Brigitte Bardot

Brigitte Anne-Marie Bardot (; sündinud 28. septembril 1934 Pariisis) on prantsuse endine näitleja, modell ja laulja ning praegune loomakaitsja. Brigitte Bardot' sümboliks on tema initsiaalid BB. 
Brigitte Bardot' kuulsus.
Tema kuulsusele pani aluse roll filmis "Ja jumal lõi naise..." (1956).
Bardot oli üks 1950. ja 1960. aastate seksisümboleid. Kuigi ta taandus meelelahutusärist 1973. aastal, jäi ta endiselt populaarseks avaliku elu tegelaseks.
Prantsusmaa president Charles de Gaulle nimetas Bardot'd "sama oluliseks Prantsuse ekspordiartikliks kui on Renault' autod".
Aastatel 1969–1978 oli Bardot Prantsusmaa vabaduse sümboli Marianne'i esimene ametlik reklaaminägu.
1999. aastal nimetati tema järgi asteroid 17062 Bardot.
2011. aastal paigutas ajakiri Los Angeles Times Magazine ta edetabelis "50 kõige ilusamat naist filmis" teisele kohale. The Guardian on nimetanud Bardot'd "1950. ja 1960. aastate üheks kultuslikumaks näoks, modelliks ja näitlejaks". 
2015. aastal oli Brigitte Bardot ilutoodete ettevõtte Amway küsitluse põhjal edetabelis "Kõigi aegade kõige ilusamate naiste esikümme" kuuendal kohal.
2020. aastal nimetas moeajakiri Vogue Brigitte Bardot' "kõigi aegade kaunimate prantsuse näitlejannade" esinumbriks.
Lapsepõlv ja noorus.
Brigitte Bardot isa oli tööstur Louis Bardot (1896–1978) ja ema Anne-Marie Mucel (1912–1978), tema õde Marie-Jeanne on sündinud 1938. aastal. Bardot' isa nõudis, et ta järgiks rangeid käitumisreegleid, sealhulgas häid lauakombeid, ja kannaks sobivaid riideid. Ema oli talle kaaslaste valimisel kriitiline, mistõttu oli Bardot'l vähe lapsepõlvesõpru.
Bardot' lapsepõlv möödus heal järjel kodus; pere elas seitsmetoalises korteris Pariisi luksuslikus 16. linnaosas.
Bardot õppis kodu lähedal asunud katoliiklikus erakeskkoolis Institut de la Tour. Juba lapsena tegelesid õed ema innustusel tantsuga. 1949. aastal võeti Brigitte vastu Pariisi konservatooriumi, kus hakkas balletti õppima. Kolm aastat käis ta vene koreograafi Boriss Knjazevi balletitundides.
Karjäär.
8. märtsil 1950 oli Bardot (15-aastaselt) foto moeajakirja Elle kaanel. Seda märkas noor filmirežissöör Roger Vadim. Ta näitas ajakirja kaant režissöörile ja stsenaristile Marc Allégret'le, kes kutsus Bardot' filmi "Les lauriers sont coupés" proovivõtetele. Bardot saigi selle rolli. Kuigi film jäeti pooleli, küpses Bardot' hinges soov saada näitlejaks. Alguse sai tutvus Vadimiga, kes mõjutas tema edaspidist elu.
Näitlejadebüüdi tegi ta 1952. aastal komöödiafilmis "Le trou normand". Samal aastal – 18-aastaselt – abiellus ta Roger Vadimiga, hoolimata vanemate vastuseisust. 
Bardot' esimesed filmid olid romantilis-erootilist laadi. Mõned filmid olid ajaloolise taustaga. Sageli mängis ta võrgutavat naist või sisaldas tema roll enesepaljastusstseene. Tema esimene ingliskeelne roll oli 1955. aastal valminud Briti komöödiafilmis "Doctor at Sea". Samal aastal osales Bardot esimest korda Hollywoodis, filmis "Helen of Troy", kus mängis Helena abilist Andrestet. Kuid Hollywoodi filmides esines ta vähe oma prantsuse aktsendi tõttu.
Itaalia filmi "Mio figlio Nerone" (1956) jaoks palus režissöör Bardot'l esineda blondina. Loomulik brünett Bardot eelistas paruka kandmisele juuste blondeerimist. Ta jäi tulemusega nii rahule, et jäi blondiks ka pärast filmivõtete lõppu.
Bardot sai rahvusvaheliseks staariks 1957. aasta filmiga "Ja jumal lõi naise" ("Et Dieu... créa la femme"), pälvides paljude prantsuse intellektuaalide tähelepanu ja pälvides hüüdnime "seksikiisu". Filosoof Simone de Beauvoir kirjutas temast 1959. aastal essee "Lolita sündroom", milles kirjeldas Bardot'd kui "naiste ajaloo vedurit" ja kuulutas ta sõjajärgse Prantsusmaa esimeseks ja kõige vabastatumaks naiseks. Film, mis räägib amoraalsest teismelisest muidu auväärses väikelinnakeskkonnas, saavutas suure menu mitte ainult Prantsusmaal, vaid ka kogu maailmas ning kuulus 1957. aastal Suurbritannia kümne populaarseima filmi hulka. 1958. aastal sai Bardot'st suurima sissetulekuga näitlejanna Prantsusmaal. 
Režissöör Julien Duvivieri 1959. aasta film "The Female" ("La Femme et le pantin") Bardot'ga peaosas oli populaarne, kuid sellele järgnenud "Babette läheb sõtta" ("Babette s'en va-t-en guerre") kujunes tohutuks hittiks, olles Prantsusmaal aasta edukamate filmide eesotsas. 
Ta võitis 1961. aastal Itaalia Kinoakadeemia poolt välja antava David di Donatello auhinna parima välismaise naisnäitleja kategoorias töö eest filmis "La Vérité" (The Truth). Film tõi Bardot’le suure kommertsedu Prantsusmaal, olles sellel aastal edukuselt kolmas film ning nomineeriti ka parima välisfilmi Oscarile.
1960. aastate keskel tegi Bardot filme, mis olid suunatud pigem rahvusvahelisele turule. Ajal, mil Euroopa filmitööstus oli mõningases mõõnaseisus, oli Bardot üks vähestest Euroopa näitlejatest, kel õnnestus ka Ameerika Ühendriikides kiiresti kuulsaks saada.
1965. aastal oli Bardot nomineeritud BAFTA auhinnale rolli eest filmis "Viva Maria!", aga ta ei võitnud seda auhinda. Selle filmi tegevus toimus 1907. aastal ning Bardot mängis revolutsionääri, kes aitab kukutada ühe Kesk-Ameerika riigi diktaatorit ja muuhulgas leiutab striptiisi. Film oli suur hitt Prantsusmaal ja kogu maailmas, kuid Ameerika Ühendriikides läbi ei löönud.
Tema viimased filmid olid enamasti komöödiad. Oma eelviimase filmi tegi Bardot taas koos Roger Vadimiga 1973. aastal, milleks oli erootiline draama "Don Juan ou Si Don Juan était une femme..." ("Don Juaniga ehk Kui Don Juan oleks naine..."), mängides nimiosa. Bardot mängis kokku 47 filmis.
Bardot osales ka paljudes muusikasaadetes ning salvestas 1960. ja 1970. aastatel hulga populaarseid laule, mida oli kokku üle poolesaja. Lisaks on Bardot kirjutanud aastatel 1978–2006 viis raamatut.
Hilisem elu ja loomakaitse.
1973. aastal tõmbus Bardot meelelahutustööstusest tagasi ja hakkas tegelema loomakaitsega. Ta on tuntud oma tugeva isiksuse, otsekohesuse ja loomakaitseteemaliste sõnavõttude poolest. Bardot on pälvinud ÜRO Keskkonnaprogrammi auhinna Global 500 Roll of Honor ning saanud auhindu ja muud tunnustust UNESCO ja loomakaitseorganisatsioonide poolt. 
1985. aastal pälvis Bardot Prantsusmaa kõrgeima teenetemärgi Auleegioni orden, kuid ta loobus selle vastuvõtmisest.
1986. aastal asutas ta omanimelise fondi loomade heaolu ja kaitse tagamiseks. Ta hakkas taimetoitlaseks ja kogus kolm miljonit franki (811 000 eurot) fondi rahastamiseks, müües ka ehteid ja isiklikke asju oksjonil. Ta on protesteerinud hobuseliha tarbimise, karude piinamise (Hiinas), hülgejahi (Kanadas), delfiinide tapmise (Taanis), härjavõitluse jne vastu.
1990. aastatel tegi ta avameelseid ja kriitilisi avaldusi immigratsiooni, Prantsusmaal elavate islamiusuliste, rasside segunemise ja homoseksuaalsuse kohta. Bardot'd on trahvitud kuus korda rassiviha õhutamise eest. Teda peetakse paremäärmusliku poliitiku Jean-Marie Le Peni toetajaks. 
Bardot annetas kahe aasta jooksul rohkem kui 140 000 USA dollarit Bukaresti hulkuvate koerte steriliseerimise kampaaniaks. Selliseid koeri leidus Bukarestis hinnanguliselt 300 000.
Kui 2011. aastal lisas Prantsuse kultuuriminister Frédéric Mitterrand härjavõitlused ametlikult riigi kultuuripärandisse, kirjutas Bardot talle ülikriitilise protestikirja. 2013. aastal teatas Brigitte Bardot, et lahkub Prantsusmaalt ja võtab Venemaa kodakondsuse (nagu Gerard Depardieu), kui ei päästeta kahe tuberkuloosi diagnoosiga tsirkuseelevandi elu, keda plaaniti hukata.
23. juulil 2015 mõistis Bardot hukka Austraalia poliitiku Greg Hunti plaani hävitada 2 miljonit kassi, mille abil plaaniti päästa kohalikke ohustatud liike.
Abielud ja suhted.
Esimene abikaasa Vadim oli Bardot'st seitse aastat vanem. Et saada Brigitte'i vanematelt õnnistus abieluks, pidi Vadim, kes oli vene päritolu ja õigeusku, pöörduma katoliiklusse, kuigi pole teada, kas ta seda ikka tegi. Nad lahutasid abielu viis aastat hiljem. Sellegipoolest jäid nad sõpradeks.
Bardot' enda hinnangul on tal olnud kokku 17 romantilist suhet. Ta ise on öelnud: "Olen alati otsinud kirge. Seetõttu olin sageli truudusetu. Ja kui kirg oli lõppemas, pakkisin kohvrit." 
Ta on olnud suhtes mitmete näitlejate, lauljate ning kunstnikega nagu Jean-Louis Trintignant, Gilbert Bécaud, Jacques Charrier, Sami Frey, Serge Gainsbourg, John Gilmore, Warren Beatty ja teised.