tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
James Prescott Joule

James Prescott Joule (24. detsember 1818 Salford, Lancashire – 11. oktoober 1889 Sale, Cheshire) oli inglise füüsik ja õllepruulija. 
Ta oli Londoni Kuningliku Seltsi liige. 
Joule uuris soojuse käitumist ja avastas seose mehaanilise töö ja soojuse vahel. Seose tulemusena sõnastas energia jäävuse seaduse, millest järeldub, et energia ei teki ega kao, ta võib vaid muunduda ühest liigist teise ning kanduda ühelt kehalt teisele. Uuris peamiselt elektromagnetismi, soojust ja gaaside omadusi. Avastas elektrivoolu soojusliku toime seaduse.
Joule’i järgi on nimetatud energiaühik džaul, mis on SI-süsteemi põhiühik. Ta töötas lord Kelviniga, et arendada absoluutne skaala temperatuuri mõõtmise jaoks, mis hiljem nimetati Kelvini skaalaks. Joule uuris peamiselt elektromagnetismi, soojust ja gaaside omadusi. Avastas elektrivoolu soojusliku toime seaduse, mis nimetati Joule'i-Lenzi seaduseks. Peaaegu kõik elektrisoojendusseadmed töötavad Joule'i-Lenzi seaduse põhimõttel. Sama valemi järgi leitakse ka soojuskadusid elektriülekandeliinides.
Algusaastatel
James Prescott Joule’i isa Benjamin Joule (1784–1858) oli jõukas õllepruulija, kelle abikaasa Alice Prescott oli sündinud New Bailey tänaval Salfordis.
Noort Joule’i õpetas kuulus teadlane John Dalton. Teda mõjutasid tugevalt keemik William Henry ning Manchesteri insenerid Peter Ewart ja Eaton Hodgkinson. Ta oli lummatud elektrist ning tema ja ta vend eksperimenteerisid elektriga, andes elektrilööke üksteisele ja koduabilistele.
Saanud täiskasvanuks, hakkas Joule õlletehast juhtima. Teadusega tegeles ainult hobi korras. 1840. hakkas ta uurima võimalust asendada õlletehase aurumasinad äsja leiutatud elektrimootoriga. Tema esimesed teadustööd elektri teemal olid abiks William Sturgeonile “Annals of Electricity” koostamisel.
Joule’i ärimehe vaim ja teaduslik uudishimu motiveerisid teda uurima, milline masin on efektiivsem. Ta avastas Joule’i esimese seaduse 1841. aastal, millest selgus, et elektrivoolu töö arvel juhis eraldunud soojushulk on võrdeline voolutugevuse ruuduga, juhi takistusega ja ajaga. Ta jätkas oma tööga ja jõudis tulemuseni, et aurumasinas 450 grammi söe põletamine oli ökonoomsem kui sama suure hulga tsingi kasutamine elektrimootoris.
Joule selgitas välja energia jäävuse seaduse ehk energia ei kao kuhugi, vaid muundub ühest energialiigist teise. See oli otseses vastuolus Antoine Lavoisier' teooriaga. Lavoisier oli väga austatud füüsik ja Joule’i ees oli raske tee, sest tema teooria vastased tõid välja asjaolu, et Joule töötas väljaspool ülikoole.
Darwini mägi

Darwini mägi on Tulemaa kõrgeim tipp, mille kõrgus on 2488 meetrit. 
Mägi asub Darwini mägedes.
Liis Lusmägi

Anne-Liis Lusmägi (sündinud 16. veebruaril 1981) on eesti ajakirjanik. 
Haridus.
Lusmägi sai keskhariduse Noarootsi Gümnaasiumis (1999) ja lõpetas Tallinna Pedagoogikaülikooli raadiorežii erialal (2003, kursust juhendas Härmo Saarm). 2019. aastal lõpetas ta Tallinna Majanduskooli sotsiaalmeedia erialal.
Töö.
Juba TPÜ õpingute ajal 2002. aastal läks Lusmägi tööle Eesti Raadiosse, kus tegi saateid Vikerraadios ja Klassikaraadios. Hiljem töötas raadios Elmar ja seejärel raadios 3. Praegu töötab raadios Star FM. 
2006. aastal, töötades põhikohaga Postimehes, juhtis ta koos Andri Maimetsaga TV3 suvesaadet "Suveõhtu Pärnus". 2007. aastal juhtis Lusmägi koos Toomas Luhatsiga lühikest aega Eesti Televisiooni hommikuprogrammi "Terevisioon". 
Pärast lapsepuhkust asus ta tööle telekanalis TV3. 2012. aasta suvel oli ta koos Pille Mineviga sarisaate "Mina elan siin" juht. Lusmägi on olnud ka TV3 "Seitsmeste uudiste" ilmateadustaja ning 2020. aastast TV3 uudistesaate "TV3 Duubel" naissaatejuht.
Siirius

Siirius (α Canis Majoris, α CMa, Suure Peni alfa, Orjatäht) on kõige suurema näiva heledusega täht tähistaevas. Eestis on Siirius nähtav madalal talvetaevas. Tema ekvaatorilised koordinaadid on α=06h45m08.9s ning δ=-16o42'58,0". Siiriuse spektriklass on A1V.
Siirius näiv tähesuurus on -1m,47, nii heledalt paistab ta põhiliselt seetõttu, et on meile ka üks lähemaid tähti, asudes 8,6 valgusaasta e. 2,64 parseki kaugusel. Tegelikult on meile ühe tähena paistev täht kaksiktähe heledam komponent Siirius A. Palju väiksema näiva heledusega (8m,44) kaaslase avastas Alvan Graham Clark 1862. aastal, ligi kakskümmend aastat peale Friedrich Wilhelm Besseli ennustust. Kaaslane sai nimeks Siirius B. 1915. aastal määrati kaaslase mass ning massi ning heleduse põhjal ka tähe raadius. See viis järeldusele, et tegu on valge kääbusega, teisega selleks ajaks avastatutest.
Tänapäeval on Siiriuse komponentide massid määratud järgmiselt: Siirius A 2,02 Päikese massi ning Siirius B 0,978 Päikese massi. Raadiused vastavalt 1,711 ja 0,0084 Päikese raadiust ning temperatuurid 9940 K ja 25200 K. Kaksiktähe tiirlemisperiood on 50,09 aastat.
Arnsberg

Arnsberg on linn Saksamaa lääneosas Nordrhein-Westfaleni liidumaal Hochsauerlandi kreisis, Arnsbergi ringkonna halduskeskus.
Asub Ruhri orus. Linna haldusalal suubuvad Röhr ja Möhne Ruhri.
Linn jaguneb 15 linnaosaks.
Ajalugu.
Arnsbergi on esmamainitud 789. aastal. 11. sajandil tekkis Werli krahvi Arnsbergi asumisega Arnsbergi krahvkond. 1368. aastal müüs viimane Arnsbergi krahv Gottfried IV krahvkonna Kölni kuurvürstile. 14. sajandil oli Arnsberg Vestfaali hertsogiriigi pealinn. Arnsberg kuulus ka Hansa Liitu. 1643. aastal rajati linna kloostrikool Gymnasium Laurentianum, mis munitsipaalkoolina tegutseb tänini. 1816 liideti Arnsberg Preisimaaga.
Teise maailmasõja ajal pommitas linna Briti lennuvägi eesmärgiga purustada seal asunud raudteesild. See õnnestus 19. märtsil 1945 Grand Slami pommiga.
Linna tuntuimaks hooneks on Püha Jüri kabel koos kellatorniga. Arnsbergi lossist on säilinud varemed.
Praegustes piirides loodi linn 1975. aasta kommunaalreformiga, kui 12 valda ja Neheim-Hüsteni linn liideti Arnsbergi linnaga.
Donskoi

Donskoi on linn Venemaal Tula oblastis. Asub Tulast 65 km kagus Doni ülemjooksul, Novomoskovskist vahetult lõunas. 
Tekkinud 19. sajandi lõpus pruunsöeleiukoha juurde, 1939 sai linnaõigused. 2005. aastal liideti Donskoiga Severo-Zadonski linn ja 6 alevit.
Porditav dokumendivorming

Portable Document Format ehk PDF on PostScriptil põhinev arvuti riist- ja tarkvaraplatvormist sõltumatu elektrooniliste dokumentide vorming. PDF-faile kasutatakse eeskätt virtuaalse paberina, trükiettevalmistuses ja dokumentide arhiveerimiseks. 
PDF on kinnitatud rahvusvahelise ISO standardiga ISO 32000-1. Lisaks sellele määratleb rahvusvaheline standard PDF/X ISO 15930 trükiettevalmistuseks sobilikku PDF-faili, rahvusvaheline standard PDF/A ISO 19005 sätestab nõuded dokumentide arhiveerimiseks.
PDF-fail
Tabelarvutus

Tabelarvutus on arvutuste tegemine tabelarvutusprogrammiga, mis kuvab ridade ja veergudena paiknevate lahtritega tabeli, mille ühe lahtri sisu muutmine võib põhjustada ühe või enama lahtri ümberarvutuse kasutaja määratletud lahtritevaheliste seoste, näiteks valemite põhjal.
T-34

T-34 on aastatel 1940–1947 Nõukogude Liidus loodud ja teise maailmasõja ajal enim toodetud keskmise raskusklassi tank.
Tanki valmistamisel kasutati esimest korda insener Andrei Zavjalovi juhtimisel Mariupoli tehases välja töötatud soomussulamit "mark 8S". Tanki T-34 loomist juhtis insener Mihail Koškin, komplekteeritud prototüüpe A-20 ja A-32 katsetati 1939. aastal.
T-34 ja selle baasil ehitatud liikursuurtükke ning muid eriotstarbelisi masinaid toodeti kokku ligikaudu 84 070 eksemplari.
Arenduse ajalugu.
1930. aastate algul ostis Nõukogude Liit mõned Walter Cristie tankid M1928 (USA), mille baasil arendati ja täiustati Nõukogude Liidus BT-sarja kergetankid, mis kulmineerus tanki T-34 projektiga.
1943. aastal saatis Nõukogude Liidu sõjaväejuhtkond Murmanski sadama kaudu Ameerika Ühendriikidesse testimiseks kaks vabriku-uut tanki, KV-1 ja T-34. Aberdeeni sõjaväebaasi insenere Baltimore'i ja Philadelphia vahel huvitasid Nõukogude inseneride tehtud T-34 tehnilised lahendused, mida võiks ära kasutada oma tankide konstruktsioonis. USA insenere köitis just tank T-34 oma paljude uudsustega.
Katsetuste tulemused, mis tehti teatavaks ka Nõukogude poolele, mille tulemusel sai T-34 järgmised täiustused; mootori ressursi suurendamiseks asendati varasem mootori õhufilter USA standardile vastava filtriga, tugevdati roomikulülisid, tugevdati tanki soomust sellele legeerivate manuste lisamisega, suurendati tankikahuri kaliibrit 76,2 mm-lt 85 mm-le ja pikendati rauda, 4 käiguline käigukast asendati 5 käigulisega, parendati tankikorpuse koostekvaliteeti (keevituse tehnoloogiat) vettpidavamaks.
Kokkuvõttes oli T-34 II maailmasõja tulemuslikum tank, tootmise lihtsuse, hulga ja võimekuse kogusummas. T-34 jäi tehnilisest küljest suuresti alla küll Saksa tankile Tiger, kuid oli tugevama soomusega kui USA tank Sherman ja oli kiirem kui Briti Churchill tank.
Modifikatsioonid ja katsemasinad.
Aastate lõikes toodeti T-34 mudeleid järgmiselt: 1940 – 112; 1941 – 2996; 1942 – 12 527; 1943 – 15 821; 1944 – 14 648; 1945 – 12 551; 1946 – 2707.
Hinnangud.
Üks kuulsamaid Teise maailmasõja aegseid Saksa tankikomandöre Otto Carius on tanki T-34 iseloomustanud nii: "Meile mõjus masendavalt uudis venelase esmakordsest rünnakust T-34ga! Olime tõeliselt üllatunud. Kuidas võis juhtuda, et seal kõrgemal pool ei teatud midagi sellise suurepärase tanki olemasolust? T-34 pani meid kõiki oma hea soomuse, ideaalse kuju ja võimsa 76,2 mm pikaraudse suurtükiga värisema ning seda kartsid kõik Saksa tankimeeskonnad kuni sõja lõpuni."
Koordi mõis

Koordi mõis (saksa keeles "Kirrisaar") oli rüütlimõis Peetri kihelkonnas Järvamaal. Nüüdisajal jääb kunagine mõis Järva maakonnas Paide linna.
Ajalugu.
Koordi mõisat on esmamainitud 1485. aastal, mil see kuulus Bartholomäos Gohrile. Tema järeltulijaile kuulus mõis kuni 1615. aastani, mil mõis läks Buddenbrockide omandusse. 
Pärast Buddenbrocke kuulus mõis Rosencrantzidele.
1778. aastal ostis mõisa Reinhold von Rosen, kellele kuulus ka Huuksi mõis. Reinhold von Rosen lasi 18. sajandi lõpul rajada Koordi mõisakompleksi.
1850. aastal ostis mõisa Christoph von Brevern, kellele kuulusid ka Vao, Väike-Kareda ja Köisi mõis.
1902. aastal müüdi mõis Roosna-Alliku mõisnikule Georg von Stackelbergile (1857–1946).
Mõisakompleks.
Mõisa peahoone on ühekorruseline varaklassitsistlik kivihoone, mille esifassaadile lisati 19. sajandil kinnine puitveranda. Pärast võõrandamist asus hoones Purdi metskonna keskus. Aastast 2004 on mõisahoone eravalduses, ja see on restaureeritud.
Säilinud on ka hulk kõrvalhooneid.
Mõisa kalmistu.
Koordi mõisa kalmistu jääb mõisa südamest linnulennult umbes 0,9 km lõunasse.
Põhjaka mõis

Põhjaka mõis (saksa keeles "Pochjak") oli rüütlimõis Peetri kihelkonnas Järvamaal. Tänapäeval jääb kunagine mõis Paide linna haldusalasse Järva maakonnas.
Ajalugu.
Põhjaka eraldati Koordi mõisast 1811. aastal ning selle esimeseks omanikuks oli Paul Gotthard von Dücker.
1816. aastal ostis mõisa krahv Carl Gustav Mellin, kes lasi ehitada ka mõisale uue klassitsistliku peahoone, mis valmis 1820. Mellin pantis mõisa 1827 ja müüs selle lõpuks edasi 1828.
1828. aastal ostis mõisa Järvamaa maakonnaarst Christoph Heinrich Rinne; pärast tema surma 1864. aastal jäi mõis ühele Rinne pojale (meditsiinidoktor Carl(os) Richard Max Rinne 1816–1884).
1858. aastal oli Põhjaka mõisa hingeloendis 71 inimest, kõik eesti soost talupojad, 31 meeshinge ja 40 naishinge. 
1884 ostis mõisa Palu mõisnik Constantin Johan Nikolai von Stackelberg (1836–1909). Stackelbergidele kuulus mõis kuni 1919. aasta võõrandamiseni, viimaseks omanikuks pärast Constantini surma oli tema poeg Leo Bar. von Stackelberg (1864–1919, advokaat Järvamaal). 
Mõisakompleks.
Varaklassitsistlik peahoone valmis 1820. aastal. Ühekorruselise, kelpkatusega kivihoone muudab omapäraseks see, et peauks ei asu mitte esi-, vaid otsaküljel.
2. juunil 2010 avati Hannes Tamjärvele kuuluvas mõisas restoran. Kolm kokka (Joel Kannimäe, Ott Tomik, Märt Metsallik) korrastasid mõisa oma käte ja sõprade abiga. Esimeses etapis korrastati mõisa peahoone siseviimistlus, paigaldati vajaminevad kommunikatsioonid, hangiti puuduvad aknad ja uus peauks.
Põhjaka mõisa toidukoha ideeks oli pakkuda külastajatele hooajalist, värsket eestimaist toitu. Sellest kujunes tugev ja tunnustatud bränd, kuid restoran suleti 2023. aastal, kui Põhjaka mõis pandi müüki.
Mõisa kõrvalhoonetest on säilinud vaid uusgooti stiilis vesiveski.
Sargvere mõis

Sargvere mõis (saksa keeles "Sarkfer") oli rüütlimõis Peetri kihelkonnas Järvamaal. Nüüdisajal jääb kunagine mõis Paide linna halduspiirkonda (kuni 2017 Paide valda) Järva maakonnas; mõisa peahoone on Sargvere külas.
Ajalugu.
Sargvere mõis asutati 1722. aastal, mil see eraldati Esna mõisast.
Mõisa esimene omanik oli tollase Esna mõisniku Otto Magnus von Esseni (1638–1707) tütar Christine Hedwig, kes oli abielus Kirna mõisniku Hans Heinrich von Ferseniga (surn. 1724)). Sargvere mõisa ajaloo muudab huvitavaks see, et mõisa pärandati edasi vaid naisliinis.
Christine Hedwig von Esseni ja Hans Heinrich von Ferseni tütar Louise Magdalena oli abielus kaks korda: esmalt Karl Johann von Delwigiga ja siis Erich Helmich von Kaulbarsiga. Teisest abielust sündinud Christina Louise von Kaulbars abiellus Heinrich Magnus von Buddenbrockiga ja nende tütar Anna Auguste Louise von Buddenbrock omakorda Friedrich von Kurselliga (1760–1806), viies mõisa kaasavarana von Kursellide suguvõsa omandisse.
1827. aastast rentisid mõisat järgemööda Schillingid, Riesenkampffid ja Stackelbergid.
Mõisa viimseks võõrandamiseelseks omanikuks oli Emmeline von Stackelberg.
Mõisakompleks.
Mõisa barokkstiilis peahoone ehitati 1760. aastatel, mil mõis kuulus Erich Helmich von Kaulbarsile.
Kahekorruselises kivihoones on säilinud ka rokokoostiilis stukklagesid. Hoone ees oli suur auväljak ja seda ümbritses segastiilis park. Pargis kasvas Eesti jämedaim harilik saar.
Pärast võõrandamist tegutses mõisahoones kool. Eesti NSV ajal tegutses mõisahoones Sargvere 8-klassiline kool. Hiljem on seal asunud raamatukogu ja Sargvere mõisa muuseum.
Alates aastast 2021 on mõis eraomandis.
Esna mõis

Esna mõis (saksa keeles "Orrisaar", varem ka "Orgesall") oli rüütlimõis Peetri kihelkonnas Järvamaal. Tänapäeval jääb kunagine mõis Paide linna Järva maakonnas.
Ajalugu.
Esna mõis rajati 1623. aastal, mil Rootsi kuningas Gustav II Adolf läänistas Harju-Viru õiguse järgi Kareda, Orrisaare ja Mustamäe küla. Orrisaare küla kohale tekkis Esna mõis. Rootsi kindralmajor Alexander von Essenile. Essenite järgi on mõis saanud ka eestikeelse nime.
1774. aastal ostis mõisa rüütelkonna majandussekretär ja hilisem Eestimaa rüütelkonna peamees Moritz Engelbrecht von Kursell. 
Tema kasutütar Anna Christine abiellus 1792. aastal Koigi mõisniku Johann Georg von Grünewaldtiga ning mõis läks Grünewaldtide suguvõsa omandisse. Johann Georg von Grünewaldt lasi rajada ka Esna mõisa peahoone 1821. aastal ning hoone kivist tiibhoone ning veranda pea- ja hoone tagune fassaad on ehitatud 1888. aastal. Esna mõisa peahoone on ehitismälestisena Kultuurimälestiste registris.
1823. aastal päris Esna mõisa nende poeg, kreisisaadik ja Eestimaa rüütelkonna maanõunik Alexander Georg von Grünewaldt (1805–1886) ning 1886. aastal tema poeg Walter von Grünewaldt. 1912. aastal asus Walter von Grünewaldt elama Tallinna ja mõisapidajaks jäi tema poeg Adolph (Alf) von Grünewaldt. Viimane omanik oli Eestimaa rüütelkonna maanõunik Walter Johann Georg Konstantin von Grünewaldt.
Grünewaldtide kätte jäi mõis 1919. aasta võõrandamiseni. 1919. aasta maareformi järel jäi Adolph von Grünewaldt mõisasüdamesse elama, kuid ta mõrvati 1921. aastal.
Mõisakompleks.
Hoonestu.
Mõisa klassitsistlikku peahoonet hakati ehitama 1820. aastal. Hoone oli tagasihoidlik ühekorruseline puitehitis. 1880. aastail rajati hoone ühte otsa kivist juurdeehitis ja valmis ka historitsistlik varikatus. 
Nüüdisajal on peahoone eravalduses ja seda on restaureeritud.
Säilinud on suur hulk majandushooneid ja varemeid.
Kalmistu.
Mõisasüdamest umbes kilomeetri kaugusel asub kalmistu.
Mõis XXI sajandil.
Tõnu Õnnepalu romaani "Mandala" tegevus on suuresti seotud Esna mõisa lähedal asuva majaga, mida kirjanik kutsub "Kollaseks majaks". Raamatus räägitakse palju ka Esna mõisa ajaloost ning raamatu tegevuse ajal mõisas toimuvast.
Ramón Margalef

Ramón Margalef i López (16. mai 1919 Barcelona – 23. mai 2004) oli Hispaania ökoloog.
Margalef oli maailmakuulus vee ökosüsteemide uurija. Üks põhilisi Hispaania ökoloogia rajajaid.
Huuksi mõis

Huuksi mõis (saksa keeles "Hukas") oli rüütlimõis Peetri kihelkonnas Järvamaal. Nüüdisajal jääb kunagine mõis Järva valda Järva maakonnas.
Ajalugu.
Berend Johann von Uexküll (1648–1687) eraldas 17. sajandil Huuksi mõisa oma Päinurme mõisast. Pärast tema surma läks mõis Otto Constantin von Uexküllile (1672–1718) ja 1727. aastal tema väimehele Otto Friedrich von Budbergile.
Budbergide kätte jäi mõis 1789. aastani, mil selle 44 000 rubla eest ostis Johann Ernst von Maydell.
1816. aastal ostis mõisa 165 000 rubla eest Johann Christoph Engelbrecht von Grünewaldt.
1852 ostis mõisa Lokuta mõisnik August Rausch von Traubenberg, kelle poeg Thure Rausch von Traubenberg oli Uukse mõisa viimane omanik enne 1919. aasta võõrandamist.
Mõisakompleks.
Esinduslik mõisahoone ehitati mitmes järgus 18.–20. sajandil. Hoone oli keskelt kahe- ja otstest ühekorruseline.
Fassaadi keskosal oli sammastele toetuv katusealune ja tagaküljel graniidist terrass.
Peahoone sai tugevalt kahjustada teises maailmasõjas ning lagunes järgnenud aastakümneil varemeiks. Nüüd on hoonest alles ainult vasakpoolse otsa müürid.
Säilinud on mõni ümberehitatud kõrvalhoone ja ülejäänud kõrvalhoonete varemed, samuti võsastunud park.
Suur-Öötla mõis

Suur-Öötla mõis (saksa keeles "Groß-Oethel") oli rüütlimõis Peetri kihelkonnas Järvamaal. Nüüdisajal jääb kunagine mõis Järva valda Järva maakonnas.
Ajalugu.
Mõis asutati 1623. aastal, mil see läks Jürgen Pohlmanni omandusse. 
Hiljem kuulus mõis Hans von Drentelnile ja 1732. aastast Hermann Adrian von Römerile.
1750 ostis mõisa Johann Friedrich Pastelberger ja 1752 läks mõis uuesti Pohlmannidele.
1774. aastal ostis mõisa Nicolas Friedrich von Hagemann, kelle poeg müüs Öötla mõisa 1804. aastal Rava mõisnikule Georg Friedrich von Stackelbergile (1769–1808).
Stackelbergide kätte jäi mõis kuni võõrandamiseni. Viimane võõrandamiseelne omanik oli Alexander von Stackelberg.
Mõisakompleks.
Öötla mõisa peahoone ehitati 18. sajandi kolmandal veerandil. Kahekorruselise barokse kivihoone esifassaadi iseloomustab väike puitveranda. 19. sajandil lisati mõnevõrra madalam tiibhoone.
Tänapäeval on mõisahoone eravalduses. 
Säilinud on ka mõned ümberehitatud kõrvalhooned või nende varemed.
Esitlustarkvara

Esitlustarkvara (inglise keeles "presentation software") abil koostatakse digitaalseid audiovisuaalseid slaide – enamasti projektori kaudu auditooriumile näitamiseks loengute ja ettekannete abimaterjalina. Esitlustarkvaraga koostatud slaidid võivad sisaldada teksti, graafikat, fotosid, animatsiooni, heli ja videot.
Aksel Lund Svindal

Aksel Lund Svindal (sündinud 26. detsembril 1982 Kjelleris) on endine Norra mäesuusataja, kahekordne olümpiavõitja ja viiekordne maailmameister.
Svindal võistles kõigil mäesuusatamise olümpiaaladel, kuid eriti peeti teda väga heaks mäesuusatajaks kiirematel mäesuusatamise aladel (ülisuurslaalomis ja kiirlasakumises), millest kiirlaskumises tuli ta 2007. aasta MM-il Åres maailmameistriks ja ülisuurslaalomis võitis maailma karika. Ta tuli 2007. aastal ka suurslaalomis maailmameistriks ning võitis üldarvestuses maailma karika.
2007.–2008. aasta hooaja maailma karikasarja esimese nelja etapiga sai Svindal kaks etapivõitu. Treeninglaskumisel Beaver Creekis 27. novembril 2007 kukkus ta nii õnnetult, et tal tuli teha pikem võistluspaus.
Svindal lõpetas sportlaskarjääri pärast 2019. aasta maailmameistrivõistlusi. Oma viimasel võistlusel võitis ta kiirlaskumises hõbemedali.
Saavutused.
Maailma karikasarjas.
Maailma karikasarja etapivõidud.
Aksel Lund Svindal osales 386 MK-etapil ja jõudis poodiumile 80 korral, millest 36 korda kõige kõrgemale astmele.
Kondoma

Kondoma (vene "Кондома") on 392 km pikkune jõgi Aasias. Algab Abakani ahelikust, alamjooksul laskub Kuznetski nõkku. Voolab valdavalt põhja. Suubub vasakult Tomi jõkke.
KOffice

KOffice on vabatarkvaraline kontoritarkvarapakett, mis sisaldab tekstitöötlus-, tabelarvutus-, esitlus-, andmebaasi-, diagrammi-, vektorgraafika-, rastergraafika-, projektihaldus- ja muid rakendusi. 
KOffice kasutab vaikeformaadina failide salvestamisel standardset ISO/IEC 26300 ODF failivormingut. KOffice'il on Linuxi, Mac OS X-i ja alates versioonist 2 ka Microsoft Windowsi operatsioonisüsteemi tugi.
Maailma karikavõistlused mäesuusatamises

Mäesuusatamise maailma karikavõistlused on Rahvusvahelise Suusaföderatsiooni FIS-i korraldatav kõrgetasemeline mäesuusatamise rahvusvaheline mitmeetapiline sari.
Maailma karikavõistlustel mehed ja naised võistlevad kuues sarjas: slaalomis, suurslaalomis, ülisuurslaalomis, kiirlaskumises, Alpi kahevõistluses ja karika üldvõidu pärast. Esimest korda võisteldi maailma karika peale hooajal 1966/1967. Ülisuurslaalom või supersuurslaalom (super-G) on olnud karikavõistluste kavas hooajast 1985/1986 alates.
Georginio Wijnaldum

Georginio Gregion Emile Wijnaldum (sündinud 11. novembril 1990 Rotterdamis) on Hollandi jalgpallur. 2021. aastast mängib Paris Saint-Germainis. Enne seda on kuulunud Rotterdami Feyenoordi, PSV Eindhoveni, Newcastle Unitedi ja Liverpooli ridadesse.
2011. aastast alates on ta mänginud Hollandi jalgpallikoondises.
2015. aastal valiti ta parimaks Hollandi liigas mängivaks jalgpalluriks.
Köisi mõis

Köisi mõis (saksa keeles "Keis") oli rüütlimõis Peetri kihelkonnas Järvamaal. Nüüdisajal jääb kunagine mõis Järva valda Järva maakonnas,
Ajalugu.
Köisi mõis asutati 1623. aastal, mil see läks Peter Hansson Stormcrantzi omandusse.
Hiljem läks mõis Berend Johann von Uexküllile.
1712. aastal siirdus mõis abielu kaudu Otto Johann von Tiesenhausenile. Tiesenhausenitele jäi mõis 1811. aastani, mil see müüdi Christoph von Brevernile. 
Viimaseks võõrandamiseelseks omanikuks oli Egmont von Bremen.
Mõisakompleks.
Mõisa ühekorruseline kivist historitsistlik peahoone ehitati 19. sajandil, mil mõis kuulus Otto Richard von Brevernile.
1940.–1950. aastail tegutses härrastemajas kool.
1954. aastal mõisahoone põles ja on sestsaadik varemeis. Ka enamik kõrvalhooneid on varemes.
NeoOffice

NeoOffice on vabatarkvaraline kontoritarkvarapakett, mis sisaldab tekstitöötlusprogrammi, tabelarvutusprogrammi, esitlustarkvara, andmebaasitarkvara ja muid rakendusi. NeoOffice kasutab vaikevorminguna failide salvestamisel standardset ISO/IEC 26300 failivormingut ODF.
NeoOffice põhineb OpenOffice.org-i koodil ja on mõeldud kasutamiseks Apple Mac OS X-i operatsioonisüsteemiga. NeoOffice toetab täielikult Mac OS X-i graafilist kasutajaliidest Aqua.
Harju-Madise kihelkond

Harju-Madise kihelkond ehk Harju ja Risti kihelkond (lühend HMd, saksa keeles "Kirchspiel Lodenrode in Harrien", "Kirchspiel Matthias und Kreuz", hiljem "Kirchspiel Matthias in Harrien") oli kihelkond Harjumaal ja Eestimaa kubermangu Harju kreisis.
Asehalduskorra ajal kuulus kihelkond Tallinna asehaldurkonna Paldiski kreisi.
Piirkonna ajalugu.
Muinasajal moodustasid hilisema Harju-Madise kirikukihelkonna alad Revala maakonna Vomentagana muinaskihelkonna edelanurga.
Ristiusu vastuvõtmisest kuulus piirkond Keila kihelkonna koosseisu. 13. sajandi keskel eraldusid Keila kihelkonnast iseseisvaks kihelkonnaks Harju-Madise ja Nissi kihelkond.
Harju-Madise kihelkonda on ajalooürikutes esmamainitud 1343. aastal "Lodenrode" nime all, kuna kihelkonnas olid ka Lodede maavaldused.
1305–1317 ehitati kihelkonna maadele Padise klooster, mis kujunes kihelkonna suurimaks maavaldajaks.
1638. aastal sai Risti kogudus oma vaimuliku ning algas Risti kihelkonna eraldumine.
1710. aastal liideti Risti ala uuesti kiriklikult Harju-Madise kihelkonnaga.
1718. aastal rajas Venemaa kihelkonda laevastiku tugipunkti "Rogerwiek", mille juurde hiljem tekkis Paldiski linn. Asehalduskorra ajal kuulus kihelkond Tallinna asehaldurkonna Paldiski kreisi.
Harju ja Risti kihelkonda kuulusid ka Väike-Pakri ja Suur-Pakri saar.
Risti kihelkond eraldati 1870. aastal Harju-Madise kirikukihelkonnast lõplikult iseseisvaks kihelkonnaks.
Harju-Madise kihelkonnakirik on Harju-Madise kirik Madisel, mis ehitati 1764. aastal keskaegse kiriku varemetele.
Harju-Madise kihelkonna mõisad.
Kihelkonda kuulusid kuni 1870. aastani ka hilisemad Risti kihelkonna mõisad.
Hilisemad Risti kihelkonna mõisad
Harju-Madise kihelkonna mõisavallad.
Harju-Madise kihelkonnas 19. sajandi algul moodustatud mõisavallad on järgmised.
Sellesse ajalooperioodi jääb ka inimestele perekonnanimede panemine.
Harju-Madise kihelkonnas moodustatud mõisavallad hilisema Risti kihelkonna alal:
Harju-Madise kihelkonna vallad.
Harju-Madise kihelkonna vallad alates 1866:
Harju-Madise kihelkonnas moodustatud vallad hilisema Risti kihelkonna alal.
1891 moodustati
Kihelkonna alad tänapäeval.
Tänapäeval jäävad kihelkonna maad Harju maakonda.
Silmsi mõis

Silmsi mõis (saksa keeles "Silms") oli rüütlimõis Peetri kihelkonnas Järvamaal. Tänapäeval jääb kunagine mõis Järva maakonna Järva valda.
Ajalugu.
Silmsi mõis eraldati Viisu mõisast 17. sajandi alguses. 
1616. aastal läks mõis Christopher von Düreni omandusse ning pärast tema surma Jacob Williamssonile.
4. märtsil 1633 ostis mõisa Bogislaus von Rosen, kelle järeltulijaile kuulus mõis 1810. aastani.
1810. aastal omandas mõisa Peter August von Staal (1773–1815).
Hiljem läks mõis Alexander Georg Gustav von Stackelbergile, kes oli ka viimane mõisa võõrandamiseelne omanik.
Mõisakompleks.
19. sajandi keskel ehitati ühekorruseline peahoone, millest tänapäeval on järel vaid varemed.
Benjamin Raich

Benjamin Raich (sündinud 28. veebruaril 1978 Arzl im Pitzalis Tiroolis) on Austria mäesuusataja, kes on tulnud kolm korda maailmameistriks ja kaks korda olümpiavõitjaks. 
Suurvõistlustelt on ta kokku võitnud 14 medalit. Maailma karikasarja etappe on ta võitnud kokku 36 (seisuga 15. jaanuar 2015). Benjamin Raichi õde Carina Raich on endine tipptasemel mäesuusataja.
Benjamin Raichi elukaaslane on mäesuusataja Marlies Schild.
Sportlaskarjäär.
Tulnud kolm korda juunioride maailmameistriks slaalomis ja suurslaalomis, siirdus Benjamin Raich 1998. aastal maailma karikasarja karusselli. Juba järgmisel aastal sai ta Schladmingis toimunud maailma karikasarja etapil slaalomis esikoha, kusjuures seda pärast 23. kohta esimese laskumise järel. 2001. aasta kevadel tõusis Raich kindlalt maailma mäesuusatajate tippu, sai maailmameistrivõistlustel slaalomis hõbemedali ja oli hooaja lõpus slaalomi maailma karikasarja arvestuses poodiumi kõrgeimal astmel. 2002. aasta olümpiamängudel Salt Lake Citys võitis ta nii slaalomis kui ka Alpi kahevõistluses pronksmedali.
Paari mitte just eduka hooaja järel õnnestus Bennil suurepäraselt 2005. aasta. Bormio MM-il sai ta kaks kuldmedalit, olles parim Alpi kahevõistluses ja slaalomis, ning lisaks sai ta hõbeda suurslaalomis ja pronksi ülisuurslaalomis. Uue alana maailmameistrivõistluste kavva võetud meeskonnavõistluses sai ta Austria meeskonna koosseisus hõbemedali. Hooaja lõpus võitis ta kaks maailma karikasarja etappi: slaalomis ja suurslaalomis.
Veebruaris 2006. aasta OM-il Torinos võitis Raich slaalomis ja suurslaalomis kuldmedali. Märtsis 2006 võitis ta esimest korda maailma karikasarja üldkarika ja lisaks veel teist korda järjest suurslaalomi arvestuses karika.
2007. aasta MM-il Åres tuli ta meeskonnavõistluses maailmameistriks ning võitis hõbemedali Alpi kahevõistluses. 2009. aasta MM-il Val-d'Isère'is võitis ta suurslaalomis hõbemedali. 2011. aasta MM-il Garmisch-Partenkirchenis võitis ta hõbemedali võistkonnavõistluses. 
Saavutused.
Maailma karikasarjas.
Maailma karikasarja etapivõidud.
Benjamin Raich on osalenud () 433 MK-etapil ja jõudnud poodiumile 91 korral, millest 36 korda kõige kõrgemale astmele.
Heljum

Heljum ehk heljeained on vedelikus liikuvad (heljuvad) väikesed tahked osakesed, mis võibolla settib põhja, kui Marticus Piirisus (setteainete 3. seadus) seda lubab. 
Heljumisisaldust määratakse proovi tsentrifuugimise või filtrimisega ning saadud tahese hilisema kuivatamisega kindlates tingimustes. 
Enamasti mõõdetakse heljumi sisaldust milligrammi liitri (mg/L) või grammi kuupmeetri (g/m3) kohta. Heljumisisaldus on tähtis veekvaliteedi indikaator.
Mauna Loa

Mauna Loa on tegevvulkaan Hawaii saarel. Ta on maailma suurim kilpvulkaan. Mäe kõrgus merepinnast on 4169 meetrit. Hawaii keeles tähendab Mauna Loa laia mäge.
Vulkaani ulatus saare lõunatipust idarannikuni on 120 km. Mäe ruumala on umbes 75 000 km3. Mäe tipus on 3–5 km läbimõõduga kraater, mis kannab nime Moku'āweoweo.
Esimene kirjapandud Mauna Loa Purse toimus 1794. aastal. 1950. aastal purskus Mauna Loa tipust tohutu laavakogus. Moodustus seitse laavajõge, mis voolasid järgemööda 23 päeva ning katsid laavaga 14 km2. Suuremaid seekord ei esinenud purustusi, kuigi Honokua külad olid osaliselt rusustunud. Viimane Mauna Loa purse oli aastal 1984 ja see oli eelmainitust väiksem, kuid siiski ohtlik.
Observatooriumid.
Mauna Loa põhjaküljel asub Ühendriikide riikliku ookeani- ja atmosfääriuurimiskeskuse observatoorium, kus muude mõõtmiste kõrval on registreeritud ka atmosfääri süsihappegaasi kontsentratsiooni. Sealt saadud pikaajalised andmed olid üheks esimeseks kindlaks tõendiks atmosfääri süsihappegaasisisalduse tõusu kohta tõenäoselt antropogeenseil põhjusil, ning neile toetusid kasvuhooneefekti kaudu kliima soojenemist seletavad arvutused.
Eelmainitud observatooriumi lähistel asub ka Riikliku Atmosfääriuuringute Keskuse hallatav Mauna Loa päikeseobservatoorium, mis tegeleb Päikese atmosfääri seirega.
Väike-Kareda mõis

Väike-Kareda mõis (saksa keeles "Essenberg") oli rüütlimõis Peetri kihelkonnas Järvamaal. Nüüdisajal jääb kunagine mõis Järva valda Järva maakonnas.
Ajalugu.
Väike-Kareda mõis eraldati 1749. aastal Esna mõisast, ning selle esimesteks omanikeks olid Uexküll-Gyldenbandid.
1780. aastal ostis mõisa Moritz Engelbrecht von Kursell ning juba aastal 1782 Gustav Friedrich von Engelhardt. Engelhardtide kätte jäi mõis 1841. aastani, mil mõisa ostis Christoph von Brevern.
Hiljem läks mõis abielu kaudu Friedrich von Luederile ja aastal 1880 ostis mõisa Thure Rausch von Traubenberg, kelle kätte see jäi kuni 1919. aasta võõrandamiseni.
Mõisakompleks.
1868. aastal ehitati kõrgel soklil paiknev ühekorruseline historitsistlik härrastemaja. Hoonet ilmestas esinduslik klaasveranda.
Pärast riigistamist asus hoonesse kool, mis tegutses seal 1970. aastateni. Seejärel seisis hoone kaua tühjana ja lagunes.
Tänapäeval on hoone eravalduses, kuid lagunenud. Alles on mitu kõrvalhoonet, sealhulgas ait ja valitsejamaja.
Müüsleri mõis

Müüsleri mõis (saksa keeles "Seinigal") oli rüütlimõis Peetri kihelkonnas Järvamaal. Nüüdisajal jääb kunagine mõis Järva valda Järva maakonnas.
Ajalugu.
Müüsleri mõis rajati 17. sajandi alguses ja selle esimene omanik oli Woldemar Fahrensbach. 
1634. aastal ostis Anna Schrapffer Müüsleri mõisa 6500 riigitaalri eest ja 1641. aastal läks see tema tütrele Annale.
1669 ostis mõisa Cord Meusler, kelle nimest tuleb ka mõisa eestikeelne nimi. Tallinna bürgermeister (1678–1684) Coort Muesler andis mõisa koos 5000 riigitaalriga kaasavaraks tütar Annale, kui see abiellus Rootsi sõjaväe kapteni Albrecht Blanckenhageniga (sündinud 1665).
Perekonnasidemete kaudu omandas 1760. aastal mõisa Leedus sündinud kindralmajor ja Püha Anna ordeni kavaler Karl Gebhard von Schilling (1719–1779), kes abiellus 1760. aastal Müüsleri mõisniku Hermann Adrian von Römeri (surnud 1756) lese ja mõisa pärija Helena Charlottega (sündinud Tiesenhausen, 1721–1771) ja kelle isalt omandasid nad ka Orina mõisa. 
Kindralmajori umbes 2,5 meetri kõrgune hauaepitaaf asub Järva-Jaani kiriku lõunapoolsel välisseinal. Seejärel oli mõisnikuks nende poeg meeskohtunik Fabian Wilhelm von Schilling (1761–1831) ning hiljem tema poeg Rüütelkonna sekretär ja maanõunik Alexander von Schilling (1803–1866) ja tema poeg kihelkonnakohtunik Gustav von Schilling (1839–1909). 
Gustav von Schillingu tütre Anna von Schillingi (1882–1922) abikaasaks sai 1905. aastal Koogu mõisniku poeg, jurist ja poliitik Carl Schilling (1872–1941), kes pärast Eesti iseseisvumist töötas SBE (Saksa Balti Erakonna) ja SRVB (Saksa-Rootsi valimisbloki) esindajana Eesti Vabariigi II–V Riigikogu koosseisus. Schillingite kätte jäi mõis 1919. aasta võõrandamiseni.
Mõisakompleks.
Pikk ühekorruseline härrastemaja rajati 18.–19. sajandi vahetusel, 19. sajandi teisel poolel ehitati hoone parempoolne ots kahekorruseliseks.
Pärast võõrandamist asus mõisahoones kool. 
1941. aastal sai hoone sõjas kannatada ja muutus varemeiks. Tänapäeval on säilinud vaid üksikud müürilõigud.
Mõisapargis asub Kilplala.
T-72

T-72 on alates 1972. aastast Nõukogude Liidus ja hiljem Venemaal toodetud lahingutank.
T-72 on lihtsustatud versioon eliitväeosades kasutuses olnud T-64-st. T-72 on eksporditud paljudesse riikidesse, kus seda on kasutatud ka lahingutegevuses. T-72 tanke on toodetud umbes 20 000.
1979. aastal välja tulnud T-72A liigitatakse teise põlvkonna lahingutankiks ja 2010. aastal välja tulnud T-72B3 liigitatakse kolmanda põlvkonna lahingutankiks.
Jugoslaavias toodeti T-72 litsentsi alusel tanki M-84.
Venemaa tank T-90 on samuti täiustatud versioon T-72-st (modifitseeritud T-72B, mis sisaldab mitmeid T-80 komponente).
Rostislav Leštšinski

Rostislav Leštšinski (ukraina Ростислав Лещінський; sündinud 1957 Kiievis) on Ukraina kabetaja, rahvusvaheline suurmeister. 1977. aastal võitis ta Euroopa meistrivõistlused.
Hurling

Hurling (iiri keeles "iománaíocht", "iomáint") on vana gaeli sportmäng, mida mängitakse keppide ja palliga.
Hurlingut mängivad kaks 15-liikmelist meeskonda ristkülikukujulisel muruväljakul, kus väljaku mõlemas otsas on H-kujulised väravad. Mängijate peamine eesmärk on saada väike pall vastaste väravasse, kasutades selleks kirvekujulisi puidust keppe. Võidab meeskond, kellel on mängu lõpus rohkem punkte.
Väidetavalt on "hurling" kõige kiirema tempoga mängitav väljakuspordiala. Koos gaeli jalgpalliga on "hurling" üks vaadatumaid ja publikurohkemaid spordialasid Iirimaal. Gaeli jalgpalliga on "hurling"'ul ka ühine mänguväljak, meeskonnaliikmete arv, väravate asetus ja paljud reeglid. "Hurling"'ut on esimest korda mainitud enam kui 2000 aastat tagasi. "Hurling" on üks neljast gaeli sportmängust.
Päinurme mõis

Päinurme mõis (saksa keeles "Assik") oli rüütlimõis Peetri kihelkonnas Järvamaal. Nüüdisajal jääb kunagine mõis Järva maakonna Järva valda.
Mõisa keskus asus Päinurme külas. Pärast võõrandamist asus seal Päinurme 6-klassiline algkool.
Päinurme mõisa karjamõisad olid Lähevere ja Palasi.
Ajalugu.
Päinurme mõis pärineb keskajast ning selle omanikud olid tollal Drolshagenid.
Hiljem on mõis kuulunud Uexküllidele, Tiesenhausenitele, Stael von Holsteinidele, Derfeldenitele, Grünewaldtidele, Essenitele ja Helmersenidele.
1840. aastal sai mõisa omanikuks Alexei von Wahl. Mõisa viimane omanik enne 1919. aasta võõrandamist oli vene kindralmajor Ernest von Wahl.
Mõisakompleks.
Mõisa peahoone on hävinud, tänapäeval asub selle kohal korruselamu.
Määrus (õigusteadus)

Määrus on täidesaatva võimu poolt seadusliku volituse alusel antud õiguse üldakt. Määrusi antakse ainult seadusest tuleneva volituse alusel.
Määruste andmise õigus on Vabariigi Valitsusel, ministritel, valla või linna volikogudel ja valitsustel, Eesti Panga presidendil, riigikontrolöril ja ülikooli nõukogudel. 
Määrus on õigusallikate hierarhias seadustest madalamal, ta ei tohi olla seadusega vastuolus. Erinevate organite määrused on omavahel võrdsed, vastuolu korral peab vaidluse lahendama kohus.
Vodja mõis

Vodja mõis (saksa keeles "Wodja") oli rüütlimõis Peetri kihelkonnas Järvamaal. Praegu jääb kunagine mõis Paide linna Järva maakonnas.
Ajalugu.
Vodja mõis loodi 17. sajandi alguses.
17. sajandi keskpaigas läks mõis Hans von Ferseni omandusse. Ferseni tütar Magdalena Elisabeth abiellus Bengt Gustav von Roseniga, ning nende tütar Adam Friedrich von Stackelbergiga.
Adam Friedrich von Stackelbergi poeg Johann Wolmar von Stackelberg lasi ehitada mõisa peahoone.
1783. aastal sai mõisa omanikuks Johann Wilhelm von Toll, kelle järeltulijaile jäi mõis kuni 1919. aasta võõrandamiseni.
Mõisakompleks.
Vodja mõisa kivist peahoone on ehitatud mitmes järgus. 18. sajandi viimasel veerandil rajati kelpkatusega klassitsistlik peahoone. 19. sajandil lisati ka tiibhooned.
Peale võõrandamist asus hoonesse Vodja kool.
1935. aastal hoone põles, ning sellele lisati teine korrus. Põhikool tegutses härrastemajas 2004. aastani.
Praegu on mõis eravalduses ning seal paikneb erakool.
Säilinud on ka hulk kõrvalhooneid, millest tähelepanuväärseim on 1873. aastal valminud kavaleridemaja.
Vodja mõisa parki ilmestavad tiigid ja kanalid.
Siseveekogu (poliitiline geograafia)

Siseveekogu on veekogu, mis asub tervenisti mingi riigi territooriumil.
Eesti suurim siseveekogu on Võrtsjärv.
Entrena

Entrena on vald ja asula Hispaanias La Rioja autonoomses piirkonnas. Asub Logroñost 12 km ida pool.
Tokyo Rahvusmuuseum

Tokyo Rahvusmuuseum (東京国立博物館 "Tōkyō Kokuritsu Hakubutsukan") on asutatud 1872. aastal ja see on Jaapani vanim ja suurim muuseum. Muuseum asub Ueno pargis Taitōs, Tokyos. 
Muuseumi valduses on enam kui 110 000 museaali, millest 87 on arvatud Jaapani rahvusaarete hulka. 
Muuseumi koosseisu kuuluvad sellised allüksused nagu "Honkan" (本館 'Jaapani galerii'), "Tōyōkan" (東洋館 'Aasia galerii'), "Hyōkeikan" (表慶館), "Heiseikan" (平成館), "Hōryū-ji Hōmotsukan" (法隆寺宝物館 'Hōryū-ji aarete galerii') ja "Shiryōkan" (資料館 'Uuringute ja informatsiooni keskus) ning muud.
Muuseumis on võimalik informatsiooni saada nii jaapani, hiina, inglise, prantsuse, saksa, korea kui ka hispaania keeles.
Evhen Tsybulenko

Evhen Tsybulenko (ukraina Євген Цибуленко (Jevhen Tsõbulenko); sündinud 21. oktoobril 1972) on Ukraina 
päritolu Eesti õigusteadlane.
Haridus.
Moscow Military Institute Law School; all branches of domestic (Soviet Union/Russian) law, crime detection, also studied English, philosophy, psychology and computer science 1989–1992;
Lõpetas Kiievi Rahvusülikooli magistriõppes (LL.M.) 1996; doktoriõppe (Ph.D. rahvusvahelises õiguses) 2000; Doktorantuurijärgse uurimuse tegi Rahvusvahelises inimõiguste instituudis De Pauli Ülikoolis Chicagos (USA) 2002.
Magistrikraad ((LL.M.) Kiievi Rahvusülikool 1996; doktorikraad (Ph.D.) Kiievi Rahvusülikool 2000; dotsent 2000; professor 2005. 
Töökäik.
Töötanud Ukraina Punase Risti rahvuslikus komitees Kiievis 1994–1996, Rahvusvahelise Punase Risti komitees Genfis 1996–2000; Kiievi Rahvusvahelise Ülikooli dotsent 2000–2009, professor 2009–…; õiguse Instituudi rahvusvahelise ja võrdleva õiguse õppetooli juhataja 2003–2008; õiguse Instituudi professor 2005–2008; Balti Kaitsekolledži vanem külalismentor 2007–2013; Rahvusvahelise Punase Risti komitee, Eesti Punase Risti, Euroopa Komisjoni hariduse ja kultuuri peadirektoraadi ning OSCE välisekspert; Rahvusvahelise Ülikooli Audentes/TTÜ Inimõiguste Keskuse asutaja ja esimene direktor 2007–2008; Lille Katoliku Ülikooli (Prantsusmaa) külalisprofessor (koormusega 0,4) 2016–2017.
TTÜs 2009–…: Tallinna Tehnikaülikooli õiguse Instituudi professor ja rahvusvahelise ja võrdleva õiguse õppetooli juhataja 2009–2010; Rahvusvaheline Ülikool Audentes/TTÜ Inimõiguste Keskuse direktor 2008–2014; sotsiaalteaduskonna õiguse instituudi teadur 2010–2018; majandusteaduskonna õiguse Instituudi vanemlektor 2018–… 
Ukraina Kaasmaalaskond Eestis esimees.
Teadustöö.
Teadustöö põhisuunad.
Ühiskonnateadused ja kultuur. Õigusteadus: Rahvusvaheline era- ja avalik õigus.
Avaldanud üle 250 teaduspublikatsiooni, juhendanud 15 magistritlööd.
On osalenud rea Ukraina seaduste väljatöötamises, võttis osa kommentaaride ja soovituste koostamisest Ukraina Punase Risti ja Punase Poolkuu sümboolika seaduse eelnõule (seadus võeti vastu 1999. aasta juulis) ning Ukraina Kriminaalkoodeksi eelnõule (sõjakuritegude peatükk).
Teaduskorralduslik tegevus.
Head of integrity committee, Rahvusvaheline Ülikool Audentes 2003–2009; Rahvusvahelise ja võrdleva õiguse õppetooli juhataja, Rahvusvaheline Ülikool Audentes 2003–2010; rahvusvahelise ja võrdleva õiguse õppetooli juhataja, Tallinna Tehnikaülikool, sotsiaalteaduskond, õiguse instituut 2010; doktoritööde kaitsmiskomitee juht, Tallinna Tehnikaülikool, sotsiaalteaduskond, õiguse instituut 2010–2016; ajakirja Juridical Journal (Magazine of Ukrainian Branch of the International Law Association) toimetuskolleegiumi liige 2008–…; eksperthinnangu andja teavikutele: Baltic Journal of European Studies; European Yearbook on Human Rights (EYHR); Acta Baltica 2014–…; toimetuskolleegiumi liige "Науковий вісник Міжнародного гуманітарного університету. Серія: «Юриспруденція»" (“International Humanitarian University Herald. Jurisprudence”) 2018–…; toimetuskolleegiumi liige "Evrigenis Yearbook of International and European Law" 2019–…
Lauri Laasi

Lauri Laasi (sündinud 12. septembril 1974 Kilingi-Nõmmes) on endine Eesti poliitik.
Lauri Laasi on lõpetanud 1992. aastal Kilingi-Nõmme Keskkooli ja 2000. aastal Tallinna Pedagoogikaülikooli sotsiaaltöö erialal.
Aastatel 1992–1993 töötas Lauri Laasi Tali Põhikoolis geograafia- ja bioloogiaõpetajana.
Poliitiline tegevus.
Aastatel 1997–2019 oli Lauri Laasi on Eesti Keskerakonna liige. Aastatel 1999–2001 oli ta Eesti Keskerakonna esimehe nõunik-abi, 2001. aastal Tallinna Linnavalitsuses linnapea nõunik, aastatel 2002–2004 Kristiine linnaosa vanem, 2005. aastal Tallinna Linnavolikogu liige. 2005. aastal oli Lauri Laasi Majandus- ja Kommunikatsiooniministeeriumis ministri nõunik. 
Lauri Laasi kandideeris 2003. aasta Riigikogu valimistel Eesti Keskerakonna nimekirjas, sai 1447 häält ja oli aastatel 2005–2007 X Riigikogu liige. 2007. aasta Riigikogu valimistel sai ta 705 häält ning oli seejärel aastatel 2007–2011 XI Riigikogu liige. 2011. aasta Riigikogu valimistel sai ta 424 häält ega osutunud valituks. Ta sai siiski XII Riigikogu liikmeks, kui Tallinna linnapea Edgar Savisaar oma kohast Riigikogus loobus.
27. märtsil 2014 võttis Riigikogu Lauri Laasilt saadikupuutumatuse, et prokuratuur saaks koostada süüdistusakti ja alustada kohtumenetlust süüdistatuna eraviisilises jälitustegevuses ja sõnumisaladuse rikkumisele kihutamises. 17. oktoobril 2014 mõistis Harju Maakohus Lauri Laasi eraviisilisele jälitustegevusele ja sõnumisaladuse rikkumisele kihutamises süüdi ning karistas teda tingimisi üheksa kuu pikkuse vangistusega üheksa kuu pikkuse katseajaga. Laasi lubas kaevata otsuse edasi ringkonnakohtusse. 31. märtsil 2015 otsustas Tallinna Ringkonnakohus mitte rahuldada Eesti Keskerakonna ning Priit Toobali ja Lauri Laasi kaitsjate apellatsioonkaebusi ning jättis Harju Maakohtu süüdimõistva otsuse muutmata.
2015. aasta Riigikogu valimistel kandideeris ta Tallinnas valimisringkonnas nr 1. Üleriigilises nimekirjas oli ta 13. kohal. Ta sai 407 häält (1. valimisringkonna Eesti Keskerakonna kandidaatidest 9. tulemus), kuid osutus valituks kompensatsioonimandaadiga. Ta oli väikseima häälte arvuga XIII Riigikokku valitud poliitik. 20. novembril 2015 mõistis Riigikohus Lauri Laasi kriminaalkorras süüdi ja talle määrati karistuseks üheksa kuud vangistust, mida ei pöörata täitmisele, kui ta ei pane kolme aasta jooksul toime uut tahtlikku kuritegu.
Jõustunud kriminaalkaristuse tõttu Riigikogust lahkuma pidanud Lauri Laasi asus 2016. aasta jaanuaris tööle müügi- ja arendusjuhina Tallinna linnale kuuluvas ASis Tallinna Jäätmete Taaskasutuskeskus.
Isiklikku.
2006. aastal abiellus Lauri Laasi Oksana Kostinaga (Oksana Laasi, praegu Ksenja Kostina). Abielu lahutati 2008. aastal.
George Stephenson

George Stephenson (9. juuni 1781 – 12. august 1848) oli inglise insener. 
Ta ehitas aastal 1814 auruveduri, mida peeti kaua aega esimeseks kasutuskõlblikuks veduriks. Tema juhtimisel rajati maailma esimene avalik raudteeliin Stocktoni ja Darlingtoni vahel, mis avati 27. septembril 1825. Koos William Loshiga täiustas ta rööbasteed.
Tema poolt kasutusele võetud rööpmelaius, 1435 mm, on standardne rööpmelaius paljudes maades ja mõnikord kutsutakse seda ka „stephensoni rööpmelaiuseks".
Kiirlaskumine

Kiirlaskumine on mäesuusatamise ala, kus laskutakse alla järsult nõlvalt, kus on pikad sirged ja suure kaarega kurvid. Kiirlaskujad saavad enne võistlust rajaga tutvuda 3 päeva jooksul. Tiitlivõistlustel (OM, MM ja MK) on kiirlaskumisraja kõrguste vahe meestel 800–1000 meetrit ja naistel vastavalt 500–800 meetrit. Kiirlaskumisraja väravad peavad olema 8 meetri laiused. Tavaliselt on rada märgitud sinise värviga parema läbimise huvides, mis juhatab läbi väravate. 
Kiirlaskumise kiirus on mäesuusatamises suurim ja seetõttu ka riskid kukkuda väga suured. Keskmine kiirus on selgelt üle 100 km/h ja parimal juhul isegi kuni 150 km/h. Rajal on loomulikult ka künkaid ja neid läbides väga suure kiirusega sooritatakse pikki hüppeid. Hüppeid püütakse sooritada väga tehniliselt ja kiirelt, et mitte kiirust kaotada ja võimalikult kiiresti finišisse jõuda. Kaitsekiivri kasutamine on kiirlaskujatele kohustuslik.
Taliolümpiamängude kavas oli kiirlaskumine esimest korda 1948. aasta taliolümpiamängudel.
Verine vandekohus

Kohtunik George Jeffreysi Verine vandekohus (inglise k. "Bloody Assizes of Judge George Jeffreys, 1st Baron Jeffreys of Wem") oli 1685. aastal kohtupidamine James Scotti, Monmouthi hertsogi juhitud mässust osavõtnute üle, millega viimane üritas tõugata oma onu James II troonilt. 
Protsess on Inglismaa ajaloos tuntud eriti julmade ja jälkide karistuste määramise poolest. Umbes kolmsada kohtualust hukati järgmiselt. Kõigepealt nad poodi, kuid võeti veel elusalt silmusest, neid toibutati, ning eemaldati nende endi nähes kogu nende sisikond, mis põletati. Viimaks raiuti neil pea maha.
Hukatute kehad tükeldati ning kehaosad pandi vaatamiseks välja kogu riigis nii linnas kui maal. Taoliselt arvas James II õige olevat kuninga vastu astuda soovijaid hoiatada. 
Üle 800 inimese saadeti Barbadosele (Väikesed Antillid) asumisele, veel sadadele mõisteti piitsutamine, trahvid. Paljud jäeti vanglasse edasisi kohtuistungeid ootama, kus mitmeid tüüfusse suri. Kokku oli kohtualuseid umbes 1400.
Niisugune julmus tekitas James II-le suure vastuseisu viigide ja mittekatoliiklaste poolt, mis päädis nn Kuulsa revolutsiooniga (Glorious Revolution) ja James II põgenemisega Inglismaalt 1688.
Kohtunik George Jeffreys üritas Kuulsa revolutsiooni puhkedes riigist põgeneda, kuid tabati ja suri Toweri vanglas.
Inara Luigas

Inara Luigas (sünninimi Labe; sündinud 13. jaanuaril 1959 Verh-Krasnojarkas Novosibirski oblastis) on endine Riigikogu liige.
Ta on ka endine Mikitamäe vallavanem, Setu kuningriigi ülemsootska ja Sotsiaaldemokraatliku Erakonna peasekretär. Eesti Naisliit andis 2002. aastal Luigasele aasta ema auhinna.
Haridus.
Inara Luigas on lõpetanud 1978. aastal Väimela Näidissovhoostehnikumi, 1990. aastal Eesti Põllumajanduse Akadeemia zootehnika erialal ja 1996. aastal Eesti Majandusjuhtide Instituudi haldusjuhtimise erialal.
Töökäik.
Luigas on töötanud aastatel 1978–1980 Veriora sovhoosis ja 1980–1988 Võhandu sovhoosis veterinaarvelskrina. 1988–1993 töötas ta Võhandu sovhoosis selektsionäär-zootehnikuna ning 1993. aastal OÜ Allmäe esimehena. 1993–2004 oli ta Mikitamäe vallavanem ja 2004–2006 Soome seakasvatusettevõtte OÜ Jukka Jussila aretusosakonna juhataja. 
Poliitiline tegevus.
Inara Luigas oli aastatel 1997–2012 Eesti Keskerakonna liige. Aastatel 2006–2007 oli ta ta X Riigikogu liige, aastatel 2007–2011 XI Riigikogu liige ja aastatel 2011–2015 XII Riigikogu liige. Ta lahkus Eesti Keskerakonnast ja Riigikogus selle fraktsioonist 2012. aasta aprillis koos Rainer Vakra, Deniss Boroditši ja Lembit Kaljuveega. Alates 8 jaanuarist 2014 on ta Sotsiaaldemokraatliku Erakonna liige. 2015. aasta juunist kuni 2016. aasta juunini oli Inara Luigas Sotsiaaldemokraatliku Erakonna peasekretär. Alates 25. novembrist 2016 oli ta XIII Riigikogu liige.
Ühiskondlik tegevus.
Setu liikumise aktivistina on Luigas korduvalt võtnud sõna setu teemadel ning propageerinud setu kombeid ja tavasid. 2002. aastal avaldas ta ka kokaraamatu "Setu toidud". TV3 telesaates "Õhtusöök viiele" osaledes pakkus ta 2010. aastal söögilauas setu handsat.
Isiklikku.
Inara Luigas on sündinud Siberis küüditatute peres. Tema setust isa Ivan Labe küüditati 25. märtsil 1949 Mikitamäelt Siberisse, et küüditatavate kvoot saaks täidetud. Labe perekond sattus Verh-Krasnojarka külla Severnõi rajoonis Novosibirski oblastis. Tema lätlasest ema Eltvira pere oli saadetud Novgorodi ja küüditatud sealt edasi Novosibirskisse, kus Ivan ja Elwira tutvusid ja abiellusid. Verh-Krasnojarka kalmistul puhkavad Ivani isa ja kaksikutest õed.
Pere jõudis tagasi Mikitamäele 1959. aastal, samal aastal sündis ka Inara. Inara, tema vend Jaan ja õed Erika ja Viktoria rääkisid isaga setu keeles ja emaga vene keeles ning lapsed ei osanud korralikult eesti keelt, mille pärast teised koolilapsed nimetasid neid venelasteks.