Korruptsioon Venemaal

Korruptsiooni peetakse Venemaal oluliseks probleemiks, mis mõjutab erinevaid eluvaldkondi, sealhulgas majandust, äri, avalikku teenistust, õiguskaitset, tervishoidu, haridust ja sõjaväge. Korruptsioon on tugevalt juurdunud Venemaa ajaloolises mudelis ja selle põhjuseks on üldine õigusriigi nõrkus riigis. Transparency International teatas 2022. aastal, et korruptsioon on Venemaal endeemiline ja andis sellele oma 2021. aasta korruptsioonitajumise indeksis Euroopa riikide madalaima punktisumma. Vladimir Putini režiimi ajal on seda iseloomustatud kui kleptokraatiat, oligarhiat, ja plutokraatiat; tema soosikute eelistamise majandussüsteemi tõttu.
Korruptsiooni ulatus Venemaal.
Luure Keskagentuuri (CIA) töötaja, USA Moskva saatkonna juhi Richard Palmeri sõnul jõudis 1990. aastate alguses Nõukogude Liidu lagunemise ja Venemaa esiletõusuga kokku miljardite dollarite väärtuses raha Nõukogude riigikassast erakontodele kogu Euroopas ja USA-s. Seda tegid terve nõukogude koorekihi liikmed üle kogu riigi, kasutades KGB kogutud teadmisi Lääne pangandussüsteemist. Palmer illustreeris selle ulatust sõnadega "nagu oleks enamik Ameerika Ühendriikide Kongressi liikmeid, samuti justiits- ja rahandusministeeriumide esindajaid ning FBI, CIA, DIA, IRSi, marssaliteenistuse, piirivalve agentuurid; osariigi ja kohalikud politseiametnikud; Föderaalreservi Pank; Ülemkohtu kohtunikud tegelenud massilise korruptsiooniga.
2022. aasta korruptsioonitajumise indeks hindas 180 riigi avalikku sektorit skaalal 0 ("väga korrumpeerunud") kuni 100 ("väga puhas") ja reastas need riigid punktide järgi. Esikohal oleva riigi avalikku sektorit peetakse kõige ausamaks. Venemaa oli 28. punktiga 137. kohal. Võrdluseks: ülemaailmsete tulemustega oli parim tulemus 90 (esimesel kohal), keskmine tulemus 43 ja halvim 12 (180). Ida-Euroopa ja Kesk-Aasia riikide kõrgeim punktisumma oli samal ajal 56, keskmine skoor 35 ja madalaim skoor 19.
Altkäemaksude keskmine suurus tõusis Dmitri Medvedevi presidendiks oleku ajal. Venemaa siseministeeriumi majanduskuritegude vastu võitlemise osakonna andmetel ulatus keskmine altkäemaksu 2008. aastal 9000 rublani; 2009. aastal oli see 23 000 rubla; 2010. aastal 61 000 rubla; ja 2011. aastal 236 000 rubla, mis teeb 2011. aasta keskmisest altkäemaksust 26 korda suuremaks kui 2008. aasta keskmisest altkäemaksust, mis on mitu korda suurem kui sama perioodi inflatsioonimäär.
Vladimir Putini teise presidendiaja alguses langes Venemaa positsioon korruptsioonitajumise indeksis 90. kohalt 2004. aastal 126. kohale aastal 2005 ehk 36 koha võrra.
Kremli personaliülema Sergei Ivanovi sõnul on Venemaal kõige korrumpeerunumad valdkonnad tervishoid, haridus, majutus ja kommunaalteenused. Samas ajakirja "RBC" sõltumatud eksperdid Venemaa kõige korrumpeerunumaks valdkonnaks õiguskaitseorganeid (sh Riiklikku Liiklusohutusinspektsiooni), millele järgnevad tervishoid, haridus, eluaseme- ja kommunaalteenused ning sotsiaalkindlustus. Valitsuse tasandil on aga viis peamist korruptsioonivaldkonda riigihanked ja -ostud; lubade ja tõendite väljastamine; õiguskaitseasutused; maajaotus ja maasuhted; ehitus.
Hinnangud korruptsiooni maksumuse kohta Venemaal on erinevad. Rosstati ametliku valitsuse statistika järgi hõivas "varimajandus" 2011. aastal vaid 15% Venemaa SKT-st ning see hõlmas ka "ümbrikupalkasid" (maksude vältimiseks) ja muud liiki maksudest hoidumist. Rosstati hinnangul ulatus korruptsioon 2011. aastal vaid 3,5 kuni 7%ni SKTst. Teisalt väidavad mõned sõltumatud eksperdid, et korruptsioon neelab koguni 25% Venemaa SKTst. Toimunud on nihe altkäemaksu põhifookuses: kui varem võtsid ametnikud altkäemaksu selleks, et õigusrikkumiste ees silmad kinni pigistada, siis nüüd võtavad nad neid lihtsalt oma tööülesannete täitmiseks. Paljud eksperdid tunnistavad, et viimastel aastatel on korruptsioon Venemaal muutunud äriks. 1990. aastatel pidid ärimehed maksma erinevatele kuritegelikele rühmitustele " "krõsha" " (sõna otseses mõttes "katuse" ehk kaitse) pakkumise eest. Tänapäeval täidavad seda "kaitsefunktsiooni" ametnikud. Korrumpeerunud hierarhiad iseloomustavad erinevaid majandussektoreid, sealhulgas haridusvaldkonda.
Lõpuks maksab selle korruptsiooni eest Vene elanikkond. Näiteks mõned eksperdid usuvad, et eluaseme-, vee-, gaasi- ja elektritariifide kiire tõus, mis ületab oluliselt inflatsioonimäära, on kõrgeima taseme korruptsiooni otsene tagajärg. Viimastel aastatel on reaktsioon korruptsioonile muutunud: alates Putini teisest ametiajast on väga vähesed korruptsioonijuhtumid tekitanud avalikku pahameelt. Putini süsteem on tähelepanuväärne avaliku teenistuse ja ettevõtluse üldlevinud ja avatud liitmise ning sugulaste, sõprade ja tuttavate ärakasutamise poolest eelarvekuludest kasu saamiseks ja riigivara ülevõtmiseks. Ettevõtete, vara ja maa röövimine on tavaline. Tulemuseks on olnud korruptsiooni normaliseerimine.
Mõned õpetlased väidavad, et autoritaarse režiimi ja riigikorporatiivsel majandusel põhineva hierarhilise ühiskonna kehtestamine Venemaal, kus korruptiivsete tegude levik on üks hädavajalikke mehhanisme kogu võimusüsteemi ülalpidamiseks, on põhimõtteliseks takistuseks tõhusa kriminaalpoliitika elluviimisel korruptsioonivastases võitluses.
2022. aasta sügisel Euroopa Parlamendis Venemaa terrorismi toetavaks riigiks tunnistamise resolutsioonis mainitakse eraldi ka Venemaa korruptsiooni riigi kõrgemal tasemel.
Korruptsioonivastased jõupingutused.
Korruptsioonivastane kampaania tänapäeva Venemaal algas 4. aprillil 1992, kui president Boriss Jeltsin andis välja dekreedi "Võitlus korruptsiooniga avalikus teenistuses". See dokument keelas ametnikel ettevõtlusega tegelemise. Lisaks nõuti riigiteenistujatelt oma sissetulekute, isikliku vara ja kinnisvara, pangahoiuste ja väärtpaberite ning rahaliste kohustuste deklareerimist. Venemaa võttis 2008. aastal vastu esimese korruptsioonivastaste seaduste paketi. Korruptsioon on tunnistatud üheks Venemaa tõsisemaks probleemiks. Kampaania kesksed dokumendid on riiklik korruptsioonivastane plaan, mille Medvedev tutvustas 2009. aastal, ja riiklik korruptsioonivastane strateegia, mida tutvustati 2010. aastal. Kampaania keskseks organiks on 2008. aastal loodud korruptsioonivastane nõukogu.
Korruptsioonivastane sihtasutus.
Korruptsioonivastane Sihtasutus on Moskvas asuv mittetulundusühing, mille asutas 2011. aastal aktivist ja poliitik Aleksei Navalnõi. Selle põhieesmärk on uurida ja paljastada Venemaa kõrgete riigiametnike korruptsioonijuhtumeid. See valitsusväline organisatsioon on kogu oma eksisteerimise jooksul läbi viinud mitmeid uurimisi ja esitanud erinevaid aruandeid kõrgetasemeliste ametnike seotuse kohta korruptsiooniga. Kriminaalõigussüsteem on need materjalid aga tähelepanuta jätnud ja neid on arvesse võetud ainult selle organisatsiooni diskrediteerimiseks. 2019. aastal nimetas Venemaa kohus korruptsioonivastase fondi välisagendiks. 2021. aastal algatati kohtuprotsess organisatsiooni äärmuslikuks tunnistamiseks ja selle likvideerimiseks.
Uuringud.
Transparency Internationali Venemaa 2012. aasta aruanne näitab mitmesuguseid tegevusi, mis annavad kodanikele võimaluse jälgida korruptsiooni. See tegi koostööd noorte inimõiguste liikumisega 20 linnas korraldatud ulatusliku kampaania raames, mille eesmärk oli kontrollida politseinike identifitseerimismärke. See on ennetav harjutus pisikorruptsiooni peatamiseks. Kui ametnik on tuvastatav, küsib ta väiksema tõenäosusega altkäemaksu. Transparency International Russia jälgib ka üliõpilaste abiga Venemaa riigiametnike tuluaruandeid ja avaldab tulemused ning jälgis 600 miljoni rubla (19 miljoni USA dollari) suuruse avaliku sektori vahendite suunamist sotsiaalse suunitlusega valitsusvälistele organisatsioonidele ning tuvastas mitmeid huvide konflikti juhtumeid.
Agentuur Novosti teatas 9. detsembril 2014, et riikliku korruptsioonivastase komitee juht Kirill Kabanov tunnistas eetris, et kolmandik Venemaa ametnikest on korrumpeerunud. Alates 2015. aastast süüdistatakse Venemaa ametnikke perioodiliselt kulutustes luksusautodele, häärberitele või riietele, mille väärtus on oluliselt suurem nende deklareeritud sissetulekust.
2018. aasta uuring riigi korruptsiooni kohta Venemaal 1750.–1830. aastatel leidis, et "niipalju kui me oma dokumentide valimi põhjal võisime öelda, näib "rutiinse" korruptsiooni kaudu elanikkonnalt ammutatud ressursside maht olevat üllatavalt madal." Autorid kirjutavad: "iga suhtlemine riigiametnikega hõlmas ametnikele tasu maksmist ja sellised tasud, kuigi tehniliselt ebaseaduslikud, olid nii tavalised ja üldiselt aktsepteeritud, et need kanti raamatupidamisraamatusse koos muude tegevuskuludega. Teisest küljest olid need "rutiinsed" maksed tõesti üsna väikesed, eriti kui need jaotati elaniku kohta kogu kogukonna vahel. . . Tundub, et sellised tasud on oma olemuselt olnud suures osas tavapärased, osa traditsioonilisest kingituste tegemisest, austuse avaldamisest ja mitteametlike suhete hoidmisest ("meelehea"). Kuid isegi nii madal tase elaniku kohta oleks võimaldanud olulistel ringkonnaametnikel koguda märkimisväärseid summasid, vähemalt kolmekordistades nende palka."
Venemaa peaprokuratuur teatas, et 2017. aastal korruptsioonis süüdi mõistetud isikutest moodustas korrakaitsjate funktsionääride ja parlamendiliikmete arv (ligi 2200 isikut) üle 11%.
2022. aasta Transparency Internationali andmetel on Venemaa korruptsiooni poolest maailmas 180 riigi seas 137. kohal ja skoor on 28 (väga suur korruptsiooni tajumine), püsides ligikaudu samal tasemel riigi korruptsiooni jälgimise algusest 2012. aastal. Raporti kohaselt on riigivõim küll vastu võtnud korruptsioonivastaseid määruseid, kuid vastavad kodanikualgatusena loodud sõltumatud asutused suletakse pidevalt täitevvõimu poolt. Ka rahvusvahelisel tasandil võetud kohustustest reformida riigi seadusloomet loobuti pärast seda, kui Venemaa väljus korruptsioonivastasest kriminaalseaduse konventsioonist 2022. aastal. Läbipaistvuse vähenemisega kaasneb ka usaldamatuse suurenemine riigivõimu suhtes.
2023. aasta kevadel määratles Venemaa peaprokurör Transparency Internationali "soovimatuks organisatsiooniks", mille järel asutus sulges riigis alates 1999. töötanud esinduse.