tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Henrik Klasson Fleming

Henrik Klasson Fleming (soome keeles Henrik Klaunpoika Fleming; 15. august 1584 Åkersholm, Skåne lään – 7. november 1650 Stockholm) oli soome päritolu Rootsi sõjaväelane ja riigitegelane.
Henrik Fleming sündis Lehtiste ("Lechtis"), "Hannula" ja "Nykoskis"e mõisniku, riiginõunik Klas Hermansson Flemingi (umbes 1550–1616) ja Kankase ja Hapaniemi mõisniku, Henrik Klasson Horni tütre Elin Henriksdotter Horni pojana. Tema vanaisa oli Tallinna, Häme ja Viiburi linnuse komandant ning kogu Soome asehaldur admiral Herman Persson Fleming (umbes 1520–1583). 
Aastast 1617 oli Henrik Viiburi ja Savonlinna linnuse komandant, Viiburi ja Savonlinna lääni asehaldur ning aastatel 1620–1622 Narva, Ivangorodi, Jaama, Koporje ja Nöteborgi asehaldur. 1623 läänistas Rootsi kuningas Gustav II Adolf (1594–1632) talle Laiuse linnuse ja mõisa koos Jõgeva, Tähkvere ja Vaimastvere mõisaga, mis üheskoos moodustasid Laiuse linnuselääni.
1622. aastast oli ta Soome rüütlite ülem ja 1628. aastast viitseadmiral. Ta immatrikuleeriti 1625. aastal Rootsi rüütelkonda aadlisuguvõsana nr. 4. 1634 ja 1644 oli ta Rootsi riigipäeva maamarssal.
Talle kuulusid Soomes Turu läänis Lehtiste ("Lechtis") Mietoinenis ja Yläne mõis Ylänes, "Fagernäs" Taivassalos, Eestimaal Purtse ("Isenhof") Lüganuse kihelkonnas Virumaal, Tellista ("Tellista") ja Vaimõisa ("Wademois") mõis Märjamaa kihelkonnas Läänemaal, Laiuse ordulinnuse ümbruskonnast läänistatud Laiuse mõis ("Schloß Lais") Liivimaal ning Ekeby ja Annestad Rootsis.
Perekond.
Henrik Fleming abiellus 1608. aastal Salemis Erland Johansson Bååti ja Margareta Dionysiosdotter Beurræusi tütre Ebba Erlandsdotter Bååtiga (surnud 1630). Abielust sündisid:
3. aprillil 1633 abiellus Henrik Fleming Stockholmis Sigrid von Kurselliga (ka Kurtzel) (surnud 1673), kes oli Riseberga ja Sjösa (rootsi och ) mõisniku, Örebro ja Närke asehalduri Jost Kurselli (Kürtzell) ja Ebba Esbjörndotter Lilliehööki tütar. Abielust sündisid:
Georgij Alafuzoff

Georgij Alafuzoff (vene keeles Георгий Борисович Алафузофф; sündinud 15. septembril 1953 Helsingis) on Soome endine mereväelane, kontradmiral ("kontra-amiraali"). 
Aastatel 2007–2013 oli ta Soome kaitseväe luurejuht. Ta on üks Soome mõjuvõimsamaid ohvitsere ja tähtsamaid Venemaa sõjanduse asjatundjaid. 
Aprillist 2013 aastani 2016 oli ta Euroopa Liidu sõjaväeluure juht.
Feta

Feta on lambapiimast või lamba- ja kitsepiima segust valmistatud juust.
Aastast 2002 on "feta" kaitstud päritolunimetusega toode. Vastavalt asjakohastele ELi õigusaktidele võivad "feta" nimetust kanda vaid juustud, mis on toodetud traditsioonilisel viisil Kreekas, valmistatud lambapiimast või lamba- ja kitsepiima (kuni 30%) segust.
Feta on väga erilise, tugevalt ürdise ja soolase maitsega juust. Valmimisprotsessi jooksul ei muuda ta värvust. Juustu säilitatakse kas soolvees või õlis. Feta on klassikalise Kreeka salati vältimatu koostisosa. Eri nimede all tuntakse sama tüüpi juustu kõikjal Lähis-Idas.
August Karu

August Karu (19. juuli 1907 Holstre vald, Viljandimaa – 31. detsember 1956 Tartu) oli eesti metsateadlane. 
Ta õppis aastatel 1929–1934 (lõpetas 1939) Tartu Ülikooli põllumajandusteaduskonna metsaosakonnas, "cand. agr." 1956 ("Juurepessu "Fones annosus Fr." kahjustuse olenevus mullastikutingimustest ja metsade majandamisest Eesti NSV kuusepuistuis"). Korporatsioon Rotalia liige. 
Ta oli aastatel 1934–1937 Tartu Ülikooli metsakasvatuse kabineti assistent, 1937–1939 metsandusliku uurimisinstituudi teaduslik abijõud, 1940–1941 assistent. Aastatel 1941–1943 Punaarmees, 1943–1944 Eesti NSV Rahvakomissaride Nõukogu teadusstipendiaat. Aastatel 1944–1945 Tartu Ülikooli metsakasvatuse kateedri vanemõpetaja, 1945 dotsent, 1945–1951 juhataja. Aastatel 1951–1956 Eesti Põllumajanduse Akadeemia metsakasvatuse kateedri juhataja. 
Ta uurimisvaldkonnaks oli peamiselt metsapatoloogia, metsi kahjustavad putukad. Ta oli ka aktiivne looduskaitsetegelane.
Linda Metslang

Linda Amanda Rosalie Metslang (alates 1939. aastast Lao; 26. oktoober 1894 Tartu – 10. jaanuar 1985 Tartu) oli eesti raamatukogutegelane ja tõlkija.
Ta lõpetas 1915. aastal Tartu Puškini-nimelise Tütarlaste Gümnaasiumi.
1917. aastal asus ta õppima Tartu Ülikooli ajalugu ja bibliograafiat. Majanduslike ja muude takistuste tõttu kestsid õpingud kuni 1938. aastani.
Ta töötas aastatel 1921–1964 Tartu Ülikooli raamatukogus.
Ta on tõlkinud eesti keelde Tadeusz Zieliński raamatu "Vana-Kreeka kirjandus" 2 köidet (ilmusid 1926 ja 1927).
Ta on maetud Tartu Raadi kalmistule.
Eugen Miller

Eugen Ludwig Miller (vene "Евгений-Людвиг Карлович Миллер"; 25. september 1867, Dünaburg, Vitebski kubermang – 11. mai 1939 Moskva, NSV Liit) oli Venemaa Keisririigi sõjaväelane (kindralleitnant; 1915). Venemaa kodusõjas valgete sõjalise liikumise juht Põhja-Venemaal aastail 1919–1920, hiljem bolševikevastase Venemaa Sõjalise Liidu ("POBC") juhataja.
Sõjaväeteenistus.
Jevgeni Miller sai kõrgema sõjaväelise hariduse pärast 1892. aastal Nikolai Kindralstaabi Akadeemia lõpetamist. Osales Esimeses maailmasõjas, pärast Venemaa väljaastumist maailmasõjast oli E. Miller 1917. aasta sügisest Kõrgeima Ülemjuhataja Staabi (STAVKA) esindaja Itaalia kõrgema ülemjuhatuse juures.
Venemaa kodusõda.
1919. aasta jaanuaris kutsuti Põhjapiirkonna Ajutise Valitsuse poolt kindralkuberneriks, mais 1919 määrati Aleksandr Koltšaki poolt Põhjapiirkonna vägede ülemjuhatajaks, septembris 1919 piirkonna ülemaks. 1920. aasta veebruaris moodustas ta uuesti Põhjapiirkonna Ajutise Valitsuse, kus oli sõjaminister ja välisminister, kuid varsti emigreerus Pariisi, kus oli kindral Peter von Wrangelli esindaja.
Tegevus emigratsioonis.
Aastatel 1924–1930 oli Miller juhtivatel kohtadel Vene Üldsõjalises Liidus, 1930–1937 Vene Üldsõjalise Liidu esimees.
Rööviti 1937. aastal NSV Liidu Siseasjade Rahvakomissariaadi Riikliku Julgeoleku Peavalitsuse 3. osakonna ehk vastuluureorganite poolt Prantsusmaalt ning toimetati ebaseaduslikult NSV Liitu, kus mõisteti süüdi kontrrevolutsioonilise tegevuse eest ja hukati 11. mail 1939.
Hingamiselund

Hingamiselund ehk hingamisorgan on mis tahes looma enamasti spetsialiseerunud elund, mille kaudu toimub CO2 ja hapniku vahetus (gaasivahetus) organismis. Hingamiselundi talitluse tagab selle pinna alatine niiskus, õhedus ja hea verevarustus. 
Tüüpilised hingamiselundid on kopsud (näiteks inimesel), õhusooned ehk trahheed (putukail), lõpused (kaladel), nahk (kahepaiksetel) ja raamatkopsud (ämblikulaadsetel).
Akutrell

Akutrell on akupatarei jõul töötav käsitööriist, mida kasutatakse aukude puurimiseks ning mutrite, poltide ja kruvide kinnitamiseks. Akukruvitsad on tüüpiliselt varustatud siduriga, mis peatab trelli tegevuse, kui kruvitav ese on kindlalt kinnitatud. Erinevalt elektritrellidest, mis töötavad ainult vooluvõrku ühendatuna, on võimalik akutrelli kasutada kohtades, kus vooluvõrgu ühendust pole või on selle kasutamine ebamugav. Kuna vooluvõrgu toitega elektritrellid on mõteldud purustamiseks, puurimiseks jm suuremat võimusust eeldavateks tegevusteks ning neil puudub selle tõttu sageli sidur, ei kasutata neid tüüpiliselt kruvide või mutrite keeramiseks.
Akutrelli peetakse tänapäeval sama hädavajalikuks kodutööriistaks nagu kunagi saagi, kirvest või haamrit ning see on olemas enamikus majapidamistest.
Hermann von Wrangell

Hermann von Wrangell on olnud mitme Wrangellide suguvõsast pärit isiku nimi:
Laadoga lahing

Laadoga lahing on kahe lahingu nimi:
Mart Kivastik

Mart Kivastik (sündinud 4. märtsil 1963) on eesti kirjanik. 
Ta on lõpetanud Tartu 5. Keskkooli (1981) ja Heino Elleri nimelise muusikakooli koorijuhtimise erialal (1984; erialaõpetaja Alo Ritsing). 1989. aastal lõpetas ta Tartu Ülikooli filoloogiateaduskonna eesti keele ja kirjanduse erialal. 
Töötas aastatel 1989–1991 filmistuudios Tallinnfilm. Seejärel on ta olnud vabakutseline kirjanik, näitekirjanik ja filmirežissöör. 
Tema poeg Karl Kivastik on ansambli 5Miinuse liige esinejanimega Põhja-Korea.
Poliitiline tegevus.
Mart Kivastik kuulub 2020. aastast erakonda Eesti 200.
Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 10 (Tartu linn) 403 häält ning ei osutunud valituks.
Yucatáni poolsaar

Yucatáni poolsaar on Ameerikas paiknev poolsaar, mis eraldab Kariibi merd Mehhiko lahest.
Poolsaar kuulub Mehhikole, Belize'ile ja Guatemalale.
Poolsaarel asuvad Mehhiko Yucatáni, Quintana Roo ja Campeche osariik.
Yucatáni poolsaar oli maaja kultuuri mõjuala. Ka tänapäeval räägib suur osa poolsaare elanikest maaja keeli.
Seal asub Chicxulubi kraater.
Tarantella

Tarantella on 3/8 taktimõõdus itaalia päritoluga tants.
Tantsu nimi tuleneb Itaalia linna Taranto nimest.
Liigid.
Tarantellal on kaks liiki.
Väärikat kurameerivat tantsu tantsib üks või mitu paari vastava muusika saatel. Tants on kestuselt lühike ja iseloomult graatsiline ja elegantne. 
Oletatavalt raviva toimega või sümptomaatilist tarantellat tantsib solist, (ettekujutatava) tarantlihammustuse ohver. Erutatud ja pöörane tants võib sarnase karakteriga muusika saatel kesta tunde või isegi päevi.
Martin Ekström

 
Martin Eugen Ekström (6. detsember 1887 Gålsbo, Avesta vald, Dalarna lään Rootsi – 28. detsember 1954 Helsingi, Soome) oli Rootsi sõjaväelane, poliitik ja seikleja. 
Ta oli 1911. aastast Rootsis seersant, 1915. aastast Pärsia sandarmeeria kapten, Saksa leitnant, VR I/1, VR II/3. Ta osales Soome kodusõjas (kolonelleitnant), Eesti Vabadussõjas (kolonel). 
Eesti Vabadussõjas.
Martin Ekströmi juhitud esimene Anto Eskola Soome kompanii (140 meest) saabus Eestisse, 1918. aasta 30. detsembri (teistel andmetel 31. detsembri) hommikul Tallinna sadamasse, jäämurdja Tarmoga, 3. jaanuaril 1919 jõudis Tallinna 2. kompanii. 
5. jaanuaril suunati Tallinna saabunud Soome vabatahtlike 1. ja 2. kompaniid rindele Viru rinde 1. diviisi käsutusse Jõelähtmesse.
Anto Eskola kompanii osales 8. jaanuaril 1919 miiniristleja Lennukiga Loksa dessandis, milles osalesid kapten A. Eskola soomlased ja staabikapten Karl Aleksander Pauluse eestlased, kokku 200 meest.
Kogu Ekströmi pataljon (""), 1157 meest, osales 7. jaanuaril alanud Eesti Vabadussõja Viru rinde üldpealetungil, 17. jaanuaril Utria dessandist ning 19. jaanuaril Narva lahingutest. 
1. Soome vabatahtlike salga, Ekströmi pataljoni 1. kompanii ülem kapten oli Anto Eskola, salga adjutant leitnant Elmar Kirotar.
Narva vallutamise eest ülendas Eesti Sõjavägede ülemjuhataja Johan Laidoner Martin Ekströmi alampolkovnikust polkovnikuks 26. jaanuaril 1919.
Andry Ervald

Andry Ervald (23. august 1958 – 21. märts 2011) oli eesti tõlkija, õpetaja, ajakirjanik ning muinasjuttude ja näidendite autor.
Ta tõlkis eesti keelde C. S. Lewise, Roald Dahli jt autorite teoseid.
On raamatute "Unenäorong. Muinasjutte ja muidujutte" (Petrone Print 2014) ja "Förvandlingar" (rootsi keelde tõlgitud lood; Atrium 2013) autor.
Pärimuskultuur

Pärimuskultuur on suulise pärimuse või jäljendamise teel levinud kultuur.
Pärimuskultuur jaguneb aineliseks kultuuriks ja vaimseks kultuuriks ehk folklooriks. Folkloor hõlmab kunstilise rahvaloomingu liike, nagu rahvaluulet ja -muusikat, rahvatantse ja -mänge, aga ka traditsioonilisi tõekspidamisi, teadmisi ja oskuseid, rahvausundit ja -kombestikku, käsitööoskusi, rahvameditsiini, rahvapedagoogikat jm.
Pärimuskultuuri nähtustel puudub mingi kindel, fikseeritud kuju ning need levivad ajas ja ruumis variantidena.
Pärimuskultuuri nähtuste leviku aega ja ruumi on raske piiritleda, nagu pole võimalik piiritleda ka üldse traditsiooni ehk pärimuse aega ja ruumi.
August von Bulmerincq

August Michael von Bulmerincq (31. juuli (ukj 12. august) 1822 Riia – 18. august 1890 Stuttgart) oli baltisaksa õigusteadlane, kaupmehe poeg.
Elulugu.
Lõpetas 1841 Riia gümnaasiumi ja 1845 kandidaadikraadiga Tartu ülikooli, õigusteaduse magister (1849, TÜ), õigusteaduse doktor (1856, TÜ). Täiendas end Königsbergis, Berliinis, Bonnis ja Heidelbergis. Töötas 1848–54 Riias magistraadiametnikuna. Oli 1854–56 Tartu Ülikooli eradotsent, 1856–57 riigi- ja rahvusvahelise õiguse erakorraline ja 1858–75 korraline professor, 1867–68 ka õpperingkonna kuraator. Asutas 1863 põllumajandusliku nädalakirja "Baltische Wochenschrift für Landwirtschaft, Gewerbefleiss und Handel" (ilmus 1863–1915), tegi kaastööd ajakirjale Baltische Monatsschrift. Läks 1875 Saksamaale, kus töötas 1881–1990 Heidelbergi Ülikoolis rahvusvahelise õiguse kateedri juhatajana ja professorina. Oli Rahvusvahelise Õiguse Instituudi ("Institut du Droit International") asutajaliikmeid ja 1887 president.
Kirill

Kirill (eestipäraselt ka Kirillus, vene keeles "Кирилл"; kodanikunimega Vladimir Mihhailovitš Gundjajev, vene keeles "Владимир Михаилович Гундяев"; sündinud 20. novembril 1946 Leningradis) on Vene Õigeusu Kiriku vaimulik, alates 1. veebruarist 2009 Moskva ja kogu Venemaa patriarh.
Elulugu.
Tema isa Mihhail ja vanaisa Vassili olid Vene Õigeusu Kiriku vaimulikud. Vassili, õppinud mehaanik, vahistati 1922. aastal religioossete protestide eest ja veetis olulise osa järgnevast elust GULAGis. Nii perekonnanimi kui ka vanaisa sünnipaik viitavad Gundjajevite tõenäolisele mordva päritolule.
3. aprillil 1969 pühitseti Vladimir Gundjajev mungaks nimega Kirill. Aastal 1970 lõpetas ta kiitusega Leningradi Vaimuliku Akadeemia.
26. detsembrist 1974 kuni 26. detsembrini 1984 oli ta Leningradi Vaimuliku Seminari ja Leningradi Vaimuliku Akadeemia rektor. 
14. märtsist 1976 oli ta Vene Õigeusu Kiriku Viiburi piiskop, 2. septembrist 1977 Viiburi peapiiskop. Alates 26. detsembrist 1984. aastast oli Kirill Smolenski ja Vjazma peapiiskop, 1989. aastast Smolenski ja Kaliningradi peapiiskop. Aastal 1991 ülendati ta metropoliidiks.
Ühtlasi juhtis Kirill alates 1989. aastast Moskva Patriarhaadi välissuhete osakonda ja oli tulenevalt oma ametikohast Vene Õigeusu Kiriku Püha Sinodi alaline liige.
Pärast patriarh Aleksius II surma valis Püha Sinod metropoliit Kirilli 6. detsembril 2008 Moskva ja kogu Venemaa patriarhi kohusetäitjaks, kelle ülesandeks oli juhtida Vene Õigeusu Kirikut kuni uue patriarhi valimiseni kiriku täiskogul.
27. jaanuaril 2009 valiti ta kiriku täiskogul 508 häälega Moskva ja kogu Venemaa patriarhiks. Ta seati ametisse 1. veebruaril 2009.
14.–16. juunini 2013 viibis ta patriarhina esimesel ametlikul visiidil Eestis.
Seisukohad.
2016. aasta märtsis teatas Kirill, et inimõigused on "globaalne ketserlus" ning et õigeusku tuleb kaitsta "ülemaailmse inimesekummardamise lahkusu" eest. Tema hinnangul on alanud "Jumala revolutsiooniline väljakihutamine inimese ja ühiskonna elust", kuna tänapäeval on tõe universaalseks mõõdupuuks saanud inimene ja tema õigused – see aga on üks idolaatria vorme, "mille tagajärjeks võivad saada apokalüptilised sündmused".
Patriarh Kirill ei ole hukka mõistnud Venemaa sissetungi Ukrainasse, vaid on avaldanud seda toetavaid seisukohti.
Jaanus Mutli

Jaanus Mutli (sündinud 7. märtsil 1974 Tamsalu vallas) on Eesti jurist ja endine munitsipaalpoliitik.
Sündinud 7. märtsil

"Siin loetletakse 7. märtsil sündinud tuntud inimesi.
Martin Karmin

Martin Karmin (7. mai 1907 Abja vald – 8. mai 1984) oli eesti põllumajandusteadlane.
Alates 1952. aastast töötas ta Eesti Põllumajanduse Akadeemias.
Tema peamiseks uurimisvaldkonnaks olid umbrohud ja umbrohutõrje.
Eesti Vabaduse Risti I liigi kavaleride loend

Eesti Vabaduse Risti I liigi kavaleride loend on loetletu sõjateenete eest antud Eesti Vabariigi Vabaduse Risti I liigi 1. 2. ja 3. järgu kavaleridest.
I liigi 1. järgu kavalerid.
Eesti Vabaduse Risti I liigi 1. järku anti välja 43 korral:
I liigi 2. järgu kavalerid.
Eesti Vabaduse Risti I liigi 2. järku anti välja 136 korral:
I liigi 3. järgu kavalerid.
Eesti Vabaduse Risti I liigi 3. järku anti välja 583 korral, mis jagunesid riikide vahel järgnevalt: 
Eestlastest kavalerid.
Eestlastest kavalere oli 339 ("Loend ei ole täielik")
Videvik (ajaleht)

Videvik oli eesti ajaleht. Leht ilmus aastatel 1990–2013 üks kord nädalas. Ajalehe sihtrühmaks olid eakamad inimesed.
Lehe viimane number ilmus 29. augustil 2013.
Kristallivõre

Kristallivõre on kristalli koosseisu kuuluvate aatomite, ioonide või molekulide tasakaalulisele asetusele vastavate ruumipunktide kogum, mida iseloomustab perioodiline korduvus ruumis. Neid ruumipunkte nimetatakse sõlmedeks. Kristalli väikseimat osa, millel on kõik võrestruktuuri iseärasused, nimetatakse kristallivõre elementaarrakuks. Elementaarrakk võib olla rööptahuka-, risttahuka-, kuubi, nelja- või kuuetahulise prisma kujuline.
Kristallivõre mõistet kasutatakse peamiselt kristalli geomeetrilise ehituse kirjeldamisel. Seejuures tuleb eristada kristallistruktuuri, mille sõlmedeks pole mitte punktid, vaid aatomid (ioonid, molekulid).
Klooga mõis

Klooga mõis (varem "Lodijärve mõis"; saksa keeles "Lodensee") oli rüütlimõis Keila kihelkonnas Harjumaal. Tänapäeval jäävad kunagise mõisa maad Lääne-Harju valda Harju maakonnas, Klooga aleviku lähedale.
Mõisa keskus asus Klooga järve idakaldal.
Mõisa järgi on nime saanud Hunnebergi lademe Leetse kihistu Klooga kihistik.
Ajalugu.
Klooga mõisa on esmamainitud 1504. aastal ning arvatakse, et juba keskajal asus mõisas kivihoonestus. Järve saksakeelse nime otsetõlke järgi on Klooga mõisahoonet kutsutud ka Lodijärve lossiks.
16. sajandil kuulus mõis Nierothidele ning 17. sajandi esimesel poolel Lohnidele, Heydemannidele ning Wartmannidele. 1665. aastal omandas mõisa Hans von Klugen. Klugenite kätte jäi mõis kuni 1908. aastani. Suguvõsa nimest tuleneb ka mõisa eestikeelne nimi.
Viimane omanik enne 1919. aasta võõrandamist oli Axel von Krusenstern.
Peale Teist maailmasõda asus endises mõisakompleksis Eestis asunud Nõukogude sõjaväeosa, mille lahkumisel 1992. aastal jäi hoone varemetesse.
Ehituslugu.
Mõisa härrastemaja valmis 1794. aastal. Siseplaneering on telgsümmeetriline. Soklikorrus on võlvitud. Esimesel korrusel on suhteliselt väike vestibüül, selle taga saal ja teised anfilaadsüsteemis esindusruumid, teisel korrusel eluruumid. Praegu varemeis.
Peahoone ees on kahe kivihäärberi, tall-tõllakuuri ja aidaga piiratud auhoov (praegu on hooned ümber ehitatud). Regulaarpark on hävinud. Hoonestuse tõstab esile Klooga järv
Majandus.
1627. aastal kuulus mõisa alla 8 talupojaperet. 1913. aastal loendati mõisas 413 talupoega, neist 191 mees- ja 222 naishinge sh. 37 Harju-Madise kihelkonna elanikku. Mõisa suuruseks mõõdeti 3705/815 tiinu, sellest jäi Harju-Madise kihelkonda 283/94 tiinu. 1791 osteti Meremõisalt vana veski 1 adramaaga, 3 talu Langa külas ja Männiku talu. Neist moodustati 1 ¼ adramaa suurune Vanaveski mõis, mis jäi Harju-Madise kihelkonda. 20. märtsil 1805 müüdi kirikukõrts Keila mõisale.
Kodulugu.
1632. aastal annetas mõisa omanik Georg Heydemann Keila kirikule Tobias Heinze poolt valmistatud kantsli. Kuivõrd kuningas Gustav II Adolfi surma puhul tuli käsk katta kõik altarilauad ja kantslid musta kattega ja Keila kirikul niisugust kantslikatet ei olnud, siis kinkis kantsli annetaja kirikule ka selle eseme.
1668. aastal annetas H. Klugen ühes oma abikaasaga Keila kirikule pronksist kroonlühtri. 
Jürgen Gustav von Klugeni (suri 1744) mälestuseks kingiti Keila kirikule kell.
Lodijärve lossi ümbruses toimus arvatavalt ka Eduard Bornhöhe Jüriöö-ainelise jutustuse "Tasuja" tegevus.
Klooga mõisnik Johann Moritz Pancratius (Pankratius) von Klugen (1791–1873) ja tema abikaasa Anna Emilie Charlotte von Klugen (sünd von Stackelberg)
(1805–1874) on maetud Keila kiriku kirikuaeda.
Juhan Narma

Juhan Narma (kuni 29. juulini 1940 Juhan Nihtig; 14. oktoober 1888 Aluste küla, Vändra vald, Pärnumaa – 19. oktoober 1942 Tavda, Sverdlovski oblast) oli Eesti poliitik.
Alates 28. veebruarist 1929 oli ta Tšiili aukonsul Tallinnas. 
Juhan Narma oli muu hulgas ajalehe Uus Eesti direktor (1935–1940) ja ETK juhataja. Kuulus Isamaaliitu.
21. juunist 25. augustini 1940 oli ta Johannes Varese valitsuse majandusminister, Tööstuskaubastu plaaniosakonna juhataja.
Juhan Narma arreteeriti NKVD poolt 14. juunil 1941 ja ta suri eeluurimise ajal Venemaal.
Artur Hüüs

Artur Hüüs (11. oktoober (vkj)/ 23. oktoober 1885 Tallinn – 9. jaanuar 1942 Sevurallagi vangilaager, Sverdlovski oblast) oli Eesti majandustegelane. 
Lõpetas Tallinna Reaalkooli 1903. aastal ja Riia Polütehnilise Instituudi kaubandusteaduskonna 1908. aastal. Korporatsioon Vironia vilistlane. 
Osales Vabadussõjas Tallinna kaitsepataljoni koosseisus. 
Ta oli Tallinna Laevaühisuse direktor. 
1938. aastal nimetati ta Rumeenia aupeakonsuliks.
Isiklikku.
Tema lapselapselaps on näitleja Evelin Võigemast.
Luutsia Vallaste

Luutsia Vallaste (eesnimi ka Lucie, perekonnanimi kuni 1935 Pedras või Põdras, kuni 1936 Jürisson; 26. aprill 1908 Peterburi – ?) oli eesti folklorist.
Ta lõpetas 1926. aastal Võru Tütarlaste Gümnaasiumi ning õppis Tartu Ülikoolis filosoofiat aastatel 1926–1932 ja bibliograafiat (lõpetas 1934), filosoofiamagister (1935).
Töötas Tartu Ülikooli raamatukogus ja kuulus Eesti Raamatukoguhoidjate Ühingusse.
1944. aastal põgenes Saksamaale.
Harku tasandik

Harku tasandik on Eesti meretasandik, mis asub Tiskre–Kadaka paekalda, Nõmme liiviku ja Veskimäe kõrgendiku vahel. 
Pikkus umbes 7, laius 2,5 km. Tasandik laiub viimase jääaja ja Läänemere setetega täitunud vagumuse kohal, mis enne seda oli aluspõhja lõikunud umbes 145 sügavuselt. Tasandikul paikneb Harku järv ja voolab Tiskre oja, samuti on seal luited, mis on esinduslikumad Nõmme liiviku jalamil. 
Harku tasandik hakkas merest kerkima Antsülusjärve taandumise ajal, umbes 9000 aastat tagasi.
Linnu tee (Tallinn)

Linnu tee on tänav Tallinnas Kristiine linnaosas Tondi ja Lilleküla asumis. Linnu tee, Algi tänava ja Mustamäe tee vahelisel alal asub Löwenruh' park. 
Ajalugu.
Tänav rajati 1653. Kristiine heinamaade tükeldamise tulemusel, läbides hoonestamata heinamaid. 1805. aastal nimetati tänav Löwenruh' suvemõisa järgi "Löwenruhscher Heerweg"iks (Löwenruh' maantee). Praegune tänava nimi on aastast 1930.
Ühistranspordiühendus.
Linnu teed mööda (Tondi tänava ja Sõpruse puiestee vahelist teelõiku) sõidab Tallinna liinibuss number 28 (marsruut: Väike-Õismäe – Veerenni). Tänavale jäävad peatused: Vilja, Nõmme tee ja Västriku.
Infrastruktuur.
Tänava pikkus on umbes 2,4 km. Linnu tee algab Tondilt Tondi tänavast, ristub Haraka tänava, Västriku tänava ja Lillekülas Käo tänava, Püü tänava, Sule tänava, Nõmme tee, Tüve tänava, Kännu tänava, Võrse tänava, Hane tänava, Sõpruse puiestee, Muti tänava, Varese tänava, Vuti tänava, Nirgi tänava, Kure tänava, Mooni tänava, Kaarna tänava ning Algi tänavaga. Lõpuks ristub Linnu tee Mustamäe teega.
Linnu tee ristmikud.
Tondi tänava ristmik.
Tondi tänava rekonstrueerimise käigus 2004. aastal sai Linnu tee algus uue ringristmiku.
Sõpruse puiestee ristmik.
Ristmikul on Sõpruse puiesteel mõlemas sõidusuunas, mis on üksteisest eraldusribaga eraldatud, kaks otsesuunarada. Sellel ristmikul toimuvad vasakpöörded ilma eraldi tsükliosata, s.t autod pööravad rohelise tule ajal pärast otseliikujate läbilaskmist. Vaatlused näitavad siiski, et enamuse tööpäevast liiguvad mööda Sõpruse puiesteed kogu rohelise fooritsükli vältel sõidukid ja tegelik vasakpöörde lõpetamine toimub kollase tule ajal. Ilmselt oleks vaja lisada vasakpöörete jaoks omaette faas.
Mustamäe tee ristmik.
Tallinna spordi- ja noorsooamet tahab Mustamäe tee äärde, kus praegu laiub trolliparkla, rajada kahe täismõõdus jääväljaku ning 1000-kohalise tribüüniga jäähalli.
Ants Erm (keemik)

Ants Erm (17. juuli 1934 Võsu – 28. juuni 2003) oli eesti keemik, tegeles terpenoidide sünteesi ja gaasikromatograafia meetodite arendamise ning keskkonna-analüütikaga. 
Ants Erm sündis Võsul kooliõpetajate peres, pärast sõda asus pere Pärnusse.
Tunnustus.
1982 Nõukogude Eesti teaduspreemia kollektiivi liikmena "Terpeensete feromoonide, juvenoidide ja lõhnaainete telomerisatsioonimeetodil kompleksse sünteesimise teaduslike aluste väljatöötamise eest"
Isiklikku.
Ants Ermi harrastused: muusika (klaver ja meeskoor), tennis, purjetamine, suusatamine, orienteerumine
Ants Ermil on kolm poega: Jüri Erm (sündinud 1958; lõpetas TPI elektroonika alal), Andres Erm (sündinud 1960; lõpetas TPI majanduse alal) ja Tõnis Erm (sündinud 1982; lõpetas 2007 Helsingis Swedish School of Economics and Business Administration magistrikraadiga; Eesti tipporienteeruja). Andres Ermi poeg Johannes Erm on kümnevõistleja.
Ants Ermi õed on Anne Erm (sündinud 1943, lõpetanud Tallinna Konservatooriumi) ja Kadri Siimer (sündinud 1937, lõpetanud TPI keemikuna)
Melliste Kool

Melliste Kool (kuni 25.02.2021 Melliste Algkool-Lasteaed) on lasteaed-põhikool Tartu maakonnas Kastre vallas Melliste külas.
Lasteaias on viis rühma. Koolis on üheksa klassi.
Võldas (perekond)

Võldas ("Cottus") on perekond kalu meripuugiliste seltsist võldaslaste sugukonnast.
Eestis elab sellesse perekonda kuuluv euroopa võldas ("Cottus gobio").
Heinrich Dietzel

Gottlob Heinrich Andreas Dietzel (Ditzel) (19. jaanuar 1857 Leipzig – 22. mai 1935 Bonn) oli saksa majandusteadlane.
Lõpetas Altenburgis gümnaasiumi, õppis 1876–79 Heidelbergi, Berliini ja Göttingeni ülikoolis, omandas viimases õigusteaduse doktori kraadi. Töötas 1879–80 Naumburgis kohtus ja aastast 1881 Berliini ülikoolis, kus omandas filosoofiadoktori kraadi. Oli 1885–87 Tartu Ülikooli poliitökonoomia erakorraline, aastast 1887 korraline professor. Õpetas ka tööstus-, kaubandus- ja finantspoliitikat, 1890 oli lühikest aega rektori kohusetäitja. 1890–1925 töötas Bonni ülikoolis professorina. Sai tuntuks uurimustega klassikalise väärtusteooria alalt.
Viktoria Aavakivi

Viktoria Elisabeth Aavakivi (ka Viktooria Eliisabet, enne eestistamist perekonnanimi Espenstein; 19. september 1897 Pala vald, Tartumaa – 20. veebruar 1951 Tartu) oli eesti raamatukogutöötaja.
Elulugu.
Ta õppis aastatel 1912–1915 Ventspilsi Kroonu Tütarlastegümnaasiumis, mille lõpetas kuldaurahaga, ja aastatel 1915–1916 Riia Lomonossovi nimelises Naisgümnaasiumis, mis oli sõja tõttu evakueeritud Tartusse (lõpetas 8. täiendusklassi).
Seejärel õppis ta aastatel 1917–1918 (õpingud katkesid Saksa okupatsiooni tõttu) ja 1920–1935 Tartu Ülikoolis matemaatikat. Õpingute aega pikendasid majanduslikud olud (õppis vaheaegadega ja töö kõrvalt) ja õppeprogrammide muutused. Lõpetas 1935. aastal "cum laude". ENÜS Ilmatari liige.
Aastatel 1919–1920 töötas ta Rahaministeeriumi Otsekoheste Maksude Peavalitsuses kantseleiametnikuna. Aastatel 1920–1944 töötas ta Tartu Ülikooli Raamatukogus assistendi ja raamatukoguhoidjana (tegeles laenutusletis lugejateenindusega, sõnastikkataloogi koostamisega, üldosakonna raamatute kataloogimisega), aastatel 1944–1951 üldosakonna juhatajana.
Aastatel 1923–1940 oli ta Eesti Raamatukoguhoidjate Ühingu liige.
Tunnustus.
1947. aastal anti talle medal "Vapra töö eest Suures Isamaasõjas aastatel 1941–1945 "raamatukogu varade reevakueerimise eest 1945. aastal.
Isiklikku.
Majandusteadlane Romulus Aavakivi oli tema vend. Romulus suri vangilaagris, Viktoria otsustati mitte küüditada, sest ei elanud vennaga koos.
Artur Mägi

Artur Mägi (29. august 1904 Väinjärve vald, Koeru kihelkond, Järvamaa – 9. november 1981 Uppsala) oli eesti õigusteadlane.
Ta õppis aastatel 1923–1929 Tartu Ülikoolis õigusteaduskonnas ja lõpetas ülikooli 1929. aastal "cum laude". 1935. aastal kaitses ta õigusteadusteemalise magistritöö ("Suveräänsuse probleem Hans Kelseni õpetuses"). Ta oli üliõpilasseltsi Raimla abiesimees ja esimees, vilistlasena laekur, hiljem vilistlaskogu esimees Rootsis ja seltsi auliige. Järvamaa Üliõpilaskogu esimees ja vilistlane.
Aastatel 1930–1937 töötas ta Tartu Ülikooli õigusteaduskonna seminari abijõuna, 1930–1938 oli ajakirja Õigus toimetuse sekretär ja tegevtoimetaja ning 1935–1940 Tartu Ülikooli õppejõud. Rahvuskogu, Riiginõukogu ja Valimiste Peakomitee peasekretär. Aastatel 1941–1944 oli ta Majandusdirektooriumi juriidiline peanõunik.
1944. aastal põgenes Artur Mägi koos abikaasaga Rootsi ning töötas pärast põgenikelaagreid kuni pensionile minekuni Uppsala Ülikooli riigiteaduslikus instituudis. Aastail 1953–1963 oli ta Eesti Teadusliku Instituudi õigusteaduskonna lektor ja kuulus Eesti Teaduslikku Seltsi Rootsis.
1945–1949 oli Mägi August Rei poolt salaja nimetatud riigisekretär ja 1949–1981 õiguskantsler eksiilis. Tema mõju peaministrile Vabariigi Presidendi ülesandeis ja Vabariigi Valitsusele eksiilis jäi praktiliselt olematuks. "Olen T. Kintiga siin küllalt vaielnud ja öelnud, et mina ei saa ju muud öelda kui seda, mida meie seadused minu arusaamisel ütlevad. Ma ei saa neid seadusi muuta. Olen öelnud ka, et VP aktid, mis ei ole EV seaduste pärased, ei oma õiguslikku jõudu ega ole siduvad Eesti Vabariigile. K. vihastas ega ole mulle nüüd enam kirjutanud." (Kiri Heinrich Margale, 26. juuli 1974, ERA 4969-1-25, leht 39). Teadaolevalt osales ta ainult ühel Vabariigi Valitsuse koosolekul, 22. augustil 1974. 
Ta kirjutas teoseid riigiõiguse alal.
Isiklikku.
Artur Mägi abiellus 1931. aastal Lydia Taeverega.
Keskkonnamahutavus

Keskkonnamahutavus ehk keskkonna kandevõime ehk keskkonna taluvusvõime (tähis sageli K) on ökoloogias parameeter, mis iseloomustab vaadeldavas ökosüsteemis mingi liigi isendite (populatsiooni) arvu, mida ökosüsteem on võimeline kandma (mahutama). 
Hüpoteetiliselt on keskkonnamahutavus mingis ökosüsteemis ajas konstantne, kuid looduses kõigub see tavaliselt keskmise väärtuse ümber.
Keskkonnamahutavust mõjutavad paljud keskkonnategurid: parasiidid, kiskjad, toit, varjepaikade olemasolu jpt.
Anjou saared

Anjou saared (on kasutatud nimekuju "Anžu saared") on saared Põhja-Jäämeres, osa Uus-Siberi saartest. Pindala 29 000 ruutkilomeetrit. Suuremad saared on Kotelnõi saar ja sellega madala, sageli mere poolt üle ujutatava Bunge maa kaudu ühenduses olev Faddejevi saar, Uus-Siberi saar ja Belkovski saar.
Saared on madalad, kõrgus kuni 374 meetrit. Jääliustikke saartel pole. Kuuluvad Venemaale, administratiivjaotuses Sahha Vabariigi (Jakuutia) Buluni ulussi.
Henry Allingham

Henry William Allingham (6. juunil 1896 London – 18. juuli 2009 Ida-Sussex) oli Suurbritannia ülipikaealine ja üks viimaseid elusolevaid Esimese maailmasõja veterane. Pärast Tomoji Tanabe surma 19. juunil 2009 sai temast kuuks ajaks maailma vanim elusolev mees. 
Allingham oli viimane elusolev Jüüti merelahingust osavõtja ja Suurbritannia Õhujõudude (RAF) asutajaliige. Ta on teadaolevalt vanimaks elanud Suurbritannia sõjaväelane läbi aegade ja esimene Suurbritannia mees, kes 113 aastat vanaks sai.
Tema isa suri tuberkuloosi, kui poiss oli 14 kuud vana. Henry õppis Londonis algkoolis. Pärast lõpetamist läks ta kirurgiainstrumentide valmistaja õpipoisiks, kuid lahkus sealt, sest töö tundus talle igavana. Selle asemel läks ta tööle istmete valmistaja juurde, kes oli spetsialiseerunud autode istmetele.
Pärast maailmasõja puhkemist tahtis Henry kohe sõjaväkke minna, kuid pidi hoolitsema raskelt haige ema eest. 1915 ema suri ja Allingham astus mereväkke. Sõjaväkke võeti ta vastu 21. septembril 1915. Ta teenis sõjas nii merevägedes kui ka õhujõududes. Lennuväes oli tema tööks lennukite hooldamine. Pärast sõda arvati ta 16. aprillil 1919 Briti Õhuvägedest reservi.
Maailmasõdade vahel töötas ta mehaaniku ja insenerina autotööstuses, sealhulgas Fordi tehases Dagenhamis. 1918 abiellus ta endast mõne kuu vanema Dorothy Catoriga (1895–1970). Abielust sündis kaks tütart Betty (1920) ja Jean (1923–2001). Henryl oli surres lisaks tütrele 7 lapselast, 16 lapselapselast, 14 lapselapselapselast, 2 5. põlve järglast ja 1 6. põlve järglane.
Teise maailmasõja ajal töötas ta valitsuse ülesandel mitmel ametikohal, kuid otseselt sõjateenistuses enam ei olnud. Alates 2001 esines ta tihti avalikel üritustel, kus meenutati Esimese maailmasõja sündmusi. 2008. aasta septembris ilmus tema ja ta kaasautori Denis Goodwini kirjutatud elulooraamat. Sama aasta 11. novembril, kui tähistati Esimese maailmasõja lõpu 90. aastapäeva, kohtus Allingham teiste elusolevate briti veteranide Harry Patchi ja William Stome'iga ning asetas mälestuskivi langenud relvavendade auks.
Allingham oli Euroopa vanim mees alates 2006. aasta novembrist kuni oma surmani. Suurbritannia vanimaks meheks sai ta 15. novembril 1998, kui suri Walesi läbi aegade vanim mees David Henderson.
Ülipikaealiste loend

Ülipikaealiste loendis on nimetatud vähemalt 115-aastaseks elanud ülipikaealised, kelle vanus on dokumentaalselt tõestatud.
Uus-Meremaa viipekeel

Uus-Meremaa viipekeel on loomulik keel, mida kasutab enamik Uus-Meremaa kurtidest ja mis on arenenud Suurbritannia viipekeelest. 10. aprillil 2006 kuulutati see inglise ja maoori keele kõrval kolmandaks Uus-Meremaa ametlikuks keeleks ja ühtlasi maailmas esimeseks viipekeeleks, millel on ametliku keele staatus. 
1994. aastast alates õpetatakse seda kõigis Uus-Meremaa kurtide koolides. 2006. aasta andmetel oskas Uus-Meremaa viipekeelt 24 000 inimest.
Iepe Rubingh

Iepe Rubingh (17. august 1974 Rotterdam – 8. mai 2020 Berliin) oli hollandi "perfomance"'i- ja installatsioonikunstnik ning malepoksija.
Ta õppis Amsterdamis ajalugu. 1998. aastast elas ta peamiselt Berliinis, kus koos kursusekaaslase ja sõbra Rob Savelbergiga lõi oma olulisemad kunstiteosed. 
Ta ehitas Potsdamer Platzil üles osa Berliini müüri protestiks selle kiire lammutamise vastu. Tema teos "Imepuu" ("The Miracle Tree Series"), kus kastanipuu all sadas vihma, oli populaarne berliinlaste ja ka turiste seas ning ta kordas seda Singapuris. 
Sportlasena.
Ta oli malepoksi leiutaja, selle ala esimene maailmameister keskkaalus (2003) ning Rahvusvahelise Malepoksi Liidu (WCBO) president.
Linnuvabriku grupeering

Linnuvabriku grupeering on peamiselt eestlastest koosnenud kuritegelik rühmitus, mis tegutses Eestis 1990. aastatel.
8. mail 1992 toimus Tallinnas Järvevana teel Neste tanklas tulistamine, kus Linnuvabriku grupeeringu liikmed tapsid ja haavasid üliraskelt Permi grupeeringu allilmategelasi. 
Linnuvabriku grupeeringu liikmeid: Toomas Helin, Janek Kukk, Kalev Kurg, Daniel Mäng, Andre Piispea, Robert Pohlak, Toivo Tamm, Rain Võsandi.
Malepoks

Malepoks on spordiala, kus vahelduvates raundides mängitakse malet ja poksitakse. 
Ajalugu.
Malepoksi leiutas Madalmaade kunstnik Iepe Rubingh, kes sai idee Prantsuse filmirežissööri ja koomiksikunstniku Enki Bilali sarjast "Külm ekvaator" (prantsuse keeles "Froid-Équateur").&lt;ref name="Suurkaev/ERR 2016"&gt;&lt;/ref&gt;
Esimesed maailmameistrivõistlused peeti 2003. aastal, mille võitis malepoksi looja Rubingh ise. Samal aastal loodi ka Rahvusvaheline Malepoksi Liit (WCBO). Euroopa meistrivõistlusi peetakse alates 2005. aastast.
Võistlusreeglid.
Võistlus sisaldab 11 raundi, neist 6 on maleraundi (paaritud) ja 5 poksiraundi (paaris), seega alustatakse alati malest. Maleraund kestab 4 minutit ning kummalgi mängijal on kokku 12 minutit male-aega. Poksiraund kestis algul 2 minutit, kuid alates 2007. aastast on selle pikkus 3 minutit. Raundide vaheaeg on 1 minut.
Võidab see võistleja, kes teeb maleraundis vastasele mati või kelle vastane jääb ajapuudusesse, lööb poksiraundis vastase nokauti või kuulutatakse võitjaks kohtuniku otsusega. Kui malepartii jääb viiki, võidab poksis punktidega juhtiv võistleja. Kui ka poksis on punkte võrdselt, võidab mustade malenditega mängiv võistleja.
Georg (Brandenburg-Ansbach)

Georg, ka Georg Vaga, (saksa "Georg der Fromme" või "Georg von Brandenburg-Ansbach"; 4. märts 1484 – 27. detsember 1543) oli Ansbachi markkrahv 1515–1543 ja Bayreuthi asevalitseja 1527–1541.
Georg oli Brandenburg-Ansbachi markkrahvi Friedrich II vanuselt teine poeg. Alates 1506. aastast oli ta Ungari kuninga teenistuses, jäädes sinna ametisse kuni 1526. aastani. 1515. aastal kukutas ta koos oma vanema venna Kasimiriga oma isa, sest too oli oma pillava elustiiliga markkrahvkonna ruineerinud. Georg oli sestpeale oma venna kaasvalitseja, pärast tolle surma aga sai kõigi oma isa kunagiste alade valitsejaks, sest Kasimiri vanim poeg Albrecht Alkibiades oli veel alaealine. 
Georg oli koos oma Saksa ordu kõrgmeistrist venna Albrechtiga üks esimesi vürste, kes hakkas tugevalt luterlust soosima. 1524. aastal kinnitas ta avalikult oma tuge reformatsioonile ja järgmisel aastal aitas ta Albrechtil sõlmida Krakowi lepingu, millega Preisimaa muudeti luterlikuks Preisi hertsogkonnaks. Siiski säilitas Georg teatud suhted ka paavstiga ning püüdis Saksa-Rooma riigis oma venna teguviisi igati õigustada. Ta toetas ka oma teise venna Wilhelmi Riia peapiiskopi koadjuutoriks saamist ning Saare-Lääne vaenuse ajal andis ta Wilhelmi saadikutele raha, et nood saaksid paavsti juures Wilhelmile Saare-Lääne piiskopitooli taotleda.
Isiklikku ja järglased.
Georg oli kolm korda abielus ning tal oli viis tütart ja üks poeg. Tütar Anna Maria (1526–1589) abiellus Württembergi hertsogi Christophiga (1515–1568); Sabina von Brandenburg-Ansbach (1529–1575) abiellus Brandenburgi kuurvürsti Johann Georgiga (1525–1598); Sofie (1535–1587) abiellus Liegnitzi hertsogi Heinrich XI (1539–1588), Barbara (1536–1591), Dorothea Katharina (1538–1604) abiellus Meißeni linnusekrahvi Heinrich VI von Plaueniga ning poeg, Brandenburg-Ansbachi ja Brandenburg-Kulmbachi hertsog Georg Friedrich I (1539–1603).
Karl I (Münsterberg)

Karl I (ka "Karl von Podiebrad", "Karel z Minstrberka"; 2./4. mai 1476 – 31. mai 1536) oli Münsterbergi ja Oelsi hertsog ning Glatzi krahv.
Karli isa oli Böömimaa kuninga Jiří Poděbradyst poeg Heinrich ("Jindřich"). Tal oli ka kaks vanemat venda, kellega koos ta pärast isa surma 1498. aastal tolle valduseid valitses. Esialgu oli ta vaid Münsterbergi hertsog, kuid tema vendade surma järel (1502 ja 1511) päris ta ka Oelsi ning Glatzi. Ta oli Böömi kuningate Vladislav II, Ludvik II ja Ferdinand I teenistuses ning jäi reformatsiooni ajal kindlaks katoliiklusele.
Karlil oli 8 last, neist 4 poega. Ühele neist, Johannile, püüdis ta saada Liivi ordumeistri või mõne Liivimaa piiskopkonna koadjuutori kohta, samuti lootis ta temasgt teha Masoovia hertsogit. Tema plaane toetas Preisimaa hertsog Albrecht, sest nad olid sugulussidemetes ja Albrechtile olnuks kasulik, kui tema eiigi naabruses asunuks sõbralik valitseja. Kuid nii ordumeister Wolter von Plettenberg kui ka Liivimaa piiskopid lükkasid Karli ettepaneku tagasi ning Poola kuningas Zygmunt I liitis Masoovia enda pärusvaldustega.
Akjoujt

Akjoujt on linn ja vald Mauritaanias, Inchiri provintsi keskus. Asub Atâri suunduva tee ääres.
Akjoujt oli vasekaevandamise keskus, kuid 1978. aastal kaevandamine lõppes.
Kifa

Kifa on linn Mauritaanias, Assaba provintsi keskus. 
Linnas on 1600 m pikkuse maandumisrajaga lennuväli.
Kifa on tuntud seal toodetavate kifa klaashelmeste poolest.
Võrumaa Kutsehariduskeskus

Võrumaa Kutsehariduskeskus (lühendatult VKHK) on kutsekeskharidust, kutseharidust, üldharidust ning täiendkoolitust andev kool Võrumaal Väimelas.
Ajalugu.
Võrumaa Kutsehariduskeskus on 1920. aastal loodud Võru Põllutöökooli ja 1925. aastal loodud Võru Tööstuskooli järglane. Mõlema kooli nimetust on korduvalt muudetud ning neis koolitati suurtootmisega põllumajanduses vajaminevaid spetsialiste ning metalli- ja puidutöötlemise spetsialiste. Võrumaa Kutsehariduskeskus loodi 1999. aastal Väimela Põllumajandustehnikumi ja Võru Tööstustehnikumi liitmise tulemusel.
11. jaanuaril 2008 avati uus Võrumaa Kutsehariduskeskuse tehnomaja-laboratoorium.
Õppetöö.
Võrumaa Kutsehariduskeskuses õpib üle 600 õpilase ning töötab ligi 40 kutseõpetajat. Õppetöö toimub viies valdkonnas: metallide töötlemine ja mehhatroonika, puidutehnoloogia, infotehnoloogia, turismikorraldus ning ärikorraldus.
Tunnustus ja programmid.
Võrumaa Kutsehariduskeskus sai 2006. aastal Eesti kutseõppeasutuste kvaliteediauhinna ning 2007. aastal rahvusvahelise kvaliteediauhinna Arch of Europe.
Võrumaa Kutsehariduskeskus on liitunud ülikoolide rahvusvahelise ERASMUSe programmiga ning osaleb e-õppe programmis VANKeR.
Alates juunist 2008 on kool Eesti Üliõpilaskondade Liidu (EÜL) liige ning veebruarist 2010 Läänemere Akadeemia (Baltic Sea Academy) liige.
Arnold Vanderlyde

Arnold Petrus Maria Vanderlyde (sündinud 24. jaanuaril 1963 Limburgi provintsis Sittardis) on Hollandi raskekaalu (kuni 91 kg) poksija. 
Arnold Vanderlyde alustas poksitreeninguid 15-aastaselt (1978). Ta oli harrastussportlane ega saanud kunagi elukutseliseks poksijaks. Ta pidas 254 võistlust ja võitis neist 233.
Vanderlyde on võitnud kolm olümpiamängude pronksmedalit (Los Angeles 1984, Soul 1988 ja Barcelona 1992) ning kaks amatööride maailmameistrivõistluste hõbemedalit (Reno 1986 ja Sydney 1991). Ta on kolmekordne Euroopa meister (Torino 1987; Ateena 1989 ja Göteborg 1991) ning võitnud EM-i pronksmedali (Budapest 1985).
Vanderlyde on tulnud kaheksa korda Hollandi meistriks (1983 ja 1985–1991). Ta oli Hollandi 1991. aasta parim sportlane. 
Arnold Vanderlyde lõpetas sportlaskarjääri 1992. aastal.
Lop Nur

Lop Nur (sisemongoli; hiina 罗布泊 Luóbù Pō) on endine järv Hiina lääneosas Taklimakani ja Kuruktagi kõrbete vahel Tarimi nõos Xinjiangi piirkonnas. Kunagi kattis see umbes 10 000 km2, kuid on tänapäeval inimtegevuse tagajärjel ära kuivanud. 1928. aastal oli järve pindala veel 3100 km2. 1971. aastast alates pole järves vett olnud. 
16. oktoobril 1964. aastal toimus Lop Nuris Hiina esimene tuumapommikatsetus. Sealt alates korraldati 1996. aastani 45 tuumakatsetust.
Sulev Nõmmik

Sulev Nõmmik (kuni 14. septembrini 1936 Sulev Nabi; 11. jaanuar 1931 Tallinn – 28. juuli 1992 Kuressaare) oli eesti näitleja, lavastaja, humorist ja balletitantsija.
Haridus.
Sulev Nõmmik õppis aastatel 1945–1947 Tallinna Mäetehnikumis. Lõpetas 1959. aastal Tallinna Koreograafiakooli (Kalju Saarekese klassis) ja Tallinna Kultuurharidusala Kooli. Aastatel 1960–1964 õppis ta lavastamist Leningradi Teatri-, Muusika- ja Kinematograafiainstituudis.
Töökäik.
Aastatel 1947–1992 töötas Sulev Nõmmik vaheaegadega Estonia teatris: 1947–1948 valgustaja, 1948–1951 ja 1954–1962 balletitantsija ning 1962–1992 näitleja, näitejuhi ja lavastajana.
Estonias töötamise algus.
Nõmmik ise on nimetanud Estonia teatrit kohaks, kus talle "15. eluaastal anti tööraamat ja kus tema ametiks sai mimansartist ehk teisisõnu olla antiikmööbel". 
"Seisin Estonia teatri laval seitsmendas reas vasakult teine ja hoidsin kepi otsas hiina laternat," on Nõmmik meenutanud. 
Järgmine roll oli vastutava kandlemängija osa balletis "Kalevipoeg".
Looming.
Estraadinäitlejana oli Sulev Nõmmik kõige tuntum Kärna Ärni rollis. Eesti Raadios, eeskätt saates "Tere hommikust, põllumehed!", esitas ta algul Harry Abeli kirjutatud humoreske, kuid kippus neid ise täiendama ning peagi võttis oma estraadikavad enda kirjutada. Sketše esitas ta algul koos Vello Viisimaaga ja seejärel palju aastaid Ervin Abeliga.
Sulev Nõmmik on mänginud filmides ning lavastanud ülimenukad telemängufilmid "Mehed ei nuta" (1968), "Noor pensionär" (1972) ja "Siin me oleme!" (1979). Koos Enn Vetemaaga kirjutas ta ka nende filmide stsenaariumid. 
1969. aastal lavastas ta Estonia teatris Ülo Vinteri ja Ülo Raudmäe kirjutatud muusikali "Pipi Pikksukk", mis püsis repertuaaris 25 aastat ja mida esitati selle aja jooksul 402 korda.
Isiklikku.
Ta abiellus 1959. aastal ja oli 33 aastat abielus telerežissöör Aili Nõmmikuga (end. Varamäe). Nende tütar Tiia-Mai Nõmmik on tõlkija. 
Tema üks viimaseid avalikke esinemisi oli 22. juunil 1992 Viljandi Ugalas peetud Krooniballil. Pooleli jäi suvine ringreis Saaremaal juulis 1992.
Fernando Hierro

Fernando Ruiz Hierro (sündinud 23. märtsil 1968 Vélez-Málagas) on hispaania endine jalgpallur ja treener. Ta oli Hispaania jalgpallikoondise ja Real Madridi keskkaitsja.
Real Madridis mängis ta 16 aastat (1987–2003). Ta oli nii koondise kui ka klubi kapten.
Tema osalusel võitis Madridi Real palju karikaid (UEFA Meistrite Liiga, La Liga, Hispaania superkarikas, UEFA karikas).
2018. aasta juunis sai ta pärast Julen Lopetegui vallandamist Hispaania jalgpallikoondise peatreeneriks. Hierro astus tagasi pärast maailmameistrivõistlusi, kus Hispaania meeskond juba kaheksandikfinaalis välja langes.
Arvi Aasmaa

Arvi Aasmaa (sündinud 20. detsembril 1938) on eesti arhitekt.
Ta lõpetas 1965. aastal Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi ning kuulub alates 1970. aastast Eesti Arhitektide Liitu.
Endel Aruja

Endel Aruja (1935. aastani Endel Adler; 5. juuli 1911 Kotka talu, Soontaga küla, Kuigatsi vald – 4. veebruar 2008) oli eesti füüsik, bibliograaf ja väliseesti avaliku elu tegelane. 
Ta õppis aastatel 1930–1935 Tartu Ülikoolis matemaatikat. Juhendaja oli professor Harald Perlitz, kes juhtis teoreetilise ja tehnilise füüsika kateedrit ja laboratooriumi. Ta oli korporatsiooni Rotalia liige. 
1939 sai Aruja Briti Nõukogu stipendiumi akadeemilise tee jätkamiseks Cambridge'i ülikoolis kristallograafia alal. Eesti okupeerimine takistas naasmist ning Briti Nõukogu otsustas stipendiumi pikendada. 1941 asus Aruja tööle füüsika assistendi kohale King's College'is Newcastle upon Tyne'is. 1943 kaitses Cambridge'i ülikoolis doktoriväitekirja. 
1962 siirdus ta perega Kanadasse, kus töötas Ontario Research Foundationis ning seejärel töötas pensionieani professorina Toronto Ryersoni Polütehnilises Instituudis.
Endel Aruja oli kuus aastat Londoni Eesti Seltsi esimees ning 1984 Torontos toimunud ESTO korralduskomitee abiesimees.
Ta oli 2004. aastani Tartu Instituudi esimene sekretär Torontos. Alates 1997. aastast kannab instituudi arhiivraamatukogu Endel Aruja nime. Edendamaks raamatukogundusalast tegevust, asutas ta 1985 bibliograafia klubi, mis ühendas Tartu Instituudi raamatukogu hüvanguks vabatahtlikku tööd tegevaid pensionäre.
1986. aastal hakkas Endel Aruja korraldama raamatute annetamist ja saatmist Eesti raamatukogudele. 1989 muutus raamatute saatmine juba suuremahuliseks ning kokku organiseeris ta üle 7000 kasti raamatute saatmise.
Isiklikku.
1953 abiellus ta Henny Urbeliga, neil on tütar Epp ja poeg Margus. Henny Urbel suri 2002. aastal.
Mirek Topolánek

Mirek Topolánek (sündinud 15. mail 1956 Vsetínis) on Tšehhi poliitik.
16. augustist 2006 kuni 9. aprillini 2009 oli ta Tšehhi peaminister.
Mirek Topolánek on liberaalse Kodanike Demokraatliku Partei esimees alates novembrist 2002.
Mirek Topolánek lõpetas Brno tehnikaülikooli mehaanikainsenerina. Poliitilist tegevust alustas ta 1989. aastal Sametrevolutsiooni ajal. Alates 1994. aastast kuulub ta Kodanike Demokraatlikku Parteisse.
Aastatel 1996–2004 oli Mirek Topolánek Tšehhi senati liige; aastatel 2002–2004 senati aseesimees. Juunis 2006 valiti ta parlamendi alamkotta. Seejärel nimetas president Václav Klaus Mirek Topoláneki peaministriks, kuid tema kabinet ei saanud parlamendi toetust. Ta jätkas peaministri kohusetäitjana kuni jaanuarini 2007, mil tema moodustatud teine valitsus saavutas parlamendi heakskiidu.
24. märtsil 2009 kaotas Mirek Topoláneki valitsus häältega 101:96 usaldushääletuse parlamendis ning peaminister teatas oma tagasiastumisest.
Bremeni torn

Bremeni torn (algselt Bremeri torn, ka Kampferbecki torn) on Tallinna linnamüüri kaitserajatiste hulka kuuluv neljakorruseline hobuserauakujuline torn.
Sellest ühele poole jääb Munkadetagune torn, teisel pool on lähim säilinud naaber linnamüüris Hattorpe-tagune torn. Varem jäid Bremeni ja Hattorpe-taguse torni vahele Väike Rannavärav ja torn vana vene kiriku juures.
Torni välismüür on ligi 2 m paksune, linnapoolne müür 1 m paksune. Torni uksel on kahekordne lukustus, sest 20. sajandi alguses hoiti siin linna püssirohtu. Teisele korrusele, kus oli vangla, saab müürisisest treppi pidi. Vangla on valgustuseta, väikeste õhuavade ja käimlaga ruum, mille seintesse on müüritud raudrõngad. Kolmas ja neljas korrus olid laskeavade ja kaminatega.
Bremeni torniga on ühenduses Bremeni käik, mis ühendab Uut tänavat Vene tänavaga.
Kui torn sai 16. sajandil uue omaniku, hakati torni tema järgi Kampferbecki torniks kutsuma. 17. sajandini oli torni kahel korrusel vangla, hiljem peeti seal püssirohuladu. Torn sai kannatada märtsipommitamises. 1950. aastatel raiuti läbipääs Bremeni käiku, hiljem avati käigus Bremeni baar. Restaureeriti 1957-59, jäi ilma tornikiivrita avatud platvormiga.