tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Sankt Anton an der Jeßnitz

Sankt Anton an der Jeßnitz on vald ("Gemeinde") Austrias Alam-Austria liidumaal Scheibbsi ringkonnas.
Sankt Georgen an der Leys

Sankt Georgen an der Leys on vald ("Gemeinde") Austrias Alam-Austria liidumaal Scheibbsi ringkonnas.
Steinakirchen am Forst

Steinakirchen am Forst on vald ("Marktgemeinde") Austrias Alam-Austria liidumaal Scheibbsi ringkonnas.
Vahagn Hatšhaturjan

Vahagn Garniki Hatšhaturjan (armeenia keeles Վահագն Գառնիկի Խաչատուրյան; sündinud 22. aprillil 1959) on Armeenia poliitik, kes on Armeenia viies ja praegune president. Ta töötas aastatel 1992–1996 Jerevani linnapeana ja aastatel 2021–2022 kõrgtehnoloogilise tööstuse ministrina. 
Ta oli Armeenia Rahvuskongressi liige kuni tagasiastumiseni 2017. aastal. Ta juhtis ANC nimekirja 2013. aasta Jerevani linnavolikogu valimistel ja on praegu sõltumatu. 
Eraelu.
Hatšhaturjan sündis 1959. aastal Sisianis. Ta on abielus ja tal on kaks last. Lisaks oma emakeele armeenia keelele räägib ta ka inglise ja vene keelt.
Varajane karjäär.
Ta lõpetas 1980. aastal Jerevani Rahvamajanduse Instituudi majandusteadlase kvalifikatsiooniga. Aastatel 1980–1982 teenis ta Nõukogude armees. Pärast riigiteenistuse täitmist tegi ta järgmisel kümnendil pedagoogilist tegevust Jerevani Instituudis, töötades esimesed kaheksa aastat ettevõttes Hrazdanmaš majandusteadlasena ja seejärel Marsi tehases peadirektori asetäitjana kuni 1992. aastani.
Poliitiline karjäär.
Aastatel 1990–1996 oli ta Jerevani linnavolikogu liige, seejärel 1992–1996 Jerevani linnapea. Ta oli aastatel 1995–1999 Armeenia Rahvuskogu saadik. Aastatel 1996–1998 oli ta Armeenia presidendi Levon Ter-Petrosjani nõunik. Aastal 2002 sai temast politoloogia-, õigus- ja majandusuuringute keskuse asepresident. Ta määrati kõrgtehnoloogilise tööstuse ministriks 2021. aasta augustis.
Presidendina (2022–praegu).
Pärast Armeenia presidendi Armen Sargsjani tagasiastumist 2022. aasta jaanuaris esitas valitsev partei Hatšhaturjani presidendikandidaadiks. Armeenia parlament valis ta presidendiks teises hääletusvoorus. Ta pühitseti ametisse 13. märtsil 2022. 
2022. aasta juunis külastas ta Venemaal Peterburis Peterburi rahvusvahelist majandusfoorumit selle 25. aastapäeval. 
Intsident kuninganna Elizabeth II matustel.
Vahagn Hatšhaturjan sai meedia kriitikaga pärast Westminster Hallis kuninganna Elizabeth II ärasaatmise ajal toimunud intsidenti. Briti tabloidid noomisid Hatšaturjani pärast seda, kui üks tema abilistest pildistas teda kuninganna kirstu ees poseerimas. Juhtum rikkus ajaloolises kambris kehtivaid rangeid reegleid, mis keelavad pildistamise ning rõhutavad vaikset ja lugupidavat käitumist.
Aruanded näitasid, et Hatšathurjani mitte ainult ei pildistatud, vaid süüdistati ka selles, et ta vestles piduliku sündmuse ajal oma saatjaskonnaga valjuhäälselt. Tunnistajad märkisid, et sajad inimesed Westminster Hallis vaikisid, välja arvatud Hatšhaturjan. Juhtum pälvis laialdast kriitikat ja seda peeti protokolli karmiks rikkumiseks riikliku leina ajal.
Queen II

"Queen II" on Briti rokkansambli Queen 1974. aastal ilmunud album. 
See on üks ansambli vähem tuntud albumitest, mis on siiski aastate jooksul pälvinud tunnustust nii kriitikutelt kui ka fännidelt.
Rob Halford ansamblist Judas Priest peab Queen II-d üheks oma lemmikalbumeist, ülistades selle eranditult tugevat lugude valikut ja märkides erilise lemmikuna laulu "Ogre Battle".
Hajravankhi klooster

Hajravankhi klooster (armeenia keeles Հայրավանք) on 9.–12. sajandil ehitatud klooster Sevani lõunakaldal Hajravankhi külast kirdes, Gegharkhunikhi maakonnas Armeenias. Kloostrikompleksis on kirik, kabel ja "gavith".
Kloostri ümbruses kalmistul leidub arvukalt hatškareid ja hauakive. Kloostrist loodes on pronksiaegse ja keskaegse asula müüriasemed ja kindlustused. Asulast ja lähikonnast on leide varasest pronksiajast ja rauaajast, nõusid, relvi ja tööriistu, savikujusid; avastatud on tuleasemeid ja haudasid.
Ehitised.
Kirik ja kabel.
Hajravankhi kirik ehitati 9. sajandi lõpul ja on neliksiirukujulise siseruumiga tsentraalehitis. Neli poolringikujulist apsiidi lõikuvad omavahel nelitise ümber, moodustades neli nurgatrompi, millele toetub kaheksanurkne tambuur ja kooniline katus. 10. sajandil lisati kirikule väike kabel, millesse pääseb kiriku kagunurgast. Kirikusse viib narteksist ("gavith", ehitatud 12. või 13. sajandil) üksainus portaal; teine sissepääs kirikusse asub lõunaküljel. Praegune nelitisekatus ja tambuur pärinevad aastaist 1977–1989, mil kiriku täielikult kokkuvarisenud osad ehitati uuesti üles .
"Gavith".
"Gavith" (narteks) on ehitatud kirikust lääne poole arvatavasti 12. sajandil. Selle lääneportaalil on silluse kohal raidkirjaga tümpanon. Teine portaal viib kotta lõunaseinast. Ehitise kuplit ja seda toetavaid kaari hoiavad kaks jämedat sammast ruumi keskel ja kaks poolsammast selle idaseinas. Kuppel koosneb madalast kaheksanurksest tambuurist ja kaheksanurksest koonilisest katusest, millel on kaldruudulise mustriga kiviladu. Mustri moodustavad punakad ja heledamad hallid tuffplaadid ja tegemist on varaseima polükroomse dekoratiivse müürilaoga, mis sai Armeenia arhitektuuris hiljem tavaliseks. Kupli tipus asuv "oculus" valgustab ruumi mõnevõrra.
Cynthia Turner

Cynthia Turner (1932 – 1. veebruar 2021) oli Malta tuntuim pianist ja üks kuulsamaid muusikuid. Ta mängis kuninganna Elizabethile 15. novembril 1967 Manoeli teatris toimunud kuningliku etenduse ajal. Ta esines lavadel, raadios ja televisioonis Maltal, Itaalias, Prantsusmaal, Saksamaal ja Egiptuses.
Ta sai mitmeid auhindu. Temast sai chevalier dans L'Order des Palmes Académiques ja temast sai Londoni Kuningliku Muusikaakadeemia kaastöötaja.
1987. aastal, kui Malta riiklik naistenõukogu asutas Bice Mizzi Vassallo muusikakonkursi, oli Turner korralduskomitee liige ja juhatas konkursi hindamiskomisjoni.
2004. aastal anti talle riiklik teeneteorden.
Eraelu.
Turner sündis Vallettas 1932. aastal. Ta läks Püha Südame kloostrikooli. Ta oli abielus Anthony Caruanaga ja neil on kaks poega, Nicholas ja Christopher.
Surm.
Turner haigestus koroonasse puusa- ja randmeluu ravi ajal. Ta suri 1. veebruaril 2021, olles 88-aastane.
Hiiu Kool

Hiiu Kool on põhikool Tallinnas aadressil Raudtee tänav 55.
Kool alustas tegevust 1. septembril 2023 Tallinna linnavolikogu otsusega eraldada Tallinna Nõmme Gümnaasiumist põhikooliosa ja asutada selle baasil Tallinna Haridusameti hallatav uus põhikool Hiiu Kool.
Noor (perekonnanimi)

Noor on eesti perekonnanimi. 
2024. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Noor 277 inimesel (126 mehel ja 151 naisel). Perekonnanimede levikult oli Noor meeste puhul 586. ja naiste puhul 514. kohal. Levinuim on see Saare maakonnas, kus sellenimelisi on 10 000 elaniku kohta 9,89.
Pavlovo

Pavlovo on linn Venemaal Nižni Novgorodi oblastis, Pavlovo linnaringkonna halduskeskus. Asub Oka paremkaldal, 79 km Nižni Novgorodist edelas.
Asulat on esmamainitud 1566. aastal, linnaõigused sai 1919. aastal.
2021. aastal oli linnas 57 116 elanikku.
Tulnukas 2 ehk Valdise tagasitulek 17 osas

"Tulnukas 2 ehk Valdise tagasitulek 17 osas" on 2024. aasta Eesti must komöödiafilm, mille režissöör on Rasmus Merivoo.
Tegu on järjega Merivoo 2006. aasta lühifilmile "Tulnukas ehk Valdise pääsemine 11 osas", mida on peetud kultusfilmiks. Filmi tegevustik leiab aset paarkümmend aastat pärast esimese filmi lõppu.
Vaadatavus.
Film esilinastus 1. aprillil 2024 Coca-Cola Plazas Tallinnas. Avanädalavahetusel käidi seda Eesti kinodes vaatamas 44 947 korda, mis on koroonapandeemiale järgnenud aja rekord. 22. aprilli seisuga oli filmi vaadatud 81 910 korda. Kokku kogus film 101 634 vaatajat, millega see oli 2024. aastal vaadatavuselt kolmas film Eesti kinodes.
AirTag

AirTag on ettevõte Apple poolt loodud nutikas jälitusseade, mis on eelkõige disainitud võtmehoidjatele, kuid sobib ka muude esemete jälitamiseks nagu näiteks rahakott, auto jms. AirTag saadab välja turvalise bluetoothi signaali, mis püütakse kinni teiste seadmete poolt, mis on ühendatud Apple võrgustikku ja sealt edasi saadetakse AirTagi asukoht omaniku seadmesse. AirTag tuli esmakordselt müügile 30. aprillil 2021 ning see maksis 29 dollarit.
Tehnilised omadused.
Vajadusel saab AirTagist mängida heli, et tuvastada selle asukoht. Alates Iphone 11-st on saadaval funktsioon “precision finding”, mis aitab kasutajal jõuda AirTagi täpse asukohani. “Precision  finding” kasutab ülilairibatehnoloogiat, mis võimaldab täpset asukoha määramist. Kui AirTag peaks lahkuma omaniku valdusest, tuleb sellest talle vastav teavitus. AirTagi kaotamise puhul saab selle märkida kadunuks ning kui see peaks sattuma kellegi võõra valdusesse, tuleb talle teavitus võõrast AirTagist ning omanikule sõnum AirTagi asukohast. AirTag kasutab CR2032 liitium patareid, mis tavatingimustes kestab umbes aasta. AirTag on veekindel. AirTagi sees paikneb kiirendusmõõtur, millega tehakse kindlaks kas AirTagi liigutatakse või mitte. Kui AirTag pole parasjagu liikumises läheb see madala voolutarbe režiimi peale. 
Disain.
AirTag kaalub 11 g, selle diameeter on 31,9 mm ja paksus on 8 mm. Apple pakub võimalust AirTagi peale tasuta graveerida oma nime algustähed, emotikoni või mõlemad. 
Privaatsus.
2022. aastal vastuseks kasutajate muredele ja kohtuasjadele, mis käsitlesid AirTagide väärkasutust, tutvustas Apple mitmeid olulisi turvauuendusi. Need uuendused hõlmasid uusi privaatsushoiatusi seadistamisel, täiustatud hoiatushelisid, täpsustatud Find My jälgimist ja koostööd õiguskaitseorganitega, et tõkestada AirTagide kuritarvitamist. Uuendati ka “unwanted tracking alert” loogikat, et anda kasutajale tõhusamalt teada, kui neil peaks kaasas olema kellegi teise AirTag.
Cominotto

Cominotto (malta keeles "Kemmunett"), mida mõnikord nimetatakse ka "Cominettoks", on asustamata Vahemere saar Malta põhjaranniku lähedal. See asub suurema Comino saare lähedal ja on osa Malta saarestikust. Vaid 0,25 ruutkilomeetrise pindalaga on see Malta suurim asustamata saar. Cominotto asub 100 meetrit Cominost loodes.
Cominotto on tuntud oma maalilise rannajoone, selge vee ja rikkaliku mereelu poolest.
Geograafia.
Cominotto pindala on umbes 2,5 hektarit ning seda iseloomustab karm rannajoon ja kivine maastik. Comino ja Cominotto vahel laiuvab läbipaistva veega Sinine Laguun (malta keeles: "Bejn il-Kmiemen", sõna-sõnalt "Cominode vahel"). Sinine Laguun, mida külastab iga päev suur hulk turiste ja reisilaevu, muudab Cominotto populaarseks sukeldujate ja snorgeldajate seas. Saarel on ka väike koobas, millest inimesed saavad läbi ujuda. Vaatamata oma väiksusele on Cominotto uhke mitmekesise taimestiku ja loomastikuga, sealhulgas mitmete merelinnuliikidega, kes elavad saare kaljudel.
Ajalugu.
Cominotto on pikk ajalugu, mis ulatub tagasi antiikaega, mil roomlased kasutasid seda jahimaana. Viimastel sajanditel on saar olnud peamiselt asustamata, toimides metsloomade loodusliku varjupaigana ja turismiobjektina.
Turism.
Cominotto looduslik ilu ja vaikne atmosfäär muudavad selle populaarseks sihtkohaks reisidele lähedalasuvast Cominost ja Maltalt. Snorgeldamine ja sukeldumine on samuti populaarsed tegevused, mis võimaldavad külastajatel avastada rikkalikku mereelu, mis elab saart ümbritsevates vetes.
Juurdepääs.
Cominotto juurde pääseb paadiga Malta peasaarelt või naabersaarelt Cominolt. Mitmed reisikorraldajad pakuvad Cominottosse paadireise.
Looduskaitse.
Tänu oma ökoloogilisele tähtsusele ja looduslikule ilule on Cominotto osa kaitsealast, tagades selle õrna ökosüsteemi ja eluslooduse säilimise tulevastele põlvedele nautimiseks. Kaitsemeetmete eesmärk on säilitada saare keskkonda ning kaitsta selle mitmekesist taimestikku ja loomastikku inimmõjude eest.
Décines-Charpieu

Décines-Charpieu on vald Ida-Prantsusmaal Auvergne-Rhône-Alpes piirkonnas Lyoni metropolis. Linna nime lühendatakse sageli ja kutsutakse lihtsalt Décinesiks.
Décines asub Grand Large'i veehoidla lähedal ja jääb Lyonist 12 kilomeetrit itta.
Décines lahkus 1968. aastal Isère'i departemangust, et liituda Rhône'i departemanguga ja 1969. aastal sai Communauté urbaine de Lyoni liige. 1. jaanuaril 2015 lahkus Décines Rhône'i departemangust, et liituda Lyoni metropoliga.
Seal asub jalgpalliklubi Lyoni Olympique kodustaadion, Parc Olympique Lyonnais. See on Ligue 1 klubi Lyoni kodukoht ning seal peetakse klubi naiskonna jaoks mitmeid UEFA naiste Meistrite liiga kohtumisi. Staadionil peeti mitu UEFA Euro 2016 mängu, sealhulgas poolfinaal. See on võõrustanud 2017. aasta Coupe de la Ligue finaali, 2018. aasta UEFA Euroopa liiga finaali ning 2019. aasta FIFA naiste maailmameistrivõistluste finaali ja poolfinaale. 
Parc Olympique Lyonnais on kavas korraldada 2024. aasta suveolümpiamängudel meeste ja naiste jalgpalliturniirid.
Staadionil on peetud ka mitmeid ragbi liidu matše, sealhulgas Rugby Champions Cup, Rugby Challenge Cupi 2016. aasta finaalturniir ja 2023. aasta ragbi maailmameistrivõistlused.
Wang (Alam-Austria)

Wang on vald ("Marktgemeinde") Austrias Alam-Austria liidumaal Scheibbsi ringkonnas.
Kikka lahing

Pärast Tartu vabastamist 14. jaanuaril viibis Julius Kuperjanovi pataljon linnas lühikesel puhkusel ning täiendas oma koosseisu. Legendaarsust kogunud partisanide pataljoniga liituda soovijate arv ületas tuhandet, mistõttu suunati suur osa vabatahtlikke teistesse väeosadesse. Soomusrongid võitlesid Elva all, kus kerkis üles küsimus abijõudude vajadusest. Valik langes Kuperjanovile, kelle 1. rood saabus eesliinile juba 23. jaanuaril. Järgmisel päeval ühinesid nendega ülejäänud, kokku ligi 500 sõjameest.
Pärast Rõngu ja Puka vabastamist puhati 26. jaanuaril Puka mõisas ning oodati järele soomusronge, kuna raudtee oli enamlaste poolt tõsiselt rikutud. Kuperjanovi pataljoni koosseisus oli kolm roodu 360 sõjamehega ja 25-meheline ratsakomando. Sõjasaagiks saadi seitse suurtükki. Neljast roodust ühe loovutas Kuperjanov appi Tartu kaitsepataljoni löögivõimsuse suurendamiseks Pikasilla vallutamisel.
27.01.1919..
27. jaanuari hommikul määras Kuperjanov oma pataljoni kolm roodu kaheks grupiks, I roodu lipnik Rudolf Riivese juhtimisel liikus raudtee ääres ühes soomusrongidega, II rood leitnant Saare juhtimisel ja III leitnant Pekarski juhtimisel mööda Tartu–Valga maanteed Kikka talu poole.
Mägiste pooljaamas sattusid soomusrongid kokku vastase rongiga, mille vagunitest väljus parajasti Vjatka 83. polgu pataljon. Polk löödi laiali, ellujäänud põgenesid kabuhirmus.
Rindel oli tekkinud olukord, kus vaenlase polkude osad hajutati üsna suurele alale laiali. Soomusurongi poolt segi paisatud ja Kuperjanovi I roodu poolt tagaaetav Vjatka 83. polgu esimene pataljon kartis ümberpiiramist ning taganes kiirkorras Tartu–Valga maantee suunas, kus loodeti saada tuge läti küttidelt ja soomusautolt. Lisaks 600-le püssimehele liikus vjatkalastega ka 50-meheline ratsaeskadron.
Mägiste pooljaamast Kikka taluni on 7 km. Taludevahelistel radadel sattusid Kuperjanovi ratsavirgatsid vastamisi taganeva vaenlasega. Kohaliku elaniku äraandmise läbi peeti käskjalad kinni, üks neist hukati, teine võeti vangi. Sidemeeste kaotuse tõttu puudus Kuperjanovil värske informatsioon tema suunas seljatagant lähenevast vastasest. Sündimas oli ohtlik vastasseis: 210 kuperjanovlast 650 vjatkalase vastu
Kriitilise olukorra lahendas leitnant Kuperjanov. Ta kasutas ära paremal pool maanteed 2. roodust ette jõudnud meeste teadmatust olukorrast ja käsutas nad mahalaskmisega ähvardades vasturünnakule. Juht tungis oma salgaga otse ahelikku, kus tekkis käsitsivõitlus. 
Kuperjanov leidis ühe langenu juurest punalipu. Ta tõstis selle peakohale ja hakkas lehvitama. Enamlased katkestasid tulistamise, sest pidasid seda märguandeks oma väejuhi poolt.
Kikka lahingus kaotas Kuperjanovi pataljon lipnik Annuki ja 9 sõdurit. Abi anti 5 haavatule. Punastel jäi maha 35 langenut ja 6 vangi.
Mälestuse jäädvustamine.
Kikka lahingust on Olev Tederil 2024. aastal valminud film "Leitnant Kuperjanov Kikka lahingus". 
Välislingid.
Film Leitnant Kuperjanov Paju lahingus
Aadu Adari

Aadu Adari (kuni 1936. aastani Aleksander Adorf; 25. august 1904 Tallinn – 9. september 1956 Tallinn) oli eesti spordiajakirjanik ja sporditegelane.
Tema isa Aleksander oli tööline.
Aleksander Adorf astus 1915 Tallinna Linna Poeglaste Kommertskooli ja lõpetas selle 1924 Tallinna Linna Ühistehnikagümnaasiumi nime all. 
Ta harrastas jalgpalli, võrkpalli ja korvpalli.
Ta oli 1922–1924 Johansoni paberivabriku tööline, 1925–1929 Eesti Eksporttapamajade käskjalg ning laohoidja-ekspediitori abiline, 1929–1932 Lihaekspordi tapamajade laohoidja-ekspediitor. 
Augustis 1941 mobiliseeriti Nõukogude armeesse. Laev, millega teda Tallinnast evakueeriti, sai pommitabamuse ja Adari toodi Tallinna tagasi. Aastatel 1942–1943 töötas ta majavalitsejana.
Ajakirjanduslik tegevus.
Gümnaasiumis õppides andis ta 1920–1921 välja ja toimetas õpilasajakirja Kilulinn.
Aastatel 1924–1925 ilmusid Tallinna ajalehtedes tema spordisõnumid. 
Aastast 1924 tegi ta kaastööd Eesti Spordilehele, oli 1932–1933 selle tegevtoimetaja ja 1934–1940 vastutav toimetaja (viimane number ilmus 10. juulil 1940). Aastatel 1937–1939 oli ta Uudislehe reatasuline sporditoimetaja. Ta kuulus ka Eesti jalgpallikoondise mänge kajastanud välkajalehe Telegramm toimetusse. Samuti tegi ta kaastööd Olümpialehele. Aastatel 1942–1944 oli ta Eesti Sõna sporditoimetaja. Aastatel 1940–1941 ja 1944–1946 oli ta uue ajakirja Kehakultuur vastutava toimetaja asetäitja ja tegevtoimetaja (ajakiri hakkas uuesti ilmuma 30. oktoobril 1944). Aastatel 1944–1945 oli ta Õhtulehe kehakultuuriosakonna juhataja ja 1945–1946
ajakirja Pioneer toimetuskolleegiumi liige.
Aastatel 1932–1940 kuulus ta Tallinna Spordipressi Klubisse.
Ta on kasutanud pseudonüümi Pollux.
Tegevus sporditegelasena.
Ta oli Tallinna Võitleja asutaja ja 1923–1929 selle esimees. 
4. detsembril 1923 asutati Eesti Käsipalli Liit, mis keskendus korvpallile ja võrkpallile. Aleksander Adorf oli selle esimeses juhatuses kirjatoimetaja. Ta koostas Liidu määrustiku.
Ta kuulus ka EKRAVE Liidu, Eesti Spordi Keskliidu ja Eesti Jalgpalli Liidu juhatusse.
Kirjastusalane tegevus.
Aastatel 1947–1956 oli ta kirjastuste Pedagoogiline Kirjandus ja Eesti Riiklik Kirjastus välistoimetaja ning tõlkis võistlusmäärusi ja õpikuid.
Isiklikku.
Tema abikaasa oli Oili Adari (abielu sõlmiti 1928). Maia Adari (sündinud 1928) oli nende tütar. 
Aadu Adari on maetud Tallinna Metsakalmistule.
Mariano García

Mariano García García (sündinud 25. septembril 1997 Fuente Álamo de Murcias) on Hispaania keskmaajooksja. Tema põhiala on 800 meetri jooks.
2022. aasta sisemaailmameistrivõistlustel Belgradis võitis ta 800 meetri jooksus ajaga 1.46,20 kuldmedali. 2022. aasta Euroopa meistrivõistlustel Münchenis tuli ta Jake Wightmani ja Mark Englishi ees Euroopa meistriks isikliku rekordiga 1.44,85.
2008. aasta Bordžomi metsatulekahju

2008. aasta Borjomi metsatulekahju sai alguse Gruusias Bordžomi kurust 15. augustil 2008. Põleng kestis mitu päeva, hävitades 250 hektarit 75 000 hektarist Bordžomi-Haragauli rahvuspargis, mis on üks suuremaid rahvusparke Euroopas.
Tuli sai alguse 2008. aasta Vene-Gruusia sõja vaenutegevuse lõpupäevadel, konfliktipiirkonnast umbes 80 km kaugusel. Pealtnägijad teatasid, et vahetult enne tulekahju puhkemist olid taevas kamuflaažvärvides helikopterid. Gruusia süüdistas Venemaad piirkonna pommitamises ja tahtlikus metsa süütamises, nimetades seda ökotsiidiks. Venemaa kaitseministeerium eitas metsade pommitamist ja teatas, et soovi korral aitavad nad grusiinidel tulekahjusid kustutada. Vaatamata Türgi ja Ukraina abile raskendasid tulekustutustööd jätkuv konflikt ja õhuruumipiirangud.
Gruusia valitsus teatas:
Borjomi metsatulekahju tekitas muret rahvusvahelistele keskkonnaorganisatsioonidele. Maailma Looduse Fond (WWF) kutsus "kõiki osapooli, kes suudavad aidata Kesk-Gruusia metsatulekahjusid kustutada, tegema koostööd nende kustutamiseks." Võrgustik PAN Parks, mille liige on ka Borjomi-Haragauli rahvuspark, saatis kirja Venemaa loodusvarade ministrile, väljendades oma muret, et "Hiljutine Borjomi rajoonis toimunud pommitamine põhjustas metsatulekahju, mis ohustab Borjomi-Haragauli rahvusparki." Maailmapank väljendas "tõsist muret seoses metsatulekahjudega Gruusias Borjomi piirkonnas" ja saatis piirkonda hindamisrühma. Euroopa Julgeoleku- ja Koostööorganisatsiooni ning ÜRO Keskkonnaprogrammi (UNEP) missioon hindab ka tulekahju põhjustatud kahju, sealhulgas Borjomi-Haragauli rahvuspargis ja sellega piirnevatel metsaaladel.
2024. aasta Euroopa Parlamendi valimised Eestis

2024. aasta Euroopa Parlamendi valimised Eestis toimusid 9. juunil 2024, eelhääletamine 3.–6. juunil ja elektrooniline hääletamine 3.–8. juunil. Need olid viiendad Euroopa Parlamendi valimised Eestis. 
Eesti president Alar Karis kuulutas Euroopa Parlamendi valimised välja 3. märtsil 2024. Valimiste kandidaatide registreerimiseks esitamine algas 10. aprillil.
Hääleõiguslikke valijaid oli 980 014, kellest hääletas valimistel 368 925 inimest.
Valituks osutusid Jüri Ratas, Marina Kaljurand, Urmas Paet, Jaak Madison, Mihhail Kõlvart, Riho Terras ja Sven Mikser. Kõlvarti asemel läks parlamenti Jana Toom.
Valimissüsteem.
Kogu Eesti on üks valimisringkond, kust valitakse Euroopa Parlamenti 7 saadikut.
Kandidaadid.
Euroopa Parlamendi valimiste kandidaate sai üles seada alates 10. aprillist 2024. Eelnevalt oli Reformierakond teatanud, et esitab valimistele üheksa inimest ja oma nimekirja esinumbrina Urmas Paeti, kuid mitte eurosaadik Andrus Ansipi. Tanel Talve teatas oma kandideerimisest üksikkandidaadina.
Valimiskomisjon kinnitas 9 erakonna nimekirja ja 5 üksikkandidaati. Üksikkandidaadina registreeriti Vsevolod Jürgenson, Mike Calamus, Andres Inn, Tanel Talve ja Kalle Grünthal.
Erakondadest esitasid oma nimekirja Eesti Keskerakond, Eesti Reformierakond, Isamaa Erakond, Eesti Konservatiivne Rahvaerakond, Erakond Eesti 200, Erakond Parempoolsed, Sotsiaaldemokraatlik Erakond ja Erakond Eestimaa Rohelised ning Erakond KOOS organisatsioon osutab suveräänsusele.
Arvamusküsitlused.
Erakonnad ja üksikkandidaadid.
Tabelis toodud arv näitab protsenti vastajatest, kes seda erakonda või kandidaati vastava küsitluse järgi toetas. Paksus kirjas on toodud, mitu saadikukohta see toetus Euroopa Parlamendis annaks. Küsitlusi viisid läbi Kantar Emor, Norstat ja Turu-uuringute AS. Norstat on seejuures oma Euroopa Parlamendi valimiste küsitluste tulemusi korrigeerinud arvestades nn valimisaktiivsuse indeksit ja erakondade üldist toetusreitingut.
Kandidaadid.
Tabelis toodud arv näitab protsenti vastajatest, kes seda kandidaati vastava küsitluse järgi toetas. Paksus kirjas on toodud kandidaadid, kes saaksid koha Euroopa Parlamendis. Norstat pole oma uuringute juures mandaatide jaotust avaldanud.
Matrix Stuudio

"'Matrix Stuudio" on Tallinna Linnahallis asuv helisalvestusstuudio, mis on üks tuntumaid Eestis asuvaid helistuudioid. Matrix Stuudios on oma muusikat salvestanud paljud tuntud, kui ka vähemtuntud Eesti bändid ja lauljad, sealhulgas Terminaator, Kosmikud, The Sun, Mr. Lawrence jpt.
Haavatarjak

Haavatarjak ("Oxyporus corticola") on kandseente hulka kuuluv seeneliik.
Seent on leitud ka Eestist.
Viimane vahipost

"Viimane vahipost" on 2023. aasta märtsis esilinastunud Eesti, Suurbritannia ja Saksamaa koostööfilm. 
Filmist.
Filmi tegevus viib meid lähitulevikku (aastasse 2063), kus inimkonna mõtlematu tegutsemine on kaasa toonud drastilise kliimamuutuse ja ookeanide veetase on katastroofiliselt tõusnud. Maailma on jäänud vaid kaks suuremat kontinenti. Neli sõdurit on keset ookeani asuval valvepostil, et jälgida vaenlase võimalikku rünnakuüritust ja kanda hoolt tornis asuva tuumarelva eest. Sõdurid on lõpetamas kaks aastat kestnud rutiinset valvekorda ning ootavad vahetusmeeskonda, mis on viibinud üle kolme kuu. Kui lootusetult hilinenud vahetuslaev lõpuks ilmub, on see tühi – asendusmeeskonda ei ole pardal, laev on triivinud. Üritades aru saada, mis juhtus laeva ja selle meeskonnaga, otsitakse asjatult sidet kodubaasiga. Meeskond on ülejäänud maailmast täielikult ära lõigatud. Tekib idee, et pool meeskonnast läheks saabunud laevaga kodubaasi. Kuid seersant Hendrichs hävitab millegipärast laeva. Teades, et mitte keegi ei tule neile appi, kasvavad umbusaldus kõige vastu ja kahtlused üksteise suhtes. Baines, Sullivan, Cassidy ja Hendrichs püüavad ebakindlas olukorras kuidagi hakkama saada ja lahendusi leida. Suhted lähevad keerukamaks ning muutuvad dramaatilisteks, kui selguvad varem teadmata olnud ekstreemsed asjaolud meeskonnaliikmete olemuse ning asendusmeeskonna saatuse kohta. 
Filmi võtted toimusid Hundipea sadamas, Tallinna Linnahallis, Meeruse sadamas ja Noblessneri piirkonna renoveerimata hoones.
Lõunanahkis

Lõunanahkis ("Punctularia strigosozonata") on klassi "Agaricomycetes" kuuluv kandseente liik.
Tallinna Kalev (võrkpalliklubi)

Tallinna Kalev oli Tallinnas asunud Eesti ja Nõukogude Liidu võrkpalliklubi.
Ajalugu.
Tallinna Kalevi esimene registreeritud tulemus võrkpallis oli 1925. aastal Eesti meistrivõistlustel, kus saadi ajaloo esimestel võistlutel hõbemedal 21. meeskonna konkurentsis. Esmakordselt jõuti meistritiitlini 1927. aastal, mis võideti Eesti Vabariigi (1925–1940) ajal kokku üheksal korral.
Tulemused.
Eesti meistrivõistlused
NSV Liidu meistrivõistlused
Eesti NSV meistrivõistlused
Eesti NSV karikavõistlused
Kolmekirikubasiilika

Kolmekirikubasiilika (gruusia keeles სამეკლესიანი ბაზილიკა, "sameklesiani bazilika") on Gruusia arhitektuuris esinev kolmelöövilise basiilika tüüp, mille puhul kolm löövi on üksteisest eraldatud seintega, nii et ühe katuse all on kolm eraldi kirikusaali. Tüüp kujunes Gruusia kirikuarhitektuuris välja varakeskajal, 6.–7. sajandil arvatavasti liturgilistel põhjustel. Seda ruumiskeemi järgivad Gruusia varaseimad kirikud, eriti enne liturgia standardiseerimist, mis leidis aset 7. sajandil, kuid ka hiljem, eriti Kahhethi piirkonnas, kuni 11. sajandi alguseni.
Kui kolmelöövilise basiilika puhul toetub keskne viilkatus kesklöövi arkaadidele ja madalamad pultkatused välistele pikiseintele, siis kolmekirikubasiilika puhul toetuvad mõlemad üksnes seintele ja löövist kahele poole tekivad kitsad kõrvalruumid, mis mõnikord on kesklööviga ühendatud ühe ukseavaga. Nii lööv kui külgruumid on idas poolringikujulise apsiidiga.
Ajaloost.
Kolmekirikubasiilika vorm on eriti iseloomulik Gruusia kloostrikirikutele ja ei esine mujal, isegi mitte Armeenia kirikuarhitektuuris, mis sarnaneb mitmes aspektis Gruusia arhitektuurile. Varaseimad kirikud ehitati Gruusias 4. sajandil, kuid hilisema arhitektuuri jaoks oli mõõtuandvaks aastail 478–493 ehitatud Bolnisi Sioni kirik, kolmelööviline basiilika, mida katsid aamvõlvid. Sellest loetakse Gruusia kirikuarhitektuuri nn klassikalist ajajärku 5. ja 6. sajandil, milles nähakse Süüria arhitektuuri mõjusid. See on kooskõlas kohaliku kristliku pärimusega, mis kõneleb kolmeteistkümnest Gruusia mungast, "Süüria isadest", kes 6. sajandi lõpul lahkusid Siimeon Sambnik noorema kloostrist Süürias või Jeruusalemmas ja pöördusid Gruusiasse tagasi.
7. sajandiks oli kolmekirikubasiilika selgelt välja kujunenud sakraalehitise erikuju, kuigi paralleelselt varaste saalkirikute ja basiilikatega ilmus 6. sajandil Armeenia kirikuarhitektuuri ka tsentraalehitise ruumivorm (ümarkirikud ja trikonhid), mis varsti sai eelistatuks. Tsentraalehitist kombineeriti basilikaalse ruumiga, nii et tekkis nelitise kohal asuva kupliga ja sellest lääne suunas pikendatud lööviga ruum, kuid kolmekirikubasiilikad on reeglina ilma nelitise ja kuplita.
Näiteid.
Vanim ja lihtsaim kolmekirikubasiilika asub Khvemo Bolnisis, kus puudub läänepoolne külgkirikuid ühendav ruum. Keskmine aamvõlv on külgmistest laiem ja poole kõrgem. Peasissekäik on lõunaseinas nagu Süüria kirikutel.
Endise Nekresi kloostri kirik Kahhethis pärineb 7. sajandist ja sel on läänekäik, mis ühendab kaht külgruumi ja kust pääseb ka kesklöövi. Samasugune läänekäik on 600. aasta paiku ehitatud Zegani kloostrikirikul.
Sama perioodi kolmekirikubasiilikad on veel Dmanisis, Sabues, Saguramos, Tšeremis, Hvanatis, üks 8. sajandist on varemeis Ambara kirik Miusera lähedal Abhaasias. Aastasse 906 dateeritud Eredvi kirikus on lisaks läänekäigule Gruusia arhitektuuris ainukordne altariapsiidini ulatuv ümbriskäik.
Wieselburg

Wieselburg on linn ("Stadtgemeinde") Austrias Alam-Austria liidumaal Scheibbsi ringkonnas, mis asub Erlaufi jõe ääres. Selle nimi tähendab ligikaudu linnust, mille juures kaks jõge kohtuvad, kuna kaks jõge jooksevad kokku, et luua Erlauf.
Linnas asuvad õlletehas, põllumajanduskolledž ja uurimisinstituut (HBLFA Francisco Josephinum), kõrgkool ("Fachhochschule") ja üks vanimaid kirikuid Alpidest põhja pool, mis pärineb 976. aastast. Wieselburg sai linnaks 1000 aastat hiljem, 1976. aastal. Igal aastal juuni lõpus, juuli alguses toimub põllumajanduslaat "Wieselburger Messe".
Wieselburg-Land

Wieselburg-Land on vald ("Gemeinde") Austrias Alam-Austria liidumaal Scheibbsi ringkonnas.
Wolfpassing

Wolfpassing on vald ("Gemeinde") Austrias Alam-Austria liidumaal Scheibbsi ringkonnas.
Haukivaara

Haukivaara (põhjasaami keeles "Hávgavárri") on küngas Rootsis Norrbotteni läänis Kiruna vallas. Haukivaara paikneb Kiirunavaara ja Luossavaara vahel. Nimi tähendab 'Havivaar'. 
Haukivaarale on rajatud Kiruna.
Tahlequah

Tahlequah on linn Ameerika Ühendriikides Oklahoma osariigis, Cherokee maakonna halduskeskus ja suurim linn. See asub Ozarki mägede jalamil.
Elanike arv on 2020. aasta rahvaloenduse kohaselt 16 209. Aastal 2010 oli elanikke 15 753.
Tahlequah on tšerokii indiaanlaste asuala keskus. Ka linna nimi tuleneb tšerokii keelest, kuid selle päritolu ei ole täpselt teada. Linnas on liiklusmärgid nii tšerokii- kui ka ingliskeelsed.
Linnas asuvad Northeastern State University pealinnak ja tšerokiide ajaloo muuseum.
Rahvuslik olümpiakomitee

Rahvuslik Olümpiakomitee (NOC) on organisatsioon, mis esindab konkreetse riigi huve Rahvusvahelises Olümpiakomitees (ROK) ning esindab ja korraldab olümpialiikumist riiklikul tasandil. 206 rahvuslikku olümpiakomiteed on ühendatud Rahvuslike Olümpiakomiteede Ühendusse ("Association of National Olympic Committees" - ANOC), mis jaguneb viieks mandriorganisatsiooniks. ANOC üldkoosolekud toimuvad iga kahe aasta tagant. Rahvuslike Olümpiakomiteede (NOC) katusorganisatsioon Euroopas on Euroopa Olümpiakomitee.
Rahvuslikud olümpiakomiteed, rahvusvahelised alaliidud ja korralduskomiteed:
Igal olümpiamängudel osaleda soovival riigil peab olema ROK-i poolt aktsepteeritud riiklik olümpiakomitee. 21. sajandi alguseks oli selliseid komiteesid üle 200.
Rahvuslik olümpiakomitee (NOC) peab koosnema vähemalt viiest riiklikust spordiliidust, millest igaüks on seotud vastava rahvusvahelise alaliiduga. Nende NOKide näiline eesmärk on olümpialiikumise arendamine ja edendamine. NOC-d korraldavad oma riigi esindajate olümpiamängudel varustamist, transporti ja majutamist. NOC-de reeglite kohaselt peavad nad olema mittetulunduslikud organisatsioonid, ei tohi end siduda poliitiliste või äriliste asjadega ning peavad olema täiesti sõltumatud ja autonoomsed ning suutma vastu seista kõikidele poliitilistele, religioossetele sündmustele või kaubanduslikule survele.
Tara Davis-Woodhall

Tara Davis-Woodhall (sündinud 20. mail 1999 Agoura Hillsis) on Ameerika Ühendriikide kaugushüppaja, olümpiavõitja.
Ta õppis Georgia ülikoolis, kus tema treener oli Petros Kyprianou. Ta võistles ka sprindis, tõkkejooksus ja kolmikhüppes ning püstitas 2018. aastal 60 meetri tõkkejooksus juunioride maailmarekordi 7,98. Pärast esimest aastat siirdus ta Texase ülikooli, kuid ei saanud NCAA reeglite tõttu hooajal 2018-2019 Georgia ülikooli ja Kyprianou loata ülikoolivõistlustel võistelda.
2021. aastal toimunud olümpiamängudel Tokyos tegi Davis täiskasvanute tiitlivõistluste debüüdi, kui sai tulemusega 6.84 kaugushüppe finaalis 6. koha.
2023. aasta maailmameistrivõistlustel Budapestis võitis ta kaugushüppes Ivana Vuleta järel hõbemedali.
2024. aasta sisemaailmameistrivõistlustel Glasgow's võitis ta tulemusega 7.07 kuldmedali Monae' Nicholsi ja Fátima Diame ees. 2024. aasta suveolümpiamängudel Pariisis tuli ta tulemusega 7.10 olümpiavõitjaks Malaika Mihambo ja Jasmine Moore'i ees.
Davis-Woodhalli isiklik rekord kaugushüppes on 2024. aastal Albuquerques hüpatud 7.18.
Isiklikku.
Tara Davis-Woodhalli abikaasa on parasportlane Hunter Woodhall.
Vasvár

Vasvár (saksa keeles "Eisenburg", sloveeni keeles "Železnograd") on linn Ungaris Vasi komitaadis, Vasvári kreisi halduskeskus.
Geograafiline asend.
Vasvár asub Austria piirist 21 km kaugusel, komitaadikeskusest Szombathelyst ligikaudu 24 km lõunakagus. Linna läbib Szombathely–Nagykanizsa raudteeliin.
Ajalugu.
Vasvár sai linnaõigused 1279. aastal. Kuningalinn läks eraomanike kätte 1423. aastal. 16. sajandil ei sattunud Vasvár Türgi võimu alla, kuid Türgi väed ohustasid linna ja selle tähtsus vähenes ning paljud elanikud lahkusid. 10. augustil 1664. aastal sõlmiti linnas Vasvári rahu, mis lõpetas Neljanda Austria-Türgi sõja. Türklaste väljatõrjumise järel ei saavutanud Vasvár enam endist tähtsust. Vasvár tähtsus suurenes 19. sajandi viimasel kolmandikul, kuigi see kaotas turulinna staatuse ja muutus suurkülaks. 20. sajandi algul arenesid Vasváris kohalik tööstus ja kaubandus. Teise maailmasõja järel jäi Vasvári areng soiku. Vahepeal kaotatud linnaõigused sai Vasvár tagasi 1986. aastal.
Püha Nino rist

Püha Nino rist (gruusia keeles ჯვარი ვაზისა, Džvari Vazisa) ehk viinapuurist on üks kristliku risti erikujusid ja Gruusia Õigeusu Kiriku tähtsaim sümbol, mis apokrüüfilise pärimuse järgi pärineb 4. sajandist, Ibeeria kuningriigi (Kharthli) ristiusustamise ajast.
Püha Nino rist on Gruusia Õigeusu Kiriku vapil.
Kirjeldus.
Püha Nino risti kuju eristab teistest ladina ristidest selle horisontaalse põikpuu harude kerge allapoole kallutatus. Pärimuse järgi jutlustas püha Nino, Kapadookiast pärit naine ja püha Georgi sugulane, kellest pärast imelist nägemust sai misjonär, 4. sajandi Ibeerias (mis hõlmas Lõuna- ja Ida-Gruusiat ning Kirde-Türgit) kristlust just seda risti kasutades. Risti originaal on tähtis reliikvia, mis asub Tbilisi Sioni katedraalis.
Legendi järgi andis risti Ninole neitsi Maarja, legendi teises versioonis tegi Nino risti ise kahest oma juustega kokku seotud viinapuuoksast teel Mtshethasse. Siiski pole leitud enne varauusaega iseloomulike longus harudega Nino risti kujutisi.
Ajaloost.
Risti hoiti 541. aastani Mtshetha Svetitskhoveli katedraalis. Pärslaste sissetungi ajal viidi see Armeeniasse ja jäi sinna ajani, mil Davith IV vallutas Ani muslimitelt 1124. aastal tagasi ja tõi risti Mtshethasse. Kuningas Vahtang III (1303–1307) lasi risti paigutada ümbrisesse, millele olid taondatud stseenid püha Nino elust. 
1720. aastatel, kui Gruusia oli Safaviidide Pärsia ja Osmanite riigi rünnakute all, viidi rist peitu Ananuri kindlusse Gruusia mägedes. Sealt viis Gruusia piiskop Timotheus selle Venemaal eksiilis elavale Kharthli kuninglikule printsile Bakarile, kes resideeris algul Moskvas, hiljem Lõskovos. Kuningas Erekle II püüdis risti Bakari perekonnalt tagasi saada, ent tulemusteta. 1801. aastal näitas Bakari lapselaps Georgi Gruzinski risti Venemaa keiser Aleksander I-le. 1802. aastal Kharthli-Kahhethi kuningriigi Vene keisririigiga liitmise sündmusel andis keiser risti Gruusiale üle. Alates sellest paikneb rist Tbilisis Sioni katedraalis.
Rasmus Kadaja

Rasmus Kadaja (sündinud 14. juunil 2001) on eesti muusik. Ta on pärit Karksi-Nuiast.
Ta mängib ansamblites Lõõtsavägilased, Karmoškakamraadid ja Lõõtsanøøbid.
Aastal 2022 pärjati Rasmus Kadaja lõõtsakuninga tiitliga.
Janne Jaakkola

Janne Alpertti Jaakkola (sündinud 17. juulil 1967 Vehmaas) on Soome kindral ja alates 1. aprillist 2024 Soome kaitseväe juhataja. Tema teenistusaeg algas 1990. aastal.
Hajdúdorog

Hajdúdorog on linn Ungaris Hajdú-Bihari komitaadis Hajdúböszörményi kreisis.
Geograafiline asend.
Hajdúdorog asub kreisikeskusest Hajdúböszörményist ligikaudu 16 km põhjas, Nyíregyházast 22 km edelas ja komitaadikeskusest Debrecenist umbes 33 km põhjas. 
Ajalugu.
Arheoloogiliste leidude andmetel oli piirkond asustatud juba pronksiajal. Asulat on esmamainitud 1301. aastal. 1639. aastal sai Dorog turulinna tiitli. 1886. aastal kaotas Dorog turulinna staatuse ja muutus suurkülaks. Linnaõigused sai Hajdúdorog tagasi 1. märtsil 1989.
Vésztő

Vésztő on linn Ungaris Békési komitaadis Szeghalomi kreisis.
Geograafiline asend.
Vésztő asub Rumeenia piirist 22 km kaugusel, kreisikeskusest Szeghalomist umbes 13 km lõunakagus ja komitaadikeskusest Békéscsabast ligikaudu 30 km põhjakirdes.
Ajalugu.
Asulat on esmamainitud 1350. aastal. Türgi ikke ajal tühjenes küla täielikult ja asustati 18. sajandi algul uuesti. Suurküla staatus anti Vésztőle 1871. aastal. Raudteeühenduse sai Vésztő 1881. aastal. 24. detsembril 1925 sai asula üleujutuses rängalt kannatada.
Linnaõigused sai Vésztő 1. juulil 2001.
Konstantin Lebedev

Konstantin Vassiljevitš Lebedev (vene keeles Константин Васильевич Лебедев; 8. november 1918 Penza kubermang (tänapäeval Saratovi oblast), Nõukogude Venemaa – 6. mai 2006 Moskva) oli NSV Liidu parteitegelane, Eestimaa Kommunistliku Partei Keskkomitee II sekretär aastatel 1971–1982. Ta oli rahvuselt venelane.
Konstantin Lebedev töötas nooruses aastatel 1936–1941 õpetajana ja seejärel direktorina Lääne-Kasahstanis. 1941. aastal astus ta ÜK(b)P liikmeks. Seejärel siirdus ta Kasahstani linna Uralski ÜLKNÜ juhtivatele kohtadele, kus töötas kuni 1949. aastani; Kasahstani LKNÜ Lääne-Kasahstani Oblastikomitee sekretär propaganda ja agitatsiooni alal ja oblastikomitee I sekretär. Pärast seda siirdus ta Moskvasse parteikooli, kus viibis 1952. aastani. Pärast seda jätkas Lebedev tööd Moskvas: 1952. aastast NLKP Keskkomitee parteiorganite osakonna instruktori, 1961. aastast NLKP Keskkomitee partei organisatsioonilise töö osakonna sektorijuhatajana kuni 1971. aastani. Seega oli Lebedev puhas nõukogude nomenklatuuri esindaja.
1971. aastal viis NLKP Lebedevi Eesti NSV-sse. 1971 11. veebruaril EKP KK XVIII pleenumil kinnitati ta kohaliku Eestimaa Kommunistliku Partei KK teise sekretäri (19. veebruar 1971 – 13. mai 1982) ametikohale, st kohaliku EKP mõjukuselt teisele kohale, samal ajal kui esikoht, st EKP KK I sekretäri ametikoht, kuulus endiselt Eestis kauaaegsele parteijuhile Johannes Käbinile. 
Tavaliselt oli EKP KK teise sekretäri ametikoht NLKP Moskva esindajal, tagades otsese infovoo NLKP parteijuhtidele Moskvas. Lebedev oli venemaa taustaga kommunist, kellel polnud Eestiga sidemeid, nagu tema eelkäijatel, Leonid Lentsmanil ja Artur Vaderil, kes olid Venemaal üles kasvanud eestlased. Lebedevi ametisse nimetamine oli ühtlasi ilming venestamise tugevnemisest Eestis. Keskvõimu haarde tihenedes Nõukogude Eestis muutus Lebedevi roll üha olulisemaks. 1977. aastal juhtis ta katset tagandada rahvuslaste hulka liigitatud Käbin ja EKP KK ideoloogiasekretär Vaino Väljas. Toona Käbini ja Väljase kukutamine veel ei õnnestunud, kuid 1978. aasta kevadel õnnestus keskvõimu toetajatel eesotsas Lebedevi ja Karl Vainoga nad kukutada.
Konstantin Lebedev oli Eesti NSV Ülemnõukogu IX koosseisu saadik, ENSV Ülemnõukogu Presiidiumi liige, NSVL Ülemnõukogu Rahvuste Nõukogu looduskaitsekomisjoni liige, NLKP Keskkomitee liikmekandidaat. EKP Keskkomitee ja EKP Keskkomitee büroo liige, NSV Liidu Ülemnõukogu 9. koosseisu saadik.
1982. aastal naasis Konstantin Lebedev Moskvasse ja töötas kuni 1988. aastani NLKP kontrollkomitee liikmena.
Rohhuse hospidal

Rohhuse hospidal (ka Püha Rohhuse hospidal või Püha Rochuse hospidal) oli Tallinnas Müürivahe tänaval Harju ja Karja tänava vahel paiknenud hoolekandeasutus (seek). 
Mainimised.
Vastavalt 1521 aasta ürikule oli Rohhuse hospidal "mõeldud viletsatele, kes langenud raske häda - pestilentsi ohviks".
Sajand hiljem leiab gildi oldermann Caspar Meuseleri päevaraamatust ülesmärkest 31. märtsil 1618, et püha Rohhuse maja eestseisjad Joachim Rode ja Ewert zur Hoye on lasknud hoonel laguneda ja kohustati teist nendest otsemaid pihta hakkama ehitustöödega, et maja ära parandada.
Brigham Young

Brigham Young (1. juuni 1801 – 29. august 1877) oli Ameerika Ühendriikide usujuht, aastatel 1847–1877 Viimse Aja Pühade Jeesuse Kristuse Kiriku teine president.
Tema juhtimise all rändasid mormoonid 1846. aastal välja Illinoisis asuvast Nauvoost ning jõudsid 24. juuliks 1847 Suure Soolajärve orgu, kus asutati Salt Lake City.
1851–1858 oli ta Utah' territooriumi esimene kuberner. Aastatel 1857–1858 mormoonide kiriku ja Ühendriikide föderaalvalitsuse vahel peetud Utah' sõja lõpetamiseks nõustus Young ametist loobuma.
Ta osales Utah' ülikooli (asutatud 1850) ja enda järgi nime saanud Brigham Youngi ülikooli (asutatud 1875) asutamises.
Polügaamist Youngil oli kokku 55 naist ja 56 last.
Enying

Enying on linn Ungaris Fejéri komitaadis, Enyingi kreisi halduskeskus.
Geograafiline asend.
Enying asub Balatoni järvest 7 km kaugusel, komitaadikeskusest Székesfehérvárist ligikaudu 31 km lõunaedelas.
Ajalugu.
Enyingi on esmamainitud 1241. aastal. 15. sajandil kinkis kuningas Enyingi Töröki perekonnale. Türgi võimu alt pääses Enying 1686. aastal, kuid asula taastumine oli aeglane.
Aastatel 1867–1961 oli Enying kreisikeskus. Raudteeühenduse sai linna 1880. aastal. Linnaõigused anti Enyingile 1992. aastal.
Nähtamatu võitlus

"Nähtamatu võitlus" on 2023. aasta augustis esilinastunud Eesti mängufilm. 
Filmist.
Kung fu komöödia „Nähtamatu võitlus“ tegevus toimub 1970. aastate Nõukogude Liidus. Filmi peategelane on Rafael, kes satub Hiina piiril armees aega teenides kung fu võitlejate rünnaku alla. Tema väeosa saab küll haledalt lüüa, kuid vastaste atraktiivne võitluskunst vaimustab mässajahingega noort meest. Koju naastes elab Rafael koos emaga täissuitsetatud Hruštšovka-korteris, kannab platvormkingi ja käitub nagu tüüpiline ülekäte läinud teismeline. Kui Rafaeli asendamatu sõiduauto Zaporožets mungakloostri lähistel välja sureb, satub Rafael kloostrisse. Pühad isad, kes on ka vinged kahevõitlejad, peavad nende sekka jõudnud hipilikku noorukit küll rohkem klouniks kui tõeliseks kung fu võitlejaks. Kloostri munkade võitlus on aga nähtamatu - võidab see, kes on alandlikum. See et saatanlikus noorukis võib peituda pühak, üllatab Rafaeli treenivat vana munka Nafanaili. Alandlikkust õppiva mässumeelse jumalasulase teele tuleb mitmeid kiusatusi, aga ka usku, armastust ja rõõmu. Päris mölluks läheb siis, kui Rafaeli ellu naaseb saatuslik kaunitar Rita, kes on pandipunktis töötav nõukogude kangelanna ja filmidiiva ühes isikus. 
Osatäitjad.
ja teised.
Võttepaigad.
Filmi välisvõtted toimusid Ateenas ja Vorrese muuseumis Paianias (Kreeka), Liepājas (Läti) ning Tallinna Vanglas; sisevõtteid tehti Piira veterinaarravilas Rakveres, Priipalu kirikus Valgamaal, Saatse garaažides Setomaa vallas ja Straupe lossis (Läti).
Välislingid.
[[Kategooria:Eesti filmid]]
[[Kategooria:2023. aasta filmid]]
[[Kategooria:Komöödiafilmid]]
[[Kategooria:Eesti komöödiafilmid]]
Suur kreisilinn

Suur kreisilinn (Große Kreisstadt) on linn Saksamaal mõnedes liidumaades, mis kuulub kreisi koosseisu, kuid omab võrreldes teiste kreisi kuuluvate linnade või valdadega eristaatust, kuna täidab tavaliselt kreisile omistatud ülesandeid.
Liidumaadel on erinevad seadused, millega linn võib omandada suure kreisilinna staatuse, kuid palju nad ei erine. Suure kreisilinna linnapead kannavad tavaliselt ülemlinnapea (Oberbürgermeister) tiitlit. Kreisi koosseisu kuuluvad linnad võivad taotleda suure kreisilinna staatust, mille annab neile liidumaa siseministeerium. Kuna linnad võtavad nii üle ka mõned kreisi ülesanded, peavad nad tagama, et on suutelised neid ülesandeid täitma. Baden-Württembergis on suurele kreisilinnale üleminekuks vajalik elanike arv 20000, Baieris 30000 ja Saksimaal 17500 (2008. aastani 20000). Tavaliselt taotlus rahuldatakse.
Suure kreisilinna staatus loodi esimesena 1. aprillil 1956 Baden-Württembergi vallaõigusaktidega (Gemeindeordnung). Baieris anti staatus esmakordselt 1972. aasta haldusreformiga 23 linnale, mis reformi käigus kaotasid kreisivaba linna staatuse, olenemata elanike arvust. Praegu on väikseim suur kreisilinn Rothenburg ob der Tauber umbes 11000 elanikuga. Edasiste taotluste puhul on aga 30000ne elanike arv vajalik, kuid 1998. aastal anti suure kreisilinna staatus ajaloolistele Dinkelsbühli ja Donauwörthi vabadele riigilinnadele, kuigi nad ei omanud vajalikku elanike arvu.
Praegu eksisteerib Baden-Württembergis 93 suurt kreisilinna, Baieris 29, Saksimaal 50 ja Tüüringis 1 (Eisenach). Teistel liidumaadel kasutatakse erinevaid termineid:
6hunesseq

6hunesseq (võru keelest "õhunesseq", 'õhuniiskus') on Eesti pärimusmuusikaansambel, mis esitab rahvakoraale.
Ansamblisse kuuluvad Greta Liisa Grünberg (laul, Hiiu kannel, perkussioon), Marion Selgall (laul), Kaisa Kuslapuu (orel) ja Maria Mänd (Hiiu kannel, viiul).
2022. aastal võitis ansambel rahvamuusikatöötluste festivalil Mooste Elohelü peapreemia, festivali patrooni Ingrid Rüütli auhinna ning valiti publiku lemmikuks. Samal aastal esinesid nad Viljandi pärimusmuusika festivalil, samuti 2023. aastal Viljandi orelifestivalil.
10. mail 2024 ilmus ansambli debüütalbum "ma olen maa peal v66ras". Album salvestati Tartu Jaani kirikus. 2024. aasta sügisel võitsid nad Etnokulbi auhinna “Aasta debüütalbumi” kategoorias.
Anakophia kindlus

Anakophia kindlus (gruusia keeles ანაკოფია, "Anakophia") on 2.–7. sajandil rajatud sõjaline kindlustus Ahhali Athonis ('Uus Athos') vaidlusalusel territooriumil Abhaasias. Koht asub Suhhumist mööda Musta mere rannikut 22 km kaugusel Iveeria mäel ja võtab enda alla 450 × 150 meetrise ala. Abhaasia kuningriigi kunagisest pealinnast Anakophiast on see kõige terviklikumalt säilinud ehitis.
Ajaloost.
Esimene kindlustus ehitati sellele kohale millalgi 2. ja 4. sajandi vahemikus. 7. sajandi lõpul ehitati Bütsantsi riigi toel kindlust ümbritsev müür, kuna riiki ähvardasid sel ajal muslimite sissetungid. Umbes 60 cm paksused müürid ehitati tihedalt laotud hoolikalt tahutud lubjakiviplokkidest ja müüris oli üksainus sissepääs, väike kolmest suurest kiviplokist värav müüri lõunapoolses osas. Kindluse tähtsaim kaitseehitis oli neljakorruseline Rooma stiilis vahitorn, millest avanes hea vaade maastikule igas ilmakaares ja edelasse jäävale Mustale merele. Enne 8. sajandit ehitati kindlusse ka rohmakalt tahutud kividest väike kristlik basiilika, milles on säilinud reljeefidega kivialtar ja kalu ning risti kujutavate freskode fragmendid. Kiriku kõrval on tsistern, mille põhjas on looduslikult allikaveega täidetud 25 m sügavune kaev.
8. sajandil asus Anakophia pingelisel piirialal, mis jäi Bütsantsi riigi ja Umaijaadide kalifaadi vahele. Aastail 736–737 piiras Abū ʿAbd Al-Malik Marwān ibn Muḥammad, tulevane Marwān II, Anakophiat, toonast Abhaasia kuningriigi pealinna. Gruusia kroonikatest võib lugeda, et kindlus pidas Abhaasia kuninga Leon I juhatusel piiramisele vastu ja seda edukat kaitset peetakse üheks pöördepunktiks piirkonna ajaloos.
2008. aastal restaureeriti kindlust, sealhulgas vahitorni, mis ehitati uuesti vaatetornina. Tööde käigus kindlustati ka mäenõlvu ja puhastati ja parandati mäetippu viivaid teid.
Harkány

Harkány (horvaadi keeles "Harkanj") on linn Ungaris Baranya komitaadis Siklósi kreisis.
Harkány on kuurortlinn, seal asub spaa.
Geograafiline asend.
Harkány asub Horvaatia piirist 8 km kaugusel, kreisikeskusest Siklósist umbes 5 km läänes ja komitaadikeskusest Pécsist ligikaudu 24 km lõunas.
Ajalugu.
Asulat on esmamainitud 1323. aastal. Harkány oli asustatud ka Türgi ikke ajal. Kohalikku tervistavat vett on esimest korda mainitud 1806. aastal. Spaa rajamist alustati 1824. aastal. 1918. aasta novembrist kuni 1921. aasta augustini oli linn Serbia poolt okupeeritud. Linnaõigused sai Harkány 1. juulil 1999.
Melastiza

Melastiza on liudikulaadsete perekond.
Bi-keel

Bi-keel on laste mänguline salakeel. Sõnad "salastatakse" lihtsa reegli järgi: sõna esimese silbi järel lisatakse 'bi', näiteks "Mibina tubilen vabirsti", mis tähendab "mina tulen varsti". 
Eesti laste bi-keel ei ole unikaalne nähtus. Näiteks inglise keeles on variant "Pig Latin" ja rootslastel "fikonspråket".