tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Rahvamuusikaorkester

Rahvamuusikaorkester on muusikakollektiiv (orkester), kus peale vanade rahvapillide kasutatakse ka muid pille, näiteks viiulit, kitarri, klarnetit.
49 (Tallinna bussiliin)

49 on Tallinna bussiliin, mis ühendab mõlemas suunas Ülemiste asumi Lasnamäel Merivälja asumiga Pirita linnaosas. 
Liin on ainus bussiliin, millega lasnamäelased saavad ümberistumiseta sõita Pärnamäe kalmistule või Pirita randa. Liin on käigus iga päev. Sõiduaeg Lennujaama peatusest Viimsi keskusse on tipptunnil 66 minutit ja Viimsi keskusest Lennujaama peatuseni 61 minutit. Väljumised 30–70 minuti tagant.
Enne 1. aprilli 2016 lõpetas bussiliin Lasnamäel Laagna asumis P. Pinna peatuses, liinimuudatusega pikendati bussiliini J. Smuuli tee peatusest mööda Juhan Smuuli teed ja Suur-Sõjamäe tänavat Ülemiste jaamani.
Alates 1. septembrist 2017 pikendati liini Meriväljalt Viimsi keskuseni. Lisati Mõisapargi, Viimsi kooli ja Viimsi keskuse peatus.
1. veebruarist 2018 pikendati liin Ülemiste jaama juurest ühe peatuse võrra edasi Lennujaamani.
Štšastja

Štšastja on rajoonilise tähtsusega linn Ukrainas Luhanski oblastis, umbes 20 kilomeetri kaugusel Luhanskist põhjaloodes.
Siverskõi Donetsi vasakkaldal asuv Štšastja asutati 1754. aastal, linna õigused sai 1963. aastal.
2014. aasta 1. jaanuaril elas Štšastjas 12 629 inimest, asustustihedus 11 337 inimest ruutkilomeetri kohta.
Ajalugu.
XXI sajand.
2014. aasta Ukraina kriisi ajal, Donbassi sõja alguses, võtsid valitsusvastased relvajõud linna oma kontrolli alla.
16. juunil 2014 sisenesid linna valitsusväed. 
2014. aasta 5. augusti pärastlõunal demonteeriti Lenini mälestussammas.
2016. aasta 9. veebruaril meedias ilmunud teadete kohaselt oli osa asulast valitsusvägede kontrolli all.
2 (Tallinna trammiliin)

2. trammiliin on Tallinna trammiliin, mis teenindab reisijaid liinil Kopli – Suur-Paala. Väljumised 4-12 minuti tagant.
4 ja 2 trammiliini pöörang
Peatused.
Kopli – Suur-Paala.
Kopli, Sepa, Marati, Sirbi, Maleva, Sitsi, Angerja, Krulli, Volta, Salme, Telliskivi, Balti jaam, Põhja puiestee, Suur Rannavärav, Linnahall, Vanasadam, Laeva, A. Laikmaa, Paberi, Keskturg, Bussijaam, Lubja, Majaka, Sikupilli, Majaka põik, Väike-Paala, Suur-Paala.
Ajalugu.
1953. aastani sõitis Kopli mootortramm liinil edasi-tagasi Balti jaama ja Kopli lõpu vahel, Balti jaamas oli pöördringi platvorm, kus vagunid inimjõul ümber pöörati. Kopli trammiliin ühendati Stalini väljakuga alles 1953. aastal.
Dzitva

Dzitva on jõgi Leedus ning Valgevenes, Nemunase parempoolne lisajõgi. Valgevene keeles on jõe nimi "Дзітва", vene keeles "Дитва" (Ditva), leedu keeles aga "Ditva".
Jõe pikkus on 93 km ja valgla pindala 1220 km². Jõe langus on 63 m ja lang on 0,4 m/km.
Dzitva algab Leedust Vilniuse maakonnast Eišiškėsi linna lähistelt. Jõgi voolab 90 kilomeetri ulatuses Valgevene territooriumil, alates piirist on Ditva säng 50 kilomeetri ulatuses õgvendatud. Alles alamjooksul voolab Ditva taas looduslikus sängis.
Valgevene territooriumil läbib Dzitva Hrodna oblasti Voranava ja Lida rajooni, Voranava rajoonis suubub temasse vasakult Raduńka ja Lida rajoonis paremalt Lidzieja.
OS X Mavericks

OS X Mavericks (10.9) on kümnes OS X väljalase Macintoshi arvutitele, mis ilmus 22. oktoobril 2013. See järgnes operatsioonisüsteemile OS X Mountain Lion ning omakorda talle järgnes OS X Yosemite.
OS X Mavericks oli esimene Mac App Store'ist tasuta allalaaditav operatsioonisüsteem ning esimene OS X-i versioon, millel ei olnud kaslase nime.
Selle operatsioonisüsteemi juures oli tähtsaks peetud pikka aku eluiga, iCloud integratsiooni ja uusi rakendusi.
Süsteeminõuded.
OS X Mavericksi jaoks on vaja vähemalt 2 GB RAM muutmälu ja 8 GB vaba ruumi kõvakettal ning vähemalt järgmisi Macintoshi arvuteid:
Aino Runge

Aino Runge (17. juuni 1926 – 3. august 2014) oli eesti rahandusspetsialist, tarbijakaitsja ja poliitik.
Ta lõpetas Tallinna rahandustehnikumi ja 1963. aastal Tartu Riikliku Ülikooli rahanduse ja krediidi erialal.
Ta töötas ta ligi nelikümmend aastat rahandusministeeriumis.
Poliitikasse jõudis ta laulva revolutsiooni ajal Rahvarindes. Ta oli Keskerakonna asutajaliige ja kuulus erakonda elu lõpuni.
Ta oli VIII Riigikogu liige ja aastatel 1999–2002 Tallinna Linnavolikogu liige. Tema algatusel asutati 1994. aastal Tallinna üürnike ühendus. Mitmed tema ettepanekud jõudsid Eesti tarbijaid kaitsvatesse seadustesse.
Isiklikku.
Tema tütred on maalikunstnik ja disainer Sirje Runge ning kunstiajaloolane Marika Valk.
Arch Enemy

Arch Enemy on Rootsi meloodilise "death metal"'i ansambel, mis tegutseb aastast 1996.
Arch Enemy asutajaks olid Carcassi, Carnage'i ja mitmes muus mõjukas Rootsi "metal"-bändis mänginud kitarrist Michael Amott ning Carnage'i laulja Johan Liiva, nendega liitusid ka Michaeli noorem vend, kitarrist Christopher Amott ning trummar Daniel Erlandsson. Vast loodud bänd seadis oma ülesandeks ühendada "death metal"'i agressiivsus meloodilisusega. 
1996. aastal ilmus bändi debüütalbum "Black Earth". Toona oli Arch Enemy peamiselt Michael Amotti projekt, kuna ta kirjutas nii muusika kui ka sõnad ning mängis stuudios sisse ka basskitarri.
1999. aastal liitus bändiga basskitarrist Sharlee D'Angelo ning 2000. aastal lahkus sellest laulja Johan Liiva, kelle aset hakkas täitma Saksamaa naisvokalist Angela Gossow. 2014. aasta märtsis loobus Gossow Arch Enemy laulja kohast ning asus bändi mänedžeri kohale. Seejärel sai uueks lauljaks Kanadast pärit Alissa White-Gluz, kes varem oli laulnud kodumaises ansamblis The Agonist. Sama aasta juunis ilmus ka Arch Enemy kümnes stuudioalbum "War Eternal".
Alissa White-Gluz

Alissa White-Gluz (sündinud 31. juulil 1985) on Kanada "heavy metal"i laulja, 2014. aastast Rootsi meloodilist death metalit viljeleva ansambli Arch Enemy vokalist.
2004. aastal oli Alissa White-Gluz Kanada metal-bändi The Agonist asutajaliige ning laulja kuni 2014. aasta märtsini, mil ta valiti Arch Enemy uueks lauljaks pärast seda, kui Angela Gossow oli sellest kohast loobunud. Sama aasta juunis anti välja Arch Enemy uus plaat War Eternal, millel laulab juba White-Gluz.
Troye Sivan

Troye Sivan Mellet, esinejanimega Troye Sivan, on Lõuna-Aafrika päritolu austraallasest YouTube'i isiksus, näitleja, laulja ja laulukirjutaja. 
Näitlejana on ta mänginud noort James Howletti 2009. aasta filmis "" ning ta oli peategelane filmi "Spud" triloogias. Ta teeb regulaarselt YouTube'i videoid; 2015. aasta septembri seisuga oli ta YouTube'i kanalil üle 3,9 miljoni tellija ja üle 205 miljoni vaatamise. 
Sivan sündis Lõuna-Aafrikas Johannesburgis 1995. aastal. Ta pere kolis Austraaliasse Perthi linna, kui Sivan oli 2-aastane. Sivan hakkas laulma ja näitlema juba lapsena. Ta on mänginud filmis "X-Meeste algus: Wolverine" ja Lõuna-Aafrika filmis "Spud". 2007. aastal hakkas Sivan tegema videoid, kus ta laulis, ning laadis neid üles sotsiaalmeediasse, millega ta lõpuks kogus 2 miljonit tellijat. 
Oma videote kõrval avaldas Sivan ka kaks iseseisvalt produtseeritud EP-d: "Dare to Dream" (2007) ja "June Harvely" (2012). 26. juunil 2014 teatas Sivan oma YouTube'i kanalil, et on sõlminud plaadilepingu Universal Musicuga. 2014. aasta augustis avaldas ta oma kolmanda EP – "TRXYE" – EMI Music Australia kaudu. 2015. aasta septembris avaldas Sivan oma neljanda EP "Wuld", mis tutvustas kuulajatele Sivani uut muusikat, mida tal oli plaanis lähiajal välja anda. 14. oktoobril avaldas Sivan oma kanalil treileri, millega reklaamis debüütalbumit "Blue Neighbourhood". Album koosnes kümnest laulust ("deluxe-"väljaandel oli 16 laulu).
Uussoonestumine

Uussoonestumiseks ehk neovaskularisatsiooniks (ladina keeles "neovascularisatio") nimetatakse valdavalt uute veresoonte kasvuga seotud protsesse kas soonteta või väheste soontega koealasse kardiovaskulaarsüsteemiga täiskasvanud organismides.
Ka selgrootutel toimub soonte areng, kuid mehhanism ja seotud rakud ning signaalmolekulid võivad erineda, seetõttu räägitakse uussoonestumisest eelkõige selgroogsete organismidega seotult.
Meditsiinivaldkonna terminoloogias kasutatakse terminit valdavalt uute veresoonte kasvuga kas soonteta või väheste soontega koealasse.
Normaalseks uussoonestumiseks peetakse haavade neovaskularisatsiooni ja ka invasiivsete kirurgiliste operatsioonide ja elundisiirdamise järgset uussoonestumist.
Ebanormaalseks peetakse veresoonte kontrollimatut teket ja 'puhkemist' (ingl "sprouting") vastusena kasvajarakkudelt tulevatele kasvusignaalidele. Kapillaaride ja suuremate veresoonte uussoonestumist peetakse oluliseks teguriks osade kasvajate arengul vähiks. Neovaskularisatsiooni keskseks kasvufaktoriks peetakse siin vere- ja lümfisoonte endoteeli kasvu ja diferentseerumist reguleerivat kasvufatorit VEGF.
Ebanormaalseks (oftalmoloogias) peetakse ka silma sarvkesta kahjustumise korral (näiteks kontaktläätsest põhjustatud pideva ärrituse tõttu) sarvkesta uussoonestumist.
Suure-Rõsna tsässon

Suure-Rõsna tsässon on Anastassia tsässon Setumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Rõsna külas Setomaa vallas. 
Tsässon on pühitsetud Nahtsile (Anastassia Vanemale), kelle püha (Nahtsipäev) tähistatakse siin 11. novembril (Juliuse ehk vana kalendri järgi 29. oktoobril). Tsässon asub kunagisel külakalmistul (Suure-Rõsna kalmistu) ja on tõenäoliselt ehitatud 18. või 19. sajandil. Seda on ehitatud ümber 1920.–1930. aastatel ning veel hilisemal ajalgi.
Diagonaal

Hulknurga diagonaal on sirglõik, mis ühendab hulknurga kaht tippu, mis pole ühe ja sama külje otspunktid.
Hulktahuka diagonaal on sirglõik, mis ühendab hulktahuka kaht tippu, mis pole ühe ja sama tahu tipud. (Mõnikord arvatakse hulktahuka diagonaalide hulka ka hulktahuka tahkude diagonaalid. Siis defineeritakse hulknurga diagonaal sirglõiguna, mis ühendab hulknurga kaht tippu, mis pole ühe ja sama serva otspunktid.) Kui vaadata antud kuubi joonist, selle läbilõiget mööda punasega tähistatud kuubi tahu diagonaali, siis saame ristküliku, mis vastab standardsele paberi formaadile 
A4, külgede suhtega: formula_1:1 ja diagonaali pikkusega formula_2.
Stukalova Balka

Stukalova Balka on küla Ukrainas Luhanski oblastis Slovjanoserbski rajoonis, ligi kümne kilomeetri kaugusel Luhanski keskusest põhjaloodes.
Stukalova Balka asutati 1962. aastal.
Külas elab 153 inimest, asustustihedus inimest ruutkilomeetri kohta.
2014. aasta Donbassi sõja ajal, 5. augustil, toimus küla lähisel lahing valitsusvägede ja Venemaa-meelsete separatistide vahel.
Krasnõi Jar

Krasnõi Jar on küla Ukrainas Donetski oblastis Pokrovski rajoonis, enam kui neljakümne kilomeetri kaugusel Donetski keskusest loodes.
2014. aasta Donbassi sõja ajal, 5. augustil, toimus küla lähisel lahing valitsusvägede ja valitsusvastaste relvajõudude üksuste vahel.
Vene väed vallutasid asula 2024. aasta oktoobris.
Orlovo-Ivanivka

Orlovo-Ivanivka on küla Ukrainas Donetski oblastis Šahtarski rajoonis, umbes kolmekümne kilomeetri kaugusel Donetskist idakirdes.
Orlovo-Ivanivka kõrgus merepinnast on 215 meetrit.
Külas elab 965 inimest.
Ajalugu.
XXI sajand.
2014. aasta Donbassi sõja ajal, 5. augustil, toimus küla lähisel lahing valitsusvägede ja Venemaa meelsete separatistide vahel.
Kumatšove

Kumatšove on küla Ukrainas Donetski oblastis Starobeševe rajoonis, umbes kolmekümne kilomeetri kaugusel Donetskist kagus, mõne kilomeetri kaugusel Venemaa piirist läänes.
Kumatšove kõrgus merepinnast on 93 meetrit.
Külas elab 1532 inimest.
2014. aasta Donbassi sõja ajal, 5. augustil, toimus küla lähisel lahing valitsusvägede ja Venemaa meelsete separatistide vahel.
Minstrelite etendused

Minstrelite etendused (nimetus pärineb keskaegsetelt rändartistidelt menestrelidelt) oli USAs levinud meelelahutuse vorm, mis sai alguse 1830. aastatel ja kestis umbkaudu 1960. aastateni. 
Osatäitjateks olid peamiselt valged meelelahutajad, kes jäljendasid mustanahalisi, värvides näod mustaks. Minstrelite etendustes sai näha/kuulda pilliorkestreid, laulu- ja tantsunumbreid. Minstrelite kunst on ühena afroameerika muusikastiilidest mõjutanud džässmuusika teket ja arengut. Minstrelite etendustest on tänapäeva meelelahutusmaailma tulnud "cakewalk", "shuffle "ja stepptants.
Afroameerika töölaulud

Afroameerika töölaulud olid laulud, mida laulsid Aafrika päritolu mustanahalised orjad töötegemise juures 17.–19. sajandi orjanduslikus Ameerikas.
Töölaulude algne eesmärk oli orjade ühes rütmis töötamise toetamine. Suulise kultuuri osana ei olnud neil ühte kindlat vormi. Laulmise üheks iseloomulikuks tunnuseks oli eeslaulja ja koori vaheldumine. Afroameerika töölaulud on mõjutanud džässmuusika teket ja arengut.
Esimesed salvestised töölauludest ilmusid 1867. aastal.
Edna Andrews

Edna Andrews (sündinud 1958) on ameerika keeleteadlane ja kultuurisemiootik.
Ta töötab Duke'i Ülikoolis lingvistika ja kultuuriantropoloogia professorina. 
Ta on kirjutanud Juri Lotmanist raamatu "Conversations with Lotman: Cultural Semiotics in Language, Literature, and Cognition" (2003).
Ta on viibinud Eestis mitmel korral, sealhulgas 2014. aastal, kui pidas Lotmani loengu.
Wolfgang Börnsen

Wolfgang Börnsen (26. aprill 1942 Flensburg – 2. november 2024) oli Saksa poliitik (CDU). Ta oli 1987–2013 Bundestagi saadik ning 2005–2013 Bundestagi CDU/CSU fraktsiooni kultuuri ja meedia töörühma esimees.
Elu ja töö.
Pärast keskkooli õppis Börnsen müürsepaks ning ühtlasi Flensburgi Kõrgemas Majanduskoolis. Seejärel lõpetas ta reaalkoolide õpetajana Kieli Pedagoogikakõrgkooli. Järgnevalt töötas Flensburgi Käthe Lasseni Koolis ajaloo, majanduse/poliitika ja religiooni õpetajana. Börnsen õpetas peale selle ka Kieli Pedagoogikakõrgkoolis vaba aja pedagoogikat ning Flensburgi Pedagoogikakõrgkoolis mängu- ja teatripedagoogikat.
Wolfgang Börnsen oli evangeelse kiriku liige, abielus ja tal on neli last.
Partei.
Börnsen astus 1967. aastal Kristlik-Demokraatlikku Parteisse (CDU) ja 1977 ka Kristlik-Demokraatlikku Töötajate Ühingusse (CDA). Ta oli 1991–1995 CDU Schleswig-Holsteini liidumaa organisatsiooni peasekretär.
Saadik.
Alates 1987. aastast oli Börnsen Saksamaa Bundestagi liige. Seal oli ta Bundestagi CDU/CSU fraktsiooni rannikualade töörühma esimees. Alates 2005. aasta novembrist juhatas ta lisaks ka fraktsiooni kultuuri ja meedia töörühma ning oli CDU/CSU fraktsiooni kultuuripoliitika kõneisik. Selles rollis astus ta 2012. aasta aprillis välja arvutimängu "Crysis 2" Saksamaa arvutimängude auhinnale nomineerimise vastu. Kuigi žürii oli koostatud sõltumatutest isikutest, ähvardas Börnsen „uue žürii kokkupanekuga“ ning seetõttu kritiseeriti mitmelt poolt teda ennast, isegi tema enda fraktsiooni ridadest.
Wolfgang Börnsen valiti 1987, 1990, 1994 ja 2009 Bundestagi saadikuks otsemandaadiga Flensburg-Schleswigi valimisringkonnast nr 1 ning 1998, 2002 ja 2005 Schleswig-Holsteini liidumaa nimekirja kaudu. Ta teatas, et olles olnud juba 25 aastat Bundestagi saadik, ei soovi ta enam 2013. aasta Bundestagi valimistel kandideerida. Tema koha võttis üle Sabine Sütterlin-Waack.
Liikmesus.
Börnsen oli Saksamaa Bundestagi Euroopa Liidu parlamendirühma liige.
Sutlepa kabel

Sutlepa kabel on 17. sajandist pärineva rannarootsi koguduse hoone, mis asub alates 1970. aastast Eesti Vabaõhumuuseumis. Kabel taaspühitseti muuseumis 1989. aastal ning see on praegu tegev Tallinna Jaani koguduse abikirikuna.
Sutlepa kabel on üks vanemaid puitehitisi Eestis. 
Sutlepa kalmistu, kus kabel varem asus, peavärava juurde ehitati 1996. aastal kellatorn.
Ajalugu.
Kabel ehitati Noarootsi kihelkonda Sutleppa Noarootsi Püha Katariina kiriku abikirikuks. Ehitusaeg on täpselt määratlemata, kuid mõningatel andmetel oli see olemas juba 1627. aastal piiskop Rudbeckiuse kirikuvisitatsiooni ajal. Kabeli vöörmündrit mainitakse 1670. ja 1698. aastal. Kabeli uksepiita lõigatud aastaarv "1699", mida on 1930.ndaist pakutud ehitusajaks, tähistab kunstiajaloolase Niina Raidi arvates pigem Suure Nälja lõppu või kabeli korrastustöid (hoone ajalooline õiend EVMis). Piirkond oli sel ajal üsna välja surnud.
Teada on, et 1825. aastal peeti kabelis jumalateenistust kaheksal korral kirikupühadel. Kabelis on leerilapsi ette valmistatud, seal talitati ka ristimisi, laulatusi ja matuseid, kui suurde kirikusse ei saadud minna. Teenistusi peeti nii eesti kui ka rootsi keeles.
1830. aastatel oli kabel kehvas seisus. See võeti Riguldi mõisniku parun von Taube eestvõttel lahti ja laoti uuesti üles. Sutlepa kuulus Riguldi mõisa alla ja seda kasutas sealne rahvas. Uuesti püstitamisel saadi kasutada ka Rooslepa vana kabeli palke, mis olid üle jäänud, kui Roosleppa ehitati kivikabel. Taapüstitamist tähistab teine aastaarv "1837" uksepiidas. Sajand hiljem oli kabel taas lagunenud, kaaluti selle materjali oksjonil maha müümist ja uue kabeli ehitamist. Siiski jäi plaan rahapuudusel seisma. 1932. aastal käis Sutlepas arhitekt J. Naha, kes tunnistas kabeli küll "üsna nigelas seisus" olevaks, aga kirjutas, et "...ehitust peaks hinnatama kui ainukest muistist puust jumalakoda mandril". Haridusministeerium keelaski hoone lammutamise ja hoone võeti muinsuskaitse alla.
Pärast teist maailmasõda kasutati kabelit surnukuurina ja see lagunes. Hävimisohus hoone viidi 1970. aastal Vabaõhumuuseumi
Interjöör.
Hoone 19. sajandi esimest poolt kajastavas interjööris on talupoeglik ehitustraditsioon oskuslikult ühendatud baroksete stiilielementidega. Hoone taaspüstitamisel 1837. aastal valmistas külatisler Johannes Klingberg kantsli, mis jäljendab Tallinna barokiperioodi meistri Tobias Heintze (1589–1635) töid. Esemetest on dateeritud veel endisest hoonest üle toodud altarilaud ja -võre (1810) ning kaheksanurkne puust ristimisnõu alus (1802). Altari kohal rippuva Kristuse pildi kinkis kabelile Riguldi mõisnik C. von Taube aastal 1831. Kaunid on kabeli altariseina lihtsad tinaraamides vitraažaknad. Ukse kõrval asub rahakogumispakk, kuhu sai annetuse lasta nii hoone seest kui ka väljast. Seda, et tegu rannarahva kabeliga, tuletavad meelde seintel rippuvad plekk-pärjad merele jäänud meeste mälestuseks.
Kabel mahutas kokku ligikaudu 150 inimest ning traditsiooniliselt istusid seal mehed paremal ja naised vasakul pool. Kooriosas asuvad kahel pool altarit seinte ääres ka nn saksapingid, kus istusid tähtsamad isikud.
Riiklik Vähiinstituut

Riiklik Vähiinstituut (inglise keeles "National Cancer Institute", lühend NCI) on USA-s tegutsev riiklik uurimisasutus, mis kuulub Riikliku Tervishoiu Instituudi koosseisu.
Riiklik Vähiinstituut asutati sõltumatu uurimisasutusena 6. augustil 1937 Ameerika Ühendriikide Kongressi poolt "National Cancer Institute Act" 'iga ja see asub USA-s Bethesdas. Alates 1. juulist 1944 on Riiklik Vähiinstituut Ameerika Ühendriikide Kongressi poolt määratud Riikliku Tervishoiu Instituudi (NIH) koosseisu.
Riiklik Vähiinstituut koordineerib USA riiklikku vähiprogrammi, juhib ja toetab uurimistööd, väljaõpet ning informatsiooni levitamist mis on seotud vähihaiguse riskitegurite, põhjuste, preventsiooni, diagnoosimise ja võimaliku raviga ning vähihaigete elumusega.
Martin Paasoja

Martin Paasoja (sündinud 4. jaanuaril 1993 Kärdlas) on eesti elukutseline korvpallur, kes mängib 2020. aastast Hispaania esiliigaklubis Real Valladolid. 
Eesti korvpallikoondisse kuuluv Paasoja on lisaks Eesti ja Hispaania klubidele mänginud ka Rumeenia ja Kreeka klubides.
Karjäär.
Paasoja alustas profikarjääri Eesti Korvpalli Meistriliigas 2009. aastal Pärnu meeskonnas, misjärel mängis meistriliigas ja Balti liigas osaleva Rapla KK koosseisus. 2017. aastal liitus ta Rumeenia kõrgliigasse kuuluva SCM Craiova meeskonnaga.
Seejärel siirdus Paasoja hooajaks 2018/19 Kreeka esiliigasse Ateena Psychiko ridadesse, kus tõi keskmiselt 15,5 punkti, 4,8 lauapalli, 2,1 resultatiivset söötu ja 1,7 vaheltlõiget mängus. 
2019/20. hooaja Eesti tippklubis Kalev/Cramos veetnud Paasoja siirdus taas välismaale 2020. aasta augustis, mil sõlmis lepingu Hispaania esiliigaklubiga Real Valladolid.
Toila raudteejaam

Toila raudteejaam (kuni 1931. aastani "Jõhvi raudteejaam") oli raudteejaam Ida-Virumaal Linna küla lähedal, praeguse Jõhvi linna territooriumil. Jaam asus Jõhvi raudteejaamast umbes 3,5 km Narva pool.
Seoses 1929. aastal avatud Jõhvi uue raudteejaamaga nimetati jaam 1931. aastal ümber Toila jaamaks, kuigi raudteejaamast on Toila alevikuni umbes 8 km.
Ajalugu.
Raudteejaam rajati 1870. aastal seoses laiarööpmelise Tallinna–Narva raudteega kohaliku Jõhvi mõisniku Igelströmi soovil. Tõenäoliselt samal ajal valminud jaamahoone ehitati tüüpprojekti järgi sarnaselt Aegviidu, Kabala, Püssi jmt jaamahoonetega. Lagunenud jaamahoone asus raudtee põhjaküljel ja lammutati 1997. aasta suvel.
Raudteejaam lõpetas tegevuse 1990. aastate keskpaigas, kuid reisirongid peatusid Toilas veel kuni 1990. aastate teise pooleni. Ebamugava asukoha tõttu leidis jaam reisijate poolt vähest kasutust. 
Toilas asus lisaks peateele kaks kõrvalteed, üks madal perroon, harutee tööstusterritooriumile ja kivist auruvedurite depoo. Endist jaama asukohta meenutavad tänaseni mitmed säilinud abihooned.
Toilale eelnes Jõhvi ja järgnes Oru raudteejaam.
Eljo Kaldalu

Eljo Kaldalu (19. november 1920 Tartu – 4. august 2014 Tartu) oli eesti raamatukogundustegelane, aastatel 1951–1975 Tartu Linnaraamatukogu direktor. 
Kaldalu lõpetas 1934. aastal Tartu Õpetajate Seminari Harjutuskooli, 1941 Tartu Tütarlaste Gümnaasiumi ning 1967 Tartu Riikliku Ülikooli raamatukogunduse ja bibliograafia erialal. 
Aastatel 1944–1949 oli ta ELKNÜ Tartu Linnakomitee noorsoo- ja pioneeride osakonna juhataja. 
32 aastat oli tema elu seotud Tartu Linnaraamatukoguga, 1949–1951 oli ta seal lugemissaali juhataja ja 1951–1975 direktor. 
Kaldalu direktoriks oleku ajal avati teatmebibliograafia, rändfondi ja tehnikakirjanduse osakonnad, projekteeriti ja valmistati ette juurdeehitus, hangiti esimene raamatubuss, loodi raamatukogude nõukogu Jaan Eilarti juhtimisel, moodustati vanemate raamatute ostukomisjon, raamatukogule anti 1962. aastal eesrindliku raamatukogu nimetus. 
Aastatel 1976–1985 töötas Kaldalu Tartu Struumatõrje Dispanseri raamatukoguhoidjana ning 1986–1992 oli ta Tartu Linnaraamatukogu rändfondiosakonna raamatukoguhoidja.
Kullamaa Püha Nikolause kirik

Kullamaa Püha Nikolause kirik on õigeusu kirik Läänemaal Kullamaa kihelkonnas Silla külas.
Kullamaa Püha Nikolause (vene k. "Гольденбекская Николаевская цековь") historitsistlikus stiilis kirikule pandi nurgakivi 3. juunil 1907. Valminud kiriku pühitses 14. juunil 1908 püha imetegija Nikolause auks ülempreester Aleksander Leets (1870–1961). Kullamaa-Silla õigeusu koguduse jumalateenistused toimusid kirikus aastatel 1908–1957.
Kirikusse paigaldati värvitud puidust ikonostaas mõõtmetega 5,6 m, kõrgus ristini 3,47 m. Püha aujärg oli tammepuust. 1925. aastal remonditi pühakoda põhjalikult. 
Kullamaa Püha Nikolause kirik suleti 1957. aastal liikmete mujale siirdumise tõttu. 
Tänapäeval on kirik varemeis. Eesti Apostlik-Õigeusu Kirik on teinud kiriku ümbruses hooldusraiet ja kavatseb sinna paigaldada infotahvli.
Kiire parvlaev

Kiire parvlaev on alates 2007. aastast Tallinna–Helsingi liinile toodud parvlaevade tüüp. Need laevad mahutavad sama palju reisijaid ja lasti kui tavalised parvlaevad, kuid sõidavad mõnevõrra kiiremini. Kiired parvlaevad sõidavad kiirusega 25–27 sõlme, mis võimaldab reisi pikkust 2–2,5 tundi.
Kiire parvlaev ei ole IMO kiirlaevakonventsiooni kohaselt kiirlaev erinevalt aastani 2008 Tallinna–Helsingi liinil sõitnud populaarsetest kiirparvlaevadest. Kiirlaevu ei saanud jääklassi puudumise tõttu talvel kasutada ning neil olid ka lainetusest sõltuvad väljasõidupiirangud, mistõttu reederid töötasid välja sellise parvlaeva kontseptsiooni, mis oleks jääklassiga ja merekindel ning sõidaks piisavalt kiiresti.
Alates 2013. aastast on Tallinna–Helsingi liinil kiired parvlaevad kolmel reederil.
Pikk külgpilulane

Pikk külgpilulane ("Lineus longissimus") on kärssuss perekonnast "Lineus". Ta on pikimaid loomaliike Maal.
Pika külgpilulase geograafiline leviala hõlmab Lääne-Euroopa ja Põhja-Euroopa rannikuveealasid, sealhulgas Läänemere rannikut. Ta on madalvees elunev röövloom, kes lahkub meretõusu ajal oma varjupaigast saagijahile. 
Kehakujult on ta tüüpiline kärssuss – pikk ja nöörikujuline. Tema keha pikkus on tavaliselt 5–15 meetrit, harvemini ulatub see kuni 30 meetrini. Mõned autorid kirjeldavad aga üksikuid isendeid pikkusega kuni 60 meetrit.
Pika külgpilulase keha läbimõõt on tavaliselt 5–10 millimeetrit.. Teistel andmetel võib "Lineus longissimus"e keha laius küündida koguni 10 sentimeetrini.
Välislingid.
̈
Komarivtsi (Bari rajoon)

Komarivtsi (ukraina keeles "Комарівці") on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Bari rajoonis. Pindala on 3,92 km². Elanike arv on 1161.
Kärssusside loend

"Siin on loetletud kärssusse. 
Selles nimekirjas on kärssusside liigid ja teised -taksonid. Muud zooloogia mõisted on loetletud loendites zooloogia mõisteid ja anatoomia mõisteid. Kogu bioloogias käibel olevad mõisted on loetletud loendis Bioloogia mõisteid.
Kui taksonil on eestikeelne nimetus, siis see on paigutatud loendisse vastavalt oma kohale tähestikus. Taksoninimetuse järel on sulgudes ladinakeelne nimetus kursiivis. Edasi tulevad lühiandmed sugukondliku kuuluvuse (sgk) ja levila kohta, samuti leviku kohta Eestis:
Usinitsa tsässon

Usinitsa tsässon on tsässon Setumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Usinitsa külas (varem Suure-Usinitsa külas) Setomaa vallas.
Tsässon on pühitsetud Jumalaema kaitsmisele, mille püha tähistatakse seal 14. oktoobril (Juliuse ehk vana kalendri järgi 1. oktoobril). 
Tsässon on ehitatud 1948. aastal ja taastatud 1989. aastal.
Krasnohorivka

Krasnogorivka on rajoonilise tähtsusega linn Ukrainas Donetski oblastis Marjinka rajoonis, 20,7 kilomeetri kaugusel Donetski keskusest läänes.
Krasnogorivka asutati XIX sajandi I poolel, linna õigused sai 1938. aastal.
Linna kõrgus merepinnast on 149 meetrit.
Krasnogorivkas elab 15 937 inimest, asustustihedus inimest ruutkilomeetri kohta.
Ajalugu.
XXI sajand.
Donbassi sõja ajal, 2014. aasta aprillis võtsid valitsusvastased relvajõud linna oma kontrolli alla.
2. augustil võtsid valitsusväed linna oma kontrolli alla.
2015. aasta 3. juuni varahommikul alanud valitsusvastaste relvajõudude ägedates rünnakutes Marjinkale ja Krasnogorivkale oli keskpäevaks saanud haavata 25 valitsusvägede võitlejat.
8. juunil sõitis Krasnogorivka piirkonnas miinile valitsusvägede veok, hukkus sõidukis olnud seitse sapööri.
Staromõhhailivka

Staromõhhailivka on alev Ukrainas Donetski oblastis Marjinka rajoonis, ligi paarikümne kilomeetri kaugusel Donetskist läänes.
Staromõhhailivka asutati 1747. aastal, alevi õigused sai 1938. aastal.
Staromõhhailivka kõrgus merepinnast on 176 meetrit. kõrgusel merepinnast.
2013. aasta 1 jaanuaril elas Staromõhhailivkas 5411 inimest.
Ajalugu.
XXI sajand.
2014. aasta Ukraina kriisi ajal aprillis võtsid Venemaa meelsed separatistid linna oma kontrolli alla.
2. augustil võtsid valitsusväed linna oma kontrolli alla.
2016. aasta oktoobri seisuga oli asula valitsusvastaste relvajõudude kontrolli all.
Kilpmardikas

Kilpmardikas ("Cassida") on perekond mardikalisi poilaste sugukonnast.
Eestis elab 14 selle perekonna liiki.
Marjinka

Marjinka (ukraina Мар'їнка) on rajoonilise tähtsusega linn Ukrainas Donetski oblastis, Marjinka rajooni halduskeskus. Linn asub 21,3  kilomeetri kaugusel Donetski kesklinnast lääneedelas ja piirneb Donetski Petrovski rajooniga.
Marjinka asutati 1844. aastal, linna õigused sai 1977. aastal.
Linna kõrgus merepinnast on 152 meetrit.
Marjinkas elab 9913 inimest, asustustihedus inimest ruutkilomeetri kohta.
Ajalugu.
XXI sajand.
Donbassi sõja ajal, 2014. aasta aprillis võtsid valitsusvastased relvajõud linna oma kontrolli alla.
5. augustil võtsid valitsusväed linna oma kontrolli alla.
2015. aasta 3. juuni varahommikul alanud valitsusvastaste relvajõudude ägedates rünnakutes Marjinkale ja Krasnogorivkale oli keskpäevaks saanud haavata 25 valitsusvägede võitlejat. ÜRO peasekretäri asetäitja Jeffrey Feltmani teatel hukkus kolmapäeval, 3. juunil Marjinka piirkonnas toimunud kokkupõrgetes 28 inimest, kellest 9 olid tsiviilisikud.
Lihula mõis

Lihula mõis (saksa keeles "Schloß Leal") oli mõis Lihula kihelkonnas Läänemaal Lihulas.
Ajalugu.
1560. aastate keskel kuulus piirkond Pärnu komtuurkonnas Saare-Lääne piiskopi mõisale, 214 adratalu ja 305 adramaaga. 1630. aastal müüs Rootsi kuningas Gustav II Adolf Lihula ümbruse feldmarssal Åke Tottile ja 1631. aastal kinkis kuningas talle ka linnuse ala. Sellest ajast peale hakkas arenema Lihula mõis. 1684. aastal mõis võõrandati ning 1686. aastal see kohtunik von Derfeldenile. Põhjasõja ajal mõis laostus. 
Mõis kuulus 1726. aastast von Hahnide suguvõsa omandusse, 1735. aastal kinkis Venemaa keisrinna Anna Ivanovna Lihula mõisa rittmeister Johann von Manderstjernale. 1744. aastal sai mõisaomanik Manderstjerna, omandiõiguse Lihula alevikule. 1795. aastast müüdi mõis võlgade katteks Karl Friedrich von Stackelbergi valdusse. 1802. aastal pantis K. F. von Stackelberg mõisa edasi oma õemehele Gustav Strandmanile. Alates 1812. aastast kuulus mõis von Wistinghausenite perekonnale. 1867. aastal abiellus Anna von Wistinghausen Alfons von Buxhoevedeniga (183–1910) ning kui Anna 1874. aastal mõisa päris, oli mõis aastatel 1874–1913 Buxhoevedenite valduses. 1913. aastal müüs Hermann von Buxhoeveden (1874–1944) mõisa suure võlakoorma tõttu Eestimaa Mõisaomanike Liidule, kes valitses seda juba 1910. aastast. 1916. aastal müüs Eestimaa Mõisaomanike Liit mõisa edasi Berend von Wetter Rosenthalile.
Lihula mõisas korraldatakse Matsalu loodusfilmide festivali.
Mõisahooned.
Esimene mõisahoone valmis Lihula mõisas 1645. aastaks ning paiknes Lihula piiskopilinnuse idaküljel. Lihula mõisa mõisasüda on tekkinud Lihula piiskopilinnuse varemetele ning mõisahoonete rajamist on mõjutanud looduslik keskkond, vanad vallikraavid ja piiskopilossi varemed. 1670. aastaks valmis linnuse edelaküljel ajalooliselt teine härrastemaja. Tänaseni säilinud klassitsistlik kahekorruseline kivist härrastemaja valmis 1840. aastaks. Kelpkatusega mõisahoone fassaadi kaunistab nelja sambaga portikus, mida ilmestab kolmnurkfrontoon. Frontooni karniise kaunistab hammaslõige. Hoonele on iseloomulikud ka madalad pööningukorruse, nn mezzanino-korruse aknad. Tänapäeval tegutseb häärberis Lihula muuseum.
Mõisa peahoone ümbruses paiknes hulk kõrvalhooneid, millest suur osa on säilinud. Peahoone esise auringi ääres on pikk klassitsistlik sammastikuga Lihula mõisa ait, selle läheduses peahoone otsas väike Lihula mõisa viinaait. Veidi lääne pool, väheldase künka all paiknes Lihula mõisa viinavabrik, mis on tänapäeval varemeis.
Kirde pool mõisa peahoonest olid tall-tõllakuur ning hollandi stiilis Lihula mõisa tuuleveski. Säilinud on ka mitmeid tööliste- ja moonakatemaju. Mõisasüdamest edelas, Virtsu suunduva maantee ääres on alles ka mõisale kuulunud tugevalt ümber ehitatud kõrtsihoone.
Lihula mõisa park ja Lihula mõisahooneid ümbritsevad piirdemüürid, mis on samuti tunnistatud kultuurimälestiseks.
Žyžma

Žyžma või Žõžma on jõgi Leedus ning Valgevenes, Gauja parempoolne lisajõgi. Valgevene keeles on jõe nimi "Жыжма", vene keeles "Жижма" (Žižma), leedu keeles aga "Žižma".
Jõe pikkus on 82 km ja valgla on 584 km². Jõe lang on 0,8 m/km.
Žyžma algab Leedust Vilniuse maakonnast Šalčininkai rajoonist. Valgevene territooriumil läbib jõgi Hrodna oblasti Voranava, Lida ja Iŭje rajoone. Iŭje rajoonis suubub ta Gauja jõkke. Jõesängi on maaparandustööde käigus 27,4 kilomeetri ulatuses õgvendatud.
Jõe kaldal asub Hajciuniški küla.
Tõnu Kõiv

Tõnu Kõiv (sündinud 4. detsembril 1968 Rakveres) on endine Eesti poliitik.
Ta lõpetas aastal 1987 Rakvere 3. Keskkooli. Ta õppis Audentese ülikoolis ärijuhtimist. 
Kõiv oli Eesti Konservatiivse Eesti Rahvaerakonna liige ja töötas Rahvaerakonna kantselei juhatajana, selle ühinemisel Mõõdukatega sai Rahvaerakonna Mõõdukad liikmeks, töötas 1999. aasta lõpust kuni 2003. aastani Sotsiaaldemokraatliku Erakonna peasekretärina. 
Kuulus 1997–1999 ja 2002–2004 Rakvere linnavolikokku. Oli 1999–2003 IX Riigikogu liige (Rahvaerakond Mõõdukad). 2001. aastal oli Kõiv pärast Mihkel Pärnoja tagasiastumist üks majandusministri kandidaate. 
Ta töötas mitme spordiorganisatsiooni juhatuses: 1995–96 Jalgpalliliidu ja 1996–2000 Korvpalliliidu juhatuses, 1996–97 FC Flora tegevdirektor, 2005–2011 Triatloniliidu president ja 2005 aastast EOK esindajate kogu liige. 
Aastatel 2003–2010 töötas ASi Eesti Elektronpost tegevdirektorina.
Zuhres

Zuhres on rajoonilise tähtsusega linn Ukrainas Donetski oblastis, Hartsõzki linna haldusalas. Linn asub 34,8 km kaugusel Donetskist idas.
Zuhres asutati 1829. aastal, linna õigused sai 1938. aastal.
Krõnka jõe kallastel asuva linna kõrgus merepinnast on 141 meetrit.
2001. aastal elas linnas 19 859 inimest, 2013. aasta 1. jaanuaril 18 553 inimest, asustustihedus inimest ruutkilomeetri kohta.
Ajalugu.
21. sajand.
2014. aasta Ukraina kriisi ajal aprillis võtsid Venemaa meelsed separatistid linna oma kontrolli alla.
Gauja (Nemunas)

Gauja on jõgi Leedus ning Valgevenes, Nemunase parempoolne lisajõgi. Valgevene keeles on jõe nimi "Гаўя" ("Haŭja", transkribeerituna Gavja), leedu keeles aga "Gauja".
Jõe pikkus on 100 km ja valgla on 1680 km². Jõe langus on 74,7 m ja lang on 0.9 m/km.
Gauja jõgi algab Leedust Vilniuse maakonnast Šalčininkai rajoonist Ašmiany kõrgustikult. Leedu territooriumil voolab jõgi 32 kilomeetrit; seal suubub temasse ka esimene suurem lisajõgi Verseka. Edasi läbib Gauja Hrodna oblasti Iŭje rajooni, seal asub jõe kaldal ka Žamysłaŭl. Suurimaks lisajõeks on parempoolne lisajõgi Žyžma.
Kahealuseline graaf

Kahealuseline graaf (inglise keeles "bipartite") on graaf, mille tipud jagunevad kahte hulka, kus servad esinevad ainult erinevatesse hulkadesse kuuluvate tippude vahel.
Kahealuselise graafi täiendis moodustavad need alused klikke.
Kahealuselised on näiteks Folkmani graaf ja Heawoodi graaf.
Kui kõik hulkadevahelised tipud on servadega ühendatud, siis kujutab see graaf endast bi-klikki.
Graaf võib olla ka "kolme"-, "nelja"- või "n"-aluseline. Alused võivad olla kas võrdse või erineva suurusega.
Hemorraagiline palavik

Hemorraagilised palavikud (ka hemorraagilised viiruspalavikud, viiruslikud hemorraagilised palavikud; ladina keeles ainsus "febris haemorrhagica", mitmus "febres virales haemorrhagicae"; lühend VHF) on koondnimetus teatud palavikuga kulgevate viirushaiguste kohta. 
Hemorraagilisi palavikke iseloomustavad väga suur nakatamisvõime, täppverevalumid, veresoonte kahjustumise tagajärjel tekkinud verejooksud, šokk ja suur suremus. 
Hemorraagilise palavikuga kulgevate haiguste põhjustajateks peetakse, harilikult mitmete lülijalgsete või näriliste kaudu inimestele levitatavaid, sugukondadesse "Arenaviridae", "Bunyaviridae", "Filoviridae", "Flaviviridae" ja "Togaviridae" liigitatud viiruseliike.
Hemorraagiliste palavike peiteaegades, nakkusteedes ja sümptomites ning ravis esineb varieeruvusi.
"Bunyaviridae".
Inimestel hemorraagilist palavikku põhjustav "Bunyaviridae" viirus on "Severe fever with thrombocytopenia syndrome" (SFTS).
Filoviirused.
Inimestel hemorraagilist palavikku põhjustavad filoviirused on
Miussõnsk

Miussõnsk (kuni 1965. aastani "Novo-Pavlivka", "Novopavlivske") on rajoonilise tähtsusega linn Ukrainas Luhanski oblastis Krasnõi Lutši haldusalas, Miussi jõe kallastel.
Miussõnsk asutati 1887. aastal (Novo-Pavlivka nime all), alates 1938. aastast alev, linna õigused sai 1965. aastal.
2011. aasta 1. jaanuaril elas linnas 4999 inimest, asustustihedus inimest ruutkilomeetri kohta.
Ajalugu.
21. sajand.
2014. aasta Ukraina kriisi ajal aprillis võtsid Venemaa-meelsed separatistid linna oma kontrolli alla.
8. augustil võtsid valitsusväed linna oma kontrolli alla.
Tamara Keerd

Tamara Keerd (aastani 1958 Tamara Schmidt; 24. veebruar 1926 Konotop, Sumõ ringkond, Ukraina NSV – 22. aprill 2003 Tallinn) oli eesti lauatennisist ja sporditegelane.
Ta on õppinud Tallinna 1. Keskkoolis, lõpetas aastal 1945 Tallinna Sotsiaal- ja Kodundusinstituudi.
Ta asus lauatennist mängima Arvi Voltri juhendamisel. Ta oli aastal 1955 NSV Liidu võistkondlikel meistrivõistlustel hõbemedali. Eesti NSV meistrivõistlustel võitis ta naispaarismängus aastal 1952 (koos Valve Toomsaluga) kuldmedali; lisaks on ta võitnud kolm hõbemedalit ja ühe pronksmedali. Aastatel 1952 ja 1957 tuli ta võistkondlikult Eesti NSV meistriks.
Ta töötas aastatel 1953–1968 Tallinna Masinatehases ja 1968–1970 Spordiseltsi Kalev Tallinna linnanõukogus spordiinstruktorina, 1973–1975 Lastestaadionil ja 1975–1979 Tallinna Oktoobri rajooni Laste ja Noorte Spordikoolis instruktori-treenerina.
Isiklikku.
Ta oli aastast 1958 abielus tennisisti ja treeneri Alfred Keerdiga.
Diskograafia (meditsiin)

Diskograafia ehk seljaröntgenuuring (ladina keeles "discographia") on röntgenuuringu liik. 
Seljaröntgenuuringu läbiviimiseks on vaja patsiendi lülivahekettasse kontrastainet süstida.
Haradzišča

Haradzišča (transkribeerituna Garadzištša) on alev Valgevenes Bresti oblastis Baranavičy rajoonis. Alev on Haradzišča külanõukogu halduskeskuseks. Asula nimi on poola keeles "Horodyszcze". Alev asub Servači jõe kaldal.
Alevis on keskkool, muusikakool, laste spordikool ja internaatkool. Haradziščas tegutsevad ka kultuurimaja ja kaks raamatukogu. Seal asub toiduainete tööstus, lisaks tegeletakse seal veel metsandusega.
Vaatamisväärsusteks on XVIII sajandil püstitatud katoliku kirik ja aastal 1764 ehitatud õigeusu (endine kreekakatoliku) kirik. Lisaks asub seal XIX sajandil ehitatud sünagoog. Alevi lähedal asub I maailmasõjas hukkunud saksa sõdurite surnuaed. Alevi piiril asub linnamägi, mida on peetud Leedu vanaks pealinnaks Vorutaks.
Ajalugu.
Alevit on esimest korda mainitud aastal 1414, toona kuulus see Leedu suurvürstidele. Aastal 1494 ehitati sinna katoliku kirik. XV sajandi lõpus läks asula Bielskite valdusse.
Haradzišča asus Navahradaki vojevoodkonnas, kuuludes seal Navahradaki maakonda. XVI–XVII sajandil oli asulal mitmeid omanikke, nende seas Nemirad, Chodkiewiczid, Pacid. XVII sajandi lõpus läks asula Zenowiczitele. 
Aastast 1793 (pärast teist Poola jagamist) Venemaa koosseisus. Alevi rahvas võttis osa mitmest Poola ülestõusust, seetõttu konfiskeeriti alev Pacide perekonnalt ja anti Buhavetskite valdusse. Samuti konfiskeerisid sõjaväevõimud kohalikult katoliiklaste koguduselt kiriku ja andsid selle Moskva patriarhaadile. XIX sajandi lõpus peeti Haradziščas kaks korda aastas laata.
Esimese maailmasõja ajal (1916) toimus alevi ümbruses Baranaviči lahing. Pärast Esimest maailmasõda kuulus Haradzišča Poola koosseisu, 1939. aastast Nõukogude Liitu. Teise maailmasõja ajal moodustati alevis geto, kuhu koguti 760 alevis elanud juuti ja juute ka ümbruskonna asulatest. Lisaks juutidele tapeti ka ülejäänud elanikke, kokku 4000 inimest.
Eduard Wöhrmann

Eduard Ludvig Wöhrmann (28. detsember 1863 Härjanurme – 25. september 1934 Tartu) oli eesti literaat.
Elulugu.
Wöhrmann sündis Härjanurme külas Veski talus talurentniku pojana. Ta õppis 1872–1877 Jõune külakoolis ning töötas pärast isatalus ja mitmes ametis. Aastast 1907 elas ja töötas ta kaevumeistrina Tartus, kus ta ka suri.
Kruhlõk (Lutuhõne rajoon)

Kruhlõk on küla Ukrainas Luhanski oblastis Lutuhõne rajoonis, 31 km kaugusel Luhanskist lõunaedelas.
Kruhlõk asutati 1950. aastal.
Küla kõrgus merepinnast on 237 meetrit.
Kruhlõkis elab 660 inimest, asustustihedus inimest ruutkilomeetri kohta.
Ajalugu.
XXI sajand.
2014. aasta Ukraina kriisi ajal aprillis võtsid valitsusvastased relvajõud küla oma kontrolli alla.
8. augustil 2014 võtsid valitsusväed asula oma kontrolli alla.
25. septembril 2015 fikseeris OSCE Ukraina spetsiaalne seiremissioon valitsusvastaste relvajõudude kontrolli all oleva asula lähistel Venemaal toodetud raketisüsteemi TOS-1 Buratino kohalolu.
Šumõ

Šumõ on küla Ukrainas Donetski oblastis Toretski haldusalas.
2001. aasta 1. jaanuaril elas külas 95 inimest.
2014. aasta Ukraina kriisi ajal aprillis võtsid valitsusvastaste relvajõudude üksused asula oma kontrolli alla.
5. augustil 2014 toimus küla lähistel relvastatud kokkupõrge valitsusvägede ja valitsusvastase relvajõudude vahel.
Paljastuhnur

Paljastuhnur ("Heterocephalus glaber") on mullatuhnurlaste sugukonda kuuluv näriline, paljastuhnurlaste ("Heterocephalinae") alamsugukonna ainus esindaja.
Ta on unikaalne loomaliik imetajate seltsis: elab suurtes keerulise sotsiaalse korraldusega kolooniates, on poikilotermne organism, talub suhteliselt suurt CO2 kontsentratsiooni ning tal puudub osaliselt valutunne. Samuti ei ole teadlastel õnnestunud paljastuhnuritel eksperimentaalselt vähkkasvajaid esile kutsuda.
Oma väiksuse kohta elavad paljastuhnurid väga vanaks – ligi 30-aastaseks. 
Paljastuhnur on peaaegu karvkatteta väike uruloom (tüvepikkusega 8–10 sentimeetrit ja kaaluga 30–35 grammi). Emasloom on suurem ja kaalub 50–80 grammi. Paljastuhnuri levila hõlmab Ida-Aafrika, eelkõige Lõuna-Etioopia, Keenia ja Somaalia savanne ja poolkõrbeid.
Tal on terav haistmine ja hästi arenenud kompimine; koon ja saba on kaetud tundlike vurrudega, mis muuhulgas võimaldavad tal kergesti liikuda läbi urukäikude nii edaspidi kui ka tagurpidi.
Eusotsiaalsete paljastuhnurite kolooniates paljuneb vaid üks emasloom ("kuninganna") ja tema paarilisena 2–3 isaslooma; ülejäänud isendid on steriilsed ja nad on spetsialiseerunud erinevatele töödele (elupaiga kaitse, käikude kaevamine, toiduotsimine). Koloonias elab kümneid (vahel sadu) isendeid.
Pikaealisus.
Paljastuhnurid praktiliselt ei vanane (nende suremus ei kasva vanusega). Nad võivad elada kuni 30 aastat, mis hiiresuuruse loomakese jaoks on pretsedenditu sündmus.
Mehhanismid, mis toetavad pikka eluiga, ei ole täpselt teada. USA ja Iisraeli teadlaste ühisartikkel 2012. aastal ajakirjas Aging Cell püstitas hüpoteesi paljastuhnurite ebatavaliselt suure pikaealisuse põhjuste kohta. Teadlased, peamiselt Tel Avivi Ülikoolist ja Texase ülikoolist (kus asub USA suurim, enam kui 2000 isendist koosnev paljastuhnurite koloonia) teatasid, et tõenäoliselt peitub paljastuhnurite pikaealisuse põhjus proteiini NRG-1 suures sisalduses. See valk asub väikeajus, see tähendab aju selles osas, mis kontrollib motoorset aktiivsust.
Saarvahtra puiestee

Saarvahtra puiestee on tänav Tallinnas Nõmme linnaosas Laagri asumis. Saarvahtra puiestee algab Kaskede puiesteelt, ristub Paplite puiesteega ning lõpeb Laagri asumi ja Pääsküla asumi piiril umbtänavana. Saarvahtra puiestee on peaaegu lõuna–põhjasuunaline ja ligikaudu 400 meetri pikkune.
Saarvahtra puiestee sai nime 4. septembril 1970.
Biksēre

Biksēre on küla ("ciems") Lätis Madona piirkonnas, Sarkaņi valla keskus.
Asulas asub Biksēre mõisa ("Libien") süda. Sinna jääb Biksēre bussipeatus. Lisaks on seal veel raamatukogu ja kultuurimaja «Kalnagravas». Biksēresse on püstitatud mälestusmärk rublale. 
Looduskaitse all on Biksēre park, Biksēre Metsapargi kuusk ja Biksēre Metsapargi mänd. Biksēre muinaskalmed ehk Kalmemägi on muinsusmälestisena regionaalse kaitse all.
Ebolavirus

Ebolavirus (lühend EBOV) on viiruseperekond.
Klassifikatsioon.
Perekonda liigitatakse järgmised viiruseliigid: 
Kirjeldus.
Nakkavus.
Väljaspool organismi on viiruseliigid tavatemperatuuridel nakkusohtlikud mitmeid päevi, –70 °C on viiruseosakesed üsna stabiilsed. 
Nakatumisvõime väheneb ultraviolettkiirguse ja gammakiirguse toimel.
Rakukultuurides on ebolaviirused võimelised nakatama mitmete imetajate rakke, kuid ei ole paljunemisvõimelised (katsete alusel) lindude, roomajate, kahepaiksete ja lülijalgsete rakkudes.
Patoloogia.
Perekonda liigitatud viirused (va "Reston") võivad inimestel tekitada hemorraagilist viiruspalavikku.
Bioloogilise relvana.
Laboratooriumides töödeldavad Ebola viiruse tüved on klassifitseeritud bioloogiliste relvade 4. kategooriasse.
Hiirte katse viirusena.
USA 4. kategooria turvalaboris läbi viidud katsed, mille käigus nakatati hiiri spetsiaalselt hiirte tarbeks muundatud Ebola viiruse tüvega, võivad indikeerida geenide osalust Ebola viirusnakkuse ja hiirekeha elundisüsteemide võimes viiruseosakeste liikumisele vastu panna – letaalse lõppega nakkuse korral on Ebola viiruse osakestel tendents (kalduvus, soodumus) aktiveerida geene, mis soodustavad veresoonte põletikku ja rakkude surma, tervenenud hiirtel aga oli geenikombinatsioon, uurijate arvates, soodne ja viiruseosakesed aktiveerisid geene, mis kontrollivad veresoonte reparatsiooni ja nakkuse levikule ebasoodsat toimet avaldavate immuunrakkude tootmist.
Biksēre mõis

Biksēre mõis ehk Libe mõis (saksa keeles "Libbien", läti keeles "Biksēres muiža", ka "Libes muiža") oli rüütlimõis Liivimaal Võnnu kreisis Cesvaine kihelkonnas. Tänapäevase haldusjaotuse järgi asub Lätis Madona piirkonnas Sarkaņi vallas Biksēres. Biksēres asuv ja tänapäeval Biksēre mõisaks kutsutav kompleks on tegelikult endise Libe mõisa süda, tegelik Biksēre mõis asus sealt 2,5 kilomeetrit eemal.
Ajalugu.
Biksēre mõisa on esmamainitud 1583. aastal. Toona andis Stefan Batory mõisa Ramelitele. Hiljem vahetas mõis korduvalt omanikke, kuni 1824. aastal sattus see Magnuste suguvõsa kätte. Mõisakompleks jäi Magnuste valdusse kuni 1939. aastani.
Mõisaansambel.
Mõisakompleksi säilinud hooned on kõik ehitatud Magnuste ajal. Lihtsat peahoonet ehib arhitektuurilise kurioosumina uusgooti stiilis torn. Tänapäeval asub hoones vallamaja. Mõisakompleksi juures ei olnud tootmishooneid ega isegi teenijate maja, see-eest asusid seal kõrts ja tenniseväljak. Vanas mõisa magasiaidas asub muuseum. Endisel mõisa golfiväljakul asub praegu lava.
Mõisakompleksi juures asub 15 hektari suurune park. 2006. aastal avati seal puuskulptuuride ekspositsioon.
Ma (jumalanna)

Ma on Väike-Aasia hellenite-eelne emajumalanna, looduse ja jumalate ema, maajumalanna ning sõja- ja võidujumalanna. 
Tema nime põhitähendus on 'ema'. Tal oli orgiastiline kultus nagu Kybelel. 
Ma kultuse algne keskus oli Komana Kapadookias, kus nähtavasti teda kummardasid ka juba hetid. Ma kultus oli ka Komana Pontikas. Mõlemad kohad olid templiriigid, mida valitsesid kohalike kuningatega võrdväärsed ülempreestrid. Kõige tähtsam allikas Ma kultuse kohta on Strabon, kelle (kaheldavatel) andmetel oli kummaski kohas 6000 mõlemast soost templiteenrit (hieroduuli), kellest osa oli seotud templiprostitutsiooniga. Palverändureid kaugetest kohtadest ligi tõmmanud orgiastiline kultus, mis oli seotud relvatantsude ja enesevigastustega, oli kreeklastele võõrastav. Strabon samastas Ma'd kreeka Enyoga.
Kui roomlased Mithridatese sõdade ajal Ma kultusega tuttavaks said, samastasid nad teda sõjajumalanna Bellonaga, hiljem ka Virtusega. Just selle jumalanna vägivaldsus ja võidukus avaldasid suurt muljet Sullale.
Heli Kajo

Heli Kajo (sündinud 26. oktoobril 1983 Helsingis) on soome laulja ja laulukirjutaja. Heli Kajo vanemad on Juha Kajo ja Sirpa Kajo. Ta sai tuntuks 2010. aasta Eurovisiooni Soome eelvoorust. Ta osales looga "Annankadun kulmassa” ning sai finaalis 11 443 häält, kuid ei pääsenud superfinaali.
Pärast seda võistlust võttis Heliga ühendust Asko Kallonen ning pakkus talle plaadilepingut firmas Warner Music Finland. Laulja nõustus ning juba 2012. aasta mais ilmus Kajo debüütalbum "Elämäsi suloisin virhe".
Joachim Maass

Joachim Maass (11. september 1901 Hamburg – 15. oktoober 1972 New York) oli saksa kirjanik. Ka tema vend Edgar Maass oli kirjanik.
Maass töötas algul oma isa äris, 1924. aastast oli vabakutseline kirjanik, ajuti ka kutseline ajakirjanik. 1939. aastal emigreerus USA-sse, 1951–1954 elas Saksamaal (1952. aastast), kuid pöördus Ameerikasse tagasi, põhjendades seda hiljem sakslaste ükskõiksusega. Alates 1965. aastast oli ta töövõimetu. 
Ta kirjutas põhiliselt romaane, kuid ka luulet, esseesid ja näidendeid. Tema kirjanduslik eeskuju oli Thomas Mann. Hermann Hesse kiitis tema raamatut "Die unwiderbringliche Zeit". Tema sõprade ja toetajate seas olid Victor Otto Stomps, Lothar Luft, Carl Zuckmayer, Martin Beheim-Schwarzbach, Stefan Zweig, Gottfried Bermann-Fischer ja Kurt Desch. 
Isiklikku.
Lothar Lufti abikaasa Maria Renée oli hiljem tema elukaaslane.