tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Goode'i homolosiinne projektsioon

Goode'i homolosiinne projektsioon on pseudosilindriline õigepindne kaardiprojektsioon. 
Ajalugu.
Projektsiooni töötas välja John Paul Goode 1923. aastal, et pakkuda alternatiivi laialt levinud Mercatori projektsioonile pindalade õigete suhete kujutamiseks maakeral. Goode pakkus erinevaid variatsioone rõhutamaks maismaad ja maailmameresid. Homolosiin arenes välja Goode'i 1916. aasta katsetest jagada õigepindseteks osadeks Mollweide'i projektsioon.
Kuna Mollweide'i projektsiooni on nimetatud ka homolograafiliseks projektsiooniks, pani Goode nime "homolosiin" loomiseks kokku kaks omadust - "homolograafiline" ja "sinusoidne".
Põhiomadused.
Goode'i homolosiinses projektsioonis kasutatakse 40°44'12" paralleelist põhja ja lõuna pool Mollweide'i projektsiooni ning nende kahe laiuskraadi vahel kasutatakse maailma ekvatoriaalse osa kujutamiseks siinusprojektsiooni. Projektsioon kulgeb nende kahe projektsiooni liitumise kohas katkematu võrguna.
1960. aastatel levinud Goode'i projektsiooni nimetatakse sageli ka "apelsinikoore kaardiks", kuna see sarnaneb kooritud apelsini lamestatud koorega. Oma levinuimal kujul katkestab kaart Põhja-Atlandi, Atlandi lõunaosa, Vaikse ookeani lõunaosa, India ookeani ja kogu kaardi ida/lääne meridiaani.
Ekvaator ja keskmeridiaan projitseeritakse sirgjoonedena ning keskmeridiaani pikkuseks on 0,44-kordne projitseeritud ekvaatori pikkus. Teised meridiaanid on keskmeridiaani suunas nõgusad, võrdselt paigutatud sinusoidsed kõverad 40°44'12" põhja- ja lõunalaiuse vahel ning ellipsi kaared 40°44'12" paralleelist lähima pooluseni. Paralleelid on sirgjooned, mis paiknevad võrdselt 40°44'12" põhja- ja lõunalaiuse vahel. Nende vahe väheneb vaikselt nendest laiuskraadidest kaugemale jäävate pooluste suunas. Poolused esitatakse punktidena. Võrk on sümmeetriline ekvaatori kohal.
Maale orienteeritud versiooni korral on sirged meridiaanid põhjapoolkeral -100° ja 30° ning lõunapoolkeral -160°, -60°, 20° ja 140°. Ookeanile orienteeritud versioon kasutab põhjapoolkeral -140°, -10° ja 130° meridiaani ning lõunapoolkeral -100°, 20° ja 140° meridiaani. Poolused esitatakse sõltuvalt katkenud vormist kahe, kolme või nelja punktiga. Kogu võrk ei ole ekvaatori ja keskmeridiaani suhtes sümmeetriline.
Kasutamine geoinfosüsteemides.
Projektsioon on kasutusel ArcGIS Pro-s ja sobib väiksemamõõdulisteks kaartideks, mis nõuavad täpset pindala. Projektsiooni kasutavad oma andmete jagamiseks Ameerika Ühendriikide Geoloogiateenistus (USGS) ja Maavarade vaatluse ja teaduse keskus (EROS).
Riina Liiv

Elulugu.
Riina Liiv (neiupõlvenimega Rõõm; 13. jaanuar 1954 Tartu – 30. aprill 2006 Tartu). 
Riina Liiv sündis Tartu linnas puusepast/kunstnikust isa Friedrich Rõõmu ja tema abikaasa Aino Rõõmu pere ainsa lapsena. 
Ta õppis Tartu 5. Keskkoolis (praegune Tamme Kool). Juba kooliajal paistis ta silma kunstiandega. Nõukogude ajal töötas ta Tartu Linna Reklaamibüroos Must Kass (asus Kompanii 4 / Küütri 16 ristis). Tegeles Tartu linna Kaubandusvalitsuse kaupluste vaateakende paigutamise ja kujundamisega. Pärast osakonna sulgemist asus Riina tööle Tartu Mööblikombinaati (hiljem Tarmeko) kunstniku töökohale. Ta täiendas end ka Tallinnas Kirjakunsti Koolis Villu Tootsi ja Heino Kivihalli käe all. Nõukogude aja lõpus Tarmeko kunstniku koht koondati ning 1992. aastast oli Riina tegev eraettevõtluses: algul reklaamifirmas Eve AS, hiljem asutas koos äripartneriga Etter AS-i (hiljem juba Etter Reklaam OÜ nime all). Enda loodud ettevõttes töötas ta kuni enda ootamatu lahkumiseni, aastal 2006. 
Töötamine.
Töötades Tartu Mööblikombinaadis (Tarmekos ASis) olid Riina kolleegideks näiteks hetkel Eesti tuntud mööblidisainer ja sisearhitekt Toivo Raidmets, kunstnik Artur Lokk, mänguasjade disainerid Maila Nõmmik ja Eda Mald jpt.
Riina Liiv on kujundanud ka Haaslava valla lipu (kinnitatud 2000. aastal).
Riina Liiv suri 2006. aastal südameinfarkti tüsistuste tagajärjel.
Sinusoidne projektsioon

Sinusoidne projektsioon on pseudosilindriline õigepindne kaardiprojektsioon, mida tuntakse ka Sansoni-Flamsteedi või Merkaatori õigepindse projektsioonina.
Ajalugu.
Üks esimesi kartograafe, kes kasutas sinusoidset projektsiooni kaardi tegemisel, oli Jean Cossin, kes koostas maailmakaardi 1570. aastal. Teine tähelepanuväärsem isik oli Jodocus Hondius, kes kasutas sinusoidset projektsiooni Aafrika ja Lõuna-Ameerika kaartide jaoks, mida kujutati Merkaatori atlastes aastatel 1606–1609, mis on tõenäoliselt ka põhjuseks, et seda tuntakse ka Merkaatori õigepindse projektsioonina. Prantslane Nicolas Sanson kasutas seda projektsiooni 1650. aastal maailmajagude kaartide jaoks ning inglane John Flamsteed kasutas seda taevakaardi tegemisel.
Põhiomadused.
Tavalise sinusoidse projektsiooni põhiomadused on järgmised: ,
Moonutuste vähendamiseks tegi J. Paul Goode (1862–1932) katkestustega sinusoidse projektsiooni. Telgmeridiaanideks valitakse veel mitu meridiaani, üks läänest ja teine idast ning tekib 3 fragmenti, millel on oma telgmeridiaan . Traditsiooniliselt esinevad katkestused 160° W, 20° W, ja 60° E pikkuskraadidel . 
Valemid.
Valemid koordinaatide arvutamiseks: 
formula_1
formula_2
formula_3
formula_4
formula_5
formula_6
Kasutusvaldkonnad.
Sinusoidset projektsiooni kasutatakse peamiselt kontinentide kujutamiseks, peamiselt just Lõuna-Ameerika ja Aafrika, kuna mõlemad asuvad ekvaatorile lähemal, kus moonutused on väiksemad. Selliseid kaarte võib leida näiteks Rand McNally atlastest . 
NASA kasutab oma MODIS Land võrgustike loomisel ühe projektsioonina sinusoidset projektsiooni .
Lee-Enfield

Lee-Enfield on Briti poltluku ja salvega mitmelasuline vintpüss. See oli 20. sajandi esimeses pooles Briti impeeriumi ja Rahvaste Ühenduse relvajõudude standardtulirelv. Aastatel 1895–1957 oli see Briti armee standardvintpüss. Esimese maailmasõja mudeleid kutsutakse tihti "SMLE" ("Short, Magazine, Lee–Enfield" ehk lühike salvega Lee-Enfield).
Lee-Enfield on 1888. aastal Briti armees kasutusele võetud Lee-Metfordi vintpüssi edasiarendus. Sellega asendati vintpüssid Martini-Henry, Martini-Enfield ja Lee-Metford. Lee-Enfieldil on kümnelasuline lehtsalv, mida saab padrunitega .303 British laadida pealtpoolt ühekaupa või viiepadruniliste laadimisklambritega. See oli nii esimeses kui teises maailmasõjas Briti armee, koloniaalarmeede (nagu India ja mõne Aafrika osa) ning teiste Rahvaste Ühenduse riikide (nagu Austraalia, Uus-Meremaa, Lõuna-Aafrika Vabariigi ja Kanada) relvajõudude laskurkompaniide standardrelv. Kuigi Lee-Enfieldid asendati Briti armees ametlikult relvadega L1A1 aastal 1957, jäid need kuni 1960. aastate keskpaigani sõjaväes laialt levinuks. Padruniga 7.62×51 mm NATO Lee-Enfieldi snaiperrelv L42A1 jäi kasutusse 1990. aastateni. Kuna see on endiselt teenistusrelvana kasutusel nii mõneski Rahvaste Ühenduse riigis (nt Bangladeshi politseis), on Lee-Enfield Mossin-Naganti järel vanuselt teine endiselt ametlikus sõjaväeteenistuses olev poltlukuga vintpüss (Mossin-Naganti raamid on kasutusel Soome relvades 7.62 Tkiv 85). Hinnanguliselt toodeti vintpüsse Lee-Enfield kokku üle 17 miljoni.
Lee-Enfieldi nimi on saadud relva lukusüsteemi konstruktori James Paris Lee ja seda tootnud tehase Royal Small Arms Factory asukoha (Londoni Enfieldi linnaosa) nimedest.
* : maakaitses ja armees.
Jõhv-stepirohi

Jõhv-stepirohi ("Stipa tenuissima") on kõrreline, mida kasvatatakse dekoratiivsel eesmärgil. Taim on kiirekasvuline ning moodustab kuni 60 cm kõrguseid puhmaid.
Kirjeldus.
Jõhv-stepirohi võib olla nii igihaljas kui heitleheline taim, olenevalt kliimast. Taime lehed on pikad ja lineaarsed, tihti volditud või kaarduvad. Suvel ning sügisel võivad esineda pikad teravad kõrkjad. Tänu oma lehtede sitkusele ja tugevusele võib Jõhv- Stepirohtu kasutada ka kuivatatud lilleseadetes. Värvilt võib taim olla roheline ning valkjasbeež või kollakas, õitsemise ajal ka pruunikaspunane. Eesti lühikese suve jooksul enamasti õitsemiseni ei jõua. Taime juuksetaolised jõhvlehed liiguvad graatsiliselt tuulega kaasa, helkides päikese käes hõbedaselt.
Kasvutingimused.
Looduslikult kasvab taim nii Põhja- kui Lõuna-Ameerikas, mujal kasutatakse teda dekoratiivtaimena. Jõhv-stepirohi ei vaja kasvamiseks palju ruumi, seega võib teda kasvatada nii üksiku taimena kui suuremas grupis koos. Kasvukoht peaks olema päikesepaisteline, muld kergema lõimisega ning kergesti vett läbilaskev. Muldadeks sobiksid liivased, kruusased või kivised mullad. Taim ei kannata liigniiskust, seega on vett läbilaskev muld kasvamiseks väga oluline. Taime kasvatamist tuleks alustada kevadel külvates seemned potti ning idandades neid jahedas. Samuti saab paljundada ka olemasolevaid taimi eraldades. Taime vähenõudlike kasvutingimuste tõttu saab teda kasvatada nii peenras kui konteineris, olles ideaalne taim ka linnahaljastuses. Taim on külmakartlik, seega sobib kasvatamiseks soojema kliimaga aladel või vahelduvate aastaaegade korral hooajataimena. Eesti kliimas ei talvitu.
Taime eest hoolitsemine.
Kahjureid ning haigusi jõhv-stepirohul tavaliselt ei esine. Siiski tuleks surnud lehti ja varsti aeg-ajalt lõigata. Parim aeg lõikamiseks on varakevad enne taime aktiivset kasvuaega. Taime kasvu ergutamiseks soovitatakse kevadel väetada.
Tomi Juric

Tomi Juric (sündinud 22. juulil 1991 Auburnis) on Austraalia jalgpallur, kes mängib ründajana Austraalia kõrgliigaklubis Melbourne Victory.
2009. aastal liitus ta Horvaatia klubiga Sesvete NK Croatia. Hooajal 2010–11 lõi ta klubi meeskonnas Horvaatia esiliigas 12 väravat. Seejärel liitus ta Horvaatia kõrgliigaklubiga NK Lokomotiva. Hooaja 2012–13 esimeses pooles mängis ta Zaprešići Interis.
2013. aasta veebruaris liitus ta Adelaide Unitediga. Aastatel 2013–2015 mängis ta Austraalia kõrgliigas Western Sydney Wanderersi ridades. 2014. aastal võitis ta Wanderersiga AFC Meistrite Liiga. Finaalis võideti kahe mängu kokkuvõttes Saudi Araabia klubi Al Hilal tulemusega 1:0 ning Wanderersile tõi võidu just Jurici tabamus finaalseeria esimeses mängus.
2015. aasta augustis naasis Juric Euroopasse, sõlmides üheaastase lepingu Hollandi kõrgliigaklubiga Roda JC. Aastatel 2016–2019 mängis ta Šveitsi kõrgliigaklubis FC Luzern ja 2019–2020 Bulgaaria kõrgliigaklubis Sofia CSKA.
2020. aasta novembris naasis Juric Adelaide Unitedisse. Hooajal 2021/22 mängis ta Austraalia kõrgliigaklubis Macarthur FC. 2022. aasta juunis sõlmis ta üheaastase lepingu Melbourne Victoryga.
Austraalia jalgpallikoondises tegi Juric debüüdi 2013. aastal ning lõi esimese koondisevärava sama aasta 25. juulil mängus Jaapani vastu. 2015. aastal tuli ta Austraalia koondisega Aasia meistriks. Lisaks on ta Austraalia koondisse kuulunud veel ka 2017. aasta FIFA konföderatsioonide karikaturniiril, kus lõi esimeses alagrupimängus värava Saksamaa vastu, ja 2018. aasta maailmameistrivõistlustel.
M1 Garand

M1 Garand, tuntud ka kui M1 vintpüss (inglise keeles "M1 Rifle"), on .30 kaliibriline (7,62 mm) gaasikolviga ümberlaetav poolautomaatne vintpüss, mis oli Ameerika Ühendriikide sõjaväe relvaks teise maailmasõja ja Korea sõja ajal.
Relv sai nime oma konstruktori John C. Garandi järgi ning võeti relvastusse 1936. aastal, asendamaks senist poltlukuga M1903 Springfieldi. Kasutuselevõtul sai Garandist maailma esimene relvajõudude standard-jalaväerelvana kasutatav poolautomaatne vintpüss. Relval oli sõdurite seas hea maine ning Ameerika Ühendriikide maaväe kindral George S. Patton on seda nimetanud "parimaks võitlusvahendiks, mis kunagi leiutatud". 1957. aastal vahetasid Ühendriikide relvajõud Garandi välja M14 vintpüssi vastu. Piiratud määral kasutati Garandi USA relvajõududes siiski kuni 1960. aastateni, hiljem on see olnud kasutusel paraadrelvana. Ühendriigid tarnisid Garande ka rohkem kui 30 liitlasriigile.
Garandi salve mahub ühele laadimisklambrile kinnitatud kaheksa padrunit, klamber paiskub viimase lasu järel relvast välja. Tühja padruniklambri tekitatavat metalset kolksu (helijäljenduslikult "ping") on peetud üheks Garandi eritunnuseks. Kolksuga on seostatud müüti, et see aitas vaenlastel tabada liitlasvägede sõdureid laadimishetkedell (andes neile märku laadimata relvast), kuid sõjajärgstes intervjuudes väitsid Saksa ja Jaapani sõdurid, et seda polnud lahingumüras kuulda.
Bryan Cristante

Bryan Cristante (sündinud 3. märtsil 1995 San Vito al Tagliamentos) on Itaalia jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Itaalia kõrgliiga klubis AS Roma ja Itaalia jalgpallikoondises.
Ta alustas klubikarjääri AC Milanis, mille noorteakadeemiaga liitus ta 2009. aastal. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta 6. detsembril 2011 UEFA Meistrite Liiga alagrupimängus Plzeňi Viktoria vastu. Itaalia kõrgliigas debüteeris ta 10. novembril 2013 mängus Verona Chievo vastu. Esimese värava lõi ta Itaalia kõrgliigas 6. jaanuaril 2014 mängus Atalanta vastu.
2014. aasta septembris sõlmis ta viieaastase lepingu Portugali kõrgliiga klubiga Lissaboni Benfica. Hooaja 2015–16 teises pooles oli ta laenul Itaalia kõrgliiga klubis Palermo. Hooaja 2016–17 esimeses pooles oli ta laenul Pescaras. Seejärel läks ta laenule Atalantasse, kellega sõlmis 2018. aasta suvel püsiva lepingu, kuid läks seejärel kohe laenule Romasse. 2019. aasta veebruaris sõlmis ta Romaga püsiva lepingu.
Itaalia jalgpallikoondises tegi Cristante debüüdi 6. oktoobril 2017 MM-i valikmängus Makedoonia vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 7. oktoobril 2020 sõprusmängus Moldova vastu.
Pederseni aparaat

Pederseni aparaat (inglise keeles "Pedersen device") on lisaseade vintpüssile M1903 Springfield, mille Ameerika Ühendriigid esimese maailmasõja ajal salaja välja töötasid. Aparaat võimaldas vintpüssist lasta poolautomaatrežiimil kaliibriga .30 (7,62 mm) püstolimoona. Seadeldisega sai jalaväelane muuta enda vintpüssi umbes 15 sekundiga püstolkuulipildujaks või automaadiks.
Pederseni aparaatide ja modifitseeritud M1903 vintpüsside tootmine algas 1918. aastal. Enne kui need jõuti Euroopasse saata, sai sõda läbi. Leping tühistati 1. märtsil 1919, selleks ajaks oli toota jõutud 65 000 aparaati, 1,6 miljonit salve, 65 miljonit padrunit ja 101 775 modifisteeritud Springfieldi vintpüssi.
Aparaadid, salved, moon ja relvad paigutati ladudesse, kus neid hoiti 1931. aastani, kui need kuulutati üleliigseteks. Armee hävitas peaaegu kõik aparaadid, et need ei satuks valedesse kätesse, vaid paar eksemplari jäeti Ordnance Corpsi alles. Hävitamisest pääses vähem kui 100 Pederseni aparaati. Need on tänapäeval üliharuldased ja kollektsionääridele hinnalised.
Lukko

Lukko (soome keeles 'lukk') on Soome spordiklubi, mis tegutseb Raumas. See on eelkõige tuntud tänu oma Soome kõrgliigas mängivale jäähokimeeskonnale.
Klubi asutati 1936. aastal. Soome meistriks tuli Lukko jäähokimeeskond esimest korda 1963. aastal. 2021. aastal võitis Lukko esimest korda praeguse Soome jäähokiliiga, alistades finaalis TPSi mängudega 3:1. Lisaks on Lukko ajaloo jooksul tulnud Soome meistrivõistlustel kolme korral teiseks.
Klubi peab oma kodumänge Kivikylän Areenal, mis mahutab 5400 pealtvaatajat.
Lukko jäähokinaiskond mängib Soome naiste kõrgliigas Naisten Liiga. Samuti tegeldakse spordiklubis soome pesapalliga.
Jäähokimeeskond.
Alates 2023. aastast on Lukko meeskonna peatreener olnud Tomi Lämsä.
Praegune koosseis.
"Seisuga hooaeg 2023/24"
Endisi mängijaid.
"Vaata ka ".
HIFK Hockey

HIFK Hockey on Soome spordiklubi HIFK jäähokiosakond, mis tegutseb Helsingis. Klubi mängib Soome kõrgliigas.
HIFK jäähokiosakond tegutseb alates 1928. aastast. HIFK on tulnud Soome meistriks jäähokis kokku seitse korda, praegune liiga on võidetud neljal korral, viimati 2011. aastal. HIFK on üks neljast klubist, mis on mänginud praeguses Soome kõrgliigas püsivalt alates esimesest hooajast 1975–1976.
1968. aastal liitus ta klubiga kanadalane ja endine NHL-i mängija Carl Brewer, kellest sai klubis mängija-peatreener. Brewer juurutas põhjaameerikalikku mängustiili, mis on jäänud HIFK-le omaseks siiani.
1998. aastal Soome meistriks tulnud HIFK meeskonda peetakse üheks parimaks, mis Soome kõrgliigas kunagi mänginud on. Meeskonna moodustasid mitmed endised ja tulevased NHL-i mängijad, teiste seas Tim Thomas, Jan Čaloun, Johan Davidsson, Bob Halkidis, Olli Jokinen, Jere Karalahti, Brian Rafalski, Christian Ruuttu, Jarkko Ruutu, Kimmo Timonen ja Marko Tuomainen.
Kodumänge peab HIFK Helsingi Jäähallis, mis mahutab 8200 pealtvaatajat.
Alates 2021. aastast on klubi peatreener Ville Peltonen.
Praegune koosseis.
"Seisuga hooaeg 2023/24"
"Vaata ka ".
Pyšely

Pyšely (saksa keeles "Pischel") on linn Tšehhis Kesk-Tšehhi maakonnas Benešovi ringkonnas. Pyšely asub Benešovist umbes 10 km põhjas ja Praha kesklinnast ligikaudu 30 km kagus.
Pyšelyt on esmamainitud 1295. aastal. Pyšely sai linnaõigused 1703. aastal, kuid kaotas need 1946. aastal. 30. jaanuaril 2007 sai Pyšely linnaõigused tagasi.
Pyšelys on sündinud tšehhi bioloog ja teadusajaloolane Emanuel Rádl (1873–1942).
Mustpeanälkjas

Mustpeanälkjas "(Krynickillus melanocephalus") on liik nälkjaid.
Tema looduslik levila on Türgis, Krimmis ja Kaukaasias. 
Esmane Eestis registreerimine võõrliigina 2013. aastal. Varem on teda leitud Saksamaalt, Lätist ja Venemaalt. Levib peamiselt inimese vahendusel ilutaimede kaubanduse, mullavedu, pelletite, kasutatud taimesubstraatide ja aiajäätmete kaudu.
Kare viinamäetigu

Kare viinamäetigu ("Cornu aspersum" ehk "Helix aspersa") on liik vööttigulasi.
Tema looduslik levila on Vahemere maades. Seal kasutatakse teda ka toiduks.
Eestis on teda leitud võõrliigina.
Gurk (jõgi)

Gurk (sloveeni: "Krka") on jõgi Austria Kärnteni liidumaal, Drava vasakpoolne lisajõgi. See on pikim jõgi, mis voolab täielikult Kärntenis. Jõe valgla hõlmab umbes 27% liidumaa territooriumist.
Gurk algab Kesk-Ida-Alpide Nocki mägedest (Gurktali Alpides), Austria Steiermargi liidumaa piiri äärest. Selle lätted on kaks väikest tsirkusoru järve, Gurksee ja Torersee Albecki ja Turracher Höhe kuru juures, mis on 1981. aastast kaitseala. Gurksee on kõrgusel 1970 m, pindalaga 4000 m² ja 1,5 m sügav; Torersee asub merepinnast 2010 m kõrgusel, on pindalaga 3500 m² ja 1,2 m sügav. Kuna mõlemad järved külmuvad talviti põhjani, ei ole neis kalu.
Jõgi voolab edelasse Ebene Reichenausse ja pöördub siis itta, voolates läbi Gnesau ja Gurktali oru Gurki linna. Straßburgi juures pöördub see taas lõunasse, siseneb Klagenfurti nõkku ja suubub Völkermarktist läänes Dravasse.
Lisajõgede hulka kuuluvad Görtschitz, Metnitz (vasakult) ja Glan (paremalt).
Kozie chrbty

Kozie chrbty on maastikurajoon Slovakkia keskosas, mis on osa Lääne-Karpaatidest ja ühtlasi on see osa Fatra-Tatra piirkonnast. Selle regiooni kõrgeim tipp on Kozí kameň (1255 m).
Mäestik piirneb põhjas Podtatranská nõo, lõunas Hornádi nõo ja läänes ka Madal-Tatraga.
Mäestiku läänepoolne osa kannab nime Važeci seljak. Sellest lõunas voolab Valge Váh (Biely Váh), põhjas Must Váh. Seljaku kõrgeim tipp on Turková (1179 m), madalaim koht (640 m) asub läänes. Idapoolne osa mäestikust kannab nime Dúbrava, sinna jääb ka mäestiku kõrgeim tipp. Madalaim koht (560 m) asub selle piirkonna idaosas. Läänes esineb karsti, seal asub Vazeci koobas.
Mäestiku lõunanõlvadel kasvavad tammikud, mujal valdavalt männid, kuused, nulud ja Euroopa lehised. Kozie chrbty alale jääb kaks looduskaitseala. 201 ha suurune Baba looduskaitseala on moodustatud sealsetel lubjakividel ja dolomiitidel kasvavate soojalembeste taimede kaitseks. 67 ha suurune Hranovnice tammik on põhjapoolseim kivitamme kasvukoht Slovakkias. Mäestiku lääneosa jääb Madal-Tatra rahvusparki.
Carcano

Carcano on Itaalia poltluku ja salvega mitmelasuliste vintpüsside ja karabiinide seeria. Aastal 1891 konstrueeritud mudel kasutas padrunit 6.5×52 mm Carcano ("Cartuccia Modello 1895"). Selle konstrueeris Torino Armeearsenali ülemtehnik Salvatore Carcano ning selle algne nimi oli Modello (mudel) 91 või lühidalt M91. M91 asendas edukalt vintpüssid Vetterli M1870 ning oli tootmises aastatel 1892–1945. Esimeses maailmasõjas kasutas enamik Itaalia sõduritest M91 vintpüssi ("fucile") või karabiini ("moschetto"). Itaalia ja mõned Saksa sõdurid kasutasid relva M91 ka teises maailmasõjas. M91 kuulus talvesõjas Soome relvastusse, pärast teist maailmasõda on seda kasutanud mitmed regulaar- ja irregulaarväed näiteks Süüria, Liibüa, Tuneesia ja Alžeeria konfliktides.
Itaalia tootis Jaapanile enne teist maailmasõda tüüp I Carcano vintpüsse. Pärast sissetungi Hiinasse oli kogu Arisaka toodangut vaja Jaapani armees, merevägi kontakteerus relva soetamiseks 1937. aastal Itaaliaga. Tüüp I põhineb Jaapani vintpüssil Tüüp 38 ning kasutab Carcano süsteemi, kuid sellel on Arisaka/Mauseri tüüpi 5-lasuline lehtsalv. Tüüp I oli kasutuses peamiselt Jaapani mereväes ning kasutas padrunit 6.5×50 mmSR Arisaka. Itaalia relvatehased tootsid Jaapanile umbes 60 000 relva Tüüp I.
Relva Carcano M38 kasutas Lee Harvey Oswald John F. Kennedy atentaadiks 22. novembril 1963 USA Texase osariigis Dallases.
Eisenhut

Eisenhut on mägi Kesk-Ida-Alpides Austrias. See on Gurktali Alpide ja Kärnteni-Steiermargi Alpide kõrgeim tipp.
See asub Turracher Höhe kurust kirdes. Halduslikult kuulub mägi Austria Steiermargi liidumaale, on kolmikpunkti lähedal Kärnteni ja Salzburgi liidumaadega. Nimi viitab sajandeid kestnud rauamaagi (saksa: "Eisen") kaevandamisele sellistes kohtades nagu lähedalasuv Turrach.
Horehronie tasandik

Horehronie tasandik (Slovaki "Horehronské podolie") on maastikurajoon Slovakkia keskosas, mis on osa Lääne-Karpaatidest ja ühtlasi on see ka osa Fatra-Tatra piirkonnast. Selle regiooni kõrgeim tipp on Kačelák (677 m), madalaim koht asub Hornádi jõe ääres (400 m).
Tasandikul asub 26 küla; sinna jääb ka Brezno linn. Tegemist on Hroni jõe ülemjooksuga. Kõrgeim tipp on Skalka (1097,9 m), madalaim koht asub Hroni orus (405 m).
Tasandiku idaosa kivimiteks on paragneiss, gneiss ja migmatiseerunud gneiss. Seal leiduv amfiboliit tekkinud paleosoikumi alguses. Tasandiku keskosas esinevad Eotseenis ja Oligotseenis tekkinud liivakivid ja kildad. Väike piirkond läänes on Triiase kiltade, liivakivi ja lubjakivi esinemisalaks. Kohati leidub karsti ja mineraalveeallikaid.
Tasandik on oma metsad valdavalt kaotanud, puid esineb väiksemate saludena, kui välja arvata suurem pöögimetsamassiiv Breznost põhja pool.
Nõos eristatakse nelja alampiirkonda. Idapoolseim on Heľpa tasandik (madalaim koht 500 m). Seal asub 104 ha suurune Meandre Hrona looduskaitseala. 
Sellest läände jäävad tasasem Brezno nõgu (madalaim koht 470 m), kus asub Brezno linn, ja rahutuma reljeefiga Bystrianske podhorie (madalaim koht samuti 470 m). Viimases piirkonnas asub Bystrá koobas. Seal asuvad ka looduskaitsealused alad Suchá dolina, Horné lazy ja Brezno kalju.
Läänepoolseim osa kannab nime Lopej nõgu (madalaim koht 405 m). Sinna jäävad Mačková ja Predajnianska slatina looduskaitsealad.
Asend.
Horehronie tasandik piirneb järgmiste geograafiliste piirkondadega:
Cedi Osman

Cedi Osman (sündinud 8. aprillil 1995 Ohridis, Põhja-Makedoonias) on Türgi korvpallur, kes mängib 2017. aastast NBA klubis Cleveland Cavaliers.
Karjäär.
Türgi.
Enne NBA-sse siirdumist mängis Osman aastatel 2011–2017 Istanbuli Anadolu Efesi duubel- ja esindusmeeskonnas ning võitis viimasega 2015. aastal Türgi karika ja superkarika. Anadolu Efesi meeskonnaga mängis ta aastatel 2013–2017 ka Euroliigas.
NBA.
Osmani mängijaõigused omandas 2015. aasta NBA "draft"i 31. valikuga Minnesota Timberwolves, kes vahetas ta kohe edasi Cleveland Cavaliersi. Debüüthooajal (2017/18) kogus Osman Cavaliersis keskmiselt 3,9 punkti ja 2 lauapalli mängus. 
Seni parimal, 2018/19. hooajal tõi ta Cavaliersis keskmiselt ligi 32 minutiga 13 punkti, 4,7 lauapalli ja 2,6 resultatiivset söötu mängus.
Rahvuskoondis.
Osman on Türgit esindanud koondvõistkonnas 2014. aasta maailmameistrivõistlustel ja 2015. aasta Euroopa meistrivõistlustel.
Richard Ashcroft

Richard Paul Ashcroft (sündinud 11. septembril 1971) on Briti laulja ja laulukirjutaja. Oli laulja ja kitarrist alternatiivrokibändis The Verve.
Chris Martin Coldplay'st on nimetanud teda "Maailma parimaks lauljaks".
Ühes intervjuus 2006. aastal tunnistas, et kannatab kliinilise depressiooni käes ja on võtnud ka ravimit Prozac. 
"The Verve" perioodi tuntumad lood olid: "Bitter Sweet symphony", "Lucky Man", "The Drugs Don't work". Pärast ansambli lagunemist alustas soolokarjääri.
Ashcrofti laulu " Bitter Sweet Symphony " üle, mille puhul Ashcroft oli ainus bändiliige, kellel oli kaasautorlusõigus, peeti kohtuvaidlust.  Laulus kasutatakse sämplit Andrew Oldham Orchestra salvestisest Rolling Stonesi 1965. aasta laulust " The Last Time ". Verve oli selle üle juriidiliselt läbirääkimisi pidanud; Rolling Stonesi plaadifirma kaebas aga edukalt kohtusse, väites, et nad olid kasutanud "liiga palju". Seejärel oli Verve sunnitud andma ABKCO-le 100 protsenti autoritasudest [  "Bitter Sweet Symphony" ning Mick Jagger ja Keith Richards said koos Ashcroftiga laulukirjutamise õiguse.  Ashcrofti soovidele vastumeelselt kasutati laulu reklaamis; sellest sai ta 175 000 dollarit, kuid annetas selle kõik heategevuseks, hoolimata sellest, et see oli ainus tulu, mida ta laulust kunagi sai.  23. mail 2019 teatas Ashcroft, et Jagger ja Richards olid õigused talle üle andnud, andes talle ainuõiguse stsenaristina ja kõik järgnevad autoritasud.
Tuttsifaka

Tuttsifaka (Propithecus verreauxi) on indrilaste sugukonda sifaka perekonda kuuluv poolahv.
Tuttsifaka elab Madagaskari edelaosas ja kuulub ohustatud liikide hulka.
See on me meeltele

"See on me meeltele" on ansambli Blacky 2006. aastal välja antud album.
Lood.
Kõik lood on kirjutanud Lea Dali Lion, välja arvatud, kus on märgitud.
Dainius Kreivys

Dainius Kreivys (sündinud 8. aprillil 1970 Jonavas) on Leedu poliitik, ta on erakonna Isamaaliit – Leedu Kristlikud Demokraadid liige. Ta oli aastatel 2008–2011 Leedu majandusminister. Ta oli 11. detsembrist 2020 kuni 12. detsembrini 2024 Leedu energeetikaminister.
Ta lõpetas 1985. aastal põhikooli Jonava 5. Keskkoolis. 1989. aastal lõpetas ta raadiotehnika erialal Kaunase Polütehnikumi. 1996. aastal lõpetas ta Vilniuse Pedagoogikaülikooli ajaloo erialal.
Ta oli aastatel 2008–2011 Leedu majandusminister. 11. detsembrist 2020 kuni 12. detsembrini 2024 oli ta Leedu energeetikaminister.
Isiklikku.
Ta on abielus, peres on poeg ja tütar.
Mitropolise katedraal

Mitropolise katedraal (kreeka keeles Καθεδρικός Ναός Ευαγγελισμού της Θεοτόκου) on Kreeka Õigeusu Kiriku peakirik Ateenas. Kiriku ehitus algas 1842. aastal ning see valmis 21. mail 1862.
Mitropolise katedraali on maetud kaks pühakut: Gregorius V (Konstantinoopoli patriarh) ja püha Philotheus.
Fatra-Tatra piirkond

Fatra-Tatra piirkond (slovaki keeles "Fatransko-tatranská oblasť ") on mäestik Slovakkia lääneosas, Austria idaosas ja Poola lõunaosas, mis on osa Lääne-Karpaatidest. Mäestiku kõrgeim tipp on Karpaatide kõrgeim tipp Gerlachovský štít (2654,4 m).
Geograafiliselt pole piirkond ühtne, see eristub rohkem geoloogiliselt. Tegemist on Karpaadid tekitanud kerkemurrangu lasuva tiivaga. Mäestik on osa Sise-Karpaatidest. Sellest põhja jääb vöönd, kus pealenihe on tükati säilinud. Selle lõunapiiriks on Čertovica murrang.
Geoloogia.
Tegemist on pangasmäestikuga, kus ülangud vahelduvad alangutega. Mäestik koosneb kahest ülangute vööndist. Sisemisse kuuluvad osalt Madal-Tatra (Ďumbieri Tatrad), Suur-Fatra, Choči mäestik, Žiar ja Tribeč. Varem arvati sellesse vööndisse ka Branisko, kuid tunneli rajamisel selgus, et see sarnaneb geoloogiliselt Vepori orogeense piirkonnaga. Välimise vööndi moodustavad Tatrad, Považský Inovec, Väike-Fatra, Strážovi mäestik, Väikesed Karpaadid ja Hundsheimi mäestik.
Mäestiku vanima osa moodustavad kristalsed massiivid ja moondekivimid, mis tekkisid Hertsüünia kurrutuse käigus. Sel perioodil tekkis rohekilt ja amfiboliidifaatsiesed. Moondekivimite seas olid valdavad paragneiss ja amfiboliit, gneissi ja fülliiti tekkis vaid kohati. Tekkisid ka mõned graniitintrusioonid. Hiljem allusid sealsed aluskorra kivimid merede transgressiooni perioodil erosioonile. 
Mesosoikumis tekkisid piirkonda settekivimid - lubjakivi ja liivakivi, mis katsid tekkinud aluskorra. Kriidiajastul allus piirkond taas orogeensetele protsessidele. Sel perioodil kujunes piirkonda kaks pealenihet - Fatra ja Hroni pealenihked. Need koosnesid valdavalt lubjakivist, merglist ja dolomiidist, sisaldades veidi ka kiltasid ja liivakivi. Fatra pealenihke kivimid pärinevad vahetult lõunasse jäävatelt aladelt, Hroni pealenihke puhul pole sealsete kivimite kujunemispaik teada.
Kurrutuse järel oli piirkond tunduvalt tasasem kui praegu. Paleogeenis hakkasid varasemate murrangute baasil kujunema ülangud ja alangud, mis panid aluse praegusele pangasmäestikule. Taasalanud erosioon kulutas vähem kerkinud kristalseid kivimeid, mis paljanduvad mäestiku kõrgemates tippudes. Samal ajal on alangud hakanud täituma jõelist päritolu setetega.
Piirkonna järskude nõlvade rusukalded ja õhuke pinnas on vältinud sealsetel aladel ehitustöid. Nii on asustus ja hooned koondunud stabiilsematesse alangute vöönditesse. Samas ohustavad inimtegevust mitmel pool maalihked. Sealne põhjaveesüsteem on keerukas; seal vahelduvad erinevad vettpidavad kihid. Kõrgemate mägede kristalne tuumik on suureks veereservuaariks, kust pärinev vesi on väga madala mineralisatsiooni astmega. Teine kivimite tüüp, kuhu vesi koguneb, on karbonaatsed kivimid. Sealt pärinevad ka piirkonna mineraalveeallikad, millele on tüüpiline suur süsinikdioksiidi ja vääveltetraoksiidi sisaldus.
Maastikurajoonid.
Fatra-Tatra piirkond jaguneb omakorda mitmeks väiksemaks mäestikuks ja mäestikevaheliskes alanguks. Mäestikus eristatakse järgmisi maastikurajoone:
Asend.
Fatra-Tatra piirkond piirneb järgmiste geograafiliste piirkondadega:
Laiuse murrak

Laiuse murrak oli mustlaskeele murrak, mida kasutasid Eesti aladel elanud Laiuse mustlased.
Murrak kuulus mustlaskeele põhjamurdesse. Tegemist oli segakeelega, mis kasutas ka eesti keelest pärit sõnu.
Murrak suri välja koos Laiuse mustlastega, kui Teise maailmasõja ajal sakslased peaaegu kogu Eesti mustlaskonna hävitasid.
Murrak sarnanes Soome Kalo murrakule. Nagu Kalo murrakus, nii oli ka Laiuse murrakus tavaline algtähe helitustumine ja eesvokaalide ees asuvate velaaride palatalisatsioon.
Vanutustalgud

Vanutustalgud (ka vanutamistalgud) oli varasemal ajal kanga vanutamine ühistööna. 
Vammused õmmeldi täisvillasest riidest, mis oli kootud kangastelgedel ning seejärel muudeti kangas vastupidavamaks ja paksemaks vanutamise teel. Kanga kudumine ja vanutamine toimus enamasti veebruaris-märtsis. Sellised tööd pidid lõppenud olema lihavõttepühade ajaks, sest siis algas põllutööde aeg. Villased ja poolvillased kangad pesti ja siis uhuti ehk vanutati. Vanutamiseks korraldati vanutamistalgud, talgulisteks kutsuti külast abilisi. Vanutajateks olid enamasti nooremad naised ning vähemalt viis-kuus inimest pidi koos olema, et töö edeneks tagajärjekalt. Mehi sellesse ei töösse kaasatud. Kui mõni mees uhtumise juurde ka sattus, siis pandi ta kohe tööle või kasteti-kiusati niisama. Pärast tööde lõppu pakuti talgulistele võisilmaga odrajahu- või tanguputru.
Mari Bejlerjan

Mari Bejlerjan (armeenia Մառի Պեյլերյան; 23. märts 1877 Beşiktaş, Osmanite riik – 24. aprill 1915) oli armeenia kirjanik ja ajakirjanik. 
Noorpõlves tegi ta kaastööd ajakirjadele Hunchak ja Arevelk. 1895. aastal osales ta rahvarahutustes. Seejärel ähvardas teda arreteerimine, mistõttu ta pagesa Egiptuse khedivaati.
Aleksandrias elades töötas ta sealses armeenia koolis õpetajana. Aastail 1902–1903 andis ta välja armeenia naisteajakirja Artemis. Ajakirjas pandi suurt rõhku naiste õigustele; oluline osa oli lugejate kaastööl, kes said seal naiste seisundi kohta vabalt arvamust avaldada.
Noortürklaste revolutsiooni järel kehtestati Türgis 1908. aastal uus põhiseadus, mis andis Marile võimaluse kodumaale naasta. Seal töötas ta İzmiris ja Tokatis, kuni hukati 1915. aastal armeenlaste genotsiidi käigus.
Štíty

Štíty (kuni 1949. aastani Šilperk; saksa keeles "Mährisch Schildberg") on linn Tšehhis Olomouci maakonnas Šumperki ringkonnas. Štíty asub Poola piirist ligi 16 km kaugusel, Šumperkist 15 km läänes ja Olomoucist umbes 54 km loodes.
Šilperki tekkis asulana Šilperki kindluse juurde. Šilperki on esmamainitud 1278. aastal, mida peetakse ka linna asutamise aastaks. 1. juulil 1994 sai Štíty vahepeal kaotatud linnaõigused tagasi.
Štíty vanalinn on alates 10. septembrist 1992 ajalooline linnakaitseala.
Lalə Məmmədova

Lalə Məmmədova (sündinud 23. veebruaril 1978 Bakuus) on aserbaidžaani laulja ja pedagoog. 
Elulugu.
Lalə Məmmədova sündis 1978. aastal Bakuus, mis toona oli Aserbaidžaani NSV pealinn.
Ta õppis muusikakoolis Şövkət Ələkbərova, hiljem sai eraõpet İslam Rzayevi käe all.
1995. aastal astus Aserbaidžaani Keelteülikooli. Kaks aastat hiljem alustas ta koostööd helilooja Siyavuş Kərimiga. 2001. aastaks oli ta saanud Keelteülikoolis magistrikraadi ja astus konservatooriumi.
2012. aastast töötab ta Rəşid Behbudovi nimelises teatris solistina. Ta on esitanud selliseid Aserbaidžaanis populaarseid laule nagu "Məktəb illəri", "Səs", "Bu şəhər ikimizə dar", "Dəli eşq", "Qızıl lalədir adım" ja "Səni sevirəm". 2011. aastal sai ta tiitli "austatud artist".
2017. aastal sai Lalə doktorikraadi filoloogias. Ta töötab Aserbaidžaani Lennundusakadeemias inglise keele õppejõuna.
Timofei Mozgov

Timofei Pavlovitš Mozgov (vene keeles Тимофей Павлович Мозгов; sündinud 16. juulil 1986 Peterburis) on Venemaa korvpallur, kes mängib 2019. aastast Moskva oblasti Himkis. 
Ta on 2016. aastal tulnud Cleveland Cavaliersiga NBA meistriks ning Venemaa koondisega võitnud pronksmedali 2011. aasta Euroopa meistrivõistlustel ja 2012. aasta olümpiamängudel.
Karjäär.
Venemaa.
Mozgov alustas klubikarjääri Venemaa esiliigaklubides Peterburi LenVo ja Samara BC, misjärel siirdus aastateks 2006–2010 Moskva oblasti Himkisse, kellega tuli 2008. aastal Venemaa karika võitjaks.
NBA.
2010. aastal sõlmis ta kolmeaastase lepingu New York Knicksiga, kuid vahetati juba 2011. veebruaris Denver Nuggetsisse, kus mängis järgmised neli aastat. Ta oli hooajal 2014/15 toonud keskmiselt 8,5 punkti ja 7,8 lauapalli mängus, kui vahetati 2015. aasta jaanuaris Cleveland Cavaliersi. Seal kogus ta 46 mänguga karjääri kõrgeimad 10,6 punkti mängus, millele hankis lisaks keskmiselt 6,9 lauapalli.
2016. aastal Cavaliersiga NBA meistriks tulnud Mozgov sõlmis sama aasta suvel nelja-aastase ja 64 miljonit dollarit väärt lepingu Los Angeles Lakersiga. Lakersis olid tema keskmised näitajad 2016/17. hooajal 7,4 punkti ja 4,9 lauapalli mängus.
Seejärel vahetati ta 2017. aasta suvel Brooklyn Netsi, 2018. aasta suvel esmalt Charlotte Hornetsisse ja siis Orlando Magicusse. Magic lõpetas põlvevigastuse tõttu mitte üheski mängus osalenud Mozgoviga lepingu 6. juulil 2019.
Tagasi Venemaal.
2019. aastal naasis Mozgov Venemaale, kus liitus varasema koduklubi Moskva oblasti Himkiga.
Rahvuskoondis.
2009. ja 2011. aasta Euroopa meistrivõistlustel ning 2012. aasta olümpiamängudel Venemaad esindanud koondise koosseisus on Mozgov viimaselt kahelt võitnud pronksmedali.
Rokytnice v Orlických horách

Rokytnice v Orlických horách (saksa keeles "Rokitnitz im Adlergebirge") on linn Tšehhis Hradec Králové maakonnas Rychnov nad Kněžnou ringkonnas. Rokytnice v Orlických horách asub Poola piirist natuke vähem kui 7 km kaugusel, Rychnov nad Kněžnoust ligi 14 km ja Hradec Královést umbes 46 km idas.
Asulat on esmamainitud 1318. aastal. Teise maailmasõja järel saadeti saksa rahvusest elanikkond riigist välja. 
Rokytnice v Orlických horáchi vanalinn on alates 1. septembrist 2003 ajalooline linnakaitseala.
Hrochův Týnec

Hrochův Týnec (saksa keeles "Hrochow-Teinitz", "Hrochowteinitz") on linn Tšehhis Pardubice maakonnas Chrudimi ringkonnas. Hrochův Týnec asub Chrudimist umbes 8,5 km idas ja Pardubicest ligi 13 km kagus.
Hrochův Týnecit on esmamainitud 1293. aastal. 2011. aastal sai Hrochův Týnec vahepeal kaotatud linnaõigused tagasi.
Nový Knín

Nový Knín (saksa keeles "Neuknin") on linn Tšehhis Kesk-Tšehhi maakonnas Příbrami ringkonnas. Nový Knín asub Příbramist umbes 24 km idakirdes ja Praha kesklinnast ligikaudu 43 km lõunaedelas.
Nový Kníni on esmamainitud 1186. aastal. Kulla kaevandamine algas Nový Knínis 14. sajandil. Linn sai oma privileege kinnitavad dokumendid 1437. aastal. Linna õitseaeg oli 16. sajandil. Kolmekümneaastase sõja ajal 1639. aasta oktoobris rüüstasid Rootsi väed linna, põletasid selle maha ja tapsed enamuse linnaelanikest. Seejärel oli Nový Knín mitmed aastad varemetes, enne kui uuesti üles ehitati. Nový Knín kaotas linnaõigused 1948. aastal, kuid sai need tagasi 1996. aastal.
Nový Kníni vanalinn on alates 1. novembrist 1990 ajalooline linnakaitseala.
Naised teaduses

Naised on teadustöös osalenud teadusajaloo algusest peale ning andnud sellesse olulise panuse. Teisalt on naiste osalust tihti takistanud üldlevinud patriarhaalne maailmavaade ja nende takistuste uurimisest on kujunenud omaette uurimisvaldkond.
Ajalugu.
Naised olid seotud meditsiiniga lääne kultuuris ning võisid näiteks osaleda Vana-Kreeka loodusfilosoofia uurimises. Keskajal olid nunnakloostrid olulised naiste hariduskeskused ja mõned neist võimaldasid naistel teadustööga tegeleda. Kui 11. sajandi paiku tekkisid esimesed ülikoolid, siis enamjaolt naisi sinna ei lubatud, kuid väljaspool akadeemilist ilma said naised peamiselt botaanikas olulisi edusamme teha.
1764. aastal immatrikuleeriti esimesed naisüliõpilased Hollandis, Belgias ja Šveitsis.
1850 asutati Pennsylvanias esimene naiste meditsiinikolledž.
1870 hakkas Helsingi ülikool vastu võtma naisüliõpilasi.
1872 rajati Moskva kõrgemad naiskursused.
1895 rajati Naiste meditsiiniinstituut Peterburis (1904 sai võrdseks ülikooliga).
Eesti.
Kuigi Tartu ülikool oli tegutsenud juba 1632. aastast, pääsesid naised ülikooli alles 20. sajandi algul, esmalt vabakuulajatena, hiljem üliõpilastena – peamiselt meditsiinialadel, kuna sõjaga seoses oli meditsiinitöötajatest suur puudus. 1940. aastaks moodustasid naised Tartu ülikooli üliõpilaskonnast kolmandiku. Aastal 1911. loodi Eesti Naisüliõpilaste Selts, 1920. aastatel korporatsioonid Filiae Patriae, Indla, Lembela ja Amicitia.
Esimesena matrikliraamatusse kantu oli vene päritolu Tartu ülikooli füüsikaprofessori Aleksandr Sadovski tütar Jekaterina Sadovskaja, esimene eestlanna Sootaga valla taluperemehe tütar Alma Lüübek.
Probleemid.
2020. aastaks on naiste osakaal loodusteaduste ja tehnika valdkonnas jätkuvalt väiksem, kuna neid peetakse endiselt "poiste" valdkonnaks, selle mõjutajaks võib olla haridussüsteem ning õpetajate hoiakud. Ehkki akadeemiliste töötajate seas on Eestis sooline tasakaal, siis hierarhias on erinevus – kõrgemal positsioonil on valdavalt mehed, naised on aga peamiselt õpetavatel ametikohtadel. Põhjused tulenevad teadlaskarjääri eeldustest, oodatud on aastakümnete kaupa katkematu tegutsemine valdkonnas, mida aga näiteks naiste jaoks üheksakümnendate perekonnapoliitika ei soosinud. Samuti puuduvad ebavõrdse kohtlemisega kaasnevad sanktsioonid, mis pärsivad vastutustunnet. Lisaks püütakse näidata, et teadusilm on sooneutraalne ja kõigil on võrdsed võimalused, mida aga tegelikult akadeemiline süsteem ei toeta ning nii ignoreeritakse võrdsuse tegelikku loomist.
Lahendused.
Loodud on mitmeid grandisüsteeme, mis keskenduvad naisteadlastele (nt L’Oréal Baltic Naised teaduses). Teema teadvustamiseks hakati Eestis 2021. aastal tähistama UNESCO algatatud päeva Naised teaduses.
Käsilukk

Poltlukk (inglise keeles "bolt action") on kesksalvega vintpüssi padruni rauda lukustamise mehhanismi tüüp. Poltlukud on pöörd- ja otsekäigu lukustusega. Poltlukku käsitsetakse laadimispidemest, mis asub tavaliselt relva paremal poolel, kuna enamik relvast tulistajaid on paremakäelised.
Söğüt

Söğüt (kreeka keeles "Θηβάσιον" või "Θηβάσιο") on Bileciki provintsi linn ja ringkond Türgis. See asub riigi loodeosas Marmara regioonis, sellest läände jääb Bilecik, põhja Gölpazarı, kirdesse İnhisari, kagusse Tepebaşı (Eskişehir) ja edelasse Bozüyük. Söğüti ringkonnal on 5 alevit ja 23 küla, kus elanike arv oli viimati 2010. aasta hinnangul 19 425.
Söğüt on tähelepanuväärne kui Osmanite impeeriumi asutamispaik ja esimene pealinn aastatel 1299–1335.
Mitmelasuline vintpüss

Mitmelasuline vintpüss on ühetoruline vintpüss, millega saab enne laskemoona uuestilaadimist korduvalt lasta. See saavutatakse tavaliselt pannes mitu padrunit ühte salve (mis on relva sees või relva küljes), kust padrunid padrunipessa kas automaatselt või käsitsi söödetakse. Uue padruni padrunipessa söötmine paneb tavaliselt lööknõela või haamri uueks lasuks uuesti valmis. Tavakasutuses mõeldakse "mitmelasulise vintpüssi" all tavaliselt käsitsi ümberlaetavaid relvi (vibulukustusega, pumppüssid, käsilukustusega jne), mitte iselaadivaid vintpüsse, mis kasutavad järgmise lasu ettevalmistamiseks eelmise lasu tagasilööki või tagasipahvakut. Tehniliselt on iselaadivad relvad mitmelasuliste relvade alamkategooria.
Mitmelasulistel vintpüssidel oli sõjas vanemate, ühelasuliste tagantlaetavate relvade ees suur eelis, kuna nende laskekiirus oli märksa parem. Ameerika Ühendriikide kodusõjas ja sellele järgnenud indiaanisõdades kasutati ratsaväes Spenceri mitmelasulisi vintpüsse. Esimene sõjaväe mitmelasuline õhupüss oli Saksa-Rooma riigi Girardoni õhupüss.
Laadimisklamber

Laadimisklamber on klamber, millega saab tulirelva salve või silindrisse korraga mitu padrunit laadida. Selle abil saab relva kiiremini laadida, kuna ei pea iga padrunit eraldi sisestama. Laadimisklambreid on toodetud erinevaid, kõige tavalisemad on odavast stantsitud lehtmetallist valmistatud ning mõeldud ühekordseks kasutamiseks (kuigi neid taaskasutatakse praktikas tihti).
Alma Lüübek

Alma Lüübek oli esimene eestlasest naisüliõpilane Tartu ülikoolis (matrikliraamatus number 27 672). Ta immatrikuleeriti 1918. aastal. Tema isa oli Tartu tähetorni teenija, Sootaga valla talupoeg Martin (ehk Märt) Saar.
Kuigi naistest vabakuulajaid leidus Tartu ülikoolis alates 1905. aastast, loetakse naisüliõpilaste ametlikuks Tartu ülikooli tuleku ajaks 1915. aastat, mil naised lubati meestest täitmata kohtadele ja nad said teha lõpueksameid meestega võrdsetel alustel. Matrikliraamatusse hakati naisi kandma alles 1917. aastal. Esimene oli vene päritolu Jekaterina Sadovskaja, esimene eestlanna Alma Lüübek.
Täieõiguslikult lubati naised ülikooli 1919. aastal.
Kirjandus.
Sirje Tamul, Naisüliõpilased Tartu ülikooli üliõpilaskonnas 1905-1918. Vita academica, vita feminea. Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus, 1999, (lk 115)
Välislingid.
Rahvusarhiiv, Facebooki postitus, 17. august 2015
Horní Planá

Horní Planá (saksa keeles "Oberplan") on linn Tšehhis Lõuna-Tšehhi maakonnas Český Krumlovi ringkonnas. Horní Planá asub Lipno veehoidla kaldal, Austria piirist 7 km kaugusel, Český Krumlovist umbes 21 km läänes ja České Budějovicest ligikaudu 37 km edelas.
Linn paikneb merepinnast 776 meetri kõrgusel.
Horní Planát on esmamainitud 1349. aastal.
Horní Planás on sündinud austria kirjanik, maalikunstnik ja pedagoog Adalbert Stifter (1805–1868).
Behrmanni õigepindne silindriline projektsioon

Behrmanni projektsioon on õigepindne silindriline kaardiprojektsioon, mis kasutab kahte standardparalleeli.
Põhiomadused.
Behrmanni projektsioonis on meridiaanid võrdsete vahemikega sirgjooned. Paralleelid on meridiaanidega risti olevad sirgjooned, mille vahemikud vähenevad, kui liikuda mööda meridiaane ekvaatorilt pooluste suunas. Paralleelide vahemike vähenemine pooluste suunas viitab projektsiooni õigepindsusele. Poolused on kujutatud sirgjoontena, mis on ekvaatoriga sama pikad ja paralleelsed.
Behrmanni projektsioon on silindriline, millele viitab projektsiooni ristkülikukujuline kujutusviis. Silindrilised projektsioonid erinevad üksteisest standardparalleelide poolest. Projektsioonil on kaks standardparalleeli: 30°N ja 30°S. Standardparalleelid on ainukesena moondevabad, mis tähendab, et mõõtkava ja vahemaad vastavad päriselule ainult mööda standardparalleele. Mida enam liikuda standardparalleelidest pooluste suunas, seda enam suureneb mõõtkava ja suuremad on objektide kuju, nurkade, suuna ja pikkuse moonutused. Objekti kuju on standardparalleelide vahel välja venitatud põhja-lõuna suunas ning standardparalleelidest pooluste pool ida-lääne suunas. Et tegemist on õigepindse projektsiooniga, on kõikide objektide pindalad läbivalt õiged.
Ajalugu.
Projektsiooni koostas 1910. aastal Berliinis Saksa geograaf Walter Behrmann. Behrmann õppis Göttingeni ülikoolis geograafiat, matemaatikat ja füüsikat olles Hermann Wagneri õpilane. Töötas aastatel 1908–1909 Leipzigi Ülikoolis geograaf Joseph Partschigi assistendina. 1912.–1913. aastal osales geograafina ekspeditsioonil Uus-Guineas koos Richard Thurnwaldiga. On töötanud professorina Berliini Ülikoolis ja Frankfurdi ülikoolis.
1948. aastal ilmus Behrmanni kirjutatud raamat “Entschleierung der Erde” Maa avastamisest. Tema raamatut illustreeris 12 kaarti, mis olid väga täpsed ja korrektsed. Behrmanni projektsioonis loodud kaardil kirjeldavad heledad toonid piirkondi, mis olid 15. sajandi lõpuks eurooplaste poolt avastatud. Behrmanni projektsioon ümberarvutatuna tänapäeval laialt kasutatud Mercartori projektsiooni näitab, kui täpne oli Behrmanni loodud projektsioon.
Kasutusvaldkonnad.
Behrmanni projektsiooni kasutatakse maailma teemakaartide loomisel, kus on olulised alade õiged pindalad. 
Behrmanni projektsiooniga väga sarnased projektsioonid: 
Valemid.
Geodeetilised koordinaadid on võimalik ümber arvutada Behrmanni projektsiooni, kasutades järgmisi valemeid: 
formula_1
formula_2
Borohrádek

Borohrádek (saksa keel "Heideburg") on linn Tšehhis Hradec Králové maakonnas Rychnov nad Kněžnou ringkonnas. Borohrádek asub Rychnov nad Kněžnoust umbes 15 km lääneedelas ja Hradec Královést ligikaudu 23 km kagus.
Borohrádekit on esmamainitud 1342. aastal, linnaõigused sai 1971. aastal.
Mikulášovice

Mikulášovice (saksa keeles "Nixdorf") on linn Tšehhis Ústí maakonnas Děčíni ringkonnas. Mikulášovice asub Saksamaa piiri ääres, Děčínist umbes 24 km põhjakirdes.
Mikulášovice asub merepinnast 414 meetri kõrgusel.
Asulat on esmamainitud 1449. aastal. Linnaks sai Mikulášovice 1916. aastal.
Mikulášovices on sündinud saksa ooperi- ja operetilaulja Anni Frind (1900–1987).
Enn Tobreluts

 
Enn Tobreluts (sündinud 17. aprillil 1976 Pärnus) on rahvusvaheline liha- ja grillikoolitaja ning restoranipidaja.
Enn Tobrelutsu sügav lihahuvi sai alguse 1996. aastal, kui ta läks tööle Stockmanni Kaubamaja lihaletti ning oli seal algul müüja, siis kalameister ja ka lihameister. 
Aastatel 1998–2008 töötas ta Rakvere Lihakombinaadis liha tootejuhina ja 2008–2010 Londonis Bodean’s BBQ restoraniketi toitlustusjuhina. Grilli- ja BBQ-huvi algas 1999. aastal, kui toimus esimene Grillfest. Aastal 2004. tuli ta meeskonna BBQ Võitlejad liikmena Euroopa meistriks BBQ-s, saavutas maailmas 8. koha ja samuti saadi samal aastal Eesti meistritiitel BBQ-s. Enn on saanud ka aastal 2010 “Grillstock” Inglismaa BBQ meistrivõistlustel II koha. 2013. aastal sai ta Eesti BBQ meistrivõistlustel II koha. Sealt edasi on ta olnud võistlustel kohtunik (sh Kansas City BBQ Society rahvusvaheline kohtunik) ja ka peakohtunik, sh alates 2007. aastast Grillfesti võistluste ja Eesti Grilliliidu peakohtunik. 
Tobreluts on kirjutanud liha- ja grilliteemalisi artikleid ja mitu raamatut, osalenud toiduteemalistes telesaadetes/-klippides ja korraldanud üle 1500 grilli-, BBQ- ja lihakoolituse.
Tobreluts on peaasjalikult grillide maaletooja-edasimüüja, tema kaubamärgiga on saadaval tema enda bränditud grillitarvikud, maitseained, grillsüsi jm tooted, sh ka mitmed Eestis kõige populaarsemad lihatööstuste marinaadis lihad/šašlõkid on just Ennu retseptide järgi loodud. Ta on väärt lihakonsultant nii lihatööstustele kui restoranidele. 2016. aastal sai Enn Tobreluts elutööpreemia “Panus Eesti grillikultuuri arendamiseks”. Kui toitlustuse korraldamise ning kaupade importimise ja müügiga tegelevas ettevõttes BBQ Entertainment OÜ-s on Enn Tobreluts ainuomanik, siis Tallinnas asuvad edukad "casual fine dining" restoranid Pull ja Härg on Ennul kahe peale koos hea sõbra Andres Tuulega.
Enn Tobreluts on küpsetusviisi Dirty Steak looja – liha grillimine spetsiaalse meetodiga otse hõõguvate süte sees.
Tiiu Übi

Tiiu Übi (neiupõlvenimega Tiiu Lätt; sündinud 27. juuni 1941 Sondas) on eesti televisiooni- ja lavastuskunstnik. 
Elukäik.
Tiiu Übi sündis Sonda alevikus Virumaal Erra vallas õpetajate perekonnas. Ta lõpetas 1957. aastal Tallinna 8. 8-klassilise kooli ja 1962. aastal Tartu Kunstikooli. Aastatel 1964–1970 õppis ta Eesti Riiklikus Kunstiinstituudis ning töötas aastatel 1963–1968 Tallinna Sööklate, Restoranide ja Kohvikute Trusti kunstnikuna. 
Aastatel 1968–1998 töötas Tiiu Übi kunstnikuna Eesti Televisioonis, kus kujundas telelavastusi ja filme. Ta tegeleb ka akvarellimise, portselanimaalimise ja lasteraamatute illustreerimisega. 
Isiklikku.
Tiiu Übi isa oli kunstnik ja pedagoog Lui Lätt. 1976. aastani oli tema perekonnanimi "Lätt".