Johannes XXI

Johannes XXI, ladina päraselt Ioannes XXI (Pedro Julião, ka Petrus Hispanus, Pedro Hispano, Pietro Ispano, Pietro di Giuliano, Pietro Iuliani, Petrus Juliani või Pedro Hispano Portucalense; 1205 või 1220? – 20. mai 1277) oli paavst 1276–1277. Ta oli 187. paavst ja ainus portugallane, kes on paavstiks saanud.
Pedro Julião sündis Lissabonis arsti Julião Rebelo ja tema abikaasa Teresa Gili peres.
Julião alustas õpinguid Lissabonis, õppis seejärel Pariisi Ülikoolis metafüüsikat, loogikat ja dialektikat ning Montpellier's või Salernos meditsiini. Ta omandas doktorikraadi meditsiinis ja teoloogias ning õpetas 1247–1250 Siena ülikoolis meditsiini.
Julião määrati 1250 Lissaboni dekaaniks, Vermoimi ülemdiakoniks, 1263 Santo André de Mafra prioriks, Oporto varahoidjaks ja Guimarãesi prioriks. 1261 või 1262 käis ta Roomas ja asus kardinal Ottobono Fieschi (hilisem paavst Hadrianus V) teenistusse. Kardinal tutvustas teda Gregorius X-le, kes nimetas Julião 1271 oma ihuarstiks, 1272 Braga peapiiskopiks ja 3. juunil 1273 Frascati kardinalpiiskopiks. Ta osales Lyoni II oikumeenilisel kirikukogul ja ordineeriti samal ajal piiskopiks.
Kardinal Julião osales 3 paavsti valimistel 1276.
1276. aasta kolmandad paavsti valimised.
Johannes XXI valiti paavstiks 8. septembril 1276 Viterbo paavstipalees ja pühitseti ametisse 20. septembril Viterbo katedraalis kardinal Giovanni Gaetano Orsini (hilisem paavst Nicolaus III) poolt.
Seoses tolleaegsetes paavstide loendites olnud segadustega paavsti nimede osas pidas ta end 21.-ks Johannese-nimeliseks paavstiks, ehkki eelmine Johannese-nimeline paavst oli Johannes XIX. Tegelikult pole Johannes XX-nimelist paavsti kunagi olnud.
19. augustist 8. septembrini 1276 toimunud paavsti valimiste viimases voorus osales 9 kardinali. Neid valimisi ei peetud Lyoni II oikumeenilisel kirikukogul sätestatud konklaavi reeglite järgi, kuna Hadrianus V oli need reeglid tühistanud. Viterbo linnapea kavatses kardinalid sulgeda kirikusse, et nad valiksid paavsti konklaavil, kuid siis teavitati teda Hadrianus V otsusest. Kardinalid saatsid 27. augustil Saksa kuningale Rudolf I-le kirja. Viterbos puhkesid paavsti valimiste ajal rahutused.
Neil valimistel oli soosikuks kardinal Giovanni Gaetano Orsini, kes ei saanud aga vajalikul arvul hääli. 4. septembril suri kardinal Riccardo Annibaldi. Ühe krooniku järgi valiti 5. septembri hilisõhtul paavstiks kardinal Vicedominus de Vicedominis, kes suri 6. septembri varahommikul enne aklamatsiooni. Orsini mõjutusel valiti paavstiks Johannes XXI.
Valimiste viimases voorus osalenud kardinalid
Konklaavi reeglite tühistamine.
Johannes XXI kinnitas 30. septembril 1276 apostelliku konstitutsiooniga "Licet felicis recordationis" Hadrianus V otsuse Lyoni II oikumeenilisel kirikukogul vastu võetud konklaavi pidamise reeglite tühistamise osas. Tema otsuse tühistas omakorda Coelestinus V 1294 ja järgmine konklaav toimus alles Bonifatius VIII valimistel.
Suhted Bütsantsiga.
Johannes XXI saatis Bütsantsi legaadiks Ferentino piiskopi Giacomo II, et alustada läbirääkimisi 1054 puhkenud skisma lõpetamiseks.
Bütsantsi keiser Michael VIII, tema poeg Andronikos ning Konstantinoopoli patriarh Ioannes XI tunnustasid aprillis 1277 toimunud sinodil katoliku kiriku õpetust ja paavsti primaati, kuid läbirääkimised katkesid seoses paavsti surmaga.
Suhted Iirimaaga.
Johannes XXI nõudis 1276 Clonferti piiskopilt Johannes de Alatrelt, et ta koguks annetusi Püha Maa heaks.
Suhted Inglismaaga.
Johannes XXI nõudis Inglise kuningalt Edward I-lt vangistatud Montforti krahvinna Eleanori ja tema venna kanoonik Amaury de Montforti vabastamist. Ta kutsus kuningat minema muhameedlaste vastu ristisõtta.
Suhted mongolitega.
Johannes XXI võttis vastu Pärsia il-khaani Abaqa saadikud. Ta nõudis khaanilt osalemist muhameedlaste vastu kavandatud ristisõjast ja saatis mongolite juurde misjonärid. Ristisõda jäi korraldamata, kuna ükski Euroopa valitseja polnud sellest huvitatud ja paavst suri peatselt.
Suhted Prantsusmaaga.
Johannes XXI püüdis novembris 1276 ja kevadel 1277 lahendada Prantsusmaa kuninga Philippe III ja Kastiilia kuninga Alfonso X vahelist vaenu Navarra kuningriigi pärast. Paavst nõudis Philippe III-lt ristisõtta minemist.
Suhted Saksamaaga.
Johannes XXI taasalustas novembris 1276 läbirääkimisi Saksa kuninga Rudolf I-ga tema kroonimise üle Saksa-Rooma keisriks. Läbirääkimised olid katkenud seoses Gregorius X ja tema järeltulijate surmaga.
Suhted Sitsiiliaga.
Sitsiilia kuningas Charles saabus 14. septembril 1276 Viterbosse, kuhu ta jäi jaanuarini 1277, mil ta siirdus Rooma. Johannes XXI ei kinnitanud Charlesi Rooma senaatoriks ja paavstlikuks vikaariks Toscanas. Kuningas vandus paavstile 7. oktoobril truudust ja andis lubaduse, et Sitsiiliat ei liideta Toscanaga.
Paavst kutsus kuningat minema muhameedlaste vastu ristisõtta.
Suhted kiriku institutsioonidega.
Johannes XXI ajal tõusis kuurias mõjukamaks kardinaliks Giovanni Gaetano Orsini, kelle paavst määras 18. oktoobril 1276 Rooma Peetri kiriku ülempreestriks.
Ta tühistas Innocentius V otsuse serviitide ordu laialisaatmise kohta ja lubas ordul edasi tegutseda.
Ta andis mitmele kloostrile privileege.
Teoloogilised vaidlused.
Johannes XXI avaldas 18. jaanuaril 1277 bulla "Relatio nimis implacida", mille alusel mõistis Pariisi piiskop Étienne Tempier hukka 219 teesi, sealhulgas 19 Aquino Thomase teesi.
Johannes XXI kultuuriloos.
Pedro Julião koostas enne paavstiks saamist 1250 kirjutise loogikast "Summulae logicales". Ta kirjutas traktaadi "Problemata quædam", uurimuse oftalmoloogiast "De Oculis" ja käsiraamatu "Thesaurum Pauperum".
Dante Alighieri on teda maininud "Jumalikus komöödias".
Surm.
Johannes XXI suri 20. mail 1277 Viterbos oma ajutise laboratooriumi kokkuvarisemisel 14. mail saadud vigastustesse ja maeti Viterbo katedraali.