tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Bruno Kalniņš

Bruno Kalniņš (täisnimega Brūno Haralds Kalniņš; 7. mai 1899 Tukums – 26. märts 1990 Stockholm) oli läti poliitik ja ajaloolane.
Kalniņš sündis 1899. aastal ja omandas kõrghariduse õigusteaduses. Oli Lätis tuntud poliitiku Pauls Kalniņši poeg ning sai rahvasaadikuks asutavas kogus ja kõigis Läti Vabariigi parlamentides Läti Sotsiaaldemokraatliku Erakonna esindajana. Juhtis Töölisspordiliitu. Pärast Ulmanise riigipööret 15. mail 1934 mõisteti ta kolmeks aastaks vangi. 1937. aastal emigreerus ta Soome. Ta oli auastmelt reservleitnant.
Ta naasis Lätti 3. juulil 1940 ning sai Kirhenšteinsi nukuvalitsuse ajal Läti sõjaväe poliitiliseks juhiks ning vastutas armee sotsialistlikuks muutmise eest. Nõukogude ajal oli ta dotsent Nõukogude Läti ülikoolis Riias.
Teise maailmasõja lõpul pages Rootsi, kus keskendus vaba uurimistöö organiseerimisele ja kirjutamisele Baltimaade kohta. Juhtis 1970–1975 Balti Instituuti ning Läti sotsiaaldemokraatide ühingut Rootsis, võideldes oma uurimustes ja poliitilises tegevuses Nõukogude okupatsiooni ning Rootsis balti pagulaste tagastamise vastu.
Boris Tiit

Boris Tiit (9. aprill 1913 Jekaterinburg, Venemaa Keisririik – september 1941 Moskva) oli Eesti riigiametnik.
Tiit lõpetas 1931. aastal Hugo Treffneri Gümnaasiumi ja 1933. aastal Tartu ülikooli õigusteaduskonna "cum laude". Ta kirjutas ülikoolis kaks auhinnatööd ja jätkas õpinguid finantsõiguse alal. 1935. aastal käis Tiit Poolas stipendiaadina. Kuulus akadeemilisse organisatsiooni ÜS Liivika. Borise abikaasaks oli Helene Tiit.
Tiit astus 1936. aastal majandusministeeriumi teenistusse, olles Maksude Talituse üldosakonna kaubandusosakonna teenistuses, jõudes seal vaneminspektori positsioonini. 
12. juulil 1940 nimetati Tiit majandusministeeriumi nõunikuks.
Tiit arreteeriti 1941. aasta mais, viidi Moskvasse ja mõisteti seal sama aasta septembris surma.
Bita Razavi

Bita Razavi (sündinud 1983) on kaasaegne kunstnik.
Haridus.
Bita Razavi õppis Teherani Kunstiülikoolis muusikat (BA, 2008) ning Helsingis asuvas Soome Kunstiakadeemias kunsti (MA, 2013).
Residentuurid: Suomenlinnas HIAPis (2011), Nida kunstiresidentuuris (2011), Moostes MoKSis (2013), Tallinnas Polymeri Kultuuritehases (2013), New Yorgis ISCPs (2017).
Karjäär.
Tema loomingut on eksponeeritud Teherani Kaasaegse Kunsti Muuseumis, 1. Trondheimi biennaalil Norras, Soome Fotomuuseumis, XV Biennale de la Méditerranéel Thessalonikis, Helsingi Fotobiennaalil, Helsingi Disainimuuseumis, Videobrasilil, SESC Pompeias, Cité international des Arts’is Pariisis, Fotografisk Centeris Kopenhaagenis, Göteborgi rahvusvahelisel kaasaegse kunsti biennaalil, Ukraina Riiklikus Kunstimuuseumis ning festivalil Survival Kit 10.0.
Veneetsia biennaal.
Koostöös kunstnik Kristina Normani ja kuraator Corina L. Apostoliga valiti Bita Razavi 2022. aastal toimuvale 59. Veneetsia biennaalile Eestit esindama. Projekt “Orhideliirium. Isu külluse järele” käsitleb troopiliste taimede kujutamise kaudu teemasid nagu rahvus, kuulumine ja kolonialism.
Noyelles-sous-Lensi kanton

Noyelles-sous-Lensi kanton oli kanton Põhja-Prantsusmaal Nord-Pas-de-Calais' piirkonnas Pas-de-Calais' departemangus. See kaotati pärast Prantsuse kantonite ümberkorraldamist, mis jõustus märtsis 2015. See koosnes 3 vallast, mis ühinesid 2015. aastal Harnesi kantoniga.
Koosseis.
Kanton koosnes 3 vallast:
Rouvroy kanton

Rouvroy kanton oli kanton Põhja-Prantsusmaal Nord-Pas-de-Calais' piirkonnas Pas-de-Calais' departemangus. See kaotati pärast Prantsuse kantonite ümberkorraldamist, mis jõustus märtsis 2015.
Koosseis.
Kanton koosnes 3 vallast:
Sains-en-Gohelle'i kanton

Sains-en-Gohelle'i kanton oli kanton Põhja-Prantsusmaal Nord-Pas-de-Calais' piirkonnas Pas-de-Calais' departemangus. See kaotati pärast Prantsuse kantonite ümberkorraldamist, mis jõustus märtsis 2015.
Koosseis.
Kanton koosnes 6 vallast:
Bercki kanton

Bercki kanton on kanton Põhja-Prantsusmaal Hauts-de-France'i piirkonnas Pas-de-Calais' departemangus.
Koosseis.
2015. aasta märtsis jõustunud haldusreformi järel kuulub kantonisse senise 10 valla asemel 31 valda:
59. Veneetsia biennaal

59. Veneetsia biennaal on rahvusvaheline kaasaegse kunsti näitus, mis toimub Veneetsias 23. aprillist kuni 27. novembrini 2022. Näituse eelavamine leiab aset 20.–22. aprillini. Esialgu pidi biennaal toimuma 2021. aastal, kuid koroonapandeemia tõttu lükati üritus aasta võrra edasi (2021. aastal toimus samuti aasta võrra edasi lükatud Veneetsia arhitektuuribiennaal).
Biennaali keskse näituse kuraator on festivali kunstiline juht Cecilia Alemani. Eestit esindab biennaalil Kristina Normani ja Bita Razavi näitus "Orhideliirium. Isu külluse järele" (kuraator on Corina Apostol). Kristina Normanil on see teine kord Veneetsia biennaalil osaleda.
Eesti näitus.
Eesti paviljoni konkursile laekus 2020. aastal 38 kunstiprojekti, mille hulgast valiti välja idee "Orhideliirium. Isu külluse järele". Teose lähtepunktiks on kunstnik Emilie Rosalie Saali umbes 300 akvarelli ja maali troopilistest taimedest, mis on maalitud 20. sajandi alguses tollal Hollandile kuulunud Ida-India saartel.
Kristina Norman ja Bita Razavi loovad näitusele uued teosed Emilie Rosalie Saali isikust ja loost lähtuvalt. Oma teostega esitavad nad nii maailmas kui ka Eestis olulisi küsimusi poliitika, ühiskonna, kultuuri, soo, rahvusidentiteedi ja globaalsete protsesside teemadel. Lisaks käsitleb näitus omavahel põimunud ajalugude, "võitjate" ja "kaotajate" suhteid ning nende mõistmise keerukust ja mitmetahulisust, hõlmates ka koloniaalajalooga seotud küsimusi.
Kui alates 1997. aastast oli Eesti paviljon tegutsenud Veneetsia linna eri paigus, siis 59. biennaaliks kutsus Hollandi paviljoni korraldaja Mondriaani Fond Eesti paviljoni külla oma ajaloolisesse paviljonihoonesse biennaaliala südames Giardini näitusealal. Hollandi näitust esitletakse 2022. aastal mujal Veneetsias.
Keskne näitus.
59. biennaali kunstiline juht on New Yorgis High Line'i pargis asuva kunstikeskkonna High Line Art peakuraator Cecilia Alemani. Tema kureeritud keskne näitus kannab pealkirja "The Milk of Dreams" ("Unistuste piim"). Näitus on saanud pealkirja sürrealistliku kirjaniku Leonora Carringtoni samanimelisest raamatust, mis on täis maagilisi lugusid, kus kõike saab kujutlusvõime abil muuta. Näitus jälgib kolme teemat: keha kujutamist ja metamorfoosi, inimeste suhteid tehnoloogiaga ning keha ja Maa omavahelist suhet. Selle kontseptsiooni aluseks on Alemani vestlused kunstnikega ja koroonapandeemiaga seoses esile kerkinud küsimused.
Kui selgus, et näitus lükatakse pandeemia tõttu aasta võrra edasi, soovis Alemani kasutada seda lisa-aastat selleks, et valmistada ette uusi projekte ja kasutada festivali avamist ära ühtekuuluvustunde tähistamiseks. Alemani on esimene itaallannast biennaali kunstiline juht. Varem on ta kureerinud 57. Veneetsia biennaali (2017) Itaalia paviljoni. Tema abikaasa Massimiliano Gioni oli 55. Veneetsia biennaali (2013) kuraator.
Étaplesi kanton

Étaplesi kanton on kanton Põhja-Prantsusmaal Hauts-de-France'i piirkonnas Pas-de-Calais' departemangus.
Koosseis.
2015. aasta märtsis jõustunud haldusreformi järel kuulub kantonisse senise 19 valla asemel 15 valda:
Korfu kanali intsident

Korfu kanali intsident koosneb kolmest 1946. aastal Suurbritannia kuningliku mereväe laevadega Korfu kanalis toimunud vahejuhtumist. Seda peetakse üheks külma sõja esimestest sündmustest. Esimene intsidentidest oli, kui kuningliku mereväe laevade pihta avati Albaania kaitserajatistest tuli. Teine vahejuhtum oli, kui kuningliku mereväe laevad sõitsid otsa meremiinidele. Kolmanda vahejuhtumi sisuks oli kuningliku mereväe demineerijate tegevus Korfu kanalis, mille käigus siseneti Albaania territoriaalvetesse. Albaania esitas selle kohta kaebuse ÜRO-le.
Intsidentide tulemusel andis Suurbritannia Albaania Rahvusvahelisse Kohtusse ning algatati Korfu kanali kaasus. Kohtu otsusel pidi Albaania Suurbritanniale 844 000£ hüvitist maksma. Tänapäeval on see võrdeline umbes 35 miljoni euroga. Korfu kanali vahejuhtumite tulemusel astus Suurbritannia 1946. aastal kahe riigi vaheliste diplomaatiliste suhete loomise kõnelustest tagasi. Diplomaatilised suhted taastusid alles 1991. aastal.
Frugesi kanton

Frugesi kanton (lääneflaami: "Frusje") on kanton Põhja-Prantsusmaal Hauts-de-France'i piirkonnas Pas-de-Calais' departemangus.
Koosseis.
2015. aasta märtsis jõustunud haldusreformi järel kuulub kantonisse senise 25 valla asemel 55 valda (millest 6 ühinesid uute Saint-Augustini, Bellinghemi ja Enquin-lez-Guinegatte'i vallaga):
Lumbresi kanton

Lumbresi kanton (lääneflaami: "Lumeres") on kanton Põhja-Prantsusmaal Hauts-de-France'i piirkonnas Pas-de-Calais' departemangus.
Koosseis.
2015. aasta märtsis jõustunud haldusreformi järel kuulub kantonisse senise 33 valla asemel 60 valda:
Hesdini kanton

Hesdini kanton oli kanton Põhja-Prantsusmaal Nord-Pas-de-Calais' piirkonnas Pas-de-Calais' departemangus. See kaotati pärast Prantsuse kantonite ümberkorraldamist, mis jõustus märtsis 2015. See koosnes 22 vallast, mis ühinesid 2015. aastal Auxi-le-Château kantoniga.
Koosseis.
Kanton koosnes 22 vallast:
Ignác Alpár

Ignác Alpár József (sünninimega Schöckl József; 17. jaanuar 1855 Pest – 27. aprill 1928 Zürich) oli ungari arhitekt.
Campagne-lès-Hesdini kanton

Campagne-lès-Hesdini kanton oli kanton Põhja-Prantsusmaal Nord-Pas-de-Calais' piirkonnas Pas-de-Calais' departemangus. See kaotati pärast Prantsuse kantonite ümberkorraldamist, mis jõustus märtsis 2015. See koosnes 23 vallast, mis ühinesid 2015. aastal Auxi-le-Château kantoniga.
Koosseis.
Kanton koosnes 23 vallast:
Hucqueliers' kanton

Hucqueliers' kanton oli kanton Põhja-Prantsusmaal Nord-Pas-de-Calais' piirkonnas Pas-de-Calais' departemangus. See kaotati pärast Prantsuse kantonite ümberkorraldamist, mis jõustus märtsis 2015. See koosnes 24 vallast, mis ühinesid 2015. aastal Lumbresi kantoniga.
Koosseis.
Hucqueliers' kanton koosnes 24 vallast:
Montreuil' kanton

Montreuil' kanton oli kanton Põhja-Prantsusmaal Nord-Pas-de-Calais' piirkonnas Pas-de-Calais' departemangus. See kaotati pärast Prantsuse kantonite ümberkorraldamist, mis jõustus märtsis 2015.
Koosseis.
Montreuil' kanton koosnes 17 vallast:
Le Parcqi kanton

Le Parcqi kanton oli kanton Põhja-Prantsusmaal Nord-Pas-de-Calais' piirkonnas Pas-de-Calais' departemangus. See kaotati pärast Prantsuse kantonite ümberkorraldamist, mis jõustus märtsis 2015. See koosnes 24 vallast, mis ühinesid 2015. aastal Auxi-le-Château kantoniga.
Koosseis.
Le Parcqi kanton koosnes 24 vallast:
Õpetaja Heinamaa

Õpetaja Heinamaa on üks Rakvere 19 linnaosast.
Asukoht.
Õpetaja Heinamaa linnaosa piirneb lõuna poolt Karja tänava ja Saueaugu tänavaga, ida poolt Vabaduse tänava ja osaliselt Lai tänavaga. Põhja poolt on piiriks Ausambamäe park (rahvakeeii Pätipark või Mendipark) ja Rakvere spordihalli parkla ning lääne poolt Spordi tänav ja selle pikendus Karja tänavani.
Linnaruum.
Õpetaja Heinamaa linnaosas Ausambamäe pargi ja Rakvere Gümnaasiumi hoone (Vabaduse 1) vahel asub endine Vabaduse plats, kuhu on rajamisel Rakvere Riigigümnaasiumi hoone. Platsi läheduses paiknevad ka Rakvere Karmeli koguduse hoone (Lai tänav 25), Muusika- ja Kunstikooli KAUR hoone (Lydia Koidula tänav 4) ning Rakvere Pauluse kirik (Vabaduse tänav 4). 
Ausambamäe pargis asuvad Rakvere Vabadussõja mälestussammas ning Rakvere Nõukogude poolel hukkunute matmispaik koos mälestusmärgiga. Laia Kastani puiestee ääres on rajatud Rakvere Spordikeskuse spordihall ja Rakvere staadion (Kastani puiestee 12), spordiväljakud ning Aqva Spordikeskus (Kastani puiestee 16).
Linnaosa kesk- ja lõunaosas paiknevad peamiselt pereelamud koos abihoonetega. 
Linnaosale annab ilmet läbi kogu linna voolav Soolikaoja, mida on varem paisutatud ja mistõttu on sinna tekkinud mitu ilusat tiiki. 1960. aastate teisel poolel suleti Soolikaoja Silla tänavast põhja poole jääv osa maa-alusesse kollektorisse. Tiikide kõrval asuvad Supeluse park, Allika park ja Vesiveski park. Supeluse pargi tiigi kohal paiknes 20. sajandi esimesel poolel Soolikaoja baasil rajatud väliujula (Lydia Koidula 24), mis ehitati koos eelsoojendustiikide ja toreda ujulahoonega. Välibassein avati 1937. aastal, ujulahoone 1938. aastal. Viimast kutsuti ka Konnakohvikuks. Tänapäeval asub endises ujulahoones (Lydia Koidula 22) pansionaat Kuldne Sügis.
Nimest.
Õpetaja Heinamaa nimi on linnaosale pandud minevikus seal asunud Rakvere Kolmainu koguduse õpetaja heinamaa järgi. Kiriku heinamaa ise asus praeguse Rakvere staadioni ja spordiväljakute kohal.
See linna piirkond oli varasematel sajanditel hoonestamata, seal paiknesid tiigid, soised rohu- ja karjamaad, tänavaid polnud. Inimesed ja kariloomad liikusid mööda Pikka ja Karja tänavat. Seda Südalinnast lõuna pool asuvat maa-ala asuti hoonestama 20. sajandi esimestel kümnenditel.
Tänavad.
Linnaosa keskne tänav on põhja-lõunasuunaline Kastani puiestee, sellega on paralleelne Lydia Koidula tänav. Lisaks asuvad linnaosas pikemad Viru tänav ja Vee tänav ning lühemad Silla, Võimla, Allika ja Väike-Karja tänav.
Turu plats (Rakvere)

Turu plats on Rakveres Südalinna linnaosas asuv 2004. aastal valminud moodne Rakvere keskväljak (ametlik nimi Turu plats).
Turu plats asub Laia tänava, Kastani puiestee ja Laada tänava vahelisel alal.
Keskväljaku ääres asuvad Ferdinand Gustav Adoffi projekteeritud Rakvere turuhoone ja algne Eesti Panga Rakvere osakonna hoone; väljakule on püstitatud Rakvere linna aukodaniku Arvo Pärdi auks skulptuur "Noormees jalgrattaga muusikat kuulamas".
Väljakut kaunistavad huvitava kujuga valgustid, purskkaev, jõulukuuse koht, pingid, raudkividega kaetud sõõrid, samuti puidust alused, millele saab paigutada välikohviku laudasid või kasutada estraadiks. Väljakul on ka omanäoline raudmunakividega kaetud küngas. Keskväljaku lahenduse autorid olid Villem Tomiste, Ott Kadarik ja Mihkel Tüür Tallinna arhitektuuribüroost Kosmos.
Väljakut ümbritsevad ostukeskus, poed, apteegid, söögikohad, kohvikud, pangad ja turismiinfokeskus.
Väljak rajati 1908. aastal. Kuni 2003. aastani tegutses platsil avaturg. Turuputkad-letid lammutati ja avaturg koliti Laada tänavale. selleks muutis Rakvere Linnavolikogu Laada ja Võidu, Laada põigu ja Veski tänavaga piirneva maa-ala detailplaneeringut. Kesklinna detailplaneeringuga oli ette nähtud Kastani puiestee läbimurre üle Turu platsi Laada põik tänavasse.
Vesiaeroobika

Vesiaeroobika (akvaaeroobika, vesivõimlemine) on kehalise treeningu sooritamine vees. 
Vesiaeroobika on aeroobse treeningu vorm. Treeningus osalejad on kas madalas või sügavas vees. Tavaliselt toimub treening muusika saatel. Kasutatavad abivahendid on näiteks vesivõimlemisnuudlid, vesiaeroobika hantlid, jalamansetid, süvaveevööd, kindad.
Vesiaeroobika stiilide hulka kuuluvad süvaveeaeroobika, zumba, vesispinning, vesipoks. 
Erinevus tavaaeroobikast.
Vesiaeroobika sarnaselt kuiva-maa aeroobikaga keskendub südame-veresoonkonna töö tugevdamisele. Vesiaeroobikas kasutatakse kehalise koormuse suurendamiseks vee füüsikalisi omadusi (inerts, veetakistus, üleslükkejõud, turbulents). Vees toimib üleslükkejõud, kuival maal gravitatsioonijõud.
Pulsisagedus on madalam (kuni 13%) ja koormus jaotub ühtlasemalt eri lihasrühmadele. Keha kaotab rinnuni vees 85–90% kehakaalust, mistõttu vesiaeroobika ajal on pinge liigestele minimaalne, väheneb liigeste põrutus- ja venitusoht. 
Vesiaeroobika levinumad stiilid.
Vesiaeroobika ehk vesivõimlemine.
Klassikakaline vesiaeroobika treening toimub rinnuni ulatuvas vees, abivahenditeks võivad olla jalamansetid, nuudlid, kerged hantlid, kindad. Treenida saab ka ilma ujumisoskuseta.
Süvavee aeroobika.
Treening toimub sügavas vees. Treenimisel kasutatakse spetsiaalset süvavee vööd, põhjaga puudub kontakt. Vöö tõstab inimese püstiasendisse ja hoiab veepinnal.
Vesispinning.
Treening toimub rinnuni ulatuvas vees, basseinipõhja toetuval jalgrattal.
Vesipoks.
Vees treenimisele on kohandatud kikkpoksi (kick-boxing) elemendid. Tuntud ka kui "aquabox" või "hydroboxing".
Ringtreening.
Kombineeritud treeningu käigus treenitakse “treeningujaamades”, kus sooritatakse erisuguseid harjutusi eri vahenditega.
Aqua Latino ja Aqua Zumba.
Vesiaeroobika tantsuline treening latiinomuusika saatel.
Vesijooga.
Kasutatakse joogavõimlemise elemente. Keskendutakse lihaste ja tasakaalu treenimisele. Treening võib toimuda spetsiaalsetel veepinnal ujuvatel mattidel või laudadel.
Kaksteist

Kaksteist on naturaalarv, mis järgneb arvule üksteist ja eelneb arvule kolmteist. Sünonüümiks tosin.
Usuline taust.
Kaksteist kannab usulist, mütoloogilist ja maagilist sümboolikat. 12 esindab täiuslikust, tervilikust ja kosmilist harmooniat ja korda traditsioonides alates antiikajast. Seda esineb näiteks Vana-Kreeka, Juudi, Kristliku, Hindu ja teistes vanemates religioonides.
Teised valdkonnad.
Filmid.
Filmid, mille pealkirjas on kaksteist, sisaldavad näiteks:
Paolo Veneziano

Paolo Veneziano (ka Veneziano Paolo või Paolo da Venezia) oli 14. sajandil tegutsenud Veneetsia kunstnik. Tõenäoliselt tegutses ta kunstnikuna ligikaudu aastatel 1321–1362 (kindlamalt on teada, et ta tegutses juba 1333. aastal ja suri pärast 1358. aastat). Teda tuntakse ka Veneetsia koolkonna rajajana ja teda on nimetatud 14. sajandi kõige olulisemaks Veneetsia maalikunstnikuks. Tema signeeritud ja dateeritud töödest, millest osa valmis koostöös poegadega, jääb mitu aastatesse 1333–1358. Teda peeti Veneetsia vabariigi ametlikuks maalikunstnikuks.
Ta oli detailiküllaste raamidega kaunistatud polüptühhonite ehk mitmeosaliste altarimaalide väljatöötamise juhtfiguur Veneetsias. Sarnased altarimaalid said 13. sajandi jooksul populaarseks kõikjal Itaalias. Sel oli mitu põhjust, kuid üks neist oli muudatus liturgias – missat läbi viiv preester asus edaspidi kogudusega samal altari küljel ja suurema osa ajast oli preestri selg koguduseliikmete poole. See õhutas looma altarimaale ka altari taha ning kohale, et tekitada visuaalne fookuspunkt. Paolo Veneziano on vanim Veneetsia maalikunstnik, kelle nimi on teada, ja ühtlasi ka esimene kunstnik, kes kasutas oma töödes uudset neitsi Maarja kroonimise teemat.
Tema stiili on nimetatud "jätkuvalt bütsantslikuks" (st Itaalia-Bütsantsi stiilis olevaks), kuid seda mõjutasid järjest enam Alpidest põhja pool arenev gootika ja isiklikud detailid. Kuid tema töödest "puuduvad peaaegu täielikult" Giotto mõjutused.
Elu.
Paolo sündis kunstnike peres. Tal oli suur töökoda, kus ta töötas koos poegade Marco, Luca ja Giovanniga. Ühtlasi oli ta 54. Veneetsia doodži Andrea Dandolo ametlik maalija. Koos poegade Luca ning Giovanniga maalis ta doodži tellimusel Püha Markuse basiilika kuulsat altarit Pala d'Oro katvad puidust paneelid – "Pala Feriale" ehk "argipäeva altarimaali", mis kattis vaid pühapäeviti ja pidupäevadel avatavat altarit argipäevadel. Tegemist oli ehk Paolo kõige prestiižsema tellimustööga, kuid enamik nende maalitud katete paljudest stseenidest on tänaseks kadunud.
Varem peeti Paolot ka ühele teisele Itaalia maalikunstnikule, keda tuntakse nimega "Master of the Washington Coronation", omistatud tööde autoriks, kuid enam ei ole kunstiajaloolased selles ühel meelel.
Stiil.
Paolo stiil annab tunnustust Bütsantsi mõjudest, kuid reedab ka teadmisi tema eluajal Riminis maalitu kohta. Maalimisstiili arenedes jõudsid tema töödesse ka gooti kunsti mõjud. Veneetsia koolkonna rajajana mõjutas tema kunst kunstnikke kogu 14. sajandi jooksul. Eriti on see mõju tuntav Lorenzo Veneziano töödes (ilmselt ei olnud tegemist tema sugulasega, kuid tegemist võis olla tema õpilasega).
Rulluisusport

Rulluisusport on spordiala, kus sõidetakse rulluiskudega. 
Rulluisuspordi võistlusi korraldatakse nii Eestis kui ka välismaal.
Rulluisuspordi liigid.
"Freeskate".
"Freeskate" on üks rulluisuspordi alaliike, kus kasutatakse rulluiske eri oludes, omandatakse rohkem pidurdusviise, pöördeid, nende kombineerimist, hüppeid, trikke, tehakse tasakaalu ja koordinatsiooniharjutusi ning muid võtteid rulluiskude paremaks valitsemiseks. "Freeskate" hõlmab eri rulluisustiile, näiteks kiir-, triki- ja "off-road" rulluisutamist. "Freeskate"'i juurde kuuluvad takistuste ületamised, oskus sõita eri teekatetel, tagurpidi sõitmine, järsud kallakud, astmed, trepil sõitmine, murule veeremine, hüpped, "slide’id", sõitmine ühel jalal, krossisõidud, laskumised, tõusud jne. Freeskate treeningutes osalemiseks eeldame osalejatelt põhioskuste ja baastehnika olemasolu.
Kiirrulluisutamine.
Kiirrulluisutamine on sport, kus arendatakse kiirust, vastupidavust ja tehnikat. Keskendutakse teatud kiiruisutehnikatele, sooritades imitatsiooniharjutusi, harjutusi liikumisel ja tehakse praktilist sõitu. Uisusammul keskendutakse igale detailile eraldi ja hiljem seotakse tehnika kokku – õige kehaasend, veeremine väliskandil, tõuge, tõuke lõpu sooritus, kallutamine, jala toomine puhkefaasis, uisu etteviimine. Kiiruse juures on oluline veel sprinditehnika, kurvitehnikad, grupis ja tuules sõitmine, laskumised ja tõusud.
Rulluisuvõistlused.
Rahvusvaheline rulluisuliit asutati 1924. aasta aprillis. Selle algne eesmärk oli rulluisuvõistluste jälgimine. Kuid 1947. aastal korraldati esimesed rulluisutamise maailmameistrivõistlused. Suurimad võistlused on eri tüüpi rulluisuspordi maailmameistrivõistlused. 
Varustus.
Rulluisutamisel on oluline kindlasti varustus – rulluisud, tugikaitsed ja kiiver. Enamik rulluiske on pidurdussüsteemiga. 
Rulluiske valmistatakse mitmeks otstarbeks: harrastusrulluisud (4 rattaga), treeningurulluisud, võistlusrulluisud, hokirulluisud, iluuisutaja rulluisud. 
Saapad peaksid kindlasti olema parajad ja tugevasti jalas, algajale ei soovitata liiga kiireid rattaid. Rattad on erinevad, sõltuvalt sellest, kas harjutame asfaldil, puupõrandal, tsementkattel jm. Koos rulluiskudega tuleb muretseda randmekaitsmed, põlvekaitsmed, küünarnukikaitsed, kiiver.
Aleksander Krimm

Aleksander Krimm (2. september 1868 Alatskivi – 26. jaanuar 1942 Kadrina) oli Kadrina Hariduse Seltsi esimees aastatel 1909–1936.
Elukäik.
Aleksander Krimm sündis Tartumaal Alatskivi vallas Kambri talus talurentniku pojana. Ta õppis Naelavere ja Kodavere koolis. Pärast Väike-Maarja kihelkonnakooli lõpetamist 1887. aastal asus ta Väike-Maarja lähedal tööle kooliõpetajana. Põhitöö kõrvalt täitis ta aastatel 1888–1892 ühtlasi vallasekretäri kohustusi. Viieaastase töö järel lahkus Krimm Väike-Maarjast ja asus Lääne-Virumaale Kadrina kihelkonda Undla vallasekretäri kohale. Aastatel 1893–1920 oli ta Undlas vallakirjutaja ja seejärel Viru Kadrina tärklisevabrikus kassapidaja-raamatupidaja. Ta töötas Postimehes kirjasaatjana ja osales poliitikas aktiivse rahvaerakondlasena.
Väike-Maarja aastatel lavastas ta näitemänge, laulis laulukooris ning korraldas Kadrina ümbruses mitmesuguseid üritusi. Undla vallasekretäri ameti kõrvalt tegi ta kohalikku ajalehte.
1897. aastal korraldas Krimm Kadrinas esimese laulupeo. Umbes samal ajal tekkis mõte asutada Kadrinasse haridusselts. Krimm oli selle asutamise juures 1906. aastal ja vastse haridusseltsi esimesel kolmel aastal (kuni 1909. aastani) ka selle abiesimees. Aastatel 1909–1912 oli ta Kadrina Hariduse Seltsi esimees. Kadrina Hariduse Selts oli olnud Krimmi teiseks koduks. Seltsile pühendas ta palju oma vaba aega.
Krimmi eestvedamisel ehitati kaks seltsimaja: vana seltsimaja oli kasutusel aastatel 1912–1930 ja asus vastu Kruusimäe kõrtsi lõunapoolset tippu. See lammutati 1930. aastal, et saaks sinna ehitada uue seltsimaja.
Isiklikku.
Krimmide pere esimeseks elukohaks Kadrinas oli Päri mõisa karjamõis, kus asus ka niinimetatud vallakeskus. Uue vallamaja valmimisel 1909. aastal Tapa tee äärde kolis Krimmide pere sinna elama (hoone hävis tulekahjus 14. mail 1956). Maja aadressil Viru 8 osteti 1920. aastal. Seal elas Krimm koos oma luuletajast ja kirjamehest venna Kaarel Krimmiga kuni surmani.
Alfred Gilman

Alfred Goodman Gilman (1. juuli 1941 – 23. detsember 2015) oli Ameerika Ühendriikide farmakoloog ja biokeemik.
Gilman sai Yale'i Ülikoolist bakalaureusekraadi biokeemias. 1969. aastal lõpetas ta Case Western Reserve'i Ülikooli meditsiini erialal. 
1971. aastal sai ta Virginia Ülikooli farmakoloogia abiprofessoriks ja 1977. aastal professoriks, 1981. aastal asus tööle Texase Ülikooli. Hiljem töötas ta mitmes eraettevõttes.
1994. aastal sai Gilman koos Martin Rodbelliga Nobeli meditsiiniauhinna G-valkude avastamise ja uurimise eest.
Neo-noir

Neo-noir (kreeka keelest "neos" 'uus' + prantsuse keelest "noir" 'must) on filmižanr. See on taaselustatud vorm "film noir"'ist, mis tekkis Ameerika Ühendriikides teise maailmasõja järgsetel aastatel.
Peamised iseloomujooned.
Nii "film noir"- kui ka "neo-noir"-filmidel on iseloomulikud kallutatud kaameranurgad, valguse ja varjude koosmõju ning ilmselgelt tasakaalustamata kadreerimine. Suur rõhk on ka vägivallal, moraalsel ebaselgusel ning kuritegevusel. "Neo-noir"-filmid, nagu ka "film noir"-filmid, on tonaalsuselt domineerivalt melanhoolsed, võõrandunud, illusioonideta, tundetud, pessimistlikud, mitmetähenduslikud, kurjad, paranoilised. "Film noir"'i ja "neo-noir"'i võib pidada krimi- ja gangsterfilmi eriliigiks. (Anti)kangelane on üldjuhul küüniline, üksildane "femme fatale" kiirustavas suurlinnas, kuid esineb ka erandeid.
Ajalugu.
Termin.
Termini ""film noir" (prantsuse keeles 'must film') võttis esmakordselt kasutusele prantslasest filmikriitik Nino Frank 1946. aastal, millest hiljem tuletati termin "neo-noir"" (kreeka ja prantsuse keelest 'uus must'). Probleemiks osutus see, et nagu ka "film noir" enne seda, kasutasid kriitikud terminit "neo-noir", et kirjeldada filme, mis olid üksteisest väga erinevad. Selle tulemusena ei teadnud tolleaegsed filmitegijad, keda tänapäeval tähistatakse žanri pioneeridena, et nende poolt koostatud filmid kuuluvad "neo-noir"'i žanri alla.
Ajaperiood.
Kui "film noir"-filme avaldati ajaperioodil 1940–1959, siis "neo-noir"-filmide ajaperiood on laiahaardelisem, ulatudes 1960. aastatest kuni tänapäevani. "Film noir" lõppes 1959. aastal, kõik mis järgnes, oli "neo-noir". Žanri esimestel aastatel käsitlesid "noir"-filmid peamiselt 1930. aastate Ameerika Ühendriike, hiljem defineeriti "noir"-filme kui kõiki filme, millel olid olemas "film noir"'i tunnused.
Esimesed "neo-noir"-filmid.
"Neo-noir"'i esiisaks võib pidada Jean-Luc Godardi, tema radikaalsed filmid "Breathless" (1960), "Bande à part" (1964), ja "Alphaville" (1965) olid motivatsiooniks noorematele filmitegijatele Hollywoodis, kes aitasid žanrit taaselustada. 1976. aasta filmikommentaari artiklis pealkirjaga "Life Après Noir" kutsus Larry Gross filme "Alphaville", "Point Blank" (1967) ja "Pikk hüvastijätt" (1973) "uue filmide laine osadeks, mis võiksid olla nimeliselt märgistatud "'noir"', kuid mis samal ajal püüdsid nihkuda psühholoogiliselt analüüsilt sotsioloogilisele analüüsile ja agressioonile Hollywoodi narratiivikonventsioonide vastu". 
Üks filmidest, mis populariseeris "neo-noir"-žanri, oli 1974. aastal avaldatud film "Chinatown", mida peetakse ka 1970. aastate Hollywoodi kino tippteoseks.
Šokolaadimäed

Šokolaadimäed (sebu keeles "Mga Bungtod sa Tsokolate", tagalogi keeles "Tsokolateng burol", inglise keeles "Chocolate Hills") on rühm ebatavalise kujuga mägesid, mis asuvad Filipiinidel Boholi saare keskosas. Mäestikus on vähemalt 1260 koonilise kujuga küngast, kuid rohkem kui 50 ruutkilomeetri laiusel alal võib kokku loendada kuni 1776 küngast. 
Künkaid katab roheline rohi, mis muutub kuival hooajal pruuniks, sellest tuleb ka mägede nimi.
Kirjeldus.
Šokolaadimäed on heinasaokujulised künkad. See on koonuselise ja peaaegu sümmeetrilise kujuga küngastest moodustunud laineline maastik. Kuplikujulisi künkaid on hinnanguliselt kokku 1268 kuni 1776. Künkad on lubjakivist ja kaetud rohuga. Kuplite kõrgus on 30–50 m, kõrgeima mäe kõrgus on 120 m. Künkaid on sadade kaupa Boholi Carmeni, Batuani ja Sagbayani linnade piirkonnas, need on Boholi üks suurimaid turismiaktraktsioone.
Kuival hooajal, kui sademete hulk on ebapiisav, kuivavad rohuga kaetud künkad ja muutuvad šokolaadpruuniks. See muudab piirkonna näiliselt lõputuks koonusekujuliste šokolaadikommide väljaks.
Taimestik.
Šokolaadimägesid katvas taimestikus domineerivad rohuliigid "Imperata cylindrica" ja "Saccharum spontaneum". Mägedel kasvavad ka mitmed korvõielised ("Compositae") ja sõnajalad. Küngastevahelisel alal on riisipõllud ja kasvatatakse muid väärtuslikke põllukultuure. Tänapäeval on looduslikku taimestikku hakanud ohustama kohalikud kaevandustööd.
Teke.
Šokolaadimäed on koonilised karstimäed, mille sarnaseid esineb mitmetes teistes lubjakivirikastes piirkondades näiteks Sloveenias, Horvaatias, Puerto Rico põhjaosas ja Pinar del Río provintsis Kuubal. Mäed koosnevad hilise pliotseeni ajastu õhukese ja keskmise paksusega kihtidest, liivase ja killulise koostisega merelisest lubjakivist. Need lubjakivi liigid sisaldavad arvukalt madalast merest pärit fossiile, nagu näiteks korallid, limused, vetikad ja amööbsed protistid ("Foraminifera"). Koonilise kujuga Šokolaadimäed on geomorfoloogilised vormid, mida nimetatakse inglise keeles "cockpit karst". Need on tekkinud sademete, pinna- ja põhjavee tagajärjel lahustunud lubjakivist ning maapealse erosiooni tõttu. Rohkelt koopaid ja allikaid sisaldavaid mägesid eraldavad üksteisest lamedad tasandikud.
Turismindus.
Šokolaadimäed on Boholi kuulus turismimagnet. Mägesid on kujutatud provintsi lipul ja pitsatil, mis sümboliseerivad provintsi looduslike vaatamisväärsuste rohkust. Mäed on kantud Filipiinide turismiameti turismisihtkohtade loendisse, need on kuulutatud riiklikuks geoloogiamälestiseks ja esitatud lisamiseks UNESCO maailmapärandi nimistusse.
Christin-Amani Kiivikas

Christin-Amani Kiivikas (sündinud 31. detsembril 2001) on eesti jõusaalitreener. 
Ta on ka YouTube'is ja Instagramis tegutsev sisulooja. 
Ta on lõpetanud 2021. aastal Tallinna Saksa Gümnaasiumi. 2021. aasta oktoobri algul sooritas ta jõusaali eratreenerikutse eksami.
Spordikarjäär.
2016. aastal alustas ta isa Ott Kiivikase käe all treenimist bikiinifitnessis. 
2018. aasta 29. septembril osales ta Sparta spordiklubis toimunud Valio Profeel Cupil juuniorite bikiinifitnessis, kus saavutas kolmanda koha. 2019. aasta 2. novembril toimunud Eesti meistrivõistlustel osales ta kahes kategoorias: juuniorite bikiinifitnessis, kus saavutas esikoha, ning naiste bikiinifitnessis, kus saavutas kolmanda koha. Euroopa meistrivõistlustel Hispaanias osales Christin-Amani Kiivikas bikiinifitnessi juuniorite 16-20 ("open class") kategoorias, kuid poolfinaali ei jõudnud. Lisaks bikiinifitnessile on Christin-Amani Kiivikas tegelenud ka tennise, tantsimise, iluvõimlemise, kergejõustiku ja vehklemisega.
Tegevus sotsiaalmeedias.
Youtube'is hakkas ta sisu looma 2021. aasta aprillis. Sama aasta 28. oktoobri seisuga oli tal Instagramis 13,9 tuhat ja Youtube'is 1,6 tuhat jälgijat. Christin-Amani peab ka blogi, kus jagab nõuandeid toitumise ja treeningu kohta. Koos spordirõivafirmaga Fennecfit on ta loonud Fiercebyamani kollektsiooni. Lisaks teeb ta ka koostööd spordiklubi Sparta ja Sportland Eestiga.
Isiklikku.
Christin-Amani Kiivikas on Eesti kulturist Ott Kiivika ja Signe Puki tütar, tema õde on Emilia Kiivikas. Christin-Amani elas 2021–2024 Soomes koos elukaaslase Siim Haljandiga. Neil on 2021. aasta detsembris sündinud poeg.
Kaisa Kuusnõmm

Kaisa Kuusnõmm (sünninimi Abner; sündinud 4. jaanuaril 1991 Koerus) on Eesti bikiinifitnessi sportlane, treener, kohtunik ja koolitaja.
Karjäär.
Kaisa Kuusnõmm võttis osa Fitmodeli projektist Eestis, kus ta valmistus enda esimesteks võistlusteks bikiinifitnessis. 2021. aasta seisuga on ta võistelnud bikiinifitnessis 6 hooaega ja pälvinud mitu auhinda. 
Kaisa Kuusnõmmel on kehtiv kutsetunnistus abitreenerina kulturismis ja fitnessis. Oma ettevõtte Kaisa Fitness OÜ kaudu teeb ta spordi- ja vabaaja koolitusi. 2021. aasta seisuga töötab ta ka Sparta spordiklubis fitnessi ja kulturismi abitreenerina.
Isiklikku.
2021. aasta kevadel võitsid Kaisa Abner ja Raigo Kuusnõmm Buduaari mänguga "Unistuste pulm" 20 000-eurose pulmapeo. Pulmad peeti 21. juulil 2021.
Martin Rodbell

Martin Rodbell (1. detsember 1925 – 7. detsember 1998) oli Ameerika Ühendriikide biokeemik. 
1943. aastal asus Rodbell õppima Johns Hopkinsi Ülikooli, kuid tal tuli õpingud katkestada kui ta võeti teenima mereväkke ning osales II maailmasõjas. Pärast sõda naasis ta ülikooli ja lõpetas 1949. aastal Johns Hopkinsi Ülikooli bioloogia erialal. 1950. aastal abiellus ta Barbara Ledermanniga, kes oli olnud Anne Franki sõbranna. 1954. aastal sai Rodbell Washingtoni Ülikoolist doktorikraadi biokeemias. 1956. aastal asus ta tööle Riiklikku Terviseinstituuti, kus töötas erinevatel ametikohtadel kuni pensionile jäämiseni 1994. aastal.
1994. aastal sai Rodbell koos Alfred Gilmaniga Nobeli meditsiiniauhinna G-valkude avastamise ja uurimise eest.
Kadrina Spordikeskus

Kadrina Spordikeskus on spordikeskus Lääne-Virumaal Kadrina vallas Kadrina alevikus. 
Spordikeskuse üheks osaks on ka hostel. 2011. aastal läbis spordikeskus renoveerimise.
Kadrina Spordikeskuses on võimalik tegeleda näiteks võrkpalli, korvpalli, maadluse, tennise ja saalijalgpalliga.
Objektid.
Jõusaal
Spordikeskuses asub kaks jõusaali, mis on varustatud ajakohaste jõumasinatega.
Ujula
Ujulaosas on kolm erisuurusega basseini. 4-rajaline bassein, lastebassein ning liumäega beebibassein.
Sisetiir
Sisetiiru kuulub kaheksa rada. Nii õhk- kui käsitulirelvad.
Lauatennisesaal
Spordikeskuses on 2 lauatennisesaali.
Samuti on spordikeskuses võimla, maadlussaal ja saunad.
Ajalugu.
Spordihoone valmis 1977. aastal. Alates 1997. aastast tegutses hoones SA Kadrina Sport. 
14. aprill 2015 asutas Kadrina vald SA Kadrina Spordikeskuse, kes jätkas seal tegevust.
Hukbalahapi ülestõus

Hukbalahapi ülestõus oli 1942. aastal Hukbalahapi ehk Hukbo ng Bayan Laban sa Haponi (Jaapanlaste-vastase Rahvaarmee) eestvedamisel toimunud ülestõus Filipiinide valitsuse vastu. Mäss algas Jaapani okupatsiooni ajal, jätkus president Manuel Roxase ametiajal ning lõppes alles Ramon Magsaysay ajal aastal 1954.
Lennuõnnetus

Lennuõnnetus on õhusõiduki kasutamisega seotud õnnetusjuhtum, mis leiab aset ajavahemikus isiku õhusõiduki pardale astumisest kavatsusega sooritada lend kuni kõigi pardal viibinud isikute õhusõidukist lahkumiseni ja mille tagajärjeks on kellegi surm või raske tervisekahjustus või mille tulemusel saab õhusõiduk tõsiseid vigastusi, jääb teadmata kadunuks või asub ligipääsmatus kohas.
Paraguay kodusõda (1947)

Paraguay kodusõda (ka paljajalgne kodusõda või teine Paraguay kodusõda) oli 1947. aasta märtsist augustini Paraguays toimunud kodusõda.
Taust.
Aastal 1949 peatas president Higinio Morínigo põhiseaduse kehtimise ning keelustas kõik erakonnad. Morínigo võimu vastased hakkasid korraldama üldstreike ja üliõpilasmeeleavaldusi. Aastal 1946 taasseadustas Morínigo poliitilise tegevuse ning moodustas koos Revolutsioonilise Febrerista Partei ja Colorado Parteiga valitsuse. Juba 11. jaanuaril 1947 lahkus Faberista Partei valitsusest, süüdistades Morínigot Colorado Partei eelistamises.
Konflikt.
Faberistad astusid liitu Liberaalse Partei ja Paraguay Kommunistliku Parteiga. Ülestõusu, mis kasvas kiiresti kodusõjaks, asus juhtima endine president ja Faberista Partei asutaja Rafael Franco. Varem valitsusele ustavad olnud Paraguay relvajõud lõhenesid.
Mässuliste poolel olid kõik erakonnad peale Colorado Partei, enamik pankuritest ning ametnikest ja 80% relvajõudude ohvitseridest. Üheteistkümnest armeediviisist liitus mässulistega neli: 8. märtsil alustasid ülestõusu kaks Concepcióni jalaväediviisi, paar päeva hiljem liitusid nendega kaks Gran Chaco jalaväediviisi.
Valitsuse poolel olid Colorado Partei, kolm Campo Grande ratsadiviisi, kolm Asuncióni diviisi (jalaväe-, side- ja pioneer-) ning teise maailmasõja Ameerika Ühendriikide relvastusega varustatud Paraguarí suurtükidiviis. Relvastuse hulgas oli palju M1 Garand vintpüsse, aga ka ameeriklastelt saadud Saksamaalt sõjasaagiks võetud MP40 püstolkuulipildujaid. Valitsusväed olid mässulistest paremini varustatud. Nende jaoks mängis suurt rolli ka Argentina ja president Juan Peróni toetus.
27. aprillil liitus mässulistega ka merevägi ning alustas Asuncióni pommitamist, nad löödi tagasi Paraguaríst kindral Alfredo Stroessneri juhtimisel tulnud suurtükidiviisi poolt. Laevastiku kaks suurimat suurtükilaeva, Paraguay ja Humaitá, sattusid Buenos Aireses paranduses olles mässuliste kätte.
President oli mässu mahasurumisel edukas ning augustiks 1947 oli riik uuesti tema kontrolli all. Kolmandik paraguailastest oli riigist põgenenud.
Mina veel Sind ei tea

"Mina veel Sind ei tea" on Ott Leplandi singel. Laulu viisi autorid on Ott Lepland ja Karl-Ander Reismann. Sõnade autorid on Ott Lepland, Karl-Ander Reismann ja Maian Kärmas. Loo on produtseerinud Karl-Ander Reismann.
Ardresi kanton

Ardresi kanton oli kanton Põhja-Prantsusmaal Nord-Pas-de-Calais' piirkonnas Pas-de-Calais' departemangus. See kaotati pärast Prantsuse kantonite ümberkorraldamist, mis jõustus märtsis 2015.
Koosseis.
Kanton koosnes 22 vallast:
Arquesi kanton

Arquesi kanton oli kanton Põhja-Prantsusmaal Nord-Pas-de-Calais' piirkonnas Pas-de-Calais' departemangus. See kaotati pärast Prantsuse kantonite ümberkorraldamist, mis jõustus märtsis 2015.
Koosseis.
Arquesi kanton koosnes 5 vallast:
Audruicqi kanton

Audruicqi kanton oli kanton Põhja-Prantsusmaal Nord-Pas-de-Calais' piirkonnas Pas-de-Calais' departemangus. See kaotati pärast Prantsuse kantonite ümberkorraldamist, mis jõustus märtsis 2015. See koosnes 13 vallast, mis ühinesid 2015. aastal Marcki kantoniga.
Koosseis.
Kanton koosnes 13 vallast:
Fauquemberguesi kanton

Fauquemberguesi kanton oli kanton Põhja-Prantsusmaal Nord-Pas-de-Calais' piirkonnas Pas-de-Calais' departemangus. See kaotati pärast Prantsuse kantonite ümberkorraldamist, mis jõustus märtsis 2015. See koosnes 18 vallast, mis ühinesid 2015. aastal Frugesi kantoniga.
Koosseis.
Fauquemberguesi kanton koosnes 18 vallast:
Saint-Omer-Nordi kanton

Saint-Omer-Nordi kanton oli kanton Põhja-Prantsusmaal Nord-Pas-de-Calais' piirkonnas Pas-de-Calais' departemangus. See kaotati pärast Prantsuse kantonite ümberkorraldamist, mis jõustus märtsis 2015. See koosnes 9 vallast, mis ühinesid 2015. aastal Saint-Omeri kantoniga.
Koosseis.
Kanton koosnes 9 vallast:
Immuunvastus

Immuunvastus on immuunsüsteemi rakuliste ja humoraalsete faktorite koordineeritud aktsioon vastusena võõrast geneetilist informatsiooni sisaldavatele struktuuridele. Eristada saab loomulikku ehk sünnipärast immuunsust ja omandatud ehk adaptiivset immuunsust.
Adjuvant

Adjuvant on eksogeenne aine, mis tõhustab mittespetsiifiliselt immuunvastust.
Omandatud immuunsus

Omandatud immuunsus on immuunsüsteemi osa, mis tekitab immuunvastuse alles peale esmast kokkupuudet antigeeniga. See tekib mikroorganismide vastu siis, kui need on juba kudedesse tunginud.
Tekkeviisid.
Omandatud immuunsus tekib kahel viisil: humoraalse ja rakkude vahendatud immuunsusena.
Saint-Omer-Sudi kanton

Saint-Omer-Sudi kanton oli kanton Põhja-Prantsusmaal Nord-Pas-de-Calais' piirkonnas Pas-de-Calais' departemangus. See kaotati pärast Prantsuse kantonite ümberkorraldamist, mis jõustus märtsis 2015.
Koosseis.
Kanton koosnes 4 vallast:
Saint-Omeri kanton

Saint-Omeri kanton on kanton Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus. See moodustati 2014. aasta kantonireformiga, mis jõustus 2015. aasta märtsis. Selle keskus on Saint-Omer.
See koosneb järgmistest valdadest:
Longuenesse'i kanton

Longuenesse'i kanton on kanton Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus. See moodustati 2014. aasta kantonireformiga, mis jõustus 2015. aasta märtsis. Selle keskus on Longuenesse.
See koosneb järgmistest valdadest:
Erik Aaslav-Kaasik

Erik Aaslav-Kaasik (sündinud 21. mail 1987) on eesti veemootorisportlane.
Ta on lõpetanud 2006. aastal Paldiski Gümnaasiumi ja 2012. aastal Tallinna Tehnikakõrgkooli rakendusarhitektuuri erialal. 
Ta hakkas veemotosporti harrastama 1996. aastal oma isa Lembit Aaslav-Kaasiku juhendamisel. Ta on mitmekordne Eesti meister, Balti meister ja Eesti rekordi omanik paadiklassis S-550 (2009). 
Isiklikku.
Tema isa Lembit Aaslav-Kaasik oli tuntud veemototegelane, paadiehitaja ja maailmakuulus vintide valmistaja. Ema Eve Aaslav-Kaasik. Tema vennad Ahto, Lembit ja Uku Aaslav-Kaasik) on samuti veemotosportlased, kes on võitnud medaleid tiitlivõistlustelt ja on kuulsad võidusõidupaatide ehitajad. Peres on õed Ingrid ja Imbi. 
Igapäevatööna valmistab Erik Aaslav-Kaasik võidusõidupaatide sõukruvisid ehk vinte, mida kasutab enamik Eesti sõitjad ning paljud välismaalased, kelle seas on mitmeid maailma- ja Euroopa meistrid. Vindimeistri ameti õppis ta oma isa Lembitu kõrvalt ning koos töötatakse perefirmas LAK Propellers.
Abdulrazak Gurnah

Abdulrazak Gurnah (sündinud 20. detsembril 1948 Sansibaril) on Tansaania päritolu kirjanik, kes elab Suurbritannias ja kellel on Suurbritannia kodakondsus. Ta pälvis 2021. aastal Nobeli kirjandusauhinna. Ta on üks tuntumaid ja hinnatuimaid postkolonialistliku kirjanduse esindajaid tänapäeval Suurbritannias.
Elulugu.
Gurnah sündis 20. detsembril 1948 Sansibari Sultanaadis. 18-aastaselt põgenes ta Sansibarist pärast seda, kui seal toimus revolutsioon ja selle käigus kiusati taga araablaste etnilist rühma. 1968. aastal läks ta pagulasena Suurbritanniasse. Seal sai Gurnah kõrghariduse, õppides esmalt Londoni Ülikooli egiidi all Canterburys Christ Churchi Ülikoolis. 1980. aastate alguses töötas ta õppejõuna Nigeerias Kano Ülikoolis. 1982. aastal kaitses ta doktoriväitekirja Inglismaal Kenti Ülikoolis. Pärast seda asus ta Kenti Ülikoolis õppejõuna tööle. Suurbritannias paguluses elades hakkas ta 20. eluaastate alguses kirjutama. 
Gurnahil on ilmunud kümme romaani, nendest tuntuimad on "Paradise" (1994) ja "By the Sea" (2001). Tema kolm esimest romaani – "Memory of Departure" (1987), "Pilgrims Way" (1988) ja "Dottie" (1990) – kujutavad sisserändajate elu tänapäeva Suurbritannias. Neljanda romaani "Paradise" tegevus toimub 20. sajandi alguses ja Esimese maailmasõja ajal Saksa Ida-Aafrika koloonias. "Paradise" esitati Bookeri auhinna ja Whitebreadi kirjandusauhinna kandidaadiks. Romaani "By the Sea" peategelaseks on ühes Inglismaa linnas elav asüülitaotleja.
Gurnah on toimetanud ka kaks köidet kogumikku "Essays on African Writing" ning avaldanud käsitlusi selliste tänapäeva postkolonialistlike kirjanike kohta nagu V. S. Naipaul, Salman Rushdie ja Zoë Wicomb.
Gurnah on esimene Tansaaniast pärit Nobeli kirjandusauhinna laureaat. 21. sajandil on ta pärast Naipauli, Doris Lessingit ja Kazuo Ishigurot neljas Suurbritannias elav Nobeli kirjandusauhinna laureaat, kes pole sündinud Suurbritannias.
2023. aasta veebruaris ilmus esimene Gurnahi teose eestindus – romaan "Paradiis" Greete Kõrvitsa ja Tiia Penjami tõlkes.
Ablainzevelle

Ablainzeville on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Väike küla asub 18 km Arrasist lõunas teede D7 ja D12 ristumiskoha ümbruses. Pärast purustamist esimeses maailmasõjas ehitati see uuesti üles.
Eesti Vabariigi välisesindajate loend 1993

Austraalia.
Aupeakonsul Aldur Kaljo
Austria.
Aupeakonsul Henn-Jüri Uibopuu 
Belgia.
Suursaadik Clyde Kull
Kanada.
Aukonsul Ilmar Heinsoo
Taani.
Suursaadik Arvo-Jürgen Alas 
Soome.
Suursaadik Jaak Jõerüüt, pressi- ja kultuurinõunik Kulle Raig, majandusnõunik Mati Vaarmann, konsul Tago Holsting
Prantsusmaa.
Ajutine asjur Malle Talvet
Saksamaa.
Suursaadik Tiit Matsulevitš, majandusnõunik Sven I. Oksaar
Suurbritannia.
Suursaadik Riivo Sinijärv
Island.
Suursaadik Jürgen Alas (vt. Taani)
Iisrael.
Aukonsul Joseph Shekel
Korea Vabariik.
Aukonsul Jae Ik Park
Läti.
Suursaadik Leili Utno, konsul Ilmar Brüssel
Leedu.
Suursaadik Valvi Strikaitiene, konsul Merje Stanciene
Luksemburg.
Suursaadik Clyde Kull (vt. Belgia)
Holland.
Suursaadik Clyde Kull (vt. Belgia)
Norra.
Suursaadik Arvo-Jürgen Alas (vt. Taani), aukonsul Arve Roys Stranden
Venemaa.
Suursaadik Jüri Kahn, peakonsul Sulev Roostar
Rootsi.
Suursaadik Margus Laidre, konsul Toomas Tamme
Šveits.
Aupeakonsul Enn Vallak
Ameerika Ühendriigid.
Suursaadik Ernst Jaakson, konsul Aarand Roos, aukonsul Jaak Treimann
Euroopa Ühendus.
Suursaadik Clyde Kull (vt. Belgia)
Põhja-Atlandi Koostöönõukogu.
Suursaadik Clyde Kull (vt. Belgia)
ÜRO.
Suursaadik Ernst Jaakson
Ed Asner

Eddie Asner (15. november 1929 Kansas City, Missouri osariik – 29. august 2021 Los Angeles, California) oli USA näitleja.
Ta oli eelkõige tuntud Lou Granti rolli poolest 1970. aastatel ja 1980. aastate alguses situatsioonikomöödias "The Mary Tyler Moore Show" ja selle kõrvalseriaalis "Lou Grant". Asner on üks väheseid näitlejaid, kes on esitanud sama rolli nii komöödia- kui ka draamaseriaalis. Lou Granti roll tõi talle seitse Primetime Emmy auhinda, millest viis Lou Granti rolli eest; teised kaks tulid rollide eest minisarjades "Rich Man, Poor Man" (1976) ja "Roots" (1977). Rollide eest sarjades "The Mary Tyler Moore Show", "Rich Man, Poor Man" ja "Lou Grant" pälvis ta lisaks kokku viis Kuldgloobust.
Televisioonis astus Asner esmakordselt üles 1957. aastal. Seriaalinäitlejana mängis ta karjääri jooksul enam kui 100 telesarjas, lisaks paljudes telefilmides. Lisaks mängis ta umbes paarikümnes mängufilmis. Filmides tegi Asner peamiselt karakterrolle. Filmidebüüdi tegi ta 1962. aastal Elvis Presley filmis "Kid Galahad". Alates 1980. aastatest andis ta hääle tegelastele mitmetes animafilmides. Pixari animafilmis "Üles" ("Up"; 2009) andis ta hääle tegelasele Carl Fredricksen.
Aastatel 1981–1985 oli ta Näitlejate Gildi (Screen Actors Guild) president. 1992. aastal sai töö eest televisioonis Hollywoodi kuulsuste alleele omanimelise tähe. 2002. aastal pälvis ta Ekraaninäitlejate Gildi auhinna elutöö eest.
Puuküürnik

Puuküürnik on elu- või muu ruumi üürinud füüsiline või juriidiline isik, kes keeldub üüripinnalt lahkumast. 
Mõiste tekkepõhjus.
Mõiste võttis kasutusele ETV saade "Pealtnägija" ja tuli käibele seoses sellega, et Eesti võlaõigusseaduse tõttu on raske probleemsest üürijast vabaneda: esmalt tuleb üürijale kolm kuud lepingu lõpetamisest ette teatada ja kui üürija keeldub lahkumast, ei saa üürileandja teda lihtsalt välja tõsta (ka mitte politsei abil), vaid peab kohtusse pöörduma, kohtuprotsessi saab aga tõrges üürnik üsna pikale venitada. Abi ei pruugi olla ka vee- ja elektrivarustuse välja lülitamisest ega ukseluku vahetamisest. 
Üürilepingut reguleeriv asjakorraldus pärineb ajast, mil oli aktuaalne sundüürnike probleem ning võib olla seetõttu üürnike poole kaldu. Samal perioodil oli sellesisulisi vaidlusi ka kõige rohkem.
Vaidlustes tekib õiguste konflikt: ühel poolel on kinnisasja omanikele tagatud põhiseadusega, et kõigi omand on puutumatu ja võrdselt kaitstud, teisel poolel Eesti Vabariigi põhiseadusega ja Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste konventsiooniga tagatud üürniku kodu puutumatuse õigused.
Kuna pahatahtlikust üürnikust on raske vabaneda, ongi ajakirjanduses käibele jäänud mõiste puuk-üürnik.
Mõju.
Puuküürnikust vabanemine võib venida aastatepikkuseks ja kujuneda kulukaks, omanik ei pruugi kohtukulusid ega ka maksmata kommunaal- ja üürikulusid täies mahus kätte saada. Täpset ülevaadet puuküürnikest pole, Eesti ligi 100 000 üürikorteriga kaasneb tõenäoliselt vaid paaril protsendil vastav probleem, näiteks kohtutäitur Elin Vilippuse büroo menetleb aastas 2021 ligi kümmet sellist juhtumit.
Lahendus.
Parimaks viisiks probleemi vältimisel peetakse taustakontrolli. Paljudes riikides on tavaks üürnikult maksejõulisuse tõestuse ja soovituste nõudmine, kuid Eestis pole see komme levinud. Samuti soovitatakse nõuda tagatisi. Tallinnas on võimalik pöörduda ka üürivaidluskomisjoni, kuid see võib protsessi veelgi pikendada.
Ligi kakskümmend aastat muutmatult kehtinud võlaõigusseadusega kaasnenud probleemi on üritatud 2021. aasta muudatusega lahendada, aga kuna üürnik on üürisuhtes nõrgem osapool, on seadusandjatel raske üürniku õigusi riivamata regulatsiooni kohendada. Muudatusega kaasnev lihtsustatud lepingu ülesütlemine, senisest suurem tagatisraha, leppetrahv, viivisemäära tõstmine, lühendatud ülesütlemise etteteatamisaeg, üürnikule pandavad haldus- ja hoolduskulud võivad olukorda leevendada, kuid probleemi ei pruugi lahendada.