Dominikaani Vabariik

Dominikaani Vabariik on hispaaniakeelne riik Kariibi meres asuva Haiti saare idaosas. Ta piirneb läänes Haitiga.
Suure osa 20. sajandist oli Dominikaani Vabariik diktaator Rafael Leónidas Trujillo ja hiljem Joaquín Balagueri võimu all. 1978. aastast on demokraatia jalule seatud.
Riik.
Pealinn on Santo Domingo.
Haldusjaotus.
Dominikaani Vabariik on jagatud 31 provintsiks ja Santo Domingo ringkonnaks ("Distrito Nacional"). Provintsid jagunevad 124 vallaks ("municipios", ainsuses "municipio"). Vallad on teise tasandi poliitilised ja administratiivsed allüksused.
Rahvastik.
Suurim linn on Santo Domingo. Suuruselt järgmine on Santiago de los Caballeros.
Majandus.
Dominikaani Vabariigi majandus sõltub suuresti turismist.
Alates 1960. aastatest on majandusraskuste tõttu paljud dominikaanlased emigreerunud USA-sse, peamiselt idaranniku suurlinnadesse. New Yorgi linnaosas Washington Heightsis on dominikaanlased nii tihedalt koos, et seda mõnikord hüütakse "Quisqueya Heights". Arvatakse, et Hispaniola saare põliselanikud aravakid kutsusid saare idaosa "Quisqueya", kuigi mõned ajaloolased vaidlustavad seda. Praegu on dominikaanlased üks suuremaid latiinode rühmi USA-s.
Põllumajandus.
Suurima osa Dominikaani Vabariigi majandusest moodustab põllumajandus. Seal töötab 40% töövõimelistest inimestest. Kasvatatakse tsitruselisi, kakaopuid, banaane ja muid puuvilju.
Tööstus.
Peamised tööstusharud on pimsi ja paekivi kaevandamine. On ettevõtteid, kus valmistatakse seepi ja mööblit.
Transport.
Autoteid on kokku 19705 km, sellest kõva kattega 9872 km (2002).
Riigis on kaks lennujaama.
Laevu on 38, sealhulgas üks konteinerilaev, kaks üldkaubalaeva ja üks naftatanker (2022).
Väliskaubandus.
Riigi peamised ekspordiartiklid on seep, banaanid ja puuviljad ning impordiartiklid autod, masinad, toit ja kemikaalid.
Turism.
Turism Dominikaani Vabariigis põhineb peamiselt matkamisel ja suurte kruiisilaevade külastustel. Turismiäri ei ole võrreldes teiste Kariibi mere äärsete riikidega väga arenenud. Väga palju on kaljuseid maastikke ja vähe randu, lisaks on riigis kehv infrastruktuur.
1997. aastal sõlmis valitsus lepingu Green Globe'iga (keskkonnaohutuse programm), et edendada saarel ökoturismi. Valitsus edendab turismialaseid investeeringuid, nagu näiteks hotellide ehitamist ja väga olulisi kruiisilaevade ehitamist.
2013. aastal külastas Dominikaani Vabariiki umbes 320 000 välismaalast; 320 000-st 80 000 on matkajad, ülejäänud on ristluslaevadelt. 2011. aasta tulu turismindusest oli 111 miljonit USA dollarit.
Ajalugu.
Dominikaani Vabariigi territoorium on olnud vaheldumisi Hispaania, Prantsusmaa, Haiti ja jälle Hispaania ning USA võimu all. Vahepeal on taotletud iseseisvust ja omavalitsust.
Haiti vallutas saare idaosa 1821. Dominikaani vabariik iseseisvus Haiti võimu alt 27. veebruaril 1844.
1916. aastal okupeeris USA armee paariks aastaks Dominikaani Vabariigi eesmärgiga kaitsta ameeriklaste suhkruistandusi Haiti saare idaosas.
Aastal 1930 toimus riigipööre, millega tuli võimule Rafael Leónidas Trujillo.
1937 käskis ta tappa riigis elavad haitilased, mille tulemusena hinnanguliselt 20 000 inimest hukkus.
Aastal 1960 Trujillo lasi tappa teda avalikult kritiseerinud Rómulo Betancourti ja see keeras kogu maailma üldsuse arvamuse lõplikult tema vastu. Trujillo tapeti 30. oktoobril 1961.
Seejärel toimunud presidendivalimistel sai aastal 1962 presidendiks vasakpoolne Juan Emilio Bosch Gaviño, kes kõrvaldati võimult 1963. Võimule tuli kolmeliikmeline tsiviilhunta. Vasakpoolsed jätkasid rahutuste korraldamist ja 24. aprillil 1965 puhkes kodusõda. 1. mail 1965 otsustasid mitmed Ameerika riigid saata Dominikaani vabariiki rahvusvahelised rahuvalvejõud Fuerza Interamericana de Paz. Pärast avaliku korra ja turvalisuse taastamist oli võimul Joaquín Balaguer (1966–1978).
Kultuur.
Muusika.
Rahvusvaheliselt tuntud on "merengue", mis on populaarne alates 19. sajandi keskpaigast.
Sport.
Dominikaanlased on tuntud pesapallifännid. USA-s on peaaegu kõikides paremates pesapallimeeskondades mõni dominikaanlasest mängija.