Aleksandr Djukov

Aleksandr Djukov (vene keeles Александр Решидеович Дюков; sündinud 17. oktoobril 1978 Moskvas) on Venemaa ajaloolane ja ajakirjanik.
Elulugu.
Lõpetas 2004. aastal Venemaa Riikliku Humanitaarülikooli Ajaloo-arhiivi Instituudi Moskvas, kirjutades diplomitöö teemal “Nõukogude partisaniliikumise juhtimissüsteemi moodustamine ja arendamine 1941–1943". Töötas 2004–2007 Venemaa riiklikus uudisteagentuuris TASS. Aastast 2008 fondi Ajalooline Mälu direktor. 2010–2016 Venemaa ja Ida-Euroopa ajalooliste uuringute ajakirja peatoimetaja. Aastast 2012 Venemaa Ajaloo Seltsi liige (taasasutaja). Aastast 2017 Venemaa Teaduste Akadeemia Venemaa Ajaloo Instituudi teaduslik kaastöötaja (osalise koormusega).
Tema uurimishuvid hõlmavad Nõukogude partisaniliikumise ajalugu, natside okupatsiooni, nõukogudevastaste relvastatud rühmituste tegevust, Nõukogude võimu repressiivtegevust Baltimaades ja Lääne-Ukrainas ning ajaloo politiseerimist.
Väited.
Djukovi hinnangul liialdavad Eesti ajaloolased süstemaatiliselt Nõukogude võimu ajal küüditatute arvuga; küüditatuid oli liiga vähe, et Eestis toimunud küüditamisi võiks nimetada genotsiidiks. Samuti on ta avaldanud arvamust, et küüditamised olid õigustatud ning NSV Liidus represseeriti üksnes neid, kes olid teinud aktiivset koostööd Saksa okupatsioonivõimudega või Nõukogude võimule vastu hakanud.
Eesti Kaitsepolitsei on teda oma 2008. aastaraamatus nimetanud ajaloovõltsijaks, kes tegutseb koostöös Venemaa julgeolekuorganitega: "Kuigi Aleksandr Djukovil puuduvad ajaloolasena nii teaduslik kraad kui ka silmapaistvad professionaalsed saavutused, pääseb ta väga kergesti ligi Venemaa Föderaalse Julgeolekuteenistuse (FSB) arhiivis säilitatavatele dokumentidele. Tavaajaloolastele, sealhulgas ka Venemaa kodanikele, on selle arhiivi uksed kindlalt suletud. A. Djukov tegutseb seega kindlasti FSB täielikul teadmisel ja heakskiidul."
2008. aastal ilmunud Läti dokumentaalfilmist "Nõukogude lugu" (The Soviet Story"): "Tehnoloogilisest vaatenurgast on film väga hästi filmitud, kasutades arvutigraafikat ja asjatundlikku monteerimist. See on emotsionaalselt väga mõjukas; Läti poliitikud, kes SELLISI asju koolilastele näitavad, on lihtsalt hullud, kes on joobunud Venemaa-vihkamisest. On hirmutav mõelda psühholoogilisele traumale, mida see film lastele tekitab.Olen rahulik inimene, aga pärast kahe kolmandiku filmi vaatamist oli mul ainult üks soov: režissöör isiklikult tappa ja Läti saatkond maha põletada." Djukov kõneles 20, märtsil 2009 Moskvas Läti saatkonna ees toimunud piketil, kus osalejad poosid üles ja põletasid filmi režissööri Edvīns Šnore kuju.
Vene ajaloolase Irina Pavlova sõnul: "See noormees [Djukov] propageerib kadestamisväärse innukusega uut vangivalvurite käsitlust Nõukogude ajaloost, mis põhineb pimedal usul talle edastatud FSB arhiivide dokumentidesse."
19. jaanuarist kuni 15. veebruarini 2012 esitas Djukovi juhitud Ajalooline Mälu Fond Venemaa Riiklikus Keskmuuseumis (Moskvas) näituse "Varastatud lapsepõlv: Läti territooriumile küüditatud laste saatus aastatel 1943–1944", mis oli pühendatud laste saatusele, kes langesid karistusoperatsioonide ohvriks Lätiga piirnevates Venemaa ja Valgevene piirkondades ning küüditati Riia lähedal asuvasse Salaspilsi koonduslaagrisse. Näituse korraldajate sõnul viidi need operatsioonid läbi Saksa poolel tegutsenud läti üksuste poolt. 3. veebruaril 2012 mõistis Läti välisministeerium näituse hukka öeldes, et see on "pahatahtlik ajaloo võltsimine, eksitav üritus, mis on läbi viidud avalikult propaganda eesmärgil", mis "teenib nende jõudude huve, kelle eesmärk on takistada Venemaa-Läti suhete normaliseerimist". Djukov ise on Läti diplomaatia sõnul "taas kord silma paistnud tendentslike avastustega" ja nagu ka tema näitusel, pole sellel mingit seost ajalooteadusega.
29. veebruaril 2012 esitles Djukov Riias Moskva majas oma uut raamatut "Kes juhtis Nõukogude partisane? Organiseeritud kaos". Reisi kasutati ka näituse"Varastatud lapsepõlv" ettevalmistamiseks Riias. 2. märtsil, kui Djukov Venemaale naasis, kuulutas Läti välisminister ta Lätis persona non grataks.
13. augustil 2014 saabus Djukov Leetu oma raamatu "Holokausti eelõhtul" esitlusele, mis oli kavandatud 14. augustile. Ta peeti Leedu võimude poolt kinni saabumisel Vilniuse lennujaama öeldes, et ta on riiki sisenemise keeluga isikute nimekirjas.
Isiklikku.
Aleksandr Djukov on ema poolt Nõukogude Liidu ja Venemaa diversioonitegevuse alusepanija ning viimase "vanaisaks" tituleeritud Ilja Starinovi lapselaps. Isa on Guyanast pärit indialane. Aastast 2012 on ta "persona non grata" Lätis ja aastast 2014 Leedus.
Sanktsioonid.
23. oktoobril 2025 kehtestas Euroopa Liit talle sanktsioonid: "Aleksandr Djukov on Ajaloolise Mälu Fondi direktor, mis viib läbi pseudoajaloolisi uuringuid, mis toetavad Venemaa Föderatsiooni valitsuse ametlikku poliitikat. Ajalooliste faktidega manipuleerides on Ajaloolise Mälu Fondi uuringute eesmärk õigustada Nõukogude repressioone ja säilitada kuvandit, et Venemaa võitleb laialt levinud natsismi vastu riikides, mis on Venemaale vastanduvad. Ukrainat kujutatakse natside juhitava riigina. Ajaloolise Mälu Fondi direktorina vastutab Aleksandr Djukov Fondi tegevuse eest propaganda levitamisel.
Lisaks on Aleksandr Djukov presidendi rahvussuhete nõukogu liige. Rahvussuhete nõukogu on Venemaa presidendi alluvuses olev nõuandev ja konsultatiivne organ, mis on loodud riikliku poliitika parandamiseks rahvussuhete valdkonnas. See töötab ebaseaduslikult okupeeritud Ukraina territooriumide Donetski, Luhanski, Hersoni ja Zaporižžja integreerimise nimel Venemaaga. Seega toetab Aleksandr Djukov poliitikat, mis õõnestab või ohustab Ukraina territoriaalset terviklikkust, suveräänsust ja iseseisvust ning toetab Venemaa Föderatsiooni valitsust, mis on vastutav Krimmi annekteerimise ja Ukraina destabiliseerimise eest, ja saab sellest kasu."