tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Paul Pedusaar

Paul Pedusaar (27. aprill 1887 Peterburi – 27. mai 1964 Tallinn) oli eesti arst.
Ta õppis 1906–1913 Tartu ülikooli arstiteaduskonnas, lõpetas 1913 arstina. Eesti Üliõpilaste Seltsi vilistlane.
Ta oli alates 1918. aastast kohtuarst Tallinnas. 
Isiklikku.
Tema vend oli arst Konstantin Pedusaar ja õde oli koolijuht Aleksandrine Pedusaar.
Tema tütar oli tõlkija Helga Viira.
Konstantin Pedusaar

Konstantin Pedusaar (14. aprill 1883 Peterburi – 12. mai 1972 Tallinn) oli eesti arst.
Ta õppis 1904–1912 Tartu ülikooli arstiteaduskonnas, lõpetas arstina. Eesti Üliõpilaste Seltsi vilistlane.
Töötas Põltsamaal, Viljandis ja Tallinnas. Ta oli Tallinna Linna I Abihaigla peaarst.
Isiklikku.
Ta oli Aleksandrine ja Paul Pedusaare vend ning Heino Pedusaare isa.
Konstantin Pedusaar suri 12. mail 1972 Tallinnas ja ta maeti 17. mail 1972 Rahumäe kalmistule.
Abram Glikman

Abram Glikman (ka Abram Glückmann; 6. juuni 1897 Valmiera – 15. veebruar 1994 Tallinn) oli Eesti arst.
Ta lõpetas 1917. aastal Hugo Treffneri Gümnaasiumi, õppis 1917–1918 (õppimise katkestas Vabadussõda) ja 1920–1923 (lõpetas arsti astmega) Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas, aastal 1919 oli ta Riias ajalehtede Jidische Volkstimme ja Russkoje Slovo kaastööline.
Aastal 1923 asus ta Nõmmel tööle sise- ja lastehaiguste eraarstina, olles ühtlasi Tallinna Ühise Haigekassa teenistuses. Aastatel 1941–1944 oli ta (koos perega) põgenenud Saksa vägede eest Nõukogude Liidu tagalasse. Lühikest aega töötas ta Usbeki NSV-s Andižanis nakkushaiguste osakonna arstina, siis kutsuti ta Moskvasse Eesti NSV Tervishoiu Rahvakomissariaadi käsutusse tervishoiupoliitikat välja töötama. Oktoobris 1944 mobiliseeriti Punaarmeesse, kuid vabastati ühe kuu pärast. 
1944. aasta lõpus tuli ta tagasi Tallinna ja asus tööle Eesti NSV siseministeeriumi liinis usaldusarstina. Aastal 1950 määrati ta Tallinna Keskhaigla siseosakonna juhatajaks, hiljem peaarsti asetäitjaks tööekspertiisi alal, kus töötas aastani 1967, mil siirdus pensionile, kuid jäi töötama ordinaatorina.
Isiklikku.
Tema abikaasa oli arst Rosa Glikman, nende poeg on vandeadvokaat Aleksander Glikman; advokaat on ka nende pojapoeg Leon Glikman.
Karerohi

Karerohi ("Asperugo procumbens") on kareleheliste sugukonda kuuluv rohttaim, karerohu perekonna ainuke liik.
Karerohi kasvab pärismaisena Euroopas.
Karerohi on üheaastane taim. Ta kasvab 10–40 cm kõrguseks.
Eduard Pihlak

Eduard-Ferdinand Pihlak VR I/2 (29. september 1888 Viljandi vald – 12. aprill 1945 Rostock, Saksamaa) oli eesti arst ja sõjaväelane (kapten).
Ta oli telliskivitöösturi poeg ning Artur Aleksander Pihlaku ja Viktor Pihlaku vend.
Ta lõpetas Peterburi Sõjameditsiini Akadeemia "cum laude", osales Esimeses maailmasõjas ja Vabadussõjas, kus oli Tallinnas 3. sõjaväehospidali ülemarst. Pidas Tallinnas laste- ja sisehaiguste arsti erapraksist.
Esimesel iseseisvusajal ning Nõukogude okupatsiooni esimesel aastal juhtis ta tervishoiukorraldust Harjumaal. Aastail 1919–1920 oli ta Rapla jaoskonna tervishoiuarst, 1920–1940. aastail Harju maakonnaarst, aastail 1924–1927 ka Harju maavalitsuse tervishoiu- ja hoolekandeosakonna juhataja. 1935. aastast sai temast vabakutseliste haritlaste esindaja riigi majandusnõukogus. Oktoobris 1940 määrati ta Harjumaa tervishoiuosakonna ajutiseks juhatajaks. 
Saksa okupatsiooni ajal 1942. aastal määrati ta Eesti Omavalitsuse Sisedirektooriumi Tervishoiu Valitsuse juhatajaks, ametialaselt kuulus ta ka järgmisel aastal loodud Eesti Tervishoiukoja nõukogusse. 
Septembris 1944 evakueerus Gotenhafeni (praegu Poola linn Gdynia) kaudu Saksamaale, kus sai külalislitsentsi alusel arstipraksist jätkata. Gotenhafenis peatus ta ja tegutses arstina kuni 1944. aasta lõpuni. Jaanuaris 1945 siirdus Güstrowisse, oli seal kiirabiarstina Güstrowi Kreisi Riikliku Tervishoiuameti teenistuses. Suri kevadel 1945 Rostocki Ülikooli haiglas vähki (bronhikartsinoom).
Eduard Pihlak on üks neist ligikaudu 40 Eesti arstist, kelle elulookokkuvõte on avaldatud biograafilises leksikonis "Arstid Kolmanda Reichi aegses Mecklenburgis" ("Ärzte in Mecklenburg im Dritten Reich"), mis ilmus augustis 2023 (esitlused septembris ja oktoobris).
Karerohi (perekond)

Karerohi ("Asperugo") on kareleheliste sugukonda kuuluv rohttaimede perekond.
Selle perekonna ainuke liik on karerohi.
Roman Luuk

Roman Theodor Luuk (8. detsember 1889 Järvamaa – 17. jaanuar 1956 New York) oli eesti arst.
Ta lõpetas 1918 Tartu ülikooli arstiteaduskonna, Fraternitas Estica auvilistlane.
Osales Vabadussõjas arstina. Tallinna Linna Naha- ja Suguhaiguste Haigla juhataja. 
1944 põgenes Saksamaale.
Rebasesaba

Rebasesaba ("Alopecurus") on kõrreliste sugukonda kuuluv rohttaimede perekond.
Perekonda kuulub 25–35 liiki.
Taimed on ühe- või mitmeaastased ning kasvavad põhjapoolkera parasvöötmes.
Mait Püümets

Mait Johannes Püümets (25. jaanuarini 1937 Mait Johannes Püümann; 11. juuli 1882 Peningi vald, Harjumaa – 19. jaanuar 1965 Tallinn) oli eesti arst ja poliitik.
Ta lõpetas Tartu ülikooli arstiteaduskonna 1913. Osales Esimeses maailmasõjas ja Vabadussõjas, kus oli Tallinna kaitsepataljoni vanemarst. Sanitaarleitnant (1924). Ta oli Tartu rahuläbirääkimistel Eesti delegatsiooni liige ja kirjutas alla Tartu rahulepingule. 
Ta oli Asutava Kogu ja I Riigikogu liige. 1921 ja 1923. aasta Tallinna linnavolinike valimisel valiti ta Tallinna linnavolinikuks Eesti Sotsiaaldemokraatliku Tööliste Partei nimekirjast.
Tallinna Eesti Arstide Seltsi esimees. Tallinna sadama arst.
Alma Hiie

Alma Hiie (kuni 1930 Alma Joa; 1930–1935 Alma Steinfeld; 12. juuli 1902 Peterburi – 6. veebruar 1978 Tartu) oli eesti arst.
Ta õppis Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas 1922–1927 (lõpetas). Meditsiinikandidaat 1964 (Paranefraalne novokaiinblokaad kliinilise ja eksperimentaalse ureemilise kooma puhul).
Ta oli alates 1930. aastast abielus professor Valter Hiiega.
Harilik käokannus

Harilik käokannus ("Linaria vulgaris") on teeleheliste sugukonda käokannuse perekonda kuuluv mitmeaastane rohttaim.
Harilik käokannus kasvab pärismaisena suures osas Euroopast ja Aasia põhjaosast.
Taim kasvab 15–90 cm kõrguseks. Tal on pikad kitsad lehed. Silmapaistvad kollased õied on pika kannusega, mille alahuul on oranž. Käokannus on hea meetaim. Käokannus on isesteriilne. Risttolmlemise tulemusel annab üks taim mitukümmend tuhat väikest seemet, mille kilejas servis kannab neid kaugele.
Hans Uustalu

Hans Uustalu (9. oktoober 1887 Koonga vald, Pärnumaa – 23. veebruar 1950 Stockholm) oli eesti arst.
Ta lõpetas 1915 Tartu ülikooli arstiteaduskonna. korp! Sakala auvilistlane ja semestritel 1909-I ning 1909-II korp! Sakala vanamees. 
Osales Esimeses maailmasõjas ja Vabadussõjas, seejärel eraarst ja maa-arst Pärnus, Kaitseliidu Pärnumaa maleva arst alates 1928. aastast. Pärnu Eesti Arstide Seltsi asutajaliige, alates 1924 esimees. 
Põgenes 1944. aastal Rootsi.
Helmut Ackermann

Helmut Wilhelm Ackermann (9. mai 1872 Tallinn – 22. mai 1953 Schleswig) oli Eesti arst.
Helmut Ackermann sündis Tallinnas kaupmehe pojana. Ta lõpetas Tallinna Nikolai Gümnaasiumi ja õppis aastatel 1891–1896 Tartu ülikooli arstiteaduskonnas, mille lõpetas arsti astme väärilisena. Ta osales Vene-Jaapani sõjas ja Esimeses maailmasõjas. 
1906 kutsuti ta tööle Kanepi kihelkonna arstiks, elukohaga Kanepis Karba talus kihelkonna poolt ostetud krundile ehitatud arsti majas (hiljem postkontor, külanõukogu). Tal oli suur roll pärast Esimest maailmasõda Erastvere Suurekülas möllanud tüüfuse ja düsenteeriapuhangute likvideerimisel. 1928. aasta viidi arstipunkt üle Erastvere hooldekodusse. Helmut Ackermann oli Kanepi jaoskonnaarst kuni Eestist lahkumiseni 1939. aastal.
Pikalehine mailane

Pikalehine mailane ("Veronica longifolia") on teeleheliste sugukonda mailase perekonda kuuluv mitmeaastane rohttaim.
Kirjeldus.
Taime kõrgus on 50–120 cm. Vars püstine, paljas või vähekarvane. Lehed süstjad, saagja servaga, enamasti kolmekaupa männastes. Õied sinised. Õitseb juunist septembrini. 
Kasvukoht.
Kasvab rohumaadel, eriti märgades, veeäärsetes võsastikes. Hea meetaim.
Eestis kasvab ta hajusalt.
Gerhard Anderson

Gerhard Anderson (21. november 1896 Tartu – 4. mai 1970 Wetter-Ruhr) oli Eesti arst.
Ta õppis 1917–1925 Tartu ülikoolis, mille lõpetas arsti astme väärilisena, vahepeal osales Vabadussõjas.
1926–1932 oli ta eraarst Väike-Maarjas, seejärel jaoskonnaarst. Kaitseliidu Karula kompanii pealik ja malevkonna sanitaarpealik. 
1941 asus ümber Saksamaale, oli arst Oberlingis ja Wetter-Ruhris.
Randmalts

Randmalts ("Atriplex littoralis") on rebasheinaliste sugukonda maltsa perekonda kuuluv taimeliik.
Taim kasvab eelkõige mererannas.
Randmalts kasvab 70–80 cm kõrguseks. Põhja-Euroopas õitseb ta juulist septembrini.
Orava jõgi

Orava on jõgi Slovakkias Orava ajaloolises piirkonnas Váhi jõgikonnas.
Orava saab alguse Biela Orava ja Čierna Orava ehk Valge ja Musta Orava jõe ühinemiskohast, kuhu rajati 1941–1953 35,2 km² suurune Orava veehoidla. Selle pind on 601 m kõrgusel merepinnast.
Orava jõgi voolab üldiselt edelasse ja suubub Kraľovany küla juures Váhi. Jõe suue on 431 m kõrgusel merepinnast. Jõe pikkus on 60,9 km. Seega on jõe lang 2,80 m/km. Jõe valgla on 1991,8 km². Valgla kuulub peaaegu täies ulatuses Slovakkiasse ja üksnes pisut sellest jääb Poola.
Kõige veerikkam on jõgi märtsis ja aprillis, kui sulab lumi. Kõige vähem on vett jaanuaris ja veebruaris. Ajalooliselt kõige väiksem läbivool on fikseeritud veel enne veehoidla ehitamist (4,8 m³/s), suurim aga pärast selle valmimist, 19. juunil 1958, kui veevoolu tugevus oli 2300 m³/s.
Oraval ei ole suuri lisajõgesid.
1997. aastal kuulutati kogu jõgi kaitsealuseks piirkonnaks.
Baieri uruhiir

Baieri uruhiir ("Microtus bavaricus") on Austria, Itaalia ja Baieri Alpides elanud uruhiire liik. Teda peeti väljasurnuks, sest pärast 1962. aastat ei olnud teda leitud kuni 2000. aastani, mil 1976. aastal Põhja-Tiroolist Saksamaa piiri lähedalt leitud isendid geneetilise analüüsi teel samasse liiki kuuluvaks tunnistati. 
Keha pikkus on 88–106 mm, saba pikkus 32–44 mm. Ta sarnaneb väga liechtensteini uruhiire ja alpi uruhiirega.
Aarne Vinkel

Aarne Vinkel (kuni 1936 Arseni Vinkel; 25. veebruar 1918 Võhma, Maasi vald, Saaremaa – 11. juuni 2006 Muhu vald) oli eesti kirjandusteadlane.
Roheline Partei (Tšehhi)

Roheline Partei (tšehhi "Strana zelených", lühend "SZ") on Tšehhi Vabariigi rohelist ideoloogiat viljelev poliitiline partei.
Partei tekkis peatselt pärast Sametrevolutsiooni 1989. aasta sügisel, olulisemaks muutus aga alles 2002. aasta paiku, kui sellega liitus palju rohelise liikumisega seotud inimesi. 2005. aastal sai esimeheks Martin Bursík, kelle juhtimise all jõudis erakond parlamenti (kuus saadikut) ja valitsusse (neli ministrit ja lisaks roheliste ettepanekul ametisse nimetatud parteitu välisminister).
8. juunil 2009 astus Martin Bursík partei esimehe kohalt tagasi suure kaotuse tõttu Euroopa Parlamendi valimistel. Tema kohuseid asus täitma Ondřej Liška, kes sama aasta detsembris sai partei korraliseks esimeheks.
2008. aasta kevadel oli parteil liikmeid ligikaudu 2000, kõige enam Prahas ja Lõuna-Morava maakonnas. Erakonnale on iseloomulik suur naiste osakaal olulistel ametikohtadel ja valimisnimekirjades.
Roheline Partei on vastu tuumaenergeetikale ja pooldab alternatiivsete energiaallikate, eriti biomassi kasutamist.
Ondřej Liška

Ondřej Liška (sündinud 14. juulil 1977 Brnos) on Tšehhi poliitik ja endine parlamendiliige. Alates 2009. aasta detsembrist kuni tagasiastumiseni 2010. aasta mais oli ta Rohelise Partei esimees, 29. novembril 2010 valiti ta samale ametikohale tagasi. 2007–2009 oli Liška hariduse, noorte ja kehakultuuri minister, vahetades Mirek Topoláneki teises valitsuses välja oma erakonnakaaslase Dana Kuchtová.
Ondřej Liška on õppinud politoloogiat ja usuteadust. 2003–2005 oli ta Brnos rahvasaadik ning kultuuri- ja hariduskomisjoni liige. 2004. aastast oli ta Euroopa Parlamendis roheliste nõunik regionaalarengu ja tõukefondide alal. 
2006. aastal valiti ta Lõuna-Morava maakonnast Tšehhi parlamenti. Ta on olnud Euroopa asjade komisjoni liige ning praegu kuulub regionaalpoliitika komisjoni.
Pärast Martin Bursíku tagasiastumist asus ta 8. juunil 2009 Rohelist Parteid juhtima ning sama aasta detsembris valiti ta partei korraliseks esimeheks. Sellel ametikohal oli ta kuni 8. juunini 2014.
Päevaleht (täpsustus)

Päevaleht on ajaleht, mis ilmub vähemalt viis korda nädalas. 
Selle järgi on nime saanud:
Päevaleht (1905)

Päevaleht oli ajaleht, mis ilmus 1905–1940 Eestis.
Ajalehe esimene number ilmus 29. detsembril (vkj 16. detsembril) 1905 Tallinnas.
Ajalehe väljaandmine oli keelatud 1917. aasta detsembris ja 1918. aasta veebruarist novembrini, mil väljaanne ilmus nime Uus Päevaleht all.
Likvideerimine.
Nõukogude võimu tulles ilmus Päevaleht regulaarselt viimast korda 26. juulil 1940. 
Päevalehelt natsionaliseeritud varad anti üle ELKNÜ Keskkomitee häälekandjale Noorte Hääl (ilmus aastatel 1940–1941 ja 1944–1990). Noorte Hääle esimene number ilmus 18. septembril 1940.
Kui Saksa väed jõudsid 1941. aasta augustis Tallinna, üritati uuesti välja anda ka Päevalehte. Kuid 29. augustil välja antud lehenumber jäi ka viimaseks. Kohe järgmisel päeval keelati ajalehe väljaandmine ähvardusega see konfiskeerida ja toimetaja vangistada.
1. veebruaril 1990 hakkas ajaleht Noorte Hääl ilmuma nimega Päevaleht.
Päevaleht (1990)

Päevaleht oli ajaleht, mis ilmus Eestis aastatel 1990–1995. 
1. veebruaril 1990 hakkas ajaleht Noorte Hääl (ilmus aastatel 1940–1941 ja 1944–1990) ilmuma Päevalehe nime all.
Ajaleht ilmus viimast korda 4. juunil 1995, sest 5. juunil 1995 ühinesid Hommikuleht, Päevaleht ja Rahva Hääl uueks väljaandeks, mille nimeks sai Eesti Päevaleht.
Ajalehe peatoimetajad olid Margus Mets (1990–93 ja 1994–95) ja Peep Kala (1993–94).
Jan Bonnema

Jan Haitzes Bonnema (7. jaanuar 1864 Arum, Friisimaa – 17. september 1941 Groningen) oli hollandi paleontoloog.
1911. aastast oli ta Groningeni Ülikooli geoloogiaprofessor, 1934. aastast emeriitprofessor.
Ta uuris paleosoikumi ostrakoode. 
Ta käis mitmel uurimisretkel Eestis, nii üksi kui ka Friedrich Schmidti saatel, uurides muuhulgas Kukruse ladet.
Rannikas

Rannikas ("Glaux maritima"; sünonüüm "Lysimachia maritima") on mererandadel ja rannaniitudel kasvav püsik, rannika perekonna ainus liik.
Taim on lihakas, vars on tihedalt lehtedega kaetud.
Rannikas kasvab 5–15 cm kõrguseks.
Naturaallogaritm

Naturaallogaritm on logaritm alusel "e", kus "e" on irratsionaalarv ligikaudse väärtusega formula_1. Naturaallogaritmi arvust "x" tähistatakse tavaliselt ln("x") või log"e"("x").
Arvu "x" naturaallogaritm on arvu "e" astendaja "y", mille korral "ey = x . 
 formula_2
Näiteks
Naturaallogaritm on seega eksponentfunktsiooni "e""x" pöördfunktsioon.
Definitsioon.
Naturaallogaritmi saab defineerida järgmiselt: iga positiivse reaalarvu "a" korral on määratud integraal 
 formula_3 
võrdne hüperbooli formula_4 graafiku, vertikaalsete sirgetega formula_5 ja formula_6 ning "x"-teljega piiratud pindalaga.
Vulcanus

Vulcanus oli vanarooma mütoloogias tule ja sepistamise jumal, samastatud vanakreeka mütoloogia Hephaistosega ning etruski mütoloogia Sethlansiga. Tema teine nimi on Mulciber. 
Uskumuste kohaselt asus tema sepikoda Sitsiilias Etna mäe all ja teda seostati Maia ja Vestaga, kes olid Rooma kodukolde jumalannad. Tema püha tähistati "Vulcanalia" festivaliga 23. augustil, suurima põua ja tuleohu ajal. Ühe tava kohaselt heideti tulle kalu ja väikesi loomi. 
Vulcanuse järgi on nimetatud Vulcano saar.
Inglise park

Inglise park (ka Inglise stiilis park, Inglise pargistiil) on pargikujunduse stiil, mis vastandub Prantsuse pargistiilile.
Inglise pargistiili iseloomustab looduslikkus (puud ja põõsad on saanud vabalt kasvada).
Inglise pargistiili looja on William Kent. Inglise maastikupargi ideed levisid ka Mandri-Euroopa moodsatesse aedadesse ja parkidesse. Eriti ulatuslikult rakendati ja kohandati "Inglise ideed" Saksamaal. Saksa kultuuriruumist said omakorda mõjutust Eesti mõisnikud ning Eestis tegutsenud kunstnikud, kellest paljud õppisid saksa klassitsismi keskustes Leipzigis ja Dresdenis just ajal, mil rohealad neis linnades kujundati ümber Inglise parkideks. Enamik tänini säilinud Eesti ajaloolistest parkidest pärineb just Inglise pargi valitsusajast. Mitme mõisa asukohavalikul sai määravaks just võimsate vaadete olemasolu. Pargid paigutati romantilisse maastikku, näiteks mererannale, jõgede ja järvede äärde, küngastele. Hea näide on Keila-Joa mõis, mis on seatud mere ja jõe lähedusse ning kust avanevad vaated peahoone ees pahisevale kosele. Viljandi lähedale Heimtalisse rajati võimas park, mis pakkus kauneid vaateid Raudna ürgorule. Põlismetsa harvendades kujundati kauneid puuderühmi ja salusid, vaateid kõrgetele jämedate tüvedega puudele, metsa ja muruga kaetud küngastele, allikatega orgudele, metsalillede, põõsaste ja lehmakarjadega rohumaadele.
Noorte Hääl

Noorte Hääl oli Eestis aastatel 1940–1941 ja 1944–1995 välja antud päevaleht. Noorte Hääl oli kuni 1990. aastani ELKNÜ Keskkomitee häälekandja.
Noorte Hääle asutamine.
Ajaleht Noorte Hääl asutati 1940. aastal, pärast 1940. aasta juunipööret natsionaliseeritud ajalehe Päevaleht asemel. 
Ajalehe esimene number Eestimaa Kommunistliku Noorsooühingu häälekandjana ilmus 18. septembril 1940. Ajalehe esimese numbri sisuks olid ELKNÜ KK I sekretäri Erich Tarkpea mõtted marksistliku õpetuse viimisest Eesti noorte hulka. Ilmuma hakkas ka Jossif Stalini elulugu. Lehe päismikus oli loosung "Kõigi maade proletaarlased, ühinege!". Noorte Häält autasustati ka ordeniga "Austuse märk", mille kujutis samuti päismikku lisati. Alates 2. numbrist 19. septembril 1940 kuni 79. numbrini 3. aprillil 1960 oli Noorte Hääl ka ELKNÜ Tallinna Komitee organ.
Peatoimetajad.
1940. aastal nimetas ELKNÜ Keskkomitee ajalehe toimetajaks Anton Vaarandi, toimetaja asetäitjaks Rein Alasoo ja vastutavaks sekretäriks Aleksander Antsoni; toimetusse kuulusid ka Lilli Promet, Karl Tamjärv ja Ester Tartu (Spriit).
Noorte Hääles tegi oma esimesed avaliku kirjatöö katsetused kirjanik Vladimir Beekman, luuletusi avaldasid Ellen Hiob (Niit) ja Debora Vaarandi. 1960. aastate Noorte Hääl sai väljundiks paljudele noortele autoritele, sealhulgas Teet Kallasele ja Paul-Eerik Rummole. Noorte Hääles ilmus korra nädalas huumorirubriik "Tohoh", mille toimetajaks oli alguses kuuekümnendatel Evald Lutsius ja kaheksakümnendatel Jüri Nõmm, kus ilmusid paljude noorte karikaturistide karikatuurid.
Noorte Hääle likvideerimine.
1. veebruaril 1990 hakkas ajaleht ilmuma Päevalehe nime all.
Ajaleht ilmus viimast korda 4. juunil 1995, sest 5. juunil 1995 ühinesid Hommikuleht, Päevaleht ja Rahva Hääl uueks väljaandeks, mille nimeks sai Eesti Päevaleht.
Palladianism

Palladianism (ja palladionism) ehk Palladio stiil on itaalia arhitekti Andrea Palladio (1508–1580) loomingust mõjutatud klassitsistlik ehituslaad.
Palladianismi iseloomustab sammaste rohkus ja sümmeetrilisus, matkides nii antiiktemplite arhitektuuri.
Palladianism sai populaarseks Briti saartel 17. sajandi keskel ja Põhja-Ameerikas 18. sajandi keskel. Moest hakkas see minema 19. sajandi algul, ehkki üksikuid palladianistlikke maju ehitati 20. sajandi alguseni. Eriti kasutati seda stiili avalike ja munitsipaalhoonete rajamisel.
Kõik Palladio enese projekteeritud hooned asuvad Venetos. Vicenzas on tema losse nii palju, et seda kutsutakse Palladio linnaks. Palladio järgis Vana-Rooma arhitekti Vitruviuse ja 15. sajandi arhitekti Leon Battista Alberti põhimõtteid, mis vastasid klassikalisele Vana-Rooma arhitektuurile.
Palladio majad on tüüpiliselt keskelt kolmekorruselised, kummalegi küljele jäävad tiivad võivad olla madalamad. Maale ehitas ta kaheotstarbelisi hooneid: niihästi põllumajanduse otstarbeks kui ka rikastele elamiseks. Põllumajandusele mõeldud tallid ja aidad paiknesid hoone tiibades ja olid ühekorruselised, aga et nad lossi keskosale liiga lähedale ei jääks, olid tiivad väga pikad ja vahel keskse hoonega üksnes kolonnaadi abil ühendatud.
Palladianistlikke hooneid mujal.
Vicenzas, mis oli Andrea Palladio kodulinn, on väga palju tema enda või tema õpilaste projekteerituid hooneid (nt Villa Rotonda, Teatro Olimpico jt).
Ojamailane

Ojamailane ("Veronica beccabunga") on teeleheliste sugukonda mailase perekonda kuuluv mitmeaastane rohttaim.
Taim kasvab 10–50 cm kõrguseks. Kasvab märjal pinnasel, veekogude kallastel.
Taime lehed on ümarad, tömbitipulised, madalalt täkilise servaga ja lühikese rootsuga.
Õitseb juunist septembrini, õied tavaliselt eresinised.
Eestis kasvab ta hajusalt.
Emmanuel Adebayor

Emmanuel Adebayor (sündinud 26. veebruaril 1984 Lomés) on Togo jalgpallur, ründaja.
Klubikarjääri jooksul on ta mänginud Prantsusmaa kõrgliiga klubis AS Monaco, Inglismaa kõrgliiga klubides Arsenal FC, Manchester City, Tottenham Hotspur ja Crystal Palace, Hispaania kõrgliiga klubis Madridi Real ning Türgi kõrgliiga klubides İstanbul Başakşehir ja Kayserispor. Viimati mängis ta Paraguay kõrgliiga klubis Olimpia.
Ta on Togo jalgpallikoondise kapten, koondise läbi aegade suurim väravakütt ja rekordinternatsionaal.
2008. aastal valiti ta Aafrika aasta jalgpalluriks.
Tema vanemad on Nigeeriast pärid jorubad.
Koondisekarjäär.
Adebayoril olnuks õigus pääseda ka Nigeeria jalgpallikoondisse, aga ta eelistas esindada oma sünnimaad. Esimest korda kutsuti ta Togo jalgpallikoondisse juba 2000. aastal.
2006. aasta MM-il ja Aafrika meistrivõistlustel oli ühine kvalifikatsioon. Togo alustas küll kaotusega 0:1 Ekvatoriaal-Guinea jalgpallikoondisele kvalifikatsiooniringis, kuid võitis 2:0 korduskohtumise ja jõudis valikturniirile. Seal alustas Togo taas 0:1 kaotusega Sambia jalgpallikoondisele, aga see jäigi ainsaks kaotuseks 10 mängust ja Togo võitis Senegali jalgpallikoondise ees alagrupi, lunastades pääsme nii MM-ile kui Aafrika meistrivõistlustele. Adebayor lõi kokku 11 väravat, millega oli kõige valikgruppide peale kokku kõige resultatiivsem väravalööja (järgnes Didier Drogba 9 väravaga). Adebayor lõi pooled Togo 22 väravast.
Nii Aafrika meistrivõistlustel Egiptuses kui maailmameistrivõistlustel Saksamaal kaotas Togo kõik alagrupimängud ja langes välja. MM-il osales Adebayor kahes esimeses mängus algusest lõpuni ja kolmandas esimesed 75 minutit. Teises mängus sai ta kollase kaardi.
2010. aasta MM-i ja Aafrika meistrivõistluste jaoks korraldati taas ühine valikturniir. Esimeses kvalifikatsiooniringis ei pidanud Togo tugeva reitingu tõttu osalema. Teises ringis oli pärast Eritrea jalgpallikoondise loobumist 3 meeskonda ning Togo võitis mõlemad kodumängud ja kaotas mõlemad välismängud. 6:0 võidus Svaasimaa jalgpallikoondise üle lõi Adebayor 4 väravat, hea väravate vahe tõstis Togo parimate alagrupis teiseks tulnud meeskondade hulka ja võimaldas jätkata. Kolmandas kvalifikatsiooniringis jäi Togo alagrupis kolmandaks, kuigi võitis avakohtumises Adebayori väravast Kameruni jalgpallikoondise 1:0 ja oli ainus, kes Kameruni võita suutis. MM-ile pääses Kamerun, Aafrika meistrivõistlustele kolm paremat.
8. jaanuaril 2010 sõitis Togo meeskond bussiga Angolasse Aafrika meistrivõistlustele. Nad olid jõudnud juba Cabindasse, kui bussi ründasid relvastatud isikud ja tapsid 3 inimest, kelle hulgas küll jalgpallureid polnud. 7 isikut, sealhulgas 3 jalgpallurit, said haavata. Vastutuse rünnaku eest võttis Cabinda Enklaavi Vabastamise Rinne. Togo Jalgpalliföderatsiooni käsul pöördus meeskond koju tagasi ja diskvalifitseeriti turniirilt.
Selle õudse kogemuse tõttu loobus Adebayor Togo koondises mängimast. Järgmise aasta novembris otsustas ta uuesti koondises mängima hakata.
Inseneeria

Inseneeria on tehnika ja tootmise teemaline ajakiri, mida annab välja Director ja Partnerid OÜ Ettevõtluse Arendamise Sihtasutuse tellimusel. 
Ajakiri tutvustab innovatsiooniteadlikkuse programmi raames tehnika- ja tehnoloogiauudiseid ning ekspordivõimelisi ettevõtteid. Enesetutvustuse järgi on väljaandel kolm eesmärki: tutvustada Eesti inseneride loomingut, tuua Eestisse uut ja huvitavat väliskogemust ning populariseerida noorte seas insenerikutset.
Inseneeria ilmub alates 2007. aastast kord kuus, selle esimene peatoimetaja oli Mati Feldmann. 2013. aasta jaanuarist on Inseneeria peatoimetaja Kaido Einama.
Laialehine mailane

Laialehine mailane ("Veronica teucrium") on teeleheliste sugukonda mailase perekonda kuuluv mitmeaastane rohttaim.
Taim kasvab 20–50 cm kõrguseks. Kasvab kogumikena kuivadel niitudel.
Õitseb maist juulini.
Eestis kasvab ta paiguti.
Max/MSP/Jitter

Max/MSP/Jitter ehk lühidalt Max on kolmest seotud objektide süsteemist koosnev visuaalse programmeerimise keskkond, milles 
Ajalugu.
Max on algselt kirjutatud 1980. aastate keskel IRCAM-is Miller Puckette'i poolt programmina Patcher, mis töötas Macintoshi keskkonnas. Programmi eesmärgiks oli anda heliloojatele töövahend interaktiivse arvutimuusika loomiseks. Programmi kasutas esimesena Philippe Manoury aastal 1988 klaveri- ja arvutiteose "Pluton" loomiseks. Teoses oli sünkroonitud klaveri- ja arvutipartii audiotöötlusega tegeleva Sogitec 4X abil.
1989. aastal loodi IRCAM-is Maxi konkureeriv versioon Max/FTS, mis töötas NeXT-i keskkonnas osana IRCAM-i signaalitöötlemissüsteemist ISPW ("IRCAM Signal Processing Workstation") ning hiljem Linuxi keskkonnas SGI süsteemis. FTS ("Faster Than Sound", helist kiirem) kujutas enesest MSP analoogset eellast ning töötas spetsiaalses arvuti DSP-riistvaras. Samal aastal hakati programmi müüma Maxi nime all IRCAM-i litsentsi all firmas Opcode Systems, programmi autoriks oli David Zicarelli. Max ei muutunud õieti kunagi Opcode Systemsi osaks ja firma lõpetas programmi arendamise 1990. aastate keskel. Praegu müüb Maxi kommertsversiooni David Zicarelli loodud firma Cycling '74, mis on loodud aastal 1997.
1996. aastal alustas Miller Puckette vabavarana toimiva programmi Pure Data arendamist. Pure Data on vaatamata paljudele erinevustele üldjoontes sarnane algsele IRCAM-i programmile ning kujutab täna enesest tõsiseltvõetavat avatud lähtekoodiga alternatiivi Max/MSP-le.
Maxil on palju laiendusi ja edasiarendusi. Üks olulisemaid laiendusi on 1997. aastal loodud MSP ("Max Signal Processing" või ka Miller S. Puckette'i initsiaalid), mis on osaliselt tuletis Puckette'i Pure Datast. MSP kujutab enesest Maxile lisatud tarkvarapaketti (""add-on" package"), mille ülesandeks on audiosignaali manipulatsioon reaalajas, mis võimaldab kasutajal luua oma süntesaatoreid ja efektiprotsessoreid. Max sisaldas juba liidest tööks riistvarasüntesaatorite, sämplerite ja muude riistadega kontrollides neid nii MIDI kui ka muude arvutiprotokollide abil.
1998. aastal arendati Max/FTS otsese jäeltulijana välja Java platvormil töötav vabavara jMax.
1999. aastal liideti Maxiga nato.0+55, mis kujutab enesest Netochka Nezvanova loodud sarja väliseid objekte ("external"), mis andsid võimaluse Maxi abil reaalajas videotöötluseks. Kuigi nato muutus multimeediumikunstnike hulgas ootamatult populaarseks, tema arendamine katkestati aastal 2001.
2002. aastal arendas kanada multimeediumikunstnik David Rokeby välja Maxi juhitava välise videotöötluspaketi ("third-party package for visual processing in Max") SoftVNS.
2003. aastaks arendas Cycling '74 Max/MSP paketina välja omaenda videotöötluse süsteemi, mis sai nimeks Jitter. Jitter on vahend reaalajas video-, 3D- ja visuaalse materjali maatriksipõhiseks töötlemiseks.
2011. aastal ilmus viimane Max/MSP/Jitteri versioon Max 6.
Eksisteerib ka terve rida Maxilaadseid visuaalse programmeerimise keskkondi, mis töötavad reaalajas, näiteks Quartz Composer (tootjaks Apple) ning vvvv, mis võimaldab reaalajas videosünteesi ja -töötlust.
Jaava tiiger

Jaava tiiger (ladinakeelne nimetus "Panthera tigris sondaica") on tiigri väljasurnud alamliik, kes elutses vaid Jaava saarel Indoneesias.
Jaava tiiger oli üks kolmest tiigri alamliigist Indoneesias koos bali (samuti välja surnud) ja sumatra tiigriga (eriti ohustatud alamliik).
Viimast korda nähti jaava tiigrit 1972. aastal. 1979. aastal loendati jälgede järgi kolm jaava tiigrit. Tõenäoliselt suri jaava tiiger välja 1980. aastatel, kuigi ka hiljem on jaava tiigri kohta kinnitamata teateid. Väljasuremise põhjustas elukohtade hävimine ja inimeste arvu pidurdamatu kasv. "Loomade elu" (1987) väitis, et tiigri levila hõlmab ka Jaava. Aastal 1980 käivitas fond Päästke Tiigrid ("Save The Tiger Fund") projekti "Jaava tiiger", kuid oli juba hilja. Maailma Looduse Fond tunnistas jaava tiigri väljasurnuks aastal 1994 ja Maailma Punane Raamat 2003, aga Meru Betiri rahvuspark, mis on eeldatav jaava tiigri elupaik, pole seda siiani teinud.
Kuni tänapäevani levitatakse jutte, et jaava tiiger polevat välja surnud. Vahel on need jutud isegi paanikat tekitanud. Siiski pole leitud jaava tiigri kohta ainsatki tõendit (ekspertide tunnistusi, jälgi, fotosid, rünnakuid inimestele ega loomadele). Inimesed, kes väidavad, et nägid tiigrit, nägid arvatavasti pigem leopardi ja küllalt kaugelt, et neid segi ajada.
Jaava tiiger oli teistest tiigri alamliikidest väiksem. Isased kaalusid keskmiselt 100–140 kg ja olid umbes 2,45 pikad. Emased olid väiksemad ja kaalusid 75–115 kg.
Randkress

Randkress ("Lepidium latifolium") on taimeliik ristõieliste sugukonnast kressi perekonnast.
Taim kasvab 30...100 cm kõrguseks.
Eestis leidub randkressi Lääne-Eesti mererannal.
Kännasmailane

Kännasmailane ("Veronica scutellata") on teeleheliste sugukonda mailase perekonda kuuluv mitmeaastane rohttaim.
Taim kasvab 10–40 cm kõrguseks. Kasvab niiskel pinnasel.
Õitseb juunist septembrini.
Eestis kasvab ta paiguti.
Randaster

Randaster ("Aster tripolium") on taimeliik korvõieliste sugukonnast astri perekonnast.
Randaster on 15 kuni 60 cm kõrgune taim. Lehed on lihakad, paljad, ülemised elliptilisüstjad, rootsulised, keskmised lineaalsüstjad rootsutud ja terveservalised. Üldkatise lehed peaaegu kilejad, välised lühemad. 
Õitseb juulist septembrini, õie kroonlehed on violetsed.
Randaster on Eestis tavaline. Kasvab mererannikul ja rannaniitudel, eriti läänesaartel ning mandri lääneosas.
Jaapani harjasputk

Jaapani harjasputk ("Torilis japonica") on sarikaliste sugukonda kuuluv õistaim.
Külmamailane

Külmamailane ("Veronica chamaedrys") on sealõuarohuliste sugukonda mailase perekonda kuuluv mitmeaastane rohttaim. Taime kutsutakse rahvakeeli ka nimetustega "meestetruudus", "vanapoisisilmavesi", "maa-aluserohi" ja "jaanirohi".
Botaaniline kirjeldus.
Külmamailane võib kasvada 6–55 cm kõrguseks. Kui taim kasvab väga kõrgeks, langeb ta õrna varre tõttu maapinnale. Soodsates tingimustes tulevad maapinna lähedal olevale varrele juured alla ning ta saab nii laieneda. Tal on mõlemasugulised, kaheli õiekattega õied. Nii kroon- kui ka tupplehed on liitlehised. Tupp on neljajagune, süstjate tipmetega, karvane, ripsmelise servaga, kroonist kaks korda lühem. Õiekroon on erksavärviline, helesinine, vahel valgeservaline, tumedate roodudega ning harva ka roosa. Õied asuvad hõredates väheseõielistes kobarates. Tavaliselt on ühel taimel kaks kobarat. Taim õitseb maist augustini.
Taime vars on enam-vähem püstine, alusel tõusev, suhteliselt nõrk, kaetud kahe rea pehmete karvadega ja mujalt paljas.
Maa-aluse osa moodustavad peenike, harunenud ja roomav risoom. Juurtel esineb mükoriisa.
Taim paljuneb seemnetega ja vegetatiivselt varre juurdumisel ning risoomi laienemisel.
Kasvukohad.
Külmamailane kasvab peamiselt kuivematel päris- ja looniitudel, palu-, loo- ja laanemetsas, karjamaadel ning puisniitudel. Mulla viljakuse osas on taim vähenõudlik, esinedes nii toitainevaesel kui ka -rikkal pinnasel. Eestis on külmamailane väga levinud taim.
Keemiline koostis.
Keemiliselt koostiselt sarnaneb ta väga hariliku mailasega, koosnedes iridoididest, flavonoididest, triterpeensetest saponiinidest, kohvhappe derivaatidest, tanniinidest, steroididest, eeterlikest õlidest, mõruainest ja vähesel määral ka alkaloididest.
Kasutamine.
Mitmed külmamailase rahvapärased nimetused viitavad ka tema kasutamisele meditsiinis. Tegelikult on teda tarvitatud ühe teise liigi, hariliku mailase asemel. Küll aga on tema õied ja lehed küllaltki C-vitamiini rikkad. Koduloomad ei hinda viimast aga kuigivõrd ning söövad külmamailase tuhmrohelisi taimi üpris kasinalt. Tegelikult ei ole neil ka kuigi suurt söödaväärtust, nii et külmamailast võib pidada mõnes mõttes isegi karjamaade umbrohuks.
Hugh Grant

Hugh John Mungo Grant (sündinud 9. septembril 1960 Londonis) on Inglise näitleja.
Tunnustus.
1987 pälvis Grant Veneetsia filmifestivalil filmi "Maurice" eest parimale meesnäitlejale mõeldud Volpi karika.
1995 esitati ta filmi "Neli pulma ja üks matus" eest Kuldgloobuse kandidaadiks muusikali- või komöödianäitleja kategoorias, Briti Filmi- ja Telekunsti Akadeemia auhinna kandidaadiks meespeaosatäitja kategoorias ning MTV filmiauhinna kandidaadiks uustulnuka kategoorias. Ta võitis neist kaks esimest.
1999 esitati ta filmi "Notting Hill" eest Laste valiku auhinna kandidaadiks filmipaari kategoorias koos Julia Robertsiga ja järgmisel aastal Kuldgloobuse kandidaadiks muusikali- või komöödianäitleja kategoorias, aga ei võitnud kumbagi.
2001 esitati ta filmi "Bridget Jonesi päevik" eest Teismeliste valiku auhinna kandidaadiks suudluse kategoorias koos Renée Zellwegeriga, aga ei võitnud seda.
2002 esitati ta filmi "About a Boy" eest Kuldgloobuse kandidaadiks muusikali- või komöödianäitleja kategoorias, aga ei võitnud seda.
2003 pälvis ta Britannia auhinna meesnäitleja kategoorias. Seda auhinda antakse välja elutöö eest.
2006 pälvis ta elutöö eest Cézari.
2007 nimetati ta filmi "Muusika ja sõnad" eest Teismeliste valiku auhinna kandidaadiks suudluse kategoorias koos Drew Barrymore'iga, aga ei võitnud seda.
Keskmine teeleht

Keskmine teeleht ("Plantago media") on mitmeaastane rohttaim teeleheliste sugukonnast teelehe perekonnast.
Levik.
Liigi areaal on Euroopa, Siber, Põhja- ja Kesk-Aasia. Eestis on ta laialt levinud. Kasvab aruniitudel, teeservades, metsades, mägedel. Väga resistentne välismõjuritele.
Kirjeldus.
Taim kasvab 15–60 cm kõrguseks. Keskmise teelehe õied on koondunud pika liduskarvase varre otsa tihedasse tähkõisikusse. Keskmise teelehe kroonlehed on heleroosad. Tal on pikad harali asetsevad lillad tolmukaniidid, mille otsas on valged või lillad tolmukapead.
Keskmise teelehe lehed on ühtlaselt kaetud väikeste harjasjate karvadega. Ka labast tunduvalt lühem lai leheroots on karvane. Kui leht taime küljest lahti tõmmata, siis enamasti jäävad rootsu külge rippuma pikad niidid. Nii et roots on tugevate soontega.
Kasutamine.
Keskmine teeleht on laialt kasutatud ravimtaim. Erinevalt suurest teelehest tarvitatakse tema keedist rahvameditsiinis ka nõgestõve ja “väljaveninud soonte” puhul. Loomulikult sobib ta aga ka suure teelehe asemel teena rögalahtistina kopsuhaiguste puhul. Ka temast on saadud abi selliste piinavate haiguste puhul nagu mao- ja soolehaavandid. Keskmise teelehe leht aitab haavu puhastada ja verejooksu peatada, samuti on ta hea haudunud, hõõrutud ja põletatud kohtadele panemiseks. Seejuures ei tohi aga unustada, et haigele kohale peab pääsema taime mahl. Selleks võib mahla kas lehest välja pigistada või siis panna haigele kohale katkimuljutud leht.
Andrei Jämsä

Andrei Jämsä (sündinud 14. veebruaril 1982 Pärnus) on Eesti sõudja.
Karjäär ja saavutused.
Aastal 2008 tuli ta Euroopa meistriks neljapaadil koos Tõnu Endreksoni, Allar Raja ja Jüri Jaansoniga.
2012. aasta suveolümpiamängudel võistles Andrei Jämsä paarisaerulise neljapaadi koosseisus koos Tõnu Endreksoni, Allar Raja ja Kaspar Taimsooga. Meeskond sai 4. koha.
Aastal 2012 tuli ta koos Kaspar Taimsoo, Allar Raja ja Tõnu Endreksoniga Vareses toimunud sõudmise Euroopa meistrivõistlustel Euroopa meistriks.
Aastal 2015 tuli ta Prantsusmaal Aiguebelette'is toimunud maailmameistrivõistlustel neljapaadil koos Tõnu Endreksoni, Allar Raja ja Kaspar Taimsooga pronksmedalile.
2016. aasta Rio de Janeiro olümpiamängudel võitis koos Kaspar Taimsoo, Allar Raja ja Tõnu Endreksoniga pronksmedali.
Leo V (paavst)

Leo V oli paavst suvel või sügisel 903. Ta oli 118. paavst.
Leo sündis Priapis ja oli Salvador Miranda andmetel "primicerius" Christophoruse sugulane. 
Leo sai Priapi koguduse preestriks. Miranda järgi võis ta olla munk ja paavst Johannes IX võis ta 898 määrata kardinalpreestriks.
Kirikuloolase J. N. D. Kelly järgi valiti Leo V paavstiks augustis 903 Formosuse toetajate poolt. Miranda oletab, et ta võis saada paavstiks ajavahemikus juuli lõpust 28. oktoobrini 903. Kelly arvates võib mitteroomlasest vaimuliku valimine viidata lahkhelidele Formosuse toetajate seas, lisaks võis valijatele avaldada muljet Leo laitmatu maine. Koguni Napoli Auxilius tunnustas Leo V pühadust.
Leo V vabastas Bologna kanoonikud maksudest.
Leo V valitses 30 päeva, kuni Roomas puhkenud rahutuste käigus haaras võimu kardinal Christophorus, kes lasi Leo V heita Castel Sant'Angelo kindlusse. Kelly oletab, et kuna ka Christophorus oli Formosuse toetaja, siis võis Formosuse toetajate seas valitseda tugevaid erimeelsusi.
Tänapäeval tunnustatud versiooni järgi kägistati Leo V 904. aasta algul Sergius III käsul koos vastupaavst Christophorusega Roomas Castel Sant' Angelo kindluses surnuks ja maeti Rooma Peetri kirikusse.
Miranda andmetel suri ta septembris 903. Catholic Encyclopedia eeldab, et Leo V võis vanglas või mõnes kloostris surra loomulikku surma.
Kelly vahendab üht Bretagne'i legendi, mille järgi oli hiljem pühakuna austatud Tréguieri kloostri rajaja Tugdual siirdunud palverännakule Rooma ja soovinud saada paavsti jutule. Parasjagu valitud Roomas uut paavsti ja valik langenud üllatuslikult Tugdualile, kes võttis nimeks Leo Britigena ja keda seostatakse Leo V-ga.
Põlva–Reola tee

Põlva–Reola tee (registrinumbriga 61) on üks Eesti tugimaanteedest. 
See saab alguse Põlva linnas Kanepi–Leevaku tee 20. kilomeetril (Põlva linnas kannab nimesid Kesk tänav ja Jaama tänav). Tee pikkus on 37,1 km. Tee lõpeb Tallinna–Tartu–Võru–Luhamaa tee 194. kilomeetril Uhti ja Reola küla piiril. Põlva linnas kannab nime J. Käisi tänav.
Sillad Põlva–Reola teel.
Sildade nimistu pärineb teeregistrist.
Asulad Põlva–Reola teel.
Põlva linn, Mammaste küla, Aarna küla, Kiidjärve küla, Koorvere küla, Valgemetsa küla, Leevijõe küla, Vastse-Kuuste alevik, Vooreküla, Talvikese küla, Sirvaku küla, Lalli küla, Rebase küla, Vana-Kuuste küla, Uhti küla
Kanepi–Leevaku tee

Kanepi–Leevaku tee (registrinumber 62) on üks Eesti tugimaanteedest. 
See saab alguse Erastvere külas Tallinna–Tartu–Võru–Luhamaa tee 232. kilomeetril. Tee pikkus on 41,8 km. Tee lõpeb Tartu–Räpina–Värska tee 55. kilomeetril Leevaku külas. Põlva linna tänavatena kannab nimesid Kesk tänav ja Jaama tänav.
Asulad Kanepi–Leevaku teel.
Erastvere küla, Magari küla, Põlgaste küla, Sõreste küla, Puskaru küla, Kähri küla, Tännassilma küla, Metste küla, Puuri küla, Põlva linn, Himmaste küla, Adiste küla, Miiaste küla, Kauksi küla, Kanassaare küla, Võuküla, Leevaku küla.
Eesti Meremees

Eesti Meremees oli Eesti Merelaevanduse ametkondlik ajaleht, mis ilmus aastail 1950–1953 ja 1957–1962. Sama nime kandis ka Rootsis ilmunud Eesti Meremeeste Uniooni bülletään.
Eestis.
Eesti Merelaevanduse ajalehe esimene number ilmus 21. juulil 1950. Samal aastal hakkas ilmuma ka venekeelne ajaleht Estonski Morjak.
Väljaandja: Eesti Riikliku Merelaevanduse Valitsus, Poliitosakond ja Meretranspordi Tööliste Ametiühingu Vabariiklik Komitee (1950–1953).
Ajakirjaks muutumine.
Aastail 1989–1991 ilmunud Eesti Merelaevanduse ajalehe Eesti Meremees ilmumine jätkus alates 1992. aastast uue väljaandjaga, nimega Meremees ja jätkus hiljem ajakirjana Meremees.
Rootsis.
Nime Eesti Meremees kandis samuti aastail 1950–1974 Stockholmis ilmunud Eesti Meremeeste Unioni bülletään. Seda rotaprintväljaannet koostasid 1950. aastail Nikolai Metslov ja Voldemar Kures. Eesti Meremeest ilmus kokku 59 numbrit trükiarvuga ligi 550 ning seda jagati tasuta uniooni liikmeile.
Karisilla–Petseri tee

Karisilla–Petseri tee (registrinumbriga 63) on üks Eesti tugimaanteedest. 
See saab alguse Karisilla külas Tartu–Räpina–Värska tee 82. kilomeetril. Tee pikkus on 17,8 km. Tee lõpeb Eesti-Venemaa piiril Koidula külas (Koidula piiripunkt).
Asulad Karisilla–Petseri teel.
Karisilla küla, Tonja küla, Lobotka küla, Treski küla, Soe küla, Riihora küla, Kõvera küla, Nedsaja küla, Säpina küla, Matsuri küla, Koidula küla.
Susanne Fülscher

Susanne Fülscher (sündinud 1961. aastal Hamburgi lähedal Stelles) on saksa kirjanik.
Ta on õppinud Hamburgi ülikoolis germanistikat, pedagoogikat ja prantsuse keelt ning töötanud mõnda aega ajakirjanikuna. Praegu on Susanne Fülscher vabakutseline kirjanik ja elab Berliinis. Tema sulest on ilmunud nii noorsooraamatuid, romaane, lühijutte kui ka filmistsenaariume.
Morjak Estonii

Morjak Estonii oli Eesti Merelaevanduse venekeelne ametkondlik ajaleht.
Aastatel 1950–1953 ja 1957–1962 ilmus see nimega Estonski Morjak (Эстонский Моряк).
Aastail 1967–1993 ilmus ajaleht kord nädalas nimega Morjak Estonii, jätkus algne numeratsioon.
1972. aastal töötas ajalehe vastutava sekretärina Sergei Dovlatov.
Marget Tafel

Marget Tafel (sündinud 30. jaanuaril 1946 Tallinnas) on eesti keraamik. 
Ta lõpetas Tallinna 21. Keskkooli ja ERKI 1972 keraamika erialal. 
Kuulub Eesti Kunstnike Liitu, Eesti Keraamikute Liitu ja Kunstihariduse Ühingusse (EstSEA). 
Näitustel osaleb ta alates 1973. aastast.
Rivo Tarum

Rivo Tarum (sündinud 21. septembril 1984) on eesti loodusfotograaf.
Tarum lõpetas 2010. aastal Luua Metsanduskooli metsanduse erialal.
Ta pildistab peamiselt Eesti loodust.
Eesti Kalur

Eesti Kalur oli Stockholmis aastail 1980–1993 ilmunud ajakiri. See asutati 1980. aasta ESTO ajal toimunud Eesti Kalurite Koondise kongressil Stockholmis, et talletada eesti kalurite mälestusi ja edastada värskeid uudiseid. Ilmus neli korda aastas.
Tegevuse lõpetamisel esitas Eesti Kalur viimases numbris üleskutse, et autorid saadaksid oma edaspidised kaastööd Eestis ilmuva ajalehe Meremees lisale Kalamees.
Väljaandja: Eesti Kalurite Koondis
Toimetaja: Elmar Pettai
Valentina Golubenko

Valentina Golubenko (sündinud 29. juulil 1990 Volgogradis) on Venemaa kodakondsusega Eesti päritolu Horvaatia maletaja, naiste suurmeister (2007).
Ta on 2008. aasta neidude U18-vanuseklassi maailmameister.
Golubenko sai FIDE-lt 2006. aastal naiste rahvusvahelise meistri ja 2007. aastal naiste suurmeistri nimetuse.
Dominic Adiyiah

Dominic Adiyiah (sündinud 29. novembril 1989 Accras) on Ghana jalgpallur, kes mängib ründajana Tai klubis Sisaket.
Adiyiah alustas oma karjääri Feyenoord Ghana noortemeeskonnas ja mängis Ghana meistriliiga klubis, Hearth of Lions. 2008. aasta augustis liitus ta Norra kõrgliiga klubiga Fredrikstad.
1. novembril 2009 liitus ta AC Milaniga, kuid seal tal klubi meeskonda jõuda ei õnnestunud. Aastatel 2010–2012 mängis ta laenul Itaalia esiliiga klubis Reggina, Serbia kõrgliiga klubis Partizan, Türgi esiliiga klubis Karşıyaka ja Ukraina kõrgliiga klubis Kiievi Arsenal. 2012. aastal sõlmis ta Kiievi Arsenaliga püsiva lepingu. Kolme Kiievi Arsenalis mängitud hooajal hooaja jooksul lõi ta liigas seitse väravat. 2014. aastal mängis ta Kasahstani kõrgliiga klubis Atõrau.
Aastatel 2015–2018 mängis ta Tai kõrgliiga klubis Nakhon Ratchasima. Sisaketiga liitus ta 2019. aastal.
2009. aastal tuli ta Ghana kuni 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistriks. Ta lõi turniiril kaheksa väravat, millega oli turniiri suurim väravakütt. Lisaks valiti ta turniiri parimaks mängijaks. Aastatel 2009–2013 mängis ta Ghana jalgpallikoondises 20 mängus ja lõi neli väravat. Ta kuulus Ghana koondisse 2010. aasta Aafrika rahvaste karikavõistlustel ja 2010. aasta maailmameistrivõistlustel.
Margus Hernits

Margus Hernits (kuni 1991. aastani Margus Kulkov; sündinud 2. oktoobril 1976 Tallinnas) on endine eesti iluuisutaja.
Ta esindas Eestit 1994., 1998. ja 2002. aasta taliolümpiamängudel meeste üksiksõidus. Ta on mitmekordne Eesti meister.
28. novembrist 2011 kuni 3. mai 2013 oli Margus Hernits Eesti Suusaliidu peasekretär.
Meta Vannas

Meta Vannas (1949–1975 Jangolenko, ka Jangolenko-Vannas; 9. jaanuar 1924 Suuremõisa vald, Pühalepa kihelkond, Läänemaa (Hiiumaa) – 25. november 2002 Tallinn) oli Eesti NSV partei- ja riigitegelane.
Ta lõpetas 1950. aastal Kärdla Keskkooli.
Tegevus ELKNÜ-s ja EK(b)P-s.
Nõukogude teise okupatsiooni ajal oli ta alates 1940. aastast ELKNÜ liige ja oli 1941. aastal pioneerijuht Saku pioneerilaagris.
Kommunistliku tegevuse eest oli ta Saksa okupatsiooni ajal vangis Haapsalus, Tallinnas (Lasnamäe vanglas ja Keskvanglas) ning 1944–1945 Stutthofi koonduslaagris.
Ta vabanes märtsis 1945 laagrist, kuid jäi Saksamaale ja töötas Nõukogude vägede tagalas majandusalal. Ta tuli Saksamaalt ära tagasi Eestisse oktoobris 1946.
1947. aastal oli ta ELKNÜ Kõrgessaare vallakomitee sekretär, 1948. aastast ELKNÜ Hiiumaa maakonnakomitee õppiva noorsoo ja pioneeritöö osakonna juhataja ja ELKNÜ Hiiumaa maakonnakomitee teine sekretär. 1952–1954 oli ta ELKNÜ Jõhvi Rajoonikomitee I sekretär.
NLKP liige 1949. aastast. Ta õppis aastatel 1950–1951 EKP Keskkomitee Vabariiklikus Parteikoolis. Ta oli 1957–1960 EKP Jõhvi Rajoonikomitee III sekretär.
Ta lõpetas 1961. aastal NLKP Kõrgema Parteikooli. Ta oli EKP Keskkomitee liige aastatel 1961–1986.
Tegevus Eesti NSV haldus- ja riigiasutustes.
Ta oli ENSV Ülemnõukogu VI, VII, VIII, IX ja X koosseisu saadik.
Ta oli Eesti NSV Ülemnõukogu VIII koosseisu Ülemnõukogu Presiidiumi esimehe asetäitja 1967. aastast, IX koosseisu Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi esimehe asetäitja 1975 – 25. mai 1978 ja Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi esimehe kohusetäitja 25. mai 1978 – 26. juuli 1978 ning Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi esimehe asetäitja 26. juuli 1978 – 1985. 
Ühiskondlik tegevus.
Vannas on olnud Keskerakonna juures tegutseva Sundüürnike Kogu liige ning rahvusvahelise organisatsiooni Rombergpark komitee asepresident.
Must pappel

Must pappel ("Populus nigra" L.) on puuliik pajuliste sugukonna papli perekonnast.
Kaasani kiriku pappel.
Eesti jämedaim must pappel kasvas Tallinnas Liivalaia tänaval Tallinna Kaasani kiriku aias, puu ümbermõõt oli 698 cm. Kuni murdumiseni 16. novembril 2004 oli see Tallinna jämedaim puu.
Hevesi komitaat

Hevesi komitaat on 1. järgu haldusüksus Ungari põhjaosas. Kagupiiril voolab Tisza. Põhjaosas asuvad Mátra ja Bükki mäestik.
Komitaadi halduskeskus on Eger, teised suuremad linnad on Heves, Gyöngyös ja Hatvan.
Komitaadist hõlmab 13% Bükki rahvuspark.
Kõrge raikaerik

Kõrge raikaerik ("Arrhenatherum elatius" L.) on taimeliik kõrreliste sugukonnast raikaeriku perekonnast.
Taime on kutsutud ka kõrgeks kaerandiks, kõrgeks raiheinaks ja prantsuse raiheinaks.
Kõrge raikaerik kasvab 50...150 cm kõrguseks.
Chuxiongi Jii autonoomne ringkond

Chuxiongi Jii autonoomne ringkond on 2. järgu haldusüksus (autonoomne ringkond) Hiinas Yunnani provintsis. 
Haldusjaotus.
Jaguneb üheks maakonna õigustega linnaks ja üheksaks maakonnaks:
Chengdu Shi

Chengdu (hiina 成都市) on ringkonna õigustega linn Hiinas, Sichuani provintsi halduskeskus. See on Edela-Hiina tähtsaim majandus- ja transpordikeskus.
Haldusjaotus.
Chengdu on ringkonnaõigustega linn, mis koosneb 9 linnarajoonist (区 "qu"), 4 maakonna õigustega linnast (市 "shi") ja 6 maakonnast (县"xian"):
Bernhard Talvar

Bernhard Talvar (enne eestistamist Bernhard Bluum; 13. oktoober 1912 Narva – 23. jaanuar 1977) oli eesti vaimulik.
Talvar lõpetas aastal 1931 Jakob Westholmi Gümnaasiumi. Aastatel 1932–1937 õppis ta Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Ordineeriti 26. detsembril 1938 õpetajaks.
Ta oli aastal 1939 Tallinna Toompea Kaarli koguduse vikaarõpetaja, aastatel 1939–1950 oli ta Haljala Püha Mauritiuse koguduse õpetaja. Aastatel 1950–1956 oli ta sunnitööl. Aastatel 1956–1961 oli ta Järva-Madise Püha Matteuse koguduse õpetaja, aastatel 1961–1977 oli ta Rõuge Maarja koguduse õpetaja.
Bernhard Talvar maeti 29. jaanuaril 1977 Rahumäe kalmistule.
Sündinud 1671

Sündinud 1671
Selles loendis on loetletud 1671. aastal sündinud tuntud isikuid.