tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Géza Ottlik

Géza Ottlik (9. mai 1912 – 9. oktoober 1990) oli ungari kirjanik, tõlkija, matemaatik ja bridžiteoreetik.
Elukäik.
Géza Ottlik sündis 1912. aastal Budapestis. Ta pärines vanast aadlisuguvõsast. Oma isa, kes oli siseministeeriumi sekretär, kaotas ta juba pooleteise aasta vanuses. Isa puudumine on ka tema hilisemas loomingus korduvaks motiiviks.
1922. aastal saadeti ta Kőszegi sõjaväelisse reaalkooli ja 1926. aastal jätkas ta õpinguid Budapesti reaalkeskkoolis. Sõjakoolis veedetud ajast ammutas ta hiljem ainest oma tuntuima romaani "Kool piiril" (1948) kirjutamiseks.
Pärast keskkooli lõpetamist 1930. aastal õppis Ottlik aastail 1931–1935 Ungari Kuninglikus Péter Pázmány Ülikoolis matemaatikat ja füüsikat. Peale loodusteaduste huvitus ta bridžist ja toimetas Budapesti Uudistelehe bridživeergu. 1930. aastatel töötas Ottlik ajakirjanikuna mitme perioodikaväljaande juures. Tema esimesed novellid ilmusid 1931. aastal ajakirjas Napkelet ('ida'). 1939. aastal ilmus üks tema jutustus tolleaegse Ungari tähtsaimas kirjandusajakirjas Nyugat ('lääs').
Sõja ajal teenis Ottlik õhukaitses. Budapestis viibides pakkus ta varju põgenikele, muu hulgas oma juudi päritolu sõbrale István Vasile.
1945. aastal sai Ottlik Ungari PEN-klubi sekretäriks, aastatel 1945–1946 töötas ta lühikest aega Ungari Raadios dramaturgina ning pidas raadios loengusarja "Kahekümne viie aasta ungari kirjandus".
Tema peateosena kanoniseeritud romaani "Kool piiril" esimene versioon valmis juba 1948. aastal pealkirjaga "Továbbélők" ("Edasielajad"), kuid jäi sel ajal ilmumata, kuna Ottlik küsis romaani kirjastuselt tagasi. Algas dogmaatiline kirjanduspoliitika, mis tegi nii Ottlikule kui ka paljudele teistele kirjanikele teoste avaldamise aastatel 1948–1957 võimatuks. 1950. aastatel elas Ottlik koos abikaasaga Budapesti lähedal Gödöllős. Seal keskendus ta eelkõige ilukirjanduse tõlkimisele. Ta tõlkis ungari keelde muu hulgas Gottfried Kelleri ja Thomas Manni jutustusi ning Ernest Hemingway, Eugene O'Neilli ja Charles Dickensi romaane. Tema tõlketöö tunnustuseks kutsus Briti valitsus ta 1960. aasta sügisel mõneks nädalaks Londonisse.
1950. aastate lõpus kolis Ottlik tagasi Budapesti. 1959. aastal, kolm aastat pärast Ungari nõukogudevastast revolutsiooni, ilmus Budapestis tema tähtteos "Kool piiril" selle esialgsel kujul. Romaanis on eelkõige kirjeldatud sõjakooli karmi võimustruktuuri ja selle mahasuruvat mõju, mida võib seostada ka tolleaegse poliitilise olukorraga. Sellisena sai "Kool piiril" juba ilmumise ajal tuntuks, kuid just autori poliitika- ja ühiskonnakriitilise hoiaku tõttu jäi see pikaks ajaks tema ainsaks menukaks romaaniks.
Alles 1980. aastatel tunnustati tema tööd, 1985. aastal sai ta Kossuthi auhinna.
Géza Ottlik suri Budapestis 9. oktoobril 1990. Tema teine romaan "Buda", millega ta jätkas sõjakooli poiste lugu, jäi lõpetamata.
Maastik mitme kuuga

"Maastik mitme kuuga" on Eesti 2014. aastal valminud draamafilm, mille on lavastanud Jaan Toomik. 
Filmi keskmes on keskealine abielus olev mees (Hendrik Toompere), kelle suhe ja sellega koos harjumuspärane elu jookseb ummikusse, mille tagajärjel kaotab ta aegamööda side reaalsusega. Filmis portreteeritakse hullumiseelset plahvatuslikku seisundit. 
Filmi võtted toimusid 2013. aasta mais ja juunis mitmel pool Eestis, sealhulgas Pirital ja Lohusalus. 
2014. aastal käis Eesti kinodes filmi vaatamas 3223 inimest.
Acutotyphlops

Acutotyphlops on maoperekond.
Klassifikatsioon.
Perekonda "Acutotyphlops" klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid:
Levila.
Need maod elavad Saalomoni saartel, Bismarcki saarestikus ja Filipiinidel.
Haute-Savoie departemangu haldusüksuste loend

Haute-Savoie departemangu haldusüksuste loend toob ära kõik departemangu haldusüksused (alldepartemangud, kantonid ja vallad). Lisaks on toodud ka INSEE kood. 
Kantonid.
Departemangus on kokku 17 kantonit. Vald Annecy (kogupindalaga 66,93 km²) on jagatud mitme kantoni vahel. Igasse kantonisse mille vahel on vald jagatud kuulub ka kindel territoriaalne osa vallast. Kursiivis on toodud jagatud vallaga kantonite pindala kus puudub jagatud valla osa kantoni kogupindalast. Vallad mille osad moodustavad ise kantoni jäävad andmete puudusel ilma pindala välja toomata.
Annecy.
Alby-sur-Chérani kanton
Annecy-Kesk kanton
Annecy-Kirde kanton
Annecy-le-Vieux' kanton
Annecy-Loode kanton
Faverges'i kanton
Rumilly kanton
Seynodi kanton
Thônes'i kanton
Thorens-Glières'i kanton
Bonneville.
Bonneville'i kanton
Chamonix-Mont-Blanc'i kanton
Cluses'i kanton
La Roche-sur-Foroni kanton
Saint-Gervais-les-Bainsi kanton
Saint-Jeoire'i kanton
Sallanches'i kanton
Samoënsi kanton
Scionzier' kanton
Taninges'i kanton
Saint-Julien-en-Genevois.
Annemasse-Lõuna kanton
Annemasse-Põhja kanton
Cruseilles'i kanton
Frangy kanton
Reignier-Ésery kanton
Saint-Julien-en-Genevois' kanton
Seysseli kanton
Thonon-les-Bains.
Abondance'i kanton
Le Bioti kanton
Boëge'i kanton
Douvaine'i kanton
Évian-les-Bainsi kanton
Thonon-les-Bains-Ida kanton
Thonon-les-Bains-Lääne kanton
Luhanski lennujaam

Luhanski rahvusvaheline lennujaam on lennujaam Ukrainas Luhanski oblastis, umbes 20 km kaugusel Luhanski keskusest lõunakagus.
Lennuväli on liikluseks suletud alates 2014. aasta aprillist.
2014. aasta Ukraina kriis.
Lennuvälja kaitsmine.
2014. aasta 8. juunil piirasid venemeelsed separatistid dessantväelaste poolt kaitstava lennujaama ümber. Lennuvälja tulistati miinipildujatest, Grad raketiheitjatest ja Ukraina lipu all liikuvatest, kuid armee taktikaliste ja tunnusmärkideta tankidest.
1. septembril jätsid valitsusväed väejuhatuse korraldusel ja T-90 tugevdatud tankibrigaadi toel rünnanud vastaspoole ülekaalukate jõudude survel lennuvälja maha.
Iljušin Il-76 allatulistamine.
2014. aasta 14. juuni öösel kell 01:51 kohaliku aja järgi lasksid separatistid alla maandumisel olnud valitsusvägede transpordilennuki Il-76. Hukkus vähemalt 49 pardal olnud inimest. Tegemist oli arvatavalt suurima inimkaotusega, mida valitsusväed selle ajani kriisi ajal ühes rünnakus olid kandnud.
Päikeseprillid

Päikeseprillid on kaitseprillid, mille toonitud klaasid vähendavad valguse juurdepääsu kandja silmadele. 
Nende esmane otstarve on kaitsta silmi päikesevalguse ebameeldiva või kahjuliku toime eest. Optimaalsed päikeseprillid blokeerivad päikesevalguse ultravioletse spektriosa ning vähendavad prilliklaaside suuruse ja kuju ning optimeeritud raamide abil ka hajunud valguse juurdepääsu. 
Päikeseprille kasutatakse ka dekoratiivsete moeaksessuaaridena.
Haute-Saône'i departemangu haldusüksuste loend

Haute-Saône'i departemangu haldusüksuste loend toob ära kõik departemangu haldusüksused (alldepartemangud, kantonid ja vallad). Lisaks on toodud ka INSEE kood. 
Kantonid.
Departemangus on kokku 17 kantonit. Vallad Fougerolles-Saint-Valbert (kogupindalaga 55,02 km²), Héricourt (kogupindalaga 21,04 km²), Lure (kogupindalaga 24,31 km²) ja Vesoul (kogupindalaga 9,07 km²) on jagatud mitme kantoni vahel. Igasse kantonisse mille vahel on vald jagatud kuulub ka kindel territoriaalne osa vallast. Kursiivis on toodud jagatud vallaga kantonite pindala kus puudub jagatud valla osa kantoni kogupindalast. Vallad mille osad moodustavad ise kantoni jäävad andmete puudusel ilma pindala välja toomata.
Lure.
Champagney kanton
Faucogney-et-la-Meri kanton
Héricourt-Ida kanton
Héricourt-Lääne kanton
Lure-Lõuna kanton
Lure-Põhja kanton
Luxeuil-les-Bainsi kanton
Mélisey kanton
Saint-Loup-sur-Semouse'i kanton
Saint-Sauveuri kanton
Saulxi kanton
Vauvillers'i kanton
Villersexeli kanton
Vesoul.
Amance'i kanton
Autrey-lès-Gray' kanton
Champlitte'i kanton
Combeaufontaine'i kanton
Dampierre-sur-Saloni kanton
Fresne-Saint-Mamèsi kanton
Gray' kanton
Gy kanton
Jussey' kanton
Marnay' kanton
Montbozoni kanton 
Noroy-le-Bourgi kanton
Pesmes'i kanton
Port-sur-Saône'i kanton
Rioz' kanton
Scey-sur-Saône-et-Saint-Albini kanton
Vesoul-Ida kanton
Vesoul-Lääne kanton
Vitrey-sur-Mance'i kanton
Konsulaarasutus

Konsulaarasutus on riigi välisesindus, mis allub saatkonnale ja esindab selle huvisid asukohariigi territooriumil. Erinevalt saatkondadest asuvad konsulaarasutused tavaliselt väljaspool pealinna nendele määratud tegevuspiirkonnas ehk konsulaarpiirkonnas ning puutuvad asukohamaa keskvõimuga vähem kokku. Vaid eriolukorras ning asukohariigi ja lähetajariigi nõusolekul võivad konsulaarasutuste juhid töötada väljaspool ettenähtud piirkonda.
Konsulaarasutuste liigid on peakonsulaat, konsulaat (karjääri- või aukonsulaat), asekonsulaat ja konsulaaresindus.
Aukonsulaat.
Üldiselt täidavad konsulaarülesandeid konsulaarametnikud, kellel on konsulaarametniku kutse või erikutse. See nõue ei kehti aga aukonsulaatide esindajate – aukonsulite kohta. Aukonsulaadid täidavad oma konsulaarpiirkonnas konsulaarülesandeid, mis on kirja pandud iga riigi õigusaktides. Enamjaolt toetuvad need õigusaktid 1963. aastal vastu võetud konsulaarsuhete Viini konventsioonile.
Eestis on aukonsulaatide ülesanded kirja pandud Eesti Vabariigi konsulaarseaduses.
Üks aukonsulite eripäradest võrreldes teiste diplomaatilise korpuse teenistujatega on, et nad ei saa töötasu.
Automaatne identifitseerimissüsteem

Automaatne identifitseerimissüsteem ehk AIS on veesõidukite pardal kasutav positsioneerimis- ja jälgimisüsteem, mis võimaldab paremat laevaliiklusteenistuste (VTS) ning otsingu- ja päästeteenistuste (SAR) tööd. Samuti suurendab meresõiduohutust. 
AIS-seade on kohustuslik kõigil merel viibivatel reisilaevadel ja teistel laevadel, mille tonnaaž on 300 või enam.
AIS infot on tänapäeval võimalik jälgida vabalt ka internetis. Veebilehele on võimalik lisada ajutiselt oma merel olev alus ka nutitelefoni rakenduse abil.
Vassõl Krutov

Vassõl Krutov (ukraina keeles "Василь Васильович Крутов"; sündinud 16. mail 1949 Frunzes) on Ukraina sõjaväelane, SBU Erioperatsioonide Keskus „A“ esimene komandör (1994), kindralleitnant (1998), õigusteaduste doktor (1998), professor (2001).
Töökäik.
Vassõl Krutov astus teenistusse 1977. aastal.
Ukraina presidendi kohusetäitja Oleksandr Turtšõnov nimetas kindralleitnant Krutovi 2014. aasta 14. aprillil Ukraina Julgeolekuteenistuse (SBU) juurde kuuluva terrorismivastase keskuse juhiks. Samuti sai temast SBU juhi esimene asetäitja.
Isiklikku.
Vassõl Krutov on abielus, tema abikaasa Nadia on Ukraina rahvakunstnik. Neil on kaks tütart ja kaks poega.
Viktor Hvozd

Viktor Hvozd (24. mai 1959 Ternopili oblast – 28. mai 2021 Dahab) oli Ukraina sõjaväelane, luuraja ja diplomaat.
Kindralleitnant Hvozd oli alates 2014. aasta 27. veebruarist kuni 2016. aasta aprillini Ukraina Välisluureteenistuse ("Служба зовнішньої розвідки України") esimees.
Ta astus teenistusse 1981. aastal. Aastatel 1993–1995 osales ta ÜRO rahuvalveoperatsioonides endise Jugoslaavia territooriumil, 1996–1999 töötas ta Ukraina Horvaatia ning Bosnia ja Hertsegoviina saatkonnas kaitseatašeena. Ta oli Ukraina kaitseministeeriumi esindaja ÜRO juures asuvas Ukraina alalises esinduses New Yorgis.
Aastatel 2008–2010 oli ta Ukraina kaitseministeeriumi Luure peavalitsuse juht.
Viktor Hvozd oli Ukraina teeneline jurist. Ta valdas inglise, horvaadi, serbia ja hiina keelt.
Viktor Hvozd oli abielus, perekonnas on kaks last. Hobideks oli tennis ja fotograafia.
Rootsi aukonsulaat Narvas

Rootsi aukonsulaat Narvas on Rootsi välisesindus Narvas, mille avas 18. novembril 2000 Rootsi päevade tähistamisel Rootsi tolleaegne asepeaminister Lena Hjelm-Wallen.
Aukonsulaadi konsulaarpiirkond on Ida-Virumaa. Rootsi aukonsulaat Narvas asub aadressil Kerese 11.
Narvaga seondub rootslastel ennekõike suurriigi kuulsusrikas lahing 1700. aastal Põhjasõjas, mis on olnud ajendiks Rootsi päevade tähistamisele Narvas ja millega seoses avati 2000. aasta novembris ka lahingule pühendatud monument "Narva lõvi".
Aukonsulid.
Aukonsulid on täitnud oma ülesandeid põhitöö kõrvalt, vajadus abitööjõu järele konsulaarülesannete täitmisel on olnud erinev. Näiteks Meelis Virkebau ajal on aukonsuli kõrval ametis olnud põhikohaga töötaja.
Meelis Virkebau.
Alates 2000. aastast oli aukonsul Kreenholmi Valduse AS juht Meelis Virkebau.
Meelis Virkebau aukonsuli ülesannete hulka kuulusid peamiselt Rootsi kohta informatsiooni jagamine, kodakondsuseta isikute ja Vene kodanike viisataotluste ettevalmistamine ning Rootsi turistide probleemide lahendamine.
M. Virkebau on Narva linna omamoodi sümbol, kes on panustanud palju Sihtasutuse Pro Narva nõukogu kaudu Narva ajaloolise linnasüdame arendamisesse.
Katri Raik.
Katri Raiki jaoks on oluline arendada Narvas Eesti-keskset haridust, luua noortele paremaid vaba aja veetmise võimalusi ning taastada Virkebau eeskujul Narva ajaloolist vanalinna. Narvat tuleb tema arvates tutvustada välismaailmale, et muuta see osaks Eestist ja Euroopast.
Ahti Puur.
Aukonsul Ahti Puur täidab ametikohustusi alates 2008. aastast.
Rootsi aukonsulaat Tartus

Rootsi aukonsulaat Tartus on Rootsi välisesindus Tartus. See avati 22. novembril 2006 Rootsi ja Eesti välisministri osavõtul eesmärgiga edendada kultuuri-, teabe- ja haridustegevust. Ühtlasi oli aukonsulaat mõeldud sümboliseerima väga häid suhteid Eesti ja Rootsi vahel. Vajadust aukonsulaat Tartus avada põhjendati ennekõike sellega, et Tartu on ülikoolilinn, kus on Rootsi üliõpilasi ja akadeemikuid.
Aukonsulaadi konsulaarpiirkonnaks on määratud Tartu, Tartumaa ja laiemalt Võru- ning Põlvamaa. Rootsi aukonsulaat Tartus asub aadressil Rüütli 1.
Aukonsul.
Aukonsul ja aukonsulaadi ainus töötaja on olnud asutamisest alates Madis Kanarbik.
Ülesanded.
Aukonsul Madis Kanarbik osaleb mitmel Rootsiga seotud sündmusel. Koostöös Rootsi Suursaatkonna, Tartu Ülikooli, Tartu Linnavalitsuse ja Põhjamaade Ministrite Nõukogu Eesti esindusega korraldatakse igal aastal Gustav Adolfi päeva.
Mõhhailo Koval

Mõhhailo Koval (ukraina keeles "Михайло Володимирович Коваль"; sündinud 26. veebruaril 1956 Izjaslavis) on Ukraina sõjaväelane ja poliitik.
Riigi teenistuses.
Mõhhailo Koval astus teenistusse 1979. aastal. Ta teenis kuni 2014. aastani Ukraina piirivalves. 2014. aasta Krimmi kriisi ajal määrati ta erru läinud admiral Ihor Tenjuhhi asemel kaitseministriks. 
Ta oli 2014. aasta 25. märtsist kuni 3. juulini Ukraina kaitseministri kohusetäitja. 3. juulil 2014 sai temast presidendi ukaasiga Ukraina Rahvusliku Julgeoleku ja Kaitse Nõukogu sekretäri asetäitja ning aastatel 2015–2021 oli ta RJKN-i sekretäri esimene asetäitja.
Columbus (Georgia)

Columbus on linn Ameerika Ühendriikides Georgia osariigis, Muscogee maakonna keskus ja ainus linn. Asub Chattahoochee jõe ääres, 160 km kaugusel Atlantast.
Columbus on kokku kasvanud Alabama osariigi Phenix Cityga ning moodustab koos Auburni ja Opelikaga Greater Columbuse statistilise ala.
Columbus on Atlanta järel elanike arvult osariigi teine linn. 2013. aastal oli linnas 202 800 elanikku.
2000. aastal olid linna elanikest 50,5% valgenahalised, 44% mustanahalised ja 4,5% latiinod. 
Linn on asutatud aastal 1828.
Linna suurim tööandja on USA maaväe sõjaväebaas Fort Benning, kus peetakse sõjaväe baastreeningut.
Valentõn Nalõvaitšenko

Valentõn Nalõvaitšenko (ukraina keeles "Валенти́н Олекса́ндрович Налива́йченко"; sündinud 8. juunil 1966 Zaporižžjas) on Ukraina diplomaat, poliitik ja riigitegelane. 2014. aasta 24. veebruari määras Ülemraada ta Ukraina Julgeolekuteenistuse (SBU) juhiks. 450-liikmeline Ülemraada vabastas ta 248 poolthäälega ametist 18. juunil 2015.
Valentõn Nalõvaitšenko alustas tööd Ukraina välisministeeriumis 1994. aastal. 2004. aastal sai temast välisministri asetäitja, 2005. aasta detsembris Ukraina erakorraline ja täievoliline saadik Valgevenes.
2006. aasta mai lõpus lahkus Nalõvaitšenko Ukraina Valgevene saadiku ametikohalt, et asuda tööle Ukraina Julgeolekuteenistuse (SBU) juhi esimese asetäitjana. 2006. aasta detsembris sai temast SBU juhi kohusetäitja, 2009. aasta märtsis kinnitati ta SBU juhiks. Ta töötas sellel ametikohal kuni 2010. aasta märtsini (vahetati välja pärast Viktor Juštšenko kaotust 2010. aasta Ukraina presidendivalimistel).
2012. aastal valiti ta Ülemraada liikmeks. 2012. aasta 12. detsembrist kuni 2014. aasta 24. veebruarini oli ta Ülemraada Välisasjade komitee esimehe asetäitja, Ukraina Ülemraada alalise esinduse liige Euroopa Julgeoleku- ja Koostööorganisatsiooni Parlamentaarses Assamblees.
Nalõvaitšenko on lõpetanud Kiievi ülikooli kiitusega. Aastatel 1994–1997 töötas ta Ukraina saatkonna teise ja esimese sekretärina Soomes, Taanis ja Norras. Ta valdab inglise ja soome keelt.
Eesti tumedapealine lambatõug

Eesti tumedapealine lambatõug on varavalmiv, heade lihavormidega lihalambatõug, kellelt saadakse valget poolpeenvilla (keskmine peenus u 35 μm). 
Tumedapealiste lammaste pea ja jalad on kaetud tumedate ohevillakarvadega. Eesti tumedapealine lambatõug on üldiselt suurema kehamassi ja villatoodanguga kui eesti valgepealine lambatõug, kuid on viimasest mõnevõrra väiksema viljakuse ja jämedama villaga. Jäärad kaaluvad u 95 kg, uted 76 kg, villatoodang 3,7 kg ja viljakus ligikaudu 1,50 talle poeginud ute kohta.
Eesti tumedapealise lambatõu kujunemine.
Eesti tumedapealise lambatõu lähtetõugudena on kasutatud kohalikke ebaühtlase villaga maalambaid ja nende ristandeid peenvilla- ja lihalambaid, keda kasvatati 19. sajandi teisel poolel ja 20. sajandi algul kuni esimese maailmasõjani. Põhiliseks parandajatõuks eesti tumedapealisele lambatõule oli 19. sajandi teisel poolel ja 20. sajandi alguses šropširi tõug. Tänapäeval on eesti tumedapealise lambatõu parandajateks tõugudeks suffolki ja oksfordauni lambatõug, kelle abil soovitakse parandada lihajõudlust ja lihakehade kvaliteeti, ning soome maalambatõug, kes on kasutusel viljakuse parandajana.
Rootsi välisteenistus

Rootsi välisteenistus on Rootsi riigiteenistus, mis hõlmab Rootsi Välisministeeriumi ja 104 välismissiooni, sealhulgas saatkonnad, delegatsioonid ja konsulaadid (sealhulgas aukonsulaadid). Kokku töötab Rootsi välisteenistuse 2580 inimest..
Rootsi välisteenistus on vastutav Rootsi suhete eest teiste riikidega.
Rootsi ja Eesti vahelised diplomaatilised suhted taastati 1991. aastal.. 
Suursaatkonnad.
Rootsi suursaatkondade üks olulisemaid ülesandeid on olla asukohariigis kursis kõigega, mis puudutab Rootsit ja selle ametkondi, ning jagada informatsiooni valitsusele ja teistele huvitatud isikutele. Tähtis osa on läbirääkimistel, mis on vajalik oma riigi kodanike ja ettevõtete huvide kaitsmiseks, et nad saaksid kasutada kõiki rahvusvahelistes lepingutes või mujal ette nähtud õigusi. Suursaatkonna poolt osutatavate konsulaarteenuste seas moodustab kõige olulisema osa viisataotluste vahendamine nende riikide kodanikele, kelle suhtes pole kehtestatud viisavabadust.
Kriisiolukordades tuleb Rootsi suursaatkondadel seaduse järgi kiiresti luua tihe ühendus asukohariigis elavate Rootsi kodanike ja ettevõtetega ning välja töötada evakueerimisplaane nende ohutuks väljatoimetamiseks riigist. Rahvusvaheline põhimõte, mida Rootsi suursaatkonnad seejuures järgima peavad, on teiste Euroopa Liidu liikmesriikide ja Põhjamaade kodanike nõustamine võrdväärselt Rootsi kodanikega, kui neil puudub asukohariigis oma esindus.
Rootsi Suursaatkond Eestis asub Tallinnas aadressil Pikk 28. Alates 2013. aasta septemprist on suursaadik Anders Ljungrenn..
Aukonsulaadid.
Rootsil on välisriikides esindatud 400 aukonsulaati.
Rootsi aukonsulaadi juht aukonsul peab olema kohapeal elav tunnustatud ettevõtja, advokaat vms, Rootsi kodanik, asukohariigi või kolmanda riigi kodanik, kelle positsioon võimaldab ilma raskusteta suhelda kohalike juhtivate isikutega (näiteks poliitikud, majandusringkonna esindajad, kultuuritegelased, haiglate ja vanglate juhtkond), kes saavad Rootsi kodanikke vajadusel abistada.
Tavaliselt kutsub Rootsi iga kümne aasta tagant aukonsuleid (rühmiti, korraga mitme maa aukonsuleid) külastama oma riiki, eesmärgiga hoida aukonsuleid paremini kursis riigiga, mille kodanike huve nad kaitsevad; Rootsi saatkondade teabekohtumistel käivad aukonsulid igal aastal või üle aasta. Ühtlasi on Rootsi riigil tänuväärse töö eest heaks tavaks tunnustada lisaks väljapaistvatele ühiskonna- ja kultuuritegelastele aukonsuleid ka Põhjatähe ordeniga, Rootsi kodanikuna võivad nad pälvida välisministeeriumi erilise tunnustuse.
Rootsi aukonsulitel on tavaliselt rootsi keelt kõnelev kaastöötaja, sageli kohalik rootslane, kes abistab teda rutiinsetel toimingutel, kuid kui aukonsul kõneleb rootsi keelt, siis pole selleks tarvidust.
Vessela Dolõna

Vessela Dolõna (ukraina Весела Долина) on mitme asustatud koha nimi.
Vessela Dolõna (Tarutõne rajoon)

Vessela Dolõna on küla Ukrainas Odessa oblastis Tarutõne rajoonis.
Küla asutati 19. sajandi teisel kümnendil saksa immigrantide poolt.
Küla asub 36 meetri kõrgusel merepinnast.
Vessela Dolõna elanike arv on 1206 ja asustustihedus on keskmiselt 553 inimest ruutkilomeetri kohta.
Tuntud inimesi.
Vessela Dolõnas on sündinud Eestis tegutsenud vaimulikud Johannes von Törne ja Moritz Maximilian von Busch.
Vessela Dolõna on 2014. aastal taasasutatud Ukraina Rahvuskaardi esimese ülema kindralleitnant Stepan Poltoraki sünnikoht.
Stepan Poltorak

Stepan Poltorak (ukraina keeles "Степан Тимофійович Полторак"; sündinud 11. veebruaril 1965 Vessela Dolõnas) on Ukraina sõjaväelane. 
Elulugu.
Ukraina Rahvuskaardi taasasutamisel 2014. aasta Krimmi kriisi ajal sai temast Rahvuskaardi esimene ülem. Oli 2014. aasta 14. oktoobrist 2019. aasta 20. maini Ukraina kaitseminister.
Armeekindral Poltorak oli alates 2014. aasta 19. märtsist Ukraina Rahvuskaardi ülema kohusetäitja, alates 15. aprillist oli ta Ukraina Rahvuskaardi ülem. 
13. oktoobril 2014 esitas president Petro Porošenko Poltoraki kandidatuuri Ukraina Ülemraadale läbivaatamiseks Ukraina kaitseministri kohale kinnitamiseks.
Stepan Poltorak astus teenistusse 1983. aastal. 2002. aastal sai temast Harkivis asuva Ukraina siseministeeriumi akadeemia ülem.
Pedagoogikateaduste kandidaat, dotsent Stepan Poltorak kaitses kandidaadiväitekirja 2003. aastal.
Pregnenoloon

Pregnenoloon on kõikide steroidhormoonide prekursor mida sünteesitakse kolesteroolist ning mis keemiliselt olemuselt kuulub prohormoonide ja steroidide hulka. 
Looduslik pregnenoloon osaleb mineralokortikoidide, glükokortikoidide, androgeenide ja östrogeenide steroidogeneesis. 
Pregnenoloon katalüüsitakse ensümaatiliselt mitokondrites ensüümi tsütokroom P450scc vahendusel kolesteroolist. 
Pregnenoloon on neuroaktiivne steroid, mille tegelikku toimet ja ülesandeid on käesoleval ajal vähe uuritud. 
Roomajatel.
Madudel.
Madudel on pregnenoloon, vastavalt soolistele eripäradele, progesterooni ja testosterooni prekursor.
Imetajatel.
Inimestel.
Inimestel on pregnenoloon kõikide steroidhormoonide prekursor ja see sünteesitakse peamiselt kolesteroolist.
Uuringud.
Kanepi mürgistus.
Loomkatsetes hiirte ja rottidega suureneb kanepitaimes ("Cannabis sativa") leiduva tetrahüdrokannabinooli (THC) toimel pregnenolooni süntees ja see blokeerib kannabinoid retseptorid vähendades THC toimet. Uuringule toetudes viiakse läbi edasisi uuringuid kasutamaks sünteetilise pregnenolooni võimalikku manustamist inimestele THC mürgistuse ja kanepisõltuvuse võõrutusravis.
Jaan Metsaveer

Jaan Metsaveer (kuni 1. augustini 1940 Jaan Mangusson; 21. aprill 1933 Rõusa küla, Vana-Vändra vald, Pärnumaa – 13. veebruar 2024) oli eesti mehaanikateadlane.
Ta sündis taluniku peres.
Haridus.
Ta õppis Vändra Keskkoolis aastatel 1941–1952, lõpetas Tallinna Polütehnilise Instituudi laevaremondi teaduskonna laevaehituse ja -remondi erialal 1958; oli Eesti NSV Teaduste Akadeemia Küberneetika Instituudis aspirant 1967–1970, aastal 1970 kaitses ta tehnikakandidaadi väitekirja, aastal 1979 kaitses ta füüsika-matemaatikadoktori väitekirja. Tehnikateaduste kandidaat 1970; vanemteadur 1974; füüsika-matemaatikadoktor 1979 (tahke deformeeruva keha mehaanika alal, Moskva Riiklik Ülikool, kinnitus 1980); professor 1982.
Töökäik.
Ta töötas aastatel 1956–1958 Meretehases nr. 7 konstruktorina, aastal 1958 töötas ta Kalatööstusvalitsuse Tallinna laevatehases ja aastatel 1958–1962 Tehnilises Koolis nr. 1 laevaehituse ja tehnilise mehaanika õpetajana.
Aastatel 1962–1967 töötas ta Tallinna Polütehnilise Instituudi ehitusmehaanika kateedris vanemõpetajana. 
Aastatel 1967–1982 töötas Eesti NSV Teaduste Akadeemia Küberneetika Instituudis: 1970–1972 programmeerimisbüroos vanemprogrammeerija ja grupijuhina, 1972–1982 mehaanika ja rakendusmatemaatika sektoris vanemteadurina. 
Aastatel 1980–1982 töötas ta Tallinna Polütehnilise Instituudi ehitusmehaanika kateedris professori kohusetäitjana, aastatel 1982–1992 ehitusmehaanika kateedris professorina ja sama kateedri juhatajana. Aastatel 1992–2002 töötas ta Tallinna Tehnikaülikooli mehaanikainstituudi deformeeruva keha mehaanika professori ja õppetooli juhatajana; lisaks oli ta samal ajavahemikul mehaanikainstituudi direktor. Aastast 2002 on ta samas emeriitprofessor ja erakorraline vanemteadur. Külalisteadur ja -professor Le Havre’i Ülikoolis 1995–1998.
Teadustöö.
Tema teadustöö põhisuunad on õhukeseseinalised konstruktsioonid, konstruktsioonide ja vedelike koostöö, kajasignaalide tekkemehhanismi selgitamine ja nende infosisaldus ning lainelevi viskoelastses keskkonnas. Ta on avaldanud üle 80 teadustöö (sealhulgas 2 monograafiat), koostanud kõrgkoolide õppematerjale. Tema juhendamisel on kaitstud 2 kandidaadiväitekirja ja 1 magistritöö.
Liikmesus.
Tallinna Tehnikaülikooli ehitusteaduskonna nõukogu liige; teaduskraadide kaitsmise erialanõukogu liige (TTÜ teoreetilise ja rakendusmehaanika doktorinõukogu esimees); TTÜ nõukogu liige; TTÜ nõukogu juures oleva arenduskomisjoni liige; mitme konverentsi programmikomitee liige ja esimees; parvlaeva Estonia huku põhjusi uurinud ühiskomisjoni ekspert ja liige 1994–1996; Ameerika Akustikaühingu liige, Eesti Mehaanika Rahvusliku Komitee liige.
Harrastused.
Tudengipõlves purjetamine.
Haavatu märk

Haavatu märk (saksa keeles "Verwundetenabzeichen") oli Saksamaa sõjaväeline autasu, mida anti haavatud Saksa sõduritele esimese ja teise maailmasõja ajal. Pärast 1943. aasta märtsi anti seda ka haavatud tsiviilisikutele. See oli kõige levinum Saksamaa autasu.
Klassid.
Haavatu märgil oli kolm järku:
"Automaatne" Raudrist.
1. juunil 1940 ütles Hitler oma kõnes, et iga hõbedase või kuldse märgi kandidaat saab automaatselt II klassi Raudristi, kui tal seda veel pole.
1944. aasta 20. juuli haavatu märk.
1944. aasta 20. juuli haavatu märk on haavatu märkidest ilmselt kõige haruldasem, sest seda anti ainult neile, kes said vigastada 20. juuli vandenõus.
Tadžikistani jalgpallikoondis

Tadžikistani jalgpallikoondis (tadžiki тими миллии футболи Тоҷикистон) on Tadžikistani jalgpalliliidu esindusmeeskond, mis esindab Tadžikistani rahvusvahelistel jalgpallivõistlustel.
Sõpruskohtumisel Eestiga 7. juunil 2014 kaotas Tadžikistan tulemusega 1:2 (0:0).
Paramus

Paramus on linn Ameerika Ühendriikides New Jersey osariigis Bergeni maakonnas.
Elmar Järvet

Elmar Järvet (enne eestistamist Elmar Jakobson; 28. juuni 1911, Hummuli, Valgamaa – 20. november 2001 New York, USA) oli eesti haritlane ja kirikuõpetaja.
Ta lõpetas aastal 1931 Tõrva gümnaasiumi, õppis aastatel 1933–1944 Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonnas ajalugu, arheoloogiat, etnograafiat ja pedagoogikat (ei lõpetanud), lõpetas aastal 1949 Balti Ülikooli Göttingenis. Ta kuulus korporatsiooni Fraternitas Estica.
Tartu-kirivaksik

Tartu-kirivaksik ("Epirrhoe tartuensis") on vaksiklaste sugukonda madara-kirivaksiku perekonda kuuluv liblikaliik.
Liik on levinud Baltimaades ja Soomes. 
Liigi kirjeldas 1965. aastal Tõnu Möls.
Madara-kirivaksik (perekond)

Madara-kirivaksik ("Epirrhoe") on vaksiklaste sugukonda kuuluv liblikaperekond.
Eesti liigid.
Eestis elab 7 sellesse perekonda kuuluvat liiki:
Madara-kirivaksik

 
Madara-kirivaksik ("Epirrhoe galiata") on vaksiklaste sugukonda madara-kirivaksiku perekonda kuuluv liblikaliik.
Kopulatsioonikork

Kopulatsioonikork ka seemnevedelikukork (inglise keeles "mating plug") 
on mitmete suguküpsete isasloomade poolt kopulatsiooni vahendusel peamiselt emassuguelunditesse väljutatud seemnevedelikust moodustuv (hüübinud) tahke korgina toimiv moodustis.
Hüübiva seemnevedeliku ülesanded pole siiani veel selged, mitmete uurijate arvates saab kopulatsioonikork takistuseks seemnevedeliku väljavoolamisel ja/või edasistel paaritumistel, garanteerides seega isase geenetilise materjali võimalikku edasikandumist viljastumise abiga või ka jättes isasele rohkem aega uusi vastuvõtlikke partnereid otsida.
Sellele räägivad aga vastu mitmed asjaolud:
Roomajatel.
Madudel.
Madudel on sigimissüsteemidega seotud käitumist vähe uuritud. Uurijate arvates moodustub kopulatsioonikork madude neeru-sugusegmentide eritistest ja suleb lühiajaliselt emaste madude munajuhad.
Seemnevedeliku hüübimist on tuvastatud mitmel sugukonda "Natricidae" liigitatud maoliigil, näiteks liikidel "Nerodia taxispilota", "Thamnophis butleri", "Thamnophis sauritus", "Thamnophis sirtalis", "Virginia striatula".
Ka rästikuid loetakse nende maoliikide hulka, kelle kopulatsioonil isaste seemnevedelik emase suguavauses üsna kiiresti pärast seemnepurset kopulatsioonikorgiks hüübib.
Alfred Jodl

Alfred Josef Ferdinand Jodl (10. mai 1890 Würzburg – 16. oktoober 1946 Nürnberg) oli Saksa sõjaväelane ning Relvajõudude ülemjuhatuse esimehe asetäitja. Mõisteti Nürnbergi tribunali poolt surma.
Surm.
Alfred Jodl oli olnud Hitleri üks lähimaid sõjalisi nõuandjaid, mistõttu otsustasid Nürnbergi kohtunikud, et ta peab surema. Jodl poodi üles 16. oktoobril 1946. aastal. Hukkamisel viibinud Ameerika Ühendriikide ajakirjanik Howard K. Smith kirjeldas sündmust nii: "Surmaprotsessioonis üheksas oli Alfred Jodl. Tema Wehrmachti mundris krae turritas, nagu oleks ta selle kiirustades selga pannud, ja ta astus märkimisväärselt närviliselt surmamajja. Ta niisutas pidevalt oma huuli ja tema nägu oli mõtteis ja piinatud, kui ta läks astmeist üles võllapuu juurde märksa vähem kindlamate sammudega kui Keitel. Tema hääl oli rahulik, kui ta sõnus oma viis viimast sõna maailmale: "Ma tervitan sind, minu Saksamaa." Kell 02.34 langes Jodl tapalava musta auku."
Seitse aastat peale hukkamist muutis Saksa kohus surmaotsust, sest leiti, et Jodl nõustas Adolf Hitlerit siiski kõigest operatiivasjades.
Isiklikku.
Tema vend Ferdinand Jodl oli Wehrmachti ohvitser.
Tähnikvaksik

Tähnikvaksik ("Abraxas") on vaksiklaste sugukonda kuuluv liblikaperekond.
Eesti liigid.
Eestis elab kaks sellesse perekonda kuuluvat liiki:
Atlassvaksik

Atlassvaksik ("Lomographa") on vaksiklaste sugukonda kuuluv liblikaperekond.
Eesti liigid.
Eestis elab kaks sellesse perekonda kuuluvat liiki:
Hiidvaksik

Hiidvaksik ("Geometra papilionaria") on vaksiklaste sugukonda hiidvaksiku perekonda kuuluv liblikaliik.
Hiidvaksik (perekond)

Hiidvaksik ("Geometra") on vaksiklaste sugukonda kuuluv liblikaperekond.
Eestis elab üks sellesse perekonda kuuluv liik – hiidvaksik ("Geometra papilionaria").
Hans Krebs (kindral)

Jalaväekindral Hans Krebs (4. märts 1898 – 2. mai 1945) oli Saksamaa ohvitser Teise maailmasõja ajal. Ta oli Tammelehtedega Raudristi Rüütliristi kavaler.
Saksamaa kindralstaabi ülemaks määratud Hans Krebs oli üks viimaseid, kes end Führerbunkeris maha laskis. Ta tegi seda koos Wilhelm Burgdorfiga.
Kedrikvaksik

Kedrikvaksik ("Biston") on vaksiklaste sugukonda kuuluv liblikaperekond.
Sellesse perekonda kuulub 49 liiki, neist elab Euroopas 3 liiki.
Eesti liigid.
Eestis elab kaks sellesse perekonda kuuluvat liiki:
Kase-kedrikvaksik

Kase-kedrikvaksik ("Biston betularia" või "Biston betularius") on vaksiklaste sugukonda kedrikvaksiku perekonda kuuluv liblikaliik.
Liik on laia levikuga, esinedes peaaegu kõikjal Euroopas, aga ka Aasias ja Põhja-Ameerikas.
See liik on saanud klassikaliseks uurimisobjektiks, kuna pandi tähele, et tööstusmaasikus, kus puutüved olid muutunud tumedaks, vahetusid heledate tiibadega vormid tumedate vastu. See on melanismi näide.
Ka kase-kedrikvaksku röövikud võivad olla erineva varjevärvusega sõltuvalt elupaigast. Röövik võib oksal olla oksasarnane, siis on tegu mimikriga.
Tamme-kedrikvaksik

Tamme-kedrikvaksik ("Biston strataria" või "Biston stratarius") on vaksiklaste sugukonda kedrikvaksiku perekonda kuuluv liblikaliik.
Eesti valgepealine lambatõug

Eesti valgepealine lambatõug on varavalmiv, heade lihavormidega lihalambatõug, kellelt saadakse valget poolpeenvilla (keskmise peenusega 31 μm). Eesti valgepealised lambad on väiksema kehamassi ja villatoodanguga, kuid nende uted on suurema viljakusega ning nende villa kvaliteet on parem kui eesti tumedapealistel lammastel. Eesti valgepealiste lammaste aretus- ja tõukarjade 1997.–2001. aastate jõudluskontrolli keskmiste näitajate põhjal oli eesti valgepealistel uttedel kehamass 76 kg, jääradel 88 kg, villatoodang 3,0 kg, uttedel sündis 157 talle 100 poeginud ute kohta, tallede kehamass 105 päeva vanuses oli 24,2 kg. 
Eesti Lambakasvatajate Seltsi andmeil osales 2007. aasta jõudluskontrollis 20 erinevat eesti valgepealist tõugu lambafarmi, kus peeti 2906 lammast. See moodustas 45% jõudluskontrolli all olevatest lammastest.Põllumajanduse Registrite ja Informatsiooni Ameti hallatava lammaste registri andmeil oli 2003. aastal registris 31 997 lammast, neist 7850 eesti valgepealist lammast ehk 24,5% kõikidest lammastest. Seega on eesti valgepealine lambatõug teine olulisim lambatõug eesti tumedapealise tõu järel.
Eesti valgepealise lambatõu kujunemine.
Eesti valgepealise lambatõu kujundamise esimesel etapil kasutati kohalike valgepealiste maalammaste vältavat ristamist ševioti tõugu jääradega ja mõningal määral ka sisestavat ristamist romnimarši ja border-leisteri lambatõugu jääradega. Põhiliseks parandajatõuks 20. sajandil oli ševioti lambatõug.
Teisel aretusetapil toimus rohkearvuline jäärajaamade asutamine, valgepealiste lammaste massiline ristamine soovitustõu tüüpi jääradega ning tõutuumikute moodustamine. Sihipärase Tõuaretuse tulemusena saadi vajalik arv soovitud tõutunnustega lambaid. 1958. aastal tunnistas Eesti NSV Põllumajandusministeerium valgepealiste lammaste tõugrupi eesti valgepealiseks lambatõuks. Tänapäeval on eesti valgepealiste lammaste parandajateks tõugudeks tekseli, dorseti, dala ja soome maalambatõug.
Kirjandus.
Hõim, H. &amp; Jaama, K. 1988. Eriloomakasvatus. Tallinn: Valgus
Eugen Bleuler

Paul Eugen Bleuler (30. aprill 1857 Zollikon – 15. juuli 1939 Zollikon) oli Šveitsi psühhiaater, kes võttis kasutusele terminid "skisofreenia", "skisoidne" , "autism" ja "ambivalentsus".
Elulugu.
Bleuler sündis Šveitsis Zürichi lähedal Zollikoni linnas jõuka talupidaja Johann Rudolf Bleuleri ja tema naise Pauline Bleuleri peres. Pärast arstiteaduskonna lõpetamist 1881 Zürichis asus Bleurer Waldau psühhiaatriakliinikus tööle Gottlieb Burckhardti assistendina, kes ühena esimestest tegi oma haiglas psühhoneuroloogilise operatsiooni. Pärast mõneaastast tööd Bernis Gottlieb Burckhardti käe all (1884) suundus ta õppereisile Prantsusmaale, Saksamaale ja Inglismaale, mille käigus tutvus teiste hulgas tänapäevase neuroloogia isaks peetava Jean-Martin Charcoti ja Emil Kraepelinile neuroanatoomiat õpetanud Bernhard von Guddeniga. Pärast aastast eemalolekut asus Bleuler Zürichis ülikooli haiglas tööle praktikandina.
1886. aastal sai ta Reini jõe saarel endises kloostris asunud Rheinau psühhiaatriakliiniku direktoriks. Kliiniku käekäik polnud kiita ja Bleuler soovis sealsete haigete olukorda parandada. 
1898. aastal naasis ta Zürichisse ja võttis vastu direktorikoha Burghölzli ülikooli kliinikus, kus ta üle kümne aasta varem oli praktikandina töötanud.
Bleuler ja Freud.
Bleuler tundis huvi psühhoanalüütilise introspektsiooni vastu ja kirjutas poolehoidva arvustuse Josef Breueri ja Sigmund Freudi raamatule hüsteeriast "Studien über Hysterie". Bleuler uskus sarnaselt Freudiga teadvustamata keerukate mentaalsete protsesside olemasolusse. Ta julgustas ka oma Burghölzli kliiniku töötajaid alateadvuslikesse ja psühhootilistesse nähtustesse süvenema.
Sellele vaatamata leidis ta, et Freudi loodud lähenemine on liialt dogmaatiline ja astus 1911. aastal Rahvusvahelise Psühhoanalüütilise Assotsiatsioonist hulgast välja. Kirjas Freudile põhjendas ta oma käitumist järgmiselt: "" [...] taoline "kõik või mitte midagi" suhtumine on minu meelest vajalik religioossetele kogukondadele ja poliitilistele liikumistele... teaduse seisukohalt, aga pean seda ohtlikuks."."
Bleuler astus küll assotsiatsioonist välja, kuid tsiteeris endiselt Freudi populaarset õpikut "Textbook of Psychiatry" (1916) ja toetas tema püüdlusi saada Nobeli auhind.
"Dementia Praecox".
Laiemale avalikkusele tutvustas Bleuler skisofreenia terminit 24. aprillil 1908 Berliinis peetud loengus. Talle lähem teadusringkond võis terminit kohata siiski mõnevõrra varem, sest on teada, et umbes 1907. aastal diskuteerisid Bleuler ja kolleegid Zürichis Emil Kraepelini "Dementia Praecox"'i skisofreeniaga asendamise otstarbekuse üle. 1911. aastal avaldas Bleuler teedrajava töö: ""Dementia Praecox", oder Gruppe der Schizophrenien". Erinevalt Kraepelinist lähtus Bleuler psüühiliste funktsioonide lõhestatusest skisofreenia puhul ning segasuse ja dementsuse teket nägi ta teisejärgulisena. Olulisteks primaarseteks sümptomiteks pidas ta ennekõike assotsiatiivse mõtlemise häireid ja sekundaarseteks hallutsinatsioone ja luulumõtteid. Bleuler toetas skisofreeniahaigete eugeenilist steriliseerimist, kuna uskus, et tegu on tugevalt geneetilise haigusega, mis viib paratamatult inimrassi genotüübi allakäigule.
Suhtesõlmed

"Suhtesõlmed" on Inga Raitari eneseabiraamat, mis ilmus Eesti raamatukirjastuses Legend aastal 2014.
Selles raamatus on püütud ühendada Lääne psühholoogia ja Ida iidsed õpetused teemast, mis puudutab iga inimest sõltumata vanusest ja elukogemusest. Autor pakub õpetusi inimese suhetest kui iseenda mõistmise etappidest ning inimesest endast oma suhete põhjustajana. Kui suhetega joostakse ummikusse, katkevad ka muud elus olulised niidid. Lähisuhteid samastatakse sageli seksiga ning proovitakse end selle põhjal määratleda; nii ei leita tõelist armastust. Autor seletab, kuidas kõik meie maailmas on suhteline ja asjad väljenduvad suhete kaudu ning seeläbi suhteid parandades saab paremaks muuta kogu enda maailma.
"Suhtesõlmed" on suuremas osas kirjutatud üsna lihtsas keeles, et ka eelteadmisteta inimene saaks sellest aru.
Mõkola Lõtvõn

Mõkola Lõtvõn (ukraina keeles "Микола Михайлович Литвин"; sündinud 8. märtsil 1961 Sloboda Romanivskas) on Ukraina sõjaväelane.
Armeekindral (2008) Mõkola Lõtvõn oli Ukraina Piirivalveteenistuse juht aastatel 2003–2014.
Aastatel 1979–1980 teenis Mõkola Lõtvõn Nõukogude väegrupis Ida-Saksamaal. Aastatel 1993–1996 teenis ta Ukraina Rahvuskaardis, aastatel 1996–2001 oli ta Ukraina sisevägede komandöri asetäitja. 1997. aastal lõpetas ta Harvardi ülikoolis sõjandusalase kursuse ning ülendati 1999. aastal polkovnikust kindralleitnandiks.
2001. aasta 14. juulil määrati Lõtvõn Ukraina sisevägede ülemaks ning sama aasta 12. novembril piirivalvevägede ülemaks. 2003. aastal moodustati piirivalvest iseseisev riigiteenistus, mille ülemaks sai Lõtvõn. 2008. aastal ülendati Lõtvõn Ukraina armeekindraliks..
Mõkola Lõtvõni on autasustatud Bogdan Hmelnitski III (1999), II (2004) ja I järgu (2011) ordeniga.
Mõkola Lõtvõn on abielus, peres on tütar. Mõkola Lõtvõnil on kaks venda, Petro ja Volodõmõr, kes on olnud Ukraina riigiteenistuses kõrgetel kohtadel.
Meluha surematud

"Meluha surematud" on esimene raamat Amish Tripathi Shiva triloogia sarjast.
Loo sündmustik leiab aset Meluha riigis, kuhu saabub tiibetlane Shiva. Meluhalased usuvad, et Shiva on nende kauaoodatud päästja Neelkanth. Seda kinnitab ka juhtum, kui Shiva joob legendaarset ravimjooki somrast, mis muudab tema kaela siniselt kumavaks. Sõdalane otsustab Meluha riiki aidata sõjas "chandravansh"'ide vastu, kes on ühendanud jõu naagade neetud rahvaga. Kogu teekonna ja lõpliku võitluse käigus hakkab Shiva mõistma, kuidas tema valikud mõjuvad mehele, kelleks ta püüab saada, ja millised tagajärjed nendega kaasnevad. 
Tripathi oli alguses otsustanud kirjutada raamatu kurjuse filosoofiast, kuid perekonna keelitamisel kirjutas romaani hoopis Šivast, ühest hinduistlikust jumalusest. Ta võttis nõuks toetuda kontseptsioonile, et kõik jumalused olid kord inimolendid ja ainult oma inimesena tehtud tegude tagajärjel muutusid nad kuulsateks jumalateks.
Kui raamat kauplustesse jõudis, sai see suure edu osaliseks. Rohke nõudluse tõttu on seda korduvalt uuesti trükitud. Kriitikud võtsid raamatu üldiselt hästi vastu, kuigi osa neist leidis, et autori kirjutusstiil kaotab raamatu vältel kohati keskpunkti. Kolmanda raamatu ilmumise ajaks 2013. aastal oli Shiva triloogiast saanud kõige kiirema läbimüügiga raamatusari India kirjastusajaloos.
Sisu.
Iidse Induse oru salapärase kadunud kultuuriga kunagi uhke olnud riik on silmitsi tõsiste ohtudega. Kannatatakse pidevalt laastavate rünnakute käes, sest täiesti vastandlik naaberriik näib olevat sõlminud liidu põlualuse ja pahelise rassiga, mis koosneb hämmastavate võitluskunstioskuste ja väärarengutega inimestest. Ainus lootus on iidne, põlvest põlve korratav legend: "Kui kurjus võtab oma suurimad mõõtmed ja kõik tundub olevat kadunud, ilmub teie sekka kangelane." Kuid kas tõesti see lihtne tiibetlane Shiva ongi kauaoodatud kangelane? Kas ta üldse tahab nende kangelane olla? Mis paneb mehe oma saatusele alistuma, kas armastus või kohusetunne?
Venoosurge

Venoosurkeks (ladina keeles "sinus venosus"; "sinus venosus cordis") nimetatakse paljudel keelikloomadel (nagu kalad, kahepaiksed, roomajad, maolised jt) südame parema kojaga seotud õõnsat anatoomilist struktuuri. 
Osad autorid loevad venoosurget südame lisakambriks kuna ta sisaldab müokardi. 
Roomajatel.
Madudel.
Looteeas madude südant on vähe uuritud kuid südametoru areneb neil juba munas olles. Munast koorunud ja/või sündinud maopoegadel on südame kaks koda täielikult eraldatud ja venoosurge asub südame paremast kojast ülespoole. 
Ühe uuringu käigus tuvastati annetatud viljastatud munadest inkubaatoris koorunud 2 päeva vanustel maisi-roninastikutel ("Pantherophis guttatus guttatus") kõik täiskasvanud maole omased südame struktuurid. 
Venoosurge koosneb kahest, vasakust ja paremast, "sinus horns"-ist.
Venoosurke kaudu sisenevad õõnesveenid südame paremasse osasse.
Imetajatel.
Inimestel.
Venoosruge on inimestel looteeas esinev südametoru, millest moodustub osa südame paremast kojast.
Eesti maalammas

Eesti maalammas on Eesti põline lambatõug, mis on hästi kohanenud kohaliku ilmastikuga.
Iseloomustus.
Eesti maalammas on väga vastupidav, söötmis- ja pidamistingimuste suhtes vähenõudlik ning hästi kohanenud. Jäärad on enamasti sarvedega, pea on väike (laius 12 cm, pikkus 20 cm), kõrvad lühikesed. Saba on lühike (1948. aastal Saaremaalt kogutud andmetel keskmiselt 23,6 cm), kere võrdlemisi lühike (64–70 cm), selg sagedasti nõgus, laudjas luipu, turja kõrgus 55–58 cm, rinna laius 16–18 cm ja ümbermõõt 78–80 cm. Pea ja jalad ei ole kaetud villa, vaid läikiva karvaga. Villa värvus on valge, hall, pruun, must; vill on jäme, koosnedes alus- ja pealisvillast. Pealisvillkarvad on jämedad, sirged ja alati alusvillkarvadest pikemad, talvel on neid 15% villakust. Alusvillkarvasid on talvel 80% ja üleminekukarvasid 5%, toimub karvavahetus: suvel väheneb alusvillkarvade osakaal. Villatoodang on keskmiselt 2 kg. Täiskasvanud jäärad kaaluvad 40–55 kg, uted 35–45 kg, olenevalt söötmisest. Maalambad on viljakad (kaksikud, kolmikud, nelikud), tallede sünnikaal 2–3 kg, talled on tugevad ja haigestuvad harva, kaheksakuuselt kaaluvad noorlambad 20–25 kg. Hästi süüa saades annab utt neljakuusel imetamisperioodil 80–150 kg piima. Liha on jämedakiuline, nuumamisel ladestub rasv naha alla ja siseelundeisse.
Esimesed ülesmärked Eesti maalambast.
Esimesed kirjalikud andmed maalamba kohta pärinevad 18. sajandi lõpust. Põhjalikud andmed Eesti maalambast pärinevad Kristjan Jaamaalt 1959. aastast: eesti jämevillaline maalammas kuulub põhja-lühisabaliste lammaste hulka, majandusliku klassifikatsiooni järgi kasukanahalammaste sekka.
Maalamba säilitamine.
Maalambaentusiastid on palju ära teinud maalamba säilitamiseks. Esialgu koonduti Eesti maalamba ühingusse (EMLÜ), et leida üles võimalikult palju maalambaid ja võtta need kaitse alla. Nüüdseks on sellest ühingust välja kasvanud teisigi maalammaste hoiuühendusi, üks olulisemaid on Kihnu maalambakasvatajate selts. EMLÜ-l oli andmeid, et maalammas võib olla säilinud küllalt arvukalt Lääne-Eestis, vähesel määral Lõuna-Eestis ja mujalgi. Ohustatud põlistõuge peetakse väärtuslikuks kogu Euroopas, seepärast taotleti Eestimaa Looduse Fondi maalambaprojekti juhi Kaia Lepiku eestvedamisel UNESCO toetust, et teha maalamba kohta teaduslik analüüs. UNESCO pidas projekti väga oluliseks ja andis selle tarbeks raha, toetust leiti ka muudest allikatest.
Südamekoda

Südamekojaks (ladina keeles "atrium cordis") nimetatakse paljudel keelikloomadel südames olevaid õõsi, kuhu tuleb veri suurtest veenidest ja suundub südamevatsakesse.
Südamekoja areng, anatoomia, morfoloogia, histoloogia ja patoloogia võivad erineda nii liigiti kui ka indiviiditi. Nii näiteks on kaladel üks aga 
kahepaiksetel, roomajatel, madudel, lindudel ja imetajatel kaks südamekoda. 
Roomajatel.
Madudel.
Madudel on tuvastatud kaks südamekoda: parem südamekoda ("atrium dextrum") ja vasak südamekoda ("atrium sinistrum").
Imetajatel.
Inimestel.
Inimestel on samuti kaks südamekoda. 
Südamekojad kontraheeruvad vatsakestest veidi varem ja nende eesmised-külgmised osad on välja sopistunud parema ja vasaku kojakõrva ("auricula atrii dextra et sinistra") kujul.
Vasaku ja parema südamekoja vahel paikneb kodadevahesein ("septum interatriale").
Oleksandr Jakõmenko

Oleksandr Jakõmenko, venepäraselt Aleksandr Jakimenko (ukraina keeles "Олександр Григорович Якименко"; sündinud 22. detsembril 1964 Keilas) on endine Ukraina sõjaväelane, sõjaväelendur (1982–1998), Julgeolekuteenistuse ülem (22. detsember 2013–24. veebruar 2014).
Ukraina Julgeolekuteenistuses.
Väidetavalt alustati tema käsul 19. veebruaril 2014 "terrorismivastast operatsiooni" Euromaidani meeleavaldajate vastu Kiievi Iseseisvuse väljakul. Ta põgenes riigist pärast Ukraina revolutsiooni. Jakõmenko on nende endiste Ukraina juhtide seas, kelle vastu on kehtestanud sanktsioonid Euroopa Liit ja Kanada. 10. aprillil 2014 sai teatavaks, et Jakõmenko on kuulutatud tagaotsitavaks kahtlustatuna "võimupiiride või ametivolituse ületamises, millega kaasnesid rasked tagajärjed". Jakimenkot kahtlustatakse ka riigireetmises ja Venemaa kasuks spioneerimises.
Isiklikku.
Abielus, perekonnas on tütar.
Keila-Joa kiigesild

Keila-Joa kiigesild (ka Lvovi sild) oli 1833. aastal ehitatud sild üle Keila jõe. Sild asus praeguse Keila-Joa alumise silla kohal, hiljem rajatud Keila-Joa rippsillast umbes kilomeeter mere pool. Nimi "kiigesild" tuli sellest, et üle silla jalutamisel hakkas sild kiikuma.
Silla projekteeris vene helilooja Aleksei Lvov. Lvov külastas 1833. aasta kevadel Keila-Joa mõisat ja sealse krahvi Alexander von Benckendorffiga tuli jutuks Keila-Joa mõisa uue silla ehitamine. Krahvi sooviks oli olnud, et uus sild tuleks ilma ühegi vahetoeta, kuid samas ei oleks ka rippsild. Lvov jõudis lahenduseni, et uus sild võiks olla täiesti omasuguse konstruktsiooniga – malmkaarega, mille otstes pingestavad terastrossid, silla kandeava suuruseks oli 31,9 meetrit. Krahv Benckendorffi nimepäeval, 1. augustil, sai juba üle uue silla jalutada.
Kiigesild varises 1917. aasta 1. mail sadanud märja lume raskuse all kokku.
Roger de La Fresnaye

Roger de La Fresnaye (11. juuli 1885 Le Mans – 27. november 1925 Grasse) oli prantsuse maalikunstnik ja skulptor. Ta viljeles peamiselt kubismi.
Elukäik.
Roger de La Fresnaye sündis Le Mansi linnas Prantsusmaal. Tema isa oli Prantsuse armee ohvitser, kes oli pärit aristokraatlikust suguvõsast. 1903. aastal õppis La Fresnaye aasta Pariisis Académie Julianis. Aastatel 1904–1908 õppis ta École des Beaux-Artsis. Pärast seda õppis ta Maurice Denis' ja Paul Sérusier' juures Académie Ransonis. 
Aastatel 1912–1914 oli Roger de La Fresnaye kunstirühmituse Section d'Or liige. La Fresnaye teosed mõjutasid peamiselt Georges Braque ja Pablo Picasso, kuid koloriidis on tunda ka Robert Delaunay mõju. 
Esimese maailmasõja aastail värvati La Fresnaye Prantsuse sõjaväkke, kuid vabastati sealt 1918. aastal tuberkuloosi haigestumise tõttu. Pärast sõda hakkas La Fresnaye tervis kiiresti alla käima. 1922. aastal loobus ta maalimisest, kuid jätkas joonistamist. Roger de La Fresnaye suri 1925. aastal Prantsusmaal Grasse'is.