tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Johann Mäe

Johann Heinrich Mäe (31. detsember 1894 Luuga Peterburi kubermang – 23. märts 1944 Narva lähedal) oli Eesti ja Nõukogude Liidu sõjaväelane. Ta oli 8. Eesti Laskurkorpuse suurtükiväeülem.
Johann-Heinrich Jüri p. Mäe sündis 1. jaanuarl 1895. aastal Luga linnas, nooruses elas Peterburis, kus ta isa töötas aednikuna, hiljem asusid vanemad uuesti Luga linna, kus ta aastail 1906–1910 õppis Luuga linnakoolis, töötades hiljem samas postitelegraafi ametnikuna.
Esimeses maailmasõjas, 1915. aasta jaanuaris kutsuti Venemaa keiserliku armee suurtükiväkke. Ta võttis osa Maailmasõjast Edela- ja Rumeenia rindel rühmaülemana ja autasustati mitme ordeniga: Püha Anna ordeni IV järk (1917). Teenis 1. tagavara-suurtükiväedivisjonis patarei nooremohvitserina, 2. Amuuri suurtükiväebrigaadis patarei nooremohvitserina, 7. novembril 1917 ülendati lipnikust, alamleitnandiks. Sooritas ta eksternina eksamid Nikolai Kadetikorpuse juures Peterburis. Vabastati teenistusest 10. märtsil 1918. aastal.
1918. aasta suvel astus Johann-Heinrich Mäe vabatahtlikult Punaarmeesse, teenides Luugas suurtükiväe divisjoni sideülemana ja järgnevalt topograafia õppejõuna keskkomandöride kursustel Jeletsi linnas (praeguses Orjoli oblastis). 1919. aastal Tuula diviisi suurtükivägi, Doni kasakate ratsaväekorpuses kindral Mamontovi juhtimise all, adjutandina ning Doni tagavarapatareis ja 2. Doni suurtükiväebrigaadis. 1920. aastal sõitis ta Krimmist Lõuna- ja Kesk-Euroopa kaudu Eestisse.
Eesti sõjaväes teenis Mäe esialgu 3. Välja Suurtükiväedivisjonis, 1921. aastal ülendati alamleitnandist, leitnandiks. 1923. aastal lõpetas Vabariigi Sõjakooli alalisväe ohvitseride kursused. 1924. aastal ülendati kapteniks 3. suurtükiväerügemendis. 1925. aastast oli 3. suurtükiväerügemendi majandusülem. 1925. aastast 3. diviisi suurtükiväes. 1926–1928 3. diviisi suurtükiväe 5. grupi ülem. 1928. aastast 2. diviisi suurtükiväge 3. grupi ülema abi kt. 1929. aastast 3. suurtükiväegrupi ülema abi. 1931. aastal ülendati majoriks.
Astus 1931 ja lõpetas aastal 1932 Kõrgema Sõjakooli juhtimise ja staabiteenistuse alal. Pärast Kõrgema Sõjakooli lõpetamist, 1933. aastast töötas Johann-Heinrich Mäe vanema suurtükiväe ja taktika õppejõuna Sõjaväe Ühendatud Õppeasutistes Tallinnas. Sõjaväe Ühendatud Oppeasutiste ajajärgul kirjutas ta teose „Suurtükiasjandus" I, II ja III köide. 1939. aastal ülendati kolonelleitnandiks.
Ta oli aastani 1940 Kaitseväe Ühendatud Õppeasutuste õppejõud suurtükiasjanduse alal. Aastatel 1940–1941 oli ta õppejõuks Tallinna Jalaväe Koolis. Seejärel oli ta tegevväelane 22. Eesti Territoriaalses Laskurkorpuses. 8. juulil 1941 saadeti ta Nõukogude Liitu.
Ta tõusis 8. Eesti Laskurkorpuse suurtükiväeülemaks (1942 – 23. märts 1944). 1942. aasta varakevadel suunati Eesti Laskurkorpusse suurtükiväe ülemaks. Samal teenistuskohal võttis ta osa Velikije Luki vabastamisoperatsioonist, juhatades tervet suurtükiväe grupeeringut. Teenete eest Velikije Luki vabastamisel autasustati polkovnik Mäed, Punalipu ordeniga. polkovnik Johann-Heinrich Mäe astus VK(b)P-sse 1942. aasta lõpul. 
Johann Mäe langes 23. märtsil 1944 Narva lähedal, Narva rindel.
Radio Televizioni Shqiptar

Albaania Raadio-Televisioon (albaania keeles: Radio Televizioni Shqiptar, RTSH) on Albaania rahvuslik avalik-õiguslik ringhääling. RTSH liitus Euroopa Ringhäälingute Liiduga aastal 1999. RTSH korraldab Albaania lauluvõistlust "Festivali i Këngës", mille võitja esindab ka riiki Eurovisiooni lauluvõistlusel.
Ràdio i Televisió d'Andorra

Andorra Raadio ja Televisioon (katalaani keeles: Ràdio i Televisió d'Andorra, RTVA; ) on Andorra rahvuslik avalik-õiguslik ringhääling. RTVA liitus Euroopa Ringhäälingute Liiduga aastal 2002. RTVA-l on telekanal ATV ning raadiojaam RNA, mõlemad katalaanikeelsed.
Kuup-karikkapiteel

Kuup-karikkapiteel ehk plokk-karikkapiteel (saksa keeles "Kelchblockkapitell") on hilisromaanikas levinud kapiteelitüüp, mille puhul kapiteeli alumine osa tõuseb ümaralt või hulknurkselt sambalt peekri või karika kupa taoliselt laienedes, kuid ülemine osa peegeldab oma nelinurkse ploki taolise üldvormiga selle peale toetuva kaarekivi või talumi kuju. On alati kaunistatud raiddekooriga, mis kujutab põimornamenti, palmeti-, lehe- või väänlamotiive.
Ajaloost.
Kuup-karikkapiteel arvatakse olevat tuletatud kuup- või trapetskapiteelist, mille nurkades eenduvad üldvormist esiletungivate väänalde või lehtede tipud. Vähemalt osadel juhtudel on nähtud selles ka korintose kapiteeli ülimalt lihtsustatud kuju. Varaseid vorme kuup-karikkapiteelist on leitud näiteks 1151. aastal pühitsetud Schwarzrheindorfi kiriku kääbusgaleriides. Väljakujunenuma vormiga varaseid näiteid leiab Gelnhauseni pfaltsi varemeis, need on loodud pärast 1190. aastat ja seal on esilekummuvaile palmetilehvikuile antud juba tuntavalt nurgeline kuju. Rikkalikemas valikus erineva kujundusega kapiteele on Magdeburgi toomkiriku 1230. aastatel valminud kooriümbriskäigus ja Naumburgi toomkirikus, mis pärineb ajast enne 1242. aastat, mõlemal juhul on dekoor sügavalt välja nikerdatud, mõjub ažuurse vormina tühja kapiteelituuma ümber ja loob hõrgu valguse ja varju mängu.
Levik.
Kapiteelitüüp oli levinud 12. sajandi keskpaigast Alam-Reinimaal, Prantsusmaa aladest ainult loodeosas Laoni ja Tournai piirkonnas, kuid juba 12. sajandi teisel poolel levis üle Prantsusmaa gooti karikkapiteeli vorm.
Abridged Pause Recordings

Abridged Pause Recordings on sõltumatu plaadifirma, mille asutas Kanada-USA muusik Alexandre Julien 2008. aasta veebruaris. Selle peakontor asub Kanada Québeci provintsis Montréalis. Algselt "black metal", "post-metal", "post-rock" ja "ambient" plaadifirmana alustanud Abridged Pause Recordings on sellest ajast alates keskendunud ainult Julieni enda bändide ja projektide muusika avaldamisele.
Abridged Pause Recordings on üks paljudest jäljenditest, mis kuuluvad katusettevõtte Abridged Pause Enterprises alla, sealhulgas ka Abridged Pause Publishing, Mortified Studios, Abridged Pause Apparel, Abridged Pause Productions ja Abridged Pause Blog.
Voltkapiteel

Voltkapiteel (saksa keeles "Faltenkapitell", "Pfeifenkapitell" 'torukapiteel') on romaani arhitektuuris esinev kapiteelitüüp, mis koosneb reast kilbikujulistest pindadest siledas nelinurkses ülaosas ja sambatüvese poole ümarduvast alaosast, mis on liigendatud koonusetaoliselt allpool kitsenevateks kumerateks voltideks. Iseloomulik eriti Normandia romaanikale ja esineb sageli Inglismaa romaani kirikutes.
Voldid võivad olla pikisuunas kaunistatud süvisjoontest dekooriga, kitsa ümarvöödi, pärlvöödi või teemantliistuga. Hilistel voltkapiteelidel, eriti Inglismaal, võib olla veel rohkem dekoori
Multifunktsionaalne tööriist

Multifunktsionaalne tööriist (multitööriist) on võnkuv mitmeotstarbeline mehaaniline tööriist kasutuseks liivapaberiga lihvimise, ihumise, poleerimise, teritamise, raspeldamise, saagimise ja kraapimise alal. Multifunktsionaalne tööriist on saanud enda nimetuse paljudele funktsioonide pärast, mida see tööriist saab saadaolevate otsikute valikuga täita. 
Eellugu.
Multifunktsionaalse tööriista algne idee tuli meditsiini valdkonnast. Enamikul arstidest, sealhulgas hambaarstidel, on sama põhimõttega tööriist, kus tööriistal saab vahetada erinevaid tarvikuid. 
Ehitustööriistade tootmistehased tunnustasid antud tööriista ainulaadseid võimalusi. Hinnangutele tuginedes alustasid tehased tööriista tootmist. Multifunktsionaalne tööriist võeti kasutusse väga erinevates eluvaldkondades.
Erinevus tavalistest tööriistadest.
Multifunktsionaalse tööriista lõikamise liikuvus on erinev teistest tööriistadest.
Erinevalt elektrilisel ketassael (ketassaag), tikksael (tikksaag) või mootorsael (mootorsaag), nende tera ei näe liikumas edasi-tagasi või ringiratast näiteks puidu lõikamisel. Selle asemel on lame metallist tera, mis võngub küljelt-küljele 20 000 korda minutis. Multifunktsionaalsel tööriistal ei esine tagasilööke ega ka haarduvusi kinni jäämisel, mida juhtub paljudel tööriistadel. Tänu väikesele suurusele, tüüpilise lõiketera asukohale ja nihke kujule, võib multifunktsionaalne tööriist teha kumeraid või sirged lõikeid väga kitsastes kohtades, näiteks nurkades.
Oluline informatsioon.
Tööriista tarvikute hulka kuuluvad mitmesugused puulõike- ja metalli lõikamise terad, kolmnurkse kujuga lihvimispadjad, karbiidi- ja teemantäärisega terad, saelehed ja palju muud. Kuigi mõnel saelehel on poolringjas kuju, siis need ei tiirle. See kuju võimaldab neil teha võnkuvaid lõikeid mitmesugustest suundadest.
Tööriist töötab aku pealt, et vältida juhtme segavust tööriista kasutamisel. Enamikul multifunktsionaalsel tööriistadel on LED-tuli, mis võimaldab tööriistaga töötada ka hämaras või pimedas.
Multifunktsionaalse tööriista põhimõte on saada teha töid kergemalt ning lihtne käsitlus.
Igal multifunktsionaalse tööriista tootval firmal on selle kaal erinev, kuid kaal jääb kuni 2 kilogrammi.
Tyson Jost

Tyson Jost (sündinud 14. märtsil 1998 St. Albertis Alberta provintsis) on Kanada jäähokimängija, kes mängib ründajana (keskründaja või vasak ääreründaja) NHL-i klubis Buffalo Sabres.
Aastatel 2014–2016 mängis ta British Columbia Hockey League'i klubis Penticton Vees. Hooajal 2016–17 mängis ta Põhja-Dakota Ülikooli jäähokimeeskonnas. Samal hooajal valiti ta ülikooliliiga hooaja sümboolsesse koosseisu.
2016. aastal valis Colorado Avalanche ta NHL "Draft"is kümnenda valikuna. NHL-is tegi Jost debüüdi 31. märtsil 2017 mängus St. Louis Bluesi vastu. Esimese värava lõi ta liigas sama aasta 6. aprillil mängus Minnesota Wildi vastu.
2022. aasta märtsis kaubeldi Jost Nico Sturmi vastu Minnesota Wildi. Wildi meeskonnas Jost silma paista ei suutnud ning 2022. aasta novembris liitus ta Sabresiga.
2017. aasta juunioride maailmameistrivõistlustel võitis ta Kanada kuni 20-aastaste koondisega hõbemedali. 2019. aasta maailmameistrivõistlustel võitis ta Kanada koondises hõbemedali.
Kiiruisutamine 1960. aasta taliolümpiamängudel

Kiiruisutamisvõistlused 1960. aasta taliolümpiamängudel Squaw Valleys Californias peeti 20.–27. veebruarini. Võistluspaigaks oli Squaw Valley olümpia uisurada. 
Esimest korda olümpiaajaloos osalesid naised kiiruisutamise olümpiavõistlustel pärast seda, kui ROK kiitis heaks Ameerika Ühendriikide olümpia- ja paraolümpiakomitee ettepaneku lisada olümpiaprogrammi naiste võistlused. Võistlused toimusid laupäevast 20. veebruarist teisipäevani, 23. veebruarini naistele ja kolmapäevast, 24. veebruarist laupäevani, 27. veebruarini meestele. Võisteldi kaheksal kiiruisutamise distantsil, millest neli oli meestele ja neli naistele.
Tulemused.
Mehed.
500 m.
&lt;br&gt;Kuupäev: 24. veebruar
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 46 võistlejat
&lt;br&gt;Riike: 15
&lt;br&gt;Maailmarekord: 40,2 Jevgeni Grišin , 22. jaanuar 1956, Cortina d'Ampezzo
&lt;br&gt;... 40,2 Jevgeni Grišin , 28. jaanuar 1956, Cortina d'Ampezzo
&lt;br&gt;Olümpiarekord: 40,2 Jevgeni Grišin , 28. jaanuar 1956, Cortina d'Ampezzo
&lt;br&gt;Olümpiavõitja 1956: 40,2 Jevgeni Grišin 
1500 m.
&lt;br&gt;Kuupäev: 26. veebruar
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 48 võistlejat
&lt;br&gt;Riike: 16
&lt;br&gt;Maailmarekord: 2.06,3 Juhani Järvinen , 1. märts 1959, Squaw Valley
&lt;br&gt;Olümpiarekord: 2.08,6 Jevgeni Grisšin , 30. jaanuar 1956, Cortina d'Ampezzo
&lt;br&gt;...2.08,6 Juri Mihhailov , 30. jaanuar 1956, Cortina d'Ampezzo
&lt;br&gt;Olümpiavõitja 1956: 2.08,6 Jevgeni Grisšin 
&lt;br&gt;... 2.08,6 Juri Mihhailov 
5000 m.
&lt;br&gt;Kuupäev: 25. veebruar
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 37 võistlejat
&lt;br&gt;Riike: 15
&lt;br&gt;Maailmarekord: 7.45,6 Boris Šilkov , 9. jaanuar 1955, Medeo
&lt;br&gt;Olümpiarekord: 7.48,7 Boris Šilkov , 29. jaanuar 1956, Cortina d'Ampezzo
&lt;br&gt;Olümpiavõitja 1956: 7.48,7 Boris Šilkov 
10 000 m.
&lt;br&gt;Kuupäev: 27. veebruar
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 30 võistlejat
&lt;br&gt;Riike: 15
&lt;br&gt;Maailmarekord: 16.32,6 Hjalmar Andersen , 10. veebruar 1952, Hamar
&lt;br&gt;Olümpiarekord: 16.35,9 Sigvard Ericsson , 31. jaanuar 1956, Cortina d'Ampezzo
&lt;br&gt;Olümpiavõitja 1956: 16.35,9 Sigvard Ericsson 
Naised.
500 m.
&lt;br&gt;Kuupäev: 20. veebruar
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 23 võistlejat
&lt;br&gt;Riike: 10
&lt;br&gt;Maailmarekord: 45,6 Tamara Rõlova , 11. jaanuar 1955, Medeo
&lt;br&gt;Rekord püstitati üle 1000 meetri kõrgusel merepinnast ja looduslikult külmunud jääl.
1000 m.
&lt;br&gt;Kuupäev: 22. veebruar
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 22 võistlejat
&lt;br&gt;Riike: 10
&lt;br&gt;Maailmarekord: 1:33.4 Tamara Rõlova , 12. jaanuar 1955, Medeo
1500 m.
&lt;br&gt;Kuupäev: 21. veebruar
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 23 võistlejat
&lt;br&gt;Riike: 10
&lt;br&gt;Maailmarekord: 2:25.5 Halida Tšegolejeva , 30. jaanuar 1953, Medeo
3000 m.
&lt;br&gt;Kuupäev: 23. veebruar
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 20 võistlejat
&lt;br&gt;Riike: 10
&lt;br&gt;Maailmarekord: 5.13,8 Rimma Žukova , 23. jaanuar 1953, Medeo
Hoonete 3D-printimine

3D-prinditud hoonete ehitamiseks kasutatakse tööstusliku 3D-printerit, mille tööpõhimõte on kiht kihi haaval seinte kontuuride printimine (ingl "contour crafting"). Materjal, mida tavaliselt selleks kasutatakse, on betoon. Segu õige konsistentsi saamiseks segatakse sinna muid aineid, näiteks basalti ja biopolümeere. 
3D-printimise idee sündis 1983. aastal Charles W. Hullil. Ta leiutas stereolitograafia, mis oli esimene 3D-printimise tehnoloogia. Majakarbi ehitamine võtab tavaliselt umbes pool aastat, kuid 2014. aastal rajas Hiina firma WinSun 24 tunniga kvartalitäie elumaju. 
Tööpõhimõte.
3D-printimise tehnoloogia on olemas juba 1980. aastatest ning siiani pole selle tööpõhimõte oluliselt muutunud. Hoonete 3D-printimine tähendab seda, et digitaalsed joonised skaneeritakse 3D-printeri tarkvarasse ning seejärel teisendatakse see füüsiliseks objektiks, kasutades masina juhtimisseadmena vastava tarkvaraga varundatud sülearvutit/tahvelarvutit. Masina liikuv osa on varustatud otsakuga ja liigub edasi-tagasi latil, mis korrigeerib otsaku kõrgust vastavalt vajadusele, et saada täiuslik tulemus. Spetsiaalne viskoosne segu (ingl "gooey concoction") pressitakse otsakust välja nagu hambapastat tuubist. Ükski 3D-prinditud maja ei pea olema teise koopia, sest enne maja "väljalaskmist" saab seda arvutis modifitseerida. Erisoovide puhul ei pea arhitektid tegema keerulisi kalkulatsioone ega arvestama betoonelementide kujuga. Inimene saab oma maja kujundada täpselt selliseks, nagu ta ise soovib. 
3D-printimine Eestis.
Eestis tegeletakse betooni 3D-printimisega ühiselt Tallinna Tehnikakõrgkoolis ja Tallinna Tehnikaülikoolis.
3D-printimisega ehitamist mõjutab Eestis ilmastik. Prinditud pind vajab alati järeltöötlust, sest see ei ole sile. Ilmastiku tõttu võivad lohud või vaod olla ohtlikud, sest nendesse valgub vesi, mis külmub ja külmutab konstruktsiooni lõhki. Betooni lõhub nii külm, kui ka jäitevastased ained, mida soojas kliimas vaja ei ole, seega ei teki sellist probleemi näiteks Hiinas või Hispaanias. Kui ehitatakse hoonele katus peale, siis seda probleemi ei teki, kuid näiteks sildade ehitamisel on sellest suur osa katmata. 
Kokkuvõte.
3D-printimise tehnoloogia on veel noor ja piiratud, aga sellele on seatud kõrged ootused. 3D-printerite hind on oluliselt langenud ning sellised printerid muutuvad järjest populaarsemaks. Seega muutub ehitamine mitte ainult kiiremaks ja ohutumaks, vaid ka palju paindlikumaks. 3D-tehnoloogia kasutamisel ehituses on veel eeliseid: väiksem maksumus, keskkonnasõbralikkus, ehituse protsess ja töötlemata materjalide kasutamine väiksema energiakuluga, väiksem tööõnnetuste risk (printer teeb ohtlikumad tööd), märg ehitusprotsess on minimeeritud, hoone püstitamise käigus tekib vähem materjalijäätmeid ja tolmu, võrreldes traditsioonilise meetodiga; märgatav aja kokkuhoid. Suured eelised on veel, et armatuuri ei pea detaili sisse panema ja raketis ei ole vajalik. On tõenäoline, et mõne aasta pärast kasutatakse koos tavapärase ehitamisega ka hoonete 3D-ehitamise meetodit. Hoonete 3D-ehitamise meetod areneb koos traditsiooniliste tehnikatega ning toetab neid, eriti keerukamate hoonete ehitamisel.
Karin Enström

Karin Märta Elisabeth Enström (neiupõlvenimi Karin Märta Elisabeth Landerholm; sündinud 23. märtsil 1966 Uppsalas) on Rootsi sõjaväelane ja poliitik, moderaat. Ta oli aastatel 2012–2014 Rootsi kaitseminister.
Ta on lõpetanud 1987. aastal ohvitseride kursused Kuningliku Sõjaväekolledži juures. 1998. aastani teenis ta Rootsi mereväes.
Ta oli 18. aprillist 2012 kuni 3. oktoobrini 2014 Rootsi kaitseminister.
Isiklikku.
Tema isa on kindral Henrik Landerholm, ema Olena Tingdahl on arst, vend Henrik Landerholm on poliitik ja diplomaat, õe Louise abikaasa on poliitik Per Bill. Ta on abielus Anders Enströmiga, tal on kolm last.
Veepüstol

Veepüstol on mängupüstol, mis tulistab veejuga. Seda kasutatakse veesõjas, mille eesmärk on vastane märjaks pritsida. Veepüstolid olid algul väikesed käsipüstolid, kuhu mahtus aga liiga vähe vett. Suurematele veepüstolitele lisati paak, mis lihtsustas täitmist ja suurendas vee kogust. 
Hiljem on välja töötatud mitmesugused keerukamad mehhanismid. Nüüdisaegsed versioonid võivad vee pritsimiseks kasutada suruõhku, hüdraulilist rõhku või akutoitega elektripumpa. USA-s ja Kanadas nõutakse, et veepüstolid oleksid läbipaistvast või värvilisest plastist, et neid ei aetaks segamini tulirelvadega. 1990. aastal toimus Rootsis arutelu, kas veepüstolid võivad kasutajatele ohtlikud olla – näiteks siis, kui tulistada veepüstoliga elektriliinidesse. Arutelus soovitati isegi veepüstolite keelustamist, mida siiski vastu ei võetud.
Probleemid.
1992. aastal tekkisid veepüstolite kasutamisega vastuolud. Bostonis läks veesõda üle päris relvadega tulistamiseks, mille käigus sai üks teismeline surmavalt haavata. Pärast seda palus linnapea kohalikes poodides Super Soakereid enam mitte müüa. Järgmine vahejuhtum toimus New Yorgis, kus noored pritsisid juhuslikku möödakäijat Super Soakeriga. Mööduja vihastas ja tulistas noorukite poole tulirelvast.
Ajalugu.
Vanim teadaolev kirjalik tsitaat veepüstoli kohta pärineb aastast 1865, kui William T. Sherman ütles: "Te võite samahästi proovida põleva maja leeke kustutada veepüstoliga." Esimesed veepüstolid olid valmistatud metallist ja kummipallist. Tööpõhimõte seisnes kummist pallis, mis tõmbas vee läbi toru endasse. Päästikule vajutades purskus vesi pallist läbi toru välja. Vanim säilinud veepüss pärineb aastast 1896, aga kuna veepüstoleid on esimest korda kirjalikult mainitud palju varem, siis see ei ole esimene veepüstol. 1982. aastal loodi esimene teadaolev õhusurve ja pumpamise abil töötav veepüss. Selle tööpõhimõte seisnes veepüstolisse õhu pumpamisel, mis tugevdas päästikule vajutades vee survet. 1985. aastal läks müüki esimene patareidel töötav veepüstol, mis 1986. aastal muutus väga populaarseks.
Super Soakeri lugu.
Super Soakeri leiutaja Lonnie Johnson oli tuumaenergeetika insener, kes 1982. aastal Galileo projektiga töötades tuli välja survestatud pritspüstoli ideega. Tegelikult töötas ta soojuspumba projekti kallal, mis hõlmas freoonide asemel jahutusvedelikuna vee kasutamist. Oma vannitoas erinevate torudega katsetades laskis Johnson vett läbi suure rõhu all oleva otsiku. Sellest sai alguse Super Soakeri prototüüp, mille valmistamiseks jättis Johnson oma senise palgatöö kõrvale. Ta tegi kõik oma veepüstoli klapid ja liitmikud ise ning võttis oma õiguste kaitseks välja mitu patenti. Oma ressurssidega veepüstolite tootmine osutus liiga kulukaks, nii et ta turustas oma ideed mänguasju tootvatele ettevõtetele. 1989. aastal kohtus Johnson Larami korporatsiooni esindajatega tolleaastasel rahvusvahelistel mänguasjade messil. Tänu Larami veepüstolite tootmise kogemusele tundus see sobivat Johnsoni uue mänguasja tootjaks. Kohe pärast ettevõtte juhtidele veepüstoli prototüübi demonstreerimist sõlmis ettevõte Johnsoniga lepingu.
Vlaamse Radio- en Televisieomroeporganisatie

Flaami Raadio ja Televisiooni Ringhäälinguorganisatsioon (hollandi keeles: Vlaamse Radio- en Televisieomroeporganisatie, VRT; ) on Belgia hollandikeelse piirkonna Flandria rahvuslik avalik-õiguslik ringhääling. VRT liitus Euroopa Ringhäälingute Liiduga aastal 1950. VRT on koos Belgia prantsuskeelse ringhäälinguga Radio-télévision belge de la Communauté française (RTBF) korraldanud 1987. aasta Eurovisiooni lauluvõistluse Brüsselis.
Eén

Eén (eesti keeles: üks) on Belgia ringhäälingu Vlaamse Radio- en Televisieomroeporganisatie hollandikeelne telekanal.
Saated.
Rahvusvahelised.
Subtiitrid on hollandi keeles.
Olavi Antons

Olavi Antons (sündinud 28. juunil 1965 Tallinnas) on Eestist pärit ettevõtja. 
Ta on tegutsenud Hispaania Kuningriigis Tenerifel ning kirjutanud raamatu "Minu Tenerife. Kompassiga kliimapagulane", mis ilmus 2019. aastal kirjastuse Petrone Print "Minu" sarjas. Raamatus kirjeldab Antons isiklike kogemuste najal, kuidas alustada äritegevust lõunamaises kultuuris.
2013. aastast suvitas Olavi Antons Eestis viibides Saaremaal Selgasel, kuhu ta kolis püsivalt aastal 2020, jätkates äritegevusega Hispaanias Saaremaal asuvast kodukontorist.
2025. aastal ilmus Antonsi sulest raamat "Minu Saaremaa. Kompassiga sisepagulane", milles autor kirjeldab sideme tekkimist Saaremaaga nelja aastakümne jooksul mis päädis saarlaseks hakkamisega.
Kivisaare asulakoht ja kalmistu

Kivisaare asulakoht ja kalmistu on arheoloogiamälestis Viljandi maakonnas Viljandi vallas Lalsi külas.
Kopeerpaber

Kopeerpaber on ühelt küljelt värvainega kaetud õhuke paber, mille abil duplitseeritakse sellele asetatud tavalisele paberile tehtav kujutis sellele kirjutusvahendiga avaldatava surve abil. Kopeerpaberit kasutati laialdaselt kontoritöös mehaaniliste kirjutusmasinate ajastul duplikaatide loomiseks, see oli kasutusel ka nõelprinteritel.
Tänapäeval on kopeerpaber veel kasutusel mõningate kviitungite ja tšekkide ärakirjade loomisel ega ole enam kontoritarvete hulgas nii olulisel kohal, trükiste koopiate tegemisel on võtnud sarnase rolli paljundusmasinad ja skannerid.
Jooniste kopeerimisel on sarnases funktsioonis kasutusel olnud poolläbipaistev paber kalka.
Ajalugu.
Kopeerpaberi patenteeris Ralph Wedgwood 7. oktoobril 1806. Wedgwood soovis välja töötada pimedatel kirjutamist hõlbustavat vahendit. Värviga kokkupuutumise vähendamiseks kattis ta vetthülgava paberi ühe külje tindiga ning lasi sel kuivatuspaberi vastas taheneda. Nii valmistatud kirjutuspaber polnud algselt kasutusel kopeerimiseks, vaid pigem tindi aseainena.
Kopeerpaber oli oluline vahend ka tekstide mitteametlikul paljundamisel kirjutusmasinaga. Mitme kihi kopeerpaberi abil valmistati Nõukogude Liidus ja teistes sotsialistlikes riikides tsensuuri tingimustes põrandaaluses kirjastustegevuses "samizdat"'is ühest tekstist korraga kuni kümmekond koopiat, kuigi viimastele paberitele jäänud jäljend oli pärast trükkimist raskesti loetav. Teksti loetavust vähendas ka kopeerpaberi korduv kasutamine ja sellel oleva värvaine kulumine.
Tänapäeval kannab e-kirja päise koopia adressaadi ("Cc:" ehk "carbon copy)" väli seda nimetust analoogia põhjal kopeerpaberi abil paljundamisega.
Carnival Youth

Carnival Youth on Läti indie rock'i ansambel, mis tegutseb alates 2011. aastast.
Bänd on Eestis korduvalt esinenud, näiteks 2015 Intsikurmu muusikafestivalil, juunis 2016 Kapa Rockil, märtsis 2018 klubis Sinilind, detsembris 2019 Telliskivi loomelinnaku söögikohas Kivi Paber Käärid, augustis 2020 Tallinn Music Weekil.
Kiiruisutamine 1956. aasta taliolümpiamängudel

Kiiruisutamisvõistlused 1956. aasta taliolümpiamängudel Cortina d'Ampezzos peeti 28. jaanuaris kuni 31. jaanuarini. Toimumiskohaks oli Misurina järv. Võisteldi neljal kiiruisutamise distantsil. See oli viimane olümpia, millel osalesid ainult mehed.
Tulemused.
Mehed.
500 m.
&lt;br&gt;Kuupäev: 28. jaanuar
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 47 võistlejat
&lt;br&gt;Riike: 17
&lt;br&gt;Maailmarekord: 40,2 Jevgeni Grišin , 22. jaanuar 1956, Cortina d'Ampezzo
&lt;br&gt;Olümpiarekord: 43,1 Finn Helgesen , 31. jaanuar 1948, Sankt Moritz
&lt;br&gt;Olümpiavõitja 1952: 43,2 Ken Henry 
1500 m.
&lt;br&gt;Kuupäev: 30. jaanuar
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 54 võistlejat
&lt;br&gt;Riike: 18
&lt;br&gt;Maailmarekord: 2.09,1 Juri Mihhailov , 20. jaanuar 1956, Davos
&lt;br&gt;Olümpiarekord: 2.17,6 Sverre Farstad , 2. veebruar 1948, Sankt Moritz
&lt;br&gt;Olümpiavõitja 1952: 2.20,4 Hjalmar Andersen 
5000 m.
&lt;br&gt;Kuupäev: 29. jaanuar
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 46 võistlejat
&lt;br&gt;Riike: 17
&lt;br&gt;Maailmarekord: 7.45,6(*) Boris Šilkov , 9. jaanuar 1955, Medeo
&lt;br&gt;Olümpiarekord: 8.10,6(**) Hjalmar Andersen , 17. veebruar 1952, Oslo
&lt;br&gt;Olümpiavõitja 1952: 8.10,6 Hjalmar Andersen 
&lt;br&gt;&lt;br&gt;(*) Rekord püstitati üle 1000 meetri kõrgusel merepinnast ja looduslikult külmunud jääl.
&lt;br&gt;(**) Rekord püstitati looduslikult külmunud jääl.
10 000 m.
&lt;br&gt;Kuupäev: 31. jaanuar
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 32 võistlejat
&lt;br&gt;Riike: 15
&lt;br&gt;Maailmarekord: 16.32,6 Hjalmar Andersen , 10. veebruar 1952, Hamar
&lt;br&gt;Olümpiarekord: 16.45,8 Hjalmar Andersen , 19. veebruar 1952, Oslo
&lt;br&gt;Olümpiavõitja 1952: 16.45,8 Hjalmar Andersen
Kenosha

Kenosha on linn Ameerika Ühendriikides Wisconsini osariigis, Kenosha maakonna keskus. Rahvaarvult on Kenosha osariigis neljas linn.
Linna nimi on tulnud põliselanike potavatomikeelsest nimest Kenozia ('haugi koht').
2010. aasta rahvaloenduse andmetel oli linnas 99 218 elanikku.
Vaalimaa

Vaalimaa on küla Soomes Virolahti vallas, praeguse Venemaa piiri ääres. Küla on kirjalikes allikates esmamainitud 1370. aastal.
Vaalimaa piiripunkt on Soome kõige suurema piiriületajate arvuga piiripunkt piiril Venemaaga. Aastas ületatakse seal piiri umbes 3 000 000 korda.
Vaalimaa kaudu kulgeb Euroopa maantee E18. Soome pool on selle nimi riigimaantee nr 7.
Guarneri

Guarneri oli perekond itaalia viiulimeistreid, kes tegutsesid Itaalias Cremonas 17. ja 18. sajandil.
Andrea Guarneri

Andrea Guarneri (kas 1623 või 1626 Cremona – 7. detsember 1698 Cremona) oli Itaalia viiulimeister, Guarneri viiulimeistrite dünastia esimene liige.
Elulugu.
Andrea Guarneri sünniaja kohta on erinevaid andmeid. John Dilworth väidab sünniaastaks 1623 ja sünnikohaks Casalbuttano küla Cremonast põhjas. 
1641. aastal võttis katku järel üksi jäänud Nicola Amati ta oma töökotta abiks ja õpilaseks. Ilmselt oli Andrea töötanud Amati juures juba varem, sest esimene tema tunnusmärgiga viiul pärineb aastast 1638. Koos Amatiga töötas Andrea kokku seitse aastat. 
1652. aastal abiellus Andrea vaeslaps Anna Maria Orcelliga, kellel oli viiuldajast nõbu ja vahendeid, et aidata Andreal rajada oma töökoda. Ühest Anna Maria ja Andrea pojast sai samuti kutseline muusik. 
1650. aastatel töötas Andrea palju. Ta valmistas suure hulga viiuleid ning ka vioolasid ja tšellosid. Pärast Nicola Amati surma 1684. aastal lootis Andrea Guarneri esiviiulimeistri positsiooni Cremonas, kuid jäi alla 1680. aastal Cremonas tema lähedal maja ostnud ja Nicola Amati surmani Amatiga töötanud Antonio Stradivarile. Guarneri viiulite kvaliteet ei olnud nii ühtlane kui Amati ja Stradivari pillidel. 
Andrea vanem poeg Pietro lahkus Cremonast, isale jäi toeks noorem poeg Giuseppe. Andrea suri 1698. aastal, kui sündis tema lapselaps Bartolomeo Giuseppe. Teada on umbes 250 Andrea Guarneri töökojas valminud viiulite perekonda kuuluvat keelpilli; enamik neist on viiulid, kui on ka neli vioolat ja neliteist tšellot.
Giuseppe Giovanni Battista Guarneri

Giuseppe Giovanni Battista Guarneri (25. november 1666 Cremona – 1739/1740 Cremona) oli Itaalia Guarneri dünastia viiulimeister.
Elulugu.
Giuseppe Giovanni Battista Guarneri oli Andrea Guarneri neljas laps. Viiulite tegemist alustas ta koos vanema venna Pietroga oma isa töökojas. Pietro lahkus 1680. aastate alguses Mantovasse ja Giuseppe jäi üksinda isale abiks. Kahekümneaastaselt edestas ta juba viiulite ehitamises oma isa ning isa surma järel 1698 võttis ta isa töökoja üle. Giuseppe vanem poeg Pietro lahkus Cremonast arvatavasti 1718. aastal Veneetsiasse, kus rajas oma töökoja. Giuseppe tervis halvenes 1730. aastate alguses. Siis tuli noorem poeg Bartolomeo Giuseppe, kes oli mitu aastat eemal viibinud, isale abiks. Temast sai Guarneri dünastia kõige tuntum viiulimeister. Giuseppe aitas Bartolomeod kuni aastani 1739. Järgmisel aastal ei ole Giovannit enam perekonna majas, arvatavasti suri ta kas 1739. aasta lõpus või 1740. aasta alguses. Teda ei ole maetud perekonna matmispaika. Võimalik põhjus on, et ta suri mingisse nakkushaigusesse kuskil laatsaretis.
Bartolomeo Giuseppe Guarneri

Bartolomeo Giuseppe Guarneri (21. august 1698 Cremona – 17. oktoober 1744 Cremona) oli Itaalia Guarneri dünastia viiulimeister.
Elulugu.
Bartolomeo Giuseppe sündis viiulimeister Giuseppe Giovanni Battista Guarneri pere noorema pojana. Viiulite valmistamist õppis ta koos venna Pietroga oma isa töökojas. Umbes 20-aastaselt lahkus ta kodust ja viibis kuskil mujal. Isa töökotta pöördus ta tagasi 1726. aastal. Tal kujunes kiiresti välja oma stiil ja umbes 1730. aastal avas ta oma töökoja. Oma viiuleid märgistas ta tähtedega 'IHS', mis oli arvatavasti tema töökoja tunnusmärk. Selle tunnusmärgi pärast hakati Giuseppet kutsuma 'Del Gesu', et teha vahet temal ja ta isal Giuseppe Giovanni Battistal. Giuseppe Del Gesu viiuliehituse kõrgaeg oli aastatel 1733–1740. Erinevalt eelkäijaist ilmneb tema viiulites mõningane asümmeetria, mis aitas kaasa viiuli kõla täiuslikkusele. Giuseppe Del Gesu suri 1744. aastal kõigest 46-aastaselt. Nii jäi tema viiulite tegemise aeg tunduvalt lühemaks kui teistel tuntud Cremona viiulimeistritel. Säilinud on vähem kui kakssada Del Gesu viiulit. Tema viiulid on olnud ja on hinnatud väljapaistvate viiuldajate seas. Del Gesu viiulitel on mänginud Niccolo Paganini, Yehudi Menuhin, Leonid Kogan, Gidon Kremer ja paljud, paljud teised tuntud viiuldajad. Ühe Giuseppe Del Gesu viiuli alghind oksjonil 2013. aastal oli 18 miljonit USA dollarit, mis on kõrgeim kunagi muusikariista eest küsitud hind. Lõplik müügihind pole teada, The Economisti väitel ületas see 16 miljonit dollarit.
Abcde

Abcde (hääldus [ˈæbsədiː]) on naisenimi Ameerika Ühendriikides. Aastatel 1990–2014 pandi Ameerika Ühendriikides 328-le ilmavalgust näinud tütarlapsele eesnimeks Abcd. 2017. aasta seisuga oli USA-s pandud Abcde nimeks 373-le naisele.
Vanatinai

Vanatinai (ka Tagula ja Sudest) on saar Melaneesias Lousiade’i saarestikus. Halduslikult kuulub saar Paapua Uus-Guinea Milne Bay provintsi. Korallriffidest ümbritsetud saar asub 360 km Uus-Guinea saarest kagus.
Saar on Lousiade’i saarestiku suurim ja selle pindala on 865,7 km², pikkus 63 ja laius 13 km. Kõrgeim tipp on Mount Riu (806 m).
Vanatinail elas 2000. aastal 2440 inimest 19 külas. 2014. aastal oli saare elanike arv 3628.
1888. aastal leiti saarel kulda.
Saarel elab mitmeid endeemseid liike.
Vanatinail räägitakse melaneesia keelte Paapua poolsaare keelte rühma kuuluvat sudesti keelt.
Kleerus

Kleerus on vaimulikkond, sõnaga on tähistatud vaimuliku seisuse liikmeid ehk kleerikuid ühendavat seltskonda; kleerusele vastanduvad ilmikud. Eesti keeles kasutatakse sõna enamasti ajaloolises kontekstis ja eelkõike katoliku vaimulikkonna tähenduses.
Vanemates tekstides tähendab sõna "kleerik" sageli vaid haritud inimest või kirjaoskajat.
Nimetus.
Sõna "kleerus", ladina keeles "clerus", tuleb kreeka keele sõnast κλῆρος "kleros", mis tähendab loosi teel määratud ametit. Samast tüvest pärineb ka sõna "kliiros".
Ajaloost.
Kleerikuteks ja ilmikuteks jagunemine kujunes ajalooliselt välja 4. sajandil, pärast Constantinuse pööret. Varakristluses olid kõik üksteisele vennad ja õed. Constantinuse ajal, kui toimus kiriklike ja ilmalike
ametistruktuuride lähenemine, tõusis kleerus esile omaette seisusena, mille eraldusmärgiks sai tonsuur. 12. sajandil jagab õigusteadlane Gratianus kristlased kahte: kleerus ja ilmikud.
Yasmyn

Yasmyn (kodanikunimega Sinencia Jasmine Kass; sündinud 10. detsembril 1999) on eesti poplaulja.
2019. aastal ilmus debüütalbum "Slowfall".
Märtsis 2020 ilmus digikanalites tema teine EP "Illusions".
2021. aastal ilmus stuudioalbum "YASMYN".
2022. aastal ilmus duubelsingel "Money Man“/“Sugar".
Dokumentaalfilm.
2024. aastal linastus kinodes Yasmynist dokumentaalfilm nimega "Yasmyn. Selgus päevaks või kaheks".
Tunnustus.
Ta pälvis 2022. aastal Eesti Muusikaauhindadel aasta naisartisti auhinna.
Isiklikku.
Ta isa oli Joel de Luna, ema on Victoria Kass, vend on Antonio Sebastian Kass ehk Mick Moon. Tädi Carmen Kass on supermodell ja malefunktsionäär.
24. augustil 2024 abiellus ta Kaspar Kolgiga.
Canvas (telekanal)

Canvas on Belgia ringhäälingu Vlaamse Radio- en Televisieomroeporganisatie (VRT) hollandikeelne telekanal.
Netsmüts

Netsmüts on varem Eestis kantud naiste peakate.
Netsmüts oli tehtud mustast lõngast heegeldatud võrgust ehk netsist, mille juurde käis kõval alusel oleva poolkuu sarnane (mustast lõngast) käänus kaunistustega otsik. See peakate oli eriti levinud Loode- ja Kesk-Eestis 19. sajandi teises pooles ning seda kandsid abielunaised vähem pidulikel juhtudel.
Moussa Dembélé

Moussa Dembélé (sündinud 12. juulil 1996 Pontoise'is) on Prantsusmaa jalgpallur, kes mängib ründajana Saudi Araabia kõrgliiga klubis Al-Ettifaq.
Aastatel 2004–2012 kuulus ta Paris Saint-Germaini noorteakadeemiasse. Seejärel liitus ta Inglismaa klubiga Fulham. Hooajal 2013–14 debüteeris ta klubi põhimeeskonnas Inglismaa kõrgliigas. Hooajal 2015–16 lõi ta Fulhami särgis Inglismaa esiliigas 15 väravat.
2016. aasta juunis sõlmis ta nelja-aastase lepingu Šotimaa kõrgliiga klubiga Celtic. Hooaegadel 2016–17 ja 2017–18 võitis ta klubiga nii Šotimaa meistrivõistlused, Šotimaa liigakarikas kui ka Šotimaa karika. Hooajal 2016–17 valiti Dembélé Šotimaa kõrgliiga sümboolsesse koosseisu.
2018. aasta augustis sõlmis ta viieaastase lepingu Lyoni Olympique'iga. Hooajal 2018–19 lõi ta Prantsusmaa kõrgliigas 16 väravat ja 2019–20 15 väravat, kuid hooaja 2020–21 esimesel poolel lõi ta vaid ühe värava. Hooaja 2020–21 teises pooles oli ta laenul Hispaania kõrgliiga klubis Madridi Atlético, kuid ühtegi väravat ta seitsme mänguga seal ei löönud.
Suvel 2023 tema leping Lyoni Olympique'iga lõppes ning ta siirdus Saudi Araabia klubisse Al-Ettifaq.
Dembélé on mänginud Prantsusmaa noortekoondistes.
Maxwel Cornet

Gnaly Albert Maxwel Cornet (sündinud 27. septembril 1996 Bregbos) on Elevandiluuranniku jalgpallur, kes mängib vasaku äärepoolkaitsjana Inglismaa Premier League'i klubis West Ham United ja Elevandiluuranniku jalgpallikoondises.
Ta alustas klubikarjääri Prantsusmaa klubis Metz, millega liitus 2004. aastal. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta Prantsusmaa tugevuselt kolmandas ligias 2012. aastal.
2015. aasta jaanuaris liitus Cornet Prantsusmaa kõrgliiga klubis Lyoni Olympique. Esimese värava Prantsusmaa kõrgliigas lõi ta 23. oktoobril 2015 mängus Toulouse'i vastu.
2021. aasta augustis siirdus ta 15 miljoni naelsterlingi eest Inglismaa kõrgliiga klubisse Burnley, kellega sõlmis viieaastase lepingu. Esimese värava Inglismaa kõrgliigas lõi ta 25. septembril 2021 mängus Leicester City vastu.
Cornet kuulus Prantsusmaa noortekoondistesse, kuid esindab alates 2017. aastast koondises Elevandiluurannikut. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 5. septembril 2017 MM-i valikmängus Gaboni vastu. 2019. aasta Aafrika rahvaste karikavõistluste viimases alagrupimängus lõi ta värava Namiibia vastu.
Houssem Aouar

Houssem-Eddine Chaâbane Aouar (sündinud 30. juunil 1998 Lyonis) on Prantsusmaa jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Itaalia kõrgliiga klubis AS Roma ja Prantsusmaa jalgpallikoondises.
Ta liitus Lyoni noorteakadeemiaga 2009. aastal. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta 16. veebruaril 2017 UEFA Euroopa Liiga väljalangemismängus AZ Alkmaari vastu ja lõi nädal aega hiljem korduskohtumises Lyoni koduväljakul klubi särgis ka oma esimese värava. Prantsusmaa kõrgliigas debüteeris Aouar sama aasta 16. aprillil mängus SC Bastia vastu. Alates hooajast 2017–18 on Aouar kuulunud Lyoni põhikoosseisu.
Prantsusmaa jalgpallikoondises tegi Aouar debüüdi 7. oktoobril 2020 sõprusmängus Ukraina vastu.
Ta on Alžeeria päritolu.
Ilmar Paul

Ilmar Paul (11. september 1910 Tõstamaa – 31. detsember 1994 Tallinn) oli Eesti ja Nõukogude Liidu sõjaväelane.
Ta lõpetas aastal 1928 Hugo Treffneri Gümnaasiumi. Aastal 1938 lõpetas ta Kõrgema Sõjakooli. Aastal 1956 lõpetas ta kaugõppes Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonna ajaloo-osakonna. 
Ta teenis aastatel 1928–1940 Eesti sõjaväes (leitnant, 1935), aastatel 1940–1961 Punaarmees / Nõukogude armees.
Aastal 1940 oli ta Rahva Omakaitse peastaabi liige ja Eesti NSV Hariduse Rahvakomissariaadi Sõjaväelise Väljaõppe ja Kehalise Kasvatuse Osakonna juhataja. Aastal 1941 oli ta Viljandi hävituspataljoni 3. roodu komandör. 8. Eesti Laskurkorpuses oli ta 7. Eesti Laskurdiviisi 300. laskurpolgu komandör. 12. oktoobril 1944 juhatas ta Vintri dessanti Saaremaal.
Isiklikku.
Tema vend oli luterlik vaimulik Arved Paul, teine vend Arnold Paul oli Pärnus kooliõpetaja.
Jaan Saalverk

Jaan Saalverk (27. juuli vkj/ 8. august 1874 Jüri kihelkond Kurna vald – 12. märts 1932) oli eesti rahvapärimuse suurkoguja ning ühiskonnategelane Harjumaal Kurna vallas. 
Saalvergi kirjapandud folkloor ulatub 1645 leheküljeni ehk 3233 punktini, milles 60% ringis oli saadetud Jakob Hurdale ning 40% Matthias Johann Eisenile. Saalbergi kogutud materjal moodustab umbes 1/10 kogu Harjumaal kirjapandud rahvaluulest. Kõige suurema osa kogutust moodustasid rahvajutud.
Elukäik.
Jaan Saalverk sündis Jüri kihelkonnas Kurna vallas talurentniku pojana. Tema isa suri, kui ta oli kolmeaastane ja nad pidid emaga sünnitalust lahkuma, kuni ema päris oma vennalt Sepamäe talu, mille peremeheks Jaan Saalverk hiljem sai. Haridusteed alustas Kurna vallakoolis, jätkas Aruküla kihelkonnakoolis ja täiendas end hiljem iseõppimise teel.
Jakob Hurda üleskutse 1888. aastal eesti rahvaluule kogumise kohta Jaan Saalverkini veel ei jõudnud. Alles 1895–1896, kui ta luges Eesti Postimehest Mattias Johann Eiseni üleskutseid ja ülevaateid seni tehtud töö kohta, leidis Saalverk omale sobiva rakenduse, kirjutades Hurdale: "Nüüd ma olen ometi kirjatöö leidnud, mida maksab teha!".
1896. aastal kohtus Saalverk Tallinnas VI üldlaulupeol Jakob Hurdaga isiklikult. Saades uut innustust, saatis ta esimese materjali Hurdale 1896. aasta veebruaris. Aasta lõpuks tõusis ta 400-leheküljeliste kirjutistega Hurda aktiivsemate kaastööliste sekka. Kõige suurema osa Saalbergi kogutust moodustavad rahvajutud: muinasjutud, kohamuistendid ja lühinaljandid. Lisaks rahvaluule kogumisele tegi Saalverk koostööd Jaan Jungiga, kogudes arheoloogilist materjali, ning Jüri pastori Rudolf Winkleriga, kelle õhutusel kogus vanavara Tallinna muuseumile, Jüri kihelkonna rahvariideid, töö- ja tarberiistu.
1925. aastal alustati Saalvergi ja Jaan Põldmäe initsiatiivil raha kogumist Jüri kihelkonnast pärit Eesti Vabadussõjas ja Esimeses maailmasõjas langenud sõduritele mälestussamba püstitamiseks.
Mälestuse jäädvustamine.
Jaan Saalberg tõusis oma aktiivse tegevuse tõttu Jüri kihelkonnas silmapaistvaks isiksuseks, kellele kihelkonna rahvas püstitas pärast tema surma 12. märtsil 1932 Jüri kalmistule hauasamba.
Lockheed C-5 Galaxy

Lockheed C-5 Galaxy on Ameerika Ühendriikides loodud suure mahutavuse ja nelja mootoriga sõjaväe reaktiivtranspordilennuk, mille konstrueeris Lockheed Corporation Ameerika Ühendriikide õhuväe tarbeks ning mis on tänini kasutusel. 
Nõukogude Liidu An-124 valmissaamiseni (1983. aastani) oli C-5 maailma suurim lennuk. Esmalend toimus 30. juunil 1968. Kokku ehitati 131 C-5 Galaxyt.
C-5 survestatav lastiruum mõõtmetega pikkus 43,8 m, laius 5,98 m, kõrgus 4,11 m on peale- ja mahalaadimise hõlbustamiseks varustatud esi- ja tagaosas rampidega, abiks ka vintsid. Esiosa rambi avamiseks on lennuki ninaosa ülesklapitav. Lennuki kerretõmmatavad telikud on varustatud kokku 28 rattaga. C-5 ülemisel tekil paikneb 75 istekohaga reisijatesalong.
Rekordid.
13. septembril 2009 püstitati lennukil C-5M FAI klassifikatsioonis C-1.9 ühe lennuga 41 maailmarekordit, sealhulgas näiteks 80-tonnise lasti viimine 24 minutiga 12 km kõrgusele.
Kiiruisutamine 1952. aasta taliolümpiamängudel

Kiiruisutamisvõistlused 1952. aasta taliolümpiamängudel Oslos peeti laupäevast, 16. veebruarist kuni teisipäevani 19. veebruarini. Toimumiskohaks oli Bisletti staadion, mille rajale oli ajutiselt loodud kunstlik jääkate. Võisteldi neljal kiiruisutamise distantsil, kus osalesid ainult mehed. 
Norralane Hjalmar Andersen oli Oslo olümpiamängude ajal suurepärases vormis, kui võitis neljast võistlusest kolm. Ta oli ülekaalukalt parim pikimatel distantsidel ja püstitas neis olümpiarekordid, samas oli suur üllatus, et ta võitis ka 1500 meetri distantsi.
Tulemused.
Mehed.
500 m.
&lt;br&gt;Kuupäev: 16. veebruar
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 49 võistlejat
&lt;br&gt;Riike: 14
&lt;br&gt;Maailmarekord: 41,2 Juri Sergejev , 19. jaanuar 1952, Medeo
&lt;br&gt;Olümpiarekord: 43,1 Finn Helgesen , 31. jaanuar 1948, Sankt Moritz
&lt;br&gt;Olümpiavõitja 1948: 43,1 Finn Helgesen 
1500 m.
&lt;br&gt;Kuupäev: 19. veebruar
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 39 võistlejat
&lt;br&gt;Riike: 13
&lt;br&gt;Maailmarekord: 2.12,9 Valentin Šaikin , 20. jaanuar 1952, Medeo
&lt;br&gt;Olümpiarekord: 2.17,6 Sverre Farstad , 2. veebruar 1948, Sankt Moritz
&lt;br&gt;Olümpiavõitja 1948: 2.17,6 Sverre Farstad 
5000 m.
&lt;br&gt;Kuupäev: 17. veebruar
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 35 võistlejat
&lt;br&gt;Riike: 13
&lt;br&gt;Maailmarekord: 8.07,3(*) Hjalmar Andersen , 13. jaanuar 1951, Trondheim
&lt;br&gt;... 8.03,7(**) Nikolai Mamonov , 23. jaanuar 1952, Medeo
&lt;br&gt;Olümpiarekord: 8.19,6 Ivar Ballangrud , 12. veebruar 1936, Garmisch-Partenkirchen
&lt;br&gt;Olümpiavõitja 1948: 8.29,4 Reidar Liaklev 
&lt;br&gt;&lt;br&gt;(*)Rekord püstitati looduslikult külmunud jääl.
&lt;br&gt;(**)Seda rekordit ei tunnustatud enne ISU 1955. aasta kongressi. Rekord püstitati &lt;br&gt;1000 meetri kõrgusel merepinnast ja looduslikult külmunud jääl.
10 000 m.
&lt;br&gt;Kuupäev: 19. veebruar
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 30 võistlejat
&lt;br&gt;Riike: 12
&lt;br&gt;Maailmarekord: 16:32.6(*) Hjalmar Andersen , 10. veebruar 1952, Hamar
&lt;br&gt;Olümpiarekord: 17:24.3 Ivar Ballangrud , 14. veebruar 1936, Garmisch-Partenkirchen
&lt;br&gt;Olümpiavõitja 1948: 17.26,3 Åke Seyffarth 
&lt;br&gt;&lt;br&gt;(*)Rekord püstitati looduslikult külmunud jääl
&lt;br&gt;Neli kiiruisutajat olid kiiremad kui püsiv olümpiarekord. Hjalmar &lt;br&gt;Andersen püstitas uue olümpiarekordi 16.45,8 minutiga.
Medalid.
 Korraldajariik
Patvinsuo rahvuspark

Patvinsuo rahvuspark (soome keeles: "Patvinsuon kansallispuisto") on Soome rahvuspark, mis asub Ilomantsi vallas ja Lieksa linnas Põhja-Karjala maakonnas.
Park asutati 1982. aastal ja selle pindala on 105 ruutkilomeetrit. Pargis on 80 km tähistatud matkaradu, millest lühima pikkus on 3 km ja pikima oma 25 km.
Eesti Kultuurkapitali arhitektuuri aastapreemia

Eesti Kultuurkapitali arhitektuuri aastapreemia (nimetatud ka peapreemia) on üks kaheksast Eesti Kultuurkapitali välja antavast Eesti Kultuurkapitali aastapreemiast. Eesti Kultuurkapitali arhitektuuri aastapreemia määratakse aasta jooksul enim silma paistnud arhitektuurivaldkonna tegelastele.
Arhitektuuri aastapreemia saaja kandidaadid esitab arhitektuuri sihtkapital ja laureaadi valib välja Eesti Kultuurkapitali nõukogu.
Łomazy

Łomazy on küla Poolas Lublini vojevoodkonnas Biała Podlaska maakonnas, Łomazy valla halduskeskus. Łomazy asub Biała Podlaska kesklinnast ligi 16 km lõunas ja Lublinist umbes 87 km põhjakirdes.
Küla on esmamainitud 1447. aastal. Łomazy sai linnaõigused 1568. aastal. Kolmanda Poola jagamise tulemusel läks Szczuczyn 1795. aastal Preisi kuningriigi võimu alla. 1807–1815 oli linn Varssavi hertsogiriigi koosseisus. Neljanda Poola jagamise tagajärjel läks Łomazy 1815. aastal Venemaaga reaalunioonis olnud Poola Kuningriigi (nn. Kongressi-Poola) koosseisu. 1870. aastal võtsid tsaarivõimud Łomazylt linnaõigused ära.
Raudteede prefektuur

Raudteede prefektuur oli Eesti politsei prefektuur aastatel 1936–1940.
Tegevuspiirkonnad.
Raudteepolitsei tegevuspiirkonnad 1927. aastal:
Chodel

Chodel on küla Poolas Lublini vojevoodkonnas Opole Lubelskie maakonnas, Chodeli valla halduskeskus. Chodel asub Opole Lubelskiest ligi 13 km idakagus ja Lublini kesklinnast ligi 34 km lääneedelas.
Asula rajati tõenäoliselt 15. sajandi keskpaiku. Chodel sai linnaõigused 1517. aastal. 17. sajandi teisel poolel ja 18. sajandi algul sai linn sõdades rängalt kannatada. 1770. ja 1814. aastal laastasid Chodelit tulekahjud. 1824. aastal kaotas Chodel linnaõigused, kuid sai need 1838. aastal tagasi. Teist korda kaotas Chodel linnaõigused 1870. aastal.
Meriski tänav

Meriski tänav on tänav Tallinnas Kristiine linnaosas Lilleküla asumis Vesipapi ja Algi tänava vahel (nendega risti).
Meriski tänav on idakagu-lääneloodesuunaline.
Tänavale anti nimi 2018. aastal.
Vesipapi tänav

Vesipapi tänav on tänav Tallinnas Kristiine linnaosas Lilleküla asumis. 
Tänav on L-kujuline, algab Linnu teelt ja lõppeb Mustamäe teel.
Tänavale anti nimi 2018. aastal.
Vihitaja tänav

Vihitaja tänav on tänav Tallinnas Kristiine linnaosas Lilleküla asumis Vesipapi ja Algi tänava vahel (nendega risti).
Vihitaja tänav on idakagu-lääneloodesuunaline.
Tänavale anti nimi 2018. aastal.
Goraj

Goraj on linn Poolas Lublini vojevoodkonnas Biłgoraj maakonnas, Goraj valla halduskeskus. Goraj asub Biłgorajst umbes 20 km põhjas ja Lublinist ligikaudu 60 km lõunas.
Goraj sai linnaõigused 1398 ja 1405 aasta vahel. Esimese Poola jagamise tagajärjel läks Goraj 1772. aastal Habsburgide Austria keisririigi võimu alla. 1776. aastal läks linn Poolale tagasi, kuid Kolmanda Poola jagamise tulemusel 1795. aastal jälle Austria keisririigile. Alates 1809. aastast oli Goraj Varssavi hertsogiriigi piires. Neljanda Poola jagamise tagajärjel läks Goraj 1815. aastal Venemaaga reaalunioonis olnud Poola Kuningriigi (nn. Kongressi-Poola) koosseisu. 1869. aastal võtsid tsaarivõimud Gorajlt linnaõigused ära.
1. jaanuaril 2021 sai Goraj linnaõigused tagasi.
Lembe Laanest

Lembe Laanest (neiuna Hallop, sündinud 29. märtsil 1940 Tallinnas) on eesti bioloog.
Ta lõpetas Tartu Ülikooli bioloogina 1962. aastal, erialaks taimefüsioloogia.
Ta töötas Eksperimentaalbioloogia Instituudis Harkus.
Manuelism

Manuelism, ka Manueli stiil ja Portugali hilisgootika on Portugalis 15. sajandil kuningas Manuel I ajal valitsenud arhitektuuristiil, mille ilmet kujundasid suurte maadeavastuste sajand ja portugali meresõitjatega koos reisinud arhitektid. Manuelismis segunevad hilisgootika, eelkõige Hispaania Isabella stiili ja Põhja-Euroopa leekestiili jooned varaste renessanssarhitektuuri elementidega ja nendega koos esineb mauri ja india kunstist laenatud motiive.
Stiili nimetus "manuelism" pärineb 19. sajandist.
Üldised jooned.
Portugali rikkus 15. sajandil tuli suurte maadeavastuste kiiluvees arenenud merekaubandusest ja manuelistlik dekoor sisaldab palju ilmselgeid viiteid merendusele. Kui ehisliistud ja friisid pole töödeldud lausa korallisarnaseks, on need kaetud nikerdatud nuivähkide, karpide ja mererohuga. Arhitektuurielementidena leiavad ehitistes kasutust laevade varustuse osad; palju kasutatakse köiemotiivi. Kiviköied ja -nöörid esinevad arhitektuuris sageli, vahel sõlmituna, ning uste ja akende ümber on dekooriks kuhjatud heraldilisi kilpe Portugali kuninga vapi või Kristuse Ordu ristiga, ankruid, poisid, armillaarsfääre ja muid merendusinstrumente.
Ehitisi.
Stiil valitses suhteliselt lühikest aega, 1490.–1520. aastateni, kuid jõudis Portugali kolooniatesse ja asulatesse teistel mandritel.
Kunstnikke sellest perioodist.
Arhitektidest on tuntuimad Diogo de Boitaca (Setúbali Jeesuse klooster, Jerónimose klooster), Mateus Fernandes (Batalha kloostri lõpetamata kabelite portaalid), Diogo de Arruda (Tomari kloostri kapiitlisaali aken), Francisco de Arruda (Belemi torn) ja João de Castilho (Tomari klooster, Jerónimose klooster, El Jadida, väär või muusikuterõdu Batalha kloostris, Alcobaça kloostri käärkambri võlv ja portaal; hilisemad teosed juba platereskses stiilis).
Selles ajavahemikus tegutsenud maalikunstnikud Grão Vasco (Vasco Fernandes), Jorge Afonso, Cristóvão de Figueiredo, Garcia Fernandes, Gregório Lopes loetakse renessansskunstnike hulka.
Haisev vöödik

Haisev vöödik ("Cortinarius traganus") on vöödikuliste sugukonda vöödiku perekonda kuuluv seeneliik. 
Haisval vöödikul on ebameeldiv magus lõhn, noorelt erelilla, hiljem hallikaslilla kuni helepruun kübar. Jalg on lillakatest loorikiududest vöödiline. Viljaliha on safrankollane kuni ookerpruun. Kübar on 5–13 cm lai, kahvatulilla.
Haisev vöödik esineb põhjapoolkera parasvöötme okasmetsades.
Haisev vöödik on mürgine.
Limavöödik

Limavöödik ("Cortinarius mucosus") on vöödikuliste sugukonda vöödiku perekonda kuuluv seeneliik. 
Limavöödiku erepruun kübar ja valge jalg on paksult limased. Kübar on 4–10 cm lai, jalg 5–15 cm pikk. Eoslehekesed on hallikasvalged, üsna tihedad ja jalale hambaga külge kasvanud. Maitse ja lõhn on mahedad.
Limavöödik esineb kase- ja okasmetsades. Eestis on ta väga sage, peamiselt liivastes männikutes.
Limavöödik ei ole söögiseen, kuid mõnedel andmetel söödav. Põhja-Poolas korjatud limavöödikutest on leitud suures koguses bioakumuleerunud elavhõbedat.