Nelipühilus

Nelipühi revival ehk nelipühilikkus on üks suurimaid protestantlikke suundumusi kristluses maailmas. Liikumine tegutseb peamiselt iseseisvate kohalike koguduste ja rühmitustena. Liikumine sai alguse 20. sajandi algusaastatel Ameerika Ühendriikides Kansases ja Los Angeleses. Nelipühi ärkamise sündi ja selle omaks võetud õpetuslikke vaateid mõjutasid oluliselt metodistid ja pühitsusliikumine. 
Nelipühi äratus rõhutab selle märgina Püha Vaimuga ristimist ja nähtavat keeltes rääkimist, samuti keelekümblusristimist ja kogudust, mis koosneb ainult elava kristliku usuga inimestest. Tänapäeval jaguneb nelipühilik-karismaatiline kristlus kolmeks osaks: klassikalised nelipühilased, karismaatilised liikumised ja neokarismaatilised. 
Hinnanguliselt on kogu maailmas 115 miljonit traditsioonilise nelipühi esindajat. Kui lisada ka nelipühial põhinevad karismaatilised ja neokarismaatilised liikumised, oli nelipühi-karismaatiliste liikumiste koguarv 2001. aastal ligikaudu 345 miljonit. Siiski on liikumise levik olnud märkimisväärne. Tänapäeval kuulub hinnanguliselt kuni veerand maailma ligikaudu kahest miljardist kristlasest ehk ligikaudu 500 miljonist inimesest nelipühi-karismaatilisesse liikumisse (2006). Arvud on hinnangulised ja varieeruvad olenevalt arvutusmeetodist oluliselt, sest juba 2000. aastal defineeriti kusagil mujal, et liikumise toetajaid on ligikaudu 550 miljonit. Karismaatiline liikumine mõjutab ka vanu konfessioone, näiteks katoliku ja luterlikku konfessiooni. Neokarismaatikud on jäänud peamiselt iseseisvateks liikumisteks ega ole ühinenud nelipühi ega ühegi olemasoleva konfessiooniga . Kõigil protestantidel on kokku umbes 376 miljonit liiget. 
1914. aastal asutatud Assemblies of God on rahvusvaheliselt kõige olulisem nelipühi kirik. 
Omadused.
Nelipühi ärkamine rõhutab oma õpetustes Püha Vaimu ja Püha Vaimu armuande. Nelipühilikkus on karismaatiline liikumine selles mõttes, et keeltega rääkimist, prohvetlikku kuulutamist ja haigete tervendamist praktiseeritakse endiselt Püha Vaimu inspireeritud liikumise hulgas, kuigi mitte enam samal määral kui liikumise ajaloo algusaegadel. Nelipühilased rõhutavad Piiblit kui oma õpetuse alust ja järgijad on tavaliselt kreatsionistid . Lapsi ei liituta automaatselt nelipühi koguduste liikmeks, vaid liitumine toimub pärast isiklikku pöördumist, võttes vastu vabatahtliku ristimise ehk nn usklike ristimise, mille järel saab ristitud soovi korral liituda kohaliku nelipühikogudusega.
Õppimine.
Nelipühiliikumine tunnustab niinimetatud apostlite usutunnistusi ja vaimseid kokkuvõtteid.
Ajalugu.
Nelipühi ärkamise sünd.
Nelipühi ärkamise juured on baptisti ja metodisti kirikute pühitsusliikumistes, mis mõjutasid Ameerika Ühendriike 19. sajandil . Nelipühi äratusel ei ole tegelikku asutajat, kuid nelipühiliikumise sünd on seotud metodisti pastori Charles Fox Parhami ja tema poolt Kansases asutatud piiblikooliga. Parhami juhitud palvekoosolekul võttis Angnes Oznam vastu Püha Vaimu ristimise ja hakkas keeltes rääkima. Mõne aja pärast juhtus sama asi Parhami ja teiste õpilastega. 
Reverend William J. Seymour, kes järgis Parhami õpetusi, juhtis kuulsat Azusa Street Revival Los Angeleses aastatel 1906–1909, mil kümned tuhanded inimesed kogesid Püha Vaimuga ristimist. Äratus pälvis ülemaailmse tähelepanu ja muutis nelipühiluse rahvusvaheliseks liikumiseks. Algul toimis nelipühilus kirikute sees reformiliikumisena, kuid peagi moodustas oma kogudused, kui kirikud reageerisid liikumisele reservatsioonide või vaenulikkusega. 
Teoloogilised küsimused jagasid nelipühiliikumist algusaegadel. Reverend William H. Durham ei aktsepteerinud pühitsusõpetust, kuid tema sõnul oli Püha Vaimu ristimine kättesaadav kõigile usklikele, kellel polnud pühitsemiskogemust. Durhami vaated meeldisid neile nelipühilastele, kellel ei olnud metodisti ega baptisti tausta. 1914. aastal eraldus nelipühiliikumisest üks nelipühi ühtsuse haru, mis keeldus tunnustamast Uue Testamendi ajastu kolmainsusõpetust ja ristib eranditult Jeesuse nimesse. 
Saabumine Euroopasse.
Nelipühilikkus levis Euroopasse tänu Norra metodisti preestri Thomas Ball Barratti tegevusele. Barratt oli Ameerika Ühendriikide reisi ajal ühenduses Azusa Street Revivaliga. Pärast Norrasse naasmist, aastal 1906, hakkas Barratt pidama koosolekuid, kus ta rääkis armuandidest, vaimude ristimisest ja keeltes rääkimisest. Barratt pidas kohtumisi ka Stockholmis . 
Nelipüha äratus Soomes.
Huvi nelipühiluse vastu äratas Soomes, kui ajakiri Kotimaa avaldas reportaaže Barratti kohtumistest Stockholmis. Barratt pidas 1911. aastal mitmeid kohtumisi Soomes, Nelipühi ärkamise "emaks" kutsutud Hanna Castréni kodus. Pekka Brofeldt kajastab kohtumistest ajakirjas Kotimaa ja algfaasis sai temast liikumise "isafiguur". Esimene nelipühi kogudus asutati Helsingis 1915. aastal. 1920. aastal jagunes väljakujunenud kirikukorda toetav nelipühi ärkamine Helluntaiyyävätiks, mis toetas vabaorganisatsiooni ja avatud armulauarühma. 1960. aastal eraldus põhiliikumine Vaba Nelipühi Ärasaatmisest, mis naasis liikumise juurde 1980. aastal. 
1970. ja 1980. aastatel koges nelipühi ärkamine tugevat kasvu. Kasvu juhtfiguur oli karismaatiline jutlustaja Niilo Yli-Vainio. Yli-Vainio tegevuse tulemusena liikmete arv kasvas. 2003. aastal oli nelipühilastega seotud üle 100 000 inimese, sealhulgas ristitud liikmed ja pereringid. 2003. aastal organiseeriti liikumine kogukonnaks nimega Suomen Helluntaikirkko. Kuid mitte kõik nelipühi kirikud pole organisatsiooniga liitunud. 
Nelipühi ärkamine täna.
Nelipühilikkus on praegu ülemaailmne nähtus, millel on üle maailma peaaegu 300 miljonit järgijat. Nelipühilikkus on eriti tugev Aafrikas ja Ladina-Ameerikas . Kokku oli nelipühi- ja karismaatilistel kirikutel 2021. aastal hinnanguliselt enam kui 655 miljonit järgijat. 
Ladina-Ameerika.
Nelipühilikkus on oluline osa Ladina-Ameerika religioossest ja sotsiaalsest maastikust. 1960. aastatest alates on pentecostalismi arv selles piirkonnas järsult kasvanud. 2005. aastal moodustasid nelipühiusklikud 13% piirkonna ligi 560 miljoni elanikuga elanikkonnast ehk umbes 75 miljonit inimest. Ühe 2014. aasta uuringu kohaselt nimetab end peaaegu iga viies ladina-ameeriklane protestantlikuks ja enamik neist nimetab end nelipühiusklikuks või kuulub mõnda nelipühiusklikusse konfessiooni. 
Nelipühilikkus on eriti tugev Brasiilias, Tšiilis, Argentinas, Guatemalas, El Salvadoris ja Nicaraguas, kus 2005. aastal moodustasid nelipühilased üle 10 protsendi elanikkonnast. Mehhikos, Colombias ja Peruus on nelipühilaste elanikkond olnud väike, kuid nelipühilaste kasv neis riikides on olnud märkimisväärne. Nelipühilikkus on mõjutanud ka ühiskondlikku elu Ladina-Ameerikas. Näiteks Guatemalas on olnud kaks nelipühi presidenti ja Brasiilia rahvuskongressis on moodustatud evangeelne valimisliit "Bancada evangelica", mis koosneb suures osas nelipühilastest. 2019. aasta rahvuskongressil kuulus valimisliitu 196 esindajat. Tšiili nelipühilased korraldavad iga-aastast iseseisvuspäeva tähistamist, millest võtab osa ka president. 
Aafrika.
Nelipühilikkus on Aafrika religioossel ja sotsiaalsel maastikul saavutanud kasvava koha. Nelipühilikkus on Aafrikas järsult kasvanud alates 1950. ja 1960. aastate dekoloniseerimisest . 2005. aastal moodustasid nelipühilased 12 protsenti ehk umbes 107 miljonit Aafrika ligi 890 miljonist elanikust. Peatükk peaks hõlmama nii klassikalisele nelipühilusele pühendunud kogukondi, nagu Jumalakogud, kui ka uuemaid karismaatilisi liikumisi. 1970. aastal oli nelipühilasi ja karismaatikuid kokku vähem kui 5 % aafriklastest. 
Nelipühildus mõjutab peaaegu kõikjal Sahara-taguses Aafrikas, kuid selle kasvu ulatus on olnud erinev. Eriti tugevad piirkonnad on olnud Zimbabwe, Lõuna - Aafrika, Ghana, Kongo Demokraatlik Vabariik, Nigeeria, Kenya, Angola, Sambia ja Uganda, kus kõigis oli nelipühilasi ja karismaatikuid 2005. aastal esindatud enam kui 20 inimesega % elanikkonnast. Rohkem kui 10 % elanikkonnast olid 2005. aastal Kongo Vabariik, Kesk-Aafrika Vabariik, Malawi, Rwanda, Burundi, Libeeria ja Mosambiik . Nelipühi kirikute juhid osalesid 1980. aastatel mandri demokratiseerimispüüdlustes. Pärast 1990. aastaid on nelipühilastest saanud üha olulisemad sotsiaalsed tegijad. Ugandas ja Keenias on nelipühilastel arvukalt raadio- ja telejaamu. Nigeerias on nelipühi kirik tootnud mitmeid kristliku teemaga filme, mis on oma populaarsuselt ilmalikke konkurente edestanud. 
Aasia.
Aasias on nelipühilaste arv võrreldes ligi 4 miljardi inimesega väike. 2005. aastal oli Aasias hinnanguliselt umbes 138 miljonit nelipühiusklikku. See arv hõlmab nii klassikalisi nelipühiusklikke kui ka uuemate konfessioonide liikmeid. Kristlased üldiselt on mitmes Aasia riigis moodustanud väikese ja mõnikord tagakiusatud vähemuse. Nelipühakogudused on protestantlike liikumiste hulgas vähemuses, kuigi paljud protestantlikud kogukonnad on võtnud omaks nelipühakoguduse mõjutusi. Erandiks on Lõuna-Korea ja Filipiinid . Mõlemas riigis on nelipühilasi üle 15 % elanikkonnast. Lõuna-Koreas asuv Yoido täisevangeeliumi kirik on enam kui 700 000 liikmega maailma suurim kirik. 1978. aastal Filipiinidel asutatud "Jeesus on Issanda" kirik on kasvanud enam kui 300 000 liikmega kirikuks. Filipiinidel avaldub nelipühilikkus ka katoliku kiriku sees. Nelipühi megakirikud on tekkinud ka Indias ja Indoneesias . 
Nelipühilased on Aasias üha enam seltskondlikus tegevuses osalenud. Näiteks korealane David Yonggi Cho on loonud võrgustikke sotsiaalsete mõjutajatega ning korraldanud Iisraeli kaitsvaid kogunemisi ja meeleavaldusi. Yoido kiriku liikmed on olnud riigi häälekamad inimõiguste ja usuvabaduse eestkõnelejad Põhja-Koreas . Aasia nelipühi- ja evangeelsed kogukonnad on sageli olnud vägivaldsete vaidluste objektiks. Indoneesia moslemirühmad, India hinduistlikud rühmad ja Sri Lanka budistlikud rühmitused on nelipühiluse ja kristluse suhtes negatiivselt suhtunud. 
Põhjamaad.
Põhjamaades on nelipühiliikumisel traditsiooniliselt olnud vähe rahvuslikke organisatsioone. Pikka aega oli domineerivaks ideeks usk üksikute koguduste suveräänsusse ilma juhtorganiteta. Selle poolest erinevad Põhjamaad näiteks Ameerika sõsarorganisatsioonist Assemblies of God, mis 20. sajandi alguses organiseeriti riigi tasandil juhtorganina. Põhjamaade nelipühikogudused hakkasid 21. sajandi alguses organiseeruma konfessioonideks muuhulgas võimunõuete ja elustiili muutuste tõttu. 
Norra.
2019. aastal oli Norra nelipühiliikumises üle 40 000 liikme ja ligikaudu 330 kogudust. Pinsemisjonen, nelipühiliikumise välisorganisatsioon, teeb misjonitööd enam kui 60 riigis. Nelipühi ärkamisvangelismi keskus töötab uimastitarbijatega ja haldab umbes 15 keskust. 
Rootsi.
Rootsi nelipühi äratusel on üle 85 000 liikme ja üle 430 nelipühi koguduse. Peaaegu kõik kogudused kuuluvad rahvuslikku Pingst FFS organisatsiooni . Nelipühi äratus saabus Rootsi aastatel 1906 ja 1907, pärast Azusa tänava ärkamist . Nelipühi ärkamine on Rootsi üks suurimaid vabu kristlikke konfessioone. 
Soome.
Soome nelipühi äratus hõlmab rohkem kui 45 280 liiget. Paljud Soome nelipühikogudused on organiseerunud 2002. aastal asutatud Soome Nelipühi Kiriku alla. Nelipühiliikumise tuntuim üritus on suvel Keuruul peetav jaanikonverents . Soome Nelipühi Revival vastutab ka Iso Kirja rahvakooli tegevuse eest.
Taani.
Taani suurim nelipühi kirikute ja vabakoguduste kogukond on Mosaik, kuhu kuulub üle 40 nelipühi kiriku ja vabakoguduse. Kirikud on sõltumatud, kuid pühendunud samale doktriinile. Väljaspool Mosaiki tegutsevate nelipühi kogukondade hulka kuuluvad näiteks Apostolsk Kirke, Vineyard ja Hillsong