tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
SA80

SA80 on Suurbritannia automaattulirelv. See kasutab laskemoona 5.56×45mm NATO ning on Suurbritannia relvajõudude standardne teenistusrelv aastast 1987, mil sellega asendati L1A1 Self-Loading Rifle. Prototüüp valmis aastal 1976, esimene mudel A1 oli tootmises 1985–1994. Sajandi alguses jõudis tootmisesse Heckler &amp; Kochi poolt täiustatud mudel A2, mis oli kasutuses ka 2024. aastal. Aastal 2018 väljastati ka esimesed mudelid A3. Peale nende on SA80-st konstrueeritud jao automaatrelv (kerge kuulipilduja) L86, lühema vintrauaga karabiin L22 ning kadetipüss L98.
SA80 oli viimane relv, mis 19. sajandil avatud relvatehases Royal Small Arms Factory konstrueeriti.
Pacific Palisades

Pacific Palisades on Ameerika Ühendriikides California osariigis Los Angelese linnaosa.
See asub Los Angelese kesklinnast umbes 32 km kaugusel läänes Santa Monica lahe ääres ning hõlmab Los Angelese linna edelanurga. Selle pindala on 63 km². See piirneb idas Brentwoodi linnaosaga, läänes Malibuga, kagus Santa Monicaga, läänes Topangaga ning põhjas Tarzana linnaosaga. Pacific Palisadese põhjaosa hõlmavad Santa Monica mäed.
1911. aastal rajas filmilavastaja Thomas H. Ince praeguse linnaosa alale oma filmistuudio Inceville. Pacific Palisadese asutas ametlikult 1921. aastal metodisti organisatsioon. Alates 1930. aastatest saabus sinna palju Saksa ja Austria juudi põgenikest haritlasi ja kunstnike. Hiljem pages sinna privaatsust otsivaid kuulsusi. 2022. aasta seisuga elas linnaosas 23 121 inimest.
Pacific Palisades on suuresti elamupiirkond. Linnaosas asub muuhulgas Riviera Country Clubi golfirada, hariduskeskus ja kunstimuuseum Getty Villa ning mitu randa.
Linnaosa läbib merega paralleelne maantee California State Route 1 (tuntud kui Pacific Coast Highway).
Suur osa linnaosast hävis 2025. aasta jaanuaris metsa- ja maastikutulekahjus.
QCW-05

QCW-05 on Hiina püstolkuulipilduja. Seda toodab ja arendab Rahvavabastusarmee arendusgrupp, relv on "bullpup"-ehitusega ja summutiga. Püss kasutab alahelikiiruspadrunit 5.8×21mm nagu ka summutatud püstol QSW-06.
CZ Scorpion Evo 3

"Mitte segi ajada Škorpioniga."
CZ Scorpion Evo 3 on Tšehhi karabiin. Selle valikulise tulerežiimiga püstolkuulipilduja-variant on mudel A1 ning poolautomaatne variant mudel S1. Relva toodetakse vabrikus Česká zbrojovka Uherský Brod ning see on CZ püstolkuulipildujate seerias kolmas, esimene on 1961. aasta Škorpion vz. 61.
Georg Ruuber

Georg Ruuber (ka Ruber, 24. september 1918, Pargolovo – 17. juuni 1990, Tallinn) oli eesti kunstnik ja arhitekt.
Ta on töötanud Eesti Maaviljeluse instituudi peaarhitektina.
Ta on esinenud isikunäitusega (akvarellidega) Tallinna Kunstihoones jaanuaris 1972.
Pere.
Tema isa oli Emil (Emil Georg Karl) Ruber (1889–1966).
Khvoy

Khvoy on linn Loode-Iraanis Lääne-Aserbaidžaanis. Asub Urmiast põhja pool.
Khvoy on oluline kristluse keskus Iraanis. Linn oli tähtis peatuskoht Siiditeel. 1828. aastani oli seal suur armeenlaste kogukond. 1724. aastal vallutasid linna Osmanite riigi väed. See oli piirilinn Pärsia ja Osmanite riigi ning Pärsia ja Vene impeeriumi vahel. Vene väed vallutasid Khvoy 1827. aastal ja türklased 1911. aastal. Teise maailmasõja ajal kontrollis linna Nõukogude Liit. 1946. aastast kuulub Iraanile.
2016. aasta rahvaloenduse andmeil oli linna 198 845 elanikku. Elanikud on peamiselt aserbaidžaanlased ja kurdid.
Urmia

Urmia on linn Iraanis, Lääne-Aserbaidžaani provintsi pealinn. Asub Urmia järve läänekaldast 10 km kaugusel.
1925–1980 oli linna nimi Rizaiyeh.
2016. aastal oli linnas 736 224 elanikku.
Martin Uldal

Martin Uldal (sündinud 23. mail 2001 Kristiansandis) on Norra laskesuusataja. Ta debüteeris laskesuusatamise maailma karikasarjas 2022. aastal. Uldal võitis 2024. aasta EM-i eraldistardiga sõidus pronksmedali.
Martin Uldali esimene rahvusvaheline võistlus oli 2019. aasta Euroopa noorte olümpiafestival, kus ta ei saavutanud esikümne kohta. Järgmisel aastal osales ta noorte maailmameistrivõistlustel Lenzerheides, võites teatevõistluses kulla, kuid jäi möödalaskmiste tõttu ilma individuaalsetest medalitest. Ta tegi jõulise tagasituleku 2022. aasta juunioride maailmameistrivõistlustel Soldier Hollow's, kus võitis pronksmedali igal alal, sealhulgas teatesõidus, ning oli meistrivõistluste edukaim sportlane. Oma esimesed MK-punktid teenis ta Oslos toimunud 2022-23 hooaja finaalvõistlustel. 2022-23 hooajal kuulus ta rahvuskoondise B-koondisse ja võistles IBU karikasarjas, võites Idre ja Ratschingsi etappidel. IBU karikasarja üldarvestuses saavutas ta kuuenda koha. Hooajal 2023/24 IBU karikavõistlustel võitis ta kaks osavõistlust ja saavutas veel seitsmel korral teise koha. Hooaja lõpus saavutas ta üldarvestuses neljanda koha.
Uldal võitis oma esimese individuaalse MK-etapivõidu 19. detsembril 2024. aastal Annecy - Le Grand-Bornandis 10 km sprindis.
Välislingid.
Õmblusmasin (film)

"Õmblusmasin" on 2024. aasta dokumentaalfilm, mille lavastas Ülo Pikkov.
Film, mis segab erinevaid žanreid ja tehnikaid, räägib loo Petseri linnast ja režissööri vana-vanaemast, kunagise abilinnapea tütrest. "Õmblusmasin" oli üks kaheksast lühifilmist kogumikus "Metsik lõuna", mis valmis Euroopa kultuuripealinn Tartu raames.
Eesti Filmiajakirjanike Ühingult pälvis film 2024. aasta Neitsi Maali auhinna.
Jordan Veretout

Jordan Marcel Gilbert Veretout (sündinud 1. märtsil 1993 Ancenis's) on Prantsusmaa jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Prantsusmaa kõrgliigaklubis Lyoni Olympique.
Ta alustas klubikarjääri Prantsusmaa klubis FC Nantes ning debüteeris Prantsusmaa esiliigas 2011. aasta mais. 2013. aastal tõusis ta Nantes'iga Prantsusmaa esiliigast kõrgliigasse.
Klubikarjääri jooksul on Veretout hiljem mänginud veel Inglismaa kõrgliigaklubis Aston Villa, Prantsusmaa kõrgliigaklubides Saint-Étienne ja Marseille Olympique ning Itaalia kõrgliigaklubides Fiorentina ja AS Roma. Lyonis mängib ta alates 2024. aasta septembrist.
Aastatel 2010–2014 mängis Veretout Prantsusmaa noortekoondistes. 2013. aastal tuli ta Prantsusmaa kuni 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistriks. 2013. aasta juunioride maailmameistrivõistluste kaheksandikfinaalis lõi Veretout värava Türgi vastu ning realiseeris finaalis penaltiseerias Uruguay vastu värava. Prantsusmaa rahvuskoondises debüteeris Veretout 1. septembril 2021 MM-i valikmängus Bosnia ja Hertsegoviina vastu. Ta kuulus Prantsusmaa koondisse 2022. aasta maailmameistrivõistlustel, kus ta pääses väljakule vaid viimases alagrupimängus Tuneesia vastu.
Grieskirchen

Grieskirchen on linn ("Stadtgemeinde") Ülem-Austria liidumaal, Grieskircheni ringkonna halduskeskus.
Maskun Kalustetalo

Maskun Kalustetalo Oy, lühendatult lihtsalt Masku, on Soome pereettevõte, mis tegeleb mööbli müügiga Soomes ja Eestis. Nagu nimigi ütleb, pärineb kett Päris-Soomest Masku vallast. Ettevõte kuulub Toivo Sukarile, kes on ka Lempäälä Ideapargi asutaja.
2024. aasta märtsis kuulus Masku ketti 48 mööblipoodi üle Soome. Maskun Kalustetalo tegutseb lisaks Soomele ka Eestis, Tallinnas, Tartus ja Pärnus . Ettevõttes töötas 2022. aastal ligikaudu 330 inimest. Masku müüdavatest toodetest üle 50% on toodetud Soome ettevõtetes. 
Ajalugu.
2019. aastal ehitas Masku Mäntsälässe 19 834 ruutmeetri suuruse logistikakeskuse. Uus logistikakeskus valmis 2019. aasta jaanuaris. 2018. aastal kasvas Masku mööblimaja müügitulu kümme protsenti 92 miljoni euroni ja kasum 3,4 miljonini.
Masku Eestis.
Masku Kalustetalo Oy tütarettevõttel Masku Baltic OÜ-l on Eestis neli kauplust.
Kaks Tallinnas, üks Tartus ja üks Pärnus.
Them

Them oli Põhja-Iirimaa rokkansambel, mis tegutses aastatel 1964–1972. See on eelkõige tuntud "garage rock"i ühe tuntuima laulu "Gloria" poolest ja ansamblina, mis pani aluse Van Morrisoni lauljakarjäärile. Lisaks Van Morrisonile kuulusid ansambli algkoosseisu basskitarrist Alan Henderson, kitarrist ja laulja Billy Harrison, trummar Ronnie Milling ning klahvpillimängija Eric Wrixon.
Ansambel sai nime 1954. aasta õudusfilmi "Nemad!" ("Them!") järgi. Ansamblil oli Suurbritannias kaks esikümnehitti: "Baby, Please Don't Go" (1964), mis jõudis Briti singlite edetabelis teisele kohale, ja "Here Comes the Night" (1965), mis jõudis teisele kohale. USA-s jõudis esineljakümnesse kaks ansambli singlit: "Here Comes the Night" ja "Mystic Eyes" (1965).
Van Morrison salvestas Themiga kaks albumit: "The Angry Young Them" (1965) ja "Them Again" (1966). Pärast seda lahkus ta ansamblist ja alustas edukat soolokarjääri. Seejärel lagunes Them kaheks eraldi ansambliks: The Belfast Gypsies, mis jäi stiililt lähedaseks Van Morrisoni-aegse Themiga, ja Them, mis hakkas viljelema psühhedeelsemat muusikat. Them tegutses kuni 1972. aastani. 1979. aastal tulid Alan Henderson, Billy Harrison ja Eric Wrixon ilma Van Morrisonita uuesti kokku ning salvestasid albumi "Shut Your Mouth" ning tegi kontserttuuri Saksamaal, kus lõi lisaks trummarina kaasa Billy Bell ja lauljana Mel Austin.
Vangélis Pavlídis

Vangélis Pavlídis (kreeka keeles Βαγγέλης Παυλίδης; sündinud 21. novembril 1998 Thessaloníkis) on Kreeka jalgpallur, kes mängib ründajana Portugali kõrgliigaklubis Lissaboni Benfica ja Kreeka jalgpallikoondises.
2015. aastal liitus ta Saksamaa klubiga VfL Bochum, mille põhimeeskonnas debüteeris ta Saksamaa esiliigas 2016. aasta mais. Aastatel 2018–2019 oli ta Bochumist laenul Saksamaa tugevuselt neljandas liigas Dortmundi Borussia reservmeeskonnas. 2019. aasta jaanuaris läks ta laenule Hollandi kõrgliigaklubisse Willem II. Hooaja 2018/19 teises pooles lõi ta Hollandi kõrgliigas 14 mänguga viis väravat ning sõlmis 2019. aasta aprillis klubiga püsiva lepingu. Pavlídis jäi Willem II-sse veel kaheks hooajaks ning lõi Hollandi kõrgliigas vastavalt 11 ja 12 väravat.
Aastatel 2021–2024 mängis ta Hollandi kõrgliigaklubis Alkmaari AZ. Kolme hooajaga lõi Pavlídis AZ-i meeskonnas Hollandi kõrgliigas 57 väravat. Kõige silmapaistvam hooaeg oli 2023/24, kui ta lõi 29 väravat ning oli PSV Eindhoveni mängija Luuk de Jongi kõrval liiga suurim väravakütt.
2024. aasta juulis sõlmis ta viieaastase lepingu Benficaga.
Kreeka jalgpallikoondises tegi Pavlídis debüüdi 5. septembril 2019 EM-i valikmängus Soome vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 15. oktoobril 2019 EM-i valikmängus Bosnia ja Hertsegoviina vastu. 10. oktoobril 2024 lõi ta UEFA Rahvuste Liiga mängus Inglismaa vastu kaks väravat ning Kreekale 2:1 võidu – see oli ühtlasi Kreeka läbi aegade esimene võit Inglismaa üle. Väravatähistusel tegi ta austusavalduse päev varem surnud koondisekaaslasele George Baldockile.
Ivan Suija

Ivan Suija (vene keeles "Иван Яковлевич Суйя") (12. aprill 1904 Pihkva kubermang – 22. september 1969 Kohtla-Järve) oli Eesti NSV riigi- ja parteitegelane.
Ivan Jakobi poeg Suija sündis 1904. aastal Pihkva kubermangus. Pärast Oktoobrirevolutsiooni ja Vene kodusõda töötas Ivan Suija Obžinski nõukogude majandis. 1923. aastal sai temast Venemaa Kommunistliku Noorsooühingu liige. 1930. aastal võeti Ivan Suija vastu VK(b)P liikmeks. 1929. aastast alates oli ta juhtival partei- ja nõukogude tööl Leningradi oblastis. 
Teise maailmasõja ajal mobiliseeriti ja 1942. aasta oktoobris suunati ta I Eesti Tagavara Laskurpolku, algul tagavaraväelaseks, veidi hiljem pataljoni partorgiks. Pärast Teise maailmasõja lõppu saadeti ta tööle Eesti NSV-sse. 1946. aastal sai temast Harjumaa TSN Täitevkomitee rahandusosakonna juhataja, 1947–1950 oli ta Virumaa TSN Täitevkomitee esimees.
1951. aastal viidi ta üle Eesti NSV metsatööstuse ministri asetäitjaks. 1952. aastast oli Pärnu oblasti Töörahva Saadikute Nõukogu Täitevkomitee asetäitja Aastatel 1953–1957 oli ta Tapa rajooni ja 1957–1959 aastani Kiviõli rajooni täitevkomitee esimees. 1959. aasta veebruarist suunati ta Jõhvi rajooni põllumajandusinspektsiooni juhatajaks.
1962. aastal viidi ta üle parteitööle ning algul oli ta EKP Kohtla-Järve Linnakomitee instruktor, seejärel Kurtna sovhoosi parteiorganisatsiooni sekretär ja Kurtnas loodi esimene parteikomitee Kohtla-Järve rajoonis. 1967. aastal läks Ivan Suija personaalpensionärina teenitud vanaduspuhkusele, kuid jätkas ka pensionil parteitööd Mäetaguse sovhoosis. 
Ivan Suija oli autasustatud Tööpunalipu ordeniga, medalitega «Töövapruse eest», «Võidu eest Saksamaa üle Suures Isamaasõjas 1941–1945», «Sangarliku töö eest Suure Isamaasõja ajal 1941–1945» ja "20 aastat võidust Suures Isamaasõjas 1941–1945», Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi, partei- ja nõukogude organite aukirjadega.
Ivan Suija suri 22. septembril 1969. aastal Kohtla-Järve rajoonis.
Richard Niinepuu

Richard Niinepuu (5. jaanuar 1911 Narva – 21. jaanuar 1987) oli Eesti NSV riigi- ja parteitegelane.
Richard Martini p. Niinepuu sündis 1911. aastal Narvas, Kreenholmi manufaktuuri tööliste perekonnas, kes aga siirdusid töö otsinguil Peterburi kubermangu. 1931. aastal lõpetas R. Niinepuu agronoomina põllumajandustehnikumi ning asus erialasele tööle. 
1941. aastal suunati Richard Niinepuu põllumajanduse spetsialistina tööle Eesti NSV-sse. Kui algas Teine maailmasõda, astus ta 1. Tallinna hävituspataljoni, hiljem teenis Leningradis Punalipulises Balti laevastikus ja Eesti partisaniliikumise staabis. 
1944. aastast oli R. Niinepuu EK(b)P Keskkomitee sekretäri abi, 1946. aastast Eesti NSV sovhooside ministri asetäitja. Õppis Moskva NLKP Keskkomitee kõrgemas parteikoolis, mille lõpetamise järel 1951. aastal edutati R. Niinepuu EKP Keskkomitee põllumajandusosakonna juhataja asetäitjaks. 1952. aastast oli ta Pärnu Oblasti Töörahva Saadikute Nõukogu Täitevkomitee esimees, seejärel aga Pärnu rajooni EKP Pärnu Rajoonikomitee I sekretär. 
Aastatel 1955–1967 töötas R. Niinepuu Kohila sovhoosi direktorina ja 1967–1972 Salutaguse sovhoosi direktorina. 
Richard Niinepuu oli valitud EKP Keskkomitee liikmeks ja 1960. aastal EKP revisjonikomisjoni, Eesti NSV Ülemnõukogu IV koosseisu saadikuks Karksi valimisringkonnast nr. 27, EKP Rapla Rajoonikomitee liikmeks ja Rapla kohaliku nõukogu saadikuks.
Richard Niinepuu oli autasustatud Tööpunalipu ordeni, Isamaasõja ordeni II järgu, Punatähe ordeni ning kahe ordeniga «Austuse märk», medalite «Isamaasõja Partisan", «Leningradi kaitse eest", „Võit Saksamaa üle" ja «Ennastsalgava töö eest Suures Isamaasõjas" ja Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi aukirjaga. 
Vabariikliku tähtsusega personaalpensionär Richard Niinepuu suri 21. jaanuaril 1987. aastal.
Masku Baltic

Maskun Baltic OÜ (lühendatult Masku) on Soome pereettevõte Maskun Kalustetalo Oy tütarettevõtte, mis tegeleb mööbli müügiga Eestis. Ettevõte pärineb Päris-Soomest Masku vallast ja kuulub Toivo Sukarile. 2024. aasta märtsis kuulus Masku ketti 48 mööblipoodi üle Soome.
Masku Baltic on Eestis tegutsenud alates aastast 2005. 2025 aasta alguse seisuga on neil Eestis neli poodi, millest kaks asuvad Tallinnas, üks Tartus ja üks Pärnus. Lisaks on avatud e-pood.
Ajalugu.
Masku tegutseb Soomes alates aastast 1983. 
2019. aastal ehitas Masku Mäntsälässe 19 834 ruutmeetri suuruse logistikakeskuse, kust tarnitakse kaupa ka Eestisse. Uus logistikakeskus valmis 2019. aasta jaanuaris.
Yazd

Yazd on linn Iraanis, Yazdi provintsi pealinn. Asub Teheranist 688 km kaugusel 1160 m kõrgusel merepinnast.
2016. aastal oli linnas 529 673 elanikku. Valdav osa elanikest on šiiidid, kuid linnas on märkimisväärne zoroastristide kogukond.
2017. aastast kuulub Yazdi vanalinn UNESCO maailmapärandi nimistusse.
Chūbu piirkond

Chūbu piirkond (jaapani 中部地方, Chūbu-chihō) on piirkond Jaapani keskosas, mis hõlmab 9 prefektuuri ("ken"): Aichi, Fukui, Gifu, Ishikawa, Nagano, Niigata, Shizuoka, Toyama ja Yamanashi prefektuur.
Chūbu piirkonnas eristatakse kolme alampiirkonda (Tōkai, Kōshin'etsu, Hokuriku) ja Chūkyō linnastut.
2020. aastal elas piirkonnas 22 078 654 inimest.
Suuremad linnad on Nagoya, Niigata, Hamamatsu, Shizuoka, Kanazawa, Toyota, Toyama ja Gifu.
Kansai

Kansai piirkond (jaapani 関西地方, Kansai-chihō) on piirkond Jaapanis, kuhu arvatakse enamasti 7 prefektuuri ("ken"): Nara, Wakayama, Kyōto, Ōsaka, Hyōgo, Shiga ja Mie.
Piirkonda nimetatakse vahel ka Kinki piirkonnaks (近畿地方 Kinki-chihō).
2020. aastal elas piirkonnas 22 794 173 inimest.
Suuremad linnad on Ōsaka, Kōbe, Kyōto, Nara ja Sakai.
Sellest põhjas asub Chūbu piirkond ning edelasse jäävad Shikoku saar ja piirkond. Läände jääb Chūgoku piirkond.
Jevgeni Lifšits

Jevgeni Mihhailovitš Lifšits (vene keeles Евгений Михайлович Лифшиц; 21. veebruar (vkj 8. veebruar) 1915 Harkov, Harkovi kubermang – 29. oktoober 1985 Moskva) oli Nõukogude Liidu füüsikateoreetik. 
Pärast Harkivi Mehaanika ja Masinaehituse Instituudi lõpetamist (1933) kaitses ta aasta hiljem Harkivi Füüsika-Tehnikainstituudis kandidaaditöö. 1939. aastal sai ta Leningradi Riiklikust Ülikoolist füüsika-matemaatikadoktori kraadi. Samal aastal asus ta tööle Moskvas asuvasse Füüsikaprobleemide Instituuti teadurina. 
Teadustöö.
Lifšitsi teadustöö hõlmas statistilise füüsika, gravitatsiooniteooria, tahkisefüüsika, ja kosmoloogiaga seotud probleeme.
1946. aastal uuris ta Einsteini võrrandite kosmoloogiliste lahendite püsivust. Koos Issaak Halatnikovi ja Vladimir Belinskiga leidis (1970–1972) Einsteini võrrandite üldise kosmoloogilise lahendi olulise erisusega ajas. BHL-i singulaarsuse kaasautoreid.
Isiklikku.
Tema vend Ilja Lifšits oli füüsik, kes valiti USA Riikliku Teaduste Akadeemia välisliikmeks.
Granulobasidium

Granulobasidium on šampinjonilaadsete seltsi kuuluv perekond seeni.
Eesti keele kõnesüntees

Eesti keele kõnesüntees ehk eestikeelne kõnesüntees on tehnoloogia, mis teeb kirjalikust tekstist sünteeskõne. 
Selleks, et kõnesüntees toimida saaks, on arvutil vaja inimhäält. Inimkõnest pannakse kokku korpused, mille põhjal treenitakse sünteeskõnet erinevate meetoditega. Arvutiprogrammi, mis koostab kirjalikust tekstist suulise kõne, nimetatakse kõnesüntesaatoriks.
Eesti keele kõnesünteesi arendamine.
Algusaeg.
1997. aastal hakkasid Eesti Keele Instituut, Küberneetika Instituut ja OÜ Filosoft koos välja töötama esimest eesti keele kõnesüntesaatorit. 2002. aastal sai see valmis ning selle peamised loojad (Einar Meister, Meelis Mihkla, Arvo Eek ja Heiki-Jaan Kaalep) said 2003. aastal Eesti Vabariigi teaduspreemia. Kõnesüntesaatorile loeti sisse umbes 1700 sõna ning need valiti nii, et need kataksid kõiki eesti keeles olevaid häälikuüleminekuid. Uuemad meetodid (masinõppelised HMM-meetodid), millega sünteeskõnet treeniti, vajasid juba seotuid lauseid. Seetõttu moodustati ligi 400 lauset, mis sisaldaksid neid sõnu. Samuti lisati juurde tihti esinevaid sõnaühendeid, fraase ja arvsõnu. 
Edasine areng.
Suur murrang tekkis 2020. aastal, mil võeti kasutusele transformermudelid. Esialgu täitsid need tekstitöötlemise ülesannet, kuid hiljem said oluliseks ka kõnetöötluses. See omakorda tõstis sünteeskõne kvaliteeti ja parandas kõnemeloodiat. Sellised mudelid tõid kaasa vajaduse suuremate kõnemahtude järele. Seetõttu alustati varem salvestatud esituste kogumist ja see oli abiks suuremate ilukirjanduskorpuste tekkele.
Sealt on saanud oma treenimismaterjali Eesti Keele Instituudis tehtud sünteeshääled ja Tartu Ülikooli Neurokõne veebilehel olevad hääled.
Tartu Ülikooli kõnetehnoloogidel on valmimas projekt, milles saab teksti ette lugeda ka võro keeles (hetkel on olemas kaks häält). Lisaks on plaanis tegutseda ka teiste soome-ugri keelte vallas.
Eesti Keele Instituudis on välja töötatud sünteeshääled, mis väljendaksid oma kõnes emotsioone. Võimalik on valida neutraalse, vihase, kurva ja rõõmsa hääle vahel.
Lisaks programme, mis on toetanud eestikeelse kõnesünteesi arengut.
Keeletehnoloogia üldisele arengule on kaasa aidanud mitu programmi. Nendest olulisemad on 2004. aastal loodud „Eesti keele arendamise strateegia 2004–2010” ja hiljem  „Eesti keele arengukava 2011–2017”. Lisaks 2006. aasta riiklik programm „Eesti keele keeletehnoloogiline tugi 2006–2010”, mis jätkus nimega „Eesti keeletehnoloogia 2011–2017”.
Vaata ka.
Kõnesüntees
Kõnesüntesaator
Diatrypella favacea

Diatrypella favacea on kottseente liik. 
Seen kasvab lehtpuudel.
Igavesed kemikaalid

Per- ja polüfluoralküülid ehk PFAS-id ehk igavesed kemikaalid (ka "igikemikaalid") on klass keemilisi ühendeid, kus on mitu fluori aatomit ühendatud alküülrühmaga. Täpsemalt on nende struktuuris vähemalt üks lüli üldvalemiga (CnF2n+1). 
Need ühendid tulid kasutusele 1938. aastal seoses tefloni ehk polütetrafluoroetüleeni leiutamisega ning need on laialdaselt kasutusel vett tõrjuvates materjalides nagu näiteks mittenakkuva kattega kööginõudes (sh teflonpannides) ja vett tõrjuvates kangastes. Samas kasutatakse neid ka näiteks värvide, toidupakendite, elektrijuhtmete isolatsiooni ja kosmeedikatoodete koostises.
Hüüdnime "igavesed kemikaalid" on need ühendid saanud põhjusel, et nad ei lagune looduses ja selle nime andis The Washington Post oma 2018. aasta artiklis. Sellisena kuuluvad need püsivate orgaaniliste saasteainete sekka.
2023. aasta seisuga oli keemiliste ühendite andmebaasis PubChem üles tähendatud üle 7 miljoni sellise ühendi.
Tähelepanu on pälvinud nende potentsiaalne tervist kahjustav mõju.
Nende kasutusega seotud võimalikud terviseriskid on sundinud tootjaid asendama algselt eelistatud ühendeid (nt perfluorooktaansulfoonhape ehk PFOS) uue põlvkonna omadega (nt perfluorooktaanhape ehk PFOA), kuigi ka uue põlvkonna PFASide kohta on ilmunud mitmeid teaduslikke uuringuid, mis näitavad, et ühendid ei ole bioloogiliselt ohutud.
Valdava enamuse nende ühendite toodangust annavad 12 ettevõtet ja 2022. aasta seisuga oli nende toodete ülemaailmne käive üle 28 miljardi USA dollari. Põhjamaade Ministrite Nõukogu hinnangul 2019. aastast on aga nende ühendite põhjustatud otsene tervisealane kahju ainuüksi Euroopa Majanduspiirkonnas vahemikus 52–84 miljardit eurot aastas.
Püsivate orgaaniliste saasteainete Stockholmi konventsiooni neljandal konverentsil 2009. aastal lepiti kokku nende ühendite kasutamise olulise piiramisega. Nii on sellega nõustunud Euroopa Liit ja Hiina, kuid mitte Ameerika Ühendriigid ja Malaisia.
Peapööritus (film)

"Peapööritus" (originaali ja sageli ka Eestis kasutatud pealkiri "Vertigo") on 1958. aasta USA psühholoogiline triller. Filmi lavastas ja produtseeris Alfred Hitchcock. Film põhineb Boileau-Narcejaci 1954. aasta romaanil "D'entre les morts". Filmi stsenaariumi kirjutasid Alec Coppel ja Samuel A. Taylor.
Filmi peaosalisena mängib James Stewart endist politseidetektiivi John Fergusoni ehk Scottiet. Scottie kannatab ametiülesandeid täites juhtunud vahejuhtumi tõttu akrofoobia ehk kõrgusekartuse ja sellest tulenevalt peapöörituse (ingl "vertigo") all, mistõttu töötab ta vaid eradetektiivina. Scottie tuttav Gavin Elster palkab ta jälitama Gavini naist Madeleine'i (Kim Novak), kes käitub Gavini sõnul veidralt.
Filmiti peamiselt Californias San Francisco linnas ja selle ümbruses Californias ning Paramount Picturesi stuudios Hollywoodis. Misjonikeskuse juures tehtud stseenid filmiti San Juan Bautista misjonikeskuses, kuid misjonikeskuse kellatorn muudeti filmis kõrgemaks eriefektiga.
Oma filmidele omaselt vilksas filmi algusest läbi ka Hitchcock, kes kõndis filmi umbes 11. minutil hallis ülikonnas oleva mehena mööda Gavin Elsteri laevatehasest.
Madeleine'i roll pidanuks esialgse plaani järgi minema paar aastat varem juba Hitchcocki filmis "Vale mees" ("The Wrong Man"; 1956) kaasa teinud Vera Milesile, kuid too loobus rollist raseduse tõttu.
Filmi muusika autor on Bernard Herrmann.
"Peapööritus" oli esimene film, milles kasutati kinemaatiliselt esimest korda "dolly zoom"i – moonutatud perspektiivitehnikat, mille puhul põhiobjekt on fookuses, kuid taust liigub.
Film pälvis algul tagasihoidlikku tähelepanu, kuid tänapäeval peetakse seda Hitchcocki teoste paremikku kuuluvaks. 2012. aastal valisid Briti filmiajakirja Sight &amp; Sound kriitikud selle kõigi aegade parimaks filmiks. 2007. aastal paigutas Ameerika Filmiinstituut filmi 20. sajandi Ameerika saja parima filmi seas (AFI's 100 Years...100 Movies) üheksandale kohale.
Wangan Midnight

Wangan Midnight (湾岸ミッドナイト, Hepburn: Wangan Middonaito) on Michiharu Kusunoki joonistatud seinen-mangasari.
Selle peategelaseks on keskkooliõpilane Akio Asakura, kes on suur autohuviline. Ühel ööl sõidab ta punase Nissan Fairlady Z'ga (Z31) Tokyo-lähedasel Wangani kiirteel, kus temast kihutab mööda arst Tatsuya Shima musta Porsche 911 Turbo (930) "Musträstas" (ブラックバード Hepburn: Burakkubado) roolis. Kui Akiol ei õnnestu Porschega sammu pidada, otsustab ta osta romulast tuunitud sinise vana S30 kerega Fairlady Z. Ta saab teada, et see auto on "neetud", kuna seda on väga raske juhtida ja see on sattunud paljudesse õnnetustesse, mistõttu on auto saanud hüüdnime "Kuradi Z" (悪魔のZ, Akuma no Zetto). See teda aga ei heiduta ja ta otsustab auto uuesti taastada. Ka auto eelnime omanik oli Akio Asakura nimekaim ja hukkus selle roolis.
Kui Akio hakkab "Kuradi Z"ga võidu sõitma, kohtub ta ka teiste võidusõitjate ja tuunijatega, teiste hulgas modelli-autosaatejuhi Reina Akikawaga, kes sõidab halli (hiljem valge) Nissan Skyline GT-Riga (R32) ja saab Akio heaks sõbraks, hiljem ka armub temasse; ning tuunija Jun Kitamiga, kes ehitas "Kuradi Z"i. Sarja keskseks teemaks on Kuradi Z ja Musträsta omavaheline rivaalitsemine, lisaks võistlevad nendega tihti ka teised võidusõitjad.
Manga esimene peatükk ilmus kirjastus Shogakukani ajakirjas Big Comic Spirits aastal 1990, 1992 kolis see üle Kodansha ajakirja Weekly Young Magazine. 1993-2008 andis Kodansha välja 42 tankoboni-köidet.
Hiljem on selle põhjal tehtud ka uusi spin-off mangasarju, lisaks ka samanimeline animesari, ning ka filme ja videomänge. Animesarja sai näha 26 jaos kanalil Animax 8. juunist 2007 13. septembrini 2008.
Esimene spin-off mangasari, "Wangan Midnight: C1" ilmus Weekly Young Magazines aastail 2008-2012, sellest andis Kodansha välja kokku 12 tankoboni-köidet.
Teine spin-off sari, "Ginkai no Speed Star" ilmus Big Comic Spiritsis 2014-2015 ja hiljem kahes tankoboni-köites.
Kolmas spin-off sari, "Shutoko SPL - Ginkai no Speedster", alustas ilmumist Weekly Young Magazines 20. septembril 2016. Alates 2018. aastast on Kodansha sellest välja andnud 12 tankoboni-köidet.
Esimene film "Wangan Midnight" (湾岸MidNight) tuli välja 1991. aastal. Kokku tehti 1991-2001 10 videolevi filmi (kaks kaheosalist). 2009. aastal lasti välja ka kinofilm "Wangan Midnight The Movie" (湾岸MidNight Movie).
Tagaaken

"Tagaaken" ("Rear Window") on Alfred Hitchcocki lavastatud 1954. aasta USA põnevusfilm. John Michael Hayesi stsenaarium põhineb Cornell Woolrichi 1942. aastal avaldatud lühijutustusel "It Had to be Murder". Filmi peaosades mängivad James Stewart ja Grace Kelly, kellele mõlemale oli see teiseks filmiks koos Hitchcockiga.
Film räägib elukutselisest fotograafist L. B. Jefferiesist ehk Jeffist (James Stewart), kes on pärast õnnetust oma korterisse New Yorgis Greenwich Village'is ratastooli aheldatud. Tema ainsaks tegevuseks sel ajal on aknast vastasmajade naabrite jälgimine ning kuna parasjagu on kestmas kuumalaine, on naabritel aknad avatud, mis hõlbustab omakorda naabrite piilumist. Jeffi külastavad tema hooldaja Stella (Thelma Ritter) ja Jeffi tüdruksõber Lisa Fremont (Grace Kelly). Kuigi Stella soovib, et Jeff Lisaga abielluks, ei taha Jeff abielust midagi kuulda. Ühel öösel kuuleb Jeff vastasmaja korterist karjatust, misjärel hakkab talle silma korteris elava mehe kummaline käitumine. Järgmisel päeval pole tolle mehe naisest enam märkigi ja Jeff hakkab kahtlustama, et mees on oma naise tapnud.
Kõik filmivõtted tehti Paramount Picturesi stuudios, kus paiknes ühte Greenwich Village'i tagahoovi jäljendav tohutu võttepaik, mille olid kavandanud Hal Pereira ja Joseph McMillan Johnson. Väga täpse ja keeruka võttepaiga ehituseks kulus kuus nädalat ning valmimise ajal oli see suurim omasugune Paramounti stuudiotes. Võttepaiga üheks iseäralikuks osaks oli selle suur kanalisatsioonisüsteem, mis ehitati filmis kasutatud vihmavee ärajuhtimiseks.
Kuigi tiitrites on märgitud filmimuusika autoriks Franz Waxman, lõi Waxman filmile vaid ava- ja lõpumuusika ning klaveripala, mille autoriks oli filmiks laulukirjutaja. Filmis on suunatud tähelepanu peamiselt diegeetilistele helidele – helid, mis tekivad tegelaste tavategevuste läbi.
"Tagaakna" nagu ka ülejäänud Paramountis tehtud Hitchcocki filmide kostüümikunstnik oli Edith Head.
Hitchcocki filmidele omaselt teeb ta ise ka "Tagaaknas" episoodilise rolli. Filmis on teda näha laulukirjutaja korteris kella keeramas.
"Tagaaken" oli nomineeritud neljale Oscarile: parim lavastaja (Hitchcock), parim kohandatud käsikiri (Hayes), parim operaatoritöö (Robert Burks), parim heli (Loren L. Ryder) –, kuid ei võitnud neist ühtegi.
Filmi on peetud Hitchcocki üheks parimaks ja üheks üldse kõigi aegade parimaks filmiks. 1998. aastal valis Ameerika Filmiinstituut filmi 20. sajandi Ameerika saja parima filmi seas ("100 Years...100 Movies") 42. kohale ja 2001. aastal parimate põnevusfilmide seas 14. kohale ("100 Years...100 Thrills"). Filmiarvustusi koguval saidil on Rotten Tomatoes on "Tagaakna" hinne maksimaalsest 98%.
Ajakiri Time on nimetanud "Tagaakna" Hitchcocki paremuselt teiseks meelelahutuslikuks filmiks "39 astet" ("The 39 Steps"; 1935) järel.
1997. aastal tunnistati film kultuuriliselt oluliseks ning võeti USA Kongressi raamatukogu National Film Registrysse.
Tōhoku

Tōhoku (jaapani 東北地方, Tōhoku-chihō) on piirkond Jaapanis Honshū saare põhjaosas.
Sinna kuulub 6 prefektuuri ("ken"): Akita, Aomori, Fukushima, Iwate, Miyagi ja Yamagata.
2020. aastal elas piirkonnas 8 611 195 inimest.
Suuremad linnad on Sendai, Iwaki, Kōriyama, Akita ja Morioka.
Chūgoku

Chūgoku (jaapani 中国地方, Chūgoku-chihō) on piirkond Jaapanis Honshū saare lääneosas. Sinna kuulub 5 prefektuuri ("ken"): Hiroshima, Okayama, Shimane, Tottori ja Yamaguchi.
2020. aastal elas piirkonnas 7 328 339 inimest.
Suuremad linnad on Hiroshima, Okayama, Kurashiki ja Fukuyama.
Pesaseenik

Pesaseenik ("Mycocalia") on šampinjonilaadsete seltsi kuuluv perekond seeni.
Serhou Guirassy

Serhou Yadaly Guirassy (sündinud 12. märtsil 1996 Arles'is) on Guinea jalgpallur, kes mängib ründajana Saksamaa kõrgliigaklubis Dortmundi Borussia ja Guinea jalgpallikoondises.
Ta sündis Prantsusmaal Guinea päritolu vanemate perekonnas ja alustas jalgpallurikarjääri samuti Prantsusmaal. 2013. aasta oktoobris debüteeris ta Prantsusmaa esiliigas Lavali meeskonnas. Hooajal 2014/15 lõi Guirassy Lavali meeskonnas Prantsusmaa esiliigas 29 mänguga kuus väravat.
Klubikarjääri jooksul on Guirassy hiljem mänginud veel Prantsusmaa kõrgliigaklubis Lille, Amiens ja Rennes, Prantsusmaa esiliigaklubis Auxerre ning Saksamaa kõrgliigaklubides 1. FC Köln ja VfB Stuttgart. Hooajal 2023/24 lõi Guirassy Saksamaa kõrgliigas 28 mänguga 28 väravat, millega oli liigas Müncheni Bayerni mängija Harry Kane'i järel paremuselt teine väravalööja. Samal hooajal valiti Guirassy liigahooaja sümboolsesse koosseisu.
2024. aasta juulis siirdus ta Stuttgardist umbes 18 miljoni euro eest Dortmundi Borussiasse.
Aastatel 2012–2016 mängis Guirassy Prantsusmaa noortekoondistes. Hiljem otsustas ta Guinea rahvuskoondise kasuks ning tegi Guinea koondises debüüdi 25. märtsil 2022 sõprusmängus Elevandiluuranniku vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 14. juunil 2023 Aafrika rahvaste karikavõistluste valikmängus Egiptuse vastu. Guirassy kuulus Guinea koondisse 2024. aasta Aafrika rahvaste karikavõistlustel.
Ella Põldsoo

Ella Põldsoo (neiupõlvenimega Ella Estna; 14. detsember 1932 – 28. detsember 2024 Pärnu) oli eesti ajalooõpetaja ja koduloouurija.
Alustas kooliõpinguid Järve ja Lindi koolis, seejärel suundus Pärnu Koidula kooli. Kõrghariduse ajaloo alal omandas Tartu ülikoolis.
Töötas õpetajana Kihnu, Massiaru ja Pärnu Koidula koolis, direktorina Võiduküla koolis ning direktori ja õppealajuhatajana Koonga koolis. Aastatel 1982–1991 oli direktori kohusetäitja kasvatustöö alal Sindi kutsekeskkoolis.
Koonga koolis hakkas tegelema koduloouurimisega. Vedas aastatel 1992–2005 Raeküla kooli kodu-uurimusringi ja korraldas koduloonädalaid. Juhendas kokku u 200 tööd, millest enamik on tallel Pärnu linnakodaniku majas. Osales Pärnumaa koduloolaste seltsi ja Pärnu linnakodaniku maja tegevuses. Pälvis 1995. aastal õpilastööde juhendamise eest Eesti kodu-uurimise seltsi teenetemärgi.
Koostas koos Riita Tõnistega brošüüri "Üheksakümmend aastat hariduselu Raekülas" (2004).
Gordon Lightfoot

Gordon Meredith Lightfoot Jr. (17. november 1938 Orillia – 1. mai 2023 Toronto) oli Kanada laulja ja laulukirjutaja, kes viljeles folki, folkrokki ja kantrimuusikat.
Ta aitas kujundada 1960. ja 1970. aastate folkpopi kõla ning teda on nimetatud Kanada tähelepanuväärseimaks laulukirjutajaks. Tema laulud rääkisid sealhulgas laevahukkudest, jõgedest, maanteedest, armastajatest ja üksindustest. Lightfooti tuntumate laulude hulka kuuluvad muuhulgas "Early Morning Rain" (1966), "If You Could Read My Mind" (1970), "Sundown" (1974), "Carefree Highway" (1974) ja "The Wreck of the Edmund Fitzgerald" (1976). "Sundown" jõudis USA singlite edetabelis Billboard Hot 100 esikohale, "The Wreck of the Edmund Fitzgerald" teisele kohale ja "If You Could Read My Mind" viiendale kohale, kuid Kanadas jõudsid need kõik kolm esikohale. Aastatel 1966–2020 andis Lightfoot välja 20 stuudioalbumit.
1988. aastal esines Lightfoot Calgary taliolümpiamängude avatseremoonial.
1986. aastal võeti Lightfoot Kanada muusika kuulsuste halli ja 2012. aastal Laulukirjutajate kuulsuste halli liikmeks. 1998. aastal sai ta Kanada kuulsuste alleele omanimelise tähe. 2003. aastal sai ta Kanada ordeni kavaleriks.
Alfa Romeo 75

Alfa Romeo 75 (tüüp 161/162B) on 4-ukseline väikekeskklassi sedaan, mida tootis Alfa Romeo aastail 1985–1992. USAs müüdud autod kandsid nime Milano Alfa Romeo kodulinna järgi. Kõik 75d toodeti Milano eeslinnas Areses.
75 oli müügiarvudelt edukas mudel: esimese kolme aastaga toodeti 237 000 autot ja seitsme aasta jooksul kokku umbes 380000–400000. 75 oli Alfa Romeo viimane tagaveoline massiauto kuni Giulia väljatulekuni 2016. aastal ja viimane Alfa Romeo, mis läks tootmisse enne ülevõtmist Fiati poolt 1986. aastal. Seetõttu on seda mõnikord nimetatud "viimaseks tõeliseks Alfaks".
75 esitleti mais 1985, see vahetas välja alates 1977. aastast toodetud mudeli Giulietta, millega ta jagas paljusid osi, auto sai oma nime Alfa Romeo 75. tegevusaasta puhul. 1986. aasta Torino autonäitusel esitleti ka universaali, mida aga tootma ei hakatud peale Alfa Romeo ülevõtmist Fiati poolt.
75 saavutas hea kaalujaotuse, mis saavutati "transaxle"-konfiguratsiooni kasutades – viiekäiguline käigukast ja sidur paigaldati auto tagaossa, integreerituna tagadifferentsiaaliga.
Välja lastes oli 75 mootorivalikus kolm neljasilindrist karburaatoriga bensiinimootorit: 1570 cm³ 110 hj, 1779 cm³ 120 hj ja 1962 cm³ 128 hj; 2492 cm³ V6-bensiinimootor kütuse sisspritsega (156 hj) ja 1995 cm³ reasneljane turbodiisel (95 hj). 1986. aastal tuli välja 1,8-liitrine kütuse sissepritse, Garrett T3 turbolaadija, vahejahuti ja õlijahutiga, mis andis võimsuseks 155 hj.
1987. aastal tuli välja 2959 cm³ V6, võimsusega 188 hj, lisaks sai kaheliitrine mootor kütuse sissepritse, kaks süüteküünalt silindri kohta (Twin Spark) ja muutuva gaasijaotusfaasi, millega võimsus suurenes 145 hjni, senise karburaatormootori tootmine lõpetati. Ka 2,5-liitrist V6 enam Euroopas ei müüdud, selle vahetas suuresti välja sama võimas 1,8 Turbo, mis oli palju odavamalt maksustatud. Lisaks jõudis Milano ka USA turule 2,5-liitrise mootoriga, hinnaks vastavalt varustuspaketist $12 850–19 000. 1988.-1989. aastail oli saadaval ka kolmeliitrine V6 mudelina Milano Verde, mis oli 2,5 liitrisest Platinumist vaid 200 dollarit kallim. 1989. mudeliaasta jäi Milanole USA turul viimaseks.
1988. aastal sai 1,8-liitrine mootor karburaatori asemel kütuse sissepritse, võimsus ei muutunud; 1989 jõudis sissepritse ka 1,6-liitrisele, 3,0 V6 võimsus suurenes veidi 192 hobujõule.
75 toodeti kuni 1992. aastani, kui selle vahetas välja uus esiveoline 155.
Vladimir Belinski

Vladimir Aleksejevitš Belinski (vene keeles Владимир Алексеевич Белинский; sündinud 26. märtsil 1941) on Venemaa ja Itaalia füüsikateoreetik.
Ta on lõpetanud 1965. aastal Moskva Füüsika-Tehnika Instituudi ning kaitsnud Landau Teoreetilise Füüsika Instituudis 1969. aastal kandidaaditöö "Исследование сингулярностей в общих решениях СТО" ja 1980. aastal doktoriväitekirja "Проблемы релятивистской космологии и метод обратной задачи рассеяния в теории гравитации". Sai füüsika-matemaatikadoktori kraadi.
Belinski töötas aastatel 1969–1990 Landau Teoreetilise Füüsika Instituudis. Alates 1990. aastast töötab ta Itaalias: Roomas asuvas Istituto Nazionale di Fisica Nucleares (professor 1990–2007) ja rahvusvahelise relativistliku astrofüüsika võrgustiku keskuses ICRANet (alates 2007).
Teadustöö.
Belinski teadustöö hõlmab kosmoloogia, astrofüüsika, gravitatsiooniteooria, üldrelatiivsusteooria ja kvantväljateooriaga seotud probleeme.
Ta on uurinud algsingulaarsusega võnkuva kaootilise struktuuri gravitatsioonivõrrandite üldlahendusi. Koos Issaak Halatnikovi ja Jevgeni Lifšitsiga leidis (1970–1972) Einsteini võrrandite üldise kosmoloogilise lahendi olulise erisusega ajas. BHL-i singulaarsuse kaasautoreid (1982).
Silmuskvantgravitatsioon

Silmuskvantgravitatsioon (lühend "LQG") on kvantgravitatsiooni teooria, mis ühendab standardmudeli aine sisemise kvantgravitatsiooni juhtumi jaoks loodud raamistikku. 
See on katse välja töötada gravitatsiooni kvantteooria, mis põhineb otseselt Albert Einsteini geomeetrilisel sõnastusel. Teooriana postuleerib LQG, et ruumi ja aja struktuur koosneb lõplikest silmustest, mis on kootud ülipeeneks kangaks või võrguks. Neid silmuste võrke nimetatakse spinnvõrkudeks. Spinnvõrgu (aga ka spinnvahu) evolutsiooni skaala on Plancki pikkuse suurusjärgus, ligikaudu 10−35 meetrit, ja väiksemad skaalad on mõttetud. Järelikult eelistab aatomistruktuuri mitte ainult aine, vaid ruum ise.
Silmuskvantgravitatsioon teeb võimalikuks kosmoloogilise hüpoteesi pulseerivast universumist. 
"Gravitatsiooni silmuskvantteooria" lõid 1980. aastatel Lee Smolin, Abey Ashtekar, Ted Jacobson ja Carlo Rovelli. Selle teooria kohaselt koosnevad ruum ja aeg diskreetsetest osadest. Need väikesed ruumi kvantrakud on omavahel teatud viisil ühendatud, nii et väikesel aja- ja pikkuseskaalal loovad nad kirju, diskreetse ruumistruktuuri ning suurtes skaalades muutuvad sujuvalt pidevaks sujuvaks aegruumiks.
Preon

Preonid on osakestefüüsikas hüpoteetilised elementaarosakesed, mis võivad moodustada kvarke ja leptoneid. Vaatamata asjaolule, et siiani puuduvad selle kohta eksperimentaalsed viited, tuleb arvestada mitmete kaalutlustega (kolme põlvkonna fermionide olemasolu, kvarkide kolme värvi olemasolu, kvarkide ja leptonite vaheline sümmeetria), mille põhjal võiks oletada, et need võiksid olla liitosakesed.
Nimetuse "preon" võtsid esimestena kasutusele Jogesh Pati ja Abdus Salam 1974. aastal. Huvi kõrgpunkt preonmudelite vastu oli 1980. aastatel, pärast mida see huvi märgatavalt vaibus, kuna paljud neist mudelitest olid vastuolus kiirenditega saadud eksperimentaalsete andmetega.
Pjotr Bark

Pjotr Lvovitš (Ljudvigovitš) Bark (inglise keeles "Sir Peter Bark"; 6. (18.) aprill 1869, Novotroitskoje küla, Aleksandrovski rajoon, Jekaterinoslavi provints – 16. jaanuar 1937, Aubagne, Marseille lähedal) oli Venemaa riigimees, silmapaistev riigipankur, rahandusministeeriumi juht (alates 30. jaanuarist 1914), salanõunik (alates 1. jaanuarist 1915), riiginõukogu liige (alates 29. detsember 1915) ja viimane Vene impeeriumi rahandusminister (6. maist 1914 kuni 28. veebruarini 1917). Pärast revolutsiooni emigreerus Suurbritanniasse.
1935. aastal löödi ta Briti impeeriumi aadlikuks ja sai tiitli sir.
Peeter Larin

Peeter Larin (12. juuni 1919 Rajaküla, Kasepää vald, Tartumaa – 3. märts 2011) oli Eesti ajaloolane (ajaloodoktor), Tallinna Polütehnilise Instituudi NLKP ajaloo kateedri professor.
Aistersheim

Aistersheim on vald ("Gemeinde") Austrias Ülem-Austria liidumaal Grieskircheni ringkonnas.
Aistersheim asub "Hausruckviertelis". U. 26 % valla territooriumist on kaetud matsaga ja 67 % on haritav maa.
Bad Schallerbach

Bad Schallerbach on vald ("Marktgemeinde") Austrias Ülem-Austria liidumaal Grieskircheni ringkonnas.
Bad Schallerbach asub "Hausruckviertelis". U. 14 % valla territooriumist on kaetud metsaga ja 67 % on haritav maa.
Eschenau im Hausruckkreis

Eschenau im Hausruckkreis on vald ("Gemeinde") Austrias Ülem-Austria liidumaal Grieskircheni ringkonnas.
Eschenau asub Hausruckviertelis. U. 22 % valla territooriumist on kaetud metsaga ja 71 % on haritav maa.
Manihiki

Manihiki on atoll Polüneesias, üks Cooki saartest. Asub Rarotongast 1300 km põhja pool.
Manihiki atoll koosneb 43 saarest, mille kogupindala on 4 ruutkilomeetrit.
Atollil elas 2016. aasta rahvaloenduse andmetel 212 inimest.
SIG MPX

SIG MPX on Šveitsi püstolkuulipilduja. Relva toodab ettevõte SIG Sauer ning see on mõeldud peamiselt laskemoonale 9×19mm Parabellum. Relv konstrueeriti aastal 2013 ning jõudis müüki aastal 2015. Sarnase ehitusega on samuti 2015. aastal välja lastud karabiin SIG MCX.
Gallspach

Gallspach on vald ("Marktgemeinde") Austrias Ülem-Austria liidumaal Grieskircheni ringkonnas.
Peale Gallspachi enda kuuluvad valda ka järgmised külad: Enzendorf, Gferedt, Niederndorf, Schützendorf, Thall, Thongraben, Vornwald ja Wies.
Ajalugu.
Rooma ajastul kuulus Gallspachi metsane ala "Colonia Aurelia Antoniana Ovilabis" (Wels) piirkonda, millest sai 4. sajandil "Noricum Ripensise" provintsi pealinn. Asustamine algas ilmselt mitte enne 10. sajandit. Kuni 1180. aastani kuulus Gallspach Baieri hertsogkonnale, seejärel Steiermargi hertsogkonnale ja alates 1254. aastast Austria hertsogkonnale. 1809/1010. aastal sõlmitud Schönbrunni rahulepingu tulemusena läks Gallspach Prantsusmaa haldusalasse ja aastatel 1810–1816 läks suur osa Gallspachi vallast Baieri kuningriigile. 1343./44. aastal asutas Wallsee Eberhard eraldi kihelkonna. 1439. aastal andis Saksa kuningas Albrecht II Gallspachile õiguse igal nädalal kolmapäeval regulaarset turgu pidada, mille kinnitas 1442. aastal keiser Friedrich III. 16. sajandil sai Gallspachist protestantismi keskus, mida edendas Geymanni (Geumanni) perekond (Gallspachi maaisandad aastatel 1354-1633). 18. sajandil ja 19. sajandi esimesel poolel asus sinna elama arvukalt kangakudujaid ja pudukaubakauplejaid. Alates 1920. aastast arenes Gallspach välja tuntud tervisekeskusena. 1940. aasta septembris ja kaks nädalat enne oma soololendu Šotimaale 1941. aastal kohtus natsifüüreri asetäitja ja hilisem sõjakurjategija Rudolf Heß seal Albrecht Haushoferiga, kes tõenäoliselt julgustas teda ebaõnnestunud missioonil Ühendkuningriigiga rahu läbirääkimistel. 1992. aastal viidi Zeileise tervisekeskuse ruumides läbi edukas termilise allika puurimine.
Gaspoltshofen

Gaspoltshofen on vald ("Marktgemeinde") Austrias Ülem-Austria liidumaal Grieskircheni ringkonnas.
Gaspoltshofen asub Hausruckviertelis. U. 19 % valla territooriumist on kaetud metsaga ja 71 % on haritav maa.
Geboltskirchen

Geboltskirchen on vald ("Gemeinde") Austrias Ülem-Austria liidumaal Grieskircheni ringkonnas.
Megan (laev)

MV Megan, varem tuntud kui MV GO Searcher, on üks SpaceX-i kahest abilaevast Dragoni kapslite merest üleskorjamiseks. 
Megan ja selle sõsarlaev MV Shannon on endised naftaplatvormide varustamiseks mõeldud abilaevad, mille SpaceX ostis kosmosekapslite merest üleskorjamiseks ja maismaale toomiseks. Dragoni kapsli Maale naasmise korral saadetakse Megan või Shannon planeeritud maandumisala lähistele ootama. Pärast kapsli vette maandumist väljuvad laevalt kiirpaadid, mis lähenevad kapslile et teha ohutuskontroll ja valmistada kapsel ette abilaeva pardale tõstmiseks. NASA nõudel peab SpaceX astronaudid kapslist välja saama vähem kui tund pärast maandumist.
Ülesannete teostamiseks on laeval kraana kapsli tõstmiseks, meditsiiniüksus ja kopteri maandumisplats, mis võimaldab astronaudid ja mistahes ajakriitilise lasti laevalt kiiresti kaldale toimetada. Laev nimetati 2022. aastal NASA astronaudi Megan McArthuri auks Meganiks.
Buffalo Springfield

Buffalo Springfield oli Kanada-USA rokkansambel, mis tegutses aastatel 1966–1968. Selle asutasid California osariigis Los Angeleses kolm Kanada muusikut Neil Young (kitarr, suupill, klaver, laul), Bruce Palmer (basskitarr) ja Dewey Martin (trummid, laul) ning kaks ameerika muusikut Stephen Stills (kitarr, klahvpillid, laul) ja Richie Furay (kitarr, laul).
Ansambel andis kolme tegutsemisaasta jooksul välja kolm stuudioalbumit ning on kõige enam tuntud oma 1966. aasta detsembris ilmunud hittsingli "For What It's Worth" poolest. Ansambli muusikas ühinesid folk- ja kantrimuusika elemendid, millele lisandusid Briti invasiooni ja psühhedeelse roki mõjud. Buffalo Springfield oli The Byrdsi kõrval üks folkroki pioneere. Ansambel sai nime auruteerulle tootnud ettevõtte Buffalo-Springfield Roller Company järgi.
1966. aastal sõlmis ansambel lepingu Atlantic Recordsiga ning sama aasta juulis ilmus ansambli debüütsingel "Nowadays Clancy Can't Even Sing". Protestilaul "For What It's Worth" oli ansambli kõige edukam singel, mis jõudis USA singlitabelis Billboard Hot 100 seitsmendale kohale. Teisel stuudioalbumil "Buffalo Springfield Again" võeti suund "hard rock"ile ja psühhedeeliale. 1967. aasta juunis esines ansambel Monterey popfestivalil.
Pärast seda, kui mitu ansambli liiget oli jäänud vahele uimastite omamisega ja ansambli koosseisus oli toimunud mitu olulist muutust, läks ansambel 1968. aastal laiali. Stills mängis hiljem supergrupis Crosby, Stills &amp; Nash. Young alustas edukat soolokarjääri ning kuulus mitmel perioodil samuti Crosby, Stills &amp; Nashi ansamblisse. Furay asutas koos Jim Messinaga ansambli Poco. 2010. aastate alguses tulid Stills, Young ja Furay taas kokku, ansamblisse võeti juurde Rick Rosas ja Joe Vitale ning tehti kontserttuur.
1997. aastal võeti ansambel Rock'n'rolli Kuulsuste Halli liikmeks.
Stephen Stills

Stephen Arthur Stills (sündinud 3. jaanuaril 1945 Dallases Texase osariigis) on USA laulja, laulukirjutaja ja multiinstrumentalist. Ta on eelkõige tuntud ansamblite Buffalo Springfield ning Crosby, Stills, Nash &amp; Young endise liikmena.
Muusikukarjääri alustas Stills 1960. aastate teisel poolel Buffalo Springfieldi liikmena. Ta kirjutas ansambli tuntuima laulu "For What It's Worth", mida peetakse 1960. aastate üheks kõige äratuntavamaks lauluks. Lisaks kirjutas ta ansambli repertuaari sellised laulud nagu "Sit Down, I Think I Love You", "Bluebird" ja "Rock &amp; Roll Woman". Ansamblikaaslane Richie Furay pidas Stillsi ansambli "südameks ja hingeks".
Pärast Buffalo Springfieldi laialiminekut moodustas ta 1960. aastate lõpus koos David Crosby ja Graham Nashiga trio Crosby, Stills &amp; Nash. Ta oli mitmete laulude autor ning mängis Stillsi ansambli 1969. aastal ilmunud debüütalbumil basskitarri, kitarri ja klahvpille. Albumit osteti üle nelja miljoni eksemplari ning see oli trio liikmete üldse seni kõige edukam album, millel nad mänginud oli. Album tõi ansamblile Grammy auhinna parima uue artisti kategoorias.
Stillsi esimene sooloalbum (1970) pälvis kuldplaadi staatuse ning on ainus album, millel teevad kaasa nii Jimi Hendrix kui ka Eric Clapton. Albumilt ilmunud singlist "Love the One You're With" sai Stillsi suurim soolohitt, mis jõudis USA singlite edetabelis Billboard Hot 100 kohale 14. 1970. aastate alguses mängis ta ansamblis Manassas, kus mängis teiste seas veel ka Chris Hillman. 1974. aastal naasis Stills ansamblisse Crosby, Stills &amp; Nash ning sama aasta suvel osales ta ansambliga Põhja-Ameerikas ja Inglismaal toimunud edukal kontserttuuril. Hiljem on ta kuulunud Crosby, Stills &amp; Nashi kõigil ansambli aktiivsetel perioodidel. Külalisesinejana on Stills teinud kaasa paljude artistide albumitel, sealhulgas Jefferson Airplane'i albumil "Volunteers" (1969; mängis albumi ühes loos Hammondi orelit), Neil Youngi albumitel "After the Gold Rush" (1970) ja "Harvest" (1972), Joni Mitchelli albumil "Blue" (1971), Jimi Hendrixi albumil "The Cry of Love" (1971), Bill Withersi albumil "Just as I Am" (1971) ning Ringo Starri albumil "Stop and Smell the Roses" (1981). 2017. aastal andis Stills koos Judy Collinsiga välja albumi "Everybody Knows".
1997. aastal võeti ta nii Buffalo Springfieldi kui ka Crosby, Stills, Nash &amp; Youngi liikmena vastu Rock'n'rolli Kuulsuste Halli, saades sellega esimeseks, kes on ühel aastal kaks korda Kuulsuste Halli liikmeks valitud.
779. suurtükiväepolk

779. suurtükiväepolk oli Teise maailmasõja ajal NSV Liidu Punaarmee koosseisus formeeritud suurtükiväeosa, mis kuulus 249. Eesti Laskurdiviisi koosseisu.
779. suurtükiväepolgu (vene k. "779-й артиллерийский полк, 779-й артиллерийский ордена Кутузова III степени полк") (s/o 16610) relvastuses oli 1. mail 1945 12 x 122-mm haubitsat ja 20 x 76-mm polgukahurt.
Juhid ja koosseis.
779. suurtükiväepolgu koosseis.
Punaarmee jalaväediviisi suurtükipolku kuulusid suurtükidivisjonid, igas: