tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Tigrinja keel

Tigrinja keel kuulub afroaasia keelkonda. Seda räägivad Aafrika idaosas elavad tigrinjad. Tigrinja keele kõnelejad elavad peamiselt Tigray piirkonnas Põhja-Etioopias. Samuti on kõnelejaid Lõuna-Eritrea piiridel. Tigrinja keelt kõnelevad ka nendesse piirkondadesse sisserännanud rahvad, kaasa arvatud hvarasad.
Keele kõnelejad.
Tigrinja keelt kõnelevad Etioopias 4,2 miljonit ja Eritreas 2,5 miljonit inimest. Tigrinja kõnelejate jaoks on üldine nimetus. Etioopias kutsutakse Tigrai pärismaalasi tigrinja keeles "tigrāwāy"ˇks (meessoost), "tigrāweytī"ˇks (naissoost), "tigrāwōt"ˇks või "tegaru"ˇks (mitmuses). Eritreas on tigrinja kõnelejad ametlikult tuntud kui "Bihér-Tigrigna", mis tähendab 'tigrinja keele kõnelejate rahvus'. 
Tigrinja on suuruselt kolmas keel, mida räägitakse kõige rohkem Etioopias ja Eritreas. Seda räägitakse ka immigrantide seas näiteks Sudaanis, Saudi Araabias, Iisraelis, Saksamaal, Itaalias, Rootsis, Suurbritannias, Kanadas ja Ameerika Ühendriikides. Tigrinja murded erinevad foneetiliselt, leksikaalselt ja grammatiliselt. Ükski murre ei ole keelenormiks võetud.
Keele struktuur.
Foneetika.
Vokaalid.
Tigrinja keeles on seitse täishäälikut: i, ɨ, u, e, ʌ, o, ja a. Neid eristatakse neljaks eri tunnusteks: kõrge, madal, tagumine ja ümar. 
Konsonandid.
Tigrinja keele konsonandid: /p/, /b/, /p'/, /m/, /f/, /v/, /w/, /t/, /d/, /t'/, /ts'/, /n/, /s/, /z/, /r/, /l/, /ʧ/, /ʤ/, /ʧ'/, /ɲ/, /ʃ/, /ʒ/, /j/, /k/, /kw/, /g/, /gw/, /k'/, /kw'/, /x/, /xw/, /ʁ/, /ʁw/, /ħ/, /ʕ/, /ʔ/, /h/. Tigrinja keele suruhäälikud: /p'/, /t'/, /ts'/, /ʧ'/, /k'/, ja /kw'/. Need häälikud on kõris ahenenud. Nad suurenevad kõri tõstmisel. See surub õhu kokku suuava taga. Kui see on vabastatud, kõlab terav ja krõbisev hääl.
On teatud arv dorsaale: hääletu velaarne hõõrdhäälik /x/, hääletu ja labiaalne velaarne hõõrdhäälik /xw/, hääletu ja uvulaarne hõõrdhäälik /ʁ/ ning hääletu, labiaalne ja uvulaarne hõõrdhäälik /ʁw/. Uvulaarid moodustavad hääliku kurgunibuga ja keeleselja tagaosaga samal ajal, kui velaar moodustab pehmesuulaehäälikut.
Tigrinja keeles /p/-täht esineb ainult laensõnades. Seda kasutatakse enamasti ainult itaalia keele laensõnades ("pane", "polizia", "posta" jne). /P/-tähe puudus on seotud üleminekuga /p/-tähelt /f/-tähele.
Silbistruktuur.
Tigrinja silbistruktuur on väga range. Tigrinja silp võib koosneda kas konsonant-vokaal või konsonant-vokaal-konsonant järjestusest.
Allofoonid.
Velaarsed konsonandid /k/ja /kʼ/ hääldatakse erinevalt: kui nad esinevad kohe peale täishäälikut või nad ei ole topelt koos. Sel juhul /k/-d hääldatakse kui velaarset frikatiivi. /Kʼ/ hääldatakse kui frikatiivi või mõnel juhul kui afrikaati. 
Kirjaviis.
Tigrinja keelt kirjutatakse Geezi kirjas. Geezi kiri on tähestikuline silpkiri ehk "abugida", milles iga sümbol tähistab konsonandist ja sellele diakriitikuga lisatud dvokaalist koosnevat silpi. Kirja loetakse vasakult paremale.
Rahvahääletus põhiseaduse muutmiseks (juuni 1933)

Rahvahääletus põhiseaduse muutmiseks toimus 10., 11. ja 12. juunil 1933. Hääletamisele oli pandud V Riigikogu ettepanek. Hääletamine ei olnud kohustuslik ja osalus oli 66,4 protsenti. Muutmise poolt hääletas 161 338 ja vastu 331 000 inimest. Tallinnas hääletas vastu 74,6 protsenti ja tühje ümbrikke oli 261 ja juurdekirjutuste pärast tühistati 343 sedelit. Sellesse hääletusse suhtus rahvas kui valitsusele vastuseisu näitamisse. Valitsusjuht Jaan Tõnisson oli hääletuste teada saamisest äärmiselt löödud ja soovis välja kuulutada uued Riigikogu valimised, aga kuna sügisel pidi tulema uus rahvahääletus vapside esitatud põhiseaduse muutmise üle ja juhul kui rahvas on selle poolt, tulevad uued valimised, siis ei tundunud riigikogu valimiste välja kuulutamine rahaliselt mõistlik. (Kaja. 15, 16. juuni 1933)
Erapooletu Komitee põhiseaduse muutmise ettevalmistamiseks andis rahvahääletuse puhul välja artiklikogumiku Pööre.
Tundmatu hääletaja Tallinnast oli kirjutanud hääletussedelile: "1. Kogu Toompea bande ning ka vähemad riigivargad võlla tõmmata! 2. Kõik poliitilised erakonnad ning riigikogu tsirkus likvideerida! 3. Ausaid ning asjatundjaid isikuid etteotsa seada, kes oma tegude ja tagajärgede eest vastutaksid." Sedel tunnistati rikutuks.
Pärast rahvahääletuse tulemuste teatavakssaamist ütles Konstantin Päts: "Minu arvates on äsja möödunud rahvahääletus näidanud, et riigikogu autoriteet on rahva juures läbi".
Artur Sirk teatas: "See rusikahoop näkku, mida rahvas andis erakondadele möödunud rahvahääletamisega, peaks olema erakondi niivõrd kainestanud, et nad rahva tahtmisega ja kannatustega enam mängida ei julge. Kui erakondade järgmistest sammudest aga selgub, et see rusikahoop nõnda võimas on olnud, et ta erakonnamehed päris uimaseks on teinud – siis tuleb need rühmitused ja inimesed võimalikult kiiresti lülitada välja rahva saatuse juhtimisest, riigi rahuliku arengu nimel, rahvuse parema tuleviku nimel."
Rootsi ajalehe Nya Dagligt Allehanda teatel valitses Eestis revolutsiooni meeleolu ja seisukord olevat äärmiselt kriitiline, iga päev olevat oodata riigipööret.
Rahvahääletus põhiseaduse muutmiseks (oktoober 1933)

Rahvahääletus põhiseaduse muutmiseks toimus 14., 15. ja 16. oktoobril ja korraldati uue põhiseaduse poolt või vastu hääletamiseks. Läbisaamiseks oli vajalik 50 protsenti ehk 381 537 poolthäält.
Rahvahääletuse ajal kehtis kogu riigi maa-alal 11. augustil 1933 kehtestatud kaitseseisukord, ajalehed seisid tsensuuri all ja sõnavabadus koosolekutel oli piiratud.
Rahvahääletusel said suure ülekaalu poolthääled. Samuti oli suur rahva aktiivsus, kui juba Tallinnas käis hääletamas 78,3 protsenti hääleõiguslikest kodanikest. Artur Sirk ütles 19. novembril 1933: "Meie ei tohi mitte sattude võidujoovastusse ning kirjutada seda suurt võitu eneste arvele." 
Johannes Maide kirjutas: "Tõepoolest, nimetatagu meile riik maailmas, kus riigivõim neli korda järgemööda on sattunud vastollu rahva tahtega ja kus rahvas siiski pole haaranud temale kuuluva loomuliku õiguse – revolutsiooni – järele, vaid kannatlikult on käinud temale jäetud raskelt teostatavat rahvahääletuse teed!"
Seoses rahvahääletusel saadud poolthäälte enamusega, astus 17. oktoober 1933 tagasi Jaan Tõnissoni neljas valitsus. Valitsuse tagasiastumise üle rõõmustasid eriti põllumehed. Avalikes kõrtsides kogunesid rahulolevad inimesed, kes laulsid isamaaliseid laule ja valitses sotside ja juutide vaenulik meeleolu. Põhiseaduse muutmise vastu oli sotsialistid. Enne rahvahääletust, olid poolthääletamise otsuse vastu võtnud 13. oktoobril Tartu üliõpilased, ja loomulikult vabadussõjalased. (Ajaleht "Kaja" 18. ja 19. oktoober 1933)
Riigikogu juhatuse 25. oktoobri 1933. a. otsus 14., 15. ja 16. oktoobril 1933 toimunud rahvahääletamise tagajärgede lõpliku kokkuvõtte ja rahva poolt samal rahvahääletamisel vastuvõetud "Eesti Vabariigi Põhiseaduse muutmise seaduse" väljakuulutamise kohta..
RT 1933, 86, 627.
Riigikogu juhatus 25. oktoobril 1933, arvestades:
1) et rahvaalgatamise korras algatatud põhiseaduse muutmise eelnõu "Eesti Vabariigi Põhiseaduse muutmise seaduse" rashvahääletamise ajal, 14., 15. ja 16. oktoobril 1933, oli hääleõiguslikke kodanikke 739.416 ja et samal rahvahääletamisel anti ära 576.317 häält, millest eelnõu poolt 416.878 häält, vastu 156.894 häält ja erapooletuid 1.076 häält, kuna maksvusetuks tunnustati 1.469 häält.
2) et Riigikogu valimise, rahvahääletamise ja rahvaalgatamise seaduse § 37 (RT 81 — 1933) esimese lõike alusel loetakse põhiseaduse muutmise eelnõu rahva poolt vastuvõetuks, kui eelnõu poolt on hääletanud vähemalt viiskümmend protsenti kõigi hääleõiguslike kodanike arvust, ning kuna rahvaalgatamise korras algatatud põhiseaduse muutmise eelnõu "Eesti Vabariigi Põhiseaduse muutmise seadus" rahvahääletamisel 14., 15. ja 16. oktoobril 1933 sai 739.416 hääleõiguslike kodanike arvust poolt 416.878 häält, seega üle viiekümne protsendi, mistõttu "Eesti Vabariigi Põhiseaduse muutmise seadus" rahva poolt on võetud vastu, — 
otsustas kuulutada välja rahvaalgatamise korras algatatud ning rahva poolt rahvahääletamisel 14., 15. ja 16. oktoobril 1933 vastuvõetud "Eesti Vabariigi Põhiseaduse muutmise seaduse".
Algkirjale alla kirjutanud:
Riigikogu Esimees K. Einbund.
Sekretär J. Loosalu.
Asjadevalitseja E. Maddison.
Rahvahääletused põhiseaduse muutmiseks

Rahvahääletused põhiseaduse muutmiseks toimusid aastail 1932–1933 1920. aasta Eesti vabariigi põhiseaduse muutmise eesmärgil.
Eellugu.
1923. aastal peetud rahvahääletusel usuõpetuse üle (Rahvahääletus avalike algkoolide seaduse muutmiseks) ilmnes, et rahva kui formaalselt riigivõimu kõrgem teostaja (§ 27) ei jaga Riigikogu seisukohta ja I Riigikogu pidi seetõttu laiali minema. Seetõttu järgneva üheksa aasta jooksul enam rahvahääletusi ei korraldatud. 1926. aastal üritasid sotsialistid tühistada võõrandatud mõisate eest tasu määramist rahvahääletuse korras ja 1932. aastal üritasid vapsid maaomavalitsuste kaotamist rahvahääletuse korras. Mõlemal juhul oli tõenäoline, et rahvas ei jaga Riigikogu seisukohta ja Riigikogu keeldus küsimuse rahvahääletamisele panemisest. Erakonnad ei usaldanud oma valijaskonda. Mõlemal juhul oli vaieldamatu, et Riigikogu talitusviis ei olnud kooskõlas Põhiseadusega, märgib Artur Mägi.
29. septembril 1926 esitas Põllumeestekogude rühm Riigikogule esimese korrapärase põhiseaduse muutmise kava.
Rahvahääletused.
Laskmata end häirida rahvahääletuste tulemustest, jäi V Riigikogu ka pärast rahvahääletusi edasi ametisse. Kuna 1934. aastal lükati uue põhiseaduse järgse VI Riigikogu valimised edasi, jäi V Riigikogu ka selle põhiseaduse kehtivusajal ametisse kuni 1937. aasta lõpuni, kuni 1. jaanuaril 1938 jõustus Rahvuskogu poolt vastuvõetud kolmas põhiseadus.
Ebakilptäilased

Ebakilptäilased ("Coccidae") on sugukond putukaid nokaliste seltsist, kilptäiliste ("Coccoidea") ülemsugukonnast.
Sugukonda kuuluvad näiteks põõsa-ebakilptäi ("Parthenolecanium corni"), elupuu-ebakilptäi ("Parthenolecanium fletcheri"); rips-ebakilptäi ("Eulecanium ciliatum"), mustika-ebakilptäi ("Eulecanium franconicum") ja pärna-ebakilptäi ("Eulecanium tiliae").
Kilptäilised

Kilptäilised ("Coccoidae") on ülemsugukond putukaid nokaliste seltsist.
Pīlādžbirzsi mõis

Pīlādžbirzi mõis ("Pīlādžbirzs muižiņa", vanasti ka "Ashgrowe") oli suvemõis Lätis Riia linnas Zasulauksi asumis peahoone aadressiga Kandavas ielā 4/6. 
Pīlādžbirzi mõis tekkis endisest Karleja karjamõisast. Karleja peahoone ehitati ümber kahekorruseliseks kivimajaks. Aastast 1920 asus majas lastekodu, mis tegutses aastani 1975. Hoone on ümber ehitatud ja praegu asub seal erakliinik.
Suvemõisa klassitsistlik peahoone valmis aastal 1877, hoone rekonstrueeriti aastal 1902. Aastast 1920 asus majas juudi lasteaed. Hiljem kuulus lasteaed linnale. Aastal 2009 koostati projekt hoone restaureerimiseks.
Wolfschmidti mõis

Wolfschmidti mõis (läti keeles "Volfšmita muiža") oli suvemõis Lätis Riia linnas Zasulauksi asumis aadressil Kandavas ielā 2. 
Wolfschmidti mõis sai alguse XVIII sajandi lõpus. Toona oli Zasa mõisa omanik Jānis Šteinhauers. Ta rajas mõisa juurde tööstuskompleksi ja andis rahvasuu kohaselt vana mõisasüdame oma lilledega kaubitsevale vennale Jānusele. Toona sai alguse mõisa ümber kujunenud park.
Mõis on saanud nime Hollandi sõjaväeatašee A. Wolfschmidti järgi, kellele suvemõis XX sajandi alguses kuulus. Pärast Läti iseseisvumist sai mõisa pargist botaanikaaed, aga Wolfschmidtidele ja nendega seotud Strickidele jäid selle territooriumil mitmed kasvuhooned.
Mõisa juurde kuulus kolm maja. Neist vanim pärineb XVIII sajandi teisest poolest, olles baroki sugemetega puidust klassitsistlik maja. 1920. aastal hoone rekonstrueeriti ja sealjuures kaotas ta palju oma vanast välimusest, sealjuures ka kõik baroksed elemendid.
Teist maja hakati rajama ajal, mil Wolfschmidti mõis Zasa mõisast eraldus. Klassitsistlik hoone valmis aastal 1824 ja on muutumatul kujul tänini säilinud.
Kolmas hoone valmis samuti XIX sajandi alguses ja seda on vaid vähesel määral muudetud.
Zasa mõis (Riia)

Zasa mõis ("Zasumuiža", saksa keeles "Zassenhof, Saßenhof, Sassenhof") oli mõis Lätis Riia linnas Zasulauksi ja Dzirciemsi asumis. Viimane peahoone asus Daugavgrīvas iela majade 70–74 piirkonnas. 
Zasa mõis pärineb XVII sajandist ja on nime saanud von Sasside suguvõsalt, kellele see algul kuulus. Mõisa ostis 1759. aastal lätlasest ettevõtja Jānis Šteinhauers. Ta rajas mõisa juurde tööstuskompleksi ja rahvasuu räägib, et vana mõisasüdame olevat ta kinkinud oma lilledega kaubitsevale vennale Jānusele. Sellest sai Wolfschmidti mõis.
Jānis Šteinhauers jättis mõisa maad endale ja nii kujunes uueks mõisa keskuseks Dzirciemsi aladele tekkinud tööstuskompleks. Mees rajas sinna Hollandi tuuliku, kasutades ära Dzegužkalnsi ümbruse kõrgeid maid, ja pani seal voolanud ojal käima esimese paberivabriku Riia territooriumil. Steinhauserite järel sai mõisa omanikuks K. Jannau ja 1801. aastast pankur ja ärimees A. Klein. 1806. aastal viidi paberivabrik üle Ulbrokasse.
Mõisa maad linnastusid XIX sajandil kiiresti. 1913. aastal müüs toonane mõisa omanik Schnakenburg mõisa Riia linnale ja nii sai Zasa mõisast ametlikult linnamõis, kuigi linn ehitas saadud maad lihtsalt maju täis. Toona oli mõisa pindala 270 hektarit.
Imanta (Riia)

Imanta on asum Lätis, Riia linna Kurzeme rajooni osa pindalaga 9,003 km². Asub Riia läänepiiril Tukumsisse viivast raudteest põhjas ja Kleistist lõunas. Asumi idapiiriks on Bolderājasse viiv raudtee. Asumis on 49 867 elanikku (2010).
Valdav osa asumist asub madalal alal (4–6 meetrit üle merepinna). Asulat läbib aga luidete ahelik, kus absoluutkõrgused ulatuvad 16–20 meetrit üle merepinna. Suurim haljasala on Anniņmuiža park.
Asumi aladele jagati juba XV sajandil suvemõisate jaoks maad. Tähtsamad mõisad asumi aladel olid Anniņmuiža mõis ja Zolitūde mõis. 1877. aastal valmis Tukumsisse viiv raudtee, selle äärde aga Zolitūde raudteejaam. Anniņmuiža elanike protestide tõttu aga nihutati jaama asukohta. 1928. aastal sai jaama nimeks Imanta. Zolitūde raudteejaama vanasse asukohta rajati 1989. aastal aga Zolitūde peatus.
Asumi aladel algas aktiivsem ehitustegevus 1920. aastatel, mil rajati nn Imanta liinid, kaheksa tänavat raudtee ääres. Neid maju haldas elamukooperatiiv Imanta, selle järgi sai piirkond ka nime – Imantciems, millest sai hiljem Imanta. Sel ajal (1924. aastal) liideti ka Imanta maad Riia linnaga. Teine piirkond, kus toona maju ehitati, oli ala Bolderāja raudtee ääres.
Imanta asumis algasid aktiivsemad ehitustööd aga 1960. aastatel. Sel ajal planeeriti paneelidest korruselamud ümber asumi keskse haljasala – Anniņmuiža pargi. Valmis ka asumi suurim ettevõte – Riia Raadioelektroonika Tehas.
Kultuuriloolise väärtusega paigad on Imanta asumis Anniņmuiža mõisa mõisakompleks ja Sudrabkalniņš – bermondtiaadi ajal Bolderājas ja Anniņmuiža all langenud Läti sõdurite mälestusmärk.
Zolitūde mõis

Zolitūde mõis (läti keeles "Zolitūde muiža", ka "Bērzu muiža") oli linnamõis Lätis Riia linnas Imanta asumis peahoone aadressiga Tālavas gatve 13. Saksa keeles "Solitude", "Birkenruh", "Birkenhof", "Helmutshof" või ka "Swanenborgshoff".
Mõisa nimi tuleb prantsuse keelest, kus sõna "solitude" tähendab üksindust. Nimi pärineb XIX sajandi algusest, enne seda oli mõisa nimi Swaneborgshoff.
XVII sajandil rajatud mõisa sai XVIII sajandi algul endale Otto Hermann von Vietinghoff-Scheel. Aastast 1795 said Vietinghoffide asemel mõisa omanikuks Igelströmid. Aastast 1877 läks mõis Riia linna valdusse. Mõisas hakati tootma turvast, mõisa maadele hakkasid kerkima elamud, millest sai hilisem Zolitūde asum.
Mõisa hooned on tänapäeval hävinud, mõisakompleksist on säilinud vaid jupp mõisa pargis olnud alleest.
Pederastia (kuritegu)

Pederastia on kuriteoliik. 
Kristlikus Euroopas oli pederastia kuni hiljutise ajani kriminaalkuritegu.
Eestis.
See oli keelatud Vene seadustes ja 1935. aastal jõustunud kriminaalseadustikus, mis nägi pederastliku teo eest raskendavatel asjaoludel ette isegi sunnitöö mitte üle kaheksa aasta (§ 479). 
Selleaegses kohtumeditsiinis mõisteti pederastiat anaalse seksuaalaktina kahe mehe vahel, kus üks pool etendab aktiivset (pedikaator), teine aga passiivset osa (patikus). Aktiivsel poolel võib sellise käsitluse puhul harva täheldada objektiivseid leide, mis tõestaks sugulist vahekorda: enamasti võib leida ainult nahamarrastusi sugutil või ka rooja eesnaha ja sugutiluki vahelt; patikusel võib leiduda erosiooni märke päraku limaskestal, mõnikord ka spermat pärakus.
Eesti NSV Kriminaalkoodeksi § 118 oli kaudne tõlge Vene NFSV kriminaalkoodeksist, kus see oli tähistatud venekeelse sõnaga "мужеложство" (VNFSV KrK §121); karistusena oli vastavates paragrahvides ette nähtud 2 kuni 10 aasta pikkune vabadusekaotus. Eesti NSV viljeldud kriminaalõigus käsitas pederastia terminit samuti ainult anaalseksi ehk suguühet päraku kaudu, mitte meestevahelise sugulise vahekorra üldises tähenduses. 
Eestis oli pederastia kuritegu kuni maini 1992.
Anniņmuiža mõis

Anniņmuiža mõis (läti keeles "Anniņmuiža", vanasti ka "Mariannas muiža" ja "Meinerts muiža", saksa keeles "Annenhof", vanasti ka "Meinershoff" või "Meinhartshoff") oli linnamõis Lätis Riia linnas Imanta asumis peahoone aadressiga Jūrmalas gatve 74/76. 
Mõisa mainitakse esimest korda aastal 1595. Aastal 1768 müüs Kleisti mõisa omanik Gotthard von Vegesack mõisa Otto Hermann von Vietinghoff-Scheelile, kellele kuulus ka lähedal asuv Zolitūde mõis. Mõis ise läks tema armastatu Anna Ulrika von Münnichi kätte, seal hakati korraldama teatrietendusi ja balle. Rahvasuus kutsuti mõisa "lustlikuks mõisaks", mõisas elanud daami järgi sai mõis aga Anniņmuiža nime.
Aastast 1795 said Vietinghoffide asemel mõisa omanikuks Igelströmid, aastast 1817 aga pagar Georgs Losbergs. Edasi vahetusid omanikud kiiresti – aastal 1842 sai omanikuks J. E. Schmidt, aastal 1843 N. Hill, aastal 1849 J. K. Villemson, aastal 1851 K. F. Miller. Aastal 1889 omandas mõisa maakler K. Jensen, kelle kätte mõis jäi kuni võõrandamiseni.
Mõisa peahoone on tänapäeval hävinud, mõisakompleksist on säilinud laut, tallid ja üks XIX sajandi lõpus ehitatud elumaja, mida teati kui Anniņmuiža metsalossi. Mõisa hoonetes asub Läti Ülikooli pedagoogikaosakond, varem asus seal sama ülikooli geograafiafakulteet.
XIX sajandi alguses rajati mõisa ümber suur regulaarse planeeringuga park. Pargis kasvab pärnade vahel iidne Anniņmuiža tamm, lisaks kasvab pargis veel teisi, ehkki väiksemaid põlispuid.
Tallinna Mustamäe Gümnaasiumi Algkool

Tallinna Mustamäe Gümnaasiumi Algkool oli Tallinna Mustamäe Gümnaasiumi allasutus asukohaga Akadeemia tee 30, milles toimus Mustamäe Gümnaasiumi algklasside õpe. Õppetöö lõpetati seal 2010. aastal.
Hoones asus varem vene õppekeelega Tallinna Mustamäe Üldhariduskool, 
endise nimega Tallinna 50. Keskkool, mis kokku tegutses aastatel 1963–2004.
Eesti Jahimees

Eesti Jahimees on Tallinnas alates 2001. aastast ilmuv jahindus- ja loodusajakiri, mida annab välja Eesti Jahimeeste Selts. Ajakiri ilmub 6 korda aastas.
Ajakirja eelkäijaks oli aastatel 1988–2000 ilmunud ajaleht Jahimees. Aastatel 1988–1989 ilmus mitu numbrit ajalehte Jahimees. Siis tuli kolm aastat pausi ja märtsis 1992 ilmus Jahimehe number, mida võib pidada järjepideva ajalehe ja ajakirja ilmumahakkamise alguseks. Ajalehe esimeseks peatoimetajaks oli Ülo Kraan, kes vedas lehte ja hiljem ajakirja kokku 16 aastat (1992–2008).
Ķīpsala

Ķīpsala (saksa keeles "Kiepenholm" ehk "Schaggersallon") on asum Lätis, Riia linna Kurzeme rajooni osa pindalaga 1,975 km². Asub Ķīpsala jõesaarel Dzirciemsist idas. 823 elanikku (2010).
Asumit piirab idast Daugava jõgi; üle selle viib rippsild. Läänes eraldab Ķīpsalat Dzirciemsi asumist kitsas jõe haru – Zunda kanal. 
XVII sajandi teisel poolel kandis saar veel "Žagarsala" nime. Praeguse nime sai ta kas seal elanud mehe järgi või siis vanast alamsaksa keele sõnast "kip", mis tähendas nahka köidetud kaubapalle.
XVIII sajandil rajati Daugava kaldale tamm, mis ühendas Ķīpsalaga ka kaks väiksemat naabersaart – Maza Klīversala ja Burkānu sala. Kuigi saarel elas juba ammustest aegadest mõni kaluripere, algas aktiivsem ehitustegevus saarel alles XX sajandi algul. Esimesed asukad olid mere ja sadamaga seotud – lootsid, meremehed, kaubalaadijad. Vastavad olid ka asumi tänavate nimed. Saare peatänavaks oli tammile rajatud Balasta dambise tänav. Saar on piisavalt omanäoline, et olla osaks UNESCO maailmapärandi nimistusse kuuluvast Riia linna alast. Eriti hinnaliseks teeb paiga see, et seal on säilinud veel XVII ja XVIII sajandil ehitatud puitmaju.
XIX sajandi lõpus hakati saarele ehitama tellistest hooneid. Toona rajati ka aastal 1863 avastatud kriidilademe kohale kipsivabrik. Aastal 1878 asutatud Riia jahtklubi hooned asuvad samuti Ķīpsalas, need püstitati saare lõunatippu aastal 1893.
Tiina Orunuk

Tiina Orunuk (24. juuli 1955 – 8. jaanuar 2014) oli eesti arhitekt.
Ta lõpetas 1984. aastal ERKI arhitektina.
Pärast ERKI lõpetamist asus ta tööle Kultuurimälestiste Riiklikku Projekteerimise Instituuti, tema peamine tegevus seal oli mõisate restaureerimise projekteerimine. 
Aastast 1990 töötas ta AS Matekis, kus tegeldi kiirestimonteeritavate suurpaneelmajade projekteerimise ja tootmisega. Aastal 1991 töötas ta viis nädalat Saksamaal Stadthagenis (asub Alam-Saksi liidumaal) Lothar Schuberti arhitektuuribüroos, kus ta projekteeris tüüpsete nädalalõpumajade seeria Duo Walm, Trio Sattel ja Kvartett Walm. Sel perioodil valmis tal mitu uut majatüüpi, ka jätkas ta tööd arhitekt Mehis Marksi poolt väljatöötatud esialgsete majamudelitega, et lõpule viia elamukvartal Veskimetsas. Koostöös ühe saksa arhitekti ja rootsi ehitajatega valmis SOS-lasteküla Keilas.
Guberņa mõis

Guberņa mõis ("Guberņas muiža", vanasti ka "Gubernementes muiža") oli riigimõis Lätis Riia linnas Bolderāja asumis. Saksa keeles "Gouvernementshof".
Kunagi Fersenitele kuulunud mõis riigistati 1690. aastal. Mõis jäi riigimõisaks kuni XX sajandini. XIX sajandi lõpus rajasid vennad Bērziņsid mõisa juurde saekoja, millest on tänapäeval välja kasvanud SIA "Bolderāja". Mõisa hooned on tänapäevaks hävinud, isegi nende täpne asukoht pole enam teada.
Tiina Jakobson

Tiina Jakobson (sünninimi Tiina Uibo; sündinud 1. aprillil 1960 Sangastes Valga maakonnas) on eesti luuletaja ja muusik. 
Ta on töötanud majahoidja, sekretäri ja kutseõpetajana. Debüütluulekogu "Mängutoos" avaldas ta 1999. Illustreerib oma raamatud ise ja on osa oma luuletustest ka viisistanud. 
Ta mängib lõõtspilli.
Isiklikku.
Tiina Jakobsonil on kolm last.
Bolderāja mõis

Bolderāja mõis (läti keeles "Bolderājas muiža") oli mõis Lätis Riia linnas Bolderāja asumis peahoone aadressiga Lielupes ielā 22. Saksa keeles "Bolderaa", vanasti ka "Berghof" ja "Ahaken".
Mõisa esimene teadaolev omanik oli Casparo Berg; toona kandis mõis Berghofi nime. Aastal 1637 müüsid Hahnid mõisa Huenedele. XVIII sajandil olid mõisa omanikeks Dahlid, XIX sajandi alguses Schröderid ja Carlos Matthias Ludwig Konstantin Otto von Buxhoeveden. Aastast 1889 kuulus mõis Univeridele.
Bolderāja asum kujunes mõisa ja sellega seotud hoonete ümber. Mida aeg edasi, seda tähtsamaks muutus asula ja vähenes mõisa tähtsus. Pärast võõrandamist aastal 1920 tegutses mõisa peahoones kool. Hoone püsis XXI sajandi alguseni, mil tulekahju selle täielikult hävitas.
All You Can Eat

"All You Can Eat" on "metal"-bändi Steel Panther neljas stuudioalbum. See ilmus 1. aprillil 2014. Albumi ilmumisest teatati 2013. aasta septembris. Esimene singel albumilt on "Party Like Tomorrow is the End of the World" ning teine singel "The Burden of Being Wonderful".
Kanepitemp

Kanepitemp ehk kanepitamp ehk jurss (ka: "ruustli, kruustli") on kuivatatud ja pruunistatud ja jahuks tambitud hariliku kanepi seemnetest valmistatud paks pudrutaoline toit. 
Kanepitempi söödi 20.sajandi esimesel poole Lõuna- ja Ida-Eestis kas pearoana või toidu kõrvale aga ka leivamäärdena.
Leopold Raudkepp

Aleksander Leopold Raudkepp (16. märts 1877 Ambla vald, Järvamaa – kevad 1948 Saksamaa) oli Eesti vaimulik, luuletaja, riigi- ja koolitegelane, laulu "Hoia, Jumal, Eestit" sõnade autor. 
Tema isa oli köster ja kooliõpetaja, ärkamisaja tegelane Aleksander Friedrich Raudkepp. Leopold Raudkepp oli Kristliku Rahvaerakonna asutajaliige ja peasekretär, selle väljaannete Kodumaa Hääl ja Pühapäevalehe üks toimetajaid ja kirjutajaid. Ta võitles kristliku moraali ja usuõpetuse eest, oli aateline luuletaja ja hinnatud pedagoog.
Poliitiline tegevus.
Leopold Raudkepp oli Kristliku Rahvaerakonna asutajaliige, selle peasekretär kuni partei ühinemiseni Rahvusliku Keskerakonnaga 1932. aastal. Raudkepp pääses 6. detsembril 1922 I Riigikokku kommunisti Eduard Käo asemel Kristliku Rahvaerakonna rühma liikmena. Ta osales usuõpetuse küsimuses rahvaalgatuse (1922) ja rahvahääletuse (1923) organiseerimisel.
Vaimulik tegevus.
Raudkepp oli 1939. aastaks, oma 25. ordinatsiooni tähtpäevaks, jutlustanud 86 kirikus Eestis ja pidanud ühtekokku 479 jutlust. Peamiselt tarvitas ta jutluse alusena Uue Testamendi kirjakohti, neid oli 1939. aastaks kokku kasutatud 357 korral, Vana Testamendi kirjakohti vaid 98 korral.
Looming.
Leopold Raudkepp on avaldanud kaks luulekogu: "Isamaa ilule" (1927) ja "Koldetule paistel" (1937). Ta on laulu "Hoia, Jumal, Eestit" sõnade autor.
Isiklikku.
Raudkepp oli vallaline. Ta vahetas tihti elukohti, kurtes Kaarli kogudusele, et hoolimata ennastsalgavast koolidirektori tööst ei olnud talle seni võimaldatud kooli kulul korterit. Kaarli koguduse majas, mille ehitamist alustati septembris 1939, oli Raudkepile siiski ette nähtud kahetoaline korter, kuid Nõukogude okupatsiooni tõttu jäi kogudus majast ilma.
1944. aasta sügisel põgenes Raudkepp Saksamaale. Tema edasise elukäigu kohta andmed puuduvad, kuni EELK eksiilis olevate vaimulike seas sai teatavaks, et Leopold Raudkepp suri 1948. aasta kevadel. Täpsem teave Raudkepi surmakuupäevast ja matmispaigast on seni leidmata.
Guyana olümpiamängudel

 
Guyana on osalenud suveolümpiamängudel 16 korral. 
Rahvusvahelise Olümpiakomitee ametlik Guyana lühend on GUY. 1964 oli Briti Guajaana lühend GUI.
Ajalugu.
Ükski Guyana sportlane pole osalenud taliolümpiamängudel. Esimestel viiel mängudel oli riigi nimi Briti Guajaana. 
Michael Anthony võitis 1980. aasta suveolümpiamängudel poksis esimese Guyana olümpiapronksi ja siiani ainsa olümpiamedali.
Guyana Olümpiakomitee asutati 1935 ja Rahvusvahelise Olümpiakomitee tunnustuse sai see 1948.
Varniany

Varniany [Varn'jaanõ] (transkribeerituna Varnjanõ, valgevene keeles Варняны, leedu keeles "Varnionys", poola keeles Worniany) on agrolinnake (varem alev ja küla) Valgevenes Hrodna oblastis Astravieci rajoonis, Varniany külanõukogu halduskeskus. Asulas oli aastal 1992 1310 elanikku, aastal 2009 aga 1128 elanikku.
Varnianys on keskkool. Vaatamisväärsusteks on aastail 1767–1769 ehitatud katoliku kirik, Abramoviczite mõisakompleks XIX sajandi lõpust ja mõned vanad hooned asula keskel.
Ajalugu.
Esimest korda mainitakse Varnianyt aastal 1391. Aastal 1397 andis Jogaila asula Vilniuse kapiitlile. Aastal 1462 rajas Marina Sungaila asulasse katoliku kiriku. XVI sajandi algul kuulus asula Pronskitele ja Svirskitele, hiljem Czyżedele. XVI sajandi lõpus said Varniany omanikeks Abramowiczid, kes rajasid sinna kalvinistliku koguduse. Aastast 1688 oli Varniany alev.
Poola jagamisel läks Varniany aastal 1795 Venemaa koosseisu. XIX sajandi lõpus peeti alevis 12 korda aastas laata. Kuni 1917. aastani oli Varniany Venemaa Keisririigi koosseisus, 1919–1939 kuulus Poolale, 1939–1991 kuulus Nőukogude Liidu koosseisu. Aastal 1940 sai Varnianyst küla.
Aleksandr Volkov (täpsustus)

Aleksandr Volkov on mitme tuntud isiku nimi:
Jan Gamarnik

Jan Gamarnik (vene Ян Борисович Гамарник; sünninimi Jakov Tsudikovitš Gamarnik, vene Яков Цудикович Гамарник; 14. juuni 1894 Žõtomõr – 31. mai 1937 Moskva) oli juudi rahvusest Nõukogude riigitegelane ja sõjaväelane.
Jan Gamarnik lõpetas gümnaasiumi 1913. aastal ja töötas seejärel koduõpetajana. 1914. aastal astus ta Peterburi Psühhoneuroloogia Instituuti, kuid arstikutse vastu ta huvi ei tundnud ning asus 1915. aastal õppima Kiievi ülikooli õigusteaduskonnas. Ta tutvus mitmete Ukraina juhtivate bolševikega ning astus 1916. aastal VSDTP–sse.
Gamarnik võttis osa Oktoobrirevolutsioonist ja Kodusõjast Ukrainas. 1919–1920 oli ta juhtival poliittööl Punaarmees. 1920–1923 oli Gamarnik Odessa ja Kiievi kommunistliku partei kubermangukomitee esimees, 1923–1928 Kaug-Ida revisjonikomitee ja krai täitevkomitee esimees ning kraikomitee sekretär.
1928. aasta veebruarist kuni 1929. aasta oktoobrini oli ta Valgevene NSV Kommunistliku Partei Keskkomitee esimene sekretär.
1929–1937 oli Jan Gamarnik Punaarmee Poliitilise Valitsuse ülem ja 1930–1934 ühtlasi ka NSV Liidu sõja ja mereväeasjade rahvakomissari asetäitja ning 1934–1937 NSV Liidu kaitse rahvakomissari asetäitja. Ta oli ÜK(b)P Keskkomitee liige alates 1927. aastast, 1935. aastast esimese järgu armeekomissar.
20. mail 1937 vallandati Gamarnik Punaarmee Poliitilise Valitsuse ülema ametikohalt ja ta määrati Kesk-Aasia sõjaväeringkonna Sõjanõukogu liikmeks. 30. mail 1937 võttis ÜKP(b) Keskkomitee Poliitbüroo vastu otsuse Jan Gamarniku Sõjanõukogu koosseisust väljaarvamise kohta. Põhjuseks toodi Gamarniku seotus Jona Jakiriga, keda süüdistati vandenõus. 31. mail käisid kaks Kaitse Rahvakomissariaadi juhtivat töötajat Gamarniku korteris teda Poliitbüroo otsusest informeerimas. Samuti teatasid nad, et Gamarnik on Punaarmeest vallandatud. Vahetult nende lahkumise järel laskis Jan Gamarnik ennast maha.
1. juunil 1937 avaldasid Pravda ja teised väljaanded lühikese teate, et Gamarnik laskis ennast maha, kuna kartis, et ta sidemed nõukogudevastase elemendiga paljastatakse. Surmajärgselt kuulutati Jan Gamarnik rahvavaenlaseks, ta nimi figureeris ka Mihhail Tuhhatševski kohtuprotsessil.
Jan Gamarnik rehabiliteeriti postuumselt 1955. aasta augustis.
Cassandra Lynn

Cassandra Lynn (õieti Cassandra Lynn Hensley; 15. august 1979 Price, Utah – 15. jaanuar 2014 Los Angeles, California) oli USA modell. 
Ta sai tuntuks Playboy posteritüdrukuna 2006. aasta veebruaris. 
Tema surma põhjuseks oli oletatavasti kokaiini üledoos.
Dārziņi

Dārziņi on asum Lätis, Riia linna Latgale eeslinna osa pindalaga 4,380 km². Asub Rumbulast kagus Daugava paremal kaldal, Dole saare vastas. Seal on 2380 elanikku (2010). 
Kagus on asumi piiriks aastal 1974 valminud Riia HEJ tamm. Dārziņi ja Dole vahelisel Daugava lõigul elab ohtralt linde.
Dārziņi liideti Riia linnaga aastal 1968. Esimesed suvilakooperatiivid olid seal juba varem, aga toona hakkasid suured ettevõtted nagu Riia VEF ja Latvenergo sinna aianduskooperatiive rajama. Lätikeelsest sõnast aialapikeste kohta ("dārziņš") sai asum ka nime. Aastast 2000 hakati suvilaid ja aiamajakesi elumajadeks ümber ehitama ning piirkonda tekkis püsivam asustus. Umbkaudu sel ajal hakati ka asumi teedele tänavanimesid panema; need on asumis aiandusteemalised. 
Aastal 1960 avati Riia–Daugavpilsi raudteeliinil asumi lähistel Salaspilsi piirkonnas Dārziņi raudteepeatus.
Hierviaty

Hierviaty (transkribeerituna Gervjatõ, valgevene keeles Гервяты, leedu keeles "Gervėčiai", on küla (endine alev) Valgevenes Hrodna oblastis Astravieci rajoonis, Hierviaty külanõukogu halduskeskus. Asulas oli aastal 2006 494 elanikku, aastal 2009 aga 537 elanikku. Hierviaty asub Łoša jõe kaldal.
Hierviatys on keskkool ja kultuurimaja. Vaatamisväärsusteks on aastal 1903 ehitatud katoliku kirik ja XIX sajandist pärinev vesiveski. Asula on Valgevenes elavate leedulaste kogukonna keskuseks, koolis õpetatakse leedu keelt juba alates algklassidest.
Ajalugu.
Esimest korda mainitakse Hierviatyt aastal 1434. Aastal 1536 ehitati asulasse kirik, aga aastal 1563 sai Hierviatyst alev. 
Poola jagamisel läks Hierviaty aastal 1795 Venemaa koosseisu. Toona oli asula valgevene päritolu Domeykode suguvõsa valduses. Aastail 1899–1903 valmis asulas uus uusgooti stiilis katoliku kirik. Kuni 1917. aastani oli Hierviaty Venemaa Keisririigi koosseisus, 1919–1939 kuulus Poolale, 1939–1991 kuulus Nőukogude Liidu koosseisu. Aastal 1940 sai Hierviatyst küla.
Võra tee

Võra tee on tänav Tallinnas Pirita linnaosas Merivälja asumis. Võra tee algab Ranna teelt, ristub Viimsi tee ja Keskteega ning lõpeb Hõbekuuse teel. Võra tee on edela–kirdesuunaline ning ligikaudu 625 meetri pikkune.
Võra tänav sai praeguse nime 25. septembril 1959. Enne seda oli tänava nimi Sadama tee.
Rao tänav

Rao tänav on tänav Tallinnas Nõmme linnaosas Pääsküla asumis. 
Rao tänav algab Pärnu maanteelt, kulgeb esialgu lõunakagu-põhjaloodesuunaliselt, seejärel ristub Läike tänavaga, pöördub idakagu-läänekagu suunda ning lõpeb Sisaski tänaval. Rao tänav on ligi 210 meetri pikkune.
Tänava nimi.
20. oktoobril 1936 sai tänav nimeks Oksa tänav. Aastatel 1940–1941 kandis tänav nime Okka tänav. Praegune nimi pandi Rao tänavale 25. septembril 1959.
Ketta tänav

Ketta tänav on tänav Põhja-Tallinna linnaosas Kopli asumis. Ketta tänav algab Kopli tänavalt ja lõpeb Kaluri tänaval. Ketta tänav on enam-vähem idakirde-lääneedelasuunaline ja ligikaudu 295 meetri pikkune.
Ketta tänav sai nime 17. märtsil 1961.
Cixi (Ningbo)

Cixi on maakonna õigustega linn Hiinas Zhejiangi provintsis Ningbo allprovintsilinnas.
Haldusjaotus:
Erika tänav

Erika tänav on tänav Tallinnas Põhja-Tallinna linnaosas Karjamaa asumis. Erika tänav algab Kopli tänavalt ja lõpeb Tööstuse tänaval. Tänavaga ristub Karjamaa tänav. Erika tänav on 596 meetri pikkune ja kannab teeregistris numbrit 7840600.
Tänaval on Väike-Erika (kuni 31. jaanuarini 2020 Angerja) ja Erika bussipeatus. Mõlemat peatust läbib bussiliin 59.
Tänava nimi.
Tänav rajati 1898. aastal Kalamäe soo tükeldamisel. Tänav sai nime väidetavalt ühe majaomaniku nime järgi. Tänava nimi on esinenud ka kujul "Eerika tänav" ja "Eeriku tänav". Tänava saksakeelne nimi oli "Erikastraße" ja venekeelne "Эриковая улица".
1939. aasta aprillis tegi Tallinna Linnavalitsus ettepaneku nimetada Erika tänav ümber "Sirje tänavaks", mis ei leidnud aga linnavolikogus toetust.
6. oktoobril 1953 nimetati tänav Pavel Nahhimovi järgi ümber "Pavel Nahhimovi tänavaks" ehk "Nahhimovi tänavaks". Algne tänavanimi taastati 3. augustil 1990.
Praegune Erika tänav sisaldab ka endist Väike-Erika tänavat (tänapäevased Erika 6, Erika 6a, Erika 8 ja Erika 10).
Hoonestus ja taristu.
Erika tänava piirkonnas asus Venemaa keisririigi ajal õppuse ja komplekteerimisega tegelev Eestimaa kubermangu Venemaa keisririigi mereväe Tallinna Laevastiku Poolekipaaž. Peeter Suure sadama sõjaväelaste-üleajateenijate majutamiseks ehitati piirkonda Erika ja Tööstuse tänava ristist lõuna poole elamislinnak. Tööstuse tänava äärde ehitati kasarm, risti sellega, otsaga Tööstuse ja esiküljega Erika tänaval asetses täpselt samasugune teine kasarm, kumbki mõeldud 1000 alamväelasele n. Punased kasarmud (vt. Kopli tänav 78, Erika tänav 2, Erika tänav 2b). Tööstuse tänava kasarmust jõuti ehitada ainult keldrikorrus ja selle vahelagi. Erika tänava kasarm sai toorehitisena valmis. Arvatavasti kavatseti sinna rajada teisigi eluhooneid (nt kaks maja konduktoritele jt alamteenistujatele), algselt oli kavas veel rajada saun-pesumaja, majandushoone-arsenal jm.
NSV Liidu ajal asus hoonestuses Tallinna mereväebaasil õppeväeosa – 27. laevastikukomando (kuni pataljoni-suurune üksus), suur sõjaväelinnak nelja kolmekorruselise kasarmuga, milles enne 1960. aastat asus eri aegadel Balti Laevastiku 3. laevastikuekipaaž ja Tallinna laevastiku poolekipaaž (seetõttu nimetati seda sõjaväelinnakut 1990. aastate alguseni „ekipaažiks“. Hiljem kasutati neid kasarmuid elamute ja ühiselamutena ning mitmesuguste muude väeosade majutamiseks.
Tallinna Linnavalitsus korrastas Erika tänava katastriüksuste aadresse 4. mail 2016. Samuti puudutas Karjamaa tänava katastriüksuste aadresside muutmine 7. septembril 2016 Erika tänavat.
Erika tänaval asuvad:
Mööda Erika tänavat kulgesid Veskimetsa – Volta ja Volta – Paljassaare kõrgepingeliinid (110 kV), mis asendati 2022.a kevadel maakaablitega.
Kavaskari keel

Kavaskari keel (tuntud ka kui kaweskari, kawesqari, qawasqari, alacalufi, alacalufe'i, halakwulupi keel) on Tšiilis räägitav, praeguseks peaaegu välja surnud keel (staatusega 8b). Keel oli levinud Wellingtoni saarel, kus seda keelt rääkis 2006. aastal emakeelena kõigest 12 inimest. Kavaskari keelt mõjutab hispaania keel. Välja on antud kavaskari keele grammatika ja sõnaraamat.
Täpsem piirkond.
Kavaskari keelt räägitakse Tšiilis, täpsemalt Lääne-Patagoonias Wellingtoni saarel, mille keskus on Puerto Edén.
Kõnelejate arv.
2006. aasta andmetel rääkis seda keelt emakeelena 12 inimest, neist 10 kõnelejat Puerto Edénis.
Arvsõnad.
Kavaskari arvsõnade süsteem on üpriski lihtne, keeles kasutatakse ainult kolme arvsõna (1-3) ja kui arv on suurem, siis kasutatakse määra- ja hulgamäärsõnu (palju, rohkem, enam). Kui keele rääkijad peavad kasutama suuremaid arve, siis kasutatakse selleks hispaaniakeelseid numbreid kavaskari foneetikas, näiteks "kuatero" &lt; hispaania "cuatro" 'neli'.
Keele struktuuri andmed.
Tähestik.
Tähestik: A, Æ, C, C', E, F, I, H, J, K, K', L, M, N, O, P, P', Q, R, Rr, S, T, T', U, W, X
Grammatika.
Sarnaselt eesti keelega kasutatakse kavaskari keeles palju sufikseid ja väga vähe prefikseid.
Kavaskari keeles on ainult 2 käänet.
SOV sõnajärjetüüp – subjekt ja objekt on enne verbi.
Asesõnade ´mina´ ja ´meie´ tähistamiseks kasutatakse sama sõna – ce.
Kavaskari keeles grammatilist sugu ei ole. Sugu märgitakse ainult inimestel ja loomadel (nt "kiúrro" – koer, "kiúrro-wálak" – emane koer). Kasutatakse ka naissugu määrvat afiksi "-selas" inimeste ja loomade puhul (nt. "aihiól-sélas" – tütar) Eranditena "aswál-sélas" (päike) ja "ak'éwek-sélas" (kuu).
Tegusõna ajad.
Kavaskari keeles on 6 aega ja aja väljendamiseks kasutatakse sufikseid. 
Kirjaviis.
Kavaskari keel kasutab ladina kirjaviisi.
Taevakivi tänav

Taevakivi tänav on tänav Tallinnas Lasnamäe linnaosas Tondiraba asumis. 
Taevakivi tänav algab Osmussaare tänavalt, ristub Punase tänavaga ja lõpeb Kuuli tänaval. Taevakivi tänav on lõunakagu-põhjaloode suunaline ja ligikaudu 560 meetri pikkune.
Taevakivi tänav sai nime 5. detsembril 2001. Tänav on saanud nime Lasnamäe meteoriidijälje järgi.
Metsik kanep

Metsik kanep ("Cannabis ruderalis") on taimeliik.
Klassifikatsioon.
1924. aastal leidis vene botaanik Dmitri Janiševski, et Kesk-Venemaal kasvav kanepitaim on kas harilik kanep ("Cannaabis sativa") või hoopis eraldi taimeliik ning pakkus välja alternatiivnimetused: "C.sativa L.var ruderalis" Janisch. ja "Cannabis ruderalis" Janish., mida ta esimesena kirjeldas 1926 metsiku kanepi ("Cannabis ruderalis") kui liigina.
Tänapäeval klassifitseeritakse metsik kanep hariliku kanepi alamliigiks ("Cannabis sativa" ssp. "spontanea" Serebr.). 
Kirjeldus.
Metsik kanep kasvab ka Eestis. Taim on madalakasvuline. 
Kanepiseemned.
Metsiku kanepi valmimata seemnete söömine võib inimestel esile kutsuda mürgistusseisundeid.
Allier' departemangu haldusüksuste loend

Allier' departemangu haldusüksuste loend toob ära kõik departemangu haldusüksused (ringkonnad, kantonid ja vallad).
Kantonid.
"Ringkonnad ja kantonid departemangus"
Departemangus on kokku 19 kantonit. Vallad, Montluçon (kogupindalaga 20,67 km²), Moulins (kogupindalaga 8,61 km²) ja Vichy (kogupindalaga 5,85 km²) on jagatud mitme kantoni vahel. Igasse kantonisse mille vahel on vald jagatud kuulub ka kindel territoriaalne osa vallast. Kursiivis on toodud jagatud vallaga kantonite pindala kus puudub jagatud valla osa kantoni kogupindalast.
Vallad.
Allier' departemangu 317. valla loend 1. jaanuari 2025. aasta seisuga:
     
Viited.
http://www.insee.fr/fr/methodes/nomenclatures/cog/arrdep.asp?codedep=03
Eesti postijaamade loend

Eesti postijaamade loend on loetelu Eestis tegutsenud postijaamadest.
Eesti- ja Liivimaale jõudis Rootsi postijaamade võrgustik 1638. aastal, peatselt pärast Rootsi kuninganna Kristiina eestkostevalitsuse määrust riikliku postiteenistuse loomise kohta 1636. aastal. Seda arendati edasi ka Vene võimu all, ehkki Eesti- ja Liivimaaga võrreldes oli Vene postijaamade võrk nõrgalt arenenud. 1730. aastail andis keisrinna Anna Ivanovna välja rea postiteenistust puudutavaid ukaase.
Postijaamad suleti enamuses hiljemalt 1930. aastatel seoses motoriseeritud transpordi arenguga.
Alpes-de-Haute-Provence'i haldusüksuste loend

Alpes-de-Haute-Provence'i departemangu haldusüksuste loend toob ära kõik departemangu haldusüksused (alldepartemangud, kantonid ja vallad). Lisaks on toodud ka INSEE kood. 
Kantonid.
Departemangus on kokku 19 kantonit. Vallad Digne-les-Bains (kogupindalaga 117,07 km²) ja Manosque (kogupindalaga 56,73 km²) on jagatud mitme kantoni vahel. Igasse kantonisse mille vahel on vald jagatud kuulub ka kindel territoriaalne osa vallast. Kursiivis on toodud jagatud vallaga kantonite pindala kus puudub jagatud valla osa kantoni kogupindalast.
Vallad.
Alpes-de-Haute-Provence'i departemangu 198. valla loend 1. jaanuari 2025. aasta seisuga:
Külv

Külv ehk külvamine on seemnevilja ehk seemne põllule jaotamine ja selle mullaga katmine.
Eristatakse haju- ehk laialtkülvi, reaskülvi ja pesitikülvi.
Külvitöö.
Käsitsikülv toimus Eesti talude põldudel kuni 1930. aastateni ning eeldas vilumust, et visata seemet ühtlase tihedusega. Seda tegi peremees ise, sulastele seda ei usaldatud. Ka mõisnikud eelistasid teomeestele kogenud taluperemehi, keda lisaks veel vannutati.
Seemnevili pidi olema puhas, raskete ja küpsete teradega. Seda kuivatati hoolikalt, ülekuumutamisel kaotasid terad idanemisvõime. Idanevust kontrolliti terade niiskesse rätti keeramise ning sooja mätta alla paigutamise teel..
Külviaeg.
Kevadkünni tõttu jõuti talumaadel külvi alustada tavaliselt alles mai teises pooles. Õigeaegne külvamine oli tähtis ning sellega olid seotud ka loodusvaatlused (linakülv toimus toominga õitseajal, odrakülv pihlaka õitsemisel jne). 
Kevadine külviaeg kestis jüripäevast (23. aprill) jaanipäevani (24. juuni), sügisene külv lauritsapäevast (10. august) septembri keskpaigani. Kevadkülv jaotati 10 külvinädalaks. Igal viljal oli kindel külvinädal. Kõige varem külvati hernest, kõige hiljem otra. Külv tuli lõpetada enne jaanipäeva, kuid teoorjuse ajal ei olnud see tihti võimalik ja külv võis venida.
Külvitihedus.
Külvitiheduse normid olid aja jooksul välja kujunenud. Odra ja rukki kogust ühele vakamaale arvestati üks vakk. Põhja-Eestis oli arvestuseks nn Tallinna vakamaa – 0,17 ha ja Lõuna-Eestis Riia vakamaa – 0,38 ha. Vakk oli vastavalt 44,3 liitrit ja 66,4 liitrit. Nende mõõtühikute suurus on aegade jooksul tihti muutunud.
Ale- ja kütisemaadele külvati hõredamalt kui põlispõldudele, hea mullaga maadele omakorda hõredamalt kui kehva mullaga põldudele.
Kanepiõli

Kanepiõli ehk kanepiseemneõli on kanepitaimede küpsetest seemnetest pressitud toiduõli, ka loomasööt ja tehniline õli.
Külmpressi kanepiõli.
Külmpressi kanepiõli on taimset päritolu toiduaine, milles ei ole leidu gluteeni ega kolesterooli. Küll aga võib sisaldada piisavas koguses Δ9-tetrahüdrokannabinooli jälgi, et uriinitest narkootiliste ainete tuvastamiseks, võib osutuda kannabioidide suhtes positiivseks. 
Sööt.
Kanepiõli söödana on õlitööstuse toode, mida valmistatakse kanepitaimede ja seemnete pressimise teel. 
Linaseemnekook.
Õli pressimise käigus järelejäävad seemnekestad väljutatakse pressist kokkupressituna ja kannavad nimetust "kanepiseemnekook". Kanepiseemnekooki kasutatakse linnu- ja loomasöödana, aga ka muldade väetamiseks (ehk kanepiseemnesõnnikuna).
Tehniline õli.
Tehnilise õlina saab kanepiõli kasutada sarnaselt linaõliga, sellest saab valmistada ka biokütust.
Kiin

Kiinid on siseparasiitsed kärbseid meenutavad putukad, kes biosüstemaatiliselt kuuluvad mitmesse sugukonda.
Jerônimo Cacau

Claudemir Jerônimo Barreto Alfredo Cacau (sündinud 27. märtsil 1981 Santo Andrés) on endine Brasiilia päritolu Saksamaa jalgpallur, ründaja.
2009. aasta veebruaris sai ta Saksamaa kodakondsuse ning mängis aastatel 2009–2012 Saksamaa jalgpallikoondises. Ta kuulus Saksamaa koondisse 2010. aasta maailmameistrivõistlustel, kus lõi alagrupimängus värava Austraalia vastu.
Seelik

Seelik on alakeha ümbritsev (peamiselt) naisterõivas, mis vöö või värvliga kinnitatakse vöökohale. Mõnedes rahvakultuurides (nt šotlastel, kreeklastel) on seelik meesterõivas.
Eesti rahvakultuuris kanti enne seeliku kasutuselevõttu u 17. sajandil vaipseelikut.
Pöör

Pöör on ketta, ratta või vändaga võll, mida kasutatakse koormise tõstmiseks või teisaldamiseks. Pöörleva võlli ümber keritava köie või keti abil saab raskust tõsta või nihutada. Pöör on ka paljude jõuülekandega seadmete osa. Pöörasid kasutati juba Vanas-Egiptuses.
Pöör Eestis.
Eestis olid pöörad erisuguse ehitusega vastavalt otstarbele. Enim kasutati tugeva puitraamiga ja püstvõlliga pöörasid, neid aeti ringi pikema latiga käsitsi või hobuse jõul. Pööra abil tõmmati paati kaldale, veeti noota, keerati tuulde tuuliku kere või pea jne. Talinoodapüügil kinnitati püstvõlliga pöör kelgule, Peipsi ääres kasutati harkjalgadel pööra kaldanoodaveol, süvanoodaveol oli rõhtne paadipöör kinnitatud paadi parrastele. Rõhtvõlliga on kaevupöör, millega vinnatakse üles veeämbrit võlli otsa sisse kinnitatud käepideme abil.
Hašišiõli

Hašišiõli ehk vedel hašiš ehk kanepiekstrakt on vaiguekstrakt, mida saadakse kanepitaime õisikute keetmisel lahustis. Lahustina kasutatakse harilikult alkoholi, ekstraheerimaks taimedes sisalduvat Δ9-THC-d.
Hašišiõli on kanepitaimest valmistatavatest narkootilistest saadustest, nagu kanep ja hašiš, kõige suurema THC-sisaldusega, mis olenevalt kanepi liigist võib ulatuda 10–30%-ni.
Tarvitamine.
Hašišiõli tarvitatakse peamiselt suu kaudu sisse hingates kas vesipiibusuitsu, auru või sigaretisuitsuna.
Marihuaanasigaretisarnase joobe (kaifi) saamiseks piisab ilmselt paarist hašišiõli tilgast.
Õiguspiirangud riigiti.
Eestis.
Kanepi kasvatamine (välja arvatud eriloal) ja selle saaduste (seaduse sõnastuses: "narkootiline ja psühhotroopne aine" ehk narkootikum) müümine, edastamine ja tarvitamine (välja arvatud eriloal) on Eestis mistahes kogustes ebaseaduslik ja karistatav kui rahvatervisevastane süütegu.
Sõjatribuun

Sõjatribuun ("tribunus militum") oli Vana-Rooma armees kasutatud auaste. Vabariigi ajal käsutas leegioni vaheldumisi kuus sõjatribuuni. Keisririigi ajal käsutas leegioni üks senaator ja kuus ratsanikuseisusest sõjatribuuni.
Rumbula

Rumbula on asum Lätis, Riia linna Latgale eeslinna osa pindalaga 6,978 km². Asub Ķengaragsist kagus ja Dārziņist loodes Daugava paremal kaldal. 368 elanikku (2010). 
Rumbula asum asus vanasti Riia linnasarase piiril, mille seadis paika juba Wilhelm Modenast. Piiri taga asus Mazā Jumpravmuiža mõis, mis oli üks vanemaid mõisasid praegusel Riia linna alal. 16. sajandist on teada, et piirkonnas asus Riia linnale kuulunud Rumbula mõis.
Aastal 1919 rajasid Läti väed bermondtiaadi tõrjeks Daugava kallastele platsi, kust said õhku tõusta pommitajad. Pärast Teist maailmasõda rajati samale kohale Nõukogude Liidu sõjaväele kuulunud Rumbula lennuväli. Kuna sealne väljak oli paremas korras, kui Spilves asunud lennujaama oma, siis lubati seal alates 1960. aastatest maanduda ka pikemat maandumisrada nõudvatel tsiviillennukitel. Aastast 1979 kolis seal paiknenud väeosa Lielvārde ümbruskonda. Lennuväli on halvas seisukorras, seda kasutavad praegu vaid vähesed lennukid. Selle aladel asub Läti suurim autoturg.
Asumi ja Stopiņi piirkonnas asuva samanimelise küla vahel asub Rumbula mets. Teise maailmasõja ajal oli see paigaks, kus Natsi-Saksamaa väed juute maha lasid (Rumbula massimõrv). Metsa all on ohvritele püstitatud mälestusmärk. 1941–1943 tegutses Jumpravmuiža mõisa juures Jumpravmuiža koonduslaager.
Rumbula liideti Riiaga aastal 1968. Asumisse rajati talusid 19. sajandi lõpus ja 20. sajandi alguses, seda põhiliselt Maskavas iela piirkonda. Tänapäeval kerkib piirkonda üha enam eramaju.
Ktesiphon

Ktesiphon (pärsia keeles "Tīsfūn"; araabia keeles "Quṭaisifūn") oli Partia ja Sassaniidide riigi pealinn (vastavalt aastatel 247 eKr – 224 pKr ja 224–651).
See asus Tigrise idakaldal kreeklaste linna Seleukeia vastas ja Babülonist kirdes. Tänapäeval asuvad linna varemed Iraagis Bagdadi kubernerkonnas, umbes 35 km Bagdadist lõunas.
On arvatud, et Ktesiphon (koos Seleukeiaga) oli aastatel 570–637 oma poole miljoni elanikuga maailma suurim linn.