tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
60 (Tallinna bussiliin)

60 on bussiliin Tallinnas, mis ühendab Priisle asumit Lasnamäel Kompassi asumiga Kesklinnas mõlemas suunas. Bussiliin avati 1. jaanuaril 1988, et rahuldada Lasnamäe uute ehk VI, VII ja VIII mikrorajooni (tänapäeval Priisle, Kuristiku ja Katleri asumid) elanike ühistranspordivajadust. Liini teenindab Tallinna Linnatranspordi AS (TLT Lasnamäe osakond/3. veokorralduse osakond). Liin töötab iga päev, tööpäeviti on intervall 10–12 minutit, puhkepäevadel ja riigipühadel 15–20 minutit. Kuna liin läbib suure koormusega teid kesklinnas (Russalka ja Uus-Sadama ristmik), siis sõltub sõiduaeg liiklusummikutest, kuid graafiku järgi kestab sõit mõlemas suunas 25 minutit. Liinil kehtivad tavalised sõidupiletid. 
1990. aastatel sõitis samal marsruudil ka ekspressliin 89, praegu sõidab liin 12, mis ühendab Lasnamäed Mustamäe ja Haaberstiga.
Marsruut.
Liin algab ja lõppeb Priisle lõpp-peatuse parklas Kärberi tänaval. Liin läbib Linnamäe tee, Mustakivi tee, Narva maantee ja läheb ümberpööramisringile V. Reimani, Gonsiori ja Laikmaa tänava kaudu. Kaugeim peatus liinil on Maneeži V. Reimani ja Gonsiori tänava nurgal.
Veerem.
Kuna liin läbib tiheasustusega asumeid (29 500 elanikku), siis peamiselt sõidavad liinil poolhaagisega bussid, mis mahutavad palju reisijaid. Nõukogude ajal kasutati liinil täiustatud Ikarus 280.48 ja Ikarus 283 busse ning uusi Ikarus 435 busse. Aastatel 2000–2014 sõitsid liinil 24-meetrised bussirongid (Hess City APM 5.2-13 (BaltScan)) ning hiljem MAN bussid. Enamasti sõidavad liinil madalapõhjalised bussid, kuna Priisle asumis on 6 sotsiaalhoonet 80–100 korteriga, kus elavad füüsiliste puuetega inimesed.
Amvrakía laht

Amvrakía laht (kreeka keeles Αμβρακικός κόλπος) on laht Kreeka lääneosas, Joonia mere osa. Lahe pikkus on 40 km, laius 15 km, pindala 624 km².
Lahte suubuvad Loúrose ja Árachthose jõgi.
Laht on nime saanud Árta linna kohal antiikajal asunud linna Ambrakia järgi.
Štandart

Štandart (vene keeles Штандартъ) oli Venemaa viimase keisri Nikolai II jahtlaev.
Ajalugu.
Laeva tellis Nikolai II isa keiser Aleksander III, see valmis aastatel 1893–1895 Kopenhaageni laevatehases Burmeister &amp; Wain. Alus võeti teenistusse 1896. aastal. 19.–20. sajandi vahetusel oli see suurim monarhi kasutatav jahtlaev. Tsaariperekonna jaoks oli laev sobiv kui omamoodi ujuv palee. Laeva mehitas ja opereeris Venemaa Keiserlik Merevägi.
Sõidud Läänemerel.
1907. aastal sõitis laev Soome rannikul karile ja hakkas lekkima, kuid päästeti ja remonditi.
5. juulil 1912 toimus Läänemerel ajalooline kohtumine sugulussidemetes (kolmanda astme nõbude) Vene keisri ja Saksa keisri vahel. Wilhelm II jõudis jahil Hohenzollern II sõjalaeva Moltke saatel Paldiski reidile. Nikolai II poolt vastu tulnud jahil Štandart peeti lõuna 50 inimesele ja läbirääkimised poliitilisest olukorrast Euroopas, mis siiski ei mänginud hiljem rolli suure sõja ärahoidmisel.
Sõidud Mustal merel.
14. juunist 1914, väljudes Odessast, seilas keisri perekond Štandarti pardal Mustal merel. Nende eesmärk oli Rumeenia sadamalinnas Constanțas sobitada diplomaatilist abielu suurvürstinna Olga ja kroonprints Carol II vahel. Reisil olles kuulsid nad uudiseid Austria-Ungari keisririigi troonipärija Franz Ferdinandi ja tema abikaasa mõrvamisest Sarajevos, mis vallandaski Esimese maailmasõja.
Nõukogude võimu käsutuses.
Pärast 1917. aasta revolutsioone seisis laev dokis uue nimega "18 марта" (18. märts). 
Aastatel 1932–1936 ehitati see ümber miiniveeskjaks ning sai uuema nime "Марти". Teises maailmasõjas osales laev Leningradi kaitsmisel, milles sel oli oluline osa. 1957. aastal muudeti laev õppelaevaks «Ока». 
Laev lammutati 1963. aastal Tallinnas.
Hohenzollern (laev)

SMY Hohenzollern (SMY saksa keeles "Seiner Majestät Yacht") oli Saksa keisri ja Preisimaa kuninga Wilhelm II jahtlaev. 
Laev sai nime keisri suguvõsa nime järgi. Hohenzollerni-nimelisi laevu oli kokku kolm (I, II, III), millest viimane jäi valmimata.
Hohenzollern II.
Läänemerel.
5. juulil 1912 toimus Läänemerel ajalooline kohtumine sugulussidemetes Vene keisri ja Saksa keisri kui kolmanda astme sugulaste vahel. Wilhelm II jõudis jahil oma keiserlikul jahtlaeval Hohenzollern II sõjalaeva Moltke saatel Paldiski reidile. Nikolai II teenistuses oleval jahil Štandart peeti lõuna 50 inimesele ja läbirääkimised poliitilisest olukorrast Euroopas, mis siiski ei mänginud hiljem rolli esimese maailmasõja ärahoidmisel.
Hohenzollern III.
Keiserlik jahtlaev Hohenzollern III lasti Stettinis vette 1914. aasta septembris. Tema viimistlus jäi Esimese maailmasõja puhkemise tõttu pooleli ning seda ei lõpetatud kunagi. Jaht lammutati 1923. aastal Kielis Deutsche Werke laevatehases.
Janova järv

Janova järv (valgevene keeles "Возера Янова", ka "Янаўскае", vene keeles "Яново" (Janovo) või "Яно́вское озеро") on järv Valgevenes Viciebski oblastis Połacki ja Ušačy rajooni piiril. Järv asub merepinnast 127 meetrit kõrgemal Ušačy järvestikus. Järve voolab Dziva jõgi, mis toob sinna vett Pavułle järvest. Janova järve valgla on 721 km².
Kaldajoone pikkus on 25 kilomeetrit. Järv asub ligi 12 meetri sügavuses orus. Kaldad on meetri kõrgused, liivased, idakallas on soostunud. Järve läänepoolses osas asub kaks suurt lahte. Põhi on kalda lähedal liivane (sadakonna meetri ulatuses), sügavamal aga kaetud sapropeeliga. 
Janova on eutroofne järv. Vee läbipaistvus on 1,5 meetrit. Kaladest elavad seal ahven, haug, koha, säinas, latikas ja särg.
Pavułle järv

Pavułle järv või Pavulle järv (valgevene keeles "Возера Павульскае", ka "Павулле" või "Цётча" (Ciotča, transkribeerituna Tsjottša), vene keeles "Паульское" (Paulskoje) või "Тетча" (Tettša)) on järv Valgevenes Viciebski oblastis Ušačy rajoonis. Järv asub merepinnast 127,9 meetri kõrgusel Ušačy järvestikus. Järvest voolab läbi Dziva jõgi, mis suubub Janova järve. Järve valgala on 652 km².
Kaldajoone pikkus on 25 kilomeetrit. Järv asub ligi 6-8 meetri sügavuses orus, mille kaldad on lõunas ja läänes kohati ka 20 meetri kõrgused. Kaldad on madalad ja liivased, kohati on soostunud. Järves asub kuue hektari suurune saar.
Põhi on kalda lähedal liivane või kaetud liivsaviga, sügavamal aga kaetud sapropeeliga. Sapropeelikihi paksus on keskmiselt 6 meetrit. 
Pavułle on eutroofne järv. Vee läbipaistvus on 2,5 meetrit. Taimkate ulatub kaldast kuni 250 meetri kaugusele ja kolme meetri sügavusele. Taimestikus on valdavad harilik pilliroog, järvkaisel, penikeeled.
Kaladest elavad järves linask, haug, koha, säinas, latikas, roosärg ja särg.
Kyparissía laht

Kyparissía laht (kreeka keeles Κυπαρισσιακός Κόλπος, "Kyparissiakos Kolpos") on pikk käänuline laht Kreekas Peloponnesose poolsaare lääneosas, Joonia mere osa.
Lahe piirideks on Katákolo põhjas ja Konello neem lõunas. Põhjapiiri lähedal on Pýrgose linn, lahe keskosa rannikul Zacháro linn ja lõunaosas on Kyparissía linn.
Lahte suubuvad Alfeiósi ja Néda jõgi.
Keskajast 19. sajandini nimetati seda Arkaadia laheks.
Paŭazierje järv

Paŭazierje järv ehk Pavazerje järv (valgevene keeles "Возера Паўазер'е", vene keeles "Полозерье" (Polozerje)) on järv Valgevenes Viciebski oblastis Biešankovičy ja Ušačy rajooni piiril. Järv asub merepinnast 132,1 meetri kõrgusel Ušačy järvestikus. Järve vesi voolab Pavułle järve, järve valgla on 30,9 km².
Kaldajoone pikkus on 17,9 kilomeetrit. Järv asub 2–8 meetri sügavuses orus, põhjas ja loodes on oru nõlva kõrgus 20–25 meetrit. Kaldad on madalad ja liivased. Järves on kaks väikest saart. Põhi on tasane, ranna ääres liivane, sügavamal kui 1 meeter aga kaetud sapropeeliga. 
Paŭazierje on eutroofne järv. Vee läbipaistvus on 2,6 meetrit. Taimkate ulatub kaldast kuni 3–4 meetri sügavusele. Taimestikus on valdavad harilik pilliroog, järvkaisel, penikeeled, kardhein, mändvetikad.
Kaladest elavad järves ahven, haug, linask, säinas, latikas, luts, säga, koger ja särg.
Surnud 31. juulil

"Siin loetletakse 31. juulil surnud tuntud isikuid."
Lilienfeld (aadlisuguvõsa)

Lilienfeld oli Rootsist pärit aadlisuguvõsa. 
Suguvõsa rajaja oli Tartu õuekohtu assessor Lars Larsson Moduler, kes 1650. aastal sai Rootsi kuningannalt Kristiinalt aadliseisuse, sai aadeldamisel perekonnanime "von Lilljefelt" ning kanti Rootsi rüütelkonda tituleerimata aadlisuguvõsana, rootsipärase nimekujuga Lilliefelt, nr 497 all. 
Hiljem on suguvõsa kantud Eestimaa ja Saaremaa (1746), Kuramaa (1790) ja Liivimaa (1797) rüütelkonna aadlimatriklisse.
Suguvõsale kuulusid eri aegadel Eesti alal Kehtna, Tuhala, Rohu mõis.
Tüümuse kortikomedullaarne tsoon

Tüümuse kortikomedullaarne tsoon (inglise "thymus cortico-medullary junction") on paljudel selgroogsetel loomadel, sealhulgas inimesel, tüümuses asuv ja talitlev veresoonterohke piirkond, mis eraldab tüümuse koort ja säsi.
Tüümuse kortikomedullaarse tsooni täpsed funktsioonid pole seni teada.
Arvatakse, et protümotsüüdid sisenevad tsooni tüümuse säsis paiknevate suuremate veenulite kaudu. Ka topeltpositiivsed αβ T-rakud liiguvad tsooni, kus toimub positiivne ja negatiivne selektsioon ning koolitamine T-abistajarakkudeks ja tsütotoksilisteks T-rakkudeks.
Tüümuse perivaskulaarsed ruumid on ühenduses elundit ümbritseva kihnuga ja ulatuvad kuni kortikomedullaarse tsooni ühendusteni ning ühinevad tüümuse säsiga.
Tüümuse kortikomedullaarse tsooni ühenduskohtadel ühinevad tüümuse koore kapillaarid veenidega ning moodustavad koores vere-tüümuse barjääri (säsis tõke puudub).
Tüümuse kortikomedullaarse tsooni ülemineku kohalt saavad alguse viima lümfisooned, mis kulgevad koos veresoontega ja väljuvad elundist kihnu kaudu.
Tümotsüütide migratsiooni tsoonist tüümuse koorde reguleerivad kemokiinid.
Tüümuse kortikomedullaarses tsoonis ekspresseeritakse valku CTLA-4. 
Tüümuse mikrovereringet saadavad närvikiud, mida leidub eriti rohkelt just tüümuse kortikomedullaarses tsoonis.
Löwenstern

Löwenstern (ka Loewenstern, rootsipäraselt Leijonstierna) on Riiast pärit baltisaksa aadlisuguvõsa. 
Löwensternid põlvnesid Riia kaupmeestest ja raehärradest Rigemannidest, Diedrich Rigemanni (1611–1656) ja venna Christoffer Rigemanni aadeldamisest Rootsi kuninganna poolt 1650. aastal kandis nimetust Rigeman von Leijonstierna (von Löwenstern), kuid ei introdutseeritud Rootsi rüütelkonda. Rootsi rüütelkonnas oli ka 1645. aastal aadeldatud Leijonstierna nr 333, tituleerimata aadlisuguvõsa ja 1693. aastal aadeldatud, tituleerimata Holsteini päritolu Löwenstern nr 1268.
Suguvõsa jagunes Rootsi-, Eesti- ja Liivimaa liiniks. 1720. aastal introdutseeriti vabahärrasuguvõsana Rootsi rüütelkonda nr 181 all, 1747. aastal immatrikuleeriti Liivimaa rüütelkonna aadlimatriklisse nr 78 all ja 1777. aastal Eestimaa rüütelkonna aadlimatriklisse nr 100 all.
Suguvõsale kuulusid eri aegadel Eesti alal Alavere, Kuigatsi, Lota ja Mäo mõis, Vana-Antsla, Vastse-Antsla, Mäksa, Poka, Pringi, Soontaga, Vaalu, Kuigatsi, Suure-Kõpu, Puiatu, Valkla, Jäneda, Vana-Laitsna mõis 1649-1883 ka Antsla vasallilinnus (mõis).
63 (Tallinna bussiliin)

63 on Tallinna bussiliin, mis ühendab Priisle asumit Lasnamäel Kompassi asumiga Kesklinnas mõlemal suunal. Liini teenindab Tallinna Linnatranspordi AS Lasnamäe osakond (). Liin on olnud käigus tööpäeviti ja laupäeviti, alates 1. septembrist 2021 ka pühapäeviti. Väljumised 20-40 minuti tagant.
Liin avati 1. septembril 1988 ekspressliinina, kui Vormsi ja Kihnu tänavale ehitati tolle aja kohta luksuslikud merevaatega kortermajad. Pärast Eesti taasiseseisvumist muudeti bussiliin 63 tavaliiniks, kuid 2005. aastani ei peatunud buss Kadriorus. Tööpäeviti sõidavad liinil lõõtsbussid, millest vähemalt kaks on madala sisenemisega sõidukid; laupäeviti sõidavad lühikesed bussid ja madala sisenemisega on neist ainult üks.
Marsruut.
Priisle–Viru keskus.
Buss nr 63 alustab marsruuti Priisle asumis Kärberi tänava lõpust. Sealt pöörab buss Ussimäe teele ja peatub samanimelises peatuses. Sealt pöörab ta vasakule Priisle tänavale ning liigub mööda teetõusu Narva maantee ristmikule. Esimene peatus Narva maanteel sellel suunal on Kelluka tee, kus on võimalik ümber istuda bussidele 5, 6, 29 ja 31. Marsruut jätkub mööda Narva maanteed V. Reimani tänava ristmikuni, kust algab ümberpööramisring.
Ümberpööramisring.
Ümberpööramiseks kasutatakse 2003. aastast alates vastupäevasuunalist ringi, mille moodustavad V. Reimani, Gonsiori ja A. Laikmaa tänav. Enne 2003. aastat kulges liin mööda Maneeži tänavat, kuid bussidel läks sageli katki püsikiiruseühendus (vanades bussides oli teine mehaaniline süsteem, viimane Tallinnas sõitev Ikarus 280 lõpetas töö 2003. aasta alguses). Tänu Hobujaama peatusele on sõitjatel mugav ümber istuda trammidele.
Viru keskus–Priisle.
 kulgeb liin mööda Narva maanteed kuni ristumiseni Priisle teega ja pöörab seejärel paremale Ussimäe tee suunas. Priisle – Ussimäe tee ristmikust kulgeb bussiliin Kärberi tänaval asuvasse lõpp-peatusse.
Tähtsad asutused.
Bussiliiniga 63 on võimalik sõita näiteks Tallinna lauluväljakule ja Tallinna Ülikooli.
Árta

Árta (kreeka keeles Άρτα) on linn Kreeka lääneosas, Árta piirkonnaüksuse ja Árta valla halduskeskus.
Préveza

Préveza (kreeka keeles Πρέβεζα) on linn Kreeka lääneosas, Préveza piirkonnaüksuse ja Préveza valla halduskeskus. 
Selles linnas sündis käija Athanasía Tsoumeléka.
Préveza on Douzelage'i liige.
Vathý

Vathý (kreeka keeles Βαθύ) on linn Kreeka lääneosas Ithaka saarel, Ithaka piirkonnaüksuse ja Ithaka valla halduskeskus.
Vihmas ja päikeses

"Vihmas ja päikeses" on 1960. aastal Tallinna Kinostuudios valminud eesti mängufilm.
Sisukirjeldus.
Film käsitleb noorte elu ühe soojuselektrijaama ehitusel. Noor töömees Jaak saabub tööle uude kollektiivi. Jaak on raske iseloomuga, kinnine, trotslik, äge ja kibestunud. Ent soojuselektrijaama ehitusel kohtab ta kommunistlikke noori, kes tema ägedust küll heaks ei kiida, kuid ei mõista teda ka hukka ja on valmis teda abistama. Pikkamööda avaneb tema loomuse teine pool.
Filmi retseptsioon.
Film leidis oma vaataja, kuna kõneles kaasajast. Kriitikute arvamused filmi kohta olid vastukäivad. Rohkem oli neid, kes leidsid, et film on kõvasti alla jäänud Ranneti stsenaariumile. Filmi nimetati isegi keskpäraseks. Kiideti aga Jaan Sauli ja eriti Larissa Lužina osatäitmisi. Leiti, et Jaan Saul mängib küll mitmepalgelist karakterit, kuid peentest psühholoogilistest nüanssidest jääb ta mängus puudu. Kiitvalt mainiti ka Jaanus Orgulase ja Nikolai Slitšenko mängu filmis. Anne-Mai tegelaskuju oli arvustajate meelest juba autori poolt antud üheplaanilisena ning Eva Mūrniece esituses jäi ta kuidagi leigeks ja ilmetuks. Kriitikutele jäi mulje, et noortele näitlejatele ei ole antud küllalt lavastajapoolset abi.
Helge tee (film)

"Helge tee" on 1940. aastal valminud Nõukogude Liidu mängufilm.
Süžee.
Filmi peategelane on lihtne külatüdruk Tanja Morozova, kes kujuneb filmi jooksul majateenijast eeskujulikuks kangruks. Pererahvas viskab Tanja välja. Tal õnnestub tööle saada kudumisvabrikusse koristajaks, varsti saab aga temast kangur. Tanja paistab silma võitluses kahjuritega, temast saab stahhaanovliku liikumise töökangelane. Teda autasustatakse Lenini ordeniga ning ta valitakse Ülemnõukogu saadikuks.
Laila Kinnunen

Laila Kinnunen (kodanikunimi 1939–1971 Laura Annikki Kinnunen, aastatel 1971–2000 Laura Annikki Mišić, 8. november 1939 Helsingi vald – 26. oktoober 2000 Heinävesi) oli soome estraadilaulja.
Talvesõja ajal evakueeriti Laila Kinnunen Rootsi, kus ta elas kuni 1949. aastani. 1955. aastal võitis ta estraadilaulude konkursi Helsingis ja pääses 1956. aastal solistiks Lasse Pihlajamaa orkestrisse. Hiljem laulis ta ka Olli Häme ja Erkki Melakoski orkestrites. Juba esimene helisalvestis "Lazzarella" 1957. aastal kujunes väga populaarseks.
1961. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel saavutas ta Soomet esindades lauluga "Valoa ikkunassa" kümnenda koha. Ta sai ka mujal Euroopas mõnevõrra tuntuks ning esines ka Rootsis, Saksamaal ja Hollandis.
Aastatel 1960–1963 lindistas Laila Kinnunen ka mitmed lood duetis koos oma õe Ritva Kinnuneniga.
1960. aastatel Kinnuneni ampluaa laienes ja ta esitas eri stiilides laule. Ta mängis ka mõnes filmis.
1967. aasta järel tegi ta veel ainult mõned lindistused. Lepingut plaadifirmaga Scandia ei pikendatud ja 1970. aastate algul Laila Kinnunen lõpetas lauljategevuse.
1980. aastal avaldas ta veel singli "Kohtalon lapsi" / "Toiset meistä", mille järel ta enam ei laulnud.
Seejärel elas Laila Kinnunen avalikkuse eest tagasitõmbununa. 1989. aastal valmis tema 50. sünnipäeva eel temast dokumentaalfilm "Laila".
Isiklikku.
Laila Kinnunen oli kaks korda abielus. Tema esimene mees oli näitleja Ville-Veikko Salminen. 1971–1972 oli ta abielus Jugoslaavia muusiku Mišo Mišićiga. Nende tütar Milana Mišić (sündinud 1970) on hariduselt optik, kuid tegutseb lauljana. Laila Kinnuneni õde Ritva Kinnunen on samuti tegutsenud lauljana.
Stenbock

Stenbock oli Rootsist pärit aadlisuguvõsa. 
Suguvõsa esiisa oli Olof Arvidsson. Tema poeg riiginõunik (saksa "Reichsrat") Gustaf Olofsson (1502–1571) sai 29.06.1561 Rootsi kuningalt Erik XIV vabahärratiitli Stenbock till Torpa ja 1652. aastal kanti Stenbocki suguvõsa ka Rootsi rüütelkonna aadlisuguvõsade loendisse krahvisuguvõsana nr 12.
Suguvõsale kuulusid eri aegadel Eesti alal Tsitre, Kolga mõis.
Mark Levin

Mark Levin (29. mai 1945 – 5. november 2014) oli juudi rahvusest venekeelne Eesti ajakirjanik. 
Levin lõpetas Tartu Riikliku Ülikooli. 
Palju aastaid töötas ta ajalehes MK-Estonija, oli ajalehtede Vesti Nedeli ja Estonija peatoimetaja. Ta oli Eesti-Ameerika Ärikolledži rektor, mitme kõrgkooli õppejõud, õpetas ka Tallinna Juudi Koolis.
2013. aastal andis ta välja raamatu "Мужская логика" ("Mehe loogika").
Mark Levin suri 5. novembril 2014 ja ta maeti 7. novembril 2014 Rahumäele Juudi kalmistule.
Oettingen

Oettingen oli Vestfaalist pärit aadlisuguvõsa. 
Suguvõsa liin algas 1548. aastal Ewert Otting'uga, kes oli Riia Suurgildi oldermann, raehärra ja hiljem ka Riia bürgermeister.
Suguvõsale kuulusid eri aegadel Eesti alal Kuremaa, Koppelmaa mõis.
Tšermalõk

Tšermalõk on küla Ukrainas Donetski oblastis Telmanove rajoonis, umbes 40 km kaugusel Mariupoli keskusest kirdes.
Kalmiuse paremkaldal asuva Tšermalõki kõrgus merepinnast on 70 meetrit.
Tšermalõk asutati 1780. aastal Krimmi ümberasujate poolt. 2001. aasta rahvaloenduse andmeil elas asulas 1908 inimest.
Donbassi sõja ajal, 2014. aasta suvel-sügisel, on asula lähistel toimunud mitmeid kokkupõrkeid valitsusvägede ja valitsusvastaste relvajõudude vahel. 11. novembril sai miinipildujarünnakus haavata üks Ukraina sõjaväelane, 20. novembril sai haavata kaks valitsusvägede võitlejat.
Talli vald

Talli vald ehk Tali vald (saksa keeles "Freyhof") oli vald Saarde kihelkonnas Pärnumaal. Vallamaja asus Talli külas.
Vald asutati 1866. aastal. 1939. aasta vallareformiga moodustati uus Tali vald.
Ajalugu.
Põhjasõja tulemusena kuulusid Eesti- ja Liivimaa Vene impeeriumile. 1724. aasta adramaarevisjoni materjalidest võib lugeda, et Tali on hajatalu. (teistel andmetel riigimõis) eraldati 1724. ja 1731. aasta vahel Kilingi mõisast ning see hakkas tegutsema iseseisva mõisana. 1731. aasta revisjonis on mõisa omanikuks märgitud Carl Ernst Wolffeldt, kes oli ka Voltveti mõisa omanik. 1752 Laiksaare riigistati ning renditi välja aja jooksul vahetunud eraisikutele.
1862. aastal hakkas tegutsema Tali vallakohus, mille eesistuja oli Tiit Kartau ning kaasistujad Mats Teearu ja Peet Kartau. 1866. aasta vallaseadus suurendas tunduvalt talurahva omavalitsust.
1863. aastal asutati Talile rahvakool.
1909. aastal asutati Tali Ühispank, millel oli juhatuses 3 liiget, 6-liikmeline nõukogu ja 3-liikmeline revisjonikomisjon. 1911. aastal asutati Talli piimaühing.
1918. aastal kuulutati välja Eesti Vabariik. Lõplikul piiriajamisel Lätiga 1924 sai Tali vald Valmiera maakonnast juurde Sandre (Rose) ja Baumanni talud.
1926 asutati Majandusühisuse otsusega Talile harukauplus, mis alustas tegevust 1. augustil 1927. Harukaupluse kaubaartikliteks olid rohuniitjad, loorehad, põllutööriistad, tarbekaup, piiritus ja viin. Kilingi-Nõmme Majandusühistu kauplusena töötab pood ka praegu.
Haridusministeerium tunnistas 1938 õppetaluks ja 1939 õppekoduks Lanksaare talu, mille peremeheks-perenaiseks olid Kaarel ja Emma Leesment.
1939. aasta vallareformiga läks valla maa-ala, koos Jäärja, Kilingi ja Pati vallaga täielikult uue Tali valla koosseisu.
Pirkko Mannola

Pirkko Mannola (kodanikunimega Pirkko Martta Irmeli Mannola; sündinud 27. detsembril 1938 Valkeakoskis) on soome näitleja ja estraadilaulja. Lauljana oli ta eriti populaarne 1960. aastate esimesel poolel.
1950. aastate lõpul alustas ta Tamperes modellikarjääri. 1958. aastal võitis ta Miss Soome iludusvõistluse. Seejärel hakkas mängima filmides ja esinema lauljana. Ta on mänginud ligi 30 filmis. 
1962. aastal võistles ta duetis Wyn Hoopiga Saksamaa Eurovisiooni lauluvõistluse eelvoorus looga "Mama will Dich sehn". Nad said neljanda koha. Samal aastal osales Pirkko Mannola Soome Eurovisiooni lauluvõistluse eelvoorus lauluga "Sitä rakkaus on", kuid ei osutunud valituks. Soome 1964. aasta Eurovisiooni lauluvõistluse eelvoorus sai Pirkko Mannola neljanda koha.
1963. aastast töötas ta mitmes teatris ning lõpetas koosseisulise teatrinäitleja töö 2003. aastal.
2009. aastal saavutas ta Soome MTV3 telesaates "Tanssii tähtien kanssa" teise koha.
Isiklikku.
1968. aastal abiellus Pirkko Mannola filmilavastaja ja näitleja Åke Lindmaniga (1928–2009). Neil on tütar Heidi (sündinud 1978).
Novolaspa

Novolaspa on küla Ukrainas Donetski oblastis Telmanove rajoonis, umbes 50 km kaugusel Mariupoli keskusest põhjakirdes.
Novolaspa kõrgus merepinnast on 170 meetrit.
2001. aasta rahvaloenduse andmeil elas asulas 379 inimest.
Donbassi sõja ajal, 2014. aasta suvel-sügisel, on asula lähistel toimunud mitmeid kokkupõrkeid valitsusvägede ja valitsusvastaste relvajõudude vahel.
2014.–2015. aasta maailma karikasari murdmaasuusatamises

2014.–2015. aasta murdmaasuusatamise maailma karikasari oli 34. ametlik maailma karikasarja hooaeg. Esimene MK-etapp toimus 29. novembril 2014 Soomes Kuusamos ja viimane etapp peeti 15. märtsil 2015 Norras Oslos. Hooaja põhisündmus oli 2015. aasta põhja suusaalade maailmameistrivõistlused.
Märkused.
 Etapp pidi toimuma La Clusaz's, kuid lumepuuduste tõttu toimus see Davosis.
Ukrinform

Ukrinform on Ukraina riiklik uudisteagentuur. See asutati Ukraina revolutsiooni ajal 1918. aastal, Ukraina pressibüroo (BUP, "Бюро української преси") nime all. Agentuuri esimene juhataja oli Dmõtro Dontsov.
Livádeia

Livádeia (kreeka keeles "Λιβάδεια", varem ka "Λιβαδειά") on linn Kreekas, Boiootia piirkonnaüksuse ja Livádeia valla halduskeskus.
Karpenísi

Karpenísi (kreeka keeles "Καρπενήσι") on linn Kreeka lääneosas, Evrytanía piirkonnaüksuse ja Karpenísi valla halduskeskus.
Nina Badrić

Nina Badrić (sündinud 4. juulil 1972 Zagrebis) on Horvaatia laulja.
Ta esindas lauluga "Nebo" Horvaatiat 2012. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel. Ta sai oma poolfinaalis 12. koha ega pääsenud finaali.
Ámfissa

Ámfissa (kreeka keeles "Άμφισσα") on linn Kreeka lääneosas, Phokise piirkonnaüksuse halduskeskus.
Polýgyros

Polýgyros (kreeka keeles "Πολύγυρος") on linn Kreeka põhjaosas, Chalkidike piirkonnaüksuse ja Polýgyrose valla halduskeskus.
Véroia

Véroia (kreeka keeles "Βέροια") on linn Kreeka põhjaosas, Imathía piirkonnaüksuse ja Véroia valla halduskeskus.
Kilkís

Kilkís (kreeka keeles "Κιλκίς") on linn Kreeka põhjaosas, Kilkísi piirkonnaüksuse ja Kilkísi valla halduskeskus.
Édessa

Édessa (kreeka keeles "Έδεσσα") on linn Kreeka loodeosas, Pélla piirkonnaüksuse ja Édessa valla halduskeskus.
Čarscviaty järv

Čarscviaty järv ehk Tšarstsvjatõ järv (valgevene keeles "Чарсцвяцкае возера", ka "Чарсцвяты", vene keeles "Черствятское озеро" (Tšerstvjatskoje)) on järv Valgevenes Viciebski oblastis Ušačy rajoonis. Järv asub merepinnast 129,3 meetri kõrgusel Ušačy järvestikus, selle valgala on 152 km². Järvest voolab välja Harbacica oja, mis suubub Pavułle järve.
Kaldajoone pikkus on 19,2 kilomeetrit. Järves on kaheksa saart kogupindalaga 0,8 km². Järv on termokarstilise tekkega, see asub 5–10 meetri sügavuses orus, mille kaldad on lõunas ja läänes kohati ka 18 meetri kõrgused. Kaldad on madalad, kohati soostunud.
Põhi on kalda lähedal liivane, sügavamal kui 1 meeter aga kaetud sapropeeliga. Čarscviaty on eutroofne järv, vee läbipaistvus on 0,8 meetrit. Järves on makrofüütide kasvuks soodsad tingimused, soodsail aastail katavad nad enam kui poole järve pinnast. Taimestikus on valdavad harilik pilliroog, kõrkjas, hundinui, parthein, sügavamas vees penikeeled.
Kaladest leidub järves linaskit, haugi, kokre, säinast, latikat, angerjat ja särge.
Iivo Niskanen

Iivo Henrik Niskanen (sündinud 12. jaanuaril 1992 Oulus) on Soome murdmaasuusataja, kolmekordne olümpiavõitja ja maailmameister.
2014. aasta taliolümpiamängudel Sotšis võitis ta sprinditeates koos Sami Jauhojärviga kulla.
2014. aastal võitis ta kuldmedali kuni 23-aastaste maailmameistrivõistlustel Val di Fiemmes 15 km klassikas.
2017. aasta maailmameistrivõistlustel Lahtis võitis ta 15 km klassikas kuldmedali.
2018. aasta taliolümpiamängudel Pyeongchangis tuli ta olümpiavõitjaks 50 km klassikastiilis.
2022. aasta taliolümpiamängudel Pekingis võitis ta 15 km klassikasõidus kulla ja sprinditeates hõbemedali ning suusavahetusega sõidus pronksmedali. 
Esimest korda osales ta maailma karikasarja etapil 2011. aasta 12. märtsil 20 km suusavahetusega sõidus, kuid kaotas esimesele ringiga. Järgmisel päeval saavutas ta klassikasprindis 66. koha. Esimest korda jõudis ta punktikohale 1. veebruaril 2014 Toblachis, kui oli 15 km klassikasõidus kaheksas. Esimest korda jõudis ta poodiumile sama aasta 30. novembril, kui võitis Kuusamo 15 km klassikatehnikasõidu. Samal etapil võidutses ta ka kaks aastat hiljem. MK-sarjas on võidutsenud kokku seitsmel etapil, neist kõigil kordadel 15 km klassikatehnikas eraldistardist. Vabatehnikas on ainsal korral poodiumile pääsenud 18. jaanuaril 2020, kui oli Nové Městos 15 km distantsil kolmas. Tour de Skil on tema parimaks tulemuseks kolmas koht hooajal 2021–2022.
2014. aastal valiti ta koos Sami Jauhojärviga Soome aasta sportlaseks. Hiljem on Niskanen Soome aasta sportlaseks valitud veel 2017. ja 2018. aastal.
Ka tema õde Kerttu on tuntud murdmaasuusataja ja olümpiamedalist.
Saavutused.
Maailma karikasarjas.
Iivo Niskanen on individuaalarvestuses osalenud () 114 maailma karikasarja etapil ja jõudnud esikolmikusse 18 korral, neist võitnud seitsmel korral.
Atołava järv

Atołava järv ehk Atolava järv (valgevene keeles "Возера Атолава", ka "Аталова", "Оталава" (Atałova, Otałava), vene keeles "Отолово", ka "Оттолово", "Отолов" (Otolovo, Ottolovo, Otolovi)) on järv Valgevenes Viciebski oblastis Ušačy rajoonis. 
Järv asub merepinnast 128,6 meetri kõrgusel Ušačy järvestikus, selle valgala on 325 km². Järvest voolab välja Dziva jõgi, mis viib järve vee Pavułle järve.
Kaldajoone pikkus on 38,8 kilomeetrit. Järv asub kuni 30 meetri sügavuses orus, mille kaldad moodustavad terrasse. Põhjas ja loodes on piirab järve oos, mille kõrgus on 30–35 meetrit. Järves on seitse saart, mille kogupindala on 0,7 km².
Põhi on liivane, loodekalda all ka kivine. Sügavamates kohtades on põhi kaetud sapropeeliga. Vee läbipaistvus on 2 meetrit. Taimestikus on kalda lähedal valdavad harilik pilliroog ja kõrkjas, sügavamas vees penikeeled, vesikupud, vesiroosid, vesikarikas. Reliktse taimena kasvab järves harilik vesipähkel.
Kaladest leidub järves linaskit, haugi, kokre, säinast, latikat, lutsu, koha, säga, angerjat ja särge.
Kalapõismuster

Kalapõismuster, ka kalapõiemotiiv on hilisgootikas ehisraamistiku kujunduses, kullassepatöös, köitekunstis ja mujal sageli esinev lainjas leegimotiiv, mille kontuur meenutab kala ujupõit.. Motiiv on iseloomulik hilisgootika leekestiilile ("flamboyant"-stiilile).
Liège'i vabariik

Liège'i vabariik (prantsuse "République liégeoise") oli lühiealine riik Liège'i linna ümber tänapäeva Belgias. Vabariik loodi augustis 1789 pärast Liège'i revolutsiooni, mis viis varasema territooriumit kontrollinud kirikuriigi, Liège'i piiskopkonna hävitamiseni. See eksisteeris koos isegi palju lühiealisema revolutsioonilise riigiga, Belgia Ühendriikidega, mis loodi põhjas 1789. aasta Brabanti revolutsiooniga. Aastaks 1791 võideti vabariigi vägesid Preisimaa ja Austria vägede poolt ning vürstlik piiskop taastati.
Revolutsioon.
18. augustil 1789 saabusid Jean-Nicolas Bassenge ja teised demokraadid Liège'i raekotta. Nad nõudsid ametis olevate raehärrade vallandamist kahe populaarse bürgermeistri Jacques-Joseph Fabry ja Jean-Remy de Chestret' kasuks. Sainte-Walburge kindlus langes mässajate kätte. Vürstlik piiskop César-Constantin-François de Hoensbroeck toodi tagasi tema suveresidentsist Seraingis, et ta ratifitseeriks uute ametnike nimetamise ja kaotaks ebapopulaarse "Règlement de 1684". Mõned päevad hiljem põgenes vürstlik piiskop Trieri tänapäeva Saksamaal. Saksa-Rooma riik mõistis Liège'i revolutsiooni hukka ja nõudis "Ancien Régime" taastamist vürstlikus piiskopkonnas.
Radikaalsed meeleolud Liège'is viisid vabariigi väljakuulutamiseni, kaks aastat enne Prantsusmaad.
Vabariik.
Üks esimesi akte vabariigis oli "Franchimont'i inimese ja kodaniku õiguste deklaratsiooni" väljakuulutamine 16. septembril 1789. Dokument oli tugevasti mõjutatud augustis 1789 väljakuulutatud Prantsuse Inimese ja Kodaniku Õiguste Deklaratsioonist, kuid sisaldas mitmeid olulisi erinevusi:
Suur Kaksjärv

Suur Kaksjärv (ka "Kaksjärv") on järv Harjumaal Kose vallas Paunküla maastikukaitsealal. Järve pindala on 2,4 ha.
Suure Kaksjärve lähedal asub Väike Kaksjärv.
Micro-Star International

Micro-Star International (MSI) on Hiina Vabariigi (Taiwani) elektroonikafirma. MSI on 2000. aastatel üks peamisi emaplaatide valmistajaid. Nad töötavad välja ning valmistavad emaplaate, graafikakaarte, koduelektroonikat ja muud elektroonikat. Alates asutamisest 1986. aastal on nad laienenud eri tarbeelektroonika valdkondadesse. Praegu keskenduvad nad mänguritoodetele.
Firma peakorter asub Zhonghe rajoonis Taipei linnas Hiina Vabariigis (Taiwanis).
MSI ajalugu.
Micro-Star International asutati aastal 1986. Asutajateks olid Joseph Hsu, Henry Lu, Jeans Huang, Kenny Yu ja Frank Lin. MSI tegeles esialgu emaplaatide ning graafikakaartide arendamise ja tootmisega. 
Tähtsad sündmused.
1986 
1988
1996
1997
1998
2000
2001
2002
2003
2004
2005
2006
2007
2009
2012
2013
Tooted.
MSI toodab elektroonikakomponente nii tavakasutajatele, firmadele kui ka mänguritele. Alates 2003. aastast komplekteeritakse ka sülearvuteid.
Praegu on nende põhilised tooteliinid suunatud mänguritele. Emaplaatidest pakutakse mänguritele X99 GAMING, Z97 GAMING seeriaid. Ülekiirendajatele pakutakse emaplaatidest X99 MPOWER/XPOWER, Z97 MPOWER ja Z97 XPOWER AC seeriaid. Graafikakaartidest pakutakse GAMING-, HAWK- ja LIGHTNING-seeriaid.
Veidi vähem tuntud on nende tööjaamade, serverid ja arvutite lisaseadmed.
Pleegitamine

Pleegitamine ehk pleegitus (inglise "bleaching") on mingi materjali või eseme heledamaks või värvusetuks muutmine. 
Pleegitamine võib olla vajalik riide, paberi, tselluloosi, naha, plasti, õli, rasva, suhkru ja muude ainete, materjalide või esemete värvuse eemaldamiseks (valgendamiseks) või selle intensiivsuse vähendamiseks.
Tänapäeval kasutatakse pleegitamiseks keemilisi pleegiteid ("bleach"), põhiliselt oksüdeeriva toimega klooriühendeid (naatriumhüpoklorit, kaltsiumhüpoklorit) või peroksiide (vesinikperoksiid, naatriumperkarbonaat). Tarvitatakse ka redutseerijaid (vääveldioksiid, naatriumsulfit). Paljud pleegitid on ühtlasi ka desinfitseerivate omadustega, selliseid kasutatakse näiteks ujulates desinfitseerimiseks. 
Värvide ja pigmentide värvus tuleneb kromofooridest, valgusega interakteeruvatest molekulidest. Pleegitavad ained toimivad kromofooridele, lõhkudes neid või muutes nende keemilisi sidemeid. 
Ka päikesevalgus (põhiliselt UV-kiirgus) lõhub kromofoore ja toimib pleegitina. Valguse käes toimub esemete naturaalse värvuse või värvkatte pleekimine. Päikesevalgust on kasutatud maailmas juba ammustest aegadest niisutatud kangaste valgendamiseks. Eestis laotasid talunaised oma kodukootud kangad kevadel pikemaks ajaks lumele (see hoidis kanga niiske) päikese kätte pleekima.
Martin-Luther-Universität Halle-Wittenberg

Halle-Wittenbergi Martin Lutheri Ülikool (saksa keeles Martin-Luther-Universität Halle-Wittenberg, lühendatult MLU) on Saksamaal Halles ja Wittenbergis asuv avalik-õiguslik ülikool. 
Ülikool asutati 1817, kui ühinesid Wittenbergi ülikool (asutatud 1502) ja Halle ülikool (asutatud 1694).
Halle ülikool ja Eesti.
Halle ülikoolil oli Eesti 18. ja 19. sajandi kultuuriloos on oma osa, seal said ülikoolihariduse Gutsleffid (Heinrich Gutsleff (1680–1747), Johann Christoph Gutsleff (1685–1767), Eberhard Gutsleff (umbes 1690–1749)), Moritzad (Johann Christian Friedrich Moritz (1741–1795), Friedrich Gottlieb Moritz (1769–1833), Ludwig Wilhelm Moritz (1777–1830), Heinrich Christopher Wrede (1691–1764), Albert Anton Vierorth (1697–1761), Peter Ernst Wilde (1732–1785), Johann Christoph Henckel (1736–1800), Johann Michael Hahn (1758–1819), M. Fr. Hasse, Christian Friedrich Scherwinzky (1752–1809), Peter Heinrich von Frey (1757–1833), Johann Friedrich Heller (1786–1849), Johann Philipp von Roth (1754–1818), Gustav Adolph Oldekop (1755–1838), Otto Wilhelm Masing (1763–1832) jt.
Halle pietistlik teoloog ja pedagoog prof. August Hermann Francke, kes pani aluse Halle pietismile, pani aluse laialdastele kultuurisuhetele, mis haarasid ka Venemaad, eriti selle Balti provintse ning vennastekoguduste liikumisega Eestis. Halles trükiti mõned eesti raamatud (1721. a. "Eesti-MaKele Koddo- ning Kirko-Ramat"(Halle, 1721), Anton thor Helle grammatika), samuti jäid paljud Halle ülikooli kasvandikud eluajaks kontakti Franckega või tema kaastööliste ja järglastega, saates teateid oma tööst. Hernhuutlus on mõjutanud ka eestlaste rahvuslikku ärkamist – ühelt poolt läbi nende edendatud kirjaoskuse, teiselt poolt läbi koguduse sisedemokraatia ja ühistegevuse. Paljud Eesti juhtivad kultuuri- ja ühiskonnategelased olid hernhuutliku taustaga.
Rostocki Ülikool

Rostocki Ülikool (saksa keeles Universität Rostock) on ülikool Saksamaal Rostockis. 
Ülikool asutati 1419. aastal, seega on ta üks vanimaid maailmas. 
2011/12. aasta talvesemestril õppis ülikoolis 15 312 üliõpilast.
Riia Tehnikaülikool

Riia Tehnikaülikool (läti keeles "Rīgas Tehniskā universitāte") on Riias asuv avalik-õiguslik tehnikaülikool. 
Riia Polütehnikum asutati erakoolina baltisaksa aadli ja Riia kaupmeeste finantseerimisel 14. oktoobril 1862, Riias Raiņa bulvāris 19. See on vanim Baltimaade tehnikaülikool. 1896. aastal see riigistati ja nimetati ümber Riia Polütehniliseks Instituudiks.
Riia Polütehnikumis oli võimalik õppida tehnikateadust, arhitektuuri, kaubandust, maamõõtmist ja põllumajandust. 
1919. aastal liideti tehnikateaduskond ja põllumajandusteaduskond vastloodud Läti Kõrgema Kooliga. 1958. aastal taastati iseseisev Riia Polütehniline Instituut, mis 1990. aastal nimetati ümber Läti Tehnikaülikooliks.
Direktorid.
Ülikoolis on töötanud: August Toepler, Étienne Laspeyres, George Armitstead, Wilhelm Ritter, Mihhail Dolivo-Dobrovolsky, Engelbert Arnold, Paul Walden ja Wilhelm Ostwald.
Kieli ülikool

Kieli Christian Albrechti Ülikool (saksa keeles "Christian-Albrechts-Universität zu Kiel") on Saksamaal Kielis asuv ülikool.
Ülikooli asutas 1665. aastal Holstein-Gottorpi hertsog Christian Albert.
Ülikoolis õpib tänapäeval umbes 24 000 üliõpilast.
Karolinska Instituut

Karolinska Instituut (rootsi keeles "Karolinska Institutet", lühend KI) on Stockholmis asuv meditsiiniülikool. See on Euroopa üks suuremaid ja prestiižsemaid meditsiiniülikoole. 
Ülikool asutati 1810.
Helsingi tehnikaülikool

Helsingi tehnikaülikool (soome keeles "Teknillinen korkeakoulu", rootsi keeles "Tekniska högskolan") oli aastatel 1849–2011 Soomes tegutsenud tehnikaülikool. 
Helsingi tehniline reaalkool loodi 1849. aastal ja see sai kõrgkooli õigused 1908. aastal Soome Tehnikakõrgkooli nime all. 
1948. aastal otsustati viia kool Helsingi kesklinnast eemale. Jaanuaris 1949 osteti esimesed kinnistud Helsingist läänes asuva Otanieme mõisa maa-alal. 1952. aastal kasutati Tehnikakõrgkooli äsjaehitatud üliõpilaste ühiselamute kompleksi (hiljem soome keeles tuntud kui "Teekkarinkylä") Helsingi olümpiamängude olümpiakülana. 1955. aastast alates kolisid kõrgkooli üksused Helsingist Otaniemele Espoos, mis linnaõiguse sai alles 1972. aastal.
Ülikool liideti 2010. aastal Aalto Ülikooliga ja see kandis ajutiselt nime Aalto teadus- ja tehnikaülikool. 2011. aastal jagati kool varasemate teaduskondade põhjal neljaks eraldi kooliks. Kokku kuulub Aalto Ülikooli alla kuus kõrgkooli.
Suur osa ülikooli Otaniemi linnakust projekteeris soome arhitekt ja disainer Alvar Aalto.
Epidemioloogia

Epidemioloogia on teadusharu, mis uurib mingil piiritletud rühmal esinevate haiguste (ja teiste tervisega seotud nähtuste) esinemist ning neid nähtusi esilekutsunud mõjureid. Epidemioloogid hindavad näiteks haiguste esinemise sagedust ja levikut ning riskitegureid. 
Epidemioloogia Eestis.
Eestis saab epidemioloogiat õppida magistritasemel Tartu Ülikooli meditsiiniteaduste valdkonnas, kus seda õpetatakse eraldi erialana aastast 2008. 
Eesti epidemioloogide sekka on kuulunud ja kuuluvad näiteks Anneli Uusküla, Hendrik Pihl, Joosep Reinaru, Kaire Innos, Kersti Pärna, Kuulo Kutsar, Lembit Norviit, Mati Rahu ja Rita Peetso.
Lenfilm

Lenfilm (vene keeles Ленфильм) on Venemaa filmitööstusettevõte, millel on oma filmistuudio, mis asub Peterburis (varasema nimega Leningrad). 
Aastast 2012 on ettevõtte peadirektor Eduard Pitšugin.
Olaf Imelik

Märt-Olaf Imelik (12. märts 1923 Tartu – 27. november 2014) oli eesti spordifüsioloog, publitsist ja luuletaja.
Ta lõpetas aastal 1941 Tartu 1. Keskkooli ja aastal 1947 Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna. Lisaks õppis ta 2 aastat Leningradis Lesgafti-nimelises Kehakultuuri Instituudis. Ta oli Korporatsioon Ugala vilistlane. Aastal 1955 kaitses ta meditsiinikandidaadi väitekirja teemal "Hingamise muutused füüsilise töö puhul pneumo-tahhograafilise uurimise alusel".
Ta töötas aastatel 1946–1960 Tartu Riikliku Ülikooli füsioloogiakateedris vanemlaborandina, assistendina ja vanemõpetajana. Aastatel 1960–1975 töötas ta Tallinna Pedagoogilise Instituudi loodusteaduste ja kehalise kasvatuse kateedris vanemõpetajana, dotsendina ja professori kohusetäitjana; aastatel 1975–1995 oli ta Tartu Ülikooli füsioloogiainstituudi (aastani 1993 kateeder) dotsent.
Ta õpetas kehakultuuriüliõpilastele ligi 30 aastat füsioloogiat ja spordifüsioloogiat ning juhendas nende teadustööd.
Isiklikku.
Tema isa Johannes Imelik (1889–1957) oli arst, samuti oli arst tema emapoolne vanaisa Mihkel Ostrov (1863–1940); tema onu Mihkel Ostrov-Laid oli kirikuõpetaja ja sõjaväelane. Õde Helga Jõerüüt (1925–2011) oli kunstnik.
Ta oli kaks korda abielus. Tema esimene abikaasa oli tuberkuloosiarst Lille Imelik (neiuna Nukk, 1928–2012), nende poeg oli arst Hillar Imelik (1951–2008), kelle poeg oli ajakirjanik Olaf Suuder. Tema teine abikaasa oli korvpallur ja sporditegelane Maaja Imelik (1937–2001).
Pokaal

Pokaal on jalaga, enamasti klaasist anum, millest juuakse või ka süüakse (nt salatit, jäätist jne).
Ajalooliselt on pokaaliks nimetatud kaanega karikat, nagu ananasspokaal, kurekellpokaal või nautiluspokaal (viimatinimetatut esineb ka kaaneta).
Lakewood (täpsustus)

Lakewood on mitme USA linna nimi:
Anşār ash-Sharī‘ah

Ansar al-Šaria (araabia keeles|أنصار الشريعة Anşār ash-Sharī‘ah, 'Islami seaduse järgija') on mitmesuguste islamistlike terroriorganisatsioonide nimetus Lähis-Idas ja Põhja-Aafrikas. Ideoloogiliselt sarnased al-Qaidaga. Rühmitused on tekkinud Araabia kevadeks nimetatud revolutsioonides. 
Islami seaduse järgijad on levinud veel Malis, Egiptuses, Mauritaanias, Marokos ja Süürias.
Andri Lõssenko

Andri Lõssenko (sündinud 4. novembril 1968 Donetskis) on Ukraina sõjaväelane, sõjaajakirjanik. Ta on alates 2013. aasta detsembrist Ukraina presidendi pressiteenistuse juhataja, Rahvusliku Julgeoleku ja Kaitse Nõukogu Info-analüütilise keskuse pressiesindaja.
AS Pakett

AS Pakett on aastast 1992 tegutsev Eesti trükiettevõte.
Ettevõte trükib peamiselt raamatuid ja brošüüre. Ettevõtte toodangust 25% eksporditakse.
Ettevõte on Eesti Trükitööstuse Liidu liige.
Ettevõtte juures tegutseb kirjastus Hotger.
Poolkoks

Poolkoks on tahkekütuse utmisel saadav tahke jääkaine. Selle omadused ja koostis sõltuvad kütuse tüübist ja utmisprotsessi meetodist. Tavaliselt kasutatakse toorainena turvast, kivisütt, pruunsütt või põlevkivi.
Konsool (arhitektuur)

Konsool (prantsuse keeles "console", saksa keeles "Konsole") on seinast ("seinakonsool") või mujalt eenduv tugi simsi, karniisi, frontooni, katuse, skulptuuri vm kandmiseks.
Ka võlvid ja kaared võivad toetuda konsoolidele. Klassikalises antiikarhitektuuris olid konsoolid ornamentaalsed tugikivid, mis liigendusid pealisplaadiks ehk tallaks ja kandeosaks, mis koosnes sageli kahest vastassuunalisest S-kujulisest voluudist. Antiigis, keskajal ja hiljem kaunistati konsoolid stiilikohaste figuuride või reljeefornamendiga (kapiteelidega sarnaselt). Sageli asendati konsoolid ka lühikese sambakesega ehk rippkolonnetiga või kärbitud liseeniga ehk rippliseeniga.
Konsool esineb ka mööblikunstis. Eksterjööris eristatakse seinaäärseid konsoolriiuleid ja konsoollaudu.
Nüüdisajal on konsool igasugune eenduv kandetarind.
Kõlakoda

Kõlakoda on katusega vabaõhulava, mis on tavaliselt kaarekujulise konstruktsiooniga. 
Kõlakoja külg- ja tagaseinad ning katus suunavad heli, sealt ka ehitise nimetus. Ühtlasi kaitseb katus esinejaid mingil määral vihma eest. Eriti hea akustikaga väga suur kõlakoda on Tallinna laululava.
Sageli paikneb kõlakoda sadamakail, pargis, aias või mõnel muul haljasalal.
Domikaalvõlv

Domikaalvõlv on kuplitaoliselt kõrge ristvõlv, ehituselt kupli ja ristvõlvi vahepealne vorm, mis on jaotatud neljaks või enamaks võlvisiiluks ja kus võlvikivid on laotud kontsentriliselt. Võlvitüüp esineb 12. sajandi Lääne-Prantsusmaal, Vestfaalis, Lõuna-Saksamaal ja ka Eesti keskaegses kirikuarhitektuuris.
Kirjeldus.
Domikaalvõlvil ristuvad võlvikivid üksnes all nurkades (võlvikandades), kuid põhiosas on need laotud kontsentriliste ringidena, mille tõttu servjooned on jälgitavad ka ainult nurkades (võlvikandades). Nelinurkse põhiplaaniga domikaalvõlvi diagonaalide ristumiskohas asuv lagipunkt asub märgatavalt kõrgemal vööndkaarte lagipunktidest. Sageli on domikaalvõlv dekoratiivsete roietega. Domikaalvõlv ilmus ehitistesse 12. sajandil Lääne-Prantsusmaal (nn angeviini gootikas) ja levis sealt itta ja põhja. Saksamaal levis see eriti Vestfaali, Alam-Saksi ja Mecklenburgi piirkonnas, sealt ulatus traditsioon ka Eestisse (Kesk-Eesti ja Saare-Lääne piiskopkonna kirikud).
Generaadio

 
Generaadio on apoliitiline Tartu kogukondade internetiraadio, mis toodab jutusaateid ja keskendub põhiliselt uuemale Eestis loodud muusikale. 
Generaadio toimetus ning stuudio asuvad Kultuurikvartalis Genialistide klubi ruumides aadressil Magasini 5, Tartu. Generaadio peatoimetaja on alates 27. oktoobrist 2014 Sven Paulus.
Raadiojaama tööd haldab MTÜ Generaadio, mille asutasid 24. märtsil 2014 tollane Generaadio peatoimetaja Kärt Rebane ning saatejuhid Mihkel Vinogradov ja Greete Palmiste.
Generaadio läks esimest korda eetrisse 6. veebruaril 2014 kell 18.00 teatrisaatega "Elusamus".
Generaadio on praegu kuulatav vaid Generaadio veebisaidil, tulevikus on kavas osta sagedusluba Tartus ja selle lähiümbruses.
Ajalugu.
Mõte Genialistide klubis tegutsevast raadiost sündis klubi programmijuhi Ahto Külveti peas. Sellest rääkis Ahto lõpuks Sigrid Saluteele, kes on ajakirjandust õppinud. Kuna Sigridil endal sellise uue tegevuse ellu viimiseks aega nappis, otsustas ta sellest omakorda 2013. aasta augustis Uues Õues Kärt Rebasele rääkida. Kärt võttis viimaks nõuks raadiole elu sisse puhuda. Temast sai ka Generaadio esimene peatoimetaja.
Tegijad.
Generaadio peatoimetaja on Raik Sõster, programmijuht Mari-Liis Leis, kommunikatsioonijuht Kaspar Aug, süsteemiadministraator Umar Zarip.
Generaadio saated.
Sügisel 2016 kuuleb Generaadios järgmiseid saateid:
MTÜ Generaadio

MTÜ Generaadio on Eesti mittetulundusühing, mis juhib Tartu kogukondade raadiojaama Generaadio.
MTÜ asutasid 24. märtsil 2014 kolm ajakirjandusliku taustaga Generaadio loojat: Greete Palmiste, Mihkel Vinogradov ja Kärt Rebane. Viimasest sai ka Generaadio esimene peatoimetaja.
Põhikirja järgi on MTÜ põhivaldkondadeks saadete tootmine ning edastamine internetiraadio kaudu, teadlikkuse tõstmine Eesti muusikast ning muusikaliste kontsertide, ürituste ja pidude korraldamine.
Alates 2015. aastast võtab MTÜ Generaadio üle ka Genialistide klubi plaadipoe, mis on sisuliselt Eesti suurim ainult Eesti muusika salvestisi müüv plaadipood.
Pergola

Pergola (itaalia keeles "pergola") on tunnelilaadne lehtla, kus sammastele toetuval või kaarsõrestikul kasvavad vään- või ronitaimed moodustavd kaetud käigu.
Samuti nimetatakse pergolaks rõdu haljasseina, lihtsalt taimedega kaetud eralduvat seina või seinaäärset toestikku. Termin on pärit Itaalia pargiarhitektuurist. Moodsas arhitektuuris on pergola väga kitsaste hõredasti asetatud tugede vahele jääv kaetud käik.
Harkelundiveenid

Harkelundiveenid (ladina keeles "venae thymicae") on koondnimetus osadel suletud südame-veresoonkonnaga loomadel tüümusest lähtuvate paljude väikeste veenide kohta, mis juhivad verd vasaku õlavarre peaveeni, sisemiste rindkereveenide ja alumise kilpnäärmeveeni kaudu südame suunas. 
Väikeste harkelundiveenide areng, anatoomia, morfoloogia ja patoloogia võivad erineda nii liigiti, indiviiditi kui ka arenguastmeti. 
Harkelundiveenid on kantud kehtivasse anatoomianomenklatuuri "Terminologia Anatomica".
PIN

PIN ehk PIN-kood (inglise keeles "personal identification number", 'isiklik tuvastamisnumber') on numbriline parool, mida autentimiseseme valdaja kasutab enda volituse tõestamiseks infosüsteemis.
Tavaliselt kaasneb ainult isikule ja süsteemile teada oleva PIN-iga mittekonfidentsiaalne identifitseerimisnumber, -nimi või muu tunnus, või autentimisese (panganduses näiteks kiipkaart, mobiilsides SIM-kaart, lukusüsteemides esemeline võti). Kui inimene sisestab süsteemi identifitseerimistunnuse ja PIN-i, võrdleb süsteem seda vastava identifitseerimistunnuse juures talletatud koodiga ja annab ligipääsu, kui sisestatud ja talletatud kood on identsed.
PIN koosneb tavaliselt neljast või rohkemast numbrist. PIN-is ei sisaldu tähti ega muid kirjamärke peale kümnendsüsteemi numbrite. Mida lühem on kood, seda lihtsam on seda nii inimestel kui ka masinatel ära arvata.
Eesti isikutunnistusel on kaks PIN-i: PIN1 pikkusega 4–12 numbrit ja PIN2 pikkusega 5–12 numbrit.
Lukustunud PIN-i muutmiseks kasutatakse PUK-i (inglise keeles "PIN unlocking key") või PUC-i (inglise "personal unblocking code").
Soome Kirjanduse Selts

Soome Kirjanduse Selts (soome keeles "Suomalaisen Kirjallisuuden Seura", lühend SKS) on soome keeles kirjutatud kirjandust toetav selts. Selts asutati 1831. 
Seltsi üks esimesi välja antud trükiseid oli soome rahvuseepos "Kalevala".
Halland

Halland on ajalooline maakond (rootsi keeles "landskap") Lõuna-Rootsis. See piirneb Skåne, Smålandi, Västergötlandi ja Östergötlandi maakonnaga ning Kattegati väinaga.
Kapten (täpsustus)

Vanakreeka keeles κατεπάνω (katepánō), latiniseerituna "capetanus" ja/või "catepan". Hilisladina "capitaneus". Ladina keeles "caput" märgib pead. Tuletised "Capitan, Capitaine, Capitano, Capitão, Kapitan, Kapitän, Kapitein, Kapteeni, Kapten, kapitány, Kapudan Pasha, Kobtan" jne
Kapten tähendab mitut asja.
Juuru vald (Juuru kihelkond)

Juuru vald (saksa keeles "Jörden") oli vald Juuru kihelkonnas Harju kreisis ja Harju maakonnas 1866–1939.
Valla pindala oli 205 km² ja elanikke 2990 (1922. aasta seisuga). Vallamaja asus Juuru külas.
Juuru kihelkonna Juuru valda kuulusid Atla mõis, Hiiru mõis, Härgla mõis, Hõreda mõis, Juuru mõis, Juuru kirikumõis, Järlepa mõis, Mahtra mõis, Maidla mõis, Pae mõis, Pirgu mõis, Purila mõis, Saaremõisa mõis, Umbru mõis.
Juuru kihelkonna Juuru vallaga liideti Atla vald (1866–1891), Härgla (Härgküla) vald (1866–1891), Hõreda-Pae vald (1866–1891), Järlepa vald (1866–1891), Mahtra vald (1866–1891), Maidla vald (1866–1891), Pirgu vald (1866–1891), Purila vald (1866–1891).
Vallas sündisid Eduard Riisna, Kaljo Kivi, Aleksander Arro, Hans Vanaveski, Helmut Vaag, Lennart Maurer.
Juuru vallavanem aastatel 1909–1914 oli Juhan Ije.
1939. aasta valdade reformiga läks valla maa-ala uue Juuru valla koosseisu, välja arvatud Röa küla, mis läks Kohila valda, ja Purila-Ülejõe küla, mis läks Rapla valda.
Kaarli vald

Kaarli vald (saksa keeles "Karlsberg") oli aastatel 1887– vald Viljandimaal, mis kuulus Pärnumaa Halliste kihelkonda. Hiljem läks see Viljandimaa koosseisu. Vallamaja asus Rimmu külas.
Valla pindala oli 56 km² ja elanikke 1205 (1922. aasta seisuga).