tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Vööt-teetigu

Vööt-teetigu ("Arion fasciatus") on teeteo perekonda kuuluv liik nälkjaid.
Eestis elab pärismaisena.
Võsa-teetigu

Võsa-teetigu ("Arion hortensis") on teeteo perekonda kuuluv liik nälkjaid.
Eestis elab pärismaisena.
Mets-teetigu

Mets-teetigu ("Arion silvaticus") on teeteo perekonda kuuluv liik nälkjaid.
Eestis elab pärismaisena.
Kollane keldritigu

Kollane keldritigu ("Limacus flavus") on keldriteo perekonda kuuluv liik nälkjaid.
Eestis elab pärismaisena.
Petzen

Petzen (saksa keeles) või Peca (sloveeni keeles) on kõrgeim mägi Ida-Karawankides, kõrguselt teine mägi Põhja-Karawankides ja kõige idapoolsem 2000 m mägi Sloveenias. See on vägev mägi, millel on iseloomulik lavamaa kuju ja millest ulatuvad välja kivised tipud. Mägi külgneb Meža ja Topla orgudega põhjas ja idas ning Jauntaliga põhjas ja on Hochobirist eraldatud Bela oja kitsa oruga. 2/3 mäest asub Austrias ja 1/3 Sloveenias. Mägi saavutab oma suurima kõrguse Kordeži pea (sloveeni: "Kordeževa Glava", saksa: "Kordeschkopf", 2125 m) mäeharjal. Piir kulgeb üle selle.
Mägi koosneb triiase ajastu wettersteini lubjakivist ja wettersteini dolokivist. Möödanikus kaevandati mäest pliid ja tsinki, šahtid kuulusid Topla ja Mežica kaevandustele. Pliitsingimaak esineb kesk- ja ülemtriiase karbonaatkivimites, mis ladestunud anoksilises supralitoraalses merekeskkonnas. Lisaks maagile avastati mäe seest mitmeid haruldasi mineraale, nagu vulfeniiti ja kaltsiiti. Mäel asuvasse kaevandusse pääseb mägijalgratastega.
Madalamad nõlvad Sloveenia poolel on metsased, kuid kõrgematel nõlvadel on erinevad alpitaimed, sealhulgas mitu liiki lilli.
Mägihütt ehitati Väike-Pecale (sloveeni: "Mala Peca"; 1665 m) 1928. aastal, see põletati Teise maailmasõja ajal maha ja ehitati 1957. aastal uuesti üles. 1936. aastast seisab selle kõrval Kyrillose ja Methidose kabel. Kuningas Matjaži järgi Matjaži koopaks nimetatud mahajäetud süvend on ajalooline mälestusmärk. Selles on magava kuninga pronkskuju. Kuju disainis 1958. aastal skulptor ja alpinist Marjan Keršič, pronksi valas skulptor France Rotar ja koopasse pandi 1962. aastal.
Benoît Rivière

Benoît Marie Pascal Rivière (sündinud 14. septembril 1954 Brive-la-Gaillarde'is) on Prantsusmaa katoliku vaimulik.
Alates 2006. aastast on ta Autuni, Chaloni ja Mâconi piiskop ning Cluny abt.
Seebergi sadul

Seebergi sadul (saksa: "Seebergsattel", sloveeni: "Jezerski vrh"), ka lihtsalt Seeberg ("Jezersko") on kõrge mäekuru (1218 m), mis ühendab Bad Eisenkappeli Austria Kärnteni liidumaal Jezerskoga Sloveenia Kärnteni piirkonnas. See asub Lõuna-Lubjakivialpides, Karawankide mäestiku (läänes) ja Kamnik–Savinja Alpide (idas) vahel.
Maantee üle kuru on tõenäoliaselt Rooma päritolu, viies Drava orust Noricumi provintsis Aquileia suunas. Piiri kurul rakendati pärast Austria-Ungari lagunemist 1919. aasta Saint-Germaini rahuga. Täna suundub Seebergi maantee (B 82) Austria poolelt üles piirile kurul. Otse Sloveenia piiripunkti taga asub võõrastemaja. Sloveenia poolel laskub riigimaantee nr. 210 Seebergilt alla Jezerskosse, kust avaneb panoraamvaade Kamniki Alpidele.
Seebergi sadul on tuntud ka kui "Kärnteni Seeberg", et eristada seda Steiermargi Seebergist Põhja-Lubjakivialpides.
Hälvati Hiiealune

Hälvati Hiiealune on looduslik pühapaik Lääneranna valla ja Lihula kihelkonna Hälvati külas. 
Kultuuriminister tunnistas Hälvati Hiiealuse kultuurimälestiseks 1997. aastal.
Klaasnälkjas

Klaasnälkjas ("Lehmannia marginata") on liik nälkjaid.
Eestis elab pärismaisena.
Ohvripärn

Ohvripärn ehk Iie pärn on pühapuu Tõstamaa kihelkonna Pärakülas, mis praegu kuulub Pärnu linna.
Kultuuriminister tunnistas Ohvripärna kultuurimälestiseks 1997. aastal.
Raymond Séguy

Raymond Gaston Joseph Séguy (8. detsember 1929 Rieupeyroux – 21. märts 2022) oli Prantsusmaa katoliku vaimulik (emeriitpiiskop).
Ta oli 1981–1987 Gapi piiskop ning 1987–2006 Autuni, Chaloni ja Mâconi piiskop ja Cluny abt.
Kotavakeelne Vikipeedia

Kotavakeelne Vikipeedia (kotava keeles "Wikipedia") on Vikipeedia kotavakeelne versioon.
Kotavakeelne Vikipeedia sai täieõiguslikuks Vikipeediaks 29. juulil 2020. Enne seda oli see alates 26. oktoobrist 2017 inkubaatoris, kuid tegelik entsüklopeediakirjutamine toimus aadressil www.kotava.be.
Seal on artiklit, millega see on artiklite arvult . keeleversioon, ja lehekülge. Seal on registreeritud kasutajat (kellest aktiivseid on ) ja administraatorit.
Gösselsdorfi järv

Gösselsdorfi järv (saksa: "Gösselsdorfer See"; sloveeni: "Goslinsko jezero") on järv Austria Kärnteni liidumaal.
Suuresti mudane järv asub Eberndorfi ja Sittersdorfi omavalitsuste vahel. Seda iseloomustavad ulatuslikud pillirookaldad ja külgnev märgala. Järv on osa suuremast kaitsealast.
Yves Marie Audrein

Yves Marie Audrein (14. oktoober 1741 Gouarec – 19. november 1800 Quimper) oli Prantsusmaa poliitik ja vaimulik.
Rahvuskonvendi liikmena hääletas ta Louis XVI surmamõistmise poolt. Alates 1798. aastast oli ta Finistère'i konstitutsiooniline piiskop, kuni tapeti šuaanide varitsuse poolt.
Kamniki-Savinja Alpid

Kamniki–Savinja Alpid (sloveeni: "Kamniško-Savinjske Alpe") on Lõuna-Lubjakivialpide mäestik. See asub Põhja-Sloveenias, peale põhjapoolseima osa, mis asub Austrias.
Mäestiku lääneosa nimetasid teadlased Belsazar Hacquet ja Franz Xaver von Wulfen 1778. aastal Kamniki linna ("Stein") järgi Kamniška Bistrica jõe orus Kamniki Alpideks (saksa: "Steiner Alpen"). Selle idaosa nimetas alpinist Johannes von Frischauf 1875. aastal Solčava asula ("Sulzbach") ja peamise jõe Savinja ("Sann") ülemjooksu järgi Savinja Alpideks ("Sanntaler Alpen") või Solčava Alpideks ("Sulzbacher Alpen").
Kamniki–Savinja Alpid asuvad Karawankide mäestikust lõuna pool Austria ja Sloveenia piiril, ulatudes Sava jõest läänes Savinjani idas, kus asuvad külgnevad Sloveenia Eelalpid koos Pohorje mäestikuga, Celje künkad Dravinja jõe ääres, samuti Sava kõrgustik. Loodes on Bad Vellachisse viiv Vellachi oja org nii Austria Kärnteni liidumaa kui ka kogu Austria lõunapoolseim punkt.
Kogu peaahelik on täna Sloveenia osa. Ajalooliselt moodustas see Sise-Austria Kärnteni, Steiermargi ja Kraini hertsogkondade vahelise piiri. Kolmikpunkt asus Kärnteni Rinka mäel (sloveeni: "Koroška Rinka").
Skuta mäel on ka väike liustik, mis on Lõuna-Alpide idapoolseim liustik.
Mäed ja kurud.
Olulisimad tipud on:
Kokku ületavad 2000 m 28 tippu. Sloveenia osa kogupindala on u. 900 km². U. 3/4 pinnast on kaetud metsaga ja paljud kõrgemad tipud on kõledad ja kivised.
Olulisimad mäekurud on Seebergi sadul (sloveeni: "Jezersko sedlo") Austria Kärnteni ja Sloveenia Jezersko vahel, samuti Pavliči sadul. Sloveenia poolel on suusapiirkond, samas kui Vellachi oru turism keskendub tervisekeskustele.
Selemon Barega

Selemon Barega Shirtaga (amhara keeles ሰለሞን ባረጋ; sündinud 20. jaanuaril 2000 Gurage tsoonis) on Etioopia pikamaajooksja.
2016. aastal tuli ta 5000 meetri jooksus juunioride maailmameistriks ja 2017. aastal 3000 meetri jooksus noorte maailmameistriks.
Tema esimesed täiskasvanute tiitlivõistlused olid 2017. aasta maailmameistrivõistlused Londonis, kus ta sai 5000 meetri jooksus viienda koha. 2018. aasta sisemaailmameistrivõistlustel Birminghamis võitis ta 3000 meetri jooksus hõbemedali.
2018. aastal tuli ta 5000 meetri jooksus Teemantliiga üldvõitjaks.
2019. aasta maailmameistrivõistlustel Dohas võitis ta hõbemedali. 2020. aasta suveolümpiamängudel Tōkyōs tuli ta 10 000 meetri jooksus olümpiavõitjaks. Ta sai sellega Miruts Yifteri, Haile Gebrselassie ja Kenenisa Bekele järel neljandaks etiooplaseks, kes on tulnud meeste 10 000 meetri jooksus olümpiavõitjaks.
2022. aasta sisemaailmameistrivõistlustel Belgradis võitis ta 3000 meetri jooksus esikoha ajaga 7.41,38.
2023. aasta maailmameistrivõistlustel Budapestis võitis ta 10 000 meetri jooksus pronksmedali.
2024. aasta sisemaailmameistrivõistlustel Glasgow's võitis Selemon 3000 meetri jooksus Josh Kerri ja Yared Nuguse'i järel pronksmedali. 2024. aasta suveolümpiamängudel Pariisis sai ta 10 000 meetri jooksus seitsmenda koha.
Elaine Thompson-Herah

Elaine Thompson-Herah (sündinud 28. juunil 1992 Manchesteri vallas) on Jamaica sprinter.
Ta võitis 2015. aasta maailmameistrivõistlustel Pekingis 200 meetri jooksus Dafne Schippersi järel hõbemedali. 4×100 m teatejooksus tuli ta Jamaica nelikuga maailmameistriks.
2016. aasta suveolümpiamängudel Rio de Janeiros tuli ta olümpiavõitjaks nii 100 kui ka 200 meetri jooksus (vastavalt 10,71 ja 21,78).
2020. aasta suveolümpiamängudel Tōkyōs kaitses Thompson-Herah 100 meetri jooksus olümpiavõitu, joostes aja 10,61, mis tähistas olümpiarekordit, Jamaica rekordit ja kõigi aegade teist aega. 200 meetri jooksus tuli ta teist korda olümpiavõitjaks Jamaica rekordi ja kõigi aegade teise tulemusega 21,53. Kolmanda kulla lisas ta 4×100 m teatejooksus, joostes rahvusrekordi püstitanud Jamaica naiskonnas teist vahetust.
2022. aasta maailmameistrivõistlustel Eugene'is võitis Thompson-Herah hõbemedali 4×100 m teatejooksus ning pronksmedali kaasmaalaste Shelly-Ann Fraser-Pryce'i ja Shericka Jacksoni järel 100 meetri jooksus.
2016., 2017. ja 2021. aastal tuli ta 100 meetri jooksus Teemantliiga üldvõitjaks.
Kodanikuallumatus

Kodanikuallumatus (inglise keeles "civil disobedience") on kodaniku aktiivne keeldumine kuuletuda riigis kehtivatele seadustele või määrustele.
Tumbukakeelne Vikipeedia

Tumbukakeelne Vikipeedia (tumbuka keeles "Wikipedia") on Vikipeedia tumbukakeelne versioon.
Tumbukakeelsele Vikipeediale pandi alus 2004. aastal.
Seal on artiklit, millega see on artiklite arvult . keeleversioon.
Etüleenoksiid

Etüleenoksiid (ehk epoksiid ehk IUPAC-i nomenklatuuris oksiraan) on orgaaniline ühend, toatemperatuuril eeteritaolise lõhnaga värvitu gaas.
Etüleenoksiidi toodetakse keemiatööstuse tarbeks redoksreaktsiooniga etüleenist katalüüsi abil, kuid seda sisaldub väikses koguses ka välisõhus (kuhu see eraldub autode heitgaasidest ja tubakasuitsust).
Füüsikalised omadused.
Etüleenoksiidi segu õhuga on tule- ja plahvatusohtlik.
Etüleenoksiid on 1,52 korda raskem kui õhk.
Tootmine ja kasutamine.
Etüleenoksiidi toodetakse tööstuslikult etüleenist redoksreaktsiooniga, mille juures kasutatakse katalüsaatorina hõbedat.
Etüleenoksiidi kasutatakse meditsiiniseadmete ja -vahendite steriliseerimiseks ning toorainena keemiatööstuses.
Tööstuses kasutatakse etüleenoksiidi paljude tarbekaupade, nagu detergentide, paksendajate, lahustite ja plasti valmistamisel.
Mõju inimesele ja ohutus.
Etüleenoksiid on inimorganismile toksiline, vähki ja mutatsioone tekitava, ärritava ja narkootilise mõjuga.
Euroopa Liidus tuleb kõik etüleenoksiidi sisaldavad toiduainetööstuse tooted tagasi kutsuda olenemata sellest, kui suur on selle osa lõpptootes. Enamasti satub etüleenoksiid tootesse tooraine või lisaaine kaudu, mida on päritoluriigis eelnevalt steriliseeritud salmonellabakteri vastu.
Eestis tegeleb etüleenoksiidiga saastunud toodete turult tagasikutsumisega Põllumajandus- ja Toiduamet.
Estremenjukeelne Vikipeedia

Estremenjukeelne Vikipeedia (estermenju keeles "Wikipedia en estremeñu", ka "Güiquipedia") on Vikipeedia estremenjukeelne versioon.
Estremenjukeelsele Vikipeediale pandi alus 2007. aastal. 
Seal on artiklit, millega see on artiklite arvult . keeleversioon.
Avadhikeelne Vikipeedia

Avadhikeelne Vikipeedia (avadhi keeles अवधी विकिपीडिया) on Vikipeedia avadhikeelne versioon.
Avadhikeelsele Vikipeediale pandi alus 2020. aastal.
Seal on artiklit, millega see on artiklite arvult . keeleversioon.
Peter Kalm

Peter Kalm (ka Pehr Kalm; märts 1716 Angermanland, Rootsi – 16. november 1779 Turu, Soome) oli soome-rootsi päritolu maadeuurija, botaanik, loodus- ja põllumajandusteadlane. 
Peter Kalm õppis Uppsala ülikoolis kuulsa Rootsi naturalisti ning loomade ja taimede klassifikatsiooni süsteemi looja Carl von Linné (1707–1778) käe all. Tema Soomest Vaasast pärit vanemad olid Rootsi elama asunud Põhjasõja põgenikena. Tema isast Gabriel Kalmist pole palju teada, aga võib oletada, et ta läks või viidi Eestist Soome Rootsi võimude poolt Põhjasõja ajal. Peeter Kalmi ema Katariina oli šoti päritolu. 
Carl von Linné saatis andeka üliõpilase Rootsi Kuningliku Teaduste Akadeemia toetusel uurima taimi Inglise kolooniates Põhja-Ameerikas eesmärgiga tuua sealt kaasa seemneid ja taimi põllumajanduse ja tööstuse tarvis. Peter Kalm viibis Põhja-Ameerikas aastatel 1748–1751, kust ta muu hulgas leidis ja tõi Euroopasse rododendroni. Linné (Linnaeus) pani taimele oma õpilase auks nimeks "Kalmia latifolia".
Lavanttal

Lavanti org (saksa keeles "Lavanttal", sloveeni keeles "Labotska dolina" või "Laboška dolina"; lõunabaieri murdes "Lovnthol") asub Lavanttali Alpides Lõuna-Austrias Kärnteni liidumaa idaosas. See hõlmab alla 1000 km². Piirkonnas elab u 60 000 inimest.
Lavanti jõgi voolab läbi oru, selle lähe on Steiermargis Zirbitzkogelil ja Lavamündi juures suubub see Dravasse. See jaguneb Ülem-Lavanti oruks (saksa: "Oberes Lavanttal"), mis asub Twimberger Grabenist põhjas, ja Alam-Lavanti oruks (saksa: "Unteres Lavanttal"), mis asub lõuna pool. Madalam laiem org asub Koralpe ja Saualpe mägede vahel. Ülem-Lavanti org asub Packalpe ja Seetali Alpide vahel.
Lavanti org moodustab suurema osa Wolfsbergi ringkonnast.
Nimi.
Org on nime saanud Lavanti jõe järgi, mis voolab läbi selle 64 km põhjast lõunasse. Jõe lähe on Steiermargi ja Kärnteni vahelisel piirialal, Steiermargi Zirbitzkogeli mäel. Lavamündi juures, Lavanti oru lõunapoolseimas osas suubub Lavant Dravasse.
Kliima.
Lavanti oru kliima on suhteliselt kuiv, u 800 mm sademeid aastas. Org kannatab talvepoolaastal sageli temperatuuri inversiooni all, mis toob orupõhjas kaasa udu ja suure saastatuse. Seepärast eelistatakse klimaatiliselt maad keskmistel kõrgustel u 800-1000 m; need on päikselisemad ja soojemad kui orupõhja maastik.
Põllumajandus.
Maisi kasvatamine ning sigade ja kanade pidamine on orus peamised põllumajandusvormid. Alam-Lavanti orus ja külgnevas Granitzi orus on palju viljapuuaedu, eriti õunu, mida kasutatakse siidri- ja "schnapps"itoodete valmistamiseks. Teine eriala on harilik aspar. Enamik Kärnteni viinamägesid, vaid u 20 ha, asub Lavanti orus.
Suurematel kõrgustel ja ka Ülem-Lavanti orus domineerib põllumajanduses haritud rohumaa. Suure tähtsusega on puidutööstus oma suurte kuusepuistutega Koralpel ja Saualpel.
Wolfsbergi ringkond

Wolfsbergi ringkond on ringkond Austrias Kärnteni liidumaal.
Omavalitsusüksused.
Linnad ("Städte") on rasvases kirjas; turuvallad ("Marktgemeinden") on "kaldkirjas".
Triin Ojari

Triin Ojari (Triin Tõrs-Ojari; sündinud 8. aprillil 1974) on eesti arhitektuuriajaloolane ja Eesti Arhitektuurimuuseumi direktor 2014-2024.
Ta lõpetas 1996. aastal Eesti Kunstiakadeemia kunstiteaduse erialal ning oli aastatel 2007–2011 samas doktorant. 
Ta töötas aastatel 1995–2000 Eesti Arhitektuurimuuseumis teadurina, 2000–2013 arhitektuuriajakirja MAJA peatoimetajana ja 2014-2024 Eesti Arhitektuurimuuseumi direktorina; 2024. aastast on ta Tallinna linnaplaneerimise ameti muinsuskaitse osakonna nõustamistalituse juhataja.
Ojari kuulub Rahvusvahelise Arhitektuurimuuseumide Konföderatsiooni (ICAM) juhatusse. Ta on Euroopa Liidu Mies van der Rohe arhitektuuripreemia nõukoja liige.
Lõuna-Baieri murre

Lõuna-Baieri murre (baieri keeles "Siidboarisch", saksa keeles "Südbairischer Dialekt") moodustab baieri keele murrete alarühma Austria lõuna- ja läänepoolsematel liidumaadel, Saksamaa Baieri liidumaal (Ida-Alpide põhjaküljel) ja Itaalia põhjaosas (Lõuna-Tiroolis).
Gaasiturbiin

Gaasiturbiin on soojusmootor, milles rõhu all oleva kõrgtetemperatuurilise gaasi potentsiaalne energia muundub esmalt kineetiliseks energiaks ja seejärel pöörleva rootori mehaaniliseks energiaks. Gaasiturbiin koos sellega samal võllil oleva õhukompressori ja nende vahel paikneva põlemiskambriga moodustab gaasiturbiinseadme. Gaasiturbiinist kõneldes mõeldakse harilikult niisugust tervikseadet. 
Turbiini telje ümber paiknevasse põlemiskambrisse pihustatakse kütusepumbaga gaas- või vedelkütus ja antakse kompressorist suruõhk, mida põlev kütus kuumutab. Kambrist pidevalt väljuv põlemisgaas suunatakse turbiini rootori labadele, kus gaas paisudes paneb rootori pöörlema. Turbiinseadme käivitamisel süüdatakse küttesegu süüteküünlaga, edasi jätkub põlemine iseseisvalt.
Gaasiturbiin on diiselmootoriga võrreldes ehituselt palju kompaktsem, kuid kasutegur on madalam, sest suur osa arendatavast võimsusest kulub turbiiniga samal võllil töötava kompressori käitamiseks. Kasuteguri tõstmiseks rakendatakse suurtes seadmetes soojuse regeratsiooni (põlemisõhu eelsoojendamist turbiinist väljuva gaasiga), õhu astmelist kokkusurumist koos vahejahutusega, samuti põlemisgaasi mitmeastmelist paisumist koos kütuse järkjärgulise põletamisega. Nii saavutatakse kasutegur üle 40 %. 
Gaasiturbiine kasutatakse soojuselektrijaamades, laevadel, lennukitel, veduritel jm.
Katelseade

Katelseade on katel koos lisaseadmetega atmosfäärrõhust kõrgema rõhuga auru (harilikult veeauru) või kuuma vee tootmiseks. Kütuse põletamisel vabanev soojus kandub põlemisgaasilt veele ja aurule ekraantorudest moodustatud küttepindade kaudu. 
Katelseadme põhiosad on kolle, küttepinnad, auruülekuumendi, toiteveeökonomaiser ja õhukuumendi; koos võivad need moodustada katelagregaadi. Abiseadmeteks loetakse kütuse jahvatamise ja tuha ärastamise seadmed, toitepumbad, tõmbe- ja õhuventilaatorid, tuhapüüdurid jm seadmed, mis on vajalikud sõltuvalt katelseadme tüübist ja võimsusest, samuti kütuse liigist ja põletamismoodusest.
Nové Sedlo

Nové Sedlo (saksa keeles "Neusattl") on linn Tšehhis Karlovy Vary maakonnas Sokolovi ringkonnas. Nové Sedlo asub Sokolovist umbes 6,5 km idakirdes ja Karlovy Varyst ligikaudu 9,5 km lääneedelas.
Nové Sedlot on esmamainitud 1397. aastal. Aleviks sai Nové Sedlo 1899. aastal ja linnaks 1908. aastal.
Bad Sankt Leonhard im Lavanttal

Bad Sankt Leonhard im Lavanttal (sloveeni: "Sveti Lenart v Labotu") on kuurortlinn Austria Kärnteni liidumaa Wolfsbergi ringkonnas.
Omavalitsus asub ülemises Lavanti jõe orus ("Lavanttal") Wolfsbergist põhja pool. Omavalitsuse osad on Erzberg, Görlitzen, Kliening, Bad Sankt Leonhard, Schiefling, Schönberg, Theißing ja Twimberg.
Bad Sankt Leonhardil on juurdepääs Süd Autobahnile (A2). Lavanti viadukt üle oru avati 1986. aastal; kõrgusega 165 m on see kõrguselt teine sild Austrias.
Ajalugu.
Piirkond oli asustatud juba antiikajal, kui Rooma tee viis läbi Lavanttali üles Obdachi sadula kurule ja Muri orgu tänapäeva Ülem-Steiermargis. 11. sajandil läänistas keiser Heinrich II ümberkaudsed Kärnteni valdused Bambergi piiskoppidele. 
Esimene Leonhardile pühitsetud kabel pühitseti piiskop Otto (1102–1139) ametiajal. Tema järeltulijad püstitasid nende valduste kaitsmiseks ka Gomarni lossi, peamiselt rivaalitsevate Lavanti piiskoppide eest, kes elasid lähedalasuvas Twimbergi lossis. Asulat kabeli all on esmamainitud 1278. aasta dokumendis, selle kodanikud said linnaõiguse juba 1311. aastaks, ajal, kui püstitati gooti stiilis kihelkonnakirik.
15. sajandil muutus piirkonnas tavaliseks kulla ja hõbeda kaevandamine, mida juhtis Fuggerite kaupmeheperekond Augsburgist. Samuti sai Sankt Leonhard tuntuks oma mineraalveeallikate ("Preblauer") poolest; allikaid on 1538. aastal maininud arst Paracelsus. Bambergi piiskopid müüsid valduse 1759. aastal lõpuks Habsburgist keisrinna Maria Theresiale. Sankt Leonhard sai ametliku kuurortlinna staatuse ("Bad") 1935. aastal.
Ülemaailmse majanduskriisi ajal 1930. aastatel müüdi mitu kihelkonnakiriku keskaegset vitraažakent ja need on nüüd "The Cloisters" muuseumi väljapanekus New Yorgis.
Frantschach-Sankt Gertraud

Frantschach-Sankt Gertraud on linn Austria Kärnteni liidumaa Wolfsbergi ringkonnas.
Omavalitsus asub Wolfsbergist põhja pool Steiermargi liidumaa piiri ääres.
Lavamünd

Lavamünd (sloveeni: "Labot") on turulinn Austria Kärnteni liidumaa Wolfsbergi ringkonnas.
Lavamündi hüdroelektrienergiajaam Drava jõel ja Koralpe elektrijaam asuvad Lavamündis või selle lähedal.
Lavamünd asub Kagu-Kärntenis Sloveenia piiri ääres (Sloveenia Kärnten). See asub Lavanti suubumiskohas Dravasse. Kirdes viib Sobothi kuru üle Koralpe mäestiku Eibiswaldi Steiermargi liidumaal. Kõrgusega 348 m on piirkond Kärnteni madalaim osa.
Omavalitsuse osad on Ettendorf, Großlamprechtsberg, Hart ("Dobrova"), Lamprechtsberg-Hartneidstein, Lavamünd, Lorenzenberg ("Šentlovrenc"), Magdalensberg, Rabenstein ("Rabštajn pri Labotu"), Weißenberg ja Wunderstätten ("Drumlje pri Labotu").
Ajalugu.
Drava oru piirkond oli asustatud juba Rooma ajal. Lavanti jõe suubumiskoha valdusi on mainitud 1091. aasta kinkedokumendis, mille on äsjaloodud Pauluse kloostri kasuks välja andnud kohalik Sponheimi krahv Engelbert I. Turulinn ise tekkis 13. sajandil; seda on esmamainitud 1334. aastal. Habsburgist keiser Friedrich III andis 1461. aastal kodanikele kõrgema kohtu õigused ("Blutgerichtsbarkeit").
Tänapäevane omavalitsus loodi 1850. aastal. Pärast 1920. aasta Kärnteni plebistsiiti läks naaberala Dravograd ("Unterdrauburg") Jugoslaavia Kuningriigile. 96,9% Lavamündi kodanikest hääletas Austria vabariiki jäämise poolt.
Reichenfels

Reichenfels on linn Austria Kärnteni liidumaa Wolfsbergi ringkonnas.
Reichenfels asub Lavanti jõe ülemises orus Packalpe ja Seetali Alpide vahel Steiermargi liidumaa piiri ääres.
Preitenegg

Preitenegg (sloveeni: "Pratnik") on vald Austria Kärnteni liidumaa Wolfsbergi ringkonnas.
Preitenegg asub Kärnteni kirdeservas ülemises Lavanti orus. Vald ulatub piki Packalpe ja Koralpe mäestike nõlvu, (Lavanttali Alpid). Idas tähistab Packi sadula mäekuru piiri Steiermargi liidumaaga. Maalilise asukoha tõttu tugineb mägiküla tänapäeval tugevalt turismile, sealhulgas talviti murdmaasuusatamisele.
Valla osad on Kleinpreitenegg, Oberauerling, Oberpreitenegg, Preitenegg, Unterauerling ja Unterpreitenegg.
Ajalugu.
Alates 11. sajandist kuulus Lavanti ülemine org Bambergi valdustesse Kärnteni hertsogkonnas, seda valitsesid ministeriaalid Waldensteini lossist Wolfsbergi lähedal. Kohalikku Püha Nikolause kirikut on esmamainitud 1288. aastal, kui foogtkond ("Vogtei") läks Lavanti piiskopile.
Preiteneggi ennast on esmamainitud 1328. aasta dokumendis. Ridaküla tekkis ajaloolisel maanteel ("Packer Straße"), algselt vaid muularajal, mis kulges Kärntenist üle Packi sadula Steiermargi pealinna Grazi.
1695. aastal omandas Waldensteini valduse aadliperekond Schönbornid, 1852. aastal läksid need Henckel von Donnersmarcki perekonnale. Tänapäevane omavalitsus loodi 1849. aastal. Aastatel 1930–1936 uuendati Packi sadula maantee liidumaanteeks "(Bundesstraße)". Hiljem leevendati Preiteneggi tihedat liiklust paralleelse Süd Autobahni kiirtee avamisega 1980. aastatel.
Sankt Andrä (Kärnten)

Sankt Andrä (sloveeni: "Sveti Andrej") on linn Austria Kärnteni liidumaa Wolfsbergi ringkonnas. See on saanud nime Püha Andrease järgi.
Peamine kirik on endine Püha Andrease toomkirik, 1829. aastani Lavanti piiskopitooli asukoht.
Sankt Andrä

Sankt Ändra on mitme koha nimi.
Austrias:
Sankt Georgen im Lavanttal

Sankt Georgen im Lavanttal (sloveeni: "Šent Jurij v Labotu") on linn Austria Kärnteni liidumaa Wolfsbergi ringkonnas.
Omavalitsus asub Lavanti jõe alumises orus 17 km Wolfsbergist lõunas.
Sankt Paul im Lavanttal

Sankt Paul im Lavanttal (sloveeni: "Sveti Pavel" või "Šentpavel") on vald Austria Kärnteni liidumaa Wolfsbergi ringkonnas.
Sankt Paul asub Lavanti jõe orus. Suur osa vallast asub Granitzi jõe orus ja Saualpe jalamil.
Otto Ernst von Haffstein

Otto Ernst von Haffstein (sündis 26. detsember 1715 Kokneses) oli Liivimaa aadlikust Venemaa keisririigi sõjaväelane (major) ning mõisnik Eesti- ja Liivimaal.
Haffsteinide suguvõsast põlvnenud Otto Ernst von Haffstein sündis Võnnu kreisikomissari Johann Haffsteini ja Christina Elisabeth von Bornmanni pojana. Tema ema oli tulevase Austria generalissimuse Gideon Ernst von Laudoni (1717–1790) ema Sophia Eleonora kaksikõde.
Teenis Venemaa keisririigi armees, kus ülendati majoriks (hiljemalt 1742).
Ta oli Vecbebru ("Bewershof"; 1745), Kusa ("Kussen"; 1747...1752), Lubeja ("Lubey"), Taevere ("Taifer") ja Keila mõisa ("Kegel") rentnik.
Perekond.
Otto Ernst von Haffstein abiellus 15. märtsil 1745 Meņģele mõisast pärit Katharina Luisa von Banckauga (sünd. 26. juunil 1718 Kokneses), kes oli Otto Conrad von Banckau ja Christine Maria von Patkuli tütar. Abielust sündisid:
Robert Kõrvits

Robert Kõrvits (sündinud 19. juulil 1980) on eesti muusik ja Rock FM saatejuht.
Ta on ka Dead Furiese bassist ja telesaate "Radar" ajakirjanik.
Isiklikku.
Tema isa on Harry Kõrvits, vend on Henry Kõrvits.
Märtsis 2011 abiellus ta Lauraga ja neil on kolm last.
Hutteriidid

Hutteriidid (saksa keeles "Hutterer") on anabaptistide kommunaalne etnoreligioosne rühm, mis sarnaselt amišite ja mennoniitidega loeb oma ajaloo alguseks 16. sajandi alguse radikaalset reformatsiooni.
Hutteriitide liikumise algatas Jakob Hutter, kes rajas esimesed kolooniad 1528. aastal Schleitheimi tunnistuse baasil. Hutter suri 1536. aastal ning kuna kommuune iseloomustas ühisvara ja vastupanust hoidumine, on hutteriitidel mitmes riigis aastasadu kestnud diasporaad. Hutteriidid on rännanud korduvalt läbi Ida- ja Kesk-Euroopa. 18. sajandiks olid hutteriidid peaaegu välja surnud, 1770. aastal koliti Venemaa Keisririiki ning sajand hiljem Põhja-Ameerikasse. Järgmise 140 aasta jooksul kasvas hutteriitide arv mõnelt sajalt praeguse mitmekümne tuhandeni. 
Tänapäeval elavad peaaegu kõik hutteriidid Lääne-Kanadas ja Ameerika Ühendriikide Suurel tasandikul.
Heino Villemson

Heino Villemson (16. aprill 1936 Tartu – 9. jaanuar 1989 Tartu) oli eesti korvpallur.
Heino Villemson õppis Tartu 6. Keskkoolis. Ta oli 184 cm pikk. Tema esimesed treenerid olid Viktor Laats, Georg Rekker ja Harri Russak. Hiljem treenis ta Ilmar Kullami ja Ernst Ehaveeru juhendamisel.
Heino Villemson kuulus Eesti NSV noortekoondisse ning 1953. aastal tuli ta NSV Liidu noortemeistriks. Ta mängis 1951–1966 mitmes Tartu korvpallimeeskonnas ning tuli 1956., 1958. ja 1959. aastal Eesti NSV meistriks. Lisaks võitis ta kolm hõbe- ja kolm pronksmedalit ning Eesti karika. NSV Liidu meistrivõistlustel osales ta Kalevi esindusmeeskonnas. NSV Liidu rahvaste spartakiaadil 1963. aastal ja NSV Liidu meistrivõistlustel 1964. ja 1965. aastal sai ta 6. koha. Villemson kuulus aastaid Eesti NSV koondisse. 
Meistersportlaseks sai ta 1958. aastal, aumeistersportlaseks 1963. aastal.
Hiljem töötas Heino Villemson Tartu Ehitusmaterjalide Tehases ning tegutses ka treenerina.
Lavant (jõgi)

Lavant (sloveeni: "Labotnica") on jõgi Austria Kärnteni liidumaal, Drava vasakpoolne lisajõgi. Selle järgi on nime saanud nii "Lavanttali" org kui ka Lavanttali Alpid.
Jõgi saab alguse väikesest Lavanti järvest ("Lavantsee") Zirbitzkogeli mäe lõunanõlval Steiermargi liidumaal, kõrgusel 2053 m. Sealt voolab see kagusuunas ja jõuab 11,2 km järel Kärnteni piirile. Jõgi voolab alla "Lavanttali", möödudes Bad Sankt Leonhardist, Wolfsbergist ja Sankt Andräst, kuni see jõuab 340 m kõrgusel Dravani, veidi enne, kui see ületab Sloveenia piiri.
Vee kvaliteeti on mõjutanud ulatuslikud jõgede regulatsioonid 1930. ja 1980. aastate vahel. Enamik Lavanti osi kuulub forellitsooni, madalamaid lõike iseloomustavad aga barbelid.
Nimi "Lavant" pärineb keltide-eelsest ajast, tähendusega "särav jõgi" indoeuroopa keeles.
Johannes Vedru

Johannes Vedru (sündinud 4. detsembril 1990) on eesti spordiajakirjanik ja muusik. 
2018. aastal hakkas ta Tartu Ülikoolis koostama doktoritööd teemal "Spordi sovetiseerimine Eesti NSV-s aastatel 1940–1953".
Lavanti viadukt

Lavanti viadukt (saksa: "Talübergang Lavant") on kiirteesild üle Lavanti jõe A2 kiirteel Austria Kärnteni liidumaal. Pikkusega 1097 m ja kõrgusega 165 m on see ühtlasi kõrguselt teine sild Austria.
Esimene (vasakpoolne) sild avati 26. juulil 1986. Kulude kokkuhoiu põhjustel jäi teine (parempoolne) sild ehitamata ja lõik Bad Sankt Leonhard im Lavanttalist Wolfsbergi avati vaid vasakul poolel. Parempoolse silla ehitamine algas 2004. aastal ja lõpetati 2007. aastal.
Obdachi sadul

Obdachi sadul (saksa: "Obdacher Sattel") (955 m) on kõrge mäekuru Austria Alpides Kärnteni ja Steiermargi liidumaade vahel.
Haffstein

Haffstein oli Saksimaalt Dippoldiswaldest pärit linnakodanikusugvõsa, mille ühest harust kujunes vaimuliku- ja aadlisuguvõsa Kuramaa hertsogkonnas ja Liivimaa ning Eestimaa kubermangus.
Suguvõsa Baltikumi harule pani aluse Dippoldiswaldest pärit vaimulik Daniel Haffstein, kes oli alates 1636. aastast Kuldiga Püha Katariina koguduse õpetaja ning hilisem Kuldiga praost ning Kuramaa superintendent.
Mõisarentnikena pidasid Haffsteinide suguvõsa liikmed muuhulgas Iršu ("Helfreichshof"), Bānūži ("Kudling"), Lakši ("Nachtigall"), Vecbebru ("Bewershof"), Kusa ("Kussen"), Lubeja ("Lubey"), Taevere ("Taifer") ja Keila mõisaid ("Kegel").
Sugupuu.
Haffsteinide sugupuu, mille esitamiseks on kasutatud de Villiers/Pama süsteemi ()
Järgnevate suguvõsaharude täpne sugulusside eelnevaga on ebaselge:
Üksikud suguvõsaliikmed, kelle täpne identiteet ja sugulusside ülejäänud Haffsteinidega on ebaselge:
Von Dorpat

Von Dorpat on Eesti ansambel, mis loodi 2010. aasta septembris Tartus.
Ansambel viljeleb eestikeelset R&amp;B'd ja valge mehe souli.
Bänd teeb proove kas Tartus või Viljandis.
Repertuaari aluseks on Johannes Vedru ja Henri Lohki autorilooming, mida ansambel ühiselt töödelnud ja täiustanud. Loomingulises tervikus on muusikal ja sõnadel kanda võrdselt tähtis roll.
Sarvkannike

Sarvkannike ("Viola cornuta") on katteseemnetaim, mis kuulub kannikeseliste ("Violaceae") sugukonda. Taim on Pürenee mäestiku pärismaine liik, laialdaselt levinud Hispaanias ja Prantsusmaal. Nimetus tuleneb nektarikannust, mis on pika õhukese toruja kujuga ja ülespoole suunatud. 
Kirjeldus.
Õitseaeg on aprillist juunini. Taime kõrgus on 8–20 cm. Sarvkannikese lehed on ovaalsed ümarate sakkidega ning õied on mitmevärvilised, tavaliselt sinist, lillat, kollast, punast või valget tooni.
Taim on hermafrodiit ning teda tolmeldavad putukad. Kannikest saab eristada võõrasemadest kroonlehtede poolest – võõrasemal on neli kroonlehte ülespoole ja üks allapoole, sarvkannikesel on kaks kroonlehte ülespoole ja kolm allapoole.
Kasvutingimused.
Sarvkannike vajab neutraalset või happelist mulda (pH &lt; 6–8). Sobiv mullalõimis on savi, liivsavi või saviliiv. Sarvkannike eelistab päikeselist või poolvarjulist kasvukohta ning ei talu kuumust – puhkeb õide pigem jahedas temperatuuris. Kuumade suveilmadega kui õitsemine väheneb, on kasulik taim tagasi lõigata, et sügisel võimalikku õitsemist soodustada. Sarvkannikestele meeldib tummine asjalik aiamuld, mis ülemäära läbi ei kuiva. Kuival ajal tuleb kasta. Sõnnikut nad ei talu. Istutustihedus on 25–35 tk/m2.
Kahjurid.
Probleeme võivad tekitavad teod ja nälkjad. Sarvkannikeste lehed on tundlikud seenhaiguste suhtes.
Kasutus.
Mitmeaastaseid sorte kasutatakse aedades, üheaastaseid taimi kasutatakse ilutaimedena akna- või rõdukastides ning allapanuks. Sarvkannikeste noored lehed ja õienupud on söödavad nii kuumtöödelduna kui ka toorelt. Lehti kasutatakse ka tee valmistamiseks.
Jankiškės

Jankiškės (poola keeles "Jankowszczyzna") on Vilniuse linnaosa, mis asub linna edelaosas Vilkpėdė valla territooriumil. Jankiškės piirneb kagus Žemieji Paneriaiga, loodes Jočionysiga, põhjas aga üle Nerise jõe asuva Bukčiaiga.
Linnaosa on valdavalt tööstuspiirkond, samanimelisel tänaval asuvad ka eramajad.
Praeguse linnaosa kohal asus varem samanimeline küla. Aastal 1905 oli seal 83 elanikku. Aastal 1931 oli Jankiškėses 143 elanikku.
Vikerkapitalism

Vikerkapitalism (inglise keeles "rainbow capitalism") on LGBT-liikumise agenda hõivamine ärihuvide edendamise eesmärgil, iseäranis kui toodete või teenuste sihtrühmaks on lääneriikide, valgenahaliste ja jõukama keskklassi subkultuurid või kogukonnad.
Mõistega kritiseeritakse turundustaktikaid, mis kultiveerivad ettevõtete lihtsustatud arusaamasid LGBT-sättumustest ja soorollidest, surudes sellega inimesi etteantud raamidesse ning pärssides niimoodi LGBT-kogukondade seksuaalsete identiteetide ja rollide mitmekesisust. LGBT-õiguste tegelikult olukorralt tähelepanu kõrvale juhtimist LGBT-positiivse turunduse ja kampaaniatega nimetatakse vikerpesuks.
Monroe (Michigan)

Monroe on linn Ameerika Ühendriikides Michigani osariigis, Monroe maakonna halduskeskus ja suurim linn. Monroe asub Erie järve läänekaldal umbes 23 km Toledost põhja pool ja 40 km Detroitist lõuna pool.
Monroe elanike arv oli 2020. aasta rahvaloendusel 20 462. Aastal 2010 oli elanikke 20 733.
Algselt kandis asula nime Frenchtown. 1812. aasta sõja ajal 1813. aasta jaanuaris toimus asula lähedal Frenchtowni lahing. Asula nimetati ümber president James Monroe järgi. 1817. aastal sai Monroe äsjaloodud Monroe maakonna halduskesksuseks. Linnaõigused sai Monroe 1837. aastal.
Monroes asus sõjaväelase George Armstrong Custeri lapsepõlvekodu. 1910. aastal püstitati Custeri auks Monroes kuju (George Armstrong Custer Equestrian Monument).
Monroes asub mööblivalmistaja La-Z-Boy peakorter.
Alates 1993. aastast on Monroe sõpruslinn olnud Hōfu Jaapanis.
Michigan Central Station

Michigan Central Station (MCS) on Detroiti endine keskraudteejaam. Selle omanik oli Michigan Central Railroad. Hiljem kasutas seda Amtrak.
Hoone avati 1913. aastal. Hoone projekteerisid arhitektuuribürood Warren and Wetmore ja Reed and Stem.
Hoone on "beaux-arts"i arhitektuuristiilis.
16. aprillil 1975 kanti hoone USA ajalooliste paikade riiklikku registrisse "National Register of Historic Places".
Ligi paarkümmend aastat tühjana seisnud hoone otsustas Detroit linnavalitsus 2009. aastal lammutada, kuid otsus said tugevalt kriitikat, kuna hoone on muinsuskaitse all, ning lammutusplaanidest loobuti renoveerimise kasuks. 2018. aastal ostis hoone Ford Motor Company. Hoone renoveerimistööd algasid 2010. aastate lõpus.
Ene Hion

Ene Hion (18. jaanuar 1931 Tartu – 3. august 2021) oli eesti ajakirjanik ja kirjanik.
Haridus.
Ta lõpetas 1955. aastal ajakirjanduse erialal Moskva Riikliku Ülikooli. 
Töö ja looming.
Ene Hion töötas aastatel 1955–1988 ajakirjanikuna Eesti Raadios, kus koostas ja juhtis ühiskondlik-poliitilisi saatesarju "Ja aastad lähevad...", "Kolm meest stuudios" ja "Loominguliste Liitude Kultuurinõukogu saatetund".
Raadiotöö kõrvalt tegi ta aeg-ajalt saateid ka Eesti Televisioonis. Ühe unikaalse ajalooürikuna on Eesti Rahvusringhäälingu arhiivis säilinud ETV 1967. aasta 1. aprilli saade "Reportaaž mitte millestki", kus Valdo Pant ja Ene Hion küsitlevad saatejuhtidena inimesi Tallinna Raekoja platsil ja selle lähiümbruses, vestlusteemadeks keskmine tallinlane ja väljapaistvad tallinlased. Saate stsenaristina on kirjas küll ainult Valdo Pant, kuid põhjalikku eeltööd tuli neil koos teha ka sellepärast, et tollele ajale omaselt oli tegu otsesaatega.
Ene Hioni kirjutatud paarikümnest dokumentaal- ja elulooraamatust ongi olnud eriti nõutud just tema endise kolleegi, Eesti raadio ja televisiooni tippajakirjaniku Valdo Pandi elulooraamat "Valdo Pant – aastaid hiljem", mille esmatrükk ilmus 2013. aastal. Sellest ja veel mitmest tema kaaluka kultuuriloolise sisuga raamatust on tehtud ka e- ja audioraamatuid.
Raamatud.
Ta avaldas mitmesuguste pseudonüümide all ajakirjanduses artikleid ning kirjutas dokumentaalfilmistsenaariume ("Kakskümmend lehekülge", 1966; "Esineb ansambel Smeritška", 1975; "Kas oskame hoida ühte ..." I ja II, 1989) ja kuuldemänge ("Meeste mängud", 1983). 
Tegevus koolitajana.
Ene Hion oli ka Naiste Kodanikukoolituse Keskuse asutajaid (1998) ja selle juhatuse esinaine. Ta oli avatud ühiskonna mõtestaja, kes koolitajana jõudis jagada oma laia silmaringi ning panna kaasa mõtlema inimesi Eestis, Soomes, Rootsis, Lätis, Aserbaidžaanis, Gruusias, Kõrgõzstanis ja Loode-Venemaal.
Ene Hioni Fond.
Ene Hioni Fond on soomerootslaste naisorganisatsiooni Svenska Kvinnoförbundet 2006. aastal asutatud fond, mille eesmärk on muu hulgas edendada ühiskonnas tasakaalustatust ja võrdõiguslikkust.
Fond annab välja Ene Hioni Fondi stipendiumi. Stipendiumi suurus oli aastaid 500 eurot; 2024. aasta seisuga on see 750 eurot. Stipendiumi on pälvinud Barbi Pilvre, Eha Paas, Marju Lauristin, Katri Raik, Ene-Liis Semper, Mary Velmet, Raul Rebane, Mari-Liis Jakobson, Astrid Kannel, Riina Kionka, Krista Rannamäe, vabaühendus Poliitikaguru, Hille Hanso, Julia Trubatšova, Arkadi Popov, Piret Päär, Natalja Mjalitsina ja Ülle Madise.
Isiklikku.
Tema isa Viktor Hion oli arst ja Eesti NSV riigitegelane, vend Jaak Hion oli matemaatik. Tema vanaonu oli Leisi Püha Olga koguduse preester Johannes Hion.
Ene Hioni ja Klaus Mikko poeg on Madis Mikko ja nende minia on olnud Marianne Mikko.
Peter Põder

Peter Põder (sündinud 11. märtsil 1991) on eesti muusik.
Ta on koostööd teinud Uku Suviste, Birgit Sarrapi, Margus Vaheri, Luisa Rõivase ja paljude teiste Eesti lauljatega.
Kitarri on ta õppinud Kohilas Tohisoo koolituskeskuses Erik Laanmetsa käe all, seejärel Rapla Kitarrikoolis Vahur Vessarti juures, Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis Ain Vartsi, Paul Danieli ja Mart Soo juures.
Peter Põder osales enda kirjutatud lauluga "Korra veel" 2024. aasta Eesti Laulul.
Janeli Kuusk

Janeli Kuusk (sündinud 11. aprillil 1990) on eesti muusik, lauluõpetaja ja jumestuskunstnik.
Ta on õppinud Tartu I lastemuusikakoolis, hiljem Heino Elleri nimelises Tartu Muusikakoolis ning jätkas õpinguid pealinnas Otsa-koolis pop-jazz laulu erialal. Ta on lõpetanud Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia muusikapedagoogika eriala. 
Ta kuulub EKNK Tallinna Toompea kogudusse ja lisaks sellele on ta töötanud telekanalis TV 7, kus on juhtinud muusikasaadet "Muusikapaus".
Ta õpetab WAF laulukoolis.
Krõstsina Tsimanovskaja

Krõstsina Tsimanovskaja (sündinud 19. novembril 1996 Klimavičys) on valgevene kergejõustiklane, sprinter.
2017. aastal võitis ta Euroopa kuni 23-aastaste meistrivõistlustel Bydgoszczis 100 meetri jooksus 11,54-ga hõbemedali. 2019. aasta suveuniversiaadil Napolis võitis ta 200 meetri jooksus esikoha tulemusega 23,00.
Tsimanovskaja kvalifitseerus osalema 2021. aastal toimunud 2020. aasta suveolümpiamängudel 100 ja 200 m jooksus, osales 100 m eeljooksus, keeldus osalemast 4 × 400 m teatejooksus, toimetati Valgevene olümpiadelegatsiooni liikmete poolt sportlase tahte vastaselt 1. augustil 2021 Haneda lennujaama, keeldus naasmast Valgevenesse, sportlase varjupaigataotluse rahuldas Poola, kuhu sportlane jõudis lennureisiga Austriast 4. augusti õhtul.
Denõss Monastõrskõi

Denõss Monastõrskõi (ukraina keeles "Денис Анатолійович Монастирський"; 12. juuni 1980 Hmelnõtskõi – 18. jaanuar 2023 Brovarõ, Kiievi oblast) oli Ukraina jurist ja poliitik. Alates 16. juulist 2021 kuni surmani oli Monastõrskõi nii Ukraina siseminister kui ka Ukraina Rahvusliku Julgeoleku ja Kaitse Nõukogu liige. 
Elulugu.
Ta lõpetas Hmelnõtskõi juhtimis- ja õigusülikooli õigusteaduskonna ja oli õppinud Ukraina Rahvusliku Teaduste Akadeemia Riigi- ja Õigusinstituudi aspirantuuris. Tal oli doktorikraad õigusteaduses. Monastõrskõi oli töötanud õppejõuna Hmelnõtskõi juhtimis- ja õigusülikoolis ja seejärel paaris firmas juristina. 
Ta valiti 2019. aasta Ukraina parlamendivalimistel rahvasaadikuks erakonna Rahva Teener (Слуга народа) nimekirjas. Monastõrskõi oli Ukraina Ülemraada IX koosseisu liige (29. august 2019 – 16. juuli 2021) ning Ülemraada korrakaitsekomisjoni esimees. Esitati 15. juulil 2021 siseministri kandidaadiks pärast senise ministri Arsen Avakovi tagasiastumist. Ülemraada nimetas ta siseministriks 16. juulil 2021, ametisse nimetamise poolt hääletas 271 saadikut.
Denõss Monastõrskõi hukkus 42-aastaselt helikopteriõnnetuses Brovarõ linnas.
Hüperalgeesia

Hüperalgeesia (kreeka keelest ὑπέρ 'hüper', ἄλγος 'valu') ehk liigvalutundlikkus on valutundlikkuse häire, mis põhjustab ülitundlikkust valule.
Seda võib põhjustada notsitseptorite või piirdenärvisüsteemi kahjustus. Samuti võib hüperalgeesia tekkida pikaajalise opioididide tarvitamise tagajärjel.
Häiret esineb kaht liiki: esmane ja teisane hüperalgeesia. Esmase puhul suureneb valutundlikkus vaid vigastatud piirkonnas, teisase puhul on mõjutatud ka teised kehaosad.
Tambet Leetsi

Tambet Leetsi (sündinud 22. novembril 1971) on eesti endine poksija. 
Ta poksis Tartu klubide esindajana.
Ta oli 1998. aastal raskekaalus (kuni 91 kg) Eesti meister. Ta sai Eesti meistrivõistlustel raskekaalus (kuni 91 kg) aastatel 1996 ja 2002 hõbemedali ning 2003. aastal pronksmedali. Üliraskekaalus (üle 91 kg) sai ta aastatel 1997 ja 2001 hõbemedali ning 1999. aastal pronksmedali.
Ta osales kaks korda Eesti–Soome maavõistlustel ning võitis mõlemad oma kohtumised punktidega, neist 2000. aastal raskekaalus (kuni 91 kg) ja 2002. aastal üliraskekaalus (üle 91 kg).
Saint-Jacquesi torn

Saint-Jacquesi torn (prantsuse keeles "Tour Saint-Jacques") on torn, mis asub Prantsusmaa pealinnas Pariisis. Monumentaalselt kõrgub ehitis Rue de Rivoli ja Rue Nicolas Flameli tänava ristumiskohas IV ringkonnas. 
52-meetrine ehitis on kunagine kirikutorn, 16. sajandi jäänuk laiendatud keskaegsest Saint-Jacques-de-la-Boucherie kirikust. Ülejäänud sakraalhoone lammutati taaskasutusse läinud ehituskivideks revolutsioonis aastal 1797. Leekestiilis torn säilis vastavalt lammutuslepingule.
See on Prantsusmaa Jaakobiteede ühe punktina osa objektidest UNESCO maailmapärandi nimistus.
Ajaloost.
Kirik.
Jakobus vanemale pühitsetud Saint-Jacques-de-la-Boucherie kirikule ('Lihunike püha Jakobus') pandi pärimuse kohaselt alus juba Karl Suure ajal, kes ehitas kabeli Jakobus Vanema reliikviale. 
Kirik oli üheks palverännukohaks ja lähtepunktiks teekonnale Toursi (Jaakobitee Via Toronensis) kaudu Santiago de Compostelasse.
Kirik ehitati Pariisi suure lihaturu (Grande Boucherie) naabrusesse 12. sajandil ja hakati lihunike järgi nimetama 1259. aastal. Nimetuse tekkimise peamine põhjus oli vajadus eristada kirikut teisest Püha Jakobuse kirikust Seine'i vasakkaldal, Saint-Jacques-du-Haut-Pas' kirikust.
1406. aastal andis kuningas Charles VI lihunike gildile loa pühitseda nende kabelis Jeesuse sündimist.
14. sajandil kirikut laiendati. Veel enam tehti seda 16. sajandil, mil püstitati ka hilisgooti vormides kellatorn, mis on säilinud tänaseni. Kiriku rikkalik ja kaunis dekoor kõneleb ehitamist rahastanud donaatorite rikkusest
Torn.
Torn ehitati kuningas François I valitsusajal. 1509–1523 aastal ehitatud torni arhitektid olid Jean de Felin, Julien Ménart ja Jean de Revier. Torni kaunistab peen leekestiilis dekoor ja selle tipus on evangelistide sümbolid: Markuse lõvi, Luuka härg, Johannese kotkas ja Matteuse ingel. Torni kaunistab silmapaistev püha Jakobuse skulptuur. 
Prantsuse revolutsiooni ajal kirik teotati ja müüdi võõrandatud varana maha. Alates 1797. aastast lammutati seda järk-järgult ja müüdi ehituskivideks, kuid kellatorn päästeti lammutamisest.
1824. ostis üks tööstur torni, et teha sellesse laskemoonatehas, kuid 1836. aastal ostis Pariisi linn torni tagasi. 1852. aastal võeti Rue de Rivoli tänava avamisega vastu otsus torn vundmendist tipuni taastada. Dekoori lisati enam kui 20 skulptuuri ja veesülitit. Hävinud Jakobuse kuju asemele lõi skulptor Paul Chenillon selle koopia.
Tom Daley

Thomas Robert Daley (sündinud 21. mail 1994 Plymouthis Inglismaal) on Suurbritannia vettehüppaja.
2008., 2012. ja 2016. aasta ujumise Euroopa meistrivõistlustel tuli ta 10 meetri tornist hüpates Euroopa meistriks, 2020. aasta suveolümpiamängudel olümpiavõitjaks.
Hobid.
Talle meeldib kududa ja heegeldada.
Isiklikku.
2017. aastast on ta abielus endast 20 aastat vanema stsenaristi, režissööri ja produtsendi Dustin Lance Blackiga.
Kauro Tafitšuk

Kauro Tafitšuk (sündinud 12. aprillil 1996 Tallinnas) on eesti muusik, helirežissöör ja näitleja.
Ta lõpetas 2021. aastal Tartu Ülikooli bakalaureusekraadiga ajakirjanduse ja kommunikatsiooni alal.
Alates 2018. aastast tegutseb Eesti Noorte Muusikaliteatri direktorina.
Alates 2016. aastast on ta laulja bändis Loora &amp; Kauro Duo. Helirežissöörina töötab ta helistuudios Studio89.
MOL Campus

MOL Campus on uusmodernistlik pilvelõhkuja, mida praegu ehitatakse Ungari pealinnas Budapestis. MOL Groupi tulevase peakorteri projekteeris Foster + Partners, riigi kõrgeim hoone (150 m) peaks valmima 2022. aastal.
Lehte Alver

Lehte Alver (neiupõlvenimega Lehte Ots; sündinud 1. juunil 1960 Pärnus) on eesti majandusteadlane. 
Haridus.
Ta on lõpetanud Pärnu 1. Keskkooli 1978; Tartu Riikliku Ülikooli majandusteaduskonna 1983; TRÜ aspirant 1984–1988. Täiendanud end Bentley Kolledžis (USA) 1992/1993.
Majandusteaduste kandidaat (doktorikraad) 1988, Vilniuse Riiklik Ülikool, (juh) Vambola Raudsepp (Финансово хозяйственный контроль в региональной экономике (Regiooni finants-majanduslik kontroll)); vanemõpetaja 1988, dotsent 1994, professor 2003. 
Töökäik.
TRÜ majandusteaduskonna rahanduse ja krediidi kateedri stažöör-uurija 1983–1984, nooremteadur, lektor 1984–1988; raamatupidamise ja analüüsi kateedri vanemõpetaja 1988–1992; Tartu Ülikooli rahanduse ja arvestuse instituudi lektor 1992–1994, dotsent 1994–1995; Estonian Business Schooli majandusarvestuse ja rahanduse dotsent 1995–2003; professor 2003–2004; 
Shanghai Ülikooli külalisprofessor (0,5) 2016–…; Tallinna Tehnikaülikoolis 2004–2020: majandusarvestuse instituudi finantsarvestuse professor ja õppetooli juhataja 2004–2016; ärikorralduse instituudi professor 2017, programmijuht (ärirahandus ja majandusarvestus) 2017–2020, emeriitprofessor 2020–…; , 
Teadustöö.
Põhivaldkonnad: ühiskonnateadused ja kultuur ning majandusteadus. Avaldanud 200 teaduspublikatsiooni; juhendanud 3 doktori- ja 105 magistritööd.
Teaduskorralduslik tegevus.
Eesti parima finantsaruande “Finantsaruandluse lipulaev” eksperdikomisjoni liige 2004–2007; International Management Development Association (IMDA), liige
2004–2010; TTÜ majandusarvestuse instituudi nõukogu liige 2004–2016, Eesti Raamatupidajate Kogu kutseeksamikomisjon, liige 2005–2010; Briti Raamatupidamisassotsiatsiooni (BAA, British Accounting Association) liige 2005–2010; Raamatupidamishariduse ja -teaduse Rahvusvaheline Assotsiatsion, liige 2006–2010; TTÜ majandusteaduskonna nõukogu liige 2007–2016; Ameerika Raamatupidamisassotsiatsiooni (AAA, American Accounting Association) liige 2016–2018; TTÜ ärikorralduse instituudi nõukogu liige 2017–2019; Euroopa Raamatupidamisassotsiatsiooni (EAA, European Accounting Association) liige 2005-…, juhatuse liige 2012-…, European Accounting Association Eesti rahvuslik koordinaator 2012-…; Läti Kõrghariduse Kvaliteedi Hindamise Keskuse ekspert 2008-…; ajakirja Journal of Accounting, Ethics &amp; Public Policy toimetuskolleegiumi liige
2009-…; ajakirja Journal of Accounting and Management Information Systems toimetuskolleegiumi liige 2015-…; ajakirja Zeszyty Teoretyczne Rachukowości toimetuskolleegiumi liige 2015-…;.
Eesti Noorte Malev

Eesti Noorte Malev oli 1956. aastal Tartus tegutsenud salajane koolinoorte vastupanuorganisatsioon, mille asutasid 1956. aasta 12. märtsil Toomemäel Tartu 3. Keskkooli poisid.. 
Ööl vastu 4. novembrit 1956 levitasid Eesti Noorte Maleva liikmed Tartus sadu lendlehti, millega toetati Ungari ülestõusu ja nõuti Eestile vabadust. Kümnetel lendlehtedel oli nurgas käsitsi joonistatud sinimustvalge lipuke või kilp.
Osalejad arreteeriti 1956. aasta 25. detsembril. Eesti NSV Ülemkohus mõistis 13. märtsil 1957 8 poissi süüdi Vene NFSV KrK § 58-10 ja § 58-11 alusel. Jaan Isotammele mõisteti 7 aastat, Enn Tartole 5 aastat vangistust. Teised süüdimõistetud olid Voldemar Kohv, Jüri Rebane, Lembit Soosaar, Jüri Lõhmus, Tõnis Raudsepp ja Enn Kaupo Laanearu.
Pärast taasiseseisvumist tunnustas Ungari Vabariik Enn Tartot Teenistusordeni Ohvitseriristiga.
Tartu linna päeva eel, 28. juunil 2023 avati Toomemäel Enn Tarto lese Piret Tarto algatusel ja Tartu linnavalitsuse toel Eesti Noorte Maleva mälestuspink.
Koralpe

 
Koralpe (sloveeni: "Golica" või "Gola planina"), mida nimetatakse ka "Koralmiks", on mäestik Lõuna-Austrias, mis eraldab Kärnteni liidumaa idaosa Steiermargi liidumaa lõunaosast. Mäestiku lõunaosad ulatuvad Sloveeniasse. Põhjast lõunasse kulgedes kuiveneb see Lavanti jõkke läänes ja Sulmi jõkke idas. Selle kõrgeim tipp (2140 m) on Große Speikkogel, populaarne matkasihtkoht ja ka sõjaväelise radari õhuruumi jälgimise sõlm. Lõunas, Sloveenia territooriumil, külgneb see Poßrucki mäestikuga.
Koralpe koosneb enamasti moondekivimitest, millest mõned osad pakuvad geoloogidele ja poolvääriskivide kogujatele märkimisväärset huvi. "Weinebenes" ja selle ümbruses (samuti populaarne puhke- ja matkapiirkond) leidub pegmatiite, mis sisaldavad märkimisväärses koguses spodumeeni, muutes selle piirkonna Euroopa suurimaks teadaolevaks liitiumimaardlaks. Kvarts ja päevakivi koos tihedate metsadega andsid varasematel aegadel aluse klaasi- ja portselanitööstusele.
Praegu ehitatav Koralmi raudtee ühendab 2022. aastaks Koralmi tunneli kaudu läbi Koralpe liidumaapealinnad Klagenfurti ja Grazi.
Packi sadul

Packi sadul (saksa: "Packsattel", 1169 m) on kõrge mäekuru Austria Alpides Kärnteni liidumaa Lavanti oru ja Steiermargi liidumaa vahel. See ühendab Packi ja Preiteneggi.