tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Märt Sepik

Märt Sepik (14. detsember 1929 Tallinn – 12. mai 1992 Tallinn) oli eesti korvpallur ja treener. 
Sepik lõpetas 1947. aastal Tallinna 2. Keskkooli ning 1950. aastal Tallinna Arhitektuuri- ja Ehitustehnikumi ning õppis aastatel 1951–1953 Tallinna Polütehnilise Instituudi ehitusteaduskonnas. Ta hakkas harrastama pallimänge Tallinna 2. Keskkoolis ja alustas regulaarseid korvpallitreeninguid Joann Lõssovi juhendamisel. 
Sepik võitis 1947. aastal Nõukogude Liidu noorte meistrivõistlustel pronksmedali. Ta mängis aastatel 1947–1950 Tallinna Kalevis, 1950–1961 Dünamos (ka mängiva treenerina) ja kuulus 1948–1961 Eesti koondisse. Ta võitis 1948. aastal Balti turniiri, 1952. aastal Nõukogude Liidu 10 linna turniiril hõbemedali, Eesti meistrivõistlustel 1947. aastal kuld-, 1948. aastal hõbe- ning aastatel 1949, 1951, 1952 ja 1954 pronksmedali. Ta võitis medaleid Dünamo koosseisus ka üleliidulistel meistrivõistlustel. 
Ta töötas aastatel 1951–1978 treenerina Dünamos ja 1978–1991 Tallinna Oktoobri rajooni Spordiklubis, võitis Dünamo naiskonna treenerina 1967. aastal Nõukogude Liidu noorte meistrivõistlustel B-klassis hõbemedali, aastatel 1964–1975 Eesti meistrivõistlustel 1 kuld-, 5 hõbe- ja 4 pronksmedalit ning 1968. aastal Eesti karika. 
Sepik kuulus Korvpalliföderatsiooni treenerite nõukokku ja Tallinna korvpallisektsiooni presiidiumi, tegutses vabariikliku kategooria kohtunikuna. 1992. aastast on korraldatud tütarlaste korvpallis temanimelist mälestusturniiri.
Tema õpilaste hulgas olid Ilme Karilaid, Maria Borissova, Sirje Kangro, Svetlana Igumenova, Eevi Karm, Anne Sepp, Svetlana Ester, Anneli Kesksaar, Signe Sirge, Märt Kermon, Arnold Selge, Peeter Metsar, Ants Kuuskvere, Olev Baar.
Isiklikku.
Tema isa Edmund Friedrich Johannes Sepik võistles aastatel 1908–1932 kergejõustikus, jalgpallis ja kiiruisutamises, tegutses Tallinna garnisoni ja 3. diviisi spordikomisjonis, karskusseltsi Valvaja, ÜENÜ Tallinna Osakonna ja Jalgpalliliidu juhatuses ning kergejõustiku- ja jalgpallikohtunikuna.
Maria Engel

Maria Engel (sündinud 29. mail 1990 Schongaus Saksamaal) on saksa päritolu Eesti tantsija, Vanemuise balleti esisolist.
Ta lõpetas 2009 Birminghamis Elmhursti tantsukooli ja on töötanud aastast 2010 Vanemuise balletiartistina.
Ringa Raudla

Ringa Raudla (sündinud 4. novembril 1979) on eesti majandusteadlane.
Haridus.
Ringa Raudla omandas Tartu Ülikoolis bakalaureusekraadi avalikus halduses 2003 ning magistrikraadi avalikus halduses ja sotsiaalpoliitikas 2004. Doktorikraadi majandusteaduses omandas ta Erfurdi Ülikoolis 2009.
Töökäik.
Ta oli Tartu Ülikooli riigiteaduste instituudis avaliku halduse lektor 2005–2009. 2008. aastast töötab Tallinna Tehnikaülikooli Ragnar Nurkse innovatsiooni ja valitsemise instituudis (2008 humanitaar- ja sotsiaalteaduste instituut, 2008–2013 avaliku halduse instituut): teadur 2008–2010, vanemteadur 2010–2014, fiskaalse valitsemise professor alates 2014 (täisprofessor tenuuris 2019. aastast).
Teadustöö.
Põhilised uurimisvaldkonnad: avalik haldus, riigi rahandus, tulevikku vaatav riigivalitsemine, eelarvepoliitika.
Raśkeń Ozks

Raśkeń Ozks (ersa "Раськень Озкс") on ersa rahva palve- ja rahvuspüha ning Mordva riiklik tähtpäev. Aastasadu tagasi peetud püha taastati 1999. aastal, sellest ajast tähistatakse seda igal kolmandal aastal Tšukalo küla (Mordvas, Bolšoje Ignatovo rajoonis) lähisel heinamaal.
Palvepüha Raśkeń Ozks tähendab rahva (või suguvõsa) palvust. Ersa keeles on раське ’rahvas, suguvõsa’ ja озкс ’ palvetama’.
Pidustustel on korduvalt käinud ka esindajaid Eestist.
Ajalugu.
Keskajal pidasid ersad Raśkeń Ozks püha iga põlve (umbes 25 aasta) tagant, kui oli suureks saanud uus põlvkond. Rahvas tuli kokku, toodi ohver, paluti jumalatelt õnnistust ning arutati olulisi küsimusi. 1629. aastal keelati püha tsaari ukaasiga.
Raśkeń Ozks kutsuti uuesti ellu 1990. aastatel Ersa Keele Päästmise Fondi initsiatiivil. Kohalikud võimud ja eriti õigeusu kirik olid esialgu traditsiooni taastamise vastu, kuid sellest hoolimata toimus esimene Raśkeń Ozks 1999. aastal. Pidustustel osales eri hinnanguil 1500–2000 ersat nii Mordva Vabariigist kui mujalt.
Kohalikud võimud asusid hiljem pidustusi toetama. 2004. aastast on ersade rahvuspüha Mordva riiklik tähtpäev. Esialgu korraldasid üritusi ersa rahvusaktivistid, kuid järgnevatel üritustel läks rahvuspüha tähistamine aina enam riigivõimude kätte, kes omakorda asusid täpsemalt määrama ja kontrollima ürituse sisu. Selle näiteks oli 2022. aastal pidustused, kus FSB esindajad tõmbasid maha ersa rahvuslipu ja korjasid aktivistidelt ära plakatid.
Pidustuste kulg.
Enne rahva kogunemist ohverdatakse koidikul härg ersa peajumalale Ineškipazile. Palvus on sageli avatud Toorama-pasuna hüüuga, mida ersade uskumuse kohaselt tuleb puhuda siis, kui rahvas on hädas. Pasunat puhudes peaks naasma Tjuštja, müütiline valitseja muistse iseseisvuse ajast, kes oma rahva päästab. 
Seejärel süüdatakse kurgaani otsas kahe kuni kolme meetri kõrgune ja paarisaja kilo raskune hiiglaslik vahaküünal štatol, mis aitab luua sidet jumalaga. Küünla jaoks kogutakse annetusi ja vaha tavaliselt terve aasta vältel ersade asualadelt. Siis pöördutakse palvega peajumala Ineškipazi poole, mille järel on tavaliselt ilmunud tuntud ersa esivanemate paraad näitlejate ja kultuuritegelaste kehastuses. Tuntud ersadest on ilmunud näiteks Tjušta, Purgaz, Nesmejan Vasiljev, Stepan Erzja ja Anatoli Rjabov.
Pärast seda künnab hobune kurgaani ümber sümboolse ringikujulise vao. Ringjoon on elu jätkuvuse ja päikese teekonna sümbol, aga ka piir praeguste ja kadunud põlvkondade vahel. Kõik kohalolijad võivad päripäeva ümber künka käia ja vaosse puistata oma kodupaiga mulda. Palvuse lõpetuseks moodustatakse tavaliselt pikk inimkett.
Palvusele järgneb tavaliselt ilmalik osa, kus esinevad tervituskõnedega ersade esindajad eri paigust ja külalised. Samuti on tavaline nii palvuste ajal kui ka pärast seda muusikapalade esitamine ja ohvrilihast keedetud supi söömine.
97 (Tallinna bussiliin)

97 oli Tallinna kommertsbussiliin. See ühendas Kaubamaja ja Seli.
Bussiliiin 97 alustas tööd 1997. aastal. Liini teenindas MRP Linna Liinid marsruudil Kaubamaja – Laagna tee – Mahtra – Seli.
Liin suleti samal aastal.
98 (Tallinna bussiliin)

98 oli Tallinna kommertsbussiliin, mis ühendas Kaubamaja ja Priisle.
Bussiliiin 98 alustas tööd 1995. aastal. Liini teenindas MRP Linna Liinid marsruudil Kaubamaja – Laagna tee – Mahtra – Seli – Priisle.
Liin suleti 1999. aastal.
99 (Tallinna bussiliin)

99 oli Tallinna kommertsbussiliin, mis ühendas Kaubamaja ja Mähe tee.
Bussiliiin 99 alustas tööd 1997. aastal. Liini teenindas MRP Linna Liinid marsruudil Kaubamaja – Pirita – Mähe tee.
Liin suleti samal aastal.
Andreas Mogensen

Andreas Enevold Mogensen (sündinud 2. novembril 1976) on Taani insener ja ESA astronaut. Ta on esimene taanlane, kes on käinud kosmoses.
Mogensen on lõpetanud Imperial College Londoni ja Texase Ülikooli Austinis. ESA astronaudiks valiti ta aastal 2009.
Ta on osalenud ESA CAVESi programmis. Mogensen käis esimest korda kosmoses 2015. aastal kui ta viibis 10 päeva Rahvusvahelises Kosmosejaamas. 2023. aastal läks ta teist korda kosmosesse kui ta oli augustist 2023 kuni märtsini 2024 ISS-i 69. ja 70. ekspeditsiooni liige. Missiooni SpaceX Crew-7 ajal sai ta esimeseks mitteameeriklaseks, kes on olnud Crew Dragoni piloot.
Sõrve raudteejaam

Sõrve raudteejaam oli raudteejaam Harjumaal Sõrvel.
Tegemist oli vahejaamaga kitsarööpmelisel Liiva–Vääna raudteel, mis avati 1913. aastal seoses Peeter Suure merekindlusega.
Jaama juurest suundus ka harutee Suurupisse, mis likvideeriti 1925. aastal.
Ehkki raudtee oli ehitatud sõjaliseks otstarbeks toimis sellel ka reisirongiliiklus.
Jaam suleti koos raudteega 1959. aastal, rööpad demonteeriti 1962. aastal.
Jaamahoone.
Sõrve jaamahoone ehitati 1917. aastal sarnaselt Liiva, Tallinn-Väike ja Rahumäe hoonetega. 
Tegemist on minimalistliku kujundusega militaararhitektuuri ilmeka näitega. Hoone on liigendatud põhiplaaniga, tahutud paekiviplokkidest ning algselt tsementkivikatusega. Hoone aknad on juugendliku kujundusega: alumises osas kahese jaotusega ning ülaosas väikeseruudulise jaotusega. Hoonel on üldmahus madal kelpkatus, küljel eenduval hoonemahul viilkatus, mille viilualusel on segmentkaarne aken.
1997. aastast on jaamahoone ühes veetorniga arvel kultuurimälestisena ja praegu kasutusel elamuna.
Mõniste raudteejaam

Mõniste raudteejaam oli raudteejaam Valga–Mõniste–Ape–Aluksne–Gulbene raudteel Võru maakonnas Rõuge valla aladel Kuutsi külas. Piirijaam asus Valga raudteejaamast 39,3 kilomeetri kaugusel.
Mõniste jaam oli Eesti territooriumil raudteelõigu viimane, edasi kulges raudtee Lätis läbi Ape ja Aluksne jaamade Gulbene linnani. Eesti Vabariigi piir asus Mõniste ja Ape jaamade vahel raudtee 47. kilomeetril. Kuigi enamus sellest raudteest (k.a. Mõniste jaam) suleti juba 1970. aastal, töötab Gulbene–Alūksne kitsarööpmeline raudtee Lätis imekombel tänaseni.
Enamik vanast raudteetammist on tänapäeval kasutusele võetud matkarajana nimega "Rohelised rööpad".
Mõniste kunagist jaamahoonet on pärast raudtee sulgemist kasutatud elumajana. Endise kaubaaida juures meenutavad pinnasest väljaulatuvad tupikurauad kunagist tupikteed.
Hausruckviertel

Hausruckviertel on üks neljast traditsioonilisest "veerandikust" (saksa: "Viertel") Austria Ülem-Austria liidumaal. Piirkond on saanud nime Hausrucki mäestiku järgi. 
"Hausruckviertelis" on järgmised linnad: Wels, Eferding, Grieskirchen ja Vöcklabruck.
Reinhold Johann von Schlippenbach

Reinhold Johann von Schlippenbach (1680–1710) oli Schlippenbachide aadlisuguvõsast pärit Rootsi sõjaväelane, kes osales Põhjasõjas. Talle kuulus Kaubi mõis.
Elulugu.
Reinhold Johann von Schlippenbach sündis 1680. aastal Friedrich Johann von Schlippenbachi ja Margaretha von Lode perekonda. Reinhold Johann abiellus Margaretha Maria Elisabeth von Taubega. 
1699. aastal oli Schlippenbach Riia garnisonirügemendis vabatahtlik. 1700. aastal sai ta Schlippenbachi tragunirügemendis leitnandiks. 1705. aastal ülendati ta Mellini jalaväerügemendis 2. järgu kapteniks ning samal 2. järgu majoriks. 
Reinhold Johann von Schlippenbach suri 1710. aastal.
Limusiin

Limusiin on luksusauto, mida kasutatakse tavaliselt erilistel puhkudel nagu näiteks pulma- ja sünnipäevapeod. Limusiin on tuntud oma luksusliku salongi poolest kus on vahesein juhi ja reisijate vahel, mida saab elektrooniliselt nupuga juhtida, ning mis võimaldab korraga mahutada kuni kaheksa inimest.
Paljudes riikides võib limusiiniteenus olla mistahes rendiauto koos juhiga, kuid ainult mõnikord luksusauto. Eriti sageli nimetatakse lennujaama transfeerteenuseid “limusiiniteenusteks,” kuigi kasutatakse tavalisi minibusse või mitmeotstarbelisi sõidukeid.
Mühlviertel

Mühlviertel ([ˈmyːlˌfɪʁtl̩]) on piirkond Austria Ülem-Austria liidumaal: see on üks neljast "veerandikust" Ülem-Austrias, teised on "Hausruckviertel", "Traunviertel" ja "Innviertel". See on saanud nime kolme jõe järgi: "Große Mühl", "Kleine Mühl" ja "Steinerne Mühl".
Piirkond.
"Mühlviertel" koosneb neljast Ülem-Austria ringkonnast, mis jäävad Doonau jõest põhja poole: Rohrbach, Urfahr-Umgebung, Freistadt ja Perg. Liidumaa pealinna Linzi osad, mis jäävad Doonaust põhja poole, kuuluvad ka "Mühlviertelisse". Geoloogiliselt on see Tšehhi massiivi osa. Suured linnad on Rohrbach, Bad Leonfelden, Freistadt ja Perg.
Ajalugu.
Piirkonnas toimus Teise maailmasõja lõpus kurikuulus sõjakuritegu, mille käigus sajad nälginud Nõukogude sõjavangid põgenesid lähedalasuvast Mauthauseni koonduslaagrist ning neid jälitati ja mõrvati Mühlvierteli ümbruses. SS nimetas sündmust "Mühlviertler Hasenjagdiks" ("Mühlvierteli jänesejaht"). Liitlasvägede okupeeritud Austrias pärast Teist maailmasõda kuulus Mühlviertel Nõukogude okupatsioonitsooni ja ülejäänud Ülem-Austria kuulus Ameerika okupatsioonitsooni.
Traunviertel

Traunviertel on piirkond Austria Ülem-Austria liidumaal. See on üks neljast Ülem-Austria "veerandikust" ja nimi viitab Trauni jõele, mis voolab läbi piirkonna.
Piirkond.
Piirkonda kuuluvad Linzi maaringkond, Steyri maaringkond, Kirchdorf an der Kremsi ringkond, Gmundeni ringkond, Steyri ja Linzi linnad.
Suured linnad "Traunviertelis" on Ülem-Austria pealinn Linz, Gmunden, Kirchdorf an der Krems ja Steyr.
Bence Halász

Bence Halász (sündinud 4. augustil 1997 Kiskunhalasis) on Ungari vasaraheitja.
Ta võitis 2015. aasta Euroopa juunioride meistrivõistlustel Eskilstunas kuldmedali. 
2016. aasta juunioride maailmameistrivõistlustel Bydgoszczis tuli ta tulemusega 80.93 juunioride maailmameistriks.
2017. aasta maailmameistrivõistlustel Londonis tegi ta täiskasvanute tiitlivõistluste debüüdi ja sai finaalis 11. koha.
2018. aasta Euroopa meistrivõistlustel Berliinis võitis ta tulemusega 77.36 poolakate Wojciech Nowicki ja Paweł Fajdeki järel pronksmedali.
2019. aasta maailmameistrivõistlustel Dohas võitis Halász Paweł Fajdeki ja Quentin Bigot järel pronksmedali esimeses voorus heidetud 78.18-ga. Võistluse järel esitas Poola koondis protesti, väites, et Halász astus katse ajal ringist välja. Kohtunikud tunnistasid enda viga, kuid kuna nende hinnangul mõjutas eksimus ka edasist võistlust, anti pronksmedal nii Halászile kui ka algselt neljanda koha saanud poola vasaraheitjale Wojciech Nowickile.
2021. aastal toimunud olümpiamängudel Tōkyōs ta finaali ei pääsenud ja sai 14. koha. 
2022. aasta maailmameistrivõistlustel Eugene'is 2022 sai ta tulemusega 80.15 viienda koha. Sama aasta Euroopa meistrivõistlustel Münchenis võitis ta Wojciech Nowicki järel isikliku rekordiga 80.92 hõbemedali.
2023. aasta maailmameistrivõistlustel Budapestis võitis Halász Ethan Katzbergi ja Wojciech Nowicki järel tulemusega 80.82 pronksmedali.
2024. aasta Euroopa meistrivõistlustel Roomas võitis ta taas Nowicki järel hõbemedali tulemusega 80.49. 2024. aasta suveolümpiamängudel Pariisis võitis ta 79.97-ga hõbemedali Ethan Katzbergi järel.
Andreas Maasing

Andreas Maasing (sündinud 22. jaanuaril 2005) on Eesti elukutseline e-sportlane. Ta esindab BC.Gamei Counter-Strike'i meeskonda. Tema mängusisene nimi on "aNdu".
Ta hakkas e-sporti harrastama 2020. aastal Levadia ridades. Esimese suurturniiri võitis Maasing 2023. aastal Taanis Gamebox Festivalil. 2023. aasta jaanuaris siirdus Maasing Berliinis paikneva GamerLegioni akadeemiasse. Alates 2024. aasta aprillist esindab aNdu GamerLegioni põhimeeskonda. Eesti kõige edukam e-sportlane Robin Kool ehk Ropz ennustas 2023. aastal Maasingule "Top 20" artiklisarjas helget tulevikku.2024. aastal osales aNdu GamerLegioni ridades karjääri esimesel kõrgeima tasemega turniiril ESL Pro League Season 19, milles saavutas 13.–16. koha.
Saavutusi.
"*Tabelit jälgides tuleb pidada meeles, et auhinnaraha makstakse välja tervele meeskonnale. Summa, mis jõuab mängijani, on üldjuhul salastatud lepinguinfo."
Anu Pink

Anu Pink (sündinud 11. jaanuaril 1964) on eesti pärandtehnoloog, kelle uurimisvaldkond on peamiselt 19. sajandi kudumistehnoloogia. 
Elulugu.
Anu Pink on sündinud Orissaares, kus tema ema töötas muusikaõpetajana ning isa Orissaare telemasti meeskonnas. Ta on lõpetanud Nõo Reaalgümnaasiumi ning seejärel 1986. aastal Tallinna Pedagoogilise Instituudi käsitöö ja kodunduse õpetaja erialal. 
Ta töötas kokku 25 aastat üldhariduskoolis käsitöö õpetajana, kõigepealt Suure-Jaanis ning seejärel Türi Majandusgümnaasiumis. Aastal 2002 asutas ta koos Anneli Kengiga Saara Kirjastuse, sooviga kirjutada kooliõpilastele lihtsamalt arusaadav käsitööõpik. 
Aastal 2013 lõpetas Anu Pink TÜ Viljandi Kultuuriakadeemias pärandtehnoloogia magistriõppe uurimusega Eesti sukkade ja sokkide kudumise tehnoloogilisest mitmekesisusest. Sealt edasi on ta töötanud kirjastuses käsitööraamatute autori või toimetajana ning koolitanud õppureid rahvarõivakoolides, Olustvere Teenindus- ja Maamajanduskoolis ja andnud oskuste õpetamisega seotud aineid TÜ Viljandi Kultuuriakadeemias.
Vabal ajal veab ta Facebooki gruppi „Kudujate koopiaklubi“ ja peab veebipäevikut „Koe Kiri“.
Tal on kolm last.
Silvestras Žukauskas

Silvestras Žukauskas (31. detsember 1860 Pakruojis, Šiauliai maakond – 26. november 1937 Kaunas) oli Leedu kindral. Teda loetakse iseseisva Leedu armee loojaks. Ta oli mitu korda Leedu Sõjavägede ülemjuhataja.
Ta sündis aastal 1860 Šiauliai maakonnas. Ta lõpetas Marijampolė gümnaasiumis 6. klassi. 30. juunil 1881 astus vabatahtlikuna Vene sõjaväkke. Aastatel 1883–1884 õppis Vilniuse sõjakoolis.
Ta määrati teenima Vilniuse sõjaväeringkonna 112. Uurali jalaväerügementi, mis paiknes Panevėžyses ja selle ümbruses. Aprillis 1887 viidi ta üle 109. Volga jalaväerügementi Šiauliais, aastal 1890 viidi ta üle Kaunasesse. Juulis 1887 ülendati ta alamporutšikuks, mais 1891 porutšikuks.
30. oktoobril 1894 abiellus ta Kaunase evangeelses luterlikus kirikus kohaliku sakslanna Jozefina Hasdorfaitega ja pöördus luterlusse. Aastal 1896 sai ta staabikapteniks, aastal 1900 kapteniks. Aastal 1902 viidi ta üle Kiievi sõjaväeringkonna Rovnos asuvasse 127. jalaväerügementi. Aastal 1903 lõpetas ohvitseride suurtükiväekooli, viidi üle 33. jalaväediviisi kuulipildujakompanii ülemaks. Aastatel 1904–1905 osales Vene-Jaapani sõjas Mandžuurias. Veebruaris 1907 viidi ta üle 131. Tiraspoli jalaväepolku Kiievi sõjaväeringkonda, täitis rügemendi talujao ülema, pataljoniülema ülesandeid. Aastal 1908 ülendati alampolkovnikuks, aastal 1912 polkovnikuks. Teenis aastal 1914 176. Perevalotšenski jalaväerügemendis, viidi üle 174. Romnõ jalaväerügementi.
Esimese maailmasõja puhkedes, augustis 1914 määrati jalaväerügemendi ülemaks. Ta osales lahingutes Varssavi lähedal Polotskis ja sai haavata. Mais 1915, pärast rügemendi üleviimist Leedu territooriumile, osales lahingutes sakslastega Kėdainiai, Ariogala, Šiauliai, Šeduva jm lähedal. Sügisel 1915 määrati ta jalaväediviisi ülemaks, aastal 1916 sai ta kindralmajoriks. Ta sai Läti lahingutes haavata.
Mälestuse jäädvustamine.
2014. aastal nimetati Pabradė polügoon Kindral Silvestras Žukauskase polügooniks.
The Used (album)

"The Used" on ansambli The Used debüütalbum, mis ilmus 2002. aasta juunis.
Horror punk

Horror" "punk, eestipäraselt õuduspunk, on muusikastiil, mis on sageli mõjutatud õudusfilmidest ja B-kategooria ulme filmidest. Selle stiili teerajajaks oli ansambel Misfits 1970. aastate lõpus ja 1980. aastate alguses.
Misfits

The Misfits on 1977. aastal loodud Ameerika punkansambel, mida sageli peetakse horror punk muusikastiili eestvedajaks.
Bert McCracken

Robert Edward McCracken (sündinud 25. veebruaril 1982) on USA laulja ja muusik. 
Ta on ansambli The Used laulja ja lugudekirjutaja.
Manivald Vallikivi

Manivald Vallikivi (25. august 1928 Märjamaa – 21. mai 2014) oli eesti kergejõustiklane ja majandustegelane. 
Elulugu.
Ta lõpetas 1948. aastal Tallinna 2. Keskkooli ja 1952. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi majandusteaduskonna.
Vallikivi alustas sportimist 1946. aastal keskkoolis Paul Toomla suunamisel ja jätkas spordiühingus Kalev Erich Veetõusme juhendamisel.
Ta tuli aastatel 1947–1951 400 ja 800 m jooksus neli korda Eesti NSV meistriks, oli neli korda meistrivõistlustel teine või kolmas ja tuli üheksa korda Eesti NSV meistriks teatejooksus. Ta püstitas 1949. aastal 4 x 400 m teatejooksus Eesti NSV rekordi ja võistles 14 korda Eesti NSV koondises.
Ta tuli 1950. aastal 800 m jooksus NSV Liidu üliõpilasmeistriks ja Balti NSV-de spartakiaadil esikohale, kuulus NSV Liidu meistrivõistlustel 4 x 400 m teatejooksus pronksmedali võitnud ametiühingute meeskonda.
Ta töötas Toidukaubastu filiaali juhatajana, Kultuuriministeeriumi finantsosakonna ülema asetäitjana, Raamatukaubastu direktori asetäitjana ja Tallinna Kaubamaja kaubandusosakonna juhatajana.
Isiklikku.
Tema vend on kirjanik Arvo Valton ja abikaasa oli arst Helga Regina Vallikivi.
Mare Ainsaar

Mare Ainsaar (sündinud 2. veebruaril 1966) on eesti ühiskonna- ja rahvastikuteadlane.
Ta on lõpetanud 1990. aastal Tartu Ülikooli geograafia osakonna ja kaitsnud geograafia alal magistritöö. 2004. aastal kaitses Turu Ülikoolis sotsiaalteaduste doktoriväitekirja.
Mare Ainsaar on töötanud Eesti Teaduste Akadeemia Ökoloogia Instituudis insenerina, Max Plancki Demograafia Instituudis teadurina, Riigikantseleis nõunikuna (olnud mitme mitme Eesti rahvastikuministri nõunik rahvastiku ja uuringute küsimuses), Tallinna Strateegiakeskuses peaanalüütikuna jm. 2021. aastast on ta Tartu Ülikooli sotsioloogia ja sotsiaalpoliitika kaasprofessor.
Tunnustus.
2016 Tartu Ülikooli aumärk
Nebo-M

55Ž6M Nebo-M (vene keeles "55Ж6М Небо-М") on Venemaa mobiilne kesk- ja kaugmaaradarikompleks, mis on ette nähtud ballistiliste ja aerodünaamiliste objektide (sealhulgas ballistiliste ning tiibrakettide) tuvastamiseks. 
Tööraadius on kuni 600 km ja korraga on võimalik jälgida kuni 200 objekti. Radar võimaldab infovahetust õhutõrjeraketisüsteemidega S-400, S-300 ja Pantsir.
Montiniaceae

Montiniaceae on kaheiduleheliste taimede sugukond maavitsalaadsete seltsis.
Klaitoonia

Klaitoonia ("Claytonia") on kaheiduleheliste taimede perekond maavitsalaadsete seltsis.
Salati-klaitoonia

Salati-klaitoonia ("Claytonia perfoliata") on kaheiduleheliste taimede liik maavitsalaadsete seltsis.
Roseodiscus

Roseodiscus on seltsi "tiksikulaadsete" kuuluv seente perekond.
Microbotryomycetes

Microbotryomycetes on klass kandseeni.
Microbotryaceae

Microbotryaceae on sugukond kandseeni.
Õienõgi

Õienõgi ("Microbotryum") on perekond kandseeni.
Rutstroemiaceae

Rutstroemiaceae on seltsi tiksikulaadsed kuuluv seente sugukond.
Rutstroemia

Rutstroemia on seltsi tiksikulaadsed kuuluv seente perekond.
Kõrvarõngad

Kõrvarõngad on ehted, mis kinnituvad kõrvalesta külge ning mis võivad olla eri suurust ja kuju. Erinevad rahvused on kandnud kõrvarõngaid läbi erinevate tsivilisatsioonide ja ajalooliste etappide ning tänu sellele on kõrvarõngastel ka kultuurne tähtsus.  
Kõrvarõngastel on erinevaid mudeleid: nööpkõrvarõngad, klõpsudega kõrvarõngad, konksud, kreoolid ja kõrvaketid.  
Nööpkõrvarõngad on minimaalse suuruse ja disainiga kõrvarõngad, mis on tänu oma lihtsale välimusele ka kõige rohkem levinud. Kõrvarõnga osas on peenike vars, mis läheb kõrvaaugust läbi ning mida kinnitatakse liblikakujulise klambriga.  
Kreoolid on pika kultuurse taustaga. Traditsiooniline kreooli kuju on ümmargune, tänapäeval tehakse neid igasugustes kujudes: ruudud, südamed, ovaali ja muul kujul.  
Ajalugu.
Kõrva augustamine sai alguse juba 5000 aastat tagasi. Juba iidsetel aegadel olid egiptlastel augustatud kõrvarõngad, seda tõestavad püramiidides säilinud muumiad. 
Aafrikas augustati võitlejate kõrvu ja torgati läbi elevandiluust valmistatud "kõrvarõngaid" , et näidata, et mees on muutunud küpseks ja tugevaks. Samuti augustasid vanemad oma laste kõrvu, et näidata lapse sõltumist vanematest. 
Euroopas umbes 16. sajandi paiku,  augustasid oma kõrvu kuninga õukonnas töötanud mehed. Samuti kandsid madrused tavaliselt üht kõrvarõngast, mis tähendas, et nad on seilanud kaugetel meredel. Nad kandsid kõrvarõngast ka juhuks, kui nad peaksid merel hukkuma,  siis tema leidja, kes iganes see ka poleks, müüks tema kõrvarõnga ja saadud tulust korraldaks talle  väärilise matmise.
Saosin (album)

"Saosin" on ansambli Saosin debüütalbum, mis ilmus 2006. aasta septembris. 
2013. aastal valis ajakiri Alternative Press albumi teise singli "You're Not Alone" kümne tähtsama emoballaadi hulka.
The City Sleeps in Flames

"The City Sleeps in Flames" on ansambli Scary Kids Scaring Kids debüütalbum, mis ilmus 2005. aasta juunis.
Scary Kids Scaring Kids (album)

"Scary Kids Scaring Kids" on ansambli Scary Kids Scaring Kids teine album, mis ilmus 2007. aasta augustis.
Love It to Death

"Love It to Death" on Alice Cooperi album, mis ilmus 1971. aasta märtsis.
In Love and Death

"In Love and Death" on ansambli The Used teine album. See ilmus 2004. aasta septembris. See on ansambli kõige edukam album. Albumit on müüdud üle miljoni eksemplari.
Emigrate (album)

"Emigrate" on ansambli Emigrate debüütalbum, mis ilmus 2007. aasta augustis.
Jansen AG

Jansen AG on rahvusvaheliselt aktiivne pereettevõte, mis arendab, toodab ja turustab akende, uste ja fassaadide terasprofiilsüsteeme ning plasttooteid ehitustööstusele.
Ajalugu.
1923. aastal asutab Josef Jansen, Panzerröhrenfabrik + Sauerstoffwerke Jansen &amp; Co. Oberrietis, kuue töötajaga.
1946. aastal toodete valik täieneb terasprofiilsüsteemide tootmisega. Jansenil on 120 töötajat. Esmakordselt toodetakse terasprofiile uste, väravate ja tööstuslike rakenduste jaoks.
1955. aastal lisatakse profiilidele tihendisoon.
1978. aastal pandi alus edukale partnerlusele Schücoga, ettevõte müüb Schüco tooteid Šveitsis ja Liechtensteini Vürstiriigis.
1997. aastal Jansen saab kogu ettevõttele EN/ISO 9001 sertifikaadi. Algab tootmine vastvalminud harutehases Dingelstädtis.
2017. aastal avatakse Oberrietis Janseni tehnoloogiakeskus. Keskus pakub teras- ja alumiiniumprofiilidele arendust ning testimist.
2021. aasta Jaanuarist võttis Jansen AG üle tütarettevõtte RP Technik GmbH Welser Profile'i ettevõtete grupilt, mis on ühtlasi fassaadide, akende ja uste teraslahenduste süsteemipakkuja.
2021. aasta Aprillis müüs Jansen oma autovarustuse äri Mubeale.
2023. aastal siseneti USA turule, asutades Jansen America Inc. esindusega New Yorgis.
2024. aasta Oktoobris otsustati lõpetada RP Technik GmbH Profile Systemsi äritegevus. RP Techniku ​​tooteportfelli võtab tulevikus üle Jansen AG ja see on jätkuvalt saadaval oma olemasolevate müügivõrkude kaudu.
Auhinnad.
2013: Preis der Rheinthaler Wirtschaft
2019: European Geothermal Innovation Award
2025. Rahvusvahelise kampaaniaga „Stahl. Material der Meisterwerke“ võitis Jansen 2025. aasta Saksa disainiauhindade integreeritud kampaaniate ja reklaami kategoorias. Kampaania avaldab muljet tervikliku kontseptsiooni ja muljetavaldava visuaalse meediaga.
Helmut Idarand

Helmut Idarand (kuni 26. juulini 1935 Helmuth Ingeland; 20. juuli 1929 Põllküla, Kloostri vald – 15. mai 1993 Tartu) oli eesti loomakasvatusteadlane.
Ta õppis Paldiski algkoolis, lõpetas 1949. aastal Tallinna 2. Keskkooli ja 1954. aastal Eesti Põllumajanduse Akadeemia zootehnikuna ning omandas 1964. aastal põllumajanduskandidaadi kraadi.
Idarand töötas aastatel 1953–1993 Eesti Loomakasvatuse ja Veterinaaria Teadusliku Uurimise Instituudis, olles 1966–1986 ja 1990–1993 veisearetusosakonna juhataja. Talle omistati 1956. aastal noorem- ja 1971. aastal vanemteaduri kutse. Tema juhendamisel ja osavõtul täiustati eesti punast veisetõugu (aretuskomponendina kasutati uusi suure piimajõudlusega punaseid veisetõuge), loodi pullide valiku, kasvatamise ja hindamise meetodid, rajati noorpullikasvandusi, korraldati veiste jõudluskontrolli ja hakati aretusarvestust tegema arvuti abil. Ta süstematiseeris nüüdisaegse eesti punase veisetõu liinidesse ja sugulasrühmadesse, uuris punaste veisetõugude genealoogiat, korraldas aastatel 1960–1993 veiste jõudluskontrolli aastaraamatute väljaandmist, koostas veiste jõudluskontrolli juhendeid (1969, 1981, 1993), avaldas üle 150 töö. Tema juhendamisel kaitsti 6 kandidaaditööd. Ta oli Eesti Punase Karja Tõuaretusnõukogu juhatuse aseesimees, Üleliidulise Punaste Tõugude Aretuskeskuse metoodikanõukogu liige ning Eesti Teaduste Akadeemia geneetika ja selektsiooni probleemnõukogu liige.
Enrico-Egon Mitt

Enrico-Egon Mitt (sündinud 20. juunil 1930 Tallinnas) on eesti endine mäesuusataja.
Ta lõpetas 1949. aastal Tallinna 2. Keskkooli, õppis Tallinna Polütehnilise Instituudi mehaanikateaduskonnas ja lõpetas 1970. aastal Tallinna Ehitus- ja Mehaanikatehnikumi. 
Mitt alustas sportimist 1945. aastal Dünamos, tuli jalgrattasõidus korduvalt Eesti koolinoorte meistriks ja püstitas 2 Eesti noorterekordit. Ilmar Pärtelpoja suunamisel keskendus ta mäesuusatamisele, võitis aastatel 1950–1955 Eesti meistrivõistlustel mäesuusatamises 1 kuld-, 1 hõbe- ja 4 pronksmedalit ning suusahüpetes 1 pronksmedali, osales Eesti meistrivõistlustel 40 aastat, kuulus 25 korda Eesti koondisse. 1980. aastast harrastas ta orienteerumist ning tuli oma vanuseklassis 1995. ja 1996. aastal Eesti meistriks. Ta on olnud ka Spartaki ja Kalevi liige.
Mitt alustas tööd metalltoodete tehases Vasar 1954. aastal, algul tehnilise kontrolli osakonna juhatajana, hiljem ohutustehnika büroo juhatajana, oli tehase kehakultuurikollektiivi esimees ja aastatel 1991–1996 Vasara Otepää spordibaasi juhataja.
Isiklikku.
Tema abikaasa on mäesuusataja Vivian Mitt.
Ivar Trikkel

Ivar Trikkel (11. aprill 1930 Tallinn – 20. aprill 1999 Tallinn) oli eesti ajakirjanik.
Trikkel lõpetas 1949. aastal Tallinna 2. Keskkooli ja 1954. aastal eesti filoloogina Tartu Riikliku Ülikooli, 1967. aastal omandas ta filoloogiakandidaadi kraadi. 
Trikkel oli aastatel 1954–1973 Eesti Raadios kommentaator, toimetaja, reporter ja korrespondent, 1973–1977 Eesti Raadio arvutuskeskuse vanemteadur, 1977–1984 Tallinna Pedagoogilise Instituudi kultuurhariduse kateedri juhataja, 1989–1991 Eesti Vabariigi Ülemnõukogu Presiidiumi esimehe kultuurinõunik, 1991–1996 Tallinna Pedagoogikaülikooli kultuurifilosoofia ja -ajaloo õppetooli juhataja ja professor, 1996. aastast emeriitprofessor. Ta pidas loenguid Tampere, Moskva ja Karli ülikoolis, kirjutas uurimusi massiteabe, hariduse ja kultuuriteooria alalt. Ta avaldas üle 100 teadusliku ja populaarse kirjutise ajakirjanduse ja kultuuri probleemidest.
Ta oli aastatel 1996–1999 Tallinna Reaalkooli vilistlaskogu esimees.
Isiklikku.
Tema abikaasa oli raadioajakirjanik ja kuuldemängude autor Inge Trikkel, poeg on materjaliteadlane Andres Trikkel.
Mari Frühling

Mari Frühling (neiupõlvenimega Paurson; sündinud 1. juunil 1984 Viljandis) on eesti kunstnik ja loomaõiguslane.
Aastatel 2012–2021 elas ja töötas Mari Frühling Kanadas.
Pärast Eestisse naasmist 2021. aasta sügisel alustas Frühling maalikunsti õpinguid bakalaureuseastmes Tartu Kõrgemas Kunstikoolis Pallas. 2024. aastal pälvis ta hotelli Pallas maalikunsti stipendiumi.
Kunstnikuna püüab Frühlingu kasutada eetilisi ja keskkonnasõbralikke mitteloomseid kunstitarbeid nagu veganmärgistusega õlivärvid ja sünteetilised pintslid.
Näitused.
Mari Frühlingu loomingut on eksponeeritud näitusepaikades nagu:
Jüri Põldoja

Jüri Põldoja (9. detsember 1930 Tallinn – 5. oktoober 1994 Tallinn) oli eesti tennisetreener.
Ta lõpetas 1949. aastal Tallinna 2. Keskkooli ja 1977. aastal Tallinna Pedagoogilise Instituudi kehakultuuriteaduskonna.
Põldoja alustas tennisetreeninguid 1947. aastal Kadriorus Feliks Tõnuri juhendamisel, tuli 1949. aastal segapaarismängus Eesti U18 meistriks. Ta töötas 1954. aastast Kalevi spordiseltsi treeneri, 1963. aastast direktori, 1969. aastast KSMK vanemtreeneri, 1976. aastast õppealajuhataja ja 1979. aastast direktorina, aastatel 1991–1994 Eesti Tennise Liidu vanemtreenerina. Ta toimetas Noorte Hääle spordinurki ning tegi kaastööd Kehakultuurile ja Spordilehele. Tema õpilaste hulgas olid Maria Kull, Tiiu Neiland, Ervin Lange, Villem Lapimaa.
Isiklikku.
Tema pojad on spordiajakirjanik Ants Põldoja ja ettevõtja Priit Põldoja.
Maksim Jenihhin

Maksim Jenihhin (sündinud 9. juunil 1981) on Eesti informaatikateadlane.
Haridus.
Maksim Jenihhin lõpetas Jõhvi Vene Gümnaasiumi 1999 ning omandas Tallinna Tehnikaülikoolis arvuti- ja süsteemitehnika erialal bakalaureuse- (2003), magistri- (2004) ja doktorikraadi (2008).
Töökäik.
Töötas ELIKO Tehnoloogia Arenduskeskus OÜs arendusinsenerina 2004–2007, alates 2007 Tallinna Tehnikaülikoolis: arvutitehnika instituudis teadur 2007–2011, vanemteadur 2011–2016; arvutisüsteemide instituudis vanemteadur 2017–2018, professor 2018–2020, aastast 2021 kaasprofessor tenuuris. Töökindla arvutusriistvara keskuse juht.
Teadustöö.
Uurimistöö põhisuunad: digitaalriistvara testimine ja verifitseerimine, usaldusväärsed nanoelektroonikasüsteemid.
Hommikud

"Hommikud" on Ott Leplandi singel. Laulu meloodia autor on Ott Lepland, sõnade autoriteks on Ott Lepland ja Jarek Kasar. . Loo on produtseerinud Karl-Ander Reismann.
Lugu pärineb Ott Leplandi 2015. aastal ilmunud albumilt "Öö mu kannul käib".
Lõpmatuses

"Lõpmatuses" on Ott Leplandi singel, mille autorid on Ott Lepland ja Clifford Goilo. Sõnad on kirjutanud Ott Lepland, Taavi Paomets, Sven Lõhmus ja Berit Sal-Saller. Loo on produtseerinud Clifford Goilo.
Kuuvalgus (singel)

"Kuuvalgus" on Ott Leplandi singel. Laulu meloodia ja sõnade autor on Ott Lepland. Loo on produtseerinud Eric Kammiste.
Liiv tuule käes

"Liiv tuule käes" on Ott Leplandi singel. Laulu meloodia ja sõnade autoriteks on Ott Lepland ja Sven Lõhmus. Loo on produtseerinud Sven Lõhmus.
Franz Georg von Oettingen

Franz Georg von Oettingen (17. juuli 1757 – 20. detsember 1832) oli Oettingenide aadlisuguvõsast pärit mõisnik. Ta oli Dīķeri, Suure-Kõpu, Oleri ja Visusti mõisnik. 
Ta on maetud Halliste surnuaeda. 
Perekond.
Franz Georg von Oettingeni isa oli Joachim Heinrich von Oettingen (1726–1786) ning ema Helena Dorothea von Anrep (1726–1816). Franz Georg abiellus 1797. aastal Peterburis Charlotte Ottilie von Buxhoevdeniga (1780–1856). Abielust sündis kolm last:
Sümeg

Sümeg (saksa keeles "Schimeck") on linn Ungaris Veszprémi komitaadis, Sümegi kreisi halduskeskus.
Geograafiline asend.
Sümeg asub Balatoni järvest 22 km põhjas, komitaadikeskusest Veszprémist ligikaudu 50 km lääneedelas. Linna läbib Balatonszentgyörgy–Tapolca–Ukki raudteeliin.
Ajalugu.
Sümegi küla on esmamainitud 1280. aastal. Sümegi lossi ehitamise aeg pole täpselt teada, esimest korda on seda ürikutes mainitud 1292. aastal. Türklased hõivasid lossi lühiajaliselt 1544. aastal, kuid aeti sealt peagi välja. 1552. aasta kevadel hõivasid türklased Veszprémi ja Sümegist sai Veszprémi piiskopkonna keskus. 1566. aastal vallutati Veszprém türklastelt tagasi ja surve Sümegile vähenes. 1664. aastal piirasid taganevad Türgi väed edutult lossi, kuid nad põletasid asula maha. 1705. aastal hõivasid lossi kurutsid Ferenc Rákóczi II juhtimisel. Austerlased vallutasid lossi tagasi 1709. aastal. Arvatavasti 1722. aastal jäeti loss maha.
Sümeg kaotas linnaõigused 1907. aastal, kuid sai need 1984. aastal tagasi.
Wolmar von Scheiding (1670–1750)

Wolmar von Scheiding (1670 – 24. juuni 1750) oli Scheidingute aadlisuguvõsast pärit Rootsi sõjaväelane, mõisnik ja vabahärra, kes osales Põhjasõjas. Ta oli Abja ja Leetse mõisnik.
Elulugu.
Wolmar von Scheiding sündis 1670. aastal Otto von Scheidingi ja Elisabeth Dorothea von Wrangelli perekonda. 1708. aastal abiellus ta Dorothea Charlotta von Ferseniga, Hans Reinhold von Ferseni õega. Abielust sündis 11 last.
1687. aastal oli ta Stade garnisonirügemendis lipnik. 1688. aastal teenis ta Tiesenhauseni jalaväerügemendiga leitnandina Hollandis. 1697. aastal sai ta rügemendis kapteniks. 1701. aastal viidi ta üle Harjumaa jalaväerügementi. 1711. aastal määrati ta kuningasStanisławi ihukaitseüksuses ooberstleitnandiks. 1712. aastal määrati ta Dalarö ning 1719. aastal ooberstina Pärnu kindluse komandandiks. Teda autasustati Saksi-Weimari-Eisenachi Valge Pistriku Kojaordeniga.
Wolmar von Scheiding suri 1750. aastal ning maeti koos oma abikaasaga Älvsborgi lääni kirikusse.
Call Your Name

"Call Your Name" on ansambli Mr. Lawrence 1993. aastal ilmunud singel, albumilt Mr. Lawrence. Muusika ja sõnade autor on Mihkel Raud.
Braunau ringkond

Braunau ringkond on ringkond Austrias Ülem-Austria liidumaal.
Ajalugu.
Baieri ülestõusu ajal 1705. ja 1706. aastal peeti Braunaus maakaitsekongressi ("Braunau parlament").
Ringkond loodi 1868. aastal.
Jõululaulu "Stille Nacht" ("Püha öö") helilooja Franz Xaver Gruber sündis ringkonnas 1787. aastal. Adolf Hitler sündis seal 20. aprillil 1889.
Mälestusplokid.
Kölni kunstnik Gunter Demnig rajas Braunau ringkonda 13 mälestusplokki ("Stolperstein") natsismiohvritele. Kunagine "füüreri koduringkond" oli esimene ringkond või maakond saksakeelses Euroopas, mis mälestas natsismiohvreid sellisel kujul ja sellises mahus. Gunter Demnig on alates 1997. aastast asetanud natsismiohvrite majade ette üle 20 000 sillutuskivi kirjaga "Hier wohnte" (saksa keeles "siin elas"). Enamasti juhtus see aga linnades ja maakogukondades jäi see tava erandiks.
Vallad.
Ringkond jaguneb 46 omavalitsusüksuseks:
Kozármisleny

Kozármisleny (saksa keeles "Mischlen", horvaadi keeles "Mišljen") on linn Ungaris Baranya komitaadis Pécsi kreisis.
Geograafiline asend.
Kozármisleny asub komitaadikeskusest Pécsist vahetult kagus. 
Ajalugu.
Kozármisleny asula moodustati 1928. aastal, kui ühendati kas asulat: Kiskozár ja Misleny. Kiskozárit on ürikutes esmamainitud aastatel 1332–1335. Mislenyit on esimest korda mainitud 1266. aastal.
Alates 1980. aastatest on Kozármisleny elanikkond kiiresti kasvanud. 1980. aasta alguses elas asulas 2369 elanikku ja 1990. aasta alguses 2948.
Kozármisleny sai linnaks 2007. aastal.
Sport.
Linna tegutseb jalgpalliklubi HR-Rent Kozármisleny FC.
Kodumusitseerimine

Kodumusitseerimine (saksa keeles "Hausmusik") on hobilaadne tegelemine muusikaga privaatses seltskondlikus ringis. Kodumusitseerimise üheks olulisemaks sotsiaal-kultuuriliseks aspektiks on keskendumine musitseerijale ja muusika tegemisele endale, eristudes sellega kontserdist või etendusest kui musitseerimisest publikule. Kodumusitseerimine ei ole piiratud ühegi muusikastiili või -žanriga. Sellega võivad tegelda nii professionaalid kui ka harrastajad. 
Noodiväljaannete pealkirjadesse ilmus saksakeelne sõna "Hausmusik" (kodumusitseerimine) juba 17. sajandil, hakates seejärel kodus koos musitseerimise terminina elama omaette elu – algul jõukate inimeste, aristokraatide või vaimulike seas ning alates 19. sajandi keskpaigaks välja kujunenud kodanlikus miljöös.
Kodumusitseerimist võib vaadelda kui elava kultuuri rafineeritud ilmingut, kuid ta ei eksisteeri konkreetsete muusikateoste esitusena. See ei ole seotud “kodanliku” kammermuusika vormide või inimeste kodude suurusega. Näiteks Viinis olid kodumusitseerimise levikule tugevaks impulsiks “šubertiaadid”, mille kandvaks muusikainstrumendiks oli tavaliselt klaver. Samas võisid perekondlikus ringis koos musitseerida ka keelpillikvartetist suuremad kammermuusikakoosseisud ning esitada võidi isegi orkestriteoseid. Ning kui alguses mängiti iseendale, seejärel valitud kuulajatele (nn muusikasalongides) võis see tegevus jõuda isegi publikule suunatud tasuliste kontsertideni. 
19. sajandit peetakse tärkava kodanluse toetatud kodumusitseerimiskultuuri kõrgajaks. Klaverimängu õppimine oli osa "heast kasvatusest". Arvukad seaded ooperitest ja sümfooniatest klaverile neljal käel peegeldavad seda arengut ja näitavad ka muusikalist maitset. Samas piirid era- ja avaliku muusikaelu vahel hägustusid üha enam ning nii harrastajate üritused kui ka ekspertide kammermuusikakontserdid tõid ka kodumusitseerimise avalikkuse ette. Kodanliku kodu piir muutus järjest küsitavamaks ja selle tulemusena sai massimeedia muusikaelus järjest suurema rolli. Selle muutusega kaasnes ka kaeblemine kunagi nii olulise harrastusmuusikute kadumise üle. 
Tänapäeval on kodumusitseerimine endiselt olemas, kuigi teistsuguses tähenduses. Lisaks klassikalisele kodumusitseerimisele leidub ka musitseerimist, mille puhul keelpillikvartetti või klaverit kammermuusikakoosseisudes on asendanud süntesaator või muud elektroonilised muusikainstrumendid. Samuti viljeletakse eri tüüpi harrastusmuusikat eri koosseisudele ja eri muusikastiilides. Paljudes maades on aktiivne kodumusitseerimine ka muusikahariduse osa.
Karoline von Patkul

Marie Gertrude Karoline von Patkul (ka Karoline/Caroline von Stern; 23. detsember 1828 – 28. jaanuar 1917) oli Patkulide aadlisuguvõsast pärit mõisaomanik. Ta oli Jeri, Kamara ja Vanamõisa mõisnik. 
1856. aasta 23. veebruaril ostis Karoline von Patkul 85 300 rubla eest Kamara ja Vanamõisa mõisad koos Palu ja Pässaste küladega. Patkul müüs Vanamõisa 1872. aastal 60 000 hõberubla eest edasi Andreas Palenbergile.
Perekond.
Karoline von Patkul sündis 23. detsembril 1828 Jaroslavi oblastis Friedrich Georg Karl Reinhold von Patkuli (1786–1866) ja Marie Helene Augusta Elisabeth von Rammi (1805–1878) perekonda. 1850. aasta 23. detsembril abiellus Karoline von Patkul agronoom Karl Walfried von Sterniga. Abielust sündis viis last:
Take Five

"Take Five" on Smilersi EP, mis ilmus 1996. aastal.
Niclas Füllkrug

Niclas Füllkrug (sündinud 9. veebruaril 1993 Hannoveris) on Saksamaa jalgpallur, kes mängib ründajana Saksamaa kõrgliigaklubis Dortmundi Borussia ja Saksamaa jalgpallikoondises.
2006. aastal liitus ta Bremeni Werderi noorteakadeemiaga. Saksamaa kõrgliigas debüteeris ta Bremeni meeskonnas 28. jaanuaril 2012 mängus Leverkuseni Bayeri vastu. Esimese värava lõi ta liigas sama aasta 24. märtsil mängus Augsburgi vastu. Hooajal 2013/14 oli ta laenul Saksamaa esiliigaklubis Greuther Fürth, kus lõi 21 mänguga kuus väravat.
Aastatel 2014–2016 mängis ta kaks hooaega Saksamaa esiliigaklubis 1. FC Nürnberg. Teisel hooajal lõi ta seal 14 väravat, millega oli liigas viie parima väravalööja seas.
2016. aasta juulis sõlmis ta nelja-aastase lepingu Hannover 96-ga. 2017. aastal kindlustas ta Hannoveriga pääsu Saksamaa esiliigas kõrgliigasse. Hooajal 2017/18 tegi ta Saksamaa kõrgliigas seni oma resultatiivseim hooaja, kui lõi 14 väravat.
2019. aastal naasis Füllkrüg Bremeni. 2021. aastal langes ta Bremeniga Saksamaa kõrgliigast välja. Hooajal 2021/22 lõi Füllkrüg Saksamaa esiliigas 19 väravat ning aitas Bremeni tagasi Saksamaa kõrgliigasse. Bremeni meeskonnas ei olnud ta sel hooajal suurim väravalööja, sest Marvin Ducksch lõi temast ühe värava rohkem – 20 väravat. Hooajal 2022/23 lõi Füllkrüg Saksamaa kõrgliigas 16 väravat ning oli RB Leipzigi mängija Christopher Nkunku kõrval liiga suurim väravalööja. Hooaja 2022/23 järel valiti Füllkrüg ka Saksamaa liigahooaja sümboolsesse koosseisu.
2023. aasta augustis sõlmis ta kolmeaastase lepingu Dortmundi Borussiaga.
Aastatel 2010–2014 mängis Füllkrüg Saksamaa noortekoondistes. Saksamaa jalgpallikoondises debüteeris ta 16. novembril 2022 sõprusmängus Omaani vastu ning lõi mängu ainsa värava. 29 aasta ja 280 päeva vanuselt sai ta vanimaks debütandiks Saksamaa koondises viimase 20 aasta jooksul. Seejärel lõi ta 2022. aasta maailmameistrivõistluste teises alagrupimängus värava Hispaania ja kolmandas alagrupimängus värava Costa Rica vastu.
Eferdingi ringkond

Eferdingi ringkond on ringkond Austrias Ülem-Austria liidumaal.
Vallad.
Ringkond jaguneb 12 omavalitsusüksuseks:
Freistadti ringkond

Freistadti ringkond on ringkond Austrias Ülem-Austria liidumaal.
Vallad.
Ringkond jaguneb 27 omavalitsusüksuseks:
Lukuauk

"Lukuauk" on 2023. aasta novembris esilinastunud Eesti lühimängufilm. 
Filmist.
Noor Anastassia on küpsemas ja asub ise otsuseid langetama, jättes kõrvale oma kirgliku ema soovid. Ühe taolise tüli keskel kerkib tõsisem teema, mis muudab kõike. Anastassia peab toetuma oma mälestustele, et läbida leina. See lugu näitab ühe pere retke armastavast suhtest ootamatu tragöödiani ja läbi selle lootust, mida nad peavad endale ise looma.
Jaan Lember

Jaan Lember (sündinud 14. novemberl 1945 Kuressaares) on eesti endine kergejõustiklane. 
Haridus, treenerid.
Lember lõpetas 1963. aastal Leisi Keskkooli ja 1978. aastal TPedI kehakultuuriteaduskonna. Ta harrastas koolipoisina lauatennist, aastast 1962 Saaremaa Spordikoolis Ilmar Kivi ja Erich Truumure juhendamisel kergejõustikku ning Hugo Metsa suunamisel võrkpalli. Kümnevõistluses on tema treeneriteks olnud Vladimir Volkov, Viktor Vaiksaar ja Ervin Uuk. 
Sportlik karjäär.
Lember tuli 1975. aastal Euroopa karikavõistluste poolfinaalis ja 1974. aastal Nõukogude Liit – Saksa FV – Ameerika Ühendriigid maavõistlusel kümnevõistluses teisele kohale. 1975. aasta NSV Liidu rahvaste spartakiaadil saavutas ta 5. koha ja 1976. aasta NSV Liidu karikavõistlustel hõbeda. 1971. aastal tuli ta spordiühing Dünamo üleliiduliseks meistriks ja Eesti meistriks. Meistersportlaseks sai Lember 1967. aastal. 
Lemberi isiklikud rekordid: 100 m 10,8 (1968), 400 m 50,2 (1972), 1500 m 4.35,0 (1974), 110 m tõkkejooks 15,1 (1971), kõrgus 2.01 (1975), teivas 4.55 (1975), kaugus 7.19 (1970), kuul 15.84 (1973), ketas 51.88 (1977), oda 62.34 (1975), kümnevõistlus 7865 punkti (1985. aastast kehtiva tabeli järgi 7724). Punktisumma isiklike rekordite järgi 8143, tema kümne parema tulemuse summa on 75 643 punkti. Ta võistles aastatel 1969–1977 17 korda Eesti koondises.
Muud.
Jaan Lember on olnud aastatel 1967–1972 Dünamo ja 1973 Kalevi instruktor, aastatel 1974–1981 Saare Kaluri spordimetoodik, 1981–1990 Saare Kaluri ametiühingukomitee esimees, 1990–1996 Kuressaare aselinnapea, 1996–1999 Kuressaare vallavanem ning 2000–2011 Kuressaare Põhikooli ja 2011–2018 Kärla Põhikooli direktor. Ta on tegutsenud Saaremaa kergejõustikusektsiooni esimehena ning olnud Saarte mängude Saaremaa ühenduse esimees ja maailma peakomitee liige. Lember on Kuressaare Lions-klubi asutajaliige ja esimene president ning oli Eesti Lions-klubi piirkonnakuberner 1995–1996.
Isiklikku.
Tema abikaasa Marvi Lember (1969. aastani Kilumets) on endine võrkpallur, Eesti meistrivõistluste medalivõitjaid. Tema poeg Veiko Lember on endine Eesti võrkpallikoondise liige.
Ersa rahvuslipp

Ersa rahvuslipp (ersa "Эрзятнень раськень коцт") on ersade rahvuslik lipp. Valge-punase-musta trikoloor võeti kasutusse 1990. aastatel ja kinnitati ametlikult ersade rahvuslipuks 2006. aastal. Sellest ajast on lipp üks ersade peamistest sümbolitest, mis on kasutuses ersade esindamiseks rahvuslikel ja rahvusvahelistel üritustel.
Lipu autor on Valentin Devjatkin. Lipu värvid kordavad ersa rahvarõivaste põhivärve ja sümboliseerivad must - maad, punane - elu ja valge - vabadust.
Ajalugu.
Kuni 2000. aastate alguseni kasutasid ersad koos mokšadega enda esindamiseks üritustel (nagu näiteks soome-ugri kongressid) peamiselt Mordva Vabariigi lippu.
Valge-puna-musta trikoloori võttis esimesena kasutusele 1990. aastatel alguses ersa selts Mastorava. 16. aprillil 2006 Saranskis toimunud II ersa rahvuskongressil kinnitas kongress valge-puna-musta trikoloori ersa rahva lipuks. Kongressi sõnul sümboliseeris must maad, punane elu ja valge vabadust. Otsuse tegid kongressi esimees Erjuš Vezhai ja kongressi sekretär Nujan Vidjaz.
Sellest ajast on lippu kasutatud mitmetel üritustel ersade esindamiseks: Soome-ugri rahvaste maailmakongressidel, Grušini festivalil, Soome-Ugri Rahvaste Noorte Assotsiatsiooni kongressil ja Raśkeń Ozksil.
2022. aastast on ersa lipu kasutamist Venemaal piiratud. Näiteks oli lipu kaasa võtmine keelatud 2022. aasta Raśkeń Ozksil, kus võimud eemaldasid juba üles riputatud lipu ja keelasid osalejatel üritusel lipu välja võtmise.
Endel Hang

Endel Hang (22. oktoober 1930 Tallinn – 1. oktoober 1978 Tartu) oli eesti geograaf. 
Hang lõpetas 1949. aastal Tallinna 2. Keskkooli, 1954. aastal Tartu Riikliku Ülikooli, oli samast aastast geograafiakateedri õppejõud (1954–1955 assistent ning 1955–1963 ja 1966–1978 vanemõpetaja), stažeeris 1972. aastal Moskva ülikoolis ja 1976. aastal Eesti NSV Teaduste Akadeemia geoloogia instituudis. 
Ta õpetas geomorfoloogia, NSV Liidu füüsilise geograafia, sooteaduse, paleogeograafia, geodeesia jmt kursuseid, avaldas uurimusi Lõuna-Eesti kõrgustike (peamiselt Otepää kõrgustiku) pinnavormide ning maastikulise struktuuri kohta, rakendas täpseid geodeetilisi meetodeid Eesti jõeorgude jt pinnavormide uurimisel, korrastas eestikeelset geograafiaalast terminoloogiat. 
Aastatel 1959–1964 oli ta Eesti Looduseuurijate Seltsi looduskaitsesektsiooni ning Eesti Geograafia Seltsi Tartu osakonna esimees. Ta avaldas üle 50 teadusartikli.
Isiklikku.
Tema abikaasa oli Vaike Hang, nende poeg on Tiit Hang.
Ronald Ilves

Ronald Ilves (3. november 1930 Tallinn – 24. veebruar 2005 Tallinn) oli eesti kergejõustiklane ja tööstusjuht.
Elulugu.
Ta lõpetas 1949. aastal Tallinna 2. Keskkooli ja 1960. aastal puidutööstusinsenerina Moskvas tehnoloogiainstituudi. 
Ilves alustas sportimist Harry Vallmanni eeskujul ja tema treeningukaaslasena, hiljem treenis Viktor Vaiksaare juhendamisel. Ta tuli aastatel 1947–1949 odaviskes Eesti koolinoorte meistriks, 1948. aastal Nõukogude Liidu koolinoorte meistrivõistlustel kuulitõukes, odaviskes ja 4 × 100 m teatejooksus teiseks ning 1950. aastal odaviskes ja 1952. aastal 4 × 100 m teatejooksus Eesti meistriks. Ta oli 1951. aastal Eesti meistrivõistlustel teine ja 1954. aastal kolmas, sai 1950. aastal Dünamo üleliidulistel meistrivõistlustel odaviskes hõbeda ja 1952. aastal pronksi, võistles 7 korda Eesti koondises, oli isikliku rekordiga 68.71 1952. aasta maailma edetabelis odaviskes 18. ja NL-is 6.
Ilves töötas pärast instituudi lõpetamist mööblitööstuses, 1963. aastast Standardis: oli peatehnoloog, tootmisosakonna juhataja, 1967–1978 peainsener ja 1978–1997 direktor. Tema algatusel ja toetusel korraldati 24 aastat populaarset Standardi ümber Harku järve jooksu ja moodustati Eesti meistrivõistlustel osalenud Standardi korvpallimeeskond.