Teatridekoratsioon

Teatridekoratsioon on lavakujunduse visuaalne osa, mis loob sobiva keskkonna etenduse tegevusele, rõhutades loo teemat, ajastut ja meeleolu. Need hõlmavad selliseid elemente nagu taustamaalingud, mööbel, rekvisiidid ja spetsiaalsed efektid.
Ajalugu.
Varajased dekoratsioonid.
Dekoratsioonide kasutamine antiikteatris (Kreeka ja Rooma).
Peaaegu kogu kaasaegne teatrikujundus on pärit Vahemere kreeka keelt kõnelevate rahvaste teatritraditsioonidest, mis algasid 6. sajandil eKr.
Antiikteatris mängisid dekoratsioonid olulist rolli lavastuste atmosfääri ja loo visuaalse esituse loomisel. Kreeka teatrites olid dekoratsioonid algselt lihtsad, sageli koosnesid need looduslikest elementidest või ajutistest puidust struktuuridest. Hiljem lisandusid "skene" ehk lavatagused hooned, mis pakkusid võimalusi taustade ja stseenide kujutamiseks. Lavakujundus oli üldiselt minimalistlik, keskendudes rohkem narratiivi toetamisele kui detailsele realismile.
Rooma teatris arenes dekoratsioonide kasutamine märkimisväärselt. Roomlased tõid kaasa kõrgemalt arenenud skulptuurid, detailsemad taustad ja keerulisemad ehitised, nagu scaenae frons – mitmekorruseline lavataust, mis sulges teatri välismaailmast. Rooma teatreid täiendasid tehnoloogilised uuendused, sealhulgas mehhanismid, millega sai esinejaid "lendama panna" või lavale uusi dekoratsioone lisada. Dekoratsioonide kujundamisel kasutati marmorist ja kullatud elemente, mis lisasid lavale visuaalset muljetavaldavust.
Roomlased pöörasid suurt tähelepanu praktilisusele, muutes dekoratsioonid liikuvaks ja multifunktsionaalseks, võimaldades lühikese aja jooksul lavakujundust muuta. See kõik peegeldas Rooma teatrite suurt arhitektuurilist keerukust ja vajadust meelt lahutavate, suurejooneliste lavastuste järele.
Keskaja teatris liikuvad stseenimasinad ja kiriklikud vaatemängud.
Keskaja teatrites oli dekoratsioonide kasutamine praktiline ja kohandatav. 6.–10. sajandi teatri kohta on vähe teavet, kuid alates 12. sajandi lõpust toimusid etendused leitud kohtades, nagu külatänavad, kirikud, kirikuaedade alad, saalid ja Rooma amfiteatrite varemed. Need paigad olid paindlikud ja võimaldasid erinevaid lavastusvorme.
Hiliskeskajal hakati rajama ka ajutisi etenduspaiku, näiteks turuplatsidele ja linnade äärealadele, ning mansioone pandi sageli liikuvatele platvormidele, võimaldades dekoratsioone ühelt asukohalt teisele transportida. See kõik muutis keskaja teatri dekoratsioonid mitmekülgseks ja loovaks, kohandades need erinevate etenduste vajadustele.
Renessanss ja barokk.
Itaalia perspektiivtehnika areng.
Renessansiajastul toimus teatritehnoloogia ja lavakujunduse valdkonnas märkimisväärne areng. Itaalia renessanss tõi kaasa uuendusi, nagu "proscenium"-kaarlava, maalitud lavasõrestikud ja dekoratiivpaneelid, ning Giacomo Torelli loodud mehhaniseeritud postide ja vankrite süsteem stseenide kiireks vahetamiseks. Perspekstiiviarhitektuuri ja maalikunsti kasutamine lavakujunduses pakkus publikule sügavuse ja ruumilisuse illusiooni. Kallakuga lavad ja perspektiivikunst muutsid lavad visuaalselt muljetavaldavamaks.
Lavakujundus keskendus realismile ja tõetruudusele, mis oli kooskõlas neoklassitsistliku ideaali nõuetega, vältides fantastilisi ja üleloomulikke elemente. Dekoratsioonid kujundati hoolikalt, et õpetada moraalseid õppetunde ja rõhutada draama realismi.
Lisaks lavakujunduse tehnilistele edasiminekutele oli oluline ka "commedia dell'arte", mis pakkus värvikaid ja liialdatud tegelaskujusid. Tänavakunstnike trupid, kes kasutasid maske ja improvisatsiooni, lõid lihtsasti arusaadavaid, elavaid etendusi, mida saatsid keerulised dekoratsioonid ja liikuvad lavad.
Renessansi uuendused mõjutasid teatreid üle Euroopa ja jätsid püsiva jälje teatriarhitektuurile, stseenikujundusele ning dramaturgiale mitmeteks sajanditeks.
Giacomo Torelli ja tema panus teatri mehaanika arendamisse.
Giacomo Torelli oli 17. sajandi Itaalia insener ja lavakujundaja, keda peetakse üheks teatri mehaanika teerajajaks. Teda hüüti oma uuenduste tõttu „il gran stregon“ ehk „Suur Nõid“. Torelli sai kuulsaks oma innovatiivse „poldi-ja-käru-meetodiga“, tänu millele sai lavakujundust kiiresti ja sujuvale vahetada. See meetod kasutas lavapõranda all paiknevat masinat, mis koosnes suurtest pöörlevatest trumlites, köitest ja kärudest, võimaldades stseene vahetada üheaegselt ja täpselt.
1640. aastatel varustas Torelli Veneetsias Teatro Novissimo selle masinaga, mis muutis lavakujunduse vahetamise lihtsaks ja efektiivseks. Näiteks võis üheainsa inimesega liigutada terveid stseene, asendades mägesid ookeanidega või toodi jumalad pilvedel lavale. Tema uuendused vähendasid lavataguste töötajate arvu ja muutsid keerukad stseenimuutused sujuvaks ning publikule vaatemänguliseks.
Torelli karjäär ulatus ka Pariisi, kus ta esitles Itaalia ooperit ja täiustas oma tehnikaid, tuues lavale pöörlevaid lavapindu ja „lendavaid“ tegelasi. Tema saavutused jätsid sügava jälje teatri arengusse, olles kasutusel ligi 200 aastat.
Kuigi osa tema töödest hävitati hiljem konkurentide poolt, on Drottningholmi lossiteater Rootsis säilitanud ja kasutab tänaseni Torelli stiilis masinat, demonstreerides tema pärandi ajatut mõju.
Peamised elemendid.
Taustad ja seinad.
Taustad ja seinad on teatrikunsti olulised elemendid, mis aitavad muuta lava tühja ruumi elavaks ja kaasahaaravaks maailmaks. Nende roll teatri produktsioonides on mitmekesine:
Taustad pole pelgalt dekoratsioonid, vaid olulised elemendid, mis aitavad vaatajatel sukelduda lavalisse maailma ja kogeda lugu sügavamalt. Tehnoloogia ja uute disainimeetodite arenguga on taustade roll lavakunstis jätkuvalt keskne.
Lavakardinad.
Teatris kasutatakse lavakardinaid mitmel eesmärgil, olenevalt nende tüübist ja funktsioonist:
Lavakardinad on olulised, et pakkuda visuaalset esteetikat, luua privaatsust, kontrollida heli ja suunata publiku tähelepanu, muutes lavafunktsioone sujuvaks ja efektiivseks.
Pöördlavade kasutamine.
Pöördlava loodi selleks, et leevendada teatri üht põhipinget- kuidas lühendada stseenide vahele jäävat aega, mis oli vajalik, et välja vahetada lava rekvisiidid, mis võisid olla rasked ja suuremahulised.
Lahendus leiti lava keskel asuva pöörleva ketta abil, mis võimaldas tegevust sujuvamaks muuta. 
Pöördlava abil said näitlejad kõndida lavale vastupidises suunas, et näidata liikumisefekti.
Mööbel ja rekvisiidid.
Mööbli ja rekvisiitide kasutamine teatrilavastustes on oluline, et luua usutav ja kaasahaarav keskkond, mis toetab narratiivi ning süvendab vaataja kogemust. Lavakujundus, sealhulgas mööbel ja rekvisiidid, aitab edasi anda loo aega, kohta ja meeleolu, võimaldades publikul paremini mõista tegelaste maailma ja tegevust.
Mööbli roll tegevuspaiga loomisel.
Võimalik, et lava tuleb kujundada nii, et näitlejate ja lavameeskonna kasutatavad lavatagused alad oleksid publiku eest varjatud. Sellele aitavad kaasa eesriided, detailid (uksed, aknad) ning lavastuses kasutatav mööbel.
Rekvisiidid, mis annavad detaili ja realismi.
Rekvisiidid on teatrilavastuste lahutamatu osa, aidates luua usutava ja kaasahaarava keskkonna ning toetades tegelaste ja loo esitust. Rekvisiitide kasutamine lavastustes on vajalik mitmel põhjusel:
Rekvisiitide korrektne korraldus ja hooldus on oluline, et tagada nende kättesaadavus ja turvalisus lavastuse ajal. Need on mitte ainult dekoratiivsed elemendid, vaid ka olulised tööriistad, mis aitavad vaatajal lavalisse maailma süveneda ja lugu paremini mõista.
Valgustus ja efektid.
Valgus ja eriefektid on teatrilavastuste lahutamatud komponendid, mis parandavad oluliselt jutuvestmist, luues meeleolu, suunates publiku tähelepanu ja luues kaasahaarava keskkonna.
Valguse roll dekoratsioonide rõhutamisel ja atmosfääri loomisel.
Valgustus mängib teatris keskset rolli, mitte ainult ei valgusta lava, vaid täiustab ka lavakujundust ja loob lavastusele soovitud atmosfääri.
Valgustus on lavakujunduse lahutamatu osa, toimides harmoonias lavatükkide, kostüümide ja meigiga, et luua ühtne visuaalne kogemus. See rõhutab, et valgustus võib mõjutada publiku meeleolu, sest ere, hämar või värviline valgustus aitab luua meeleolu ja sobitada etenduse jaoks soovitud õhkkonnaga.
Eriefektid, nagu suits, projektorid ja liikuvad osad.
Eriefektid nagu suits aitab parandada visuaalset muljet või loob maagilise õhkkonna ning võib luua tähelepanu köitva või dramaatilise atmosfääri. Suitsu ja valguse mäng lisab sügavust ja uue mõõtme. 
Suitsuefekti ja virvendusefektiga valgusallika toimel saab süüdata laval lõkke.
Väga tõhus võib olla ka vihmasaju digitaalne projektsioon. Selle saab projitseerida näitlejate selja taha jäävale kangale.
Materjalid ja tehnoloogiad.
Materjalide valik on rekvisiitide valmistamise oluline aspekt. Disainerid võtavad materjalide valimisel arvesse selliseid tegureid nagu kaal, vastupidavus ja visuaalne atraktiivsus.
3D-printimine toob teatritesse uusi loovuse elemente ning muudab rekvisiitide valmistamise lihtsamaks ja tõhusamaks.
Traditsioonilised rekvisiitide materjalid.
Levinud valikud lavarekvisiitide valmistamisel on puit, vaht, plastik, metall ja kangas. Näiteks võib kergeid materjale kasutada rekvisiitide jaoks, mida näitlejad peavad kergesti liigutama, samas kui stabiilsust ja vastupidavust nõudvate esemete jaoks võib valida vastupidavamaid materjale.
Kaasaegsed tehnoloogiad, nagu digitaalne projektsioon ja 3D-printimine.
3D-printimine on protsess, mille käigus valmistatakse digitaalsest failist kolmemõõtmelisi tahkeid objekte. 3D-printimine võimaldab kasutajal toota keerukaid kujundeid kasutades vähem materjali. 
3D-prinditud objekti loomiseks peab alustama 3D-mudelist.
3D-printimise tehnoloogia mõju meelelahutustööstusele, eriti rekvisiitide loomisel, on olnud märkimisväärne. Alates kassahittfilmidest kuni väga oodatud telesaadeteni – 3D-printimise sujuv integreerimine on toonud ellu fantastilised maailmad, ikoonilised tegelased ja keerukad detailid.
3D-printimine pole mitte ainult parandanud rekvisiitide visuaalset kvaliteeti ja realistlikkust, vaid muutnud ka tootmise töövooge sujuvamaks ja saavutada vapustavaid tulemusi. Alates disainifaasist kuni lõpptooteni on 3D- printerist saanud kasulik tööriist, mis annab rekvisiitide tegijatele, visuaalefektide kunstnikele ja filmitegijatele võimaluse reaalsuse piire nihutada.
Dekoratsioonide kavandamine ja valmistamine.
Kunstniku roll teatri lavakujunduste loomisel on pöördeline, kuna ta vastutab teatrilavastust toetava ja täiustava visuaalse keskkonna kontseptualiseerimise ja konstrueerimise eest. See protsess hõlmab tihedat koostööd režissööride, produtsentide ja teiste disaineritega, et tagada lavastuse vastavus etenduse narratiivi ja esteetilise nägemusega.
Lavakujundaja ja tema koostöö lavastaja ning teiste meeskonnaliikmetega.
Lavakujundajad loovad lavastusele füüsilise keskkonna, vihjavad lavastuse stiilile ja toonile, loovad meeleolu ja atmosfääri, näitavad ära tegevuse aja ja koha ning pakkudes loomingulisi võimalusi näitleja liikumiseks ja rühmitamiseks.
Lavakujundaja kohtub lavastaja ja kujundusmeeskonnaga (lava-, kostüümi-, valgus- ja helikujundajad), et arutada lava detaile ja lavastaja lavastustõlgendust. Samuti kohtuvad ja teevad koostööd lava-, kostüümi- ja valguskunstnikud, et tagada lavastusele ühtse ilme ja tunnetuse loomine. Esialgsete ideede ja esmamuljete elav vahetus aitab selgitada samme, mida iga inimene peab selles intensiivses koostööprotsessis astuma.
Kuidas dekoratsioonid toetavad loo jutustamist.
Lavakujunduse põhieesmärgid on üldise kunstilise nägemuse toetamine. Lavakujundus sisaldab sageli sümboolseid elemente sügavamate teemade edastamiseks. Lavakujundus annab edasi ajaperioodi, ajaloolist konteksti, meeleolu ja üldist nägemust, peegeldab keskkonda milles lavastus toimub.