tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Ivanava rajoon

Ivanava rajoon on 2. järgu haldusüksus (rajoon) Bresti oblastis Valgevenes. Rajoon piirneb lõunas Ukrainaga. Rajooni pindala on 1551 km². 2009. aasta seisuga elas seal 43 586 inimest.
Rajoon moodustati aastal 1965. Rajoon koosneb järgmistest külanõukogudest: Adryžyni, Brodnica, Dastojeva, Družyłavičy, Harbacha, Krytyšyni, Laskavičy, Machro, Moładava, Motali, Opali, Psyščava, Rudzki, Sačyŭki ja Śnitava külanõukogu.
Halduskeskus on Ivanava linn, teine tähtsam asula on Motal. Kuna Ivanava kandis aastani 1940 nime Janaŭ, siis kasutatakse valgevene keeles rajooni kohta ka nime "Янаўскі раён" (Janaŭ rajoon).
Rajooni suurimad jõed on Prõpjatsi lisajõed Jasselda ja Pina. Rajoon asub Polesje madalikul, seda läbib Dnepri-Bugi kanal. Rajooni piiridesse jääb mitu järve, teiste seas ka Piasčanaje ja Motalskaje.
2009. aasta seisuga olid elanikest 95,52% valgevenelased, 2,18% ukrainlased, 1,8% venelased ja 0,5% oli teistest rahvustest. 80,9% elanike emakeeleks oli valgevene keel, 17,01% elanike emakeeleks oli vene keel. Koduse keelena kõneles valgevene keelt 57,56% elanikke, vene keelt aga 40,93%.
Rhamnophis

Rhamnophis on "Colubridae" sugukonna maoperekond.
Klassifikatsioon.
Perekonda "Rhamnophis" klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid:
Levila.
Neid madusid võib kohata Aafrika keskosas.
Rhinechis

Rhinechis on maoperekond.
Klassifikatsioon.
Perekonda "Rhinechis" klassifitseeritakse roomajate andmebaasis üksainus maoliik:
Sünonüüm.
"Rhinechis" () on maoperekonna "Vipera" taksonoomiline sünonüüm. 
Levila.
Neid madusid võib kohata Portugalis, Hispaanias ja Prantsusmaa lõunaosas.
Eldor Valter

Eldor Valter (16. oktoober 1929 – 4. detsember 1993) oli eesti näitleja.
Ta töötas aastatel 1960–1993 Rakvere Teatri näitlejana.
Rhinobothryum

Rhinobothryum on maoperekond.
Klassifikatsioon.
Perekonda "Rhinobothryum" klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid:
Levila.
Neid madusid võib kohata Kesk-Ameerikas ja Lõuna-Ameerika põhjaosas.
Volli Käro

Volli Käro (sünninimi Vladimir Käro; sündinud 13. detsembril 1940 Oparinos Kirovi oblastis) on eesti näitleja. 
Ta on lõpetanud 1960. aastal Väike-Maarja Keskkooli. 
Aastatel 1960–1965 oli ta Väike-Maarja kultuurimaja kunstiline juht ja 1965–2010 Rakvere Teatri näitleja.
Ta on Eesti Teatriliidu (1969) ja Eesti Näitlejate Liidu liige (1993, aastast 2010 auliige).
Isiklikku.
Volli Käro oli alates 1969. aastast abielus näitleja Viive Aamisepaga. Nende poeg Allan Käro on ajaloolane. Tema isa vennapoja poeg Kirill Käro (sündinud 1975. aastal) on eesti päritolu eesti ja vene näitleja.
Buk

Buk on linn Poolas Suur-Poola vojevoodkonnas Poznańi maakonnas, 30 km kaugusel Poznańist.
2011. aasta 31. märtsil elas asulas 6210 inimest, asustustihedus inimest ruutkilomeetri kohta.
Voronivtsi

Voronivtsi (ukraina keeles Воронівці) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Hmilnõki rajoonis. Elanike arv on 527. Pindala on 2,1 km².
Haapsalu Raudtee

OÜ Haapsalu Raudtee oli aastatel 1998–2004 tegutsenud Eesti raudtee-ettevõte, kes omas ja osutas kaubaveo teenust Riisipere–Haapsalu vahelisel raudteelõigul.
Novembris 1997 müüs Eesti Erastamisagentuur Keila–Haapsalu raudtee osa – Riisipere–Haapsalu raudteelõigu (53 km) – sümboolse 5300 krooni eest (100 kr/km) ärimees Aarne Taalile. 
OÜ Haapsalu Raudtee alustas tegevust 1. mail 1998.
Osaühing hankis seeriast M62 kaubaveduri, mis ristiti Robertiks. Lisaks kaubaveole tehti Robertiga ka üksikuid lõbusõite. 2001. aastal saadi sellele lisaks väike manöövrivedur TGK2. 
Mõlemad vedurid asusid vanas kahelatrises Haapsalu depoos. 1999. aastal oli Haapsalu Raudtee käive 1,2 miljonit krooni ja veomaht 100 000 tonni.
Raudtee oli Riisipere ja Haapsalu vahel siiski tehniliselt vana ja vajas nii pealisehitise kui ka rajatiste osas suuremaid kapitalimahutusi, milleks OÜ Haapsalu Raudtee raha ei jätkunud. Põhilise tulu kütuseveoga teeninud uus raudteeomanik investeeris esimese tegevusaasta jooksul raudteesse 600 000 krooni, hinnates uue raudtee rajamise kuludeks 400 miljonit krooni. 2004. aastaks küündisid Haapsalu Raudtee OÜ investeeringud raudteelõiku väidetavalt 4 miljoni kroonini. 
2002. aasta seisuga töötas osaühingus kuus inimest. 2003. aastal veeti Riisipere–Haapsalu raudteelõigul 400 vagunit kaupu. Põhilisteks kaubaveoartikliteks olid kivisüsi ja jõusööt.
Kuna kiiresti laguneva raudtee ülalpidamine käis üle jõu, otsustati see 2004. aastal lammutada. 
Mai alguses koondati ka kogu osaühingu personal: 2 vedurijuhti ja 4 raudteeremonditöölist.
Vanaraua müügist saadud tulu investeeriti osaliselt raudteetammile rajatud kergliiklustee ehitusse (vt Läänemaa Tervisetee), mis avati 2008.
Ettevõtte juht ja omanik oli Aarne Taal.
Rhinocheilus

Rhinocheilus on maoperekond.
Klassifikatsioon.
Perekonda "Rhinocheilus" klassifitseeritakse roomajate andmebaasis üksainus maoliik:
Levila.
Neid madusid võib kohata Mehhikos ja Ameerika Ühendriikide osariikides Texas, New Mexico, California, Nevada, Utah, Idaho, Oklahoma, Arizona ja Colorado kaguosas ning Kansase osariigi edelaosas.
TA

TA on lühend, mis võib tähendada järgmist:
Ta võib tähistada:
ta võib tähistada:
SV

SV või Sv või sv või .sv on lühend, mis võib tähendada järgmist:
Rhynchophis

Rhynchophis on maoperekond.
Klassifikatsioon.
Perekonda "Rhynchophis" klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid:
Levila.
Neid madusid võib kohata Kagu-Aasias ja Hiinas.
SM

SM või Sm või sm või .sm on lühend, mis võib tähendada järgmist:
Ska (täpsustus)

SKA või Ska on lühend, mis võib tähendada järgmist:
Narmashobuke

Narmashobuke (ka merinarmaskala; "Phyllopteryx taeniolatus") on merekala merinõellaste sugukonnast. Ta on monotüüpse perekonna "Phyllopteryx" esindaja. 
Narmashobuke elab Austraalia lõuna- ja edelaranniku ning Tasmaania põhjaranniku vetes. Põhiliselt elutseb ta korallriffidel, madalas vees sügavusel 3–50 meetrit vetikatesse kasvanud kaljudel ning mererohuaasadel. Kui Tasmaania rannik välja arvata, siis pea samades vetes elutseb ka teine narmaskalana tuntud merinõellane, ühtlasi lähim sugulane austraalia narmaskala. 
Kirjeldus.
Eksootilise väljanägemisega narmashobukese keha on kaetud üksikute pikkade lehesarnaste lintjate nahajätketega. Neid pruunvetika lehti meenutavaid nahajätkeid on 6 suuremat (üks pealael ja kaelal, kaks sümmeetriliselt paiknevat seljaturjal ja kõhul) ning mõned väiksemad ka sabal. Keha on täpimustriline ja erksate toonidega, keha värvitoon võib vajadusel muutuda. Haardesaba neil ei ole, seega nad ei saa nagu merihobukesed ankurdada endid vajadusel vetikate varte külge.
 Narmashobuke liigub edasi kaela- ja seljauimede abil. Pikk seljauim asub sabajuure piirkonnas. Kaelal asuvad uimed aitavad tasakaalu hoida. Need väikesed uimed on peaaegu täiesti läbipaistvad ja värelevad kiirusega umbes 10 korda sekundis, millega tagavad kala sujuva liuglemise. Narmaskalad on aeglased ujujad ja loodavad seetõttu röövkalu petta oma maskeeringu abil. 
Narmashobuke on austraalia narmaskalast suurem; keha pikkus võib ulatuda kuni 46 sentimeetrini. 
Narmashobuke toitub väikestest vähilaadsetest ja muust zooplanktonist. Kuna hambaid tal ei ole, siis neelab ta saaklooma tervikuna alla. 
Paljunemine.
Sarnaselt teiste merinõellastega on narmashobukese eripäraks see, et lõimetise eest kannavad hoolt isaskalad. Kuid merihobukestele omane haudetasku isasel narmashobukesel puudub, selle asemel paikneb tal saba varjus inkubatsioonirenn, mille pesadesse emaskala heidab paarumuse ajal kuni 120 marjatera, millest kooruvad umbes kuu aja pärast maimud. Kohe peale sündi algab kalamaimude iseseisev elu. 
Narmashobukesed võivad elada kuni kümneaastaseks.
Ohustatus.
Narmashobuke on väljasuremisohus eelkõige elupaikade vähenemise tõttu, mis on põhjustatud tööstusheitmetest. Suurim oht elupaikadele on suurlinnade (Sydney, Perth, Adelaide, Melbourne) lähedal, kus merre lastav sademevesi ja puhastatud reovesi põhjustab merevee eutrofeerumist ja setete suurenemist.
Narmashobukesi püütakse mitmel põhjusel. Nende eksootilise välisilme tõttu püütakse neid ohtralt akvaristide tarbeks, samuti leiavad nad jahvatatult laialdast kasutust hiina meditsiinis. 
Narmashobuke on kantud IUCNi punasesse nimestikku ohulähedase liigina.
Narmashobuke (perekond)

Narmashobuke ("Phyllopteryx") on narmaskalade monotüüpne perekond merinõellaste sugukonnast. 
Perekonda narmashobuke kuulub üks liik – narmashobuke ehk merinarmaskala ("Phyllopteryx taeniolatus"). 
Lähim sugulasperekond on "Phycodurus". Koos nad moodustavad eraldi klaadi "Phyllopteryginae".
Narmashobukese levila hõlmab Austraalia lõuna- ja edelaosa ning Tasmaania põhjaosa rannikumerd.
Salvadora (perekond)

Salvadora on maoperekond.
Klassifikatsioon.
Perekonda "Salvadora" klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid:
Levila.
Neid madusid võib kohata Ameerika Ühendriikide lõunaosas ja Mehhikos.
Jacques Sapir

Jacques Sapir (sündinud 24. märtsil 1954 Puteaux's) on prantsuse majandusteadlane. Ta on École des hautes études en sciences socialesi ja Industrialiseerimise Teadusuuringute Keskuse direktor.
Elulugu.
Jacques Sapiri ema on Marie-Thérèse Roubaud ja isa psühhiaater Michel Sapir (1915–2002).
Haridus.
1976. aastal sai Jacques Sapir Poliitikauuringute Instituudi diplomi. 1980. aastast oli ta doktoriõppes sotsiaalteaduste kõrgkoolis Charles Bettelheimi käe all. Doktorikraadi sai ta 1986. aastal Université Paris X – Nanterre'ist doktoritööga "Majanduslik kogunemine ja reguleerimise kord NSV Liidu majanduses: sissejuhatav investeeringutsüklite ja töökorralduse tõlgendus 1941. aastast tänapäevani" (juhendaja Michel Aglietta).
Töö.
Jacques Sapir alustas tööd majandusprofessorina Ernest Couteaux de Saint-Amand-les-Eaux' kõrgkoolis, kus ta töötas 1978–1982. Aastast 1982 hakkas ta töötama Université Paris X – Nanterre'is. 1990. aastal ta astus Sotsiaalteaduste kõrgkooli, kus 1996. aastal sai uuringutööde direktoriks – sel ajal uuringuid industrialisatsiooni kohta olid väga vajalikud Sotsiaalteaduste kõrgkoolile. Aastatel 1993–2000 ta õpetas Majanduse kõrgkoolis Moskvas. Tänapäeval ta õpetab Moskva majanduskoolis ja sotsiaalteaduste kõrgkoolis Pariisis. Pikka aega olnud huvitatud strateegiliste küsimuste lahendamisest, aastatel 1986–1992 ta oli riigikaitse teadusfondi uurija. Jacques Sapir oli üleminekuperioodi probleemide ekspert endise NSV Liidu riikides. Ta oli üleminekuaja probleeme käsitleva seminari korraldaja Venemaal 1991. aastal. Aastatel 1989–1992 osales üleminekuperioodi uurimise pakkumistel tehnilise nõustajana. Jacques Sapir on post-autistlike hinnangute autor paljudes majandusega seotud ajakirjades. Tema raamatuid ja artikleid on tõlgitud paljudesse keeltesse, kuid Jacques Sapir avaldab oma raamatuid Venemaal.
Uuringuid.
Uuringute suurem hulk on pööratud NSV Liidu ja Venemaa majandusele ja majandusprobleemidele, ning on huvitatud probleemidega majandusteoorial ja teadusala metoodikaga. Ta on töötanud eelkõige finantsteenuste valdkonnas makroökonoomikaga, institutsionaalsete muudatustega, ning viimase kümne aasta jooksul ta tegi teadustööd majanduse mõjudel ja eksperimentaalse psühholoogiaga. Tema teadustööd on aidanud kaasa "homo economicus"'e teooria kehtetuks tajuda ratsionaalsuse puudumise tõttu. Sillutades teed teise teoreetilise lähenemisviisile, kus ratsionaalsus ilmub ühiskondliku positsioonist ja piiratud teadmiste piiriga, see väljendab peavoolu tekkimist mikromajanduse teoorias – viimane võib seejärel rangelt tugineda institutsionaalsele lähenemisviisile majanduses ning levida illusioone agentide poolest.
Scaphiophis

Scaphiophis on maoperekond.
Klassifikatsioon.
Perekonda "Scaphiophis" klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid:
Levila.
Neid madusid võib kohata Aafrika lääne-, kesk- ja idaosas.
Scolecophis

Scolecophis on "Colubridae" sugukonda kuuluv maoliste monotüüpne perekond.
Klassifikatsioon.
Perekonda "Scolecophis" klassifitseeritakse Roomajate andmebaasis üksainus maoliik:
Levila.
"Scolecophis"'e levila asub Guatemalas, Hondurases, El Salvadoris, Nicaraguas ja Costa Ricas.
Purdi mõisa kalmistu

Purdi mõisa kalmistu on kalmistu Järva maakonnas Paide linnas Purdi külas. Ajalooliselt jäi see Anna kihelkonda.
Kirjeldus.
Kalmistu jääb Purdi mõisa südamest linnulennult 1,4 km kaugusele lääneloodesse ja selle pindala on 0,25 ha.
Ajalugu.
Esimene matus kalmistule toimus 1761. aastal. Purdi mõisa kalmistu on seega üks esimesi mõisakalmistuid Eesti alal.
Kalmistele maeti aastatel 1761–1818 Baranoffide ja aastatel 1825–1917 Ungern-Sternbergide suguvõsa liikmeid. Teadaolevalt on sinna maetud 44 või 45 lahkunut, neist kabelisse 25–26 ja välja haudadesse 19.
Kalmistu kabel.
Kalmistul paikneb hilisbarokne matusekabel, millel on paekivist ja krohvitud seinad ning plekist voluutkatus.
Senticolis

Senticolis on "Colubridae" sugukonda kuuluv maoliste monotüüpne perekond.
Klassifikatsioon.
Perekonda "Senticolis" klassifitseeritakse Roomajate andmebaasis üksainus maoliik:
Levila.
"Senticolis"'e levila asub Ameerika Ühendriikide osariikides Arizonas ja New Mexicos, Mehhiko osariikides Sonora, Chihuahua, Sinaloa, Oaxaca, Aguascalientes, Tamaulipas ja Querétaro, ning Belize'is, Guatemalas, Hondurases, El Salvadoris, Nicaraguas ja Costa Ricas.
Väike karikas 2014

Väike karikas 2014 ehk 2014. aasta väikesed karikavõistlused oli Eesti jalgpalli madalamate liigade karikavõistlused, mis algas 1/64-finaalpaaride loosimisega 18. märts 2014 ja lõppes finaaliga 11. september 2014. Väikeste karikavõistlustel osales 74 võistkonda.
1/64-finaalid.
Loosimine toimus 18. märtsil 2014. Sulgudes võistkonna liiga tase. 
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
Märkused:
Vabapääsmed.
Otse 1/32-finaali pääsesid võistkonnad, kes jäid välja loosimata:
1/32-finaalid.
Loosimine toimus 18. aprillil 2014. Sulgudes võistkonna liiga tase.
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
Märkused:
1/16-finaalid.
Loosimine toimus 13. mail 2014. Sulgudes võistkonna liiga tase.
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
1/8-finaalid.
Sulgudes võistkonna liiga tase.
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
Veerandfinaalid.
Loosimine toimus 18. juulil 2014.
Sonora (perekond)

Sonora on maoperekond.
Klassifikatsioon.
Perekonda "Sonora" klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid:
Levila.
Neid madusid võib kohata Mehhiko põhjaosas ja Ameerika Ühendriikide edelaosas.
Österby pritsikuur

Österby pritsikuur on Lääne-Nigula vallas Österby külas asuv 1930. aastatel ehitatud ning 1998. aastal taastatud pritsikuur. 1930. aastatel oli koht seotud kohaliku seltsieluga.
Sala (Sala vald)

Sala on küla ("lielciems") Lätis Jēkabpilsi piirkonnas, Sala valla ja endise Sala piirkonna halduskeskus. Küla asub merepinnast 80 meetri kõrgusel.
Sala sai tänapäevase ilme pärast Teist maailmasõda, kujunedes kohaliku kooli ümber. Külas on valdavalt korterelamud. Salas on keskkool, raamatukogu ja kultuurimaja. Aastatel 2009–2021 asus seal veel Sala piirkonna administratsioon.
Baltinava

Baltinava (ka Baļtinova) on küla ("lielciems") Lätis Balvi piirkonnas, Baltinava valla halduskeskus. 
Baltinava asub Venemaa piirist 4 kilomeetri kaugusel. Küla asub merepinnast 95 meetri kõrgusel. Asulas oli Baltinava mõisa ("Baltinowskaja") süda.
Baltinavat on esimest korda mainitud 1760. aastal. 1931. aastal valmis Baltinava katoliku kirik. Lisaks sellele asub asulas veel õigeusu kirik. Aastail 2009–2021 oli küla Baltinava piirkonna halduskeskuseks. Baltinavas on keskkool, lisaks asub seal piirkonna muuseum.
Baltinava 17 puurauk on Baltinava kihistu stratotüüp. Ka kihistu on nime saanud selle küla järgi.
Aulepa pritsikuur

Aulepa pritsikuur on pritsikuur Lääne-Nigula vallas Aulepa külas.
Kuprava

Kuprava (latgali "Kuprova") on küla ("lielciems", endine alev) Lätis Balvi piirkonnas, Kuprava valla halduskeskus. Läbi Kuprava voolab Bolupe jõgi.
Kuprava tekkis 1920. aastatel Gulbene-Abrene raudtee ääres asunud Kuprava jaama juurde. Aastal 1935 oli seal 74 elanikku. Aastal 1971 ehitati Kupravasse drenaažitorude tehas, mille Venemaalt pärit töölistele ehitati kuus viiekorruselist paneelmaja. Aastal 1974 sai Kupravast alev. Aastal 1989 oli alevis 1500 elanikku. Aastal 1992 tehas suleti, ühtlasi kaotas Kuprava alevi staatuse. Aastatel 2009–2021 kuulus küla Viļaka piirkonda.
Tänapäeval on tehasehooned kasutuseta, korterelamutest on osaliselt asustatud vaid kolm.
Rugāji

Rugāji (ka "Rugoji"), latgali "Ruguoji") on küla ("lielciems") Lätis Balvi piirkonnas, Rugāji valla halduskeskus. Aastail 2009–2021 oli küla endise Rugāji piirkonna keskus. Küla asub merepinnast 102 meetri kõrgusel Vārniene jõe kaldal.
Asula on saanud nime seal elanud möldri järgi. Rugājis on katoliku ja õigeusu kirik. Asulas on ka raamatukogu, kool ja kultuurimaja. Lisaks asub seal Rugāji piirkonna administratsioon. 2006. aastal oli külas 547 ja 2015. aastal 585 elanikku.
Pritsikuur

Pritsikuur (ka "pritsukuur") on 20. sajandi esimeses pooles levinud hoonetüüp. Hoonet kasutasid vabatahtlikud tuletõrjujad ("pritsimehed", ka "pritsumehed") tuletõrjevahendite hoidmiseks.
Eesti Vabaõhumuuseumis asuva Orgmetsa pritsikuuri sarnaseid keskmise suurusega pritsikuure ehitati suurematesse küladesse 1920.–1930. aastatel. Pritsikuuride tornides kuivatati tuletõrjevoolikuid. Tulekahjust teavitamiseks kasutatav häirekell asus kas tornis või kuuri seinal.
Pritsikuure kasutanud vabatahtlikel tuletõrjeseltsidel oli oluline osa kanda ka piirkonna seltsielus. Seltside juures tegutsesid puhkpilliorkestrid, seal korraldati pidusid, kontserte ja loteriisid. Seltside naisliikmete ülesannete sekka kuulusid puhveti pidamine ning eeskava ja loterii korraldamine.
Leontine Karu-Lind

Leontine Karu-Lind (aastani 1930 Leontine Lind; 11. september 1892 Uue-Vändra vald, Käära – 10. juuni 1972 Tartu) oli eesti skulptor.
Ta sündis käsitööliste perekonnas. Õppis Võiera algkoolis ning Vändra ja Kergu kihelkonnakoolis. Kunstiõpinguid alustas 1922. aastal Tallinna Kunsttööstuskoolis. 1923 jätkas õpinguid Pallases Anton Starkopfi skulptuuriklassis, mille lõpetas 1927. Lõpunäitusel oli väljas 14 tema skulptuuri, millest äramärkimist leidsid "Arkadio Laigo portree" ja "Meesakt". 1928. aasta alguses viibis oma koolikaaslase aadlipreili Natalie Verhoustinskaja seltsidaamina Leningradis ja Pariisis, kus mõlemad õppisid skulptuuri. 
1930. aastal abiellus ta õpetaja August Karuga ning asus elama Porkunisse Riigi Kurttummade Kooli, kus töötas kunstiõpetajana. 1940. asutati Tartus kurttummade kool, mille direktoriks sai skulptori abikaasa, ning perekond kolis Tartusse. 
1941. aastal evakueerus Leontine Karu-Lind Uljanovski oblastisse, kus töötas kohalikus teatris butafoorina. Naasis 1944. aastal ning töötas 1945–1953 Tartu kurttummade koolis. Hiljem töötas Tartu Pioneeride maja nukuteatri butafoorina. 
Aastatel 1946–1950 oli Kunstnike Liidu liige. Kustutati nimekirjast.
Ta lõi peamiselt portreeskulptuure. Viljeles ka ehisplastikat.
Marsiorkester

Marsiorkester oli peamiselt marsimuusikat esitav orkestriliik, mis tekkis kodusõjaaegses Ameerikas ja mida peamiselt instrumendivaliku tõttu loetakse üheks džässmuusika eelkäijaks teiste afroameerika muusikastiilide (bluus, gospel, "ragtime", minstrelite muusika) kõrval. 
Pärast Ameerika kodusõja lõppu 1865. aastal lõpetasid paljud marsiorkestrid tegevuse ja pillid müüdi odavalt maha, ostjateks enamasti orjusest vabastatud mustanahalised. Endised orjad moodustasid väikesi orkestreid ja ansambleid ning nende esituses võis kuulda vabu tõlgitsusi euroopalikest marsilugudest. Džässilike nüanssidena lisandusid sünkopeeritud rütmid ja kuulmise järgi mängitud variatsioonid-improvisatsioonid tuntud marsimuusika teemadel.
Marsiorkestri peamiseks muusikainstrumendiks oli trompet, mis oli ka džässmuusikas selle algusaegadel üks populaarsemaid instrumente.
Riebiņi

Riebiņi (vanasti ka "Ribene") on küla ("lielciems") Lätis Preiļi piirkonnas, Riebiņi valla halduskeskus. Küla asub merepinnast 140 meetri kõrgusel Feimanka jõe kaldal. Asulas oli Riebiņi mõisa ("Arensberg") süda.
Riebiņi sai alguse XVIII sajandil, kujunedes Riebiņi mõisa juurde. XIX sajandi algul asusid sinna elama juudid, aastaks 1897 moodustasid nad küla elanikest 91%. XX sajandil algas juutide väljaränne, aastal 1935 moodustasid nad küla elanikest veel vaid 68%. Aastatel 2004–2021 oli küla Riebiņi piirkonna halduskeskus.
Riebiņis on aastal 1909 valminud uusgooti stiilis katoliku kirik, lisaks sellele asub asulas veel õigeusu kirik. Muinsuskaitse all on mõisa park, peahoone ja hobusetallid.
Riebiņis on keskkool, raamatukogu ja kultuurimaja. Lisaks asub seal Riebiņi piirkonna administratsioon. 
Aastal 2006 oli külas 951 elanikku.
Helmut Pärnamägi

Helmut Pärnamägi (kuni 28. aprill 1937 Lindeberg; 11. august 1930 Vahastu vald, Türi kihelkond, Järvamaa – 5. september 2014) oli eesti ehitusinsener ja õppejõud.
Hariduskäik.
Ta lõpetas 1950. aastal kiitusega Tallinna Arhitektuuri- ja Ehitustehnikumi tööstus- ja tsiviilehituse erialal ning asus samas koolis tööle. 1956. aastal lõpetas Tallinna Polütehnilise Instituudi ehitusteaduskonna õhtuse osakonna ehitusinsenerina, spetsialiseerudes ehitusmaterjalidele.
Töökäik.
Ta töötas ligi 60 aastat Tallinna Ehitus- ja Mehaanikatehnikumis / Tallinna Tehnikakõrgkoolis ehitusala õppejõuna. Ta on töötanud ka administratiivsetel ametikohtadel.
Looming.
Ta on koostanud ehitusalaseid õpikuid:
RM

RM või Rm või rm on lühend, mis võib tähendada järgmist:
RL

RL või Rl või rl on lühend, mis võib tähendada järgmist:
RKK

RKK on lühend, mis võib tähendada järgmist:
RK

RK või Rk või rk on lühend, mis võib tähendada järgmist:
Ameerika Ühendriikide riigivõlg

Ameerika Ühendriikide riigivõlg on USA föderaalvalitsuse võlg oma võlausaldajate ees. USA riigivõla hulka ei kuulu osariikide, ettevõtete ega üksikisikute võlad.
Alates 1960. aastatest ületavad Ameerika kulud tulusid, mis põhjustab eelarve puudujääki. Riigivõla suhe SKPsse oli maksimaalne 1946. aastal, kuna USA-s oli sel ajal liiga suured sõjalised kulutused II maailmasõjas – 121%. Majanduskasv 1940.–1960. aastatel vähendas see suhtarvu 34%-ni. Alates 1980. aastatest hakkas riigivõlg kiiresti kasvama ning 2000. aastatel SKP ja riigivõla vahel sai suur vahemik.
Kriitiline olukord oli 31. detsembril 2012, kui riigivõlg ületas seadusega lubatud piiri ning vabariiklastel ja demokraatidel tuli kokku leppida 10 päeva jooksul eelarvedefitsiiti vähendamist, viivitades sellega langemist.
Kuna Ameerika Ühendriikidel on AAA hinnangupunktid, siis maksejõuetus ei ole tõenäoline ning võib tuleneda tehnilisest põhjustest – sellised riskid olid 2011. aasta jooksul Ameerikas palju korda ning hinnangupunktid olid langenud AAA-st AA+ks.
Võla vähendamise meetmeid.
Riigivõla järsk kasv Ronald Reagani ajal tekitas kongressis muret, mis tõi kaasa Grammi-Rudmani-Hollingsi seaduse – puudujääk pidi stabiliseeritama 1991. aastaks, kuid hiljem seda tähtaega pikendati mitu korda.
Krüoonika

Krüoonika on surnud inimese või looma keha säilitamine madalal temperatuuril eesmärgiga oodata ära elluäratamise ja ravimise võimalus. 
Teadusringkonnad suhtuvad krüoonikasse skeptiliselt, kuna külm kahjustab rakke, hoolimata krüoprotektoritest. 2018. aastal töötati välja uus protsess, vitrifiksatsioon, kuid sellel puudus sünapsi erutuvuse läve säilimine. Seetõttu on 2023. aastal kiireloomuline suunata uuringud sünapside erutuvusläve säilitamisele vitrifiksatsiooni ajal.
Ray Kurzweil

Raymond Kurzweil (sündinud 12. veebruaril 1948 New Yorgis Queensis) on USA arvutiteadlane, leiutaja, futurist ja publitsist.
Paleograafia

Paleograafia on ajaloo abiteadus, mis uurib antiik- ja keskaja käsikirjade arenemist, kirjutusviisi ja materjali.
Paleograafia uurib kirjutamise protsesse ja vorme, mitte kirjutatu sisu. Sinna juurde kuulub ka ajalooliste käsikirjade dešifreerimine ja dateerimine ning kirjutamise kultuuriline kontekst.
Anders Sandberg

Anders Sandberg (sündinud 11. juulil 1972 Solnas) on futurist, transhumanist ja teadlane. Tal on doktorikraad arvutuslikus neuroteaduses Stockholmi ülikoolist. Ta töötab Oxfordi Ülikoolis.
HC Big Diamonds

HC Big Diamonds (ka: Tartu Big Diamonds) oli Eesti jäähokiklubi. Klubi asutati 2007. aastal.
Jersika linnus

Jersika linnus oli linnus tänapäeva Läti Līvāni piirkonna territooriumil Daugava paremal kaldal 10.–11. sajandist kuni 13. sajandi alguseni, Jersika vürstiriigi keskus.
Linnus.
Praegusest Līvāni linnast 9 km kaugusel paiknenud 100×75 m suurune tugevate puidust kaitserajatistega linnus oli tihedasti hoonestatud. Arheoloogilistel väljakaevamistel tuvastati kuni 2,5 m paksune kultuurikiht, elu- ja majapidamishoonete, töö- ja sõjariistade, ehete ning keraamika jäänuseid. Tõenäoliselt asus seal ka Henriku Liivimaa kroonikas mainitud Jersika õigeusu kirik. Linnuse kõrval asus 15 ha suurune avaasula ja 10. kuni 14. sajandini kasutusel olnud kalmistu, mille matmiskombestik on latgalipärane koos tugevate slaavi ja leedu elementidega.
Ajalugu.
Linnamägi asustati 1. aastatuhandel eKr ja kokku on seal olnud 10 asustusperioodi. Linnus rajati 10.–11. sajandil, mil ümbruskonna suurim keskus oli otse Daugava vastaskaldal asunud Dignāja linnus. 11. sajandiks tõusis olulisemaks keskuseks juba Jersika, ilmselt seetõttu, et ta asus Daugavale lähemal kui Dignāja ja sealt oli lihtsam jõeliiklust kontrolli all hoida. Võib-olla juba sel ajal tekkis ka Jersika vürstiriik. Kindel on olemine vürstiriigi keskuseks 13. sajandi alguses, mil seda mainitakse kirjalikes allikates. Sel ajal oli linnus ühtlasi Jersika vürsti Vissevalde residentsiks.
Vissevalde ja ristisõdijate konflikti käigus vallutas ja rüüstas linnuse 1209. aastal Riia piiskopi ning 1214. ja 1215. aastal Koknese rüütlite vägi.
1239. aasta allikas räägitakse Jersikast enam mitte kui linnusest, vaid kui linnamäest ehk linnusevaremetest. Arheoloogiliste leidude järgi kasutati linnamäge elamiseks teatud määral siiski veel kuni 14. sajandini.
Eesajukoor

Eesajukoor ehk prefrontaalne korteks on imetajate ajukoore osa, mis hõlmab otsmikusagarat.
Otsmikusagar koosneb Brodmanni osadest 9, 10, 11, 12, 46 ja 47.
Paljud teadlased on viidanud seosele inimese isiksuse ja eesajukoore talitluse vahel. Seda aju osa on seostatud planeerimisega, isiksuse väljendamisega, otsuste tegemistega ja sotsiaalse käitumisega. Selle ajukoore osa põhilisim tegevus on mõtete koordineerimine ja tegevuste organiseerimine vastavalt sisemistele eesmärkidele. Kui umbes kaks kolmandikku prefrontaalsest korteksit on saanud kahjustada, võib ilmneda raskusi keskendumisega, orientatsiooniga, abstraktse mõtlemisega, otsustusvõimega ja probleemide lahendamisega. Otsmikusagara kahjustumine avaldab mõju sotsiaalsele käitumisele.
Kõige tüüpilisem psühholoogiline termin, mis kirjeldab eesajukoore funktsioone, on tunnetuslik ehk kognitiivne funktsioon. Tunnetusfunktsiooni alla kuuluvad võimed nagu vastuoluliste mõtete eristamine, otsustamine hea ja halva, parema ja parima, samalaadse ning erineva vahel, praeguste tegevuste mõju tulevikule, töötamine kindla eesmärgi nimel, tulemuste ennustamine, ootused, mis põhinevad tegevustel ning sotsiaalne enesekontroll.
Eesajukoor toetab konkreetset reeglite õppimist. Rohkem eesmised osad koos eesajukoore anteroposterioorsete suundadega toetavad reeglite õppimist kõrgemal abstraktsel tasandil.
Konservatiivne liberalism

Konservatiivne liberalism on liberalismi alaliik, mille puhul liberaalsed väärtused ja poliitikad on kombineeritud konservatiivsete seisukohtadega. See on liberalismi arengus klassikalise liberalismi ja sotsiaalliberalismi vahele jäänud vool, mis domineeris paljudes Euroopa riikides 20. sajandi esimestel kümnenditel.
Konservatiivne liberalism pöörab rohkem tähelepanu positiivsele vabadusele ja ei ole nii radikaalne kui klassikaline liberalism, kombineerides liberaalseid poliitikaid traditsiooniliste seisukohtadega sotsiaalsetes ja eetilistes küsimustes.
Eestis oli konservatiivse liberalismi tüüpiliseks esindajaks Jaan Tõnissoni juhitud Eesti Rahvaerakond.
Tänapäeval esindavad seda poliitilist ideoloogiat osaliselt näiteks Hollandi Rahvapartei Vabaduse ja Demokraatia Eest, Rootsi Liberaalne Rahvapartei ja Venstre, Taani Liberaalne Partei.
Programmiliselt esindas konservatiivset liberalismi ka Rahva Ühtsuse Erakond.
Chomsk

Chomsk (valgevene "Хомск", transkribeerituna Homsk) on agrolinnake (endine linn ja alev) Valgevenes Bresti oblastis Drahičyni rajoonis, Chomski külanõukogu halduskeskus. Chomsk asub merepinnast 140 meetri kõrgusel. 
Asula tähtsaim ettevõte on 1997. aastal loodud Vene-Valgevene ühisfirma Frost, mis toodab mineraalvett.
Ajalugu.
Chomski piirkond oli asustatud juba paleoliitikumis, asula lähedal on asulakoht, kus elati 11 000 – 9000 aastat enne meie ajaarvamist. Chomskit on esimest korda mainitud 1518. aastal. Aastail 1521–1522 sai Chomskist alev.
Pärast haldusreformi kuulus Chomsk Bresti vojevoodkonda ja Pinski maakonda. Chomsk kuulus Naruševičitele, Dolskitele, Wiśniowieckidele ja Ogińskitele. Aastal 1793 sai Chomskist linn ja kohaliku krahvkonna keskus.
Poola jagamisel läks Chomsk aastal 1795 Venemaa koosseisu ja kuulus Hrodna kubermangu. XIX sajandi alguses rajasid Puslowskid Chomskisse kangavabriku.
Pärast Esimest maailmasõda kuulus Chomsk Poola koosseisu. 1939. aastast kuulus asula Nõukogude Liidu koosseisu, ühtlasi sai Chomskist küla. Enne Teist maailmasõda oli Chomskis 2556 elanikku ja 496 maja, juulis 1943 põletasid Saksa väed maha 470 maja ja tapsid 1760 selle küla elanikku.
Urmo Raus

 
Urmo Raus (sündinud 27. veebruaril 1969) on eesti maalikunstnik.
Haridus.
Raus õppis aastatel 1989–1991 Eesti NSV Riiklikus Kunstiinstituudis maali erialal ja astus 1991. aastal kunstikõrgkooli École nationale supérieure des Beaux-Arts (ENSBA), mille lõpetas 1996. aastal "cum laude". Samal aastal andis ENSBA kunstifond Urmo Rausile graafika aastaauhinna Prix de la gravure de la Fondation d'ENSBA.
Looming.
Maalikunstnikuna on Raus toonud eesti maalikunsti ainulaadse maalikäsitluse ja pälvinud auhindu, muuhulgas 1998. aastal Konrad Mäe medali.
Lisaks maalidele ja graafikateostele on Raus loonud nüüdisaegseid vitraaže. Tuntuim neist on Tartu Jaani kiriku vitraažiprojekt, mis pälvis kümnendi parimaks monumentaalkunstiteoseks tunnistatuna 2002. aastal Kristjan Raua preemia. Aastatel 2000–2003 valmisid terviktööna Rausi kavandatud ja maalitud Kuressaare Laurentiuse kiriku vitraažaknad, Tallinna linna korraldatud konkursi võidutööna valminud Tallinna Reaalkooli söögisaali akende terviklahendus ning Viljandi hotellihoone EVE moodsad klaasseinad. Protsendikunsti võidutööna "Lääs", valmisid Riigi Kaitseinvesteeringute Keskuse tellimusel, kolm vitraažakent Vahipataljoni kasarmule Paldiskis. 2022 aastal Rausi vitraažiprojekte on eksponeeritud rahvusvahelises vitraažikeskuses Centre International du Vitrail Chartresis ja Eesti Rahva Muuseumis Tartus.
Rausi maaliloomingut ja graafikat leidub paljudes era- ja avalikes kunstikogudes nii kodu- kui ka välismaal. 
Kirjutised.
Urmo Raus on kirjutanud nii artikleid kui ka ilukirjandust. 2020. aastal ilmus kirjastuses Tammerraamat Urmo Rausi kultuurilooline jutustus “Parnass, Pariis 1991–1993” ja kirjastuses Studio Raus ilmus 2021. aastal kunstniku reisimemuaaride kogumik "Õhtumaade rännakud".
Viited.
2.https://www.britannica.com/place/Estonia/Cultural-life
https://data.bnf.fr/14963278/urmo_raus/
Loit Lepalaan

Loit Lepalaan (sündinud 23. aprillil 1951 Kullamaal) on eesti muusik ja kultuuritegelane.
Ta on õppinud Silla 8-klassilises Koolis, Lihula Keskkoolis, Tallinna Riiklikus Konservatooriumis ning Peterburi Nikolai Rimski-Korsakovi nimelises Muusikakoolis.
Loit Lepalaan on tuntud kui soolotrompetist, mitmekülgne džässmuusik ja arranžeerija. Ta on töötanud Eesti Riikliku Sümfooniaorkestri trompetistina ja rühma kontsertmeistrina üle 10 aasta. Loit Lepalaan on olnud Pärnu Linnaorkestri asutaja ja dirigent, puhkpilliorkestri Tartu dirigent, Tartu Junior Big Bandi juhataja ning korraldanud aastaid Haapsalu kuursaali suvist kontserdisarja Promenaadi Sümfonietid. 
Aastatel 2004–2024 oli Loit Lepalaan Kullamaa kultuurimaja juhataja ning valla kultuuri- ja muusikaelu eestvedaja. 
Loit Lepalaan on õpetanud muusikat Ülenurme Muusikakoolis, Pärnu Muusikakoolis, Pärnu Koidula Gümnaasiumis, Pärnu Vanalinna Põhikoolis ja Haapsalu Muusikakoolis.
Antopal

Antopal (valgevene "Антопаль", poola keeles Antopol) on agrolinnake (endine linn ja alev) Valgevenes Bresti oblastis Drahičyni rajoonis, Antopali külanõukogu halduskeskus. 
Asulas on jaam raudteeliinil Brest (Valgevene) – Łuniniec.
Antopalis on keskkool, muusikakool ja internaatkool. Asulas on kino, kultuurimaja ja kaks raamatukogu. Vaatamisväärsusteks on endine pangahoone, XIX sajandil ehitatud turukompleks, mõisa park, õigeusu kirik aastast 1854 ja katoliku kirik aastast 1938.
Ajalugu.
Antopali mainitakse esimest korda aastal 1518. Asula kuulus toona Bresti vojevoodkonda ja Bresti maakonda. Aastal 1731 sai Antopalist linn , ühtlasi sai asula õiguse kolm korda aastas laata pidada. Aastal 1773 hakkas Antopalis tegutsema keskkool, kus pearõhk oli retoorika õpetamisel. Esimesed juudid asusid Antopoli XVII sajandi alguses.
Poola jagamisel läks Antopal aastal 1795 Venemaa koosseisu, ühtlasi sai asulast alev. Asula hakkas kuuluma algul Słonimi, seejärel Leedu ja viimaks Hrodna kubermangu. Aastal 1847 oli alevis 1108 juuti, aga aastal 1897 oli neid juba 3 140, sellal kui alevis oli 3 870 elanikku.
Pärast Esimest maailmasõda kuulus Antopal Poola koosseisu. Aastal 1931 sai asulast taas linn. 1939. aastast kuulus asula Nõukogude Liitu, ühtlasi muudeti linn taas aleviks. Teise maailmasõja alguseks olid asula 3000 elanikust 2400 juudid. Sakslased hõivasid linna juunis 1941, 15. oktoobriks 1942 olid kõik Antopali juudid tapetud. Aastal 2008 muudeti alev agrolinnakeseks.
Surnud 7. septembril

"Siin loetletakse 7. septembril surnud tuntud isikuid."
Tallinna Merekalda Kool

Tallinna Merekalda kool (TMK), varem "Lasnamäe Üldgümnaasium" (LÜG) ning enne seda "Tallinna 62. Keskkool", asus Lasnamäe ja Pirita linnaosa vahel aadressil Läänemere tee 31 ja oli eestikeelne õppeasutus. Kool avati 1. septembril 1987. 
2000. aastal sai kool inimsõbraliku kooli preemia.
1. septembrist 2014 sai kooli nimeks "Tallinna Merekalda Kool" ning see muudeti põhikooliks. Kooli moto oli "Kultuur algab minust enesest."
2011/12. õppeaastal õppis koolis ka Tallinna Läänemere Gümnaasium, kuni nende koolimaja renoveeriti.
2016. aasta juunis teatas Tallinna Haridusamet pressikonverentsil, et kool tegutseb veel ühe aasta ja siis kooli tegevus lõpetatakse. Lapsevanematele teatati seda aga Augustis enne uut õppeaastat. 2016/17. õppeaasta I veerandil toimus kooli õppetöö veel oma majas, pärast seda viidi allesolevad lapsed Kuristiku gümnaasiumi, kuna oma kool lammutati poolenisti maha ja vanast Tallinna Merekalda Kooli hoonest sai "Tallinna Linnamäe Vene Lütseumi" gümnaasiumiastme hoone. Kooli sulgemisest teatati lastevanematele keset suvevaheaega ja lapsed pidid minema teise kooli.
Keeleõpe.
Koolis õpetati nii inglise, vene kui ka saksa keelt.
Huvitegevus.
Koolis tegutsesid mudilas-, laste- ja neidude koorid. Mudilaskoor oli omandanud II kategooria. Aastaid tegutses tütarlaste estraaditantsu rühm, 2013. aastal alustas tegevust ka algklasside rahvatantsurühm. Järjest aktiivsemalt tegutseb näitering. Traditsiooniliselt toimus koolis iga-aastane etlemisvõistlus. Kooli parimad etlejad võtsid traditsiooniliselt osa iga-aastastest Betti Alverile pühendatud luulepäevadest Jõgeval ning on seal sageli auhindu pälvinud.
Väga häid tulemusi on saavutanud kooli õpilasvõistkonnad koolidevahelistel kergejõustikuvõistlustel, võrkpallis ning ka teistel spordialadel. Igal aastal toimub koolis kevadine spordipäev ja talispordipäev. Sportimist vabas õhus soodustas kooli suur territoorium spordi- ja mänguväljakutega ning kooli asukoht looduskaunis kohas Pirita-Kose linnaosa piiril. 
Traditsiooniks oli saanud koolisiseste aeroobikavõistluste korraldamine, edukalt võetakse osa ka koolidevahelistest aeroobikavõistlustest. Traditsiooniliste kooliürituste alla kuuluvad ka Mini-Missi võistlus ja lauluvõistlus, mõlemasse võistlusesse on kaasatud ka teised Lasnamäe koolid.
Koolis sai teha jalgrattajuhilube ning aastaid oli edukalt võetud osa jalgrattavõistlusest "Vigurivänt".
Koolis oli väga heal tasemel kunstiõpetus. Õpilaste tööd on kunstikonkurssidel pälvinud auhindu nii Eestis kui ka väljaspool seda. 
Traditsiooniks oli ka iga-aastased jõulukontserdid mõnes Tallinna kirikus lastevanematele, vilistlastele ja linnarahvale.
Drahičyn

Drahičyn (transkribeerituna Dragitšõn) on linn Valgevenes Bresti oblastis, Drahičyni rajooni ja Drahičyni külanõukogu halduskeskus. Poola keeles "Drohiczyn", leedu keeles "Drohičinas", "Drahičinas", ka "Drogičinas". Drahičyn asub raudteeliini Łuniniec-Brest ääres.
Drahičynis on kaks keskkooli, gümnaasium, laste spordikool ja muusikakool. Linnas on kino, kultuurimaja ja kaks raamatukogu. Antakse välja ajalehte «Драгічынскі веснік».
Drahičynis on masinaehitus ja toiduainetetööstus, seal valmistatakse ehitusmaterjale. Linnas on kaks jõusöödavabrikut. Vaatamisväärsusteks on katoliku kirik (1928) ja õigeusu kirik (1863).
Drahičyni nimi.
Linna nime päritolu kohta on mitu varianti. Esimese kohaselt tuleb asula nimi dregovitšitest. Teise variandi kohaselt tuleb asula nimi sellest, et Drahičyn asus mitme tähtsa tee ristmikul. Linna kohalikud nimekujud on "Darahičyń", "Darahičyn" ("Дарагічынь", "Дарагічын"). Kõige vanemates dokumentides kannab linn nime "Daviačoravičy" ("Давячоравічы").
Ajalugu.
Daviačoravičyt on esimest korda mainitud aastal 1452. Toona kuulus asula Bona Sforzale. Tol ajal andis Pinski vürst oma osa külast saadavast andamist Družyłavičy kirikule, selleks oli kaks ämbritäit mett aastas. Pärast administratiivset reformi kuulus asula Bresti vojevoodkonda ja Pinski maakonda.
XVII sajandi alguses oli asula omanik Lew Sapieha, kes müüs selle Nevelskitele. Aastal 1623 sai Daviačoravičyst alev, aga aastast 1655 hakkas see kandma tänapäevast nime – Drahičyn. Aastal 1749 asutati alevis frantsisklaste klooster, aga aastaks 1779 oli sellest saanud linn. XVIII sajandi teisel poolel ehitati sinna raekoda.
Aastal 1795 läks asula kolmandal Poola jagamisel Vene impeeriumi koosseisu. Aastal 1886 valmis raudtee ja rajati Drahičyni raudteejaam.
Aastast 1921 oli Drahičyn Poola koosseisus, 1939. aastal liideti Valgevene NSV-ga, ühtlasi sai asulast alev. Drahičyn on taas linnalates aastast 1967.
Drahičyni rajoon

Drahičyni rajoon on 2. järgu haldusüksus (rajoon) Bresti oblastis Valgevenes. Rajoon piirneb lõunas Ukrainaga. Rajooni pindala on 1855 km². 2009. aasta seisuga elas seal 42 948 inimest.
Rajoon moodustati aastal 1940. Rajoon koosneb järgmistest külanõukogudest: Antopali, Bieździeži, Braševičy, Chomski, Drahičyni, Imianini, Niamierža, Papina, Radastava, Zakozieli, Vosaŭcy ja Vulka külanõukogu.
Halduskeskus on Drahičyni linn, teised tähtsamad asulad on Antopal ja Chomsk.
Rajooni suurimad jõed on Prõpjatsi lisajõed Jasselda ja Niasłucha. Rajoon asub Polesje madalikul, seda läbib Dnepri-Bugi kanal. Rajooni piiridesse jääb mitu järve, teiste seas ka Piasčanaje ja Motalskaje, rajooni põhjapiiril asub Sporava järv. Suurim kõrgus on 178 meetrit üle merepinna, selleni ulatub maapind mitmes kohas rajooni põhjapoolses osas.
2009. aasta seisuga olid elanikest 95,12% valgevenelased, 2,13% venelased, 2,07% ukrainlased ja 0,68% oli teistest rahvustest. 82,6% elanike emakeeleks oli valgevene keel, 15,99% elanike emakeeleks oli vene keel. Koduse keelena kõneles valgevene keelt 55,06% elanikke, vene keelt aga 43,22%.
Eesti Squashiföderatsioon

Eesti Squashiföderatsioon (algselt Eesti Squashi Liit) on 1997. aastal loodud spordialaliit, mis ühendab "squash"'iga (ehk seinatennisega) tegelevaid Eesti spordiklubisid ja eraisikuid. Tegu on mittetulundusühinguga, mis kuulub Eesti Olümpiakomitee ja Euroopa Squashiföderatsiooni liikmeskonda.
Põhitegevus.
Eesti Squashiföderatsiooni (edaspidi ESqF) põhitegevuseks on "squash"'i arendamine ning sellealase tegevuse koordineerimine ja üldistamine Eestis. ESqF ühendab "squash"'iga tegelevaid ja squashi propageerivaid klubisid, sportlasi, noori ja harrastajaid ning esindab nende huvisid Eestis, Rahvusvahelises squashiföderatsioonis (WSF), Euroopa Squashiföderatsioonis (ESF) ja mujal väljaspool Eestit.
ESqF väärtustab ausat mängu, võrdsust, ühtekuuluvust, tervislikku ja aktiivset elu ning elukestvat enesearendamist.
Juhatus ja liikmed.
Eesti Squashiföderatsiooni juhatusse kuuluvad alates 10.09.2014 Aliis Allas ja Ardo Nõmm. Liikmeskonna moodustavad Eesti squashiklubid: MTÜ Castor Squash, OÜ Eesti Squashiakadeemia, Spordiklubi Saarde, Spordiklubi Tääksi, Tallinn Squash Rackets Club MTÜ, Tartu Squashiklubi.
ESqF Maailma Squashiföderatsiooni täisliikmena.
Eesti Squashiföderatsioon on alates 2017. aasta 3. detsembrist ka WSF-i (Maailma Squashiföderatsiooni) täisliige. Prantsusmaal Marseilles toimunud WSF-i konverentsil ja üldkoosolekul, kus hääletati ka Eesti Squashiföderatsioon täisliikmeks. ESqF on Euroopa Squashiföderatsiooni täisliige ja siiani on olnud WSF-i hääleõiguseta lihtliige. Täisliikme staatus annab ESqF-ile üldkoosolekul hääleõiguse, võimaluse osaleda WSF-i erinevate komisjonide töös ning kandideerida ka WSF-i juhtkonda. Osalemine WSF-i töös aitab ESqF-il kaasa rääkida ala arendamisel ja sisuliste otsuste langetamisel, samuti tuua Eestisse uusi teadmisi, oskusi, kontakte ja muid ressursse ala arendamiseks.
Sotecle linnus

Sotecle linnus oli 13.–14. sajandil Tālavas, tänapäeva Põhja-Lätis asunud linnus.
Soteclet on esmamainitud Henriku Liivimaa kroonikas, mille järgi see oli 13. sajandi alguses latgali üliku Russini elupaigaks ja ilmselt ka Sotecle linnusepiirkonna keskus. Teist ja viimast korda mainitakse seda 1318. aastast pärinevas dokumendis.
Kuna kumbki allikas linnuse täpsemat asukohta ei avalda, siis on erinevad autorid paigutanud seda paljudele erinevatele linnamägedele. Levinuim on arvamus, et see asus Kvēpene linnamäel Raiskumsi lähedal. Sellele vaidleb vastu Läti ajaloolane Ēvalds Mugurēvičs, kes juhib tähelepanu asjaolule, et kroonika ja 14. sajandi dokumendi teksti tõlgendades võib väita, et linnus pidi asuma Koiva vasakul kaldal, kuna Sotecles elanud Russinit on vastandatud jõe parema kalda latgalitele ja liivlastele, ja hilisemal Riia peapiiskopi maal. Kvēpene linnamägi neile kriteeriumitele ei vasta. Mugurēvičsi arvates on kõige tõenäolisem Sotecle linnuse koha kandidaat Rauna Tanīsa linnamägi. Selle kasuks räägivad ka arheoloogilised leiud, mille kohaselt oli tegemist 13.–14. sajandil kasutuses olnud latgali elanikkonnaga kindlusega. Samuti asub see suhteliselt lähedal Võnnule, mis seletab Russini tihedaid sidemeid sealse komtuuri Bertoldiga, ja samas eemal peamisest liiklussoonest Riia–Pihkva teest, mis seletab, miks kroonikas Soteclet nii vähe mainitakse.
Veel mõned usutavamad linnuse asupaiga spekulatsioonid seostavad seda Nītaure linnamäega, kus samuti leiduvad 13.–14. sajandist pärinevad latgali asustusele viitavad leiud, kuid tegemist on hilisemal ordumaal ja Võnnust kaugemal asunud kohaga. Vecpiebalga lähedane Ineši valla Lejasburkāni linnamägi jääb Võnnust veel kaugemale ja on õhukese kultuurikihiga. Vijciemsi Celītkalns ja Kauguri Pekaskalns asuvad samuti ordu territooriumil. Mõned varasemad autorid on Soteclet paigutanud näiteks ka Urga mõisa kohale Aloja lähedal (13. sajandi kindlustused puuduvad ja jääb liivlaste asualale), Plāņi mõisa lähedale (latgali asustus puudus) ja isegi Tartu lähistele.
Cibla

Cibla (latgali "Cybla") on küla ("vidējciems") Lätis Ludza piirkonnas, Cibla valla halduskeskus. Vanasti kandis nime "Eversmuiža". Cibla asub Ludza jõe ääres merepinnast 118 meetri kõrgusel.
Eversmuižat on esmamainitud 1739. aastal. Sealne katoliku kirik valmis 1776. aastal ja selle kellatorn 1883. aastal. Alates 1935. aastast kannab küla lähedal asunud latgalite linnamäe järgi Cibla nime. Aastail 2000–2021 kuulus küla Cibla piirkonda.
Ciblas on Eversmuiža ("Ewersmuyza") mõisakompleks, vallavalitsus, keskkool ja Cibla piirkonna muuseum.
2015. aastal oli külas 216 elanikku, 2020. aastal 165 ja 2022. aastal 149 elanikku.
Blonti

Blonti on küla ("vidējciems") Lätis Ludza piirkonnas, Blonti valla halduskeskus. Küla asub merepinnast 145 meetri kõrgusel.
Nõukogude ajal asus Blontis kohaliku kolhoosi keskus. Tänapäeval asuvad seal lisaks vallavalitsuse hoonetele veel rahvamaja ja raamatukogu. Aastail 2009–2021 kuulus küla Cibla piirkonda, olles selle halduskeskuseks.
Aastal 2015 oli külas 249 elanikku, aastal 2020 oli elanikke 224. Aastal 2022 oli seal 200 elanikku.
Iecava

Iecava on linn Lätis Bauska piirkonnas. Linn asub merepinnast 21 meetri kõrgusel. Iecavas oli endise Lieliecava mõisa ("Groß-Eckau") ja endise Iecava piirkonna keskus.
Iecavat on esmamainitud 1492. aastal. 1952. aastal sai Iecavast alev, 1990. aastal küla ja 2021. aastal linn. 
Tänapäeval on Iecavas piirkonnavalitsuse hooned, koolidest on seal keskkool, spordikool ja muusikakool. Linnas on nii luteri kui ka katoliku kirik. Suurim ettevõte on aktsiaselts Balticovo.
Linna läbib Iecava jõgi. Iecava jõkke suubub asula kohal Ģedulise jõgi.
Linnast põhja poole jääb Iecavas stacija, mida läbib raudtee ja kus asub Iecava raudteejaam.
Ozolnieki

Ozolnieki on küla ("lielciems") Lätis Jelgava piirkonnas, Ozolnieki valla keskus. Küla asub Iecava jõe kaldal, merepinnast 4 meetri kõrgusel. Küla lähistel asub Ozolnieki raudteepeatus.
Kuramaa hertsogiriigi ajal asus küla kohal Ozolmuiža mõis ("Eckhofen", "Paulsgnade"). Riigimõis kadus koos Kuramaa hertsogiriigiga ja selle asemele tekkis Ozolnieki küla. 1846. aastal asutati külas kool. 1950. aastal rajati sinna Jelgava maaparandajate masinapark, sestpeale on Ozolnieki olnud maaparandajate asula. 1979.–1990. aastani oli Ozolnieki alev. Aastail 2003–2021 oli see Ozolnieki piirkonna keskus.
Ozolniekis on kinnisvara ostnud paljud hiinlased, et saada Läti elamisluba ja Schengeni viisa. 2005. aastal oli külas 3314 elanikku.
Tērvete

Tērvete (vanasti ka "Kalnamuiža") on küla ("vidējciems") Lätis Dobele piirkonnas Tērvete vallas. Tērvete küla asub Tērvete jõe ääres.
Tērvete asub paigas, kus asus semgalite Tērvete muinaslinnus. Kirjalikult on seda paika esmamainitud 1219. aastal. 1286. aastal toimus seal suur lahing semgalite ja Saksa ordu vahel. Nii püstitas ordu lähedalasuvasse Mežmalieši külla linnuse, millest hiljem kasvas välja Kalnamuiža mõis. Mõisa kõrts asub Tērvetes.
Tērvetes asus ka endine Kalnamuiža kirik, mille asemele ehitati 1962. aastal tuberkuloosisanatoorium. Tänapäeval asub hoones Kurzeme rehabilitatsioonikeskus. Teine tähtsam hoone külas on 1840. aastal ehitatud vesiveski, kuhu hiljem rajati kool. Aastail 2002–2021 kuulus küla Tērvete piirkonda.
Tērvete on Tērvete maastikukaitseala keskuseks. Külas asub Anna Brigadere majamuuseum.
Kalnamuiža

 
Kalnamuiža on küla ("ciems") Lätis Smiltene piirkonnas, Smiltene valla halduskeskus. Kalnamuiža asub Abulsi jõe kaldal piirkonna keskusest Smiltenest 1,6 kilomeetrit põhja pool ja Riiast 133 kilomeetri kaugusel. Asula on merepinnast 115 meetri kõrgusel.
Lisaks vallavalitsusele on külas veel Smiltene tehnikum. Küla idapiiril Teperise järve kaldal asub spordikompleks, kuhu kuuluvad staadion ja kardirada.
Küla kohale rajati aastal 1370 Smiltene piiskopilinnus. Aastal 1530 kinkis peapiiskop Schöning linnuse oma koadjuutorile, Brandenburgi markkrahv Wilhelmile Hohenzollernite suguvõsast. Linnus hävis Põhjasõjas, seejärel rajati sinna Smiltene mõis. Linnusevaremed on muinsusmälestistena regionaalse kaitse all.
XIX sajandil ehitati linnuse kaitsemüüri sisse mõisale kuuluvad elu- ja majandushooned. Mõisakompleks on regionaalse kaitse all. Regionaalse kaitse all on ka mõisa tallid, ait, park ja häärber. 
Aastal 1893 sai mõisa omanikuks Paul von Lieven, kes lasi mõisa ja Smiltene linna tarvis ehitada haigla, rajas mõisa juurde Baltimaade esimese hüdroelektrijaama, Ainaži-Valmiera-Smiltene kitsarööpmelise raudtee ja saekaatri. Aastal 1922 rajati Smiltene mõisa juurde piimanduskool, millest hiljem kasvas välja sovhoostehnikum ja Kalnamuižast kujunes selle keskasula.
Külas kasvab looduskaitsealune Kalnamuiža mänd.