Pauluse teine kiri Timoteosele

Pauluse teine kiri Timoteosele on üks Uue Testamendi raamat kristlikus Piiblis (lühend 2Tm, varasem lühend 2Ti). See on Uue Testamendi kaanonis 16. raamat, millele eelneb Pauluse esimene kiri Timoteosele ja järgneb Pauluse kiri Tiitusele. Kirja autor on traditsiooni järgi apostel Paulus, kuid mõned teoloogid peavad kirja deutero-pauliinlikuks. 
Pauluse teine kiri Timoteosele koosneb neljast peatükist, mis jagunevad 83 salmiks. Teksti jagas eeldatavasti peatükkideks kardinal Stephen Langton 13. sajandil ja salmideks Robert Estienne 1551. Tekst on algselt kirjutatud koinees. Tegemist on pastoraalkirjaga. 
Pastoraalkirjana on see raamat kirjutatud küll üksikisikule (Timoteosele), kuid on suures osas oma poolavaliku tegumoega suunatud ka laiemale ringkonnale – juhatuseks kristlikele kogudustele. Pastoraalkirjad on läbi aegade olnud hindamatuks kristliku moraali mõõdupuuks ja ülevalhoidjaks aidates kiriklikul võimul oma praktiliste nõuannetega kristlasi "karjatada". Probleemkohaks on see, et ei suudeta tõestada Pauluse autorsust Pastoraalkirjade kirjutamisel.
Nimetus.
Pauluse kirjad polnud algselt pealkirjastatud. Traditsiooni järgi nimetati esimeste sajandite jooksul Pauluse teist kirja Timoteosele kreeka keeles "Επιστολή πρὸς Τιμόθεον Bʹ". Vulgatas on kiri kui "Epistola II ad Timotheum".
Autorsus.
Kuni 19. sajandini peeti Paulust autentseks autoriks. Esimene kahtleja oli Schleiermacher (1807), kes lõi kriitikakoolkonna, kus otsustatakse ehtsuse küsimuste üle filoloogiliste näitajate alusel. Mitteapostellikku päritolu on pooldanud veel Eichorn (1812), Holtzmann (1880), Falconer (1937) ja Harrison (1921) oma mõjuka teosega "The problem of the Pastorals".
Pastoraalkirjades sisalduv kirjeldus tollasest ühiskondlikust situatsioonist, kirikuvõimust ja ususprintsiipidest viitab sellele, et nende kirjade autor tõenäoliselt pole Paulus, vaid need on pärit hilisemast ajaperioodist anonüümse kirjapanija poolt. Kui võrrelda pastoraalkirju keeleliselt teiste Pauluse kirjadega, on näha, et Pastoraalkirjades kasutatavad sõnad ja väljendusvormid on silmapaistvalt erinevad. Kolmandik Pastoraalkirjades kasutatavatest sõnadest ei esine teistes Pauluse kirjades. Hoolimata sellest on need kirjad arvatavasti koostanud mõni veendunud Pauluse järgija, kes on püüdlikult püüdnud edasi anda Pauluse ideesid enda kaasaegsetele tolleaegse eluolustiku prisma läbi.
Tekkelugu.
Kui kirja autor on Paulus, siis on kiri koostatud 1. sajandi teisel poolel Roomas. Teoloogid, kes kahtlevad Pauluse autorsuses, eeldavad, et kiri võidi koostada koguni 2. sajandi algul ja sel juhul võidi kiri koostada Efesoses. Kiri oli mõeldud Timoteosele, kes abistas Paulust misjonitööl Aleksandria Troases, Véroias (Berea), Thessaloníkis, Kórinthoses, Efesoses ja Roomas. 
Varaseim terviklik tekst sisaldub Codex Sinaiticuse käsikirjas 4. sajandi keskelt.
Timoteos.
Timoteos oli juudikristliku ema ja paganast isa järeltulija ning pärines Lüstrast Väike-Aasiast. Paulus kaasas ta saatja ning abilisena oma misjonireisidele. Kirjadest loetuna tuleb välja, et ta elab Efesoses ning et temale on usaldatud vastutus juhtida kogudust. Kirjad 1. ja 2. Tm on mõeldud andma talle selleks tööks näpunäiteid ja julgustust. 
Kiri eesti keeles.
Georg Mülleri jutlustes 17. sajandi algusest on säilinud varaseim teadaolev eestikeelne kirjakoht Pauluse teisest kirjast Timoteosele.
Tekst ilmus esmakordselt tervikuna eesti keeles 1686 "Wastses Testamendis" kui "Pahwli se Apostli töine Rahmat Timoteulle". 1694 Müncheni käsikirjas on kiri pealkirjastatud "Paulusse Apostli teine Ramat Timoteussele kirjotud" ja 1739 Piiblis "Apostli Paulusse teine Ramat Timoteussele kirjotud."