tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Peeter Hellat

Peeter Hellat (19. veebruar 1857 Aru vald Sangaste kihelkond Valgamaa – 16/29. jaanuar 1912 Peterburi) oli eesti arst, esimene eestlasest meditsiinidoktor ja seltsitegelane, Eesti Üliõpilaste Seltsi esimees.
Elulugu.
Peeter Hellat sündis 1857. aastal Koigil Aru vallas talurentniku (hilisema Sangaste Savi talu omaniku) Peeter Hellati (1810–1901) peres, 12-lapselise perekonna eelviimase lapsena. Peeter Hellati vennad olid Kristjan Hellat (1834–1910), kes oli tislermeister Peterburis ja ärimees Tallinnas, Jakob Hellat (1840–1899), kes oli kaupmees Tartus ning ühiskonnategelane ja poliitik (Venemaa Keisririigi Riigiduuma saadik Karl Hellat (1862–1935).
Peeter Hellat õppis Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas 1880–1886, kus tal valmis uurimus pidalitõvest ja selle ravimisest „Eine Studie über die Lepra in den Ostseeprovinzen"), oli Eesti Üliõpilaste Seltsi liige, sh seltsi esimees 1884. aastal (Eesti lipu Otepää kirikus õnnistamise ajal), kaitses väitekirja 1888. aastal. Pärast ülikooli lõpetamist veetis aasta Pariisis ja pool aastat Londonis, kus valmistas end ette kõrva-, nina- ja kurguhaiguste erialal. Seejärel töötas Peterburi Keiserliku Sõjameditsiiniakadeemia kirurgiakliiniku eradotsendina ning tegutses Peterburis ka nn vaestearstina ja asutas erahaigla.
Spetsialiseerus nina-kõrva-kurguarstiks ning temast sai Venemaa juhtiv arst sellel erialal. Ta oli Peterburi Kõrva-, Nina- ja Kurguhaiguste Seltsi asutajaid (1903) ja esimene esimees, 1905. aastal rajatud Peterburi Otolarüngoloogiaseltsi esimees, Peterburi Eesti Arstide Seltsi asutajaid, Peterburi Eesti Heategeva Seltsi esimees, kirjastusühingu Ühiselu (mh ajalehe Peterburi Teataja väljaandja) asutajaid ja Põhja Krediit-Ühisuse asutajaid. Ta kandideeris ka Eestimaa kubermangus riigiduumasse, kuid ei osutunud valituks. 
Eesti meditsiiniajalukku läks Peeter Hellat 1894. aastal valminud "Terviseõpetuse" käsiraamatuga, eestikeelse meditsiiniajakirja väljaandmise algatajana ja eesti arstide Põhja-Balti Arstide Seltsi (hiljem Eesti Arstide Selts) loomise idee algatajana.
Peeter Hellat on maetud Sangaste kalmistule Valgamaal.
Willisoni sidur

Willisoni sidur (inglise keeles "Willison coupler") on kahehambaline täisautomaatne haakeseade, mida kasutatakse Balti riikide, Vene Föderatsiooni ja muude SRÜ riikide raudteedel SA3 (vene "СА3" ehk "Советская Автосцепка, 3") tüübinimetuse all. Tänu automaatsele lukustumisele võimaldab see vaguneid ühendada automaatselt, ilma haakija osaluseta.
Ülevaade.
Endise NSV Liidu aladel võeti Willisoni sidur kasutusele 1935. aastal. Eestis vahetati laiarööpmelisel raudteel varem kasutatud kruvisidurid SA3 sidurite vastu välja 1950. aastate lõpus. Vene Föderatsioonis veetakse seda tüüpi siduritega kuni 2 km pikkuseid ronge, mille koosseisus võib olla 100–150 kaubavagunit. CA3 tüüpi siduriga veetava rongi maksimaalne kaal ei ole täpselt teada. Nimetatud haakeseade võimaldab haakida kokku veeremit, mille automaatsidurite kõrguste vahe ei ületa kaubaveeremil 100 mm ja reisiveeremil 70 mm.
Automaatsiduri kere koosneb mehhanismi sisaldavast peast ja sabast, mis ühendatakse veorangiga kiilu abil. Kiilu kaudu edastatakse veorangile tõmbejõud. Saba ots omakorda toetub tugiplaadile millega edastatakse läbi leevendusseadme veeremi raamile tõukejõud. Leevendusseade asub veorangi veolattide vahel ja leevendab vaguni/veduri raamile edastatavaid tõuke- ja tõmbejõudusid. Kasutusel on mitut eri tüüpi leevendusseadmeid. Enamlevinenud on hõõrdejõudusid kasutavad vedruseadmed. On ka haakesidureid, mille puhul summutatakse tõmbe- ja tõukeenergia kummielemente, gaase või vedelikke kokku surudes.
Lahtihaakimisseade on ette nähtud siduri lahtihaakimiseks ja haakemehhanismi väljalülitamiseks. See koosneb lahtihaakimishoovast, tõstuki võllikust ja neid ühendavast ketist. Sidurite lahtihaakimiseks piisab hoova pööramisest, millega tõstuki võllik vabastab luku riivi, lükkab luku korpuse sisse ja sellega seab automaatsiduri lahtihaake seisu. Pärast teise haagitud siduri eemale tõmbamist, kukub lukk raskusjõu mõjul esialgsesse asendisse ja sidureid saab jälle kokku haakida.
Platvormvagun

Platvormvagun (ingl. k. "flatcar") on külg- ja otsaluukidega lahtine vagun, mis on mõeldud suuregabariidiliste veoste vedamiseks, mida laaditakse külgedelt või ülevalt.
Võrreldes maanteetranspordiga on raudteel olulised eelised suuregabariidiliste veoste vedamisel. Veosed, mis maanteetranspordi jaoks on ülegabariidilised, on raudtee jaoks enamasti normaalmõõtmetega. Eestis ja SRÜ riikides kasutatavate tavaliste neljateljeliste platvormvagunite pikkus on 14,6 m. Nendega võib vedada veoseid, mille laius on kuni 3,1 m, eriloaga kuni 3,5 m. Veose kõrgus võib ulatuda 4,0 meetrini ja pikkus kuni 22,0 meetrini. Kandejõud on neljateljelistel platvormvagunitel 60–73 t, kuueteljelistel 90–94 t ja kaheksateljelistel 120 t.
Luugid kõrgusega kuni 60 cm on allalastavad ja eemaldatavad. Platvormvagunite külgedele võidakse kinnitada tugipostid, mis võimaldab vedada palke ja erinevaid metall- ning plastikprofiile. Platvormvagunitega veetakse tüüpiliselt erinevaid masinaid, tööstus- ja põllumajandusseadmeid ja -masinaid, ehitusmasinaid ja -konstruktsioone jms. Eeliseks on võimalus teha laadimistöid lihtsalt ja kiiresti.
Metsamaterjalide platvormvagunid on luukideta ja varustatud 20 toega, mille kõrgus platvormi põrandast on 2,72 m. Sellega moodustub metsamaterjali veoks kaubaruum suurusega 160 m3. Vagunis on võimalik vedada metsamaterjali pikkusega 4,5–20,5 m kogukaaluga kuni 56 t. Vagunite pikkused on vahemikus 14,6-25,0 m. 
Mida universaalsema kasutusega vaguniga on tegemist, seda enam saavad raudteeoperaatorid kasutada neid ekspluatatsioonis nii päri- kui ka tagasisuunalisteks vedudeks. Euroopas on hakatud viimastel aastakümnetel tootma populaarseid mitmeotstarbelisi platvormvaguneid ("multifunctional platform car"). Tegemist on universaalse, lahtise veoplatvormiga külje- ja otsaluukideta kaubavaguniga, mida saab kasutada nii konteinerite, metsamaterjali ja pikkade profiilide kui ka erinevate masinate ja seadmete vedamiseks. Külgtoed on hõlpsasti tõstetavad, vajadusel ka eemaldatavad. Vagunitel on kinnituskohad ISO konteinerite paigutamiseks vaguniplatvormile, lisaks palju veoste kinnituskohti. Universaalse kasutusega vagunit saavad raudteeoperaatorid kasutada ekspluatatsioonis paindlikult vagunite koormamisel ka tagasisuunalistel vedudel. Multifunktsionaalne platvorm on perspektiivne vagunitüüp, arvestades multimodaalse transpordi järjest suuremat levikut ja arengupotentsiaali.
Konteinerplatvorm

Konteinerplatvorm (inglise keeles "container platform") on intermodaalsetel vedudel kasutatav vagunitüüp. Tegemist on konteinerite veoks mõeldud platvormiga, millel on konteinerite kinnitamiseks spetsiaalsed kinnitusvahendid ehk fitingud.
= Ülevaade =
Enamus konteinerplatvormidest võimaldavad vedada üht 40- jalast ("ft") või kaht 20-jalast standardkonteinerit. Toodetakse ka poolteist ja kaks korda pikemaid konteineriveo vaguneid.  Esimestega saab vedada üht 40 "ft" ja üht 20 "ft" konteinerit, teisega isegi kaht 40 "ft" konteinerit. 
Fitingplatvorm (ingl.k. fitting platform) on 24,0 m pikkune universaalvagun, mis on mõeldud nii ISO konteinereite kui ka raske tehnika ning suuremõõduliste veoste veoks. 
Kahekorruseline konteinerplatvorm (ingl.k. "double-stack car") on spetsiaalne madala põhjaga raudteevagun, mis on mõeldud ISO konteinerite transportimiseks kahes kihis. Konteinerid asetatakse vagunil selle madalate pöördvankrite vahel olevale väga madalale põhjale, mis võimaldab asetada kaks standardkonteinerit ülestikku raudtee kõrgusgabariiti ületamata. Kasutatakse laialdaselt USA-s ja Kanadas tänu raudtee suurtele laadimisgabariitidele. Konteinerite vedu kahekihiliselt võimaldab saada konteinerite veol suurt veokulude säästu.
Sven Botman

Sven Adriaan Botman (sündinud 12. jaanuaril 2000 Badhoevedorpis) on Hollandi jalgpallur, kes mängib keskkaitsjana Inglismaa Premier League'i klubis Newcastle United.
Ta alustas klubikarjääri Hollandi klubis Amsterdami Ajax, mille noortesüsteemiga liitus ta 2009. aastal. Hooajal 2018/19 mängis ta Ajaxi reservmeeskonnas Hollandi esiliigas, kuid Ajaxi põhimeeskonnas mängis ta vaid hooajaeelsetes sõprusmängudes. Hooajal 2019/20 mängis Botman Hollandi kõrgliigaklubis Heerenveen.
2020. aasta juulis sõlmis ta viieaastase lepingu Prantsusmaa kõrgliigaklubiga Lille. Hooajal 2020/21 tuli ta Lille'iga Prantsusmaa meistriks.
2022. aasta juunis siirdus ta 40 miljoni euro eest Newcastle Unitedi, kellega sõlmis viieaastase lepingu. Esimese värava Newcastle Untedi meeskonnas ja esimese värava Inglismaa kõrgliigas lõi ta 24. septembril 2023 8:0 võidumängus Sheffield Unitedi üle.
Aastatel 2015–2022 mängis Botman Hollandi noortekoondistes.
Krooniauk

Krooniauk on Päikese piirkond, kus magnetvälja jõujooned paiknevad nii, et kiire päikesetuul pääseb vabalt kosmosesse. Kui krooniauk paikneb päikesekettal suunaga otse Maa poole, võib see põhjustada Maa peal väikese või mõõduka geomagnetilise tormi. 
NASA Päikese Dünaamika Vaatluskeskuse "(Solar Dynamics Observatory, SDO)" äärmusliku ultraviolettvalguse lainepikkustel (193 või 211 Ongströmi) tehtud fotodel paistavad krooniaugud tumedate aladena.
Lassi Etelätalo

Lassi Etelätalo (sündinud 30. aprillil 1988) on Soome odaviskaja.
Ta tegi täiskasvanute tiitlivõistluste debüüdi 2014. aasta Euroopa meistrivõistlustel Zürichis, kui sai 4. koha tulemusega 83.16.
Pärast mitut vigastuste tõttu ebaõnnestunud hooaega pääses Etelätalo taas tiitlivõistlustele 2019. aastal, kui sai maailmameistrivõistlustel Dohas 82.49-ga 4. koha. 
Suveolümpiamängudel Tokyos sai ta tulemusega 83.28 8. koha.
2022. aasta maailmameistrivõistlustel Eugene'is oli Etelätalo 82.70-ga kuues. 2022. aasta Euroopa meistrivõistlustel Münchenis viskas ta finaalis isikliku rekordi 86.44 ja võitis Julian Weberi ja Jakub Vadlejchi järel pronksmedali.
2023. aasta maailmameistrivõistlustel Budapestis jäi ta esimest korda karjääris tiitlivõistluste finaalist välja, kui sai kvalifikatsioonis tulemusega 78.19 18. koha.
2024. aasta suveolümpiamängudel Pariisis sai Etelätalo 8. koha tulemusega 84.58.
Närbujad

Närbujad oli eesti kirjandusrühmitus 1980. aastatel.
Närbujate hulka kuulusid Ilmar Trull, Vladislav Koržets, Ott Arder ja Riho Sibul.
Villu Kanguri sõnul oli Närbujad "meie põlvkondlik loominguline rühmitus".
Saigoni langemine

Saigoni langemine toimus 30. aprillil 1975, kui Põhja-Vietnam vallutas Lõuna-Vietnami pealinna Saigoni. Sellega lõppesid Vietnami sõda ja Lõuna-Vietnami riik. Saigoni vallutamisele järgnes üleminekuperiood, ametlikult liitusid Lõuna- ja Põhja-Vietnam Vietnami Sotsialistlikuks Vabariigiks 2. juulil 1976.
Vietnami Rahvaarmee (VRA) ja Viet Cong (VC) alustasid kindral Văn Tiến Dũngi juhtimisel pealetungi Saigonile 29. aprillil 1975, kui linna kaitsnud kindral Nguyễn Văn Toàni Vietnami Vabariigi Armee vägesid rünnati intensiivse suurtükitulega. Järgmise päeva pärastlõunaks olid VRA ja VC võtnud linna tähtsaimad kohad oma kontrolli alla ning Lõuna-Vietnami presidendilossi kohale oma lipu heisanud.
Linna langemisele eelnes operatsioon Frequent Wind, millega evuakueeriti peaaegu kõik Saigonis olnud Ameerika Ühendriikide sõdurid ja tsiviilisikud ning kümneid tuhandeid Lõuna-Vietnami režiimiga tihedalt seotud olnud lõunavietnamlasi. Mõned ameeriklased otsustasid linna jääda. Ameerika Ühendriikide maavägede üksused olid Vietnamist lahkunud enam kui kaks aastat varem ning ei saanud seega ei linna kaitsmisel ega inimeste evakueerumisel abiks olla. Operatsioon Frequent Wind oli maailma ajaloo suurim helikopterievakuatioon. Saigoni langes pärast kommunistide kätte minemist aastani 1979.
3. juulil 1976 ühendas Vietnami Rahvusassamblee riigi ja nimetas Saigoni Vietnami Töölispartei esimehe ja Põhja-Vietnami riigi rajaja Hồ Chí Minhi (1890–1969) järgi ümber.
Maie Nisu

Maie Nisu (12. mai 1949 – 20. juuni 2008) oli Eesti omavalitsustegelane. 
Aastatel 1968–1974 töötas Nisu algklasside õpetajana Sillaotsa põhikoolis Haaslava vallas. 
1974–1979 oli Nisu Tartu komsomoli rajoonikomitee kooliosakonna juhataja ning 1980–1988 EKP Tartu Rajoonikomitee teine sekretär (hilisema peaministri Andrus Ansipi ülemus). 
1988–1999 töötas Nisu Liivi Muuseumi juhatajana Alatskivi vallas. 
1999–2005 oli Nisu Alatskivi vallavanem ja 2005. aasta lõpust kuni 18. augustini 2006 Kallaste linnapea. 
Isiklikku.
Tema abikaasa oli Raivo Nisu (5. juuli 1944 – 29. jaanuar 2024), Eesti Põllumajandusmuuseumi direktor 1985–1989.
Mikiver

Mikiver on eesti perekonnanimi.
Rootsis oli perekonnanime Mikiver kandjaid 2014. aastal ligi 40 isikut, Venemaa Föderatsioon oli sellenimelisi isikuid 9. 
Statistika Eestis.
2023. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Mikiver 109 inimesel: 42 mehel ja 67 naisel. Perekonnanimede levikult oli Mikiver meeste puhul 2600. kohal ja naiste puhul 1599. kohal. Kõige levinum oli perekonnanimi Mikiver vanuserühmas 80–84, kus neid on 10 000 elaniku kohta 1,20. Nimi oli kõige sagedasem Rapla maakonnas, kus sellist nime kandis maakonna 10 000 elaniku kohta 2,35 inimest.
19. sajandi algul pandi pärisorjusest vabastamise käigus talupoegadele Harjumaal Kuusalu kihelkonnas Kolga ja Kõnnu mõisavallas ning Virumaal Jõhvi kihelkonnas Ontika mõisavallas nimeks Mikifar, Mikkiver ja Mikiwer (normaliseeritult Mikiver).
Nimede eestistamisel vahetati perekonnanimi Mikiver 1939. aastal isiku poolt, kes soovis uueks nimeks Mereveer.
Porcupine Tree

Porcupine Tree on briti progressiivse ja psühhedeelse roki ansambel, mille asutas 1987. aastal laulja, kitarrist ja lauluirjutaja Steven Wilson. Ansambli muusikas on ka ambienti mõju.
Wilson salvestas esimesed kassetid 1970. aastate psühhedeelsest rokist mõjutatuna 1980. aastate lõpus oma kodustuudios. Kuna ta kartis, et teda ei pruugita hobimuusikuna tunnustada, mõtles ta koos Malcolm Stocksiga välja fiktiivse bändi Porcupine Tree, mis väidetavalt kogunes 1970. aastatel pärast pikka vanglas viibimist rokifestivalile. Ta mõtles välja diskograafia ja andis 1989. aastal välja 80-minutilise kasseti nimega "Tarquin's Seaweed Farm", mis sisaldas juba varast versiooni loost "Radioactive Toy", mis on Porcupine Tree varase perioodi üks tuntumaid lugusid. Sellele järgnesid demokassetid "Love, Death &amp; Mussolini" ja "The Nostalgia Factory". 1992. aastal ilmus nendelt kassetidelt valitud lugudega debüütalbum "On the Sunday of Life...". 1993. aastal kutsus ta ansamblisse klahvpillimängija Richard Barbieri, basskitarristi Colin Edwini ja trummar Chris Maitlandi. Samal aastal ilmunud albumit "Up the Downstair" iseloomustas ajakiri Melody Maker kui "psühhedeelset meistriteost".
2022. aastal ilmunud album Closure/Continuation tõusis Saksamaa, Hollandi ja Šveitsi albumimüügi edetabelite tippu ning Suurbritannias teisele kohale.
Mark Flekken

Mark Maria Hubertus Flekken (sündinud 13. juunil 1993 Kerkrades) on Hollandi jalgpallur, kes mängib väravavahina Inglismaa Premier League'i klubis Brentford ja Hollandi jalgpallikoondises.
Jalgpallitreeninguid alustas ta Hollandis. 2009. aastal liitus ta Saksamaa klubiga Aacheni Alemannia, mille meeskonnas debüteeris ta hooajal 2012/13 Saksamaa tugevuselt kolmandas liigas. Seejärel liitus ta Greuther Fürthiga, kus sai enam mänguaega klubi reservmeeskonnas. Greuther Fürthi põhimeeskonnas debüteeris ta Saksamaa esiliigas 19. aprillil 2015 mängus 1. FC Union Berlini vastu.
2016. aasta juunis sõlmis ta lepingu MSV Duisburgiga, kellega ta tõusis 2017. aastal Saksamaa tugevuselt kolmandast liigast esiliigasse. 7. augustil 2016 lõi ta mängus VfL Osnabrücki vastu värava, kui läks mängu viimasel minutil nurgalöögi ajal vastase karistusalasse ja pääses löögile. 2018. aasta veebruaris lasi ta aga Saksamaa esiliigamängus FC Ingolstadti vastu endale värava lüüa, kui tahtis mängu ajal joomiseks veepudeli haarata.
2018. aastal liitus ta Saksamaa kõrgliigaklubiga SC Freiburg, kuid klubi esiväravavahiks tõusis ta alles hooajal 2021/22. Järgmisel hooajal tegi ta Saksamaa kõrgliigas väravavahtidest enim nullimänge.
2023. aasta mais siirdus ta umbes 11 miljoni naelsterlingi eest Brentfordi.
Hollandi jalgpallikoondises tegi Flekken debüüdi 31. mail 2023 sõprusmängus Taani vastu.
Micky van de Ven

Micky van de Ven (sündinud 19. aprillil 2001 Wormeris) on Hollandi jalgpallur, kes mängib keskkaitsjana Inglismaa Premier League'i klubis Tottenham Hotspur ja Hollandi jalgpallikoondises.
Ta alustas klubikarjääri Hollandi klubis FC Volendam, millega liitus 2013. aastal. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta Hollandi esiliigas hooajal 2019/20.
2021. aastal sõlmis ta lepingu Saksamaa kõrgliigaklubiga VfL Wolfsburg, selle klubi põhikoosseisu kuulus ta hooajal 2022/23. Sel hooajal oli ta Saksamaa kõrgliigas ka kõige kiirem keskkaitsja: tema spurdi kiiruseks mõõdeti 35,97 km/h.
2023. aasta augustis sõlmis ta kuueaastase lepingu Tottenham Hotspuriga. Üleminekusumma oli umbes 50 miljonit naelsterlingit. Inglismaa kõrgliigas lõi ta esimese värava 7. oktoobril 2023 mängus Luton Towni vastu.
Hollandi jalgpallikoondises tegi van de Ven debüüdi 13. oktoobril 2023 EM-i valikmängus Prantsusmaa vastu.
Jautakiai

Jautakiai (žemaidi "Jautakē") on küla Leedus Mažeikiai rajoonis Tirkšliai vallas.
Jautakiai asub Venta jõe kaldal. Osaliselt ulatuvad külla Natura 2000 alad Venta jõe org ja Venta keskjooks. 
Külas on hüdroelektrijaam.
Jautakiai nimi on tulnud isikunimest Jautakis.
Küla on esmamainitud 1738. aastal. Arheoloogiliste uuringute andmete põhjal võib siiski arvata, et see on olnud järjepidevalt asustatud esimesest aastatuhandest saadik.
Kaitstavad mälestised.
Muinsuskaitse all on Jautakiai Stulpinase vesiveski. Selle rajas insener Napoleonas Stulpinas. Veski on kahekorruseline konstruktivistlik mansardkorrusega hoone. Selle juurde kuulub ka maakividest pais Venta jõel. Hoonet kaunistavad tellistest karniisid ja rosetid. Veski tegutses aastani 1946, seejärel muudeti see hüdroelektrijaamaks. 1977. aastal rajati sinna Mažeikiai kompressoritehase puhkebaas. Selle käigus ehitati ümber veskilikud konsoolid ja erker. 2004. aastal taastati paisjärv ja hüdroelektrijaam. Pärast erastamist avati hoones restoran.
Jautakiaisse jääb Venta jõe kaldal asuv linnamägi koos selle juures asuva asulakohaga. See kompleks oli kasutusel I aastatuhandest XIII sajandini. Sealses asulakohas on ligi pooleteist meetri paksune kultuurikiht. Pilale nime kandva linnuse hoov on kolmnurkne, 45 meetri pikkune ja 4–15 meetri laiune. Seda piirab 1,5 meetri kõrgune ja 17 meetri laiune vall. Arheoloogilistel uurimistel avastati, et selle rinnatist oli kohati tugevdatud kividest müüriga, säilinud olid ka puidust palissaadi jäänused. Nõlvad on läänes kaheksa meetri kõrgused, mujal on linnamäe kõrguseks 13–15 meetrit. Linnust on piiranud vallikraav, kuigi idas on Venta jõgi selle minema uhtunud. Põhjas oli see nelja meetri laiune ja 1,5 meetri sügavune, ka oli sel küljel linnusehoovist kuus meetrit madalamal asuv terrass. Ka teistel külgedel oli vallikraav pooleteist meetri sügavune – läänes nelja meetri laiune, lõunas kolme meetri laiune. Linnusehoovil on meetri paksune kultuurikiht.
Kerem Demirbay

Kerem Demirbay (sündinud 3. juulil 1993 Hertenis) on Saksamaa jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Türgi kõrgliigaklubis Galatasaray.
Ta alustas klubikarjääri Saksamaal. Aastatel 1999–2007 kuulus ta Schalke 04 noortesüsteemi, hiljem klubidesse Dortmundi Borussia ja SG Wattenscheid 09. Hooajal 2012/13 mängis ta Dortmundi Borussia reservmeeskonnas Saksamaa tugevuselt kolmandas liigas.
2013. aastal liitus ta Saksamaa kõrgliigaklubiga Hamburger SV, mille põhimeeskonnas sai ta hooajal 2013/14 Saksamaa kõrgliigas kirja kolm mängu. Hooajal 2014/15 oli ta laenul Saksamaa esiliigaklubis 1. FC Kaiserslautern ja hooajal 2015/16 Düsseldorfi Fortunas, mille meeskonnas lõi ta Saksamaa esiliigas 22 mänguga 10 väravat.
Aastatel 2016–2019 kuulus Demirbay Saksamaa kõrgliigaklubi TSG 1899 Hoffenheimi ja 2019–2023 Leverkuseni Bayeri ridadesse.
2023. aasta augustis sõlmis ta kolmeaastase lepingu Galatasarayga.
Aastatel 2011–2013 mängis Demirbay Türgi noortekoondistes. 2017. aastal kuulus ta Saksamaa jalgpallikoondisse FIFA konföderatsioonide karikaturniiril, mille viimases alagrupimängus lõi ta värava Kameruni vastu. Pärast seda turniiri pole ta Saksamaa koondises aga enam kordagi mänginud.
Kruciai

Kruciai (žemaidi "Krucē") on küla Leedus Mažeikiai rajoonis Tirkšliai vallas. Kruciai asub Venta jõe kaldal. Osaliselt ulatuvad külla Natura 2000 alad Venta jõe org ja Venta keskjooks. 
Küla nimi on tulnud isikunimest Krucys.
Kruciais on kaks kalmistut.
Küla on esmamainitud 1661. aastal ("Kruki", "Kruce"). 26. aprillil 1915 vallutasid küla Saksa väed, kes röövisid külaelanikelt hobused ja loomasööda, tapsid majapidamiste loomad, võõrandasid toidukraami ja sundisid külarahva öösel endi heaks kaevikuid kaevama. 1960. aastal rajati külla tellisetehas, mis reorganiseeriti 1963. aastal Mažeikiai linavabrikuks. 1962. aastal rajati külla kolhoosidevaheline linnuvabrik.
Nathan Collins

Nathan Michael Collins (sündinud 30. aprillil 2001 Leixlipis) on Iirimaa jalgpallur, kes mängib kaitsjana Inglismaa Premier League'i klubis Brentford ja Iirimaa jalgpallikoondises.
Ta alustas jalgpallitreeninguid Iirimaal Dublini noorteklubis Cherry Orchard F.C.
2016. aasta jaanuaris liitus ta Inglismaa klubiga Stoke City. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta Inglismaa esiliigas 9. aprillil 2019 mängus Swansea City vastu.
2021. aasta juunis sõlmis ta nelja-aastase lepingu Inglismaa kõrgliigaklubiga Burnley. Inglismaa kõrgliigas tegi ta debüüdi 2. oktoobril 2021 mängus Norwich City vastu. Järgmise aasta 6. aprillil lõi ta Inglismaa kõrgliiga mängus värava Evertoni vastu ja 21. aprillil värava Southamptoni vastu, kuid Burnley lõpetas hooaja 18. kohaga ja langes kõrgliigast välja.
2022. aasta juulis sõlmis ta viieaastase lepingu Inglismaa kõrgliigaklubiga Wolverhampton Wanderers. Üleminekusumma oli 20,5 miljonit naelsterlingit, mis tegi Collinsist läbi aegade kalleima Iirimaa jalgpalluri.
2023. aasta juulis siirdus ta 23 miljoni naelsterlingi eest Brentfordi. Sellega sai Collins Brentfordi läbi aegade kallimaks ostuks.
Iirimaa jalgpallikoondises tegi Collins debüüdi 12. oktoobril 2021 sõprusmängus Katari vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 14. juunil 2022 UEFA Rahvuste Liiga mängus Ukraina vastu.
Morten Hjulmand

Morten Blom Due Hjulmand (sündinud 25. juunil 1999 Kastrupis) on Taani jalgpallur, kes mängib kaitsva poolkaitsjana Portugali kõrgliigaklubis Lissaboni Sporting ja Taani jalgpallikoondises.
Noorena kuulus ta Taani klubisse FC København.
2018. aastal liitus ta Austria kõrgliigaklubiga Mödlingi Admira Wacker ning kuulus kohe alates hooajast 2018/19 klubi põhikoosseisu.
2021. aasta jaanuaris sõlmis ta nelja-aastase lepingu Itaalia esiliigaklubiga Lecce. 2022. aastal tõusis ta klubiga Itaalia kõrgliigasse.
2023. aasta augustis sõlmis ta viieaastase lepingu Lissaboni Sportinguga.
Taani jalgpallikoondises tegi Hjulmand debüüdi 7. septembril 2023 EM-i valikmängus San Marino vastu.
Bruno Méndez

Bruno Méndez Cittadini (sündinud 10. septembril 1999 Montevideos) on Uruguay jalgpallur, kes mängib kesk- või paremkaitsjana Mehhiko kõrgliigaklubis Toluca ja Uruguay jalgpallikoondises.
Ta alustas klubikarjääri kodulinnaklubis Montevideo Wanderers, mille meeskonnas debüteeris ta Uruguay kõrgliigas 2017. aastal.
2019. aasta veebruaris sõlmis ta nelja-aastase lepingu Brasiilia kõrgliigaklubiga Corinthians. 2021. aasta juulis läks ta üheks aastaks laenule teise Brasiilia kõrgliigaklubisse, Internacional.
2024. aasta jaanuaris liitus ta Hispaania kõrgliigaklubiga Granada. Ta lõi 17 mänguga Hispaania kõrgliigas kaks väravat, kuid Granada lõpetas hooaja 2023/24 liigas viimasel kohal ja langes esiliigasse.
2024. aasta juulis liitus ta Tolucaga.
2019. aasta juunioride maailmameistrivõistlustel, kus Méndez jõudis Uruguay kuni 20-aastaste koondisega kaheksandikfinaali, oli ta koondise kapten. Uruguay rahvuskoondises tegi ta debüüdi 16. novembril 2018 sõprusmängus Brasiilia vastu. Pärast 2019. aasta novembrit kutsuti ta uuesti Uruguay koondisse alles 2023. aasta juunis.
Mary Moraa

Mary Moraa (sündinud 15. juunil 2000) on Keenia keskmaajooksja, 800 meetri jooksu maailmameister.
Ta võistles noorteklassides peamiselt 400 meetri jooksus. 2017. aasta noorte maailmameistrivõistlustel võitis ta 400 meetri jooksus hõbemedali. 
2021. aastal otsustas ta keskenduda 800 meetri jooksule. Olümpiamängudel Tokyos sai ta poolfinaalis ajaga 2.00,47 15. koha.
2022. aasta maailmameistrivõistlustel Eugene'is võitis Moraa 800 meetri jooksus isikliku rekordiga 1.56,71 Athing Mu ja Keely Hodgkinsoni järel pronksmedali. Rahvaste Ühenduse mängudel Birminghamis edestas ta Hodgkinsoni ja Laura Muiri ning võitis kulmedali ajaga 1.57,07. Hooaja lõpus tuli ta 800 meetri jooksus ka Teemantliiga üldvõitjaks.
2023. aasta maailmameistrivõistlustel Budapestis tuli Moraa 800 meetri jooksus isikliku rekordiga 1.56,03 maailmameistriks. 
2024. aasta suveolümpiamängudel Pariisis võitis ta 800 meetri jooksus Hodgkinsoni ja Tsige Duguma järel pronksmedali ajaga 1.57,42.
Isiklikku.
Mary Moraa nõbu on Keenia jooksja Sarah Moraa.
Johann Heinrich von Rosenkampff

Johann Heinrich von Rosenkampff (surnud 1723) oli Rosenkampffide aadlisuguvõsast pärit Rootsi sõjaväelane ja major, kes osales Põhjasõjas. Ta oli Vana-Kariste mõisa rentnik.
Elulugu.
Johann Heinrich von Rosenkampff sündis Johann Riesenkampffi (hiljem aadeldatud von Rosenkampffiks) peres. 
Ta astus Karjala ratsarügementiga, kus oli algul alamohvitser ja hiljem lipnik. Samas auastmes oli ta ka Turu jalaväerügemendis. Hiljem edutati ta seal leitnandiks. 1700. aastal liitus ta Schlippenbachi tragunirügemendiga, 1702. aastal edutati ta seal majoriks. Hiljem liikus ta Adam Ludwig Lewenhaupti armee koosseisus Ukrainasse. 1709. aastal alistus ta Perevolotšna all.
Ta naasis Liivimaale 1722. aasta veebruaris ning suri järgmisel aastal. 
Abielu.
Johann Heinrich von Rosenkampff abiellus Anna Dorothea von Lodega. Abielust sündis Reinhold Johann von Rosenkampff.
Päikeseprintsess

"Päikeseprintsess" ("Princesse du Soleil") on prantsuse kirjaniku Antoine B. Danieli eepiline romaan, inka triloogia esimene raamat. 
Raamat räägib erilise siniste silmadega inka printsessi Anamaya kujunemisloo inka hõimude ja valgete inimeste vaheliste lahingute taustal.
4. üksik eriotstarbeline brigaad

4. üksik eriotstarbeline brigaad (vene keeles "4-я отдельная бригада специального назначения ГРУ ГШ (4 ОБрСпН), 4 ОБрСпН ГРУ ГШ МО", 4obrSpN) oli NSV Liidu Nõukogude armee Luure Peavalitsuse väeüksus. 
NSV Liidu Relvajõudude Kindralstaabi Luure Peavalitsusele alluv 4. üksik eriotstarbeline brigaad ("в/ч 77034"), s/o 77034,) moodustati 1962. aastal Riias. Brigaadi üksused asusid, Eesti NSV-s Viljandis ja Läti NSV-s Riias. Brigaad oli komplekteeritud enamjaolt ajateenijatega.
Brigaadi ülesandeks oli strateegiline kaugluure ja erioperatsioonide (sh diversiooniaktide) korraldamine sügaval vastase tagalas. 4. eriotstarbelise brigaadi sidepataljon Viljandis tegeles ka raadio- ja raadiotehnilise luurega.
Brigaadi koosseisus olid kolm luurepataljoni (3. pataljon asus Riias), erisidepataljon, mineerimisrood, erirelvarühm, autorood, materiaaltagamisrood. Pataljonis ca 150 meest. Brigaadile allus ka Riias asuv 330. üksik spetsnazi rood. GRU Spetsnazi brigaadi kaadriväeosa pataljoni kuulusid: salga juhtkond (6), kolm eriotstarbelist roodu (igas roodus 42), eriraadioside rood (32 meest), kokku salgas 164 meest. 
Brigaadi staap, kasarmud, meditsiinipunkt, raamatukogu, autopark, õppeklassid ja laod asusid Viljandi kesklinnas Posti ja Jakobsoni tänava piirkonnas. Brigaadi staabist Viljandi bussijaama poole oli kasarmulinnak kahekorruselise kasarmuga, õppehoone, autopark, laod jms. Jakobsoni tn äärse hoonetiiva II korrusel asus NSV Liidu RJK Kolmanda Valitsuse Eriosakond.
Riia maanteel Männimäel asusid spetsnazi laod ja linnast välja jäid abimajand, Viljandi-Põltsamaa tee ääres ja treeningbaas-polügoon Väluste-Riumas. Väljaõppepolgu keskus ("1071-й учебный полк специального назначения (в/ч 51064)") asus Petseris, polügoon asus Petserist põhja pool üle Piusa jõe Eestis Koidula ja Rääptsova vahel. Pihkva obl Promežitsa rajoonis asus Leningradi sõjaväeringkonna 2. üksik eriotstarbeline brigaad (sõjaväeosa 64044). Eriotstarbeliste luure- ja diversiooniüksuste ohvitsere koolitati Rjazani kõrgema õhudessantvägede kooli ja Frunze nimelise Sõjaväeakadeemia luureteaduskonnas.
Tartu lähedal asunud Raadi sõjaväelennuväljal baseerunud 196. kaardiväe Minski transpordilennuväepolgu üheks lahinguülesandeks oli ka Viljandis asunud 4. üksiku eriotstarbelise brigaadi inim- ja varustusdessandi tagamine, transpordilennuväepol kasutas varulennuväljana Võhma lennuvälja.
Viljandi eriotstarbeline brigaadis teenisid (1970–1972) Olev Annus, (1985–1987) Ahti Orle
Brigaad saadeti laiali 1. oktoobril 1992.aastal
Rait Pärg

Rait Pärg (2. juuni 1966 Pärnu – 31. jaanuar 2024) oli eesti skulptor.
Ta õppis aastatel 1981–1985 Tartu Kunstikoolis kivi kunstilise töötlemise erialal ning 1981–1987 Eesti Riiklikus Kunstiinstituudis skulptuuri erialal. 1994. aastal lõpetas ta Tallinna Kunstiülikooli magistriõppes skulptuuri erialal.
Paschasius Radbertus

Paschasius Radbertus (785–865), ka Ratbertus, oli Karolingide aja teoloog, benediktlaste ordu munk ja Corbie kloostri abt. Tema tuntuimaks ja mõjukaimaks teoseks on 831. aasta paiku kirjutatud "De Corpore et Sanguine Domini", mis käsitleb armulauasakramendi olemust.
Paschasius Radbertus on katoliku kiriku pühak, kelle kanoniseeris 1073. aastal paavst Gregorius VII. Tema mälestuspäev on 26. aprill.
Rahvusvaheline kuldse retriiveri päev

Rahvusvahelist kuldse retriiveri päeva tähistatakse alates 2012. aastast. Kuigi see tõug oli tegelikult olemas juba üle 100 aasta, enne kui talle anti ametlik päev selle tähistamiseks. See tähtpäev on loodud Kristen Shroyeri poolt ja 3. veebruar valiti riiklikuks kuldse retriiveri päevaks, kuna see oli tema enda kuldse retriiveri sünnipäev.
Kirjutaja

Kirjutaja ehk skriiba (ladina keeles "scriba") on elukutseline tekstide kirjapanija suulise dikteerimise järgi või kirjaliku teksti kopeerija.
Inimühiskonnas on kirjutaja elukutse sisu, tähendus ja tähtsus mitu korda muutunud. Kirjutajad olid olemas juba vanades kõrgkultuurides, kus nende tööks oli kirja panna ja nii tuleviku jaoks säilitada religioosseid tekste, seadusi, valitsejate ja usujuhtide korraldusi, äri- ja erakirju ning majanduse arvepidamist. Elukutselise kirjutaja ameti tähtsus hakkas vähenema kirjaoskuse üldise levikuga ja masintrüki leiutamisega.
Ulrich Brasche

Ulrich Brasche (25. november 1909 Kullamaa – 1. detsember 1984 Malloco, Tšiili) oli Eesti lendur ja purilendur.
Ulrich Brasche sooritas lennueksami Tallinna Õhuasjanduse Ühingu juures ja sai Eestis kolmanda inimesena piloodiloa. Ulrich lõpetas 1931. aastal õpingud Rossitteni purilennukoolis Saksamaal. 1932. aastal ehitas Brasche Viljandis kaks purilennukit, millest teist, täiuslikumat, sai õhku tõmmata ka mootorlennuki slepis.
Brasche purilennuk registritunnusega ES-UBA oli Baltimaades esimene purilennuk üldse, mis vastupidavuselt kannatas mootorlennuki slepis õhku tõmmata.
Eestist lahkumine.
1938. aastal poliitiline olukord Eestis muutus. Nooremad baltisakslased pettusid üha enam Eesti elukorralduses, õhkkond lausa kubises ebatervetest kahtlustustest.
"Arvan, et peame midagi kõvasti muutma," sõnas isa (Ulrich), kui ta töölt koju tuli ja porised saapad jalast võttis. "Siinne olukord läheb järjest hullemaks. Ametnikud ei andnud luba importida varuosi (omnibusside ehitamiseks). Nad ei taha, et me käsi käiks hästi. Kuhu iganes ei lähe, on vastus ikka "ei" isegi mitte "võib-olla"." 
Pärast lühikesi ja väga ebameeldivaid kohtumisi Eesti võimuesindajatega otsustati 1938. aastal, et tuleb ära sõita. Samal aastal lahkus Ulrich Brasche koos abikaasa ja kolmeaastase tütrega Eestist.
Isiklikku.
Tema isa Arvid Leopold Brasche oli Kullamaa ja Piirsalu koguduse õpetaja ning vanaisa Johann Heinrich Brasche oli Saarde ja Tallinna Toompea Kaarli koguduse õpetaja.
Krookus

Krookus ("Crocus") on üle 200 liigiga taimeperekond võhumõõgaliste ("Iridaceae") sugukonnas. Aianduses on krookuseid kultiveeritud vähemalt 16. sajandist. 
Esineb nii sügisel kui kevadel õitsevaid liike. 
Rohkem on tuntud safrankrookus ("Crocus sativus"), kelle emakasuudmetest toodetakse kõige hinnalisemat vürtsi safranit. 1 kg kuivatatud safrani tarvis tuleb korjata umbes 140 000 õit. Krookuse säilitusorganiks on sibulmugul.
Tirkšliai küla

Tirkšliai on küla Leedus Mažeikiai rajoonis Tirkšliai vallas.
Küla moodustati aastal 2018.
Maide

Maide on perekonnanimi.
Tšaadis oli perekonnanime Maide kandjaid 2014. aastal üle 1820 isiku. Keenias oli sellenimelisi isikuid üle 300 ja Nigeerias üle 230.
Statistika Eestis.
1. jaanuari 2025. aasta seisuga oli Eestis perekonnanimi Maide 139 inimesel: 64 mehel ja 75 naisel. Perekonnanimede levikult oli Maide meeste puhul 1506. kohal ja naiste puhul 1367. kohal. Kõige levinum oli perekonnanimi Maide vanuserühmas 75–79, kus neid on 10 000 elaniku kohta 1,58. Nimi oli kõige sagedasem Lääne maakonnas, kus sellist nime kandis maakonna 10 000 elaniku kohta 7,33 inimest.
19. sajandi algul pandi pärisorjusest vabastamise käigus talupojale Pärnumaal Halliste kihelkonnas Vana-Kariste mõisavallas nimeks Maide. 
Nimede eestistamisel võeti perekonnanimi Maide aastatel 1935–1940 kasutusele isikute poolt, kelle nimi oli varem Alapert, Biedermann, Grigorjev, Köbler, Madisson, Maider, Maikäfer, Mailovski, Maitok (2), Marli (3), Martenson, Martin, Martinson (3), Mattiisen, Meister, Mikmann, Minkovez, Minkovitz (2), Moormann, Moosberg, Müllerson, Mumm, Niimann, Roland ja Thalbach.
Perenelle Flamel

Perenelle Flamel (1320–1397) oli 14.–15. sajandil Pariisis elanud kirjutaja Nicolas Flameli abikaasa, kes sai tuntuks oma heategevusega. 17. sajandil tekkinud legendides peetakse teda alkeemikuks nagu tema abikaasatki. Tema järgi on nimetatud tänav Pariisis, rue Pernelle.
Eluloolist.
Perenelle'i sünnikohast ega noorusest pole midagi teada. Ta abiellus Nicolas Flameliga 1368. aastal kahekordselt leseks jäänuna ja eelmiste abikaasade vara pärijana. Paaril ei olnud järeltulijaid.
Pühendunud katoliiklastest abielupaar annetas heldekäeliselt oma vara kirikutele ja varjupaikadele ning lasi ehitada majasid vaestele; on teada, et Pernelle tellis kirikusse skulptuure, ja Nicolas jätkas tava seda pärast naise surma. Abielupaar on kujutatud donaatoritena palvetamas Saint-Jacques-de-la-Boucherie kiriku portaali tümpanonil püha Jakobuse jalgade ees nende 1389. aastal rahastatud reljeefil.
Perenelle suri 1397. aastal ja jättis abikaasale 5300 Toursi naela; summa on dokumenteeritud kohtuvaidluse tõttu Perenelle'i õe ja õemehe vahel.
Lėteniai

Lėteniai (ka Leteniai, žemaidi "Lietenē") on küla Leedus Mažeikiai rajoonis Tirkšliai vallas. Osaliselt ulatub külla Natura 2000 ala Venta jõe org. 
Külas on kalmistu, tegutseb külaselts. Lėteniai keskel seisavad kolm vana aita, neist üks on ehitatud aastal 1820.
Lėteniai nimi tuleneb sõnast "lėtas" (aeglane). Kohalik rahvas räägib aga, et üks esimesi küla elanikke oli mees nimega Urbonas, kelle käsi oli hirmasti moondunud, oli suisa käpp ("letena"). Tema järgi hakati küla Leteniaiks kutsuma.
Küla on esmakordselt mainitud aastal 1640. Varasemast asustusest annavad tunnistust kaks külas asuvat tumulust. Neist leiti maailmasõdade eel potikilde, põlenud luid, tööriistu ja vaskmünte. Leidude saatus on teadmata.
Rakitse mõis

Rakitse mõis (saksa k. "Rakkitse") oli Uue-Kariste mõisa karjamõis, mis asus Pärnumaal ning jääb tänapäeval Viljandi maakonda Halliste kihelkonda. Karjamõisa aladel moodustus ka endine Rakitse küla.
Karjamõisa peahoone on lihtne ühekorruseline puithoone. Mõisa majandushooned kuulusid Halliste kolhoosile, peahoone oli eravalduses. 2021. aasta algul pandi peahoone koos lähedalolevate majandushoonetega müüki.
Jonaičiai

Jonaičiai (žemaidi "Jonaitē") on küla Leedus Mažeikiai rajoonis Tirkšliai vallas. Osaliselt ulatub külla Natura 2000 ala Venta jõe org.
Külas on kalmistu ja votiivkabel. 
Küla nimetus tuleneb isikunimest Jonaitis. Kohaliku legendi kohaselt kuulusid sealsed maad kunagi kahele Jonaitytė nime kandvale õele. Teise legendi kohaselt vahetanud Bužvilase nimeline mõisnik oma koera Lätist pärit pärisorjade pere vastu. Pereisa kandis nime Jonas, sama nimega oli ka tema vanim poeg. Bužvilas asutas nad siis praeguse küla kohale elama ja nende kahe Jonase järgi sai paik ka oma nime.
Jonaičiai metsas asub küngas. Seal oli müüriga piiratud väike lapike, kus seisid kaks votiivkabelit. Ümbruskonna rahvas käis sinna münte viimas; ka seisis seal ikka pudel pühitsetud veega.
Voveriai

Voveriai (žemaidi "Vuoverē") on küla Leedus Mažeikiai rajoonis Tirkšliai vallas. Voveriai asub Venta jõe kaldal. Osaliselt ulatuvad külla Natura 2000 alad Venta jõe org ja Venta keskjooks. 
Voveriais tegutseb külaselts.
Voveriai nimi tuleneb sõnast "voverė" (orav). Venta jõe oru nõlvadel asuvates metsades kasvab palju sarapuid ja seal on tänapäevalgi palju oravaid.
Küla on esmamainitud 1655. aastal ("Wowery"). 1990. aastal kavandati sinna metskonna keskust, ent plaan jäi pooleli ja metskond Mažeikiaisse edasi. Kavandatud kruntidele kerkisid individuaalelamud, mille elanikud käivad Mažeikiais tööl.
Neue Zürcher Zeitung

Neue Zürcher Zeitung ('uus Zürichi ajaleht', lühend NZZ) on Šveitsis ilmuv saksakeelne päevaleht, mille väljaandja on Zürichis asuv NZZ Mediengruppe. Väljaanne asutati 1780. aastal.
Ajalugu.
Üht vanimat tänini ilmuvaid ajalehti hakati algul välja andma nime Zürcher Zeitung all, selle toimetaja oli šveitsi maalikunstnik ja luuletaja Salomon Gessner. Neue Zürcher Zeitungi nime all hakkas ajaleht ilmuma 1821. aastal.
Ned Ludd

Ned Ludd on väljamõeldud isik, kellele ludiidid omastasid masinatelõhkujate liikumise algatamise.
1779. aastal olevat ta äkkvihas purustanud kaks kudumistelge.
Tööstusliku pöörde ajal olid käsitöölised pahased, sest nad ei suutnud enam konkureerida uute masinatega. Selle tõttu puhkes Inglismaal masinate lõhkumise liikumine (1811-1816). Selle liikumise juhiks tuli Ned Ludd. Tema järgi hakati kogu masinalõhkumisliikumist kutsuma ludismiks või ludiitide liikumiseks. Ludiidid hakkasid ründama poode, vabrikuid, masinaid ja toodangut. Nad süüdistasid neid kõlvastus konkurendis, toodete kvaliteedi allaviimises ja Inglise käsitöö maine hävitamises. Asi läks lõpuks nii hulluks, et ludiidid pidasid lahinguid Briti armeega, kuid siiski suruti liikumine jõuga maha.
Viited.
Raudsepp, A., Kann, L., Siirman, V. Ajaloo õpik 8. klassile, I osa. Maurus 2019
Simon Pettersson

Simon Pettersson (sündinud 3. jaanuaril 1994 Tobos) on Rootsi kettaheitja.
Ta võistles noorteklassides ka kümnevõistluses, kuid keskendus hiljem heitealadele. 2015. aasta Euroopa U23 meistrivõistlustel Tallinnas sai ta kettaheites tulemusega 58.05 5. koha. 
Ta tegi täiskasvanute tiitlivõistluste debüüdi 2017. aasta maailmameistrivõistlustel Londonis, kui pääses finaali ja sai 11. koha.
2018. aasta Euroopa meistrivõistlustel Berliinis sai Pettersson 64.55-ga 4. koha.
2019. aasta maailmameistrivõistlustel Dohas sai ta 9. koha tulemusega 63.72. 
Olümpiamängudel Tokyos heitis ta finaalis 67.39 ja võitis kaasmaalase Daniel Ståhli järel hõbemedali.
2022. aasta maailmameistrivõistlustel Eugene'is sai Pettersson tulemusega 67.00 5. koha. Euroopa meistrivõistlustel Münchenis oli ta 67.12-ga neljas.
2023. aasta maailmameistrivõistlustel Budapestis heitis ta kvalifikatsioonis 62.53 ja sai 21. koha.
Petterssoni isiklik rekord ketteheites on 70.42, mis on heidetud 2022. aasta Rootsi meistrivõistlustel Norrköpingis. Ta on võitnud Rootsi meistrivõistlustel medaleid ka kuulitõukes ja raskusheites.
Oslo Jakobi kirik

Oslo Jakobi kirik ehk Kulturkirken Jakob on kirik ja kontserdisaal Oslos Norras. Ehitise projekteeris arhitekt Georg Andreas Bull ja see valmis 1880. aastal. Kirik pühitseti apostel Jakobus vanemale ja selle algne nimi oli Jakobs kirke.
Kirikus on ehitusaegne Eilif Petersseni altarimaal, mis kujutab karjaste kummardamist. Portaalil on peaingel Miikaeli kujutav reljeef.
600 istekohaga kirik tegutses 1985. aastani kogudusekirikuna. See suleti ehituse ajaks ja avati taas 2000. aastal kontserdi- ja näitusemajana. Seal toimuvad teatri- ja tantsuetendused, kontserdid ja muud kultuuriüritused. Keldrikorrusel on näituseruumid.
Meinoriai

Meinoriai (žemaidi "Meinorē") on küla Leedus Mažeikiai rajoonis Tirkšliai vallas. Meinoriai asub Venta jõe kaldal. Osaliselt ulatuvad külla Natura 2000 alad Venta jõe org ja Venta keskjooks. 
Külas on kruusakarjäär. Sinna jääb kolm kalmistut. Meinoriai nimi tuleneb isikunimest Meinoris.
Küla on esmamainitud 1661. aastal ("Meynary"). Selle aladele jäi Varžinskiste mõis, millele kuulusid peaaegu kõik ümbruskonna alad. Maareformi järel jäi mõisale 70 hektarit maad. Venta jõe ääres asus ka väike Baltučiai mõis. 1924. aastal avati külas algkool, mis oli Krakiai kooli filiaal. Küla kaotati Nõukogude perioodil 1984. aastal. 1994. aastal püstitati küla mälestuseks rist. Meinoriai taastati 2018. aastal.
Meinoriaisse jääb osaliselt Paulianka villakraasimise koda, suurem osa selle kompleksist asub Krakiais.
Užlieknė

Užlieknė (žemaidi "Ožlėiknė") on küla Leedus Mažeikiai rajoonis Tirkšliai vallas.
Külas on postkontor, raamatukogu, kirik, põhikool. Tegutseb külaselts, seal asub ettevõtte AB „Žemaitijos pienas" Užlieknė piima kokkuostu punkt.
Užlieknė nimi tuleneb sõnast "lieknė" (van. soine koht). Külale andsid nime Meinoriai küla elanikud. Nende jaoks elas sealne rahvas aastal 1968 läbi viidud maaparandustöödeni teisel pool soist orgu.
Külas asuvad Veselė kalmed - küngas nelja suure ristiga. Rahvasuu räägib, et seal saanud XVIII sajandil kokku kaks vastassuunas liikunud polku. Millestki puhkenud tüli ja tapluses hukkunud sõdurid maeti sinna künkale, nende haudadele püstitati aga ristid.
Ajalugu.
Küla on esmakordselt mainitud aastal 1661. 1765. aastal elas külas seitse juuti. Aastal 1775 asus külas juut Rubinas Milanovičiuse kõrts. Aastast 1784 on teada, et külas asus kabel, mis allus Viekšniai kihelkonnale. Kabeli juurde rajati aastal 1807 kirik, mis aastal 1931 sai kihelkonnakiriku staatuse. Praegune kirikuhoone valmis aastal 1857.
Aastal 1919 avati külas algkool. Aastal 1930 avati selle Medžialenkė filiaal. Aastal 1949 muudeti Užlieknė kool põhikooliks, Medžialenkė filiaal jätkas aga alghariduse andmist. Aastal 1954 Medžialenkė kool suleti.
Esimesel iseseisvusperioodil oli külas ka oma sepikoda. Aastal 1963 avati Užlieknė raamatukogu, aastal 1965 aga kultuurimaja. Aastal 2012 vana kultuurimaja restaureeriti ja sellest sai pastoraat.
Lėlaičiai (Tirkšliai vald)

Lėlaičiai (ka Lielaičiai, Lelaičiai, žemaidi "Lielātē") on küla Leedus Mažeikiai rajoonis Tirkšliai vallas. Teine samanimeline küla selles rajoonis jääb Šerkšnėnai valda. 
Lėlaičiai asub Venta jõe kaldal, selle idapiiriks on Pievysi jõgi. Osaliselt ulatuvad külla Natura 2000 alad Venta jõe org ja Venta keskjooks. Pievysi jõel asub endise vesiveski pais. Külas on ka kalmistu. Kalmistul asub Stirpeikaste kabel kirstuga, kuhu oli maetud Stirpeikaste abielupaar. 1921. aastal sai see kirst tules kahjustada. Veel XX sajandi algusaastatel käis ümbruskonna rahvas seal palvetamas ja tõotusi andmas. Ka seoti surnukehade külge linte ja nende ümber süüdati jaanipäeval küünlaid.
Lėlaičiai on saanud nime Lielupise oja järgi. Varem oli seal kaks küla, Didžioji Lėlaičiai ja Mažieji Lėlaičiai, see viimane kandis ka "Simutiškėmise" või "Samotiškėmise" nime.
Küla on esmamainitud 1738. aastal ("Lelaycie"). Toona seal asunud kõrtsi asukoht jääb tänapäevase haldusjaotuse järgi Žibikai küla aladele.
Lėlaičiai muinaskalmed on muinsuskaitse all. Osa haudu on kruusa kaevamisega rikutud.
Paventė

Paventė (žemaidi "Pavėntie") on küla Leedus Mažeikiai rajoonis Tirkšliai vallas. 
Paventė asub Venta jõe kaldal, selle läänepiiriks on Pievysi jõgi. Venta jõgi on ka külale nime andnud. Osaliselt ulatuvad külla Natura 2000 alad Venta jõe org ja Venta keskjooks. Pievysi jõel asub endise vesiveski pais.
Külas on kalmistu. Viimased matused toimusid seal 2010. aastal; vana kalmistu on tänapäeval muinsuskaitse all. Kalmistumäel seisavad mitmed vanad kunstipärased ristid.
Muinsuskaitse all on ka Hiiuhaudadeks kutsutud Paventė tumulus. Varem oli tumulusi üheksa, ent ülejäänud hävisid aastail 1928–1935 tehtud maaparandustööde käigus. Osad sealsed leiud viidi Mažeikiai muuseumisse. Sealne pronksist kaelakee on tõenäoliselt Rooma riigist pärit.
Paventė karjamõisa on esmamainitud 1738. aastal.
Michel Jazy

Michel Jazy (13. juuni 1936 Oignies – 1. veebruar 2024 Dax) oli Prantsusmaa kergejõustiklane, keskmaajooksja.
Rooma olümpiamängudel 1960 võitis ta 1500 m jooksus hõbemedali. Kuldmedali võitis Austraalia jooksja Herb Elliott, pronksi ungarlane István Rózsavölgyi.
1964. aasta suveolümpiamängudel Tōkyōs tuli ta 5000 meetri jooksus neljandaks.
Kergejõustiku Euroopa meistrivõistlustel 1962. aastal võitis ta 1500 m jooksus kuldmedali ja 1966. aastal 5000 m jooksus kuldmedali ja 1500 m jooksus hõbemedali.
Sportlaskarjääri jooksul püstitas ta üheksa maailmarekordit: ühe miilijooksus, kaks 2000 meetri jooksus, kaks 3000 meetri jooksus, kaks kahe miili jooksus ja kaks 4×1500 meetri teatejooksus.
Karl Sakrits

Karl Sakrits (sündinud 14. detsembril 1989) on eesti näitleja ja lavastaja.
Karl Sakrits lõpetas Jõgeva Gümnaasiumi 2009. aastal. Aastatel 1999–2009 osales kooliteatri Liblikapüüdja tegevuses. Aastatel 2009–2013 õppis ta Tartu Ülikoolis ajakirjandust ja kommunikatsiooni. Töötas aastatel 2011–2013 Jõgeva linnavalitsuses avalike suhete peaspetsialistina. 2017. aastal lõpetas ta Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemia etenduskunstide osakonna teatrikunsti õppekava näitleja ja lavastaja erialal. 2017. aasta septembrist kuni 2018. aasta maini töötas ta Eesti Noorsooteatri muuseumi juhendaja. Alates 2018. aasta maist on ta Eesti Noorsooteatri näitleja.
Karl Sakrits on mänginud filmis "Klass" ning seriaalides "Vabad mehed", "Siberi võmm" ja "Kättemaksukontor".
Kampri tänav

Kampri tänav on tänav Tallinnas Kristiine linnaosas Tondi asumis.
Kampri tänav sai nime Tallinna linnavalitsuse määrusega, mis võeti vastu 17. augustil 2011.
Tänav on saanud nime lähedal asuva Tallinna Farmaatsiatehase mõjul.
Maidre

Maidre on perekonnanimi.
Indias oli perekonnanime Maidre kandjaid 2014. aastal 18 isikut, Ameerika Ühendriikides oli sellenimelisi isikuid 2.
Statistika Eestis.
2023. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Maidre 71 inimesel: 33 mehel ja 38 naisel. Perekonnanimede levikult oli Maidre meeste puhul 3497. kohal ja naiste puhul 3257. kohal. Kõige levinum oli perekonnanimi Maidre vanuserühmas 70–74, kus neid on 10 000 elaniku kohta 0,79. Nimi oli kõige sagedasem Pärnu maakonnas, kus sellist nime kandis maakonna 10 000 elaniku kohta 1,26 inimest.
Nimede eestistamisel võeti perekonnanimi Maidre aastatel 1935–1940 kasutusele isikute poolt, kelle nimi oli varem Baranov, Bootsmann, Johannson, Lõõtsmann, Mäddamürk, Maddisson, Maider, Manguson, Margk, Markus, Marrsinevitsh, Märtin, Martinsen, Martinson, Mattisov, Mihkelson, Mühlmann, Pootsmann (2), Potsman, Rebane ja Siibak.
Mandre

Mandre on perekonnanimi.
Indias oli perekonnanime Mandre kandjaid 2014. aastal üle 1770 isiku. Ugandas oli sellenimelisi isikuid üle 370, Indoneesias üle 80.
Statistika Eestis.
2023. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Mandre 175 inimesel: 80 mehel ja 95 naisel. Perekonnanimede levikult oli Mandre meeste puhul 1123. kohal ja naiste puhul 1003. kohal. Kõige levinum oli perekonnanimi Mandre vanuserühmas 10–14, kus neid on 10 000 elaniku kohta 0,79. Nimi oli kõige sagedasem Jõgeva maakonnas, kus sellist nime kandis maakonna 10 000 elaniku kohta 3,26 inimest.
Nimede eestistamisel võeti perekonnanimi Maidre aastatel 1935–1940 59 juhul kasutusele isikute poolt, kelle nimi oli varem Andresson, Dreimann, Ekusson, Eskusson, Hagias, Karlson, Madisson, Madsen (2), Mand (4), Mangluson, Mangulson, Mankin, Mann (9), Mannoff, Martin, Martinson (5), Marvits, Mathiesen, Matiisen, Maurer (5), Meiner (3), Mendel (2), Mengel, Mihkelson, Miller (2), Mõlder, Montag, Mook, Morgenroth (2), Nokk, Schmidt, Seur (2) ja Tarlap.
Dialoog (kirjastus)

Dialoog on Tartus alates aastast 2014 tegutsev kirjastus. 
Kirjastus annab välja Eestis elavate vene autorite ja eesti autorite vene keelde tõlgitud raamatuid.
Kirjastuse juht on Nadežda Valk.
Poliitilisuse mõiste

"Poliitilisuse mõiste" ("Der Begriff des Politischen") on algselt 1927. aastal artiklina ja 1932. aastal täiendatuna eraldiseisva teosena ilmunud Carl Schmitti saksakeelne raamat.