Jasper Johns

Jasper Johns (sündinud 15. mail 1930) on ameerika maalikunstnik ja skulptor. Tema teoseid on seostatud eelkõige popkunsti ja uusdadaismiga. Ta on tuntud Ameerika Ühendriikide lipu ja teiste sarnaste Ameerika teemade kujutamise poolest.
Lapsepõlv ja noorukiiga.
Jasper Johns sündis 1930. aastal USA Georgia osariigi Augusta linnas. Tema vanemad olid Jean Riley ja William Jasper Johns, kes lahutasid abielu juba siis, kui Johns oli alles kahe-aastane. Selle tõttu veetis ta palju aega lapsepõlvest Lõuna-Carolina osariigis vanaisa hoole all. Johns on hiljem märkinud, et ta tundis vanaisa juures ennast alati vaid külalisena. Tema vanaisa suri 1939. aastal. Pärast seda kolis Johns tagasi ema juurde, kes oli vahepeal uuesti abiellunud ning kasvatas juba uue pere lapsi. See periood aga osutus lühikeseks, sest üsna pea viidi Johns tädi hoole alla. Alles keskkooli viimastel aastatel kolis ta tagasi ema juurde.
Jasper Johnsi lapsepõlv oli täis pettumusi ja üksildust. Kuigi ta ei näinud lapsena peaaegu üldse tõelist kunsti (ainsad maalid, mida ta nägi, olid tema selleks ajaks surnud vanaema tehtud), otsustas ta siiski juba viieaastaselt, et hakkab tulevikus kunstnikuks. Joonistamine oli üks väheseid tegevusi, mis võimaldas põgeneda päriselust. Pärast keskkooli läks ta Lõuna-Carolina Ülikooli Columbias, kus ta õppis kolm semestrit. 1948. aastal kolis Johns New Yorki ning asus õppima Parsonsi disainikooli, kus ta sai olla vaid ühe semestri, sest raha rohkemaks ei jätkunud. Korea sõja ajal läks ta armeesse, kus teenis paar aastat Lõuna-Carolinas ja Sendai linnas Jaapanis. Seal arenes tal välja armastus Jaapani kultuuri ja kunsti vastu. 1953. aastal naasis Johns New Yorki, kus ta sõbrunes kiiresti kunstnik Robert Rauschenbergi, helilooja John Cage’i ning koreograafi ja tantsija Merce Cunninghamiga. Raha teenimise eesmärgil hakkas Johns koos Rauschenbergiga disainima poodide (nt Tiffany’s) vaateaknaid.
1958. aasta näitus.
1954. aastal nägi Johns unenägu, kus ta maalis Ameerika Ühendriikide lippu. See inspireeris teda looma vahamaali "Lipp" ("Flag"), mis oli esimene teos Johnsi pikas lippude seerias. Tema kunst kogus vaikselt populaarsust, kuid päris tippu viis teda üks õnnelik juhus. Rauschenberg ja Johns elasid samas majas ning Rauschenbergi külastas ühel päeval mõjukas kunstikaupmees Leo Castelli. Kuuldes, et Johns on samas majas, soovis Castelli näha ka tema loomingut, sest ta oli just näinud ühte tema teost New Yorgi Juudi Kunstimuuseumi grupinäitusel. Johnsi teosed avaldasid Castellile muljet ning ta soovis, et Johns korraldaks tema galeriis isikunäituse.
1958. aastal teoks saanud Johnsi näitus sai legendaarseks. New Yorgi moodsa kunsti muuseum ostis näituselt tervelt kolm maali. Sel ajal oli kõige populaarsemaks kunstivooluks abstraktne ekspressionism, kuid Johnsi maalid olid risti vastupidised nii stiili kui ka eesmärgi poolest. Abstraktse ekspressionismi esindajad olid näiteks Jackson Pollock, Mark Rothko ja Willem de Kooning. Maalidele läheneti spontaanselt, dramaatiliselt ja jõuliselt ning elavate värvide kasutusega. Eesmärgiks oli väljendada kunstnike sisemaailma. Johns aga lähenes kunstile külmalt ja emotsioonita, kujutades igapäevaasju ja sümboleid, mida kõik teavad. Teostes puudus kunstniku eneseväljendus või arvamus. Johnsi teosed aitasid vähendada abstraktse ekspressionismi domineerimist ning kunstnik rajas teed sellistele uutele kunstivooludele nagu popkunst, minimalism ja kontseptualism.
Edasine karjäär ja elukäik.
Johnsi karjääri võiks jagada kaheks: periood, kus ta tegi koostööd kunstnik Robert Rauschenbergiga, ja periood ilma Rauschenbergita. Aastatel1955–1961 oli tal Rauschenbergiga väga lähedane ja romantiline suhe, nad vahetasid tihti ideid ja aitasid teineteisel kunsti luua. Rauschenberg oli samasugune innovaator nagu Johns ning nende vastastikune mõju oli kindlasti väga suur. Kuid 1961. aastal lõppes nende suhe teadmata põhjustel. Johns on väitnud, et nad lihtsalt kasvasid lahku. Koostöö lõppemisest hoolimata jätkasid mõlemad kunstnikud edukat karjääri, kuid arenesid erinevas suunas. Rauschenbergi teosed muutusid järjest poliitilisemaks, samal ajal kui Johns pöördus üha rohkem sissepoole, jättes igasuguse tähelepanuta aktuaalsed probleemid. Ta arvas, et tema teosed ei suudaks nagunii maailma probleeme lahendada.
1970. aastatel liikus Johns abstraktsuse poole, kasutades palju "cross-hatched" (eri nurkadel paralleelsete joonte kogumikud) mustrit ning eksperimenteerides värvidega. 1970. aastate lõpust liikus Johns uuesti figuratiivse kunsti poole. Sedamööda, kuidas ta ise on vanemaks saanud, on tema teostes järjest enam näha ka autobiograafilisi märke, näiteks teoses "Mirror’s Edge" (1992) on näha tema vanaisa maja plaani. Lisaks maalidele on Johns teinud ka skulptuure, näiteks üks tema kuulsamaid teoseid on pronksi valatud kaks õllepurki ("Painted Bronze II: Ale Cans" 1960). Lisaks tegi ta koostööd teiste loomeinimestega, näiteks Andy Warholi ja kirjanik Samuel Beckettiga. Enda loomingus ei soovinud Johns väljendada kindlat sõnumit, vaid ta tahtis, et vaatajad ise analüüsiksid ja leiaksid sõnumi.
Johnsi teoseid on eksponeeritud üle maailma. 1988. aastal pälvis ta Veneetsia Biennaali Grand prix’ auhinna. Sellegipoolest ei soosi kriitikud alati tema teoseid, kuid ta on armastatud kollektsionääride seas. Tema teoste hinnad võivad oksjonitel tihti mitmekümnetesse miljonitesse ulatuda, näiteks 2014. aastal müüdi tema teos "Flag" (1983) 36 miljoni dollari eest. Alates 1998. aastast elab Johns Sharoni linnas Connecticuti osariigis, kus asub ka tema ateljee. 2011. aastal autasustati teda Ameerika Ühendriikide Presidendi Vabadusmedaliga, mis on kõrgeim USA-s tsiviilisikutele antav autasu.
Loomingu motiivid ja tehnikad.
Jasper Johnsi loomingu kõrghetked jäid 1950. aastate teise poole ja 1960. aastate algusse (sh 1958. aasta näitus). Johnsi esimest isikunäitust on nimetatud ka abstraktse ekspressionismi surmaks, kuigi tegelikkus nii dramaatiline polnud – nii Willem de Kooningil kui ka teistel selle stiili esindajatel oli ka pärast Johnsi näitust edukas karjäär. Näitusel olid teosed tuttavatest sümbolitest – Ameerika lipud (nt "Flag" 1958), numbrid (nt "White numbers" 1958), märklauad (nt "Target with Four Faces" 1955). Nagu ta ise on öelnud: "Asjad, mida mõistus juba teab." Ta maalis need ajalehtedele iidses enkaustika stiilis, kus värv segatakse soojendatud mesilasvahaga. Segu kuivab väga kiiresti ning nii jääb maalile ka täpsed pintslijäljed.
Lisaks enkaustikale on Johns teinud ka õlimaale, näiteks maal "Map" (1961), mis on Ameerika temaatika edasiarendus, kujutades Ameerika kaarti. Antud maalis on kaardil osariikide vahelised piirid hägusad, mis võivad väljendada samal ajal poliitikas osariikide lähenemist üksteisele ja piiride mõttetuks muutumist. Ehk ei ole kujutatud sümbolit võimalikult täpsena, vaid maal väljendab ka kunstniku suhtumist. Lisaks maalidele hakkas Johns 1960. aastatel tegelema ka litograafia (lametrükitehnika) ja skulptuuriga. Johnsile meeldis eriti litograafia, sest see võimaldas lihtsasti asju täpselt ja palju korrata ning teha lähedasi variatsioone originaalsest kujutisest. Skulptorina kujutas ta tihti igapäevaasju (nt õllepurgid, elektripirnid), valades need pronksi ja värvides üle. Eesmärk oli muuta tavalised objektid tõelisteks kunstiteosteks. Näiteks kuulus kahe õllepurgi kuju "Painted Bronze II: Ale Cans" (1960) valmis vastusena Willem de Kooningi kommentaarile, et kunstikaupmees Leo Castelli suudab kõike müüa, isegi kahte õllepurki. Johnsi skulptuur on ka kommentaar masstoodetud objektide esteetilisele väärtusele. Näiteks võib mõelda, et kui kuulsa kunstniku maalitud õunad on kunstiteos, siis miks õllepurgid skulptuurina ei võiks seda samuti olla. Selles teoses väljendub hästi Johnsi irooniline pool.
Kuigi Jasper Johnsi peetakse enamjaolt popkunsti ja uusdadaismi kunstnikuks, tõid 1970. aastad tema loomingusse ka abstraktseid jooni. Ta hakkas kasutama palju "cross-hatched" mustrit, sest see väljendas korduvust, obsessiivsust, korda ja tähenduse puudumist – kõik väärtused, mis Johnsile meeldivad. Antud mustri inspiratsiooni leidis ta Edvard Munchi maalis "Autoportree. Kella ja voodi vahel", kus voodil näeb sarnast mustrit. Johns tundis kunstiajalugu väga hästi ning leidis sealt tihti inspiratsiooni. Juba tema varased maalid ja skulptuurid olid mõjutatud Marcel Duchampi "ready-made" loomingust. Ka Johnsi vanemas eas võib näha näiteks Picasso mõjutusi 2000. aastate alguse "Bushbaby" seerias ning 2012. aasta seeria "Regrets" sai üldse alguse Lucian Freudi fotost (fotograafiks John Deakin). Kuid Johns ei laena vaid teistelt – ta kasutab tihti samu teemasid ja sümboleid ka mitukümmend aastat hiljem. Näiteks tema kuulsas teoses "The Seasons: Spring, Summer, Fall, Winter" (1987) on lisaks muule paista ka Ameerika lippu. Johnsi teostes kohtab tihti ka söögiriistu, sest nendega saab lõigata, mõõta, segada, tarbida – see on ju loomine ja hävitamine rituaalsel viisil. Lisaks on Johns uurinud keha kokkupuudet lõuendiga, näiteks teoses "Painting Bitten by a Man" (1961) on näha Johnsi hambajälgi. Samuti võib näha tema loomingus näotuid inimfiguure ja skelette (eriti tema vanema ea loomingus). Nagu üht tema lemmikkunstnikku Edvard Munchi, on ka teda vanemas eas hakanud järjest enam huvitama elu ja surma suhe.
Loomingu tähendus.
Jasper Johnsi looming on tema terve karjääri jooksul tekitanud palju diskussiooni selle tähenduse üle. Johns ise on tagasihoidlik ja napisõnaline, eriti enda loomingu suhtes. Tema ilmselt kõige kuulsamate ja ikoonilisemate lipumaalide osas on ta vaid väitnud, et nägi unes neid maalimas ja sellest tuligi idee. Teoste vaatlejad on aga leidnud nendes igasuguseid tähendusi ning Johnsi tagasihoidlikkus muudab asja müstilisemaks ja kaasahaaravamaks. On arvatud, et Ameerika lipu maalimine on kriitika külma sõja või Eisenhoweri-aegse imperialismi vastu. Teised on eeldanud, et see on tautoloogiline ülesanne eraldada lipp kontekstist. On ka põhjendatud, et kuna lipp on lame objekt, siis selle maalimine vastab modernistliku kunsti poolt püüeldud "lamedusele" ehk illusoorse sügavuse puudumisele. Või maalil puudubki tähendus ning tähenduse puudumine on ka omaette tähendus. Populaarne väide on ka see, et see on irooniline austusavaldus Ameerika iseseisvussõja seersant William Jasperile, kelle järgi Jasper Johns oli nime saanud. William Jasper läks ajalukku sellega, et hoidis lahingu ajal rügemendi lippu üleval, kuni parandati lipumasti, mis oli vahepeal lahingu käigus katki läinud.
Johnsi jaoks on kunsti loomine sama loomulik kui hingamine: ta on öelnud, et alustas joonistamist kolmeaastaselt ning pole siiani veel lõpetanud. Kuid tema teostest võib tihti välja lugeda külma emotsionaalsust, eraldatust. Psühhoanalüütiliselt võib öelda, et Johnsi üksildane lapsepõlv väljendub tema teostes. Kuid Johns ise pole enda teoste autobiograafilistest väljendustest ega tähendusest üldse eriti midagi rääkinud. Johnsi suhtumist näitab hästi näiteks tema naljatlev väide, et mitmetest raamatute, kus on tema kunstiloomingut käsitletud, on tema lemmik just jaapanikeelne raamat – sest ta ei oska seda lugeda. See aga ei tähenda, et ta vihkaks interpretatsioone enda teostest. Otse vastupidi – teda huvitab teadmise ja taju suhe ning uued vaatajad, kes ei tea Johnsi kohta võib-olla mitte midagi, võivad tema teostest leida hoopis midagi uut ja tähtsat, sest nad pole mõjutatud varasematest teadmistest.