tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Idealism (eluhoiak)

Tavakeeles nimetatakse idealismiks ehk aatelisuseks kõrgete ideaalide omamist, eriti kui need ideaalid on teostamatud või tavaarusaama kohaselt ebapraktilised. Isikut, kellele on omane idealism, nimetatakse idealistiks. Klassikaliselt on sõna "idealism" tähistanud ka täiusetaotlust – pidevat tegevust täiuse saavutamiseks seoseta ebapraktilisusega.
Sõnale aatelisus on võimalik anda ka tähendus: tegutsemine mingi piirkonna ühishuvides. Piirkonna kattumisel isamaaga teiseneb aatelisus isamaalisuseks.
Geotektoonika

Geotektoonika on geoloogiline teadusharu, mis uurib Maa välisosa suuremõõtmelist ehitust, arengut ja teket.
Mis on Maa välisosa ehk kust jookseb piir Maa sees, millest allpool toimuvad protsessid ei kuulu geotektoonika valdkonda, pole üheselt selge. Tihti tõmmatakse piir 670 km sügavusele, sest sellest allpool ei esine maavärinate koldeid. Sellest piirist kõrgemal asuvat kihti nimetataksegi tavaliselt tektonosfääriks.
Geotektoonika on tihedais seoseis struktuurigeoloogiaga. Erinevalt struktuurigeoloogiast on geotektoonika uurimisobjektiks regionaalse või planetaarse ulatusega geoloogilised struktuurid. Seega võib öelda, et geotektoonika on suuremõõtmeliste struktuuridega tegelev struktuurigeoloogia. Kahe distsipliini vahel ei ole siiski teravat piiri. Struktuurigeoloogiat peetakse geotektoonika osaks.
Tänapäevasele geotektoonikale ja geoloogilisele paradigmale paneb aluse laamtektoonika teooria, mis loodi 20. sajandi 60. aastatel. Geotektoonika oli olemas ka enne laamtektoonika loomist, kuid tolleaegsed teadmised on nüüdisajaks ajale jalgu jäänud. Et laamtektoonika kui mõiste on geotektoonikast tuntum, arvatakse mõnikord ekslikult, et laamtektoonika on teadusharu, mis käsitleb geotektoonilisi küsimusi.
Regionaalgeoloogia

Regionaalgeoloogia on geoloogia osa, mis käsitleb mingi piirkonna geoloogilist ehitust ja arengut.
Regionaalgeoloogia ei ole otseselt teadusharu, vaid pigem teiste geoloogiliste teadusharude tulemusi kokku võttev geograafiline üldistus ja kirjeldus. 
Regionaalgeoloogia kirjeldab geoloogiliste struktuuride levikut ruumis ning käsitleb teatud piirkonna geoloogiat kompleksselt, tema kõigis avaldumisvormides. Mõnikord on regionaalgeoloogia objektid piiritletud n-ö geoloogiliselt, näiteks Balti kilp või Hawaii saared, mis moodustavad teatud tervikliku geoloogilise üksuse. Sageli lähtub käsitlus aga riigipiiridest, mis enamasti ei järgi geoloogilisi eraldusjooni. 
Väga väikese ala geoloogilist kirjeldust ei peeta enamasti regionaalgeoloogia valdkonda kuuluvaks.
Ladestu

Ladestu (inglise keeles "system") on ladekonnast järgmine väiksem kronostratigraafiline üksus, mis jaotatakse ladestikeks.
Ladestu on kivimkompleks, mis on tekkinud ajastu jooksul. Näiteks ordoviitsiumi ajastul (488...443 Ma) tekkinud kivimkiht moodustab Ordoviitsiumi ladestu. Maa ajalugu on alates proterosoikumi algusest kuni tänaseni jagatud ajastuteks, millel on ülemaailmselt kokkulepitud nimed. Ladestud on fanerosoikumi kivimkehade põhiliseks stratigraafilise liigestamise üksusteks.
Erinevate ajastute ja seega ka ladestute nimede ja paiknemise kohta geoloogilise ajaarvamise süsteemis vaata artiklit Geokronoloogiline skaala.
Kronostratigraafiline üksus

Kronostratigraafiline üksus on stratigraafiline üksus, mis on tekkinud kindla ajavahemiku jooksul.
Kronostratigraafilised üksused erinevad litostratigraafilistest üksustest, mis ühendavad sarnaseid kivimeid või kihte, kuid mille tekkeaega ei ole täpselt fikseeritud.
Ajavahemikku, mis vastab kronostratigraafilisele üksusele, nimetatakse geokronoloogiliseks üksuseks.
Kronostratigraafilisi üksusi nimetatakse alates suurimast: ladem, ladekond, ladestu, ladestik ja lade. Kronostratigraafilisteks üksusteks on näiteks Siluri ladestu ja Raikküla lade. Neist esimene on ülemaailmselt kokkulepitud üksus, teine omab vaid piirkondlikku tähtsust Eestis ja lähiümbruses.
Akumulatsioon (glatsioloogia)

Akumulatsioon on protsesside kogum, mille tagajärjel kasvab liustiku lumest ja jääst koosneva osa mass.
Akumulatsioon hõlmab lumesaju, laviinid, kondenseerumise, vooluvee jäätumise jne.
Settimine

Settimine ehk kuhjumine ehk kogunemine (vanemas kirjanduses ka: sedimentatsioon) on protsess, mille käigus liikuvad setted jäävad paigale ehk settivad.
Settimine võib toimuda järves, meres, jões või muus veekogus, ka maismaal. Settida võivad kõikvõimalikud purdsetted, aga ka mineraalsed ühendid vesilahustest. Settimiseks loetakse ka surnud organismidest pärineva orgaanilise aine ladestumist. Samuti on setteiks mineraalsed kojad, luud jms. Ka rändrahnud on setted, mis on setitatud liustiku poolt. 
Setteist moodustuvad aja jooksul settekivimid.
Dark Skies

"Dark Skies" on aastatel 1996–1997 eetris olnud USA telesari, mis on saanud Emmy auhinna. 
Filmi järgi läbis 1940. aastal päikesesüsteemi gravitatsioonianomaalia, mille tagajärjel tekkis planeedil Maa gravitatsioonilõkse, -auke ja muid ohte, kuid need jäid inimestele esialgu märkamatuks. Paar aastat hiljem saabus Maale tulnukate uurimislaev, mis sattus ühte sellisesse lõksu ja kukkus alla, kuid enne hävimist suutis saata hädasignaali. Paar aastat hiljem saabus veel paar laeva, mis jäid samasugusesse gravitatsioonipöörisesse kinni ja kukkusid alla Roswellis 1947. aastal. Sellest avariist õnnestus pääseda ühel tulnukal, kes jäi salapärase ja varjatud riigiasutuse Majestic12 kontrolli alla. Majestic12 oli algselt loodud hoopis teistel eesmärkidel, kuid kuna selle eelmiste ülesannete profiiliga sobis kokku ka see ülesanne, jäidki MJ-12 (nagu Majestic12 lühidalt kutsuti) ülesannete hulka ka kontaktid tulnukatega ja nendelt USA sõjalis-tööstusliku kompleksi jaoks uute ideede ja tehnoloogiate väljauurimine. Olendit kutsuti EBE ehk inglise keeles "Extraterrestrial Biological Entity" (maaväline bioloogiline olend). Aastal 1950 saabusid Maale EBE kaasvõitlejad, kes ei olnud rahul sellega, kuidas teda koheldi. Kuigi MJ-12 suutis esialgu ära hoida avaliku konflikti, juhtus siiski nii, et 1952 juhtus Area 51 õnnetus, mille käigus objekti valvav turvatöötaja haavas paanikahoos ühte EBE-dest. Vastukaaluks tapsid EBE-d mitu turvameest ja tegid Washingtoni kohal jõudemonstratsiooni, mida tuntakse Washington 1952 juhtumina.
Pärast seda algas filmi sündmustik. John Loengard (näitleja Eric Close), kes oli töötanud nii Area51-s kui ka muudel salajastel objektidel, sai tulevahetuses EBE-dega haavata ning sai teada telepaatilisest kontaktist ühe EBE-ga, et nendel on plaanis üle võtta Maa valitsemine sümbiootiliste kloonide abiga, kes näevad välja nagu reaalselt eksisteerivad inimesed, kuid kelle mõistus on võetud surnud EBE-lt. Edasine filmi tegevustik arenebki 1950. aastate keskpaigas ning on tehtud nagu retrospektiivis John Loengardi päeviku ekraniseeringuna. Filmis on palju seiklusi, tagajamisi, võitlusi valitsuse ja tulnukate agentide vahel ning Johni püüdeid avalikustada nende mustad teod. Visuaalselt meenutas film "Knight Riderit" ja "The X-Filesi". Filmi tehti 20 osa. Selle lõppedes jäid otsad lahti ning anti mõista, et ka järg pole kaugel.
Josef Allen Hynek

Josef Allen Hynek (1. mai 1910 Chicago – 27. aprill 1986) on USA teadlane, astronoom ja ufoloog.
Josef Allen Hynek sündis Tšehhoslovakkia immigrantide peres. Ta õppis ja töötas (sai professoriks) Chicago ülikoolis ja Ohio osariigi ülikoolis.
Teise maailmasõja ajal töötas ta salajases laboris, mis töötas välja raadio teel aktiveeritavaid meremiinide sütikuid. Selline sütik saadab välja raadiosignaale ja kui laev tuleb piisavalt lähedale, toimub plahvatus. 1952–1969 töötas ta teadusliku nõuandjana projekti "Blue Book" juures, mis registreeris USA õhujõudude rahastamisel ja otsesel ülesandel USAs toimuvaid ufojuhtumeid.
Laam

Laam on litosfääri hiigelplokk, mis piirneb seismiliselt aktiivsete vöönditega.
Litosfäär on Maa kõva ja tahke kivist koorik. See koorik ei ole ühtne, vaid on Maa siseenergia ja sellest tuleneva vahevöö ainese aeglase liikumise tõttu pragunenud mitmekümneks tükiks, mis üksteise suhtes liikudes põhjustavad näiteks maavärinaid ja vulkaanipurskeid. Need litosfääri tükid ongi laamad.
Laamad koosnevad ookeanilisest ja mandrilisest maakoorest. Mõned laamad koosnevad mõlemast maakooretüübist, tavaliselt mandrist ja seda ümbritsevatest merealadest, näiteks Aafrika laam, Antarktika laam ja Austraalia laam, mõned aga ainult ühest, sel juhul tavaliselt üksnes ookeanilisest maakoorest, näiteks Filipiini laam, Nazca laam ja Vaikse ookeani laam. Laamadevahelised seismiliselt aktiivsed vööndid jaotatakse kolmeks: divergentsi vöönd, konvergentsi vöönd ja transformne murrang.
Laamad liiguvad aeglaselt, tüüpiliselt mõne sentimeetri võrra aastas. Kuid arvestades Maa geoloogilist ajalugu, mis on väga pikk, võivad laamad nihkuda suuri vahemaid, 100 miljoni aastaga tuhandeid kilomeetreid. Liikumise käigus muutuvad lisaks laamade asukohale nende kuju ja suurus. Kahe laama kokkupõrkel võib üks neist sukelduda teise alla ja saada taas osaks vahevööst. Niimoodi võivad laamad tervenisti kaduda. Olemasoleva laama pragunedes võivad omakorda tekkida uued laamad.
Laamade liikumist uuriva teadusharu nimi on geotektoonika. Teooria, mis selgitab laamade olemust ja nende liikumist, on laamtektoonika.
Maa on Päikesesüsteemi ainus liikuvate laamadega planeet. 
Eesti asub laamapiiridest kaugel, mistõttu ei esine siin tugevaid maavärinaid ega vulkaanipurskeid.
Eestikeelse termini "laam" pakkus välja Herbert Viiding.
Hulknurk

Hulknurgaks ehk polügooniks (kr "poly" 'palju' + "gonia" 'nurk') nimetatakse elementaargeomeetrias kinnist murdjoont. 
Lõike, millest see murdjoon koosneb, nimetatakse hulknurga külgedeks, nende otspunkte hulknurga tippudeks.
Hulknurka nimetatakse korrapäraseks, kui kõik selle küljed on võrdsed ja kõik külgedevahelised nurgad on võrdsed.
Hulknurka nimetatakse kumeraks, kui selle kontuuriks on kumer murdjoon.
Hulknurga pindala.
formula_1
või
formula_2
formula_3
kus I ja B on vastavalt hulknurga sees ja selle välispiiril olevate täisarvuliste koordinaadipunktide arvud.
Kui sellise hulknurga sees on täisarvuliste koordinaatidega tippudega hulknurga kujulisi auke, siis on selle hulknurga pindala leitav valemiga:
formula_4
kus I ja B on vastavalt hulknurga sees ja selle piiridel olevate täisarvuliste koordinaadipunktide arvud ja H on aukude arv.
formula_5
kus n on hulknurga külgede arv ja s on küljepikkus.
Ahjuhark

Ahjuhark on ümarmetallist 3/4 ringikujuline sepistatud kaheharuline kumerate otstega tööriist. Ahjuhark on abivahend pottide ahju panemisel ja sealt äravõtmisel. Hark asetatakse ahjupoti alumisest kitsamast osast hargi harudevahega läbi ning tõstetakse hargivarrest koos potiga sinna kuhu vaja.
Eestis on ahjuhark on umbes inimesepikkune ning selle pikk käepide on puust.
Rahvausund.
Simbirski kubermangu mokšalased on käinud Demetriose laupäeval (Dimitri laupäeval; kalmistupäeval) surnute hingi kalmistule tagasi saatmas ahjuharkidega varustatult.
Saksamaal ei tohtinud kõigi pühakute päeval (1. novembril) ahjuhark tagurpidi seista, et surnute hinged end ei vigastaks.
Rahvameditsiin.
Üks Eestis soovitatav abinõu lehma luupainaja vastu oli kolm korda ahjuhargiga vastu selga lüüa.
Rahvaluule.
Muinasjutud.
Eesti muinasjuttudes esineb ahjuhark relvana ning nõia sõiduriistana. Ahjuhargi seljas sõitvad nõiad ja kurat on tuntud ka Saksamaal.
Vogtlandis Hauptmannsgrünist Waldkirchenisse viiva tee ääres olevat olnud mälestuskivi sisseraiutud ahjuhargiga. Seal olevat mõned naised ahjuhargiga lambakarjase surnuks torganud. Põhjuseks oli see, et karjane hoidis endale võõraid lambaid ning hakkas jämedalt käituma, kui naised hakkasid lambaid sisse nõudma.
Unenäoseletus.
Unenägude seletajates on ahjuhark tähendanud kadedust.
Juudi erikomando embleem.
Ahjuhargi ots on pealuu, kühvli, Taaveti tähe, leegi ja ringi kõrval Auschwitz-Birkenau koonduslaagri juudi erikomando embleemil. Ta sümboliseerib tööd laipade põletusahju kütjana.
Seksuaalne erutus

Seksuaalne erutus on seksuaalvahekorraga seotud füsioloogiline seisund.
Füsioloogia.
Seksuaalse erutuse tunnuseid.
Füsioloogiliselt on seksuaalne erutus organismi ettevalmistav reaktsioon seksuaalvahekorra jaoks. Nii naisel kui ka mehel toimub suguelundites ettevalmistava vedeliku eritumine, mis vähendab hõõrdumist ja sellega toetab seksuaalvahekorra toimumist. Juuresoleval pildil on seksuaalselt erutunud mehe erekteerunud suguelundist eritunud sugutisibulanäärmete sekretsiooni. Nende näärmete nõre on leelise pH-ga lima, mis kaitseb spermat happelise keskkonna eest.
Seksuaalset erutust võivad põhjustada ja soodustada erogeensete tsoonide sihipärane stimuleerimine (eelmäng); seksuaalselt ahvatleva partneri pilk, naeratus, jutt, lähedus või kokkupuude; seksuaalvahekorra või seksuaalsusele viitava tegevuse nägemine või kuulmine; paljastatud kehaosade nägemine või näitamine; erootilised jutud, liigutused, roppused, pildid, hääled, fantaasiad, unistused, mälestused, unenäod, muusika, tants, lilled, lõhnad, maitsed; mitmesugused ained, pikaajaline aseksuaalsus jmt.
Seksuaalset erutust võivad mõningatel juhtudel tekitada ja suurendada ka vägivald, valu, ehmatus, hirm, abitus, piinamine, jõhkrus jmt, kuid võib esineda ka vastupidine – erutus võib täielikult kaduda.
Mitmesuguste parafiiliate puhul võivad seksuaalset erutust põhjustada ka kehaeritised (piim, sülg, uriin, väljaheited, veri); riietusesemed (aluspesu, kingad); materjalid (nahk, kummi, lateks); kohad, isikud, loomad, situatsioonid jne.
Kultuuriline või situatsiooniline kontekst võib koos seksuaalse erutuse tekkimisega põhjustada ka häbi-, süü- või piinlikkustunnet.
Mida tugevam on seksuaalne erutus, seda vastuvõtlikumaks muutub organism seksuaalvahekorrale. Tugev seksuaalne erutus võib viia ejakulatsiooni ja/või orgasmini ka ilma seksuaalvahekorrata.
Seksuaalne erutus tekib ja püsib meestel ja naistel veidi erinevalt.
Ajalugu ja kultuur.
Seksuaalset erutust on eri aegadel ja eri kultuurides käsitletud erinevalt.
19. sajandi Euroopas peeti mitmel pool seksuaalset erutust häbiväärseks, eriti naistele. Tugev seksuaalne erutus pidi olema isegi tervisele kahjulik. Viktoriaanlikul Inglismaal püüti hoiduda igasugustest seksuaalsusele viitavatest väljenditest, asendades need eufemismidega. Tabusõnaks muutus näiteks "lauajalg" jne. Abielunaistel soovitati seksuaalvahekorra ajal püsida liikumatult ja "mõtelda Inglismaa peale".
Tänapäeva lääne ühiskonnas peetakse seksuaalset erutust normaalseks ja heakskiidetavaks seksuaalvahekorrale eelneva eelmängu ajal. Väljaspool seksuaalvahekordi esilekutsutavat erutust üldiselt taunitakse, ehkki sellele on suunatud suur osa popkultuurist. Tugevamat taunimist on pälvinud pornograafia, mis on suunatud otseselt seksuaalse erutuse tekitamisele.
Füsioloogia

Füsioloogia on bioloogias ja meditsiinis õpetus organismi ja selle elundite talitlusest ja funktsioonidest. 
Termini "füsioloogia" võttis kasutusele Jean François Fernel umbes 1525. 
Füsioloogia uurijaid nimetatakse füsioloogideks. Füsioloogide hulgas on biolooge (eriti biokeemikuid; biokeemiat nimetati varem füsioloogiliseks keemiaks), arstiteadlasi ja psühholooge. 
Füsioloogia põhivaldkonnad.
Füsioloogia huvitub bioloogilistest protsessidest ning nende põhjuslikest seostest; ta uurib pigem muutusi ("dünaamikat") kui seisundeid ("staatika"). 
Füsioloogia toetub füüsikale ja keemiale. 
Bioloogias tuuakse eraldi välja taimefüsioloogia ja loomafüsioloogia, kuid füsioloogia uurib ka teisi organisme peale taimede ja loomade. 
Inimese füsioloogia on osa meditsiinist.
Füsioloogiale toetub farmakoloogia. 
Füsioloogid uurivad fundamentaalseid eluprotsesse erinevatel keerukustasanditel, näiteks: 
Patofüsioloogia on füsioloogia haru, mis tegeleb haiguslike seisundiga. 
Füsioloogial ei ole selgeid piire anatoomia, biokeemia, molekulaarbioloogia, psühholoogia ja neurobioloogiaga.
Tunnustus.
Kõrgeimaks tunnustuseks füsioloogia kaudu peetakse tänapäeval Nobeli füsioloogia- või meditsiiniauhinda.
Kopulatsioon

 
Kopulatsioon ehk sugutus on sugulisel teel paljunevate loomade suguelundite ühtimine seemendamiseks ja munaraku viljastamiseks.
Kopulatsioon toimub üldreeglina kahe vastassoost isendi vahel, kuid looduses esineb laialdaselt ka muid variante, sealhulgas ka selliseid, mis ei ole otseselt suunatud paljunemisele.
Roomajatel.
Madudel.
Osadel vangistuses suure hulgana koos peetavatel madudel, näiteks perekondade nastik ja "Acanthophis" liikidel esineb paaritumisperioodil ka homoseksuaalset kopulatsiooni.
Viikingid

Viikingid olid muinasskandinaavia päritolu meresõitjad, kelle iseloomuliku kultuuri õitseaeg oli umbes 8.–11. sajandil (nn viikingiaeg).
Nimetus "viiking" pärineb tõenäoliselt vanapõhjakeelsest sõnast "vík", mis tähendab lahte; viiking on siis "laheline" ehk meresõitja. Kuigi viikingid on nime andnud tervele ajastule, moodustasid sõjakad meresõitjad suhteliselt väikese osa tolleaegsest Põhjamaade elanikkonnast, kes valdavalt tegeles rahumeelse maaharimisega. Teise teooria järgi pärineb viikingite nimetus vanaingliskeelsest sõnast "wíc", mis tähendas kaubaasulat. Lisaks vallutustele tegelesidki viikingid ka käsitöö ja kaubandusega. 
Viikingid olid osavad laevaehitajad; nende pikklaevade drakkarite plangutus ning suured nelinurksed purjed tagasid oma aja kohta küllalt suure merekindluse. Viikingite laevastikku nimetatakse leiðangr'iks. Mereretked viisid viikingeid Islandile, Gröönimaale ning Põhja-Ameerika rannikule. Suurte maadeavastuste eelsel perioodil oli viikingitel märkimisväärne roll uute alade avastamisel, kuid teated nende retkedest ei levinud eriti, sest mõõdistamist ei tehtud ja kaarte ei koostatud.
Ida suunas purjetanud viikingeid nimetati ka varjaagideks. Nende tegevus ulatus Bütsantsini ning nad mängisid olulist poliitilist rolli Kiievi-Vene riigi kujunemisel. Prantsusmaa rannikul nimetati viikingeid normannideks. 
Viikingiretkedega tegelesid (eriti 11.–12. sajandil) ka eestlased, eeskätt saarlased. 
Nõrga poliitilise organiseerituse, ristiusu leviku ning sõdimisviiside arengu tõttu jäid viikingid alates 12. sajandist Euroopas tagaplaanile. Nad rajasid mitmel pool oma asulaid ning sulasid kohaliku rahva hulka.
Huvi viikingite tegevuse vastu taaselustus romantismiajastul, mil neid hakati kujutama ebaajalooliselt idealiseeritud hulljulgete võimsate sõdalastena. Hilisema popkultuuri (filmid, koomiksid jms) mõjul levisid võrdlemisi ebatäpsed ettekujutused viikingite tegevusest, välimusest ja eluolust. Tänapäeval jäljendavad ja järgivad muinasajaloo huvilised viikingiajastu ainelist ja vaimset kultuuri igapäevaelus, viikingilaagrites, -festivalidel, vabaõhumuuseumites ja teemaparkides. 
Põhjala rassi müütilisest ja ajalooliselt ebatõesest kujutamisest sai mõjutusi natsionaalsotsialismi ideoloogia. Osa viikingihuvilisi on koondunud odinismi, asatrud, wotanismi jt uuspaganlikke uskumusi järgivatesse religioossetesse ühendustesse. Äärmuslikud tõekspidamised ja konfrontatsiooni otsimine põhjustas Norras kirikute saripõletamise viikingihuvilise Varg Vikernese poolt.
Turvaseks

Turvaseks on kaitse- ja ettevaatusmeetodeid rakendav seksuaalvahekord või seksuaalelu suguhaiguste ülekandumise ja/või raseduse vältimiseks.
Turvaseksi meetodid jagunevad üldjoontes kaheks: sotsiaalsed ja seksuaaltehnilised.
Tõus

Tõus ehk tõusmine võib tähendada järgmist:
Ahiküte

Ahiküte (kõnekeeles ahjuküte) on elu-, töö- või muude ruumide kütmine ühe või mitme kütteahjuga, mille puhul ei kasutata kuuma vee tsirkulatsiooni.
Ahjukütte puhul kasutatakse Eestis ahjukütuseks peamiselt puitu (küttepuid, puitbriketti) ja turbabriketti. Kasutatakse ka sütt, pruunsütt, kütteõli ja maagaasi.
Levik.
Saksamaa vanadel liidumaadel on ahjuküttega korterite osatähtsus 10...20%, uutel liidumaadel 60%.
Kasutegur.
Et tavaliste ahjudega kütmisel väljub palju kuumi heitgaase, siis on kasutegur suhteliselt madal (50...60%).
Keskkonnamõjud.
Kui ahjukütusena kasutatakse sütt, kaasneb ahjuküttega süsinikoksiidi, süsivesinike ja tolmu märgatav emissioon. Vääveldioksiidi emissiooni vähendamiseks kasutatakse pruunsöebriketi valmistamisel väävlivaest pruunsütt.
Head ja halvad küljed.
Ahjuküttega korteri eeliseks peetakse muuhulgas seda, et korteris säilib loomulik niiskus. Samuti võimaldab ahjuküte tavaliselt säästa raha, sest kütusekulu on hõlbus ise reguleerida. Lisaks on võimalik ahjus süüa teha.
Ahjukütet loetakse ebamugavuseks, mida kõigi mugavustega korteris ei ole. Ahju kütmisel tuleb kütus tuppa tassida, viita aega tule tegemisega, oodata, millal ahi hakkab sooja andma, tabama õige hetke siibri kinnipanemiseks ning hiljem tuhk ahjust välja kühveldada ja toast välja tassida. Kui korterist pikemaks ajaks lahkuda, siis ootab ees külm tuba ning soojasaamine võtab aega.
Seksuaalsuhe

Seksuaalsuhe on seksuaalvahekordi ja seksuaalsust hõlmav inimestevaheline suhe või vahekord. 
Seksuaalsuhtes olevaid inimesi ühendab ühine seksuaalelu.
Seksuaalsuhe tekib tavaliselt alates esimesest omavahelisest seksuaalvahekorrast. Sellele võib eelneda mitmesuguseid aseksuaalseid suhteid (sõprus, "käimine", romantiline suhe vms). Seksuaalsuhte ajal ollakse omavahel korduvalt seksuaalvahekorras. Seksuaalsuhe lõpeb, kui omavahelisi seksuaalvahekordi enam ei toimu või nendest keeldutakse. Seksuaalsuhte lõpp võib olla partnerite poolt erinevalt tõlgendatav.
Claude Jade

Claude Jade (Claude Marcelle Jorré; ; 8. oktoober 1948 – 1. detsember 2006) oli prantsuse filminäitleja.
Claude Jade'i kuulsaimad rollitäitmised olid filmides "Varastatud suudlused", "Abieluvoodi", "L'amour en fuite" ja prantsuse agendi tütar Michele Alfred Hitchcocki filmis "Topaas".
Topaas (film)

"Topaas" ("Topaz") on 1969. aastal valminud Alfred Hitchcocki põnevusfilm.
Osades on Frederick Stafford, Dany Robin, Claude Jade, Michel Piccoli, Michel Subor, Karin Dor, John Forsythe, Philippe Noiret, John Vernon.
Prantsuse agendi André Devereaux' (Frederick Stafford) tõttu ei ole tema naise Nicole'i (Dany Robin) elu kerge. Kord olid nad koos vastupanuliikumises, nüüd abistab André CIA-d. Kui äsja abiellunud tütar Michele (Claude Jade) koos oma ajakirjanikust mehe Francois Picardga (Michel Subor) ning pruudi vanematega mõne päeva New Yorgis veeta tahab, kasutab André võimalust, et Harlemis oleva CIA mehe Nordstromi (John Forsythe) jaoks mõned dokumendid Kuuba konsulaati toimetada. Sellele järgneb spionaažiülesanne koos oma endise armukese Juanitaga (Karin Dor) Kuubas. Kui ta tagasi Pariisi läheb, tahab Michele oma vanemaid lepitada, kuid Nicole on juba lohutust leidnud Jacques Granville'i (Michel Piccoli) käte vahel, kes juhib spionaaživõrku Topaas. "Topaas" on Hitchcockile tüüpiline linateos: loo üks peategelasi on süütu mees, kes on sattunud olukorda, kus peab end kaitsma nii pahade tegelaste vastu kui ka suutma tõestada oma süütust seadusesilma ees. Erinevalt režissööri varasematest filmidest arenevad selle tempoka agendiloo sündmused mitmes linnas: Washingtonis, Kopenhaagenis, Havannas ja Pariisis.
Topaas

Topaas on alumiiniumi ja fluori sisaldav silikaatne rombilise süngoonia mineraal.
Monogaamia

Monogaamia ehk ainuabielu on abielu vorm, mille korral üks indiviid on abielus ainult ühe indiviidiga.
Polügaamia

Polügaamia on kolme või enama indiviidi omavaheline abielu. Enamasti mõeldakse "polügaamia" all ühe indiviidi abielu mitme vastassoost indiviidiga. 
Polügaamia variandid on polügüünia ja polüandria. Sageli kasutatakse "polügaamia" mõistet "polügüünia" tähenduses: "mitmenaisepidamine".
Carl Orff

Carl Orff (10. juuli 1895 München – 29. märts 1982 München) oli saksa helilooja ja muusikapedagoog. 
Carl Orff sündis Baieris sõjaväelase peres ning sai muusikahariduse Müncheni Muusikaakadeemias. Pärast selle lõpetamist töötas ta Müncheni väiketeatris kontsertmeistrina. 
1925. aastast kuni surmani õpetas Orff lapsi Münchenis Güntheri-nimelises muusika- ja tantsukoolis ("Güntherschule München"). 
"Carmina Burana".
Orffi tuntuim heliteos on kantaat orkestrile, koorile ja solistidele "Carmina Burana" (1937). Kantaadi pealkiri tähendab tõlkes "Beuerni laulud" ning selle tekstideks on 13. sajandi Saksamaa üliõpilaste ja mässumeelsete õpetlaste kirjutatud ladina- ja ülemsaksakeelsed värsid, mis käsitlevad saatuse heitlikkust ja ajaliku elu rõõme. Tekstid olid kogutud Baierimaal Beuernis asuvas benediktlaste kloostris, kuigi tõenäoliselt pärinevad nad mujalt. "Carmina burana" muusikale on omane väga lihtne ja kergestimõistetav harmoonia. Sugereerivalt ja dramaatiliselt rütmilised osad, kus kasutatakse suurt löökpillirühma, vahelduvad laulvamate ja meloodilisematega, andes omapärasel viisil edasi keskaja maailma sünguse ja lustlikkuse vastuolulisust. Seda muusikat on kirjeldatud ka kui barbaarset ja paganlikku. Orff ise nägi teose esituse juures ette ulatuslikku lavalist vaatemängu tantsude, efektsete kostüümide, dekoratsioonide, valgus- ja püroefektidega. 
"Carmina burana" moodustab triloogia "Trionfi" koos helitöödega "Catulli Carmina" ("Catulluse laulud") ja "Trionfo di Afrodite" ("Aphrodite triumf"). 
Lisaks on Orff kirjutanud muinasjuttooperid "Kuu" (1939) ja "Tark naine" (1943), muusikalise tausta tragöödiale "Antigone" (1949), muusika Shakespeare'i komöödiale "Suveöö unenägu" (1964) ning ooperi või (autori enda määratluse järgi) muusikalise etenduse "Aegade lõpu komöödia" (1972). 
Muusikapedagoogikas on tuntud tema "Koolitöö" (1930–1935), mis oli kirjutatud esitamiseks algajatele muusikaõpilastele.
Aleksandr Kuprin

Aleksandr Ivanovitš Kuprin (vene keeles "Александр Иванович Куприн"; 7. september (vkj 26. august) 1870 Narovtšat, Pensa kubermang, Venemaa – 25. august 1938 Leningrad, NSV Liit) oli vene kirjanik.
Aastail 1910–1919 elas ta Peterburi kubermangus (hilisema nimega Petrogradi kubermangus) Gattšinas. Ta mobiliseeriti Esimese maailmasõja ajal ning oli väljaõppes Soomes, kuid demobiliseeriti siis kehva tervise pärast. Punase terrori käigus Petrogradis vahistati ta 1918. suvel ja viidi vanglasse.
Ta mobiliseeriti 16. oktoobril 1919 Gattšinas Vene kodusõja ajal kui ta endine tsaariarmee ohvitser (porutšik) Nikolai Judenitši juhitud Loodearmeesse. Ta määrati Narvas toimetama Loodearmee juures ilmuvat ajalehte Prinevski krai ("Приневскiй край"), lehetoimetus asus Narvas Koidula tänav majas nr 8.
Pärast Vabadussõja lõppu töötas ta venekeelses ajalehes Svoboda Rossii ("«Свобода Россiи»") Tallinnas, hiljem aga emigreerus Helsingisse ja seejärel 4. juulil 1920 Prantsusmaale Pariisi.
1937. aastal läks raskesti haigena tagasi NSV Liitu, kus ka 1938. aastal suri.
Mälestuse jäädvustamine.
26. oktoobril 2003 avati Narvas tema mälestustahvel.
Isiklikku.
1937. aastal läks koos temaga tagasi NSV Liitu abikaasa Jelizaveta Moritzovna Kuprina ("Елизавета Морицевна Куприна").
1958. aastal läks NSV Liitu tagasi ka tema tütar Ksenija Kuprina, kes töötas A. S. Puškini nimelises teatris Moskvas.
Tsölibaat

Tsölibaat (ladinakeelsest sõnast "caelibatus" &lt; "caelebs", 'abielutu') on usulistel põhjustel teadlik loobumine abielust ja suguelust. Paljude religioonide vaimulikud ning mungad ja nunnad elavad tsölibaadis.
Laiemas mõttes tähendab tsölibaat seksuaalsuhetest hoidumist.
Kristlus.
Õigeusus on abielutuse kohustus peale munkade ja nunnade piiskoppidel. Nii oli see ka katoliiklastel kuni 12. sajandini, mil kehtestati abielutuse nõue ka preestritele. Reformatsioon kaotas vaimulike vallalisuse nõude protestantlike usulahkude vaimulikele. Katoliku kiriku vaimulikele kehtib tsölibaadi kohustus ka tänapäeval.
Vioola

Vioola ehk altviiul (itaalia keeles "viola") on viiulist veidi suurem neljakeeleline keelpill. Keelpillide perekonnas moodustab vioola n-ö keskmise hääle ühelt poolt viiuli ja teiselt poolt tšello ning kontrabassi vahel – vioola häälestatakse kvindi võrra madalamalt kui viiul ja oktav kõrgemalt kui tšello (c, g, d1, a1). Teistsugust häälestust kasutatakse harva. 
Vioola meenutab ehituselt ja materjalilt viiulit, kuid on suurem (viiulist 3–10 cm pikem) ja varieeruvamate proportsioonidega. Vioola mängimise tehnika meenutab põhiosas viiulimängu: parema käega tõmmatakse poognaga üle keelte, pannes need võnkudes helisema. Helikõrgust muudetakse võnkuva keele vajutamisega vastu sõrmlauda vasaku käe abil – võnkuva keele pikkusest sõltub tekkiva heli kõrgus. Siiski, kuna vioola on suurem ja pikemate keeltega, võib selle sõrmestus viiulimängust erineda; samuti nõuavad jämedamad keeled ja poogen mõnevõrra jõulisemat mängustiili. 
Vioolale (erinevalt viiulist ja tšellost) on kirjutatud üsna vähe soolorepertuaari, enamasti on vioolapartiid orkestrimuusikas harmoonia kujundamisel n-ö täitematerjaliks ilma märkimisväärse meloodilise rollita. Sama kehtib kammermuusikas, kus vioola on osa keelpillikvartetist. Vioolamuusika kirjutatakse tavaliselt aldivõtmes. 
Väheseid muusikateoseid, kus vioolale on kirjutatud oluline osa, on Berliozi sümfoonia "Harold Itaalias" ning Telemanni, Stamitzi, Waltoni ja Bartóki vioolakontserdid, samuti mõned Dvořáki kammermuusikateosed ja Smetana kvartett "Minu elust". 20. sajandil kirjutasid vioolamuusikat Paul Hindemith ja Rebecca Clarke. 
Tuntud vioolamängijaid: Lionel Tertis, Paul Hindemith, William Primrose, Joseph de Pasquale, Walter Trampler, Yuri Bashmet, Kim Kashkashian, Garth Knox, Jerzy Kosmala, Roberto Diaz, Tabea Zimmermann, Nobuko Imai, Rivka Golani, Roland Glassl, Cathy Basrak, Paul Neubauer, Antoine Tamestit, John Cale.
Kuigi mitmed kuulsad heliloojad (Haydn, Mozart, Beethoven, Dvořák jt) on ise mänginud vioolat ja sellest instrumendist lugu pidanud, on vioolamängijaid muusikamaailmas kaua peetud omamoodi naljanumbriks. Tihti sattusid orkestri vioolarühma läbikukkunud viiuldajad ning vioolamängijatest rääkivad anekdoodid muusikamaailmas on võrreldavad nn blondiininaljadega: vioolamängijaid kujutatakse neis ebamusikaalsete ja tuimadena.
Eesti erakondade kuuluvus rahvusvahelistesse organisatsioonidesse

Eesti erakondade kuuluvus rahvusvahelistesse organisatsioonidesse
Värss

Värss on luuleteose väikseim terviklik osa; kirjapildis on värss tavaliselt luuleteose rida.
Värssi iseloomustab värsimõõt. 
Lõppriimilise luulevormi puhul on värsi lõpus teiste värsside lõppudega riimuvad sõnad või silbid; algriimi puhul on kooskõla algushäälikute vahel.
Järvesaar

Järvesaar on saar, mis asub järves.
Maailma suurim järvesaar on Manitoulin, pindalaga 2766 km², mis asub Huroni järves ja kuulub Kanadale.
Tulipart

Tulipart ("Tadorna ferruginea") on partlaste sugukonna ristpardi perekonda kuuluv lind.
Tulipardi pesitsusala hõlmab stepid ja kõrbed Vahemerest kuni Amuuri-äärsete aladeni . Kõikjal on ta levinud hajusalt . Ta talvitub Vahemere maadel, Põhja-Aafrikas ja Lõuna-Aasias . Eestis loetakse teda võõrliigiks. Siin on ta üliharuldane eksikülaline . Tema arvukus Lääne-Euroopas langeb. Aeg-ajalt on tuliparte nähtud Põhja-Ameerika idaosas, aga pesitsemist pole seal täheldatud.
Ta asustab veekogude kaldaid nii mägismaadel kui tasandikel. Pesa teeb ta urgudesse, kaljuorvadesse ja varemetesse. 
Tulipart on ristpardi lähim sugulane ja sellega umbes ühesuurune . Ta kaalub 1–1,6 kg . Ta on 58–70 cm pikk ja tiibade siruulatusega 110–135 cm.
Välimuselt on ta rohkem hane- kui parditaoline . Teistest lindudest on teda kerge eristada ühetoonilise oranži sulestiku ja heledate põskede järgi . Saba ja hoosuled on mustad, tiibadel on valge laik . Isased ja emased näevad välja enam-vähem ühtemoodi, aga isasel on pulmasulestikus kaela alaosa ümber must rõngas ning emasel on pea kahvatumat värvi.
Tulipardid ujuvad väga hästi, aga lend on neil raskepärane.
Tulipardid hoiduvad tavaliselt paarikaupa või salkadesse ja moodustavad harva suuri parvi. Üksnes sulgimise ja talvitumise ajal võivad üksikutele järvedele ja aeglastele jõgedele koguneda suured tulipartide rühmad. Mõnikord segunevad tulipardid teist liiki lindudega.
Tulipardi töönduslik tähtsus on väike, ent ta on oluline jahilind. Tibud kasvavad vangistuses hõlpsasti üles ja saavad kiiresti taltsaks. Neid võib ümber asustada uutele veehoidlatele ja pargiveekogudele. 
Vangistuses muutuvad linnud üksteise vastu tigedaks ja kõige parem on neid pidada paarikaupa, kui neid just üsna suurel maa-alal ei peeta. Neid võib pidada koos teiste partidega, kuid sellegipoolest muutuvad nad sulgimise ajal agressiivseks.
Esimesena kirjeldas tuliparti teaduslikult Peter Simon Pallas 1764. Tulipart kuulub soodsas seisundis liikide hulka.
Idoru

Idoru (inglise keele sõnast 'idol' vastavalt selle transkriptsioonile jaapani keelde ja tagasi) on nimetus virtuaalsele, näiteks arvutigraafika abil loodud popstaarile, kes on varustatud fiktiivse eluloo ja taustaga. Seni on huvi idorude vastu piirdunud põhiliselt Jaapaniga, mistõttu enamik idorusid seostub muusikaliselt j-popiga.
Esimeseks idoruks peetakse Kyoko Date'i (1996), kelle populaarsus vaatamata algsele kiirele tõusule teda haldava kompanii HoriPro turundusliku võimetuse tõttu kiiresti haihtus. Hiljem kasutati Kyoko Date'i ühe USA telekommunikatsiooniettevõtte pressiesindajana. Viimastel teadetel (1) on kasutusõigused müüdud Koreasse.
Tuntuimateks euroopalikeks idorudeks võib pidada virtuaalse muusikalise kollektiivi Gorillaz liikmeid.
Termin pärineb William Gibsoni küberpunk-romaanist "Idoru" (1996; eesti keeles 2002, tõlkinud Juhan Habicht). Jaapani keeles ei kasutata inglise keele "idol" vastena mitte vormi "idoru" (イドル), vaid hoopis hääldusele vastavat vormi "aidoru" (アイドル), seega tuleb pidada seda sõna William Gibsoni leiutiseks.
Üks tuntumaid idorusid on Hatsune Miku (初音ミク), Jaapani häälesüntesaatori ja muusikaprogrammi Vocaloid abil loodud virtuaalne laulja. Hatsune Miku plaadid on jõudnud müügiedetabeleisse ja ta on teinud mitu väljamüüdud kontserditurneed, kus esines hologrammina "live"-bändi saatel.
2002. aasta Austria parlamendivalimised

2002. aasta Austria parlamendivalimised olid Nationalrati (Austria parlamendi) valimised pühapäeval, 24. novembril 2002. Valimised toimusid enneaegselt, eelmised valimised olid toimunud 1999. aastal.
Eellugu.
7. septembril 2002 toimus Knittelfeldi linnas Austria Rahvapartei koosolek, mis kutsuti kokku sama aasta suvel parteis tihenenud pingete tõttu. Enamik kohaletulnutest esindas parteisisest opositsiooni, teiste hulgas polnud koosolekul partei esimeest. Koosoleku järel lahkus mitu liiget parteist ning tühistati koalitsioonileping. See tingis uute valimiste väljakuulutamise.
Tulemused.
Valimiste tulemusena säilitasid Austria Rahvapartei ja Austria Vabadusepartei koalitsioon võimu, kaotades 7 mandaati. Rahvapartei parandas tulemust, tõustes kolmandalt kohalt valimiste võitjaks. Rahvapartei on tavaliselt sõjajärgses Austrias olnud tugevuselt esimese kahe partei hulgas ja saavutas oma parima tulemuse pärast 1966. aastat. 2/3 võrra vähenes neofašistliku Austria Vabadusepartei valijaskond. Rohelised saavutasid oma läbi aegade parima tulemuse.
Otepää kihelkond

Otepää kihelkond (lühend Ote; kirikukihelkond, tolleaegses saksa keeles "Kirchspiel Odenpäh in Kreis Dorpat, Odenpä") oli kihelkond, mis asus ajaloolisel Tartumaal ja Tartu kreisis Liivimaa kubermangus. 
Piirkonna ajalugu.
Otepää muinaskihelkond oli Ugandi tähtsaim kihelkond.
Läti Henriku teatel kutsus Eestimaa piiskop Hermann von Buxhövden 1224. aastal Otepää linnuses asudes piirkonda preestreid, andis neile kirikud ning varustas neid põldude ja kümnisetuluga. Otepää kirikukihelkonda on mainitud 1234. aastal, kui paavsti kirjas on nimetatud Tartu piiskopkonnas 7 kihelkonda: Viljandi, Tarvastu, Otepää, Palamuse, Moche ja Noremegunde (viimase nimetuse all tuleb vist mõista Põltsamaa ja Pilistvere kihelkondi) ja ka nende preestreid. Otepää kirikukihelkonda mainitakse otsesõnu Tartu piiskopi Bartholomäus Savijerwe ürikus aastast 1452.
Otepää kihelkonna mõisad.
Kihelkonnas oli 12 riigi-, rüütli- ja kirikumõisat ning 11 karjamõisat.
Kihelkonna alad tänapäeval.
Tänapäeval asub enamik selle alasid Valga maakonnas.
Karen Orlau

Karen Orlau (kodanikunimega Katariina Roosipuu, endine Täht); sündinud 1975) on eesti kirjanik. 
Ta on lõpetanud Tallinna Reaalkooli 1993. aastal, õppinud Tallinna Tehnikaülikoolis ärikorraldust (lõpetas 2002), juhtimist ja turundust (lõpetas 2014). 
Looming.
Orlau on avaldanud ulmekirjandust (õuduskirjandust, imeulmet ("fantasy"), koomilist ja linnaulmet) ja luulet. 2007. aasta augusti seisuga on tal on ilmunud üks lühiromaan ja kakskümmend kolm lühijuttu. 
Trükiajakirjanduses ilmus esimene teos, lühijutt "Saatuslik viga" 1997 (ajakirjas Mardus nr. 6 pseudonüümi Kate Star all). Eraldi raamatutena on ilmunud jutukogu "Sealtmaalt" (Tallinn: Salasõna, 2002) ja koos Ylle Rajasaarega luulekogu "Eelmäng kahele" (Kanepi: Kämmu Disain, 2004). Karen Orlau jutte leidub mitmes antoloogiasarja "Mardus" köites, "Eesti ulme antoloogias" (2002), antoloogiates "Fantastika" (2004) ja "Õudne Eesti: Valimik eesti õudusjutte" (2005); novell "Oraakli surm" on ilmunud ka soomekeelses eesti autorite kogumikus "Tallinnasta pois: groteskia virolaista proosaa" (Helsinki: Absurdia, 2003)
Karen Orlau õuduslood on mitmekesise temaatikaga, kaldudes osalt ka etnoulmeks (lühijutt "Rannahiidsed" pälvis 2001. aastal Eesti Ulmeühingu auhinna Stalker). Mitmetes lugudes paistab silma üksikasjalik vägivallakujutus. Orlau imeulmest on tuntuimad omavahel maailma ja tegelaskujudega seotud lühiromaan "Kelmid ja kangelased" ning jutud "Malin Malini metsast" ja "Tont taevaväraval"; "Oraakli surm" võitis 1999. aastal ülekaaluka häälteenamusega Stalkeri. "Kelme ja kangelasi" on peetud eestikeelse rollimängukirjanduse esmateoseks. Luules domineerib armastustemaatika, kuid esineb ka ulmelisi motiive. Nii Orlau proosat kui ka luulet iseloomustavad omapärane kujundikeel ja tundlik sõnakasutus. Sagedased on mütoloogiliste motiivide töötlused uudses võtmes.
Triskele

Kolmjalg ehk "triskele" on kolmest ühte punkti koonduvast jooksvast jalast moodustatud kujund.
Kolmjalg on kasutusel Bretagne'i, Sitsiilia ja Mani saare sümboolikas. Eestis on kolmjalga kujutatud Saaremaa Karja kirikus ning sõlgedel.
Kolmjalga peeti õnne, päikese ja aja kulgemise sümboliks. Päikese kolm jalga tähendanud tõusvat, keskpäevast ja loojuvat päikest. Triskelioni on kasutatud ka muinasskandinaavia peajumal Odini ning kristluses Püha Kolmainsuse sümbolina.
Saaremaa Karja kiriku kooriruumi lael kujutatud katkestatud jalaga kolmjalga peetakse ka maale kukkuva päikeseratta (Kaali meteoriidi) sümboliks.
Saksa okupatsioon Eestis

Saksa okupatsioonist Eestis räägivad artiklid:
Ahjuliha

Ahjuliha on liha, mida on ahjus hautatud või küpsetatud.
Sealihast ahjuliha kuulub eesti jõuluroogade hulka. 
Küpsetusahjus küpsetatakse ahjulihatükke tavaliselt fooliumi sisse mähituna, et liha ühtlaselt küpseks.
Rein Helme

Rein Helme (21. veebruar 1954 – 31. detsember 2003) oli eesti sõjaajaloolane ja poliitik.
Ta lõpetas aastal 1972 Pärnu 2. Keskkooli ja aastal 1977 Tartu Riikliku Ülikooli ajalooteaduskonna ajaloolasena. Ta oli Korp! Sakala vilistlane. Ta kaitses 1987. aastal Tartu Riikliku Ülikoolis kandidaadiväitekirja "Прибалтийский театр военных действий Отечественной войны 1812 г." (1812. aasta isamaasõja Balti sõjatander). Juhendaja oli professor Helmut Piirimäe, oponendid professor Sulev Vahtre Tartust ja Heinrihs Strods Läti Ülikoolist.
Ta oli VII Riigikogu liige aastatel 1992–1994 Parempoolsete fraktsioonis ja aastatel 1994–1995 Isamaa fraktsioonis ning riigikaitsekomisjoni esimees.
Aastal 1997 anti Helmele Eesti Kaitseväe kapteni auaste.
Looming.
Rein Helme on koostanud, toimetanud ja tõlkinud eeskätt ajalooraamatuid. Eriti hästi tundis ta Napoleoni ja tema ajastut, kuid uuris ka baltisaksa ajalugu, samuti faleristikat, Ameerika kodusõda ja muud. 
Isiklikku.
Tema õde oli raamatukogundustegelane Reet Auksmann ja vend on poliitik Mart Helme.
Tema poeg on kirjanik Peeter Helme.
Juhan Vasar

Juhan Vasar (17. märts 1905 Põltsamaa kihelkond, Viljandimaa – 26. september 1972 New York) oli eesti ajaloolane.
Ta lõpetas 1921. aastal Põltsamaa Reaalgümnaasiumi. Ta õppis 1922–1927 Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonnas, mag. phil. 1927, dr. phil. 1931. Akadeemiliselt oli ta Korporatsioon Sakala liige.
Ta töötas 1931. aastast Tartu Ülikooli üldajaloo dotsendina, aastast 1938 sai temast majandusteaduskonna majandusajaloo korraline professor, kellena töötas 1944. aastani.
Ühiskondlik tegevus.
Lisaks tema suurele hulgale teadustöödele on hindamatu Vasara panus eestluse säilimisel eksiilis. Ameerikasse ümber asununa valiti ta muuhulgas 1952. aasta esimeseks juhiks Eesti Rahvuslikule Komiteele Ühendriikides ja 1955. aastal Ülemaailmsele Eesti Kesknõukogule. Ta oli ka Eesti kultuuritegelaste pensionikassa ja Aktuaalse Ajaloo Peakomitee esimees.
Isiklikku.
Tema isa oli Põltsamaa raamatukaupmees ja esimene abilinnapea Jüri Vasar (26. august 1860 – 22. mai 1940).
Friedrich Puksoo

Friedrich Puksoo (aastani 1935 Friedrich Puksov; esineb ka nimekuju Puksow; 23. jaanuar 1890 Sillaotsa talu, Naha, Meeksi vald – 18. oktoober 1969 Tallinn) oli Eesti raamatukogunduse rajaja.
Haridus.
Aastatel 1897–1899 õppis ta Naha vallakoolis, 1899–1901 Räpina kihelkonnakoolis. 1901. aastal astus Tartu Aleksander I Gümnaasiumi, mille 1909. aastal lõpetas. Samal aastal astus Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonda klassikalise filoloogia erialale, mille lõpetas 1914 vana-klassikalise filoloogia tõelise (gradueeritud) üliõpilasena. Korp! Sakala vilistlane. Tartu ülikooli lõpetamise järel töötas gümnaasiumiõpetajana Dorogobužis, Aleksandrovis ja Tartus. 
Raamatukogunduslik tegevus.
1. jaanuarist 1920 kinnitati Puksoo Tartu Ülikooli Raamatukogu juhataja kohale. Tartu Ülikooli eestikeelseks muutmise tõttu 1919. aastal moodustas ta uued kogud: eestikeelne raamat, Estica, perioodika, uuem väliskirjandus. Tema avaldatud artiklite arv küündib sajani. Friedrich Puksoo teene on ka aluse panemine Eesti rahvusbibliograafiale. Ta tegutses ülikooli raamatukogus kuni 1944. aastani, osales 1941. ja 1944. aastal kogude evakueerimistöödel Tartust ning hoolitses ülikooli raamatukogu töölerakendamise eest okupatsioonidevahelisel ajal. Aastatel 1944–1945 oli ta Tartu ülikooli bibliograafia kateedri juhataja ning dotsent.
Puksoo oli Eesti Raamatukoguhoidjate Ühingu asutamise idee üks eestvedajaid, võttis ta osa "Vanemuise", Õpetatud Eesti Seltsi ja Kultuurkapitali nõukogu tööst. Puksoo oli sarja "Elav Teadus" toimetaja 1940. aastani.
Alates 1927. aastast korraldas Puksoo Tartu Ülikooli juures raamatukogunduse ja bibliograafia kursusi, mis olid aluseks raamatukoguhoidja kutseõppele. 1944. aastal moodustas Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonnas bibliograafia kateedri.
1945. aastal arreteeriti Puksoo NKVD poolt ning ta viibis kuni 1954. aastani Narva ja Valga vangilaagrites. Talle pandi süüks koostööd Saksa okupatsioonivõimudega. Pärast vabanemist koostas ta mõningaid uurimusi ja ettekandeid.
Friedrich Puksoo suri 1969. aastal ja on maetud Tartu Ülikooli kalmistule.
Hobid.
Puksoo hobi oli postmarkide, etikettide ja eksliibriste kogumine.
Friedrich Puksoo päev ja auhind.
23. jaanuarist 1990, Friedrich Puksoo 100. sünniaastapäevast, tähistatakse Tartu Ülikooli Raamatukogus Friedrich Puksoo päeva, mil tunnustatakse tema tööde ja tegemiste järgijaid. Alates 2007. aastast antakse välja ka Friedrich Puksoo nimelist auhinda.
Rasmus Kangro-Pool

Rasmus Theodor Kangro-Pool (20. detsember 1890 Kudina vald – 9. mai 1963 Tallinn) oli eesti kirjandus- ja teatrikriitik.
Elukäik.
Kangro-Pool sündis Vahi mõisa sepa pojana Tartumaal. Omandas alg- ja keskhariduse Tartus.
1914. aastal tegi Georg Eduard Luiga talle ettepaneku hakata Päevalehe Tartu kaastööliseks. Kuigi tema kirjutisi oli varem avaldanud Sädemetes, Naiste Käsitöölehes ja mujalgi, võib seda lugeda tema ajakirjanikukarjääri alguseks. 1915 töötas Kangro-Pool Tartu Päevalehes, mille peatoimetajaks oli Eduard Laaman. Samal aastal astus ta Tartu Ülikooli, kus õppis 1919. aasta lõpuni. 1916 toimetas ta muu töö kõrval Üliõpilaste Lehte. 1917. aasta septembris kutsuti ta tööle Postimehe toimetusse. Rasmus Kangro-Pool kirjutas peamiselt kunsti probleemidest, kunstipoliitikast ja teatrist.
1920–1924 õppis Heidelbergi ja Hamburgi ülikoolides kunstiajalugu ja esteetikateooriat. Õpingute kõrvalt jätkas ta kirjutamist Päevalehes. 1924–1926 töötas Kangro-Pool haridusministeeriumis teaduse- ja kunstiosakonna juhataja abi kohusetäitjana. 1924. aastast 1934. aasta jaanuarini töötas Päevalehe teatri- ja kunstiarvustajana. 1935. aasta sügisel oli Rasmus Kangro-Pool lühikest aega Vaba Sõna peatoimetaja, kuni leht suleti. Pärast seda jätkas tööd vabakutselise ajakirjanikuna, kirjutades Postimehele, Päevalehele, Uudislehele, Varamule, Loomingule, Tänapäevale, Teatrile, Nädal Pildile jne. 1938. aasta suveks oli ta avaldanud umbes 5100 artiklit.Saksa okupatsiooni ajal alates 1941. aasta sügisest oli aasta aega vangis, samuti Nõukogude okupatsiooni ajal 1950. aastast.
Mitmekümne aasta jooksul ilmus Kangro-Pooli sulest mitmelaadseid käsitlusi teatri-, kunsti- ja kirjandusajaloost. Erilist tähelepanu pühendas ta kahele eesti kunstnikule: Kristjan Rauale ja Eduard Wiiraltile. Mõlema kohta kirjutas ta monograafia.
Rasmus Kangro-Pool on avaldanud ka ilukirjandusteoseid. Tuntumad on "Balti saksluse wiimased wägimehed" (1918), "Kunst ja Moraal" (1921) ja "Eesti teater algaastail" (1946), trükitehnilistel põhjustel ilmus tegelikult 1948.
Oli korporatsioon Sakala liige.
Isiklikku.
Tema vend Voldemar Kangro-Pool oli graafik ja maalikunstnik. Rasmus Kangro-Pool oli 1915–1929 abielus Vanemuise näitleja Elvi Nanderiga, hiljem Töölisteatri näitleja Linda Reialiga. Tema poeg Rasmus Kangropool oli arhitektuuriajaloolane.
Rasmus Kangro-Pool on maetud Tallinna Metsakalmistule.
Friedrich Sauer

Friedrich Sauer (Prido Saue; 25. oktoober 1881 Suuremõisa vald – 27. oktoober 1927 Tallinn) oli Eesti haridustegelane.
Elukäik.
Friedrich Sauer sündis 1881. aastal Hiiumaal Suuremõisa vallas Tubala külas Simmunal talunike-kipparite suguvõsas. Juba varakult oli Priidu sunnitud isale metsatöödes abiks olema. Juba kolmeaastases Palade külakoolis avaldus tema suur lugemishimu, mille rahuldamiseks hakkas ta õppima vene ja saksa keelt, kuna nendes keeltes oli rohkem raamatuid saada. Sauer lõpetas Kuri kihelkonnakooli ning kogunud raha, õppis edasi 1899–1901 Kaarma õpetajate seminaris. 
Töötas mõne aasta vallakooli õpetajana Helme kihelkonnas Leebikul ja Põltsamaa kihelkonnas Tapikul. Kevaditi ja sügiseti, kui maal koolitöö seisis, täiendas ta end Hugo Treffneri Gümnaasiumis. 1905. aastal sooritas küpsuseksami Tartu Aleksandri gümnaasiumi juures ning astus Tartu Ülikooli õppima ajalugu. Kuulus Eesti Üliõpilaste Seltsi. Üliõpilasena võttis Sauer osa üliõpilasliikumisest, mis oli suunatud venestamise vastu ning sattus õige pea konflikti võimudega.
Suutmata pedagoogina tööd leida, jätkas ta õpinguid õigusteaduskonnas ning võttis 1910. aastal vastu saksa ja ladina keele õpetaja koha Venemaal Rostovis Doni ääres (1910–1918). Venemaal elades täiendas end klassikalise filoloogia alal Jena ülikoolis ja Varssavi ülikoolis (1913–1918). Tartu eesti ülikooli asutamisel pakuti talle lektori kohta, kuid Sauer eelistas Põltsamaa Reaalgümnaasiumi direktori (1918–1920) kohta. Oli Rooma ajaloo lektor Tartu Ülikooli juures korraldatud õpetajate suvekursustel (1920).
1920. aastal kutsuti ta kui silmapaistev ja energiline koolitegelane haridusministriks Jaan Tõnissoni teise valitsusse. 1921. aastal töötas õpetajana Jakob Westholmi Gümnaasiumis. 1. veebruarist 1921 kuni 1. oktoobrini 1923 oli Sauer haridusministri abi ning Haridusministeeriumi kunsti- ja teadusosakonna juhataja. 1921–1927 oli ta Tallinna Linna II Tütarlaste Gümnaasiumi kodanikuteaduse õpetaja ning 1924–1927 Tallinna Linna I Tütarlaste Gümnaasiumi direktor. 
1927. aastal suri Friderich Sauer 45-aastaselt luutuberkuloosi. Ta on maetud Tallinna Rahumäe kalmistule.
Isiklikku.
Kaht poega represseeriti nõukogude võimu poolt; neist Raul Sauerit seoses 1940. aasta Eesti-Läti jalgpalli maavõistlusega. Abikaasa Ida Saueri 1977–1978 kirjutatud käsikirjalised mälestused asuvad Friedrich Saueri venna Johanni järeltulijate valduses.