tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Ahja mõis

Ahja mõis (saksa keeles "Aya") oli rüütlimõis (a-st 1822 fideikomiss) Võnnu kihelkonnas Tartumaal. Nüüdisajal jääb kunagine mõis Põlva maakonna Põlva valla territooriumile.
Ajalugu.
Ahja mõisa on esmamainitud 1553. aastal. Liivi sõja järel oli mõis Poola Tartu vojevoodkonna Tartu staarostkonna folvark ehk riigimõis. Poola valitsusajal kuulus mõis Kaweritele ja Rootsi võimuperioodil Oxenstiernadele. Põhjasõja järel kinkis Peeter I Ahja mõisa pastor Ernst Glücki lesele, kelle perekonnas oli keisrinna Katariina I üles kasvanud.
1743. aastal omandas mõisa prantslasest Venemaa mereväeohvitser François Guillemot de Villebois. Tema lasi 1740. aastate lõpus rajada ka esindusliku härrastemaja.
1766. aastal läks mõis Liphartide suguvõsa omandusse. Hiljem kuulus mõis veel Knorringitele, Löwis of Menaritele ja 1819–1919 Braschidele.
1929. aastal asus härrastemajja Ahja Kool, mis tegutses seal 1997. aastani.
Mõisaansambel.
Ahja barokkstiilis poolkelpkatusega härrastemaja projekteeriti ilmselt Bartolomeo Rastrelli töökojas. Rastrelli projekteeris muu hulgas ka Talvepalee, Miitavi lossi ja Rundāle lossi.
9. oktoobril 2007 oli hoones tulekahju ning sellest jäid järele vaid müürid. Hoone katus taastati 2008.–2009. aastal.
Säilinud on ka mõisa kõrvalhooneid, kuid enamasti ümberehitatud kujul.
Kalmistu.
Mõisa südamest linnulennult umbes 0,9 km kaugusele lääne poole jääb mõisa kalmistu.
August Arras

August Arras (27. juuni 1881 Erastvere vald, Kanepi kihelkond, Võrumaa – 24. märts 1968 Stockholm) oli eesti loomaarst, Loomaarstide Koja esimene esimees.. 
Haridus.
Ta õppis Erastvere vallakoolis ja Kanepi kihelkonnakoolis. Aastal 1903 lõpetas ta Tartu Reaalkooli ja aastal 1905 Tartu Veterinaariainstituudi, kus hiljem töötas haavakliiniku assistendina. Tema algatusel loodi 1906. aastal EÜS Ühendus, mille üks eellane oli loomisel olnud loomaarstiüliõpilaste selts Aquilonia.
Elulugu.
Enne Esimest maailmasõda töötas ta Peterburi kubermangus loomaarsti ja Peterburi semstvovalitsuse loomaravila juhatajana. Sõjas osales ta loomaarstina.
Aastal 1919 osales ta Eesti Loomaarstide Seltsi asutamisel. Ta oli Eesti Loomaarstide Ühingu esimees ja valiti 27. oktoobril 1935 Loomaarstide Koja nõukogu esimesel koosolekul koja esimeheks.
Tema initsiatiivil loodi Põllutööministeeriumi Loomatervishoiu Peavalitsus, mille juhatajana tõstatas ta 1923. aasta lõpus küsimuse, kas Eestis on üldsegi vajalik loomaarstihariduse jätkamine. Ta töötas seal kuni 1926. aastani, mil ta omal palvel vabastati vabariigi valitsuse poolt. Tema eestvedamisel loodi toimiv loomadetervishoiu korraldamise süsteem.
Loomatervishoiu osakonna 1930. aasta andmetel töötas ta Tallinna linna loomaarstina.
Teise maailmasõja ajal põgenes ta Rootsi, kus asus tööle riiklikus veterinaarteenistuses. Aastal 1945. valiti ta Eesti Veterinaararstide Ühingu Rootsis esimeseks esimeheks.
Isiklikku.
Tema vend oli Riigikogu liige Konrad Arras.
Boromir

Boromir on tegelane J. R. R. Tolkieni triloogias "Sõrmuste isand".
Taust.
Boromir on pärit Gondorist ning ta sündis 2978. aastal. Tema isa on Denethor II, ema Finduilas ja noorem vend Faramir. Boromiri isa Denethor II on Gondori kojaülem, kelleks ta sai 2984. aastal. Kojaülemad olid juhtinud Gondorit juba sajandeid pärast seda, kui kuningate liin katkes. Poisikesena valmistas Boromirile tihti muret, et ta isa on kojaülem, kuid ei ole Gondori kuningas ega saa selleks kunagi.
Iseloom.
Boromir on kõrk ja suursugune mees. Ta tegutseb tihti tormakalt, kuid on samas kirglik. Samuti on ta sageli mässumeelne ja põikpäine. Ta armastab palavalt Gondorit ja on pidanud kodumaa vabaduse eest palju lahinguid. Boromir kaitseb väga oma nooremat venda Faramiri ja hoolib temast. Samas on muidu tugev mees väga vastuvõtlik Võimusõrmuse mõjule. Ahvatlus on nii tugev, et ta on valmis isegi sõrmuse Frodolt ära võtma. Kui ta aga mõistab oma hetkelist nõrkust, siis kahetseb ta seda sügavalt.
Peresuhted.
2983. aastal sündis Boromiri noorem vend Faramir. Nende ema oli aga sel ajal Minas Tirithi linnas väga õnnetu ning teda muserdas Varju kasvamine Mordoris üle Anduni jõe. Kui Boromir on umbes kümneaastane ja ta noorem vend vaid viiene, siis nende ema sureb. Pärast ema surma muutub nende isa süngeks ja eemaletõmbunuks.
Boromir kaitseb väga oma nooremat venda, kellega seob teda tugev armastus ja sõprus. Samas on vennad loomult väga erinevad: Boromir on uhke ja tugev sõdur, kuid Faramir, kuigi samuti osav sõdalane, on õpihimulisem ja hingelisem. Kuigi vennad ei rivaalitse kunagi, ei varja nende isa, et Boromir on tema soosik.
John-Tagore Tevet

John-Tagore Tevet (22. mai 1931 Tallinn – 16. detsember 2020) oli eesti matemaatik. Ta tegeles isokvantanalüüsi, graafiteooria ja struktuurisemiootikaga.
Elukäik.
Tevet oli pärit ehitusinsener Ernst-Voldemari ja vabrikanditütar Marie Milleri perekonnast. Kooliteed alustas Prantsuse Lütseumis. Pärast Teist maailmasõda, kus ta isa Venemaal hukkus, pidi piirduma Nõmme Kinotehnika Kooliga. Määrati 16-aastaselt Sillamäe kino direktor-mehaanikuks. Aastatel 1950–1964 töötas ta Eesti Raadio ja Televisiooni tehnikapoolel.
Aastatel 1965–1970 õppis Tartu Riiklikus Ülikoolis ja Läti Riiklikus Ülikoolis kaugõppe teel matemaatikat ning 1965–1993 töötas mitmesugustes projekteerimis- ja uurimisasutustes, sealhulgas ka tollases Tallinna Botaanikaaias. On olnud abielus, teisest abielust üks poeg. Alates 1993. aastast vabakutseline.
Erialane tegevus.
Erialane tegevus algas 1970. aastatel moes olnud "automatiseeritud juhtimissüsteemide" alaste uuringutega. Hiljem konstrueeris nn "robustse" statistilise analüüsi meetodi, mis valmis isokvantanalüüsi nime all ning leidis kasutamist mitmesuguste tehnoloogia-, ökoloogia-, bioloogia- ja meditsiinialaste uuringute teostamisel.
Graafide, täpsemalt, graafi struktuuri küsimuse juurde naasis Tevet 1980. aastate keskel. Hiljem õnnestus graafiteooria struktuurset aspekti rakendada ökoloogiliste protsesside analüüsimisel.
Vabakutselisena tegeles graafiteooria ja semiootika piirimail asuva uurimisvaldkonna, struktuurisemiootika, kontseptsioonide loomise ja arendamisega. 1999. aastal moodustas ta mittetulundusliku Struktuurisemiootika Edendamise ja Rakenduse Rühma (S.E.R.R.), mis korraldab seminare ja annab välja teavikuid.. Alates aastast 2009 oli koostöös Dharwadkeri Matemaatikainstituudiga Indias.
Kehtna Peetri kirik

Kehtna Peetri kirik (endine Järvakandi Peetri kirik) asub Kehtna vallas Lellapere külas.
Ajalugu.
Kuna Rapla kihelkonna kogudus oli suur (~12 000 liiget) ja vana Rapla kirik mahutas ainult 4000 inimest, otsustati ehitada kihelkonda veel üks kirik. Kiriku ehituse võttis ette Järvakandi mõisa omanik, kes andis kirikule krundi mõisa maadel ning püstitas mõisa vahenditest kirikuhoone.
1854. aastal valmiski õlgkatusega puithoone, mis välimuselt meenutas rohkem vennaste- või vabakoguduse palvelat. Kirikuhoone õnnistas 20. juunil 1854 sisse Eduard Pontus Haller. 
1887. aastal valmis torn ja hoone sai sindlikatuse.
Kirikus on orelimeister August Terkmanni 1914. aastal valmistatud orel. Altariseinal on V. Ole tehtud koopia Bertel Thorvaldseni skulptuurist "Õnnistav Kristus".
10. detsembril 1922 pühitseti kiriku juurde rajatud kalmistu.
Kogudused.
Kirikus tegutses aastani 1996 Järvakandi Peetri kogudus. Seoses Järvakandi Pauluse kiriku valmimisega läks Järvakandi Peetri kogudus Järvakandi Pauluse kirikusse ja kogudus nimetati 2009. aastal konsistooriumi otsusega Järvakandi Pauluse koguduseks. Kirik nimetati Kehtna Peetri kirikuks ja ta muutus Rapla kiriku abikirikuks ja kogudus Rapla Maarja-Magdaleena koguduse filiaaliks.
Erinõupidamine

Erinõupidamine oli Venemaa keisririigi ja NSV Liidu Siseasjade Rahvakomissariaadi kohtuväline repressiivorgan. 
Erinõupidamine oli riigi kõrgeima võimu poolt erakorraliste, seadusega mittelahendatavate situatsioonide ning ilmingute lahendamiseks loodud institutsioon.
Indrek Paas (muusik)

Indrek Paas (sündinud 15. detsembril 1976) on eesti muusik. 
Ta on punkbändi Punkentsefaliit asutajaliige, laulusõnade ja muusika autor.
Priidu Peegel

Priidu Peegel (sündinud 19. veebruaril 1990 Päeldas) on eesti muusik, trummar.
Priidu Peegel on aastast 2006 Muhu bändi Maleva trummar ja aastast 2007 punkbändi Punkentsefaliit trummar.
RPG (granaadiheitja)

RPG (venekeelne lühend РПГ, "ручной противотанковый гранатомёт") on sari Nõukogude granaadi- ja raketiheitjaid.
Ajalugu.
Sarja esimene oli RPG-1, varasematest on tuntumad granaadiheitjad RPG-2 ja RPG-7, uuematest on tuntumad raketiheitjad 6G20 RPG-29 Vampir ja 6G30 RPG-32 Barkas.
Nõukogude armeel polnud Teises maailmasõjas reaktiivgranaadiheitjaid. Nende uurimuste põhjal töötati välja prototüüp RPG-1, mida aga ei saadud sõdimiskõlbulikuks.
Edasine mudel põhines Saksa reaktiivgranaadiheitjal Panzerfaust-150. Versioon sai nime RPG-2 ning 1947. aastal otsustati see relvastusse võtta. Armees hakati seda kasutama alates 1949. aastast.
RPG-2 valmistati ka Hiinas, Põhja-Vietnamis ja Egiptuses.
Mõningate puuduste tõttu töötati RPG-2-ga edasi ja alates 1961. aastast võeti relvastusse täiustatum mudel RPG-7. Sellest on kujunenud üks maailma tuntumaid tankitõrjerelvasid.
Sõjaprintsess Xena

"Sõjaprintsess Xena" (originaalpealkiri "Xena: Warrior Princess") on aastatel 1995–2001 toodetud USA draamasari, mille looja on Robert Tapert.
Tubala vai

Tubala vai asub Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas Kärdla–Käina maantee 5. kilomeetri alguses Tubala küla põhjaosas maanteest paarkümmend meetrit läänes Tubala rändrahnu ligiduses.
Tubala vaia tähenduse kohta on käibel romantiline seletus. Nimelt hoiab Tubala vai Hiiumaad merepõhjas kinni ega lase saarel triivima minna. Vaia asukohta Tubala külas on rahvapärimuses nimetatud põhjuseks, miks Pühalepa valla rahvast on hiidlaste seltside jaotuses nimetatud "ehthiidlasteks" või ka "pärishiidlasteks".
Ühtlasi on Tubala vaial "Hiiumaa kultuuri toestav" tähendus (tsitaat pärineb vaiale kinnitatud sildilt). Hiiumaa kultuuri rahalise toetamise jaoks on Kõpu Majaka kultuurifondile avatud arvelduskonto, kuhu saab üle kanda rahalisi toetusi. Suuremate annetuste tegijate jäädvustamiseks lüüakse iga aasta 28. juulil vaia sepanael, millele on graveeritud annetaja nimi.
Tubala vai "taastati" Kõpu Majaka kultuurifondi eestvõtmisel 28. juulil 2003. Tubala küla nimetati Hiiumaad merepõhjas kinni hoidva vaia asukohaks ka enne vaia füüsilise tähise paigutamist maastikule. 
Rahvusvaheliseks objektiks sai Tubala vai 28. juulil 2005, mil nimelise sepanaela sai vaia sisse lüüa soomlane Harri Rinne.
Jerzy Pelc

Jerzy Pelc (30. september 1924 Varssavi – 2. juuni 2017 Varssavi) oli poola semiootik, filosoof ja loogik. 
Aastast 1971 oli ta Varssavi ülikooli professor. 
Ta oli Rahvusvahelise Semiootika Assotsiatsiooni president 1984–1994, hiljem aupresident.
Nils-Aslak Valkeapää

Nils-Aslak Valkeapää (põhjasaami keeles Áillohaš (23. märts 1943 Enontekiö – 27. november 2001 Espoo) oli saami kirjanik, muusik ja saami kultuuri edendaja.
Ta sündis põhjapõdrakasvatajate peres ning õppis õpetajaks, kuid ei asunud kunagi sel erialal tööle. Sarnaselt paljude teiste saamidega, kes pidid hariduse omandamiseks kodust kaugele sõitma, valis Nils-Aslak Valkeapää eriala, mis annaks võimalikult mitmekülgse hariduse, sealhulgas teadmised eri kunstivormide ja muusika alal.
Nils-Aslak Valkeapää oli mitmekülgne kunstnik, kes sai tuntuks nii oma proosa, luule kui ka joigudega; ta esines filmides ja televisioonis ning tegeles maalimisega. Oma joigudega käis ta esinemas paljudes maades ning temast sai üks tuntumaid saame maailmas.
Nils-Aslak Valkeapää tegi kaasa Lennart Meri 1977. aastal valminud soome-ugri rahvaid käsitlevas dokumentaalfilmis "Linnutee tuuled".
Tunnustus.
1991. aastal sai Nils-Aslak Valkeapää Põhjamaade Nõukogu kirjandusauhinna luuleraamatuga "Beaivi, áhčážan" ("Päev, minu isa"), mida on kutsutud ka saami rahvuseeposeks.
Lisaks on Áillohaš pälvinud hulga teisi auhindu oma kirjatööde ja saami kultuuri edendamise eest. Ta oli nii Oulu kui ka Lapi Ülikooli audoktor. 1995. aasta 15. mail andis Eesti president Lennart Meri talle Valgetähe V klassi teenetemärgi.
2004. aastal toimunud kõigi aegade suuremate soomlaste valimisel hääletas rahvas Nils-Aslak Valkeapää 65. kohale.
Eleanor Parker

Eleanor Jean Parker (26. juuni 1922 Cedarville – 9. detsember 2013) oli Ameerika Ühendriikide filmi- ja seriaalinäitleja.
Eleanor Parker on olnud kolm korda nomineeritud parima naisnäitleja Oscarile ja ühe korra Emmyle. Tal on täht Hollywoodi kuulsuste alleel.
Filmis "Helisev muusika" kehastas ta parunessi.
Anatoli Pristavkin

Anatoli Ignatjevitš Pristavkin (vene Анатолий Игнатьевич Приставкин; 17. oktoober 1931 Ljubertsõ (Moskva oblast) – 11. juuli 2008 Moskva) oli vene kirjanik ja ühiskonnategelane. 
1959. aastal lõpetas ta Maksim Gorki nimelise Kirjandusinstituudi.
Elisabeth Rehn

Märta Elisabeth Rehn (sünninimi Märta Elisabeth Carlberg; sündinud 6. aprillil 1935 Helsingis) on Soome poliitik ja diplomaat.
Haridus.
Elisabeth Rehn lõpetas 1957. aastal Svenska handelshögskolani majandusteaduse erialal. Ta on nii Svenska handelshögskolani kui ka Åbo Akademi audoktor.
Poliitiline tegevus.
Elisabeth Rehn kuulub Rootsi Rahvaparteisse. Aastatel 1979–1995 oli ta Eduskunna liige. Aastal 1990. sai temast kaitseminister Harri Holkeri valitsuses ja 1991. aastal Esko Aho valitsuses. Tema ministriks olemise ajal anti naistele õigus ajateenistuses osaleda ning hangiti Soome õhujõududele esimesed F/A-18 Hornet-hävitajad.
Elisabeth Rehn oli Rootsi Rahvapartei presidendikandidaat 1994. ja 2000. aastal. Aastal 1994 kaotas ta teises voorus Martti Ahtisaarile, 2000. aastal ei pääsenud aga teise vooru.
Aastatel 1995–1996 oli ta Euroopa Parlamendi liige.
Rahvusvaheliselt sai Elisabeth Rehn tuntuks ÜRO inimõiguste eksperdina. Aastatel 1995–1997 jälgis ta ÜRO esindajana inimõiguste olukorda endise Jugoslaavia maades; aastatel 1998–1999 oli ta ÜRO eriesindaja Bosnias ja Hertsegoviinas.
Isiklikku.
Elisabeth Rehn oli alates 1955. aastast abielus Ove Rehniga (s 1933), kes suri 2004. aastal. Neil on neli last. Tütar Veronica Rehn-Kivi (s 1956) on samuti poliitik, Eduskunna liige. 
1960. aastate alguses oli Elisabeth Rehn esimene Tupperware toodete müüja Soomes.
GOST 5289-73

ГОСТ 5289-73 oli standard, mille järgi tähistati Nõukogude Liidus heliplaate.
Indeksi esimene täht tähistas:
Sellele järgnev number osutab salvestise žanrile:
Indeksis kolmandal kohal asuv number näitas plaadi formaati (läbimõõtu):
Sellele järgnev sidekriipsuga eraldatud viiekohaline arv oli plaadipoole (fonogrammi) üleliiduline järjenumber.
Muonio jõgi

Muonio jõgi (soome "Muonionjoki", rootsi "Muonio älv", "Muonioälven") on jõgi Lääne-Lapimaal, mis moodustab osa Rootsi (Norrbotteni lään) ja Soome (Lapimaa lään) piirist. Muonio on Tornio jõe vasakpoolne lisajõgi. 
Jõe pikkus on 230 km (mõnikord arvestatakse Muonio jõe hulka ka Könkämäeno, millega koos on pikkus 333 km), jõgikonna pindala on 14 430, 14 400 või 14 310 km². Jõe langus 205 m (329–125 m).
Keskmine vooluhulk on umbes 165 või 171 m³/s. Vooluhulga maksimum on mais ja juunis.
Jõgi toitub peamiselt lumesulamisveest.
Jõgi on jääs 7–8 kuud aastas. 
Muonio jõgi saab alguse (Kilpisjärvist algava) Könkämäeno ja Lätäseno ühinemisel Enontekiö ja Kiruna valla piiril Markkina küla lähedal. Ta voolab peamiselt lõuna suunas, kuni suubub Lappea külast põhja pool Kolari ja Pajala valla piiril Tornio jõkke (mis suubub Tornio juures Põhjalahte).
Muonio jõkke suubuvad muu hulgas Soome poolelt Tarvantojoki ja Palojoki ning Rootsi poolelt Merasjoki ja Parkajoki.
Suurim Muonio jõe äärne küla on Muonio (Soome). Teiste jõeäärsete asulate seas on Rootsi poolel Kuttainen ja Karesuando, Soome poolel Kaaresuvanto ja Jatuni. 
Piirijõgi.
Muonio jõgi sai koos Könkämäeno ja Tornio jõega Rootsi ja Soome piirijõeks Hamina rahuga 1809. aastal. 
Kui lugeda Könkämäenot Muonio jõe alguseks, algab Muonio jõgi Soome ja Rootsi piirijõena Treriksrösetist ja lõpeb Pajalast pisut ida pool. 
Muonio jõe ääres on Rootsi poolel Kiruna vald ja Pajala vald, Soome poolel Muonio vald, Kolari vald ja Enontekiö vald. 
Sild läheb üle jõe ainult Muonios, Kaaresuvantos/Karesuandos ja Kolaris. 
Piki jõge kulgeb Soome poolel "valtatie 21", Rootsi poolel "riksväg 99".
Meloodia indeks

Meloodia indeks oli nummerdamissüsteem, millega tähistati Nõukogude-aegse heliplaadifirma Meloodia toodetud heliplaate alates 1961. aastast kuni standardi GOST 5289-73 kasutuselevõtuni 1975. aasta suvel. Sellest standardist loobuti peale GOST-standardi jõustumist, kuigi üksikuid Melodia indeksiga plaate ilmus ka hiljem.
Indeksi alguses asuv täht tähistas vastavalt:
Sellele järgnenud numbrite rühm märkis helisalvestise järjenumbrit ning plaadi formaati.
Könkämäeno

 
Könkämäeno (põhjasaami "Rádjeeatnu", rootsi "Könkämäälven", "Könkämä älv") on Soome ja Rootsi piirijõgi Enontekiö ja Kiruna valla vahel Käsivarsis. See on Rootsi kõige põhjapoolsem jõgi. 
Jõe pikkus on 90 km. Jõe langus on 144 m (473–329 m). Jõgikonna pindala on 2830 km2. 
Jõgi toitub lumesulamisveest. 
Jõgi saab alguse Kilpisjärvi järvest Treriksröseti lähedal ja voolab mööda Käsivart alla, kuni ühineb Markkina küla lähedal Karesuandost kümmekond kilomeetrit lääne pool Lätäsenoga, moodustades Muonio jõe.
Jõgi voolab läbi tasase peaaegu asustamata rabamaastiku ning on pikkadel lõikudel (näiteks Peera juures) paadile sobiv veetee. Laevatamiseks ta siiski ei sobi, sest jõgi on madal ning seal on palju kiire vooluga kohti. 
Sild üle Könkömäeno on Karesuandos, samuti Peera ja Keinovuopio vahel. Piki jõge kulgeb maantee ainult Soome poole peal (E08). 
Könkämäeno ja Lätäseno populaarsed õngitsemisjõed. 
Soome ja Rootsi piirijõeks sai Könkämäeno Hamina rahuga 1809. Ta on piirijõeks Kilpisjärvi külast kuni Markkina, Karesuando ja Kaaresuvanto läheduses oleva ühinemiskohaga Lätäsenoga.
Ansambel &quot;Kukerpillid&quot; (1980)

"Ansambel "Kukerpillid"" on Kukerpillide LP-album, mis salvestati 1980. aastal.
Ansambel &quot;Kukerpillid&quot; (1987)

Ansambel "Kukerpillid" on Kukerpillide LP album, mis salvestati 1987. aastal plaadifirma Meloodia poolt.
Peera

Peera on Kilpisjärvi küla piiresse arvatav asula Soomes Lapimaa läänis Lapi maakonnas Enontekiö vallas Könkämäeno kaldal maantee E08 ääres. Jõe vastaskaldal on Keinovuopio, kuhu viib rippsild.
Asula paikneb umbes 10 km Kilpisjärvi külast lõunas. Läheduses on järv Peerajärvi. 
Peera peahoone on mägi- ja kanuumatkajate baas, talvel suusatajate öömaja – 42 kohaga Peera matkakeskus. Samuti on seal tüüpilisi soome puumaju, kus on muu hulgas restoranid, kus pakutakse soome ja saami rahvustoite, sealhulgas maarohtudest valmistatud alkoholivaba saami õlut. Nende seas on Mukkarinne ja Peerahovi. Samuti on seal hostel.
Keinovuopio

Keinovuopio on küla Rootsis Norrbotteni läänis Kiruna vallas Soome ja Rootsi piirijõe Könkömäeno ääres.
Külas on kuus maja ning 6 alalist elanikku.
Keinovuopiosse pääseb ainult Soome kaudu üle rippsilla Peerast maanteelt E08.
Teise maailmasõja ajal oli Keinovuopio pelgupaik.
Patarei (sõjandus)

Patarei (ingl k "battery", saksa k "batterie") on peamiselt suurtükiväe ja õhutõrje relvaliigi, harvem jalaväe miinipildujate taktikalis-halduslik väeüksus, mis vastab teiste relvaliikide kompaniile. Patarei koosneb patarei juhtkonnast ja rühmadest. 
Patareid juhib patareiülem.
Patareideks nimetatakse suurtükiväe ja õhutõrje pataljonisuuruse väeosa kõiki kompaniisuurusi allüksusi, sõltumata nende otstarbest.
Näiteid sõjalisel otstarbel kasutatavate patareide nimetustest:
Anrepi lõvi

Anrepi lõvi on Viljandi vallas Kärstna mõisa kalmistul asuv mälestusmärk, mis on püstitatud Preisi-Prantsuse sõjas Mohrungeni lahingus (Morągis Poolas) hukkunud kindralleitnandi Heinrich Reinhold von Anrepi (1760–1807) mälestuseks. 1844. aastal valminud mälestusmärk koosneb rändrahnu külge paigaldatud mälestustahvlist ja rahnul puhkavast lõvikujust.
Mälestusmärgi lasi paigaldada Heinrich Reinhold von Anrepi poeg, ratsaväekindral Joseph Carl von Anrep (1796–1860). Kindralleitnandi enese põrm toodi kodukohta ning maeti Anrepitele kuulunud mõisa maamulda suure kivi ette.
Kuju kuulub kunstimälestisena muinsuskaitse alla.
Kui Eesti Vabariigi 100. aastapäevaga seoses korraldati Muinsuskaitseameti eestvõttel Eesti saja aarde valimine, tuli Kärstnas asuv Anrepi lõvi rahvahääletusel neljandale kohale.
Asukoht.
Anrepi lõvi asub Viljandi vallas Kärstna mõisa keskusest poolteist kilomeetrit läänes Kärstna kabelimäel oleval Kärstna mõisa kalmistul ja selle geograafilised koordinaadid on .
Mälestusmärgi taga asub varem rajatud Anrepite suguvõsa kabel. Hoonest olid alles ainult müürid, kui ehitis taastati 2010–2013.
Kuju.
Selle magava lõvi kuju (saksa keeles "Schlafender Löwe") autor on saksa skulptor Christian Daniel Rauch, keda abistas nähtavasti tema õpilane Theodor Kalide. Vastav valuvorm loodi 1820. aastatel. Esimene lõviskulptuur valati keiserlikus valukojas (saksa "Königlich Preußische Eisengießerei") Gliwices, hilisemad koopiad (ka Anrepi lõvi) sama valukoja Berliini tehases. Esimene eksemplar sai osaks Preisi sõjaväelase Gerhard von Scharnhorsti hauamonumendist Berliinis, mille valmistamise tellis Preisimaa kuningas Friedrich Wilhelm III. Samasuguseid lõvikujusid leidub veel Münsteris (1832), Lübeckis (1840), Dortmundis (1869) ja mujal.
Lisaks magava lõvi kujule on tuntud ka ärkvel lõvi skulptuur (saksa "Wachender Löwe") samadelt autoritelt, mille koopiaid leidub Saksamaal ja Poolas.
Käpa lõhkumine.
2006. aastal lõhuti lõvifiguuri üks tagakäpp. Käpa puudumist märkas Kärstna Kooli direktor Anu Roht, kui ta tegi Viljandi eakatele ekskursiooni. Tarvastu vallavanem Alar Karu pani ajalehe Sakala kaudu vandaalile ette käpp tagasi tuua, kuid seda ei juhtunud.
Käpa taastas skulptor Paul Uibopuu. Ta modelleeris selle savist ja tegi kipsist mudeli. Taastamine kestis plaanitust kauem, sest selgus, et muldvormiga on seda keeruline valada. Lõpuks valati käpp kolmes osas ning skulptor keevitas ja liimis selle kokku. Valmis käpa keevitas ta selle eelkäijast jäänud neetliite külge ja lõpuks värvis käpa üle.
Esialgne taastamise tähtaeg oli jaanipäev, kuid lõpuks valmis lõvi 23. oktoobril 2007. Taastamise maksumus suurenes plaani ümbertegemise tõttu ja lõplikuks kuluks kujunes umbes 15 000 krooni ehk ligi 1000 eurot.
Uuesti kaotas Anrepi lõvi käpa 2024. aasta jaanipäeva paiku. Küljest murdunud või murtud käpp leiti kuju lähedalt maapinnalt.
Välislingid.
Anrepi lõvi kohta
Mohrungeni lahingu kohta
Ansambel &quot;Kukerpillid&quot;

Ansambel "Kukerpillid" on Kukerpillide kahe plaadi pealkiri:
Valtatie 21

Valtatie 21 ('Riigitee 21') ehk Neljän tuulen tie ('Nelja tuule tee') on Soome põhimaantee ("valtatie"), mis viib Torniost Muonio kaudu Kilpisjärvile Enontekiö vallas.
Tee kogupikkus on 459 km. Teelõik Torniost Pelloni on 121 km pikkune ning Torniost Muonioni 259 km pikkune.
Kogu tee kulgeb Soome ja Rootsi piiri ning Tornio jõe ja Muonio jõe läheduses. Ta on kogu pikkuses ka osa Euroopa teest E08, mis jätkub lõunas Turuni ja põhjas Tromsøni (Norra.
Teel on asfaltbetoonkate. Tee on kaherealine, kuid väikese liiklustiheduse tõttu sujub liiklus hästi. Kõige põhjapoolsem teelõik Palojoensuust Kilpisjärvini on kitsam.
Valtatie 21 on osa turismiteest Revontultentie, mis kulgeb Keminmaa vallast Tromsøni.
Ajalugu.
1938. aasta Soome teenumbrite süsteemis oli "valtatie 21" Kemi maavallas (praeguse Keminmaa valla) asunud Laurilast Tornio kaudu Muoniosse kulgev tee. Hiljem jätkati teed Kilpisjärvini. 1965. aasta algusest alates oli Tornio ja Kilpisjärvi vaheline lõik osa Euroopa teest E78 ning Keminmaa ja Tornio vaheline lõik osa E4-st. Kui Euroopa teede süsteemi 1992 uuendati, muutus Tornio ja Kilpisjärvi vaheline lõik E08-ks.
Kui 2001 valmis Keminmaa ja Tornio vaheline automagistraal, sai Keminmaan ja Tornio vahelisest lõigust "valtatie 29" ning "valtatie 21" algus nihkus Torniosse. Aastal 2002 jätkati E08-t Turuni, nii et E4 lakkas Keminmaa ja Tornio vahel olemast.
Teeprojektid.
Tee kõige põhjapoolsem lõik Palojoensuu ja Kilpisjärvi vahel on kitsas, mägine ja halvas korras ega täida põhimaanteele esitatavaid nõudmisi. Teisalt on teelõigu liiklustihedus väga väike, ainult 300...450 sõidukit ööpäevas. Teedevalitsus on alustanud tee parandamise kavandamist. Projekti kogukulud on 40,7 miljonit eurot.
Kukerpillid

Kukerpillid on eesti folkansambel, mis asutati 1972. aastal. 
Ansambli esimene avalik esinemine oli Eesti Televisiooni telesaates "Ervin Abeli sou" 1. aprillil 1972. Ansambli nime mõtles välja Heino Mikiver. 
Kukerpillide repertuaari kuulub nii eesti rahvalaule, kantrit, "rock'n'roll"'i, "rockabilly"'t, eri rahvaste rahvalaule kui ka lorilaule. Esitatakse palju omaloomingut ja vanade laulude töötlusi. Kukerpillid on osalenud lastesaadetes ning teinud muusikat teatri ja televisiooni jaoks.
Kukerpillid on esinenud paljudes välisriikides.
Ansambli liikmed.
Varem on Kukerpillide liikmed olnud Taivo Linna, Vello Salumets, Tiit Kõrvits, Tõnu Raadik, Kaarel Kilvet, Indrek Kalda, Jaan Arder, Vello Toomemets. 
Kukerpillid on teinud koostööd teiste hulgas Henno Käo, Järsumäe Virve, Ivo Linna, Tarmo Pihlapi, Artur Rinne, Priit Aimla, Toomas Veenre, Henn Rebase, Toomas Toropi, Tõnu Aava, Eino Baskini, Ervin Abeli, Sulev Nõmmiku, Raimo Aasa, Lembit Sibula ja Peeter Volkonskiga ning tantsurühmadega Sõprus, Kuljus ja Tuisuline.
Balsfjordi vald

Balsfjordi vald (norra "Balsfjord kommune", põhjasaami "Báhccavuona suohkan", kveeni ja soome "Paatsivuonon komuuni") on vald Norras Tromsi maakonnas. Ta piirneb põhjas Tromsø vallaga, idas Storfjordi vallaga, lõunas Målselvi vallaga ning läänes teisel pool fjorde Senja vallaga.
Valla pindala on 1493 km², elanike arv 5500 (2008).
Valla keskus on Storsteinnes.
Tromsø vald

Tromsø vald on vald Norras Tromsi maakonnas.
Valla keskus on Tromsø.
Ike Volkov

Ike Volkov (õieti Igor Volkov; sündinud 16. veebruaril 1951 Tallinnas) on eesti arhitekt ja muusik.
Igor Volkovi isa Leonid Volkov (sünd. 1922 Tallinnas), lõpetas Tallinna vene ühisgümnaasiumi, oli sõja ajal eesti laskurkorpuses. Pärast sõda lõpetas ta Tallinna Polütehnilise Instituudi arhitektuuriosakonna, ja töötas 1951. aastast ehituse ja arhitektuuri komitee ülemana ning ühtlasi Tallinna peaarhitekti asetäitjana, seejärel ehituse teadusliku uurimise instituudis. 
Ike Volkov lõpetas 1969. aastal Tallinna 46. Keskkooli ja 1974. aastal Eesti Riikliku Kunstiinstituudi. Töötas:
aastatel 1974–1977 Eesti NSV Metsamajanduse ja Looduskaitse ministeeriumis arhitektina, 1977–1979 ajalehes Sirp ja Vasar arhitektuuriosakonna juhatajana, 1979–1981 Eesti NSV Kultuuriministeeriumis monumentaalkunsti peaeksperdina, 1981–1984 ehituse TUI sektori juhatajana, 1984–1987 Halinga kolhoosi peaarhitektina, 1987–1989 Eesti arhitektide liidu vastutava sekretärina, 1989–1992 Eesti arhitektide liidu esimehena, 1992–1993 Eesti arhitektide liidu aseesimehena. Aastatel 1993–1997 oli arhitektuuribüroo Ollik&amp;Volkov juhataja ja arhitekt, 1992–2001 arhitektuuribüroo VRK Projekt juhataja ja arhitekt, aastatel 2001–2007 Tallinna Säästva Arengu ja Planeerimise Ameti juhataja ja , Tallinna linna peaarhitekt. 14. veebruarist 2008 kuni 4. veebruarini 2010 oli Ike Volkov Eesti Arhitektide Liidu esimees.
Ta on projekteerinud nii elamuid, suvilaid, ühiskondlikke hooneid kui ka monumentaalkunstiteoseid ning osalenud arhitektuurivõistlustel; teinud arhitektuuriteemalisi tele- ja raadiosaateid ning kirjutanud filmistsenaariume. Loomingut, hooned: Tallinnas Kaunis tee 7, Heki tee 21, Tartus Nisu tänav 61/63, Kohtla-Järve ja Kurista metsamajandi keskus rekonstruktsioonina, Rakvere metsamajandi kontor, Pärnu jahtklubi jt
Ike Volkov on tuntud Kukerpillide laulja ja kontrabassimängijana. On ka luuletanud, LR ilmus 1979 tema kogu "Sügis äärelinna teatris".
Storsteinnes

Storsteinnes on asula Norras Tromsi maakonnas, Balsfjordi valla keskus. Ta asetseb Balsfjordeni fjordi haru Sørkjoseni idakaldal.
Sorsteinnesi pindala on 1,21 km², elanike arv 911 ja rahvastikutihedus 753 in/km² (1. jaanuar 2006). 2007. aasta 1. jaanuari elanike arv on 913 ja rahvastikutihedus 755 in/km².
Storsteinnes on Nordkjosbotni ees valla suurim asula.
Vanasti oli Storsteinnes maakonnas teedesõlm, kuid pärast ulatuslikke ümberkorraldusi teedevõrgus jäi asula väljapoole maakonna nüüdset peamist liiklussoont E6.
Paljud Storsteinnesi töökohad on seotud kommunaalteeninduse ja haldusega. Vallas on suur osa töökohti seotud ka põllumajandusega ja selle teenindamisega. TINE-l on Storsteinnesis suur meierei, mis toodab juustu, ning kitsejuustuvabrik, mis on Norra suurim. Samuti on loomasööda- ja kalatöötlemisettevõtteid.
Storsteinnesis on Kesk-Tromsi Muuseumi filiaal Fjordimuuseum, kus eksponeeritakse looduslugu.
Balsfjorden

Balsfjorden (põhjasaami "Báhccavuotna") on fjord Norras Tromsi maakonnas Tromsø ja Balsfjordi vallas. Fjord lõikub maasse lõuna suunas 49 km pikkuselt, ulatudes Nordkjosbotnini.
Josefvatnet

Josefvatnet on kahe järve nimi Norras:
Josefvatnet (Troms)

Josefvatnet ehk Josefvatn on järv Norras Tromsi maakonnas Balsfjordi vallas Storsteinnesist loodes ja Litlevatneti järvest läänes. Geograafilised koordinaadid on 69°16' N, 19°9' E.
Järve kõrgus merepinnast on 88 m. 
Pindala on 3,39 km², kaldajoone pikkus 10,13 km.
Tromsøya

Tromsøya (põhjasaami "Romssasuolu") on saar Norras Tromsi maakonnas Tromsø vallas mandri ning Kvaløya saare vahel.
Tromsø kesklinn on saare idaosas ja suur osa linna elanikest elab sellel saarel. Tromsø lennujaam on saare lääneosas. Saart ühendavad mandril asuva Tromsdaleniga Tromsø sild ja Tromsøysundi tunnel ning Kvaløyaga Sandnessundi sild.
Saare pindala on 22,39 km² ja sellel elab umbes 33 000 inimest. Saare pikkus põhjast lõunasse on umbes 10 km.
Kõrgeim punkt on saare põhjaosas asuv Varden (159 m üle merepinna). Saare keskel on järv Prestvannet, mis paisutati üles 1867. Suure osa saarest katab hoonestus, kuid põhja-lõunasuunalisel kõrgendikul, eriti selle põhjaosas, on metsapiirkondi.
Saare idaosas on Tromsø Ülikool, Põhja-Norra Ülikoolihaigla ja Tromsø Muuseum.
Rahvastik.
Tromsøya on Norra suurims elanike arvuga saar (hiljuti möödus ta Hinnøyast). 2008. aasta 1. jaanuari seisuga oli seal 33 668 elanikku. Need jagunesid statistiliste asumite vahel järgmiselt:
Tromsø asum koosneb kesklinnast ja selle ümbrusest. Sommerlyst ja Mortensnes hõlmavad saare lääne osa.
Saare rahvastikutihedus on 1503 in/km².
Jeff Bernard

Jeff Bernard (12. september 1943 – 24. veebruar 2010) oli Austria semiootik.
Ta töötas Viinis Sotsiosemiootiliste Uuringute Instituudis ("Institute for Socio-Semiotic Studies", ISSS).
Ta oli pikka aega Rahvusvahelise Semiootika Assotsiatsiooni asepresident.
Eesti Arhitektide Liit

Eesti Arhitektide Liit (lühend EAL) on Eesti arhitektide, maastikuarhitektide ja arhitektuuriteadlaste organisatsioon.
Ajalugu.
Eesti Arhitektide Liidu eelkäija Eesti Arhitektide Ühing asutati 8. oktoobril 1921 ning see tegutses kuni 1940. aastani. Ühingu asutajad olid Karl Burman seenior, Ernst Ederberg, Eugen Habermann, Erich Jacoby, Herbert Johanson, Edgar Johan Kuusik, Ernst Kühnert, Christian Lehbert, Aleksander Oklon, Aleksander Poleštšuk, Viktor Reinhardt, Anton Soans, Nikolai Thamm jun, Karl Tarvas ja Franz de Vries. Ühingu esimees oli Eugen Habermann.
1945. aastal alustas tegevust Eesti Nõukogude Arhitektide Liit, mis 1956–1990 tegutses nime all Eesti NSV Arhitektide Liit. Selle esimehed olid Alar Kotli (1945–1950), Otto Keppe (1950–1955), Mart Port (1955–1979), Voldemar Herkel (1980–1983) ja Jüri Jaama (1984–1989).
Taasasutatud EAL.
Eesti Arhitektide Liit taasasutati 27. juunil 1989. Selle esimeheks sai Ike Volkov. Aastatel 1992–1993 oli EAL esimees Margus Koot, 1994–1997 Hain Toss, 1998–2001 Kalle Vellevoog, 2002–2003 Tõnu Laigu, 2004–2005 Margit Mutso, 2006–2007 Ülar Mark. 2008–2010 oli Liidu esimeheks taas Ike Volkov. 4. veebruaril 2010 valiti esimeheks Peeter Pere ja 27. veebruaril 2014 Indrek Allmann.
Alates 1995. aastast toetab EALi tegevust Eesti Kultuurkapital. Liit annab välja ajakirju Maja ja Ehituskunst, kataloogi Projekt ja Ehitus; korraldab näitusi ja seminare. EAL osaleb ka seaduste ettevalmistamisel ja aitab kaitsta arhitektide autoriõigusi.
Rahvusvaheline Semiootika Assotsiatsioon

Rahvusvaheline Semiootika Assotsiatsioon ("International Association for Semiotic Studies" –
"Association Internationale de Sémiotique", IASS-AIS) on 1969. aastal loodud ülemaailmne semiootikute ühing.
Ühingu asutajaliikmete seas olid Algirdas Julien Greimas, Roman Jakobson, Julia Kristeva, Émile Benveniste, André Martinet, Roland Barthes, Umberto Eco, Thomas A. Sebeok ja Juri Lotman. 
Ühingu ametlik ajakiri on Semiotica. Ühingu ametlikud keeled on inglise ja prantsuse.
Ühingu komitees ("The Executive Committee of the IASS – le Comité Directeur de l’AIS") esindavad igat liikmesriiki kaks esindajat. Eesti Semiootika Seltsi poolt on esindajateks Timo Maran ja Peeter Torop (alates 2004. aastast).
Semiootika maailmakongressid.
Ühing korraldab regulaarselt ülemaailmseid semiootikakongresse. 
Presidendid.
Ühingu presidendiks on olnud
Endised presidendid on ühtlasi aupresidendid. Lisaks on aupresidentideks valitud Umberto Eco ja Gloria Withalm.
Ain Raitviir

Ain Raitviir (10. juuli 1938 – 17. september 2006) oli eesti bioloog. 
Ta lõpetas 1956. aastal Tallinna 22. Keskkooli ja 1961. aastal Tartu Riikliku Ülikooli bioloogia alal. Pärast seda töötas Tartus Zooloogia ja Botaanika Instituudis. Sai 1987. aastal bioloogiadoktori kraadi.
Aastail 1990–1995 oli ta ajakirja Eesti Loodus peatoimetaja.
Ta oli mükoloog, uuris seente taksonoomiat. Ta oli ka viljakas loodusfotograaf, tõlkija ja eestikeelsete loodusraamatute autor.
Ta on koostanud ulmeantoloogia "Lilled Algernonile", mille eest sai Eesti Ulmeühingu elutöö auhinna 2005. aastal. 18. mai 2009. aasta seisuga on selle kogumiku keskmine hinne Ulmekirjanduse BAASis 4,97 (maksimaalne on 5,00). See on kõrgeima hindega antoloogia nende seast, millele on vähemalt viis arvustust kirjutatud (arvestatakse mitte ainult Eesti, vaid kogu maailma antoloogiaid).
Eistvere järv

Eistvere järv on paisjärv Järva maakonnas Järva vallas Eistvere külas Imavere–Viljandi–Karksi-Nuia maantee ääres. 
Eistvere järv on 14,5 ha suurune madal järv, mille keskmine sügavus on 1,37 meetrit. Järve läänepoolse kalda lähedal asub saar pindalaga 0,35 hektarit.
Muraka järv

Muraka järv on paisjärv Sakala kõrgustiku põhjaosas, Viljandi maakonnas Viljandi vallas Välgita külas.
Järve pindala on 6,9 ha, keskmine sügavus 3,3 m, kaldajoone pikkus 2,548 km, kõrgus merepinnast 68 m ja vee maht 255 000 m³. Järv on paisutatud Välgita ehk Viru ojale, järve suubub Muraka kraav. Järve paisul kulgeb Taari–Auksi tee. Järv kuulub Ida-Eesti vesikonda ja Võrtsjärve alamvesikonda. See on avalikult kasutatav veekogu.
Kaladest on järves ahvenat, haugi, särge, roosärge ja linaskit.
Peerajärvi

Peerajärvi (põhjasaami "Bearajávri") on järv Soomes Lapimaa läänis Lapi maakonnas Enontekiö vallas Peerast idas. Geograafilised koordinaadid on 68°53' N, 21°6' E.
Kõrgus merepinnast on umbes 491 m.
Taivo Linna

Taivo Linna (27. juuni 1941 – 28. märts 1996) oli eesti muusik, metallikunstnik ja sepp.
Ta lõpetas Kingissepa Keskkooli ja oli õppinud Kuressaare Muusikakoolis viiulit. Haridusteed jätkas Tartu Kunstikoolis. Pärast kohustuslikku teenistust Nõukogude armees (oli seal väeosa kunstnik) õppis Eesti Riiklikus Kunstiinstituudis metallikunsti. Pärast selle lõpetamist töötas 1970. aastatel Eesti Reklaamfilmi kunstnikuna. 
Taivo Linna oli ansamblite Peoleo (asutatud 1965) ja Kukerpillid (asutatud 1972) asutajaliige.
Tema kujundatud on suur osa Tallinna vanalinna sepiseid, sealhulgas Rahvusraamatukogu omad. Kirjastus Trantero andis 1996. aastal välja Taivo Linna tööde kataloogi "Mees ja metall".
Taivo Linna lemmikmuusikastiil oli džäss. Vanema vennana oli ta toeks ja suunajaks Ivo Linnale. Ivo Linna on öelnud: "Tema oli suunaja number üks, et minust saaks muusiku elukutse pidaja. Ilma vanema vennata ei oleks minust mingisugust lauljat saanud." 
Taivo Linna on kirjutanud muusikat. Laul "Küsimus" (Kes ütleb mulle, kes vastab …) oli nii Peoleo kui Rock Hoteli repertuaaris. Kukerpillidele on ta loonud mitmeid lugusid: "Laadasõit", "Röövlipealik Rinaldini", "Muinasjutt", "Pudelilugu" jt.
Taivo Linna oli dokumentaalfilmi "Pühapäevamaalijad" helikujundaja ning harrastusfilmi "Šampinjonid" operaator.
Isiklikku.
Taivo Linna oli Ivo Linna ja kiviraidur Temme Linna vanem vend, nende onu (ema vend) oli Juhan Peegel. Tema isa Timoteus Linna oli õigeusu preester, koorijuht ja Kuressaare muuseumi direktor, ema Helene töötas samuti muuseumis.
Ta oli abielus arhitekt Tiina Linnaga (kelle vend oli Mati Talvik). Nende tütred on filmirežissöör Leeni Linna ja advokaat Liisa Linna. 
Taivo Linna suri insulti.
Sõtse

Sõtse on isa õde.
Mulgi ja tartu keeles ning läänemurdes võib sõna sõts tähendada õde.
Nadu

Nadu on meheõde ehk meessoost abikaasa õde.
Nadu on 3. astme hõimlane.
Tahkuna majaka tee

Tahkuna majaka tee (registrinumber 12113) on kõrvalmaantee Hiiumaal Kõrgessaare vallas Tahkuna poolsaarel. Tee pikkus on 10,6 km.
Tee saab alguse Heltermaa–Kärdla–Luidja maantee 34. kilomeetril Risti, Kidaste ja Malvaste küla piiril. Tee läbib Risti, Kidaste, Malvaste, Mudaste, Mangu, Kauste, Meelste ja Tahkuna küla. Tee lõpeb Tahkuna tuletorni juures. Tee ei ületa ühtegi silda, küll aga 4 truupi. Teele jääb Malvaste bussipeatus.
Teega ristub 3. kilomeetril Posti–Malvaste tee.
Kogu tee on asfalteeritud. Liiklussagedus teel on kuni 200 autot ööpäevas. Kiiruspiirangute ja teevalgustuse kohta andmed puuduvad.
Heinrich von Thülen

Heinrich von Thülen (surnud 1556) oli Liivi ordu käsknik, kelle karjäär tipnes Viljandi komtuuriks olemisega.
Thülen pärines Vestfaali päritolu aadlisuguvõsast Thüleni asulast Briloni lähedalt. Tema vanemad olid tõenäoliselt Johann von Thülen ja Petronella von Kanstein.
Liivimaale saabus Thülen tõenäoliselt 1500. aasta paiku umbes 15–20-aastaselt, samaaegselt tema pereliikmetega, kellest said orduvasallid. Üks tema sugulastest, Konrad von Thülen, oli 13. sajandi lõpus olnud Saksa ordu rüütelvend.
Aastatel 1519–1521 oli Thülen Tallinna linnusekomtuur ("Hauskomtur"), 1523–1527 Pärnu komtuur ja 1527–1551 Järva foogt, tõustes selle ametiga ordut juhtivasse siseringi. Pärast pikaajalist Järva foogtiks olekut sai ta 1551. aastal Viljandi komtuuriks, sest eelmisest komtuurist Johann von der Reckest oli saanud ordumeister ning 1551. aastal oli too surnud, mistõttu Viljandi käsknikukoht vabanes lõplikult. Et Thülen oli samaealine ordumeister Heinrich von Galeniga (tõenäoliselt üle 70 aasta vana), siis oli ta tervis üpris vilets ja 1554. aastal loobus ta Viljandi komtuuri kohast. Seejärel elas ta tõenäoliselt Tallinnas, kus ilmselt 1556. aasta alguses suri. Sama aasta 10. jaanuarist on teada, et Thülen andis Tallinna vaeste toestuseks 10 000 marka isiklikku raha. Thülen on maetud Tallinna Niguliste kirikusse.
Theodor Saar

Theodor Saar ehk Kaerametsa Veeda (20. märts 1906 – 26. märts 1984) oli Kihnu õpetaja, koduloolane, Kihnu Meremuuseumi asutaja ja muusik.
Saar uuris põhjalikult nii Kihnu kui ka teiste Lääne-Eesti väikesaarte, aga ka Pärnu- ja Läänemaa folkloori. Ta on Enn Uuetoa (Kihnu Jõnnu) ja Virve Kösteri (Kihnu Virve) kõrval tuntuim kihnlane.
Tahkuna kivilabürint

Tahkuna kivilabürint asub Tahkuna poolsaarel Tahkuna tuletorni ja Tahkuna nina vahelisel maa-alal.
Tahkuna kivilabürint rajati Hiiumaa Kuninglik Karskete Ölutinautlejate Seltsi poolt 1997. aastal. Kivilabürint oli Kootsaare kivilabürindi koopia.
Kuna rajatud labürindi juurde teabetahvlit tollal ei pandud, siis teadmatuses olevad turistid hakkasid ristspiraali laiendama ja aegamisi omandas rajatis lihtspiraali kuju. Taoline rahvalooming oli rajatise algloojatele vastukarva:
9. septembril 2006 taastati 1997. aastal rajatud labürint, kuid veidi teises asukohas - rohkem Tahkuna majakale lähemale. Kuna töökäsi oli napilt, siis rahvalooming jäeti alles. Lisaks rajati indiaani kultuurist pärinev kividest laotud elukaar.
Kihnu lennuväli

Kihnu lennuväli (ICAO: EEKU) asub Kihnu saare põhjaosas, Sääre küla ja Kihnu sadama läheduses. 
Lennuväljal on kaks 7-tonnise kandevõimega 600 m pikkust valgustamata murukattega lennurada. Edela-kirdesuunaline lennurada on 500 m ulatuses perfokattega tugevdatud. Mõlemad rajad on tähistatud läve- ja lõpumärkide ning ääretähistega. 
15. detsembrist 30. aprillini toimub Kihnust iga päev kaks lendu Pärnusse. Liini teenindab Avies lennukil Britten-Norman Islander.
Lennufirmad ja sihtkohad.
Peale lisatud suvine 2017
Sileesia keel

Sileesia keel (nimetatud ka poola keele Sileesia murdeks; sileesia: "ślōnskŏ gŏdka", "ślōnski", "po naszymu") on indoeuroopa keelkonna lääneslaavi harusse kuuluv keel, mida kõneldakse peamiselt Ülem-Sileesias (Poola), aga ka Tšehhis ja Saksamaal. 2011. aastal tunnistas sileesia keele oma emakeeleks umbes 509 000 inimest.
Sileesia keel on lähedalt suguluses poola keelega ja osa keeleteadlasi peab seda poola keele murderühmaks. Küsimus on osaliselt politiseeritud ka seetõttu, et osa sileesia keele emakeelena kõnelejaist peab sileeslasi eraldi rahvuseks. Poola riiklikes dokumentides on sileesia keelt määratletud erinevalt. Nii näiteks registreeris Poola administratsiooni- ja digiteerimisministeerium 2012. aastal sileesia keele riikliku kohanimede registri tööd korraldava määruse lisas 1, kuid 2013. aasta novembris tehtud parandusega võeti see loetelust välja. On ka teisi dokumente, kus sileesia keel on määratletud kohaliku keele, vähemuskeele või murdena.
Poola lingvistidest peavad sileesia keelt eraldiseisvaks keeleks näiteks Jolanta Tambor, Juan Lajo, Tomasz Wicherkiewicz, samuti filosoof Jerzy Dadaczyński, sotsioloog Elżbieta Anna Sekuła ja sotsiolingvist Tomasz Kamusella. Stanisław Rospondi väitel ei saa sileesia keel olla poola murre, kuna see arenes paralleelselt poola keelega vanapoola keelest. Teised Poola keeleteadlased nagu Jan Miodek ja Edward Polański ei toeta aga selle määratlemist keelena. Jan Miodek ja Dorota Simonides, kes on mõlemad Sileesia päritolu, eelistavad ka kogu sileesia murrete diapasooni säilitamist nende standardiseerimisele keelekorralduses.
30. juunil 2008 toimus Sileesia parlamendi hoones Katowice sileesia keele staatuse teemaline konverents pealkirjaga "Sileesia keel - kas endiselt vaid murre või juba keel?" (poola keeles "Śląsko godka — jeszcze gwara czy jednak już język?"). Konverentsil osalesid sileesia keele spetsialistid, poliitikud, keeleteadlased ning asjaosaliste organisatsioonide esindajad.
Sileesiakeelne Vikipeedia loodi 26. mail 2008. 2016. aasta augusti seisuga on selles ligikaudu 5000 artiklit.
Tähestik.
Sileesia keele kirjutamiseks ei kasutata ühte kindlat tähestikku. Sileeslased on harjunud kirjutama poola tähestiku abil. 2010. aastal võeti kasutusele uus sileesia tähestik, mis põhineb kümnel erineval sileesia kirjaviisil. See on laialt levinud internetis ja ka sileesiakeelses Vikipeedias.
Aa Ãã Bb Cc Ćć Dd Ee Ff Gg Hh Ii Jj Kk Ll Łł Mm Nn Ńń Oo Ŏŏ Ōō Ôô Õõ Pp Rr Ss Śś Tt Uu Ww Yy Zz Źź Żż
Linnutaja (plaat)

C. R. Jakobsoni Talumuuseumi ansambli Linnutaja 1983. aastal välja antud heliplaat (LP).
Karl Reits

Karl Heinrich Reits (1. juuli 1885 Tallinn – juuli 1941 Siimusti) oli 20. sajandi Eesti tuntumaid sõnaprohveteid.
Talle on omistatud ennustust Eesti riigi hukkumisest, kuna inimesed olevat usu kaotanud. 
Karl Reits pärines jõukast uskliku kaupmehe perekonnast ja oli saanud korraliku hariduse. Ta oli Ilmarise tehases treial. Reitsid olid kaupluste ja majade omanikud. Noormehena abiellus ta endast kümme aastat vanema haritud naise Anna Amoriga. 
Jumal võtnud turuprohvetiks hüütud Karl Reitsiga ühendust juba esimese maailmasõja ajal, kui ta rindel vaenlase kätte langes ja sakslaste vangilaagris oli. 
1925. aasta augustis nägi Reits keset päeva enese ees seismas Jeesust Kristust. 
Oma ristimist kirjeldab ta järgmiselt:
"Sel silmapilgul nägin selgesti, kui mu pahemalt poolt meelekohast nagu tuli sisse läks ja ma kuulsin enese sees üht vaikset häält nagu inimest rääkivat:
"Sa oled Püha Vaimu ja tulega ristitud!"
1929. aasta 23. juulil kuulis Karl taevast selget häält mis andis talle ka esimese prohvetliku ülesande eesti rahvale.
23. juulil 1929 kell 5 hommikul sai ta esimese jumaliku ilmutuse: "Kui teie näete Jeruusalemma sõjaväest ümberpiiratuna, siis rutake mägede peale, sest tema ärakaotamine on ligi." 30. juulil 1930 sai ta teise ilmutuse. Taevalik hääl ütles talle: "Kirjuta oma töökapi uksele – armuaeg lõpeb!". Kolmas ilmutus tuli 3. augustil 1931 kell 8 hommikul Ilmutusraamatu sõnadega: "Jumala nuhtlused on tulemas rahvale, sest rahvas on kuri." Seejärel hakkas Karl Reits kuulutama armu-evangeeliumi – algul kirikutes, pärast sealt väljaheitmist turul. Teda karistati korduvalt arestiga loata koosoleku pidamise eest avalikus kohas ja liiklemise takistamise eest.
Karl Reits tapeti läti kommunistide poolt. Ta on maetud Jõgevamaale Otti talu kalmistule.
Paša

 
Paša (türgi keeles "paşa پاشا" , pärsia keeles "پاشا") oli kõrgemate sõjaväelaste ja tsiviilametnike tiitel Osmanite riigis.
Muulukas

Muulukas ("Fragaria viridis") on roosõieliste sugukonda maasika perekonda kuuluv mitmeaastane rohttaim.
Levila ja kasvukoht.
Muulukas kasvab Euroopas, Kaukaasia ja Kesk-Aasias. Levila põhjapiir kulgeb Lõuna-Norras, Rootsis ja Lõuna-Soomes. Põhja-Saksamaal on ta looduskaitse all. Eestis esineb Lääne ja Põhja-Eestis sageli, mujal harva.
Muulukas eelistab lubjarikast pinnast. Kasvab kuivadel rohtunud nõlvadel, loodudel ja liivastel aasadel.
Kirjeldus.
Muulukas meenutab metsmaasikat ja kasvab 5–20 cm kõrguseks. Võsundid on lühikesed ja niitjad või puuduvad täielikult. Lehed on kolmetised ja läikivad, siidkarvased. Risoom võib olla kuni paar meetrit pikk. 
Õied on metsmaasika omadest suuremad, kreemikasvalged, asuvad väheõielistes kännastes. Kroonlehed on valged, 8–10 mm pikad. Tolmukaid on 10. Muulukas õitseb mai lõpus ja juunis.
Väikestest pähklikestest koosnev rüüsvili on äraspidimunajas, punane, ainult allosas valkjas, õiepõhjast raskesti eraldatav, magusam kui metsmaasikas. Erinevalt metsmaasikast on muuluka tupplehed ja nendega ühepikkune välistupp tihedalt viljale liibuvad. Mõnikord, eriti varjus, valmivad nad punaseks muutumata.
Iga maasika perekonna liigi genoomi aluseks on seitset kromosoomi sisaldav kromosoomikomplekt. Muulukas on diploidne ehk 14 kromosoomiga. "Fragaria viridis" ehk muulukas liigina on hinnangute kohaselt ilmnenud umbes 6,24 miljonit aastat tagasi.
St. Thomasi Ülikool (Houston)

St. Thomasi Ülikool (University of St. Thomas) on katoliiklik ülikool Houstoni linnas Texase osariigis Ameerika Ühendriikides. Ülikool on asutatud 1947. aastal suunitlusega vabadele kunstidele. 
Ülikoolilinnak asub linna südamest umbes 3 km kaugusel. Selle keskuseks on pikk ristkülikukujuline õppehoonete kompleks, mille siseõue ühes otsas on ülikooli raamatukogu, teises otsas ülikooli kirik, külgedel aga osakonnad ja auditooriumid.
Ülikoolis oli 2006. aasta sügisel 3607 üliõpilast ja 276 õppejõudu.
Õppejõud.
Selles ülikoolis töötas John Deely.
Padula

Padula on paikkond Laagri aleviku ja Saue vahel. Halduslikult jääb see Saue valla Vanamõisa küla territooriumile. Kunagi oli Padulas Pääskülast Saue mõisa kulgeva talitee ääres kõrts (hoone on ümberehitatuna säilinud, kasutusel elamuna). Endise kõrtsihoone naabrusest voolab mööda Vääna jõgi.
Nõukogude perioodil kavandati Padula piirkonda suurt aianduskooperatiivi, kuid plaani ei teostatud. Plaanitud suvilate naabrusse oli kavandatud ka raudteepeatus (Padula raudteepeatus). Peatus ehitati alles aastal 2008.
Padula raudteepeatus

Padula raudteepeatus on raudteepeatus Harju maakonnas Saue vallas Laagri aleviku ja Koidu küla piiril. Peatuse nimi on pandud kunagi naabruses asunud Padula kõrtsi ja talu järgi.
Padula raudteepeatus asub laiarööpmelise Tallinna–Keila raudtee ääres 15 km kaugusel Balti jaamast, jäädes Urda ja Saue raudteepeatuse vahele. Raudtee äärde kummalegi poole on rajatud 30 meetri pikkune perroon, kust rongi siseneda ja sealt väljuda saab ainult rongi C-ala kaudu. Raudteepeatus avati 23. detsembril 2008. Piletihinnalt kuulub peatus II tsooni.
Tööpäevadel peatub raudteepeatuses kokku 24 elektrirongi.
Peatuskoha rajamist Laagri ja Saue vahele Padula paikkonda kavandati juba nõukogude perioodil. Peatus pidi teenindama naabrusse rajatavat aianduskooperatiivi. Nii kooperatiiv kui ka peatus jäid siis rajamata.
Padula raudteepeatust kasutavad peamiselt Koidu küla elanikud. Tulevikus võib lisanduda ka töötajaid Pärnu maantee äärde kavandatavatest tehnoparkidest. 2012. aastal valmis kergliiklustee, mis ühendab peatuse Koidu küla, Laagri aleviku ja Saue linnaga.
St. Thomasi Ülikool

St. Thomasi Ülikool (inglise keeles "St. Thomas University" või "University of St. Thomas") on mitme ülikooli nimi: