tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Heino Mandri

Heino Mandri (kuni 23.02.1937 Heino Numman; 11. september 1922 Kohtla-Järve – 3. detsember 1990 Tallinn) oli eesti näitleja. 
Elulugu.
1924. aastal kolis perekond Tallinna. Mandri õppis aastatel 1930–1940 Jakob Westholmi gümnaasiumis, 1941. aastal lõpetas sama kooli, mis oli ümber nimetatud Tallinna 7. Keskkooliks. 1946. aastal lõpetas Mandri Eesti Riikliku Draamateatri draamastuudio (Tallinna Teatrikooli). 
9. märtsil 1948 peeti ta kinni kui Relvastatud Võitluse Liidu liige. Mandrile pandi süüks Nõukogude-vastasest organisatsioonist NKVD-le mitteteatamist ning kuritegelikku sidepidamist RVL-i liikmetega. Organisatsioonist mitteteatamises tunnistas ta ennast täielikult süüdi. 4. septembril 1948 mõisteti ta Vene NFSV kriminaalkoodeksi paragrahvi 58 lõige 12 alusel seitsmeks aastaks vangi. 
Karistust saadeti ta kandma Kirovi oblastisse Vjatlagi laagrisse. Oma aja istus Mandri ära, vabanedes 27. juulil 1954. Ta tuli tagasi Eestisse ja hakkas tööle Viljandi teatris Ugala. Tööpakkumisi Tallinna Draamateatris ei saanud ta aga vastu võtta passirežiimi kitsenduse tõttu, mille järgi tal ei lubatud Tallinnas elada (vt artiklit "101. kilomeeter"). 
12. novembril 1956 kirjutas ta NSV Liidu Ülemnõukogu Presiidiumi esimehele Kliment Vorošilovile avalduse palvega süüasi uuesti läbi vaadata. 29. aprillil 1958 vähendati Balti Sõjaväeringkonna Sõjatribunali otsuse tulemusena, vastavalt 27. märtsist 1953 antud amnestiale sakslastega koostööd teinud inimestele, Mandri vabadusekaotuse määra tagantjärele viiele aastale ja ta vabastati kriminaalvastutusest. See võimaldas Mandril novembris 1958 asuda tööle Tallinna Draamateatrisse.
Ometi ei leitud alust tema rehabiliteerimiseks. Alles napilt enne näitleja surma, 23. oktoobril 1990, saabus rehabiliteerimisotsus, milles leiti, et tema süüdimõistmiseks puudub kuriteokoosseis.
Näitlejatöö.
Mandri on rolle loonud mitmes Eesti teatris: Estonias, Narva Teatris, Ugalas, Eesti NSV Riiklikus Noorsooteatris ja Draamateatris. Mandri on mänginud enam kui 30 filmis, kuuldemängudes ja telelavastustes.
Joseph Kosuth

Joseph Kosuth (sündinud 31. jaanuaril 1945 Toledos Ohio osariigis) on mõjukas USA kontseptuaalkunstnik.
Haridus.
Joseph Kosuth õppis kunsti New Yorgis School of Visual Arts'is.
Looming.
Kosuth maalis definitsioone entsüklopeediatest. Tema tuntuim teos on "Üks ja kolm tooli" (1965), mis kujutab endast tavalist vabrikus valmistatud tooli, fotot sellest toolist ja fotosuurendust tooli definitsioonist. Seda Kosuthi teos näib vaatajalt küsivat, mis annab paremini edasi tooli olemust. Kas ese, sellest tehtud foto ja eseme definitsioon on samaväärsed?
1965. aastal hakkas ta looma taieseid, milles pani kokku neoontorud, fotod ja sõnad. 1969. aastast võis tema teostes näha reklaamtahvleid ja ajalehtede reklaamilehekülgedelt pärit lausekatkeid.
1969. aastal ilmus tema raamat "Kunst pärast filosoofiat" ("Art after Philosophy"), milles ta võttis kokku kontseptualistliku kunsti põhimõtteid.
Arvamus kunstist.
Kosuthi arvates peab kunsti defineerimine olema tautoloogiline, sest kunst peab ennast ise tõestama.
Kiluvõileib

Kiluvõileib on Eesti köögi traditsiooniline võileib.
Tavaliselt kasutatakse selle valmistamiseks musta leiva viilusid, millele määritakse või (või munavõie) ning asetatakse vürtsikilu filee(d), soovi korral ka keedumuna viile, majoneesi, maitserohelist jm.
Saaremaa stiftifoogt

Saaremaa stiftifoogt oli Saare-Lääne piiskopkonna Saaremaa stifti tähtsaim ilmalik võimukandja (stiftifoogt).
Stiftifoogtide loend:
Vürtsikilu

Vürtsikilu ehk vürtsisoola kilu on traditsiooniline kalatoode, mida valmistatakse teatud viisil kiludest koos vürtsiseguga soolamise teel. Eesti vürtsikilusid hakati valmistama 18. sajandi teisel poolel Paldiskis, Tallinnas ja Saaremaal. Seda valmistati alguses nagu soolatud anšoovist (lisades vürtse, et saada sarnast maitset), aja jooksul kujunes välja tänane valmistusviis.
Vürtsikilud on kuivsoolatud kilud, mis ei tähenda kuivatatud, vaid et soolamisel ei lisata vett. Kasutatud peenestatud soola- ja vürtsisegu 500 g kilude jaoks on 2 sl soola, 1 tl suhkrut, 1 tl musta pipart, 1 tl vürtspipart, 0,5 tl nelki, 0,5 tl kaneeli, 0,25 tl ingverit, 0,3 tl muskaatpähklit, 1 tl koriandrit, 2 loorberilehte, mõnikord lisatakse kardemoni. Sügisesed värskelt püütud kilud kaetakse soola- ja vürtsiseguga ning laotakse kõhud ülespidi sobivasse nõusse, lastakse vajutise all enne tarvitamist mõned päevad (vähemalt üks päev) jahedas laagerduda, ning säilitatakse külmkapis.
Kilusoolamiseks kasutatakse ainult klaasnõusid nagu purgid, emailitud või äärmisel juhul roostevabast terasest nõusid.
Eesti vürtsikiluga analoogset kalatoodet kutsutakse Rootsis ja Soomes nimega "ansjovis" (mis ei ole anšoovis). Nii hakati seda nimetama 18. sajandi alguses, mil Rootsi veeti sisse soolatud anšoovist ning peagi leiutati seal viis, kuidas valmistada samasugust toitu kohalikust toorainest, kilust. Traditsiooniline rootsipärane "ansjovis" erineb tavalisest eesti vürtsikilust vaid vürtsisegu poolest: selles puudub ingver, muskaatpähkel ja koriander, lisatud on kardemon, harilik pune ja sandlipuu koor. 
Vürtsikilud Eesti kultuuris.
Eestis tööstuslikult toodetud vürtsikilu tuntud kaubamärk on "Tallinna kilud", mille konservikarbi etiketil on sageli kujutatud Tallinna vanalinna siluetti – sellest ka väljend "kilukarbisiluett".
Vürtsikilust valmistatud kiluvõileib on tänapäeval Eestis populaarne nii argipäevase suupistena kui ka piduroana, millega tähistatakse näiteks 24. veebruaril Eesti Vabariigi aastapäeva.
Läänemaa stiftifoogt

Läänemaa stiftifoogt oli Saare-Lääne piiskopkonna Läänemaa stifti tähtsaim ilmalik võimukandja (stiftifoogt).
Stiftifoogtide loend:
Keeritskurrud

Keeritskurrud ehk spiraalkurrud (ainsuses "valvula spiralis", mitmuses "valvulae spirales") on keeritssoole sisepinnale moodustunud kurrud. 
Need esinevad lühikese seedekulglaga kaladel, sest seedumise efektiivsus on otseses sõltuvuses seedeensüümide hulgast. Keeritskurru ülesanne on suurendada soole pindala. 
Esineb näiteks silmulistel, kõhrluustel, käsiuimsetel jt.
Pedaalnui

Pedaalnui, ka suure trummi pedaal või trummipedaal (inglise keeles "bass drum pedal", saksa keeles "Fußmachine") on muusikas põhiliselt suure trummi mängimiseks ette nähtud löökpillinui, mis koosneb nuiast, pedaalist ja nuia liigutavast ülekandemehhanismist. Pedaalnuia kasutatakse põhiliselt trummikomplektis. 
Esimese pedaalnuia töötas 1909. aastal välja William F. Ludwig, pannes samas aluse tänapäevasele trummikomplektile. Pedaalnuia seeriatootmine algas 1910. aastal kompaniis Ludwig-Musser. 
Pedaalnuia erikujuks on kardaaniga pedaalnui ehk kaksikpedaalnui ehk "kardaan", mida kasutati esmakordselt arvatavasti 1910. aastal.
Jakob Heinrich von Ulrich

Jakob Heinrich von Ulrich (surnud 10. juunil 1743 Tallinn, Tallinna kubermang Venemaa keisririik) oli baltisaksa poliitik.
Jakob Heinrich von Ulrich sündis Laitse, Munalaskme ja Lohu mõisniku Ewert Gustav von Ulrichi pojana.
Jakob Heinrich von Ulrich teenis Rootsi armees rügemendi kortermeistrina.
1720. aastal sai ta meeskohtunikuks ja 1725–1728 oli Eestimaa rüütelkonna peamees. Hiljem oli ta Eestimaa maanõunik (1734–1743) ja 1738. aastast Eestimaa konsistooriumi president.
Jakob Heinrich von Ulrichile kuulusid Lohu ja Laitse mõis.
Ta maeti Tallinnas 20. juunil 1743.
Perekond.
Jakob Heinrich von Ulrich abiellus Anna Christina von Löweniga. Abielust sündisid:
Gustav Reinhold von Ulrich

Gustav Reinhold von Ulrich (u. 1716 Eestimaa – 26. veebruar 1790 Tallinna asehaldurkond Venemaa keisririik) oli baltisaksa poliitik.
Ta sündis Eestimaa rüütelkonna peamehe Jakob Heinrich von Ulrichi ja Anna Christina von Löweni pojana. Õppis juurat Jena Ülikoolis (imm. 1736).
Talle kuulusid Laitse ja Munalaskme mõis ning Haiba mõis.
Gustav Reinhold von Ulrich oli 1765–1783 Eestimaa maanõunik ja Eestimaa ülemmaakohtu president.. Ta sai peale oma venna Friedrich Johann von Ulrichi surma 1770. aastal järgmiseks Eestimaa rüütelkonna peameheks, kellena ta töötas 1771. aastani. Hiljem oli ta Eestimaa rüütelkonna sekretär, Tallinna asehaldurkonnas 1783 Tallinna tsiviiltribunali president.
Gustav Reinhold von Ulrich kuulus edumeelsete baltisaksa parunite hulka, osales 1775. aastal Venemaa keisririigi kubermangureformi ettevalmistamisel ja oli üks selle autoreid.
Aleksandr Abdulov

Aleksandr Gavrilovitš Abdulov (vene keeles "Александр Гаврилович Абдулов"; 29. mai 1953 Tobolsk – 3. jaanuar 2008 Moskva) oli vene teatri- ja filminäitleja, Vene NFSV rahvakunstnik (1991).
Välislingid.
Tõrva kirik

Tõrva kirik (ka Tõrva kirik-kammersaal) on Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku koosseisus oleva Helme Maarja koguduse omandisse kuuluv kirik ja kultuuriürituste toimumispaik.
Kirik asub Valga maakonnas Tõrva vallas Tõrva linnas aadressil Valga 42a.
Ajalugu.
1882. aastal saadi Riias asuva konsistooriumi luba Soontaga-Roobe-Parve Venemaa õigeusu kiriku koosseisu kuuluv kogudus Tõrva üle viia, kuna selle senine kirikuhoone oli kaheksa aastat tühjana seisnud.
Kirik ehitati Tõrvasse algselt Venemaa õigeusu kiriku koosseisu kuuluva kirikuna aastatel 1903–1905 Vene riigi raha eest. Ehitusmeister oli Karl Šurin. Kirik ehitati maakivist ja kaeti telliskivivooderdisega. Kahe kupli ja kellatorniga kirikut kattis tsinkplekist kelpkatus ja sammasesist püramiidkatus. Hoone kütmiseks oli kaks raudahju. Kiriku kõrvale ehitati ka preestri- ja köstrimaja. 28. detsembril 1905 toimus kiriku pidulik pühitsemine Helme-Tõrva apostliku õigeusu Kristuse Sündimise kiriku nime all.
Septembris 1944 sai kiriku katus ja kellatorn mürsutabamusi, mille tagajärjel kukkus kellatorn paari kuu möödudes kiriku katust lõhkudes alla. 1951. aastal leidis piiskop Roman, et Helme-Tõrva kogudus tuleb laguneva kirikuhoone tõttu sulgeda. Purustatud hoone oli järgnevate aastate jooksul nii kooperatiivi lina- ja tsemendiladu, piimakombinaadi jääkelder kui ka võimla.
1987. aastal alustas Valga kolhooside ehituskontor (Valga KEK) lagunenud kiriku ümberehitamist noorte spetsialistide väljaõppekeskuseks, kuna hoonet ei lubatud kirikuks taastada. Seoses Nõukogude Liidu võimu nõrgenemisega renoveeriti hoone 1990. aasta detsembriks AS Tõrva Ehituskontori poolt kirik-kammersaaliks.
1993. aasta oktoobris otsustas AS Tõrva Ehituskontor kammersaali 600 000 krooni eest koos sisustusega Tõrva linnale müüa, kuid Tõrva Linnavalitsusel ei jätkunud tehinguks raha. Sama aasta detsembris ostis ettevõte AS Granat kirikuhoone oksjonilt 1,2 miljoni krooni eest, kuid pani selle 1994. aastal 2,4 miljoni krooni eest müüki. Samal aastal ostis Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku Konsistoorium selle 2 miljoni krooni suurust laenu võttes Helme kogudusele.
Haldus ja tegevus.
Kuigi 1994. aastal sai kiriku omanikuks EELK Helme kogudus, avaldas Tõrva linnavalitsus 2007. aastal soovi kirik esindushooneks ära osta.
Tõrva kirikus tegutseva koguduse hallata on ka Helme kalmistu, mis paikneb linna loodepiiril.
1997. aastast juhib hoone tööd Sihtasutus Tõrva Kirik-Kammersaal. Sihtasutuse põhilised rahastajad on Tõrva Linnavalitsus, Helme Vallavalitsus, Eesti Kultuurkapital ja eraettevõtted. 1997. aastal sõlmis sihtasutus koostöölepingu Eesti Kontserdiga. Aastas toimub kirik-kammersaalis keskmiselt 80–115 üritust: 15–20 näitust ja 35–40 kontserti, lisaks loengud, aktused, rahvakalendri tähtpäevade tähistamine, jumalateenistused, vastuvõtud, konverentsid. Kirik-kammersaalis on laulatatud abielusid, tähistatud kuldpulmi ja toimunud ristimisi. Aastas külastab Tõrva Kirik-Kammersaali 6000–7000 inimest.
Fabian Ernst Stael von Holstein (1727–1772)

Fabian Ernst Stael von Holstein (7. august (vkj 27. juuli) 1727 Tallinn – 24. märts (vkj 13. märts) 1772 Tallinn) oli Eestimaa poliitik.
Fabian Ernst Stael von Holstein sündis Anija, Jõelähtme, Kääniku ja Undla mõisniku Jakob Johann Stael von Holsteini ja Hedwig Margaretha Stael von Holsteini pojana.
Ta oli meeskohtunik ja Tallinna Toomkooli kuraator ning aastail 1771–1772 Eestimaa rüütelkonna peamees.
Talle kuulusid Anija, Jõelähtme, Kääniku, Rummu, Kodasoo ja Päinurme mõis.
Perekond.
Fabian Ernst Stael von Holstein abiellus 1751. aastal Barbara Helene von Baranoffiga (1734–1781). Abielust sündisid:
Grammatilised seosed

Grammatilised seosed on lause
moodustajate vahelised tingitusseosed. Lause moodustajad on lauses üksteisega
grammatiliselt seotud. Neid seoseid nimetatakse grammatilisteks seepärast, et
neid vormistavad grammatilised vahendid, s.o 
Grammatilised seosed on väga olulised, sest just need seosed muudavad lause arusaadavaks ja ühtseks tervikuks.
Grammatilised seosed on 
Rinnastusseos.
Rinnastus ehk koordinatsioon ühendab süntaktiliselt võrdväärseid vahetuid moodustajaid – sõnavorme, fraase või osalauseid. See tähendab, et rinnastatud moodustajad
Nt "Õues on lumi (alus) "ja" jää" (alus).
Kohvi keetmine (alus") ja koogi küpsetamine ("alus") käis kähku".
"Poest osteti saia" (sihitis) "ja moosi ("sihitis).
"Noormees on tark" (määrus)"," "aga laisk ("määrus)"."
Alistusseos.
Alistus ehk subordinatsioon on põhiline ja seejuures komplitseeritum grammatiline seos moodustajate vahel. See on ühe moodustaja sõltuvus teisest moodustajast.
Alistavat moodustajat nimetatakse põhjaks, alistuvat laiendiks. Alistus on ennekõike sisuline sõltuvus, mis seisneb sisulistes piirangutes (valikukitsendustes) võimalikule laiendile. Alistatav sõna iseloomustab ja täpsustab alistajat.
Alistusseost on kahesugust: 
Varem on grammatiliste seoste hulka loetud ka predikatsioon. Predikatsioon on aluse ja
öeldise vastastikune seos – ühtpidi sõltumine, teistpidi ühildumine, nt "Kauplus" (alus) "tutvustas" (öeldis) "oma klientidele uusi tooteid. Poiss" (alus) "sõitis ("öeldis) "jalgrattaga järve äärde."'
Rinnastus

Rinnastus ehk rinnastusseos ehk koordinatsioon on üks moodustajate grammatilise seose liike. Rinnastatud moodustajad ehk rindliikmed paiknevad lauses kõrvuti ja moodustavad rindühendi. Rinnastusseos esineb siis, kui tegemist on loeteluga ja rinnastatud moodustajad seotakse omavahel sidesõnade või koma abil. 
Eesti keel.
Rindühendi täiend ainsuses ja mitmuses.
Üldreegel.
Ainsuslike liikmetega rindühendit laiendav omadussõnaline täiend on üldjuhul ainsuses. See tähendab, et kui rindühendil on ainsuses olevad liikmed, on ka omadussõnaline täiend ainsuses. Nt "Albertil on punane müts ja sall", mitte: "Albertil on punased müts ja sall". "Annikal on kollane seelik ja pluus", mitte: "Annikal on kollased seelik ja pluus".
Erandid.
Et ainsuslike rindliikmetega rindühendi täiend jääb üldjuhul ainsusesse, on raske määrata laiendi põhja. Nt lausest "Albertil on punane müts ja sall" võib järeldada, et ainult müts on punane. Kui on vaja täpne olla, peaks kasutama ühemõttelist väljendust. Selleks võib täiendit korrata, nt "Albertil on punane müts ja punane sall". Kui on vaja näidata, et täiend kuulub ainult ühe rindliikme juurde, võib täiendita rindliikmed tõsta täiendiga rindliikmest ettepoole. Seda sobib teha kui rindliikmed on tähtsuselt võrdsed, nt "Albertil on kaabu ja punane müts" (vrd "Albertil on punane müts ja kaabu"). Kui rindliikmed ei ole võrdsed, võiks "ja"-rinnastusest loobuda, nt "Albertil on punane müts koos kõrvaklappidega".
Rindühendi põhi ainsuses ja mitmuses.
Rindühendi põhja on mõnes olukorras võimalik kasutada nii ainsuses kui ka mitmuses. Nt: R"estorani ja baari omanik kohtusid tänaval" või "Restorani ja baari omanikud kohtusid tänaval". Mõlemaid võib kasutada, aga eelistatum on siiski esimene variant või hoopis: "Restorani omanik ja baari omanik kohtusid tänaval".
Korduva põhja ärajätmisel on võimalik asja mitut moodi mõista ja sellisel juhul mitmuse kasutamine ei aita. Aidata võivad eelteadmised ja ainsuse korral ka öeldise arvuvorm. Kui öeldis on mitmuses järeldub ühemõtteliselt, et on tegemist eri asjadega: "Restorani ja baari ladu asuvad hoone taga". Kui öeldis on ainsuses, on selgelt tegemist ühise laoga: "Restorani ja baari ladu asub hoone taga". Kui on tegemist kahe laoga, aga öeldise vormi järgi seda aru ei saa, on parem põhja korrata: "Restorani ladu ja baari ladu asuvad hoone taga".
Kui tegemist on perekonnanimega, mille ees on mitu eesnime, on see ainsuses: "Mart ja Mari Mets, muude lisanditega võib olla nii ainsuses kui mitmuses: "isa ja ema Mets ~ Metsad. Kui lisandiks on perekond või mõni muu kogusõna, on võimalik ka ainsus ja mitmus: "perekond Mets ~ Metsad".
Anna kirik

Anna kirik on kirik Järva maakonnas Paide linnas Anna külas.
Kirikut kasutab EELK Anna kogudus.
Ajalugu.
Praeguse Anna kiriku kohal asus varem 17. sajandi keskel rajatud puukabel.
Anna kiriku ehitamist alustati 1776 ning kiriku pühitses 6. juulil 1780 sisse Järvamaa praost Johannes Rinne.
Valminud barokkstiilis saalkirik oli Järvamaa väikseim.
1852. aastal tehti kirikule põhjalik remont.
1914. aastal paigaldati kirikutornile uus sindelkatus. 1927. aastal korrastati katus ning krohviti ja valgustati kogu kirik.
1930. aastal lõhkus äike kirikutorni, ühe püsttala ja välisuksed. Hoone taastati juba samal aastal.
1957. aastal toimus kirikus põhjalik remont ning 1975 asendati kivikatus eterniitkatusega. Samal aastal restaureeriti ka kantsel, altar ning altarimaal.
1990. aastal värviti üle kirikutorn.
Sisustus.
Kiriku altarisein ja kantsel valmisid 1892. aastal Paides Rudolf von zur Mühleni projekti järgi. Tema loodud on ka altarimaal "Päästa mind, Issand".
Kirkikukellad on valatud 1790. ja 1853. aastal Tallinnas.
Kirikus on ka 1758. aastast pärinev Georg Johann von Bocki hauaplaat, mis on toodud varem seal paiknenud Anna kabelist.
Eratosthenes

Eratosthenes Küreenest (umbes 276 eKr – umbes 194 eKr) oli vanakreeka matemaatik, poeet, atleet, geograaf ja astronoom. Sündinud Küreenes (tänapäeva Liibüas), õppis ja elas Aleksandrias.
Ta arvutas välja Maa ligikaudse ümbermõõdu, võrreldes varje, mis langesid keskpäeval eri laiuskraadidel. Tema arvutuse viga oli ainult paar protsenti.
Otto Greiffenhagen

Otto Ferdinand August Moritz Greiffenhagen (20. juuni (vkj)/ 2. juuli 1871 Tallinn – 10. juuni 1938 Hameln, Saksamaa) oli baltisakslasest Eesti ajaloolane, arhivaar ja muusikakriitik. 
Ta sündis Tallinna sündiku ja linnapea Thomas Wilhelm Greiffenhageni pojana. Pärast Tallinna kubermangugümnaasiumi lõpetamist alustas ta 1889 ajalooõpinguid Tartu Ülikoolis ja hiljem Bonni Ülikoolis. 
Ta oli Tallinna Linnaarhiivi direktor aastatel 1910–1935. Et Eesti Vabariigi loomisega oli baltisakslaste juhtiv roll üldiselt kadunud, kujunes Linnaarhiivist Greiffenhageni ja hiljem Paul Johanseni juhtimisel nende üks olulisemaid uurimiskeskusi. See tekitas kohati ka vastuolusid arhiivi ja riigivõimu vahel, ent kuna Greiffenhagen suhtus Eestisse lojaalselt, siis teda ei vallandatud, vaid ta sai kuni pensionile jäämiseni olla arhiivi eesotsas ning anda ameti Johansenile üle.
Aastatel 1910–1938 oli ta ka Eesti (varem Eestimaa) baltisakslaste ühe olulisema asutuse, Eestimaa Kirjanduse Ühingu esimees ja ajalehe Revalsche Zeitungi muusikakriitik.
Looming.
Ta avaldas Tallinna linna vanimad arveraamatud ja kodanikeraamatu, samuti korraldas ja kaasajastas arhiivi kogusid.
Sümmeetria (bioloogia)

Sümmeetria all mõistetakse bioloogias tavaliselt kehaosade või elundite korrapärast asetust kujuteldavate (sümmeetria)tasandite või (sümmeetria)telgede suhtes. Enamik hulkrakseid organisme on vähemal või rohkemal määral sümmeetrilised.
Sümmeetria bioloogias on üks paljudest sümmeetriailmingutest. Looduses ja bioloogias on sümmeetria ligikaudne, sest näiteks taimede lehed, mis on näiliselt sümmeetrilised, on harva keskelt kokkupanduna täpselt ühesugused. 
Sümmeetria elemendid.
Eristatakse kolme sümmeetria elementi: tasand (ehk tasapind), telg (ehk joon) ja kese (ehk tsenter või punkt). Sümmeetriatasand jagab organismi kaheks nõnda, et need on teineteise peegelpildid. Sümmeetriatelg on mõtteline joon, mis tekib kui selle ümber organismi 180° pöörates jääb loomakuju samasuguseks kui algasendis, 360° nurga all on kuju samasugune aga juba teist korda. Sümmeetriakese on telgede lõikepunkt (kuna neid on vähemalt 2).
Loomade ehituses eristatakse bilateraalset ehk kahekülgset, kiirelist ehk radiaalset ja radiaalkiirelist ehk homaksoonset ehk sfäärilist sümmeetriat.
Radiaalne sümmeetria.
Radiaalne ehk kiireline sümmeetria esineb nii loomadel kui taimedel. See on tekkinud kinnitunud ehk sessiilsetel loomadel, kel on välja kujunenud vaid ülemine ja alumine osa. 
Sümmeetriatasandite alusel võivad organismid olla näiteks 6-, 5- ja 2-kiirelised. 
Radiaalse sümmeetria erijuhte.
Loomi, kellel on lõpmatult sümmeetriatelgi ja -jooni, nimetatakse sfäärilisteks ehk homaksoonseteks. Tavaliselt kuuluvad need organismid planktonisse ehk on hõljuvad. Kehakujult on nad enamasti kerakujulised, kuna ümbritsev keskkond mõjub neile igast küljest samamoodi. Homaksoonsed on näiteks radiolaarid ("Radiolaria").
Bilateraalne sümmeetria.
Bilateraalne ehk kahekülgne sümmeetria esineb enamikul hulkraksetel loomadel ja mõnedel taimedel.
Bilateraalne sümmeetria on aktiivselt liikuvatel loomadel, kuna neil on eristunud ees- ja tagaots, kõhtmine ja selgmine pool ning vasak ja parem külg. Sümmeetriaelementidest on neil esindatud vaid tasand. 
Bilateraalsed on näiteks rõngussid, keelikloomad, kaasa arvatud inimene.
Organisme, kel puudub igasugune sümmeetria, nimetatakse asümmeetrilisteks (näiteks amööbid, mõned käsnad)
Olav Haraldsson

Olav Haraldssoni nime kandsid kaks Norra kuningat:
Otto Wilhelm von Budberg

Vabahärra Otto Wilhelm von Budberg (23. aprill (vkj 12. aprill) 1730 Kaagvere mõis, Riia kubermang Venemaa keisririik – 6. mai (vkj 25. aprill) 1793 Tallinn, Eestimaa kubermang Venemaa keisririik) oli baltisaksa päritolu Venemaa keisririigi poliitik.
Otto Wilhelm von Budberg sündis Harku, Rannamõis ja Huuksi mõisniku Otto Friedrich von Budbergi (1700–1755) ja Margaretha Wilhelmine von Uexkülli pojana.
Budberg teenis Venemaa keisririigi sõjaväes, kus sai kapteni aukraadi.
Ta oli meeskohtunik ning 1777–1780 oli Eestimaa rüütelkonna peamees, hiljem sai ta Eestimaa maanõunikuks 1783–1792 ja tõeliseks riiginõunikuks.
Talle kuulusid Eestimaal Harku, Rannamõisa ja Huuksi mõis ja Liivimaal Turaida mõis.
Perekond.
Otto Wilhelm von Budberg abiellus 1759. aastal vabaproua Barbara Wilhelmine von Tiesenhauseniga, kes oli Eestimaa rüütelkonna peamehe Jakob Johann von Tiesenhauseni tütar. Abielust sündisid:
Udeva mõis

Udeva mõis (saksa keeles "Uddewa") oli rüütlimõis Koeru kihelkonnas Järvamaal. Tänapäeval jääb kunagine mõis Järva valda Järva maakonnas.
Udeva mõisa omaniku ja ajalugu.
Udeva mõis kuulus 1594. aastal Kostivere mõisniku Ewolt Freytagi lesele Karin Hansdotter Lejonile, kes oli Hans Björnsson Lejoni tütar.
Ewolt Freytagi lese Karin Hansdotter Lejoni kaasavarana läks mõis Heinrich Ruthe valdusse. Nende tütre Margaretha kaasavarana läks mõis 1627. aastal Jakob von Hastferile. Vahepeal riigistatud mõisa kinnistab Rootsi kuningas Gustav II Adolf igaveseks omandiks Jakob Hastferile ja tema järeltulijatele, kelle poja Ewaldi Hastferi surma järel 1678. aastal sai mõisa omanikuks Ervita ja Aruküla mõisa omanik Franz Strassburg.
Kuigi Udeva mõisa omanikena nimetatakse ka von Lievenite ja von Lodede perekondi, jäävad püsivamalt mõisa omanikeks von Knorringud, kellele kuulub mõis kuni 1908. aastani. 1753. aastal saab pärandi jagamise teel Aruküla, Ervita ja Udeva mõisa omanikuks meeskohtunik Adam Friedrich von Knorring, kes pärandab mõisa 1775. aastal poeg Gotthard Johann von Knorringule. Gotthard Johan ehitas uhke Norra mõisa ja tema juhtimisel toimuvad suuremad ehitustööd ka Udeval. Ka tänaseks säilinud peahoone vare on ehitatud arvatavasti 1790ndatel. Gotthard Johani surma järel 1824. aastal päris Udeva mõisa vanaisa testamendiga pojapoeg Johann von Knorring. Viimane von Knorring, kellele Udeva mõis kuulub on kaptenleitnant Nikolai von Knorring, kes saab 135 000 hõberublale hinnatud mõisa omanikuks 1873. aastal ja müüs selle tormiliste aegade tõttu Vene keisririigis 1908. aastal.
Kuulsusrikkaks kujunes Udeva mõisa ajalugu ka viimase baltisaksa päritolu omaniku parun Bernhard von Maydelli ajastul. Olles ostnud 1917. aasta juunis, I Maailmasõja lõpul, 450 000 rubla eest Norra ja Udeva mõisa, jääb ta neist ilma juba sama aasta oktoobris, kui mõisad noore Eesti Vabariigi poolt riigistati. Pärast võõrandamist oli Maydell sunnitud loobuma Norra mõisast, kuhu kolis Rõhu algkool. Udeva mõis koos ligi 220 hektari maa ja majandushoonetega antakse 1583 krooni eest aastas endisele omanikule rendile. Majandushoonete hulgas on ka Udeva piiritusetehas, mille toodangu pealt on kokku lepitud eraldi rendimaksed
Hiljem muutus ta Norra mõisa kõrvalmõisaks, ning seda kasutati majandusmõisana. 
6. detsembril 1933 otsustas Vabariigi Valitsus anda Udeva mõisa keskkoha krundi nr 91 karjakasvatuse eriotstarbekohana rendile Bernhard Maydellile
Mõisakompleks.
Mõisa ühekorruseline historitsistlik peahoone ehitati 19. sajandi teisel poolel. Nõukogude perioodil oli peahoone Udeva sovhoosi töötajate elamu. Mõisa peahoone hävis 11. novembril 1989 puhkenud tulekahjus, mille järel tehti katse hoone taastamiseks, kuid jäi lõpuks aastateks lagunema. Nüüdisajal veab mõisa ja pargi taastamist külakeskuseks MTÜ Uddewa.
Mõisa park on sarnaselt peahoonega tagasihoidlik. Väikese esiväljakuga peahoone eripäraks on, et see jääb pargiga külgneva maantee poole otsaga. Esiväljaku lõpetab peahoonet majandushoonetest eraldav tihedam puistuvöö, kus on aimatavad vanema regulaarse pargi katked.
Säilinud on mitu ümberehitatud kõrvalhoonet.
Prandi Allikajärv

Allikajärv (ka "Prandi Allikajärv") on järv Järvamaal Järva vallas Prandi külas. Järv jääb Prandi looduskaitsealale, varem oli allika kaitseks moodustatud Prandi allikate kaitseala.
Prandi Allikajärv saab oma vee paljudest tõusuallikatest (Prandi allikad) ning selle lõunaotsast saab alguse Prandi jõgi.
Järve kaldal asus Prandi mõisa keskus.
Pistohlkors

Pistohlkors (ka Pistolekors) on rootsi päritolu Rootsi, Liivimaa, Eestimaa ja Soome aadlisuguvõsa.
Pistohlkors perekond immatrikuleeriti Rootsis rüütelkonda 1647. aastal, Eestimaa rüütelkonda 1746. aastal ning Liivimaa rüütelkonda 1747. aastal. 
Ajalugu.
Perekonna esiisa oli Rootsi sõjaväe leitnant Jöran Olofsson (soome "Yrjö Olavinpoika Pistolekors"; 1596–1663), kes sai 1645 aadeldatuna kuninganna Kristiina poolt nimeks Pistohlkors, sest oli päästnud kuninga elu tulistades ristatud püstolitega vaenlasi. Aastal 1647 võeti ta Rootsi aadlimatriklisse. Tal oli seitse last, kolm poega rajasid kolm suguvõsa liini.
Johan von Pistohlkors (suri 1656) rajas vanema Soome liini. See suguvõsa haru suri välja 1820. aastatel. Neile kuulusid Soomes mitmed mõisad, sh Partala mõis.
Vanuselt järgmine poeg Erik von Pistohlkors (1628–1700) asus elama Eestimaale ja omandas siin Rutikvere, Jädivere, Paatsalu, Illuste, Massu ja Päri mõisa. Tema pojapojad Otto Friedrich von Pistohlkors, Hans Reinhold von Pistohlkors ja Moritz Wilhelm von Pistohlkors rajasid vastavalt Rutikvere, Massu ja Kuremaa liinid.
Otto Friedrich von Pistohlkorsi (1726–1755) järeltulijate valduses oli Rutikvere pärusmõis kuni võõrandamiseni 1919. aastal. Selle liini valduses oli terve hulk mõisaid: Imavere, Kaave, Kassinurme, Kivijärve, Koppelmaa, Kurista, Kärde, Mõisaküla, Nõmme, Pühatu, Tapiku, Vaiste, Voose, Vorbuse ja Võrevere. 
Läti alal oli nende valduses Bīriņi, Eikaži, Īgate ja Garšmuiža. Veel kuulus neile Smolenski kubermangus Kokuškino mõis.
Otto Friedrichi vend Hans Reinhold von Pistohlkors (1729–1769) järglaste kätte jäi Massu mõis kuni 1830. aastani. Massu liin kustus meesliinis 19. sajandi II poolel, naisliinis 20. sajandi algul.
Moritz Wilhelm von Pistohlkorsi (1730–1783) omandas Kuremaa mõisa. Kuremaa liinile kuulusid veel Käru, Habaja, Illuste, Jädivere ja Paatsalu mõis. Novgorodi kubermangus omandasid nad Poprudki mõisa, mis jäi neile kolme põlvkonna vältel. Liin asus elama Venemaale ja kandis vene nimesid.
Göran von Pistohlkorsi noorem poeg Göran von Pistohlkors (suri pärast 1693) oli noorema Soome liini rajajaks. 1818. aastal võeti nad vastu Soome rüütelkonda. Görani järeltulijaid on teada veel 20. sajandi algusest.
Vapp.
Suguvõsa vapil on punasel taustal kujutatud ristatud püstoleid (rootsi keeles "Pistohlkors" – püstolirist). Neli hõbedast kuuli meenutavad Göran Olofssoni pikka teenistust Rootsi ratsaväes.
Berend Heinrich von Tiesenhausen

Berend Heinrich von Tiesenhausen (11. detsember (vkj 30. november) 1703 – 17. jaanuar (vkj 6. jaanuar) 1789 Tallinn) oli baltisaksa päritolu Venemaa riigitegelane. Vabahärra, hiljem riigikrahv.
Berend Heinrich von Tiesenhausen sündis Valtu mõisniku Hans Heinrich von Tiesenhauseni ja Maria Veronika von Wolffeldti pojana.
Tiesenhausen teenis sõjaväes välja kapteni aukraadi.
Aastail 1741–1744 ja 1772–1774 oli ta Eestimaa rüütelkonna peamees. Hiljem oli ta 1744–1783 Eestimaa maanõunik ja tegelik riiginõunik.
Talle kuulusid Sausti, Kiiu, Hertu, Alu, Rapla, Keila-Joa ja Vahakõnnu mõis.
Perekond.
Berend Heinrich von Tiesenhausen abiellus 1736. aastal Johanna Elisabeth von Baranoffiga (1718–1774). Abielust sündisid:
Tapiku mõis

Tapiku mõis (saksa keeles "Tappik") oli rüütlimõis Põltsamaa kihelkonnas Viljandimaal. Nüüdisajal jääb kunagine mõis Põltsamaa valda Jõgeva maakonnas.
Mõisa keskus asus Tapiku külas.
Praegu kuulub mõis uuele omanikule, kes on alustanud mõisa korrastamist.
Ajalugu.
Tapiku mõisa on esmamainitud 17. sajandi teisel poolel.
18. sajandi lõpus ja 19. sajandi alguses kuulus mõis Pistohlkorside suguvõsale.
1820. aastatest kuni 1919. aasta võõrandamiseni kuulus Tapiku mõis Wahlide suguvõsale.
Viimane võõrandamiseelne omanik oli Axel von Wahl.
Mõisakompleks.
19. sajandil püstitati mõisa lihtne, kuid väga pikk poolkelpkatuseega hoone. 
Pärast mõisa riigistamist ostis Pajusi vald riigilt mõisahoone, selles tehti remont ja 1926. aasta sügisel alustas Tapiku 4-klassiline algkool uues majas õppetööd. Tapiku kool suleti 1974. aastal õpilaste vähesuse tõttu.
Härrastemaja on säilinud praktiliselt algkujul ning seda ümbritseb mõisapark.
Säilinud on hulk kõrvalhooneid, nende hulgas ka mõisakeskuse lähedal paiknev tuuleveski.
Hermani mõis

Hermani mõis (saksa keeles "Hermannshof") ehk Vana-Käsukonna mõis oli rüütlimõis Pilistvere kihelkonnas Viljandimaal. Nüüdisajal jääb kunagine mõis Järva valda Järva maakonnas.
Ajalugu.
1798. aastal eraldas Hermann Karl von Vietinghoff Hermani mõisa oma Adavere mõisast ning see läks tema tütre Helene Luise von Vietinghoffi kaasavarana Bernhard Caspar von Stackelbergi valdusse. Tema surma järel sai mõisa omanikuks tema poeg Otto Karl Hermann von Stackelberg, ning viimase surma järel sai omanikuks tema poeg Bernhard Caspar Otto von Stackelberg.
Mõisakompleks.
Mõisa pikk, ühekorruseline puust peahoone rajati ilmselt kohe pärast mõisa tekkimist. Tänapäeval on hoone kasutusel elamuna.
Ümberehitatud kujul on säilinud ka mõned kõrvalhooned.
Mõis paiknes ajalooliselt Tallinna–Tartu maantee ääres. 1960. aastatel toimunud teeõgvenduse tulemusel jääb mõis maanteest paarsada meetrit itta.
Otto Karl Hermann von Stackelberg

Otto Karl Hermann von Stackelberg (4. november (vkj 23. oktoober) 1800 – 6. november (vkj 25. oktoober) 1873 Imavere mõis) oli Liivimaa mõisnik ja Venemaa sõjaväelane (porutšik), parun.
Otto Karl Hermann von Stackelberg sündis Adavere, Imavere, Hermani ja Võrevere mõisniku Bernhard Caspar von Stackelbergi ja Helene Luise von Vietinghoffi pojana. Tema ema suri sünnitusel.
Astus sõjaväeteenistusse 23. novembril 1819, mil liitus 3. merejalaväepolguga. Sai 27. juulil 1820 portupee-praporštšiku auastme ning ülendati 11. septembril 1821 praporštšikuks. 24. aprillil 1823 ülendati alamporutšikuks ning viidi 6. septembril 1824 3. merejalaväepolgust üle Siberi ulaanipolku.
Talle kuulusid Põltsamaa kihelkonnas Adavere ja Pilistvere kihelkonnas Imavere, Hermani ja Võrevere mõis.
30. aprillil 1858 autasustati teda Krimmi sõja mälestusmedali () tumeda pronksmedaliga Andrease-lindi küljes.
1868. aastal lasi Otto Karl Hermann von Stackelberg oma surnud venna Eduard von Stackelbergi (1811–1864) mälestuseks rajada Adavere valda vallakooli, mille nimetas "Eduardi kooliks".
Ta on maetud Adavere mõisa kalmistule.
Perekond.
Otto Karl Hermann von Stackelberg abiellus 1840. aastal Woldemar Adolph von Ditmari tütre Hedwig Julianega (1806–1886). Abielust sündisid:
Esivanemad.
Viited:
Margus Vaher (laulja)

Margus Vaher (sündinud 16. jaanuaril 1984 Kuressaares) on eesti poplaulja. 
Ta on lõpetanud Kuressaare Gümnaasiumi. 2002. aastal astus ta Tartu Ülikooli õppima filosoofiat ja teoloogiat. 
Ta on lauluvõistluse "Kaks takti ette" 2007. aasta võitja ja lauluvõistluse "Eurolaul 2008" finalist.
Irena Górska-Damięcka

Irena Górska-Damięcka (20. oktoober 1910 Oszmiana – 1. jaanuar 2008 Skolimów) oli poola näitleja ja lavastaja.
Ta sündis koolidirektor Albert Górski ja tema abikaasa Alina tütrena tänapäevase Valgevene territooriumil Ašmiany linnas. Mitmes allikas on tema sünniaastaks märgitud 1916, kuid need eksitavad andmed on dokumentidesse sattunud näitleja esitatud valeinfo tõttu, kes soovis end nooremana näidata.
Ta oli abielus tuntud poola näitleja ja lavastaja Dobiesław Damięckiga (1899–1951). Näitlejad on ka nende pojad Maciej ja Damian ning kolm lapselast.
Irena Górska-Damięcka töötas aastatel 1935–1936 kutselise näitlejana Vilniuse linnateatris ja seejärel Lvivi Poola Draamateatris. 
1937. aastast elas ta Varssavis ja töötas järgemööda mitmes Varssavi teatris.
Aastatel 1955–1959 oli ta Białystoki Aleksander Węgierko nimelise draamateatri direktor ja kunstiline juht.
1957. aastal autasustati teda Polonia Restituta ordeniga.
1997. aastal ilmus Irena Górska-Damięcka elulooraamat "Wygrałam życie".
Kuldpõrnikas

Kuldpõrnikas ("Cetonia aurata") on põrniklaste sugukonda kuuluv putukas.
Välimus.
Suur rohekaskuldselt läikiv lameda seljaga mardikas. Kattetiibadel ja rindmikul hajusad valge mustriga vöödid ja täpid. Tundlad tugevate nuiakestega.
Kuldpõrnikad võivad olla kuni 22 mm pikkused.
Elupaik.
Õitsvatel niitudel, roosõieliste ja ohakate õitel juunist augustini.
Toitumine.
Kuldpõrnikas toitub nii nagu teisedki põrniklased taimelehtedest ja -õitest. Töntsakale kogule vaatamata on need mardikad väga head lendajad, kusjuures iseäralik on nende juures see, et lennu ajal hoiavad nad kattetiibu seljal koos. Kuldpõrnika vastsed – kõverdunud tõugud ehk konud – kasvavad kõdunevas puidus või siis närivad mullapeidus taimede juuri.
Turbasamblalised

Turbasamblalised ("Sphagnaceae") on turbasammalde ainus sugukond, kuhu kuulub üks elusolevate liikidega perekond – turbasammal ("Sphagnum").
Bernhard Caspar Otto von Stackelberg

Parun Bernhard Caspar Otto von Stackelberg 16. veebruar (vkj)/ 28. veebruar 1841 Pärnu – 27. juuli (vkj)/8. august 1898 Hermani mõis, Pilistvere kihelkond, Viljandimaa) oli Liivimaa mõisnik.
Bernhard Caspar Otto von Stackelberg sündis Adavere, Imavere, Hermani ja Võrevere mõisniku Otto Karl Hermann von Stackelbergi ja Julie Hedwig von Stackelbergi (sünd. von Ditmar) pojana.
Ta päris isalt Adavere, Imavere, Hermani ja Võrevere mõisa.
1876. aastal müüs ta Adavere mõisa Nikolai Karl Otto von Wahlile ning 1897. aastal müüs ta Imavere ja Võrevere mõisa Alexander Oskar von Strykile, kes kinkis selle oma väimehele Eugen von Pistohlkorsile.
Nende mõisate müümise järel kolis Stackelberg Hermani mõisa, kus ta ka 1898. aastal suri. Väidetavalt olla ta surma hetkel elanud koos oma eestlannast armukeste Mari ja Juulaga ning paruni surmapõhjuseks olevat olnud enesetapp mürgivõtmise läbi.
Ta maeti perekonnakalmistule Adaveres.
Rahvapärimusi.
Rahvajuttude järgi olnud parun kõva naistemees, kes pidanud palju armukesi. Kui neist tüdinud, siis pannud mõnele mõisaametnikule mehele. Stackelberg korraldanud mõisa juures jaanipidusid ja lasknud naistel üle lõkke hüpata. Kelle seelik kõige kõrgemale tõusnud, see saanud kingituseks siidrätiku. 
Kord jäänud mustlased Imavere mõisa maadele laagrisse. Stackelberg nõudis seepeale, et laagri omavolilise püstitamise eest peavad mustlased tema nähes sugu tegema. Kord vaielnud parun mõisanaistega selle üle, kas naised saavad meeste moodi pudelisse pissida. Seepeale käskis Stackelberg ühel naisel minna kõrvalisse kohta seda asjatoimetust tegema ning mõisa metsavahi saatis ta tunnistajana pealt vaatama.
Stackelberg olnud lihtne mees, kes saanud hästi talupoegadega läbi, ning käinud nende pidudel ja pulmades, ning meeleldi silgumarja söönud.
Paruni matusepäeval möllas kohutav äiksesetorm ning vihmasadu, millist ka vanemad inimesed polnud näinud. Selle peale olid inimesed öelnud, et nüüd hull parun sõitis tulise tõllaga põrgusse.
Bernhard Caspar Otto von Stackelberg abiellus 1865. aastal paruness Lucie Alice von Roseniga (1846–1915). Abielust sündisid:
1886. aastal abiellus ta Marie Emma von Schulziga (1856–1889).
1892. aastal abiellus ta eestlanna Anna Jõega.
Turaida stiftifoogt

Turaida stiftifoogt oli Vana-Liivimaa Riia peapiiskopkonna Turaida stifti stiftifoogt
Lielvārde stiftifoogt

Lielvārde stiftifoogtide loend on loetelu Riia peapiiskopkonna Lielvārde stifti foogtide loetelu.
Rich Text Format

Rich Text Format ehk RTF (eesti keeles "rikasteksti vorming") on alates 1987. aastast Microsofti arendatav platvormist sõltumatu dokumendifailivorming. 
Vastavas vormingus failid on laiendiga .rtf ning neid avab ja salvestab enamik tekstitöötlusprogramme, olenemata arvuti operatsioonisüsteemist. Oma universaalsuse tõttu ei toeta selline failivorming keerukamaid kujundus- ja küljendusvõtteid. Rikasteksti vormingus faile peetakse suhteliselt ohutuks makroviiruste ja muu kahjuliku koodi sisalduse suhtes. Mitmed Eesti riigiasutused eelistavad digitaalses andmevahetuses rikasteksti vormingus tekstifaile.
Rauna stiftifoogt

Rauna (saksa "Ronneburg") stiftifoogtide loend:
Ristsumma

Naturaalarvu ristsumma on summa, mis saadakse selle arvu kümnendesituses esinevate numbrimärkide arvväärtuste kokkuliitmisel. Mõiste on ülekantav ka teistele positsioonisüsteemidele. 
Näide.
Arvu 256 ristsumma on 2 + 5 + 6 = 13.
Arvu 3623 ristsumma on 3 + 6 + 2 + 3 = 14.
Johann von Brevern

Johann von Brevern (27. jaanuar 1749 Moskva, Venemaa keisririik – 8. november 1803 Kostivere mõis, Jõelähtme kihelkond Harju kreis Eestimaa kubermang Venemaa Keisririik) oli Eestimaa poliitik.
Johann von Brevern sündis Maardu, Kostivere ja Kehra mõisniku Peter von Breverni ja Gertrude Magdalena von Kurselli pojana.
1783–1786 oli ta Eestimaa rüütelkonna sekretär, 1786–1789 oli ta Eestimaa kubermangu aadlimarssal (venepäraselt Iwann von Brevern) ja hiljem 1796–1800 Eestimaa maanõunik.
Talle kuulusid Kostivere, Kehra, Kiikla ja Iisaku mõis.
Perekond.
Johann von Brevern abiellus 1771. aastal Fabian Ernst Stael von Holsteini tütre Anna Elisabethiga (1753–1824). Abielust sündisid:
Ühesuguline õis

Ühesuguline õis ehk lahksuguline õis on õis, kus kasvavad kas ainult tolmukad (tolmukas) või emakad (emakas).
Kahesuguline õis

Kahesuguline õis on õis, kus kasvavad nii emakad (emakas) kui tolmukad.
Bioom

Bioom ehk makroökosüsteem on geograafiliselt piiritletav ala mingi taimkatte- ja ühtlasi ka kliimavöötme piires. Seal elavaid organisme (biotsönoos) mõjutavad suhteliselt sarnased ökoloogilised ja klimaatilised tegurid. 
Bioomi võib vaadelda ka kui ökosüsteemi.
Bioomide klassifitseerimise aluseks võib võtta näiteks taimede eluvorme (puud, põõsad, rohi), taimede lehetüüpe (laialehine, okkad) jm karakteristikuid.
Yzeure

Yzeure [iz'öör] on linn ja vald Prantsusmaal Auvergne-Rhône-Alpesi piirkonnas Sologne Bourbonnaise'is Allier' departemangu kirdeosas Moulinsi ringkonnas, Yzeure'i kantoni keskus. 
Linn asub 290 km Pariisist lõunas ja 100 km Clermont-Ferrandist põhjas.
Ta piirneb Gennetinesi vallaga (Yzeure'i kanton), 
Chézy ja Lusigny vallaga (Chevagnesi kanton, Moulinsi ringkond), Avermesiga (Moulins-Ouesti kanton, Moulinsi ringkond), Moulinsiga (idast; Moulins-Ouesti kanton ja Moulins-Sudi kanton, Moulinsi ringkond), Bressollesi ja Toulon-sur-Allier' vallaga (Moulins-Sudi kanton, Moulinsi ringkond) ning Montbeugny vallaga (Neuilly-le-Réali kanton, Moulinsi ringkond).
Geograafilised koordinaadid on 46° 34′ N, 3° 21′ E.
Yzeure'i pindala on 43,24 km². Ta on Auvergne'i valdade seas pindalalt 91. kohal.
Loodus.
Kõrgus merepinnast on 217...278 m. 
Tähised.
Yzeure'i INSEE kood on 03321, sihtnumber 03400. 
Rahvastik.
Topeltarvestuseta elanike arv oli 1999. aasta rahvaloenduse andmetel 12 696. 
Auvergne'i valdade seas on Yzeure elanike arvult 13. kohal.
Rahvastiku tihedus oli 1999. aastal 293,6 in/km². Aastal 1990 oli rahvastiku tihedus 311 in/km².
Elanike arvu dünaamika:
Yzeure on Allier' departemangus suuruselt viies linn. Ta kuulub Moulinsi linnastusse ning on Moulinsiga idast kokku kasvanud.
Haldus.
Yzeure'i vald kuulub Moulinsi linnastu ühendusse.
Linnapea on alates 25. märtsist 1989 Guy Chambefort (parteitu vasakpoolne, varem Sotsialistlik Partei; praegune ametiaeg märts 2001 – märts 2008). Eelmine linnapea oli Jean-Paul Desgranges (Sotsialistlik Partei).
Mälestised.
Saint-Pierre'i kirik.
Saint-Pierre'i kirik on ehitatud romaani stiilis. Fassaadi ornamendid pärinevad 12. sajandist. Kirikus on 9. ja 10. sajandist pärinev krüpt.
Panloup' loss.
Panloup' loss on 16. sajandist pärinev renessanss-stiilis härrastemaja. Vanasse kabelisse viivat siseust kaunistab 12. sajandist kivi, mis kujutab paasatalle. 
Bellevue loss.
Bellevue loss rajati 1881–1882 jesuiitide õppeasutusena. Esimese maailmasõja ajal oli seal hospidal. Aastast 1946 kuulub ta Allier' departemangule. 
Le Parc.
Beaumanoiri loss (praegu Le Parci loss) oli Anne de Beaujeu residents. See oli algul lihtne maamaja. Hertsoginna Anne ostis selle 16. sajandi alguses. Alates abikaasa Pierre'i surmast 1503 elas ta seal pidevalt.
Gregor Schlierenzauer

Gregor "Schlieri" Schlierenzauer (sündinud 7. jaanuaril 1990 Innsbruckis) on Austria endine suusahüppaja. Ta on võitnud kõige enam maailma karikasarja etappe – 53.
Gregor Schlierenzauer elab Austrias Fulpmes. Silmapaistev sportlane oli ta juba õpilasena, kui astus klubisse SV Innsbruck-Bergisel. Tema mänedžer on tema onu Markus Prock, mitmekordne kelgutamise maailmameister ja kolme olümpiamedali omanik.
21. septembril 2021 teatas ta sportlaskarjääri lõpetamisest.
Tippsportlaskarjäär.
Gregor tuli Kranjis 2006. aastal normaalmäel juunioride maailmameistriks. Sama aasta suvistel Grand Prix' võistlustel täiskasvanute seas sai ta kaks teist ja ühe kolmanda koha.
Maailma karikasarjas debüteeris ta märtsis 2006 Oslo osavõistlusel, kus sai 24. koha ja võitis oma esimesed punktid. Alates hooajast 2006/2007 kuulus ta Austria meeskonna põhikoosseisu. Hooaja 2006/2007 avavõistlusel sai ta neljanda koha. Nelja hüppemäe turneel sai ta üldkokkuvõttes Anders Jacobseni järel teise koha, võites seal kaks etappi, olles kõigest 16-aastane. 2007. aasta maailmameistrivõistlustel Sapporos võitis ta meeskonnavõistluses suurel mäel kuldmedali.
Saavutused.
Maailma karikasarjas.
Gregor Schlierenzauer on osalenud () 220 MK-etapil ja jõudnud esikolmikusse 88 korral, neist 53 etappi on ta võitnud.
Võidud maailma karikasarja meeskonnavõistluses.
Antoninus Pius

Antoninus Pius (Imperator Caesar Divi Hadriani Divi Traiani Titus Aelius Hadrianus Antoninus Augustus Pius; sünninimi Titus Aurelius Fulvus Boionius Arrius Antoninus; 19. september 86 Nemausus – 7. märts 161) oli Vana-Rooma keiser alates 10. juulist 138 kuni surmani.
Omandatud tiitlid: Pius (138), Germanicus (157), Dacicus (157).
Antoninus oli pärit Galliast maaomanike ja senaatorite perest.
Ta oli 120 konsul, seejärel Aasia prokonsul.
25. veebruaril 138 adopteeris Hadrianus Antoninuse ja määras ta oma järglaseks. Antoninus saavutas Hadrianuse kuulutamise jumalaks ja ehitas talle mausoleumi. Selle eest andis senat, keda Antoninus väga soosis, talle hüüdnime Pius ('heasoovlik, heategev, õiglane').
Antoninuste valitsemisajal säilitas Rooma riik oma piirid. Ta laskis Šotimaale rajada Antoninuse valli Firth of Clyde'ist Firth of Forthini ning valmis ehitada piirivalli Germaanias ja Reetias.
110. ja 115. aasta vahel abiellus ta Faustinaga, kes suri 140. aastal. 146 naitis Antoninus oma tütre Faustina Marcus Aureliusega, kelle ta lapsendas ja nimetas tseesariks. Sellega rajas ta Antoninuste dünastia, mis püsis Commoduse surmani 192.
Antoninus suri loomulikku surma.
Aemilianus

Aemilianus (Imperator Caesar Marcus Aemilius "Aemilianus" Augustus); sünninimi Marcus Aemilius Aemilianus; 207 või 213 Djerbas – oktoober 253) oli Vana-Rooma keiser augustist 253 kuni surmani. 
Tapeti.
Aurelianus

Lucius Domitius Aurelianus ("Imperator Caesar Lucius Domitius Aurelianus Augustus"); 9. september 214 – september 275) oli Vana-Rooma keiser septembrist 270 kuni surmani (valitses 5 aastat ja suri 61-aastaselt).
Lisanimed: "Germanicus maximus" (271), "Goticus maximus" (272), "Dacicus maximus" (272), "Parthicus (Persicus?) maximus" (272), "Arabicus maximus" (272), "Palmyrenicus maximus" (272), "Armeniacus (?)", "Adiabenicus (?), Carpicus maximus" (273), "Restitutor orbis" (274). Tapeti oma sekretäri poolt.
Aurelianus sündis Möösias, oli rahvuselt illüür ja arvatavasti kolooni poeg. Ta oli elukutseline sõjaväelane ja sai Claudius II ajal ratsaväe ülemaks. Pärast Claudiuse surma kuulutas ta end Sirmiumis keisriks.
Võitudega jüütide, sarmaatide, vandaalide ja gootide üle taastas ta Rooma piiri Doonaul, kuid pidi teisel pool jõge oleva Daakia 271 gootidele loovutama. 271 peatas ta Pavia lähedal alamannide sissetungi Itaaliasse. Ta laskis ümbritseda Rooma Aurelianuse müüriga, millest 18,8 km on säilinud. 272 võitis ta Palmyra kuningriigi valitsejanna Zenobia ja tõi ta vangina Rooma. 274 võitis ta Gallia usurpaatori Tetricus I ja liidendas seega kõik sajandi keskel tekkinud separaatriigid, taastades Rooma keisririigi ühtsuse. Siit tuleneb tema aunimetus "restitutor orbis" ('maailma taastaja').
Ta uskus, et riiki on võimalik ühendada ühtse usuga. Seega kehtestas ta riigis päikese usu. Lisaks käskis ta end nimetada jumalaks.
Ardennesi departemang

Ardennesi departemang on 2. järgu haldusüksus (departemang) Prantsusmaal Grand Esti piirkonnas. Eestikeelne mööndav nimevariant on "Ardennide departemang".
Departemang on nime saanud Ardennide järgi. 
Departemangu keskus on Charleville-Mézières. Allkeskused on Rethel, Sedan ja Vouziers.
Departemang asetseb Belgia piiri ääres Ardennide piirkonnas.
Seal on palju metsa.
2015. aastani kuulus departemang Champagne-Ardenne'i piirkonda.
Departemang jaguneb halduslikult:
Aadlisuguvõsade loendid

"Siin on aadlisuguvõsade loendid
Baltisaksa aadlisuguvõsad.
Vasallisuguvõsad.
 ja Harju-Viru rüütelkond
Baltisaksa aadel pärines XIII sajandil tekkinud Vana-Liivimaa vasalkonnast. Selle moodustasid peaasjalikult rüütliseisusest isikud ja ministeriaalide hulgast pärit suurfeodaalide sõjamehed, vähesel määral oli nende seas kõrgaadlikke ja kohaliku päritolu ülikute järglasi. Taani kuninga Taani Eesti valduste Eestimaa hertsogkonna, Riia peapiiskopkonna, Tartu piiskopkonna, Saare-Lääne piiskopkonna, Kuramaa piiskopkonna, Saksa ordu Liivimaa ordu vasallisuguvõsadest kujunes XVI sajandiks välja pärusaadel. Keskajal Liivimaale saabunud suguvõsad loeti põlis- ehk vana aadli hulka.
Vt. ka ": , , , , , "
Matrikliaadel.
Pärast aadlimatriklite koostamist XVIII sajandi keskel (Kuramaal ja Piltenes juba XVII sajandil) jagunes baltisaksa aadelkond matrikliaadliks ja immatrikuleerimata aadliks. Matrikliaadel oli koondunud Eestimaa, Kuramaa, Liivimaa, Piltene (kuni 1819) ja Saaremaa rüütelkonda. XVIII sajandi alguses lühikest aega eksisteerinud Tartumaa rüütelkonnas eraldi registrit ei peetud.
Immatrikuleerimata aadel.
Need baltisaksa aadlisuguvõsad, keda rüütelkonna matriklisse ei võetud, olid osa maiskonnast (saksa keeles "Landschaft"). Paljud neist kanti kubermangu aadliraamatusse.
Rootsi aadlisuguvõsad.
Rootsi aadel jagunes kahte gruppi: rüütelkonda introdutseeritud aadel ja introdutseerimata aadel.
Soome aadlisuguvõsad.
Enne Soome Venemaaga ühendamist XIX sajandi algul kuulusid mitmed Soome aadlisuguvõsad Rootsi rüütelkonda. 1818. aastal loodi Soome suurvürstiriigis omaette Soome rüütelkond.