Christian VII

Christian VII (29. jaanuar 1749 – 13. märts 1808) oli aastatel 1766–1808 Taani-Norra kuningas ning Schleswigi ja Holsteini hertsog.
Ta oli kuningas Frederik V ja kuninganna Louise'i poeg.
Kuningana valis ta oma deviisiks "Gloria ex amore patriae" ('Au läbi isamaa-armastuse'). Christiani 42 aastat kestnud valitsusaega varjutas aga juba nooruses avaldanud vaimuhaigus, mistõttu jäi ta suuresti riigijuhtimisest kõrvale. 1770. aasta septembrist kuni 1772. aastani oli tegelikuks võimukandjaks Christiani ihuarst ja usaldusisik Johann Friedrich Struensee, kellest sai ka kuninganna Caroline Mathilde armuke. Struensee kukutamise järel valitsesid kaks aastat riiki Christiani kasuema Juliane von Braunschweig-Wolfenbüttel, tema poolvend ja riigi eeldatav pärija Frederik ja Taani riigimees Ove Høegh-Guldberg. 1784. aastal sai järjekordse paleepöörde tagajärjel regendiks kroonprints Frederik (hiljem Frederik VI), kes püsis võimul kuni Christiani surmani.
Ehkki Christian oli ka Norra kuningas, ei külastanud ta seda oma valitsusajal kordagi ega langetanud ka ühtki riiki tõsisemalt mõjutanud otsust.
Lapsepõlv ja haridus.
Christian sündis 1749. aastal Kopenhaagenis Christiansborgi lossis. Ta vanemad olid valitsev kuningas Frederik V ja tema esimene abikaasa, Suurbritanniast pärit kuninganna Louise. Alkohoolikust isa asemel teostas kuningriigis võimu riiginõukogu.
Christiani ristivanemateks olid tema isa Frederik, emapoolne vanaema kuninganna Sophie Magdalene von Brandenburg-Kulmbach, samuti isapoolne tädi printsess Louise ning isapoolne vanatädi printsess Charlotte Amalie. Tal oli kaks vanemat õde: printsessid Sophie Magdalene ja Vilhelmina Karoline. Frederiku ja Louise'i esimene poeg, kelle nimi oli samuti Christian, oli surnud imikuna 1747. aastal.
1750. aastal sündis tütar Louise. Christiani ema suri 1751. aastal. Järgmisel aastal abiellus Frederik Braunschweig-Lüneburgi hertsogi ja Wolfenbütteli vürsti Ferdinand Albrecht II tütre hertsoginna Juliane von Braunschweig-Wolfenbütteliga, nende lapsena sündis 1753. aastal Christiani poolvend prints Frederik. Christiani läbisaamine oma kasuemaga oli kehv.
Christiani prantsuse keele õpetaja, Šveitsi õpetlane Élie Salomon François Reverdil püüdis temast kujundada reformimeelset valitsejat.
Valitsusaeg.
Troonile asumine.
Kui Frederik V 14. jaanuaril 1766 suri, sai Christianist Taani ja Norra kuningas Christian VII. Kuningana valis ta oma deviisiks "Gloria ex amore patriae" ('au läbi isamaa-armastuse').
Abielu.
1765. aastal kihlus Christian oma nõbu ja George III õe printsess Caroline Mathildega, paar abiellus Londonis toimunud vahendatud laulatusel 1. oktoobril 1766. Christian ja Caroline kohtusid esimest korda 2. novembril Roskildes ning laulatati koos Christiansborgi lossi kirikus 8. novembril. Christian näitas enda naise vastu vähe huvi, mistõttu pidi Reverdil kuninga nime all Caroline Mathildele armastuskirju kirjutama, et paaril troonipärija sündiks. Nende ainuke poeg, hilisem kuningas Frederik VI, " 1768. aastal. Laulatatute kooselu sujus ka edaspidi halvasti. Christian, kes tahtis end vabana tunda, veetis suure osa ajast oma õukondlastega juues ja pidutsedes. Olukorda ei parandanud ka Christiani halvenev vaimne tervis, hiljem diagnoositi tal skisofreenia. Kuningal tekkis armuke Anne Cathrine Benthagen. Väidetavalt oli nende suhe masohhistlik. Benthagen pagendati peatselt õukonna ja ministrite survel Hamburgi. 1771. aastal sündis paaril tütar Louise Auguste. 
Struensee mõju.
1760. aastatel kujunes Christiani suurimaks nõunikuks ning riigi "de facto" juhiks tema isiklik arst Johann Friedrich Struensee. Kuna Struensee uskus progressiivsesse poliitikasse, viis ta riigis läbi mitmeid reforme. 1768. aastal tekkis Struenseel ja Caroline Mathildel suhe. Christian oli passiivne ning kirjutas valitsusdokumentidele vaid alla, alates 1771. aastast allkirjastas dokumente ainult Struensee.
Christian muutus sel ajal oma puuete tõttu lapsikuks. Vabal ajal ta mängis koos oma koera ja mustanahalise teenriga, söögiaegadel käitus aga vägivaldselt. 1770. aastal sai tema uueks arstiks Enevold Brandt, kes hakkas kuningat ka füüsiliselt karistama.
Hilisem elu ja surm.
Struensee kõrvaldati 1772. aastal ametist ning võimu haarasid Christiani kasuema ja poolvend, Juliane ja Frederik. Nende mõjutusel sai valitsuse sekretäriks ning seega riigi mõjuvõimsamaks inimeseks Ove Høegh-Guldberg. Võimuvahetusega vangistati ka Brandt ja Struensee, kes hiljem hukati (vangistuses kirjutas Struensee memuaare, kus arvas, et kuninga vaimse ebastabiilsuse põhjustab masturbeerimine, hiljem on peamiseks põhjuseks peetud porfüüriat.). Kuninga järgmiseks hooldajaks sai Reverdil. Samal ajal Christian ja Caroline Mathilde lahutasid ning viimane pages riigist.
Juliane ja Frederiki võimuperiood lõppes 1784. aastal, mil toimus tulevase Frederik VI riigipööre. Edaspidi kuningal mingit tõelist võimu ei olnud. 1807. aastal kolis Taani kuningapere koos Christianiga Briti laevastiku eest varjumiseks Rendsburgi.
Christian VII suri seal 13. märtsil 1808. Väidetavalt põhjustasid kuninga insuldi lähenevad Hispaania abiväed, keda kuningas oli vaenuvägedeks pidanud. Christian maeti Roskilde toomkirikusse.