tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Georg von Ungern

Georg von Ungern (ka Jürgen von Ungern; umbes 1470 – hilissuvi, tõenäoliselt august 1534) oli Saare-Lääne piiskopkonna aadlik ja poliitik. 
Elukäik.
Georg oli Otto von Ungerni poeg. Tema vennad olid Otto, Franz ja Reinhold. Georg oli vendadest vanim ja päris 1515. aasta paiku, kui ta isa suri, ka Ungernide peavalduse, Ungurpilsi ("Pürkel", "Pür(c)keln") Läti alal Riia peapiiskopkonnas. Kuid juba varem oli ta omandanud valduseid Eestimaal. Hiljem lisandusid sellele ka mõisad Läänemaal, kus tema kätte läksid muuhulgas ka Kiltsi ("Weissenfeld") ja Ungru ("Linden") mõisad. Tema venna Reinholdi valduses oli Palivere mõis ("Pallifer"). Nõnda sai Ungernidest Üxküllide kõrval üks Saare-Lääne piiskopkonna Läänemaa stifti mõjukamaid vasallisuguvõsasid.
Aastatel 1517–1518 oli ta Läänemaa stiftifoogt. 1527. aastal toetas Ungern Tallinna piiskopi Georg von Tiesenhauseni valimist Saare-Lääne piiskopiks. Viimane oli tema esimese naise esimese mehe õemehe vend.
1530. aastal, kui piiskop Georg von Tiesenhausen suri, soovis Ungern, nagu suur osa Läänemaa aadlikest, näha tema järglasena Brandenburgi markkrahvi ja Riia peapiiskopi koadjuutorit Wilhelm von Hohenzollernit, kuid toomkapiitel valis uueks piiskopiks Reinhold von Buxhövdeni. Ungern sellega ei leppinud ja alustas 1532. aastal otseselt Reinholdi-vastast tegevust, kutsudes Wilhelmi Läänemaale. Sellest sai alguse Saare-Lääne vaenus (kestusaeg 1532–1536). Wilhelm suutiski end Läänemaal kehtestada ning saatis Ungerni Lääne-Euroopasse keisrilt ja paavstilt toetust küsima. Ungern oli kogenud diplomaat, kes oli Saksa-Rooma riiki külastanud varemgi ning oli 1531. aastal saanud keiser Karl V-lt endale ja oma perele privileegidekirja, muuhulgas sai ta vabahärra tiitli.
Aastatel 1533–1534 viibiski Ungern reisidel, külastades nii Saksa kuningat Ferdinand I kui ka paavst Clemens VII-t, kes andis talle õiguse oma vapile lisada hõbedase roosi ning teisi elemente. Wilhelmile ei õnnestunud tal reaalset toetust saada, ehkki kuningas suhtus Wilhlemisse soosivalt ja lubas Wilhelmi omalt poolt kinnitada, kui paavst seda teeb. Paavst keeldus aga Wilhelmit ametisse kinnitamast, sest Buxhövden oli juba ametisse kinnitatud, Wilhelmil polnud aga kiriklikku pühitsust ja ta oli vaadetelt selgelt protestantlik. 
1534. aastal, olles tagasiteel Liivimaale, tabas Ungernit aga palavikuhaigus ning ta suri Veneetsia lähedal Paduas. Järgnevalt varises mõjukaimast liitlasest ilma jäänud Wilhelmi võim Läänemaal üsna kiiresti kokku. Samal aastal asusid Reinhold von Buxhövdeni poolele nii keiserlik kammerkohus kui ka ordumeister Wolter von Plettenberg. Ungerni pärijatelt, naiselt ja lastelt võeti aga nende valdused käest, Ungurpilsi mõisa konfiskeeris ajutiselt Riia peapiiskop Thomas Schöning, keda Ungern olevat varem solvanud. Mõni aeg hiljem tagastati mõis siiski Ungernite perele.
Perekond.
Ungern oli kaks korda abielus, esimesest abielust oli tal kolm poega, teisest kaks poega ja kaks tütart. Tema teine abikaasa oli Wolmar Hastferi tütar ja Klaus Hastferi lähisugulane Godela (Gudila), kellega ta abiellus enne 1511. aastat.
Georg von Ungerni järeltulijad:
Välislingid.
Martin Harnik

Martin Harnik (sündinud 10. juunil 1987 Hamburgis) on Saksamaalt pärit jalgpallur, kes mängib Saksamaa tugevuselt viienda liiga klubis TuS Dassendorf ründaja ja ründava poolkaitsjana.
Aastatel 2007–2017 oli ta Austria jalgpallikoondise liige, debüteerides 22. augustil 2007 Viinis peetud kohtumisel Tšehhi rahvusmeeskonnaga. Sama mängu 78. minutil lõi ta ka oma rahvusvahelise karjääri esimese värava, viigistades kohtumise tulemusega 1:1.
Ta on 1,85 m pikkune ja kaalub 72 kg.
Elulugu.
Martin Harnik sündis Saksamaal Hamburgis sakslasest ema ja austerlasest isa pojana ega ole kunagi püsivalt Austrias elanud. Vaatamata sellele otsustas ta siduda oma rahvusvahelise karjääri just Austria, mitte Saksamaa jalgpallikoondisega.
Jalgpalli hakkas ta mängima viieaastaselt 1992. aastal Hamburgi spordiklubi TSV Kirchwerder lastemeeskonnas, kus mängisid juba tema vanemad vennad Jan ja Heiko. Paralleelselt mängis ta ka tennist, kuid langetas 13-aastaselt valiku jalgpalli kasuks. 2005/2006. aasta hooaja talvevaheajal läks ta üle klubisse Werder Bremen, kus mängib alates 2007. aastast elukutselise mängijana põhikoosseisus. Tema esimene leping Bremeni klubiga kestab 2010. aastani.
Esimene Saksamaa Bundesliga kohtumine toimus Harniki jaoks 25. augustil 2007 Nürnbergi klubi 1. FC Nürnberg vastu. Ta tuli väljakule 61. minutil tehtud vahetuse tulemusel. Sama kohtumise 69. minutil lõi ta ka oma esimese värava Bundesligas, viies Bremen Werderi tulemusega 1:0 võidule.
Harnik osales Austria koondmeeskonna koosseisus ka 2008. aasta Euroopa meistrivõistluste kohtumistes. Enne 16. juunil 2008 toimunud kohtumist Saksamaa meeskonnaga kommenteeris ta 13. juunil antud intervjuus eelseisvat mängu sõnadega: "Sakslased on nüüd korralikult surve all ja teevad oma püksid täis." Austria küll kaotas kohtumise tulemusega 0:1, kuid Harniki sõnade valik leidis laialdast vastukaja.
Minimalism (täpsustus)

Minimalism on mitmetähenduslik sõna:
Vjatšeslav Leedo

Vjatšeslav Leedo (sündinud 21. mail 1952) on eesti ärimees.
Ta oli Saaremaa Laevakompanii omanik ja tegutseb ka kinnisvaraäris. Talle kuulub AS Holostovi Kinnisvara kaudu Saare Finants AS. Saare Finants ASile kuulub Compakt Kinnisvara ja Saare Erek AS. Leedole kuuluvad ka turismifirma Wris, Saaremaa raadiojaam Kadi, OÜ Mändjala Motell ja AS Mõntu Sadam.
2005. aastal hinnati tema varade suuruseks 110 miljonit krooni (7 miljonit eurot), 2006. aastal 180,26 miljonit krooni ja 2007. aastal 461 miljonit krooni (29,5 miljonit eurot).
Harilik metsvits

Harilik metsvits ("Lysimachia vulgaris") on nurmenukuliste (süsteem APG II järgi mürsiineliste) sugukonda metsvitsa perekonda kuuluv mitmeaastane taim. 
Kirjeldus.
Maapealse varre kõrgus on 25–100, harva 120 cm. Metsvitsa lehed on süstjad ja paiknevad varrel kas paarikaupa vastakult või männastena. Varre allosas on lehtede asemel pruunikad soomused. 
Kollased õied moodustavad püstise varre tipuosas liitõisiku. Õis on 20–23 mm läbimõõdus, radiaalsümmeetriline. Õievalem on K5C5A5G1. Emakas asub õiepõhjast kõrgemal. Õied on homogaamsed, mis tähendab, et tolmukad ja emakas saavad ühel ajal suguküpseks. Õitseaeg kestab juunist augustini.
Viljaks on viieosaline kupar. Seemned selles on umbes 1 mm pikkused.
Seemned võivad levida mitmel viisil. Loomad võivad neid koguda ning peita urgudesse, kus seemned idaneda ja kasvama minna võivad. Tuul võib seemneid laiali puhuda. Kui seeme vette kukub, võib ta nädal aega vees ujuda ja ikkagi idanemisvõime säilitada.
Metsvits on hemikrüptofüüt ehk teisisõnu elab ta ebasoodsa aastaaja üle vahetult maapinna lähedal asuvate pungade najal, aga taime maapealne osa närbub ja kasvab hiljem uuesti.
Kasvukoht ja levila.
Kasvukohana eelistab metsvits (liig)niiskeid muldasid. Näiteks leidub teda lodudes, soode ligidal ja veekogude kaldail.
Levila ulatub Euroopa metsavööndis Vahemere maadest kuni Põhja-Aasiani. Eestis on metsvits sage.
Kasutamine.
Rahvameditsiinis on metsvitsa kasutatud skorbuudi, kõhulahtisuse, palaviku ja haavandite raviks. Toimeained on askorbiinhape ja saponiinid.
Väike uibuleht

Väike uibuleht ("Pyrola minor") on kanarbikuliste sugukonda kuuluv taimeliik. Varem arvati ta uibuleheliste ("Pyrolaceae") sugukonda.
Kasvukohana eelistab ta varjukamaid kohti, näiteks metsad. 
Väike uibuleht on Eestis tavaline.
Silotid

Silotid on rahvas Bangladeshis Sylheti jaotises. 
Räägivad indoiraani rühma kuuluvat siloti keelt (10 300 000 kõnelejat). 
Silotid on islamiusulised, Indias hinduistid.
Uru noorteteater

Uru noorteteater (ka U.N.T.) on teater Tartus. 
Ajalugu.
Uru noorteteater alustas tegevust sügisel 2007. Sisseastumiskatsed toimusid 8. septembril, kus viieliikmeline žürii valis välja 10 näitlejat vanuses 15–23 eluaastat. Uru noorteteater lõpetas oma esimese hooaja 8. juunil 2008 Athena keskuses. Varem on Urus tegutsenud vaid näitering.
12.08.2008 asutas Uru Noorteteater samanimelise mittetulundusühingu (MTÜ Uru Noorteteater).
2009. aasta oktoobris toimusid klubi Rock'n'Roll Heavenis katsed, mille käigus võeti vastu kaheksa uut näitlejat. Alates 2009/2010 hooajast tegutseb Uru Noorteteater endise Tartu rokiklubi Rock'n'Roll Hell ruumides aadressil Tiigi 76a.
Meeskond.
Näitlejad.
Koosseis 2007/2008
Koosseis 2008/2009
Koosseis 2009/2010
Sylheti jaotis

Sylheti jaotis (varem Srihatta jaotis; bengali সিলেট বিভাগ, "Sileṭi bibhāga") on (1. järgu haldusüksus) jaotis Kirde-Bangladeshis. Jaotise keskus on Sylhet.
6. juuli 1947 referendumiga liideti Assami koosseisu kuulunud piirkond Ida-Pakistaniga, praeguse Bangladeshiga.
Jaguneb 4 ringkonnaks: Habiganji, Moulvibāzāri, Sunāmganji ja Sylheti ringkond.
Monarhistlik Rahvapartei

Monarhistlik Rahvapartei ("Partido Popular Monárquico") on Portugali partei (asutatud 1974). Ta pooldab Portugali troonile Loulé hertsogi Pedro de Mendoça kandidatuuri.
CariDee English

CariDee English (sündinud 22. mail 1985 Fargos Põhja-Dakotas) on USA modell. 
Ta võitis võistlusliku televisioonisarja "America's Next Top Model" seitsmenda hooaja.
Siloti keel

Siloti keel on indoiraani keel, mida kõneleb hinnanguliselt üle 6 miljoni inimese põhiliselt Bangladeshi Sylheti jaotises. Seda keelt võidakse käsitada ka bengali või assami keele murdena.
AEC Armoured Car

AEC Armoured Car oli seeria raskeid soomusautosid, mida Teise maailmasõja ajal tootis Associated Equipment Company (AEC).
Ajalugu.
AEC oli veoauto ja busside veermikke tootev ettevõtte Southallis, Middlesexis. Soomusautot hakati eraettevõtmisena ehitama sama firma suurtükitraktori Matador veermikule. Masinat demonstreeriti 1941. aastal Londonis paraadi ajal ametiisikutele ja see avaldas Winston Churchillile muljet. Kokku toodeti aastatel 1942–1943 629 masinat.
AEC üritas luua soomusautot, mille tulejõud oleks võrreldav kaasaegsete tankidega. Esimene kasutas Valentine Mk II torni 2-naelase (40 mm) kahuriga. Järgnevatele versioonidele paigaldati võimsamad kahurid – alguses 6-naelane (57 mm) ja viimaks 75 mm. Soomusautodel oli veel kaks kuulipildujat, suitsugranaadi heitjad ja raadiojaam nr 19.
Mk I masinaid kasutati esmakordselt Põhja-Aafrikas 1942. aasta lõpus, kus osadele masinatele paigaldati 6-naelase kahuriga Crusader tanki torn. Mk II ja Mk III osalesid lahingutes Euroopas Briti ja Briti India armee koosseisus. Tihti kasutati neid koos soomusautodega Staghound.
Seda kasutati edasi pärast sõja lõppu, kuni asendamiseni Alvis Saladiniga. Liibanoni armee kasutas neid vähemalt 1976. aastani.
Idakonverents

Idakonverents on klubisid koondav konverents mitmes Põhja-Ameerika spordiliigas:
Sadajalgsed

Sadajalgsed ("Chilopoda") on hulkjalgsete alamhõimkonda kuuluv lülijalgsete klass. Nende keha moodustub paljudest lülidest, iga lüli külge kinnitub paar lülilisi jalgu.
Sadajalgseil on neli silma ning tugevad, lõugade sarnased mürginäärmetega varustatud esijalad, mille abil nad püüavad valdavalt teisi selgrootuid, näiteks putukaid, usse ja tigusid. Sageli elavad sadajalgsed kivide ja sambla all.
Maailmas on umbes 2800 sadajalgsete liiki. Mõni troopikas elav liik on inimesele mürgine.
Süstemaatika.
Sadajalgsed on liigitatud nelja seltsi.
Läänekonverents

Läänekonverents on klubisid koondav konverents mitmes Põhja-Ameerika spordiliigas:
Julius Vambola

Julius Vambola (aastani 1903 Julius Simpmann; 4. detsember 1876 Tallinn – 25. juuni 1949 Tallinn) oli eesti ehitusinsener, ettevõtja, sporditegelane ja talisupleja.
Ta õppis aastatel 1889–1894 Tallinna linnakoolis. Aastal 1891 hakkas ta harrastama Adolf Andruškevitši juhendamisel tõstmist. Ta esines tõstevägilasena, paistis silma sõrmede tugevusega. Pärast linnakooli lõpetamist töötas ta aasta otsa (kooliraha kogumise eesmärgil) kohtupristavi, notari ja advokaadi juures.
Hiljem Peterburis olles jätkas tõstmist Władysław Krajewski juhendamisel. Peterburis lõpetas ta aastal 1902 eksternina Peterburi õpetajate instituudi, aastal 1907 Peterburi ülikooli õigusteaduskonna. Ta oli spordiseltsi Peterburi Kalev asutajaid, oli aastatel 1900–1903 seltsi esimees ja hiljem auesimees. Aastatel 1903–1906 oli ta Peterburis tegev Eesti seltside esimehena, abiesimehena ja kirjatoimetajana. Aastal 1916 lõpetas ta Petrogradi polütehnilise instituudi ehitusinsenerina. Aastatel 1914–1920 oli ta Soomes metsatööstur.
Julius Vambola suri 25. juunil 1949. Ta maeti 29. juunil 1949 Siselinna kalmistule. Kuid tema hauaplatsi asukoht on teadmata.
Tatari keel

Tatari keel (tatari "татар теле", "татарча", "tatar tele", "tatarça"; täpsemalt volga- ehk kaasanitatari keel) on turgi keelte kõptšaki-bulgari rühma kuuluv keel, mida kõneldakse Tatarstanis, Baškortostanis ja mitmel pool mujal Venemaa Föderatsioonis.Tatarstanis on tatari keel vene keele kõrval teiseks riigikeeleks. Tatari keele lähimaks suguluskeeleks peetakse baškiiri keelt ning paljud baškiirid peavad tatari keelt ka oma emakeeleks. Tatari keelt ei peeta ohustatud keeleks, kuid keele prestiiž on suhteliselt madal ning kasutussfäär mitmeti piiratud.
Venemaa ametlikud allikad peavad tatari keeleks enamasti ka ennast tatarlasteks nimetavate, eeskätt Siberis elavate turgi väikerahvaste keeli. Enne Esimest maailmasõda Eestisse asunud tatari kogukond rääkis tatari keele mišääri murret. 
Tüpoloogiliselt kuulub tatari keel aglutinatiivsete keelte hulka.
Kõnelejate arv.
Tatari keele kõnelejate arv on järjekindlalt languses olnud. 1989. aastal oli tatari keele kõnelejaid üle 6,5 miljoni. 2002. aasta rahvaloenduse andmetel rääkis Venemaal tatari keelt umbes 5,3 miljonit inimest. 2010. aasta rahvaloenduse andmetel valdas Venemaal tatari keelt 4 280 718 inimest. Sealhulgas Tatarstanis valdas tatari keelt 1 965 208 inimest ja Baškortostanis 1 059 271 inimest. Sellegipoolest on tatari keel üks suuremaid räägitavaid keeli Venemaal.
Ajalugu.
Tatari keel kujunes 13.–14. sajandil Kuldhordi läänealade kirjakeeleks. Ka pärast Vene vallutusi 16. sajandil säilitasid tatarlased oma kirjakeele kasutusse, kuni 19. sajandi keskel nn vanatatari kirjakeel asendus uustatari kirjakeelega. Traditsiooniliselt kasutati araabia tähestikku, kuni see 1928. aastal Nõukogude Tatarstanis ladina tähestikuga asendati. 1939. aastal mindi üle kirillitsale. Kaasaegse tatari filoloogia alusepanija oli professor Ğabdelxäy Äxätov.
Aastal 1999 võeti Tatarstanis vastu seadus ladina tähestikule ülemineku kohta 2011. aastast ning 2001. aastast kasutatakse paralleelselt ladina tähestikku, mille alus võeti türgi kirjaviisilt. Venemaa valitsus ei kiitnud seadust heaks.
Jääkaur

Jääkaur ("Gavia immer") on kaurlaste sugukonda kuuluv keskmise suurusega veelind.
Levila.
Jääkaur pesitseb Põhja-Ameerikas ning sageli Gröönimaal ja Islandil, ka Briti saartel. Talvitub Norra, Prantsusmaa ja Pürenee poolsaare rannikul. Eestis on ta eksikülaline.
Adolf Andruškevitš

Adolf Andruškevitš (ka Adolphe Andruschkewicz; 6. märts 1872 Tallinn – 21. detsember 1933 Tallinn) oli eesti raskejõustiklane ja treener ning spordiajakirjanik.
Ta õppis Peterburis, olles Vene raskejõustiku rajaja Władysław Krajewski õpilane. Naasis aastal 1892 Tallinna. Ta tegutses aastatel 1895–1907 Tallinna Vabatahtliku Atleetide Klubi juhataja ja peatreenerina. Tema õpilasteks olid Georg Hackenschmidt, Aleksander Aberg, Johannes Kalle, Gustav Vahar, Maria Loorberg ja Linda Belling. Lisaks valmistas ta ette tsirkuseatleete, oli aastatel 1907–1917 Peterburi ja teiste Venemaa linnade tsirkustes kohtunik. Aastatel 1892–1907 töötas ta Tallinna-Haapsalu rahukogus kirjutajana. Ta oli ka Eesti esimesi spordiajakirjanikke.
Baškiiri keel

Baškiiri keel (ka baškordi keel; baškiiri keeles "башҡорт теле") on turgi keelte kõptšaki-bulgari rühma kuuluv keel, mida kõneldakse Baškortostanis ja naaberaladel Venemaa Föderatsioonis. Baškiiri keele lähim sugulaskeel on tatari keel. Baškortostanis on baškiiri keel vene keele kõrval teine riigikeel. 
Venemaal valdas 2002. aasta rahvaloenduse andmetel baškiiri keelt 1 379 700 inimest, neist Baškortostanis 1 056 900. 
2010. aasta rahvaloenduse andmetel valdas Venemaal baškiiri keelt 1 152 404 inimest, neist Baškortostanis 931 936 inimest.
Hoolimata suhteliselt suurest kõnelejate arvust peetakse baškiiri keelt ohustatud keeleks.
2012. aastal ilmus Venemaal baškiiri keeles 168 nimetust raamatuid ja brošüüre kogutiraažiga 777 300 eksemplari. 2019. aastal ilmus Venemaal baškiiri keeles 153 nimetust raamatuid ja brošüüre kogutiraažiga 718 950 eksemplari.
Baškiiri keelt kirjutatakse alates 1940. aastast kirillitsas, millele on lisatud mõned tähemärgid. Kuni 1929. aastani oli kasutusel araabia kiri, seejärel aastatel 1929–1940 ladina kiri.
Richard Knill Freeman

Richard Knill Freeman (1840 Stepney, London – 24. juuni 1904) oli Suurbritannia arhitekt, kes projekteeris nii muuseume, kirikuid, koole, elumaju kui ka haiglaid.
Ta alustas arhitektitööd Derbys (näiteks Derby Muuseumi ehitamisel). 1860. aastate teisel poolel kolis Boltonisse. 
Tema viktoriaanlikus gooti stiilis hooned meenutavad tihti hiliskeskaja arhitektuuri. Tema projekteeritud maju võib näha paljudes Põhja-Inglismaa linnades. Ta töötas kokku umbes 140 ehitise projekti kallal, umbes pooled ehitused on mingil kujul säilinud. 
Freeman oli Manchesteri Arhitektide Ühingu liige ja sama ühingu president aastail 1890–1891.
Louise Rayner

Louise Ingram Rayner (21. juuni 1832 Matlock Bath – 8. oktoober 1924 St Leonards-on-Sea) oli inglise akvarellist. 
Tema vanemad Samuel Rayner ja Ann Rayner (sündinud Manser) olid mõlemad kunstnikud. Isa esimene maal oli vastu võetud Kuningliku Kunstiakadeemia näitusele, kui ta oli kõigest 15-aastane. Louise'i neli õde Ann, Margaret, Rose ja Frances ning vend Richard olid samuti kunstnikud. Perekond elas Matlock Bathis ja Derbys kuni Londonisse kolimiseni 1842.
Louise õppis maalimist algul isa ja pärast kunstnikest perekonnasõprade juures. Tema esimene avaldatud teos, õlimaal "Haddoni kabeli sisevaade", pandi välja Kuningliku kunstiakadeemia näitusele 1852 ja see oli tema õlimaalide sarja esimene töö. Kuid 1860 läks ta üle akvarellidele. Neid esitas ta näitustele rohkem kui 50 aasta jooksul selliste organisatsioonide kaudu kui Naiskunstnike Ühing, Kuninglik Kunstiakadeemia, Kuninglik Akvarelliühing ja Kuninglik Briti Kunstnike Ühing.
Rayner elas Walesi piiri lähedal Chesteris, aga 1870. ja 1880. aastatel reisis ta suviti palju. Suur osa tema loomingust kujutab detailirikkaid vaateid rahvarohketele tänavatele ning need annavad edasi Victoria ajastu linnade ja alevite elu. 1910. aasta paiku kolis ta Kenti Tunbridge Wellsi ja hiljem Sussexisse St Leonards-on-Seasse, kus ta suri.
Suurim Louise Rayneri tööde kollektsioon (23 akvarellmaali) on Grosvenori muuseumis.
Autoriõigus Rayneri töödele on lõppenud ja detailirohkuse tõttu on need tänapäeva Suurbritannias levinud pusledena.
Lučenec

Lučenec (ungari "Losonc", saksa "Lizenz") on linn Slovakkia keskosas Banská Bystrica maakonnas, Lučeneci ringkonna halduskeskus. Asub Ipolyi keskjooksul.
Linna on esmamainitud 1247. aastal. 1918. aastani kuulus linn Ungari Kuningriigile. 1938–1945 kuulus Ungarile.
1910 oli linnaelanikest 82% ungarlased. Tänapäeval on ungarlasi umbes 16% elanikest.
Považská Bystrica

Považská Bystrica (saksa keeles: "Waagbistritz", ungari keeles: "Vágbeszterce") on linn Slovakkias Trenčíni maakonnas, Považská Bystrica ringkonna halduskeskus. Asub Váhi jõe ääres.
Ajalugu.
1384. aastal sai Považská Bystrica linnaõigused. 1458 kinkis Mátyás I linna ja selle ümbruskonna Ladislav Podmanickýle.
Felice Bauer

Felice Bauer (18. november 1887 Neustadt, Saksamaa (tänapäeval Prudnik, Poola) – 15. oktoober 1960 Rye, New Yorgi osariik, USA) oli Franz Kafka kihlatu.
Felice Bauer pärines Sileesias elanud väikekodanlikust juudi perekonnast. 1899. aastal kolis Bauerite perekond Berliini. 1909. aastal asus Felice Bauer tööle ühte Berliini firmasse, kus ta suutis ennast paari aastaga üles töötada ja saada prokuristiks.
Franz Kafka sai Felice Baueriga tuttavaks 13. augustil 1912 Prahas Max Brodi juures. Max Brodi õde Sophie oli abielus ühe Felice Baueri sugulasega. Natuke aega hiljem alustas Kafka Felice Baueriga intensiivset kirjavahetust. 1. juunil 1914 kihlusid Franz Kafka ja Felice Bauer Berliinis. 12. juulil 1914 nad tühistasid kihluse.
2. juulil 1917 kihlusid Franz Kafka ja Felice Bauer teist korda. 1917. aasta augustis lõi Kafkal akuutsel kujul välja tuberkuloos. Ta kasutas seda ettekäändena, et kihlus tühistada ja suhe Felice Baueriga lõpetada. Ametlikult tühistasid nad kihluse 25. detsembril 1917. 27. detsembril 1917 saatis Franz Kafka Felice Baueri Praha raudteejaamas Berliini rongile. Nad ei kohtunud enam kunagi.
1919. aastal abiellus Felice Bauer endast 14 aastat vanema pangaprokuristi Moritz Marassega. Neil oli kaks last: poeg Heinz (1920–2012) ja tütar Ursula (1921–1966). 1931. aastal asus perekond elama Šveitsi ja 1936. aastal Ameerika Ühendriikidesse. Moritz Marasse suri 1950. aastal.
Rahapuuduse tõttu müüs Felice Bauer 1955. aastal Franz Kafka kirjad 8000 dollari eest kirjastusele Schocken Books. Esimest korda avaldati need kirjad 1966. aastal saksa keeles pealkirjaga "Briefe an Felice". Inglise keeles ilmusid Franz Kafka kirjad Felice Bauerile esimest korda 1973. aastal. Felice Baueri kirjad Franz Kafkale ei ole säilinud.
USA muusik Adam Green (s. 1981) on Felice Baueri lapselapselaps.
Kivipääsuke

Kivipääsuke ("Ptyonoprogne rupestris", ka "Hirundo rupestris") on linnuliik pääsulaste sugukonnast. Asustab Pürenee poolsaare ja teiste Vahemere maade kaljukoopaid, pesitseb ka Punase mere idaranniku mägedes, suvel levinud ka Ees- ja Sise-Aasia mäestikes, talvitub ka Atlase mäestikus ja India lääneosas.
Pikkus on 14–15 cm.
Kivipääsuke sarnaneb sulestiku värvuse poolest kaldapääsukesega. 
Eestis registreeriti kivipääsuke esimest korda linnuvaatlusel 11. novembril 2013 Sääre külas Saaremaal.
Leena Laas

Leena (Jelena) Laas (sündinud 26. augustil 1966 Narvas) on eesti viiuldaja ja viiulipedagoog.
Haridus.
Laas õppis viiulit ja klaverit Narva Lastemuusikakoolis, viiulit Tallinna Muusikakeskkoolis ja Tallinna Konservatooriumis (õpetajad Jüri Gerretz ja Ulrika Kristian). Lõpetas Eesti Muusikaakadeemia magistrantuuri Ulrika Kristiani ja professor Mari Tampere-Bezrodnõi juhendamisel. Täiendanud end järgmiste tunnustatud viiuldajate meistrikursustel: Igor Bezrodnõi (Moskva), Sigiswald Kuijkeni (Belgia), Anatoli Reznikovski (Peterburi konservatoorium), Regis Pasquier ja Gérard Poulet (Pariisi konservatoorium).
Töö.
Solistina ja ansamblistina on Leena Laas esinenud Eestis, Soomes, Rootsis, Venemaal ja Saksamaal ning arvukatel kontsertidel esitanud teiste tuntud heliloojate loomingu kõrval ka palju Eesti muusikat. Koostöös kammerpianist Nata-Ly Sakkosega on valmis 2001. aastal CD "Poème d'amour", mis ilmus Eesti Raadio egiidi all.
CD-d arvustanud Lembi Metsa sõnul on Laasil väliseesti kuulsa viiuldaja Evi Liivakuga ühine "kirglik poognakäsi, mis ühestki noodist embuseta lahti ei taha lasta, olgu tegu õhkõrna puudutuse või sügava paitusega. Leena Laasi kunstnikuomadustest ongi olulisimad kõlavoolimise" oskus ja külluslik tämbripalett, mille abil ta teosed elavaiks, hingavaiks ja arenevaiks tervikuiks köidab."
Laas on olnud mitme orkestri ja projektikollektiivi liige, näiteks Eesti Riiklik Sümfooniaorkester, Rahvusooper Estonia orkester, Kremerata Baltica, Tallinna Kammerorkester, Tallinn Sinfonietta, Jyväskylä Linnaorkester (Soome) jpt.
1998. aastast on Laas oma sünnilinna Narva sümfooniaorkestri kontsertmeister ja 2011. aastast Pärnu Ooperi orkestri kontsertmeister. Ta on olnud ka rahvusooperi Estonia sümfooniaorkestri kontsertmeister.
Leena Laas on tegutsenud viiulipedagoogina Eestis ja Soomes (meistrikursused Kokkolas). Praegu töötab viiuliõpetajana Keila Muusikakoolis ja Nõmme Muusikakoolis. Tema õpilasi Keila Muusikakoolis on autasustatud Loode-Eesti viiuliõpilaste konkursil, 2010. aastal Eesti Muusikakoolide Liidu üleriigilisel muusika- ja kunstide koolide viiuliõpilaste konkursil jne. Varem on ta õpetanud Tallinna 21. Keskkoolis (1997–1998) ja Tabasalu Muusikakoolis (1996–1997).
Laas on korduvalt pälvinud Pille Lille Muusikute Toetusfondi stipendiumi.
Leena Laas on Eesti Interpreetide Liidu 2009. ja 2010. aasta stipendiaat.
Sajóvámos

Sajóvámos on vald Ungaris Borsod-Abaúj-Zempléni komitaadis.
Tartu 2. Mittetäielik Keskkool

Tartu 2. Mittetäielik Keskkool oli kool Tartus.
Kooli varasem nimi oli Tartu 12. Algkool.
Koolihoone asus aadressil Kesk tänav 19.
Kesk tänav

 
Kesk tänav ("Zentralstraße", "Centralstraße") on tänav Tartus.
Tänav on peaaegu paralleelne Võru tänava ja Tähe tänavaga, asudes nende vahel.
Kesk tänav on ligikaudu 1,1 km pikkune. Selle keskel asub puudeallee.
Tänav on väikese liikluskoormusega. Nii selle äärtes kui ka keskel asuvad kõnniteed.
Kesk tänaval asus varem Tartu 2. Mittetäielik Keskkool.
Jelena Bonner

Jelena Bonner (vene keeles Елена Георгиевна Боннэр; 15. veebruar 1923 Mary, Turkestani ANSV – 18. juuni 2011 Boston) oli vene ühiskonnategelane, dissident ja publitsist, akadeemik Andrei Sahharovi abikaasa.
Tema isa oli armeenlane Levon Kotšarjan, kasuisa Gevork Alihanjan oli parteitöötaja; ema oli juuditar Ruth Bonner.
1940. aastal asus Bonner õppima Leningradi pedagoogilises instituudis vene keele ja kirjanduse teaduskonnas.
Teises maailmasõjas oli Bonner vabatahtlikult meditsiiniõena rindel. 1953 lõpetas ta Leningradi Esimese Meditsiiniinstituudi, töötades seejärel jaoskonnaarsti ja lastearstina.
1965 astus Bonner Nõukogude Liidu Kommunistlikku Parteisse. 1972 lahkus ta parteist poliitiliste veendumuste tõttu. Samal aastal abiellus ta Andrei Sahharoviga.
1975. aastal võttis Bonner Oslos Sahharovi nimel vastu Nobeli rahuauhinna, kuna Sahharovil oli keelatud Nõukogude Liidust lahkuda. 1980. aastast elas ta Gorkis koos sinna asumisele saadetud Sahharoviga. 1987 aitasid Bonner ja Sahharov rajada ühinguid Memoriaal ja Moskva Tribüün.
Bonner kuulus president Boriss Jeltsini inimõiguste komisjoni, kuid lahkus sealt 1994. aasta lõpul, pärast Esimese Tšetšeenia sõja algust.
Jelena Bonner pälvis oma tegevuse eest 2008. aastal Maarjamaa Risti III klassi teenetemärgi, mis anti talle üle aasta hiljem Washingtonis.
Bonneri surma järel nimetas USA välisministeerium tema tööd inimõiguste kaitsel erakordseks. Euroopa Komisjoni president José Manuel Barroso tunnustas Bonneri julgust.
Tuttlõoke

Tuttlõoke ("Galerida cristata") on linnuliik värvuliste seltsist lõolaste sugukonnast.
Tuttlõoke on Eestis väga haruldane haudelind, arvukusega 0–5 paari.
Saksi-Wittenberg

Saksi-Wittenbergi hertsogkond (sks Herzogtum Sachsen-Wittenberg) oli aastatel 1296–1356 Saksa-Rooma riigi osastisriik, mille keskus oli Wittenbergis. 
Algne Saksi hertsogkond lagunes aastal 1180 paljudeks väikeriikideks. Järelejäänud Saksi hertsogkond koosnes alates aastast 1212 kolmest eraldiseisvast väikevaldusest Elbe jõe ääres Wittenbergi, Belzigi ja Lauenburgi (Land Hadeln) ümbruses. 
Aastal 1295 otsustati Saksi hertsogkond jagada Saksi-Lauenburgi ja Saksi-Wittenbergi hertsogkonnaks. Jagamine toimus 20. septembril 1296.
Esimeseks Saksi-Wittenbergi hertsogiks sai Albrecht II Askania dünastiast. Talle järgnes poeg Rudolf I, kelle valitsemisajal aastal 1356 ülendas keiser Karl IV hertsogkonna kuldbullaga Saksimaa kuurvürstiriigiks.
Nõmmelõoke

Nõmmelõoke ("Lullula arborea") on linnuliik värvuliste seltsist lõolaste sugukonnast.
Tema levila ulatub üle kogu Lõuna- ja Kesk-Euroopa, põhja pool kuni Skandinaavia ja Briti saarte lõunaosani.
Pikkus on 15 cm.
Eestis hinnatakse nõmmelõokese pesitsusaegset arvukust 10 000 – 20 000 paarile. Nõmmelõoke on võetud Eestis kaitse alla.
Välja-väikelõoke

Välja-väikelõoke ("Calandrella brachydactyla") on linnuliik värvuliste seltsist lõolaste sugukonnast. Ta on rändlind.
Ta pesitseb Lõuna-Euroopas, Aasias ja Aafrikas.
Elupaigana eelistab ta stepitasandikke. Eestis on teda korra nähtud mererannas.
Pikkuseks on 14–16 cm.
Natasha St-Pier

 
Natasha St-Pier (kodanikunimega Natasha Saint-Pierre; sündinud 10. veebruaril 1981 Bathurstis New Brunswickis) on prantsuse päritolu (Acadia, Uus-Prantsusmaa) Kanada poplaulja.
Alates teisest eluaastast elas ta Edmundstonis.
Tema esimene album "Émergence" ilmus 1996. aastal. Albumi helilooja ja produtsent oli Steve Barakatt. 
2000. aastal debüteeris Natasha St-Pier lauljana Fleur-de-Lys osas muusikadraama "Notre Dame de Paris" Londoni versioonis.
Natasha St-Pier osales 2001. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Kopenhaagenis ja sai 4. koha. Ta esindas Prantsusmaad ballaadiga "Je n'ai que mon âme", hiljem on ilmunud selle ingliskeelne versioon "All I Have Is My Soul". 
2010. aastaks oli tal ilmunud seitse albumit. Natasha St-Pier sai populaarseks prantsuskeelsetes Euroopa riikides, Poolas ja Venemaal. 2010. aastal esines ta Kanadas, Belgias ja Prantsusmaal.
Ringtee

Ringtee ehk ringristmik on ringliiklusega ristmik.
Ringtee on ka mitme tänava ja maantee nimi.
Tänavad
Maanteed
Muid tähendusi
Ringtee tänav (Tartu)

Ringtee tänav on tänav Tartus Ropka tööstusrajoonis, peamiselt asuvad selle ääres kontori- ja tööstushooned.
Tänav kulgeb Võru tänavast kuni Turu tänavani ja on umbes 1,5 km pikk. Ringtee tänav rekonstrueeriti Idaringtee projekti raames aastatel 2012–2013 kogu ulatuses neljarealiseks.
Kuni 2022. aastani kandis Ringtee nime ka Tallinna–Tartu–Võru–Luhamaa maantee lõik Ilmatsalu ringist kuni Postimaja liiklussõlmeni, kuid kohanimede korrastamise käigus anti sellele lõigule nimeks Lääneringtee.
Ringtee (Tõrvandi)

Ringtee on tänav Tõrvandis.
Ringtee tänav algab ja lõpeb Aia tänaval ning on umbes 1 km pikk.
Selle tänava ääres asub mitu viiekorruselist korterelamut.
Ellen-Vivian Orgmets

Ellen-Vivian Orgmets (29. aprill 1927 Tallinn – 22. juuni 2011) oli eesti keeletoimetaja.
Aastatel 1946–1949 töötas Ellen-Vivian Orgmets kaadriinspektorina Tallinna Kalakombinaadis.
1949. aasta detsembris kutsuti ta tööle Eesti Riiklikku Kirjastusse, kus töötas korrektorina 1953. aastani. Samal aastal asus Orgmets korrektorina tööle lasteajakirja Pioneer, mille juurde loodi 1960. aastal ajakirja Täheke toimetus. Aastatel 1966–1971 käis ta Teataja Eesti grupi liikmena Moskvas NSV Liidu Ülemnõukogu istungjärkude materjalide õigekeelsust toimetamas. Töötas lasteajakirja toimetuses kuni 1976. aastani. Kuni pensionile jäämiseni 1982. aastal töötas ta ajakirja Nõukogude Naine vastutava sekretärina.
Pensionieas töötas Orgmets 1997. aastani Tallinna Kiirabihaiglas ja Tartu Riikliku Ülikooli üld- ja molekulaarpatoloogia instituudis.
1988–1991 Harju Autoinspektsioon rühmakomandör, 1991–1992 Vanalinna Politsei korrapidamisteenistus inspektor, 2001–2013 Kesklinna politseiinspektor, Julgestuspolitsei ja Migratsiooniameti keskus politseikomissar.
Isiklikku.
Tema isa Hugo-Johannes Möldre oli Eesti Vabariigi sõjaväelane ja Politsei Peavalitsuse ülem 1924–1925. Tema pojad on jalgrattasportlane Peep Orgmets (1951–1968) ja agronoom Sven-Orli Orgmets (sünd 1958).
Orsent TV

Orsent TV on Eesti venekeelne telekanal. See tegutseb 1992. aasta oktoobrist. 
Esialgu toimusid saated põhiliselt öösel, kuid alates 2003. aasta jaanuarist hakkas ORSENT TV osaliselt tegutsema ööpäev läbi. 2005. aasta novembris läks ORSENT TV täielikult üle digitaalsetele ööpäevastele saadetele.
Toropetsi rajoon

Toropetsi rajoon on haldusüksus Venemaal Tveri oblastis. Piirneb põhjas Novgorodi oblastiga ja läänes Pihkva oblastiga.
Rajoonis on Toropetsi linn ja 11 külaasundust.
Andreapoli rajoon

Andreapoli rajoon (alates 2019 Andreapoli munitsipaalringkond) on haldusüksus Venemaal Tveri oblastis. Piirneb põhjas Novgorodi oblastiga.
Rajoonis oli 2019. aastani Andreapoli linn ja 7 külaasundust.
Rannar Sillard

Rannar Sillard (9. mai 1985) on eesti helilooja ja muusikaprodutsent. Ta on kirjutanud peamiselt treilerimuusikat.
Ta on õppinud Stockholmi Kuninglikus Tehnoloogiainstituudis.
2009. aastal asutas Sillard Rootsis produktsiooniettevõtte Clearspeaks Music ja on selle juhtiv helilooja.
Jutta Urpilainen

Jutta Pauliina Urpilainen (sündinud 4. augustil 1975 Lapuas) on Soome ja Euroopa Liidu poliitik. Ta oli alates 1. detsembrist 2019 kuni 30. novembrini 2024 Euroopa Komisjoni rahvusvahelise partnerluse volinik von der Leyeni esimeses komisjonis.
Ta on hariduselt õpetaja ja on lõpetanud 2002. aastal Jyväskylä Ülikooli magistrikraadiga pedagoogika erialal. Seejärel töötas õpetajana, kuni valiti 2003. aastal parlamenti.
Poliitiline tegevus.
Alates 2001 oli Jutta Urpilainen organisatsiooni Noored Euroopa Föderalistid Soome osakonna esimees. Samast aastast oli ta Kokkola linnanõukogu liige.
Alates 19. märtsist 2003 oli ta Eduskunna liige. Ta valiti sinna Vaasa valimisringkonnast. Ta kuulus Eduskunna haridus- ja kultuurikomisjoni ja oli rahanduskomisjoni asendusliige. Ühtlasi on ta Soome Välissuhete Instituudi nõunike kogu liige.
2008. aasta juunis valiti Urpilainen Soome Sotsiaaldemokraatliku Partei kõigi aegade esimeseks naisliidriks. Ta vahetas sellel kohal välja endise rahandusministri ja peaministri asetäitja Eero Heinäluoma. Ta võitis valimised teises voorus, edestades endist välisministrit Erkki Tuomioja 218 häälega 132 vastu. Ta oli Soome Sotsiaaldemokraatliku Partei esimees aastatel 2008–2014.
Alates 22. juunist 2011 kuni 6. juunini 2014 oli Jutta Urpilainen Jyrki Kataineni valitsuses rahandusminister, alates 27. aprillist 2011 ühtlasi peaministri asetäitja.
2024. aasta Soome presidendivalimistel kogus Jutta Urpilainen esimeses voorus 4,5% häältest ja teise vooru edasi ei pääsenud.
Isiklikku.
1997. aastal avaldas Jutta Urpilainen raamatu ""Kaiken maailman koulutusta" ja 2002. aastal sünnipäevalaulude CD-albumi "Jouluisia ajatuksia"".
Tema isa oli valitsusnõunik Kari Johannes Urpilainen, ema oli õpetaja Pirjo Riita Urpilainen.
Sergei Andrejev

Sergei Andrejev (16. oktoober 1897 Tallinn – 12. veebruar 1930 Kirgiisia) oli Eesti tööline ja kommunist.
Andrejev oli alates 1917. aastast VSDT(b)P liige ning aitas organiseerida Punakaarti. 1920. aasta sügisest oli ta Tallinna Ametiühisuste Kesknõukogu asjaajaja ja sama aasta detsembris osales Noorproletaarlaste Ühingu loomisel.
1921. aastal valiti ta Tallinna Linnavolikokku. Ta suunati esimeste seas EISTP-sse parteid õõnestama. Arreteeriti 1921. aasta kevadel.
Ta asendas I Riigikogus 15. märtsist 1922 Johannes Soansi. Mõisteti 1922. aasta mais 115 protsessil sõjaringkonnakohtus kuueks aastaks sunnitööle. Pärast seda läks ta põranda alla ja asus tööle Kominterni Eesti sektsiooni juurde Moskvas. Alates 6. detsembrist 1922 asendas teda Riigikogus Alfred Maurer.
Andrejev kuulus EKP Keskkomiteesse aastatel 1922–1923 ja 1928–1929.
Ta langes punaarmeelasena lahingus Kirgiisias Sõrdarja ringkonnas ülestõusnud talupoegade vastu.
Emma Petersen

Emma Petersen (kuni 1921 Emma Asson, 1921–1938 Emma Peterson; 13. juuli 1889 Vaabina vald, Võrumaa – 1. jaanuar 1965 Tallinn) oli Eesti pedagoog, haridustegelane ja poliitik. Kuuludes Eesti Sotsiaaldemokraatliku Tööliste Parteisse, valiti ta nende esindajana Asutavasse Kogusse ja I Riigikogusse. Ta aitas kaasa Eesti iseseisvuse akti ja esimese põhiseaduse väljatöötamisele ning tegeles eelkõige haridus- ja naisküsimustega.
Ta koostas Eesti Noorsoo Kasvatuse Seltsi Tütarlaste Keskkooli jaoks vanaaja õpiku, mis ilmus 1912. aastal. Kokku ilmus tema sulest aga üle 30 ajalooõpiku (koos kordustrükkidega) ning need olid ühed esimesed Eesti algupärased ajalooõpikud.
Elulugu.
Emma Asson sündis Võrumaal vallakooliõpetaja peres ning kodust sai ta kaasa ka algõpetuse.
1899–1904 õppis ta Võru linna-tütarlastekoolis ning 1904–1907 Tartu A. S. Puškini Tütarlastegümnaasiumis, mille lõpetas kuldaurahaga. Pärast gümnaasiumi lõpetamist asus ta õppima Peterburi, kus lõpetas 1910. aastal O. Bestuževi kõrgemad naiskursused üldajaloo alal.
1910. aastal kutsuti ta Tartusse Eesti Noorsoo Kasvatuse Seltsi Tütarlaste Keskkooli ajalooõpetajaks, kuhu ta jäi 1919. aastani. Ta valiti kooli kuratooriumisse (1912–1916) ning ta kuulus ka laste koduse lugemise korralduse põhimõtete väljatöötamise komisjoni. Töö kõrvalt õppis ta Tartu Ülikoolis aastatel 1912–1913 keskkooliõpetajate kursustel ja 1916. aastal sooritas samas eksamid ning sai 1917 ajaloo-keeleteaduskonnast ajalooõpetaja kutse. 1917 valiti Emma Asson kirjatoimetajana Tartu Rahvaülikoolide Seltsi ajutisse juhatusse, aga seltsi tegevus katkes peatselt.
Ta valiti ESDTP ühe esindajana Asutavasse Kogusse ja I Riigikogusse. Samaaegselt oli ta tegev Eesti Naisorganisatsioonide Liidus ja mitmesugustes komisjonides, kus arutati haridus- ja sotsiaalküsimusi. Lisaks valiti ta Tallinna Linnavolikogusse. I Riigikogus esitas ta koos Alma Ostra-Oinasega perekonnaseaduse eelnõu, millest küll seadust ei saanud aga üks selle paragrahv liideti Vabariigi Valitsuse eelnõuga.
1919. aasta jaanuarist aprillini töötas Emma Asson Tartu Õpetajate Seminaris ajalooõpetajana, 1919–1921 Haridusministeeriumi rahvahariduse osakonna juhatajana.
1926–1935 oli ta Tallinna Linna 2. Tütarlaste Gümnaasiumi õpetaja. 1925. aastal valiti ta Eesti Naisorganisatsioonide Liidu (1930. aastast Eesti Naisliit) juhatusse, 1925–1940 oli ta selle organisatsiooni sekretär ja kasvatus-hariduskomitee juhataja. 1940–1948 oli ta Tallinna 2. Keskkoolis ja 2. Poeglaste Kommertskoolis ajalooõpetaja, 1948–1950 Tallinna 1. Keskkoolis vene keele õpetaja.
Isiklikku.
1921. aastal abiellus Emma Asson töösturi ja poliitiku Ferdinand Petersoniga, kes oli Ajutises Valitsuses teedeminister. Neil sündis kolm poega, esimene surnult, üles kasvatati Hillar-Ferdinand ja Ivar-Heldur. Ferdinand Petersoni esimesest abielust pärinenud kahe tütre kasvatamine jäi samuti Emma õlule. Abielu lahutati 1941. aastal.
Carl Intelmann

Carl Intelmann on olnud mitme tuntud isiku nimi:
Jõuelektroonika

Jõuelektroonika on elektroonikaharu, mis tegeleb elektrienergia muundamise ja juhtimisega elektrooniliste muundurite abil. Jõuelektroonika definitsioon ei ole seotud võimsusega. Jõuelektroonika muundureid ehitatakse nii milli- kui megavatiste koormuste juhtimiseks. Jõuelektroonika kasutab elektrienergia muundamiseks selliseid elektroonikakomponente nagu jõutransistorid, dioodid, türistorid jms.
Jõuelektroonika abil saab muuta pingete ja voolude kuju, tugevust ning sagedust . Muundurid jagunevad funktsiooni järgi alalispingemuunduriteks, vahelduvpingemuunduriteks, alalditeks ja vahelditeks.
Jõupooljuhtkomponendid töötavad muundurites valdavalt lülitina, mistõttu neid nimetatakse sageli ka jõupooljuhtlülititeks. Jõupooljuhtlüliteid juhitakse kasutades mikrokontrollereid, signaaliprotsessoreid, loogikalülitusi, nt FPGA, või rakendusspetsiifilisi kiipe ASIC.
Elektriajamites võimaldab jõuelektroonika juhtida elektrimasinate tööd paindlikult ja suure kasuteguriga. Seetõttu kasutatakse jõupooljuhtmuundureid masinaajamites ja elektertranspordivahendites, sh elektersõidukites.
Jõuelektroonika komponendid.
Peamised jõuelektroonika komponendid on järgmised:
Jõupooljuhtseadiseid kasutatakse lülitirežiimis: takistus seadise väljundkontaktide vahel on kas nullilähedane (seadis voolule avatud) või võimalikult suur (seadis voolule suletud). Lülitamise juhitavuse (tüürimisvõimaluste) järgi liigitatakse jõupooljuhtseadiseid järgmiselt.
Jõuelektroonika kasutusalad.
Jõuelektroonikat kasutatakse:
Frank Packard (arhitekt)

Frank L. Packard (1866 – 26. oktoober 1923) oli USA arhitekt, kes tegutses Ohio osariigis.
Integreeritud paisuga suletav türistor

Integreeritud paisuga suletav türistor (inglise keeles "integrated gate-commutated thyristor" või "insulated gate-commutated thyristor", lühend IGCT) on paisu kaudu suletava türistori (GTO-türistori) edasiarendus. Nagu GTO-türistor, nii on ka IGC-türistor täielikult tüüritav jõupooljuhtlüliti, mis tähendab, et seda saab tüürelektroodist lülitada nii sisse kui ka välja. Selleks on IGC-türistorisse sisse ehitatud spetsiaalne tüürlülitus.
IGC-türistori paisuga integreeritud tüürlülituse kaasabil toimub türistori sisselülitamine märksa energiasäästlikumalt ja kiiremini kui tavalises GTO-türistoris.
Väljalülitamiseks vajab see transistor anoodvoolust tugevamat paisuvoolu impulssi. Nii saavutatakse lühike väljalülituskestus, ent sellise vooluimpusi samiseks on tarvis transistori läheduses suurt akupatareid. 
IGC-türistor on kasutatav jõuelektroonikas võimsusel kuni 20 MVA ja kilohertsides mõõdetavatel sagedustel. Üksainus IGCT-moodul on näiteks võimeline lülitama kiloampritesse ulatuvatuvat voolu vastupingel 4500 volti.
Johann Adam Klein

Johann Adam Klein (1744–1805) oli Tartu justiitsbürgermeister aastail 1799–1805.
Ta oli majaomanik Laial tänaval, sai sündikuks, raehärraks ja linnakonsistooriumi assessoriks 1784. 
Ta oli abielus Magdalena Dorothea Fickiga (1762 – 9/21. märts 1816 Anseküla).
Bernhard Frederking

Bernhard Christian Ernst Frederking (18/30. juuli 1819 Arnstadt – 24. detsember 1899/5. jaanuar 1900 Tartu) oli Tartu raehärra aastail 1877–1889.
Ta tuli Liivimaale 1849. aastal ja sai Tartu kodanikuks. Seal oli ta kaupmees, Suurgildi vanem (1877) ja vabrikant.
22. oktoobril/4. novembril 1850 abiellus ta Tartus Alwine Hoffmanniga (4/16. jaanuar 1822 Tartu – 24. mai/6. juuni 1900).
Guido Block

Guido Block (24. märts/5. aprill 1843 Ceraukste, Bauska lähedal– 21. jaanuar/2. veebruar 1889 Tartu) oli Tartu justiitsbürgermeister aastail 1886–1889.
Ta abiellus 1876. aastal Olga Wieleriga (surnud 1921).
Emil Musso

Ernst Emil Musso (2/14. mai 1857 Tartu – 11. juuli 1936 Rakvere) oli Tartu raehärra ja maalikunstnik.
Lõpetas 1876 Tartus gümnaasiumi. Õppis kodulinnas Woldemar Friedrich Krügeri ja Julie Wilhelmine Hagen-Schwarzi juures õli- ja akvarellmaali. Jätkas kunstiõpinguid Viinis William Ungeri juures ning Berliinis Gustav Richteri juures. Aastatel 1880–1897 pidas Tartus pruulikoda. Sai 1881 Tartu kodanikuks ning oli kuni 1897. aastani linnavolinik. 1888–1889 oli Tartu raehärra. 1898–1920 töötas pangaametnikuna Pihkvas, Łódźis, Šiauliais ja Riias.
Maalinud õli ja akvarelltehnikas maastikke. Esinenud näitustel Tartus, Riias, Peterburis ja Moskvas.
Isiklikku.
Abiellus 14/26. septembril 1880 Elisabeth Ammoniga (22. august/3. september 1857 Tartu – 4. juuli 1924 Tartu).
Carl Helwig

Carl Wilhelm Helwig (11/22. oktoober 1797 Jēkabpils – 31. august/12. september 1865 Tartu) oli Tartu justiitsbürgermeister aastail 1831–1865.
Ta oli ka Tartu linnakonsistooriumi president ja titulaarnõunik.
1830. aastal abielus ta Sophie Charlotte von Hankega.
Eesti arstide loend (1940)

Eesti arstide loend on viimane avaldatud Arstide Koja hääleõiguslike liikmete loend tähestikulises järjekorras.
Karl August Baars

Karl (Kaarel) August Baars (13. märts 1875 Iigaste mõis – 27. veebruar 1942 Kirovi oblast) oli eesti advokaat ja poliitik.
Baars lõpetas Tartu Ülikooli õigusteaduskonna 1900. aastal. 1903. aastast alates oli tema alaline elukoht Viljandi, kus ta töötas vandeadvokaadina.
Karl August Baars oli 1917. aasta märtsist Viljandi miilitsaülem, Ajutise Viljandi Maakonnanõukogu abiesimees 27. novembrist 1918–1919, Viljandi linnavolinik 1917. aastast, Viljandi Maakonnanõukogus aastast 1921.
Karl Baars kuulus Maanõukogusse, Asutavasse Kogusse ning oli I, II, III, IV ja V Riigikogu liige.
Valitsuse tööst võttis Baars osa rahaministrina, pidades seda ametit 26. oktoobrist 1920 kuni 25. jaanuarini 1921 ja 1. aprillist kuni 14. maini 1924. Samuti oli ta 1921. aastal 14. jaanuarist kuni 25. jaanuarini kohtuministri kohusetäitja.
Baars kuulus Tööerakonda ja alates 1932. aastast Rahvuslikku Keskerakonda. Ta oli Sakala Panga juhatuse esimees ja ajalehe Sakala peatoimetaja.
Karl August Baars arreteeriti NKVD poolt Viljandis 1941. Suri 1942. aastal Kirovi oblastis enne surmaotsuse täideviimist.
Jaan Eigo

Jaan Eigo (19. oktoober (vkj)/ 31. oktoober 1866 Parveotsa talu, Vana-Võidu vald, Viljandimaa – 30. oktoober 1946 Viljandi vald) oli eesti põllumees, poliitik ja omavalitsustegelane.
Kuulus Põllumeestekogude liikmena I Riigikogu ja alates 8. oktoobrist 1923 (Hans Sootsi asemel) II Riigikogu koosseisu.
IMI Negev

Negev ka Negev NG-5 on kergekuulipilduja NATO standardpadrunile 5,56 mm. Iisraeli relvatööstuse loodud Negev on ka Iisraeli sõjaväe relvastuses.
Negev on automaatne käsitulirelv, mille vintrauas surve all olev püssirohu põlemisgaas käitab eraldi kanali kaudu lühikäigulise juhtraamiga gaasikolvi ja pöördluku lukumehhanismi vintraua all. Lukul enesel on 4 lukuhõlma, mis haakuvad vintraua pikendusega. Luku pöörlemist juhib riivi sees olev nõel, mis liigub lukukandurile paigaldatud nukijuhiku sees. Lukul on padrunikesta väljaheitmise seadis, mis toimib vedrustatud hoova abil ja mida pöörab lukukandur.
Negevi gaasirõhuregulaatoril on kolm asendit: padruni etteandmine salvest, etteandmine padrunilindilt või kui tulistamine toimub tolmustes, poristes ja märgades tingimustes. Kõigis surveregulaatori asendites on kuulipilduja laskekiirus 850–1150 lasku minutis.
Negevi konstrueerimist alustati 1985, Iisraeli sõjaväe relvastusse võeti see relv 1997. Negevi tootmisega asendati kergekuulipilduja Galil, mille raud võis kestva tulistamise käigus kergesti üle kuumeneda.
Kuulipilduja Negev on ka Eesti Kaitseväe relvastuses. Lisaks Iisraelile ja Eestile on Negev 2011. aasta seisuga, relvastuses veel Gruusia, Colombia, Costa Rica ja Tai sõjaväes.
Karl Ellis

Karl Ellis (1888 – 1. detsember 1924 Tallinn) oli eesti tööline ja poliitik.
Kuulus EISTP liikmena I Riigikogu koosseisu vahemikus 16. detsember 1921 (asendades Aksel Brehmi) kuni 10. märts 1922, kui astus tagasi ja tema kohale asus Paula Järv.
Johann Daniel von Berthold

Johann Daniel von Berthold (14. november 1656 Waldeck-Wildungeni vürstiriik – 5. november 1710 Tallinn) oli Liivimaa vaimulik.
Berthold sündis Saksamaal Waldeck-Wildungeni vürstiriigis (praeguse haldusjaotuse järgi Hesseni liidumaal). Usuteadust õppis ta (immatrikuleeriti veebruaris 1680) Rostocki Ülikoolis. Ta oli juba aastast 1678 seotud Liivimaaga. Ordineeriti 1. novembril 1685 õpetajaks.
Ta oli aastatel 1685–1689 Pilistvere Andrease koguduse adjunktõpetaja ja 1689–1710 sama koguduse õpetaja. Ta suri aastal 1710 Tallinnas katku.
Berthold oli seotud piibli eesti keelde tõlkimise katsetega.
Isiklikku.
Tema äi Cristian Pankow oli Pilistvere Andrease koguduse õpetaja. Tema poeg Reinhold Christian von Berthold oli Laiuse Püha Jüri koguduse õpetaja.
2011. aasta Eesti presidendivalimised

2011. aasta Eesti presidendivalimised toimusid Riigikogus 2011. aasta 29. augustil. 
Riigikogu erakorraline istungjärk, mille päevakorras oli Vabariigi Presidendi valimine, toimus 29. augustil kell 13.00. President valiti salajasel hääletusel, kus igal Riigikogu liikmel oli üks hääl. Presidendiks valituks saamiseks pidi kandidaat koguma Riigikogu koosseisu vähemalt kahekolmandikulise toetuse ehk vähemalt 68 Riigikogu liikme hääle.
Presidendikandidaatideks seati üles ametis olev president Toomas Hendrik Ilves, kelle kandidaadiks registreerimist toetasid Reformierakonda, Isamaa ja Res Publica Liitu ning Sotsiaaldemokraatlikku Erakonda kuulunud 75 parlamendiliiget, ja tema vastaskandidaat Indrek Tarand, kes sai oma kandidatuurile 26 Keskerakonna liikme toetuse.
Riigikogus kell 13.00 alanud presidendivalimiste esimeses voorus osutus valituks Toomas Hendrik Ilves, kes kogus 73 häält, Indrek Tarand sai 25 häält ning 3 hääletussedelit osutusid kehtetuks, kahele neist oli märgitud toetus mõlemale kandidaadile ning üks sedel oli jäänud tühjaks.
Reinhold Christian von Berthold

Reinhold Christian von Berthold (? Pilistvere – 3. mai 1714 Laiuse) oli eesti vaimulik.
Berthold sündis Pilistvere pastori pojana, tema sünniaastat ei ole teada. Ta õppis usuteadust (immatrikuleeriti 14. novembril 1703) Jena Ülikoolis ja (immatrikuleeriti 21. mail/1. juunil 1704) Academia Gustavo-Carolinas (Pärnus). Ta oli usuteaduse magister.
Aastatel 1710–1714 oli ta Laiuse Püha Jüri koguduse õpetaja.
Isiklikku.
Tema isa Johann Daniel von Berthold ja vanaisa Cristian Pankow olid Pilistvere Andrease koguduse õpetajad.