muusikaauhinna, 2012. aastal Ivor Novello auhinna parima albumi eest, kaheksa BRIT auhinna nominatsiooni, seitse Grammy nominatsiooni ja veel kaks Mercury muusikaauhinna nominatsiooni.
Ajakiri Rolling Stone nimetas 1992. aastal ta parimaks uueks artistiks, parimaks lauljaks-laulukirjutajaks ja 1995. aasta artistiks (Artist of the Year) ning valis tema kaks albumit oma 500 läbi aegade parima albumi hulka. Ajakirja Q 2000. aasta küsitluses hinnati Harvey parimaks naisrokkariks.
Veijo Murtomäki

Veijo Tapio Murtomäki (sündinud 26. juulil 1954) on soome muusikateadlane ja muusikakriitik.
Publikatsioonid.
Veijo Murtomäki publikatsioonide hulka kuuluvad väitekiri "Sinfoninen ykseys. Muotoajattelun kehitys Sibeliuksen sinfonioissa" (1990), monograafia "Skemaattisesta muoto-opista dynaamiseen muotoajatteluun" (1993) ning raamat "Jean Sibelius ja isänmaa" (2007). Toimetanud muusikateadulike konverentside "Sibelius Forum" (1998) ja "Sibelius Forum II" (2003) kogumikud ning antoloogia "Sibelius Studies" (Cambridge, 2001). Lisaks on ta kirjutanud muusikaajakirjades ligi sada mahukamat artiklit klassikalis-romantilisest muusikast, soome muusikast üldiselt ja konkreetselt Jean Sibeliuse muusikast ning alates aastat 1984 umbes 2000 muusikakriitika artiklit ajalehele Helsingin Sanomat.
Pala (muusika)

Pala ehk muusikapala on muusikas tavaliselt lihtvormis väiksemamõõduline heliteos.
Heino Eller on kirjutanud tsükli "Viis pala keelpilliorkestrile".
Columbretese saared

Columbretese saared (hispaania "islas Columbretes") on väike rühm asustamata saari Vahemeres Valencia lahes, Valenciast 60 km lõunas.
Saared koosnevad neljast suuremast saarest (Illa Grossa ehk Columbrete Grande), La Ferrera, La Foradada ning Carallot), mis on kõik vulkaanilise päritoluga. Nende kogupindala on 19 hektarit. 
Saared on rahvuspargina looduskaitse all.
Venus Doom

"Venus Doom" on ansambli HIM kuues stuudioalbum. 
See ilmus 2007. aastal (14. septembril Soomes, Rootsis, Saksamaal ja Iirimaal, 15. septembril Puerto Ricos, 17. septembril mujal maailmas, 18. septembril USA-s ja Kanadas). Albumi materjal salvestati 2006. aasta juunist 2007. aasta märtsini.
Albumi pikkus on 48 minutit ja 12 sekundit. Albumil on nii HIM-i kõige lühem ("Song or Suicide" 1:10) kui kõige pikem lugu ("Sleepwalking Past Hope" 10:03).
Uneasy Listening Vol. 2

"Uneasy Listening Vol. 2" on ansambli HIM kogumikalbum aastast 2007.
Uneasy Listening Vol. 1

Uneasy Listening Vol. 1 on ansambli HIM kogumikalbum aastast 2006.
Dark Light

"Dark Light" on ansambli HIM album. See ilmus 2005. aastal.
Miss Marple

Miss Marple (Jane Marple) on tegelaskuju Agatha Christie kriminaalromaanides ja juttudes ning nende põhjal tehtud ekraniseeringutes. Miss Marple on isehakanud detektiiv, kes kõrgest vanusest hoolimata on ülimalt tähelepanelik ja terase taibuga.
Esimest korda tegutses miss Marple'i tegelaskuju krimijutus "Teisipäevaklubi", mis ilmus 1927. aasta detsembris ajakirjas The Royal Magazine.
Miss Marple esineb 13 Agatha Christie romaanis. Neist esimene on 1930. aastal ilmunud "Mõrv kiriklas".
Miss Marple teatris ja filmis.
Miss Marple'it on kehastatud nii filmides ja seriaalides kui ka teatrilavastustes ja kuuldemängudes. Eesti televaatajani on jõudnud mitu ekraniseeringut, millest kaalukamad on olnud Suurbritannia seriaalid:
Ita Ever miss Marple'i osatäitjana.
Eesti Televisioonis 1990. aastal esilinastunud kuueosalises telesarjas "Miss Marple'i lood" (režissöör Toomas Kirss) mängis nimiosa Ita Ever.
Ita Ever on miss Marple'it mänginud ka Mosfilmi mängufilmis "Musträstaste saladus" (1983, režissöör Vadim Derbenjev) ja hiljem teatrilavastuses "Mäng peeglitega" (2005, lavastaja Roman Baskin, MTÜ Kell Kümme).
Hercule Poirot

Hercule Poirot ([erk'ül puar'oo; prantsuskeelne hääldus [ɛʀk'yl pwaʀ'o]) on belglasest detektiiv Agatha Christie kriminaalromaanides. Ta tegutseb kokku 33 romaanis ja 54 novellis.
Esimese mõrvaloo lahendab ta Christie esimeses romaanis "Saladuslik juhtum Stylesis" (1920) ning viimase aasta enne autori surma ilmunud romaanis "Eesriie" (1975).
Hercule Poirot on ainuke väljamõeldud tegelane, kelle surma puhul on ilmunud järelehüüe New York Timesis.
Ülevaade.
Mõjutused.
Hercule Poirot' nimi on tuletatud kahest omaaegsest kirjanduslikust tegelasest: Marie Belloc Lowndesi väljamõeldud detektiivist Hercule Popeau'st ja Frank Howel Evansi Monsieur Poiret'st, kes oli Londonis pensionipõlve pidav Belgia politseikomissar.
Poirot' tegelaskuju loomisel mõjutasid autorit kõige ilmsemalt Arthur Conan Doyle'i raamatud. Oma autobiograafias tunnistab Christie: "Ma kirjutasin endiselt Sherlock Holmesi stiilis – ekstsentriline detektiiv, rumalavõitu abiline ning Lestrade'i-tüüpi Scotland Yardi detektiiv inspektor Japp." Sherlock Holmes omakorda põhines Edgar Allan Poe loodud prantsuse detektiivil (C. Auguste Dupin).
Pole ka juhus, et Poirot oli belglane – Christie kirjutas "Saladusliku juhtumi Stylesis" esimese maailmasõja ajal, kui Saksamaa oli Belgia okupeerinud ning Suurbritannias peeti belglaste suhtes kaastunde näitamist patriootlikuks. Pealegi aitas see põhjendada, miks peaks geniaalne välismaa detektiiv lahendama mõistatusi Inglismaal.
Välimus.
Romaanides esitatud kirjelduste järgi oli Poirot lühikest kasvu, munakujulise pea ja suurte mustade vuntsidega. Ta pidas väga lugu korrast ja puhtusest – romaanis "Saladuslik juhtum Stylesis" arvab Poirot' sõber kapten Hastings, et tolmukübe riietel oleks põhjustanud Poirot'le rohkem kannatusi kui kuulihaav.
Teised korduvad tegelased.
Kapten Hastings.
Kapten Hastings kohtus Poirot'ga juba Belgias. Neist said eluaegsed sõbrad ja partnerid. Hastings abiellus romaanis "Mõrv golfiväljakul" kohatud lauljanna Dulcie Duveeniga, hiljem on tal kaks tütart ja kaks poega.
Ariadne Oliver.
Humoorikas kriminaalromaanikirjanik Ariadne Oliver on Christie enesekarikatuur. Esimest korda ilmus ta romaanis "Kaardid lauale".
Miss Lemon.
Miss Felicity Lemon on Poirot' sekretär, kes oli Poirot sõnul "uskumatult inetu ja kohutavalt võimekas". Millal ta Poirot' teenistusse astus, pole teada.
Peainspektor Japp.
Japp on Scotland Yardi inspektor, kes kohtus Poirot'ga samuti juba Belgias. Mitmes romaanis aitab Poirot tal juhtumeid lahendada, jättes sageli kogu au Jappile – vastutasuks pakub Japp talle lahendamiseks uusi põnevaid kuritegusid.
Välislingid.
Rivendell

Rivendell ehk Kaljulõhe on paik J. R. R. Tolkieni loomingus.
Kaljulõhe rajasid Teise ajastu 1697. aastal Imladrise varjatud orgu Elrond ja ellujäänud Eregioni haldjad.
Seal asus Elrondi varjatud koda, mida peeti Viimaseks Lahkeks Majaks Merest Ida Pool. See oli koda, kus leidus tarkust, õpetust ja varjupaika kõigile haldjatele ja headele inimestele.
Kaljulõhes leidis pelgupaiga Bilbo Paunaste ja hiljem ka Sõrmuse Vennaskond. Koda kaitsesid haldjaloitsud, kes võisid panna mõlemad jõed mäslema ja vaenlast tagasi peletama. Kaljulõhe elas üle kõik Teise ja Kolmanda Ajastu sõjad.
Pärast Sõrmuse Sõda lahkus Elrond Surematutele maadele, kuid Elohir, Elladan ja Celeborn jäid sinna kuni Neljanda Ajastu hetkeni, mil lahkus Keskmaalt viimane haldjalaev.
T-34M

T-34M, tehasetähisega A-43 on Nõukogude Liidus 1941. aastal projekteeritud keskmine tank.
1941. aasta jaanuaris hakati tanki T-34 põhjalikult moderniseerima, kuid tegelikult algasid tööd täiesti uue tanki T-34M kallal, mis sai tehasetähiseks A-43. Mõne allika väitel algasid projekteerimistööd juba 1940. aasta oktoobris-novembris, kuid arvatavasti oli siis tegu torsioonvedrustusega tankiga T-34T. Tankile otsustati valmistada uus 12 silindri ja 600 hobujõuga diiselmootor V5, mille silindrid oleks paigutatud V-kujuliselt 90-kraadise nurga alla. Uut käigukasti ehitama ei hakatud, kuid olemasolevale lisati käiguaeglusti, mis lubas edasisõidul kasutada 4 käigu asemel 8 ja tagurpidi 1 asemel 2 käiku. Tankile valmistati ka uus torsioonvedrustusega veermik (sarnane tankide KV, T-40 ja T-50 omaga). Kütusepaagid olid planeeritud 140 liitri kütuse tarbeks. Tankile oli ette nähtud kolmekohaline torn komandöritorni ja kahe ümmarguse luugiga, mis esialgu oli plaanitud tankile A-41. Raadiosaatja paigutamisega korpusse plaaniti suurendada laskemoona varu 77 mürsult 100 mürsuni ja kuulipilduja senise 46 ketta asemel 72 kettani. Masina pearelvaks pidi saama tankikahur F-34. Planeeritult pidi uus masin olema 987 kg kergem kui senine T-34, kuid mõõtmetelt veidi suurem, samas otsustati siiski vähendada roomikute laius 450 millimeetrile. 
Mais 1941 valmisid Mariupoli tehases esimesed 5 torni. 17. aprilliks 1941 valmis Harkovi tehases kolm soomuskorpust ja kuu lõpuks veermik. Tundus, et kohe valmib esimene katsemasin, kuid takistuseks sai V5-mootor ja käigukast. Pärast tehase nr 183 evakueerimist Nižni Tagili oli seal viis komplekteeritud torni koos relvastusega ja kaks korpust koos vedrustusega, kuid ilma rataste, mootori ja transmissioonita. Töid tanki T-34M kallal enam ei jätkatud.
Raudlinn

Raudlinn ehk Isengard ehk Angrenost on J. R. R. Tolkieni "Sõrmuste isandas" ja teistes teostes strateegiliselt oluline kindlus Udumägede lõunaotsas Rauajõe lätete juures, sealt sai kontrollida Rohani lõhet. Just lõhe kaudu kulges peamine põhja-lõunasuunaline tee Udumägede ja Valgete mägede vahel.
Raudlinna kindluse rajas Gondor Kolmanda Ajastu algul. Selle peamine kaitseliin oli looduslikust kivist tehtud müür, kuid millele rajati omakorda uusi kindlustusi ja väravaid. Kindluse keskel seisis Raudlinna torn, mis oli rajatud neljast purunematu musta kivi sambast. Torni kutsuti Orthanciks, selle kõrgus oli üle 500 jala (150 m).
Kolmandal Ajastul Gondori võim vähenes ja Raudlinn jäeti maha. 2700. aasta paiku hõivasid selle nõgilased, kuid 2759. aastal ajasid rohirrimid nad sealt välja. Samal ajal andis Gondori Kojaülem võtmed võlur Sarumani kätte, kes 2963. aastal hakkas looma armeed, mis koosnes nõgilastest, orkidest, uruk-haidest ja vargidest (huntidest). See armee hävitati täielikult Sarvelinna Lahingus. Vähesed ellujäänud hukkusid siis, kui Fangorni endid lasid paisutatud Raudjõel sinna peale voolata. Pärast Sõrmuste sõda kiskusid endid maha ka viimased Raudlinna müürid ja istutasid nende kohale puid. Seda kohta hakati nimetama Orthanci puistuks.
Sümbolid.
Isengardi orkid kandsid oma kilpidel valget kätt mustal taustal ning kiivritel S-ruuni (), mis tähistas Sarumani. Isengardi väravate juures seisis mustal sambal kivisse lõigatud ja värvitud valge käsi.
Kate Bush

Catherine Bush (sündinud 30. juuli 1958 Inglismaal Kentis Bexleyheathis) on inglise laulja, helilooja, muusik, laulusõnade autor ja muusikaprodutsent. Tema esinejanimi on Kate Bush.
Tema eklektiline muusikavalik ja omapärane laulmisstiil on teinud temast ühe inglise edukama solisti viimase 30 aasta jooksul.
Kate'i isa Robert Bush oli inglasest arst ja klaverimängija, ema Hannah (sündinud Daly) oli iirlasest rahvatantsija. Ta kasvas üles oma vanemate talus Kentis East Wickhamis, mis tänapäeval jääb Londoni idaossa. Tal oli kaks vanemat venda John ja Paddy. John oli karateka ja ka Kate õppis karatet. Sellest oli tal hiljem kasu, sest võimaldas luua huvitavaid lavalisi liikumisi. Paddy töötab muusikainstrumentide tegijana ja mängib peaaegu kõiki pille. Ta on kaasa teinud kõigil Kate Bushi albumitel.
Pere oli musikaalne ja Kate pandi 11-aastaselt klaverit õppima. Ta õppis ka viiulit ja mängis kodu lähedal asuvas kõrtsis orelit. Varsti hakkas ta ka oma meloodiaid kirjutama ja lõpuks neile sõnugi lisama.
Perekond valmistas demolindi, millel oli umbes 50 Kate'i omaloodud pala. Ükski plaadifirma ei tahtnud Bushiga lepingut sõlmida. Kuid siis saatis nende peretuttav Ricky Hopper oma tuttavale David Gilmourile ansamblist Pink Floyd selle demo ja Gilmourile avaldas see muljet. Gilmour aitas 16-aastasel Kate'il valmistada professionaalsema demolindi, mida oleks parem plaadifirmadele müüa. Ta saatis selle EMI tegevdirektorile Terry Slaterile, kes oli sõlminud lepingu ka Sex Pistolsiga. Ka Pink Floydil oli EMI-ga leping. Slater oli vaimustuses ja sõlmis Bushiga lepingu.
Bush debüteeris Briti edetabelis 19-aastaselt 1978. aastal neli nädalat esikohal looga "Wuthering Heights", olles esimene omakirjutatud looga esikoha saavutanud naine. 
1979. aastal käis ta oma ainsal turneel. 1980. aastal ilmus album "Never for Ever", mis tegi temast esimese esikohal oleva naissolisti Briti albumite edetabelis.
1987 sai ta Briti muusikaauhinna, olles parim briti naissolist. Tal on ilmunud kaheksa autorialbumit, millest kolm on olnud inglise muusikaedetabelite tipus, ning olnud Suurbritannia TOP 10-s singlitega "Running Up That Hill", "King of the Mountain", "Babooshka", "The Man with the Child in His Eyes" ja "Don't Give Up" (koostöö Peter Gabrieliga).
Kate Bush on kolm korda olnud Grammy nominent: 1988. aastal parima kontseptsiooniga muuvi kategoorias ("The Whole Story"), 1991. aastal alternatiivmuusika esituse kategoorias ("The Sensual World") ja 1996. aastal pika muuvi kategoorias ("The Line, the Cross &amp; the Curve").
2002. aastal sai ta Ivor Novello auhinna väljapaistva panuse eest briti muusikasse. 
Pärast 12 aasta pikkust albumipausi ilmus tal 2005. aastal album "Aerial", mis sai Briti muusikaauhinna parima albumi kategoorias ja Bush pälvis ka esitajana järjekordse parima naissolisti auhinna.
Marko Mäetamm

Marko Mäetamm (sündinud 13. detsembril 1965 Viljandis) on eesti graafik, multimeediakunstnik.
Õppis EKAs graafika erialal ja trükitehnoloogiaid Swedish Royal Art High Schoolis.
Mäetamm on teinud isikunäitusi, osalenud grupinäitustel mitmel pool maailmas. Välja andnud 2 raamatut, üks pseudonüümi (mida nad Kaido Olega jagavad) John Smith all.
Osales Veneetsia biennaalil koos Kaido Olega.
Marko Mäetamm oli kuni 2010. aastani EKA vabade kunstide teaduskonna dekaan.
Isiklikku.
Mäetammel on kaks poega ja üks tütar.
Lesotho vapp

Lesotho vapp on Lesotho Kuningriigi riigivapp. 
Vapp on kasutusel alates riigi iseseisvumisest 4. oktoobril 1966. 2006. aasta oktoobris muudeti mõne vapielemendi värvi (kilp, relvad ja lint olid enne kuldkollased, krokodill pruun jms).
Kaks hobust toetavad sotho sõjameeste kilbi kujulist vapikilpi, millel kujutatakse sotho kuningadünastia sümbolit krokodilli. Kilbi taga on sothode traditsioonilised relvad oda ja sõjanui. Vapi allservas on lint sothokeelse rahvusliku deviisiga "Khotso, pula, nala" ("Rahu, vihm, heaolu").
Kalle Palander

Kalle Markus Palander (sündinud 2. mail 1977 Tornios) on Soome endine mäesuusataja.
Kalle Palander on Soome edukaim meesmäesuusataja. 1999. aastal tuli ta üllatuslikult maailmameistriks slaalomis. Hooajal 2002–2003 võitis ta slaalomi maailma karika. Aastatel 2003–2007 võitis Palander kokku kümme slaalomi ja neli suurslaalomi maailma karikasarja etappi.
Ta on Ida-Virumaal asuva Ontika mõisakompleksi omanik.
Saavutused.
Maailma karikasarjas.
Maailma karikasarja etapivõidud.
Kalle Palander osales kokku 180 MK-etapil ja jõudis poodiumile 30 korral, millest 14 korda kõige kõrgemale astmele.
Oliver Stone

William Oliver Stone (sündinud 15. septembril 1946 New Yorgis) on USA filmilavastaja ja stsenarist. Stone on võitnud kolm Oscarit. 
Tema filmid on tuntud psühholoogilise sügavuse ja ühiskonnakriitilise tooni poolest. Korduvalt on Stone puudutanud oma filmides Vietnami sõja (mille veteran ta ise on) teemat.
Võrdhaarne kolmnurk

Võrdhaarne kolmnurk on kolmnurk, mille kaks külge on võrdse pikkusega. 
Kahte võrdset külge nimetatakse haaradeks ja kolmandat aluseks. Võrdsete külgede vahelist nurka nimetatakse tipunurgaks ning haara ja aluste vahelisi nurkasid nimetatakse alusnurkadeks. Mõlemad alusnurgad on võrdsed.
Võrdhaarse kolmnurga pindala.
Võrdhaarse kolmnurga pindala saab lisaks üldistele kolmnurga pindala leidmise valemitele ka erivalemi abil:
formula_1
kus a on haara ja b aluse pikkus.
Võrdkülgne kolmnurk

Võrdkülgne kolmnurk ehk korrapärane kolmnurk on kolmnurk, mille kõik küljed on võrdse pikkusega. 
Omadused.
Võrdkülgne kolmnurk on korrapärane hulknurk ja seega ka võrdnurkne hulknurk: selle kõik nurgad on võrdse suurusega 60° = π/3. 
Nagu igasse korrapärasesse hulknurka, nii ka võrdkülgsesse kolmnurka joonistatud siseringjoone raadius (joonisel r) võrdub apoteemiga. 
 formula_1
 formula_2 
 formula_3
 formula_4
 formula_5
 formula_6 
 formula_7 
Võrdkülgse kolmnurga sise- ja ümberringjoone keskpunkt ühtivad. Teiste kolmnurkade puhul see nii ei ole.
Pindala.
Võrdkülgse kolmnurga pindala on
formula_8
kus "a" on külje pikkus. 
Pindala saab avaldada ka kolmnurga kõrguse (h) kaudu,
formula_9
"h" on kolmnurga kõrgus.
Kuldtähe medal

Kuldtähe medal (vene keeles "медаль «Золотая Звезда»") on Nõukogude Liidu kangelase aunimetusega kaasas käiv medal, mis asutati Nõukogude Liidu Ülemnõukogu Presiidiumi otsusega 1. augustil 1939. 
Ajalugu.
16. oktoobri 1939. aasta otsusega kinnitati medali kujundus.
Kuldtähe medal on viisnurk, mille keskmest väljub viis kaheküljelist 15 mm pikkust kiirt. Medal on valmistatud kullast. Medal ripub punase ordenilindiga plaatinast valmistatud lindiraami küljes, mille tagaküljel on neljakandiline mutterkinnitus riietele kinnitamiseks. Medalit kantakse vasakul pool rinnal teiste ordenite ja medalite kohal.
Kuldtähe medali said isikud, linnad või kollektiivid, kellele oli antud Nõukogude Liidu kangelase, Kangelaslinna või Kangelaskollektiivi aunimetus. 
Teise maailmasõja ajal anti välja kokku üle 11 600 Kuldtähe medali, neist 11 said eestlased: Arnold Meri (1941), Endel Puusepp (1942), Arnold Pappel (1943), Joosep Laar (1943), Heinrich Hindreus (1943), August Allik (1944), Albert Repson (1944), Eduard Tähe (1944), Jakob Kunder (1945), Ludvig Kurist (1945), ainsa eestlannana Leen Kullman; neile lisaks sai selle medali eesti venelane Nikolai Matjašin (1944).
Paljud Nõukogude liidu kangelase aunimetusega tunnustatud kangelasteod, millega käis kaasas Kuldtähe medal, on hilisemal uurimisel osutunud kui mitte väljamõeldiseks, siis tugevasti liialdatuks. Pahatihti ei antud kangelase nimetust tegelikule sangarile, vaid selleks valiti samast väeosast keegi laitmatu poliitilise taustaga isik. See kehtib ka eestlastest kangelaste kohta.
Viimasena anti Nõukogude Liidu kangelase nimetus Leonid Solodkovile pikaajalise eksperimendi eest, mis imiteeris tööd 500 meetri sügavusel vee all. Tema sai ka 24. detsembril 1991 viimase Nõukogude Liidu Kuldtähe medali numbriga 11664.
Kuldtähe medali said ka 11 linna ja Bresti kindlus, millele anti kangelaslinna nimetus. Need oli Moskva, Peterburi (varem Leningrad), Volgograd (varem Stalingrad), Kiiev, Sevastopol, Odessa ja Bresti kindlus (8. mai 1965). 14. septembril 1973 said kangelaslinnaks Novorossiisk ja Kertš, 26. juunil 1974 Minsk, 7. detsembril 1976 Tula ning 6. mail 1985 Murmansk ja Smolensk.
6. mail 2008 andis Venemaa president Vladimir Putin üle veel viis Kuldtähe medalit linnadele: Voronežile, Lugale, Poljarnõile, Doni-äärsele Rostovile ja Tuapsele, mis said lahingukuulsuse linna aunimetuse.
Nõukogude Liidu kangelane

Nõukogude Liidu kangelane oli NSV Liidu kõrgeim aunimetus, mis kinnitati NLKP Keskkomitee otsusega 16. aprillil 1934. Aunimetuse statuut kinnitati 29. juulil 1936..
Statuudi järgi anti see aunimetus riikliku tähtsusega kangelasteo eest NSV Liidu Ülemnõukogu Presiidiumi otsusega.
Esimest korda nimetuse pälvinud isikut autasustati kuni 1. augustini 1939 Lenini ordeni ja NSV Liidu Ülemnõukogu Presiidiumi aukirjaga, hiljem Lenini ordeni, Kuldtähe medali ja Nõukogude Liidu kangelase tunnistuse ehk "väikese aukirjaga". Postuumselt kangelaseks nimetatu omastele väljastati ainult tunnistus, medaleid ei antud. 
Teise riikliku tähtsusega kangelasteo sooritamise eest anti teine Kuldtähe medal ja autasustati NSV Liidu Ülemnõukogu Presiidiumi erilise aukirjaga ehk "suure aukirjaga" ning kangelase kodukohta püstitati pronksbüst. 
Kolmanda riikliku tähtsusega kangelasteo sooritamise eest anti kolmas Kuldtähe medal ja autasustati NSV Liidu Ülemnõukogu Presiidiumi erilise aukirjaga ehk "suure aukirjaga" ning Moskvasse püstitati kangelase pronksbüst.. 
Esimestena said Nõukogude Liidu kangelaseks lendurid, kes päästsid 1934. aastal Põhja-Jäämeres hukkunud jäälõhkuja Tšeljuskin meeskonna. Suures Isamaasõjas sai Nõukogude Liidu kangelase aunimetuse 11 695 isikut, sealhulgas 14-aastane partisan Leonid Golikov ja 18-aastane Zoja Kosmodemjanskaja.
Eestlastest Nõukogude Liidu kangelased.
Eesti NSV kodanikest ja eestlastest on Nõukogude Liidu kangelaseks saanud: August Allik (1944), Ivan Bašmanov , Heinrich Hindreus (1943), Leen Kullman (1965), Jakob Kunder (1945), Ludvig Kurist (1945), Joosep Laar (1943), Nikolai Matjašin , Arnold Meri (1941), Arnold Pappel (1943), Endel Puusepp (1942), Albert Repson (1944), Eduard Tähe (1944) ja Aleksander Viljamson ning Sergei Mitt (1945).
Üldse said Nõukogude Liidu kangelase aunimetuse 12 861 isikut, lisaks 13 linna (Suures Isamaasõjas 11695 ja Afganistani sõjas 1166), neist 154 kaks korda (Suures Isamaasõjas 115), kolmele (Semjon Budjonnõi, Ivan Kožedub, Aleksandr Pokrõškin) kolm korda ja kahele (Georgi Žukov ja Leonid Brežnev) neli korda. Nõukogude Liidu kangelase nimetuse said 95 naist. Ära on võetud kangelase nimetus 73 juhul ja otsus on muudetud 13 juhul. Peaaegu iga neljas sai kangelase aunimetuse postuumselt.
Viimasena anti Nõukogude Liidu kangelase nimetus Leonid Solodkovile pikaajalise eksperimendi eest, mis imiteeris tööd 500 meetri sügavusel vee all.
Pärast Nõukogude Liidu lagunemist hakati Venemaal välja andma Venemaa kangelase aunimetust.
Keila–Haapsalu tee

Keila–Haapsalu tee (registrinumbriga 17) on üks Eesti tugimaanteedest. See saab alguse Tallinna–Paldiski tee 26. kilomeetril Keila linnas. Tee pikkus on 68,8 km, sh 2,8 km pikkune lõik Keila linnas (Luha tänav, Keskväljak, Haapsalu maantee). Tee lõpeb Ääsmäe–Haapsalu–Rohuküla tee 64. kilomeetril Saunja külas.
Sillad Keila–Haapsalu teel.
Sildade nimistu pärineb teeregistrist.
Asulad Keila–Haapsalu teel.
Keila linn, Kulna küla, Lehola küla, Nahkjala küla, Maeru küla, Vasalemma alevik, Veskiküla, Lemmaru küla, Rummu alevik, Kasepere küla, Padise küla, Laane küla, Määra küla, Audevälja küla, Metslõugu küla, Kuijõe küla, Seljaküla, Keedika küla, Jalukse küla, Auaste küla, Oru küla, Uugla küla, Linnamäe küla, Kärbla küla, Saunja küla.
Põhjapassaathoovus (Atlandi ookean)

Põhjapassaathoovus on hoovus Atlandi ookeanis. Hoovab läände üle ookeani Rohelisest neemest Väikeste Antillideni, kus hargneb Kariibi ja Antilli hoovuseks.
Abstraktsionism

Abstraktsionism ehk abstraktne kunst ehk nonfiguraalne kunst ehk esemetu kunst ehk absoluutne kunst on kunstisuund maalikunstis, skulptuuris ja graafikas. Seda iseloomustab värvide, joonte, punktide, pindade ja vormide abil maailma ja kõige sellega kaasneva (meeleolu, suhtumine, tunded) kujutamine. Abstraktsionismi puhul ei lähtuta reaalsetest objektidest.
Abstraktsionism kasvas välja mitmest 20. sajandi kunstivoolust. 
Esimeseks abstraktsionistlikuks tööks peetakse Vassili Kandinsky 1910. aastal tehtud akvarelli "Pealkirjata (Esimene abstraktne akvarell)".
1930. aastal korraldati Pariisis esimene abstraktsionistlike tööde näitus. Pärast seda hoogustus ka selle levik.
Abstraktsionismis arenes välja kaks põhisuunda: ekspressiivne abstraktsionism (Vassili Kandinsky, Paul Klee) ja konstruktiivne ehk geomeetriline abstraktsionism (Kazimir Malevitš, Piet Mondrian).
Abstraktsionismis kujunesid välja mitmed alavoolud, nagu lutšism (Mihhail Larionov, Natalia Gontšarova), tašism (Jackson Pollock), suprematism (Kazimir Malevitš, Lazar Lissitski, Leonhard Lapin), opkunst (Victor Vasarely).
Ääsmäe traktoritee

Ääsmäe traktoritee (registrinumbriga 11404) on kõrvalmaantee Saue vallas Ääsmäe liiklussõlmes. 
Tee pikkus on 0,8 km. 
Tee saab alguse Ääsmäe–Haapsalu–Rohuküla maantee teisel kilomeetril Pällu külas. Tee läbib Pällu, Tagametsa ja Ääsmäe küla. Tee lõpeb Ääsmäe–Hageri tee esimesel kilomeetril Ääsmäe külas. 
Tee ei ületa ühtegi silda, küll aga 3 truupi. 
Bussipeatusi teele ei jää. 
Teega ristub Ääsmäe–Kernu tee ning üks Ääsmäe liiklussõlme ühendusteedest.
Tee on asfaltkattega. Tee on klassita. Liiklussagedus teel on kuni 200 autot ööpäevas. Kiiruspiirangute ja teevalgustuse kohta andmed puuduvad.
John Wilkes Booth

John Wilkes Booth (10. mai 1838 Bel Air, Maryland – 26. aprill 1865 Port Royal, Virginia) oli Ameerika Ühendriikide näitleja, kes tappis president Abraham Lincolni. 
14. aprillil 1865 külastas Abraham Lincoln koos abikaasaga Washingtoni Fordi teatrit, kus etendus näitemäng "Meie Ameerika onupoeg" ("Our American Cousin"). Näidendi kolmanda vaatuse ajal tulistas näitleja John Wilkes Booth presidenti pähe, haavates teda surmavalt. Lincoln viidi teatri vastas asuvasse majja, kus ta arstide hoole all teadvusele tulemata 15. aprilli hommikul kell 7.22 suri. 
Booth põgenes ja jäi kadunuks. Ühe arvamuse kohaselt pääses Booth ning kasutas hiljem varjunime David E. George ning tegi aastal 1903 enesetapu, olles ise surmavalt haige.
Ribalaius

Ribalaius (inglise keeles "bandwidth") on signaalitöötluses sagedusvahemik signaali sagedusspektris, mille ulatus signaal pole nõrgenenud määratletud tasemest madalamale. Signaali nõrgenemist väljendatakse üldiselt detsibellides.
Nõrgenemise tasemeks alumisel ja ülemisel piirsagedusel valitakse sageli pool signaali võimsusest ehk ümmarguselt 3 dB (formula_1), millele vastab signaali pinge vähenemine tasemeni formula_2 maksimaalsest väärtusest.
Digitaalses andmetöötluses mõistetakse ribalaiuse all edastuskanali läbilaskevõimet ehk suurimat võimalikku või vajalikku andmeedastuskiirust kanalis, mõõtühik bitt sekundis (bit/s) või bait sekundis (B/s). Ribalaiusega iseloomustatakse ka suurimat andmehulka, mida süsteem võib ajaühikus töödelda (salvesada, edastada).
Näiteks telefonsides kasutatakse Rahvusvahelise Telekommunikatsiooni Liidu (International Telecommunication Union ehk ITU) soovituse kohaselt helisagedusvahemikku 300–3400 Hz, seega on ribalaius 3100 Hz. Digitaalne ribalaius on üldkasutatavas telefonivõrgus (PSTN) 64 kbit/s.
Keenia vapp

Keenia vapp on Keenia Vabariigi riigivapp. Vapp on kasutusel alates aastast 1963.
Masaide kilpi kujutaval lipuvärvides vapikilbil on kirvest hoidev kukk, kes sümboliseerib hõimudevaheliste vastuolude lepitamist. Kilpi hoidvad lõvid seisavad Keenia mäe jalamil; kilbi all maapinnal kasvavad kohvipuu, sisaliagaavi, tee-, maisi- ja ananassitaimed.
Vapikilbi all on lint suahiilikeelse rahvusliku deviisiga "Harambee" ("Töötame koos").
Lintsaag

Lintsaag on saepink, mille lõikeriist on kinnise kontuuriga saelint. Kitsas hammastatud teraslint on pingutatud ümber kahe (harvemini kolme) lindiratta. Levinumad on vertikaalsed lintsaepingid, mille alumine lindiratas on ühendatud jõuallikaga, kuid kasutatakse ka horisontaalseid pinke. Saelint jookseb juhikute vahel ning sellest on paljastatud üksnes otseselt saagimiseks vajalik osa.
Et saelint on kitsas, saab lintsaega saagida ka mööda kõverat kontuuri. Saetee on 2...5 korda kitsam kui ketassaagimise puhul, seega läheb vähem materjali kaduma. Ka võimaldab lintsaag tavaliselt saagida paksemat materjali (keskmiselt 150…300 mm) kui ketassaag. Et saelint on õhuke ja paindlik, on selle külgjäikus enamasti väike, mistõttu ei ole ka lõikepind sama kvaliteetne kui ketassaagimise puhul. Saetava materjali laiust piirab lintsae konstruktsioon; laiemate toorikute saagimiseks kasutatakse kolme lindirattaga pinki.
Lintsae töölaud on sageli kallutatav.
Lintsaage kasutatakse nii palkide (palgilõhestuslintsaed; lindiratta läbimõõt 1500...2500 mm) ja prusside (jaotuslintsaed; lindiratta läbimõõt 1000...1500 mm) lahtisaagimiseks kui ka toorikute sirg- või kõverjooneliseks lõikamiseks (tislerilintsaed; lindiratta läbimõõt 800...1000 mm). Palgi- ja prussisaagide puhul kasutatakse valts-, vanker- või konveieretteannet, tislerisaagide puhul toimub etteanne käsitsi. Lintsaagi kasutatakse ka metallisaagimisel, tavaliselt tükeldamiseks.
Saetee

Saetee on saagimisel saehammaste moodustatud pilu materjalis.
Saetee laiuse määrab sae paksus ja selle hammaste väljaulatuvus sae tasapinnast. Saetee laius on sõltuvalt sae tüübist saelehe paksusest tavaliselt 1,3...2,2 korda suurem.
Saetee laiusest sõltuvad materjalikaod saagimisel. Kõige laiem saetee on tavaliselt ketassaagimise ja kõige kitsam lintsaagimise puhul.
Nigeri vapp

Nigeri vapp on Nigeri Vabariigi riigivapp. Vapp on kasutusel alates 1962. aastast.
Nigeri lipuvärvides vapi rohelisel kilbil on päike, seebu pea, oda, ristatud tuareegi mõõgad ja kolm hirsitaime. Kilbi all on lint riigi prantsuskeelse nimega.
Kilpi ümbritsevad neli Nigeri lippu.