tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Ya'akov Ne'eman

Ya'akov Ne'eman (heebrea keeles יעקב נאמן
16. september 1939 Tel Aviv – 1. jaanuar 2017 oli Iisraeli õigusteadlane, advokaat ja poliitik, erakonna Yisra'el Betenu liige. 
Ta oli 1971–1976 Ramat-Gani Bar-Ilani Ülikooli lepinguõiguse, konstitutsiooniõiguse, äriühinguõiguse ja maksuõiguse professor. 1976. aastal oli ta California Ülikooli, aastatel 1977–1979 Tel Avivi Ülikooli, 1989–1990 New University ja 1990–1994 Jeruusalemma Heebrea Ülikooli külalisprofessor. 1990. aastast oli ta Bar-Ilani Ülikooli kuratooriumi liige. 
1972. aastal asutas ta koos partneritega advokaadibüroo Herzog, Fox &amp; Ne'eman. Temast sai üks Iisraeli juhtivaid maksuadvokaate.
Ta oli korduvalt Iisraeli Panga nõukogu liige. Ta tegutses riigisisestes ja rahvusvahelistes maksu- ja finantsõiguse komiteedes. Aastatel 1979–1981 oli ta Iisrael Rahandusmnisteeriumi peadirektor, lennufirma EI AI direktor ja Maailmapanga keskkomitee liige. 
18. juunist 1996 kuni 9. juunini 1996 oli ta Binyamin Netanyahu esimese valitsuse justiitsminister ning seejärel kuni 18. detsembrini 1998 rahandusminister. Rahandusmnistrina juhtis ta ka Ne'emani komisjoni. 
31. märtsist 2009 kuni 18. märtsini 2013 oli ta uuesti justiitsminister. Oktoobris 2010 kiitis Knesset heaks tema seaduseelnõu, mille järgi mittejuudid peavad Iisraeli kodakondsuse saamisel andma lojaalsusvande Iisraelile kui demokraatlikule juudiriigile.
Ta ei olnud kunagi Knesseti liige.
Veismaņi mõis

Veismaņi mõis (saksa keeles "Weissenstein", läti keeles "Veismaņu muiža") oli rüütlimõis Liivimaal Võnnu kreisis Võnnu kihelkonnas. Tänapäeval asub Lätis Cēsise piirkonnas Vaive vallas Veismaņis.
Ajalugu.
Mõisa on esimest korda mainitud Tulmēni mõisa nime all, kui see läks kas aastal 1525 või 1526 Lodede suguvõsa valdusse. Aastal 1630 kuulus see Oxenstiernadele. Põhjasõja ajal liideti see Priekuļi mõisaga.
Aastal 1770 eraldas Katariina II sealsed maad Lode mõisa ("Lodenhof") nime all Otto Weissmann von Weissensteinile. Weissmann von Weissensteinide suguvõsa valdusse jäi mõis aastani 1830; nende järgi sai see ka oma uue nime. Aastal 1830 läks mõis Blanckenhagenite suguvõsa valdusse, jäädes nende omandusse kuni võõrandamiseni aastal 1920.
Mõisaansambel.
Veismaņi mõisakompleks on riikliku kaitse all olev muinsusmälestis. Kaitse all on park, tall, tõllakuur, laut, endisest teenijate majast rajatud aidaga laut, ait, magasiait, tootmishoone, mõisavalitseja maja ja häärber.
Mõisakompleks rajati XVIII sajandi teisel poolel. Algselt oli see sümmeetrilise põhiplaaniga. Aastal 1908 lammutati vana puidust peahoone ja selle asemele püstitati praegune historitsistlik häärber. Toona kaevati mõisa juurde ka tiigid ning selle juurde rajati puu- ja juurviljaaiad.
Võnnu mõis (Võnnu kihelkond)

Võnnu mõis (saksa keeles "Schloß Wenden", läti keeles "Cēsu pilsmuiža") oli rüütlimõis Liivimaal Võnnu kreisis Võnnu kihelkonnas. Tänapäeval asub Lätis Cēsises.
Alamõisa kihelkond

Alamõisa kihelkond ehk Lejasciemsi kihelkond (saksa keeles "Kirchespiel Aahof", läti keeles "Lejasciemu draudzes novads") oli haldusüksus Liivimaal Valga kreisis. Sealne kogudus kannab tänapäeval nime Lejase kogudus.
Kihelkonnakirik oli Alamõisa kirik.
Marga van Rooy

Marga Henrietta van Rooy (25. jaanuar 1942 Burgersdorp – 15. jaanuar 2017 Pretoria) oli Lõuna-Aafrika Vabariigi näitleja.
Tema tuntuim roll oli Ella seriaalis "Vetkoekpaleis" ning meeldejäävaks kujunesid tema osatäitmised seriaalides "Egoli", "Molly en Wors" ja "Villa Rosa". Ta mängis muuhulgas filmides "Verkeerde nommer", "Die Windpomp" ja "Vrou soek boer".
Koos vanema tütre Henriëtte Bootiga kirjutas ta raamatu "In die skadu van skisofrenie" ('skisofreenia varjus') (2016).
Velēna kihelkond

Velēna kihelkond (saksa keeles "Kirchspiel Wellan", läti keeles "Velēnas draudzes novads") oli haldusüksus Liivimaal Valga kreisis. Kihelkond eraldati Tirza-Velēna kaksikkihelkonnast 19. sajandi lõpul; mõlemal kihelkonnal oli sama pastor.
Raikküla Lasteaed-Algkool

Raikküla Lasteaed-Algkool oli lasteaed-algkool Rapla maakonnas Raikküla vallas Lipa külas. Kool suleti 2009. aastal.
Kool asutati 1787. aastal.
Rapla Täiskasvanute Gümnaasium

Rapla Täiskasvanute Gümnaasium on kool Rapla maakonnas Raplas. 
Kool asutati 1946.
Kooli nimed:
Mary Tyler Moore

Mary Tyler Moore (29. detsember 1936 Brooklyn – 25. jaanuar 2017 Greenwich, Connecticut) oli USA näitleja.
Ta on tuntud rollidega komöödiaseriaalides "The Mary Tyler Moore Show" (1970–1977), kus ta mängis Mary Richardsit, vallalist naist, kes töötas Minneapolises kohalike uudiste produtsendina, ja "The Dick Van Dyke Show" (1961–1966), kus ta mängis Laura Petriet, endist tantsijat, kellest oli saanud Westchesteri koduperenaine, abielunaine ja ema. Ta mängis muu hulgas filmides "Thoroughly Modern Millie" (1967) ja "Ordinary People" (1980), kus ta mängis oma seriaalirollidest väga erinevat rolli, mille eest ta nomineeriti parima naisnäitleja Oscarile.
Tema viimaseks näitlejatööks jäi film "Ujudes vastuvoolu".
Seriaalides mängis ta tegelasi, kes sageli hälbisid soostereotüüpidest ja -rollidest, mistõttu temast sai kultuuriikoon, kes inspireeris paljusid nooremaid näitlejaid ja feministe.
Varbola lasteaed-algkool

Varbola lasteaed-algkool on lasteaed-algkool Rapla maakonnas Märjamaa vallas Varbola külas. 
Kool asutati 1882.
Kooli nimed:
Are Kool

Are Kool on põhikool Pärnu maakonnas Tori vallas Are asulas. 
Kool asutati 1829. 2015. aastal liideti Are Põhikool ja Suigu Lasteaed-Algkool, uue õppeasutuse nimeks sai Are Kool. Põhikool asub Ares ning lasteaed Suigus.
Juurikaru põhikool

Juurikaru põhikool on põhikool Pärnu maakonnas Põhja-Pärnumaa vallas (varem Vändra vallas) Säästla külas. 
Kool asutati 1852.
Kooli nimed:
Kaansoo algkool

Kaansoo algkool oli algkool Pärnu maakonnas Vändra vallas Kaansoo külas. 
Ajalugu.
Kaansoos hakati kultuuri- ja hariduselu edendama 1880.–1890. aastatel. 1889. aastal asutati Kaansoo külas kaks kooli: üks veneusulistele ja teine luteriusulistele lastele. Tollase Vastemõisa valla koolid liideti 1920. aastal Kaansoo algkooliks. Õppetöö jätkus esialgu siiski kahes majas: 1. ja 2. klass vene algkooli majas, 3. ja 4. luteriusuliste koolis. 1922. aastaks kasvas kool kolmeklassilisest kuueklassiliseks. 1930. aastal ehitati Navesti jõe ääres asuv luteri koolimaja ümber ja sinna koondati kogu Kaansoo algkool. Sinna viidi ka raamatukogu.
Parimatel aegadel oli Kaansoo kool 8-klassiline 120 õpilasega õppeasutus, kuid 1970. aastal muudeti see uuesti 3-klassiliseks algkooliks. 1972. aastal kool suleti. 1992. aastal avati kool uuesti 4-klassilisena. 2000. aastal suleti kool laste vähesuse tõttu uuesti.
Joost van der Westhuizen

Joost van der Westhuizen (20. veebruar 1971 Pretoria – 6. veebruar 2017 Johannesburg) oli Lõuna-Aafrika Vabariigi ragbimängija.
Ta oli Lõuna-Aafrika Vabariigi ragbikoondise "scrum-half" ja mängis Super 12 meeskonnas Bulls.
Kaelase kool

Kaelase kool oli kool Pärnu maakonnas Halinga vallas Kaelase külas. 
Kool asutati 1858.
Kooli nimed:
Kergu lasteaed-algkool

Kergu lasteaed-algkool on lasteaed-algkool Pärnu maakonnas Põhja-Pärnumaa vallas (varem Vändra vallas) Kergu külas. 
Kool asutati 1770.
Kooli nimed:
Koonga Kool

Koonga Kool on kool Pärnu maakonnas Lääneranna vallas Koonga külas. 
Kool 1919. aastal Koonga kõrgema algkoolina. Kool on kandnud ka Koonga Põhikooli nime.
1922. aastal muudeti kool 6-klassiliseks, 1945. aastal 7-klassiliseks ja 1960. aastal 8-klassiliseks.
1. septembril 2015 liideti Koonga Põhikool ja Koonga Lasteaed Naksitrallid. 1. septembril 2023 liideti kooliga Lõpe Kooli lasteaiaosa.
Alates 1. septembrist 2024 lõpetati koolis aga 7.–9. klasside õpe ning Koonga Kool jätkas kuueklassilisena ja koolieelse lasteasutusena. Koonga Kooli õpilaste vanemad kaebasid valla otsuse kohtusse. 2025. aasta sügisel tühistas Riigikohus Lääneranna valla koolide sulgemise ja ümber korraldamise otsuse ning kuigi osades argumentides jäeti õigus vallale, siis leidis kohus, et tehtud mõjuanalüüs jäi pinnapealseks, vald taganes liiga kergekäeliselt peredele antud lubadustest ega kuulanud piisavalt nende arvamust. Vahepeal olid koolid aga juba ümber korraldadatud, mille tõttu peab vald tegema koolide osas otsuse, kas on otstarbekas ja vajalik muudatused tagasi pöörata või mitte.
Alates õppeaastast 2024/25 tegutseb kool Lääneranna Gümnaasiumi juhtimise all.
Lõpe Kool

Lõpe Kool oli kool Pärnu maakonnas Lääneranna vallas Lõpe külas. 
Kool asutati 1861. Kool on kandnud "Lõpe Põhikooli" nime.
Lõpe kooli lasteaiaosa liideti 1. septembril 2023 Koonga Kooliga ja Lõpe kool suleti. Kooli õpilaste vanemad kaebasid valla otsuse kohtusse.
Metsapoole põhikool

Metsapoole põhikool on põhikool Pärnu maakonnas Häädemeeste vallas Metsapoole külas. 
Kool asutati 1853.
Kooli nimed:
Pootsi algkool

Pootsi algkool oli algkool Pärnu maakonnas Tõstamaa vallas Pootsi külas. 
Kool asutati aastal Alates 1921. aastast tegutses Pootsi kool Pootsi mõisa valitsejamajas. 1962. aastal kolis kool härrastemajja ja sellest sai Pootsi 8-klassiline Kool. Härrastemajale ehitati kooli tarvis veel teine korrus. Seal hakkasid käima ka Seliste lapsed. 1989. aastal sai koolist Pootsi 9-klassiline Kool.
1998. aastal alustas Pootsi kool õppetööd remonditud endises internaadimajas, mõisa valitsejamajas. Härrastemaja tagastati endistele omanikele Põldsamitele. 1992. aastal nimetati kool ümber Pootsi Põhikooliks.
2000. aastal lõpetas tegevuse Tõhela Algkool ja sealsed õpilased jätkasid kooliteed Tõstamaal. Pootsi Põhikool muudeti 6-klassiliseks Pootsi Algkooliks. 2001. aastal Pootsi Algkool suleti ja liideti Tõstamaa Keskkooliga. Õppetöö Pootsis siiski jätkus, sest Tõstamaa vald ja Pärnu linn sõlmisid lepingu, mille kohaselt Pootsi internaati asusid elama-õppima 15 ja Tõstamaale 5 linna noorukit, kelle majanduskulud tasus linn. 2004. aastal suleti Pootsi algkool lõplikult ja õpilased hakkasid käima Tõstamaa Keskkoolis.
Selja algkool

Selja algkool oli algkool Pärnu maakonnas Tori vallas Selja külas. 
Kool asutati 1857. 1941 sai kooli nimeks "Selja mittetäielik keskkool". 1976 kool suleti. 1992 kool taasavati "Selja algkoolina".
Surju põhikool

Surju põhikool on põhikool Pärnu maakonnas Saarde vallas (varem Surju vallas) Surju külas. 
Kool asutati 1770.
Taali põhikool

Taali põhikool oli põhikool Pärnu maakonnas Sauga vallas Pulli külas. 
Kool asutati 1845. aastal
Kooli nimed:
Tahkuranna lasteaed-algkool

Tahkuranna lasteaed-algkool on lasteaed-algkool Pärnu maakonnas Häädemeeste vallas (varem Tahkuranna vallas) Võiste alevikus. 
Kool asutati 1830.
Kooli nimed:
Tahkuranna Lasteaed-Algkooli koduleht asub https://tla.tahkuranna.ee/
Tihemetsa Põhikool

Tihemetsa Põhikool oli põhikool Pärnu maakonnas Saarde vallas Tihemetsa asulas. 
Kool asutati 1902 ja suleti 2012. aastal. Kooli eelkäija oli 1850. aastatel asutatud Woltweti rahvakool.
Kooli nimed:
Tootsi lasteaed-põhikool

Tootsi lasteaed-põhikool on lasteaed-põhikool Pärnu maakonnas Põhja-Pärnumaa vallas Tootsi asulas. 
Kool asutati 1941. Kool on kandnud "Tootsi põhikooli" nime.
Uulu põhikool

Uulu Põhikool on üldhariduskool Pärnust 12 km kaugusel Häädemeeste vallas Uulu külas.
1767. aastal asutati Uulus esimene kool.
Pika ajaloo jooksul on haridust omandatud eri paigas ja eri hoonetes. Praegune koolihoone valmis 1969. aastal.
Koolis on 2017/2018. õppeaastal 149 õpilast, 19 õpetajat, 10 koolitöötajat. Kasutada on 3 hoonet:
Koolil on staadion 300 m ringrajaga, jalgpalli-, korvpalli- ja võrkpalliväljakuga ning kaugushüppe- ja heitepaikadega.
2008. aastal anti koolile aunimetus "Kaunis kodu".
Kooli logo kujutab öökulli, mis sümboliseerib haridust, ja metsa, mis sümboliseerib kooli asumist looduses.
Ajalugu.
1815 – anti kubermanguvalitsusest käsk igasse valda ehitada vähemalt üks koolimaja.
1834 – Pärnu kihelkonnas olevat olnud 7 küla- ehk vallakooli, sealhulgas ka Uulus. Vallakool asus Paama talus ja töötas 1864. aastani. Viimasteks koolmeistriteks olid Mihkel Tilk ja Juhan Oidermann.
1864 – alustas tööd uus kool – Silla kool, mille laskis ehitada Uulu parun R. Stael von Holstein. Õpetajana jätkas seal tööd J. Oidermann.
Sajandivahetusel asutas mõisaproua Väikeste laste kooli, mis töötas 1917. aastani.
1903–1917 töötas Uulus ka apostliku õigeusu kirikukool.
1911 – Uulu-Silla kooli hooned põlesid maha. Uulu ja Surju lapsed koondati Silla-Surju kooli.
1919 – avati I ja II klass endises Uulu mõisa puutöötoas (praegune vana koolimaja) ja III ning IV klass üle jõe asuvas majas. Kool sai nimeks Uulu Mõisa Algkool, esimeseks koolijuhatajaks Mihkel Raab. Õpilasi oli kooli nelja klassi kohta ligi 80.
1940 – kool muudeti kuueklassiliseks mittetäielikuks keskkooliks.
1950/51. õppeaastat alustati Uulus taas neljaklassilise algkoolina.
Praegune koolihoone valmis 1969. aastal ja tööd jätkati 8-klassilise koolina. Koolidirektoriks sai Reet Pärnat ja õppealajuhatajaks Elgas Lume. Õpilasi oli 127.
2005. aastal sai koolimaja juurdeehitise ja uuenduskuuri.
Tähtpäevad.
Õpilasesindus valib välja kooli õpilastele kuude kaupa teemad, millele oma tegevus keskendada. Näiteks 2017/2018:
Sümboolika.
Kooli logo sümboliseerib öökulli ja tammepuid. Öökull sümboliseerib haridust ja tammed sümboliseerivad kooli paiknemist. Kooli logo on kaks korda muudetud.
Kooli laulu "Uulu Põhikooli hümn" sõnad on kirjutanud Toomas Kersalu ja muusika autor on Toomas Voll.
Viira kool

Viira kool oli kool Pärnu maakonnas Tori vallas, mis tegutses aastatel 1858–2014.
1857. aastal eraldati kooli loomiseks 33,3 hektarit (90 Riia vakamaad) maad. Lisaks Viira koolile said maad Selja ja Levi koolid. Koolide ehitust hakkas juhtima tolleaegne vallavanem Mihkel Tilk. Viira kool ehitati sarnaselt Selja ja Levi kooliga sama plaani järgi: koolituba, õpilaste sahver, rehetuba ja rehealune. Koolimaja valmis 1858. aastaks. Esimeseks koolmeistriks valiti Tõnis Tilk.
Hoonest, kus kooli avati, koliti 1877. aastal uude majja. 1935. aastal koliti taas uude majja, mille ehitust oli alustatud 1934. aastal ning mis õnnistati sisse 18. augustil 1935. 1960. aastal võeti koolis kasutusele elekter. 1987. aastal hakati ehitama koolimaja juurdeehitist, mis valmis 1992. aastal. Selles juurdeehitisega hoones tegutses kool kuni sulgemiseni 2014. aastal. 1935. aastal ehitatud algkoolihoones tegutses enne kooli sulgemist kooli õpilaskodu.
1981. aastani töötas kool algkoolina, pärast seda põhikoolina.
1990. aastal võeti Viira kool Eesti Laste Organisatsiooni liikmeks. Aasta hiljem sõlmiti sõprussidemed Hakojärvi kooliga. 1994. aastal hakati välja andma kooli ajalehte Viira Ekspress ja võeti osa telesaatest "Kooli TV".
Ahmed Kathrada

Ahmed Mohamed Kathrada (21. august 1929 Schweizer-Reneke – 28. märts 2017 Johannesburg) oli Lõuna-Aafrika Vabariigi poliitik, üks Aafrika Rahvuskongressi juhtivaid liikmeid. 
Tema vanemad olid Indiast sisse rännanud.
12. juunil 1964 mõisteti ta eluks ajaks vangi. Ta vabastati vangistusest 15. oktoobril 1989.
Leevi põhikool

Leevi põhikool oli põhikool Põlva maakonnas Räpina vallas Leevi külas. 
Kool asutati 1928.
Kooli nimed:
Leevi internaatkool

Leevi internaatkool oli erikool Põlva maakonnas Räpina vallas Leevi külas. 
Kool asutati 1972.
Kooli nimed:
Põlgaste lasteaed

Põlgaste lasteaed on lasteaed Põlva maakonnas Kanepi vallas Põlgaste külas. 
Õppeasutus asutati 1879.
Õppeasutuse nimed:
Karel Schoeman

Karel Schoeman (26. oktoober 1939 Trompsburg – 1. mai 2017 Bloemfontein) oli Lõuna-Aafrika Vabariigi afrikaanikeelne kirjanik ja tõlkija. 
Tema tuntumate teoste seas on romaanid "Na die geliefde Land", "'n Ander land", "Afskeid en vertrek", "Verliesfontein" ja "Hierdie lewe".
Afrikaanikeelne kirjandus

Afrikaanikeelne kirjandus on afrikaani keeles kirjutatud ilukirjandus.
Anti Kidron

Anti Kidron (11. aprillil 1943 Ambla – 2. august 2023) oli eesti psühholoog ja aimekirjanik.
Haridus.
Kasvas üles Kurista külas Jõgevamaal. 1969. aastal lõpetas eesti filoloogina Tartu ülikooli. 1981. aastal omandas Leningradi ülikoolis teaduste kandidaadi kraadi sotsiaalpsühholoogias. Hiljem on end täiendanud Saksamaal, Soomes ja Jaapanis.
Töö ja harrastused.
Ülikooli lõpetamise järel 1969. aastal asus kirjastusgrupi juhatajana tööle Eesti Rahvusraamatukokku, hiljem on töötanud EPT Arvutuskeskuses, TPedI-s, Eesti Majandusjuhtide Instituudis, Mainoris jt arendus- ja koolitusasutuses. 
Aastail 1998–2010 oli Akadeemia Nord professor ja psühholoogiateaduskonna dekaan. Tulundusühistu Mondo asutaja. Temalt on trükis ilmunud 33 raamatut ja umbes 300 artiklit, perioodikas ka luulet ja lühiproosat. Mitmes oma raamatus otsib A. Kidron pidepunkte tänapäeva psühholoogia ja idamaiste vaimsete praktikate (jooga, taoism, zen-budism) ühendamiseks. Ta on avaldanud mitu kõrgkoolis kasutamist leidnud õpikut ja aimeraamatu formaadis teoseid suhtlemisest, loovusest, psühhoteraapiast, idamaa mõttelaadist, õppimisest ja loovkirjutamisest, aga ka arvutiõpetuse, anekdoote, reisikirju jm. Viiel aastal elas vaheldumisi Eestis ja Türgis.
Aksai rajoon

Aksai rajoon (vene keeles "Аксайский район" on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Rostovi oblasti edelaosas. Rajooni keskus on Aksai linn.
Rajoon piirneb põhjas ja kirdes Oktjabrski rajooniga, idas Bagajevskaja rajooniga, lõunas Kagalnitskaja rajooniga, edelas Azovi rajooniga, läänes Doni-äärse Rostoviga ja loodes Mjasnikovi rajooniga.
Rajooni pindala on 1170 km². Elanike arv oli 2012. aastal 103 013, 2009. aastal 86 037 ja 2002. aastal 88 899.
Aksai rajooni asulad kuuluvad ühee linnaasunduse (Aksai linna) ja kümne külaasunduse koosseisu.
Rajooni tähtsamad jõed on Don, Aksai, Gruševka, Bolšoi Nesvetai, Bolšoi Log, Koisug, Temernik ja Tuzlov.
Helgi Sildever

Helgi Sildever (31. märts 1935 – 23. oktoober 2001) oli eesti rahvamuusik, koorijuht ja muusikapedagoog.
1949. aastal küüditati ta koos emaga Novosibirskisse. 1958. aastal naasis kodumaale. 
1962. aastal lõpetas ta Tallinna Muusikakooli koorijuhtimise erialal, samal aastal asus tööle Vändra Lastemuusikakooli õpetajana.
Ta oli üks rahvamuusikaansambli Linnutaja asutajaid ja selle kunstiline juht aastatel 1978–2000.
Mikroettevõtja

Mikroettevõtja on raamatupidamise seaduse järgi kõige väiksem ettevõtte kategooria Eestis. Mikroettevõtja lisandus ettevõtete liigitusse 1. jaanuaril 2016 jõustunud seadusemuudatuste tulemusena. Seadusemuudatuse eesmärk oli lihtsustada mikro- ja väikeettevõtjate tegevust ning aruandlust.
Juba 2003. aastal soovitas Euroopa Komisjon riikidel leevendada väike- ja mikroettevõtete aruandlust, kuid sellal ei pidanud Rahandusministeerium koostöös asjaomaste valdkondade esindajatega asjade sellist käiku vajalikuks.
Mikroettevõtja määratlus.
Eestis.
Raamatupidamise seaduse järgi on mikroettevõtja raamatupidamiskohustuslane, kelle aruandekuupäeva näitajatest kaks ei ületa järgmisi näitajaid: 
- varad kokku 450 000 eurot, 
- aruandeaasta tulu 900 000 eurot 
- keskmine töötajate arv aruandeaasta jooksul 10 inimest;
[RT I, 07.01.2025, 1 - jõust. 17.01.2025]
Euroopa Liidus.
Euroopa Komisjon defineerib keskmise ja väikese suurusega ettevõtjaid erinevalt. Euroopa Komisjoni definitsiooni järgi vastab mikroettevõte järgmistele tingimustele:
Sellest määratlusest lähtub komisjon ka toetuste määramisel, ettenähtud nõuete vähendamisel ja vähendatud tasude kohandamisel.
Mikroettevõtja aruandlus.
Kui 2015. aastani pidid kõik ettevõtted koostama samadele nõuetele vastava aastaaruande, siis majandusaastatel, mis algavad alates 1. jaanuarist 2016, on nõuded eri kategooriate ettevõtete jaoks erinevad. Uuendusena võivad mikro- ja väikeettevõtjad esitada majandusaasta kohta täismahus aastaaruande asemel lühendatud aastaaruande. Lisaks võivad mikroettevõtjad soovi korral koostada ka väikeettevõtja lühendatud või täismahus aruande. Mikroettevõtja lühendatud majandusaastaaruanne koosneb kahest põhiaruandest (lühike bilanss ja kasumiaruanne) ning kuni kolmest lisast. Kui mikroettevõtja koostab lühendatud aruande, ei pea ta koostama tegevusaruannet.
Põlva Gümnaasium

Põlva Gümnaasium on riigigümnaasium Põlvas aadressil Piiri tänav 1. Kool tegutseb 1. septembrist 2016. Koolihoone on Eesti esimene liginullenergia koolimaja.
Räpina põhikool

Räpina põhikool oli põhikool Põlva maakonnas Räpinas. 2001 ühines põhikool Räpina ühisgümnaasiumiga.
Kool asutati 1946.
Kooli nimed:
Taevaskoja algkool

Taevaskoja algkool oli algkool Põlva maakonnas Põlva vallas Taevaskoja külas. Kool tegutses aastatel 1953–2000.
Kool alustas tegevust 1. septembril 1953 neljaklassilise algkoolina. Kooli algne nimi oli "Saesaare algkool", ehkki kool asus Taevaskoja külas. Esimestel õppeaastatel oli koolis 25–30 õpilast.
Oktoobris 1964 nimetati kool Taevaskoja algkooliks. 1960. aastatel oli koolis 15–20 õpilast.
1973/1974. õppeaastast õppisid Taevaskoja algkoolis ka Taevaskoja lastesanatooriumis ajutiselt ravil viibivad lapsed. Kohalikke lapsi õppis koolis 1970. aastatel kümmekond, sanatooriumis viibivaid lapsi vahetus aasta jooksul 70–85, kuna sanatooriumi ravituusik kestis tavaliselt ühe õppeveerandi. 1980. aastatel langes kohalike laste arv koolis alla kümne, mõnel aastal õppis koolis vaid kaks kohalikku last. Sanatooriumis viibijatest õpilasi arv langes alla 20. 
1990/1991. õppeaastast läks kool Põlva vallavalitsuse alluvusse. Pärast Taevaskoja Lastesanatooriumi sulgemist 1993. aastal jäi kool vaid kohalikele lastele, nende arv oli 3–5 õppeaasta kohta. 
1998/1999. õppeaastast, pärast senise koolihoone tagastamist õigusjärgsele omanikule, kolis kool koos Taevaskoja raamatukoguga uude asukohta. Taevaskoja algkool suleti 31. augustil 2000.
Kunda 1. keskkool

Kunda 1. keskkool oli keskkool Lääne-Viru maakonnas Kundas. 2001. ühendati Kunda 1. keskkool ja Kunda 2. keskkool ning moodustati uus kool: Kunda ühisgümnaasium.
Endrik Üksvärav

Endrik Üksvärav (sündinud 9. novembril 1980 Lihulas) on eesti dirigent ja laulja.
Ta on lõpetanud Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia kooridirigeerimise erialal (2004, Olev Oja dirigeerimisklass) ning omandanud samal erialal ka magistrikraadi (2011, Hirvo Surva dirigeerimisklass). Õppinud lisaks trompetit (Aavo Ots) ja metsasarve (professor Kalervo Kulmala).
Endrik Üksvärav on juhatanud mitut puhkpilliorkestrit, kammerorkestrit ja kammerkoore. 2010. aasta sügisel pani ta aluse kammerkoorile Collegium Musicale.
Endrik Üksvärav on osalenud Neeme Järvi, Paavo Järvi, Jorma Panula, Eri Klasi, Anders Eby ja Ervin Ortneri meistriklassides. Samuti on ta mitmel korral osalenud tunnustatud barokilaulja Peter Kooij (Holland) juhendatud Bachi laulmise meistrikursustel. 2012. aastal alustas Endrik Üksvärav õpinguid Haagi Kuninglikus Konservatooriumis vanamuusika laulu erialal (õpetajateks Peter Kooij, Michael Chance, Jill Feldmann ja Maria Acda-Maas) ning jätkas 2014. aastal samas magistriõppes.
Laasi vald

Laas (itaalia: "Lasa") on vald "(comune)" Lõuna-Tiroolis Põhja-Itaalias, paiknedes umbes 50 km Bolzanost läänes. Valla pindala on 110,1 km².
2010. aasta 30. novembri seisuga elas seal 3983 inimest. 2011. aasta rahvaloenduse järgi kõneles 98,09% rahvastikust esimese keelena saksa keelt, 1,67% itaalia keelt ja 0,4% ladiini keelt.
Vallas on järgnevad "frazione"-d (alljaotused, peamiselt külad ja asundused): Allitz (Alliz), Eyrs (Oris), Tanas ja Tschengls (Cengles).
Laas (Lasa) külgneb järgmiste valdadega: Mals, Martell, Prad, Schlanders, Schluderns ja Stilfs.
Laas on tuntud puhta valge marmori poolest, mida kaevandatakse mägedes külast lõuna pool, ja mida on ehitamisel kasutatud ülemaailmselt, sealhulgas Victoria memoriaali juures Londonis.
Laas seisab ühel suurimal koonilisel rusukuhilal Alpides, tuntud kui Gadriamure, mis kerkib kitsast orust Allitzi küla kohas. See kuhil võib olla katastroofilist päritolu ja tekkinud mäe kokkuvarisemisel praeguse Gadriatali kohal. Kuhil blokeerib Vinschgau peaoru ja surub Etschi jõe selle lõunaküljele, kus seda lõikab kuristik, mis paljastab 7300 aastat vanu maetud palke. Kuhil toetab nüüd niisutatavaid puuviljaaedu.
Zeltiņi kihelkond

Zeltiņi kihelkond (saksa keeles "Kirchspiel Seltinghof", läti keeles "Zeltiņu draudzes novads") oli haldusüksus Liivimaal Valga kreisis.
Ajalugu.
Varem oli Zeltiņi Aluliina kihelkonna adjunktuur. 1902. aastal eraldati see iseseisvaks kihelkonnaks. Siiski, 17. sajandi lõpus ja 18. sajandi alguses moodustas see koos Lejasciemsi kihelkonnaga lühikest aega eraldiseisva kihelkonna.
Zeltiņi mõis (Zeltiņi kihelkond)

Zeltiņi mõis (saksa keeles "Seltinghof", läti keeles "Zeltiņu muiža") oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Zeltiņi kihelkonnas. Tänapäeval asub mõisasüda Lätis Alūksne piirkonnas Zeltiņi vallas Zeltiņis.
Ajalugu.
Algselt allusid sealsed alad Aluliina ordulinnusele. Poola aja alguses kuulus sealne mõis Hans Loofile, kes sai oma kullatud kannuste järgi hüüdnimeks Selting – sellest on tulnud ka mõisa nimi. Hilisemal Poola ajal müüs keegi Kortofsky mõisa kellelegi Modorowskyle. Kuna need olid mõlemad poolakad, doneeris Gustav II Adolf Rootsi võimu alla minnes isandateta jäänud mõisa aastal 1626 Casper Otto Sperlingile. Temalt ostsid õiguse mõisa hallata kõigepealt ooberst Schill, seejärel ooberst Funck ja viimaks hollandlane Bastian Petuvin. Selle lesk abiellus Heinrich Dreilinguga ja hiljem Johannes Rahleniga, viies mõisa pärandina selle valdusse. Aastal 1664 ostis mõisa 4500 taalri eest Hans Glintz, kelle lesega abielludes omandas mõisa hiljem Reinhold Rahlen. Aastal 1684 asus ta ka mõisa elama. Edasi pärandus mõis meesliini pidi kuni aastani 1834, mil Paul von Rahlen mõisa ülejäänud pärijatelt 62 000 rubla eest välja ostis. 1877. aastal loovutas ta mõisa 70 000 rubla eest Alexander von Rahlenile.
Mõisa suurus.
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 4 ja 3/4 adramaad, sellele allus koos Jaunmuiža mõisaga ("Karlsberg") 542 mees- ja 585 naishinge.
1627. aastal oli Zeltiņi mõisa suurus kokku 47,5 adramaad, sellest 7,5 adramaa jagu oli haritavat maad. 1641. aastal oli mõisal adramaid 3 ja 1/8. Aastal 1688 kuulus mõisale adramaid 8 ja 1/2, aastal 1734 oli adramaid seitse. Aastal 1758 oli mõisa suurus 8 ja 7/8 adramaad. Aastal 1823 oli selle suurus 13 ja 1/4 adramaad. Ka aastal 1832 oli mõisal 13 ja 1/4 adramaad maad, aastal 1881 oli adramaid 4 ja 19/80, lisaks allus mõisale 1 ja 29/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses.
Karjamõisad.
1816. aastal kuulus mõisale üks karjamõis: "Roschukaln".
Ādami mõis

Ādami mõis (saksa keeles "Schwarzbeckshof", läti keeles "Ādamu muiža") oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Zeltiņi kihelkonnas. Mõisakompleks asub tänapäeval Lätis Smiltene piirkonnas Trapene vallas Ādamsi külas.
Ajalugu.
Ādami mõis doneeriti poola ajal Helmekeni nimelisele mehele, kes selle siis oma kasuisale Nothastile müüs. Aastal 1625 ja 1682 on mõisa omanikuna mainitud Adam Nothasti, aastal 1768 kuulus see Berend Erich von Nothastile. Aastal 1806 pantis Johann von Nothast mõisa 23025 rubla, 100 vaka kaera ja 100 vaka odra eest Magnus Johann Scotusele, kes selle siis oma tütrele Johanna Biersonile loovutas. See loovutas hiljem mõisa Adolph von Wulffile.
Aastal 1818 sai Adolph mõisa pärisomanikuks. Aastal 1844 võttis ta poeg Julius von Wulf mõisa teistelt pärijatelt 10 600 hõberubla eest üle. Aastal 1851 müüs ta mõisa 15 000 rubla eest Victor Wolffile. Victor müüs mõisa omakorda aastal 1859 Constantin Paul von Gutzeitile, saades selle eest 40 000 hõberubla.
Mõisa suurus.
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal üks adramaa, sellele allus 62 mees- ja 62 naishinge.
Aastal 1627 oli Ādami mõisa suurus kokku 3 adramaad, sellest adramaa jagu oli haritavat maad. Aastal 1641 oli mõisal adramaid 1/2. Aastal 1688 kuulus mõisale adramaid 5/8, nagu ka aastal 1734. Aastal 1758 oli mõisa suurus üks adramaa. Aastal 1823 oli selle suurus 1 ja 17/20 adramaad. Ka aastal 1832 oli mõisal 1 ja 17/20 adramaad maad, aastal 1881 oli adramaid 1 ja 35/80, lisaks allus mõisale kolm adramaad mõisale kuuluvate talude valduses.
Kalniena mõis

Kalniena mõis (saksa keeles "Alt-Kalnemoise", läti keeles "Kalnienas muiža") oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Zeltiņi kihelkonnas. Mõisakompleks jääb tänapäeval Gulbene piirkonna Stāmeriena valda Kalniena külla.
Ajalugu.
Alexander von Vietinghoff pantis mõisa 95 000 rubla eest koos Jaunkalnamuiža mõisa ja Ate mõisaga aastal 1838 Otto, Constanze ja Gottlieb Wolffidele ning August von Transehele. Viimane sai aastal 1839 Kalniena ja Jaunkalnamuiža mõisade valdajaks. Pandilepingu lõppedes müüs Alexander Vietinghoff mõisad 60 000 rubla eest Casimir Wolffile. Kui too aastal 1876 suri, päris mõisa tema ema, kes selle siis lesk Annette ja nende laste Friedrich, Gottlieb, Ernst, Marie, Eveline, Annette ning Alexandrine, lisaks veel Casimiri õe Ottilie ühisvaldusesse andis. Ema surma järel aastal 1880 ostis Friedrich mõisad ülejäänud kaasomanikelt 230 950 rubla eest välja. Ta suri aastal 1884 ja mõisa päris tema poeg Gaston Wolff.
Mõisaansambel.
Mõisa hoonetest on kohaliku kaitse all tall-tõllakuur-kutsari elamu, pesuköök ja aedniku maja. Park ja häärber on riikliku kaitse all muinsusmälestised.
Mõisa suurus.
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 23 ja 5/6 adramaad, sellele allus 1040 mees- ja 1138 naishinge.
Aastal 1627 oli Kalniena mõisa suurus (koos Jaunkalnamuiža mõisa ja Ate mõisaga) kokku 30 ja 1/2 adramaad, sellest 19 adramaa jagu oli haritavat maad. Aastal 1641 oli mõisadel adramaid 17. Aastal 1758 oli mõisade suurus 23 ja 5/8 adramaad. Aastal 1823 oli nende suurus 42 ja 4/5 adramaad. Ka aastal 1832 oli mõisadel 42 ja 4/5 adramaad maad. Aastal 1881 oli mõisal (koos Jaunkalnamuiža mõisaga) adramaid 13 ja 6/80, lisaks allus mõisale 22 ja 35/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses.
Karjamõisad.
Aastal 1816 kuulus mõisale kuus karjamõisa: Jaunkalnamuiža ("Neu-Kalnemoise"), Ate ("Ottenhof", hilisem Ate mõis Aluliina kihelkonnas), "Aschukaln", "Wehrschumuische", "Uppesmuische" ja "Katharinenhof".
Jaunkalnamuiža mõis

Jaunkalnamuiža mõis (saksa keeles "Neu-Kalnemoise", läti keeles "Jaunkalnamuiža") oli rüütlimõis, hiljem Kalniena kõrvalmõis Liivimaal Valga kreisis Zeltiņi kihelkonnas. Tänapäeval asub Lätis Gulbene piirkonnas Stāmeriena vallas.
Leivude keeles kandis mõis Mäemõiža mõisa nime. Seal ja Ilzene mõisas elas aastal 1846 kokku 1486 leivut.
Ajalugu.
Alexander von Vietinghoff pantis mõisa 95 000 rubla eest koos Kalniena mõisa ja Ate mõisaga aastal 1838 Otto, Constanze ja Gottlieb Wolffidele ning August von Transehele. Viimane sai aastal 1839 Kalniena ja Jaunkalnamuiža mõisade valdajaks. Pandilepingu lõppedes müüs Alexander Vietinghoff mõisad 60 000 rubla eest Casimir Wolffile. Kui too aastal 1876 suri, päris mõisa tema ema, kes selle siis lesk Annette ja nende laste Friedrich, kGottlieb, Ernst, Marie, Eveline, Annette ning Alexandrine, lisaks veel Casimiri õe Ottilie ühisvaldusesse andis. Ema surma järel aastal 1880 ostis Friedrich mõisad ülejäänudd kaasomanikelt 230 950 rubla eest välja. Ta suri aastal 1884 ja mõisa päris tema poeg Gaston Wolff.
Hella Asur

Hella Asur (sündinud 5. novembril 1933) on eesti kultuuritegelane.
1980. aastatel töötas ta Eesti NSV Riikliku Filharmoonia osakonnajuhatajana.
Aastatel 1998–2000 oli ta OÜ Tallinna Orelifestival juhatuse liige.
Paide linn (haldusüksus)

Paide linn on haldusüksus Järva maakonnas.
Omavalitsusüksus moodustati haldusreformi tulemusena pärast 2017. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimisi senise Paide linna, Paide valla ja Roosna-Alliku valla ühinemisel. Ühinemise tulemusena on see pindalalt teine linn Eestis Pärnu järel.
Asustus.
Paide omavalitsusüksuse territooriumil asub üks linn (Paide), üks alevik (Roosna-Alliku) ja 39 küla:
Allikjärve, Anna, Eivere, Esna, Kaaruka, Kihme, Kirila, Kirisaare, Kodasema, Koordi, Korba, Kriilevälja, Mustla, Mustla-Nõmme, Mäeküla, Mäo, Mündi, Nurme, Nurmsi, Oeti, Ojaküla, Otiku, Pikaküla, Puiatu, Purdi, Sargvere, Seinapalu, Sillaotsa, Suurpalu, Sõmeru, Tarbja, Tännapere, Valasti, Valgma, Vedruka, Veskiaru, Viisu, Viraksaare, Võõbu
Sõpruslinnad.
Paidel on järgmised sõpruslinna:
Linnapead.
Alates juulist 2023 on Paide linnapea Kaido Ivask
Herbert Uprus

Herbert Uprus (27. juuli 1926 Karksi vald, Viljandimaa – 15. mai 2013 Põlva) oli eesti kultuuritegelane.
Ta lõpetas Patküla algkooli kiitusega. Pärast sõda lõpetas ta kaugõppekeskkooli ning 1973. aastal Tartu Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna.
1944. aastal mobiliseeriti ta Punaarmeesse, saadeti tööpataljoni, vabanes 1947. aastal. Aastatel 1948–1949 õppis Helme Põllumajanduskoolis, omandas traktoristi kutse. Seejärel töötas ta varumisagendina. Aastatel 1953–1959 oli ta Tõrva kino direktor, 1959–1987 Põlva rajooni riikliku kinovõrgu direktor. 1987. aastast jäi pensionile, kuid jätkas töötamist osalise tööajaga Põlva Teenindustootmisvalitsuse juristina.
Ta harrastas malet, osales maleturniiridel Põlvas ja oli üks Põlva paremaid maletajaid.
Kiviloo külanõukogu

Kiviloo külanõukogu oli külanõukogu Eesti NSV-s aastatel 1945–1954.
Külanõukogu moodustati 1945 augustis Harjumaal Peningi vallas. Külanõukogu keskus asus Kiviloo asunduses.
Seoses maakondade ja valdade likvideerimise ning maarajoonide moodustamisega arvati Kiviloo külanõukogu 1950 septembris Kose rajooni koosseisu. 
1954 juunis Kiviloo külanõukogu likvideeriti ja selle territoorium jagati Kose ja Pikavere külanõukogu vahel.
Druviena mõis

Druviena mõis (saksa keeles "Druween", läti keeles "Druvienas muiža") oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Tirza kihelkonnas. Tänapäeval asub mõisasüda Lätis Gulbene piirkonnas Druviena vallas Druvienas.
Mõisakompleks (häärber ja teenijatemaja ning sellega kokku ehitatud laut ja tall) on kohaliku kaitse all olevad muinsusmälestised. Mõisa peahoones asub tänapäeval Druviena põhikool.
Ajalugu.
Mõisa esimesed omanikud olid von Seßwegenid, kellele kuulus ka Lizumsi mõis. 1629. aastal andis Gustav II Adolf Lizumsi mõisa Anton de Morriele, Druviena mõisa koos Apeltiena mõisaga sai 1630. aastal aga Nicolaus Barthold. Kui too suri, läks ka Druviena de Morriede valdusse. 1657. aastal läks see Valentin von Meyeri valdusse. 1781. aastal suri Valentin Burchard von Meyer ilma järglasteta ja mõisa päris tema tädi Johanna Margaretha Malama. 
Johanna Margaretha surma järel päris mõisa 1804. aastal tema poeg Ivan, seejärel tema lapselaps Matvei Ivanovitš Malama. 1836. aastal ostis mõisa 62 355 rubla eest vabahärra Johann Gottlieb von Wolff (1804−1859). Too suri mais 1871. Mõnda aega oli mõis tema pärijate ühisomandis, ent 1872. aasta lõpus ostis Joseph Sigmund Alexander mõisa 112 950 rubla eest teistelt pärijatelt välja.
Mõisa suurus.
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 3 ja 5/8 adramaad, sellele allus 425 mees- ja 477 naishinge.
1640. aastal oli mõisa suurus 1 ja 1/2 adramaad, aastail 1688 ja 1734 aga 2 ja 7/8 adramaad. 1757. aastal oli mõisa suurus 3 ja 5/8 adramaad, 1823. aastal aga 13 ja 1/10 adramaad. Ka 1832. aastal oli adramaid 13 ja 1/10, 1881. aastal oli neid aga 6 ja 46/80, lisaks allus mõisale 17 ja 10/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses.
Karjamõisad.
1816. aastal kuulus mõisale "Alexandershofi" karjamõis.
Kivi-Vigala külanõukogu

Kivi-Vigala külanõukogu oli külanõukogu Eesti NSV-s aastatel 1945–1960. 
Kivi-Vigala külanõukogu moodustati 1945 septembris Läänemaal Vigala vallas. Külanõukogu keskus asus Kivi-Vigala alevikus.
Seoses maakondade ja valdade likvideerimise ning maarajoonide moodustamisega arvati Kivi-Vigala külanõukogu 1950 septembris Pärnu-Jaagupi rajooni koosseisu.
Seoses Pärnu-Jaagupi rajooni likvideerimisega 1959. aastal arvati Kivi-Vigala külanõukogu Märjamaa rajooni koosseisu.
1960 septembris Kivi-Vigala külanõukogu likvideeriti ja selle territoorium arvati Vigala külanõukogu koosseisu.
Galgauska mõis

Galgauska mõis (saksa keeles "Golkowsky", läti keeles "Galgauskas muiža") oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Tirza kihelkonnas. Praeguse haldusjaotuse järgi asub mõisakompleks Läti Gulbene piirkonnas Galgauska vallas Galgauskas muiža külas.
Mõisakompleks (sealhulgas üks tootmishoonetest ja möldri maja) on kultuurimälestisena kohaliku kaitse all. 
Ajalugu.
Mõis on nime saanud poolakas Golgowskylt, kes seal Poola võimu ajal valdusi omas, Veiši sai aga nime Stenzel Weißilt, kes samal ajal seal valdusi omas. Reaalselt kuulusid need mõlemad piirkonnad Kulna piiskopilinnusele.
Mõisa esimesed omanikud olid von Seßwegenid, kellele kuulus ka Lizumsi mõis. 1631. aastal andis Gustav II Adolf sealsed maad Galgauska mõisana Gotthard Wilhelm Budbergile. Too müüs 1653. aastal mõisa 4700 taalri eest Fromhold Parumile. 1655. aastal omandas Veiši alad 1200 taalri eest Gustav von Mengden, kellele Parum hiljem 3000 taalri eest ka Galgauska jättis. Parum langes Vene vägede kätte vangi ja suri 1656. aastal Aluliina ordulinnuses katku. Gustav von Mengden tasus siis 800 taalriga Parumi võlad ja kuberner de la Gardie lubaski 1858. aastal tal neid valdusi edasi kasutada. Nende alade omanikuks ta aga ei saanud. 1662. aastal läänistati mõis Johan Stiernstrålele. Too ei suutnud aga kaugel asuvat valdust hallata ja selle kordategemiseks investeerida, nii jäi mõis Gustav von Mengdenile edasi. 
1688. aastal päris mõisa Gustavi vanim poeg Magnus Gustav Mengden. 1726. aastal jättis too mõisa oma pojale Gustav Johann Mengdenile. 1733. aastal päris mõisa tolle poeg Ernst Mengden. Hiljem jagunes mõis kahe omaniku August ja Charlotte Mengdeni vahel, kellelt siis nende vend Bernhard nende osad kokku 14 600 taalri eest ära ostis. 1821. aastal päris valduse tema poeg Bernhard August, kes maksis teistele pärijatele 52 462 rubla. 1849. aastal loovutas ta mõisa 68 700 rubla eest oma pojale Johann Mengdenile.
Mõisa suurus.
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 4 ja 3/4 adramaad, sellele allus 374 mees- ja 385 naishinge.
1640. aastal oli mõisa suurus 1 ja 1/2 adramaad, 1688. aastal juba 5 ja 1/2 adramaad. 1734. aastal kuulus mõisale 4 ja 3/8 adramaad. 1757. aastal oli mõisa suurus kuus adramaad, 1823. aastal aga 8 ja 3/4 adramaad. Ka 1832. aastal oli adramaid 8 ja 3/4, 1881. aastal oli neid aga 9 ja 57/80, lisaks allus mõisale 12 ja 54/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses.
Karjamõisad.
1816. aastal kuulus mõisale kaks karjamõisa: "Neuhof" ja Veiši ("Weissenhof"). Veiši karjamõisa juurde kujunes asula, mis tänapäeval kannab Galgauska nime.
Troška mõis

Troška mõis (saksa keeles "Espenhöhe", ka "Charlottenhain", läti keeles "Troškas muiža") oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Tirza kihelkonnas. Praeguse haldusjaotuse järgi asub mõisakompleks Läti Gulbene piirkonnas Tirza vallas Troškase külas.
Ajalugu.
Aduliena alad, mille hulka kuulus algselt ka Troška mõis, eraldati Tirza mõisast 1589. aastal. Esimeseks omanikuks oli Fabian von Tiesenhausen. 1629. aastal sai mõisa omanikuks Gertrude Tiesenhausen, 1640. aastal aga Johann von Tiesenhausen. 1665. aastal kuulus mõis Heinrich von Tiesenhausenile, kes osa mõisast 130 taalri eest süülunaks oma väimehele Hans Jürgen von Dießenile loovutas. Hiljem pantisid Adam Feiliß ja tema abikaasa Sophie Aduliena alad 2000 taalri eest Matthias Hildegårtnerile, kes pandiõigused aga krahvinna Siegritta Bielkele loovutas. See jättis mõisa aga reduktsioonikomisjoni hirmus 1683. aastal Tiesenhausenitele, kelle traditsiooniline lään see oli. 1749. aastal pantis Adam Johann von Tiesenhausen Aduliena 12 000 taalri eest 40 aastaks Peter Müllerile. Too viiski läbi Aduliena valduste jagamise, tagastades aastal 1780 Vecaduliena mõisa Tiesenhausenitele, omandades ise Jaunaduliena mõisa. 
1794. aastal oli mõisa omanik Johann Gustav Carl von Tiesenhausen. 1749. aastal omandas Troška tema pärandi jagamisel 7500 rubla eest tema poeg Carl Gustav Georg von Tiesenhausen, sellal kui teine poeg Adolph Johann sama summa eest Vecaduliena mõisa omandas. 1849. aastal omandas Carl Gustav Georg mõlemad mõisad.
Mõisa suurus.
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal koos Troška mõisaga 4 ja 3/4 adramaad, neile allus 145 mees- ja 167 naishinge.
Aastal 1640 oli mõisa suurus koos Jaunaduliena mõisa ja Troška mõisaga kolm adramaad, aastail 1688 kuulus neile seitse adramaad, aastal 1734 aga 6 ja 3/4 adramaad. Aastal 1757 oli mõisa suurus 2 ja 3/8 adramaad, aastal 1823 aga 2 ja 4/5 adramaad.Aastal 1832 oli adramaid 2 ja 1/5, aastal 1881 oli neid aga 3 ja 11/80, lisaks allus mõisale 3 ja 61/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses.
Mõisa suurus.
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal koos Vecaduliena mõisaga 4 ja 3/4 adramaad, neile allus 145 mees- ja 167 naishinge. 
Aastal 1640 oli mõisa suurus koos Jaunaduliena mõisa ja Vecaduliena mõisaga kolm adramaad, aastail 1688 kuulus neile seitse adramaad, aastal 1734 aga 6 ja 3/4 adramaad. Aastal 1757 oli mõisa suurus 2 ja 3/8 adramaad, aastal 1823 aga 2 ja 17/20 adramaad. Aastal 1832 oli adramaid 2 ja 17/21, aastal 1881 oli neid aga 2 ja 39/80, lisaks allus mõisale 3 ja 79/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses.
Agraarreformi ajal 1920 kuulus mõisale 348 hektarit maad.
Kloodi külanõukogu

Kloodi külanõukogu oli külanõukogu Eesti NSV-s aastatel 1945–1954. 
Külanõukogu moodustati 1945 septembris Virumaal Rakvere vallas. Külanõukogu keskus asus Kloodi külas.
Seoses maakondade ja valdade likvideerimise ning maarajoonide moodustamisega arvati Kloodi külanõukogu 1950 septembris Rakvere rajooni koosseisu.
1954 juunis Kloodi külanõukogu likvideeriti ja selle territoorium liideti Rakvere külanõukoguga.
Jaunaduliena mõis

Jaunaduliena mõis (saksa keeles "Neu-Adlehn", läti keeles "Jaunadulienas muiža") oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Tirza kihelkonnas.Praeguse haldusjaotuse järgi asub mõisakompleks Läti Gulbene piirkonnas Tirza vallas Jaunaduliena külas.
Ajalugu.
Aduliena alad eraldati Tirza mõisast aastal 1589. Esimene omanik oli Fabian von Tiesenhausen. Aastal 1629 sai mõisa omanikuks Gertrude Tiesenhausen, aastal 1640 aga Johann von Tiesenhausen. Aastal 1665 kuulus mõis Heinrich von Tiesenhausenile, kes osa mõisast 130 taalri eest süülunaks oma väimehele Hans Jürgen von Dießenile loovutas. Hiljem pantisid Adam Feiliß ja tema abikaasa Sophie Aduliena alad 2000 taalri eest Matthias Hildegårtnerile, kes pandiõigused aga krahvinna Siegritta Bielkele loovutas. See jättis mõisa reduktsioonikomisjoni hirmus aastal 1683 Tiesenhausenitele, kelle traditsiooniline lään see oli. Aastal 1749 pantis Adam Johann von Tiesenhausen Aduliena 12 000 taalri eest 40 aastaks Peter Müllerile. Too viiski läbi Aduliena valduste jagamise, tagastades aastal 1780 Vecaduliena mõisa Tiesenhausenitele, omandades ise Jaunaduliena mõisa. 
Pandiperioodi lõppedes läks mõis Adam von Tiesenhauseni valdusse. Aastal 1800 andis too mõisa oma pojale Adam Wilhelmile üle. Kui too aastal 1842 suri, jättis ta mõisa oma lesele Annettele eluaegseks eluasemeks. Aastal 1858 läks mõis nende tütre Charlotte Tiesenhauseni valdusse. Too suri aastal 1862 ja mõisa pärisid tema lapsed, poeg Carl Johann Fabian von Tiesenhausen ja tütar Annette Krülow. Aastal 1865 ostis Carl Johann Fabian õe osa 65 000 rubla eest välja.
Mõisa suurus.
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 4 ja 7/8 adramaad, sellele allus 233 mees- ja 273 naishinge.
Aastal 1640 oli mõisa suurus koos Vecaduliena mõisa ja Troška mõisaga kolm adramaad, aastail 1688 kuulus neile seitse adramaad, aastal 1734 aga 6 ja 3/4 adramaad. Aastal 1757 oli mõisa suurus 4 ja 7/8 adramaad, aastal 1823 aga 7 ja 7/20 adramaad. Ka aastal 1832 oli adramaid 7 ja 7/20, aastal 1881 oli neid aga 2 ja 76/80, lisaks allus mõisale 9 ja 16/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses.
Karjamõisad.
1816. aastal allus mõisale Anettensruhe karjamõis.
Vecaduliena mõis

Vecaduliena mõis (saksa keeles "Alt-Adlehn", läti keeles "Vecadulienas muiža") oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Tirza kihelkonnas. Praeguse haldusjaotuse järgi asub mõisakompleks Läti Gulbene piirkonnas Tirza vallas Vecaduliena külas. 
Mõisa kabel on arhitektuurimälestisena riikliku kaitse all.
Ajalugu.
Aduliena alad eraldati Tirza mõisast aastal 1589. Esimeseks omanikuks oli Fabian von Tiesenhausen. Aastal 1629 sai mõisa omanikuks Gertrude Tiesenhausen, aastal 1640 aga Johann von Tiesenhausen. Aastal 1665 kuulus mõis Heinrich von Tiesenhausenile, kes osa mõisast 130 taalri eest süülunaks oma väimehele Hans Jürgen von Dießenile loovutas. Hiljem pantisid Adam Feiliß ja tema abikaasa Sophie Aduliena alad 2000 taalri eest Matthias Hildegårtnerile, kes pandiõigused aga krahvinna Siegritta Bielkele loovutas. See jättis mõisa aga reduktsioonikomisjoni hirmus aastal 1683 Tiesenhausenitele, kelle traditsiooniline lään see oli. Aastal 1749 pantis Adam Johann von Tiesenhausen Aduliena 12 000 taalri eest 40 aastaks Peter Müllerile. Too viiski läbi Aduliena valduste jagamise, tagastades aastal 1780 Vecaduliena mõisa Tiesenhausenitele, omandades ise Jaunaduliena mõisa. 
Aastal 1794 oli mõisa omanik Johann Gustav Carl von Tiesenhausen. Aastal 1749 omandas Vecaduliena tema pärandi jagamisel 7500 rubla eest tema poeg Adolph Johann von Tiesenhausen, sellal kui teine poeg Carl Gustav Georg sai sama summa eest Troška mõisa omanikuks. Aastal 1849 omandas mõlemad mõisad Carl Gustav Georg von Tiesenhausen.
Mõisa suurus.
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal koos Troška mõisaga 4 ja 3/4 adramaad, neile allus 145 mees- ja 167 naishinge.
Aastal 1640 oli mõisa suurus koos Jaunaduliena mõisa ja Troška mõisaga kolm adramaad, aastal 1688 kuulus neile seitse adramaad, aastal 1734 aga 6 ja 3/4 adramaad. Aastal 1757 oli mõisa suurus 2 ja 3/8 adramaad, aastal 1823 aga 2 ja 4/5 adramaad.Aastal 1832 oli adramaid 2 ja 1/5, aastal 1881 oli neid aga 3 ja 11/80, lisaks allus mõisale 3 ja 61/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses.
Kloostri külanõukogu

Kloostri külanõukogu oli külanõukogu Harju rajoonis. Külanõukogu eksisteeris 1945–1954 ja seejärel liideti see Padise külanõukoguga.
Kobratu külanõukogu

Kobratu külanõukogu oli külanõukogu Tartu rajoonis. Külanõukogu eksisteeris 1945–1954 ja seejärel liideti see Tartu külanõukoguga.
Kodasoo külanõukogu

Kodasoo külanõukogu oli külanõukogu Eesti NSV-s aastatel 1945–1954.
Külanõukogu moodustati 1945 augustis Harjumaal Kuusalu vallas. Külanõukogu keskus asus Kodasoo asunduses.
Seoses maakondade ja valdade likvideerimise ning maarajoonide moodustamisega arvati Kodasoo külanõukogu 1950 septembris Loksa rajooni koosseisu.
1954 juunis Kodasoo külanõukogu likvideeriti ja selle territoorium liideti Kuusalu külanõukoguga.
Kodijärve külanõukogu

Kodijärve külanõukogu oli külanõukogu Eesti NSV-s aastatel 1945–1954. 
Kodijärve külanõukogu moodustati 1945 septembris Tartumaal Kambja vallas. Külanõukogu keskus asus Pangodi külas.
Seoses maakondade ja valdade likvideerimise ning maarajoonide moodustamisega arvati Kodijärve külanõukogu 1950 septembris Elva rajooni koosseisu.
1954 juunis Kodijärve külanõukogu likvideeriti, selle territoorium jagati Kambja ja Elva külanõukogu vahel.
Kohila külanõukogu

Kohila külanõukogu oli külanõukogu Rapla rajoonis. Külanõukogu moodustati 1945 Kohila vallas. Külanõukogu pindala oli 250 km² (1977).
Kohtla külanõukogu

Kohtla külanõukogu oli külanõukogu Kohtla-Järve rajoonis. Külanõukogu moodustati 1945 Kohtla vallas. Külanõukogu pindala oli 108 km² (1977).
Koigi külanõukogu

Koigi külanõukogu oli külanõukogu Paide rajoonis. Külanõukogu moodustati 1945 Koigi vallas. Külanõukogu pindala oli 198 km² (1977).
Koikküla külanõukogu

Koikküla külanõukogu oli külanõukogu Eesti NSV-s aastatel 1945–1954. 
Koikküla külanõukogu moodustati 1945 septembris Valgamaal Taheva vallas. Külanõukogu keskus asus Koikküla asunduses.
Seoses maakondade ja valdade likvideerimise ning maarajoonide moodustamisega arvati Koikküla külanõukogu 1950 septembris Valga rajooni koosseisu.
1954 juunis Koikküla külanõukogu likvideeriti, selle aladest koos Hargla külanõukogu maadega moodustati Taheva külanõukogu.
Koimla külanõukogu

Koimla külanõukogu oli külanõukogu Kingissepa rajoonis. Külanõukogu eksisteeris 1945–1954 ja seejärel liideti see Lümanda külanõukoguga.
Oktjabrski rajoon (Rostovi oblast)

Oktjabrski rajoon (vene keeles "Октябрьский район" on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Rostovi oblasti edelaosas. Rajooni keskus on Kamenolomni alev.
Rajoon piirneb põhjas Krasnõi Sulini rajooniga, kirdes Belaja Kalitva rajooniga, idas Ust-Donetski rajooniga, kagus Semikarakorski rajooniga, lõunas Bagajevskaja rajooniga, edelas Aksai rajooniga ja läänes Rodionovo-Nesvetaiskaja rajooniga.
Rajooni pindala on 1998,7 km². Elanike arv oli 2017. aastal 70 514.
Oktjabrski rajooni asulad kuuluvad ühe linnaasunduse (Kamenolomni alevi) ja üheteistkümne külaasunduse koosseisu.
Koke külanõukogu

Koke külanõukogu oli külanõukogu Eesti NSV-s aastatel 1945–1954. 
Koke külanõukogu moodustati 13. septembril 1945 Võru maakonnas Haanja valla koosseisus. Külanõukogu keskus asus Koke külas.
Seoses maakondade ja valdade likvideerimise ning maarajoonide moodustamisega arvati Koke külanõukogu 1950 septembris Võru rajooni koosseisu.
1954 juunis Koke külanõukogu likvideeriti ja selle territoorium arvati Rõuge külanõukogu koosseisu.
Kokora külanõukogu

Kokora külanõukogu oli külanõukogu Tartu rajoonis. Külanõukogu eksisteeris 1945–1962 ja seejärel liideti see Alatskivi ja Pala külanõukoguga.