Fredericia lahing

Fredericia lahing peeti Schleswig-Holsteini ja Taani vägede vahel 6. juulil 1849 Fredericia linna juures Taanis. Lahing oli osa Esimesest Schleswigi sõjast ehk konfliktist Schleswig-Holsteini, keda toetas mitu Saksamaa riiki, ja Taani vahel. Lahingu võitsid taanlased.
Taust.
1849. aastal tungis Taanile kuulunud Jüütimaa lõunaossa 61 000 Schleswig-Holsteini ja Saksamaa sõdurit ning seal asunud Taani väed taandusid Jüütimaa põhjapoolsesse ossa. Taandudes jätsid taanlased 7000 meest garnisoni nende sealsesse kindlustatud linna Fredericiasse; lisaks oli taanlastel ka reservvägi Fyni saarel. Preisi väejuht Prittwitz andis Schleswig-Holsteini armeele käsu linna piirata ja piiramine algas 9. mail kindral Eduard von Bonini juhtimise all. Taani garnisoni eesotsas oli kolonel Niels Christian Lunding.
Eelmäng.
Schleswig-Holsteini väed ehitasid linna pommitamise ja enda taanlaste väljatungide vastu kaitsmise eesmärgil neli reduuti. Püüdes takistada kolmanda reduudi ehitamist tungis Taani garnison 13. mail küll välja, kuid kolmanda reduudi ehitus lõpetati siiski juba 15. maiks. Seejärel pommitati Fredericiat vahemikus 16. maist 20. maini. Suurem osa elanikkonnast viidi Fyni saarele ja tulekahju hävitas linna kõige tihedamini täis ehitatud osadest neli. Kuna Schleswig-Holsteini väed linna sisse ei näinud ja tulekahjud kustutati kiiresti, arvas nende väejuht, et kahjustused ei olnud märkimisväärsed.
Schleswig-Holsteini väed ei lõiganud linna täielikult ära ja garnison sai korduvalt abi Fyni saarel baseeruvatelt vägedelt. Alles seejärel otsustas Schleswig-Holsteini vägede eesotsas olnud Bonin kahe Taani piirkonna vahelise pääsu ära lõigata. Seetõttu käskis ta Fyni ja Fredericia vahelisele mererannale ehitada veel kaks reduuti (millest sai valmis vaid üks). 30. mail korraldasid Taani väed järjekordse väljatungi ja kahjustasid valmivat reduuti ning üheksat suurtükki. Schleswig-Holstein ei suutnud küll linna täielikult ära lõigata, kuid fakt, et see võis jätkuvalt aset leida, ajendas Taani väejuhti Lundingut oma ülemusi tagant õhutama, et need peatselt rünnaku korraldaks.
Taani väejuhid leppisid kokku selles, et peamine rünnak tehakse linnast põhja pool ja kindral Olaf Rye 5. brigaadi ülesandeks sai kõige tugevama reduudi "Treldeskansen"'i vallutamine. Samal ajal plaaniti tähelepanu kõrvale juhtimiseks viia läbi kaks dessanti, kasutades selleks kahte laevastikku (kummaski 1 aurulaev, 4 suurtükipaati, 5 veolaeva ja 12 purjelaeva): üks dessant vaenlase vägede eemale juhtimiseks Fredericiast põhjas ja teine lõunas. Kuigi vägedele anti käsk alustada lahingut 5. juulil, lükati lahing seetõttu, et üks brigaad sai oma käsud kätte viivitusega, edasi järgmisele päevale. Schleswig-Holsteini väed eeldasid, et rünnak leiab tõepoolest aset 5. juulil ja nende sõjavägi ootas muldvallidel terve päeva. Kui Taani väed 6. juuli esimesel tunnil rünnakuks maabusid, magasid Schleswig-Holsteini väed oma laagrites. Taanlasi kattis liikudes tihe udu ja tänavatele pandud õled ning tuule kohin vähendasid ajal, mil nad risti läbi Fredericia liikusid, nende poolt tehtavat müra; selle tulemusena nende maabumist ei märgatud.
Lahing.
Lahing algas 6. juulil kell üks öösel ja seejuures varjas pimedus kindral Bonini väljavaadet lahingule. Kindral Christian de Meza eelväe salk "Avantgarden" ründas Schleswig-Holsteini kolmandat ja neljandat reduuti ning lähedalasuvat mortiiripatareid. Nii neljas reduut kui ka patarei vallutati ja Taani insenerid asusid vallutatut hävitama. Kolmas reduut, mida kaitses osa major Schmidti juhtimise all olnud 4. jäägrikorpusest, suutis taanlaste rünnaku tagasi lüüa.
Samal ajal oli Olaf Rye andnud käsu, et kaks tema viiest pataljonist mööduksid viiendast reduudist ("Treldeskansen"), et nad saaksid blokeerida Schleswig-Holsteini abivägede selleni jõudmise. Samal ajal ründasid tema brigaadi ülejäänud pataljonid reduuti, saades tuge ka kahelt patareilt ("Marcussen" ja "Meincke"). Rye, kes soovis rünnaku parema jälgimise jaoks ettepoole liikuda, ratsutas reduudi poole. Ta liikus ilma eskordita ja kui tema hobune tapeti, läks ta jala "Marcussen"'i patarei juurde, kust ta sai teise hobuse. Ta ratsutas reduudist Treldeskanseni põhja pool koos ühe 4. reservpataljoni kompaniiga, kui ka see hobune maha lasti. Umbes kella kolme paiku öösel, mil ta oma mehi ise rindel olles juhtis, tulistati teda reide ja alakõhtu ning ta suri peagi. 
Võitlus reduudi Treldeskansen juures oli peagi ummikseisus, kuid Taani abivägede liitumine koos Moltke brigaadi 8. pataljoni ja poolpatareiga "Tillisch" viisid kella nelja ajal öösel reduudi vallutamiseni; vangi langes 300 vastase sõdurit. Bonini vasakul tiival asunud Schleswig-Holsteini 1. brigaadi juhataja major Stuckradt otsustas algselt oma väed Rands Fjordi kaudu Egeskovi tagasi tõmmata, kuid pärast teadasaamist, et Taani suurtükipaadid fjordi kaitsevad, käsis ta oma rivil hoopis Bredstrupi suunas liikuda. 
Schleswig-Holsteini vasturünnak (6. pataljon läänest, 8. pataljon põhjast ja üks 7. pataljoni kompani teiselt reduudilt) sundis Taani 2. kergpataljoni ja 2. jäägrikorpuse taganema ja sellega peatus taanlaste katse vallutatud Schleswig-Holsteini varustus hävitada. Bonin andis oma viimasele reservile, 8. pataljonile, käsu rünnakul peale suruda, kuid Taani Schleppegrelli brigaad korraldas vasturünnaku. Esimene pataljoni vastu suunatud Taani rünnak löödi tagasi ja sellal kui taanlased järgmiseks rünnakuks valmistusid, tõusis päike ning see võimaldas Boninil näha, et Schleswig-Holsteini 1. brigaad taganes. Seetõttu andis ta üldise taganemiskäsu Stoutrupi suunas ja Taani väed alustasid nende jälitamist.
De Meza järgnes taganevatele Schleswig-Holsteini vägedele Taani eelväega Egumi ja Stallerupi poole ning blokeeris 1. brigaadi tagasitõmbumise, võttes selle tulemusena 750 vangi. Schleswig-Holsteini armee vasak tiib kandis suuri kaotusi, kuid linna ja Rands Fjordi vaheline ala oli Schleswig-Holsteini vägedest vaba. Samal ajal vallutas Schleppegrelli brigaad, mida toetasid kaks 6. reservpataljoni kompaniid, esimese ja teise reduudi. Taganemist katta püüdes üritas Schleswig-Holsteini parem tiib kahe pataljoniga Taani vägedega Stoutrupi all võidelda, kuid Taani 3. jäägrikorpus ja 3. pataljon sundisid nad asulast taanduma. Stoutrupist idas asus Schleswig-Holsteini suurtükipark, kust taanlased said kätte 100 veovankrit, mõne kahuri ja tuhandeid kahurikuule ning granaate. Kella üheksaks hommikul oli võitlus lõppenud.
Tagajärjed.
Taanlased lõpetasid tagaajamise Fredericiast läänes asuva lõhestiku juures. Vaatamata sellele, et konkreetses lahingus olid taanlased vähemuses suhtarvuga 1:2 ja et taanlasi langes või sai haavata üle 500 rohkem kui Schleswig-Holsteini poolel võidelnuid, saavutas Taani võidu. Lahingu tulemusena kehtestati Esimese Schleswigi sõja osapoolte vahel relvarahu ja kõik Saksa väed olid 25. augustiks Taanist lahkunud. Võitlus Taani ja Saksa vägede vahel algas uuesti umbes aasta hiljem, kui 27 000 sakslast ja 37 000 taanlast võitlesid 1850. aasta 24. ja 25. juulil toimunud Istedi lahingus.