tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Väikeseõiene lemmalts

Väikeseõiene lemmalts, ka väikeseõiene lemmmalts ("Impatiens parviflora"), on lemmaltsaliste sugukonda lemmaltsa perekonda kuuluv üheaastane rohttaimeliik.
Väikeseõiene lemmalts kasvab pärismaisena Ida-Aasias ja Siberis. Euroopas on inimese toodud võõrliigina laialdaselt naturaliseerunud.
Väikeseõiene lemmalts kasvab niisketes varjulistes kohtades ega talu päikest. Tugevas päikesepaistes laseb taim lehed täiesti longu, kuid hiljem enamasti toibub.
Taim kasvab 30–60 cm kõrguseks; püstisele varrele kinnituvad õhukesed mahlakad teravasakilise servaga lehed. Õitseb juulist oktoobrini, kahvatukollane õis on umbes 1 cm pikkune, kobaras on vähe õisi. Õied ja kuprad on enamasti varrel samaaegselt.
Puutel (või ka iseenesest) lõhenevatest kupardest võivad seemned paiskuda kuni 3 meetri kaugusele.
Levik Eestis.
Eestisse jõudis see liik arvatavasti Tartu Ülikooli botaanikaprofessori Carl Ledebouri tooduna 1827. aastal, kes tõi selle Altai ekspeditsioonilt ja istutas Tartu botaanikaaeda. Aastaks 1852 oli väikeseõiene lemmalts jõudnud metsistunult Tartu parkidesse ja aedadesse. Järgnenud aastakümnetega levis taim juba terves Eesti mandriosas; saartele jõudmine võttis mõnevõrra rohkem aega.
Praegusajal on liik Ida- ja Lõuna-Eestis on suhteliselt sage, mujal harvem.
UNESCO rahupreemia

Félix Houphouët-Boigny rahupreemia ehk lühendatult UNESCO rahupreemia on 1989. aastal UNESCO asutatud rahupreemia, mille ülesanne on "autasustada elus olevaid inimesi ja tegutsevaid riiklikke või eraettevõtteid või institutsioone nende silmapaistva panuse eest rahu edendamisel, kindlustamisel või hoidmisel vastavalt ÜRO põhikirjale ja UNESCO põhiseaduses".
Auhind kannab endise Elevandiluuranniku presidendi Félix Houphouët-Boigny nime. Auhinda antakse välja igal aastal. Auhinna suurus on 122 000 eurot, mis mitme saaja puhul jagatakse võrdseteks osadeks.
Verev lemmalts

Verev lemmalts ("Impatiens glandulifera") on üheaastane rohttaim lemmaltsaliste sugukonnast lemmaltsa perekonnast.
Levila ja kasvukoht.
Verev lemmalts on pärit Himaalajast. Teadaolevalt esimest korda külvati taime ilutaimena Dresdeni aedadesse 1837. aastal. Praeguseks on verev lemmalts peaaegu kõikjal Euroopas naturaliseerunud invasiivne võõrliik, mis tõrjub välja kohalikku taimestikku. Paljudes riikides on asutud tema leviku vastu võitlema.
Taim eelistab niiskeid ja varjulisi kasvukohti; kasvab jõe- ja järvekallastel, niisketel niitudel, metsahäiludes.
Kirjeldus.
Verev lemmalts on kiirekasvuline taim. Ta kasvab kuni 1,5–2 meetri kõrguseks. Teravahambalise servaga suhteliselt kitsad lehed on 5–25 cm pikkused. 
Õitseb juulis ja augustis. Roosad kiivrikujulised tugevalõhnalised õied on 3–4 cm pikkused ja umbes 2 cm laiused.
Vili on 3–5 cm pikkune tõlvikukujuline kupar, mis puutest lõheneb ja katapulteerib seemned kuni 7 meetri kaugusele. Õied ja viljad on enamasti varrel samaaegselt.
Kohustuslik reserv

Kohustuslik reserv on summa, mida pangad peavad hoidma keskpangas hoiuste ja laenude kattevarana.
25. aprillil 2000 võttis Eesti Panga nõukogu vastu otsuse rahapoliitika operatsioonilise raamistiku (ROR) reformi strateegia kohta. Reform jagati kahte etappi, 
Selle reformi käigus muudeti ka pankadele esitatavaid kohustuslike reservide arvestamise põhimõtteid. Esimese etapi järel mille järel võisid Eesti kommertspangad paigutada kuni 50 protsenti oma kohustuslikust reservist kõrge kvaliteediga rahvusvahelistel turgudel kaubeldavatesse võlakirjadesse.
1. märtsist 2003 jõustunud korra kohaselt eristatakse kohustusliku reservi baasi arvutamisel tähtajalise struktuuri ning kohustuste liigi järgi kohustusi, millele eurosüsteemis rakendatakse kohustuslike reservi nõude erinevaid määrasid. Netovõlgnevus välismaiste krediidiasutuste suhtes asendus brutonõudega, mis tähendab, et kohustustest välismaiste pankade ees ei saa nõudeid välispankadele enam maha arvata. Samuti kaasati kohustuslike reservide baasi ka allutatud kohustused ning valitsuse laenu- ja välisabifondid.
Föderaalreservi Süsteem

Föderaalreservi süsteem ehk USA Föderaalreserv (Fed) on keskpanganduse süsteem USA-s. See asutati 1913. aastal Föderaalreservi seadusega ja on osaliselt riiklik institutsioon, millel on ka eraõiguslikud omanikud. USA Föderaalreservi kuuluvad:
Alates 5. veebruarist 2018 on Board of Governorsi esimees Jerome Powell.
USA Föderaalreservi peakorter asub Washingtonis.
Ajaloost.
USA esimene institutsioon, mis täitis keskpanga ülesandeid oli 1791. aastal Alexander Hamiltoni asutatud Ameerika Ühendriikide Esimene Pank (First Bank of the United States). 1816 asutati Ameerika Ühendriikide Teine Pank. 1837–1862 USA-s ametlik keskpank puudus. 1863. aastal koostati Riikliku panganduse seadusega kuni 1913. aastani kehtinud riiklik pangasüsteem. Seoses finantspaanikatega 1873., 1893. ja 1907. aastal tekkis tugev nõudlus keskpanga süsteemi loomise järgi. 
Föderaalreserv sai USA Kolmandaks pangaks. Esimese kahe panga süsteem ei kestnud, kuna tal puudus USA Kongressi toetus. Eelmiste süsteemide veaks oli ka valuuta mitteelastsus ja likviidsuse puudus.
Praegused Föderaalreservi funktsioonid on järgmised:
Regionaalpangad.
Föderaalreservil on riigis 12 reservpanka:
Ambodifotatra

Ambodifotatra [ambudif'uutatra] on väike asula Madagaskari Analanjirofo piirkonnas Sainte-Marie saare lõunaosa läänekaldal, Sainte-Marie maakonna ja Sainte-Marie valla keskus. Geograafilised koordinaadid on 16°58' S, 49°51' E. 
Vaatamisväärsused ja turism.
Asula keskel on väike sadam, mille ümbruses on paar söögikohta.
Saint-Josephi kirik on Madagaskari vanim kirik. Ta asub Ambodifotatra linna Madame'i saarega ühendava tammi ees. Koha Piraatide lahe põhjakaldal piraatide kalmistul valis 1857 esimene Madagaskari piiskop Dalmond. Malmaltar on keisrinna Eugénie annetus. 
Huvitavate hoonete seas on postkontor mäe otsas. 
Linna lähedal on piraatide kalmistu. 
Ambodifotatra lähedal on rand.
Ankoalabe

Ankoalabe on asula Madagaskaril Sainte-Marie saarel. Geograafilised koordinaadid on 14°55' S, 50°18' E.
Väikese Ankoalabe lahe varjus on India ookeani äärne metsik rand.
Vazimbad

Vazimbad on malagassi mütoloogias Madagaskari põliselanikud kahvatud karvased kääbused, kütid-korilased. Neid austatakse esivanemate kultuses kõige vanemate esivanematena. 
Mõne piirkonna kuningad olevat vazimbadega veresuguluses. Põlluharimisele ülemineku tõttu peaksid vazimbad olema assimileerunud.
Tõendid loomade väljasuremise kohta kinnitavad, et Madagaskaril oli inimasustus enne austroneeslaste sisserändu. 
Madagaskaril on säilinud küttide-korilaste rühm mikead, kes erinevad elulaadilt ja muusikalt teistest malagassidest. Nad säilitasid 1920. aastateni mittemalagassi sõnavara, mis võib olla jäänus vazimbade keelest.
Tauno Palo

Tauno Valdemar Palo (kuni 1932. aastani Tauno Brännäs, kuni 1935. aastani Tauno Paloniemi; 25. oktoober 1908 Hämeenlinna – 24. mai 1982 Helsingi) oli soome näitleja ja laulja.
Tauno Palo alustas teatrinäitlejana 1927. aastal Sörnäineni töölisteatris. Aastal 1931 mängis ta esimest korda filmis. Tema karjäär filminäitlejana kestis kuni 1961. aastani; teatris mängis ta aga kuni Kansallisteatterist lahkumiseni 1973. aastal. Palo suri kõrivähki.
Tauno Palo mängis kokku ligi 50 filmis, väga sageli koos Ansa Ikosega. Tema tuntumate filmide hulgas olid "Kulkurin valssi", "Vaimoke" ja filmid Niskamäe ainetel.
Ta oli ka populaarne laulja, kes lindistas kümneid laule.
Tauno Palo vend Gösta Brännäs oli poksija. Tema poeg Jukka-Pekka Palo on näitleja.
Kõigi aegade suurima soomlase hääletusel 2004. aastal sai Tauno Palo 55. koha.
Vaimse tervise päev 2008

Vaimse tervise päev 2008 oli 2008. aasta ülemaailmne vaimse tervise päev, mis toimus Ülemaailmse Vaimse Tervise Föderatsiooni eestvedamisel.
2008. aasta Vaimse tervise päeva deviis oli "Vaimse tervise tegemine ülemaailmseks prioriteediks - teenuste mahu suurendamine elanikkonnale suunatud propaganda ja tegevuste kaudu".
Oskar von Stryk

Alexander Oskar von Stryk (27. jaanuar (vkj 15. jaanuar) 1830 – 1. juuni (vkj 19. mai) 1902 Voltveti mõis) oli Liivimaa mõisnik.
Alexander Oskar von Stryk sündis Voltveti, Kärsu, Vesneri, Paju, Roobe ja Tammiku mõisniku Heinrich von Stryki (1793–1862) ja Emilie Julie Charlotte von Maydelli (1804–1864) pojana.
Talle kuulusid Voltveti, Kärsu ja Heinaste mõis. 1897. aastal ostis ta Bernhard Caspar Otto von Stackelbergilt Imavere mõisa ja kinkis selle oma väimehele Eugen Carl Alexander von Pistohlkorsile.
Perekond.
Oskar von Stryk abiellus 1866. aastal Wilhelmine Friederike von Cubega (1842–1916). Abielust sündisid:
AJ Auxerre

AJ Auxerre on Prantsusmaa jalgpalliklubi, mis hooajal 2011-12 mängis riigi kõrgliigas.
Bordeaux' Girondins

Bordeaux' Girondins (prantsuse keeles ametlikult "Football Club des Girondins de Bordeaux") on Prantsusmaa jalgpalliklubi, mis riigi kõrgliigas. Klubi tegutseb Bordeaux's ning selle kodustaadion on Matmut Atlantique.
Bordeaux' Girondins on tulnud kuuel korral Prantsusmaa meistriks, viimati hooajal 2008–2009. Lisaks on võidetud neljal korral Prantsusmaa karikas ja kolmel korral Prantsusmaa karikas. Euroopa karikasarjades on parimateks saavutusteks poolfinaali pääsemine Euroopa karikavõistlustel hooajal 1984–85, UEFA karikavõitjate karikavõistluste poolfinaali jõudmine hooajal 1986–87, UEFA karika teine koht hooajal 1995–96 (finaalis kaotati Müncheni Bayernile) ja UEFA Intertoto karika võit 1995. aastal.
Praegune koosseis.
"Seisuga 17. august 2020"
Stade Malherbe Caen

Stade Malherbe Caen (lühendatult SM Caen või ka lihtsalt Caen) on Prantsusmaa Caeni linna jalgpalliklubi, mis mängib riigi kõrgliigas.
Prantsusmaa meistrivõistlustel on parima kohana saaud viies koht hooajal 1991–1992. Prantsusmaa esiliiga on võidetud kahel korral (aastatel 1996 ja 2010). Hooajal 2017–2018 jõuti Prantsusmaa karikavõistlustel poolfinaali ja 2005. aastal kaotati liigakarika finaalis Strasbourgile.
Grenoble Foot 38

Grenoble Foot 38 on Prantsusmaa jalgpalliklubi, mis alates hooajast 2011-12 mängib riigi 5. tugevusest liigas. Aastal 2011 läks klubi pankrotti.
Enne seda mängis ta riigi esiliigas, varem ka kõrgliigas.
Le Havre AC

Le Havre Athletic Club Football Association on Prantsusmaa jalgpalliklubi, mis tegutseb Le Havre'is. See mängib riigi kõrgliigas Ligue 1.
Le Havre asutati 1884. aastal spordiklubina. Jalgpalliklubina tegutseb see alates 1894. aastast. Aastatel 1899, 1900 ja 1919 tuli Le Havre Prantsusmaa amatööride meistriks. Pärast profiliiga loomist on Le Havre parimaks tulemuseks jäänud teine kolmas hooajal 1950/51.
1959. aastal tuli Le Havre Prantsusmaa karikavõitjaks, kui karikafinaalis alistati Sochaux kahe mängu kokkuvõttes 5:2. Samal aastal võitis Le Havre ka Prantsusmaa superkarikafinaali, kui alistati Nice tulemusega 2:0.
Alates 2012. aastast on klubi kodustaadion olnud Stade Océane, mis mahutab 25 178 pealtvaatajat.
Le Havre'i suurimad rivaalid on Caen ja Lens.
Le Havre'is on klubikarjääri alguses mänginud mitmed tuntud jalgpallurid, teiste seas Benjamin Mendy, Ibrahim Ba, Jean-Alain Boumsong, Lassana Diarra, Steve Mandanda, Vikash Dhorasoo ja Paul Pogba.
Le Havre'i naiskond mängib Prantsusmaa naiste kõrgliigas Division 1 Féminine.
Praegune meeskond.
"Seisuga 12. november 2023"
Le Mans FC

Le Mans Football Club on Prantsusmaa jalgpalliklubi Le Mans'i linnas.
Klubi asutati 1985. aastal nimega Le Mans Union Club 72 ehk Le Mans UC72. 2003/2004 hooajal pääses klubi kõrgliigasse. Pärast 2009/2010 hooaega langes klubi kõrgliigast teise liigasse.
2010. aastal sai klubi nimeks Le Mans FC. Finantsraskuste tõttu kaotas klubi 2013. aastal oma professionaalse klubi staatuse.
Lille OSC

Lille Olympique Sporting Club on Prantsusmaa jalgpalliklubi, mis mängib riigi kõrgliigas Ligue 1. Klubi kodustaadion on Lille'i linnastus asuv Stade Pierre-Mauroy.
Klubi loodi 1944. aastal, mil liitusid Olympique Lillois ja SC Fives. Mõlemad klubid olid olnud Prantsusmaa kõrgliiga asutajaliikmed ja Lillois riigi esimene meister. Lille OSC on tulnud Prantsusmaa meistriks neli korda (hooaegadel 1945–46, 1953–54, 2010–11 ja 2020–21). Prantsusmaa karikas on võidetud kuus korda, viimati 2011. aastal. Lille'i kõige edukam periood oli aastatel 1946–1954, mil klubi peatreener oli André Cheuva.
Lille'i suurim rivaal on RC Lens ning nende klubide vaheline derbi on tuntud nime all "Derby du Nord".
Praegune koosseis.
"Seisuga 15. august 2024"
FC Lorient

FC Lorient Bretagne Sud on Prantsusmaa jalgpalliklubi, mis mängib riigi kõrgliigas Ligue 1. Klubi kodulinn on Lorient.
Klubi on asutatud 1926. aastal. Esimest korda osales Lorient Prantsusmaa kõrgliigas hooajal 1998–99. Enne seda oli Lorient olnud pikka aega tegutsenud amatöörklubina.
2002. aastal võitis klubi Prantsusmaa karika. Järgmisel hooajal osales klubi esimest ja seni ainsat korda Euroopa klubide võistlusel, kui UEFA karika esimeses ringis kaotati Türgi klubile Denizlispor.
Hooajal 2019–20 tuli Lorient Prantsusmaa esiliiga võitjaks ja naasis pärast kolme hooaega Prantsusmaa kõrgliigasse.
Lorient olnud hüppelauaks mitmetele rahvuskoondisse kuulunud mängijad, kelle hulka kuuluvad teiste seas Laurent Koscielny, André-Pierre Gignac, Michaël Ciani, Kevin Gameiro, Karim Ziani, Bakari Koné, Matteo Guendouzi ja Seydou Keita.
Alveool

Alveool (ladina keeles "alveolus" 'süvendike; somp') ehk somp on organismi kehas olev anatoomiline moodustis, mis on seest õõnes. On olemas
Lyoni Olympique

Lyoni Olympique (prantsuse keeles "Olympique lyonnais"; täielik nimi "Olympique de Lyon et du Rhône") on Prantsusmaa jalgpalliklubi. Lyon on domineerinud riigi meistrivõistlustel suurema osa 2000. aastatest, võites need oma ajaloos esimest korda küll alles 2002. aastal, kuid püstitades seejärel seitsmel aastal järjest meistriks tulles uue rekordi.
UEFA Meistrite Liigas on Lyon kahel korral jõudnud poolfinaali (hooaegadel 2009–10 ja 2019–20) ning kolmel korral veerandfinaali (hooaegadel 2003–04, 2004–05 ja 2005–06).
1997. aasta tuldi UEFA Intertoto Cup'i võitjaks.
Lyoni Olympique on Paris Saint-Germaini ja Marseille Olympique'i kõrval ühe suurima toetajaskonnaga Prantsusmaa jalgpalliklubisid.
Lyoni Olympique'i naiskond mängib Prantsusmaa naiste meistriliigas Division 1 Féminine ning on 17-kordse Prantsusmaa meistrina riigi edukaim klubi.
Praegune meeskond.
"Seisuga 23. august 2024"
AS Monaco FC

Association Sportive de Monaco Football Club on Monacos Fontvieille's tegutsev Prantsusmaa jalgpalliklubi, mis mängib Prantsusmaa kõrgliigas Ligue 1. 
Kuigi klubi tegutseb Monacos, loetakse seda Prantsusmaa klubiks, kuna klubi mängib Prantsusmaa liigasüsteemis ja Monaco ei ole UEFA liige.
AS Monaco on üks Prantsusmaa aegade edukamaid klubisid, olles tulnud kaheksa korda riigi meistriks ja võitnud viiel korral Prantsusmaa karika. Klubi on jõudnud Euroopa karikavõitjate karikasarja ja UEFA Meistrite Liiga finaali vastavalt aastatel 1992 ja 2004.
Praegune meeskond.
"Seisuga 30. august 2024"
Vikerkest

Vikerkest ehk iiris (ladina keeles "iris") on osade loomade (sh inimeste) silmamuna eesosas olev soonkesta õhuke ringikujuline moodustis. Vikerkesta keskel asub silmaava. 
Vikerkesta areng, anatoomia, füsioloogia, morfoloogia, histoloogia ja patoloogia võivad erineda nii liigiti kui ka indiviiditi.
Iiris sisaldab rohkesti veresooni ja ka pigmenteerunud rakke. Pigmenteerunud rakud aga sisaldavad pigmenti melaniin, mille hulk ja paiknemine on peamine silmavärvi tegur. Vikerkesta värvi loetaksegi tavakeeles silmavärviks. Mida rohkem on vikerkestas pigmenti, seda tumedam on silm.
Roomajatel.
Madudel.
Madude nägemine erineb paljude teiste loomade omast ja paljudele liikumatutele objektidele nad oma pilku ei fokuseeri. Vikerkesta keskel asuv pupill aga on neil väga erineva kujuga. Maod muudavad pupilli kuju ja reguleerivad vikerkesta lihaseid liigutades silma saabuva valguse hulka. 
Madude vikerkest on erinevatel maoliikidel erineva värvusega, mis oleneb ka nende eluviisist. Esineb helepruuni, punase, kollase, tumepruuni, rohelise iirisega madusid. Madude kestumise ajal muutub läbipaistev silmakilbis piimjaks ja läbipaistmatuks ning mao iirise värv ei ole palja silmaga vaadates tuvastatav. 
Sooline dikromatism.
Hariliku rästiku silmade värvuses esineb sooline erinevus: emaste rästikute vikerkest on helepruun ja isaste oma punane.
Imetajatel.
Koduloomadel.
Vikerkest asetseb paljudel loomadel sarvkesta ja silmaläätse vahel. Vikerkesta keskel asuv silmaava muudab oma kuju mitmete tegurite ja toimingute ajal (näiteks valgus, vaatlemine, magamine jt). 
Vikerkesta liikumine baseerub silmaavasulguri ja silmaavalaiendaja funktsioonil. 
Inimestel.
Inimese vikerkesta põhikude ehk strooma koosneb sidekoest ja sisaldab pigmenti.
Vikerkesta lihased on: 
Vikerkest jagab silmaläätse ees oleva ruumi kaheks. Iirise ja sarvkesta vahel olev õõnsus moodustab silma eeskambri ("camera bulbi anterior"). Ja iirise taga paiknev õõnsus moodustab tagakambri ("camera bulbi exterior"), mida täidab klaaskeha.
Pisaranääre

Pisaranääre (ladina keeles "glandula lacrimalis") on paljude imetajate ja roomajate peas paiknev paariline nääre. 
Pisaranäärmete funktsiooniks on pisaravedeliku eritamine. See aitab ära hoida silma kuivuse ja kaitseb silma bakterite (jt võõrkehade) eest.
Pisaranäärmete areng, anatoomia, füsioloogia, morfoloogia, histoloogia, ja patoloogia võivad suuresti erineda nii liigiti kui ka indiviiditi.
Roomajatel.
Madudel.
Pisaranäärmete esinemine madudel on lõpuni vaidlemata. Enamiku uurijate arvates on madudel pisaranäärme asemel Harderi nääre ja üksikute uurijate arvates on madudel, nagu paljudel teistelgi roomajatel nii Harderi näärmed kui ka pisaranäärmed.
Imetajatel.
Inimestel.
Inimestel asub pisaranääre silmakoopa ülemis-külgmises nurgas ja on pisaraaparaadi osa. 
Patoloogia.
Pisaranäärmetega seostatakse inimestel selliseid haiguslikke seisundeid nagu pisaranäärmeatroofia, pisaranäärmepõletik, dakrüops, kuiva silma sündroom, pisaranäärmetsüst jt.
Vanaeanägevus

Vanaeanägevus ehk presbüoopia on üks kaugnägelikkuse ehk hüperoopia alavorm.
See tuleneb inimese vananemisest tingitud läätse elastsuse languse tõttu, kui väheneb selle kumerus, tulemuseks on raskendatud lähedalt nägemine.
Kõõlus

Kõõlus (ladina keeles " tendo") on tugev sidekoe riba, mille abil kinnitub lihas luudele. Kõõlused on vastupidavad tõmbele ja venitusele, koosnedes peamiselt kollageeni kiududest.
Lihastoonus

Lihastoonus on skeletilihase seisundit iseloomustav suurus. 
Mõõdetakse nii passiivse skeletilihase rahuoleku toonust (tahtelise kontraktsiooni puudumisel lihases esinev tõmbepinge, mida ei saa tahteliselt vähendada) kui asenditoonust (mehaaniline pingus lihases, mille abil kindlustatakse keha tasakaal, kehaosade asetsemine üksteise suhtes ning aktiivseks lihastööks vajalik eelpinge foon).
Pjotr Aleksejevitš Romanov

Pjotr Aleksejevitš Romanov on olnud kahe Romanovite dünastiasse kuulunud Venemaa valitseja täisnimi:
Närviimpulss

Närviimpulss ehk aktsioonipotentsiaal on närvirakkudes toimuva lühiajalise ja väga nõrga elektrilise muutuse edasikandumine mööda närvikiude ning ühest närvirakust (seejuures vahel ka ühest kehaosast) teise. Elektriline muutus tähendab täpsemalt seda, et toimub muutus närviraku membraanipotentsiaalis. Närviimpulssideks vajalik energia tuleb põhiliselt närvirakkude mitokondrites muundatud ja kogutud energiast (vt ka ATP ehk adenosiintrifosfaat).
Närviimpulss kandub ühest rakust teise sünapsi kaudu. Elektrilise sünapsiga ühenduse puhul kandub närviimpulss otse ühest rakust teise, sest kaks rakku puutuvad omavahel kokku. Kokkupuutepunktis antakse membraanipotentsiaali muutus edasi ühest rakust teise. Selline ühendus on kiirem. Teistsugused sünapsid on ajus. Nende nimetus on keemiline sünaps. Keemilise sünapsi puhul on kahe neuroni vahel õhuke vahe. See on sünaptiline pilu. Kui elektriimpulss jõuab mööda aksonjätket sünapsini, vallandab see impulssi saatva raku otsas keemiliste ainete, virgatsainete (neurotransmitterite) molekulid, mis vabanevad sünaptilisse pilusse. Molekulid liiguvad läbi pilu teise neuronini ja seonduvad seal membraanil olevate retseptoritega, mis avavad tee ioonidele vastuvõtva raku sisse. Selle tõttu muutub raku elektrilaeng (membraanipotentsiaal). 
Neuronitel võib olla väga palju (tuhandeid) ühendusi teiste neuronitega. Lisaks sellele on osade keemiliste sünapsite funktsiooniks mitte ergastav vaid hoopis inhibideeriv, vaigistav roll. Kui siis nende kõigi sünapsite kaudu saabuvate närviimpulsside koosmõju ületab teatava piiri, lävendi, saadab närvirakk elektriimpulsi mööda aksonit väljapoole, teistele neuronitele. Ajus on ühendused paljude närvirakkude vahel, nende abil moodustuvad keerulised närvirakkude võrgustikud, nende omavahelised seosed. Toetudes närviimpulsside abil edastatud seostele, loob meie aju meeleelundite abil saadud signaalidest pildi välise maailma kohta. Üldistavalt võib öelda, et närviimpulss on elektrilaengute muutumise keel, millesse tõlgitakse kogu ümbritseva maailma paljusus: valguse, helide, lõhnade, maitsete ja puudutuste kaskaad. Ilma neuronite närviimpulssideta poleks ei teadvust ega mälu. Neuroteaduse eksperimendid on veenvalt näidanud, et kogu meie vaimne aktiivsus kõrgemast filosoofiast madalatasemeliste refleksideni kulgeb neuronvõrkude aktiivsuse vahendusel.
Verelible

Verelibled ehk vererakud (ladina keeles "haemocytys") on paljude selgrootute hemolümfis ja selgroogsete veres ringlevate rakkude koondnimetus.
Vereliblede areng, eristumine, paljunemine, liikumine, morfoloogia , apoptoos ning patoloogia ( sh ebanormaalne eristumine) võivad erineda nii liigiti, indiviiditi kui ka arenguastmeti. 
Paljude selgroogsete vererakud jaotatakse valge- ja punalibledeks ning vereliistakuteks.
Vereliblede arv on normaalsetes tingimustes üsna püsiv väärtus, sest hävinenud rakud asenduvad uutega.
Vererakkude eellasrakud eristuvad juba blastotsüstistaadiumis.
Punalibled ehk erütrotsüüdid on vajalikud hapniku vastuvõtuks kopsudes ja äraandmiseks kudedes. Vereliistakud ehk trombotsüüdid sisaldavad aineid, mis on olulised vere hüübimisel ja veresoonte ahendamisel. Valgeliblede ehk leukotsüütide ülesandeks on kahjutustada organismile võõraid, peamiselt valgulisi ühendeid.
Vererakud on kantud kehtivasse inimese tsütoloogia ja histoloogia standardsõnavarasse "Terminologia Histologica"-sse.
Retseptor

Retseptorite all võidakse silmas pidada:
Karvapüstitaja

Karvapüstitajad ("arrectores pilorum", ainsuses "arrector pili") on lihased, mis tõstavad külma või erutuse tundmisel karvad püsti, moodustub kananahk.
Igal karval on oma karvapüstitaja.
Hispaania Eurovisiooni lauluvõistlusel

Hispaania tegi oma debüüdi Eurovisiooni lauluvõistlusel 1961. aastal, jäädes üheksandaks.
Alates 1999. aastast kuulub Hispaania "Suurde nelikusse" (koos Prantsusmaa, Saksamaa ja Suurbritanniaga) ning on automaatselt lubatud osaleda kõigis finaalides olenemata tulemustest, sest Hispaania on üks neljast suurimast EBU majanduslikest toetajatest. 2011. aastast, kui osaleb jälle Itaalia, nimetatakse seda gruppi "Suureks viisikuks".
Hispaania on saavutanud võidu kahel korral. Esimese neist 1968. aastal lauluga "La, la, la", mida laulis Massiel ja teise kohe aasta hiljem, 1969, kui Eurovisiooni võitjaid oli neli. Sellel korral tõi Hispaaniale võidu Salomé, lauluga "Vivo Cantando". Hispaania on siiski korraldanud võistlust ainult ühel korral. Seda 1969. aastal. Kuna teisel korral jagas Hispaania võitu kolme riigiga, siis loosi tahtel sai korraldamisõiguse Holland.
Hispaaniat esindas 50. aasta juubelikontserdil – ", nende 1973. esinduslaul "Eres Tu", mida esitas sel ajal Mocedades. Laul valiti internetihääletuse ja telefonihääletusega läbi aegade neljateistkümne parima Eurovisiooni loo hulka.
1968. aastal oleks Hispaaniat pidanud esindama algselt Joan Manuel Serrat, kuid tema soov laulda katalaani keeles ei olnud francoistlikule režiimile vastuvõetav, mistõttu ta vahetati Massieli vastu, kes laulis sama laulu hispaania keeles.
Eelvalikud.
Kuni 1999. aastani valiti Hispaania esindajad võistluseta rahvusringhäälingu TVE poolt. Olid ka erandeid nagu 1971. aastal korraldatud "Passaporte a Dublín". 2000. ja 2001. aastal korraldas TVE riikliku eelvooru "Eurocanción", kus valiti esitaja, kuid mitte laul. Aastatel 2000–2004 korraldati tõsielusaade "Operación Triunfo", kus valiti riiki esindav laul ja esitaja(d). Hiljem otsustas TVE, et seda enam ei korraldata. 2005. aastal korraldati rahvuslik eelvoor, kus rahvas valis laulu nende laulude seast, mis tundmatud artistid olid TVE-le saatnud. Tulemused ei olnud head ning 2006. aastal kasutati taas võistluseta valikut lõpetades lõppvõistlusel sama tulemusega. 2007. aastal tehti otsus, et esitaja leitaks saate "Misión Triunfo 2007" kaudu. Tulemus oli jälle sama. 
2008. aastal otsustas TVE valida Hispaania esitaja saate "Salvemos Eurovisión" ("Päästame Eurovisiooni") kaudu. Sellesse protsessi hõivati ka suhtlussait Myspace, kus loodi veebisait, kus oli võimalik kõigil laadida üles laul ning pääseda televisioonis näidatud finaali, kus õige laul ja koht leiti läbi internetihääletajate ja žürii abil. Tulemused paranesid veidike, aga mitte palju.
Hääletamise ajalugu (1975–2023 finaalid).
Hispaania on "andnud" kõige rohkem punkte järgmistele riikidele:
Hispaania on "saanud" kõige rohkem punkte järgmistelt riikidelt:
Sündinud 7. oktoobril

"Siin loetletakse 7. oktoobril sündinud tuntud inimesi.
Lülikeha

Lülikeha ("corpus vertebrae"; ka selgroolüli keha) on rinnalüli osa.
Lülikehad paiknevad selgroo rindmises (rinnalülide) osas, kus nad asuvad üksteise peal ja on eraldatud lülidevaheketastega. Nende kanda jääb keha raskus.
Vesiehitis

Vesiehitis ehk hüdrotehniline ehitis on rajatis, mis võimaldab kasutada mingi pinnaveekogu (järve, jõe, mere jne) ja põhjavett, samuti liigituvad siia ehitised, mis kaitsevad mingit ala või muud vee negatiivse mõju (näiteks purustava toime) eest.
Vesiehitised võivad olla tehtud väga erinevatest materjalidest, näiteks suurtest kividest, betoonist või ka vähem vastupidavatest materjalidest, nagu puutüved.
Tüüpilised vesiehitised on tammid, paisud, lüüsid, poldrid jne.
Holland Eurovisiooni lauluvõistlusel

Holland oli üks Eurovisiooni lauluvõistluse algkoosseisu riikidest, osaledes Eurovisiooni lauluvõistlusel juba 1956. aastast. Holland on seni vahele jätnud vaid neli võistlust.
Viie võiduga on Holland kümne kõige edukama Eurovisiooni riikide hulgas. Märkimisväärselt kõrged saavutused 1980. ja 1990. aastatel olid Bernadettel, Marchal, Gerard Jolingul, Humphrey Campbellil, Ruth Jacottil ja Edsilia Rombleyl, kes kõik lõpetasid esikümnes ning olid enne võistlust favoriidid. 
Holland on korraldanud lauluvõistlust neljal korral: 1958, 1970, 1976 ja 1980. Kolmel esimesel korral korraldati võistlust tänu eelmise aasta võidule. 1980. aastal saadi korraldusõigus, kuna Iisrael ei olnud võimeline teist aastat järjest võistlust korraldama. Samal põhjusel otsustas Holland 1960. aastal korraldusõigusest loobuda. Holland korraldab lauluvõistluse 2021. aastal, peale Duncan Laurence'i võitu Tel Avivis 2019. aastal.
Puudumised võistlustelt.
Holland on oma Eurovisiooni ajaloo jooksul puudunud vaid neljalt võistluselt. Esimene neist oli 1985. aasta Eurovisioon, mis toimus Rootsis Göteborgis. Võistlus toimus 4. mail, mis on Hollandi hukkunute mälestuspüha, mistõttu ei osaletud võistlusel. 
1991. aastal toimus võistlus taas 4. mail ning Holland ei osalenud samadel põhjustel kui 1985. aastal. 
1995. ja 2002. aastal ei osaletud samuti Eurovisiooni lauluvõistlusel. Tookord oli põhjus eelnevate aastate kesistes tulemustes: 1994. aastal 23. koht ja 2001. aastal 18. koht. 
Hääletamise ajalugu (1975–2023 finaalid).
Holland on andnud kõige rohkem punkte järgmistele riikidele:
Holland on saanud kõige rohkem punkte järgmistelt riikidelt:
Horvaatia Eurovisiooni lauluvõistlusel

Horvaatia on osalenud Eurovisiooni lauluvõistlusel alates 1993. aastast.
Horvaatia esindaja Eurovisiooni lauluvõistluseks valitakse popfestivalil "Dora", mis on iga-aastane üritus, mida korraldab Horvaatia rahvusringhääling Hrvatska radiotelevizja (HRT). 
Horvaatia parim positsioon seni on olnud 4. koht, mille nad on saavutanud kahel korral: 1996. aastal, kui Maja Blagdan esindas Horvaatiat lauluga "Sveta ljubav", ja 1999. aastal, kui Doris Dragović laulis "Marija Magdalena". 
Horvaatia on olnud ka esindatud varem Eurovisioonil. Aastatel 1961–1991 osalesid Horvaatia lauljad mitu korda Jugoslaavia lipu all. Horvaatia oli Eurovisioonil kõige edukam Jugoslaavia vabariik. Horvaadid esindasid Jugoslaaviat 13 korral 27-st. Ka Jugoslaavia ainuke võitja Riva oli horvaat ning tänu sellele toimus 1990. aasta Eurovisiooni lauluvõistlus Zagrebis. 
Hääletamise ajalugu (1993–2023 finaalid).
Horvaatia on "andnud" kõige rohkem punkte järgmistele riikidele:
Horvaatia on "saanud" kõige rohkem punkte järgmistelt riikidelt:
Club de Gimnasia y Esgrima La Plata

Club de Gimnasia y Esgrima La Plata on La Plata jalgpalliklubi, mis mängib Argentina kõrgliigas Primera Divisiónis. Klubi asutas rühm õpilasi aastal 1887. 
Staadion.
Klubi kodustaadion on Juan Carmelo Zerillo, mis mahutab ligi 33 000 pealtvaatajat.
OGC Nice

Olympique Gymnaste Club de Nice Côte d'Azur (lühendatult OGC Nice) on Prantsusmaa jalgpalliklubi, mis mängib riigi kõrgliigas.
Nice on neljal korral tulnud Prantsusmaa meistriks ja võitnud kolmel korral karika.
Praegune koosseis.
"Seisuga 27. august 2020"
Paris Saint-Germain

Paris Saint-Germain (lühendatult PSG, prantsuse keeles ametlikult Paris Saint-Germain Football Club) on Prantsusmaa pealinna Pariisi jalgpalliklubi, mis hooajal mängib riigi kõrgliigas Ligue 1.
Klubi loodi 12. augustil 1970 klubide Paris FC ja Stade Saint-Germain ühendamisel. Alates hooajast 1974–75 mängib Paris Saint-Germain Prantsusmaa jalgpalli kõrgliigas. Klubi on tulnud üheksa korda Prantsusmaa meistriks ning võitnud 13 korral Prantsusmaa karika. Hooaegadel 2014–2015, 2015–2016, 2017–2018 ja 2019–20 võideti ühe hooaja sees liigatiitel, karikasari ja liigakarikas.
Klubi kodustaadion on alates 1974. aastast Pariisis asuv Parc des Princes. Klubi treeningubaasiks on Saint-Germainis asuv Le Camp des Loges, mille vahetusse lähedusse jääb ka klubi vana (aastail 1904–1974 kasutatud) kodustaadion Stade Municipal Georges Lefèvre.
Praegune meeskond.
"Seisuga 7. oktoober 2020"
Rennesi Stade

Rennesi Stade (prantsuse keeles ametlikult "Stade rennais football club") on Prantsusmaa Rennesi linna jalgpalliklubi, mis mängib riigi kõrgliigas.
Rennesi Stade asutati 1901. aastal. 1932. aastal oli see Prantsusmaa liiga asutajaklubisid.
Rennesi Stade võitnud Prantsusmaa karika kolm korda, viimati 2019. aastal, kui finaalis alistati valitsev Prantsusmaa meister Paris Saint-Germain. Hooajal 2020–21 osales Rennes esimest korda UEFA Meistrite Liigas.
Rennesi Stade'il on riigi üks edukamaid jalgpalliakadeemiaid. Sealt on jalgpalluriteed alustanud teiste seas Sylvain Wiltord, Yoann Gourcuff, Moussa Sow, Yacine Brahimi, Ousmane Dembélé ja Jimmy Briand.
Klubi kodustaadion on Roazhon Park, mis mahutab 29 778 pealtvaatajat.
Praegune koosseis.
"Seisuga 8. oktoober 2020"
AS Saint-Étienne

Association Sportive de Saint-Étienne Loire on Prantsusmaa jalgpalliklubi, mis mängib riigi kõrgliigas.
Saint-Étienne on Prantsusmaa ajaloo edukaim klubi kümne Prantsusmaa meistrivõidu, kuue Coupe de France'i, ühe Coupe de la Ligue'i ja viie Tropheé des Champions'i tiitliga. Lisaks on Saint-Étienne võitnud Prantsusmaa esiliiga kolmel korral.
Hooajal 1975/76 jõudis Saint-Étienne Euroopa meistrite karikavõistluste finaali, kus kaotati Müncheni Bayernile tulemusega 0:1.
Praegune koosseis.
"Seisuga 27. august 2020"
FC Sochaux-Montbéliard

Football Club Sochaux-Montbéliard on Prantsusmaa linna Montbéliard'i jalgpalliklubi, mis hooajal 2012-13 mängis riigi kõrgliigas.
Toulouse FC

Toulouse Football Club on Prantsusmaa jalgpalliklubi, mis mängib riigi kõrgliigas.
Valenciennes FC

Valenciennes Football Club (vapi järgi vana nimi "Valenciennes-Anzin FC") on Prantsusmaa linna Valenciennes'i jalgpalliklubi, mis hooajal 2008/09 mängis riigi kõrgliigas.
Kroonlinna ülestõus

Kroonlinna ülestõus on nimetus kahe (1919. ja 1921. aastal) Petrogradi lähedases Kroonlinnas toimunud sõjaväelaste ülestõusu kohta.
1919.
13. juuni 1919 kell 4.00 puhkes Kroonlinna kindluse Krasnaja Gorka ("Красная Горка") fordi garnisoni üksuse ("1-й Кронштадтский крепостной полк") ülestõus ning kuulutati Nõukogude võimu hülgamisest. Petrogradi nõukogu esimehe Grigori Zinovjevi üleskutsel asusid ülestõusu maha suruma kella 15.00 Balti Laevastiku laevad "Petropavlovsk", "Andrei Pervozvannõi", "Oleg", "Rif". Pärast neljapäevast kaitset taandusid ülestõusnud fordist.
Samal ajal toimus Eesti 1. Diviisi ja Vene Loodearmee pealetung, mis oli läbi murdnud Nõukogude 6. Kütidiviisi kaitsest ning 11. juunil 1919 jõudnud Kroonlinna kindluse Seraja Lošadi ("Серая Лошадь") ja Krasnaja Gorka fordi lähedusse.
1921.
Esialgu koos esseeridega teostatud Oktoobrirevolutsiooni tulemusena saadud võimuorganitest (nõukogudest) eemaldati hiljem bolševike poolt muude revolutsiooniliste parteide esindajad. Bolševikepoolne võimu usurpeerimine kutsus esile ülestõusu, mis puhkes 
28. veebruaril 1921 Kroonlinnas 14 000 Balti mere laevastiku madruse ja töölise osavõtul. Ülestõusnute poolt esitati nõudmine oli "nõukogud ilma kommunistideta".
Lev Trotski koostatud plaani alusel juhtis ülestõusu mahasurumist Mihhail Tuhhatševski. 7. märtsil 1921 avasid Sestroretskis ja Lissi Nossil asuvad suurtükiväeüksused ründajaid toetava tule ning 25 000 bolševike pooldajat võtsid ette esimese pealetungi Kroonlinnale. Rünnak kukkus läbi. 
16. märtsil alustati teist pealetungi Kroonlinnale. Kaitsjate poolel võidelnud lahingulaevad Petropavlovsk ja Sevastopol alistusid ründajatele.
20. märtsil lõppesid Kroonlinnas tänavalahingud.
Bolševike vägi kaotas ülestõusu mahasurumisel 700 tapetut ning 2500 haavatutena, ülestõusnud 600 surnutena, 1000 haavatutena ning 2500 vangilangenutena. 8000 osavõtnut põgenes Soome. Teistel andmetel põgenes Soome üle jää 6500 inimest, kellest 5100 läks 1924 Nõukogude Liitu tagasi
Franz Josef Jung

Franz Josef Friedrich Jung (sündinud 5. märtsil 1949) on Saksamaa poliitik.
Ta oli Angela Merkeli valitsuse kaitseminister 22. novembrist 2005 kuni 27. oktoobrini 2009 ning seejärel tööminister kuni 27. novembrini 2009. Ta astus tagasi süüdistuste tõttu, mis puudutasid tema tegevust kaitseministrina seoses 4. septembril 2009 Afganistanis Kondūzis toimunud tsiviilohvreid nõudnud NATO õhurünnakuga. 
Jung õppis õigusteadust Mainzi ülikoolis. Ta on töötanud poliitilistel ametikohtadel Hesseni liidumaal.
Gotthard Friedrich Stender

Gotthard Friedrich Stender (27. august 1714 Laši Kuramaa – 17. mai 1796 Sunākste) oli Läti jutukirjanik, keeleuurija, tõlkija, pedagoog, vaimulik ja loodusteadlane. Populaarsuse tõttu rahva seas nimetati teda ka vanaks Stenderiks, eristamaks teda poeg Aleksander Johannes Stenderist (1744–1819) ehk noorest Stenderist.
Gotthard Friedrich Stender sündis 1714. aastal Kuramaal õpetaja perekonnas ning õppis usuteadust Jenas ja Halle ülikoolis. Aastail 1753–1759 elas Žeimelise alevis. Seejärel tegutses pastorina Lätis kuni surmani 1796. aastal (Birzgales, Szaimen, Sēlpilsis, Sunākstes, praost Sēlpilsi praostkonnas Kuramaal.
Stender uuendas Läti tähestikku, andis välja Läti keele grammatika ning läti-saksa ja saksa-läti sõnaraamatu. Tema ja Johann Gottfried Herderi olid esimesed, kes analüüsisid läti rahvalaule, mõistatusi, tegusõnu ja vanasõnu.
Guy Barbier

Guy Barbier de Courteix (20. september 1921 Chabanais – 21. juuni 2011 Helsingi) oli prantsuse rahvusest roomakatoliku vaimulik, kes töötas alates 1964. aastast Soomes ja alates 1992. aastast paralleelselt ka Eestis.
Alates 12. eluaastast õppis maristide vennaskonna internaatkoolis Marseille lähistel, umbes 500 kilomeetri kaugusel sünnikodust.
Pärast Prantsusmaa okupeerimist Saksa vägede poolt 1940. aastal saadeti töölisena Saksamaale Halle linna sõjatehasesse, kus liitus vastupanuliikumisega. Peatselt arreteeriti, viibis kinnipidamisel viies eri vanglas ja neljas koonduslaagris, muuhulgas ka kurikuulsates Buchenwaldi ja Dachau laagrites. Sõja lõpul asus koonduslaagris Tšehhi territooriumil; sealt vabanedes kaalus vaid 42 kilogrammi ja põdes tuberkuloosi.
Pöördunud koju tagasi, keskendus tervise parandamisele ja füüsilisele taastumisele. 1946 asus õppima vaimulikku seminari. 29. juunil 1951 pühitseti preestriks ja asus tööle Lyoni piiskopkonnas kogudusepreestrina. Oli Prado preestrite vennaskonna liige.
Oli 1950. aastatel seotud vasakpoolse, liberaalset teoloogiat viljelenud töölispreestrite liikumisega; töötas 1954–1959 preestrina Lyoni tehastes. 
Soovides osaleda Venemaa taaskatoliseerimises, suundus õppima Rooma "Collegium Russicumi" ülikooli Bütsantsi teoloogiat, kuid ei saanud sealt piisavat vene keele oskust. Nii asus õppima Helsingi Ülikooli ja töötas õpingute kõrvalt Espoo oikumeenilises keskuses.
1966–1986 oli heategevusorganisatsiooni Emmaus juht Soomes ja pälvis oma tegevuse eest selles liikumises 1983. aastal Soome kristliku rahuliikumise rahupreemia.
Soomes teenis mitmetes kirikutes ja kogudustes, sealhulgas 1971. aastast Myllyjärvi oikumeenilises keskuses ja selle juures paiknevas pühade apostlite Peetruse ja Pauluse kabelis.
Alates 1986. aastast töötas Helsingi Püha Henriku katedraali vikaarpreestrina, vastutades peamiselt immigrantidest koguduseliikmete hingehoiu eest. On olnud Myllyjärvi karmeliitide ja Helsingi birgitiinide nunnakloostri vaimulik isa.
1980. aastate keskpaigast alates viibis ka lühiajalistel pastoraalvisiitidel Nõukogude Liidu territooriumil, peamiselt Valgevenes ja Ukrainas; hiljem, pärast Nõukogude Liidu lagunemist, on korraldanud Venemaal rekollektsioone nii ilmikutele kui ka vaimulikele.
Eestit külastas esmakordselt aprillis 1990, viies läbi jumalateenistusi ja korraldades kohtumisi nii Tallinna kui ka Tartu katoliku kogudustes.
Aastatel 1992–1996 oli ta Eesti katoliku kiriku generaalvikaar, esindades tol ajal kohapeal Vilniuses resideerinud apostellikku administraatorit. Alates 1996. aastast oli ta kirikukohtu audiitor.
Aastaid oli isa Guy Barbier Tallinna Ukraina Kreekakatoliku Kiriku Kolmekäelise Jumalaema koguduse hooldaja.
Isa Guy valdas prantsuse, inglise, vene ja soome keelt, vähesel määral ka ukraina ja eesti keelt.
Stanfordi filosoofiaentsüklopeedia

Stanfordi filosoofiaentsüklopeedia ("Stanford Encyclopedia of Philosophy") on vaba veebientsüklopeedia filosoofia alal, mida toimetatakse Stanfordi Ülikooli poolt. 
Selle artiklite autoreiks on toimetaja valitud asjatundjad, artiklid on retsenseeritud ning nende täiendamine kuulub autorite kohuste hulka. 
Entsüklopeedia asutati 1995. aastal ja selle loojaks oli Edward N. Zalta.
Vladimir Vernadski

Vladimir Ivanovitš Vernadski (vene keeles Владимир Иванович Вернадский) (12. märts (vkj 28. veebruar) 1863 Peterburi – 6. jaanuar 1945 Moskva) oli ukraina mineraloog ja geokeemik. 
Aastail 1898–1911 töötas ta Moskva ülikoolis mineraloogia professorina. Aastatel 1918–1919 oli ta Ukraina Teaduste Akadeemia esimene president.
Ta on tuntud biosfääriõpetuse arendajana.
Ta uuris elu mõju Maa keemilisele ehitusele ja määratles biosfääri kui elu poolt keemiliselt muudetud kihti Maal (Vernadski reegel). Analoogselt määratles ta noosfääri kui inimvaimu poolt keemiliselt muudetud kihti Maal.
Fabian Ernst Stael von Holstein (1672–1730)

Fabian Ernst Staël von Holstein (1672 – 4. aprill 1730 Anija mõis, Tallinna kubermang Venemaa keisririik) oli baltisaksa poliitik.
Fabian Ernst Staël von Holstein oli Rootsi sõjaväelane, kuninglik kindraladjutant. 
Aastail 1705–1706 oli ta Eestimaa rüütelkonna peamees. 1708. aastal osales ta Lesnaja lahingus ning 1710. aastal kirjutas Eestimaa rüütelkonna nimel alla Venemaale kapituleerumise lepingule. 1713–1721 oli ta Eestimaa maanõunik.
Talle kuulusid Eestimaal Jõelähtme, Anija mõis ja Liivimaal Kujmuiža mõis.
Perekond.
Tema vanemad olid 1652. aastal naturalisatsiooni korras Rootsi aadlikuks saanud Liivimaa maamarssal, sõjanõunik, Tallinna asehaldur, kindralmajor ning Anija, Jõelähtme ja Liivimaa "Ramke" ("Ramkau") mõisaomanik Jakob Stael (1628–1679) ja Pürksi vabapreili Anna Sophie von Ungern-Sternberg, kes oli Riia linnuse asehaldur vabahärra Wolmar von Ungern-Sternbergi (surnud 1667) tütar. 
Tema isa hukkus duellis Otto Reinhold von Mengdeni vastu 1679. aastal. Lesestunud ema abiellus seejärel vabahärra Reinhold Johann von Ferseniga, kes oli Rootsi kuninglik nõunik ja Svea õuekohtu president, ning sai 1712 Rootsi krahvtiitli. Tema vendadest Otto Wilhelm (1668–1730) oli 1719. aastast Rootsi vabahärra ja Jakob Axel (1680–1730) kuninglik poola kindraladjutant, kes sai tuntuks oma 1720. aasta duellivõiduga Taani-Norra viitseadmiral Peter Wessel Tordenskjoldi vastu.
Fabian Ernst Staël von Holstein abiellus 25. märtsil 1702 Tallinnas Gertrude Margaretha von Fockiga (1668–1748), kes oli Võivere mõisaomanik Gideon von Focki (surnud 1710) ja Hedwig von Lantingshauseni tütar. Abielust sündis:
India kanep

India kanep ("Cannabis sativa" ssp. "indica") on taimeliik.
Klassifikatsioon.
India kanepit kirjeldas 1785. aastal Jean-Baptiste de Lamarck.
APG III süsteemis klassifitseeritakse india kanep hariliku kanepi alamliigiks. 
India kanepi alamliik on "Cannabis sativa" subsp. "indica" ja teisend on "Cannabis sativa" var. "ruderalis" . 
Kirjeldus.
India kanep on üheaastane lahksuguline taim. Ta kasvab harilikult 1–2 meetri pikkuseks. Lehed on tavaliselt tumerohelised, mõnikord purpurse varjundiga. Vanemal taimel muutuvad lehed rohkem purpurseks. Taim on tugeva iseloomuliku lõhnaga.
Levila.
India kanep on Indias, Iraanis ja Afganistanis looduslikult kasvav taim, mida inimesed kasutavad narkootilise aine allikana – kanepina. 
Kasutamine.
India kanepi taime saadused on hašiši (Araabias) ja "bhang"i (Hindustanis) allikas.
Eestis on india kanepi narkootiliste saaduste müümine ja tarvitamine mis tahes kogustes keelatud, v.a raviarsti väljastatud eriloa alusel omandatud kanepiürt ("herba Cannabis indicae").
Johannes III (paavst)

Johannes III (ladinapäraselt Ioannes III) oli paavst 561–574. Ta oli 61. paavst.
Johannes oli "Liber Pontificalise" järgi pärit Roomast ja ta oli Anastasiuse poeg. Süüria õpetlase Evagrios Scholasticose järgi oli tema sünninimi Catelinus. "Liber Pontificalises" on tema isa kohta märgitud "illustri viro", mille alusel kirikuloolased peavad teda Rooma senaatoriks.
Teda on seostatud alamdiakon (kardinaldiakon) Johannesega, keda paavst Pelagius I mainis oma traktaatides.
Paavstiks saamine.
Johannes III pühitseti paavstiks 17. juulil 561, kui tema valimist oli tunnustanud Bütsantsi keiser Justinianus I.
Suhted langobardidega.
Johannes III ajal tungisid Itaaliasse langobardid. Aastal 571 reisis paavst Napolisse, kus ta veenis Bütsantsi eksarhi Narsest kaitsma Roomat langobardide eest.
Paavst siirdus seejärel segastel asjaoludel Roomast Napolisse ja hiljem Rooma lähistel asuvasse Santi Tiburtio e Valeriano kirikusse, kust ta naasis pärast Narsese surma Lateraani paleesse. "Liber Pontificalise" järgi taunisid Rooma elanikud Narsest, kelle lahkumise järel otsustas ka paavst linnast lahkuda.
Suhted Gallia piiskoppidega.
Johannes III nimetas 11. märtsil 562 Soissons'i Saint-Medardi kloostri Gallia peakloostriks.
Aastal 567 mõisteti Lyoni sinodil hukka Embruni piiskop Salonius ja Gapi piiskop Sagittarius, kes apelleerisid paavstile.
Johannes III sai kirja Burgundia kuningalt Guntramilt. Paavst otsustas, et mõlemad piiskopid tuleb taas kinnitada nende ametites.
Suhted Itaalia piiskoppidega.
Johannes III ordineeris 15. septembril 568 Ravenna peapiiskopi Petruse, kellele ta andis 22. septembril palliumi.
Milano peapiiskop Laurentius II teatas aastal 573 osaduse taastamisest Roomaga, mis oli katkestatud seoses Kolme peatüki tüliga. Samal põhjusel paavstiga tülitsenud Aquileia piiskop ei soostunud Roomaga leppima.
Liturgilised otsused.
Johannes III kohustas Lateraani basiilika preestreid viima katakombidesse armulauda ja süütama küünlaid.
Johannes III kultuuriloos.
Johannes III ajal valmis Roomas Santi Apostoli kirik. Ta lasi "Liber Pontificalise" järgi taastada Rooma katakombe.
Kristlik eetika.
Johannes III abistas vaeseid.
Ordinatsioonid.
Johannes III ordineeris "Liber Pontificalise" järgi 61 piiskoppi, 38 preestrit ja 13 diakonit.
Surm.
Johannes III suri 13. juulil 574 Roomas ja maeti "Liber Pontificalise" järgi Rooma Peetri kirikusse.
Benedictus I

Benedictus I oli paavst aastatel 575–579. Ta oli 62. paavst.
Benedictus oli "Liber Pontificalise" järgi pärit Roomast. Ta oli Bonifatiuse poeg. Kreeklased kutsusid teda Bonosuseks.
Benedictus I pühitseti paavstiks 2. juunil 575, kui tema valimist oli tunnustanud Bütsantsi keiser Justinus II.
Kuna langobardid olid tunginud Itaaliasse, saatis paavst delegatsiooni Bütsantsi keisri Justinus II juurde, kellelt ta palus abi langobardide vastu. Samal ajal tabas Itaaliat näljahäda.
Paavst annetas Spoleto lähedal asunud San Marco kloostrile maa-ala.
Ta ordineeris "Liber Pontificalise" järgi 21 piiskoppi, sealhulgas novembris 578 Ravenna peapiiskopi Johannes III. Ta ordineeris 15 preestrit ja 3 diakonit, nende seas sai 577. või 578. aasta paiku diakoniks hilisem paavst Gregorius I.
Benedictus I tunnustas Grani patriarhile saadetud kirjas kihlust.
Benedictus I suri 30. juulil 579 Roomas, kui linna piirasid langobardid. Ta maeti "Liber Pontificalise" järgi Rooma Peetri kirikusse.
Maria Köster

Maria Köster (6. jaanuar 1902 Kihnu – 20. märts 2007 Kihnu) oli eesti pikaealine, läbi aegade vanim kihnlane. Saarel oli ta tuntud kui Luha Mari.
22-aastaselt abiellus ta 12 aastat vanema leskmehega, kellel oli juba kolm last, ja asus elama Lemsi küla Luha tallu, kuhu jäi surmani. Abielust sündis poeg Jaan (kellest sai teise kuulsa kihnlase, rahvalaulik Järsumäe Virve mees) ja väiksena surnud tütar.
1946. aastal oli ta pikka aega Pärnu haiglas. Samal ajal suri tema mees Gustav.
Tema ärasaatmine toimus Kihnu õigeusu kirikus ning ta maeti Kihnu kalmistule abikaasa kõrvale.
Ta sai postuumselt Kihnu valla aukodaniku nimetuse.
Staël von Holstein

Staël von Holstein on Vestfaalist pärit baltisaksa aadlisuguvõsa.
Staël von Holstein suguvõsa Eestimaa suguvõsaliini esiisaks oli Pärnu linnakodanik ja Pärnu raehärra Matthias Stael (surn 1649) ja Liivimaa suguvõsaliini esiisaks tema vanem vend Pärnu linnakodanik ja Pärnu Suurgildi oldermann, Taali mõisnik Hans Stael (surn 1620). 
Pärnu bürgermeistri Matthias Stael von Holsteini (surn. 1649) pojad Jakob ja Johann Staël von Holstein ning Matthias Stael venna Hans Stael von Holsteini (surn 1620) pojad Johan Staël von Holstein (u 1610 – 1691) ja Conrad Stael von Holstein (1612–1684) aadeldati Rootsi kuninganna (1632–1654) Kristiina poolt 1652. aastal naturalisatsiooni korras Rootsi aadlikuks ning introdutseeriti tituleerimata aadlisuguvõsana Rootsi rüütelkonda nr 834 all. 1747. aastal kanti suguvõsa Eestimaa rüütelkonna Eestimaa rüütelkonna aadlimatriklisse ja 1747. aastal kanti suguvõsa Liivimaa rüütelkonna Liivimaa rüütelkonna aadlimatriklisse.
Otto Wilhelm Staël von Holstein (1668–1730) sai 1719. aastal vabahärratiitli ning introdutseeriti Rootsi rüütelkonda nr 155 all.. Georg Bogislaus Staël von Holstein (1685–1763) Rootsi feldmarssal, sai 1731. aastal vabahärratiitli ning introdutseeriti Rootsi rüütelkonda nr 204 all.. Erik Magnus Staël von Holstein (1749–1802) Rootsi diplomaat, sai 1788. aastal vabahärratiitli ning introdutseeriti Rootsi rüütelkonda nr 308 all..
1869. ja 1881. aastal kinnitati suguvõsa Liivimaa liinile paruni tiitel.
Suguvõsa liikmeid.
Staël von Holsteinide sugupuu, mille esitamiseks on kasutatud de Villiers/Pama süsteemi ()