Norra nimi

Norra nimi on: 
Nime päritolu ja kujunemine.
Vanad purjetamisjuhendid Karmøyst põhja poole räägivad "põhjateest" (vanapõhja "Norðrvegr"), millest enamiku uurijate arvates tulebki Norra nimi. Hiljem kandus põhjatee nimi üle sellest ida pool olevale maismaale ning lõpuks ka Østlandetile.
Mõnes keskaegses allikas tuletatakse Norra nimi Norra müütilise rajaja kuningas Nori (Nór) nimest. Nime on seostatud ka saami keele (näiteks Lule saami keeles "nuorrek"), mis tähendab 'piki randa' või 'piki merd'.
Kõige vanem (ladinakeelne) nimekuju ("Nortuagia") on teada Durhami mälestusraamatust ("Durham minnebok", umbes 840). Ottari jutustuses Inglismaa kuningale Alfred Suurele umbes 880. aastast kasutatakse läbisegi nimekujusid "Norðweg" ja "norðmannaland" (tõlge anglosaksi keelde). Ühes Prantsuse kroonikas umbes 900. aastast esinevad (ladinakeelsed) nimekujud "Nortwegia", "Northwegia" ja "Norwegia".
Ruunikirjadel suurel Jellingi kivil umbes 980. aastatest kasutatakse akusatiivivormi "Nuruiak", mis vastab nimetavavormile "Norvegh". See on esimene teadaolev skandinaaviakeelne nimekuju.
Vanapõhjakeelsetes allikates nimetatakse Norrat "Noregr" ("Noreghr") või "Norvegr" ("Norveghr"). V-ga nimekujud olid levinud eriti Islandil.
Vanemas vananorra keeles esineb teises silbis "i", teadaolevalt esimest korda 1332 daativikujus "Norighi". Oletatavasti on asi nimisõna "ríki" ja kohanime "Svíaríki" ('Rootsi') mõjus; sellele viitab omastavakuju "Norikis" (1336). Juba enne 1300. aastat leiduvad omastavavormi "Noreghs" kõrval vormid "Noreghes", "Noreghis". Didrik Arup Seipi järgi kujunesid seejärel omastavavormist ja daativivormist "Noreghe" lühemad nimekujud "Norges" ja "Norge". Ühes Islandi kirikuõigusealases käsikirjas umbes 1300. aastast esineb "Norgi". Neist käändelistest kujudest tekkisid uued nimetavakujud "Noreghe", "Norege", "Norige", "Norighe", "Norghe", "Norge". Alates 14. sajandi hääldati ka [Norie], [Nories].
14. sajandil lühenes nime nimetavavorm kujudele "Norege" ("Noreghe"), "Norige" ("Norighe"), "Norge" ("Norghe"). Selle sajandi lõpul tekkisid nimetavavormid "Norie", "Nories", kus "i"-tähte hääldati [j]-ina nagu tänapäeval rootsi keeles. Et uuem nimekuju esineb algusest peale eriti rootsi- ja taanikeelsetes tekstides, siis on oletatud ka idaskandinaavia mõju. Alates 1450. aastast jäi nimi "Noreg" ("Noregh") harvemaks ning sagedasemaks vormiks sai "Norge" ("Norghe"), kuid esimene jäi rööpkujuna kauaks püsima.
Murded.
Norra murretes on nimekuju olnud mitmesugune. Kõige levinum hääldus on [Nårje] (nagu "bokmål"'is "Norge", osalt küll lihtrõhuga). Østlandeti fjeldikülades ja suures osas Trøndelagist on valdav [Nåri] või [Nårri] (lihtrõhuga); [Nåri] on omane ka rannikumurretele Ryfylkest Oslo fjordini. "Norig" (häälduva g-ga) on olnud kasutusel osas Vest-Agderi küladest. Kõige vähem levinud on "Noreg" (osas Telemargist ja Aust-Agderist).
Nimi eri keelekujudes.
Ivar Aasen kasutas oma 19. sajandil loodud keelekujus "landsmål" murdelist nimekuju "Norig" (aastal 1848 trükitud luuletuses "Grønlandsreisa" kasutas ta veel nimekuju "Norge"). Aastal 1917 tõsteti nimekujud "Norig" ja "Noreg" "landsmål"'is võrdsesse staatusse, kuid 1938. aasta ortograafiareformiga jäi "Noreg" uusnorra keeles ainsaks nimekujuks. "Bokmål"'is ja "riksmål"'is on "Norge" alati olnud ainus nimekuju.