tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Rudolf Allabert

Rudolf Allabert (3. september 1939 Gattšina – 10. märts 2011 Tallinn) oli eesti lavastaja, teatrinäitleja ja pedagoog.
Rudolf Allabert lõpetas 1957. aastal Rakvere I Keskkooli, aastatel 1957–1959 õppis Rakvere Teatri õppestuudios. Seejärel oli Rakvere Teatri näitleja. Aastatel 1961–1965 Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedris, mille lõpetas II lennus. Tema juhendajad olid Voldemar Panso ja Vello Rummo.
Ta oli lavakunstikateedri II lennu lõpetajana 1965. aastal üks Eesti NSV Riikliku Noorsooteatri asutajaid, töötas seal näitleja ja lavastajana kuni 1993. aastani. Aastatel 1986–1992 oli ta Eesti NSV Riikliku Noorsooteatri kunstiline juht. 
Allaberdi tuntumad lavastused olid Astrid Lindgreni "Karlsson tembutab jälle" (1972), Mark Twaini "Tom Sawyeri seiklused" (1974), Yves Jamiaque'i "Härra Amilcar" (1983), James Goldmani "Lõvi talvel" (1985) ja David Pownalli "Meistriklass" (1988). Mälestusväärseteks on peetud tema rolle Kalju Komissarovi lavastustes "Protsess" (1975), "Veri mullal" (1976) ja "Prokurör" (1978) ning Mati Undi lavastuses "Ma armastasin sakslast" (1980).
Aastatel 1977–2001 oli ta Tallinna Pedagoogikaülikooli kultuurhariduse õppetooli õppejõud (1986. aastast dotsent). 
Ta on mänginud enam kui 30 filmis ning paljudes telesarjades ja kuuldemängudes. Samuti on ta kirjutanud dramatiseeringuid. Temast on Urmas Vadi näidend "Rudolf Allaberdi testament" (2012).
Isiklikku.
Ta oli alates 1960. aastast abielus näitleja ja rekvisiitor Illi Allaberdiga.
Jõuandur

Jõuandur on andur millega registreeritakse jõu suurust ning vastavust ettenähtule. Jõudude mõõtmiseks kasutatakse kalibreeritud elastseid mehaanilisi muundureid koos deformatsioonianduritega. Väikeste deformatsioonide mõõtmiseks sobivad mitmesugused tajurid, sealhulgas tensotajurid. 
Ehitus.
Jõuandurite ehitus sõltub kasutusotstarbest ning mõõdetava jõu suurusest. Siiski on kõigil jõuanduritel üks ühine omadus. Nimelt mõõdetakse kõigis jõuandurites elastse mõõtekeha deformatsiooni, kusjuures anduris on deformeeritavaid pindu, mis jõu toimel kokku surutakse ning pindu, mis sama jõu toimel välja venitatakse. Hiljem teisendatakse tajuri deformatsiooni muutus jõu muutuseks.
Edogawa

Edogawa (jaapani 江戸川 "Edogawa" 'Edo jõgi') on ringkond Jaapanis, Tokyo idaosas. Ringkond on nime saanud kirdepiiril voolava Edo jõe järgi.
Edogawa on idapoolseim Tokyo ringkondadest. Piirneb idas Urayasu ja Ichikawa linnaga Chiba prefektuuris.
Edogawa eriringkond moodustati 1937. aastal seitsme linna ja küla liitmise teel.
Kimi ga yo

Kimi ga yo (君が代) on Jaapani riigihümn ja seejuures üks maailma lühemaid.
Ametlikult on hümn kasutusel alles 1999. aastast, mil ta seadusega vastu võeti, enne seda oli ta kasutusel mitteametlikult.
Tekst.
Hümni tekstiks on 12. sajandi "waka"-stiilis luuletus, millele kirjutas meloodia Hayashi Hiromori 1880. aastal.
Jaapanikeelne tekst
Kimi ga yo wa (君が代は)
Chiyo ni, (千代に)
Yachiyo ni (八千代に)
Sazare ishi no, (細石の)
Iwao to narite, (巌となりて)
Koke no musu made. (苔の生すまで )
Relee

Relee (prantsuse k "relais" ′vahetus′) on seadis, mis välisele füüsikalisele toimele (sisendsignaalile) reageerides muudab hüppeliselt oma väljundtoimet (väljundsignaali). Laiemas tähenduses on relee aparaat, mis peale hüppelise toimega releeosa sisaldab ka andurit (tajurit), võrdlus-, täitur- või muud seadist. Andurseadis, näiteks relee mähis, võtab vastu releele mõju avaldava ja relee rakendumiseks tarviliku signaali. Täiturseadis, näiteks kontaktid avaldavad mõju juhtimisvooluahelale. Vaheorganid, näiteks vedrud, annavad mõju tajurilt täiturile.
Tänapäeval on levinuimad trükkplaadile monteeritavad elektromehaanilised pisireleed (vt keelrelee) ja lülitustransistoride või türistoridega pooljuhtreleed. Niisugused releed valmistatakse enamasti integraallülitustena.
Liigitus.
Sisendvooluahela järgi:
Sisendtoime laadi järgi on releed:
Väljundtoimete arvu järgi eristatakse kahe- ja kolme- jne positsioonilisi releesid.
Ehituse ja tarbitava energia laadi järgi on releed:
Relee väljundvooluahela sisse-, välja- või ümberlülitamine võib toimuda elektriliselt mehaaniliste kontaktide abil või elektrooniliselt.
Seatava rakendumisajaga mehaanilist või elektrilist ajamehhanismi sisaldav aegrelee võimaldab seadmete või seadmeosade järjestikuse toimimise vahele tekitada vajaliku ajavahemiku (viite).
Kasutamine.
Elektromehaaniline relee võeti kasutusele telefonsides ja raudtee kontrollisüsteemides juba 19. sajandil. Tugevvoolutehnikas on releeprintsiip teostatud kontaktorina.
Releesid kasutatakse näiteks temperatuuriregulaatorina (triikrauas, külmikus), signalisaatorina, automaatlülitina ja kaitsmena. Releesid kasutatakse ka elektriseadmete distantsjuhtimiseks ning vooluahelate eemalt kommuteerimiseks.
Endel Ani

Endel Ani (31. mai 1925 Laatre vald Valgamaa – 15. detsember 1985 Tartu) oli eesti ooperilaulja (tenor).
Aastast 1944 töötas ta Vanemuises ooperikooris, hiljem ooperi- ja operetisolistina.
Ani esines ka kontserdi- ja oratooriumilauljana.
Ta mängis filmides "Kevade" ja "Suvi" köstrit.
Braun

Braun (saksa keeles 'pruun') on sageli esinev perekonnanimi:
Braun on ka ettevõtte nimi:
Hea lugu (heliriba)

"Hea lugu" on ansambli Genialistid 2001. aastal ilmunud heliriba muusikalile "Hea lugu".
Vanad ja kobedad saavad jalad alla (heliriba)

"Vanad ja kobedad saavad jalad alla" on ansambli Genialistid 2003. aastal ilmunud heliriba samanimelisele filmile.
Album ilmus Hitivabriku väljaandes nii helikassetil kui ka CD-l.
1991. aasta NSV Liidu meistrivõistlused rahvusvahelises kabes

XXXVII NSV Liidu meistrivõistlused rahvusvahelises kabes peeti Orjolis 1991. aastal. See oli viimane aasta, kui veel selle riigi meistreid selgitati. 
Rahvusvahelises kabes tuli 1991. aasta NSV Liidu meistriks 1983. ja 1986. aastal Vene kabes meistriks tulnud moskvalane Aleksandr Švartsman.
Gentel-Dentel

"Gentel-Dentel" on ansambli Genialistid 2004. aastal ilmunud album.
Genialistid olid siin

"Genialistid olid siin" on ansambli Genialistid 2004. aastal ilmunud album.
1955. aasta NSV Liidu meistrivõistlused rahvusvahelises kabes

II NSV Liidu meistrivõistlused rahvusvahelises kabes peeti 8.–28. septembrini 1955. aastal Minskis.
Turniiril jagasid esikohta Maks Šavel ja Iser Kuperman. Järelmatši võitis aga tulemusega 9-7 (+3 =3 -2) Iser Kuperman ning nii kuulus meistritiitel nagu esimesel tšempionaadil temale.
Järelmatš peeti aga Moskvas.
Polüneesia

Polüneesia (kreeka keeles πολύς – 'palju', νῆσος – 'saar') on geograafiline ja kultuuriline piirkond Vaikses ookeani kesk- ja lõunaosas. Hõlmab üle 1000 saare alal, mis ulatub Hawaii saartest põhjas Uus-Meremaani edelas ja Lihavõttesaareni kagus. Teised olulised saarestikud on Samoa, Tonga, Cooki saared, Prantsuse Polüneesia ja Tuvalu.
Nime "Polüneesia" ("Polynésie") kasutas esimesena 1756. aastal prantsuse kirjanik Charles de Brosses, kes pidas sellega silmas kõiki Vaikse ookeani saari. 1831. aastal pakkus Jules Dumont d'Urville Société de Géographie loengus välja kitsama määratluse. Vaikse ookeani lõunaosas asuvaid saari on sageli nimetatud ka Lõunamere saarteks. Hawaii saari on sageli peetud Lõunamere saarte osaks nende suhtelise läheduse tõttu Vaikse ookeani lõunaosa saartele, kuigi tegelikult asuvad need Vaikse ookeani põhjaosas. Teine kasutusel olev termin, mis seda ebakõla väldib, on "Polüneesia kolmnurk".
Geograafia.
Geoloogia.
Polüneesiat iseloomustab väike maa-ala, mis paikneb väga suurel osal Vaikse ookeani kesk- ja lõunaosast. See hõlmab umbes 300 000 – 310 000 ruutkilomeetrit maad, millest enam kui 270 000 km2 moodustab Uus-Meremaa. Ülejäänud osast umbes poole moodustab Hawaii saarestik. Enamik Polüneesia saari ja saarestikke, sealhulgas Hawaii saared ja Samoa, on tekkinud vulkaanide tegevuse tulemusel. Teised Polüneesia maamassid – Uus-Meremaa, Norfolki saar ja Ouvéa saar on suures osas uppunud Zealandia pinnale jäänud osad. Arvatakse, et enamik Zealandia mandrist vajus merre 23 miljonit aastat tagasi.
Polüneesia vanimad kivimid on leitud Uus-Meremaalt, need arvatakse olevat umbes 510 miljonit aastat vanad. 
Geograafiline ala.
Polüneesia koosseisu kuuluvad järgmised riigid ja maad:
Lisaks on väikesed polüneeslaste asulad Paapua Uus-Guineas, Saalomoni saartel, Karoliinidel ja Vanuatul. Tugevate Polüneesia kultuuriliste tunnustega saarerühm väljaspool seda suurt kolmnurka on Fidžist põhja pool asuv Rotuma. Rotuma elanikel on palju ühiseid jooni polüneeslastega, kuid nad räägivad mittepolüneesia keelt. Mõnel Fidžist kagus asuval Lau saarel on Tongaga tugevad ajaloolised ja kultuurilised sidemed. Kuid sisuliselt jääb Polüneesia kultuuriterminiks, mis viitab ühele kolmest Okeaania osast (teised on Melaneesia ja Mikroneesia).
Majandus.
Enamik iseseisvaid Polüneesia saari, välja arvatud Uus-Meremaa, saab suure osa oma sissetulekutest välisabist ja teistes riikides elavate inimeste rahaülekannetest. Mõned pered julgustavad noori minema sinna, kus nad saaksid teenida palju raha, millega ülal pidada oma kodumaal elavaid sugulasi. Paljud Polüneesia kohad, näiteks Lihavõttesaar, täiendavad seda turismist saadava tuluga. Mõnel Polüneesia riigil on ka ebatavalisemaid sissetulekuallikaid, näiteks Tuvalu on turustanud oma .tv Interneti tippdomeeni.
Maret Kark

Maret Kark (sündinud 10. veebruaril 1954) on eesti orientalist.
Maret Kark on õpetanud Tartu Ülikoolis ja mujal sanskriti ja tiibeti keelt ning Sise-Aasia ja Tiibeti ajalugu. 
Ta on juhtinud Eesti-Tiibeti Kultuuriseltsi ning on olnud Tibetoloogia Instituudi juht.
Geokronomeetria

Geokronomeetria on geokronoloogia haru, mis tegeleb geoloogilise aja mõõtmisega absoluutsetes ajaühikutes.
Absoluutse vanuse (terminisse tuleb suhtuda ettevaatusega, sest rangelt võttes ei ole ka isotoopmeetoditega saadud vanustes midagi absoluutset) määramine põhineb isotoopmeetoditel. Geokronomeetriliste meetodite abil on mitmesugused suhtelise vanuse määramise meetodid nagu dendrokronoloogia, varvokronoloogia, teatud fossiilide esinemine jne viidud vastavusse reaalse ajaskaalaga.
Metoodika.
Radioaktiivsed isotoobid lagunevad kindla vastavale isotoobile iseloomuliku kiirusega nn tütarisotoopideks. Selliseid ema- ning tütarisotoopide paare on mitmeid. Neil kõigil on oma eelised ning puudused, mistõttu kasutatakse erinevail juhtudel erinevaid meetodeid. Tuntud isotoopmeetoditeks on näiteks kaaliumi-argooni meetod, samaariumi-neodüümi meetod, rubiidiumi-strontsiumi meetod, tooriumi-plii meetod jne. Tihti ei anna isotoopmeetodid mitte ainult vanust, vaid võimaldavad uurida ka näiteks maakoore arengut, tardkivimite petrogeneesi jne.
Kui pika poolestusajaga radioaktiivne isotoop (N) laguneb suletud süsteemis radiogeenseks stabiilseks isotoobiks (D*), siis peab vastavate radiogeensete isotoopide kogus olema võrdne lagunenud radioaktiivsete isotoopide kogusega. D* = N0 – N, kus N0 on radioaktiivse isotoobi kogus alghetkel.
Vastavalt radioaktiivse lagunemise seadusele on N = N0e–λt, mistõttu saame esimese valemi kirjutada järgnevalt: D* = N0 – N0e–λt, millest tuleneb, et D* = N0(1 – e–λt). Probleem on aga selles, et N0 ei ole mõõdetav suurus, mistõttu ei sobi see valem dateerimiseks. Probleemist saab üle kui teha järgnev asendus: N0 = Neλt, sellest tuleneb, et D* = Neλt – N = N(eλt – 1). See võrrand sisaldab kahte mõõdetavat suurust D* ja N, mistõttu saab tema abil arvutada t ehk aja, kui me teame λ väärtust ehk vastava isotoobi radioaktiivse lagunemise konstanti, mis sõltub konkreetsest nukliidist ning on matemaatiliselt seotud vastava nukliidi poolestusajaga. Dateeritava objekti tütarelementide kogus tema moodustumishetkel ei pruugi olla null. Seetõttu tuleb valemit täiustada ehk kirjutada ta ümber järgnevalt:D = D0 + D*, kus D0 on tütarisotoopide arv ajahetkel null. Pikemalt väljakirjutatuna näeb absoluutse vanuse määramiseks kasutatav valem välja selline: D = D0 + N(eλt – 1).
Kui analüüsida mitmeid kivimeid või mineraale, mis tekkisid ühes kohas samadel tingimustel, siis moodustavad diagrammile kantud D ja N väärtused sirge, mida nimetatakse isokrooniks. Isokrooni tõus on (e–λt – 1) ning lõikumine y-teljega on D0.
Eeldused dateerimiseks.
Selleks, et ülalkirjeldatud metoodika oleks edukalt rakendatav, peavad olema täidetud mitmed olulised eeldused.
Eesti-Tiibeti Kultuuriselts

Eesti-Tiibeti Kultuuriselts on 1997. aastal Tartus asutatud Tiibeti kultuuri uurimise ja säilitamisega tegelev selts. 
Selts jätkab Tartu orientalistikatraditsioone, mille tuntuimaks esindajaks on 1956. aastal Pent Nurmekunna asutatud ja aastaid Linnart Mälli juhitud orientalistikakabinet (praegu Orientalistikakeskus).
Eesti-Tiibeti Kultuuriseltsi juhatuse esimees on Laur Järv.
Poliitik

Poliitik on inimene, kes on aktiivselt tegev poliitikas, kuuludes kas mõnda erakonda või poliitilisse rühmitusse või väljaspool neid sõltumatu poliitikuna. Poliitik tavaliselt omab oma maailmavaadet ja ideid ühiskonna ja riigi toimimise küsimustes ning osaleb valimistel, et oma vaateid realiseerida omavalitsuse, riigi või rahvusvahelisel tasandil (nt Euroopa Liit), osaledes seadusloomes, eelarvearutlustes ning valitsemises.
Nikolai Morozov

Nikolai Morozov (vene keeles Николай Александрович Морозов; 7. juuli (vkj 25. juuni) 1854 – 30. juuli 1946) oli vene ajaloolane, keemik, füüsik, astronoom ja revolutsionäär.
Ta on tuntud eelkõige üldtunnustatud ajaloolise kronoloogia vaidlustajana.
Morozov väitis, et Johannese ilmutuse raamat kirjeldab päriselt toimunud sündmusi, nimelt Väike-Aasias ja Kreekas nii tollal kui tänapäeval üsna levinud maavärinat. Samuti uskus ta, et ilmutuse raamatu teksti põhjal saab järeldada taevakehade asukohta ja nende põhjal kindlaks teha kirjeldatud sündmuste aja. Morozov sai selleks ajaks oma arvutuste tulemusena aasta 395, mil kristlus oli juba üldlevinud ja Vana-Rooma riigiusk. Morozov võttis seda mitte omaenese hüpoteesi, vaid üldlevinud kronoloogia ekslikkuse märgina. Ühtlasi väitis ta, et Ilmutuse raamatu autor ja Johannes Kuldsuu olevat olnud üks ja sama isik.
Kriitikud juhtisid tähelepanu sellele, et Morozovi dateering on vastuolus Ilmutuse raamatu enese mitme salmi ja varaste kristlike autorite kommentaaridega. Morozov lükkas kogu kriitika tagasi, väites oma dateeringu põhinevat astronoomial.
Morozov jätkas kogu senise ajaloo dateeringu ümbervaatamisega. Tema hinnangul toimusid kõik ajaloolised sündmused palju sajandeid hiljem kui üldiselt kombeks arvata, näiteks Jeesus Kristuse ristilöömine olevat toimunud aastal 368. Temale kuulub ka hüpotees, et Vana-Roomat, Vana-Kreekat, Vana-Egiptust ja Süüriat valitsesid samad kuningad, kellele lihtsalt igal maal anti omakeelne nimi.
Morozovi kronoloogiaalased kirjutised ei ole kunagi olnud üldtunnustatud. Tema kaasaegsed ajaloolased kritiseerisid neid tugevasti. Tänapäeval on tema töid edasi arendanud Anatoli Fomenko, kuid populaarseks pole need saanud.
Osales Teises maailmasõjas (88-aastaselt) vabatahtlikuna. Kaks Lenini ordenit, Tööpunalipu orden, medal Leningradi kaitsmise eest, medal vapra töö eest Suures isamaasõjas.
Morozovi järgi on nimetatud alev Imeni Morozova Leningradi oblastis Vsevoložski rajoonis.
Mainimine ilukirjanduses.
Olev Remsu romaan "Kurbmäng Paabelis" kirjeldab Morozovi poolt tehtud ajaloo ümberdateerimist.
Jean Hardouin

Jean Hardouin (ladina Joannes Harduinus; 23. detsember 1646 Quimper – 3. september 1729 Pariis) oli prantsuse teoloog, filoloog ja ajaloolane.
Hardouin esindas allikakriitika äärmuslikku suunda, kaheldes kõigis tunnustatud ajalooallikais. Tema arvates oli kogu 14. sajandist varasem kirikuajalugu väljamõeldis ja põhines hilisematel võltsingutel. Võltsijateks olid tema sõnul ateistid ja ketserid (nagu John Wycliffe, Martin Luther ja Jean Calvin), kes kasutasid seda oma vaadete propageerimiseks. Võltsingus olevat osalenud kõik vanemad vaimulikud ordud (peale jesuiitide). Muuhulgas olevat välja mõeldud kirikuisad (nagu Augustinus), ajaloolised ketserid (nagu ariaanlased), enamik paavste ja pühakuid. Võltsitud olevat ka kreeka- (mis põhjendasid katoliku kirikust sõltumatu õigeusu kiriku eksistentsi enne 14. sajandit) ja heebreakeelsed allikad. Katoliku kiriku õpetus seevastu põhines muutmatul kirjutamata ja anonüümsel traditsioonil ja ladinakeelsel piiblil.
Heribert Illig

Heribert Illig (sündinud 1947 Vohenstraußis) on saksa ajaloolane, kes arendas välja pseudoajaloo valdkonda kuuluva nn , mille kohaselt varajast keskaega (614–911) pole kunagi eksisteerinud. Kõik sellel perioodil toimunud ajaloosündmused on Illigi arvates valesti dateeritud. Valitsejad, kes sellel perioodil elasid, on tema arvates tühipaljas võltsing.
Illigi teooriaid on tugevalt mõjutanud Immanuel Velikovski ajaloorevisionism ja katastrofism. Neid on edasi arendanud Hans-Ulrich Niemitz.
Tema hüpotees pole erilise tähelepanu osaliseks saanud.
Alois Hitler

Alois Hitler (sündinud Alois Schicklgruber, 7. juuni 1837 – 3. jaanuar 1903) oli Austria tolliametnik, kes on tuntud eeskätt Adolf Hitleri isana.
Sündinud Maria Schicklgruberi vallaslapsena kui Alois Schicklgruber, laskis ta 6. jaanuaril 1877 oma nime muuta Alois Hitleriks oma väidetava isa Johann Georg Hiedleri järgi. Tema 12 aastat hiljem sündinud poeg Adolf Hitler pole – vastupidi levinud eksiarvamusele – kunagi kandnud Schicklgruberi perekonnanime.
Hitler oli kolm korda abielus. Esimest korda abiellus ta 1873 tolliametniku 50-aastase jõuka tütre Anna Glasl-Höreriga. Naine oli juba abielludes haige või haigestus varsti pärast pulmi. Aloisil oli palju armukesi, mistõttu Anna pöördus kohtusse ja 7. novembril 1880 sõlmiti kokkulepe, mille põhjal Anna asus mehest lahku elama. 6. aprillil 1883 Anna suri.
Pärast Annast lahku kolimist hakkas Hitler kokku elama 19-aastase Franziska Matzelsbergeriga, kes oli varemgi tema armuke olnud. Teda hüüti Fanniks. Neiu oli teenija selles üürimajas, kus Hitler korterit üüris. 13. jaanuaril 1882 sündis neil poeg, kes sai isa järgi nimeks Alois, aga kuna ta sündis väljaspool abielu, sai ta emalt perekonnanime Matzelsberger. Pärast Anna surma oli neil võimalik omavahel abielluda ja abielu sõlmiti 22. mail 1883. 22. juulil 1883 sündis neil tütar Angela Hitler. Seejärel sai Franziska kopsuhaiguse ja suri sellesse 10. augustil 1884 kõigest 23-aastaselt.
Juba 1876, veel Annaga abielus olles, võttis Hitler endale teenijaks 16-aastase Klara Pölzli, kes oli tema onu lapselaps. Nähtavasti sai Klara üheks Aloisi armukeseks, igatahes käskis Anna oma mehel neiu majast minema saata ja Alois tegigi seda. Kui Franziska oli nii haigeks jäänud, et ei saanud majapidamistöid teha, kutsus Alois Klara tagasi oma naise ja laste eest hoolitsema ning Klara tegigi seda, jäädes majapidajaks ka pärast Franziska surma. Klara oli Franziskast aasta võrra vanem.
Klara ja Alois olid nii lähedalt sugulased, et vajasid omavahel abiellumiseks kiriku luba. See saabus ja abielu sõlmiti 7. jaanuaril 1885. Selleks ajaks oli Klara rasedaks jäänud ja nende esimene laps, poeg Gustav sündis 17. mail 1885. 25. septembril 1886 sündis tütar Ida. 1887. aasta talvel surid Gustav ja Ida mõlemad difteeriasse. 20. aprillil 1889 sündis neil poeg Adolf Hitler ja juunis 1892 poeg Otto, kes suri mõni päev hiljem. 24. märtsil 1894 sündis poeg Edmund, kes 28. veebruaril 1900 suri leetritesse. Lõpuks sündis neil 21. jaanuaril 1896 tütar Paula. Aloisi ja Klara neljast lapsest said täiskasvanuks üksnes kaks, Adolf ja Paula.
Maria Schicklgruber

Maria Anna Schicklgruber (15. aprill 1795 Strones, Waldviertel, Austria ertshertsogkond – 7. jaanuar 1847) oli Adolf Hitleri isapoolne vanaema.
Maria sündis taluniku üheteistkümnelapselises peres, kus ainult 6 last elasid üle lapsepõlve. Maria oli katoliiklane ning põhiline osa andmeid tema kohta pärineb kirikumärkmetest. 1821. aastal, kui Maria oli 26-aastane, suri tema ema ning Maria sai pärandusena 74,25 kuldnat, mille paigutas orbude fondi. 1838. aastaks oli summa rohkem kui kahekordistunud 165 kuldnale. Sel ajal maksis siga 4 ja lehm 10-12 kuldnat. Ajaloolane Werner Maser on kirjeldanud Mariat kui kokkuhoidlikku ja arukat maanaist. Päranduse investeerimine näitab, et ta ei kannatanud sellel eluperioodil puudust, kuid kuni 40. eluaastateni pole Maria elust peale selle palju rohkem teada.
1837. aastal, olles endiselt vallaline, sünnitas Maria 42-aastaselt oma esimese ja ainsa lapse. Maria keeldus ütlemast lapse isa nime ning poeg ristiti Aloys Schicklgruberiks. Sel ajal elas Maria Trummelschlagerite juures, kes olid ka Aloysi ristivanemad. Varsti asus Maria koos pojaga elama oma isa juurde. Mõne aja pärast liitus nendega möldrisell Johann Georg Hiedler. 10. mail 1842, viis aastat pärast Aloysi sündi abiellus Maria Hiedleriga lähedalasuvas Döllersheimi kirikus.
Maria vallaspoeg Aloys Schicklgruber tunnistas Johann Georg Hiedleri 6. jaanuaril 1877 oma isaks ning muutis oma nime tema järgi Alois Hitleriks.
Maria suri 52-aastaselt tuberkuloosi ning ta maeti Döllersheimi. Pärast Austria anšlussi 1938. aastal ei suudetud Maria hauda leida ning talle püstitati kirikuseina kõrvale sümboolne hauatähis. Hiljem muudeti piirkond militaaralaks ning elanikud asustati ümber. Külad muutusid varemeteks. Nüüd Döllersheimi kirikut taastatakse ja kalmistut hooldatakse, kuid Maria Schicklgruberi hauda pole tähistatud.
Anatoli Fomenko

Anatoli Timofejevitš Fomenko (vene keeles Анатолий Тимофеевич Фоменко; sündinud 13. märtsil 1945 Donetskis) on vene matemaatik ja graafik, laiemalt tuntud kui pseudoteadusliku ajalookäsitluse nn. uue kronoloogia põhiautor.
Ta on 1981. aastast Moskva riikliku ülikooli matemaatikaprofessor. Tema peamised uurimisvaldkonnad on mitmemõõtmeline variatsioonarvutus, diferentsiaalgeomeetria, topoloogia, Lie rühmade teooria, sümplektiline geomeetria, arvutigeomeetria ja diferentsiaalvõrrandite Hamiltoni süsteemi teooria. Fomenko leidis 1969. aastal minimaalpinna teoorias Joseph-Louis Lagrange'i poolt 1760. aastal püstitatud Plateau probleemile lahendi spektraalsete pindade osas.
Tema matemaatika-alased raamatuid on tõlgitud paljudesse keeltesse, sealhulgas inglise, prantsuse, jaapani, hiina, hispaania, itaalia ja serbia keelde.
Ta on Kaasani ülikooli poolt väljaantava Lobatševski medali rahvusvahelise žürii aseesimees.
Haridus- ja töökäik.
Fomenko lõpetas 1967. aastal M. V. Lomonossovi nimelise Moskva Riikliku Ülikooli mehaanika-matemaatikateaduskonna. 1970. aastal kaitses ta füüsika-matemaatikakandidaadi kraadi Riemanni ruume käsitleva väitekirjaga "Классификация вполне геодезических многообразий, реализующих нетривиальные циклы в римановых однородных пространствах" ja 1972. aastal füüsika-matemaatikadoktori kraadi väitekirjaga Plateau probleemi lahendamist käsitleva väitekirjaga "Решение многомерной проблемы Плато на римановых многообразиях".
Ta töötas 1969. aastast MRÜ-s, esialgu diferentsiaalgeomeetria kateedris, 1981. aastast professorina kõrgema geomeetria ja topoloogia kateedris. 1992. aastast on ta diferentsiaalgeomeetria kateedri juhataja.
Uus kronoloogia.
Fomenko nn uue kronoloogia järgi on kogu Venemaa-väline vanaaja ajalugu – kaasa arvatud Vana-Kreeka, Vana-Rooma ja Vana-Egiptuse ajalugu – munkade poolt ajaliselt valesti üles kirjutatud ja need sündmused leidsid tegelikult aset keskajal. 
Isiklikku.
Tema abikaasa on füüsika-matemaatikadoktor Tatjana Fomenko (sündinud 1948), kes töötab 2012. aastast MRÜ arvutusliku matemaatika ja küberneetika teaduskonna üldmatemaatika kateedris professorina.
Pantšen-laama

Pantšen-laama tähendab kõrgelt haritud pandit. Tema poole pöördumisel kasutatakse ka tiitlit Pantšen Erdeni, mis anti talle aastal 1713.
Nii Pantšen-laama kui ka dalai-laama on Gelukpa koolkonna hierarhia tipud ning mõlemad on olnud ka Tiibeti administratiivsed juhid. Dalai-laama asus Potalas ja Pantšen-laama elas Tašilhunpo (Bkra-shis Lhung-po) kloostris Shigatses (Gzhis-ka rtse). Mõlemad kõrged laamad on Buddha Amitabhast lähtuvad bodhisattva Avalokiteshvara kehastused. Pantšen-laamade traditsioon sai alguse Tašilhunpo kloostriülema Lobsang Choekyi Gyaltseni eluajal, kes oli kuulsa V dalai-laama (1617–1682) mentor ja õpetaja.
Lobsang Gyatso kuulutas enda haritud õpetaja III Pantšen-laamaks ja kahele eelnevale kloostriülemale anti Pantšeni nimetus ja tiitel juba postuumselt. Ta kirjutas raamatu Šambhala teekonna kohta ning oli suur Kaalatshakra huviline ja tantra praktiseerija. Tema soovitusel ja eestvedamisel rajas V dalai-laama Potala kõrvale saladusliku Draakoni templi. III Pantšen-laama kui õpetaja ja guru koostas sümboolse keele-vormi, kuis edasi anda V dalai-laama müstilisi nägemusi, mis pandi kokku eraldi raamatuks koos sinna juurde käiva praktikaid kirjeldavate tekstide ja omapäraste illustratsioonidega mustal taustal.
Taši Laama Suur Õppimise Kalliskivi (pan-tšen rin-po-tše) ja Väärtuslik Jumalik Võit (kjap-gön rin-po-tše). On olemas ettekuulutus, et XXV Taši Laama saab olema Šambala Kuninga taaskehastus ja saab võimu kogu maailma üle. 
"Sam-bha-la-hi-lam-jik'is" ("Reis Šambalasse") Raamat on suures osas astroloogia-alane. Keegi peale klassikalise tiibeti keele meistri ja Mandžušrī mantrate esoteerikasse pühendatu ei suuda raamatut arusaadavalt tõlkida. Tiibetis ja üldse inimeste valduses pole pühamat ja kultuslikumat teost. 
Esimeselt leheküljelt tõlge: "(teose nimi) Ārja Mandžušrī Mūla Tantra; tiibeti, keeles Phak-pa-džam-pal- gi-tsa-uaj-gjüd (hphags-pa-hdžam-dpal-gji-rtsa-uahi-rgjüd). Austus kõigile Buddhadele ja Bodhisattvatele. Nõnda olen kuulnud: "Kord, kui puhastesse taevailmadesse olid kokku tulnud Bodhisattvad erinevates sõnulseletamatult täiuslikes mandalates, kuulutas Bhagavat (seda õpetust) selle puhta valla (maailm) jumalate poegadele nii: "Oo teie jumalike pojad, pange nüüd tähele.""
Kālatšakra (tiib. "dus-kji khor-lo", h. "dü-kji khor"-io), Ajaratas on esoteeriline joogasüsteem, mille õpetamise omistab pärimus Buddha Gautamale, seostades teda seega Ürgbuddhaga. Ettekuulutus, et Šambala Kuningas, keda vahel nimetatakse (salajaste või varjatud) Teaduste Pühendatute Tiibeti vennaskonna Pea, saab valitsema inimkonda, osutab Šambala valitseja saabumisele ja jumaluse Tarkuse troonimisele maal.
Shōji

Shōji (障子) on Jaapanis kasutusel olev kergele puitsõrestikule liimitud paberruutudega poolläbipaistvad lükanduksed, mida kasutatakse tubade eraldamiseks.
Fusuma

Fusuma (襖) on Jaapanis kasutusel olevad puidust või paksust papist uksed, mida kasutatakse tubade eraldamiseks.
Tatami

Tatami (畳) on traditsiooniline Jaapani õlgmatt, millega kaetakse tubade põrandad.
Tatami on valmistatud riisiõlgedest ja selle pealispind on kaetud nööriga läbikootud hariliku loa ("Juncus effusus") varte kihiga. Et tatami koos püsiks, ääristatakse see riidega. Tatami on umbes 180 cm pikk, 90 cm lai ja 5 cm paks. 
Kuna kõik valmistatavad tatamid on ühesuurused, siis ehitatakse toad seda arvesse võttes ning tubade suurust mõõdetaksegi tatamites. Ametlikus asjaajamises kasutatakse siiski pindalaühikuna "tsubo"'t, mis võrdub ligikaudu 3,3 ruutmeetriga (ruut küljepikkusega 1 "ken" ehk 1,8 m).
Santa Catalina saar (California)

Santa Catalina on saar Vaikses ookeanis, üks Ameerika Kanalisaartest. 
Pindala 192 km²;. Saar on künklik, kõrgus kuni 648 meetrit. 
Kuulub Ameerika Ühendriikidele.
The Clash

The Clash oli 1976. aastal asutatud inglise punkansambel. Algselt primitiivset "punk rock"'i mänginud ansambli muusikale lisandus aja jooksul paljude erinevate muusikastiilide, näiteks "reggae", "dub" ja "rocksteady", mõju. Lisaks positiivsele kriitikale sai ansamblile erinevalt paljudest teistest punkansamblitest osaks ka müügiedu ja populaarsus, seda eriti USA-s 1980. aastate alguses. Bändi kõik kuus stuudioalbumit müüsid Suurbritannias vähemalt kuldplaadi ("London Calling" ka plaatinaplaadi) normi. USA-s said plaatinaplaadi staatuse "London Calling" ja "Combat Rock".
Pärast koosseisumuudatusi läks ansambel 1986. aastal laiali.
Daniel Bruhl

Daniel Bruhl (ka Daniel Pruul ja Danel Pruhl; 1840–1912) oli eesti seltsiliikumise tegelane ja talupidaja.
Bruhl sündis õllepruulija peres ning pidas sama ametit kümme aastat ka ise, 1866. aastal sai talupidajaks. Tema enda kirjutatud mälestuste järgi oli ta koolis käinud vaid neli nädalat. Ta toetas Aleksandrikooli liikumist ja kuulus Eesti Kirjameeste Seltsi. Ta kogus rahvaluulet ja oli Matthias Johann Eiseni korrespondent.
Ta algatas 1872. aastal eesti esimese maaraamatukogu loomise Metsiku valla seltsi (Metsiku Õppija Selts) juurde. Propageeris rahvuslikke aateid.
Tal olid pojad Gustav ja Hans.
Andres Dido

Andres Dido (ka Tiido; 1. september 1855 Riidaja vald – 29. august 1921 Pariis) oli eesti haridustegelane ja diplomaat.
Dido sündis talupidaja perekonnas, õppis Tartu gümnaasiumis ning töötas seejärel koduõpetajana. 
Anarhistlikus tegevuses süüdistatuna saadeti ta asumisele, kust ta välismaale põgenes. Nii elaski ta elu lõpuni paguluses. 
Enne asumisele saatmist oli ta ka rahvusliku liikumise tegelane, osaledes Aleksandrikooli ja Tartu Eesti Põllumeeste Seltsi tegevuses, kuuludes Eesti Kirjameeste Seltsi ning tehes kaastööd Sakalale. Paguluses kirjutas ta mitu artiklit Eesti olude kohta.
August Einvald

August Einvald (1854–1889) oli eesti rahvusliku liikumise tegelane.
Einvald sündis taluniku perekonnas, õppis Tallinnas ning oli hiljem samas ametnik. 
Tegi kaastööd Eesti rahvuslikele ajalehtedele Eesti Postimees, Sakala ning osales seltsiliikumiseks. 
Tema suurimaks teeneks oli aga kolmanda üldlaulupeo organiseerimine Tallinnas.
Matthias Johann Eisen

Matthias Johann Eisen (28. september 1857 Vigala kihelkond, Läänemaa – 6. august 1934 Tartu) oli eesti rahvaluuleteadlane, vaimulik ja karskusliikumise tegelane. Ta organiseeris rahvaluule kogumist ja avaldas mitu populaarseks saanud teost.
Eiseni looming on mõjutanud oluliselt hilisemat eesti kirjandust. Seejuures on teda nimetatud Eesti ulmekirjanduse rajajaks ning tema rahvapärimuslikke materjale on oma loomingus kasutanud näiteks Andrus Kivirähk.
Ta oli valitud Helsingi Ülikooli filosoofia audoktoriks (1927), Eesti Üliõpilaste Seltsi auvilistlaseks (1930) ja Tartu Ülikooli usuteaduse audoktoriks (1932).
Elulugu.
Eisen sündis Oese külas koolmeistri pojana. Õppis Haapsalu ja Pärnu koolides ning hiljem Tartu ülikoolis usuteadust, mille lõpetas 1885. aastal.
Ordineeriti 21. detsembril 1886 Põhja-Ingerimaal Lempaalas pastoriks. 1887 oli vikaarpastor Petroskois, 1888 pastor Kattilas ja 1888–1912 Kroonlinna Nikolause kiriku (soome-rootsi-eesti) koguduses. Peterburi konsistooriumiringkonnas.
1913. aastal sai ta võimaluse Tartusse tagasi kolida. 1919. aastal sai Eisen Soome Kirjanduse Seltsilt ettepaneku minna oma rahvaluulekoguga Soome, kus ta oleks saanud prii korteri ja kindla palga. Kokkuleppel Tartu Ülikooliga annetas ta oma kogu siiski ülikoolile, saades vastutasuks isikliku professori ametikoha.
1925. aastal algatati tema eestvõtmisel Akadeemiline Rahvaluule Selts, mille esimees ta ise pikka aega oli.
13. septembril 1932 sai ta Tartu Ülikooli usuteaduse audoktoriks.
Looming.
Juba koolipoisina tegi ta kaastööd Perno Postimehele, tema vanemad olid väga rahvuslikult meelestatud ning püüdsid osaleda võimalikult paljudes rahvuslikes üritustes. Eisen ise tegutses Eesti Üliõpilaste Seltsis ja Eesti Kirjameeste Seltsis.
Nooruses uuris Eisen ka Eesti ajalugu ning andis juba 19-aastaselt välja "Eesti-, Liiwi ja Kuura maa ajaloo", mida täiendas 1912., 1919. ja 1920. aastal. Ta uuris ka kohaajalugu ja kultuurilugu. Samuti propageeris ta 1870. aastatel koos Jaan Jungiga terminit "ajalugu". 1920. aastal andis ta välja uurimuse "Taani hindamisraamatu" kohta.
Eisen publitseeris mitmeid populaarseid rahvaraamatuid. Tema 1903. aastal ilmunud lookese "Tallinnas aastal 2000" alusel on ajaloolane Hillar Palamets nimetanud teda eesti ulmekirjanduse rajajaks.
Ta oli rahvaluule suurkogumise organiseerija. Kogus rahvaluulet, eriti rahvajutte ja mõistatusi. Folkloristina sai tõuget lüroeepikaga tegelemiseks. Värsistas Friedrich Robert Faehlmanni müüte, muistendeid ja ajaloolisi aineseid. Kirjutas pseudomütoloogilise kunsteepose "Kõu ja Pikker". Tema folkloristlikud teosed on mõjutanud oluliselt hilisemat eesti kirjandust, nii kasutas Eiseni materjali ohtralt näiteks Andrus Kivirähk romaanis "Rehepapp".
Eisen oli ka esimese eestikeelse "Kalevala" tõlke autor.
Eiseni kõne Otepää Linnamäel peetud peol 2. juulil 1922 andis alevivolikogule tõuke nimetada Nuustaku alev ümber Otepääks.
Molekulide kontsentratsioon

Molekulide kontsentratsioon (tähis "n" või "N") on molekulide arv ühes ruumalaühikus (SI-süsteemi järgi kuupmeetris).
Juhan Elken

Juhan Elken (13. mai 1851 – 17. oktoober 1931) oli eesti koolmeister ja koorijuht, aktiivne rahvusliku liikumise tegelane.
Elken sündis Kodaveres taluniku pojana, õppis samas kihelkonnakoolis ning oli hiljem koolmeistriks Laiusel ja Porkunis. Tegutses Aleksandrikooli liikumises, tegi kaastööd Eesti Postimehele, Sakalale, Tartu Eesti Seitungile ja hiljem ka Postimehele. Kuulus "Kalevipoja" seltsi ja ärgitas kohalikku seltsiliikumist.
Hain Henno

Hain Henno (21. veebruar 1836 Holstre vald – 2. juuli 1922 Kovali talu, Holstre vald) oli eesti rahvusliku liikumise tegelane.
Henno sündis Holstres Härjakoorma talus. Õppis Paistu külakoolis, hiljem sai Holstre vallavanemaks. Ta osales palvekirjade liikumises (1864), kuulus Eesti Kirjameeste Seltsi ja Viljandi Eesti Põllumeeste Seltsi ning oli Eesti Aleksandrikooli idee toetajaid ning aastast 1870 Eesti Aleksandrikooli peakomitee liige.
Juhan Kunder oli Hain Henno poolvend.
Tallinna FCI Levadia

Tallinna FCI Levadia on Eesti jalgpalliklubi, mis asutati 22. oktoobril 1998 nime Maardu FC Levadia all.
Levadia on koduses kõrgliigas olnud esirinnas kohe esimestest hooaegadest peale. Meeskonna ülekaal on olnud ilmne eeskätt 2000. aastate keskpaigast, kui aastail 2004–2009 võideti viiest võimalikust meistritiitlist neli.
Eurosarjades on Levadia edukaim Eesti meeskond, kes on ainsana jõudnud Meistrite liiga 3. eelringi ja UEFA karikavõistluste põhiturniirile.
Ajalugu.
Klubi eelkäijad on FK Maardu ja Maardu FK Olümpia.
2002 oli meistriliigas koguni kolm Levadia-nimelist meeskonda: FC Levadia Maardu (tollal esindusvõistkond), FC Levadia Tallinn ja FC Levadia Pärnu (amatöörmeeskonnad). Huvitaval kombel kohtusid sellel hooajal karikafinaalis Levadia Maardu ja Levadia Tallinn ning üllatuslikult võttis võidu viimane.
Hooajal 2006/07 sai Levadiast esimene Eesti võistkond, kes pääses UEFA karika põhiturniirile, kui 2. eelringis võideti Hollandi klubi FC Twente pärast võõrsil tehtud 1:1 viiki kodus 1:0. Selle tulemusega pääseti 1. põhiringi, kus kaotati Newcastle Unitedile võõrsil 1:2 ja kodus 0:1.
Levadia rahvusvaheliselt prestiižseim võit pärineb Meistrite liiga hooajast 2009/10, kui 2. eelringis alistati Poola meister Krakówi Wisła. Pärast üllatustlikku 1:1 viiki võõrsil piisas Levadiale kodus väravateta viigist, mis poolakate ülekaalust hoolimata ka korduskohtumise lõpuminutiteni püsis. Üleajal saatis äsja Narva Transist tallinlaste ridadesse tulnud Vladislav Ivanov palli karistuslöögist poolakate võrku, mis kindlustas Levadiale kokkuvõttes 2:1 võidu.
Ühinemine FCI Tallinnaga.
4. novembril 2017, pärast hooaja viimast mängu, teatati FC Levadia ja FCI Tallinna ühinemisest. Kaks päeva hiljem toimunud FCI Tallinna ja FC Levadia ühinemise pressikonverentsil teatati, et uuel klubil ei ole veel nime, kuid juriidiline keha saab olema Levadia oma ning peatreeneriks saab senine Infoneti juht Aleksandar Rogic. 5. detsembril 2017 kinnitati klubi nimeks Tallinna FCI Levadia.
Mängijad.
Praegune koosseis.
"Seisuga 19. jaanuar 2025"
Võitjad (11): 1999, 2000, 2004, 2006, 2007, 2008, 2009, 2013, 2014, 2021, 2024
2. koht (11): 2002, 2005, 2010, 2012, 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2022, 2023
3. koht (3): 2001, 2003, 2020
Võitjad (1): 1998
Võitjad (11): 1999, 2000, 2004, 2005, 2007, 2010, 2012, 2014, 2018, 2021, 2024
2. koht (1): 2002
Võitjad (9): 1999, 2000, 2001, 2010, 2013, 2015, 2018, 2022, 2025
2. koht (8): 2004, 2005, 2007, 2008, 2009, 2011, 2014, 2019
2. koht (2): 2005, 2008
Statistika ja loendid.
Mängijate rekordid.
"Uuendatud seisuga 5. november 2016. Aktiivsed mängijad on paksus kirjas."
Eugen Friedrich Reinhold Jannsen

Eugen Friedrich Reinhold Jannsen (10. oktoober 1853 Pärnu – 14. september 1930 Tartu) oli eesti rahvusliku liikumise tegelane ja arst, Johann Voldemar Jannseni poeg.
Jannsen õppis Tartus algkoolis ja gümnaasiumis aastatel 1866–1873. Seejärel õppis Tartu Ülikoolis aastatel 1874–1881 arstiteadust. Selle lõpetamise järel töötas aasta Kroonlinnas.
Jannsen tegutses aastatel 1884–1892 Tartus silmaarsti ja tsensorina. Ta kuulus Eesti Üliõpilaste Seltsi, oli tegev ka "Vanemuise" seltsis ning Eesti Kirjameeste Seltsis. Aastatel 1892–1904 töötas ta Tartus 95. Krasnojarski jalaväepolgus sõjaväearstina, osales Vene-Jaapani sõjas, teenis mitmel pool Venemaal, kuni läks aastal 1913 pensionile. Vabadussõja oli Tallinna Sõjaväe Keskhaigemaja silmajaoskonna juhataja, sisustas selle oma riistadega, sanitaarteenistuse kolonel 1921. Lahkus teenistusest aastal 1921, elas seejärel Tartus.
UEFA Euroopa Liiga

UEFA Euroopa Liiga (ametlikult "UEFA Europa League") on UEFA Meistrite liiga järel tähtsuselt teine Euroopa jalgpalliklubide iga-aastane rahvusvaheline karikavõistlus. Klubid pääsevad võistlusele koduses liigas ja karikavõistlustel saavutatu põhjal.
Võistlust korraldab UEFA, kes võttis 2009/10 hooajast kasutusele senise UEFA karika uuendatud formaadi. Turniiri eelkäija on 1971. aastani peetud Messilinnade karikas (Inter-Cities Fairs Cup).
UEFA Euroopa Liiga võitja kohtub UEFA Superkarikafinaalis UEFA Meistrite Liiga valitseva meistriga.
Harry Jannsen

Heinrich Woldemar Amandus Jannsen (tuntud ka kui Harry Jannsen; 13. september 1851 Pärnu – 14. oktoober 1913 Tallinn) oli eesti ajakirjanik ja rahvusliku liikumise tegelane, Johann Voldemar Jannseni poeg.
Jannsen õppis Tartu Ülikoolis keeleteadust ning oli 1881. aastal, pärast isa halvatuks jäämist, Eesti Postimehe toimetaja. 1882. asutas ta saksakeelse ajalehe Heimath, kus hakkas hiljem propageerima kohalike rahvaste ühinemist venestamise vastu ("baltlus"). Oli nii Eesti Üliõpilaste Seltsi, Vanemuise laulu- ja mänguseltsi kui ka Eesti Kirjameeste Seltsi liige.
Jaan Jung

Jaan Jung (18. november 1835 Tammeküla, Imavere mõis, Pilistvere kihelkond – 26. juuni 1900 Imavere) oli eesti koolmeister ja harrastusajaloolane.
Ta on tuntud oma osalusega Eesti rahvuslikus liikumises 19. sajandil. Jungilt ilmus aastail 1881–1884 esimene täielik Henriku Liivimaa kroonika eestikeelne tõlge, ta tegeles palju kodulooliste andmete kogumisega ning teda on peetud esimeseks eestlasest arheoloogiks.
Päritolu ja karjäär.
Jung sündis Imavere mõisas Tammekülas.
Hiljem oli ta Abjas koolmeister ja organist.
Osalus rahvuslikus liikumises ja tegevus harrastusajaloolasena.
Jung lõi kaasa mitme eesti rahvusliku seltsi tegevuses, näiteks oli ta Eesti Kirjameeste Seltsis, Eesti Aleksandrikooli abikomitees. Samuti tegi ta kaastööd ajalehtedele Eesti Postimees ja Sakala. 
Erilist tähelepanu pööras ta Eesti koduloo uurimisele, keskendudes seejuures vanadele linnamägedele ja kalmetele. Tema tähtsamad koduloo vallas kogutud pärimused ja andmed on koondatud raamatusarja "Muinasaja teadus eestlaste maal: Kohalised muinasaja kirjeldused Liiwimaalt, Perno ja Wiljandi maakonnast". Koolmeistrina andis Jung välja ka mitu õpikut.
Koos Matthias Johann Eiseniga oli ta üks esimesi, kes hakkas 1870. aastatel propageerima termini "ajalugu" kasutamist senise "sündinud asjade loo" ja teiste ebamääraste väljendite asemel.
Jungi võiks nimetada ka esimeseks eestlasest arheoloogiks, sest ta täiendas end muinasteaduste alal nii Soomes kui ka mujal Vene impeeriumis ning ta kutsuti ka 1896. aastal Riias toimunud ülevenemaalisele arheoloogide kokkutulekule. Ta pooldas Baltikumi esiajaloo kirjeldamisel tol ajal populaarset gooti teooriat ja töötas vastu Tartu Ülikooli professori Georg Loeschcke püüdele seda kummutada. Oma sõnul suutiski ta ära hoida Loeschcke pikema teadusartikli ilmumise, kus viimane kavatses gooti teooria lõplikult ümber lükata. Soome-ugri rahvaid pidas Jung piiblitegelase Noa poja Jaafeti järglasteks.
Jungi elust ja tegevusest on kirjutanud Villem Reiman.
Jaak Järv (kirjanik)

Jaak Järv (17. aprill 1852 – märts 1920) oli eesti kirjanik ja ajakirjanik, koolmeister ning rahvusliku liikumise tegelane.
Tema 1885. aastal ilmunud teost "Vallimäe neitsi" peetakse esimeseks eesti romaaniks.
Varasem elukäik.
Järv sündis Vana-Suislepa vallas sulase pojana.
Omandanud hariduse kooliõpetajast venna juures Rõhul, sooritas iseõppijana koolmeistri eksami ning töötas seejärel 1871–1875 Vaste-Nõos.
Ajakirjaniku ja kirjanikuna.
Kaastööd ajalehtedele oli Järv alustanud juba 1872. aastal. Aasta hiljem ilmus ka tema esimene luulekogu "Lillekimbukene".
1876. aastal asus ta Tartumaalt ümber Viljandisse, kus töötas vahemikus 1878–1880 C. R. Jakobsoni ajalehe Sakala juures toimetaja abilisena. Sel ajal etendus linnas tegutsenud seltis Koit laval Järve kirjutatud näidend "Õiguse kasu ja ülekohtu kahju".
Osales Eesti Aleksandrikooli liikumises.
Ajaleht Virulane.
1881. aastal ostis ta ära ajalehe Tartu Eesti Seitung, mille nimetas ümber Virulaseks, hakates seda välja andma Tallinnas. Aastatel 1882–1888 ilmunud leht saavutas ligi 6000 küündiva lugejaskonnas, mida on hinnatud üsna märkimisväärseks. Lehe lisas avaldas Järv ka omaenda luulet ja jutustusi. Sisult ja meelsuselt sarnanes Virulane Sakalale ning 1888. aastal keelasid võimud venestuspoliitika ajajärgul mh ametiasutustes eesti keele kasutamist ja tööliste olukorra parandamist nõudnud lehe väljaandmise ära. Järv ise saadeti sotsialistina kaheks aastast maalt välja.
Hilisem elukäik.
1909. aastal läks Moskvasse tööle, hukkus Venemaal Samara kubermangus 1920. aasta märtsis Djoma jõel jäämineku ajal.
Melitopol

Melitopol on linn Ukrainas Zaporižžja oblastis, Melitopoli rajooni halduskeskus. Asub Molotšna jõe paremal kaldal. Alates märtsist 2022 on linn Venemaa okupatsiooni all.
Ajalugu.
Linn on asutatud 1784. aastal nogaide auuli kohale. 1816. aastani oli asula nimi Kõzõl-Jar ja seejärel linnaõiguste saamiseni 1842. aastal Novoaleksandrovka.
Rahvastik.
Ukraina 2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Melitopoli elanikest ukrainlasi 55,1%, venelasi 38,9%, bulgaarlasi 1,8%, krimmitatarlasi 1,0% ja valgevenelasi 0,8%.
Majandus.
Seal asuvad mootori-, tööpingi- ja ehitusmaterjalide tehased.
Berdjansk

Berdjansk on linn Ukrainas Zaporižžja oblastis. Asub Aasovi mere kaldal.
Ajalugu.
Linn on asutatud 1827. aastal, 1830. aastani oli asula nimi Kutur-Oglõ ja seejärel 1842. aastani Novo-Nogaisk. 1939–1958 kandis nime Ossõpenko lenduri ja Nõukogude Liidu kangelase Polina Ossõpenko järgi.
Sõjategevus 2022. aastal.
2022. aasta veebruari lõpus okupeerisid Venemaa Ukrainasse sissetungi käigus Berdjanski linna ja rajooni Venemaa relvajõud. Zaporižžja oblastiadministratsiooni sõnul keeldus linnavõim okupantidega koostööst, linna asutused töötasid okupeerimise järel osaliselt, ühistransport seiskus. 24. märtsil hävitasid Ukraina relvajõud raketilöögiga Berdjanski sadamas paiknenud Venemaale kuulunud dessantlaeva Saratov (2022. aasta rünnak Berdjanski sadamale).
Kultuur.
Berdjanskis on kunstimuuseum, koduloomuuseum ja loomaaed.
Taristu.
Berdjanskis asub Aasovi mereväebaas.
Sandown-klassi miinijahtija

Sandown klassi miinijahtija (inglise keeles "Sandown-class minehunter") on aastatel 1988 kuni 2001 Suurbritannias valmistatud sõjalaevaklass - avamere miinijahtija. 
Kirjeldus.
Kere.
Sandown klassi miinijahtijad on klaaskiust riidest kerge ja mitte-magnetilise kerega, mis on 52,5 m pikk, 10,9 m lai ja 2,3 m süvisega ja mille veeväljasurve on 450 t. Klaaskiust-plastist kere raskendab nende hoidmist jääoludes. 
Jõuseadmed.
Peamasinatena kasutatakse Sandown klassi miinijahtijatel 2 tk Paxman Valenta 6RPA200M diiselmootoreid koguvõimsusega 3000 hj, mis käitavad läbi individuaalse sõuvõlli kahte Voith Schneider tüüpi sõuajamit mis on kasutusel ka rooliseadmena tulenevalt selle eripärast ning tagavad laeva maksimumkiiruseks 13 sõlme. Alternatiivselt saab sõuajameid käitada ka läbi kahe 100 kW’se elektrimootori mis saavad elektritoite ühest laeva kolmest diiselgeneraatorist. Elektrimootoritega on kiirus kuni 6,5 sõlme. Vööris on 2 põtkurit Schottel mis võimaldab laeva paigal hoida või sooritada keerukaid manöövreid. Diiselgeneraatoritena kasutatakse Sandown klassi miinijahtijatel kolme Rolls-Royce/Perkins CV8 diiselgeneraatorit a 250kW. Laeva mootorid on paigutatud spetsiaalsetele amortisaatoritele, vähendamaks müra ja vibratsiooni. 
Relvastus.
Laev on varustatud kaasaegse sonariga miinide avastamiseks ja allveerobotiga. Traalimissüsteeme laeval ei ole. Miinide identifitseerimiseks ja hävitamiseks kasutatakse Eesti miinijahtijatel Atlas Elektroniku SeaFox MIDS ROV süsteemi. Originaalis on laev relvastatud 30 mm automaatkahuriga KCB. Eesti mereväe miinijahtijatel on selle asemel kasutusel 1x2-23 mm automaat-õhutõrjekahur M80, "(Sergei)". Täiendavalt on relvastuses mõned kuulipildujad. Taktikaline juhtimissüsteem on Pressley Nautis M.
Ajalugu.
Esimene Sandown-klassi laev veesati 1988 ning asus teenistusse 1989 aastal. Laevu ehitati kokku 15: Briti kuninglikule mereväele 12 ja Saudi Araabia mereväele 3. Laevad ehitati praktiliselt kahe seeriana: 1988-1994 (5+3) ja 1997-2001 (7). 
Miinijahtija Cromer, viidi 2001. aastal seisvaks õppelaevaks üle Briti kuninglikku mereväe kolledžisse Darthmouthis. 
Vastavalt 2003. aasta Briti strateegilisele kaitseväe ülevaatusele otsustati vanemad esimese seeria laevad aktiivsest teenistusest välja arvata. Neist vähemalt kolm miinijahtijat, Sandown, Inverness ja Bridport, plaaniti müüa. 
Kolm laeva müüdigi 2006. aasta septembris Eestile 800 miljoni krooni (~51,13 miljonit eurot) eest. Esimene laev anti üle 2007. aasta aprillis, teine jaanuaris 2008 ja viimane märtsis 2009. Miinijahtija Walney, kanti aga 2010. aastal maha ja on olnud hiljem ka müügis, kuid tulemus pole teada. 
Tänaseks on teenistusse jäänud kokku 13 alust, sh 6 varasemast seeriast, millest 3 müüdi Eestile.
Segura klassi miinijahtijad.
Hispaania kuningliku mereväe relvastuses on Sandown-klassi miinijahtijatega väliskujult üsna sarnased Segura-klassi miinijahtijad, mis on võetud teenistusse 1998 - 2005. Neil on silmatorkavaima erisusena ühe suurema korstna asemel kaks väiksemat ja tekiehitise ahtriosas puudub eraldatud angaar.
Lhalung Pelgi Dorzi

Palgyi Dordže (Palgyi Dorje), (dPal-gyi-rdo-rdzhe)
Kuningas LangDarma ("Glang-dar-ma") valitsemise (836–842) ajal, ta oli ise böni pooldaja alustati punamütsikeste suhtes kohe pogromme.
LangDarma võttis nyingmapa kloostritele kuuluva vara, sundis budiste üle minema böni usku. Seni rahulikult õpetusega tegelenud nyingmalased, keda kõik valitsejad olid siiani soosinud, sattusid raske põlu alla kuningakojas.
Probleem lahendati kiiresti 841. aastal nyingma poolt. Leiti vabatahtlik nende väheste munkade hulgast, kes alles veel olid jäänud, kes pidi sooritama poliitilise pääste operatsiooni. Selleks vabatahtlikuks osutus Lhalung Palgi Dorzi. Lhalung Palgi Dorzi määris enda ja musta hobuse tuhaga kokku, kappas kuningas LangDarma ette, kes oli kaaskonnaga tsamil (jumaluste auks korraldatav religioosne tants), kus püha snaiper tulistas vibuga 3 noolt LangDarmale keresse. Kuningas lartsatas surnult maha ja mõrtsukas laama Palgi Dorzi kihutas üritusel tekkinud segadust kasutades hobusega jõkke, kus vesi pesi tuha maha, teispool jõge ronis kaldale juba mustal hobusel ratsanik, keda tagaajajad enam kätte ei saanud. Palgi Dorzi kihutas aga Drag Yerpa kloostrisse, kust ta ise pärit oli. Nyingmapa oli edukalt sooritanud enda esimese poliitilise mõrva, mis lõppes edukalt. LangDarma valitsemisaeg oli lühike (836–842). Hiljem olid noored nyingma mungad Palgi Dorzi poole pöördunud palvega saata pühitsust raevukate jaoks. Palgi Dorzi keeldus ja ülejäänud elu veetis ta üksi koopas. Ajast, mil see tapmine toimus on osa nyingma rituaalidest saanud rikkamaks ühe instrumendi võrra. Nyingma hakkas kasutama vibunooli kui ritaal-esemeid.
Bhutanis siiani avalikel rituaalidel õnnistavad laamad rahvast nooltega. ("Ten da, Tshe da, La da, Da dar ja Chhe mar") kaitse eesmärgil on nool rituaalis ka lapse sünni puhul. See kuninga tapmine jättis sügava jälje Nyingmaa ajalukku ja praktikasse.
Mongolitel on legend, kus Lhalung Palgi Dorzi oli mongol nimega Lalam-baldorzij ja kuninga nimeks oli Langdrom.
Õpetatud laama Lalam-baldorjj saabus Bat Khan Uul-i ja mediteeris seal kaua, enne kui võttis ette kuninga tapmise. Selles versioonis on tegu Gelugi, mitte nyingmapa laamaga. 
On veel üks loo versioon olemas, kus Palgyi Dordze oli taas siia ilma sündides mongolite esimese Bogdoo Zanabazari juures teenistuses olnud pikki aastaid.
Tänu LangDarma tegevusele, mis oli suunatud budistide vastu, jooksid paljud punamütsikesd Hiinasse ja Mongooliasse, kus budism tänu neile levis kohaliku rahva hulgas koos selle LangDarma tapmise looga, mida põgenikud endaga kaasa tõid.