tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Panemunėlise vald

Panemunėlise vald (leedu keeles "Panemunėlio seniūnija") on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Rokiškise rajoonis.
Valla pindala on 141 km². 2011. aasta seisuga elas vallas 1289 inimest. Valla keskus on Panemunėlise raudteejaam, kus aastal 2011 oli 562 elanikku. Vallamaja asub aadressil Stoties g. 4. Vallavanem on Dalia Dubenčiukienė. Vallas asub veel [[Panemunėlis]e [[alev]], kus aastal 2011 oli 192 elanikku.
Gireišiai külla jääb [[Struve geodeetiline kaar|Struve geodeetilise kaare]] punkt, mis kuulub [[UNESCO maailmapärandi nimistu]]sse. Panemunėlise alevisse jääb kohalik kirik. 
[[Pilt:Gireišiai.JPG|pisi|Gireišiai]]
[[Pilt:Panemunelio Sv. Juozapo Globos baznycia.jpg|pisi|Panemunėlise kirik]]
Lisaks küladele on vallas Panemunėlise [[huutor]], kus aastal 2011 oli üks elanik.
Viited.
[[Kategooria:Leedu vallad]]
[[Kategooria:Rokiškise rajoon]]
Hans Woellke

Hans Otto Woellke (18. veebruar 1911 Bischofsberg (praegu Biskupiec, Olsztyni maakond, Warmia-Masuuria vojevoodkond, Poola) – 22. märts 1943 Kazyry küla lähedal, praegu Hajna külanõukogu, Łahojski rajoon, Minski oblast, Valgevene) oli Saksamaa kergejõustiklane (kuulitõukaja) ja sõjaväelane (kapten, postuumselt major).
Woellke sai 1936. aasta Berliini olümpiamängude kergejõustikuvõistlustel kuulitõukes kuldmedali (tulemusega 16.20) ja tuli olümpiavõitjaks.
Ta sai kuulitõukes 8. koha 1. Euroopa meistrivõistlustel (Torino, 1934) ning pronksmedali 2. Euroopa meistrivõistlustel (Pariis, 1938). 
Politseinikuna.
Woellke teenis Berliini politseis ning võistles Berliini politsei spordiühingus ("Polizei-Sport-Verein, PSV"). 
Teise maailmasõja ajal teenis ta muuhulgas ka endistest Nõukogude sõjavangidest moodustatud 118. politseipataljoni ülemana okupeeritud Valgevene NSV aladel. 
Kazyry küla lähedal rünnati 22. märtsil 1943 Saksa väesalka. Surma sai viis sakslast, sealhulgas ka Woellke ise. Kuna ta oli Adolf Hitleri isiklik tuttav, oli see arvatavasti üks põhjuseid, miks karistusena hävitati lähedalasuv Chatyńi küla.
Eurolaul 2000

Eurolaul 2000 oli 7. Eurolaulu konkurss, kus valiti Eestit 2000. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel esindavat laulu. Eurolaul toimus ETV stuudios 5. veebruaril 2000. Saatejuht oli Marko Reikop.
Lõppvõistlus.
Finaal toimus Tallinnas ETV stuudios, saadet juhtis Marko Reikop. Osales kümme laulu, võitja valis välja 10-liikmeline rahvusvaheline eksperdižürii.
Punkte andis 10-liikmeline rahvusvaheline žürii:
Eesti Eurovisioonil.
Eurovisiooni finaalis esines Ines neljandana, pärast Suurbritanniat ja enne Prantsusmaad. Eesti laulu peeti võistluse eel kihlveokontorites üheks võidusoosikuks Norra, Iirimaa ja Hollandi lugude kõrval. Eesti sai finaalis 98 punkti ja saavutas 24 loo hulgas 4. koha, mis oli senini Eesti kõrgeim koht. Hiljem väitis Ines 2002. aasta BBC dokumentaalfilmis, et teda halvustati Eestisse naasmisel, sest inimesed ootasid temalt võitu ja tundsid pettumust, et ta ei suutnud seda saavutada. Inesel oli viis taustalauljat: Maiken, Kaire Vilgats, Jelena Juzvik, Pearu Paulus ja Tanel Padar. 2000. aasta Eurovisiooni lauluvõistlust kandis Eestis üle ETV ja võistlust kommenteeris Marko Reikop. Võistlust vaatas Eestis kokku 545 000 vaatajat, kogu rahvastikust 46,6%.
Eurolaul 1999

Eurolaul 1999 oli 6. Eurolaulu konkurss, kus valiti Eestit 1999. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel esindavat laulu. Eurolaul toimus ETV stuudios 30. jaanuaril 1999. Saatejuhid olid Marko Reikop ja Romi Erlach. Võistluse võitis Evelin Samuel lauluga "Diamond of Night". See oli esimene ingliskeelne võidulaul Eurolaulul.
Lõppvõistlus.
Finaal võttis aset 30. jaanuaril 1999 Tallinnas ETV stuudios. Seda juhtisid Romi Erlach ja Marko Reikop.
Finaali formaat oli sama, mis eelmistel aastatel, 10-liikmeline rahvusvaheline žürii jagas oma punkte finaalis kümnele laulule. Finaalis hääletanud žüriisse kuulusid 1997. aasta Eurovisiooni võitja Katrina Leskanich Suurbritanniast, Bjorgvin Halldorsson Islandilt, Nana Mouskouri Kreekast (kes esindas Luksemburgi 1963. aastal) ning dirigendid Anders Berglund Rootsist, Noel Kelehan Iirimaalt ja Kobi Oshrat Iisraelist. (kellest viimane lõi ka 1979. aasta võiduloo "Halleluuja", mille ta esitas saate ajal vaheaktina).
Žürii
Eesti Eurovisioonil.
Evelin Samuel astus üles 23 riigist viimasena, peale Bosnia ja Hertsegoviinale. Hääletuse lõppedes oli laul kogunud 90 punkti, millega saavutati 6. koht.
Kalli Samorodni

Kalli Samorodni (varem Kalli Meriste; sündinud 22. mail 1974 Sauga vallas) on Eesti sõudja.
1994. aastal alustas ta Ülo Tölbi juhendamisel sõudmistreeninguid. Ta on paljukordne Eesti meister sõudmises. Politsei- ja tuletõrje maailmamängudel on ta saavutanud mitmel korral esikoha laskejooksus, sõudmises ja ergomeetrisõudmises.
Haridustee.
Ta lõpetas 1993. aastal Nõo Reaalgümnaasiumi. Seejärel asus ta õppima Tartu Ülikoolis geograafiat, mis jäi lõpetamata (õpiaastad 1993–1995). 1997. aastal lõpetas ta Paikuse Politseikooli ja 2012. aastal Tallinna Ülikooli kunstiõpetuse bakalaureuseõppe õppekava, lastekaitse lisaerialaga.
Töökäik.
Pärast politseikooli lõpetamist töötas ta aastatel 1997–2003 Pärnu Politseiprefektuuri kriminaalosakonna, 2004–2008 Lääne Prefektuuri Pärnu kriminaaltalituse, 2008–2012 Põhja Prefektuuri kriminaalbüroo ja alates 2012. aastast töötab Lääne Prefektuuri Kärdla kriminaaltalituse uurijana.
Sõudmine.
1991. aastal hakkas Erika Aderi innustusel tegelema alpinismiga ja 1994 alustas Ülo Tölbi juhendamisel sõudmistreeninguid. 
 Püstitanud 2 korral sisesõudmises 2000 m distantsil mängude rekordi: 7.11,0 (1999) ja 7.07,3 (2002). 
Pärnu Sõudeklubi liige. 
 Sõudeliidu parim naissõudja 1998–2002.
Isiklikku.
Tema abikaasa on meediategelane Oleg Samorodni.
Isa Eerik M. (14. VII 1947 Pärnu – 6. X 2018), tuli sõudmises 2 korral Eesti meistriks: 1971 kaheksapaadil ja 1975 paarisaerulisel neljapaadil.
Õde Tuuli M. (14. IX 1979 Pärnu), tulnud sõudmises 2 korral Eesti meistriks: 1998–99 kaheksapaadil.
Peeter Malla

Peeter Malla (sündinud 9. novembril 1951) on eesti tööstuskunstnik ja karikaturist.
Ta lõpetas 1980. aastal Eesti Riikliku Kunstiinstituudi tööstuskunsti eriala. 
Kuni 2006. aastani töötas ARS Keraamika juhatuse liikmena.
2007. aastal korraldas Eesti Teatri- ja Muusikamuuseum teatriteemaliste karikatuuride videoinstallatsiooni. Muuseumi kogust pärinevad karikatuurid olid esitatud 1969., 1970., 1973. ja 1974. aastal Teatriliidu ja Õhtulehe korraldatud teatriteemalisele karikatuuride võistlusele "Teater ja meie". Karikatuuride autorid olid Jüri Aljak, Peeter Ernits, Olimar Kallas, Teet Kallas, Feliks Kark, Ants Kasesalu, Mati Kütt, Peeter Malla, Illar Mõttus, Tõnu Puustusmaa, Janno Põldma, Elmar Rõigas, Tõnis Teemaa, Elle Tikerpäe, Eduard Tüür, Mart Ummelas, Kuulo Vahter, Ilmar Vaino, Aarne Vasar ja Kurti Vool.
Eurolaul 1998

Eurolaul 1998 oli 5. Eurolaulu konkurss, kus valiti Eestit 1998. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel esindavat laulu. 24. jaanuaril toimunud Eurolaulu 1998 võistluse võitis laul "Mere lapsed". 
Lõppvõistlus.
Eurolaul 1998 toimus Tallinnas ETV stuudios, saatejuhtideks olid Marko Reikop ja Anu Välba. Võistlusel osales kümme laulu, võitja valis välja professionaalne rahvusvaheline žürii. Võistlusel osalesid ka mõned endised Eesti esindajad Janika Sillamaa ja Ivo Linna ning järgmise aasta esindaja Evelin Samuel.
Punkte andis 11-liikmeline rahvusvaheline žürii. 
Eesti Eurovisioonil.
Eestit ennustati BBC väitel 25 laulu hulgast 12. kohale. Finaaliõhtul esines Koit Toome esinemisjärjekorras kahekümnekolmandana peale Norrat ja enne Türgit. Hääletuse lõppedes oli "Mere lapsed" kogunud 36 punkti, millega Eesti jäi 25 loo hulgas Portugaliga viiki 12. kohal. Eesti telehääletuse 12 punkti pälvis Rootsi.
Brillouini hajumine

Brillouini hajumine on üks mitteelastse hajumise tüüpe, kus valguslaine ja keskkonna deformatsioonilaine vastasmõju tulemusena valguskvandi energia muutub.
See on saanud nimetuse füüsik Léon Brillouini järgi.
Footon võib energiat kaotada (Stokesi protsess) ja selle kaotatud energia arvelt tekitada ühe kvaasiosakese (foononi, magnoni või polaroni). Footon võib ka ühe neist kvaasiosakestest neelata (anti-Stokesi protsess) ja seeläbi energiat juurde saada (nii palju kui oli energiat selles kvaasiosakeses).
Lainete vastasmõju tulemusena muutub teatava väikese osa valguslainete 
energia, st väga väikese osa footonite energia muutub (ja muutub vähe, sest kvaasiosakeste energia on väike võrreldes footoni energiaga).
Footonite energia muutuse järgi saab leida võre võnkumiste (kvaasiosakeste) energiad.
Kai Luiga

Kai Luiga (1. juuli 1946 Elva – 8. veebruar 2017) oli eesti tekstiilikunstnik.
Elukäik.
Ta lõpetas aastal 1964 Elva Keskkooli, aastal 1969 Tallinna Kergetööstuse Tehnikumi ja aastal 1975 tekstiilikunsti erialal Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi. Tema diplomitöö juhendaja oli Mari Adamson.
Ta töötas aastatel 1975–1979 kunstnikuna tekstiilivabrikus Areng. Aastatel 1980–1987 ja 1989–2000 töötas ta Tartu Ülikooli kaunite kunstide osakonna rahvakunsti kabineti lektorina. 2002–2003 oli ta Tartumaa Muuseumi muuseumipedagoog ja aastast 2003 vabakutseline kunstnik.
Kai Luiga oli aastast 1981 Eesti Kunstnike Liidu liige ja aastatel 1987–1989 Kunstnike Liidu Tartu osakonna esimees. Aastatel 1993–2014 kuulus ta Eesti Tekstiilikunstnike Liitu.
Looming.
Ta on loonud peamiselt põimevaipu või gobelääne, milles seostas rahvuslikke ja moodsaid vormivõtteid. Tema töid leidub paljudes ühiskondlikes hoonetes.
Isiklikku.
Tema isa oli maali- ja teatrikunstnik August Luiga (1906–1985).
Illar Mõttus

Illar Mõttus (17. juuli 1952 – 1. september 2016) oli vabakutseline ajakirjanik, näitekirjanik, karikaturist ja stsenarist.
Lõpetas Hiiu Gümnaasiumi 1970. aastal. Oli toimetaja Viru Raadios. Töötas arvamustoimetajana ajalehtedes Virumaa Teataja ja Kuulutaja. Töötanud ka Tallinna Linnamuuseumi Lennusadamas giidina.
Illar Mõttuse näidendeid on lavastatud Endla teatris ("Õitsengu likvideerimine", 2003), Rakvere Teatris ("Jumalaga Vargamäe", 1991; "Isamaa ilu hoieldes", 1992; "Kaarnakivi ehk Barbie ja kollid", 1992 ja "Nirraki-Nirraki", 1993) ning Tallinna Linnateatris ("Kaks paari ja üksainus", 1995).
Illar Mõttus joonistas karikatuure, mida avaldati ajakirjas Pikker ja ajalehes Kuulutaja. 2007. aastal korraldas Eesti Teatri- ja Muusikamuuseum teatriteemaliste karikatuuride videoinstallatsiooni. Muuseumi kogust pärinevad karikatuurid olid esitatud 1969., 1970., 1973. ja 1974. aastal Eesti NSV Teatriliidu ja Õhtulehe korraldatud teatriteemalisele karikatuuride võistlusele "Teater ja meie". Karikatuuride autorid olid Jüri Aljak, Peeter Ernits, Olimar Kallas, Teet Kallas, Feliks Kark, Ants Kasesalu, Mati Kütt, Peeter Malla, Illar Mõttus, Tõnu Puustusmaa, Janno Põldma, Elmar Rõigas, Tõnis Teemaa, Elle Tikerpäe, Eduard Tüür, Mart Ummelas, Kuulo Vahter, Ilmar Vaino, Aarne Vasar, Kurti Vool.
2012. aastal andis koos Avo Seidelbergiga välja fotoraamatu "Looduskaunis Lääne-Virumaa".
Illar Mõttus on maetud Rakvere linnakalmistule.
Kuningate heitlus

"Kuningate heitlus" on George R. R. Martini romaanisarja "Jää ja tule laul" teine osa. Eesti keeles ilmus raamat kahes köites: "Kuningate heitlus : Esimene raamat" (2008 aprill) ja "Kuningate heitlus : Teine raamat" (2009 juuli). Eestikeelsed kõvaköitelised raamatud on välja andnud kirjastus Varrak.
Romaanisarja "Jää ja tule laul" põhjal valmis ka teleseriaal.
Aruküla Püha Kolmainu kogudus

Aruküla Püha Kolmainu kogudus oli aastatel 1871–1951 Jüri kihelkonnas Harjumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Harju maakonna Rae ja Raasiku valla maa-alal tegutsenud õigeusu kogudus.
Ajalugu.
Aruküla Püha Kolmainu kogudus asutati usuvahetusliikumise käigus 1871. aastal Tallinna Issanda Muutmise kogudusest eraldunud Harjumaa Jüri kihelkonna eestlastest õigeusklikele. Koguduse esimeseks vaimulikuks pühitseti 2. oktoobril 1872 Karp Tiisik.
Aruküla Püha Kolmainu kirik ehitati tüüpprojekti järgi 1873. aastal.
1891. aastal oli koguduses 995 ja 1933. aastal 260 liiget. Kostiveres oli kogudusel oma palvemaja, kuna piirkond oli suur.
1944. aastal süttis kirik Nõukogude lennuki pommitabamusest ja on sellest ajast saadik varemetes.
Enamik Aruküla õigeusklikke oli sunnitud pärast sõda ühinema EELK Juuru Mihkli kogudusega. Pühakojata jäänud õigeusu kogudus registreeriti uuesti 1946. aastal ülempreester Nikolai Kokla õhutusel. Riikliku religioonipoliitika tulemusena otsustas Vene Õigeusu Kiriku Asjade Nõukogu volinik Aleksander Tarassov lõpetada Aruküla õigeusu koguduse 22. veebruaril 1951. Otsus jõustus 22. novembril 1951, põhjusena toodi usklike puudumine koguduses. Teade koguduse lõpetamise kohta ilmus Eesti Õigeusu Piiskopkonna Teatajas juba 15. juunil 1951.
2006. aastal asutati kiriku taastamiseks mittetulundusühing, 19. septembril 2023 viis Konstantinoopoli oikumeeniline patriarh Bartholomeos I läbi Aruküla püha Kolmainu kiriku taasavamise.
Rokiškise maavald

Rokiškise maavald (leedu keeles "Rokiškio kaimiškoji seniūnija") on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Rokiškise rajoonis. Vald piirneb põhjas Lätiga.
Valla pindala on 285 km². 2011. aasta seisuga elas vallas 4686 inimest. Valla keskus on Rokiškise linn, mis aga valla koosseisu ei kuulu. Vallamaja asub aadressil Respublikos g. 94. Vallavanem on Dalia Janulienė. Vallas asub [[Čedasai] alev, kus aastal 2011 oli 196 elanikku.
Valla territooriumile jäävad [[Kavoliškise mõis]] ning Čedasai ja Žiobiškise kirikud. Martiniškėnai ja Moškėnai külas asuvad linnamäed. Valla territooriumil asub ka Čedasai ornitoloogiline kaitseala.
[[Pilt:Cedas.jpg|pisi|Čedasai kirik]]
[[Pilt:Degsniai.jpg|pisi|Degsniai]]
[[Pilt:Kalneliškiai,_kapinių_koplyčia.JPG|pisi|Kabel Kalneliškiai kalmistul]]
[[Pilt:Martiskenu_piliakalnis.JPG|pisi|Martiniškėnai linnamägi]]
[[Pilt:Azuoliniai_stuogastulpiai.JPG|pisi|Mälestussambad Miliūnais]]
[[Pilt:Mitragalys.JPG|pisi|Mitragalys]]
[[Pilt:Moskenu_piliakalnis_is_pietryciu_puses.jpg|pisi|Moškėnai linnamägi]]
[[Pilt:Ziobiskio_panorama.jpg|pisi|Žiobiškis]]
Lisaks küladele on vallas ka mitmed [[huutor]]id:
Viited.
[[Kategooria:Leedu vallad]]
[[Kategooria:Rokiškise rajoon]]
Genka / Paul Oja

"Genka / Paul Oja" on Genka ja Paul Oja album, mille andis 2014. aastal välja Legendaarne Records.
Külalisartistidena esinesid albumil Suur Papa, Teele Viira, Taavi Paomets, Pille Vilgota, Marek Unt, Kaire Vilgats, Dagmar Oja ja Ines.
Album on pühendatud 2011. aastal surnud Revo Jõgisalule, kes oli lisaks Genkale ja Paul Ojale Toe Tagi liige.
Arvustused.
Album sai kriitikutelt väga positiivseid hinnanguid. Postimehes ja Delfis ilmunud artiklid kirjeldasid albumit žanripiire nihutava, julge ja eksperimenteerivana. Kirjanik Rein Pakk hindas Eesti Ekspressis ilmunud arvustuses albumit hindega 9/10, nimetades mõlemaid muusikuid andekateks ja küpseteks. Müürilehe arvustuses Asko Astmäe tõi esile Genka "laia temaatilise haardega" laulukirjutamisoskust, mis sarnaneb Toe Tagi viimase albumiga. Krtiitik Märt Milter kirjeldas ERR-i kultuuriportaalis ilmunud arvustuses albumit jõulukingina, andes sellele hindeks 9/10. Samuti nimetas ta Genkat ja Paul Oja Eesti parimateks hiphoppariteks.
2015. aasta mais oli album muusika voogedastusteenuses Deezer eestlaste maikuu kuulatuim album.
2015. aasta Eesti Muusikaauhinnade auhinnatseremoonial võitis album aasta hiphop-/räppalbumi auhinna.
Otto Mamberg

Otto Mamberg (ka Otto Evald Mamberg; pseudonüümiga -erg; 16. veebruar 1904 Paide – 23. august 1984 Stockholm, Rootsi) oli eesti rakenduskunstnik ja karikaturist. 
Otto Mamberg sündis 16. veebruaril 1904 Paides ehitusettevõtja pojana. Perekonnas oli viis poega ja üks tütar. Algul õppis Paides, kuid kui pere kolis Tallinna, õppis edasi Tallinna Reaalkoolis. Pärast kooli lõpetamist õppis 1926. aastal Tartu Ülikoolis õigusteaduskonnas, kus kuulus Sakala korporatsiooni. 
Seejärel töötas Eesti Tarvitajateühisuste Keskühisuse (ETK) rahandusosakonnas ning pärast seda kindlustusseltsides kuni kodumaalt lahkumiseni. 
1944. aastal siirdus Otto Mamberg Soome kaudu Rootsi. Rootsis kuulus ta Järvakate Ühingusse ja oli selle esimees. Stockholmis asuvas Rootsi Loodusmuuseumis ("Naturhistoriska riksmuseet") leiutas ta tehnilise menetluse tušijoonistuste paberile ülekandmiseks. Rootsis töötas ta aastaid kindralstaabi kaardijoonistajana ja oli mitme suurkirjastuse koosseisus. 
Enne emigreerumist joonistas ta karikatuure Eestis väljaannetele Päevaleht, Esmaspäev, Kratt, Rahvaleht ja Agu. Rootsis jätkas karikatuuride joonistamist, need ilmusid väljaannetes Åhlén &amp; Åkerlund, Semic Press ja Eesti Päevaleht Rootsis. Tema karikatuure ilmus ka mõnes väljaandes USA-s ja Kanadas Võitlejas .
‘Umar ‘Abd ar-Raḩmān

Šeik ‘Umar ‘Abd ar-Raḩmān (;
3. mai 1938 Gamaliyya, Egiptus – 18. veebruar 2017 Butner, Põhja-Carolina, USA) oli Egiptuse islamist, Islami Liidu asutaja. Ta oli lapsest saadik pime ja teda tunti hüüdnimega "Pime Šeik".
1980. aastal vahistati ta kahtlustatuna seotuses Egiptuse presidendi Anwar as-Sādāti mõrvaga. Tema süüd ei suudetud tõestada ning ta saadeti Egiptusest välja Afganistani. 1990. aastal läks ta Saudi Araabiasse ja sealt edasi Sudaani kaudu New Yorki. 4. juulil 1993 ta vahistati ning talle esitati süüdistus terroristlikus vandenõus. 1996. aastal mõisteti ta eluks ajaks vangi armuandmise võimaluseta.
Ta kandis alates 1996. aastast kuni surmani eluaegset vanglakaristust USA-s, esialgu Florence'i vanglas Colorados ja hiljem Butneri föderaalvanglas Põhja-Carolinas.
‘Umar ‘Abd ar-Raḩmānil oli kahe naisega 10 last. Mitu tema poega olid samuti terroristid.
Ervin Märtson

Ervin Kurt Johannes Märtson (30. jaanuar/12. veebruar 1906 Valga – 7. aprill 1944 Sevželdorlagi vangilaager, Komi ANSV), eesti advokaat.
Isa Valga linnapea Johannes Märtson. Ema Marie Henriette Märtson (sündinud Kuppits; 15. märts 1868 [vkj?] – 15. september 1941).
Tartu Ülikooli õigusteaduskond 1922–1926 (lõpetas), usuteaduskond 1926–1931. Korporatsioon Fraternitas Estica.
1926–1931 vandeadvokaat Karl Grau abi Tartus, 1931–1936 Tõrvas. Alates 1936 vandeadvokaat Tõrvas. Valgamaa tuletõrjebrigaadi pealiku abi. 
Arreteeriti NKVD poolt 14. juunil 1941. Suri vangilaagris Venemaal.
Isiklikku.
Abikaasa alates 1939 Erna Märtson (sündinud Ziukmann; 16. jaanuar 1910 – 1. aprill 2012).
Suur tiikpuu

Suur tiikpuu (ladina keeles "Tectona grandis") on Kagu-Aasias levinud heitlehine puuliik, mis kuulub tiikpuu perekonda. 
Põhilisteks levialadeks on India, Tai, Indoneesia, Jaava ja Birma. Sissetoodud liigina kasvab Malaisias, Filipiinidel, Aafrika troopilistes metsades ning Kesk-Ameerikas. Puit on tule- ja happekindel, samuti on vastupidav putukatele ja seentele.
Kirjeldus.
Tiikpuu kasvab tavaliselt 30–40 meetri kõrguseks ja 1,0–1,5 meetri jämeduseks. Oksavaba tüve võib puul olla kuni 25 meetri ulatuses. Malts- ja lülipuit on teineteisest kergesti eristatavad – maltspuit on kollakas-hall ning kitsas. Värskelt lõigatuna esineb lülipuidu pinnal suur värvikõikumine – see võib olla kollane, roheline, punane. Hiljem valguse ja õhu toimel puidu värvus ühtlustub tumepruuniks. Tihtipeale esineb lülipuidus tumedaid, peaaegu musti triipe, mis muudavad puidu veel atraktiivsemaks. Värskelt lõigatud puul on omapärane lõhn ning katsudes tundub see rasvane.
Kasutusala.
Tiikpuud kasutatakse suures osas laevatekkide ja muude laeva puitosade (käsipuud, mastid, aerud jm) valmistamisel. Selle dekoratiivne välimus ja vastupidavus on head omadused mööbli, uste, treppide ning muude sisustuselementide valmistamiseks. Suur õlide sisaldus, tugevus ja tihe puit teeb ta ideaalseks välimööbli materjaliks. Puit on kergesti töödeldav nii masinate kui ka käsitööriistadega, aga selles leiduvate mineraalide tõttu nüristuvad lõiketerad kiiresti. Pindade katmine on raskendatud eeterlike õlide tõttu. Viimistlemiseks tuleb pinnad eelnevalt puhastada. Sisetingimustes kasutatava puidu viimistlemiseks soovitatakse puiduõlisid, väljas kasutatavatele pindadele aga lakke.
Paul Oja

Paul Oja (sündinud 12. juunil 1979) on Eesti DJ ja hiphopmuusik.
Ta on hiphopiprojektide Toe Tag &amp; Genka/Paul Oja liige ning plaadifirma Legendaarne Records üks omanikke.
Ta juhib koos DJ Questi ja DJ Critikaliga Raadio 2 saadet "Programm".
Isiklikku.
Tema elukaaslane on Heleen Sutt ja neil on poeg.
Tema isa on Andres Oja.
Elmo Tiisvald

 
Elmo Tiisvald (sündinud 13. juunil 1967 Tallinnas) on eesti dirigent ja viiuldaja. 
Haridus.
Ta on õppinud aastatel 1974–1982 Tallinna Muusikakeskkoolis viiulit (õpetajad Ene Pedaste ja Tiiu Peäske) ning lõpetanud 1986. aastal Georg Otsa nimelise Tallinna Muusikakooli koorijuhtimise (juhendaja Enn Oja) ja viiuli erialal (juhendaja Lemmo Erendy). 1993. aastal lõpetas ta Eesti Muusikaakadeemia kooridirigeerimise alal (Ants Üleoja klass) ja 2003. aastal orkestridirigeerimise alal (Paul Mägi ja Roman Matsovi klass). Täiendanud end dirigendina Stuttgardi Bach-Akadeemias John Eliot Gardineri ja Helmuth Rillingi meistrikursustel ning Sylvain Cambrelingi, Jorma Panula ja Neeme Järvi meistriklassides.
Töö ja looming.
Aastatel 1992–1995 töötas ta Eesti Filharmoonia Kammerkooris laulja, koormeistri ja dirigendina ning õppejõuna Eesti Muusikaakadeemias. 
1991. aastal asutas ta Tallinna Rahvusvahelise Orelifestivali Oratooriumikoori ja 1996. aastal Tallinna Kontserdikoori.
1995. aastal alustas tööd dirigendina rahvusooperis Estonia, aastatel 1998–2009 ja 2013–2022 oli seal ooperikoori peakoormeister.
Aastatel 2009–2013 oli ta vabakutseline dirigent ja lektor.
Juhatanud kontserte Eesti Riikliku Sümfooniaorkestri, Tallinna Barokkorkestri, Pärnu Linnaorkestri, Eesti Filharmoonia Kammerkoori, Eesti Raadio Segakoori, Eesti Rahvusmeeskoori, Eesti Kontserdi oratooriumikoori, Tallinna Rahvusvahelise Orelifestivali koori ja rahvusooperi Estonia ooperikooriga. Rahvusooperis Estonias on ta dirigeerinud nii oopereid, ballette kui muusikale. 
Tema juhatatud muusikakollektiive ka mitmel festivalil nii Eestis, Soomes, Rootsis, Venemaal kui Saksamaal. 2014. aastal valiti Elmo Tiisvald eesti muusikapreemia "Aasta parim dirigent" nominendiks.
Elmo Tiisvald on Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia dirigeerimisosakonna ja ooperistuudio õppejõud. Ta on aidanud käbi viia Nissi Trollide muusikakoolis noorte muusikute muusikateooria-, rütmimuusika- ja muusikatehnoloogiakoolitusi. Alates 2021. aastast õpetab ta Helsingis orkestreerimist ja rütmimuusika arranžeerimist.
Alates 2023. aastast on ta olnud ka muusikaajaloo ja rütmimuusikateooria õppejõud kolmes Eesti juhtivas muusikakoolis. 
2021. aastal pani ta aluse Nissi kirikumuusika festivalile ja on selle kunstiline juht.
Salvestised.
Andero Ermel (Halleluuja), Veiko Tubin (Adalbert), Priit Volmer (Raudpats), Tatjana Mihhailova (Rosita), Mart Toome (Haak), Priit Kruusement (Meremõrtsukas), Mart Toome (Martsipan), Olari Viikholm (Suur Aadam), Aare Kodasmaa (Väike Aadam), Mati Vaikmaa (Puujalg), CD – muusikaline juht ja dirigent. Spotify: https://open.spotify.com/album/3oHQ8uO86APavCgaV45q6u?si=MDxzPfeHQUmwBxX6GbGJNw
Carl Friedrich Keil

Carl Friedrich Keil (õieti Johann Friedrich Karl Keil; 26. veebruar 1807 Lauterbach Oelsnitzi lähedal Vogtland – 5. mai 1888 Rödlitz, Saksi kuningriik) oli saksa teoloog.
Ta õppis keisrinna Aleksandra Fjodorovna stipendiaadina Tartu ülikooli usuteaduskonnas 1827–1830. Ning seejärel 1830–1833 Berliini Ülikooli usuteaduskonnas, kus ta kaitses kaitstes teoloogia litsentsiaadi ja filosoofiadoktori kraadi.
Ta töötas Tartu ülikooli usuteaduskonnas eradotsendina 1833–1838, erakorralise professorina ja teoloogiadoktorina 1838, korralise professorina 1838–1858 eksegeetilise teoloogia ja orientaalkeelte (süüria, kaldea (piibli-aramea), sanskriti ja araabia) alal. Ta oli usuteaduskonna dekaan 1851–1854. Ta on õpetanud praktilist teoloogiat, eksegeetikat ja piibli arheoloogiat.
Mulla erosioon

Mulla erosioon on mulla ja selle lähtekivimi ärauhtumine ajutise vooluveega või lendumine tuulega. See tähendab, et peamised mulla erosiooni tekitajad on tuul ja vesi.
Mulla erosiooni esinemine looduses.
Mulla erosioon on sage põllumajanduslikes piirkondades, järskude nõlvadega mägedes, suure sademete hulgaga piirkondades ja samuti piirkondades, kus on metsaraie levinud.
Mulla erosiooni tekke põhjused.
Mulla erosiooni võib tekitada põllumajandus, sest põllumaade kündmine muudab mullaosakesed väiksemaks ning seeläbi on põllumajanduslikes piirkondades suurem erosiooni võimalus.
Samuti võib mulla erosiooni mõjutada kliima ja selle muutumine:
Mulla erosiooni tagajärjed.
Mulla erosioon võib tekitada pikas perspektiivis kõrbestumist, samuti ka vähendab põllumaa tootlikkust ning võib ka mõjutada veeteede ummistumist setetega.
Raimonds Vējonis

Raimonds Vējonis (sündinud 15. juunil 1966 Ostrovi rajoonis Pihkva oblastis Venemaal) on Läti poliitik. Ta oli 8. juulist 2015 kuni 8. juulini 2019 Läti president.
Raimonds Vējonis sündis 1966. aastal Ostrovi rajoonis Pihkva oblastis Venemaal, kuna tema isa oli seal Nõukogude armees. Lapsepõlve veetis ta Madona rajoonis Sarkaņis (asub praeguse haldusjaotuse järgi Sarkaņi vallas Madona piirkonnas). Ta lõpetas Madona 1. Keskkooli ja aastal 1989 Läti Riikliku Ülikooli bioloogiateaduskonna.
Ta on töötanud kooliõpetajana. Ta on olnud Madona duumasaadik ja Skulte sadama juhatuse liige.
2002–2011 oli ta Läti keskkonnaminister. 2014–2015 oli ta Laimdota Straujuma teises valitsuses kaitseminister. 3. juunil 2015 valiti ta Läti presidendiks.
Włocławek

Włocławek (saksa keeles "Leslau") on maakonnaõigustega linn Poola keskosas Kujawy-Pomorze vojevoodkonnas. Kuni 1999. aastani oli see Włocławeki vojevoodkonna keskus.
2011. aastal elas seal 116 345 inimest.
Arheoloogilised kaevamised on näidanud, et tänapäeva linna asukohas oli asustus juba rauaajal. Samuti on leitud tõendeid asustusest Rooma riigi ajast ja keskajast. Linna enda asutamise aega ei saa kindlalt öelda. Alates 16. sajandist on selle kohta vastukäivaid andmeid. Osa segadusest puudutab küsimust, milliselt Władysławi- või Vladislavi-nimeliselt valitsejalt on linn endale nime saanud. Linna ladinakeelne nimi oli "Vladislaviensis". 
Linnaõigused sai Włocławek 1255. aastal. Włocławek oli katoliku kiriku Włocławeki piiskopkonna keskus. Järgnevatel sajanditel piirati ja rüüstati linna korduvalt. 1793. aastal sai see Preisimaa osaks ja alates 1815. aastast oli see Venemaa Keisririigi võimu all.
Tänapäeval on linna tähtsamad tööstusharud keemia-, mööbli- ja toiduainetööstus.
Piroplasmoos

Piroplasmoos ehk babesioos on hemolüütilise aneemiaga kulgev raske haigus, mille põhjustajaks on vere punalibledes parasiteeriv ainurakne. Haigus levib puukide vahendusel ning kujutab ohtu eelkõige lemmikloomadele. Puugi kui haigustekitaja kandja ehk "siirutaja" toitumisel satuvad haigustekitajad looma organismi, kus need kinnituvad pärast nakatumist erütrotsüütidele.
Kuigi haiguse peamine levikuala on Lõuna-Euroopa, Aasia, Ameerika (v.a külmemad alad) ja Aafrika, siis kliima muutusega ja lemmikloomade reisimise ja impordiga on haigustekitajad liikunud enam Ida-Euroopasse. Poolas, Leedus ja Lätis on haigustekitaja kohalikult kinnitatud; Eestis registreeritud haigusjuhud on valdavalt seotud eelneva reisimise ajalooga. 
Haiguse avaldumine.
Haiguse tõttu tekib punaliblede enneaegne lagunemine ehk hemolüüs – sellest tuleneb kehvveresus ehk aneemia. Erütrotsüütide lagunemise tagajärjel väheneb ka vere hemoglobiinisisaldus. See kutsubki esile sekundaarsete kliiniliste tunnuste tekke.
Väga sagedasti esimene kliiniline tunnus, mida omanikud märkavad on tumepruun või isegi verine uriin, mis on hemolüüsi tagajärjel. Loomad võivad muutuda loiuks, keelduda söögist, nende limaskestad muutuda kollakaks; rasketel juhtudel loomad kollabeeruvad ja võivad hakata krambitama.
Aneemiale järgnevad sümptomid:
Raskematel juhtudel on piroplasmoos surmav.
Ravi.
Piroplasmoosi diagnoosimiseks tehakse vereproov, kus määratakse haigustekitaja olemasolu. Raske haiguse ravi on komplitseeritud, sest spetsiifiline ravim, mis babeesiaid hävitaks, võib olla raskesti kättesaadav. Lisaks tuleb tegeleda muude kõrvalnähtudega, mida tekitab äge hemolüüs. Ravi õigeaegne alustamine on väga oluline. 
Ennetamine.
Piroplasmoosi vältimine sõltub eelkõige haigust siirutavate puukide tõrjumisest. Haiguse vastu on ka vaktsiin, kuid see pole kuigi tõhus.
Bryson Ahhaiast

Bryson Ahhaiast (kreeka Βρύσων, 4. sajand eKr) oli vanakreeka filosoof, Megara koolkonna esindaja, kes oli pärit Ahhaia maakonnast.
Brysoni kohta on teada väga vähe ning tema teostest ja seisukohtadest ei ole teadaolevalt fragmente ja parafraase säilinud. Väidetavasti oli ta Stilponi ja Kleinomachose õpilane, mistõttu peetakse teda tavaliselt Megara koolkonna esindajaks. Ta oli küünik Kratese, skeptik Pyrrhoni ja kürenaiku Theodorose õpetaja.
Kuigi mõnikord on sofist Herakleia Brysonit peetud Megara koolkonna esindaja Ahhaia Brysoniga samaks isikuks (vt nt "Suda" artiklit "Sokrates"), siis väga suure tõenäosusega on tegemist erinevate ajalooliste isikutega.
ÜRO Keskkonnaprogramm

Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni Keskkonnaprogramm (inglise keeles "United Nations Environment Programme", lühend UNEP) on ÜRO haru, mis koordineerib ÜRO keskkonnaalast tegevuskava ning aitab ja juhendab liikmesriike keskkonnaküsimustes.
Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni Keskkonnaprogrammi asutas Maurice Strong 1972. aasta juunis. Selle peakontor asub Keenia pealinnas Nairobis.
Alates 2019. aastast on ÜRO Keskkonnaprogrammi tegevjuht taanlane Inger Andersen.
ÜRO Keskkonnaprogramm on haldavas või sekretariaadi rollis paljudes rahvusvahelistes lepetes ja muudes ühingutes, näiteks bioloogilise mitmekesisuse konventsioonis (lühend CBD), loodusliku loomastiku ja taimestiku ohustatud liikidega rahvusvahelise kaubanduse konventsioonis (lühend CITES), valitsustevahelises kliimamuutuste paneelis (lühend IPCC), püsivate orgaaniliste saasteainete Stockholmi konventsioonis jpm. 
ÜRO Keskkonnaprogramm organiseerib alates 1973. aastast ülemaailmset keskkonnapäeva (inglise keeles "World Environment Day"), mida tähistatakse igal aastal 5. juunil.
Kontiinum

Kontiinum (ladina keeles "continuum") on pidev ning katkematu kulgemine. See on nähtuste, vaadete, teooriate, probleemide, reeglite, objektide, andmete ja fenomenide katkestuseta üleminek üksteiseks või üksteisesse sulandumine.
Termini kasutamine erinevates valdkondades.
Botaanika.
Botaanikas on kontiinum taimekoosluste katkematu üksteiseks üleminek taimkattes.
Füüsika.
A. Einstein kirjeldab oma erirelatiivsusteoorias, et maailm, milles me elame, on neljadimensiooniline aegruumi kontiinum. Sealt tuleneb Hermann Minkowski aegruumi mudel, mis on teisiti kutsutult ka tema aegruumi kontiinumi mudel.
Lingvistika.
Strukturaallingvistika.
Strukturaallingvistikas on kasutusel mõiste dialektide kontiinum. Selle võttis kasutusele Leonard Bloomfield ja defineeris seda järgmiselt: "Dialektide kontiinum on erinevate murrete rääkimine mingis geograafilises piirkonnas, kus naaberaladel erinevad murded väga minimaalselt, kui aga liikuda mingis suunas, siis erinevused kuhjuvad nii palju, et rääkijad erinevatest kontiinumi otsadest ei ole enam vastastikku arusaadavad." 
Leksikaliseerumise määratlemine.
Leksikaliseerumist on mitmeti defineeritud, sest on erinev arusaam sellest, mis kuulub leksikoni ja mis grammatikasse, mis on leksikaalne ja mis grammatiline. Mõneti sõltub määratlemine ilmselt ka traditsioonist; enamasti ei käsitleta leksikaalsust ja grammatilisust diskreetsete kategooriatena, vaid kontiinumina. Tulenevalt kontiinumist, kuna seda ei ole võimalik ühtselt piiritleda, erineb ka leksikaliseerumine keeles.
Matemaatika.
Matemaatikas on kontiinum punktide või arvude pidev ja ühtlane hulk. Kaht hulka nimetatakse ekvivalentseteks (ehk sama võimsusega hulkadeks), kui nende elemendid on seatavad üksühesesse vastavusse. Iga hulka, mis on ekvivalentne naturaalarvude hulga kõikvõimalike alamhulkade hulgaga, nimetatakse kontiinumi võimsusega hulgaks ehk kontiinumiks. Samuti on matemaatikas kasutusel kontiinumi hüpotees.
İzmiri provints

İzmiri provints on 1. järgu haldusüksus (provints) Lääne-Türgis, provints asub Egeuse mere ääres. Provintsi keskus on İzmir.
Jeff Garlin

Jeffrey Todd Garlin (sündinud 5. juulil 1962 Chicagos) on Ameerika Ühendriikide näitleja ja produtsent.
Tiburon

Tiburon on linn Ameerika Ühendriikides Marini maakonnas Californias. Linn asub Tiburoni poolsaarel.
Kohanimeloend

Kohanimeloend ehk geograafiline leksikon (inglise keeles "gazetteer") on geograafiliste nimede ehk toponüümide ja nendega seotud teabe (nt rööpkujud, asukoht) loend või kataloog, mis võib olla teose (nt atlase) osa või iseseisev väljaanne.
Kirjed võivad olla üsna mahukad, nt sisaldada infot nimetatava objekti täpse asukoha, mõõtmete, inimasustuse jms kohta.
Kirjed on tavaliselt järjestatud alfabeetiliselt ja/või temaatiliselt.
Valve Janov

Valve Janov (aastani 1955 Valve Moss; 31. jaanuar 1921 Tartu – 18. september 2003 Tartu) oli eesti kunstnik.
Elulugu.
Valve Janov omandas kunstihariduse aastatel 1938–1948 Kõrgemas Kunstikoolis Pallas ja Tartu Riiklikus Kunstiinstituudis. Tema peamised õppejõud olid Johannes Võerahansu, Elmar Kits ja Ado Vabbe. Aastatel 1948–1972 töötas ta Tartus Askoli laboratooriumis arveametnikuna ja veterinaarbakterioloogia laboratooriumis laborandina. 
Kuulus 1960. aasta kunstirühmitissse.
Janov oli üks1988. aastal taastatud Kunstiühingu Pallas (1999. aastani Tartu Kunstiühing) taastajaid ja aastaid selle juhatuse liige.
Looming.
Valve Janov lõi maastiku- ja linnavaateid, lillemaale, mängulisi fantaasiapilte. Näitustel hakkas esinema 1959. aastal. Esimene isikunäitus toimus koos Kaja Kärneriga 1971. aastal Tartu Kunstimuuseumis.
Ta oli 1969. aastast Eesti Kunstnike Liidu liige ja 1992. aastast Tartu Kunstnike Liidu liige.
Ernst Gustav Kühnert

Ernst Gustav Kühnert (21. jaanuar 1885 Tallinn – 14. september 1961 Lübeck) oli baltisaksa päritolu Eesti arhitekt. 
Lisaks uute hoonete projekteerimisele panustas Kühnert Tallinna vanalinna ehitiste renoveerimisse ja avaldas erialaseid kirjutisi. 
Elulugu.
Kühnert lõpetas Tallinna Reaalkooli 1902. aastal, õppis aastatel 1902–1905 Riia Polütehnilises Instituudis ja 1906–1908 Kuninglikus Saksimaa Polütehnikumis. Aastatel 1910–1912 töötas ta arhitektuuribüroos Kielis, 1912–1914 ja 1918–1939 Tallinnas.
Kühnerti varasema perioodi ehitistes on Karin Hallas-Murula sõnul tunda kiindumust tollal moodsasse uusbiidermeierisse ja uusbarokki: majad Süda 3 ja 3a (1914), Hans Vinnali kaubamaja Tatari 1 (1921), Eestimaa Kinnitus Aktsiaseltsi maja Pikk 4/6/8 (1920–1921) jt). 1930. aastate alguses katsetas Kühnert funktsionalismiga, mille parimaks näiteks on Rakvere saksa koolimaja (1931, Pikk tänav 29). 
Tallinna vanalinna majade renoveerimisel oli tema esimeseks projektiks Olevi gildi hoone (Pikk 24/26) ümberehitus (1921–1922). Kühnert on restaureerinud vanu ja projekteerinud uusi kirikuid (Kunda, Paide Püha Risti Saksa koguduse kirik jt). 
Ta koostas koos Robert Natusega aastatel 1924–1925 Merivälja aedlinna planeeringu, 1926–1927 Nõmme laiendusplaani ja 1932. aastal Klooga aedlinna plaani. 
1939. aastal läks Kühnert baltisakslaste ümberasumisel elama Saksamaale, oli aastatel 1940–1941 Poznańis, kust ta aga juba 1941. aastal Tallinna tagasi suunati, kus ta hakkas juhtima Saksa Ida-alade Tehnika Keskametile allunud Tallinna Tehnilise Peaameti ehitusosakonda. Kühnert oli NSDAP liige, sõjaväeauastmelt viitseveltveebel. 1945. aastal asus ta elama Lübeckisse, pärast sõda pühendus kujutavale kunstile.
Isiklikku.
Tema isa Heinrich Kühnert (1848–1904) sündis Rakvere lähedal Paasvere mõisas. Aastatel 1867–1868 viibis ta metsanduse õppijana Saksamaal Leipzigi lähedal Wermasdorfis praktikal ja aastast õppis Dresdeni lähedal Tharandti Metsaakadeemias. Heinrich oli tolle ajal tuntuim metsaülem Tallinnas. 
Kühnerti aed.
Ajalehe Vaba Maa 23. augusti 1930 väljaandes avaldati Ernst Gustav Kühnerti kirjutis: "Imepuu" Viruväravamäel. Ernst Kühnerti sõnul on "Kingu" Jaapani puu "Ginkgo biloba", mille mõned eksemplarid tõi tema isa Heinrich Kühnert Saksamaalt. Ühe neist istutas H. Walker Virumäele ja teise Ernst Kühnert Kühnerti parki – Vana-Pärnu mnt 19 (hiljem Süda tn 2). 
Toetudes E. Kühnertile, E. Viirokile (1932) jt, võib väita, et see puu oli H. Kühnerti toodud, kuid täpset istutusaega ei suudeta tuvastada. E. Viiroki andmete kohaselt ütles ilmselt 1928. aastal E. Kühnert talle, et puud toodi 30 aastat tagasi. (Sander, Elliku ja Paivel 13:1990) 
Kühnertite aed Tallinnas oli tol ajal tuntumaid aedu, kus kasvatati mitut liiki ilupuid. 1913. aastal otsustati tollast Ahju tänavat pikendada ja E. Kühnertilt osteti selleks puhuks osa aiast 7909 rubla ja 75 kopika eest. Ernst istutas hõlmikpuu ümber tema praegusesse asukohta Vana-Pärnu maantee ja P. Süda tänava nurgal 1913. aastal. (Viirok, 1932; viidanud Sander, Elliku ja Paivel 13:1990)
Heiki Raudla

Heiki Raudla (sündinud 20. mail 1949 Võhmas) on eesti pedagoog ja endine poliitik.
Hariduskäik.
Õppis aastail 1956–1957 Suure-Jaani Keskkoolis, aastail 1957–1960 Kehtna 8-klassilises koolis ja aastail 1960–1967 Põltsamaa Keskkoolis. Ta lõpetas 1972. aastal Tartu Riikliku Ülikooli füüsika-keemiateaduskonna füüsik-füüsikaõpetajana.
Töökäik.
Raudla on töötanud Viljandi koolides füüsikaõpetajana (1972–1991) ja Viljandi Ühendatud Kutsekeskkooli arendusjuhina. Kuni 2012. aastani töötas Viljandi Maagümnaasiumis, kus andis kodanikuõpetuse tunde.
Aastail 1995–1999 töötas ta ajalehe Sakala arvamustoimetajana ja 1999–2002 siseministri nõunikuna.
Kohalikus omavalitsuses.
Ta on valitud kõigisse Viljandi linnavolikogu koosseisudesse aastatel 1989, 1993, 1996, 1999, 2002, 2005, 2009, 2013 ja 2017.
Aastail 1991–1992 oli ta Viljandi linnapea.
Riigikogus.
Aastatel 1992–1995 oli ta VII Riigikogu liige. 1992. aasta Riigikogu valimistel valiti Raudla Valimisliidu Isamaa nimekirjas 880 häälega Riigikokku.
Ta kandideeris Riigikokku ka aastatel 1995, 1999 ja 2003, kuid ei osutunud valituks.
Looming.
Karikatuur.
Karikatuure on ta joonistanud alates 1972. aastast ajalehtedele (Edasi, Tee Kommunismile, Sakala, Oma Maa jne.) ja ajakirjadele (Pikker, Noorus jne).
1972. aastast alates osales ta rühmituse NAKS karikatuurinäitustel, kümne aasta jooksul korraldati kokku 8 ühisnäitust. Hiljem osales mitmel korral ka Edmund Valtmani nimelisel karikatuurivõistlusel.
Ta on osalenud ka muudel karikatuurivõistlustel ning illustreerinud karikatuuridega raamatuid ja muid trükiseid.
Sakala Kalender.
Alates 1990. aastast on ta juhtinud kultuur-kirjandusliku "Sakala Kalendri" väljaandmist.
Raamatud.
Reis läbi elu, 2023
Kemmerguraamat, 2023
John Fool. Mõtted kaugelt. 2024
Tunnustus.
2024 Viljandimaa Kultuurkapitali elutööpreemia
Kaja Kärner (kunstnik)

Kaja Kärner (aastani 1941 Kaja Otsason; 3. august 1920 Tartu – 1. juuli 1998 Tartu) oli eesti kunstnik ja kunstiõpetaja.
Elulugu.
Kaja Kärner omandas kunstihariduse aastatel 1937–1948 Riigi Kunsttööstuskoolis, Kõrgemas Kunstikoolis Pallas ja Tartu Riiklikus Kunstiinstituudis. Andeka lõpetajana, kunstnik Ado Vabbe õpilasena, sai ta esialgu koha Tartu Riiklikus Kunstiinstituudis joonistusõpetajana ning võeti vastu isegi Eesti NSV Kunstnike Liitu. 
Seejärel algasid aga pöördelised sündmused, mis kulmineerusid tema koolikaaslaste vangistamisega 1949. aasta lõpus ning jätkusid 1950. aastal endiste Pallase õppejõudude Anton Starkopfi, Ado Vabbe ja Aleksander Vardi mõnitamise koosolekuga – kõik nad sunniti kunstiinstituudist lahkuma. Sama saatus tabas ka Kaja Kärnerit: ta jäeti joonistusõpetaja kohast ilma ja heideti välja Kunstnike Liidust. Järgmised üheksa aastat töötas ta Tartu Kaubastu sildimaalijana. 
Kuulus 1960. aasta rühmitisse. 
1984. aastal sai ta uuesti Kunstnike Liidu liikmeks. Aastatel 1988–1998 töötas ta Tartu Kunstiühingu Stuudios (ka Konrad Mäe Ateljee) õppejõuna.
Tartu Kunstiühingu (Kunstiühingu Pallas) liige.
Looming.
Aastatel 1959–1988 töötas ta vabakutselise kunstnikuna Tartus. Esimese isikunäituse tegi ta koos Valve Janoviga 1971. aastal Tartu Kunstimuuseumis. 
Isiklikku.
Tema poeg oli Olavi Kärner.
Hedi Viisma

Hedi Viisma (sündinud 1979) on eesti kromaatilise kandle mängija. 
Viisma on õppinud kromaatilist kannelt G. Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis ja magistrantuuris Soomes Sibeliuse Akadeemias.
Viisma on kromaatilist kannelt õpetanud Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias.
Lüüdia Vallimäe-Mark

Lüüdia Vallimäe-Mark (aastani 1953 Mark; 10. jaanuar 1925 Tartu – 15. oktoober 2004 Tartu) oli eesti kunstnik.
Elukäik.
Lüüdia Vallimäe-Mark sündis keeleteadlase Julius Margi ning skulptor Kristine Mei ühena neljast tütrest. Kunstihariduse omandas ta aastatel 1943–1949 Kõrgemas Kunstikoolis Pallas ja Tartu Riiklikus Kunstiinstituudis. Pärast lõpetamist asus Vallimäe-Mark tööle Tartu Ülikooli laborandina. Aastatel 1952–1954 töötas ta Kunstifondi Tartu töökojas, aastatel 1953–1973 Eesti Riiklikus Kirjastuses mittekoosseisulise kunstnikuna.
Lüüdia Vallimäe-Mark suhtles tihedalt oma õpingukaaslastega, kellest nimekaim oli Ülo Sooster.
Ta kuulus 1960. aasta rühmitisse, kes manifesteerisid oma modernistlikul kunstikeelel põhinevat loomingut legendaarsel Tartu 8. Keskkooli näitusel.
Looming.
Lüüdia Vallimäe-Margi loomingu kaalukama osa moodustavad portreed. Ta on viljelenud ka akti- ja maastikumaali, figuraalkompositsiooni, linnavaadet ning hilisemal loomeperioodil abstraktsioone ja sürrealismisugemetega maale. Mitmed kriitikud on Vallimäe-Margi maalilaadi kirjeldades tõmmanud paralleele renessansiaja kunstnike värviharmoonia ning tehnilise virtuooslikkusega. Hinnatud on tema tundlikku koloriiditaju ja maalipeenust. Vallimäe-Margi varasematele teostele on iseloomulikud realistlik käsitluslaad ja peen pintslikiri. 1950. aastate keskpaigast on maalid dekoratiivsemad, tajutav on tugev joonistuslik alge ja nüansseeritud koloriit.
Lüüdia Vallimäe-Margi loomingu silmapaistva osa moodustavad lasteraamatute illustratsioonid, milles samuti avaldub kunstniku lüüriline maailmataju ja varjundirikas värvikäsitlus — pildid vendade Grimmide "Lumeeidele", Ellen Niidu "Midrimaale", Friedrich Reinhold Kreutzwaldi "Kullaketrajatele", Juhan Kunderi raamatule "Suur Peeter ja Väike Peeter" on olnud unustamatuteks kaaslasteks mitme põlvkonna lastele.
Vallimäe-Mark hakkas näitustel esinema 1956. aastast, tema isikunäitused on olnud Tartu Kunstimuuseumis 1976. ja 1985. aastal, Tartu Küü galeriis 1993. ja 1995. aastal.
Vallimäe-Mark oli alates 1957. aastast Eesti NSV Kunstnike Liidu liige. Kunstiühingu Pallas liige.
Isiklikku.
Lüüda Vallimäe-Margi isa oli keeleteadlane Julius Mark ning ema skulptor Kristine Mei. Tema emapoolsed tädid olid kunstnikud Natalie Mei ja Lydia Starkopf-Mei. Õde Elga Mark-Kurik oli tundud paleontoloog.
Ingrid Lukas

Ingrid Lukas (sündinud 20. augustil 1984 Tallinnas) on eesti muusikaterapeut, poplaulja, pianist ja helilooja. 
Ta on alates 1995. aastast elanud vaheldumisi Eestis ja Šveitsis.
Ingrid Lukas on õppinud muusikat Zürichi Kunstide Ülikoolis, magistrantuuris omandas muusikaterapeudi eriala Berliini Kunstiülikoolis. Ta on osalenud täiendkursustel New Yorgis. 
2019. aastast töötab ta Šveitsi taastusravikliinikus trauma läbi elanud inimeste muusikaterapeudina. Tema enda nooruslik kogemus "selektiivsest mutismist" pani teda sügavalt süvenema emotsionaalsesse ja füüsilisesse stressi, mis tuleneb suutmatusest end väljendada.
Ingrid Lukas on hääleuurija, helimüstik, laulja ja laulukirjutaja, hääleseadja ja muusikaterapeut.
Ta on ka Ingrid Lukas Bandi, mis on andnud kontserte nii Euroopas kui ka USA-s, juht. Ansamblil on ilmunud viis albumit.
Jüri Kerem

Jüri Kerem (24. aprill 1943 Tallinn – 8. september 1993) oli eesti karikaturist ja portreemaalija.
Ta lõpetas 1961. aastal Tallinna 1. Keskkooli ja 1968. aastal Tallinna Pedagoogilise Instituudi joonistusõpetajana.
Ta töötas aastaid kunstniku, kujundaja ja muudes ametites ajalehtedes Noorte Hääl, Rahva Hääl ja huumoriajakirjas Pikker.
Looming.
Tema karikatuure ilmus paljudes väljaannetes. Lisaks iseloomulikule stiilile võis tema töid ära tunda signatuuri "lullu" järgi.
Ta kujundas ja illustreeris raamatuid ning oli ka viljakas eksliibrisekunstnik.
Näitusi.
Ta osales paljudel karikatuurinäitustel nii Eestis kui ka välismaal.
Isiklikku.
Esimesest abielust metallikunstnik Marje Keremiga oli tal kaks last.
Teisest abielust klaasikunstnik Piret Keremiga oli tal samuti kaks last.
Naha Algkool

Naha Algkool oli algkool Naha külas.
Naha Algkooli maja asub küla keskel, Räpina–Aravu tee ääres. Koolimaja ehitasid Naha küla talumehed 1937. aastal.
Kooli direktor aastatel 1974–2010 oli Valve Peebu.
Naha Algkool suleti 2010. aastal. Endises koolimajas tegutseb nüüd Naha Küla Selts.
Leontine Hippius

Leontine Hippius (23. juuli / 4. august 1868 – 30. aprill 1942 Kirov) oli Eesti poliitik. 
Ta on olnud Tallinna saksa valimisliidu esindajana Tallinna linnavolinik (1924). 
1936 anti talle Eesti Punase Risti mälestusmärgi II järgu I aste.
23. juulil 1941 arreteeriti Leontine von Hippius, Agnes von Wahl ja Helene Terras, keda kahtlustati spionaažis. Naised evakueeriti Kirovisse, kus kohalikus oblastikohtus 1941. aasta sügisel süüdistati neid kuulumises “fašistlikku” saksa ühingusse Deutscher Frauenbund ja nõukogudevastaste juttude rääkimises, ning 17. novembril 1941 mõisteti nad surma. Vene NFSV Ülemkohus lükkas kassatsioonikaebuse tagasi ja 30. aprillil 1942 lasti vangid Kirovis maha.
Mari Käbin

Mari Käbin (sündinud 23. mail 1958 Tallinnas) on eesti ehtekunstnik ja raamatukujundaja. 
Tal on olnud isikunäitusi ja ta on olnud esindatud grupinäitustel Lätis, Leedus, Venemaal, Saksamaal ja USAs.
Isiklikku.
Tema ema oli toimetaja ja tõlkija Maret Käbin.
Bryson Herakleiast

Bryson Herakleiast (kreeka Βρύσων, 5. sajand eKr) oli vanakreeka sofist ja matemaatik, kes oli pärit Herakleia Pontike (vanakreeka Ἡράκλεια Ποντική) linnast Bitüünia maakonnas Väike-Aasias.
Brysoni elu kohta on teada väga vähe ning tema filosoofilistest seisukohtadestki on teadmised napid. Samas vahendab Athenaios oma teoses "Õpetatud meeste pidusöök" Chiose Theopompose sõnu tema rünnakus Platoni vastu (vanakreeka κατὰ τῆς Πλάτωνος διατριβῆς), milles viimane väidab, et Platon oli oma dialoogide loomisel laenanud lisaks kürenaikudele ja Antisthenesele palju ka Herakleia Brysonilt. Selle väite tõekspidavust on raske hinnata, kuid on teada, et vähemalt nime pidi oli Platon Brysoniga tuttav.
Enim on tuntud Brysoni töö ringi kvadratuuri alal, mida on mitmes tekstilõigus kritiseerinud Aristoteles. Bryson lähtub Antiphoni ringi kvadratuuri meetodist, milles ringi sisse paigutatakse lõpmatu hulk kolm- või nelinurki ja seeläbi lähenetakse lõpmatult ringi pindalani (või π-ni) väiksemate väärtuste poolt. Bryson lisab ringi sisemistele hulknurkadele selle ümber paiknevad hulknurgad ning sellisel moel muudab võimalikuks lähenemise ringi pindalani (või π-ni) ka ülemiste väärtuste poolt. Archimedes jõudis sarnase menetluse abil π täpsema määratluseni.
Kuigi mõnikord on sofist Herakleia Brysonit peetud samaks isikuks Megara koolkonna esindaja Ahhaia Brysoniga (vt nt "Suda" artiklit "Sokrates"), siis väga suure tõenäosusega on tegemist erinevate ajalooliste isikutega.
Marko Martin

Marko Martin (sündinud 20. augustil 1975 Tallinnas) on eesti pianist.
Ta õppis klaverit Londoni õppeasutuses Guildhall School of Music and Drama.
Ta on õpetanud Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias.
Valve Peebu

Valve Peebu (sündinud 10. märtsil 1940 Kõo külas Vastseliina vallas Võrumaal) on eesti õpetaja ja koolijuht.
Ta lõpetas 1961. aastal Tallinna Pedagoogilise Instituudi algõpetuse eriala.
Aastatel 1958–1963 töötas ta Raadama 7-klassilise kooli õpetajana, 1963. aastast Naha Algkooli õpetajana, 1974–2010 oli Naha Algkooli direktor ja 2010. aastast Räpina Ühisgümnaasiumi eripedagoog.
Olev Roomet

Olev Roomet (13. detsember 1901 Simuna – 23. märts 1987 Tallinn) oli eesti viiuldaja, torupillimängija ja laulja (tenor).
Ta õppis viiulit Tallinna konservatooriumis Johannes Karl Paulseni juures. Aastatel 1940–1948 mängis ta ERSO-s.
Aastatel 1948–1975 oli ta Riikliku Akadeemilise Meeskoori laulja. 
1950. aastatel hakkas ta mängima ka torupilli. Pärast Aleksander Maakri surma 1968. aastal oli ta tol ajal ainus elav torupillimängija Eestis. 1970. aastatel õpetas ta välja mitmeid torupillimängijaid.
Paul Kostabi

Paul Indrek Kostabi (sündinud 1. oktoobril 1962 Whittieris Californias) on eesti päritolu USA muusik, muusikaprodutsent, helitehnik ja kunstnik. Tuntud ka nimega Ena. 
Tema vend on kunstnik ja helilooja Kalev Mark Kostabi.
Kostabi osales CBGB festivalil 2014. aastal, eksponeerides maale koos fotograafide Bob Grueni, Michael Lavinei ja Chris Steiniga. Samuti maalis ta otse Times Squareil, samal ajal kui Devo ja Jane's Addiction esinesid.
2015. aastal käivitab Kostabi oma tegelaskuju Spkl Kranenburgi Gallerie F kaudu kunstimessil Art Karlsruhe isikunäitusega, maalidest, skulptuuridest ja tegelase graafikatest.
2016. aastal esines Pokémon GO mängus Kostabi #sprkl tegelane.
2016. aastal oli Kostabi kunst nähtaval "Architectural Digest'is.
Muusika.
Ta on kuulunud ansamblitesse Youth Gone Mad, White Zombie ja Psychotica. Praegu mängib ta ansamblites Kostabeats ja Dead Heavens.
Kunst.
Tema kunstistiil on unenäoline ning ekspressivne. Kostabi maalid on esindatud mitmete mainekate muuseumite püsikollektsioonides.