tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Hapu kirsipuu

Hapu kirsipuu ("Prunus cerasus") on roosõieliste sugukonda kirsipuu alamperekonda kuuluv viljapuu.
Hapu kirsipuu viljad ehk hapukirsid on ümarad, enamasti punased, pika rao otsas paiknevad luuviljad.
Päritolu ja kultiveerimine.
Hapu kirsipuu on arvatavalt magusa kirsipuu ("Prunus avium") ja stepi-kirsipuu ("Prunus fruticosa") hübriid. Kahe liigi ristumine toimus Taga-Kaukaasias või Ida-Euroopa lõunaosas, kus hapukirsipuud kasvavad looduslikult.
Tänapäeval kasvatatakse kümneid erinevaid hapukirsi kultivare, mille eri aegadel valmivad viljad on erineva happesusega. Mõned neist sobivad rohkem toidu valmistamiseks, teised kuivatamiseks või hoidistesse panemiseks. Tuntumate hapukirsside hulka kuulub tumedaviljaline murel ehk morello. (Eesti kaubandusvõrgus müüakse murelite nime all sageli hoopis maguskirsse, mis on magusa kirsipuu viljad.) Teine oluline grupp hapukirsse on helepunased amarellkirsid, mille mahl on õrnalt punakas või peaaegu värvitu.
Hapu kirsipuud kultivaride saamiseks poogitakse teisendid tugevale kasvavale pookealusele. Viimased valitakse välja vastavalt kliimale, kasvupiirkonnale ja -pinnasele ning puu suurusele. Populaarsete pookealuste hulka kuuluvad sordid 'Gisela' ja 'Mazzard', mida kasutatakse laialdaselt Euroopas ja Põhja-Ameerikas. Enamik hapu kirsipuu sorte vajavad kolm aastat aega, enne kui hakkavad vilja kandma.
Tallinna turberaamatud

Tallinna turberaamatud on Tallinnas kesk- ja varauusajal välja antud nimestikud, mis sisaldavad infot Tallinna rae poolt turvatud inimeste kohta. Nimestikkudes on muu hulgas palju eestikeelseid koha- ja isikunimesid (nt Jaldenpoyke 'Jaldepoeg').
Kada (täpsustus)

Kada on mitmetähenduslik sõna.
Mikael Lybeck

Karl Mikael Lybeck (18. märts 1864 Nykarleby – 11. oktoober 1925 Kauniainen) oli soomerootsi päritolu Soome kirjanik.
Ta on õppinud rootsikeelses Helsingfors lyceumis. Aastal 1882 astus ta Helsingi Ülikooli ja ta kaitses aastal 1887 filosoofia kandidaadi väitekirja. Aastatel 1888–1889 täiendas ta end Saksamaal.
Lele Marchitelli

Lele Marchitelli (kodanikunimi Daniele Marchitelli; sündinud 12. jaanuaril 1955) on itaalia helilooja, kes peamiselt kirjutab filmimuusikat.
Ta on kirjutanud muusika filmidele "Piano, solo" (2007; lavastaja Riccardo Milani) ja "Kohutav ilu" (2013; lavastaja Paolo Sorrentino). Mõlema filmiga kandideeris ta David di Donatello auhinnale.
Ge Hong

Ge Hong (葛洪, Wade–Giles: Ko Hung, u 283 – 343) oli Jini dünastia aegne Hiina filosoof ja alkeemik. Ta on tuntud eelkõige taoistina, aga tegu oli mitmekülgse autoriga, kes kirjutas paljudel teemadel ja kelle eesmärgiks oli rajada oma õpetusliin.
Elulugu.
Ge Hong sündis Danyangi prefektuuris, tänapäeva Jiangsu provintsi lõunaosas, Nanjingi linna lähedal. Ta oli pärit kohalikust aristokraatlikust suguvõsast. Kui Ge Hong oli 12-aastane, suri ta isa, kes oli olnud Shaolingi kubernera, ja Ge Hong sattus suhtelisse vaesusse. Kuigi perekond oli ilma jäänud ka oma raamatukogust, pühendas Ge Hong end õpingutele. Tema õpetaja oli Zheng Yin, kes oli omakorda Ge Hongi onu Ge Xuani õpilane.
Noore mehena teenis ta seisusekohaselt sõjaväes ning saavutas edu lahinguväljal. Seejärel soovis Ge minna selleaegsesse pealinna Luoyangi, ent rahutuste tõttu osutus see võimatuks, ja ta suundus hoopis lõunasse, kus sai Guangzhous (Kantonis) oma sõbra ja patrooni kaudu tööd ametnikuna. Kuid tema sõber tapeti teel ja Ge elas järgmised aastad hoopis eremiidina Luofu mäel. 314. aastal naasis Ge Hong kodumaale, kus ta abiellus ning pidas aastate jooksul mitmeid riigiameteid. 332. aastal siirdus Ge tagasi lõunasse ja elas elupäevade lõpuni Luofu mäel, kus pühendus taoistlikele praktikatele.
Teosed.
Ge Hong oli autorina väga viljakas ja kirjutas paljudel teemadel. Tema filosoofia läbiv teema oli surematuse otsingud. Täpsemalt on tegu hiinakeelse mõistega "xian" 仙, mida võib tõlkida nii surematuks, transtsendendiks kui ka pühakuks. Tema tekstidest on säilinud ainult kaks: "Baopuzi" (抱樸子, Lihtsust armastav õpetaja) ja "Shenxian zhuan" (神仙傳, Jumalike surematute elulood).
"Baopuzi".
Baopuzi oli ühtlasi Ge Hongi pseudonüüm. Tekst on jagatud taoistlikeks Sisemisteks peatükkideks ("Neipian") ja konfutsianistlikeks Välimisteks peatükkides ("Waipian"). Sisemistes peatükkides käsitlevad teemad on Tao, taoistlikud surematud ("xian" 仙) ja tehnikad surematuse saavutamiseks. Parim viis selleks oli Ge Hongi järgi alkeemia. "Baopuzi" Välised peatükid käsitlevad ühiskonna- ja kultuuriküsimusi. Euroopa keeltesse on rohkem tõlkeid Sisemistest peatükkidest.
"Shenxian zhuan".
"Shenxian zhuan" on taoistlike hagiograafiate kogumik. Tekstist on erinevaid versioone ja on raske täpselt öelda, kui suur osa tänapäevani säilinud tekstist on otseselt Ge Hongi kirjutatud ja kui palju on hiljem lisatud. "Shenxian zhuanist" ilmus 2002. aastal Robert Ford Campanylt põhjalike kommentaaridega tõlge inglise keelde.
Piano, solo

"Piano, solo" on 2007. aastal valminud Itaalia film.
Filmi lavastas Riccardo Milani ja see põhineb itaalia kirjaniku ja poliitiku Walter Veltroni raamatul "Il disco del mondo - Vita breve di Luca Flores, musicista". Film räägib itaalia džäss-pianisti ja helilooja Luca Flores'i elust. Peaosas on Kim Rossi Stuart.
Mecklenburgi valitsejate loend

Mecklenburgi hertsogite ja suurhertsogite loend kajastab Saksa vürstliku Mecklenburgide dünastia valitsetud alade riikluse kujunemist, kõrgkeskajast monarhia kaotamiseni Esimese maailmasõja lõppedes. 
Mecklenburgi vürstlik dünastia põlvnes otseselt slaavi hõimu obodriidide vürstidest (või kuningatest) ja nende esialgne residents asus Mecklenburgi lossis Dorf Mecklenburgis (Mikelenburg) Wismari lähistel. Osana feodaalsest liidust Saksa õiguse all alates 1160. aastast – esialgu sakside võimu all – hakkas Mecklenburg 1348. aastal alluma otse keisrile ning selle vürstlikud valitsejad, saanud keisrilt päriliku hertsogitiitli, kutsusid end Mecklenburgi hertsogiteks. Vaatamata mitmele jagunemisele jäi Mecklenburg ühtseks kuni monarhia lõpuni. Esimene Mecklenburgi jagunemine toimus 1234. aastal, millega vürstkond maad kaotas. Nii tekkisid osavürstkonnad (isandkonnad) Werle, Parchim-Richenberg, Rostock ja Mecklenburg. Uuemal ajal oli see jagunenud kaheks (osa)hertsogkonnaks: Mecklenburg-Schwerini (I) ja Mecklenburg-Stargard (1348–1471), Mecklenburg-Schwerin (II) ja Mecklenburg-Güstrow (1555–1695) ning Hamburgi jagamisega (1701) Mecklenburg-Schwerin (III) ja Mecklenburg-Strelitz. Siiski säilitas dünastia alati feodaalõigused kogu läänis ja riigi mõlema osa valitsejad omasid alati sarnaseid tiitleid, mis tekitas diplomaatilist segadust.
1815. aastal toimunud Viini kongress andis valitsevatele hertsogitele tiitli Mecklenburgi suurhertsog. Riigi mõlemad osad olid sealt alates suurhertsogkonnad. Mõlema valitseja kõrval kasutas iga troonipärija, tema naine ja kõik teised vürstliku perekonna liikmed Mecklenburgi hertsogi (või hertsoginna) tiitlit, hoolimata vürstide tavapärasest nimest. Mecklenburgi valitsejad nimetasid end Mecklenburgi hertsog (aastast 1815 suurhertsog) Vendide, Schwerini ja Ratzeburgi vürst ning Schwerini krahv, Rostocki ja Stargardi maade isand ("Herzog zu / Großherzog von Mecklenburg, Fürst zu Wenden, Schwerin und Ratzeburg, auch Graf zu Schwerin, der Lande Rostock und Stargard Herr").
Monarhia lõppedes 1918. aastal olid Mecklenburgid vanim vürstlik valitsejadünastia Saksamaal. Weimari vabariigi ajal muudeti endine vürstlik tiitel perekonnanime osaks, "Herzog zu Mecklenburg".
Nimede loend.
Hertsogi nime järel on valitsemisperiood ja suhe eelkäijaga. Jagunemised mängisid rolli, eriti keskajal; haldus muutus sagedamini ja iga valitsemisperiood on toodud eraldi vastavale valitsejale.
Corso Salani

Corso Salani (9. september 1961 Firenze – 16. juuni 2010 Ostia) oli itaalia filminäitleja ja -lavastaja.
Kim Rossi Stuart

Kim Rossi Stuart (sündinud 31. oktoobril 1969 Roomas) on itaalia filminäitleja ja -lavastaja.
Soome maavägi

Soome maavägi (soome: "Maavoimat", rootsi: "Armén") on Soome kaitseväe põhiväeliik, mille ülesandeks on riigikaitse korraldamine maismaal. 
Tänapäeval koosneb maavägi kuuest osast: jalavägi (sinna kuuluvad ka soomusüksused), suurtükivägi, õhutõrje, pioneerid, side ja logistika. Soome maaväge juhib alates 2022. aastast kindralleitnant Pasi Välimäki.
Kaunase-Suwałki maantee

Kaunase-Suwałki maantee on maantee, mis ühendab Leedu suuruselt teist linna Kaunast suuruselt seitsmenda linna Marijampolė ja Kalvarija piiripunkti kaudu Suwałki linnaga Poolas Leedu piiri ääres.
Maantee pikkus on 97,86 km.
Tee saab alguse Kaunase liiklussõlmel, ristudes Vilnius-Kaunas-Klaipeda kiirtee (A1) ja Kaunase-Vandžiogala maanteega (KK222). Poola piiri taga jätkub maantee kiirteena S61.
Kaunase ringtee osa (21 km) on 2+2 maantee, alates Mauručiaist on tee kuni Poola piirini 2+2 kiirtee, mille viimane lõik avati 20. oktoobril 2025. Plaanitud on ka Garliava-Mauručiai lõik (7 km) ümber ehitada kiirteeks.
Maantee on nii Leedu kui üldse Balti riikide jaoks tähtis ühendusteeks Poola ja Lääne-Euroopaga, olles Leedus liiklussageduselt teine maantee.
Leedu standardite järgi on maantee tähis A5.
Maantee kuulub Euroopa tee E67 ja Via Baltica koosseisu.
Mahalaskmine

Mahalaskmine on surmanuhtluse täideviimismeetod, mille korral lastakse hukatav tulirelvast maha.
Seda karistusviisi kasutati eriti sõja ajal ja sõjaväes.
Surmanuhtlus mahalaskmise läbi on üsna vana meetod. Seda on sageli kasutatud, sest tulirelvad on sageli kohe saadaval ja lask hukatava elutähtsasse organisse tapab üsna kiiresti.
Tavaliselt viivad mahalaskmise läbi mitu sõdurit või korrakaitseasutuse töötajat. Kõik laskurid peavad päästikule vajutama üheaegselt, et nad ei saaks teada, kes neist tegi surmava lasu ja et poleks viivitusi protsessis. Hukatav on hukkamise ajal enamasti püsti või istuvas asendis. Tihti kaetakse ta nägu või silmad, aga vahel on hukatav ilma katteta ja näeb laskureid.
Mõnedes riikides viiakse hukkamine mahalaskmisel teel, läbi koidikul või päikesetõusul. See on pannud aluse fraasile "koidikul maha lastud".
NSV Liidus ja ka Eesti NSV-s aastatel 1956–1970 lasti hukatav ühe täideviija poolt püstolist maha. Hukkamise juures viibis ka komisjon, kuhu kuulus ka vangla arst, kes tunnistas hukatu surnuks.
Samal viisil hukati ka viimase inimene Eestis 11. septembril 1991.
Heinrich Klose

Heinrich Klose (31. august 1879 Ibbenbüren – 19. november 1968 Bad Eilsen) oli Saksa kirurg ja kõrgkooli õppejõud.
Alexela

AS Alexela (endiste nimedega Reola Gaas, Alexela Energia AS) on Eesti ettevõte, mis tegutseb peamiselt energia valdkonnas. Alexela tooteportfelli kuuluvad elekter, maagaas, balloonigaas, mahutigaas ning autokütused. Ettevõttes töötab kokku üle 1000 inimese ja fimale kuulub Eestis 112 tanklat.
Enamusosanik on Heiti Hääl. Juhatuse esimees on 2023. aastast Marti Hääl. Ettevõtte juhatusse kuuluvad Marti Hääl, Aivo Adamson ja Karmo Piikmann. Alexela on AVH Grupp AS koosseisus.
Ajalugu.
Alexela on välja arenenud 1967. aasta asutatud Tartumaa majapidamisi vedelgaasiga varustanud ettevõttest Reola. 1991. aastal moodustati Reola baasilt riigiettevõttele Eesti Gaas kuulunud riiklik aktsiaselts Reola, mis 1994. aasta lõpus töökollektiivile erastati. Erastamisel said suuraktsionärideks võrdselt 49,34 protsendiga said Reola juht Aare Roosaar ja Tartu Gaasi juht Aleksander Tabo. 1996. aastal nimetati AS Reola ümber aktsiaseltsiks Reola Gaas.
Detsembris 2015 Alexela Energia ja Reola Gaas ühinesid, kasutusele jäi nimi Alexela Energia.
27. mail 2019 ühinesid Alexela Grupi ettevõtted Alexela Energia AS ja AS Alexela Oil ettevõtteks AS Alexela. 2020. aastal aprillis vahetus Alexela emaettevõte ning Alexela Groupi uueks emaettevõtteks sai Alexela Varahalduse AS, mis nimetati 2023. aastal ümber, uueks nimeks sai AVH Grupp AS.
Galaktoos

Galaktoos on monosahhariid, mille keemiline valem on C6H12O6. Galaktoos on vähem magus kui glükoos ja fruktoos.
Galaktoosi leidub looduses vabal kujul vähe, see tekib peamiselt hüdrolüüsi käigus disahhariidsest laktoosist. Piimas sisalduv laktoos on oluline energiaallikas kõikidele emapiimast toituvatele imetajatale (sh inimene). Kuigi galaktoos lahustub vees halvasti, moodustub sellest glükolipiide ja glükoproteiine, mida võib leida paljudes kudedes.
Galaktoosi leidub piimas ja piimatoodetes, paljudes juur- ja puuviljades. Toiduainetööstuses on galaktoosi kui põhikomponenti hakatud lisama energiajookidesse.
Galaktoosil on teiste monosahhariididega võrreldes erinevad omadused. Erinevalt fruktoosist ja glükoosist annab galaktoos energiat ajaliselt palju ühtlasemalt, mistõttu seda kasutatakse toiduainetes ja toodetes, mille sihtrühmaks on sportlased ja kaalulangetajad.
Urvaste kirikuaed

Urvaste kirikuaed on kirikuaed Urvaste kihelkonnas Võrumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Kirikuküla külas Antsla vallas Võru maakonnas. 
Kirikuaed on olnud kasutusel kalmistuna arvatavasti alates 13. sajandi algusest (kiriku rajamisest). Matmine kirikuaeda lõpetati üldiselt millalgi pärast 1772. aastat ning edaspidi maeti kihelkonna surnud vanale kalmistule, pärast 1799. aastat aga uuele kalmistule.
Kirikuaias üldiselt pole hauatähiseid, samuti pole sellel piirdeid. Arvatavasti muutus kirikuaia välisilme kiriku rekonstrueerimistööde käigus 1889. aastal, kui kirikut laiendati oluliselt ja lammutati vana kehandit. Kirikuaeda maetud inimeste üldarv ei ole teada. Praegu (jaanuaris 2015) on see üldiselt hooldatud. 
Mälestis.
Urvaste kirikuaed on 1997. aastast riiklik arheoloogia- ja ehitismälestis. Selle alal asub mälestisena veel Urvaste kirik.
Teekond Ussinuumajani

"Teekond Ussinuumajani" on 2015. aasta Eesti dokumentaalfilm, mille on lavastanud Liivo Niglas ja Priit Tender. Dokumentaalfilm on lähedalt seotud Priit Tenderi joonisfilmiga "Ussinuumaja" (2012), mis põhineb tšuktši muinasjutul "Unesnõiduja": filmis jälgitakse Tenderit joonisfilmi aluseks oleva muinasjutu sisu, tähenduse ja allteksti otsingute teekonnal. Dokumentaalfilmi tegemist alustas Tender juba siis, kui joonisfilmi valmimine on lõpujärgus.
Filmis alustab Tender oma otsinguid Eestist, kus psühhiaater Pille Vaarmann selgitab muinasjutu lugu tänapäeva vaatepunktist. Järgmisena liigub ta Londonisse rääkima näitekirjaniku ja luuletaja Deborah Levyga, kes räägib lähemalt muinasjutu emotsionaalsest ja seksuaalsest küljest. Seejärel sõidab ta Peterburi pedagoogilisse ülikooli, kus räägib tšuktši keele kateedris tšuktš Ida Vladimirovna Kulikovaga, kelle uurimistöö keskmes on tänapäevane tšuktši põhjapõdrakarjuste sõnavara. Aleksandra Megežekskaja räägib lähemalt tšuktši naiste ürgsest iseloomust. Teekond lõpeb Tšuktšimaal, kus Penentegren rääkis 1953. aastal rahvaluuleuurijale Pjotr Inenlikeile esimest korda "Ussinuumaja" loo.
Trükis

Trükis ehk trükitoode on toode, mis on tehtud trükitehnika vahenditega. 
Trükist on defineeritud ka teisiti: "trükitehnika vahenditega paljundatud väljaanne". Trükised on näiteks raamatud, ajakirjad, ajalehed, kaardid, noodid, reprod
Eesti meistrivõistlused käsipallis

Eesti meistrivõistlused käsipallis on meeste käsipalli Eesti meistrivõistlused, mida korraldatakse alates 1992. aastast.
Meistriliiga meeskonnad 2022/23.
Hooajal 2022/23 osales 6 meeskonda.
Tümoidid

Tümoidid (inglise keeles "thymoids", "thymus-like lympho-epithelial structures") on teatud veelise eluviisiga keelikloomadel, näiteks sõõrsuudel (ojasilm, merisutt), lõpuste filamentide otstes talitlevad tüümuse-eelsed lümfoidkoe struktuurid ehk elundid.
Tümoidid koosnevad epiteelirakkudest ja elundis paiknevatest T-rakkudest ning ekspresseeritakse vastavaid geene (FOXN4L, CDA1 jt), mida teistel selgroogsetel loomadel seostatakse tüümusega.
Tümoidid teevad sarnaselt tüümusega sõõrsuudel kaasa involutsiooni. 
Tüümuselundit peetakse fülogeneesi esimeseks kaitseorganiks kõhrkaladel ja luukaladel. 
Ajaloolist.
Dohrnsi ja Schaffersi uurimused tegid kindlaks, et sõõrsuudel esineb tüümusega sarnanevaid struktuure.
Kinnisvaramajandus

Kinnisvaramajandus on majandusharu, mis tegeleb kinnisvara arendamise, loomise, majandamise ning müümisega. Kinnisvaramajanduses rakendatakse kinnisvaraturule majandusteaduse tehnikaid. Selle eesmärk on kirjeldada, selgitada ja prognoosida hinna, pakkumise ning nõudluse mustreid. 
Eluasememajandus on kinnisvaramajandusega lähedalt seotud, kuid väiksema ulatusega, keskendudes eluasemekinnisvaraturule. Kinnisvaramajandus uurib seevastu kogu sektorit mõjutavaid struktuurseid muutusi ja majandust.
Selleks et rakendada lihtsat nõudluse ja pakkumise analüüsi kinnisvaraturule, tuleb standardseid mikroökonoomika põhimõtteid ja protseduure mitmes aspektis korrigeerida. Kindlasti tuleb teha muudatusi, et viia see vastavusse kinnisvaraturu omadustega.
Biržuvėnai

Biržuvėnai on küla Leedus Telšiai rajoonis Luokė vallas. Biržuvėnai asub Virvytė jõe kaldal. Külas on raamatukogu.
Küla on esmamainitud 1253. aastal (kujul "Birsine"). Toona elasid seal kuralased. Külas on säilinud IX–XIII sajandil kasutusel olnud linnamägi. XIV sajandist pärineb Biržuvėnai mõis. 1720. aastal sai küla turuplatsi. 1915. aastal toimus külas lahing kasakate ja Saksa sõjaväe vahel. Langenud Saksa sõdurite kalmistu koos mõisa, linnamäe ja Laumės pėda allikaga moodustavadki küla vaatamisväärsused.
Biržuvėnai mõis

Biržuvėnai mõis (leedu keeles "Biržuvėnų dvaras") on endine mõis Leedus Telšiai rajoonis Luokė vallas Biržuvėnai külas. Mõisakompleks asub Virvytė jõe kaldal.
Biržuvėnai mõisa on esmamainitud XIV sajandil. Algul oli tegemist riigimõisaga, mis aga peagi eravaldusse läks. Esimene eraomanik oli Jonas Sebastijonas Kenstartas. Aastast 1637 sai omanikuks Aleksandras Vaina, Vainadelt läks mõis aastal 1670 Gorskite valdusse. Selle suguvõsa valdusse jäi mõis kuni võõrandamiseni aastal 1940.
Mõisakompleksi hoonetest vanimad pärinevad XVIII sajandist, aga hooneid lisandus sinna veel XX sajandini. Vanim osa on vesiveski Virvytė jõel.
Mõisa puidust barokkstiilis peahoonele lisati XIX sajandil veel puidust tiibhoone. Maja läks pärast võõrandamist kohaliku sovhoosi kasutusse. Seal töötasid algkool, kohalik kultuurimaja ja raamatukogu. Aastal 1990 muudeti hoone kohaliku raamatukoguhoidja eestvedamisel etnograafiamuuseumiks, kus oli aastaks 2004 hoiul üle 1500 eksponaadi.
Aastal 2004 süttis hoone põlema. Pärast tulekahju avastati hoonest Gorskite suguvõsa seni peidus olnud arhiiv dokumentidega XVI–XIX sajandist, samuti perekonnaalbumid. Aastal 2005 andsid Gorskite suguvõsa pärijad teada veel teisest peidikust vanas mõisahoones, kust leiti ligi 300 hinnalist portselankaussi.
Põlenud hoone ehitati aastal 2011 uuesti üles. Lisaks sellele renoveeriti ka mitmed kõrvalhooned.
Peahoonet ümbritseb park. See rajati XVIII sajandil, aga aastal 1907 uuendati seda A. Zalecki projekti kohaselt. Pargi keskosa on regulaarse planeeringuga, ülejäänud osa on aga maastikupark. Parki liigendavad tiigid, üks neist on veskitiik. Peahoone juures asub üks skulptuur. Valdavalt kasvavad seal kohalikud liigid, võõrliikidest kasvavad seal euroopa lehis, põldvaher, harilik elupuu. Peahoone juurest viib tiigi äärde pärnaallee.
Mõisakompleksi võib jagada viieks tsooniks. Esimese moodustavad esindushooned (peahoone juures), teise kaubandushooned, kolmanda tootmishooned ja neljas on teenijate elutsoon. Viienda osa moodustab tööstustsoon endise vesiveski juures. Esindushoonete hulka kuuluvad lisaks peahoonele veel kontor ja jääkelder, samuti veidi eemal seisvad tall ja tõllakuur. Peahoonest veidi eemal jõe kaldal paikneb saun. Teenijate elutsoon koosneb neljast majast, see asub Virvytė jõe teisel kaldal. Teenijate majade juures paikneb ka mõisa sepikoda. Kaubandus- ja tootmishooned asuvad peahoonest idas, nende hulka kuuluvad sigala, õunaait, ait, ladu, kaks küüni.
Aastal 1909 valmis endise vesiveski asemele uus hoone, kus pandi tööle saekaater ja kartongivabrik. Selle kõrval asub puidust insenerimaja. Kartongivabrik tegutses mõisas aastani 1938, pärast seda jäi tegutsema vaid saekaater.
Ülejäänud mõisakompleksist veidi eemal asub Gorskite suguvõsa rahula koos kabeliga. Eraldi maatükil seisab pühamu ("koplytstulpis").
Mõisakompleksi territooriumile jääb ka Esimeses maailmasõjas Biržuvėnai all langenud Saksa sõdurite kalmistu.
Bārta

Bārta (leedu keeles "Bartuva") on jõgi Leedus ja Lätis.
Jõe pikkus on 103 km (sellest Lätis 47 kilomeetrit, Leedus 56 kilomeetrit) ja valgla on 2016 km². Jõe lang on 0,2 m/km. Jõel asub kolm paisjärve.
Bārta algab Plungė rajoonist ja voolab läbi Skuodase rajooni loodesse. Lätis läbib jõgi Lõuna-Kuramaa piirkonda, kus voolab Liepāja järve.
Tähtsamad asulad jõe kaldal on Nīca Lätis ja Skuodas ning Mosėdis Leedus.
Mastis

Mastis on järv Leedus Telšiai rajoonis. 
Järve kaldad on madalad ja soised, põhi on mudane. Põhjakallas on kõrgem, seal asub Telšiai linn.
Lūkstas

Lūkstas on järv Leedus Telšiai rajoonis. Järv asub Varniai linna läheduses Varniai regionaalpargis merepinnast 154,6 meetri kõrgusel, selle valgala on 76,3 km².
Järve kaldad on kirdes ja lõunas soised, põhjas ja läänes kõrged. Kaldajoone pikkus on 19,5 kilomeetrit. Põhi on mudane. Looderannikul asub Varniai laululava.
Lūkstasest on leitud merevaiku.
Plateliai järv

Plateliai järv (leedu keeles "Platelių ežeras") on järv Leedus Plungė rajoonis. Järv asub Plateliai alevi läheduses Žemaitija rahvuspargis.
Kaldajoone pikkus on 37,59 kilomeetrit. Kaldad on valdavalt kõrged, eriti idakallas. Järves on seitse saart kogupindalaga 20,5 hektarit. Neist suurim on Briedsalė. Pilies sala on Plateliai alevi vana asupaik, XV sajandil asus seal loss. Saart maismaaga ühendanud silla talad on veel järves säilinud.
Järve kaldal Plokštinė metsas asus nõukogude ajal raketiväebaas. Aastast 2012 asub baasis Külma sõja muuseum.
Plateliai järv on üks kolmest järvest Leedus, kus elab looduslikult merisiia alamliik järvesiig.
POSÕ

POSÕ on 2012. aastal loodud Folk'n'Roll muusikastiili viljelev Pärnumaa ja Viljandi juurtega ansambel.
Ansambli nime kohta levib mitmeid legende, mille päris tähendust teavad väidetavalt vaid bändi liikmed.
POSÕ motoks on "miski pole kindel, isegi mitte rütm". POSÕ esinemiskava sisaldab bändi omaloomingut. 
2014. aasta sügisel valmis ansamblil esimene muusikavideo loole "Eile kätte jõudis homme". 
2016. ilmus ansambli esimene nimialbum.
Vulnicura

"Vulnicura" on Islandi muusiku Björki 2015. aastal ilmunud stuudioalbum.
Album pidi ilmuma 2015. aasta märtsis, kuid üsna varsti pärast seda, kui artist selle jaanuaris välja kuulutas, lekkis album väidetavalt juba internetti, mistõttu anti see digitaalsel kujul välja plaanitust oluliselt varem. Albumi CD- ja vinüülplaadina ilmumise aeg on endiselt 2015. aasta märts.
Albumi seitsmendas laulus "Atom Dance" laulab ka Antony Hegarty ansamblist Antony and the Johnsons.
Ülikooliraamatukogu

Ülikooliraamatukogu on kõrgkooliraamatukogu, mille põhiülesandeks on teenindada ülikooli üliõpilasi, õppejõude, teadureid ja spetsialiste.
Eestis on ülikooliraamatukogud näiteks Tartu Ülikooli Raamatukogu, Tallinna Ülikooli Akadeemiline Raamatukogu ja Tallinna Tehnikaülikooli Raamatukogu.
Rahvusbibliograafia

Rahvusbibliograafia on ühe kindla rahvusega seotud (selle rahvuse keeles või rahvuse asustatud maa/riigi territooriumil või selle rahvuse autoritelt või selle maa ja rahva kohta ilmunud) kindlate tunnuste alusel kogutud ja korrastatud teavikute loetelu (bibliograafia); ühtlasi ka vastavate teavikute uurimine selliste loetelude koostamiseks. 
Rahvusbibliograafia temaatikaga tegeleb enamasti riigi rahvusraamatukogu.
Väike Lõvi

Väike Lõvi (ladina "Leo Minor") on põhjataeva tähtkuju, mis asub Suure Vankri ja Lõvi tähtkuju vahel. Selle moodustas Johannes Hevelius 1687. aastal. See on pindalalt 64. tähtkuju, kattes 232 ruutkraadi.
Tähtkujus on 37 tähte suurusega vähemalt 6,5 ja neist kolm suurusega vähemalt 4,5. 
Heledaim täht on 46 Leonis Minoris (Praecipua), oranž hiid suurusega 3,83. Heleduselt teine (4,4) on kaksiktäht Beta Leonis Minoris.
Väikeses Lõvis asub ka omapärase kujuga roheline gaasipilv Hanny's Voorwerp.
Riigibibliograafia

Riigibibliograafia ehk riiklik bibliograafia on bibliograafia, mis registreerib mingis riigis ilmunud trükitoodangut jt teavikuid. Mõistega "riigibibliograafia" kattub mõiste registratsioonbibliograafia, mis püüab võimalikult täielikult loetleda mingi maa trükitoodangut.
Edvard Westermarck

Edvard Alexander Westermarck (20. november 1862 – 3. september 1939) oli soome filosoof ja sotsioloog.
Tema on maetud Helsingi Hietaniemi kalmistule.
Teadustöö.
Tema järgi on nimetatud Westermarcki efekt, mille kohaselt neil, kes on varases lapseeas (kuni 6-aastastena) elanud koos tihedas koduses kokkupuutes, ei teki hiljem omavahelist seksuaalset külgetõmmet.
Tunnustus.
Tema mälestuseks korraldab Soome antropoloogiaühing Westermarcki loenguid. 
Aastal 1940 asutati Soomes ka Westermarcki Selts ("Westermarck-seura", "The Westermarck Society") tema pärandiga ja sotsioloogiaga tegelemiseks.
Kiil (tähtkuju)

Kiil (ladina "Carina", lühend "Car") on lõunataeva tähtkuju, mis asub Ahtrist ja Purjedest lõuna pool. See on osa kunagisest Argo Laevast. Selle lõi Nicolas Louis de Lacaille 1763. aastal.
Heledaim täht on öötaeva heleduselt teine täht, sinakas ülihiid Canopus (α Car) suurusega −0,72. 
Tähtkujus paikneb udukogu NGC 3372.
Püstijalakoosolek

Püstijalakoosolek (inglise keeles "stand-up meeting") on kohtumine, kus osalejad seisavad püsti. Väidetav ebamugavustunne seismisel aitab hoida koosolekut lühikesena.
Püstijalakoosolekud tarkvaraarenduses.
Mõned tarkvaraarenduse metoodikad näevad ette iga päev meeskonna koosolekut, et võimaldab osalejatel anda teada potentsiaalsed väljakutseid ja samuti kooskõlastada lahendusi, et lahendada raskeid ja/või aega nõudvaid küsimusi. See on eriti kasulik agiilise tarkvara arendamise protsessis, nagu Scrum, kuid seda võib kasutada mis tahes tarkvara arendamise metoodikas.
Kohtumised kestavad tavaliselt 5–15 minutit ja toimuvad püsti seistes, et inimestele meelde tuletada, et hoida kohtumised lühikesed ja teemale keskenduv. Püstijalakoosolekut nimetatakse mõnikord ka kui "hommikune koosolek" või "igapäevane Scrum".
On kolm küsimust, mida iga päev küsida ja vastata. Kuigi see ei pruugi olla otstarbekas kehtestada kõikide arutelu nendele kolmele küsimusele, mille eesmärgiks on jääda võimalikult täpselt nendele küsimustele:
Koosolek toimub tavaliselt samal ajal ja kohas igal tööpäeval. Kõiki meeskonna liikmed julgustatakse osalema, kuid kohtumist ei lükata edasi, kui mõned meeskonnaliikmed puuduvad. Kõige olulisem omadus on, et koosolek on mõeldud suhtlemiseks meeskonnaliikmete vahel.
Kuigi see on mõnikord viidatud kui üks tüüp koosolekuid. Koosoleku struktuur on mõeldud selleks, et edendada läbirääkimisi, samuti tuvastada probleeme, enne kui nad muutuvad liiga problemaatiliseks.
Praktikas see muudab suhted tihedamaks ja tänu lühikestele rääkimistele muudab kõnelused vägagi sisutihedaks. Kõik meeskonna liikmed räägivad kordamööda, mõnikord hoiab meeskonna liige mingit eset, mida hoides on tal õigus rääkida. Iga liige räägib progressist mis toimust ajavahemikul eelmise ja praeguse koosoleku vahele . Lisaks räägivad mis neil kavas on ja mis neid takistavad. Nad võivad küsida ka abi teistel liikmetelt. Liikmed võivad küsida lühidalt selgitust ja ka anda lühikese avalduse umbes, et „me räägime sellest rohkem peale koosolekut“. Koosolekul ei tehta väga pikki arutelusid.
Avalik internetipunkt

Avalik internetipunkt (ka avalik Interneti-punkt, lühend AIP; ebakorrektselt ka "Avatud Interneti Punkt") on mingis hoones, asutuses (nt raamatukogus) vm asuv koht, kus igaüks saab tasuta kasutada internetiteenuseid (nt kasutada elektronposti).
27 km Železnoi Dorogi Montšegorsk-Olenja

27 km Železnoi Dorogi Montšegorsk-Olenja (vene 27 километр железной дороги Мончегорск - Оленья) on küla Venemaal Murmanski oblastis Montšegorski linnaringkonnas. Asub 6 km kaugusel Montšegorski keskusest. 
2010. aastal oli külas 2359 elanikku, neist 1358 meest (57,6%) ja 1001 naist.
Küla on saanud nime Montšegorski ja Olenegorski vahelise raudtee kilomeetriposti järgi.
Külas asub Venemaa õhujõudude 174. kaardiväe hävituslennukite polk.
Postindustriaalne ühiskond

Postindustriaalne ühiskond tekkis tootmispõhise ühiskonnakorralduse üleminekul teenustepõhiseks. Postindustrialiseerumine on järgmine arenguetapp industriaalühiskonnale, mille ilminguid oli esimestena näha Ameerika Ühendriikides, Jaapanis ja Lääne-Euroopas. 
Omadused.
Majanduses toimub tootmissektori osatähtsuse vähenemine ja teenindava sektori tähtsuse tõus. Teadmisi hinnatakse kapitalina, mida tasustatakse hästi. Majanduskasvu nähakse uutes ideedes ja tehnoloogiates, mis aitavad ära hoida keskkonnaõnnetusi ja ulatuslikke voolukatkestusi. Automatiseerumise ja globaliseerumise käigus asendatakse lihttöölised professionaalidega – nagu näiteks insenerid, doktorid ja pankurid. Selleks pannakse ka rohkem rõhku ülikoolidele, kes vastavaid spetsialiste koolitavad. Otsene tootmine viiakse kulude kokkuhoiuks arengumaadesse. 
Lisaks majandusele toimuvad muutused ka ühiskonna väärtustes ja normides. Tootmise viimine arengumaadesse mõjutab inimeste suhtumist nii välismaalastesse kui ka immigrantidesse. Samas paljud varem tootmissektoris töötanud töölised võivad silmisi seista probleemiga, et neil pole ühiskonnas enam kindlat rolli.
Ajaloost.
Esimesena kasutas mõistet "postindustriaalne" Daniel Bell 1973. aastal oma raamatus "The Coming of Post-Industrial Society: A Venture in Social Forecasting", mis kirjeldab mitmeid antud ühiskonna funktsioone. 
Viimasel ajal on termin muutunud laialt kasutatavaks, mida on kasutanud nii reklaamitöötaja Seth Godin, avaliku korra PhD Keith Boeckelman, sotsioloogid Neil Fligstein ja Ofer Sharone. President Bill Clinton kasutas terminit Hiina arengut käsitledes nõupidamisel Shanghais 1998. aastal.
Teadmiste hindamine.
Postindustriaalne ühiskonnas on teadmised võim ja tehnoloogia instrument. Teadmiste olulisuse kasvule viitas Daniel Bell oma eeldustes tööhõive arenemises. Ta väitis, et tööhõive tertsiaarsektoris kasvab kiiremini kui primaar- ja sekundaarsektoris. Eesõigus langeb kvaternaarse sektori kätte. Kuna tertsiaar- ja kvaternaarsektor on peamiselt teadmiste põhised, siis sellega kaasneb hariduse restruktureerimine. Sellega kaasneb ülikoolide ja uurimisasutuste tähtsuse kasv.
Kriitika.
Toimunud muutused tootva- ja teenindava sektori vahel postindustriaalses ühiskonnas viis tootmise ümberpaiknemiseni. Tihti just industriaalsetesse majandussüsteemidesse, tänu millele on tekkinud teadlaste grupp, kes on veendumusel, et teenused ei ole mitte ainult industrialiseeritud vaid väga otseses sõltuvuses tööstuse kasvuga. Sellega on loodud illusioon, et postindustriaalne ühiskond on tugevalt teenustepõhine, kuigi tegelikult on tihedalt seotud industriaalse ühiskonnakorraldusega riikidega, kuhu on tootmine üle viidud. Kuigi tööstused paiknevad väljaspool postindustriaalset ühiskonda ei saa unustada tööstuste sotsioloogilist mõju.
Andres Kuusk

Andres Kuusk (sündinud 26. oktoobril 1947 Vändras) on eesti atmosfäärifüüsik.
Elukäik.
Ta sündis kooliõpetaja peres.
Lõpetas 1965 Vändra Keskkooli ja 1970 Tartu Riikliku Ülikooli atmosfäärifüüsika erialal "cum laude".
Töökohad:
Teadustöö ja akadeemiline tegevus.
Füüsika-matemaatikakandidaat atmosfäärifüüsikas, kandidaaditöö "Pilveväljade struktuur ja kiirgusrežiim aluspinnal", juhendaja Ülo Mullamaa, kaitses 1979 Leningradis Geofüüsika Peaobservatooriumis.
Doktoriväitekirja geofüüsikas "Taimkatte peegeldumise opositsiooniefekt" kaitses 1991. aastal Tartu Ülikoolis.
Õpetanud TÜ-s kiirguslevi, juhuslike funktsioonide teooria ja looduslike ressursside kursuseid ning EPMÜ-s geoinfosüsteemide kursust.
Olnud 1994 USA-s Goddardi Kosmosekeskuses, 1995 Prantsuse Rahvuslikus Põllumajanduse Uurimise Instituudis (INRA) ja 1996 Hiina TA Geograafia Instituudis külalisteadur.
Uurinud Atlandi passaatide vööndi rünkpilvede struktuuri ning kiirguslevi pilvise atmosfääri tingimustes.
Liitus 1979 professor Juhan Rossi taimkatte optilisi omadusi uurivate teadlaste koolkonnaga. Põhiuurimisvaldkonnaks sai optilise kiirguse levi taimkattes ning taimkatte optiline kaugseire. Loonud taimkattelt optilise kiirguse peegeldumise opositsiooniefekti teooria ja peegeldumise teoreetilisi mudeleid. Mõõtnud taimkattelt peegelduva optilise kiirguse indikatrisse ja spektreid ning konstrueerinud selle tarbeks mõõteriistu. Osalenud rahvusvahelistes projektides TROPEX-74, RESE, VALERI ja CROMA.
1999–2009 teadusajakirja Agricultural and Forest Meteorology toimetuskolleegiumi liige, 1999–2005 teadusajakirja 'Agronomie' (INRA, Pariis) erialatoimetaja.
2005–2006 NATO ekspert-konsultant kaugseire alal, 2002–2015 Tartu Observatooriumi nõukogu liige.
Avaldanud üle 100 teaduspublikatsiooni. Ta on tõlkinud eesti keelde Rooma Klubi aruandena ilmunud raamatu "Kasvu piirid". Avaldanud kirjutisi ajakirjas Horisont ja kultuurilehes Sirp.
Soome-ugri kultuuripealinn

Soome-ugri kultuuripealinn on Soome-Ugri Rahvaste Noorte Assotsiatsiooni (MAFUN) ja URALIC Keskuse MTÜ ühisalgatus. 
2013. aastal alanud soome-ugri kultuuripealinnade liikumise eesmärk on tõsta teadlikkust soome-ugri ja samojeedi rahvastest ning nende keeltest, tugevdada soome-ugri identiteeti ja toetada kohalikku arengut soome-ugri maailma erinevates piirkondades. 
Aunimetus antakse üheks aastaks konkursi alusel, põhjaliku taotluse ja kultuuriprogrammi koostanud piirkonnale (nt külale, linnale), mis esindab tähelepanuväärselt soome-ugri kultuuripärandit. Kultuuripealinna tiitli andmisega hoogustatakse vastava rahvuspiirkonna arengut.
Soome-ugri kultuuripealinna valimise idee autor on Oliver Loode.
Soome-ugri kultuuripealinna sümbol on tsirk.
Ärevus

Ärevus on ebameeldiv sisemine seisund, milega käib tihti kaasas närviline käitumine, nagu näiteks edasi-tagasi sammumine, somaatilised kaebused ja rumineerimine. See on subjektiivselt tajutavad ebameelivad õudu tekitavad tunded oodatavate sündmuste suhtes, nagu näiteks kohe saabuv surm. Ärevus ei ole sama, mis hirm. Hirm on vastus reaalsele või tajutud ohule, samas kui ärevus on tulevase ohu ootus .
Siemiežava

Siemiežava (transkribeerituna Semežava; poola keeles "Siemieżewo" või "Siemieżów") on agrolinnake (endine alev) Valgevenes Minski oblasti Kapyli rajoonis, Siemiežava külanõukogu halduskeskus. Asub merepinnast 151 meetri kõrgusel, Morači jõe kaldal. Kuigi nii nimekujud Siemiežava ja Siemiežaŭ on klassikalises valgevene keeles lubatud, kasutab tänapäevane valgevene keel nimekuju Siemiežava.
Asulas on keskkool ja kultuurimaja. Asula muudab tähelepanuväärseks seal toimuv koljaadatsaaride pidustus, mis on kantud UNESCO inimkonna suulise ja vaimse pärandi meistriteoste nimekirja. Riiklikul tasemel on kaitse all Siemiežava käsitöötaiesed. Vaatamisväärsuseks on sealne kirik (aastast 1720).
Ajalugu.
Siemiežavat mainitakse esimest korda XV sajandi teisel poolel, toona kuulus asula Olelkowiczitele. Aastal 1578 sai asulast alev. Põhjasõja ajal alev rüüstati.
Poola jagamisel loovutas riik Siemiežava aastal 1793. Alev hakkas kuuluma Minski kubermangu. XIX sajandil oli alev tuntud oma traditsiooniliste käsitsi valmistatud tikandite poolest. Kuni 1917. aastani oli Siemiežava Venemaa Keisririigi koosseisus, 1918–1920 kuulus Valgevene Rahvavabariiki, 1920–1991 kuulus Nőukogude Liidu koosseisu. Aastal 1959 muudeti alev külaks.
Kanepi kirikuaed

Kanepi kirikuaed on kirikuaed Kanepi kihelkonnas Võrumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Kanepi alevikus Kanepi vallas Põlva maakonnas.
Kirikuaed on olnud kasutusel kalmistuna arvatavasti alates 1674. aastast, kui rajati Kanepi esimene puukirik, mis tõenäoliselt asus praegusest kirikust pisut ida pool. 1737. aastal ehitati uus puukirik praeguse kivikiriku kohale ehk siis vanast kirikust pisut lääne pool. Matmine kirikuaeda lõpetati üldiselt millalgi pärast 1772. aastat ning edaspidi maeti kihelkonna surnud vanale kalmistule, pärast 1847. aastat ka uuele kalmistule. Kaevetöödel kas 2002 või 2004. aastal satuti praegusest kirikust idas vundamendile, mis võib olla vana kiriku või kirikuaia osa.
Kirikuaias üldiselt pole hauatähiseid. Arvatavasti muutus aia välisilme uue kiriku ehitamise käigus 1804-1810 ning pärast põlengut kiriku taastamise käigus 1831-1938. Ka aia uus piirdemüür ehitati 1838. aastal. Kirikuaeda maeti seega umbes 100 aasta jooksul, kuid maetud inimeste üldarv ei ole teada. Praegu (jaanuaris 2015) on see üldiselt hooldatud.
Mälestis.
Kanepi kirikuaed on 1999. aastast riiklik ehitismälestis. Selle alal asub mälestisena veel kirikuaia piirdemüür, kirik, II maailmasõja matmispaik ja Vabadussõja mälestussammas.
Valents (psühholoogia)

Valents on psühholoogias mõistena kasutusel peamiselt emotsioonidest rääkides. Valents tähendab kas intrinsilist atraktiivsust (positiivne valents) või eemaletõukavust (negatiivne valents). Valentsi võib omistada nii sündmusele, objektile kui olukorrale. Terminit kasutatakse ka spetsiifilisite emotsioonide iseloomustamiseks ning kategoriseerimiseks. Negatiivne valents omistatakse tavaliselt negatiivsetele emotsioonidele nagu viha või hirm. Positiivne valents omistatakse tavaliselt positiivsetele emotsioonidele nagu rõõm. Positiivse valentsiga emotsioone kutsuvad esile positiivsed sündmused, objektid või olukorrad ning negatiivse valentsiga emotsioone negatiivsed sündmused, objektid või olukorrad. Valentsi kasutatakse ka illustreerimaks tunnete, afektiivsete seisundite, teatud käitumise või eesmärgi saavutamise hedoonilist tooni. Veel saab valentsi alusel vaadelda ambivalentsust, kui konflikti negatiivsete ja positiivsete valentsikandjate vahel.
Teoreetikud, kes võtavad emotsioonide, hinnangute ja valikute uurimise aluseks valentsipõhise lähenemise, väidavad, et sama valentsiga emotsioonid mõjutavad hinnanguid ja valikud sarnaselt.
Kasutamise ajalugu.
Valents tõligti esmakordselt inglise keelde saksa keelest aastal 1935 Kurt Lewini teostes. Ambivalentsusel on psühholoogias pikem ajalugu kui valentsil.
Emotsiooni kriteeriumid.
Valentsi kasutatakse osades emotsiooniteooriates emotsiooni kriteeriumina. Kuna emotsioonil "üllatus" puudub valents on seda emotsiooni püütud emotsioonide nimekirjast välja jätta.
Mõõtmine.
Valentsile võib omistada arvväärtuse, kuid siiski on mõõdiku enesekohane ja subjektiivne raporteerimine küsitav. Selle katsumuse ületamiseks on valentsi võimalik mõõta ka kasutades füsioloogilisi mõõdikuid nagu näoilmed (näo liigutuste kodeerimis süsteemi alusel) või modernseid funktsionaalseid aju piltdiagnostika meetodeid. Sellisteks meetoditeks oleks näiteks funktsionaalne magnetresonantstomograafia (fMRI), elektroentsefalograaf (EEG) või magnetentsefalograaf(MEG) ja positron-emissioon tomograafia (PET).
MTÜ Vaba Ukraina

MTÜ Vaba Ukraina (ukraina keeles "Вільна Україна", vene keeles "Cвободная Украина") on 2014–2018 ja alates 2022. aastast tegutsev Eesti mittetulundusühing, mis toetab vaba ja demokraatliku Ukraina arengut ja võitlust oma iseseisvuse eest. 
Vaba Ukraina on kodanikualgatuse korras tekkinud liikumise Abi Ukrainale järglane Ukraina abistamisel. Vaba Ukraina algatas heategevuskampaania, mille üheks osaks oli heategevuskontsert.
2014. aasta augustist tegutsenud Vaba Ukraina eesmärgiks oli koguda raha Ukraina rindemeedikutele ja konfliktis kannatanutele esmaabivahendite saatmiseks. Raha selleks laekus annetustest, suurim osa Tallinnas Sakala keskuses oktoobris toimunud heategevuskontserdi "Eestist Ukrainale", kus lavale tulid Eesti ja Ukraina muusikud, kaudu. Märgilise tähtsusega on, et erinevalt tavapraktikast ei kulutatud sentigi kogutud rahast ühingu omakulude katteks, kõik summad kasutati ainult saadetavate abivahendite ostmiseks. Vaba Ukraina ja Kaitseväe Ühendatud Õppeasutuste koostöös korraldati Ukraina meedikutele taktikalise tasandi lahingkannatanu käsitlemise (TCCC) instruktorikursusi Eestis. Kahe aasta jooksul läbis sel moel Eestis kursused kokku 100 meedikut.
2016. aasta jaanuari lõpul autasustasid Ukraina vabatahtlikud organisatsioonid ühingu liikmeid medaliga "Mehisuse ja halastuse eest», millega reeglina tunnustatakse lahinguis silma paistnud meedikuid. Kuigi otseses lahingutegevuses MTÜ muidugi ei osalenud, loeti ühingu panust võitluses siiski autasu vääriliseks.
MTÜ Vaba Ukraina katkestas tegevuse 2018. aasta augustis. Nelja tegevusaasta jooksul Ukraina heaks kogutud rahaliste annetuste kogusummaks jäi 287 783,95 eurot, millele lisandus 2014 heategevuskontserdi otsene piletimüügitulu 5277 eurot ja Välisministeeriumi toetus kursuste korraldamiseks summas 73 778,06 eurot.
MTÜ Vaba Ukraina 2014–2018 meeskond: Andrus Rumm, Gaius Gil, Johannes Kert, Kalev Kallemets, Kuido Külm, Lauri Lemming, Piret Ehin, Ronald Riistan, Sven Salumets, Sten-Hans Vihmar.
MTÜ Vaba Ukraina meeskond otsustas taastada organisatsiooni tegevuse 2022. aasta aprilli alguses. Seekord on võetud töösse kaks alamprojekti: meditsiinitarvikud ja vaatlusdroonid. 
2022. aasta aprillist kuuluvad meeskonda Andrus Rumm, Kuido Külm, Piret Ehin, Ronald Riistan, Sten-Hans Vihmar, Aivo Averin ja Yoko Tees.
2023. aastal kogus MTÜ annetusi umbes 300 000 eurot.
Slipp

Slipp on rööbastega kaldtee, mida mööda sõitvatel vankritel vintsitakse laev veest välja staaplile või lastakse sealt vette. Slipp võib olla kaetud ellinguga.
Laevade asetuse järgi slipil eristatakse piki-(laev vintsitakse veest või lastakse vette piki slippi, kas vöör või ahter ees) ja põikslippe (laev vintsitakse veest või lastakse vette risti slippi, külg ees).
Slipp on ka laeva ahtris olev kaldpind, näiteks kalatraalereil traali tekile tõmbamiseks.
Kapyl

Kapyl (transkribeerituna Kapõl, leedu keeles "Kapylius", poola keeles "Kopyl", jidiši keeles "Kapulye") on linn Valgevenes Minski oblastis, Kapyli rajooni ja Kapyli külanõukogu halduskeskus. Linn asub Maža jõe ääres, Minskist 120 kilomeetri kaugusel.
Kapylis annavad haridust kolm keskkooli, kaks spordikooli ja kunstikool. Linnas on kultuurimaja ja kaks raamatukogu. Kapylis on toiduainetetööstus, seal töödeldakse ka puitu ja valmistatakse raudbetoonist detaile.
Linnas on koduloomuuseum. Vaatamisväärsusteks on veel linnamägi (XI–XIII sajand), aastal 1859 valminud katoliku kirik (ümber ehitatud, praegu asub seal restoran) ja aastal 1866 ehitatud õigeusu kirik.
Ajalugu.
Kapyli mainitakse esimest korda aastal 1274. XIV sajandi alguses hakkas linn kuuluma Leedu suurvürstiriiki. Aastast 1395 hakkas asula kuuluma Olelkowiczitele. Aastal 1439 ehitati sinna esimene katoliku kirik. Aastal 1506 kogunesid linna all ümbruskonna bojaarid, et ühiselt rünnata Klecki all laagris olevaid krimmitatarlasi. XIV–XVIII sajandil seisis endisel linnamäel puust kindlus. Aastal 1508 rüüstas linna Michał Gliński oma mässuliste salgaga, aga kindlust neil vallutada ei õnnestunud.
Seoses territoriaal-administratiivse reformiga hakkas alev kuuluma Navahradaki vojevoodkonda. Aastal 1595 toimus linna all lahing ülestõusnud kasakate ja Rzeczpospolita vägede vahel, Poola vägede juht langes, aga kasakad taganesid.
Aastal 1612 läks Kapyl Radziwillide valdusse. Aastal 1652 sai linn Magdeburgi õigused. Ühtlasi sai Kapyl õiguse pidada laata ja igal reedel avada turg. XVI sajand tõi kaasa käsitöö arengu, linnas kooti kangast ja valmistati sametit. XVII sajandil tegutses linnas kuus vabrikut, kus valmistati eri liiki riidesorte. Aastal 1695 toimus linna all Radziwillide ja Sapiehade vägede vahel lahing linna valitsemise õiguse pärast. 
Aastal 1793 läks Kapyl teisel Poola jagamisel Vene impeeriumi koosseisu. Linn muudeti aleviks. Aastal 1832 läks see Wittgensteinide valdusse. Aastal 1833 toimus alevi elanike ja Kapyli omaniku vaheline kohtuprotsess. Seal otsustati, et Kapyli elanikud on põhimõtteliselt vabad, aga kogu alevi maa kuulub Wittgensteinidele. Aastal 1897 oli alevis kolm kirikut (katoliku, õigeusu ja kalvinistide) ja kaks juutide palvemaja. Seal tegutses kolm kooli, neist kaks olid juutidele. Kapylis olid õllevabik, kaks veskit ja kuus poodi.
1924. aastal sai Kapylist rajoonikeskus. Aastal 1939 elas alevis 1435 juuti (27,96% alevi elanikest).Praktiliselt kõik sealsed juudid hävitati Teise maailmasõja ajal Kapyli getos. Valgevene NSV koosseisus olnud asulast sai linn aastal 1984.
Frieda Bernstein

Frieda Bernstein (18. september 1924 Odessa – 19. jaanuar 2015 California, USA) oli Eesti pianist, paljude kuulsate lauljate kontsertmeister.
Frieda Bernstein õppis Leningradi Riiklikus Konservatooriumis. 1951. aastast kuni emigreerumiseni Ameerika Ühendriikidesse 1995. aastal elas ja töötas ta koos abikaasa, kunstiteadlase Boris Bernsteiniga Tallinnas.
Töötades aastakümneid Tallinna Riiklikus Konservatooriumis (praegu Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia), oli Frieda Bernstein kõrgelt hinnatud kontsertmeister Aleksander Arderi, Jenny Siimoni, Linda Sauli, Tiit Kuusiku, Hendrik Krummi ja Anu Kaalu lauluklassides. Ta töötas ka kammerlauluõpetajana.
Frieda Bernstein on saatnud näiteks Anu Kaalu ja Hendrik Krummi kontsertidel Moskvas ja mujal NSV Liidus.
Kapyli rajoon

Kapyli rajoon on 2. järgu haldusüksus (rajoon) Minski oblastis Valgevenes. Rajooni pindala on 1608 km². 2009. aasta seisuga elas seal 32 818 inimest.
Rajoon moodustati 1924. aastal. Rajoon koosneb järgmistest külanõukogudest: Baboŭnia, Bleŭčycy, Bratkava, Bučacina, Cimkavičy, Doktaravičy, Hrozava, Kamsamolskaja, Kapyli, Paciejki, Siemiežava, Słabada-Kučynka ja Vialikaja Rajoŭka külanõukogu. Halduskeskus on Kapyli linn, teine huvipakkuvam asula on Siemiežava.
Rajooni põhjapiiril voolab nelja kilomeetri ulatuses Nemunas. Teine tähtsam jõgi on Morač. Rajooni territooriumil asub Kapyli kõrgustik. Kõrgused jäävad valdavalt vahemikku 160–200 meetrit üle merepinna. Kõrgeim koht asub Nizkavičy küla juures (243 meetrit), madalaim koht Makrany küla juures (152 meetrit).
2009. aasta seisuga olid elanikest 95,48% valgevenelased, 3,17% venelased ja 1,35% oli teistest rahvustest. 92,74% elanike emakeel oli valgevene keel, 6,23% elanike emakeel oli vene keel. Koduse keelena kasutas valgevene keelt 81,46%, vene keelt aga 15,96% elanikke.
Kedriku tänav

Kedriku tänav on tänav Tallinnas Pirita linnaosas Lepiku asumis. 
Kedriku tänav on umbes 80 meetrit pikk umbtänav, mis algab Kupra teelt.
Kedriku tänav sai nime 12. mail 1999. Tänava nimi kuulub Lepiku asumi liblikateemaliste tänavanimede sarja. Kedriku nime kandvad liblikad kuuluvad kedriklaste ja eistekedriklaste sugukonda.
Kedriku tänav on rajatud endise Lepiku küla Lillepi (Lilupi) talu maadele.
NoScript

NoScript on Gecko-põhistele veebilehitsejatele (Mozilla Firefox, SeaMonkey jms) mõeldud vabatarkvaraline laiendus (ka "lisa"; ingl. "extension" või "add-on"), mis keelab tundmatutelt domeenidelt tulevad skriptid, pluginad ja muu aktiivse sisu ning teeb seeläbi kasutajate lehitsejad palju turvalisemaks ja vähendab nii brauseri ressursinõudlikkust arvutile või mobiiliseadmele.
NoScript tugineb valgele nimekirjale, mille kasutaja peab tavaliselt ise üles ehitama. Vaikimisi sisaldab valge nimekiri peamiste Interneti-teenuste veebirakenduste (Google, Yahoo!, Microsoft) eel-lisatud domeene. Need võib installimisjärgselt vajadusel eemaldada.
Lisaks vaikimisi valgele nimekirjale saab kasutaja Internetis surfates ja domeene lubades täiendavalt koostada omaenda valge nimekirja ja seda vastavalt eksportida-importida teiste lehitsejate töökeskkondadesse, kus on installitud NoScript (lehitseja/opsüsteemi profiilid, teine arvuti jne).
Laienduse autor ja haldaja on Itaalia tarkvaraarendaja Giorgio Maone.
Silmiku tänav

Silmiku tänav on tänav Tallinnas Pirita linnaosas Lepiku asumis. 
Silmiku tänav on umbes 60 meetrit pikk umbtänav, mis algab Kupra teelt.
Silmiku tänav sai nime 12. mail 1999. Tänava nimi kuulub Lepiku asumi liblikateemaliste tänavanimede sarja. Silmiku nime kannavad rohusilmiku, aasasilmiku, tõmmusilmiku, nurmikusilmiku, tumesilmiku, sõõrsilmiku, kesasilmiku, valgesilmiku, rabasilmiku, orasheinasilmiku ja härjasilmiku perekonda kuuluvad liblikad koerlibliklaste sugukonnast. 
Silmiku tänav 4 kinnistul asub arheoloogiamälestisena riikliku kaitse alla võetud 1. aastatuhandesse eKr dateeritud asulakoht.
Silmiku tänav on rajatud endise Lepiku küla Lillepi (Lilupi) talu maadele.
Harksaba tänav

Harksaba tänav on tänav Tallinnas Pirita linnaosas Lepiku asumis. 
Harksaba tänav on umbes 240 meetrit pikk kolmeharuline umbtänav, mis algab Pärnamäe teelt.
Harksaba tänav sai nime 12. mail 1999. Tänava nimi kuulub Lepiku asumi liblikateemaliste tänavanimede sarja. Harksaba perekond kuulub tutlaste sugukonda.
Harksaba tänav on rajatud endise Lepiku küla Liiva talu maadele.
Põldma tänav

Põldma tänav on tänav Tallinnas Pirita linnaosas Lepiku asumis. 
Põldma tänav on umbes 170 meetrit pikk umbtänav, mis algab Kõlviku teelt.
Põldma tänav sai nime 12. mail 1999. Tänav on nimetatud endise Lepiku küla Põldma talu järgi, mille maadele tänav on rajatud.
RH

RH võib tähendada järgmist:
Rh võib tähendada järgmist:
Žvingiai

Žvingiai on alev Leedus Šilalė rajoonis Pajūrise vallas. Alev asub Jūra jõe kaldal. Zvingiai vana venekeelne nimi on Жвинги.
Sealset kirikut on esmamainitud 1588. aastal. Praegune kirik valmis 1939. aastal. Alevis asuvad põhikool ja raamatukogu.