Arvsõna

Arvsõna väljendab asjade kvantitatiivseid tunnuseid, põhiliselt arvu või järjekorda ning vastab küsimustele "mitu? mitmes?"
Kirja võib arvsõnu panna kahel viisil – kas sõna või numbriga. 
Jagunemine.
Põhiarvsõnad e kardinaalid.
Vastavad küsimusele "mitu?", nt "kolm, tuhat". Põhiarvsõnad esinevad tavaliselt nimisõna ees, nt "kaks koera", harvem ka järel, nt "aastat viis tagasi, minutit kümme varem". Arvsõnad võivad esineda ka koos asesõnaga, nt "need kolm läksid edasi". Võimalik on ka arvsõna omaette esinemine, nt "alles alla kahekümne, aga juba kuraasi täis". Erialatekstis esinevad arvsõnad nn abstraktsete arvudena, nt "kaks korda kaks võrdub neli".
Struktuuri alusel on olemas lihtpõhiarvsõnad, nt "viis, kümme", ja liitpõhiarvsõnad, nt "viisteist(kümmend), kakskümmend, kuussada" – see jaotus tugineb kokku-lahkukirjutamise traditsioonil.
Süntaktiliselt käituvad põhiarvsõnad substantiivide sarnaselt. Nominatiivis põhiarvsõna käitub fraasipõhjana, nõudes laiendilt osastava vormi, nt kaks poissi" (põhiarvsõna määrab laiendi vormi); obliikvakäänetes on aga põhjaks substantiiv ja laiendiks põhiarvsõna, nt kahele poisile, kahest poisist". 
Järgarvsõnad e ordinaalid.
Vastavad küsimusele "mitmes?" Struktuurilt jagunevad need samuti liht- ja liitjärgarvsõnadeks. Süntaktiliselt sarnanevad nad omadussõnadega, ühildudes põhisõnaga arvus ja käändes. Tunnuseks on -s:-nda, erandiks vaid "esimene" ja "teine". Reeglipärased on käänamise mõttes "kolmas, sajas, miljones, triljones, miljardes" jne. Süntaktiliselt käituvad järgarvsõnad adjektiivide sarnaselt. 
Murdarvsõnad.
Vastavad küsimusele "mitmendik?", nt "neli viiendikku, null koma seitse". Ka neid võib struktuuriliselt jagada liht- ja liitmurdarvsõnadeks. Esimeste näiteks sobib "viis sajandikku", teiste näiteks "kolmteist kahekümne neljandikku". 
Arvsõna kokkupuutealad teiste sõnaliikidega.
Arvsõna ja nimisõna.
Arvsõnad võivad esineda ka nimisõnade funktsioonis, nt kaks on halb hinne; üritus on mõeldud sadadele (‘massidele’).
Nimisõnad on ka "kümmekond" ja "sadakond", kuna "-kond" analüüsitakse nimisõnaliiteks.
Ka "tosin" ja "gross" on oma süntaktilise käitumise poolest pigem nimisõnad, nt "tosinaid mehi" (ühildub arvus).
Ka "ik-"liite abil arvsõnadest tuletatud sõnad on nimisõnad, nt "kaksik, viisik, kolmik".
"line-"liitelised arvsõnadest tuletatud sõnad loetakse samuti nimisõnadeks, nt "üheline, kümneline, sajaline".
Keerukas on sõna "paar" liigitamine. Kui see esineb lauses koos ainsuse osastavas käändes nimisõnaga, on tegemist arvsõnaga, nt paar sõpra"; kui aga koos mitmuse osastavas nimisõnaga, siis nimisõna, nt paar saapaid". 
Arvsõna ja omadussõna.
"ne-"liiteline arvsõnast tuletatud sõna loetakse omadussõnaks, nt "ühene, teine" tähenduses ‘teistsugune’, nt "kõik oli siis teine". 
Arvsõna ja määrsõna.
Nt "üksi, kaksi, kolmi" ja "kesi"-lõpulised sõnad loetakse määrsõnadeks.
Ka "esiteks, teiseks, kuuendaks" on määrsõnad, kujutades endast leksikaliseerunud saava käände vorme.
"Põgenes tuhatnelja" (kuidas?) – määrsõna.
Ebamäärasust väljendav "üks" ’umbes, ligikaudu’ on määrsõna. Nt "osta üks kolm liitrit". 
Arvsõna ja asesõna.
Probleemid üksiksõnadega, nagu "üks" ja "teine".
Nt "üks seisis seal, teine siin" (kui "üks" esineb tähenduses ‘mingi’ ja "teine" tähenduses ‘muu’, on tegemist asesõnadega, nt "ka üks teine laps mängis palli"). Kui mõeldakse kindlat hulka, siis on tegemist arvsõnadega.
Asesõnad "mõni, palju, mitu" võivad esineda liitarvsõna koosseisus, nt "mõnikümmend, mitusada". Sellisel juhul otsustatakse sõnaliik põhisõna alusel nagu tavaliselt, ja kuna põhisõnaks on arvsõna, saab ka liitsõna arvsõnalise määratluse.