tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Seikluskasvatus

Seikluskasvatus on sotsiaalkasvatusmeetod, millega püütakse toetada inimest tema isiksuse arendamisel. See dünaamiline kasvatusprotsess kujutab endast isiksuse mitmekülgse arengu jaoks teostatavat füüsilist, vaimset ja emotsionaalset tegevust. 
Seikluskasvatusele on omane aktiivne tegevus ja tulemuste ettearvamatus. Ülesanne on pakkuda emotsioone, mis töödeldakse inimese, grupi ja juhendaja abiga kogemusteks. Viies läbi seiklusharjutuse, peab juhendaja hoolega läbi mõtlema, mida ta tahab selle tegevusega õpetada. 
Seikluskasvatuse kujunemine.
Seikluskasvatus on osa elamuspedagoogikast. See on pedagoogika haru, mida tuntakse juba alates 19. sajandi lõpuaastatest. Elamuspedagoogika üks rajaja on Kurt Hahni. Tema eesmärk oli inimese kujundamine tasakaalukaks, vastutustundlikuks ja sotsiaalseks ühiskonnaliikmeks tajude, aistingute ja tunnete mõjutamise kaudu. Hahn soovitas jäiga akadeemilise õpetuse asemel kasutada elamusel ja kogemusel põhinevat õppimisviisi. 
Juba 1960. aastate algul oli USA-s koole, mis töötasid elamuspedagoogika põhimõtetest lähtuvalt. USA-s õpetatav seikluskasvatus tugineb 1971. aastal loodud Project Adventure (PA) või Adventure Based Counseling (ABC) põhimõtetel. PA on aidanud kaasa seikluskasvatuse kasutamisele USA tavakoolides. ABC on seikluskasvatusse toonud:
Seikluskasvatuse aspektid.
Josef Kochi järgi peaks seikluskasvatus sisaldama järgmisi aspekte:
Seikluskasvatuse määratlemine.
Seikluskasvatuse määratlemise teeb raskeks see, et teatud mõttes on kogu elu seiklus. See, mida keegi seikluseks nimetab, on väga individuaalne, seega on seiklus sügavalt isiklik kogemus. 
Seikluskasvatus Eestis.
Seikluskasvatus on Eestis jõudsalt arenev pedagoogiline suund, mis on rakendust leidnud huvihariduses ja vaba aja tegevusi koordineerivates asutustes. Mõiste "seikluskasvatus" jõudis Eestisse Soomest, kui mitmesuguste koolitusega tegelevate organisatsioonide liikmed käisid Soomes väljaõppel. Seal kasutati seikluskasvatust 1980. aastatel rakenduskõrgkoolides keeleõppeprogrammi raames. Tänapäeval saab Eestis seikluskasvatust õppida Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemia huvijuht-loovtegevuse õpetaja õppekava raames.
Silvia Mellik

Silvia Mellik (sünninimi Silvia Kaljo; aastatel 1955–1964 Silvia Kosk; sündinud 4. märtsil 1933 Tallinnas) on eesti koorijuht ja muusikapedagoog.
Aastatel 1951–1953 õppis ta Tallinna Muusikakoolis koorijuhtimist Ants Kiilaspea klassis. 1958. aastal lõpetas ta Tallinna Riikliku Konservatooriumi koorijuhtimise eriala Gustav Ernesaksa klassi. Silvia Mellik on korporatsioon Lembela liige aastast 1994.
Aastatel 1958–1962 töötas Vanemuise teatris koormeistrina, aastatel 1962–2001 Tallinna Muusikakoolis koorijuhtimise õpetajana.
Tema õpilasi on Hirvo Surva, Jaan-Eik Tulve, Peeter Perens, Riina Roose ja Maarja Soone.
Aastatel 1965–1968 oli ta Tallinna Haridustöötajate Naiskoori dirigent, 1972–1983 TPI Akadeemilise Naiskoori dirigent, 1983–1994 TPI Vilistlaste Naiskoori (hiljem Tallinna Tehnikaülikooli Vilistlaste Naiskoori) dirigent.
Ta oli XXI üldlaulupeol nais- ja meeskooride dirigent ning XXII üldlaulupeol naiskooride dirigent.
Sõbrapark

Sõbrapark on park Viljandi kesklinnas.
Park asub Carl Robert Jakobsoni, Juhan Liivi ja Lossi tänava ning Posti tänava äärsete kruntide vahelisel alal. Ristkülikukujulist parki läbivad diagonaalsed jalakäijate teed ning keset parki asub purskkaev Edgar Viiese 2006. aastal loodud skulptuuriga "Pastoraal allikal".
Ajalugu.
Parki hakati kujundama 1901. aastal, enne seda asus samas kohas tiik. 1912. aastal ehitati parki purskkaev.
Varem Lastepargi nime kandnud park nimetati Sõbrapargiks 2011. aastal ja Lastepargi nimi anti endisele Kiigepargile.
Nälg (Hamsun)

"Nälg" (norra keeles "Sult") on Knut Hamsuni 1890. aastal ilmunud romaan.
Eesti keeles on raamat ilmunud 1925. aastal Ottomar Kallaku tõlkes ja 1986. aastal Henrik Sepamaa tõlkes.
Arumaa

Arumaa on eesti perekonnanimi.
Nimede eestistamise ajal anti Arumaa uueks perekonnanimeks isikutele, kelle perekonnanimi oli Alleman, Amann, Arobaum, Arrobaum, Ausendork, Blaubrück ja Haamann. Heino Arumaa palvel kanti Arumaa perekonnanimede kaitseregistrisse nr. 56 all (Siseministeeriumi teadaanne 5. aprillist 1935).
Kalevi auliikmete loend

"Siin on loetletud Kalevi auliikmed."
Estonská

Estonská on tänav Tšehhis Prahas Vršovice linnaosas. Tänav on nimetatud Eesti järgi. Tänaval asub muu hulgas Rahandus- ja Juhtimisülikool (inglise keeles University of Finance and Administration ()).
Balloon Tallinn

Balloon Tallinn (registreeringuga ES-HAL) on Tallinna sadama lähedal asuv heeliumiga täidetud õhupall, mida kasutatakse turismiatraktsioonina. Õhupalli haldab OÜ Lennulaev.
Õhupall on kinnitatud maa külge. Õhupalli küljes on gondel, kuhu mahub kuni 30 inimest. Õhupall tõuseb kuni 120 m kõrgusele.
Jeanine Hennis-Plasschaert

Jeanine Antoinette Hennis-Plasschaert (sündinud 7. aprillil 1973 Heerlenis) on Hollandi poliitik, ta on erakonna Rahvapartei Vabaduse ja Demokraatia Eest liige. Ta oli aastatel 2004–2010 Euroopa Parlamendi liige. 5. novembrist 2012 kuni 4. oktoobrini 2017 Hollandi kaitseminister.
Ta sündis aastal 1973 Heerlenis Limburgi provintsis Hollandis.
Estbel

Estbel on Eesti-Belgia folkansambel. Ansambel asutati 2016. Ansambli moodustavad kaks Eesti päritolu muusikut ja Belgia päritolu muusikust vennad Dhoored.
Ansambli debüütalbum "Saar" ilmus 2017.
Eesti lennupäevad

Eesti lennupäevad on Tartu maakonnas Eesti Lennundusmuuseumi territooriumil igal aastal toimuv lennunduspidu ja -näitus. Nendel päevadel toimuv lennuetendus on selle ala Baltikumi suurim, mis toimub aastast 2008. Ürituse eelkäijaks võib pidada Tartu lennujaamas aastatel 1996–2006 aset leidnud lennupäevi "Tartu taevas".
Aastal 2016 oli lennupäevadel 13 000 pileti ostnud pealtvaataja ja 2017. aastal 15 000 pealtvaatajat.
2020. aasta suvel toimuma pidanud lennupäevad jäeti seoses koroonapandeemiaga ära.
Marawi lahing

Marawi lahing (filipino keeles "Labanan sa Marawi"), ka Marawi piiramine ("Pagkubkob sa Marawi") ja Marawi kriis ("Krisis sa Marawi") oli 23. mail 2017 alanud ja viis kuud kestnud relvakonflikt Filipiinide valitsuse relvajõudude ja Islamiriigile (ISIL) lojaalsete võitlejate, sh salafistlike džihaadirühmituste Abu Sayyafi ja Maute vahel. Lahing toimus Filipiinidel Lanao del Suri provintsi pealinnas Marawis ja on pikim linnalahing Filipiinide lähiajaloos.
Filipiinide valitsuse väitel algasid kokkupõrked Marawis läbi viidud julgeolekuoperatsiooni käigus, mille eesmärgiks oli ISIL-ile lojaalse terrorirühmituse Abu Sayyafi liidri Isnilon Hapiloni tabamine.
17. oktoobril 2017, päev pärast terroristide liidrite Isnilon Hapiloni ja Omar Maute langemist, kuulutas president Rodrigo Duterte Marawi "terroristidest vabastatuks". 23. oktoobril 2017 kuulutas kaitseminister Delfin Lorenzana lahingu lõppenuks.
Tagajärjed.
Kaitseminister Delfin Lorenzana hinnangul läheb linna taastamine riigile maksma 1,1 miljardit USA dollarit. Lorenzana sõnul keskenduvad Filipiinide valitsusväed järgmiseks Bangsamoro Islamic Freedom Fightersite ja Abu Sayyafi hävitamisele teistes Mindanao osades, olles Maute rühmituse Marawis sisuliselt puruks löönud.
Aarne Ruus

Aarne Ruus (28. juuli 1909 – 7. detsember 1968) oli eesti näitleja.
1930. aastal lõpetas ta Tallinna Õpetajate Seminari ja töötas mitu aastat kooliõpetajana.
Näitlemist alustas noorukina, tegi kaasa Tallinna Draamateatri ja Töölisteatri lavastustes. 1941. aastal lõpetas Tallinna Konservatooriumi Riikliku Lavakunstikooli. Aastatel 1941–1944 ja 1946–1951 oli Tallinna Riikliku Draamateatri näitleja, näitejuht ning vahepeal ka muusikaala juhataja, 1944–1946 Eesti Riikliku Noorsooteatri näitleja ja näitejuht. Näitlejatöö kõrvalt töötas Eesti Riiklikus Teatriinstituudis lavakõne õppejõuna.
1951. aastal töötas lühemat aega Lõuna-Eesti Teatri peanäitejuhina. Aastatel 1952–1968 töötas ta Eesti Raadio näitejuhina. 
Ta on maetud Tallinna Metsakalmistule.
Isiklikku.
Tema poeg oli Jaan Ruus.
Harri Ilja

Harri Ilja (7. jaanuar 1928 Kadrina – 26. september 1990 Tallinn) oli eesti koorijuht ja muusikapedagoog.
1947. aastal lõpetas ta Rakvere Eesti Keskkooli. Õppis ka Rakvere lastemuusikakoolis, kus tema viiuliõpetaja oli Jaan Pakk. Aastatel 1947–1948 õppis koorijuhtimist Tallinna Muusikakoolis, 1954. aastal lõpetas Tallinna Riikliku Konservatooriumi koorijuhtimise erialal (Jüri Variste klassis). 
Aastatel 1953–1968 oli ta Tallinna Muusikakooli koorijuhtimise eriala õpetaja, 1968–1990 Tallinna Riikliku Konservatooriumi kooridirigeerimise ja kooripartituuri mängu vanemõpetaja.
Tema õpilasi on Tõnu Kaljuste, Merike Aarma, Ludmilla Toon, Riho Ridbeck, Ene Peiker, Tiiu Schüts ja Anne Voorand.
1950. aastast oli ta segakoori Sõlg dirigent, 1952. aastast ka Konstantin Türnpu nimelise meeskoori dirigent.
Ta on maetud Pärnamäe kalmistule.
Isiklikku.
Tema poeg on pianist Ivari Ilja.
Objektivism

Objektivism on filosoofias mitme seisukoha nimetus:
Objektivism oli ka Ezra Poundist mõjutatud suund luules.
Lībagi vald

Lībagi vald (läti keeles "Lībagu pagasts") on vald Lätis Talsi piirkonnas. Vald piirneb Talsi ja Stende linnaga ning Abava, Lauciena, Laidze, Ģibuļi, Strazde ja Virbi vallaga, mis jäävad kõik Talsi piirkonda.
Valla pindala on 144 km². 2016. aasta seisuga elas seal 2015 inimest. Valla keskus on Mundigciemsi küla, vallavanem on Lauma Jaunpujēna.
Ajalugu.
Valla vana saksakeelne nimi on "Lipsthusen". Aastal 1935 oli valla pindala 58,4 km². Aastal 1945 moodustati vallas Lībagi ja Aklaisciemsi külanõukogu. Aastal 1961 liideti Lībagi külanõukoguga osa Talsciemsi külanõukogust, aastal 1979 aga Stende linna maapiirkond. Aastal 1974 arvati osa külanõukogust Vandzene külanõukogu koosseisu. Aastal 1990 muudeti külanõukogu vallaks. 2009. aastast kuulub vald Talsi piirkonda.
Kaitstavad objektid.
Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Kapurkalnsi muinaskalmed, hiiepaik Mežītese Puuslikumägi, hiiepaik Vanagkalns (Upurkalns), Kāravkalnsi linnamägi, hiiepaik Andumi tamm, Dzintari maja koos selle juures asuva linnusemudeliga, Dzintari maja seinamaalingud, Stende mõisa vana häärber, Stende kirik ja selle kabel, kiriku altar, orel ning kantsel, Stende mõisa vana häärber. Regionaalse kaitse all on Stende mõisa hoonetekompleks (sealhulgas häärber, tallid, vana loss, tõllakuur ja park), Stende luteri kirik ja kabel, kiriku altar, orel, kantsel ja seinamaalingud, Stende mõisa muinaskalmed, Lejaslāči muinaskalmed, Vecčumalase muinaskalmed, Zaļkalni muinaskalmed, Dziļlejase muinaskalmed, Zviedri muinaskalmed ning Adamoviči koolimaja. Kohaliku kaitse all on Lejaslāči keskaegne kalmistu ja Ķīļi muinaskalmed.
Loodus.
Valda jäävad 5,7 ha suurune Mundigezers, 2,4 ha suurune Sirdsezers, 5,3 ha suurune Ābeļezers ja 5,3 ha suurune Čumalezers. Looduskaitse all on Kurzemnieki magus kirsipuu, Sproģi tamm, Tūjnieki tamm, Potase kuusk, Potase tammed, Dižstende-Bungi kalmistu kaseallee ja kümme nimetut põlispuud. Valla kirdeosa jääb Talsi küngastiku loodusparki.
Asustus.
2011. aastal elas vallas 1722 lätlast, 25 venelast, 33 valgevenelast, 9 ukrainlast, 14 poolakat ja 7 leedulast. 
Vallas on järgmised külad.
Ülejäänud valla elanikud elasid küladesse mitte kuuluvates taludes.
Mundigciems

Mundigciems on küla ("ciems") Lätis Talsi piirkonnas, Lībagi valla halduskeskus. Küla asub merepinnast 120 meetri kõrgusel Mundigezersi järve kaldal, piirkonna keskusest Talsist 4,5 ja Riiast 111 km kaugusel.
Nõukogude ajal kandis küla nimesid Villas ja Ezerkalne. Küla tekkis Villase karjääri ja asfaltbetoonitehase juurde, sellest kujundati ka «Lībagi» kolhoosi keskasula. Külas on motospordirada. Seal asub ka raamatukogu. Külas asuvad Ezerkalni ja Vīceži bussipeatused.
Zaļkalni muinaskalmed on regionaalse kaitse all. Looduskaitse all on kolm tamme, Vīceži saar ja Mundigi ohvritamm.
Roman (Lukin)

Roman (vene keeles Роман; kodanikunimega Aleksei Aleksandrovitš Lukin, vene keeles Алексей Александрович Лукин; sündinud 11. oktoobril 1968 Prohladnõis Kabardiini-Balkaari ANSV-s) on Vene Õigeusu Kiriku vaimulik (peapiiskop).
Ta juhib alates 2011. aastast Jakutski piiskopkonda. 
Haridustee ja töötamine õppeasutustes.
Aleksei Lukin lõpetas 1987. aastal kutsekooli ja 1993. aastal Stavropoli Vaimuliku Seminari. Aastatel 1995–1999 õppis ta Moskva Õigeusu Vaimulikus Akadeemias. 1999. aastal kaitses samas usuteaduste kandidaadi kraadi väitekirjaga "Аскетические воззрения архиепископа Феодора (Поздеевского)".
1999. aastal määrati munkpreester Roman Stavropoli Vaimuliku Seminari prorektoriks. 
2004. aastal lõpetas ta Stavropolis asuva Kaukaasia Rahvaste Sõpruse Instituudi psühholoogiateaduskonna. 2005. aastal valiti ta Kaukaasia Rahvaste Sõpruse Instituudi usuteaduskonna dekaaniks.
Aastatel 2008–2011 oli ta Moskva Patriarhaadi kõrgkooli – Kirikliku aspirantuuri ja doktorantuuri – kuulaja.
Vaimulik teenistus.
Lukin astus kiriku teenistusse 1987. aastal. 1992. aasta märtsis pühitseti mungaks (munganimega Roman). 1992. aasta aprillis pühitseti ta munkdiakoniks ja sama aasta augustis munkpreestriks. 
2002. aastal ülendati ta patriarh Aleksius II seadlusega iguumeniks ja 2006. aastal ülendas Aleksius II Romani arhimandriidiks..
2008. aasta oktoobris valis Vene Õigeusu Kiriku Püha Sinod Romani juhtima Stavropoli piiskopkonna Mihhailovskoje vikariaati. 2009. aastal saatis Püha Sinod ta Gruusia Apostliku Autokefaalse Õigeusu Kirikuga kooskõlastatult Thbilisisse venekeelseid usklikke teenima.
2011. aasta mais valis Püha Sinod Romani Jakutski ja Lenski piiskopiks. 2011. aasta juunis pühitseti Roman Moskvas Lunastaja Kristuse katedraalis piiskopiks. Hirotoonia viis läbi Moskva ja kogu Venemaa patriarh Kirill.
1. veebruaril 2016 Lunastaja Kristuse katedraalis peetud liturgial ülendas patriarh Kirill piiskop Romani peapiiskopiks. 
Püha Sinodi otsusega määrati ta 15. oktoobril 2018 Jakuutia vaimuliku seminari rektoriks.
Hiiumaa Gümnaasium

Hiiumaa Gümnaasium on Hiiu maakonnas Kärdlas aadressil Uus tänav 4 asuv riigigümnaasium. 
Kool alustas õppetegevust 1. septembril 2016.
Kooli direktor on Ivo Eesmaa.
Kooli kõrval asub Kärdla Põhikool.
Keila Kultuurikeskus

Keila Kultuurikeskus (varem Keila kultuurimaja) on Harju maakonnas Keilas asuv kultuurimaja. 
Keila Kultuurikeskus asub aadressil Keskväljak 12. 
Ajalugu.
1909. aastal valmis Keila Vabatahtliku Tuletõrjeseltsi hoone ja seltside ringid. Kohta hakati kutsuma "pritsimajaks". 1929. aastal sai "pritsimaja" juurdeehituse, kolmanda korruse ringiruumide jaoks. Samuti avardati näitelava ja pikendati ka saali. 1935. aastal nimetati „pritsimaja" ümber Keila Rahvamajaks. 1941. aasta suvel hävis rahvamaja tules. Teise maailmasõja ajal tegutseti juhuslikult ja kasutati selleks Keila Algkooli ruume. 1945–1952 tegutses Keila Rahvamaja praeguse Rae apteegi ruumides ning 1952–1956 töötas Keila Rajooni Kultuurimaja endises Keila vallamajas Paldiski maanteel. 1954. aastal alustati uue kultuurimaja ehitamist Eesti Põllumajanduse Ühistute rahaga. Algselt projekteeriti hoone "agro-zoo-propaganda-hooneks", mis oli tolleaegne tüüpprojekt nii õppekeskuste kui kultuurimajade tarbeks. Hoone rajati Arnold Matteuse 1950. aastatest pärineva tüüpprojekti järgi endise köstrimaja asemele. Kultuurimaja avaball toimus 30. detsembril 1956, kuid ametlikult anti maja käiku 1957. aastal. Samal aasta alguses kolisid hoonesse ka Keila raamatukogu ja lasteraamatu­kogu, kus asuti kuni 2012. aastani. 
Sama projekti järgi on ehitatud kultuurimajad ka Orissaares, Antslas, Jõhvis, Abjas ja mujal. Hoone on hea näide stalinistlikust arhitektuurist. Aastatel 1960–1962 oli Keila Kultuurimaja direktoriks Ilmar Moss.
Keskuses tegutseb teiste seas AX-teater.
Maljarka

Maljarka on Tartus tegutsev tantsuansambel, mis viljeleb vene mustlastantsu. See loodi 2006. aastal.
Ansambli juhendaja on Svetlana Zaikova. Ansambel on osalenud paljudes meistriklassides, näiteks Lehti Kostabi, Ilze Zarina ja Irina Lisovskaja juures.
Maljarkast on välja kasvanud Tartu mustlastantsutrupp Romaška, mida juhendab Pille Priks. Ansamblil on sidemed ka teiste riikide mustlastantsuansamblitega, nagu Ukrainas tegutsev Dance Hayat, kes on korduvalt Eestis koos Maljarkaga ühistel kontsertidel üles astunud.
Ostap Bender

Ostap Bender (vene keeles Остап Бендер) on Ilja Ilfi ja Jevgeni Petrovi romaanide "12 tooli" ja "Kuldvasikas" peategelane. 1928. aastal ilmunud "12 tooli" jutustab Ostap Benderi koomilistest seiklustest NEP-iaegsel Nõukogude Venemaal.
Iseloomustus.
Ülileidlik ja sõnaosav. Teda nimetatakse suureks kombinaatoriks. 
Karakter.
Ostap Bender teatab oma eluloos tavaliselt vaid seda, et ta isa oli Türgi alam, ise on pärit Odessast ning et ta täisnimi on Ostap-Sulayman-Berta-Maria-Bender-Bey (Остап-Сулейман-Берта-Мария-Бендер-Бей). Päritolult on ta juut. Ostap Bender unistab reisida Rio de Janeirosse, "oma unistuste linna". 
Ostap Benderi prototüüp Ostap (Ossip) Šor oli pärit Benjamin Haimovitš Šori ja Jekaterina Hertsevna Bergeri perekonnast; vene-juudi luuletaja Natan Šor oli tema vend. Paljud Ossip Šori räägitud juttudest olid Ostap Benderi seikluste aluseks.
Mainimine romaanis "12 tooli".
"Kaksteist tooli" ilmus 1928 jaanuaris.
Tegevus toimub nepiaegsel Venemaal. Romaanis otsib Ostap Bender endise aadlipealiku Ippolit Matvejevitš Vorobjaninovi ämma teemante, mis on peidetud tooli sisse ja seejärel konfiskeeritud kommunistide poolt koos ülejäänud mööbligarnituuriga. Teemante otsib ka isa Fjodor, Vorobjaninovi ämma pihiisa. Romaani lõpus, olles tulutult kätte saanud ja lõhkunud kõik toolid peale viimase, tapab Vorobjaninov Benderi, kuna ta ei taha jagada varandust. Selgub, et teemandid on viimase tooli seest juba avastatud ja Vorobjaninov läheb hulluks.
Romaanis "Kuldvasikas".
Romaanis Kuldvasikas šantažeerib ja jälitab Bender "põrandaalust miljonäri" Aleksandr Koreikot. Raamatu lõpus, olles saanud miljon rubla, avastab Bender, et Nõukogude Liidus pole rahaga midagi teha. Pärast ebaõnnestunud katset põgeneda Rumeeniasse (Rumeenia piirivalvurid röövivad Benderi paljaks ja saadavad ta Nõukogude Liitu tagasi) lubab Bender hakata majavalitsejaks.
Paljassaare hoiuala

Paljassaare hoiuala on Tallinnas Paljassaare poolsaarel asuv hoiuala.
Hoiuala on üleeuroopalise tähtsusega linnuala, kus on registreeritud 229 liiki linde (oktoober 2012).
Alal on kaks linnuvaatlustorni (Roostikutorn ja Valge Torn).
Knieriem

Knieriem on Hessenist Eschwegest pärit baltisaksa kaupmehe- ja aadlisuguvõsa.
Ajalugu.
Suguvõsa kohta on esimesi teateid 1469. aastast, mil mainitakse Eschwege bürgerit Hans Knyrimet. 1608. aastal valiti käsitööline Bernhard Knierim Eschwege raehärraks. 1657. aastal elas Miitavis Johann Knieriem, kes oli ilmselt suguvõsa Balti liini rajaja. Suguvõsaliin algab aga Johann Melchior Knieriemiga (u 1661−maeti 1701), kes oli Liibavi linnaarst. Tema järeltulijad asusid XVIII sajandil elama Riiga, kus nad tegutsesid kaupmeestena. Riia raehärra Johann Melchior Knieriem (1758−1817) sai oma teenete eest 1814. aastal Püha Vladimiri IV klassi ordeni kavaleriks, mille alusel ta tõsteti Venemaa pärusaadliku seisusse; aadlitiitlit kinnitati 1845. aastal.
Knieriemid rüütelkonna matriklis.
11. juunil 1884. aastal võeti vennad Johann Konrad von Knieriem (1841−1924) ja Johann Hermann von Knieriem (1843−1889) Liivimaa rüütelkonna aadlimatriklisse. 1911. aastal immatrikuleeriti kolmas vend Johann Karl Woldemar von Knieriem (1849−1935).
Virbi vald

Virbi vald (läti keeles "Virbu pagasts") on vald Lätis Talsi piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Stende linna, Lībagi, Abava ja Strazde vallaga ning Tukumsi piirkonna Kandava vallaga.
Valla pindala on 39,5 km². 2016. aasta seisuga elas seal 887 inimest. Valla keskus on Jaunpagastsi küla, vallavanem on Egils Alsbergs.
Ķeiri tamm, Auziņase tamm, Rogase tammed ja kolm Eņģeļciemsi tamme on looduskaitse all.
Ajalugu.
Vald moodustati 1870. või 1880. aastatel, mil liideti Lielvirbi, Mazvirbi, Rinkule, Štempeļmuiža, Eņģeļmuiža ja Veģi mõisavallad. Valla algne saksakeelne nimi oli "Neuwacken". 1925. aastani kandis see nime "Jaunpagastsi vald". 1935. aastal oli Virbi valla pindala 96,5 km². 1945. aastal moodustati selle koosseisus Virbi ja Jaunpagastsi külanõukogu, vald ise likvideeriti aga 1949. aastal. 1956. aastal liideti Virbi külanõukogu Sabile linnaga ja moodustati Sabile linna maaterritoorium. 1974. aastal liideti Strazde külanõukogu Jaunpagastsi külanõukoguga, viimane nimetati aga ümber Virbi külanõukoguks. 1990. aastal sai Virbi külanõukogust Virbi vald. 1992. aastal eraldus Virbi vallast Strazde vald. 2009. aastast kuulub vald Talsi piirkonda.
Asustus.
2011. aastal elas vallas 653 lätlast, 146 venelast, 30 valgevenelast, 20 ukrainlast, 7 poolakat ja 13 leedulast. 
Vallas on järgmised külad.
Ülejäänud valla elanikud elasid küladesse mittekuuluvates taludes.
Jaunpagasts

Jaunpagasts (ka Virbi, vanasti ka Neivakene) on küla ("ciems") Lätis Talsi piirkonnas, Virbi valla halduskeskus. Küla asub Virbupe jõe kaldal merepinnast 90 meetri kõrgusel, piirkonna keskusest Talsist 16 ja Riiast 105 kilomeetri kaugusel. Küla läbib Riia–Ventspilsi raudtee, seal asub Sabile raudteejaam.
Küla on esmamainitud 1237. aastal (toonase nimega Neivakene). Sinna rajati ka Jaunpagastsi mõis ("Neuwacken"), millest on kujunenud tänapäeva Brūzise küla Virbupe teisel kaldal. Tänapäevane Jaunpagastsi küla kujunes mõisa maadele Sabile raudteejaama juurde. Aastail 1909–1911 asustati sinna Venemaalt ligi 120 peret. 
Teise maailmasõja järel kujunes Jaunpagasts Virbi kolhoosi keskasulaks. Külas on kultuurimaja ja raamatukogu, Virbi põhikool ja 1928. aastal valminud Neivakene vanausuliste kirik. Suurim tööandja on SIA Jaunalko. Jaunpagastsis on Stacija ja Jaunpagastsi bussipeatused.
Radaja festival

Radaja festival on Petseri rajoonis Radajal ja Petseris toimuv rahvusvaheline setu kultuuri festival; ühtlasi suurim Petseri rajoonis toimuv setu kultuuri teemaline üritus. 
Festivali korraldavad Irboska muuseum-looduskaitseala, Pihkva oblasti kultuurikomitee ja Petseri Setu Etnokultuuri Ühing. 
2019. aastal toimus festival 12. korda.
Radaja Seto Muuseum

Radaja Seto Muuseum on Venemaal Petseri rajoonis Radaja külas asuv muuseum.
Zaokski rajoon

Zaokski rajoon (vene keeles "Заокский район") on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Tula oblasti loodeosas. Rajooni keskus on Zaokski alev.
Rajoon piirneb põhjas Moskva oblasti Serpuhhovi rajooniga, idas ja kagus Jasnogorski rajooniga, lõunas Aleksini rajooniga ning läänes Kaluga oblasti Tarussa rajooniga.
Rajooni pindala on 918,46 km². Elanike arv oli 2012. aastal 22 593, 2009. aastal 18 735 ja 2002. aastal 19 406.
Zaokski rajoonis on 153 asulat, mis kuuluvad ühe linnaasunduse (Zaokski alevi) ja kolme külaasunduse koosseisu.
Rajooni tähtsamad jõed on Oka, Vašana, Võpreika, Skinga, Besputa, Sojena, Gorodenka, Pišnja, Solomnika, Sknižka ja Jamnitsa.
Georgi Medvedev

Georgi Medvedev (4. märts 1886 – 19. september 1971 Tallinn) oli vene rahvamuusik ja dirigent.
Nooruses õppis omal käel muusikateooriat ja balalaikamängu. 19-aastaselt alustas tööd dirigendina. 1904. aastal asutas ta Tallinnas vene rahvapilliorkestri. 
Nõukogude perioodil oli ta Jaan Tombi nimelise Kultuurihoone vene rahvapilliorkestri juht.
Ta dirigeeris vene rahvapilliorkestreid VI üldtantsupeol ja XVI üldlaulupeol.
Ta on maetud Siselinna kalmistule.
Abava vald

Abava vald (läti keeles "Abavas pagasts") on vald Lätis Talsi piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Sabile ja Stende linna ning Lībagi, Ģibuļi ja Virbi vallaga, Tukumsi piirkonna Matkule ja Kandava vallaga ning Kuldīga piirkonna Kabile ja Renda vallaga.
Valla pindala on 160,5 km². 2016. aasta seisuga elas seal 1164 inimest. Valla keskus on Sabile linn, mis aga valla koosseisu ei kuulu. Vallamaja asub aadressil Pilskalna iela 6, vallavanem on Zigmunds Brunavs.
Ajalugu.
Vald asub varasema Valgale valla aladel, mille vana saksakeelne nimi on "Walgalen". Aastal 1935 oli selle valla pindala 61 km². Aastal 1945 moodustati vallas Abava ja Valgale külanõukogu, vald likvideeriti aastal 1949. Aastal 1951 liideti Abava külanõukoguga likvideeritav Valgale külanõukogu, aastal 1954 aga osa Zīle külanõukogust. Aastal 1971 liideti osa Abava külanõukogu maadest Sabile linnaga, ent aastal liideti osa Sabile maadest Abava külanõukoguga. Aastal 1975 arvati osa Abava külanõukogust Renda ja Ģibuļi külanõukoguga, osa Renda külanõukogust liideti aga Abava külanõukoguga. Aastal 1990 muudeti külanõukogu vallaks. Aastal 2000 liideti vald vastmoodustatud Sabile piirkonnaga, mille alad 2009. aastast kuuluvad Talsi piirkonda.
Kaitstavad objektid.
Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Sabile kirikumõisa hoonetekompleks, Pedvāle mõisa hoonetekompleks, Fircks-Pedvāle mõisa hooned, Briņķi-Pedvāle mõisa hooned, Valgale muinaskalmed, Valgale linnamägi,Rumba linnamägi, Tojāti asulakoht ja muinaskalmed ning hiiepaik Valgale Kirikumägi. 
Kohaliku kaitse all on Ģederti muinaskalmed, Āži künka muinaskalmed ja Jaunmājase keskaegne kalmistu. Vecvalgale saali interjöör, Ezernieki muinaskalmed, Zunnase muinaskalmed, Kliņģi muinaskalmed, Strautiņi muinaskalmed, Veģi muinaskalmed, Mazvalgale muinaskalmed ja Lazdi künka muinaskalmed on muinsusmälestistena regionaalse kaitse all.
Loodus.
Valla tähtsaim jõgi on Abava jõgi, teised suuremad jõed on selle lisajõed Valgale jõgi ja Virbupe jõgi. Looduskaitse all on Virsaiši kosk, Mežtiņi tamm, Svente tammed, Abava juga, Tojāti saar, Tojāti künnapuu, Drubazase vaher, Ausma tamm, Kuzese 1. elupuu, Krāģi vaher, Pedvāle pärn, Pedvāle pöögid, Briņķi tammed, Briņķi harilik valgepöök, Veģi tammed, Sudmaļi kärestikud, Gravase tamm, Ādiņi tammed ja kaheksa nimeta põlispuud. Valda läbib Abava ürgoru looduspark.
Asustus.
Aastal 2011 elas vallas 1472 lätlast, 37 venelast, 8 valgevenelast, 10 ukrainlast, 1 poolakas ja 8 leedulast. 
Valla külad:
Ülejäänud valla elanikud elasid küladesse mitte kuuluvates taludes.
Bordoo dogi

Bordoo dogi on Prantsusmaalt pärinev koeratõug.
Tõug on saanud nime Prantsusmaal asuva Bordeaux’ linna järgi.
Tõustandardis on koera käitumise/iseloomu kohta muuhulgas kirjas järgmist: „Iidse võitluskoerana on bordoo dogi väga hea valvur ja seda tänu sellele, et ta on ergas ja julge, ent samas ei ole agressiivne.“
Isis (ansambel)

Isis (stiliseeritud kui ISIS) oli Ameerika Ühendriikide "post-metal" bänd, mis sai alguse Bostonist Massachusettsist aastal 1997, kuid hiljem hakkas tegutsema Los Angeleses Californias. 
Ansambel aitas edasi areneda muusikalisel stiilil, mille teerajajateks olid bändid Neurosis ja Godflesh. Isis on neilt bändidelt laenanud laulude helijuppe oma loomingu jaoks. Isise heliline kõla, mida mõjutab "heavy metal", koosneb pikkadest lauludest, mis keskenduvad struktuuri kordumisele ja arengule. Isise viimane stuudioalbum "Wavering Radiant" ilmus 5. mail 2009. Bänd läks laiali juunis 2010 vahetult enne koostöö-EP "Melvins / Isis" ilmumist, mille nad tegid rokkbändiga Melvins.
Johannes Langhedes

Johannes Langhedes oli Taani kuninga vasall Eestimaal 14. sajandil.
Ta oli majaomanik Tallinnas 1338. aastal koos oma naisega ja ka 1341. aastal.
Juba 10. märtsil 1336, mil Odewardus de Lode Lante mõisa ja küla (curiam et villam Langhedes) Henricus dictus Haveswordele müüs, oli see võõrastes kätes, seega võis Johannes de Langedes olla allvasall. Taani hindamisraamatu koostamise ajal kuulus küla (lanthi vii) Hiltæle. 20. sajandil kuulus küla Hulja mõisale Kadrina kihelkonnas.
Saartneem

Saartneem (ka Kuradisaar) on Lääne-Viru maakonnas Haljala vallas Käsmu küla alal Lahemaa rahvuspargis Käsmu lahes asuv 6,37 hektari suurune saar. Saare rannajoone pikkus on 3 kilomeetrit.
Saar asub Käsmu poolsaare kirdeotsast 200 meetrit põhja pool. Sellest põhja pool asub Tiirukari, kirdes Ninakivi kari. Saartneemega on liitunud Mändneeme saar. Suvel 2015 pääses madala veetaseme tõttu Käsmu poolsaarelt kuiva jalaga saarele.
Saar on pikliku kujuga ja kruusase pinnamoega. Saare suurim kõrgus on 5 meetrit üle merepinna.
Saarel leidub okasmetsa ja rannaniitu.
Talsi küngastiku looduspark

Talsi küngastiku looduspark on kaitseala Lätis Kuramaal Talsi piirkonnas Lībagi, Lauciene ja Laidze vallas. Kaitseala (läti keeles "Talsu pauguraine") loodi 1987. aastal, kaitsmaks Põhja-Kurzeme kõrgustiku Vanema küngastiku kirdepoolseimat ja kõrgeimat piirkonda. Kaitseala pindala on 3671 hektarit, seda iseloomustavad rahutu reljeef ja väikesed, kuid sügavad järved.
Sealsed järved ja nende ümbruskond on nahkhiirte elukohaks. Looduskaitsealustest taimeliikidest kasvavad seal harilik manalasammal, läikiv kurdsirbik, jõgi-voolusammal, harilik paelsammal, iiri mörkia, soosammal, lubi-allikasammal, lainjas põikkupar, harilik vesilehvik, Mühlenbecki rahnik, varju-püsikluste, nõtke jürilill, vööthuul-sõrmkäpp, balti sõrmkäpp, kuradi-sõrmkäpp, kahkjaspunane sõrmkäpp, harilik käoraamat, harilik ungrukold, laialehine kareputk, must seahernes, soohiilakas, vahelduvaõiene vesikuusk, karukold, kattekold, liiv-esparsett, pääsusilm, väike ristik, lodukannike, nahklehine kibuvits, pehme kibuvits, harilik võipätakas, suur soomukas, rohekas käokeel, kahelehine käokeel ja jumalakäpp. Lindudest elavad seal väike-konnakotkas, herilaseviu, laanepüü, rukkirääk, valgeselg-kirjurähn, tamme-kirjurähn, musträhn, laanerähn, hallrähn, värbkakk, sookurg, punaselg-õgija, nõmmelõoke, valge-toonekurg ja must-toonekurg. Selgrootutest esinevad seal laiujur, tõmmuujur, suur-rabakiil, eremiitpõrnikas, atleetsikk, täpik-haavasikk, kirju-õiesikk, metallpõrnikas, luha-pisitigu, vasakkeermene pisitigu, harilik viinamäetigu, kahehambane sulgsuu, liistaktigu, valgelaup-rabakiil, hännak-rabakiil, apteegikaan, suur-kiirgliblikas, väikelumik, mustlaik-apollo ja pääsusaba. Kaitsealal elavad ka saarmas, tiigilendlane, suurvidevlane, pargi-nahkhiir, põhja-nahkhiir, veelendlane, pruun-suurkõrv, kasetriibik, kobras, metsnugis, valgejänes ja pähklinäpp.
Viktor Preiman

Viktor Preiman (27. aprill 1924 Narva – 28. november 2021) oli sporditegelane ja treener.
Aastatel 1941–1942 oli Narva Omakaitse liige. 1943. aastal lõpetas Narva 2. Gümnaasiumi. 1943. aasta detsembris siirdus vabatahtlikuna Soome sõjaväkke, osales 200. jalaväerügemendi ridades tõrjelahingutes Viiburi lahel ja Vuoksil. 1944. augustis pöördus tagasi Eestisse, oli kuni 1952. aastani metsavend. 
Seejärel õppis Leningradis Lesgafti-nimelises Kehakultuuri Instituudis. 
Aastatel 1954–1956 võitis Eesti NSV meistrivõistlustel murdmaasuusatamises 4x10 km teatesõidus ühe hõbe- ja kaks pronksmedalit. 
1955. aastal võitis Eesti NSV meistrivõistlustel laskesuusatamises Spartaki meeskonna liikmena 30 km patrullsuusatamises pronksmedali. 
Aerutamise Eesti NSV meistrivõistlustel võitis 1959. aastal kahesüstal koos Jaan Vähesooga pronksmedali ja 1960. aastal neljasüstal Dü­namo meeskonna liikmena kuldmedali.
Aastatel 1954–1959 töötas ta spordiühing Spartaki suusatreenerina, aastatel 1959–1968 Dünamos ja Kalevis aerutamistreenerina.
Jasnogorski rajoon

Jasnogorski rajoon (vene keeles "Ясногорский район") on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Tula oblasti põhjaosas. Rajooni keskus on Jasnogorski linn.
Rajoon piirneb põhjas Moskva oblasti Serpuhhovi ja Stupino rajooni, kirdes Moskva oblasti Kašira linnaringkonna, idas Venjovi rajooni ning läänes Zaokski rajooniga.
Rajooni pindala on 1299,7 km². Elanike arv oli 2012. aastal 31 030, 2009. aastal 32 537 ja 2002. aastal 34 926.
Jasnogorski rajoonis on 166 asulat, mis kuuluvad ühe linnaasunduse (Jasnogorski linna) ja kolme külaasunduse koosseisu.
Rajooni tähtsamad jõed on Oka, Apran, Osjotr, Besputa, Vašana, Tulitsa, Vosma, Sine-Tulitsa, Dessenka, Suška ja Polevaja Verkuška.
Viljandi Maakohtu hoone

Viljandi Maakohtu hoone on hoone Viljandi vanalinnas aadressil Johan Laidoneri plats 5.
Hoone on valminud 1768. aastal. Selles töötas lühikest aega Viljandi Maakohus (saksa keeles "Landesgericht"). Pärast seda tegutsesid hoones pea poolteist sajandit koolid, kus on haridust saanud hulk Eesti avaliku elu tegelasi, teiste hulgas ka Jaan Tõnisson ja Johan Laidoner.
Tänapäeval kuulub hoone Viljandi Linnavalitsusele ja selles asuvad linnaametid.
Ajalugu.
Hoone valmis 1768. aastal endise linnakiriku varemete asemele esimese kivimajana Viljandis pärast Põhjasõda kestnud stagnatsiooniaega. Algselt oli hoone ühekorruseline koos mansardkorruse ja murtud kelpkatusega. Hoones asus tööle Viljandi Maakohus, mis aga 1787. aastal kolis Kauba tänavale (praeguse Viljandi vana tuletõrjemaja kohal asunud hoonesse).
1790. aastal hakkas hoones tööle kaheklassiline rahvakool, mis muudeti 1804. aastal kolmeklassiliseks Viljandi kreiskooliks. 1885. aastast töötas hoones linnakool, mis oli algul kolme-, hiljem aga neljaklassiline. 1912. aastal anti koolile Barclay de Tolly nimi ja see muudeti neljaklassiliseks kõrgemaks algkooliks.
1888. aastal ehitati hoonele ärklikorrus. 1890. aastal ehitati hoone kapitaalselt ümber ja selle tolleaegne välimus on säilinud tänapäevani.
Aastatel 1932–1940 asus hoones 5. Suurtükiväegrupi kasarm. Pärast seda asusid hoones ametiasutused, Nõukogude okupatsiooni ajal tegutses hoones Viljandi rajooni haridusosakond.
Mynnekorp

Mynnekorp oli Eestimaa vasallisuguvõsa 14. sajandil.
Nimeliselt on teada järgmised suguvõsa liikmed:
Paul Johansen oletab ristinime Nicolaus kordumise alusel, et Mynnekorpede esiisa võib olla Taani hindamisraamatus mainitud Nicolaus danus de Arus, kelle võimalik (Vielleicht) poeg oli Stigotus Nicolai, kuid see on väga ebakindel (doch ist es sehr unsicher).
Imastu mõis (Mönnikorb) asus Kadrina kihelkonnas Virumaal. Ordumeister Heidenreich Vincke von Overberch läänistas mõisa 25. juulil 1447 Lambert Metstakenile ja tema pärijaile.
BMP-2

BMP-2 (vene keeles Боевая Mашина Пехоты-2) on 1980. aastatel Nõukogude Liidus projekteeritud jalaväe lahingumasin, üks levinumaid seda tüüpi soomukeid maailmas, BMP-1 järgmine versioon.
Ajalugu.
Ukraina ühendas Vene-Ukraina sõjas omavahel T-62-e kere BMP-2-e torniga, mille kombinatsiooni sai kasutada tuletoetussoomukina.
Las Meninas

„Las Meninas“ ehk „Õuedaamid“ on Hispaania ühe tuntuima maalikunstniku Diego Rodríguez de Silva y Velázqueze (1599 Sevilla – 6. august 1660 Madrid) 1656. aastal loodud grupiportree. Maalil on kujutatud Hispaania kuninga Felipe IV perekonda ja seda peetakse üheks omapärasemaks õukonnaportreeks, mis iganes maalitud.
Kõik isikud peale ühe (ihukaitsja paremal taga) on nimeliselt määratletavad. 
Kuninga õuekunstnik Velázquez seisab keskselt oma molberti ees vasakul, olles oskuslikult vahetanud ära traditsioonilise kunstniku ja modelli suhte. Kuninga ja kuninganna toob Velázquez pildile hoopis tagaseinas oleva peegli abil. Siit võib järeldada, et kuningapaar seisab kunstniku ees – samas ruumis kus vaatajagi. Esiplaanil on keskel infanta Margarita Teresa ja lisaks kammerneitsid, nunn, kääbused ja koer. Ruumist lahkumas on kuninga kammerhärra. Kompositsioon on hoolikalt läbi mõeldud, see koosneb eri figuuridest ja figuurigruppidest, mis üksteist hästi tasakaalustavad. Kunstnik on tabanud selle stseeni peaaegu nii, nagu oleks tegemist fotoga. 
Maali keskpunkt on infanta oma kuningliku hoiakuga, jäädes paremalt ruumi tulvavasse valgusesse, mis teisi vaid riivab. Maalilt tundub, et esiplaanil olevad isikud valmistuvad poseerimiseks portree tarvis. Kuid kunstnik ei saa gruppi maalida sellest kohast, kus ta seisab, sest grupp on küljega. Samas on näha, et Velázquez on sammu molberti juurest tagasi astunud ning hindab tulemust. Seega võib järeldada, et ta kasutab teist peeglit, millesse ta ise, infante, õukondlased ja kääbused vaatavad. Molbertil olevat maali tõepärasust saavad eelkõige hinnata tema, peegli kaudu kuningas ja kuninganna ning tagaplaanil olev kammerhärra, kes on ennast pööranud. See ei ole lihtsalt kuningliku paari pilt, vaid pilt sellest, mida näevad kuningas ja kuninganna kui neid maalitakse.
Samas Velázquez narritab nii portreteeritavaid kui ka vaatajaid. Ta pöörab ühiskonnapüramiidi pea peale – ühiskonna tipp, kuningapaar jääb tagaplaanile ja on kohal ainult peegli kaudu. Keskosas, peeglist eespool, asuvad kunstnik ja paar õukondlast, nende ees infante ning kammerneitsid, aga esimesel tasandil hoopis kääbused ja koer.
"Las Meninas" on ühteaegu nii auto- kui ka grupiportree, samas filosoofiline mõtisklus loomingulise protsessi üle. Sellel meistriteosel on kaunis värvide harmoonia, suurepärane vari ja valgus ning hämmastavalt sujuv pintslitöö. 
Maali on uuesti tõlgendanud mitmed kunstnikud, nende hulgas Francisco Goya ja Salvador Dali. Pablo Picasso oli maalist vaimustatud ning maalis sellest 1957. aastal umbes 40 versiooni.
Avaliku omandi manifest

Avaliku omandi manifest on 2010. aastal Euroopa Komisjoni Communia projekti raames loodud manifest, mille eesmärgiks on säilitada, tugevdada ning mõtestada avaliku omandi kui "elutähtsa ressursi olemust ja rolli" tänapäeval ning mis visandab "avaliku omandi terviklikkuse tagamiseks vajalikud põhimõtted ja juhtnöörid".
Manifesti on allkirjastanud paljud digiõiguste organisatsioonid üle maailma ja tuhanded eraisikud. Manifest tõlgiti eesti keelde 2017. aastal Wikimedia Eesti eestvedamisel.
Eestis on manifesti allkirjastanud Eesti Rahvusraamatukogu, Wikimedia Eesti, Tallinna Ülikooli Akadeemiline Raamatukogu, Eesti Raamatukoguhoidjate Ühing, Eesti Fotopärand, Open Knowledge Estonia, Eesti Raamatukoguvõrgu Konsortsium, Digitaalhumanitaaria Selts, Internet Society Estonia, Eesti Loodusmuuseum, Tartu Ülikooli Raamatukogu, Eesti Kirjandusmuuseum, Eesti Keele Instituut, Muinsuskaitseamet, Tartu Kunstnike Liit ja Tartu Kunstimuuseum.
BMD-4

BMD-4 (vene "БМД-4, боевая машина десанта") on Venemaa valmistatud dessandi lahingumasin. BMD-4 on dessantvaste jalaväe lahingumasinale BMP-3.
See mahutab 3 meeskonnaliiget ja 5 jalaväelast.
BMD-4M on mõeldud õhudessantvägede transportimiseks, nende liikuvuse ja turvalisuse suurendamiseks lahinguväljal. Vene sõjaväe poolt võeti need relvastusse 2016. aasta aprillis. BMD on relvastatud 100-mm kahuriga ja sellega paaris oleva 30-mm 2A72 automaatkahuriga, samuti 7,62-mm kuulipilduja ja laseriga juhitavate 9M117M3 tankitõrjerakettidega.
BMD-3

BMD-3 (vene "БМД-3, боевая машина десанта") on Venemaal valmistatud dessandi lahingumasin. 
Aastatel 1985–1997 toodeti 143 BMD-3 lahingumasinat.
Lisaks Venemaale kasutatakse neid ka Hiinas ja Angolas.
BMD-2

BMD-2 (vene "БМД-2, боевая машина десанта") on Nõukogude Liidus valmistatud dessandi lahingumasin.
BMP-3

BMP-3 (vene keeles "Боевая Mашина Пехоты-3") on Nõukogude Liidus valmistatud jalaväe lahingumasin.
Georgi Šehali

Georgi Šehali (1919 – ?) oli dirigent.
Ta lõpetas Leningradi konservatooriumi sõjaväeorkestrite dirigeerimisklassi. Seejärel juhtis ta 24 aastat Balti Laevastiku puhkpilliorkestrit Tallinnas.
Ta oli XVII üldlaulupeol sõjaväeosade ühendatud puhkpilliorkestri dirigent.
1981. aastast oli ta Aasovi-äärsete kreeklaste rahvamuusikaansambli Sartana Kalliskivid muusikaline juht.
Il Tümene

Sahha (Jakuutia) Vabariigi Riigikogu (Il Tümene) (jakuudi keeles Саха Өрөспүүбүлүкэтин Ил Түмэнэ; vene keeles Государственное Собрание (Ил Тумэн) Республики Саха (Якутия)) on Sahha (Jakuutia) Vabariigi parlament, Sahha (Jakuutia) Vabariigi riigivõimu esindus-, seadusandlik- ja kontrollorgan.
Sahha parlament on ühekojaline. Il Tümenes on 70 liiget, kes valitakse vabadel valimistel viieks aastaks.
Ajalugu.
4. aprillil 1992 võttis Sahha (Jakuutia) Vabariigi Ülemnõukogu vastu uue konstitutsiooni. See jõustus 27. aprillil. Uue konstitutsiooni kohaselt on Sahha (Jakuutia) Vabariik suveräänne riik, Venemaa Föderatsiooni võrdõiguslik liige, mille kõrgem seadusandlik organ Riigikogu (Il Tümene) on ennetähtaegselt oma tegevuse lõpetanud Sahha (Jakuutia) Vabariigi Ülemnõukogu õigusjärglane.
Il Tümene esimesed valimised toimusid 12. detsembril 1993. Parlamenti valiti 56 saadikut, neist 35 Vabariigi kotta (Палата Республики) ja 21 Esindajate kotta. Aastatel 1993–2002 oli Sahha parlament kahekojaline. Parlamendi teise koosseisu valimistel 28. detsembril 1997 valiti 70 rahvasaadikut – kummasegi kotta 35 inimest. 29. detsembril 2002 valiti Sahha ühekojalisse parlamenti 70 rahvasaadikut.
Aleksandr Tkatšov (poliitik)

Aleksandr Tkatšov (vene keeles "Александр Николаевич Ткачёв"; sündinud 23. detsembril 1960 Võsselki staniitsas Krasnodari krais) on Venemaa poliitik. Ta oli 22. aprillist 2015 kuni 7. maini 2018 Venemaa põllumajandus- ja kalastusminister.
Ta sündis aastal 1960 Võsselki staniitsas Krasnodari krais. Võsselkis lõpetas ta keskkooli. Aastal 1983 lõpetas ta Krasnodari Polütehnilise Instituudi mehaanikainseneri kvalifikatsiooniga.
Ta sai 22. aprillil 2015 Venemaa põllumajandus- ja kalastusministriks.
Hall-kärbsenäpp

Hall-kärbsenäpp ("Muscicapa striata") on värvuliste seltsi kärbsenäplaste sugukonda kuuluv liik linde. Esmakirjeldus pärineb Peter Simon Pallaselt aastast 1764.
Linnu keskmine eluiga on 2 aastat, teadaolev maksimaalne vanus on 8 aastat ja 3 päeva.
Euroopas arvatakse elavat 6 kuni 10 miljonit paari hall-kärbsenäppe.
Välimus ja tunnused.
Hall-kärbsenäpp on pruunikas ja tuhakarva, rinna pealt kahvatuvalge tooniga ning vöödiline. Ka linnu pea on vöödiline. Noorematel lindudel on pruunid täpikesed pea peal ja seljal. Linnu pikkus on 14 cm, väljasirutatud tiibade ulatus 24 cm. Lind kaalub umbes 17 g.
Häälitsus.
Hall-kärbsenäpi häälitsusi kirjeldatakse kui märkamatut, lühikest, kõrge helitasemega, kilejat, ühe- või kahesilbilist häält.
Toitumine.
Hall-kärbsenäpp sööb lendavaid putukaid, näiteks koisid, liblikaid, taolistiivalisi ja sääriksääsklasi. Kiletiivalistest sööb ta mesilasi, herilasi ja tiibadega sipelgaid.
Halva ilma korral võib ta puudelt ja põõsastest otsida putuktoitu.
Hall-kärbsenäpp võib sügisel süüa ka marju.
Levik.
Elab kogu Euroopas ning läänepoolses Aasias kuni Mongooliani, Aafrikas Vahemere ääres. Hall-kärbsenäpp on rändlind. Talvitub Aafrikas.
Elupaigad.
Hall-kärbsenäpi peamiseks elupaigaks on hõredad puistud, sealhulgas surnuaiad, pargid, aiad. Kõige enam võib neid leida metsalagendikel putukaid püüdmas.
Pesitsemine.
Hall-kärbsenäpp pesitseb Euroopas mai lõpust juuli keskpaigani. Soojemal aastal võib pesitsemine alata varem. Hall-kärbsenäpp pesitseb tavaliselt külade ja karjamaade läheduses, leht- ja okasmetsades. Ta hakkab pesitsema alates esimesest eluaastast. Pesakondi on tal kaks ning kurna suurus on 4–5 muna. Esimene hall-kärbsenäpi pesakond aitab tagada järgmise pesakonna. Kuivemal pesitsusperioodil võib kurna suurus olla tavalisest suurem. Muna on 19×14 mm suur ja kaalub 1,9 g. Hall-kärbsenäpp on üks väheseid linnuliike, kes on võimeline eristama oma kurna mune. Tänu sellele kohastumisele võib ta näiteks käomuna oma pesast välja lükata.
Looduskaitse.
Euroopas on hall-kärbsenäpp arvatud mitteohustatud linnuks (LC) Rahvusvahelise Looduskaitseliidu poolt (IUCN). Sellegipoolest on uuringud näidanud, et linnu arvukus on ajavahemikul 1970–1998 teadmata põhjustel 68% vähenenud. Arvatavad põhjused on metsaraie tõttu elupaikade kaotamine ning karjamaade ja karjapidamise vähenemise tõttu toidubaasi ehk putukate vähenemine. Hall-kärbsenäpi arvukust mõjutavad ka linnupesade röövloomad, näiteks kassid ja oravad.
Olukord Eestis.
Hall-kärbsenäpp jõuab Eestisse aprilli lõpus ja mais. Meil pesitseb 100 000 – 200 000 paari hall-kärbsenäppe. Eestis pesitsevad linnud alustavad sügisrännet juba augustis, rännates öösiti.
Harilik sinerõigas

Harilik sinerõigas ("Isatis tinctoria") on ristõieliste sugukonda kuuluva sinerõika perekonda kuuluv liik.
Levila ja kasvukohad.
Harilik sinerõigas on iseloomulik Kaukaasia steppidele ja kõrbealadele. Levib Kesk-Aasiast kuni Siberi idaosani ja Lääne-Aasiani, aga samuti on taimi leitud Kagu- ja Kesk-Euroopast ning Loode-Ameerikast. Eestis kasvab paiguti Lääne-Eesti mererannikul. Kasvukohana eelistab kiviseid, kruusaseid ja liivaseid mererandu.
Teatud riikides peetakse hariliku sinerõigast võõrliigiks või ökosüsteeme kahjustavaks invasiivseks liigiks. Põhja-Ameerika Põllumajandusministeerium on kirjutanud hariliku sinerõika kahjulike umbrohtude nimekirja järgmistes osariikides: Arizona, California, Colorado, Montana, Nevada, New Mexico, Oregon, Utah, Washington ja Wyoming. Montanas on hariliku sinerõika väljatõrjumine olnud väga laiaulatuslik ja edukas.
Välimus.
Vars.
Harilik sinerõigas kasvab ligikaudu 40–100 cm kõrguseks. Varre ülemine osa on sinakas roheline, ilma karvadeta ja rohkelt hargnenud.
Õied.
Kollased õied on tihedas poolkerajas õisikus, hiljem õisik haruneb. Õisiku läbimõõt on ligikaudu 0,5 cm. Õiekate koosneb neljast kroonlehest (3–4 mm) ja neljast tupplehest. Õied on kahesugulised ehk hermafrodiitsed. Tolmukaid on kuus, millest neli on pikad ja kaks lühikesed. Emakkond on üheosaline, sest koosneb ühest viljalehest tekkinud emakast. Õitseaeg on juunis ja juulis. 
Lehed.
Juurmised lehed on rootsuga, süstjaselliptilised, serval enamasti väikeste hammastega, ilma sinaka kirmeta, mis on õitseajaks kuivanud. Varrelehed on süstjad, noolja alusega vart ümbritsevad ja terve servaga.
Vili.
Kõdrake (12–18 mm) on avanematu ning lapik, laia tiivaga, õlgkollane kuni tumevioletne ning ripub peenikestel raagudel.
Kasutamine.
Kuigi siniseid õisi on paljudel taimedel, on lõnga külge sinist värvi andvaid taimi vähe. Harilik sinerõigas on Eestis (ja ka ülejäänud Euroopas) ainuke looduslikult kasvav taim, millega lõnga igat tooni siniseks saab värvida. Sinist saab vaid esimese aasta lehtedest.
Värvipigment, mida sinerõigas sisaldab, on indigo. Seega kehtivad sinerõikaga värvimisel kõik indigoga värvimise reeglid – see pigment ei lahustu vees, vaid aluselises hapnikuvabas keskkonnas. Pigmenti on taimes üpris vähe, 100 g lõnga värvimiseks peaks võtma vähemalt 1 kg taimi.
Hariliku sinerõika juurt kasutatakse Hiina meditsiinis. Sügisel korjatud juured kuivatatakse, töödeldakse graanuliteks, mis pannakse kuuma vee või tee sisse. See aitab leevendada kurguvalu, jahutada verd ja alandada palaviku. Kõrvaltoimena võib esineda allergilisi reaktsioone ja peapööritust. Suurtes kogustes võib olla kahjulik neerudele.
Serpuhhovi rajoon

Serpuhhovi rajoon (vene keeles "Серпуховский район") on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Moskva oblasti lõunaosas. Rajooni keskus on Serpuhhovi linn (ei kuulu rajooni koosseisu).
Rajoon piirneb põhjas Tšehhovi rajooniga, idas Stupino linnaringkonnaga, lõunas Tula oblasti Jasnogorski ja Zaokski rajooniga, läänes Kaluga oblasti Tarussa rajooniga.
Rajooni pindala on 1012,71 km². Elanike arv oli 2012. aastal 35 228, 2009. aastal 33 661 ja 2002. aastal 34 565.
Serpuhhovi rajoonis on 141 asulat, mis kuuluvad kahe linnaasunduse (Proletarski ja Obolenski alevite) ning viie külaasunduse koosseisu.
Rajooni tähtsamad jõed on Oka, Nara, Lopasnja, Retšma ja Skniga.
March of the Martyrs

March of the Martyrs on Otepi teine singel nende kolmandalt albumilt The Ascension. Singel ilmus 30. oktoober 2007. 
Esimesena sai laulu kuulata Myspace-s 2007. aasta mais.
Mihhail Delibalt

Mihhail Delibalt (21. juuli 1925 Ukraina NSV – 8. september 2007 Tallinn) oli dirigent ja orkestrijuht.
Ta sai kõrgema muusikahariduse sõjaväeorkestrijuhi erialal Moskvas.
1950. aastast töötas Nõukogude sõjaväe Tallinna garnisoni puhkpilliorkestri juhina.
The Ascension

"The Ascension" (stiliseeritult the_Ascension) on Otepi kolmas stuudioalbum. Album salvestati Piety Streeti stuudios New Orleansis ja Balance'i stuudios Mandevilles Los Angeleses. Esialgu plaaniti album välja anda 20. märtsil 2007 Capitol Recordsi plaadifirma kaudu, aga kuna Capitol ja Virgin Records ühinesid, siis ilmus album 30. oktoobril 2007. 2009. aasta aprillis loobus Otep koostööst selle plaadifirmaga ja sõlmis lepingu Victory Recordsiga. Album jõudis Billboard 200 edetabelis 81. kohale ja seda müüdi 10 200 eksemplari.
Ahti Rääst

Ahti Rääst (29. detsember 1948 – 23. aprill 2010 Tallinn) oli eesti dirigent ja orkestrijuht.
1968. aastal lõpetas ta Tartu Muusikakooli trompeti erialal (õpetaja Kaupo Antzon). 1973. aastal lõpetas Tallinna Riikliku Konservatooriumi puhkpilliorkestri dirigeerimise erialal, kus õppis Helmut Orusaare klassis.
Aastatel 1975–1993 juhatas ta Tallinna Pedagoogilise Instituudi (1992–1993 Tallinna Pedagoogikaülikooli) puhkpilliorkestrit ning oli samal ajal instituudi kultuuriteaduskonna orkestridirigeerimise õppejõud. Tema õpilasi on Harry Illak ja Jaak Ojakäär.
Ali Baba

Ali Baba (araabia keeles: علي بابا‎‎ "ʿAlī Bābā") on tegelane muinasjutust „Ali Baba ja 40 röövlit“ (علي بابا والأربعون لصا). Muinasjutt sisaldub mitmes kogumiku „Tuhat ja üks ööd“ versioonis, kuhu selle lisas 18. sajandil Antoine Galland. See on üks kuulsamatest „Araabia ööde“ muinasjuttudest ning sellest on laialdaselt muid versioone tehtud, lastele suunatud lugudest on välja jäetud originaaljutustuse vägivaldsemad kohad.
Muinasjutus on Ali Baba vaene puuraidur, kes avastab röövlite koopa, kuhu saab siseneda öeldes „Seesam, avane“. Röövlid saavad Ali Babale jälile ja proovivad teda tappa, kuid Ali Baba orjast teenijatüdruk nurjab nende plaanid. Ali Baba annab ta oma pojale naiseks ja jätab röövlite varanduse saladuseks.