tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Olavi Pihlamägi

Olavi Pihlamägi (sündinud 14. veebruaril 1949 Tartus) on eesti muusikakriitik ja kultuuritegelane.
Haridus.
Ta on lõpetanud 1967. aastal Tallinna Kaugõppe Keskkooli ja 1971. aastal Eduard Vilde nimelise Tallinna Pedagoogilise Instituudi kultuuritöötaja-näitejuhi erialal.
Töö ja looming.
Tallinna Tehnikaülikooliga on Olavi Pihlamägi seotud 1973. aastast, mil alustas tööd tolleaegse nimetusega Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI) ametiühinguklubi kunstilise juhina. Tema initsiatiivil loodi 1. jaanuaril 1975 TPI Üliõpilasklubi, hilisem Tallinna Tehnikaülikooli Kultuurikeskus, mille juhatuse esimees ja tegevdirektor oli ta kuni aastani 2019. 
Olavi Pihlamägi on aidanud kaasa paljude akadeemiliste traditsioonide juurutamisele ja kinnistamisele Tallinna Tehnikaülikoolis (TTÜ-s). 2000. aastal alustas ta esimese TTÜ avalike suhete osakonna juhina osakonna loomist ja arendamist, hiljem on ta töötanud ka rektoraadi kultuurinõunikuna. 
Olavi Pihlamägi on juhtinud TTÜ-s nii akadeemilisi kui ka kultuuriüritusi ja osalenud rahvusvaheliste teadusürituste korraldamisel. Ta on paljude üleriigiliste kultuuriürituste ning üliõpilaste laulu- ja tantsupidude Gaudeamus üks korraldajaid. 
Saated ja filmid.
Põhitöö kõrvalt on Olavi Pihlamägi aidanud teha kümneid kultuurisaateid Vikerraadios ja Eesti Televisioonis. 1978. aastal valmis Eesti Telefilmis tema kui stsenaristi ja intervjueerija panusega kontsertfilm "Tudengiloss", kus näidatakse Tallinna Polütehnilise Instituudi taidluskollektiive ja jutustatakse Glehni lossi taastamise lugu. 
2011. aastal valmis tal stsenaristina koos režissöör Peeter Brambatiga muusikaline dokumentaalfilm "Kosmos 68", mis jutustab inimestest, kes tõid 1960. aastatel ühiskonna ellu killukese vabadust, ning kajastab muusikamaailma avanemist tollase nooruse ees ja selliste ühiskondlike liikumiste algust, mis viisid lõpuks sotsialismileeri lagunemiseni. Ka ülikooli juubelite puhul on Pihlamägi koostanud mitme saatesarja saateid nii Eesti Raadios kui ka ETV-s. 
Eurovisiooni lauluvõistlused.
Pihlamägi oli esimene muusikakommentaator, kellele usaldati Eesti Televisioonis 1993. aastal Eurovisiooni lauluvõistluse ülekande kommenteerimine uute maade võistluselt Ljubljanas, kus esimest korda osales ka Eesti. Hiljem on ta eksperdina Eurovisiooni lauluvõistluse teemasid kommenteerinud muudeski meediakanalites. 2002. aastal ilmus seni ainus eestikeelne eurovisiooniteemaline raamat "Eurovisioon läbi aastate", mille üks kaasautoreid ta on. 
21. sajandi algupoolel on Pihlamägi meedias peatähelepanu pööranud 1960. aastate biit- ja estraadimuusika tutvustamisele. Ta on tunnustatud ekspert mitmesugustes žüriides ja kultuurikogudes. Aastate jooksul on ta korraldanud ja juhtinud sadu kontserte nii Eestis kui ka välismaal.
Soome linnuste loend

Soome keskaegsete linnuste loend on loetelu Soome territooriumil asunud keskaegsetest, hiliskeskaegsetest ja varauusaegsetest (XII–XVII sajand) kivilinnustest.
"varem (1920–1940) Soome Vabariigi territooriumil asunud keskaegsed linnused", praegu Venemaa Föderatsioonis
Õisu Veskejärv

Veskejärv ka (Õisu Veskejärv) on paisjärv Sakala kõrgustiku keskosas, Viljandi maakonnas Mulgi vallas Õisu alevikus.
Järve pindala on 3 ha, pikkus 1,04 km, laius 110 m ja valgla suurus 70 km² ja kõrgus merepinnast 53 m. Järv on paisutatud Vidva ojale ja selles asub üks saar pindalaga 0,02 ha.
Limnoloogilise tüübi järgi on veekogu kalgiveeline eutroofne ehk kalgiveeline rohketoiteline järv.
Järv kuulub Lääne-Eesti vesikonda ja Pärnu alamvesikonda.
Järv on avalikult kasutatav veekogu.
Raúl Villarreal

Raúl Vicente Villarreal (29. oktoober 1909 – surma-aeg ja -koht on teadmata) oli Argentina poksija.
Villarreal sai keskkaalus (kuni 160 naela ehk 72,6 kg) 1936. aasta Berliini olümpiamängude poksivõistlustel pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale kuldmedali- ja olümpiavõitjale Jean Despeaux'le (Prantsusmaa) ning saades 3. koha kohtumises loobumisvõidu Henryk Chmielewskilt (Poola).
Elukutselisena.
Villarreal poksis aprillist 1940 kuni detsembrini 1941 elukutselisena. Ta pidas kokku 3 kohtumist ning kaotas need kõik (neist 2 nokaudiga).
Uueveski maastikukaitseala

Uueveski maastikukaitseala on kaitseala Sakala kõrgustiku põhjaosas, Viljandi linnas.
Kaitseala pindala on 13 ha. Orus asuvad Uueveski oja ja sellele paisutatud Uueveski järv.
Harry Isaacs

Harry Isaacs (26. jaanuar 1908 Johannesburg – 13. september 1961 Johannesburg) oli Lõuna-Aafrika poksija.
Isaacs sai kukk-kaalus (kuni 118 naela ehk 53,5 kg) 1928. aasta Amsterdami olümpiamängude poksivõistlustel pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale John Daleyle (USA) ning võites 3. koha kohtumises Frank Traynori (Iirimaa).
Agu Pilt

Agu Pilt (26. august 1951 Tartu – 11. märts 2002) oli eesti teatri- ja moekunstnik ning akvarellist.
Agu Pilt sündis Tartus ja lõpetas Tartu 7. keskkooli. Aastatel 1969–1972 õppis Tartu Riiklikus Ülikoolis ajalugu. Sel ajal alustas ka kunstiõpinguid Kaljo Põllu õpilasena ülikooli kunstikabinetis.
1972. aastal kolis Tallinna, kus astus Tõnis Vindi rühmituse Studio 22 liikmeks. 2000. aasta algul avasid Agu Pilt ja Tõnis Vint Kastellaanimaja galeriis ühisnäituse "Hingelt alasti", manifesteerides ühiseid tõekspidamisi kunstis ja aastakümnetepikkust sõprust. 
Pildi kunsti "art déco"'lik elegants ja fantaasia tegid temast hinnatud kostüümikunstniku nii Tallinnas kui ka Moskvas, kus ta kavandas esinemisriietust varietee- ja estraaditähtedele. Agu Pilt alustas varieteekostüümide kujundamist 1979. aastal, kui olümpiamängudeks hakati ette valmistama kava, mille lavastas Mait Agu ja mille keskmes säras laulja Els Himma. Ta on loonud kostüüme ka mitmele Tallinna Linnateatri (Ludlumi "Irma Vippi saladus" (1993), Fassbinderi "Petra von Kanti kibedad pisarad" (1994)) ja Rakvere Teatri lavastusele, ajaloolistest kostüümidest fantaasiarõivasteni välja.
Ühena vähestest eesti kunstnikest on tema looming esindatud Pariisis Louvre'i kogudes kõrvuti Giorgio Armani, Karl Lagerfeldi ja Christian Lacroix' loominguga. Louvre'i kogudes on kaks Agu Pildi kostümeeritud legendaarset mängukoerakest Snoopyt, keda tema 40. aastapäeva näituse jaoks riietasid mitmed suured moeloojad üle maailma.
Kitsipilli kraav

Kitsipilli kraav (ka Kimmeli peakraav) on peakraav Võrtsjärve madalikul, Viljandi maakonnas Viljandi vallas Jõeküla külas, Tänassilma jõe parempoolne lisajõgi.
Kraavi pikkus on 3,3 km, valgla pindala 2,1 km², langus 7 m ja lang 2,1 m/km. Kraav saab alguse 43,5 m kõrgusel Jõeküla külas ning suubub samas külas 36,5 m kõrgusel paremalt poolt Tänassilma jõkke 4,5 km kaugusel selle suudmest. Kraav kuulub Ida-Eesti vesikonda ja Võrtsjärve alamvesikonda.
Ināra Mūrniece

Ināra Mūrniece (sündinud 30. detsembril 1970 Riias) on Läti poliitik ja ajakirjanik. Ta oli 4. novembrist 2014 kuni 1. novembrini 2022 Läti Seimi spiiker. Detsembrist 2022 septembrini 2023 oli ta Läti kaitseminister.
Ta lõpetas aastal 2007 Riias Majandus- ja Kultuurikõrgkooli bakalaureusena tõlkimise alal ning aastal 2009 Läti Ülikooli.
Ta töötas aastani 2011 ajakirjanikuna ajalehes Latvijas Avīze. 2011. aasta Läti parlamendivalimistel valiti ta Rahvusliku Liidu "Kõik Läti eest!" – "Isamaale ja Vabadusele / LNNK" nimekirjas seimi 11. koosseisu liikmeks. 2014. aasta Läti parlamendivalimistel valiti ta samas nimekirjas seimi 12. koosseisu liikmeks. 4. novembrist 2014 kuni 1. novembrini 2022 oli ta seimi spiiker.
Isiklikku.
Ta oli abielus ajaloolase ja poliitiku Ritvars Jansonsiga, abielust sündis tütar. Aastal 2015 abielu lahutati.
Johannes Virm

Johannes Virm (19. august 1925 Lasva vald Vastseliina kihelkond Võrumaa – 2. august 2015 Picton, Sydney, Uus-Lõuna-Wales) oli Austraalia poksija, päritolult eestlane. 
Elukutselisena.
Virm poksis aprillist 1949 kuni juunini 1953 elukutselisena. Ta pidas kokku 16 kohtumist ning võitis neist 11 (neist 6 nokaudiga) ja kaotas 3 (neist 1 nokaudiga) kohtumist. Ta viigistas 1 kohtumise ning 1 kohtumise tulemust pole teada.
Kalvre järv

Kalvre järv on paisjärv Sakala kõrgustiku keskosas, Viljandi maakonnas Mulgi vallas Kalvre külas.
Järve pindala on 1,8 ha, valgla suurus 69 km², kõrgus merepinnast 68,5 m ja see on paisutatud Vidva ojale.
Järv kuulub Lääne-Eesti vesikonda ja Pärnu alamvesikonda.
Järv on avalikult kasutatav veekogu.
Pornuse paisjärv

Pornuse paisjärv on paisjärv Sakala kõrgustiku keskosas, Viljandi maakonnas Mulgi vallas Pornuse ja Raja külades.
Järve pindala on 4,7 ha, keskmine sügavus 2 m, suurim sügavus 4,2 m, valgla suurus 11 km², kõrgus merepinnast 59,5 m ja vee maht 130 000 m³. Järv on paisutatud Pornuse ojale ja selles asub üks saar pindalaga 0,03 ha. Järv kuulub Lääne-Eesti vesikonda ja Pärnu alamvesikonda. Järv pole avalik ega avalikult kasutatav veekogu.
Shannon Lucid

Shannon Matilda Wells Lucid (sündinud 14. jaanuaril 1943) on Ameerika Ühendriikide biokeemik ja endine NASA astronaut. Lucid valiti astronaudiks 1978. aastal ja on kosmoses käinud viis korda ja ta on olnud kõige kauem kosmoses viibinud ameeriklane. 1996. aastal viibis ta kosmosejaamas Mir ja ta sai sellega ainsaks ameeriklannaks, kes on olnud Miri meeskonnaliige.
Lucid lahkus NASA-st 2012. aastal.
Balkõ (Bari rajoon)

Balkõ (ukraina keeles Балки) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Bari rajoonis. Elanike arv on 1700. Pindala on 9,3 km².
STS-61-C

STS-61-C oli NASA Space Shuttle'i programmi 24. ja kosmosesüstiku Columbia seitsmes missioon. 
See oli esimene kord pärast missiooni STS-9, mil missiooni teenindas Columbia. STS-61-C startis Kennedy Kosmosekeskusest 12. jaanuaril 1986 ja maandus 18. jaanuaril. Meeskonnas olid teine afroameeriklasest piloot ja tulevane NASA peadirektor Charles Bolden ning esimene Costa Rica astronaut Franklin Chang-Diaz. Lisaks oli meeskonnas teine ametis olev USA poliitik, Bill Nelson. See oli viimane edukas missioon enne Challengeri katastroofi, mis toimus 10 päeva pärast Columbia maandumist.
Ettevalmistused.
STS-61-C oli esimene missioon enam kui kahe aasta jooksul, mida teenindas kosmosesüstik Columbia, sest pärast missiooni STS-9 saadeti Columbia kaasajastamiseks remonti. Remondi käigus paigaldati Columbia sabakiilu külge infrapunakaamera, mis pidi atmosfääri sisenemise ajal jälgima vasaku tiiva kuumenemist. Kaamerat kasutati veel ainult paaril missioonil, kuid selle kinnituskoht oli Columbial alles kogu ülejäänud teenistusaja. Remondi käigus eemaldati ka pilootide katapultistmed, mis asendati tavaliste istmetega ja paigaldati HUD ekraanid.
Missiooni kokkuvõte.
Missiooni starti tuli edasi lükata neli korda ja algselt 18. detsembril 1985 startima pidanud Columbia startis 12. jaanuaril 1986.
Missiooni peamine eesmärk oli viia orbiidile Satcom K1 satelliit. Satelliidi orbiidile paigutamine möödus edukalt ja meeskond asus seejärel süstiku pardal tegema teaduslikke eksperimente keemias, bioloogias, astronoomias jne. Muuhulgas tegeles Cenker USA õhujõudude tellitud salastatud eksperimendiga, mis Boldenile antud info kohaselt oli infrapunakaamera prototüüp.
STS-61-C pidi algselt kestma seitse päeva, kuid NASA otsustas missiooni pärast neljandat päeva lõpetada, sest stardi hilinemine oli põhjustanud ka järgmise missiooni, STS-51-L, hilinemise. Maandumine tuli halva ilma tõttu neli korda edasi lükata ja see õnnestus viiendal katsel. Columbia maandus Edwardsi õhujõudude baasis 18. jaanuari varahommikul.
Naljapilt.
Ametliku meeskonnapildi tegemise ajal tegi NASA fotograaf ka naljapildi, kus meeskonnaliikmetel olid peas kiivrid ja nende näod olid visiiriga kaetud.
Soe paisjärv

Soe paisjärv on paisjärv Viljandi maakonnas Viljandi vallas Soe külas.
Järve pindala on 2 ha, kõrgus merepinnast 51 m, kaldajoone pikkus 893 m ja see on paisutatud Soe ojale.
Järv kuulub Ida-Eesti vesikonda ja Võrtsjärve alamvesikonda.
Järv pole avalik ega avalikult kasutatav veekogu.
Purgi järv

Purgi järv on looduslik järv Sakala kõrgustiku idaosas, Viljandi maakonnas Viljandi vallas Anikatsi ja Tagamõisa külas.
Järve pindala on 2,7 ha, pikkus 300 m, laius 100 m ja kõrgus merepinnast 72,5 m.
Järvest saab alguse Tarvastu jõkke suubuv Purgi oja.
Järv kuulub Ida-Eesti vesikonda ja Võrtsjärve alamvesikonda.
Järv on avalikult kasutatav veekogu.
Tulba-Tõnise paisjärv

Tulba-Tõnise paisjärv (ka Lepaveski paisjärv) on paisjärv Sakala kõrgustiku idaosas, Viljandi maakonnas Viljandi vallas Tagamõisa külas.
Järve pindala on 0,8 ha, kaldajoone pikkus 548 m ja kõrgus merepinnast 71 m.
Järv kuulub Ida-Eesti vesikonda ja Võrtsjärve alamvesikonda.
Järv pole avalik ega avalikult kasutatav veekogu.
Vooru Umbjärv

Vooru Umbjärv on looduslik järv Viljandi maakonnas Viljandi vallas Vooru külas.
Järve pindala on 3,3 ha, pikkus 305 m, laius 170 m ja kõrgus merepinnast 36,5 m.
Limnoloogilise tüübi järgi on veekogu makrofüüdijärv ehk suurtaimerikas järv.
Järv kuulub Ida-Eesti vesikonda ja Võrtsjärve alamvesikonda.
Järv pole avalik ega avalikult kasutatav veekogu.
Muti Umbjärv

Muti Umbjärv on kaitsealune looduslik järv Sakala kõrgustiku keskosas, Viljandi maakonnas Viljandi vallas Muksi külas.
Järve pindala on 1,7 ha, pikkus 210 m, laius 100 m, kaldajoone pikkus 535 m ja kõrgus merepinnast 99 m.
Limnoloogilise tüübi järgi on veekogu pehmeveeline eutroofne ehk pehmeveeline rohketoiteline järv.
Järv kuulub Lääne-Eesti vesikonda ja Pärnu alamvesikonda.
Järv pole avalik ega avalikult kasutatav veekogu.
Järv kuulub kaitse alla Muti maastikukaitseala koosseisus.
William Meyers

William Ernest Meyers (23. juuli 1943 Johannesburg – 7. mai 2014 Edenvale, Gautengi provints) oli Lõuna-Aafrika poksija.
Meyers oli kokku vähemalt kolmekordne Lõuna-Aafrika Liidu ja Lõuna-Aafrika Vabariigi meister poksis aastatel 1961–1963.
Ta sai sulgkaalus (kuni 57 kg) 1960. aasta Rooma olümpiamängude poksivõistlustel pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale Jerzy Adamskile (Poola). 
William Meyers on läbi aegade kõige noorem Lõuna-Aafrika poksija ja üldse meessportlane, kes on võitnud olümpiamedali.
Elukutselisena.
Meyers poksis juunist 1963 kuni aprillini 1964 elukutselisena. Ta osales kokku 4 kohtumisel, millest võitis 3 kohtumist (neist 1 nokaudiga) ja kaotas 1 (selle nokaudiga) kohtumise.
Abel Laudonio

 Abel Ricardo Laudonio (30. august 1938 Buenos Aires – 12. august 2014 Buenos Aires) oli Argentina poksija.
Laudonio oli Argentina meister kergekaalus (kuni 60 kg) 1960. aastal.
Ta sai kergekaalus (kuni 60 kg) 1960. aasta Rooma olümpiamängude poksivõistlustel pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale Alessandro Lopopolole (Itaalia).
Ta osales kärbeskaalus (kuni 51 kg) 1956. aasta Melbourne'i olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas 2. ringis oma kohtumise hilisemale kuldmedali- ja olümpiavõitjale Terence Spinksile (Suurbritannia) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Elukutselisena.
Laudonio poksis jaanuarist 1961 kuni oktoobrini 1965 elukutselisena. Ta pidas kokku 56 kohtumist, millest võitis 48 (neist 37 nokaudiga), kaotas 6 (neist 1 nokaudiga) ja viigistas 2 kohtumist.
Ta oli 14. novembrist 1964 kuni 18. detsembrini 1965 Argentina meister kergekaalus (kuni 135 naela ehk 61,2 kg).
Helmut von Kügelgen

Helmut von Kügelgen (14. detsember 1916 Tallinn – 25. veebruar 1998 Stuttgart) oli saksa antroposoofiline pedagoog, kes aitas Waldorfi pedagoogika arengule pärast Teist maailmasõda tugevalt kaasa.
Helmut von Kügelgen kasvas üles baltisaksa perekonnas, kes oli tõusnud 1802. aastal riigiaadli seisusse. Tema isa, Paul Siegwart von Kügelgen, oli St. Petersburger Zeitungi korrespondent, toimetaja ja väljaandja. See oli tollal vanim välismaal väljaantav saksakeelne ajaleht. Tema vend oli tuntud ajakirjanik Bernt von Kügelgen. Oktoobrirevolutsiooni tõttu pidi pere kodu maha jätma ja põgenema läbi Soome Berliini. Aastatel 1930–1932 elas vaesunud perekond Bukarestis, siis mindi tagasi Berliini. Kügelgen õppis Berliinis ja Königsbergis ajakirjandust. Oma õpingud lõpetas ta 1939. aastal dissertatsiooniga "Die Presse der Russlanddeutschen in Nord- und Südamerika" ('Venemaa sakslaste ajakirjandus Põhja- ja Lõuna-Ameerikas'). Kohe seejärel võeti ta sõjaväkke sõjakorrespondendina.
Berliinis tutvus Kügelgen antroposoofiaga ja abiellus 1942. aastal endise Waldorfi kooli õpilase ja loodusteadlasega Gisela Wassermanniga. Peres sündis viis tütart ja poeg, kes suri varakult. 
Pärast lühikest sõjavangistust otsustas Helmut von Kügelgen hakata õpetajaks. Ta lõpetas Stuttgardi Waldorfi õpetajate seminari. Juba kaheksa kuud hiljem võttis ta klassiõpetajana üle kolmanda klassi Stuttgardi Vabas Waldorfi koolis.
Aastatel 1948–1970 oli Kügelgen üksi ja seejärel kuni 1982. aastani koos Manfred Leistiga Waldorfi pedagoogika ajakirja Erziehungskunst toimetaja. Lisaks osales ta energiliselt kirjastuse Freies Geistesleben rajamisel.
1967. aastal valiti Kügelgen saksa vabade Waldorfi koolide liidu Bund der Freien Waldorfschulen juhatusse. Kaks aastat hiljem oli ta Waldorfi lasteaedade ühenduse Vereinigung der Waldorfkindergärten kaasasutaja ja abiks lasteaedade asutamisel. 
Kügelgeni initsiatiivil asutati 1975. aastal Stuttgardis riiklikult tunnustatud sotsiaalpedagoogika vaba ametikool Freie Fachschule für Sozialpädagogik (Waldorfi lasteaednike seminar), mis tänapäevalgi koolitab kasvatajaid antroposoofiameelsuses. Seda õppeasutust juhtis ta palju aastaid. Sealjuures propageeris ta Waldorfi pedagoogikat ka koolitajana, eriti Põhja- ja Lõuna-Ameerikas.
Mõnel koolil ja lasteaial Saksamaal on tema nimi. Tema nime kannab üks sihtasutus.
Euroopa Kosmoseagentuuri peadirektorite loetelu

See on loetelu Euroopa Kosmoseagentuuri ja selle eelkäijate ELDO ja ESRO juhtidest.
Vaheloomad

Vaheloomad ("Mesozoa") on rühm kuni 2 mm pikkusi ussitaolisi mereselgroogsete parasiite. 
Tänapäeval seda nimetust taksoni nimetusena tavaliselt ei kasutata. Vaheloomad kuuluvad vilasktomploomade ja vööttomploomade hõimkonda (mõnikord arvatakse nende hulka ka kammloomad ja "Monoblastozoa").
Nomenklatuur.
Nimetus tuleb sellest, et vaheloomi nähti ainuraksete ja hulkraksete vahepealsetena.
Süstemaatika.
Varem vaadeldi neid eraldi põhikonna ja hõimkonnana. Neid klassifitseeriti nii:
Mõned uurijad vaatlesid vaheloomi alamriigi "Agnotozoa" ainsa hõimkonnana. 
Molekulaaruuringud on näidanud, et tegu on polüfüleetilise rühmaga.
Thomas Cavalier-Smith on väitnud, et vähemalt mõned vaheloomad ei ole mitte loomad, vaid protistid.
Evolutsioon.
Pole selge, kas nad on taandarenenud lameussid või basaalne hulkraksete rühm.
Tänapäeval paigutatakse vaheloomad hõimkondadesse "Dicyemida" (vilasktomploomad) ja "Orthonectida" (vööttomploomad), mõnikord arvatakse nende hulka ka "Placozoa" (plaatloomad) ja "Monoblastozoa".
Ehitus.
Vaheloomadel on üldiselt ripsmetega rakkudest väliskiht somatoderm, mis ümbritseb üht või mitut sugurakku.
Kõpu paisjärv

Kõpu paisjärv (ka Kõpu keskuse 2 tiiki) on paisjärv Sakala kõrgustiku läänesas, Viljandi maakonnas Põhja-Sakala vallas Kõpu alevikus.
Järve pindala on 1,8 ha, keskmine sügavus 1,62 m, suurim sügavus 1,76 m, valgla suurus 3,3 km², kaldajoone pikkus 643 m ja vee maht 18 000 m³. Järv koosneb kahest osast, ülemise osa kõrgus merepinnast on 62 m ja alumise osa kõrgus 59,5 m. Järv on paisutatud Kooliojale ning kuulub Lääne-Eesti vesikonda ja Pärnu alamvesikonda. Järv pole avalik ega avalikult kasutatav veekogu.
Johann-Dietrich Wörner

Johann-Dietrich Wörner (sündinud 18. juulil 1954 Kasselis) on Saksa insener ja Darmstadti Tehnikaülikooli endine õppejõud ja rektor.
Ta on töötanud Saksamaa Aeronautikakeskuses ning oli aastatel 2015–2021 Euroopa Kosmoseagentuuri peadirektor.
Paul Puustusmaa

Paul Puustusmaa (sündinud 5. septembril 1964 Kuressaares) on eesti jurist ja poliitik, aastast 2024 erakonna Eesti Rahvuslased ja Konservatiivid (ERK) aseesimees, aastatel 2019–2023 XIV Riigikogu liige. 
Ta lõpetas 1982. aastal Põlva Keskkooli ja 1992. aastal Tartu Ülikooli õigusteaduskonna.
Poliitiline tegevus.
Ta oli aastatel 2012–2024 Eesti Konservatiivse Rahvaerakonna liige, 2013–2014 oli ta erakonna juhatuse liige, seejärel volikogu liige. 2015. aastal valiti ta erakonna volikogu esimeheks. 2017. aastal valiti tagasi volikogu esimeheks.
Aastatel 2019–2023 oli ta Riigikogu XIV koosseisu liige, 2019–2021 Riigikogu põhiseaduskomisjoni esimees. 
Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 4 (Harju- (v.a Tallinn) ja Raplamaa) 211 häält ning ei osutunud valituks. 
15. juunil 2024 astus ta EKRE-st välja. Seejärel osales Puustusmaa erakonna Eesti Rahvuslased ja Konservatiivid (ERK) loomisel ning ta valiti asutamiskoosolekul 29. juunil 2024 loodava erakonna aseesimeheks.
Valiti 2021. aastal Kiili vallavolikogu liikmeks, kus tegutses peamiselt majanduse ja arengu komisjonis.
Kõrvi järv

Kõrvi järv on looduslik järv Sakala kõrgustiku edelaosas, Viljandi maakonnas Mulgi vallas Raamatu külas.
Järve pindala on 2,2 ha, pikkus 240 m, laius 130 m ja kõrgus merepinnast 71,5 m. Järv kuulub Lääne-Eesti vesikonda ja Pärnu alamvesikonda. Järv on avalikult kasutatav veekogu.
Konnaveski järv

Konnaveski järv on paisjärv Sakala kõrgustiku lõunaosas, Viljandi maakonnas Mulgi vallas Põlde külas.
Järve pindala on 0,5 ha, kõrgus merepinnast 47,5m, kaldajoone pikkus 413 m ja see on paisutatud Kuustle ojale. Järves asub üks saar pindalaga 0,06 ha. Järv kuulub Lääne-Eesti vesikonda ja Pärnu alamvesikonda. Järv pole avalik ega avalikult kasutatav veekogu.
Järves leidub ahvenat ja hauge.
Veekogu kasutatakse tuletõrje veevõtukohana.
Tiru järv

Tiru järv (ka Tiru paisjärv) on paisjärv Sakala kõrgustiku edelaosas, Viljandi maakonnas Mulgi vallas Kamara ja Veelikse küla piiril.
Järve pindala on 4 ha, keskmine sügavus 1,6 m, suurim sügavus 3,5 m, valgla suurus 7 km², kõrgus merepinnast 63,5 m, vee maht 58 000 m³ ja see on paisutatud Tiru ojale. Järv kuulub Lääne-Eesti vesikonda ja Pärnu alamvesikonda. Järv pole avalik ega avalikult kasutatav veekogu.
Kille paisjärv

Kille paisjärv on paisjärv Sakala kõrgustiku edelaosas, Viljandi maakonnas Mulgi vallas Veskimäe külas.
Järve pindala on 2,9 ha, valgla suurus 31,46 km², kõrgus merepinnast 57 m ja see on paisutatud Lüütre ojale. Järves asub kaks saart pindalaga 0,14 ha. Järv kuulub Lääne-Eesti vesikonda ja Pärnu alamvesikonda. Järv pole avalik ega avalikult kasutatav veekogu.
Novovoroneži tuumajaam

Novovoroneži tuumajaam on tuumaelektrijaam, mis asub Novovoroneži linna lähedal Voroneži oblastis, Venemaal.
Tuumajaama ehitust alustati 1957. aastal. Selles on viis tuumareaktorit, ehitamisel on kaks uut.
Jaam asub Doni jõe vasakul kaldal, 45 km Voroneži linnast lõuna pool.
Räägu kraav

Räägu kraav on kraav Võrtsjärve madalikul, Viljandi maakonnas Viljandi vallas Tänassilma külas, Tänassilma jõe parempoolne lisajõgi.
Kraav saab alguse Tänassilma külas ning suubub samas külas paremalt poolt Tänassilma jõkke. Kraav kuulub Ida-Eesti vesikonda ja Võrtsjärve alamvesikonda.
Vaimuobjekt

Vaimuobjekt (inglise keeles "object of the mind") on entiteet, mis eksisteerib ainult ettekujutuses, kuid mida reaalsuses on võimalik kirjeldada ja modelleerida. 
Vaimuobjektide hulka kuuluvad näiteks abstraktsed objektid, mõisted ja väljamõeldud entiteedid.
Vaimuobjektidega võivad olla seotud ka intentsionaalsed objektid.
Henry Loubscher

Henry James Loubscher (sündinud 8. augustil 1936 Buenos Aires) on Lõuna-Aafrika endine poksija.
Ta sai I kergekeskkaalus (kuni 63,5 kg) 1956. aasta Melbourne'i olümpiamängude poksivõistlustel pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale kuldmedali- ja olümpiavõitjale Vladimir Jengibarjanile (NSV Liit).
Ta osales II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) 1960. aasta Rooma olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas veerandfinaalis oma kohtumise hilisemale pronksmedalivõitjale Leszek Drogoszile (Poola) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Ernst Tamberg

Ernst Tamberg (7. aprill 1902 Tallinn – 6. detsember 1925 Tallinn) oli eesti poksija ja kaitsepolitseinik. 
Ta võttis vabatahtlikuna osa Vabadussõjast. Ta alustas poksimist pärast Vabadussõda 1921. aastal Arkadi Harlampijevi juures Tallinna Kalevis.
Ta osales kaitsepolitseinikuna 1. detsembri mässu mahasurumises. Ta sai 5. detsembril 1924 Iru vallas Suur-Tupsa talu juures toimunud tulevahetuses mässajatega vasakust käest haavata, kuid paranes ja tuli poksiringi tagasi.
Tamberg oli kokku kolmekordne Eesti meister poolraskekaalus (kuni 175 naela ehk 79,4 kg) aastatel 1923–1925.
Ta osales ühe korra Eesti ja Läti maavõistlusel poksis. Et 1924. aasta maavõistlus toimus turniirisüsteemis ja mõlemal riigil oli eri kaalukategooriates mitu esindajat, sattusid võistluse absoluutkaalu kohtumises vastamisi Tamberg ja Erwin Klausner. Tamberg võitis selle kohtumise nokaudiga.
Isiklikku.
Ernst Tamberg hukkus õnnetuse läbi 6. detsembril 1925 ja maeti 10. detsembril Tallinna Rahumäe kalmistule.
Kontingentsus

Kontingentsus (vanakreeka keeles "τὰ ἐνδεχόμενα" ["endechómena"] „miski, mis on võimalik“; keskaja ladina keeles "contingentia", „võimalikkus, juhus“) ehk sattumuslikkus on omadus mitte olla paratamatu ega võimatu. 
Modaalloogikas võidakse kontingentsuse operaator defineerida nii: 
A on kontingentne (kont), kui võimalik on nii A kui ka mitte-A:
formula_1
Kontingentsus on nõrgem tingimus kui võimalikkus.
Toomas Roosileht

Toomas Roosileht (27. detsember 1948 Pärnu – 12. jaanuar 2016 Tallinn) oli eesti ajakirjanik.
Aastatel 1983–1992 töötas Toomas Roosileht ajalehes Rahva Hääl.
Ta oli Tšornobõli tuumaelektrijaama avarii tagajärgedega tegeleva valitsuskomisjoni liige, viibis 22. juulist kuni 1. novembrini 1986 avarii tagajärgede likvideerimisel.
15. juunist 1992 kuni 1. veebruarini 1999 oli ta ajalehe Pärnu Postimees peatoimetaja.
Arnold Vihvelin

Arnold Vihvelin (täisnimega Arnold Peeter Vihvelin, ka Vichvelin ja Wihwelin) 10. aprill 1892 Mustvee vald, Rääbise, Tartumaa – 20. aprill 1962 Viljandi) oli eesti graafik ja maalikunstnik. 
Arnold Vihvelin sündis Rääbise mõisa metsavahi pojana. Tema isa Hans Vihvelin kogus rahvalaule ning saatis neid Kreutzwaldile. Perel oli oma raamatukogu. Poeg hakkas maalimisega tegelema juba kuueaastaselt portreemaalijast onupoja eeskujul. 
Vihvelin töötas 1905. aastal Laiuse apteegis õpilasena, samal ajal lõpetas Torma kihelkonna algkooli. Aastatel 1906–1909 Tartus joonestajana leiba teenides õppis õhtuti Rudolf Julius von zur Mühleni juures joonistamist ja maalimist, külastas ka Kristjan Raua stuudiot. Arnold Vihvelin võttis osa Karlsruhes korraldatud graafikavõistlusest ning sai teise koha. 1910. aastal astus ta Tartu reaalkooli inspektor Peter Barthi soovitustega Peterburi Kunstide Edendamise Seltsi kooli ja pääses eksamiga kohe kolmandasse klassi. 1911. aastal valis ta erialaks Ivan Bilibini graafikaklassi, ühtlasi töötades Nikolai Samokiši ja Dmohowski sulejoonistusklassis. Temaga koos õppisid samas koolis Peet Aren, August Roosileht, Jaan Vahtra, Konrad Mägi jt. Peterburis õppis ta aastatel 1910–1914.
Aastail 1914–1920 õppis Peterburi Kunstiakadeemia kõrgemas kunstikoolis professor V. Maté juures (1914–1916). Mõned tema selleaegsed teosed avaldati eesti kunstiõpilaste ajakirjas Ronk, mida ilmus üldse kaheksa numbrit, sisuks luule, proosa ja kunstiõpilaste reproduktsioonid. 1916. aastal Maté suri ning akadeemia ei leidnud kohe uut graafikaõppejõudu. Vihvelin jätkas õppimist maastikuateljees A. Rõlovi õpilasena. Vihvelin lõpetas akadeemia 1918. aastal. Osales 1918 Petrogradi kunstiseltsi Lennok asutamises. 1920 asus ta Rakveres ametisse joonistusõpetajana.
Seejärel täiendas ta ennast 1928. aastal välismaal, viibides Kujutava Kunsti Sihtkapitali Valitsuse stipendiaadina pikemat aega Viinis. 1930. aastast elas Piira mõisas Timoleon von Neffi ateljees. Kuulus 1930–1931 Rakvere muuseumi juhatusse.
Looming.
Arnold Peeter Vihvelini loomingus on maastikumaale ja salongilikke portreid. Joonistas ka illustratsioone, mis ilmusid ajakirjas Tuuslar (1922), ja karikatuure, mida avaldati satiiriajakirjas Sädemed (1926). Ta on Tartu Peetri kiriku altarimaali tiibkaunistuste kompositsioonide "Ketsemani aed" ja "Kolgata" (1925) autor. Vabariigi ajal oli ta tuntud peamiselt Vabadussõja-aineliste kompositsioonide autorina, ehkki viljeles ka muid žanre. Sõjajärgsel perioodil tõmbus ta kunstielust täiesti tagasi, ilmselt kartes repressioone oma iseseisvusaegse loomingu pärast, ning töötas n-ö sahtlisse.
Killaste järv

Killaste järv (ka Kassepa järv) on paisjärv Sakala kõrgustiku lõunaosas, Viljandi maakonnas Mulgi vallas Metsaküla ja Univere külades.
Järve pindala on 11 ha, keskmine sügavus 2,3 m, suurim sügavus 4,5 m, valgla suurus 17 km², kõrgus merepinnast 79 m ja see on paisutatud Pöögle ojale. Järv kuulub Lääne-Eesti vesikonda ja Pärnu alamvesikonda. Järv on avalikult kasutatav veekogu.
Killaste järveks võidakse kutsuda ka Pöögle ojal ülesvoolu asuvaid ja üksteisest teetammidega eraldatud Nuuda järve ja Kopli järve. Mõlemad järve veetase on reguleeritud Killaste järve paisuga.
Kopli järv

Kopli järv (ka Killaste järv) on paisjärv Sakala kõrgustiku lõunaosas, Viljandi maakonnas Mulgi vallas Univere külas.
Järve pindala on 1,3 ha, kõrgus merepinnast 79 m, kaldajoone pikkus 1,174 km ja see on paisutatud Pöögle ojale. Järves asub üks saar pindalaga 0,4 ha. Järv kuulub Lääne-Eesti vesikonda ja Pärnu alamvesikonda. Järv on avalikult kasutatav veekogu.
Kopli järve võidakse kutsuda ka Killaste järveks, kuna järve veetase on reguleeritud Pöögle ojal allavoolu asuva Killaste järve paisuga. Järved on üksteisest eraldatud teetammidega ja tammide vahel asuva Nuuda järvega.
Nuuda järv

Nuuda järv (ka Killaste järv) on paisjärv Sakala kõrgustiku lõunaosas, Viljandi maakonnas Mulgi vallas Univere külas.
Järve pindala on 1,6 ha, kõrgus merepinnast 79 m ja see on paisutatud Pöögle ojale. Järve suubub ka Remsi oja. Järv kuulub Lääne-Eesti vesikonda ja Pärnu alamvesikonda. Järv on avalikult kasutatav veekogu.
Nuuda järve võidakse kutsuda ka Killaste järveks, kuna järve veetase on reguleeritud vahetult Pöögle ojal allavoolu asuva Killaste järve paisuga. Järved on üksteisest eraldatud teetammiga.
Haapaniemi linnus

Haapaniemi linnus oli keskaegne linnus Soomes Inkoo ja Salo linna ühendava 186. maantee ääres, Kisko kirikukülast umbes 1 km edelas, Kiskojärvi järve idakaldal Lääne-Uusimaa läänis, endises Raasepori Läänepoolses Kihelkonnas (Raseborg Wästra Härad).
Ehitus.
Arhitektuuriliselt on tegemist majalinnusega. Väikelinnuselaadsest kaitseiseloomust annavad tunnistust kitsad laskeavatüüpi aknapilud ja paksud müürid. Hoone on ristkülikukujuline, küljepikkustega 13 x 18 meetrit. Vastu pikemat lõunapoolset külge asetseb trepitorn mõõtmetega 5,3 x 4,3 meetrit. Keldrikorruse tünnvõlvid on laotud püstiasendis kiltkivist, mis uuringute järgi on toodud lähedalasuvalt Hyypiänvuore mäelt. Keldrikorrus jaotub viieks ruumiks: hoone keskel pikisuunas on paks vahesein, ühel küljel kolm, teisel kaks ruumi. Neid ühendav ukseava on vaheseina lõunapoolses otsas. Keldri peal asetseval esimesel korrusel on veel samuti aimatav ruumide jaotus. Linnus on ehitatud maakivist (graniit), vähesel määral on kasutatud punast tellist uksepiitade juures jm. Arvatakse ka, et linnust ei kasutatud pidevalt aastaringi, vaid seda kasutati rohkem varude ladustamiseks ja vähemalt talvel elati linnusega külgnevates puithoonetes, mis moodustasid sinna kõrvale suletud siseõue.
Praegune seisukord.
Näha on esimese, keldrikorruse vundamendid, mõned akna- ja uksevõlvid ja keldritrepid. Keldrites on näha fragmente algsest põrandasillutisest. Linnusevaremed on muinsuskaitse all.
Mati Mark

Mati Mark (9. märts 1941 Pärnu – 21. september 2008 Tallinn) oli tunnustatud laskesportlane, Eesti meister, vanemtreener ning Eesti laskurliidu president.
Ta lõpetas aastal 1960 Tallinna Ehitustehnikumi ja aastal 1978 Tallinna Pedagoogilise Instituudi kehalise kasvatuse eriala.
Mati Mark oli aastatel 1963 ja 1964 väikepüssiharjutuses 60 lasku lamades Eesti meister.
Aastatel 1975–1980 kuulus ta Tallinna olümpiapurjeregati organiseerimiskomiteesse, 1984–1996 Eesti NSV Kehakultuuri- ja Spordikomitee esimees ning Eesti Spordiameti peadirektor, 1996–1998 Kultuuriministeeriumi spordiosakonna juhataja.
Ligi kakskümmend aastat oli ta tegev Euroopa Laskespordi Konföderatsiooni juhatuse liikme ja asepresidendina, rahvusvahelise kategooria kohtunikuna, tippvõistluste žürii liikmena. 
Tema eestvedamisel korraldati tema elu viimase kümne aasta jooksul Eestis kolmed Euroopa meistrivõistlused laskmises.
Teenete eest spordi ja laskespordi arendamisel on Mati Marki autasustatud Eesti Kaitseväe Eriteenete Risti ja Kaitseliidu Eriklassi Teenetemedaliga. 
Ta oli Eesti NSV teeneline treener aastast 1973 ning tema käe all treenides tuli jahilaskmises maailmameistriks Andrei Inešin, keda Mati Mark treenis oma elu viimaste nädalateni.
4. detsembril 2009 korraldati Männiku lasketiirus tema esimene mälestusvõistlus, mida on sellest peale korraldatud igal aastal.
Mati Markil on kolm poega ja tütar.
Eestit külastanud riigipeade ja valitsusjuhtide loend

"Siin artiklis on loetletud Eestit külastanud riigipead ja valitsusjuhid.
Tiit Riisalo

Tiit Riisalo (sündinud 17. veebruaril 1967) on Eesti riigiametnik, endine majandus- ja infotehnoloogiaminister Kaja Kallase kolmandas valitsuses.
2012–2015 oli Riisalo IRLi peasekretär. 
Haridus.
Riisalo lõpetas 1985. aastal Tallinna 21. Keskkooli. Pärast ajateenistust Nõukogude armees aastatel 1985–1987 õppis ta 1988–1991 Tartu Riiklikus Ülikoolis keemiat. 1992–1995 õppis ta sealsamas avalikku haldust. Samal erialal täiendas ta ennast 1993. aastal Põhja-Carolina Ülikoolis USA-s.
2011. aastal õppis Riisalo USA-s Stanfordi ülikoolis ja New Yorgi Ülikoolis sotsiaalpsühholoogiat.
Töökäik.
1996–1999 oli ta Euroopa Rekonstruktsiooni- ja Arengupanga nõunik.
1. novembrist 2001 kuni 2002. aastani oli Riisalo Veterinaar- ja Toiduameti peadirektori kohusetäitja. 
2002–2008 töötas ta Kontserni AS Go Group ettevõtete (Edelaraudtee, EVR Ekspress, Go Travel) arendus-ja turundusdirektorina. 
2008–2010 oli Riisalo EAS Shanghai EXPO komissar.
Riisalo on olnud mitme äriühingu juhatuse või nõukogu liige. Aastatel 2005–2008 kuulus ta AS-i GoTravel juhatusse. 2007–2009 oli ta Ettevõtluse Arendamise Sihtasutuse nõukogu liige. Ta on kuulunud ka AS-i Tallinna Sadam nõukokku 14. juunist 2011 kuni 3. juunini 2014. 2011–2014 oli ta ka AS-i Tallinna Lennujaam nõukogu liige ja auditikomitee esimees. 2016. aastast on ta AS-i Eesti Raudtee nõukogu liige.
Alates 2016. aasta 12. oktoobrist kuni sügiseni 2021 töötas ta Vabariigi Presidendi Kantselei direktorina.
Ühiskondlik tegevus.
Riisalo kuulub 1988. aastast Eesti Üliõpilaste Seltsi. Aastal 1990 oli ta selle esimees.
1999–2001 oli Riisalo kaugpurjetamise klubi Thetis projekti "Eesti lipp ümber maailma" projektijuht ja ümber maailma purjetanud purjeka Lennuk teine tüürimees.
Riisalo on 2003. aastast Kaitseliidu liige ja selle Tallinna Maleva Põhjakompanii ülema asetäitja. Samast aastast kuulub ta Eesti Reservohvitseride Kokku ja oli kuni 2006. aastani selle vanematekogu liige.
2007–2011 oli Riisalo Kodanikuühiskonna Sihtkapitali (KÜSK) nõukogu esimees. Seejärel oli ta 2012. aastani Erakondade Rahastamise Järelevalve Komisjoni liige.
2015. aastast kuulub ta Tallinna SAR-i merepäästeüksusse.
Poliitiline tegevus.
Riisalo kuulus aastatel 2012–2016 Isamaa ja Res Publica Liitu. Ta oli oktoobrist 2012 kuni oktoobrini 2015 erakonna peasekretär. Aastatel 2022–2025 kuulus ta Erakonda Eesti 200.
Isiklikku.
Pere.
Tiit Riisalo on abielus Signe Riisaloga. Nad abiellusid 1999. aastal ümbermaailmareisil olnud purjeka Lennuk pardal. Alates 2016. aastast nad ei ela koos.
Huvialad.
Riisalo harrastab murdmaasuusatamist, orienteerumist ja jooksmist. Ta tegeleb ka purjetamisega, olles Kalevi Jahtklubi liige. Ta on tulnud Eesti meistriks avamerepurjetamises.
Riisalo on ka Erna retke kahekordne võitja ning võitnud Swiss Raid Commando 2009. aastal.
Mai kultuurikeskus

Mai kultuurikeskus oli 1986. aastal projekteeritud hoone Pärnus, Papiniidu 50. Hoone projekteeris arhitekt Tõnis Palm. Keskus kuulus Pärnu linnale kuni 2021. aastani, kui selle ostis ära OÜ Capital Mill. Hiljem sai hoone ainuomanikuks OÜ Papiniidu Arendus.
Algselt oli hoone mõeldud kinoks, kultuurikeskuseks ja pommivarjendiks linnajuhtidele ning ühiskonna koorekihile. 1986. aastal avati hoones Mai kino. Kino suleti 2014. aastal, sest olemasolev kinotehnika oli vananenud ning selle uuendamiseks nappis raha. 2011. aastal algatati kultuurikeskuse hoone ala detailplaneering, mille järgi keskuse hoone lammutatakse ja alale ehitatakse sarnase otstarbega hoonestu. 2019. aastal otsustas linn omanikuna kultuurikeskuse hoone maha müüa. 
Enne lammutamist tegutsesid hoones raamatukogu, CCCP põgenemistoad, mööbli- ja riidepood, kirbuturg, surfiklubi ladu, Starman ning "squash"'i-klubi. 
Hoone lammutamine.
3. oktoobril 2022 teavitas Pärnu linnavalitsus, et kinnitatud on detailplaneering, mis näeb ette endise Mai kino hoone lammutamise ning selle asemele äri- ja eluhoonestuse rajamise. Detailplaneering on kavas realiseerida kahes etapis, esmalt ehitatakse kauplus koos avatud parklaga. Linnavalitsuse andmetel soovitakse Papiniidu 50 avada Prisma supermarket.
2023. aasta detsembris alustati hoone lammutustöödega, mis on planeeritud lõpuni viia 31. märtsiks 2024. 23. veebruaril oli alles viimased müürijupid, mis langesid 27. veebruariks.
Ronald Koeman

Ronald Koeman (sündinud 21. märtsil 1963 Zaandamis) on Hollandi jalgpallitreener ja endine jalgpallur, Hollandi jalgpallikoondise peatreener.
Ta mängis peamiselt kaitsjana, kuid võis täita ka poolkaitsja rolli. Koeman oli tihti tuntud oma täpsete karistuslöökide poolest. Ta on 253 löödud väravaga siiani ajaloo resultatiivseim kaitsemängija.
Klubikarjäär.
1992. aasta Euroopa karika finaalis tõi ta lisaajal löödud karistuslöögiga Barcelonale võidu Sampdoria üle.
1993–94 Meistrite Liiga hooajal oli Koeman turniiri suurim väravakütt.
Koondisekarjäär.
1988. aastal aitas Koeman Hollandi jalgpallikoondisel võita Euroopa meistrivõistlused. 
Treenerikarjäär.
2020. aasta augustis määrati ta pärast Quique Setiéni vallandamist Hispaania kõrgliiga klubi FC Barcelona peatreeneriks. Ta sõlmis klubiga kaheaastase lepingu.
Peatreenerina on ta juhendanud veel selliseid klubisid nagu Vitesse, Ajax, Benfica, PSV, Valencia, AZ, Feyenoord, Southampton ja Everton. Aastatel 2018–2020 oli ta ja on taas alates 2023. aastast Hollandi jalgpallikoondise peatreener.
Juliano Belletti

Juliano Belletti (sündinud 20. juunil 1976 Cascavelis) on Brasiilia endine jalgpallur, kes mängis parema äärekaitsjana.
2006. aasta Meistrite Liiga finaalis lõi ta Barcelona võiduvärava, kui võideti 2:1 Inglismaa klubi Arsenal.
Klubikarjäär.
Belletti alustas oma klubikarjääri 1994. aastal Brasiilia jalgpalliklubis Cruzeiro. 
2002. aastal siirdus ta Euroopasse, kui ta liitus Hispaania kõrgliiga klubiga Villarreal. Pärast kahte edukat hooaega Villarrealis osteti ta 2004. aastal Barcelonasse.
Barcelonaga tuli ta kahel aastal järjest Hispaania meistriks ning võitis 2005–06 hooajal ka Meistrite Liiga. 2006. aasta Meistrite Liiga finaalis lõi Belletti Barcelona 2:1 võiduvärava.
2007. aastal liitus ta Chelseaga, kus ta võitis 2009–10 hooajal Premier League'i ja FA Cup'i.
Belletti lõpetas oma mängija- ja klubikarjääri 2011. aastal Fluminensega.
Koondisekarjäär.
Belletti kuulus Brasiilia koondisse, mis võitis 2002. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused. 
Ta esindas Brasiiliat koondises veel 2001. aasta Copa Américal ja 2003. aasta konföderatsioonide karikavõistlustel.
Aastatel 2001–2005 mängis ta koondises 21 korda ja lõi ühe värava.
Ville Itälä

Ville Heimo Antero Itälä (sündinud 10. mail 1959 Luumäkis) on Soome poliitik, ta kuulub Rahvuslikku Koonderakonda. Ta oli aastatel 2000–2003 Soome siseminister (Paavo Lipponeni teises valitsuses). Aastatel 2004–2012 oli ta Euroopa Parlamendi liige. Aastatel 2012–2018 oli ta Euroopa Kontrollikoja liige.
Isiklikku.
Soome liberaalne poliitik Jaakko Itälä on tema onu.
Eesti U-21 jalgpallikoondise mängude loend

Eesti U-21 jalgpallikoondise mängude loend on Eesti U21 jalgpallikoondise mängude nimekiri, mis sisaldab toimumisaega, mängupaika, võistlust, tulemust ning väravalööjaid.
Mängude loend uuendatud seisuga 26. november 2017.
Chaudière'i sild

Chaudière'i sild (prantsuse keeles "Pont de la Chaudière", inglise keeles "Chaudière Bridge") on sild üle Ottawa jõe Kanadas. Sild ühendab jõe vastaskallastel asuvaid Ottawat ja Gatineaud. 
Silla tänapäevane nimi on pandud lähedal asuva Chaudière Fallsi järgi. Silla esialgne nimi Union Bridge sümboliseeris Ülem-Kanada ja Alam-Kanada ühtsust.
Silla rajamine.
1828. aastal ehitas inglise sõjaväeinsener John By üle Ottawa jõe mitmeavalise silla Union Bridge ühendamaks Bytowni (hilisem Ottawa) Wrightstowniga (hilisem Hulli linn, tänapäevane Gatineau linnaosa). 
Silla peamine ava, mis jäi Ottawa jõe põhjakalda ja jõesaare Chaudière Island vahele, sillati puidust kaarsõrestikuga, ülejäänud väiksemad sildeavad olid tarinduselt kivivõlvkonstruktsiooniga.
Silla peasilde (puidust kaarsõrestiku) pikkus oli 212 jalga (64,6 m). 
18. mail 1836 varises puidust sillasõrestik kokku.
Hilisemad sillad.
Pärast silla peasilde kokkuvarisemist (1836) toimis põhjakalda ja jõesaare vahel kuni 1843. aastani praamiühendus. 1843. aastal valmis Samuel Keeferi projekteeritud rauast rippsild. Union Suspension Bridge oli sildeavaga 73,8 m. Silla ehitustöid tehti Alexander Christie juhtimisel. 
1889. aastal rekonstrueeriti silla peaava uuesti. Kandetarindid asendati terasest sõrestikkonstruktsioonidega.
Praeguse terasest sõrestikava ehitas 1919. aastal Kanada sillaehitusfirma Dominion Bridge Company.
Osa silla väikestest 1828. aastast pärit kivivõlvavadest on siiani säilinud ja kasutusel.
Silda on korduvalt remonditud. Viimati renoveeriti sild 2009. aastal.
Uninet

Uninet (ärinimedega AS Nösper, AS Uninet ja Unineti Andmeside AS) oli üks esimesi ja suuremaid andmesideteenust osutavaid ettevõtteid 1990. aastate Eestis. 
Ettevõtte asutasid 7. novembril 1994 Taavi Talvik, Andres Bauman ja Taivi Tõniste. Ettevõtte eesmärgiks oli osutada interneti- ja e-posti teenust kohalikele ettevõtetele.
Taavi Talvik on rääkinud, et idee Unineti loomiseks sündis tema valitsussides töötamise ajal, mil paljud ettevõtted vajasid interneti kasutamise võimalusi. Valitsusside poleks riigiasutusena sellega tegeleda saanud. Lõpuks ütles ettevõtte teine asutaja Andres Bauman: "Davai, teeme siis ära. Mingid tahtjad on olemas, teeme neile ühendused ära ja hakkame arveid kirjutama." Ettevõtte käivitamiseks osteti 1200 krooniga riiulifirma.
Uninet, tollase nimega AS Nösper, oli AS EsData järel üks esimesi oma kommertsvälisliiniga Eesti internetiteenuse pakkujaid. Ettevõte avas välisliini 1996. aasta jaanuari alguses ja seda hakkas kasutama suur osa Tallinna äriettevõtetest, kes seni olid kasutanud EENeti akadeemilist välisliini. Välisühendus oli Global Sprintlinki võrguga, läbilaskevõime oli 1996. aasta alguses 128 kbit/s, hiljem 256 kbit/s.
Samal ajal pakkusid lisaks EENetile ja Uninetile oma väliskanalite kaudu internetti Data Telecom (64 kbit/s), EsData (64 kbit/s) ja Microlink Online (128 Kbit/s).
1997. aastal ostis Elisa Corporationile kuuluv Soome ettevõte OY Finnet International AB 60% suuruse osaluse Unineti Andmeside AS-is ja ettevõtte peadirektoriks sai Markus Olavi Nisula.
Uninet hakkas esimesena Eestis pakkuma ADSL-püsiühendust. Ettevõte tuli teenusega turule 2001. aasta juuni alguses ja müüs esimesel kuul üle 75 ADSL-ühenduse. Unineti ADSL-võrk kattis algul vaid osa Tallinnast, teenuse kuutasu oli 1000 krooni pluss käibemaks. 2002. aasta septembris oli ettevõttel enam kui 700 ADSL-klienti, kellest 87% olid ärikliendid.
2001. aastal hakkas Uninet osutama telefoniteenuseid.
2005. aastal moodustati ettevõtete Unineti Andmeside AS ja Elisa Andmesideteenused AS liitmise teel ettevõte Elisa Eesti AS.
Milan Hodža

Milan Hodža (1. veebruar 1878 Sučany – 27. juuni 1944 Clearwater, Florida, Ameerika Ühendriigid) oli slovaki rahvusest Tšehhoslovakkia poliitik ja ajakirjanik.
1919–1920 ja 1926–1927 oli ta seaduste ühtlustamise ja halduse organiseerimise minister. 1922– 1926 ja 1932–1935 oli Hodža põllumajandusminister. 1926–1929 oli ta haridusminister.
Milan Hodža oli 5. novembrist 1935 kuni 22. septembrini 1938 Tšehhoslovakkia peaminister. Lisaks oli ta 5. novembrist 1935 kuni 29. veebruarini 1936 Tšehhoslovakkia välisminister. 
Müncheni kokkuleppe sõlmimise järel lahkus Milan Hodža 1938. aasta novembris Tšehhoslovakkiast. Pärast lühiajalist viibimist Šveitsis elas ta Pariisis ja Londonis ning 1941. aastal asus elama Ameerika Ühendriikidesse.
27. juunil 2002 maeti Milan Hodža põrm ümber Slovakkiasse Martinisse Rahvuslikule kalmistule.
Varvara (Blohhina)

Varvara (vene keeles Варвара; kodanikunimega Jelizaveta Dmitrijevna Blohhina "Елизавета Дмитриевна Блохина"; 14. august 1843 Bolšije Doli possaad, Kostroma kubermang – 23. detsember 1915 Tšeremissi Kozmodemjanski Püha Kolmainu klooster) oli õigeusu nunn. Aastatel 1892–1897 oli ta Pühtitsa kloostri esimene ülem (iguumenja). Iguumenjaks ülendati ta 31. jaanuaril 1893.
Korporatsioon Filiae Patriae liikmete loend

"Siin on loetletud Korporatsioon Filiae Patriae liikmeid, kellest Vikipeedias on või võiks olla artikkel."
Saksi-Gotha

Saksi-Gotha (saksa: "Sachsen-Gotha") oli üks Wettinite dünastia Ernestiinide haru Saksi hertsogkondi endises Tüüringi maakrahvkonnas. Hertsogi residents püstitati Gothasse.
Ajalugu.
Hertsogkond loodi aastal 1640, kui Saksi-Weimari hertsog (1620–1662) Wilhelm tegi jaotuse oma nooremale vennale Ernst I Vagale. Hertsog Ernst tegi oma residentsiks Gotha, kuhu ta aastatel 1643-1654 Friedensteini lossi ehitas. Samal ajal loodi Saksi-Eisenachi hertsogkond kolmandale vennale Albrecht IV-le.
Sellest hoolimata suri Albrecht aastal 1644 ja Ernst päris suure osa tema Saksi-Eisenachi hertsogkonnast, kuigi mitte tuumikterritooriumi ümber residentsi Eisenachi ja Wartburgi, mis läks tema vanemale vennale, Saksi-Weimari Wilhelmile. Ernst liidendas aastal 1660 ka mitu hääbunud Hennebergi dünastia mõisa, mis olid vakantsed aastast 1583. Lõpuks, aastal 1672 sai ta oma naise Elisabeth Sophia kaudu pärast Altenburgi viimase hertsogi Friedrich Wilhelm III pärijateta surma suure osa Saksi-Altenburgist. Seejärel kutsuti Ernsti Saksi-Gotha-Altenburgi hertsogiks.
Kui Ernst aastal 1675 suri, jättis ta oma seitsmele pojale märkimisväärselt suurenenud territooriumi. Vanim, Friedrich I valitses esialgu üheskoos oma vendadega, kuni aastal 1680 hertsogkond tükeldati. Ala ümber Gotha ja ka Altenburgi läks Friedrich I-le, kes säilitas Saksi-Gotha-Altenburgi hertsogi tiitli. Vaata Saksi-Gotha-Altenburg.
Saksi-Gotha hertsogid.
Kui Saksi-Gotha ja Altenburgi liinid aastal 1825 hääbusid, tükeldati Saksi-Gotha-Altenburg. Saksi-Gotha läks Saksi-Coburg-Saalfeldi hertsogile, kes omalt poolt andis Saalfeldi Saksi-Meiningenile. Saksi-Hildburghauseni hertsog sai Saksi-Altenburgi ja andis Hildburghauseni kreisi Saksi-Meiningenile.
Pärast Saksa monarhiate kaotamist Esimese maailmasõja lõppedes sai see aastal 1920 äsjaloodud Tüüringi osariigi osaks.
Niels Fredrik Dahl

Niels Fredrik Dahl (sündinud 11. mail 1957) on norra luuletaja, proosakirjanik ja näitekirjanik.
Tema läbimurderomaaniks oli "På vei til en venn" ("Teel sõbra poole", 2002), mille eest sai ta Brage auhinna. Aastal 2003 ilmus lühiromaan "I fjor sommer", mis tõlgiti aastal 2016 eesti keelde ("Eelmisel suvel", tõlkija Sigrid Tooming, ilmus Loomingu Raamatukogus).
Tema kaks tunnustatumat näidendit on "Som torden" ("Nagu äike", 2002) ning "Henrik og Emilie" ("Henrik ja Emilie", 2006).
Ta on ka kirjutanud luuletusi. Aastal 2012 avaldas ta oma naisele Linn Ullmannile pühendatud armastusluule kogumiku "Vi har aldri vært her før" ("Me pole siin kunagi käinud").
Samuti on ta tõlkinud Federico García Lorca luulet norra keelde. Dahl on hariduselt ajakirjanik, tema artikleid võib leida ajakirjandusest; ta on mitme Norra teleseriaali stsenarist.
Isiklikku.
Tema abikaasa on kirjanik, ajakirjanik ja kirjanduskriitik Linn Ullmann.
Afanassija (Groševa)

Afanassija (vene keeles Афанасия; kodanikunimega Raissa Petrovna Groševa, vene keeles Раиса Петровна Грошева; sündinud 28. juulil 1939) on õigeusklik vene nunn. 11. septembril 2007 ülendati ta iguumenjaks.
Aastatel 1965–1975 töötas ta NSV Liidu Meditsiiniakadeemia patoloogilise anatoomia osakonnas laborandina.
Aastatel 1975–2001 teenis ta Pühtitsa kloostris.
Aastast 2001 on ta Moskva Ristija Johannese Stavropigiaalse Naiskloostri (Московский Иоанно-Предтеченский ставропигиальный женский монастырь) ülem.