Referent

Referent ehk viidatav on isik või objekt, millele viitab keeleline väljend või muu sümbol. Näiteks lauses "Liisa nägi mind" on sõna "Liisa" referent konkreetne isik, kellest räägitakse ja kelle nimi on Liisa, sõna "mind" referent on aga isik, kes lause ütleb.
Kaht väljendit, mis viitavad samale referendile, peetakse kaasviiteliseks. Näiteks lauses "Mart vaatas tema lähedale istunud kassi" on nimisõna "Mart" ja asesõna "tema" kaasviitelised, kuna mõlemad viitavad samale isikule (Mart).
Etümoloogia ja tähendused.
Diakrooniliselt ehk ajalooliselt võib sõna "referent" pärineda ladinakeelsest sõnast "referentem", mis on verbi "referre ("tagasi kandma", vt ka referent(ence) etümoloogiat)" oleviku akusatiivne vorm. Sünkroonselt analüüsituna on tegemist sufiksi "-ent" lisamisega verbile "refer" teiste selle sufiksiga ingliskeelsete sõnade eeskujul. Merriam-Websteri sõnaraamatus on referent määratletud kui "see, mis viitab või millele viidatakse; eriti: asi, mida sümbol (sõna või märgina) tähistab". 
Sõna "referent" varaseim kirjapandud tähendus (aastast 1844, "Oxfordi inglise sõnaraamatus)" on "see, kellele viidatakse või kellega suheldakse". Hilisem tähendus on "teisele sõnale viitav sõna"; Oxfordi sõnaraamat annab aga sellise kasutuse illustreerimiseks ainult ühe tsitaadi, mis pärineb aastast 1899 ja räägib seost väljendavatest "viitsõnadest või referentidest". Järgmine tähendus, mis näib vastanduvat nii eelmisele kui ka võimalikule etümoloogilisele päritolule, on siiski kujunenud peamiseks: "see, millele miski [eriti sõna või väljend] viitab". Sellist tähendust kasutasid esmakordselt Ogden ja Richards teoses "The Meaning of Meaning" (1923; vt allpool); Oxfordi sõnaraamat loetleb ka arvukalt näiteid sõna "referent" sellise kasutuse kohta.
Loogikas kasutatakse mõnikord referenti nimetamaks üht kahest relatsioonis osalevast objektist, teist nimetatakse relatumiks. 
Keeleteadus ja filosoofia.
Semantikas, semiootikas ja viiteteoorias eristatakse referenti ehk viidatavat ja viidet. Viide on suhe sümboli või märgi ja sõna vahel; referent on tähistatav objekt. Referent võib olla isik või objekt või midagi abstraktsemat, näiteks tegevuste kogum. 
Semantiliselt võib referendiks olla ka mõte või kujuteldav objekt. Referendile viitamiseks kasutatakse erinevaid keelelisi väljendeid ehk viitevahendeid: nimisõnu ("laps, koer, õun"), fraase ("see punane maja, eelmisel aastal"), adverbe või isegi verbivorme. Pikemas tekstis samale referendile viitavad erinevad viitevahendid moodustavad viiteahela. Kuna kuulajal tekib referendist kõneleja viidete järgi teatud ettekujutus, võib referente pidada mitte konkreetseteks objektideks, vaid hoopis meie kujutlusteks neist objektidest. Selle järgi tekivad ja muutuvad referendid vestluse käigus.
1923. aastal käsitlesid viiteid ja referente Cambridge'i akadeemikud C. K. Ogden ja I. A. Richards teoses "The Meaning of Meaning". Ogden juhtis tähelepanu sellele, et viitamine on psühholoogiline protsess ja referendid ise võivad olla psühholoogilised ehk eksisteerida viitaja kujutluses, mitte tingimata reaalses maailmas. Sellist fenomeni käsitleb ka viitamise ebaõnnestumise teooria.
Süntaksiga tegelevad keeleteadlased on uurinud kaasviitelisi väljendeid, eriti seoses Noam Chomsky valitsus- ja sidumisteooria (GBT) esile kerkimisega 1980. aastatel. Sidumisteooria uurib kaasviiteliste nimisõnafraaside ja asesõnade võimalikke süntaktilisi positsioone. Püütakse seletada nähtust, mis on tavalisem inglise keeles, kuid mis eesti keeles võiks välja näha selline:
Esimeses lauses võib sõnadel "Mari" ja "ta" olla sama referent ("ta" võib viidata Marile), kuid teises lauses pole see tavaliselt võimalik. 
Arvutitehnika.
Viited ja referendid on olulised ka andmetöötluses ja programmeerimises. Viited mängivad rolli näiteks Perli programmeerimiskeeles, funktsiooni "ref" kasutatakse objekti referendi tüübi leidmiseks.