tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Peeter Tooma

Peeter Tooma (sündinud 3. novembril 1946 Tallinnas) on eesti laulja ja pedagoog.
Haridus.
Peeter Tooma on lõpetanud 1965. aastal Tallinna 22. Keskkooli, Tallinna Muusikakooli, 1972. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri (5. lend) ning õppinud kolm aastat Eesti NSV Riikliku Filharmoonia estraadistuudios estraadilaulu (1. lend).
Töö.
Ta on töötanud režissööri ja kultuuriprogrammi juhina Eesti Televisioonis, õppejõuna Tallinna Riiklikus Konservatooriumis/ Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias (sealhulgas lavakunstikateedris), õppejõuna-koolitajana Concordia meediakoolis, Tallinna Ülikooli Balti Filmi- ja Meediakoolis (õpetanud peamiselt lavakõnet, inglise keelt ja avalikku esinemist), ajakirjanikuna ajalehes Sirp ja Vasar ning ajakirjas Teater. Muusika. Kino.
Kuni 1982. aastani õpetas ta ühtlasi Filharmoonia estraadistuudios noori lauljaid.
Looming.
Meeldejäävalt isikupärase hääletämbriga Peeter Tooma on hääleliigilt bassbariton.
Tema esituses on tuntuks saanud mitu Uno Naissoo laulu mängufilmist "Viimne reliikvia" (1969), näiteks "Põgene, vaba laps", "Prostituudi laul", "Pistoda laul", "Mässajate laul" ("Igaüks on oma saatuse sepp") jm.
Protestilauljana.
Peeter Tooma oli alates 1960. aastate lõpust üks väheseid protestilaulude žanri tutvustajaid ja esitajaid Eestis. Tema lauluvalikusse kuulus populaarseid laule rahvusvaheliselt tunnustatud protestilauljate repertuaarist, näiteks Simoni &amp; Garfunkeli "The Sound of Silence" (eesti keeles "Vaikus"), Pete Seegeri esituses tuntuks lauldud "Little Boxes" (autor Malvina Reynolds, eesti keeles "Väiksed kastid") ja Pete Seegeri enda laul "If I Had A Hammer" (eesti keeles "Kui oleks mul haamer"), Violeta Parra "Gracias a la vida" (eesti keeles "Tänan sind, elu")jne.
Paljudele kaveritele on Tooma ise eestikeelsed sõnad kirjutanud.
1968. aastal võitis Peeter Tooma Sofias toimunud IX ülemaailmse noorsoo- ja üliõpilaste festivali lauluvõistlusel protestilauljate kategoorias kuldmedali.
Folkmuusika propageerijana.
1970. aastate alguses korraldas ta neljal aastal Tallinnas Kiek in de Köki tornis folkfestivale, kuni Nõukogude võimu esindajad need üritused ära keelasid. Peeter Tooma on tunnistanud: "Ega ma siis ainult ei laulnud seal, vaid laulmise vahele sai räägitud kõiksugu poliitilise värvinguga lugusid."
Aastatel 1971–1974 tegi ta Vikerraadios autori ja saatejuhina muusikasaatesarja "Folkstuudio", kus tutvustas nii kodumaist kui ka rahvusvahelist folkmuusikat ja -muusikuid.
Tooma on koostanud 1981. aastal ilmunud "Meie repertuaari" folgivihiku ja 1990. aastal folklaulude kogumiku "Tule minuga".
Vissulaid

Vissulaid on 3,5 hektari suurune saar (laid) Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas Tareste lahes. See asub Hiiumaa kirderanniku lähedal, Kärdlast 5 km kirdes ja Hiiessaarest 1 km põhjas. Saare rannajoone pikkus on 2,46 kilomeetrit.
Saar on kruusase pinnamoega, lõunasse eendub liivane maasäär. Saarel kasvab kadastik.
Saart on 1886 mainitud kui "Wissa". Laiu lähistel uppus 24. novembril 1934 Soome kuunar "Sovinto". 
Saar kuulub Väinamere hoiuala koosseisu ja on looduskaitse all.
Christianus Carolus Henricus van der Aa

Christianus Carolus Henricus van der Aa (25. august 1718 Zwolle – 23. september 1793 Haarlem) oli hollandi luterlik teoloog.
Christianus van der Aa

Christianus van der Aa on olnud mitme tuntud inimese nimi:
Hans Aabech

Hans Vilhelm Aabech (1. november 1948 Kopenhaagen – 8. jaanuar 2018 Kopenhaagen) oli taani jalgpallur. 
Ta on mänginud kolm mängu Taani koondises.
Jalgpallur Kim Aabech on tema poeg.
Christen Aaberg

Christen Pedersen Aaberg (15. september 1819 Aaberggaard Vembi lähedal, Møborgi kihelkond – 17. oktoober 1897 Aaberggaard) oli taani talupidaja ning poliitik. 
Aastal 1890 sai ta esimese tegeliku talupojana Dannebrogi ordu rüütliks.
Elulugu.
Tema vanemad olid Peder Christensen Aaberg (1796–1873) ja Maren Christensdatter (umbes 1794 – 1876).
Ta võttis osa esimesest Saksa-Taani sõjast 1848–1850. Alates 1860. aastast oli ta vanematetalu ainuomanik. Alates 1853. aastast kuni surmani (väheste katkestustega) oli ta Møborgi kihelkonna nõukogu liige, 1855. aastast 24 aastat esimees. Ta kandideeris 1859 Folketingetisse Lemvigis, valiti 1869 ning esindas seda ringkonda (Ringkjøbingi maakonna 2. valimisringkond) kuni surmani, oli 1864–1866 ka Rigsrådeti liige.
Ta oli Bondevennernes Selskabi asutajaliige. Põhiseadusvõitluse ajal pooldas ta 1865–1866 ühena "seitsmest targast talupojast" (nii nimetas neid Jens Andersen Hansen) uut põhiseadust ning kuulus sest ajast peale Mellempartietisse ning pärast selle laialiminekut Folketingeti-parlamentarismi vastasena 1876 uude Højresse. Ta ei olnud hea kõnemees ega etendanud suurpoliitikas juhtivat osa, kuid ta oli oma ala asjatundja ning oli 1868–1877, 1879–1884 ja 1887–1897 Folketingeti rahanduskomisjoni liige (seal tegeles ta raudtee- ja sadamaasjadega). Ta kaitses Jüütimaa materiaalseid huvisid. Teda huvitasid eriti raudteed (tänu temale valmis Vembi-Lemvigi raudtee seadus 31. märtsist 1874 ja Lemvigi-Thyborøni raudtee seaduse läbisurumises 1894), rannakaitse, ranna kindlustamine erosiooni vastu, Jüütimaa nõmmede metsastamine (Hedeselskabet), purjetamine Limfjordenil, Ringkøbing Fjordi väljavooluolud jne, ning teda peeti neis asjades autoriteediks (teda peeti üheks paremaks raudteeasjatundjaks parlamendis). Tänu Aagaardile ostis riik alates 1880. aastast tema valimisringkonnast kümme-üksteist tuhat tündrimaad (üks tündrimaa oli Taanis 5516,2 m²) nõmme, sealhulgas Kronheden ja Klosterheden (ta juhtis rahandusministeeriumi tähelepanu asjale ja pidas läbirääkimisi mõlemal poolel). Ta seisis kogu elu lähedal Lars Dinesenile, osales kokkuleppeläbirääkimistel 1893–1994 ning oli 1897 Højre sees üks neist, kes kõige innukamalt toetasid Tage Reedtz-Thotti valitsuse ametissejäämist. 
Ta on maetud Møborgi. 
Isiklikku.
Ta abiellus 8. detsembril 1851 Møborg Kirstine Zilstorffiga (9. september 1816 Agergaard, Bøvlingi kihelkond – 5. veebruar 1903 Aaberggaard), muusiku, hilisema "proprietær"'i Niels Sørensen Zilstorffi (umbes 1778–1843) ja Hanne Harpøthi (1789–1848) tütrega.
Mälestuse jäädvustamine.
Lemvigisse püstitati 1899 tema mälestusmärk. 
Portreed.
Teda on kujutatud pronksbareljeefil hauakivil 1905 ning kaasaegsetel puulõigetel, sealhulgas aastast 1877.
Hinnangud.
Henrik Jacob Wulff kirjutab tema kohta nii: "Selles isiksuses on midagi tüüpilist, midagi väga sümpaatset. Ta on rahulik jüüt, vankumatu, tasakaalukas ja tõsine. Tema juures ei ole mingit kisa ega kära, temas ei ole midagi kõrgelennulist ega pateetilist; ta on lihtsuse, soliidsuse ja praktilisuse kehastus. Aaberg kuulub vanasse läänejüüti talupojasuguvõsasse, ning tal on ka läänejüüti iseloomulik sitke ja püsiv loomus."
Kitarristide loend

"Siin on loetletud kitarriste.
Edgar Aabye

Edgar Lindenau Aabye (14. september 1865 – 30. aprill 1941) oli taani köievedaja. 
Ta tuli 1900. aasta suveolümpiamängudel Taani-Rootsi ühisvõistkonna koosseisus olümpiavõitjaks.
Lingayeni lahe dessant

Lingayeni lahe dessandiks nimetatakse kahte sõjalist operatsiooni, mis sooritati Teise maailmasõja ajal Filipiinide saarestiku Luzoni saare Lingayeni lahe piirkonnas:
Muusik Seif

Muusik Seif (kasutatud ka nime "Music Seif") oli Eesti ansambel, mille asutas laulja Tõnis Mägi 1981. aastal.
Raekoja tänav

Raekoja tänav on tänav Tallinna vanalinnas Kullassepa tänava ja Vanaturu kaela vahel. Raekoja tänav on üks vanalinna lühemaid tänavaid, selle pikkus võrdub Tallinna raekoja lõunapoolse tagakülje pikkusega.
Tänava hoonestus.
Raekoja tänav on tuntud eelkõige selle poolest, et 14.–19. sajandini asus Raekoja tänaval hoones nr 6/Vanaturu kael 8 endine linna Raevangla ("odelie", "Büttelei") ja timuka abilise korter. 
Hoonetes Raekoja 4/6 asub tänapäeval Raevangla Fotomuuseum.
Raekoja 4 asub 14. sajandist pärinev vanglaülema ja kohtuteenrite elamu, mida laiendati 1419. aastal ostetud kõrvalasunud väikese elamu arvelt, mis liideti 1440. aastail tehtud ümberehituse käigus, hoonega Raekoja tänav 6 üheks hooneks (Raekoja t. 4/6).
Raevangla

Tallinna Raevangla oli 14.–16. sajandini Tallinna vanalinnas Tallinna raekoja taga Raekoja tänaval asunud kinnipidamisasutus.
Raevangla esimene, 1370. aastal valminud hoone ehitati aastatel 1441–1442 põhjalikult ringi, kuid vana vangla on jäänud siiski uue ehituse sisse.
Valminud uus hoone oli kahekorruseline kellerdatud ehitus, mille keldris ja II korrusel olid kaks kitsast, silindervõlviga kaetud kogu vanglahoone pikkust kongi, mis hooviseinas lõppesid danskeriga. Hoone I korruse ruumidepaigutus oli analoogne, kuid kongid olid kitsamad ja nende vahele jääb ahtake võlvkäik pääsuks hoovile. I korruse parempoolne kong oli lühem ning kongi ees asetseb väike eesruum, kust algavad müüritrepis, mis viivad keldrisse ja II korrusele ning kuhu avaneb sügavas seinaorvas asuv lihtsas raidportaalis Raevangla peauks.
Kuna Raevanglat kasutati Tallinna all-linnas omavalitsuse ja kohtuorganina tegutseva Tallinna rae poolt menetletavates süüasjades kinnipeetavate jaoks ja kohus tegutses Tallinna raekojas II korrusel, siis oli raekoja tagaseinas vanglaportaali vastas uks, mille kaudu pääses rae keldrisse ja sealt edasi müüritrepi kaudu raesaali, kus peeti kohtuistungeid.
18. sajandil avati Rüütli tänaval uus vangla-kasvatusmaja ning vana raevangla jäi hulguste ja kerjuste varjupaigaks ja koos sellega kasutati ka hoone kohta rahvapärast nimetust "Büttelei" (vangla) asemel "Bottelei" (kerjamine).
1832. aastal müüdi hoone eravaldusse.
Aastal 1983 avas Tallinna Linnamuuseum oma filiaalina Raevanglas fotoosakonna, mis aastast 1991 kannab nime Raevangla fotomuuseum.
Balti turniir 2001

Balti turniir 2001 toimus 3. kuni 5. juulini 2001 Lätis. 
Turniiri võitis Läti jalgpallikoondis.
Balti turniir 1997

Balti turniir 1997 toimus 9. juulist kuni 11. juulini 1997 Leedus. 
Turniiri võitis Leedu jalgpallikoondis.
Balti turniir 1937

Balti turniir 1937 oli 9. Balti turniir jalgpallis, mis toimus 3. septembrist kuni 7. septembrini 1937 Leedus Kaunases.
Kuna Läti koondis ja Eesti koondis lõpetasid turniiri võrdsete punktidega, mängiti esimest korda Balti turniiri ajaloos lisamäng, mille võitis Läti. Leedu koondis jäi kolmandaks.
Balti turniir 1936

Balti turniir 1936 oli 8. Balti turniir jalgpallis, mis toimus 29.–31. augustini 1936 Lätis Riias. 
Turniiri võitis Läti jalgpallikoondis. Eesti koondis tuli teiseks ja Leedu koondis kolmandaks.
Balti turniir 1935

Balti turniir 1935 oli 7. Balti turniir jalgpallis, mis toimus 20.–22. augustini 1935 Eestis Tallinnas Kadrioru staadionil.
Turniiri võitis Leedu jalgpallikoondis. Läti koondis jäi teiseks ja Eesti koondis kolmandaks.
Balti turniir 1933

Balti turniir 1933 oli 6. Balti turniir jalgpallis, mis toimus 2.–4. septembrini 1933 Leedus Kaunases.
Turniiri võitis Läti jalgpallikoondis. Leedu koondis tuli teiseks ja Eesti koondis kolmandaks.
Balti turniir 1932

Balti turniir 1932 oli 5. Balti turniir jalgpallis, mis toimus 28.–30. augustini 1932 Lätis Riias.
Turniiri võitis Läti jalgpallikoondis. Leedu koondis tuli teiseks ja Eesti koondis kolmandaks.
Balti turniir 1931

Balti turniir 1931 oli 4. Balti turniir jalgpallis (esimene selle nime all), mis toimus 30. augustist kuni 1. septembrini 1931 Eestis Tallinnas Kadrioru staadionil.
Turniiri võitis Eesti jalgpallikoondis. Läti koondis tuli teiseks ja Leedu koondis kolmandaks.
Balti turniir 1930

Balti turniir 1930 oli kolmas Balti turniir jalgpallis, mis toimus 15.–17. augustini 1930 Leedus Kaunases.
Turniiri võitis Leedu jalgpallikoondis. Läti koondis tuli teiseks ja Eesti koondis kolmandaks.
Balti turniir 1929

Balti turniir 1929 oli 2. Balti turniir jalgpallis, mis toimus 14.–16. augustini 1929 Lätis Riias. 
Turniiri võitis Eesti jalgpallikoondis. Läti koondis tuli teiseks ja Leedu koondis kolmandaks.
Balti turniir 1928

Balti turniir 1928 oli esimene Balti turniir jalgpallis.
See toimus 25.–27. juulini 1928 Eestis. Turniiri võitis Läti jalgpallikoondis.
Marco Laimre

Marco Laimre (sündinud 23. augustil 1968 Pärnus) on eesti kunstnik.
Aastatel 1992–1996 õppis ta Eesti Kunstiakadeemia maaliosakonnas ja tegutses stuudiumi ajal Mobil-galerii / Faculty of Taste'is. Alates 1998. aastast on ta Eesti Kunstnike Liidu liige.
Ta tegeleb kaasaegse kunstiga.
Laimre on Eesti Kaasaegse Kunsti Muuseumi asutaja ja juhatuse liige.
Christoph Wilhelm von Aach

Christoph Wilhelm von Aach oli saksa pronksivalaja, kes tegutses 18. sajandi keskpaigas Nürnbergis.
Ta valmistas 1748 Nürnbergi Johannisfriedhofile J. A. Wagneri ning tema abikaasa epitaafi.
Balthasar von Aachen

Balthasar von Aachen (ka Achen, Aichen) oli saksa kiviraidur, kes tegutses 16. sajandi lõpus ja 17. sajandi alguses Kölnis. 
Ta võeti 1592. aastal Kölnis meistriks ning on teada, et 1617 oli ta raehärra Ditmar Wickede töökojajuhataja.
Adolf van der Aa

Adolf van der Aa (1522 – 1568 Jemgumi vald) oli hollandi aadlik, Aadlike kompromissi liige.
Tema vanemad olid Jan (Johan) van der Aa, külavanem Mechelenis, ja Sophia van Nispen.
Ta valmistas 1567 Antwerpenis ette Walchereni saare hõivamist, mis ebaõnnestus. 
Alba hertsog laskis ta pagendada. 
Ta langes Jemmingeni lahingus (21. juuli 1568).
Estonica

Estonica oli Eesti Instituudi koostatud Eesti-teemaline võrguentsüklopeedia, mis sai alguse 2000. aastal. Praeguseks asub Rahvusraamatukogu digiarhiivis DIGAR Estonica koopia, milles viimased muudatused tehti 2011. aastal.
Estonica tekstide autorid on oma ala asjatundjad, kasutatakse ka arhiivimaterjale ja kutseliste fotograafide fotosid. Tekstid avaldatakse litsentsi Creative Commonsi Attribution-Share Alike-Noncommercial alusel, mis võimaldab neid kasutada kõigeks peale otseselt ärilise otstarbe, kui seejuures täidetakse viitamiskohustust.
Entsüklopeedia koosnes kahest tasandist: 1) pikemad põhiartiklid seitsmest valdkonnast – ajalugu, ühiskond, kultuur, riik, majandus, haridus ja teadus ning loodus; 2) lühemad märksõnaartiklid, mille hulka kuulub nii mõisteseletusi ja isikuartikleid kui ka pikemaid teemakäsitlusi. Märksõnaartiklitega on kõige tihedamalt kaetud Eesti 20. sajandi ajalugu. Estonica kogumaht on umbes 800 standardlehekülge. Artiklid on avaldatud peamiselt eesti ja inglise, kuid osalt ka vene keeles, 2002. aastal käivitati Ungaris ungarikeelne versioon. 2003. aastal tehti Estonica lehekülgedele ligi 17 000 pöördumist päevas.
Estonica loomist ja arendust on toetanud Tiigrihüppe Sihtasutus, Ettevõtluse Arendamise Sihtasutus, Hasartmängumaksu Nõukogu, Rootsi suursaatkond, Haridus- ja Teadusministeerium, Integratsiooni ja Migratsiooni Sihtasutus Meie Inimesed, Kultuuriministeerium ning Euroopa Kolmandate Riikide Kodanike Integreerimise Fond.
Entsüklopeedia Estonica projektijuht oli Liana Roosmaa.
Braunschweig-Lüneburg

Braunschweig-Lüneburg võib tähendada mitut ajaloolist piirkonda:
Anatoli Savtšenko

Anatoli Savtšenko (; 30. juuni 1924 Novotšerkassk – 18. august 2011 Moskva) oli vene lasteraamatute illustraator ja multifilmide kunstnik-lavastaja.
17-aastaselt astus Savtšenko Punaarmeesse ja läbis Suure Isamaasõja jalaväes. Ta sai Põhja-Kaukaasias jalast haavata ning teda autasustati Isamaasõja ordeni ja paljude medalitega. Demobiliseeriti 1947.
Anatoli Savtšenko lõpetas 1953. aastal Üleliidulise Kinematograafiainstituudi (VGIK). Pärast seda töötas ta 37 aastat Sojuzmultfilmis.
Kõige rohkem on Savtšenko tuntud Karlssoni-multifilmide illustreerijana. Sealjuures töötas ta nende multifilmide tegelased välja ilma Astrid Lindgreni vastavaid raamatuid lugemata. Lisaks valis ta Majasoku teksti lugema ühe NSV Liidu enim autasustatud näitlejaid Faina Ranevskaja.
1990. aastast oli ta pensionil ja illustreeris raamatuid. Sealhulgas illustreeris ta muinasjutte Pöialpoisist ja Punamütsikesest ning vene muinasjutte "Haned-luiged" ja "Naeris".
Anatoli Savtšenko lavastatud ja joonistatud multifilme on umbes 25, sealhulgas
Eesti venekeelsed kohanimed

NB! SEDA LOENDIT MITTE TÄIENDADA-PARANDADA, OLEMAS ON Eesti mitmekeelne kohanimede loend
Eesti venekeelsed kohanimed on loend, mis aitab orienteeruda Eestis Venemaa keisririigi ajal kasutatud venekeelsetes kohanimedes. Nimekiri ei ole täielik.
Eduardo Chillida

Eduardo Chillida (baski Eduardo Txillida Juantegi; 10. jaanuar 1924 Donostia – 19. august 2002) oli baski rahvusest Hispaania skulptor, kes on tuntud oma abstraktsete monumentaalskulptuuride järgi.
Enne skulptorina tuntuks saamist oli ta ka jalgpallur, Real Sociedadi väravavaht. 1946. aastal lõpetas ta Madridi Polütehnilise Ülikooli arhitektuuri erialal.
Chillida teoseid on palju tema kodulinnas Donostias, aga ka paljudes Euroopa linnades, sealhulgas Berliinis, Münchenis, Lundis, Helsingis, Vaduzis.
2002. aastal avati Hernanis tema loomingut tutvustav Chillida-Leku muuseum.
Tartu Kommertspank

Tartu Kommertspank oli Nõukogude Liidus ning Eesti Vabariigis tegutsenud kommertspank. Pank sai tegevusloa 27. septembril 1988.. Panga juhatuse esimees oli algul Ants Veetõusme ja aastatel 1990–1993 Rein Kaarepere.
Tartu Kommertspank oli esimene aktsiaseltsina tegutsev ning ka välisvaluutatehingute litsentsi saanud kommertspank NSV Liidus. Panga tegevuslitsents lõppes 19. detsembril 1992 ja 21. septembril 1994 kuulutati välja panga pankrot.
Tartu Kommertspanga (TKP) varade müügiks korraldatud oksjonil ostis Tallinna Pank Tartu Kommertspanga filiaalid Jõgeval, Saarermaal, Pärnus ja Haapsalus kokku 13,9 miljoni krooni eest. Müügil oli ka Tartu Kommertspanga Tallinna filiaal, mis jäi kõrge hinna tõttu müümata. 1991. aasta juulis alustas tegevust AS Tartu Kommertspank filiaalina Hansapank. Iseseisva pangana alustas Hansapank tegevust 1992. aasta 10. jaanuaril.
Kalinini rajoon

Kalinini rajoon on haldusüksus Venemaal Tveri oblastis.
Rajoonis on 3 alevit ja 15 külaasundust 566 külaga.
Boriss Družinin

Boriss Družinin (vene keeles Борис Иванович Дружинин; sündinud 21. oktoobril 1938 Sverdlovskis) on NSV Liidu ja hiljem Leedu kabetaja ja treener. 
Ta on NSV Liidu ja Venemaa teeneline treener. Mängijana sai ta 1964. aastal NSV Liidu meistersportlase, 1997. aastal Leedu suurmeistri ning 1998. aastal rahvusvahelise meistri nimetuse. 
Ta elas pikka aega Nižni Tagilis, kus tema eestvedamisel loodi NSV Liidu esimene spetsialiseeritud laste ja noorte olümpiareservi spordikool kabes. Seejärel elas ta mõnda aega Ukrainas (Sumõs ja Zaporižžjas), kust aga siirdus Leetu. 
Praegusel ajal elab ta Mažeikiais.
Brigi Rafini

Brigi Rafini (sündinud 7. aprillil 1953 Iferouâne'is) on Nigeri meespoliitik, kes oli 7. aprillist 2011 kuni 3. aprillini 2021 Nigeri peaminister.
Ta on päritolult tuareeg.
Brigi Rafini on õppinud avalikku haldust Niameys ja Pariisis.
Aastatel 1988–1989 oli ta põllumajandus- ja keskkonnaminister. Ta on olnud ka Iferouâne'i linnapea ja parlamendi liige.
Ta kuulub erakonda Nigeri Partei Demokraatia ja Sotsialismi eest.
Iferouâne

Iferouâne on linn Nigeris Agadezi ringkonnas.
Iferouâne asub Aïri mägedes.
Iferouâne'is asub UNESCO maailmapärandi nimistusse kuuluva Ténéré kõrbe ja Aïri mägede kaitseala keskus.
Nikola Špirić

Nikola Špirić (serbia keeles Никола Шпирић; sündinud 4. septembril 1956 Drvaris) on serbia päritolu Bosnia ja Hertsegoviina majandusteadlane ja poliitik, aastatel 2007–2012 Bosnia ja Hertsegoviina ministrite nõukogu esimees (peaminister).
Tal on majandusteaduse doktorikraad Sarajevo ülikoolist. Alates 1992. aastast on ta olnud Banja Luka ülikooli professor.
Nikola Špirić kuulub Sõltumatute Sotsiaaldemokraatide Liitu. Aastatel 2002–2003 oli ta parlamendi Rahvakoja esimees ning 2003–2004 ja 2005–2006 Esindajatekoja esimees.
4. jaanuaril 2007 sai ta peaministriks. Sama aasta 1. novembril astus ta tagasi, protestides reformide vastu, mida pidas Bosnia serblaste mõjuvõimu vähendamiseks. Pärast vastasseisu lahenemist kinnitas parlament 28. detsembril 2007 Špirići uuesti ametisse.
12. jaanuaril 2012 kinnitas parlament uueks peaministriks Vjekoslav Bevanda.
Kadakalaid

Kadakalaid on laid Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas Kuri külas. Laiu pindala on 24 hektarit ja rannajoone pikkus 2,59 kilomeetrit.
Nimi.
Põltsamaa pastor August Wilhelm Hupel mainib 1782 laidu nimega "Kaddakalaid".
Asend.
Laid asub umbes 4 km Sääre ninast ida pool. Laid on pirnikujuline, lõunaosas asub teravam maanina.
Loodus.
Laid on kruusase pinnamoega. Laiul kasvab kadastik. Kadakalaid on viigerhüljeste pesitsusala, laiul pesitseb ka merikotkas, mistõttu laid on võetud looduskaitse alla.
Inimtegevus.
Kadakalaiu lähistel uppus 5. juulil 1853 kipsilaadungit vedanud Vene kuunar "Philaret".
Uuemererahu

Uuemererahu on 13,6 hektari suurune saar (laid) Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas Kuri küla alal. Saare rannajoone pikkus on 1,84 kilomeetrit. Saar asub Sääre ninast umbes 3 km ida pool ja Kadakalaiust 1 km lääne pool.
Saarel kasvab rohttaimestikku ja pesitsevad viigerhülged.
Juuru mõis

Juuru mõis (saksa keeles "Joerden, Jörden") oli rüütlimõis Juuru kihelkonnas Harjumaal. Tänapäeval jääb kunagine mõis Rapla valda Rapla maakonnas.
Ajalugu.
Juuru mõisa mainitakse esimest korda 1682. aastal, kui Maidla mõisa karjamõisa, mis ühes Maidla mõisa ja Helda karjamõisaga omandas Otto Reinhold Taube. 
Edaspidi kujunes Juuru Maidla kõrvalmõisaks, mis omanike vahetuse läbi lahutati Maidlast alles 19 sajandi algul.
Mõis kuulus: 17. sajandil Taubed &gt; 18. sajandil Mengdenid, Fersenid &gt; 1798 Johann Friedrich Kursell &gt; 1846 Paul August von Stackelberg &gt; 1875 Emmanuel Rausch von Traudenberg &gt; 1881 Boriss von Maydell &gt; 1902 Joseph von Maydell.
Mõisasüda kuulub Mahtra Talurahvamuuseumile. Hooned seisavad tühjalt ja lagunevad.
Mõisakompleks.
Pikk ühekorruseline kivist mõisa peahoone on ehitatud arvatavasti 18. sajandi teisel poolel. Historitsismiperioodil on hoonet ümber ehitatud. 1919. aastal mõisa majapidamine likvideeriti. Maareformi tulemusena paigutati mõisa peahoonesse postkontor ja arsti vastuvõtt. Nõukogude perioodil asus hoones haigla. 1980. aastatest saadik seisab tühjana.
Sääre nina

Sääre nina on neem Hiiumaa kirdeosas Suurrahust ida pool ja Tähva ninast põhja pool.
Kakralaid

Kakralaid (ka Kakrarahu) on laid Hiiu maakonnas Hiiumaa valla idaranniku lähedal. Laiu pindala on 0,3 hektarit ja rannajoone pikkus 344 meetrit.
Laid asub umbes 5 km Sääre ninast kirde-põhja suunas. Laid on pikliku kujuga ja kruusase pinnamoega. Laid kuulub Väinamere hoiualasse ja on looduskaitse all.
Pae mõis

Pae mõis (saksa keeles "Payel") oli rüütlimõis Juuru kihelkonnas Harjumaal.
Tänapäeval jääb kunagine mõis Kehtna valda Rapla maakonnas.
Ajalugu.
Paela (Payel) Juuru kihelkonnas oli Pirita kloostrimõisa osa, mis 1577. aastal redutseeriti Rootsi riigile. 1594. aastal panditi Pae feldmarssal Reinhold Anrepile, mille Gustav II Adolf talle 1626. aastal päriseks kinkis. 1653. aastal läänistas kuninganna Kristiina Hermann von Anrepile, tema naisele ja pärijaile maad Pae ja Hagudi ümbruses. Pae küla kuulus Ingliste mõisa alla kuni selle redutseerimiseni Rootsi riigile. Pae mõisa on esimest korda mainitud 1693. aastal. Pärast Rootsi valitsusaja lõppu läks Pae kõrvalmõisana uuesti Ingliste külge. 1680. aastal oli Reinhold Anrepi tütre Helene abikaasa Reinhold von Engdesi valduses.
1724. aastal müüsid eeskohtunik Reinhold von Engdesi pärijad, Ingliste mõisa koos Keava, Sonni karjamõisa, Pae mõisa ning külade ja taludega, Friedrich Johann von Staalile. Meeskohtunik Karl Friedrich Johann von Staali (surn. 1767) pärijatevahelisel kokkuleppel sai Hõreda, Pae ja Ingliste mõisad tema poeg oobrist Friedrich von Staal. Friedrich von Staali (surn. 1801) Pae mõisa pärija oli leitnant Ferdinand Alexander von Staal.1808. aastal eraldus see aga uuesti. 
1820. aastast ostis mõisa maanõunik Karl von Knorring. 1842. aastal omandas Pae mõisa Hõreda mõisa omanik haagikohtunik Georg von Stackelberg ning tegi sellest Hõreda mõisa kõrvalmõisa. Hõredaga jäi Pae mõis seotuks kuni likvideerimiseni 1919. aastal. Maanõunik Georg Wolte von Stackelbergi (surn. 1863) Hõreda ja Pae mõisade pärija oli tema poeg Georg Wolter von Stackelberg.
Kädva mõis

Kädva mõis (saksa keeles "Kedwa") oli 1876. aastani rüütlimõis, hiljem poolmõis Juuru kihelkonnas Harju kreisis.
Tänapäeval jääb kunagine mõis Kehtna valda Rapla maakonnas.
Ajalugu.
Kädva mõis on asutatud 17. sajandi alguses, sel ajal kuulusid piirkonna maa-alad perekond Dückeritele. 1662. aastal omandas mõisa Hans Ernst von Wolframsdorff.
1715. aastal sai omanikuks tema väimees Detloff von Helffreich, kellelt 1733. aastal sai mõisa omakorda tema väimees Johann Reinhold vabahärra Meyendorff. Seejärel olid mõisa omanikeks järgemööda Gustav Adolph Nieroth, kapten Franz Nicolas Virgin ja Hedwig Dorothea Ehinger. 1767. aastast pärandus mõis taas perekond Helffreichile.
1876. aastal alandati mõisa staatust – senisest rüütlimõisast sai poolmõis, mis oli Purila mõisa kõrvalmõisaks. Mõisa viimased omanikud olid 1900. aastast Maydellid.
Thomas Tallis

Thomas Tallis (u 1505 – 23. november 1585) oli inglise renessansihelilooja. 16. sajandi võimeka kirikumuusikuna on tal aukoht inglise vaimuliku muusika antoloogiates ning teda arvatakse parimate varajaste inglise heliloojate hulka.
Liigikaitse

Liigikaitse on haruldaste või hävimisohus olevate taime-, seene- ja loomaliikide kaitsmise meetmed (nt kogumis- või korjamiskeeld, punasesse nimestikku kandmine, seadusega looduskaitse alla võtmine jne). 
Liigikaitse olulisi eeldusi on kaitstavate liikide (nende populatsioonide) elupaikade kaitsmine.
Eestimaa alammaakohus

Eestimaa alammaakohus (saksa keeles "Estländisches Niederlandgericht", vene keeles "Эстляндский нидерландгерихт") oli Eestimaa kubermangu madalama astme seisuslik maa- ja aadlikohtuasutus Eestimaal 1617. aastast kuni ülem- ja alammaakohtu likvideerimiseni Baltimaade 1889. aasta justiitsreformi käigus 9. juulil 1889. 
Ülesanded ja pädevus, 18. sajand.
Eestimaa alammaakohus oli analoogselt Eestimaa ülemmaakohtuga seisuslik kohtuasutus, kuid tegeles õigusemõistmisega väiksemates vaidlusküsimustes ja õigusrikkumistes. Kohtu kompetentsi kuulusid kuni 200 riigitaalri väärtuses asjade arutamine, alates 1724. aastast see vaidlusaluse summa piir kaotati. 1724. aastal anti alammaakohtu pädevusse ka senise maavaeslastekohtu asjaajamine, maavaeslastekohtud aga likvideeriti.
Eestkostekohtuna tegeles alammaakohus:
Kohtukoosseis.
Eestimaa alammaakohtu koosseisu kuulusid eesistujana Eestimaa rüütelkonna peamees, liikmeteks meeskohtunikud, adrakohtunikud, assessorid – kokku 14 isikut ning otsustuskvoorumiks oli vajalik vähemalt 7 liikme osavõtt ja allkiri otsusel. 
Alammaakohtu istungeid peeti Eestimaa rüütelkonna hoones Tallinnas Toompeal.
Alammaakohtu tegevus, 19. sajand.
19. sajandi II poolel koosnes Eestimaa alammaakohus ehk maavaeslastekohus vastavalt 1845. aasta Balti provintsiaalseadustikule (BPS) rüütelkonna peamehest, kolmest meeskohtunikust, kuuest meeskohtu assessorist ja neljast adrakohtunikust kaasistujatena. Alammaakohus arutas vaidlusi ja võlanõudeid, mille väärtus ei ületanud 60 rubla. Kohtule allusid aadlikud, vaimulikud, riigi- ja rüütelkonna ametnikud. Alammaakohus oli ka aadlike ja teiste vabade isikute eestkoste- ja hoolekandekohus. 
Apellatsiooniinstantsiks alammaakohtu tegevuse üle oli Eestimaa ülemmaakohus.
Flower

"Flower" on PlayStation 3 arvutimäng. 
Selle lõi arvutimängufirma Thatgamecompany, kujundasid Jenova Chen ja Nicholas Clark ning seda esitleti 2007. aastal Tokyo Game Show'l. "Flower" jõudis müüki 12. veebruaril 2009 PlayStation Networki kaudu. Mäng seostub Cheni ja Thatgamecompany eelmise mänguga "flOw". 
Mängija suunab tuult, mis lennutab lille õielehte. Lilledele lähedale lennates hakkavad õielehte järgima teised õielehed. Samuti võib see mõjutada mängumaailma, näiteks tuua värve seni surnud väljadele või panna käima tuuleveskid. Mängus pole teksti ega dialoogi, tegevus areneb peamiselt pildi ja emotsioonide kaudu.
"Flower" pidi äratama mängijas eelkõige positiivseid emotsioone, mitte pakkuma väljakutseid, vaid "lõbu". Chen leidis, et meelelahutuse, sealhulgas arvutimängude põhieesmärk on mõjutada publiku tundeid ning enamiku mängude emotsiooniskaala on piiratud. Meeskond suhtus mängu kui kunsti, eemaldades sellest elemendid, mis ei tekitanud mängijais soovitud reaktsioone. Vincent Diamante muusika vastab dünaamiliselt mängija tegevustele ja on kooskõlas mängus arenevate emotsioonidega. 
Arendajate üllatuseks pälvis "Flower" kriitikute heakskiidu. Arvustajad ülistasid mängu muusikat, kujundust ja kasutajaliidest, nimetades seda ainulaadseks ja haaravaks emotsionaalseks kogemuseks. Arvutimängude auhinnaüritusel Spike Video Game Awards nimetati "Flower" 2009. aasta parimaks sõltumatu tootja mänguks ning Academy of Interactive Arts and Sciences andis sellele auhinna "Casual Game of the Year".
Egiptuse kirjandus

Egiptuse kirjandus sai alguse Vana-Egiptuses ning üks vanemaid teadaolevaid kirjandustraditsioone. Egiptuse kultuur oli esimene, kus arenes välja kirjandus meile tuttaval kujul, raamatuna.
Vana-Egiptuse kirjandus.
Muistsed egiptlased kirjutasid nii papüürusele kui ka seintele, haudadesse, püramiididele, obeliskidele jms. Ehk võib pidada tuntuimaks Vana-Egiptuse kirjandusteoseks "Sinuhe jutustust". Tuntud on ka Westcari papüürus ja Ebersi papüürus, samuti Egiptuse surnuteraamat. Kuigi enamik Vana-Egiptuse kirjandusest oli nn tarkusekirjandus, mis oli pigem õpetlik kui meelt lahutav, kuulusid sellesse ka müüdid, jutustused ja elulood, mis teenisid eelkõige meelelahutuse eesmärki. Autobiograafiat on nimetatud Egiptuse kirjanduse vanimaks žanriks.
Niilusel oli muistsete egiptlaste kirjutistele tugev mõju. Samuti mõjutasid neid kreeka-rooma poeedid, kes tulid Aleksandriasse elama sealsete metseenide juurde ning kasutama Aleksandria raamatukogu. Paljud antiikmaailma suured mõtlejad külastasid Aleksandriat, teiste seas Kallimachos Liibüast ja Theokritos Sürakuusast. Suuri kirjanikke leidus ka Egiptuses; üks tuntud Egiptuse poeet oli Rhodose Apollonios.
Kristlik Egiptuse kirjandus.
Varakristluse ajal, 1.–4. sajandil pKr sai Aleksandriast tähtis keskus. Kopti kirjandus andis tollasele kristlikule kirjandusele olulist lisa ning Nag Hammadi raamatukogu säilitas hulga raamatuid, mis selleta oleksid kaotsi läinud.
Islami Egiptuse kirjandus.
8. sajandiks vallutasid Egiptuse islami usku araablased. Kirjandus ning eriti raamatukogud õitsesid islami vallutajate võimu all. Sel ajal toimus rida tähtsaid muutusi. Papüürus asendus riidest valmistatud paberiga ning kirjasüsteemina arenes kalligraafia. Samuti keskendus kirjavara pea täielikult islamile. Varaseim egiptuses kirjutatud romaan oli Ibn al-Nafisi "Theologus Autodidactus", varaseim näide ulmekirjandusest ja teoloogilisest romaanist. 14. sajandil sündis Egiptuse araabia kirjanduses ka tänapäevaste kaanetekstide eelkäija "taqriz", kirjandusteose lühike ülistus.
Paljud "Tuhande ja ühe öö" lood pärinevad keskaegse Egiptuse muinasjututraditsioonist. Tõenäoliselt ringlesid need lood ammu enne seda, kui nad ühte raamatusse koguti. Keskaegne Egiptuse folkloor oli üks kolmest jutuvestmise kihist, mis koguti 15. sajandil "Tuhande ja ühe öö" kogumikku; teised kaks oli India ja Pärsia rahvaluule ning lood Abbasiidide ajastu Bagdadist.
Tänapäeva Egiptuse kirjandus.
19. sajandi lõpul ja 20. sajandi alguses tõusis araabia kultuuris esile al-Nahda, renessansilaadne liikumine, mis puudutas kõiki elualasid, sealhulgas kirjandust. Üks selle aja silmapaistvamaid kujusid oli Nagib Mahfuz, esimene egiptlasest Nobeli kirjandusauhinna laureaat. 1914. aastal kirjutas Muhammad Husayn Haykal romaani "Zaynab", mida peetakse niihästi esimeseks tänapäevaseks Egiptuse kui ka islami romaaniks.
Valitsusasutiste tegevus

"Valitsusasutiste tegevus" oli Eestis 1930. aastail Riigikantselei poolt välja antud iga-aastane ametlik väljaanne.
See sisaldab Vabariigi Presidendi Kantselei, Riigikantselei, ministeeriumide ja riiklike ettevõtete iga-aastasi tegevusaruandeid.
Valitsusasutiste tegevuse temaatiline ülesehitus 1938/39.
Raamatu esimene köide anti välja 1934. aastal Vabariigi Valitsuse 23. märtsi 1934 otsuse alusel ja käsitleb aastaid 1918–1934. Järgmised köited anti välja iga eelarveaasta (1. aprillist kuni järgmise kalendriaasta 31. märtsini) järel, viimane 1939. aastal.
Valitsusasutiste tegevus trükiti Riigi Trükikojas
Amtsblatt des Generalkommissars in Reval

Amtsblatt des Generalkommissars in Reval oli Tallinna kindralkomissari ametlik teadeteleht, mis ilmus aastail 1942–1944.
Teadetelehes on kõrvuti veergudes avaldatud kindralkomissari poolt välja antud määruste ja teiste aktide saksa- ja eestikeelsed tekstid. Lahkumineku korral on määrav saksakeelne tekst.
Kõlu jõgi

Kõlu jõgi (ka "Partsi oja, Partsi jõgi") on jõgi Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas. See saab algust Kukka soost lõunas Partsi küla territooriumil, voolab kirde poole läbi Kõlunõmme, läbib Hopi järve ja suubub Suursadama juures merre.
Palade–Kõlunõmme tee

Palade–Kõlunõmme tee (registrinumbriga 12108) on kõrvalmaantee Hiiumaal Hiiumaa vallas. Tee pikkus on 5,4 km.
Tee saab alguse Palade külas Heltermaa–Kärdla–Luidja maanteel, kulgeb läbi Lõbembe, Kukka ja Kõlunõmme küla ning lõpeb Partsi–Kuri teel Kõlunõmme, Harju ja Partsi küla piirpunktis.
Ellen Liiger

Ellen Liiger (26. juuni 1918 Tallinn – 4. august 1987 Tallinn) oli eesti näitleja.
Ellen Liiger lõpetas 1937. aastal Tallinna I Tütarlaste Gümnaasiumi ja 1941. aastal Tallinna Konservatooriumi Riikliku Lavakunstikooli.
Ta hakkas 1924. aastal mängima lasteosi teatris Estonia. Aastatel 1941–1960 ja 1967–1987 töötas ta Eesti Draamateatris ning 1960–1966 teatris Vanemuine. Lisaks oli ta Tartu Riiklikus Ülikoolis, Tallinna Pedagoogilises Instituudis ja Draamateatri õppestuudios lavapedagoog.
Isiklikku.
Tema poolvend Arnold Liiger (1902–1944) ja vend Eduard Liiger (1907–1977) olid näitlejad teatri Estonia abikoosseisus. Ta oli abielus Ilmar Tammuriga. Nende tütar on kiirabiarst Mare Liiger.
Hiina Vabariigi ja Venezuela suhted

Hiina Vabariigi ja Venezuela suhted on peaaegu olematud alates 1974. aastast, mil Venezuela tunnustas Hiina Rahvavabariiki. Pärast Hugo Cháveze valimist Venezuela presidendiks 1999. aastal on halvenenud ka seni püsinud mitteametlikud suhted. 
Diplomaatilised suhted kahe riigi vahel loodi 1944. aastal. Septembris 1949 evakueerus Venezuela esindaja José Manuel Ferrer koos Hiina Vabariigi valitsusega Taiwani saarele. 1966. aastal ülendasid osapooled vastastikku oma esindajad suursaadikuteks. 
1974. aastal lõpetas Venezuela diplomaatilised suhted Hiina Vabariigiga ja sellest alates on Hiina Vabariigil Venezuelas ainult mitteametlik esindus.
Hiina Vabariigi suhted Lõuna-Aafrika Vabariigiga

Hiina Vabariigi diplomaatilised suhted Lõuna-Aafrika Vabariigiga loodi 1949. aastal ja need kestsid kuni 1997. aastani.
Pärast Hiina Vabariigi väljaheitmist Ühinenud Rahvaste Organisatsioonist riikidevahelised suhted tihenesid, sest mõlemad asjaomased riigid olid rahvusvaheliselt tõrjutud ja pidasid oma eesmärgiks kommunismivastast võitlust. 1976. aastal ülendati konsulaadid vastastikku suursaatkondadeks. Sõjaline ja majanduslik koostöö oli tihe. President Pieter Willem Botha külastas korduvalt Hiina Vabariiki.
Puńsk

Puńsk (leedu keeles Punskas) on küla Poolas Podlaasia vojevoodkonnas Sejny maakonnas.
Puńskis on 1050 elanikku ja neist umbes 80% on leedulased. Asula asub 5 kilomeetri kaugusel Poola-Leedu piirist.
Puńsk sai linnaõigused 1647. aastal, kuid kaotas need 1852. aastal.
Puńsk kuulub Poolale aastast 1920. Kuni Teise maailmasõjani oli Puński elanikkonna enamus juudi rahvusest. Praegu meenutab juudi enamust vaid surnuaed.
Jugorsk

Jugorsk on linn Venemaal Handi-Mansi autonoomses ringkonnas.
Ajalugu.
1962. aastal, kui käis Ivdel–Obi raudtee ehitus, oli asutatud Komsomolski alev. 1992. aastal sai alevist Jugorski linn.
Roheline revolutsioon

Roheline revolutsioon oli 1940.–1970. aastate lõpuni arengumaades toimunud põllumajandustoodangu järsk suurendamine. Rohelise revolutsiooni tegi võimalikuks uute ja produktiivsete taimesortide (eeskätt teraviljasortide) kasutuselevõtt. Rohelise revolutsiooni isaks on nimetatud USA agronoomi Norman Borlaugi, kes sai oma töö eest 1970. aastal Nobeli rahuauhinna.
Ehkki uued sordid suurendasid tootlikkust paljudes põllumajandusharudes, toimus see ebavõrdsuse ja maata elanikkonna hulga suurenemise ning keskkonnakahju hinnaga. 
Roheline revolutsioon näitas selgesti, et tehnoloogialahendused ei saa toimida sotsiaal- ja majanduskeskkonnast lahus.
Kreem riisikas

Kreem riisikas (varem ka karvane riisikas; "Lactarius pubescens") on pilvikuliste sugukonda riisika perekonda kuuluv seeneliik. 
Tegu on üleni takerkarvase kreemja kübaraga riisikaga, mis kasvab sageli kaskede all mineraalpinnasel.
Sarnaneb kaseriisikaga, kuid kreemi riisika kübar on vöötideta.
Lepariisikas

Lepariisikas ("Lactarius lilacinus") on pilvikuliste sugukonda riisika perekonda kuuluv seeneliik.
Kirjeldus.
Ainult leppade läheduses kasvab üleni paksult viltja või liibuvalt viltjas-soomuselise lillakasroosa või pruunikasvioletse 3–6 cm läbimõõduga kübaraga, määrdunudkollaste või kreemide jalale külge kasvanud või lühidalt laskuvate eoslehekeste ja kübaraga ühte värvi, 2–5 cm kõrguse ja 0,5–1 cm läbimõõduga ning ärapühitava jahuja kirmega kaetud jalaga seen.
Kasutamine.
Väga kibeda maitsega, kuid kupatatult söödav.
Hallipiimane riisikas

Hallipiimane riisikas ehk lodev riisikas ("Lactarius vietus") on pilvikuliste sugukonda riisika perekonda kuuluv seeneliik. 
Hallipiimane riisikas on kaasikutes kasvav, väiksem, õhukeselihaline, hele- kuni tumehalli kübaraga (läbimõõt kuni 8 cm), sageli violetja tooniga, keskpaigas tumedam, vöötideta, limane. Eoslehekesed valkjaskollakad, tihti hallilaigulised või hallide tahkestunud piimatilgakestega. Jalg on kübarast veidi heledam, kuiv valge piimmahl muutub õhu käes halliks ja tahkestub tilkadena.
Seen on toorelt kibe, nõrgalt mürgine, kuid kupatatult söödav. 
Hallipiimane riisikas on meie metsades üks sagedasemaid riisikaid üldse, ta viljakehad ilmuvad juba juulis ja me võime neid leida hilissügiseni.
Deem

Deem (kreeka sõnast "demos" 'rahvas') ehk elementaarpopulatsioon ehk mikropopulatsioon ehk lokaalpopulatsioon on ühe liigi isendite suhteliselt lühiajaline ja ebapüsiv kogum, populatsiooni territoriaalstruktuuri elementaarrühmitis.
Mingi liigi deemid on üksteisega ruumiliselt lahus (erinevalt metapopulatsioonist, kus osapopulatsioonid on ühenduses).
Leo Esaki

Leo Esaki (õieti Reona Esaki, jaapani keeles 江崎 玲於奈; sündinud 12. märtsil 1925 Ōsakas) on jaapani füüsik, Nobeli auhinna laureaat.
Aastal 1973 sai ta tunneliefektil põhineva tunneldioodi leiutamise eest Nobeli füüsikaauhinna.
Alapajevsk

Alapajevsk on linn Venemaal Sverdlovski oblastis, Alapajevski linnaringkonna keskus. Linn asub Neiva ääres 160 km Jekaterinburgist kirdes.
Asulat on esmamainitud 1639. aastal. Linnaõigused sai 1781. aastal.
18. juulil 1918 tapsid bolševikud linnas keiserliku perekonna sugulasi ja viskasid nad kaevandusšahti.
Franco Frattini

Franco Frattini (14. märts 1957 – 24. detsember 2022) oli Itaalia poliitik, partei Popolo della Libertà liige, Itaalia Riiginõukogu president 28. jaanuarist 2022 kuni 24. detsembrini 2022.
Poliitikukarjääri alustas Frattini Itaalia Sotsialistlikus Parteis. 1996. aastal valiti ta Forza Italia nimekirjas parlamenti.
Kukka soo

Kukka soo on soo Hiiumaa kirdeosas, Partsi, Palade, Lõbembe, Kukka ja Kõlunõmme küla vahel. 
Valdav osa Kukka soost paikneb Kukka maastikukaitsealal.
2011. aasta Lõuna-Osseetia presidendivalimised

2011. aasta Lõuna-Osseetia presidendivalimiste esimene voor toimus 13. novembril. 27. novembril toimunud teise vooru pääsesid Anatoli Bibilov ja endine haridusminister Alla Džiojeva. Džiojeva kogus teises voorus valimiskomisjoni poolt avaldatud esialgsetel andmetel 56,7% häältest. Keskvalimiskomisjon tunnistas valimised üksmeelselt toimunuks, kuid 29. novembril tühistas ülemkohus Bibilovi kaebuse alusel valimistulemused ja määras valimiste uueks toimumisajaks 25. märtsi 2012. Parlament (teistel andmetel valitsus) keelas seejärel Džoijeval järgmises valimisvoorus osalemise.
Kandidaatide registreerimine lõppes 8. oktoobril. Senine president Eduard Kokoitõ kandideerida ei saanud, sest põhiseadus ei lubanud üle kahe järjestikuse ametiaja.
Ajalehe Kommersant andmetel kavatses Venemaa valimistel juba varakult toetada Lõuna-Osseetia erakorraliste olukordade ministrit Anatoli Bibilovit ja mitte anda Kokoitõle võimalust aidata võimule oma protežee. Kreml ei olnud nimelt rahul Moskva poolt Lõuna-Osseetia taastamistöödeks eraldatud raha kuritarvitamisega Kokoitõ poolt. 
Väidetavasti oleks Kokoitõ soovinud ametisse jääda ja muuta selle võimaldamiseks konstitutsiooni, kuid Venemaa Föderatsiooni presidendi administratsiooni juht Sergei Narõškin laitis selle korduvalt maha. Kokoitõ võimalused tuhmusid veelgi, kui üks mõjuvõimsamaid toetajaid Venemaa võimuringkondades, FSB asedirektor Vjatšeslav Ušakov, 2011. aasta veebruaris ametist priiks lasti.
4. mail 2011 tegi initsiatiivgrupp ettepaneku viia läbi referendum Kokoitõle uue ametiaja võimaldamise küsimuses, kuid 14. juunil teatas ülemkohus, et ei anna selleks luba.
Venemaa president Dmitri Medvedev väljendas Bibilovile avalikult toetust ja kohtus temaga valimiste teise vooru eel.
Valimiste teise voor esialgste tulemuste avaldamise järel esitas Bibilov protesti, milles väitis, et Džiojeva toetajad hirmutasid valijaid ja ostsid hääli. Riigiduuma liikmest valimisvaatleja Konstantin Širšov andis ülemkohtule tunnistuse, mille kohaselt tegid Džiojeva toetajad valimisjaoskondades illegaalset kampaaniat.
Džiojeva ülemkohtu otsust ei aktsepteerinud ja kuulutas end võitjaks. Ta teatas uue valitsusnõukogu moodustamisest ja kutsus oma toetajaid tänavatele. Lõuna-Osseetia peaprokurör nimetas tema tegevust ebaseaduslikuks ja süüdistas teda "värvilise revolutsiooni" õhutamise katses.
Venemaa välisministeerium kutsus kõiki asjaosalisi Lõuna-Osseetia võimude otsust austama.
Kordusvalimised toimusid 25. märtsil 2012. Presidendikandidaadid pidid tegema osseedi ja vene keele eksami.
DOCOMOMO International

DOCOMOMO International (lihtsustatult DOCOMOMO) on ülemaailmne 20. sajandi arhitektuuri dokumenteerimise ja kaitse organisatsioon-võrgustik, mille ametlik nimi on "International Working Party for Documentation and Conservation of Buildings, Sites and Neighborhoods of the Modern Movement" ('Ülemaailmne Moodsa Arhitektuuri Dokumenteerimise ja Rahvusvaheline Moodsa Arhitektuuripärandi Kaitse Organisatsioon').
Asutamine ja asukoht.
DOCOMOMO International asutati 1988. aastal Eindhovenis (Hollandis). Hiljem see organisatsioon tegutses Pariisis, aastal 2010 asuti ümber Barcelonasse.
Eesti töögrupp.
Eesti DOCOMOMO töögrupp loodi 1992. aastal samal aastal Saksamaal Dessaus Bauhausi hoones toimunud Rahvusvahelise liikumise DOCOMOMO teisel konverentsil. Töögruppi kuulusid Krista Kodres, Karin Hallas-Murula ja Mart Kalm. Tänaseks on töögrupp kasvanud 10 inimeseni.
Eesti väärtuslikumad hooned.
1995. aastal koostas DOCOMOMO Eesti töögrupp Eesti arhitektuuri 100 väärtuslikuma hoone nimestiku. 
Üheksa 20. sajandi Eesti tippehitist esitas töögrupp lisamiseks rahvusvahelisse DOCOMOMO registrisse.
Institution of Structural Engineers

Institution of Structural Engineers (inglise keelest 'konstruktorite institutsioon'; lühendatult IStructE) on ehituskonstruktorite assotsiatsioon. Tänapäeval ühendab liikmeid enam kui 105 riigist. Peakorter asub Londonis.
Ajalugu.
1908. aastal asutati Londonis Betooni instituut ("Concrete Institute"), mis 1922. aastal nimetati see ümber "Institution of Structural Engineers"'iks. Institutsioonil oli 1925. aastal 1700 liiget, mis tänaseks on kasvanud 23 600-ni.
IStructE poolt väljaantavad auhinnad.
IStructE annab välja mitmeid auhindu, mainekaim neist on:
IStructE kuldmedal

IStructE kuldmedal (inglise keeles "IStructE Gold Medal") on Institution of Structural Engineers'i mainekaim autasu panuse eest insenerikonstruktsioonide arengusse.
Félix Candela

Félix Candela Outeriño (27. jaanuar 1910 Madrid, Hispaania – 7. detsember 1997 Durham, Põhja-Carolina, USA) oli Hispaania ja Mehhiko arhitekt, kes on andnud märkimisväärse panuse Mehhiko arhitektuuri arengusse.
Ta lõpetas 1935. aastal Madridis arhitektuurialase tehnikakõrgkooli Escuela Técnica Superior de Arquitectura de Madrid.
Hispaania kodusõjas sõdis ta vabariiklaste poolel. Pärast Franco võitu emigreerus ta 1939. aastal Mehhikosse. 
Ta oli aastatel 1953–1970 Mehhiko Rahvusliku ülikool ja 1971–1978 Chicago Illinoisi ülikooli professor.
Looming.
Candela on loonud unikaalseid koorikehitisi, millest enamik on rajatud hüperboolsete paraboloidide teravmeelsele kasutamisele. 
1950. aastate algul projekteeris ta Mehhikos Cuernavacas restorani ja mambo tantsusaali hotellis El Hotel Casino de la Selva, kus ta koorikkatte lahendas hüperboolse paraboloidpindadena. Sarnast lahendust kasutas Candela oma loomingus hiljem veel mitmel korral. 
Mehhikos Méxicos Xochimilcose veepargi keskele projekteeris ta restorani, mis oma kujult sarnaneb kaheksalelehelise paraboloididest koosneva õiega. ( , ehitis valmis 1958) Kaarja katuse ehitamiseks oli Candela – üheaegselt arhitekt, insener ja ettevõtja – loonud väga ökonoomse meetodi. 
2002. aastal avati Kataloonias Valencias Kunsti- ja teaduslinnaku ühe kompleksina L'Oceanogràfic. See projekteeriti Candela juhtimisel veel tema eluajal (suri 1997).
Koorikbetoon

Koorikbetoon ehk raudbetoonkoorikkonstruktsioon on raud- või pingbetoonist valmistatud pindkandja (koorik), mida tavaliselt kasutatakse ehituses suureavaliste ruumide katmiseks.
Koorikkonstruktsioonide eelis võrreldes teiste tarindiliikidega on väiksem omamass ja vastavalt ka väiksem materjali kulu. Väike paindedeformatsioon on kooriku ruumilise töötamisviisi peamine tunnus.
Liigitus koorikpinna geomeetrilise kuju järgi.
Positiivse pinnakõverusega koorikbetoonid.
Positiivse pinnakõverusega betoonkoorikud liigituvad omakorda sfäärilise ja elliptilise pinnakõverusega koorikuteks. 
Sfäärilisi betoonkoorikuid nimetatakse ka raudbetoonkupliteks.
Elliptilise pinnakõverusega on näiteks laialt levinud lamedad positiivse kõverusega koorikud (sisuliselt lamedad kuplid ristkülikukujulisel põhiplaanil), mille üks näide on Tallinna vesilennukite angaari koorikkuplid.
Negatiivse pinnakõverusega koorikbetoonid.
Negatiivse pinnakõverusega koorikbetoonidest on levinud põhiliselt hüperboolse pinnakõverusega koorikbetoonid.
Nullkõverusega koorikbetoonid.
Nullkõverusega koorikbetoonidest on levinud põhiliselt silindrilised koorikbetoonid. 
Kuid ka koonuspinnaga koorikbetoonid liigituvad siia.
Mälestis

Mälestis on ajaloolise, teadusliku, kultuurilise väärtusega või loodusväärtuslik objekt. 
Mälestised võivad kuuluda muinsuskaitse või looduskaitse alla või mälestiste säilitamisega tegelevale organisatsioonile. 
Liigitus.
Eesti muinsuskaitseseaduses on eristatud vastavalt kinnis- ja vallasasjadeks liigitamisele kinnis- ja vallasmälestisi.
2011. aasta Läti parlamendivalimised

2011. aasta Läti parlamendivalimised toimusid 17. septembril. Valimised toimusid vastavalt 23. juulil 2011 toimunud referendumile, kus kiideti heaks president Valdis Zatlersi algatatud Läti Seimi laialisaatmine.
29. juulist 18. augustini registreerus valimistele 13 parteid ja valimisliitu.
Nimekirjadesse oli kantud 1 532 851 valmisõiguslikku kodanikku. Valimas käis 903 470 inimest ehk 60,55% valimisõiguslikest kodanikest. 
Valimistulemused.
Eelmise koosseisu liikmetest valiti tagasi 63 seimi liiget.
Valimiste tulemusena moodustasid valitsuse Zatlersi Reformipartei, Ühtsus ja Rahvuslik Liit Kõik Läti Eest! – Isamaale ja Vabadusele/LNNK. Pärast valimisi lahkus Zatlersi Reformiparteist 6 seimi valitud inimest, mistõttu valitsuskoalitsioonil on seimis 50 kohta 100st.
Nehatu vald

Nehatu vald (saksa keeles "Nehhat"; 1866–1891 Nehatu-Väo vald) oli vald Jõelähtme kihelkonnas Harjumaal ja Harju maakonnas. Vallamaja asus tänapäeva Maardu linna aladel.
Nehatu vald oli üks Eesti valdu, kus kehtis pidevalt sõjaseadus/kaitseseisukord.
1918. aasta veebruaris ostis Nehatu vallavalitsus taanduvatelt Vene sõjaväelastelt 20 suurtükki, kuulipildujaid, püsse, telefoniaparaate, padruneid, sineleid, sõduripluuse ja muud varustust. 25. veebruaril 1918 Saksa sõjavägi konfiskeeris varustuse ja viis rongiga minema. 26. jaanuaril 1920 nõudis vallavolinik H. Tamm konfiskeeritud varanduse hüvitamist 2 539 400 margaga.
Harju maakonna nõukogu otsuse järele 11. maist 1919. aastal on eraldati Viimsi kogukond ja Maardu kogukonna Lepneeme ja Tammneeme külad Nehatu vallast ja nendest asutati iseseisev Viimsi vald. Uus vallavalitsus avas oma tegevuse 1. novembrist 1919. aastal.
30. jaanuaril 1934 tühistas Raasiku rahukohtunik Nehatu vallavolikogu valimised.
Aastal 1939 liideti Viimsi vallaga ja moodustus Iru vald.
Vallavanemad.
1879. aastal oli Nehatu vallavanem Priidik Potisepp.
1924. aastal oli vallavanem Hans Sommerling, kommunistliku mässaja Arnold Sommerlingi isa.
1928. aastal oli vallavanem Konstantin Jüssi.
1938. aastal oli Nehatu vallavanem Johannes Mõisama.