tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Valdar Parve (vanem)

Valdar Parve (aastani 1935 Vjatšeslav Padalka, 8. august 1913 Perejaslav, Poltaava kubermang – 29. juuni 1994 Tartu) oli eesti loomaarstiteadlane.
Elulugu.
Lõpetas 1932 Pärnu linna poeglaste gümnaasiumi, 1938 TÜ loomaarstiteaduskonna, veterinaariakandidaat (1947, TÜ), väitekiri "Tiinuse kestusest Tori Hobusekasvanduse märadel".
Töötas 1938–1939 Riiklikus Seerumiinstituudis ja Tori Hobusekasvanduses, oli 1939–1940 TÜ loomasisehaiguste kliiniku koduloomade eripatoloogia ja teraapia kateedri assistent, 1940–1944 Tori Riikliku Hobusekasvanduse veterinaararst-zootehnik, 1944–1949 TÜ loomaarstiteaduskonna veistehaiguste ja hobusekasvatuse kateedri dotsent.
Sunniti poliitiliste süüdistustega TRÜ-st lahkuma, oli 1949–1951 Hulja sovhoosi veterinaararst, 1951–1957 Tõrma karusloomakasvatuse veterinaararst, 1962–1972 Rakvere Põllumajandusvalitsuse pea- ja vanemzootehnik, 1957–1962 ja 1973–1986 Rakvere veterinaarialabori seroloog.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: loomakasvatus, loomatervishoid. Avaldanud töid loomakasvatusesst, sigimisfüsioloogiast, zoohügieenist, loomatervishoiust.
Pere.
Valdar Parve oli pangaametniku Jan Padalka (1885–1919) poeg ja Valdar Parve noorema isa. Tema abikaasa oli Taimi Parve.
Aleksander Parwel

Aleksander Parwel (Alexander Pantalon Parvel; 15. juuni 1906 Valga – 23. detsember 1978 Stockholm) oli eesti keemik.
Elulugu.
Lõpetas 1927 Valga Poeglaste Gümnaasiumi, 1936 TÜ keemia osakonna. Oli 1938–40 Loodusvarade Instituudi vanemassistent, 1940–44 Eesti Tarbijateühistute Keskühistu keemiavabriku "Orto" keemik. Läks 1944 Rootsi, oli 1944–48 Malmös KF Kem. Tkn. Fabrik'u keemik, 1948–64 Riikliku Loodusajaloo Muuseumi (Naturhistoriska Riksmuseet) mineraloogiaosakonna vanemassistent, 1964–72 intendant. Kemistsamfundet'i liige.
Teadustöö.
Avaldanud töid geoloogiast.
Kalju Parvel

Kalju Parvel (31. jaanuar 1926, Kaiu vald, Harjumaa – 8. november 1983, Tartu) oli eesti majandusteadlane.
Elulugu.
Lõpetas 1949 TPI majandusteaduskonna, majanduskandidaat (1966, Moskva G. V. Plehhanovi nimeline Rahvamajanduse Instituut), väitekiri "Совершенствование организации и механизации учета в государственной розничной торговле". 
Oli 1949–58 Tallinna kaubandustehnikumi õppejõud, kaugõppeosakonna juhataja, 1958–68 TÜ majandusteaduskonna raamatupidamise kateedri vanemõpetaja, 1968–74 kateedri juhataja, 1974–79 dotsent, 1980–83 töötas Metsamajanduse ja Looduskaitse Teadusliku Uurimise Instituudis. Õpetas kaubandusraamatupidamist; koostanud õppevahendeid.
Teadustöö.
Uurinud peamiselt kaubandusettevõtetete jaekäibe arvestust, finantstegevust, raamatupidamisarvestust ning selle mehhaniseerimist ja tsentraliseerimist, iseteenindavate kaupluste rentaablust. Üle 30 teaduspublikatsiooni, õppevahendeid.
Aune Past

Aune Past (1977. aastani Aune Kulikova; sündinud 1. oktoobril 1954 Raplas) on eesti kommunikatsiooniekspert ja sotsiaalpsühholoog.
Haridus.
Past lõpetas 1973. aastal Raplas keskkooli, 1978. aastal Tartu Riikliku Ülikooli žurnalistikaosakonna ja 1987. aastal Tartu ülikoolis psühholoogia osakonna bakalaureuseõppe, aastail 1989–1991 oli ta Tartu ülikoolis sotsioloogia osakonna magistrant, lõpetas ajakirjanduse osakonna väitekirjaga "Eesti linnade imago linnaelanike silmis". 2000. aastast oli ta Helsingi Ülikooli doktorant. 
Töö.
Past oli aastatel 1978–1989 Eesti Televisiooni toimetaja, 1991–1995 Alexela avalike suhete juht, 1995–1997 PNH Konsultatsioonid juhatuse esimees, alates 1997. aastast Past ja Partnerid Suhtekorralduse OÜ juhatuse esimees, ühtlasi 1997. aastast Tartu Ülikooli ajakirjanduse ja kommunikatsiooni osakonna sotsiaalse kommunikatsiooni õppetooli lektor. Ta õpetas kursusi "Ülevaade suhtekorraldusest", "Imago", "Mainekujundus" ja "Suhtekorralduse eetika". 
Aastail 2006–2009 töötas ta Tartu ülikooli sotsiaal- ja haridusteaduskonna ajakirjanduse ja kommunikatsiooni osakonnas avalikkussuhete ja teabekorralduse lektorina. 
Past on 2020. aasta märtsis loodud Eesti Tantsuspordi Ühenduse president. Enne seda oli ta Eesti Tantsuspordi Liidu president. 
Aune Past on tunnustatud ekspert mainekujunduse alal.
Teadustöö.
Past on uurinud imagot ja mainekujundust, kommunikatsiooni ja suhtekorraldust. Ta on Eesti suhtekorralduse rajajaid ja esimese Eesti suhtekorraldajate eetikakoodeksi looja. Ta on esinenud ettekannetega paljudel konverentsidel kodu- ja välismaal. Ta on projekti "Eesti kui kujunev info- ja tarbimisühiskond: sotsiaalne jätkusuutlikkus ja elukvaliteet" (2007–2012) täitjaid. Ta on Eesti Suhtekorraldajate Liidu (EPRA) asutajaliige, esimene president ja juhatuse liige (1996–1999), European Public Relations Education and Research Association (EUPRERA) liige 2000. aastast ja rahvuslik esindaja (2002–2003) ning International Public Relations Associationi (IPRA) nõukogu liige 2004. aastast. Temalt on ilmunud üle 30 teaduspublikatsiooni.
Isiklikku.
Ta on Urmas Pasti abikaasa, nende tütar on politoloog Liisa Past.
Evald Past

Evald Past (31. märts 1900 Tartu – 27. oktoober 1991 Vancouver) oli Eesti kaugesõidukapten ja Eesti merendusajaloolane.
Elulugu.
Evald Past oli kaupmehe poeg. Sündinud küll Emajõe ääres, läks ta merele juba 1917. aastal.
Ta lõpetas 1924. aastal Tallinna Merekooli kaptenite klassi esimese lennu kaugesõidukapteni kutsega. 
Sõitis tüürimehena ja kaptenina mitmel eesti purje- ja aurulaeval Tallinna ja Põhjamere sadamate vahet. Seejärel asus tegutsema tööstuse alal, oli Tallinna Kriidi-Värvitööstuse kaasosanik, Paljassaarel asunud kriidivabriku juhataja ning Eesti laevade Pääste Seltsi peaosanik-direktor. Enne kodumaalt lahkumist oli ta päästeseltsi Ankur (Past, Strentse ja Ko) juhataja. Evald Past oli üks esimesi eesti mereasjanduse uurijaid. Pani kirja meremeeste mälestusi. Põgenes 1944. aasta sügisel koos perega Rootsi, sõitis kuni 1947. aastani Rootsi laevadel. 
1948. aastal siirdus ta veel koos 63 eestlasega puust kalalaeval Osterväg Rootsist Kanadasse.
Kanadas töötas ta elamuehituse vallas. 1951. aastast elas Victorias koos abikaasa Leidaga (sündinud Laansoo) ja poeg Heitiga. 1982. aastal abiellus ta uuesti ning asus elama Vancouverisse. Pasti viimane raamat "Maalt ja merelt" on tõlgitud ka inglise keelde.
Teadustöö.
Uuris Eesti merenduse ajalugu. 1930. aastail ilmunud raamatud käsitlevad eestlaste meresõitu, laevaehitust, meremeeste väljaõpetamist Eestis. Kogus ja avaldas meremeeste mälestusi. Oli "Eesti Laevanduse aastaraamatu" (ilmus 1936–38 Tallinnas, 1949 Stockholmis, taasilmub Tallinnas aastast 1995) asutajaid ja üks neljast toimetajast. 1936 ilmunud laevajuhtidele, ärimeestele jt mõeldud eesti-, inglis- ja saksakeelse käsiraamatu "Tallinn. Sadam" autor (koos Ferdinand Wichmanniga). Kirjastas J. Pitka mälestused (4 kd).
Oli Tallinna Merekooli lõpetanud Eesti Kaugesõidukaptenite Ühingu liige ja Eesti Laevajuhatajate Seltsi juhatuses. Tallinnas Eesti Meremuuseumi asutamise (1935) algatusgrupi liige. Umbes 10 teaduspublikatsiooni, mälestustekogumikud. Ta oli kapten Peeter Menderi raamatu "Kolmkümmend aastat meremehena Kaug-Idas" (1940) toimetaja.
Jaan Past

Jaan Past (sündinud 2. novembril 1939 Narvas) on eesti tehnikateadlane.
Elulugu.
Jaan Past on ametniku poeg.
Lõpetas 1958 C. R. Jakobsoni nimelise Viljandi 1. Keskkooli, 1963 TPI elektriinseneri erialal, tehnikakandidaat (1989, Leningradi Tehnoloogiainstituut), väitekiri "Импульсные методы в спектроскопии ЯМР и ИЦР высокого разрешения". Täiendas end 1978 USA-s, 1982 ja 1984 Saksamaal. Oli 1962–1980 Küberneetika Instituudi insener, vaneminsener, nooremteadur ja grupijuht, 1980–1986 Eesti NSV TA Keemilise ja Bioloogilise Füüsika Instituudi grupijuht, 1980– vanemteadur.
Teadustöö.
Osales aastast 1959 tuumamagnetresonants- (TMR-) spektromeetrite väljatöötamises. 1965 Küberneetika Instituudis valminud unikaalne TMR- (topeltresonants-) spektromeeter oli baasiks arvukatele esmauuringutele heterotuumade TMR vallas. Tegelenud TMR-eksperimendi automatiseerimise ja "on-line"-arvutustehnika rakendamisega, uurinud laiaribalisi mõõtemeetodeid Fourier' ja Hadamardi teisenduste baasil. Osalenud ioontsüklotronresonants-spektromeetria mõõtetehnika täiustamises, mille tulemusena saavutati 1984 rekordtäpsus neutriino massi ülemväärtuse hindamisel. Töötanud luukoe elektronmagnetresonantsi spektritel baseeruva isikudosimeetria metoodika arendamisel. Olnud konsultandiks Tallinna Diagnostikakeskuse magnetresonantstomograafia osakonna rajamisel. Osaleb tahke keha ülikiirel rotatsioonil põhinevate TMR mõõtemeetodite arendamisel ja vastavate andurite konstrueerimisel, mis on kasutusel ka mitmetes juhtivates TMR laborites USA-s, Šveitsis, Saksamaal, Suurbritannias, Hollandis ja Kanadas. Nõukogude Eesti preemia (1972, kollektiivis), Eesti Vabariigi teaduspreemia (2006, kollektiivis). Üle 50 teaduspublikatsiooni.
Urmas Past

Urmas Past (sündinud 26. märtsil 1955 Tartus) on eesti keemik ja ettevõtja.
Elulugu.
Ta on lõpetanud 1973. aastal Tartu 2. Keskkooli ja 1978. aastal Tartu Riikliku Ülikooli keemiaosakonna ning õppinud 1980–1984 kaugõppe aspirantuuris. 
Oli 1978–1980 TRÜ keemiaosakonna anorgaanilise keemia kateedri stažöör-uurija, 1980–1982 elektrokeemia labori insener, aspirant, 1982–1987 nooremteadur, 1987–1992 teadur, 1988– ettevõtja. Ta õpetas üldise keemia kursust.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: adsorptsioon elektroodidel. – TÜ sihtasutuste usalduskogu liige (aastast 1997). Üle 10 teaduspublikatsiooni.
Isiklikku.
Urmas Past on tehniku poeg ja Vello Pasti vennapoeg. Tema abikaasa Aune Past on suhtekorraldaja.
Vello Past

Vello Past (18. märts 1928 Tartu – 22. november 2014) oli eesti keemik.
Elulugu.
Vello Past oli trükkali poeg.
Vello Past oli Urmas Pasti onu, Jaan Pasti onupoeg. 
Ta lõpetas 1947 Tartu 1. Keskkooli ja 1952 Tartu Riikliku Ülikooli keemiaosakonna. Aastatel 1952–1955 oli TRÜ aspirant, keemiakandidaat (elektrokeemia, 1956, Moskva ülikool), väitekiri "Исследование состояния поверхности металлов группы железа методом измерения кривых спада потенциала после выключения тока", keemiadoktor (1970, NSVL TA Elektrokeemia Instituut), väitekiri "Исследование строения двойного электрического слоя и катодного выделения водорода на некоторых твердых электродах". Täiendas end aastatel 1969–1970, 1977, 1982 Moskva ülikoolis, 1981 Budapesti Loránd Eötvösi Ülikoolis ja 1987 Praha Karli ülikoolis. 
Oli aastatel 1955–1956 TRÜ keemia osakonna anorgaanilise keemia kateedri õpetaja, 1956–1958 dotsent, 1958–1967 ja 1969–1971 kateedri juhataja, dotsent, 1971–1993 anorgaanilise keemia kateedri juhataja, professor, 1975–1988 füüsika-keemiateaduskonna dekaan, 1993–1994 füüsikalise keemia instituudi füüsikalise keemia erakorraline professor, 1994–2014 emeriitprofessor. Olnud 1974 Läti Riikliku Ülikooli, 1991 Oulu Ülikooli ja 1994–1995 Tallinna Pedagoogikaülikooli külalisprofessor. Õpetas füüsikalise ja kolloidkeemia, elektrokeemia, keemilise termodünaamika, anorgaanilise keemia jt kursusi; koostas õppevahendeid ja keemiaõpikuid. Tema juhtimisel loodi 1961. aastal elektrokeemia labor, ta oli aastatel 1961–1980 selle teaduslik juhendaja.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: elektrokeemia, keemia ajalugu, keemia õpetamise metoodika. Loonud siledapinnaliste madalsulavaist metallidest elektroodide uurimise metoodika, mis võimaldas määrata vismuti, antimoni, tina jmt metalli nulllaengu potentsiaali, adsorptsioonikarakteristikuid, elektroodiprotsesside kineetika seaduspärasusi jms. Rakendanud elektrokeemiat kütuseelementide ja hapniku kontsentratsiooniandurite karakteristikute parendamisel, metallide korrosiooni uurimisel jm. 1982 ilmunud inglise-eesti-vene keemia sõnaraamatu koostajaid. Vabariikliku Keemia Teaduslik-metoodilise Nõukogu esimees (1972–1992), NSVL TA elektrokeemia probleemnõukogu (1976–1991) ja Eesti TA keemia probleemkomisjoni (1973–1989) liige, Teadusajaloo ja Teadusfilosoofia Eesti Ühendus (TTEÜ) ja "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" (ETBL) toimetuskolleegiumi liige. Orden "Austuse märk" (1982). 180 teaduspublikatsiooni, 10 õpikut ja teatmeteost, 4 autoritunnistust
Jüri-Rivaldo Pastarus

Jüri-Rivaldo Pastarus (26. detsember 1947 Tõrva – 24. september 2015) oli eesti tehnikateadlane.
Elulugu.
Jüri-Rivaldo Pastarus on teenistujate poeg.
Ta lõpetas 1966. aastal Valga 1. Keskkooli ja 1971. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi automaatika ja telemehaanika erialal, aastatel 1974–1977 oli Leningradi Mäeinstituudi aspirant, tehnikakandidaat (1978, Leningradi Mäeinstituut), väitekiri "Прочность неоднородных целиков", tehnikadoktor (1996, TTÜ), väitekiri "Large cavern stability in the Maardu granite deposit". Täiendas end 1985–1986 Leningradi ülikoolis prantsuse keeles ja 1994 Helsingi Tehnikaülikoolis.
Oli 1971–1974 TPI mäekateedri vanemlaborant, 1978–1981 vanemteadur, 1981–1985 vanemõpetaja, 1986–1989 Alžeerias Orani Ülikooli geoloogia ja geograafia instituudi professor, 1985–1992 TPI mäekateedri dotsent, aastast 1992 oli ta TTÜ energeetikateaduskonna mäeinstituudi maavarade kaevandamise õppetooli dotsent. Õpetas allmaatööde ja läbindamise kursusi; koostas õppevahendeid.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: kaevandamise tehnoloogia ja kivimimehaanika probleemid põlevkivi, fosforiidi, graniidi, grafiidi ja ehitusmaterjalide maardlates; all- ja pealmaakonstruktsioonide püsivusanalüüs, prognoos; vigade analüüs ja täpsushinnangud. Avaldanud töid täitmisega kaevandamisviisidest Eesti põlevkivimaardlates, paejärsakute, karjääride külgede ja puistematerjalide konstruktsioonide stabiilsusest. Eesti Teaduse Fondi (ETF) teadusgrandid 1996–1998, 1999–2001, 2002–2005. Preemia 1976 ja 1977 Noginski grafiidikaevanduses juurutatud kaevandamissüsteemide eest. Eesti Mäeseltsi kivimisektsiooni juhataja, MPES (Mine Planning and Equipment Selection) organiseerimiskomisjoni liige. Üle 70 teaduspublikatsiooni, 4 õppemetoodilist materjali.
Johann Pastelberg

Johann Pastelberg (Joannes) Elias, ER (17. sajand Stockholm – 1710 Saaremaa Mustjala kihelkond) oli Eesti teoloog ja orientalist.
Elulugu.
Õppis 1691–1695 Riia gümnaasiumis (Lyceum). Immatrikuleeriti Academia Gustavo-Carolinas 1695 (oktoobris), õppis teoloogiat, oli stipendiaat (1695–1698). Disputeerus 1697, promoveerus doktoriks 1709. Oli 1699–1710 Saaremaal Mustjala kihelkonna pastor. Suri 1710 katku.
Teadustöö.
Tõlkis koos Academia Gustavo-Carolina teoreetilise filosoofia (1705–1707) ja ajaloo professor (1707–1709) Carolus Schulteniga heebrea keelest ladina keelde juudi teadlase Jehuda Lebhi kirjatöid ja luulet, millest Pastelberg tõlkis ühe osa ka eesti keelde. Tõlge ilmus trükituna 1710 Pärnus.
Aleksandr Paškov

Aleksandr Paškov (9. juuni 1935 Tartu – 7. aprill 2021) oli Eesti arstiteadlane ja endokrinoloog.
Elulugu.
Tema isa oli arstiteadlane Vladimir Paškov.
Lõpetas Tartu 4. Keskkooli, 1958 TÜ arstiteaduskonna, 1961–1964 Üleliidulise Endokrinoloogia ja Hormoonide Keemia Instituudi aspirantuuri, meditsiinikandidaat (1967, samas), väitekiri "Функциональное состояние почек у больных тиреотосикозом". 
Paškov oli 1958–1961 Pärnu Polikliiniku endokrinoloog, 1964–1997 Vabariikliku Struumatõrje Dispanseri, Eesti Endokrinoloogiakeskuse (1991) ja Tartu Ülikooli Kliinikumi endokrinoloogiahaigla (1994) arst ja funktsionaalse diagnostika osakonna juhataja, labori juhataja, biokeemik. 
Aastast 1999 Tallinna Polütehnikumi õpetaja. Elas Tartus Karlova linnaosas.
Teadustöö.
Uurinud türeotoksikoosi ja diabeeti. Üle 10 teaduspublikatsiooni.
Vladimir Paškov

Vladimir Paškov (ka Vladimir Paschkow; 11. juuni 1904 Ilūkste vald, Kuramaa kubermang – 19. september 1969 Tartu) oli Eesti arstiteadlane, endokrinoloog, rahvuselt venelane.
Elulugu.
Vladimir Paškov oli proviisori poeg.
Ta lõpetas 1920. aastal Tartu Vene Eraühisgümnaasiumi ja 1925. aastal Tartu Ülikooli, kus oli õppinud arstiteadust. 
Ta oli aastatel 1926–1927 Tartu Ülikooli närvikliiniku assistent, 1927–1933 Tartu Pärmivabriku Vesiravila laborant, 1933–1941 Tartus sise- ja närvihaiguste arst, ka Tartu Ülikooli närvikliiniku mittekoosseisuline assistent, 1941–1944 oli Nõukogude Liidus, 1945–1946 Tartu Vesiravila juhataja, lõi 1946 sellest III Tartu Sisehaiguste Kliiniku, viimasest 1951 omakorda Vabariikliku Struumatõrje Dispanseri, oli aastani 1969 selle peaarst, ühtlasi 1959–1969 Eesti NSV peaendokrinoloog. Pani aluse endokrinoloogiale kui erialale Eestis.
Teadlasena uuris ta endokrinoloogiliste haiguste, eriti kilpnäärmehaiguste ravi korraldust. Temalt ilmus üle 20 teaduspublikatsiooni.
Ta oli NSV Liidu Ülemnõukogu saadik (1958–1960). NLKP liige alates 1960.
Isiklikku.
Vladimir Paškov oli Aleksandr Paškovi isa.
Illar Pata

Illar Pata (sündinud 4. juulil 1967 Tallinnas) on eesti molekulaarbioloog.
Ta on lõpetanud 1985. aastal Tallinna 44. Keskkooli ja 1991 Tartu Ülikooli bioloogiaosakonna, Ph.D. (molekulaarbioloogia, 1996, TÜ), väitekiri "Cloning and characterization of human and mouse ribosomal protein S6-encoding genes". Täiendas end 1997 European Molecular Biology Organization (EMBO) stipendiaadina Rotterdamis Erasmuse Ülikooli rakubioloogia osakonnas, 1997–99 külalisteadurina (järeldoktor) Helsingi Ülikooli biotehnoloogia instituudis, 2003–04 teadurina Columbia Ülikoolis (New York) Rando Allikmetsa laboris. Oli 1991–99 Tartu Ülikooli molekulaar- ja rakubioloogia instituudi (MRI) teadur, 2000–03 TÜ zooloogia ja hüdrobioloogia instituudi vanemteadur, 2004–05 Eesti TA Keemilise ja Bioloogilise Füüsika Instituudi teadur, 2005– TTÜ geenitehnoloogia instituudi molekulaardiagnostika õppetooli erakorraline vanemteadur.
Uurimisvaldkonnad: vähktõve molekulaarsed mehhanismid; kuse-suguelundkonna areng; konditsionaalne ja indutseeritud mutagenees hiires; lentiviirusvektorite arendamine. Uurinud ka ribosoomivalkude ja snoRNA geenide ehitust ning geeniteraapia rakendusi pärilikes silmahaigustes. Ta on avaldanud üle 15 teaduspublikatsiooni.
Kai Pata

Kai Pata (kuni 1990 Kai Kulmar; sündinud 26. veebruaril 1969 Tartus) on eesti bioloog ja pedagoogikateadlane-haridustehnoloog.
Elulugu.
Lõpetas 1987 Tartu 2. Keskkooli, 1992 TÜ bioloogia osakonna, 2001 TÜ-s magistrantuuri, 2001–2005 TÜ ja Turu Ülikooli doktorantuuri, M.Sc. bioloogia didaktikas (2001, TÜ), väitekiri "Õpikeskkonna Collaborative Virtual Workplace (CVW) rakendamine õpilaste keskkonnaalaste otsustamispädevuste kujundajana", Ph.D (haridusteadus, 2005, Turu Ülikool), väitekiri "Scaffolding of collaborative decision-making on environmental dilemmas" (Turu Ülikool, 2005). 
Oli 1995–2000 OÜ Miksike loodusainete projektijuhataja ning õppematerjalide koostaja, 1999–2005 TPÜ ja TÜ korraldatud koolituskursuste lektor, 2001–2002 TÜ molekulaar- ja rakubioloogia instituudi loodusteaduste didaktika lektoraadi vanemlaborant ja erakorraline teadur, 2001–2005 teadur (ühtlasi 2001–02 Tartu Mart Reiniku Gümnaasiumi õpetaja), 2005–06 erakorraline vanemteadur, 2006– TÜ bioloogia-geograafiateaduskonna loodusteadusliku hariduse lektoraadi vanemteadur ja 2006– TLÜ matemaatika- ja loodusteaduskonna informaatika osakonna vanemteadur. 
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: seostatud kontseptuaalse arusaamise kujunemine keskkonna probleemteemadest; õpiobjektide ja keskkondade optimeerimine lähtuvalt õpiteooriast; haridustehnoloogilise visualiseeritud õpiprotsessi modelleerimine, m-õpe (õppimine pihuarvuti, mobiili jm abil). Osalenud mitmes rahvusvahelises uurimisprogrammis ja projektis (Erasmuse programm, Project STEDE jt) ning õpiprogrammide arendusprojektides (MIKSIKESE õpikeskkond, õpikeskkond "Noor Loodusuurija").
Teoseid.
Üle 30 teaduspublikatsiooni.
Isiklikku.
Kai Pata on sporditreenerite tütar.
Ta on nelja lapse ema.
Tiiu Pau

Tiiu Pau (1962. aastani Tiiu Karbik; sündinud 14. aprillil 1939 Petseris) on eesti spordipedagoog.
Elulugu.
Ta lõpetas 1957 Rakvere Pedagoogikakooli ja 1962 TPedI kehakultuuriteaduskonna, pedagoogikakandidaat (1982, Vilniuse Ülikool), väitekiri "Физическое воспитание в общеобразовательных школах Эстонии 1919–1940". 
Oli 1962–1983 TPedI sporditeooria ja spordialade didaktika osakonna vanemõpetaja, 1984–2006 TPÜ/TLÜ spordialade lektoraadi dotsent. Õpetanud kehalist kasvatust; koostanud õppevahendeid.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: laste ja noorte kehaline kasvatus, kehalise kasvatuse ja spordi ajalugu. Tegelenud nais- ja iluvõimlemisega, võitnud kuld- ja hõbemedaleid. Üle 10 teaduspublikatsiooni.
Ernests Paukulis

Ernests Paukulis (perenime rööpkujud: Paukuls, Paukul; 13. detsember (ukj) 1872 Jaunsmiltene vald, Läti – 7. veebruar 1941 Riia) oli läti loomaarstiteadlane.
Elulugu.
Ernests Paukulis oli kaupmehe poeg.
Õppis Riia linnagümnaasiumis, lõpetas 1899 Tartu Veterinaariainstituudi (TVI), veterinaariamagister (1901, TVI), väitekiri "Способы оживления при хлороформном обмирании", veterinaarmeditsiinidoktor (1903, Berni Ülikool; juhendaja professor Hugo Kronecker), väitekiri "Die Zuckungsformen von Kaninchenmuskeln verschiedener Farbe und Struktur". 1907 oli taas Bernis, uuris professor Theodor Langhansi juures atrioventrikulaarkimbu funktsioone ning töötas 1909–1910 Freiburgi ja Würzburgi ülikoolide laborites. Oli 1899–1901 TVI kliiniku assistent, 1901–1902 patoloogilise anatoomia prosektori abi, 1902–1916 üldpatoloogia eradotsent, 1917–1918 erakorraline ja korraline professor, 1919–1920 TÜ loomaarstiteaduskonna üldpatoloogia ja teraapia, farmakoloogia, toksikoloogia ning retseptuuri professor, 1920–1939 Läti Ülikooli meditsiiniteaduskonna üldpatoloogia kateedri juhataja ja professor, 1920–1922 ühtlasi ka veterinaarmeditsiiniteaduskonna dekaan.
Ernests Paukulis suri 7. veebruaril 1941 Riias, ta maeti Riia metsakalmistule.
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: veterinaarpatoloogia ja füsioloogia; uuris ühena esimestest loomade kasvajate histogeneesi. Tartu perioodil avaldas 19 teaduspublikatsiooni.
Vladimir Paul

Vladimir Paul (ka: Voldemar Paul, 11. november 1899 Kuressaare – aprill 1955 Canberra, Austraalia) oli Eesti geoloog ja paleontoloog.
Elulugu.
Vladimir Paul oli preestri poeg.
Lõpetas 1918 Tartus Aleksandri Gümnaasiumi, õppis aastast 1920 TÜ-s (vaheaegadega), lõpetas 1930 geoloogia osakonna, geoloogiamagister (1931, TÜ), väitekiri "Rakvere lademe Bryozoa". Majanduslikust olukorrast tingitud õpinguvaheaegadel töötas kooliõpetajana, kantseleiametnikuna jm. Oli 1931–44 TÜ geoloogia ja mineraloogia kabineti abijõud, assistent ja vanemassistent. Täiendas end 1939 Stockholmis ja Uppsalas (Vilistlaste Kapitali toetusega). Läks 1944 Saksamaale, oli 1946–49 Berliini Ülikooli mineralooogia lektor. Siirdus 1950 Austraaliasse, töötas kuni surmani Canberras Maavarade, Geoloogia ja Geofüüsika Büroos.
Teadustöö.
Uuris Eestis ordoviitsiumi sammalloomi ja devoni kalu.
Paul Paulsohn

Paul Paulsohn (sündinud 18. sajandil) oli Eesti arstiteadlane.
Elulugu.
Paul Paulsohn oli möldri poeg.
Ta oli sõjaväearsti õpilane, õppis Tartu linnakoolis, lõpetas Halle Ülikooli arstiteaduskonna, meditsiinidoktor (1747, Halle Ülikool), väitekiri "De methodo generalioli morbos chronicos tractandi". Paulsohn oli praktiseeriv arst Tartus ja Tartu ümbruses, kasutas esimesena Liivimaal raviks elektrit. 1755 määrati ta sõjaväearstiks Soome diviisi, oli arstina sõjas Preisimaa vastu, hiljem tegutses arstina Peterburis ja Ukrainas.
Olavi Paulus

Olavi Paulus (sündinud 5. augustil 1940 Haapsalus) on eesti tehnikateadlane.
Elulugu.
Ta on lõpetanud 1959. aastal Haapsalu 1. Keskkooli ja 1964. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi ehitusteaduskonna, oli 1967–1971 samas aspirantuuris, tehnikakandidaat (1972, TPI), väitekiri "Исследование рабочих режимов микрофильтров при предварительной механической очистке сточных вод". 
Oli 1966–1967 TPI sanitaar-tehnika probleemlabori vaneminsener, 1971–1977 vanemteadur, 1978–1980 teadussekretär, 1980–1992 TPI teadusliku uurimise sektori teadussekretär, 1992–1993 teadusosakonna juhataja, 1993–2000 TTÜ tehnika- ja kinnisvaraosakonna juhataja, 2000–2001 haldusprorektori nõunik, 2001– tehnika- ja kinnisvaraosakonna spetsialist.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: heitvete mehaaniline puhastamine. 16 teaduspublikatsiooni.
Isiklikku.
Olavi Paulus on teenistuja poeg ja Tiiu Pauluse abikaasa.
Tiiu Paulus

Tiiu Paulus (aastani 1971 Tiiu Hallik; 22. juuni 1941 Torma vald, Tartumaa – 18. märts 2017) oli eesti majandusteadlane.
Elulugu.
Tiiu Paulus oli talupoja tütar ja Olavi Pauluse abikaasa.
Lõpetas 1959 Tapa Keskkooli, 1964 TPI majandusteaduskonna, oli 1966–1969 Moskva Majandusstatistika Instituudi aspirant, majanduskandidaat (1969, samas), väitekiri "Вопросы механизированной обработки информации по учету и калкулированию себестоймости (на примере кабельной промышленности СССР". Täiendas end 1994 Islandis ja 1995, 1997 Rootsis. 
Oli 1964–1966 TPI raamatupidamise ja statistika kateedri vanemlaborant, 1969–1970 assistent, 1970–1975 NSV Liidu Rahandusministeeriumi Teadusliku Uurimise Instituudi (TUI) vanemteadur, 1975–1992 Eesti NSV Rahandusministeeriumi informaatika- ja arvutuskeskuse vanemteadur, 1992–1999 EV Rahandusministeeriumi talituse juhataja. Aastast 2000 pensionil.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: riigiraamatupidamine ja andmetöötlus. 14 teaduspublikatsiooni.
Hermann Pauts

Hermann Pauts (7. september 1915 Leisi vald, Saaremaa – 7. juuni 1991 Tartu) oli eesti majandusteadlane ja kaubandusorganisaator.
Elulugu.
Hermann Pauts oli talupidaja poeg.
Lõpetas 1934. aastal Saaremaa Ühisgümnaasiumi, 1948. aastal TPI majandusteaduskonna kaubandusökonoomia erialal, majanduskandidaat (1963, TÜ), väitekiri "Kodanliku Eesti väliskaubandus imperialismi süsteemis". Oli 1935–44 Tallinna Konduktorite Reservi konduktor, 1948–52 TPI kaubandusökonoomia kateedri assistent, 1952–65 TPI ja TÜ sama kateedri vanemõpetaja, 1965–67 TÜ sama kateedri dotsent, 1967–74 TÜ kaubatundmise ja kaubanduse organiseerimise kateedri juhataja, 1974–81 dotsent, aastast 1981 pensionil. Õpetas kaubanduse organiseerimist ja tehnikat, kujundas TÜ-s kaubatundmise eriala, koostanud õppevahendeid.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: kaubanduse organiseerimine. 20 teaduspublikatsiooni.
Henno Pavelson

Henno Pavelson (21. juuli 1926 Tallinn – 4. mai 2000 Tallinn) oli eesti majandus- ja tehnikateadlane.
Elulugu.
Henno Pavelson oli töölise poeg.
Õppis 1947–51 TPI-s, lõpetas 1955 Leningradi Kaugõppe Industriaalinstituudi tselluloosi- ja paberitööstuse tehnoloogia insenerina, 1966–70 Eesti NSV TA Majanduse Instituudi mittestatsionaarne aspirant, majanduskandidaat (1971, Eesti TA), väitekiri "Võimalustest tootmisvõimsuste kasutamise parandamiseks pidevalt töötavates tootmissüsteemides". Oli 1952–53 Maardu Keemiakombinaadi vahetuseülem, 1953–59 Tallinna Tselluloosi- ja Paberikombinaadi brigadir, vahetuseülem ja tsehhijuhataja, 1959–63 ENSV RMN osakonnajuhataja, 1963–71 Kehra Tselluloosi- ja Paberikombinaadi direktor, 1971–79 Eesti Paberitööstus peainsener, 1979–81 TPI töökaitse kateedri vanemõpetaja, 1981–92 dotsent, ühtlasi 1982–92 ka kateedri juhataja, 1992–95 TTÜ polümeermaterjalide instituudi dotsent. Lugenud elektriohutust, koostanud õppevahendeid.
Juss Pavelson

Juss Pavelson (sündinud 13. novembril 1948 Tallinnas) on eesti merefüüsik.
Elulugu.
Lõpetas aastal 1967 Tallinna 1. Keskkooli, 1972 Tartu Riikliku Ülikooli füüsikaosakonna, Ph.D. (loodus- ja täppisteadused, 2005, TTÜ), väitekiri "Mesoscale physical processes and the relaled impact on the summer nutrient fields and phytoplankton blooms in the western Gulf of Finland" (Tallinn, 2005). Oli 1972–1990 Eesti NSV TA Termofüüsika ja Elektrofüüsika Instituudi (TEFI) insener, nooremteadur, grupijuht ja teadur, 1990–1992 Eesti TA Ökoloogia ja Mereuuringute Instituudi teadur, 1992–2000 Keskkonnaministeeriumi Eesti Mereinstituudi teadur (ühtlasi töötas 1992–1999 periooditi Soome Mereuurimise Instituudis ja 1994 Liverpooli Ülikoolis), 2001–2002 TÜ Eesti Mereinstituudi teadur, 2002–2005 TTÜ Meresüsteemide Instituudi teadur, 2005– vanemteadur.
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: turbulentne difusioon meres, mesomastaapsete füüsikaliste protsesside eksperimentaaluuringud Läänemeres ja Põhja-Atlandi ookeanil, nende protsesside mõju suvistele fütoplanktoni (peamiselt sinivetikate) massõitsengutele ja toitainete jaotusele. Osalenud aastatel 1976–1999 rohkem kui 40 Läänemerel ja Põhja-Atlandil toimunud ekspeditsioonil ning mitmes rahvusvahelises uurimisprojektis. Üle 40 teaduspublikatsiooni.
Aino Paves

Aino Paves (aastani 1956 Aino Põdra; 9. august 1931 Kõrgesaare vald Läänemaa – 26. august 2024) oli eesti arstiteadlane.
Elulugu.
Aino Paves oli metsapraakeri tütar, Harri Pavese abikaasa ja Heiti Pavese ema.
Lõpetas 1950 Rakvere 1. Keskkooli, 1956 TRÜ arstiteaduskonna, 1968 TRÜ aspirantuuri, meditsiinikandidaat (1972, TRÜ), väitekiri "Vedeliku ja valgu transkapillaarse vahetuse tasakaalu muutustest ägeda pneumooniaga varaealistel lastel". 
Oli 1956–64 Tartu Linna Kliinilise Haigla lastearst, 1968–81 TRÜ pediaatria kateedri assistent, 1981–92 dotsent ja 1985–91 ka kateedri juhataja, 1992–97 TÜ lastekliiniku dotsent.
Õpetanud peamiselt lastehaigusi, sh kardioreumatoloogiat, propedeutikat ja hospitaalpediaatriat; koostanud õppevahendeid.
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: lapseea südame-veresoonkonna- ja liigesehaigused. Olnud mitme üleliidulise uurimisprogrammi Eesti-poolne juhendaja. Uurinud südame-veresoonkonna haiguste riskitegureid eesti lastel koostöös Helsingi Ülikooli pediaatritega. Uurinud ka lastehaiguste õpetamise ajalugu. Olnud 1983–1994 TÜ arstiteaduskonna nõukogu teadussekretär, mitme nõukogu ja komisjoni liige. Eesti Lastearstide Seltsi (1956), Eesti Kardioloogide Seltsi (1976) ja Eesti Reumatoloogide Seltsi 1979) liige. Üle 80 teaduspublikatsiooni, sh 10 õppevahendit.
Tunnustus.
1996–1997 Tartu Ülikooli medal
Harri Paves

Harri Paves (sündinud 26. juunil 1930 Valgas) on eesti metsateadlane.
Elulugu.
Harri Paves on äriteenija poeg, Aino Pavese abikaasa ja Heiti Pavese isa.
Lõpetas 1949 Valga 1. Keskkooli, 1954 EPA metsanduse ja maaparanduse teaduskonna, aspirantuuri 1962, põllumajanduskandidaat (1964, ZBI), väitekiri "Lehis Eesti NSV-s". 
Oli 1954–1959 EPA metsandusteaduskonna vanemlaborant, 1963–1970 Eesti Metsamajanduse ja Looduskaitse Teadusliku Uurimise Instituudi (EMI) labori vaneminsener ja nooremteadur, 1970–1971 EMI Katse-Puukooli direktor, 1972–1994 EMI vanemteadur, 1994–1996 Eesti Metsaaretuskeskuse insener.
Teadustöö.
Uurimistegevuse põhisuund: võõrpuuliikide, eeskätt lehiseliikide introduktsioon ja kasvatamine Eestis, vegetatiivsete (poogitud) okaspuuseemlate rajamine ja majandamine. Juhendanud suuremahuliste geograafiliste okaspuukatsekultuuride istutamist. Oli 1976–1995 Metsamajandusee ja Looduskaitse Ministeeriumi dendroloogiaringi (aastast 1993 Eesti Dendroloogia Selts) teadussekretär, 1991–1997 Eesti Looduseuurijate Seltsi (LUS-i) presiidiumi liige.
Teoseid.
Artiklite kogumike "Krahv Friedrich Berg ja mets" (Tallinn, 1995) toimetaja ning "Lehis: metsa ja pargipuu" (Tartu, 2004) kaasautor ja toimetaja. Üle 60 teaduspublikatsiooni.
Ülle Pechter

Ülle Pechter (aastani 1982 Ülle Purga; sündinud 31. märtsil 1959 Tartus) on eesti arstiteadlane ja taastusarst.
Elulugu.
Ülle Pechter on arsti tütar.
Lõpetas 1977. aastal Tallinna 7. Keskkooli, 1983 Tartu Riikliku Ülikooli (TRÜ) arstiteaduskonna, aastatel 1995–2003 oli Tartu Ülikooli (TÜ) taastusravi doktorant, meditsiinidoktor (2004, TÜ), väitekiri "Progression prevention strategies in chronic renal failure and hypertension. An experimental and clinical study" (Tartu, 2004). 
Oli 1983–1984 Tallinna Lastehaigla intern ja 1999–2001 Tartu Ülikooli perearstiteaduse resident, 1984–1991 Tartu Kliinilise Lastehaigla pediaater, 1993–1995 Tartu Ülikooli Kliinikumi (TÜK) üldarst, 1995–1999 Tõrvandi Perearsti Vastuvõtu ja 2000–2004 Tartu Jakobi Terapeutikumi taastusarst, 2003–2006 Tartu Ülikooli sisekliiniku nefroloogia teadur, ühtlasi aastast 2005 TÜK spordimeditsiini ja taastusravi kliiniku taastusarst, aastast 2007 Tartu Ülikooli polikliiniku teadur.
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: krooniliste, multifaktoriliste haiguste, eriti kroonilise neeruhaiguse epidemioloogia; krooniliste haigustega kaasnevate kahjustuste hindamine biokeemilisel ja morfoloogilisel tasandil; taastusravi võimalused krooniliste haiguste kulu mõjutamisel. Society of European Classical Natural Medicine (ESCNM; 1994), International Society of Anthroposophical Physiciansi (1996), Eesti Hüpertensiooni Ühingu (200), Eesti Nefroloogide Seltsi (2002) ja Eesti Taastusarstide Seltsi liige (2003). 30 teaduspublikatsiooni.
Ülo Peda

Ülo Peda (sündinud 2. oktoobril 1942 Tartus) on eesti loomaarstiteadlane.
Elulugu.
Ülo Peda on töölise poeg.
Lõpetas 1961 Tartu 7. Keskkooli, 1969 EPA veterinaariateaduskonna, veterinaariamagister (1997, EPMÜ), väitekiri "Maksa valgusünteesi ja ekskretoorse funktsiooni hindamine maksakahjustuste varajaseks diagnoosimiseks suuretoodangulistel lehmadel". Täiendas end 1991 Juhtimise Kõrgema Kooli kursustel alal. Oli 1969 Tartu Lihakombinaadi veterinaararst, 1969–78 Jõgeva Näidissovhoosi peaveterinaararst, 1978–79 EPA sise- ja nakkushaiguste kateedri vanemteadur, 1979–81 Eesti NSV TA Loomakasvatuse ja Veterinaaria Instituudi (ELVI) ainevahetuse uurimise labori vanemveterinaararst, 1981–88 vanemteadur, 1988–90 teadur, 1990–99 labori juhataja, 1999– Taimetoodangu Inspektsiooni Tartu büroo peainspektor.
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: lüpsilehmade ainevahetus, maksakahjustuste diagnoosimine ja profülaktika. Üle 10 teaduspublikatsiooni.
Milli-Irene Pedajas

Milli-Irene Pedajas (aastani 1956 Milli-Irene Ploompuu; 16. august 1933 Tsooru, Võrumaa – 8. oktoober 1991 Tallinn) oli eesti pedagoogikateadlane.
Elulugu.
Milli-Irene Pedajas oli talupidaja tütar. Tema vanemad olid Jakob Ploompuu ja Anna Ploompuu (Lust).
Ta lõpetas 1953. aastal Tartu Õpetajate Instituudi. Õppis 1956–1958 Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonna raamatukogunduse ja bibliograafia osakonnas, lõpetas 1964 Tartu Riikliku Ülikooli eesti keele ja kirjanduse erialal. Aastatel 1969–1973 oli aspirantuuris, 1973. aastal kaitses TRÜ-s pedagoogikakandidaadi kraadi väitekirjaga "Mõningate arengufaktorite osa õpetaja professionaalses adaptatsioonis" (juhendaja Enn Koemets). 
Perioodil 1953–1958 töötas ta Ahjal ja Vastse-Kuustes õpetajana ning oli Põlva rajooniraamatukogu juhataja. 1957. aastal Põlva rajooni ajalehes Koit ilmunud artiklis kutsus kutsus ta üles murdekeelt välja juurima. Aastatel 1958–1962 oli ta Põlvas ajalehe Koit ajakirjanik ja 1963 Põltsamaal ajakirjanik. Aastatel 1963–1969 oli ta Viljandi rajooni koolide inspektor, 1973–1975 Tartu Riikliku Ülikooli pedagoogika kateedri vanemõpetaja ja vanemteadur. 1976. aastast Tallinna Pedagoogilise Instituudi pedagoogika ja psühholoogia kateedri dotsent, 1986–1991 TPedI haridusjuhtide ettevalmistus- ja täiendusteaduskonna andragoogika kateedri dotsent, 1986. aastast ka TPedI kultuuriteaduskonna dekaani kohusetäitja, 1991. aastast professor. Ta õpetas pedagoogika üldkursust, andragoogikat, õpetaja psühholoogiat ja koostas õppevahendeid.
1956. aastal abiellus ta August Pedajasega, kellega tal sündis kaks poega.
Milli-Irene Pedajas suri kollagenoosi ja vaskuliidi tagajärjel.
Teadustöö.
Ta uuris õpetaja erialast ja pedagoogilist ettevalmistust, kutsekohanemist, töökultuuri ja töö efektiivsust. Üle saja publikatsiooni.
Ellen Pedak

Ellen-Olinde Pedak (kuni 16. juunini 1936 Ellen-Olinde Seimann, 1955. aastani Ellen-Olinde Saluvee; 10. august 1930 Pärnu – 16. juuli 2022) oli eesti keemik.
Elulugu.
Ellen Pedak oli õpetajate (Johan Saluvee ja Olinde-Marie Saluvee) tütar ja Evald Pedaku abikaasa.
Lõpetas 1949 Pärnu 2. Keskkooli, 1955 Tartu Riikliku Ülikooli keemiaosakonna, 1969 aspirantuuri, keemiakandidaat (1980, TÜ), väitekiri "О физико-химической природе центров люминесценции в сульфидах кальция, стронция и бария, активированных медью и серебром". Oli 1955–1966 TÜ analüütilise keemia kateedri assistent, 1969–1976 noorem- ja 1976–1979 vanemteadur, 1979–1992 assistent, 1993–1995 keemilise füüsika instituudi lektor. Õpetas analüütilise keemia, spektraalanalüüsi ja mikroanalüüsi kursusi; koostas õppevahendeid.
Teadustöö.
Uurinud kristallfosfooride füüsikalist keemiat ja luminestsentsi probleeme. Rinnamärk "NSVL leidur" (1987). Üle 65 teaduspublikatsiooni, 5 autoritunnistust.
Evald Pedak

Evald Pedak (18. aprill 1931 Uue-Põltsamaa vald, Viljandimaa – 6. august 2017) on eesti keemik ja loomakasvatusteadlane.
Elulugu.
Evald Pedak on talupidaja poeg ja Ellen Pedaku abikaasa.
Lõpetas 1950 Põltsamaa Keskkooli, 1955 TÜ keemiaosakonna, 1961 sihtaspirantuuri Leningradi Riiklikus Ülikoolis, põllumajanduskandidaat (1981, Eesti NSV TA Loomakasvatuse ja Veterinaaria Instituut (ELVI)), väitekiri "Аминокислотный состав кормов и его влияние на свободные аминокислоты плазмы крови ". Oli 1955–58 TÜ analüütilise keemia kateedri vanemlaborant, 1958–59 assistent, 1961–65 ELVI biokeemia ja füsioloogia labori nooremteadur, 1965–67 juhataja kohusetäitja, 1967–77 keemia labori juhataja, 1977–94 söötade uurimise labori juhataja, 1994–2000 EPMÜ loomakasvatuse instituudi vanemteadur.
Teadustöö.
Uurinud toiduainete, söötade jt bioloogiliste materjalide koostist ja toiteväärtust. Medal "Kalevipoeg kündmas" (1991). Üle 50 teaduspublikatsiooni.
Lembit Pedak

Lembit Pedak (kuni 9. detsember 1936 Lembit Villemson; 13. juunil 1923 Abja vald, Halliste kihelkond, Pärnumaa – 21. mai 2008) oli eesti majandusteadlane.
Elulugu.
Lembit Pedak on talupidaja poeg.
Lõpetas 1948. aastal Tallinna Rahanduse ja Krediidi Tehnikumi ja 1955. aastal Üleliidulise Kaugõppe Rahanduse Instituudi, majanduskandidaat (1965, Eesti TA), väitekiri "Ehitusettevõtete lisakulude alandamine ehitustegevuse organisatsioonilise struktuuri ja juhtimismeetodi täiustamise teel (Eesti NSV tingimustes)". 
Oli 1965–1966 TPI tööstuse juhtimise ja plaanimise kateedri vanemõpetaja, 1966–1973 dotsent.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: rahvamajanduse planeerimine, regionaalplaneerimine, tööstusökonoomika.
Imant Pedaste

Imant Pedaste (aastani 1935 Imant Roth, 7. aprill 1899 Aakre vald, Tartumaa – 21. aprill 1985 Eesti) oli eesti keemik.
Elulugu.
Imant Pedaste oli talupidaja poeg.
Lõpetas 1918 Tartu Kommertskooli, 1926 Tartu Ülikooli keemiaosakonna, keemiamagister (1926, TÜ), väitekiri "Eesti põlevkivi (kukersiidi) tõrva ja tõrvast destilleeritud fraktsioonide uurimine pigiolluste sisalduse kohta ja nende hulga muutumine temperatuuriga ja destilleerimise kestvusega", keemiakandidaat (ümber atesteeritud 1947). 1926–1927 õppis TÜ põllumajandusteaduskonnas. Oli 1919 Vabadussõjas, seejärel aastani 1928 TÜ mullateaduse kabineti assistent, aastast 1928 Jäneda põllutöökeskkooli õpetaja, hiljem Kohtla-Järvel põlevkivikeemik ning Eesti NSV TA Loomakasvatuse ja Veterinaaria Instituudi (ELVI) piimanduse, lihaproduktide uurimise ja keemialabori vanemteadur.
Teadustöö.
Uuris Eesti põlevkivitõrva ja selle destillatsioonisaadusi.
Tiia Pedastsaar

Tiia Pedastsaar (aastani 1976 Tiia Pitkäärt; sündinud 13. oktoobril 1948 Pärsti vallas Viljandimaal) on eesti pedagoogikateadlane.
Elulugu.
Tiia Pedastsaar on kolhoosniku tütar.
Lõpetas 1967 C. R. Jakobsoni nimelise Viljandi 1. Keskkooli, 1972 Tartu Riikliku Ülikooli geograafiaosakonna, 1977 aspirantuuri samas, , pedagoogikakandidaat (1984, TRÜ), väitekiri "Формирование картографических умений учащихся общеобразовательных средних школ". Oli 1978–1986 TRÜ pedagoogikakateedri õpetaja ja vanemõpetaja, 1987–1991 dotsent, Tartu Ülikooli 1991–1995 pedagoogikakeskuse dotsent, 1996–2000 pedagoogikaosakonna dotsent, 2001–2004 Tartu Ülikooli haridusteaduskonna pedagoogikaosakonna dotsent, 2004– Tartu Ülikooli Kultuuriakadeemia dotsent. Koostanud arvukalt õpikuid jm õppevahendeid.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: didaktika – õpi- ja kaardilugemisoskuste kujundamine geograafia õpetamisel. Eesti Akadeemilise Pedagoogika Seltsi ja Eesti Geograafia Seltsi (EGS-i) liige. Üle 40 teaduspublikatsiooni, sh õpikud ja õppevahendid.
Tõivu Pedokand

Tõivu Pedokand (7. veebruar 1938 Mehikoorma vald, Tartumaa – 18. august 2021) oli eesti tehnikateadlane.
Elulugu.
Ta lõpetas 1956. aastal Kohtla-Järve Põlevkivitöötlemise Tehnikumi ja 1967. aastal Leningradi Polütehnilise Instituudi insener-metallurgi erialal; aastatel 1972–1975 oli samas aspirant, tehnikakandidaat (1977, samas), väitekiri käsitles magneesiumi ja tema lisandite käitumist elektrokeemilises protsessis sulatatud soolades madalatel temperatuuridel. Täiendas end 1983. aastal Moskva Terase Instituudis. 
Oli aastatel 1957–1961 Kohtla-Järve Põlevkivitöötlemise Kombinaadi tehnik-mehaanik, 1967–1969 Tallinna Polütehnilise Instituudi metallide tehnoloogia kateedri õppejõud, 1969–1972 ja 1975–1983 TPI Kohtla-Järve filiaali lektor, 1983. aastast Jõgeva Näidissovhoosi (hiljem riigimajand) juhtivinsener ja dispetšer.
Teadustöö.
Uurinud magneesiumi ja tema lisandite käitumist elektrokeemilises protsessis sulatatud soolades madalatel temperatuuridel, korrosiooniprobleeme. 10 teaduspublikatsiooni.
Isiklikku.
Tõivu Pedokand oli talupidaja poeg.
Margus Peeba

Margus Peeba (sündinud 16. mail 1963 Tallinnas) on eesti arstiteadlane ja invasiivkardioloog.
Elulugu.
Margus Peeba on teenistuja poeg.
Lõpetas 1981 Tallinna 44. Keskkooli, 1987 Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna, oli 1987–1990 Tartu Ülikooli aspirant, meditsiinikandidaat (1990, TÜ), väitekiri "Рестеноз после чрескожной транслюминальной коронарной ангиопластики". Aastatel 1990–1991 oli Tallinna Kiirabihaigla Südamekeskuse arst, aastast 2001 Põhja-Eesti Regionaalhaigla (PERH) kardioangiograafia arst.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: koronaarpatoloogia. 10 teaduspublikatsiooni.
Eva Peebo

Eva Peebo (5. mai 1937 – 18. detsember 2022) oli eesti treener ja spordipedagoog.
Haridus ja töökäik.
Eva Peebo sündis Rakveres.
Lõpetas 1954. aastal Tallinna Kehakultuuritehnikumi ning 1958. aastal Tartu Riikliku Ülikooli kehakultuuriteaduskonna. 1967.–1970. aastal jätkas Peebo õpinguid Tartu Riiklikus Ülikoolis kehakultuuriteaduskonna aspirantuuris ja kaitses 1972. aastal pedagoogikakandidaadi väitekirja "Intensiivsema ja mitmekülgsema kehalise kasvatuse mõjust koolieelikute arengule". 
Peebo töötas 1957–1967 Tartu Riikliku Ülikooli võimlemise kateedri vanemlaborandina, 1970–1974 kehalise kasvatuse ja spordi kateedri õpetajana, 1974–1978 vanemõpetajana, 1978–1980 spordimeditsiini ja ravikehakultuuri kateedri assistendina, 1980–1981 Tartu Riikliku Ülikooli üld- ja molekulaarpatoloogia instituudi (ÜMPI) nooremteadur. Ta on õpetanud kehalise kasvatuse teooriat, ravivõimlemist ja ravikehakultuuri, koostanud õppevahendeid ja koolitanud teisi spordipedagooge.
Aastatel 1987–2006 töötas Peebo Värska Gümnaasiumis kehalise kasvatuse õpetajana.
Teadustöö ja publikatsioonid.
Peebo uurimisvaldkond oli kehalise kasvatuse teooria ja praktika. Ta on avaldanud üle 20 teaduspublikatsiooni.
Jaak Peebo

Jaak Peebo (25. oktoober 1933 Tartu – 2. detsember 2016) oli eesti keeleteadlane.
Elulugu.
Jaak Peebo oli tisleri poeg.
1952. aastal lõpetas ta Elva Keskkooli ja 1957. aastal Tartu Riikliku Ülikooli (TRÜ) eesti filoloogia osakonna. Aastatel 1960–1963 oli ta TRÜ eesti keele kateedri aspirant, filoloogiakandidaat (1973, TRÜ), väitekiri ""Kalevipoja" sõnavara".
1963–1969 oli ta TRÜ eesti keele kateedri vanemlaborant, 1969–1981 vanemõpetaja, 1981–1992 dotsent. 1992. aastast oli eesti filoloogia osakonna ja eesti keele õppetooli dotsent; ühtlasi oli 1974–1976 Helsingi Ülikooli ja 1983–1984 Oulu Ülikooli eesti keele lektor. 
Peebo pidas loenguid Kreutzwaldi sõnavarast, tänapäeva eesti keelest ning eesti ja soome keele erinevustest.
Oli aastast 1995 Tartu Ülikooli eesti keele õppetooli toimetiste toimetaja. 
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: Kreutzwaldi sõnavara, õigekeelsus, eesti keele ajalugu, Tartu 18. sajandi kirjakeel.
Teoseid.
Üle 30 teaduspublikatsiooni, on koostanud õppevahendeid.
Evald Nikolai Peebsen

Evald Nikolai Peebsen (nimekuju ka: Evald Nikolai Pebsen, 23. detsember 1900 Peterburi – 20. august 1987 Tartu) oli Eesti loomaarstiteadlane.
Elulugu.
Evald Nikolai Peebsen oli lukksepa poeg.
Lõpetas 1926 Tartu Õhtuühisgümnaasiumi, 1932 Tartu Ülikooli loomaarstiteaduskonna, veterinaariakandidaat (1947, TÜ), väitekiri "Hallitusseente arenemise iseloom lihal ja nende resistentsus liha soolamisel tarvitatavate keemiliste vahendite suhtes". 
Oli 1929–32 TÜ loomaarstiteaduskonna abijõud ja nooremassistent, 1932–33 Tallinna tapamaja ja konservivabriku juhataja, 1933–41 Tallinna Eksporttapamaja , 1941 ja 1945–51 TÜ kateedri juhataja, dotsent, 1942–45 veterinaararst Harjumaal ja Tallinnas, 1947–51 TÜ ja 1951–52 EPA veterinaariateaduskonna dekaan; 1951–63 EPA epizootoloogia, mikrobiol ja kateedri juhataja, dotsent, 1963–65 mikrobioloogia kateedri juhataja, dotsent, 1965–75 liha-piimatehnoloogia ja mikrobioloogia kateedri dotsent. Õpetas , karusloomade haigusi, tapasaaduste tehnoloogiat, koostanud õppevahendeid.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: loomatervishoid (peamiselt karusloomade haigused), vet mikrobiol, . Töid Siberi katku, ulukite trihhinelloosi, lihasaaduste riknemise, tapaloomade transpordiväsimuse ja karusloomade haiguste alalt. Orden "Austuse märk" (1961).
Vello Peedimaa

Vello Peedimaa (sündinud 17. oktoobril 1949 Pärnus) on eesti majandusteadlane.
Elulugu.
Lõpetas 1968 Pärnu 4. Keskkooli, 1973 Tartu Riikliku Ülikooli (TRÜ) majandusküberneetika erialal. Oli 1973–1974 TRÜ poliitilise ökonoomia kateedri stažöör, 1974–1982 vanemõpetaja, 1977 stažeeris Ungaris K. Marxi nimelises Majandusülikoolis. 
1982–1983 ETKVL Tartu Tarbijate Kooperatiivi Kaubamaja direktor, 1983–1994 TRÜ/ Tartu Ülikooli (TÜ) haldusprorektor, 1994–1995 TÜ rektori nõunik. Õpetanud sotsialismi ja kapitalismi poliitilist ökonoomiat, majanduse aluseid, koostanud õppevahendeid.
Teadustöö.
Uurimusi toodangu kvaliteedi ökonoomia ja tootmise efektiivsusest.
Teoseid.
Umbes 20 teaduspublikatsiooni, rohkesti aimeartikleid.
Virve Peegel

Virve Peegel (aastani 1959 Virve Rüga; 1. juulil 1931 Valguta vald, Tartumaa – 6. detsember 2017 Tallinn) oli eesti spordipedagoog.
Elulugu.
Virve Peegel on talupidaja tütar.
Ta lõpetas aastal 1950 Tartu 2. Keskkooli, õppis 1950–1951 Leningradis P. F. Lesgafti Kehakultuuriinstituudis, lõpetas 1954 Tartu Riikliku Ülikooli kehakultuuriteaduskonna, õppis 1956–1960 ka Tartu Riikliku Ülikooli majandusteaduskonnas, pedagoogikakandidaat (1976, TRÜ), väitekiri "Endogeensete rütmide mõjust ja kasutamise võimalustest treeningutel ja võistlustel". 
Oli 1950–1951 Alatskivi Keskkooli ja 1954–1959 Elva Keskkooli õpetaja, 1959–1966 Eesti NSV Vabariikliku Õpetajate Täiendusinstituudi (VÕT-i) kehalise kasvatuse metoodik, 1966–1979 Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI) kehalise kasvatuse kateedri assistent ja vanemõpetaja, 1980–1988 dotsent. 
1988. aastast oli pensionil, kuid töötas (vaheaegadega) TPI töökaitse kateedris ja töögrupi "Terve Eesti laps" tervisekasvatuse õpetajana. Aastast 1997 Järve haigla taastusraviinstruktor. Koostanud õppe- ja metoodikavahendeid, kehalise kasvatuse programme.
Teadustöö.
Uuris kehalise kasvatuse metoodika probleeme ning endogeensete rütmide mõju treeningutele ja võistlustele. Osales üleliidulistel ja Eesti teaduskonverentsidel. Oli ühingu Teadus lektor ja metoodik, ka spordipropaganda sektsiooni sekretär.
Andres Peekna

Andres Peekna (14. oktoober 1937 Tallinn – 26. november 2014 Waterford, Wisconsin) oli Ameerika Ühendriikide ja eesti füüsik.
Elulugu.
Läks II maailmasõja ajal Saksamaale, sealt USA-sse. Lõpetas 1955 Brooklyni Tehnikakõrgkooli New Yorgis masinaehitusinseneri erialal, füüsikamagister (1961, Wisconsini Ülikool), Ph.D. (füüsika, 1969, samas). 
Oli 1960–1962 Midwestern Universities Research Association'i mehaanikainsener, 1962–1968 Wisconsini Ülikooli assistent, 1968–1971 füüsika ja astronoomia osakonna assistant prof., 1971–1977 Weapons Effect Laboratory (USA, Vicksburg) füüsik, 1978–1981 TEC Systemsi, W.R. Grace &amp; Co. (Chicago) abiteadur (), 1982–1992 R.R. Donnelly &amp; Sons Co. (Chicago) vanemteadur, aastast 1992 vabakutseline. Õpetanud termodünaamikat, optikat, kaasaegset füüsikat.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: osakeste füüsika, tugevusõpetus ja aeromehaanika; eesti rahvapillide akustika. Ameerika Füüsika Ühingu (APS), Sigma Xi, Eesti Teaduslik Ühing Ameerikas liige. Üle 20 teaduspublikatsiooni.
Laine Peep

Laine Peep (aastani 1956 Laine Kose; 30. juuni 1932 Erra vald, Virumaa – 23. oktoober 2001 Tartu) oli Eesti psühholoog ja bibliograaf.
Elulugu.
Lõpetas 1950. aastal Kiviõli I Keskkooli, seejärel 1956. aastal Tartu Riikliku Ülikooli eesti filoloogia ja psühholoogia ning 1966. aastal raamatukogunduse ja bibliograafia erialal. 
Ta oli 1956–1960 Tartu Linna Keskraamatukogu osakonnajuhataja, 1960–1962 TRÜ aspirant.
1962–1990 TRÜ Teadusliku Raamatukogu direktor, ühtlasi 1961–1986 TRÜ filosoofia kateedri juures õppeülesande täitja, lugedes ajaloolist ja dialektilist materialismi. 
Algatas Tartu Riikliku Ülikooli raamatukogu uue hoone ehitamise, hoone avati 22. veebruaril 1982, TRÜ 350. aastapäeva juubelipidustuste eel. 
Teadustöö.
Uurimusi raamatukogunduse alal. NSV Liidu Raamatukogunduse Teaduslik-Metoodilise Keskkomisjoni liige (1967), Rahvusvahelise Raamatukoguühenduste Liidu (IFLA) ülikoolide jt teadusraamatukogude sektsiooni alalise komitee (1977) ning raamatukogunduse teooria sektsiooni alalise komitee liige (1978). 
40 teaduspublikuatsiooni ja 80 aimetrükist.