Kauksi Ülle

Kauksi Ülle (kodanikunimega Ülle Kauksi, varem ka Ülle Kahusk; sündinud 23. septembril 1962 Võrus) on võro luuletaja, proosa- ja näitekirjanik ning kultuuritegelane. 
Elukäik.
Kauksi Ülle kasvas üles Saarlasõ külas praeguses Rõuge vallas. Aastatel 1970–1978 õppis ta Rõuge 8-klassilises Koolis ja aastatel 1978–1981 Friedrich Reinhold Kreutzwaldi nimelises Võru 1. Keskkoolis. 1981. aastal astus ta Tartu Riikliku Ülikooli filoloogiateaduskonda ja lõpetas selle 1986. aastal ajakirjanduse erialal.
Aastatel 1991–1993 töötas ta Võru raadios peatoimetaja ja tegevdirektorina. Alates 1993. aastast on ta Fenno-Ugria Sihtasutuse Tartu keskuse sekretär.
Looming.
Luule.
Kauksi Ülle hakkas luuletusi kirjutama teadmata, et kirjutab võru keeles. 1987. aastal ilmus tema esimene luulekogu "Kesk umma mäke", kus on märgata intensiivset suhet suulise traditsiooniga. Järgnesid ballaadikogud "Hanõ vai luigõ" (1989), "Agu ni eha" (1995) ja "Kuldnaanõ" (1996), kus on "žanriomaselt esil armastuse, surma ja saatuse motiivid, kuid nii pärismaised kui rahvusvahelised müüdiained allutatakse neis mitmesugustele teisendustele ja nihestustele". 
Mitme ballaadi aine on võetud regilauludest, aga regilaulu vormi pole seejuures jäljendatud, vaid ainult tsitaatidega markeeritud. Tihti on ballaadid dialoogi vormis. 1991. aastal ilmunud luulekogu "Jyriyy" sisaldab Laulva revolutsiooni aegset isamaaluulet, kus paatosesse seguneb irooniat. 
Tema hilisemad luuleraamatud "Nõsõq rõõmu mõrsija" (2001) ja "Käänüpäiv" (2003) keskenduvad isiklikele teemadele, aga seal on ka satiirilisi luuletusi ja maausulisi palveid. 2005. aastal ilmus tal eestikeelne luulevalikkogu "Emaemamaa", tõlkijad Kirsti Oidekivi ja Aare Pilv. Samal aastal on tehtud helisalvestis "Imäplaat", kus ta oma luulet ise loeb ja laulab. 2012 ilmus tal "Valit luulõq" esimene köide, ja samuti uute luuletuste kogu "Palunõiaq".
2018. aastal ilmunud luuletuse "Imäpuu" eest sai ta aasta hiljem Juhan Liivi luuleauhinna.
Proosa.
Lühijutukogud "Säng" (1997) ja "Huuv´" (2000) koosnevad pihtimuslikku laadi paladest, milles kirjeldatakse igapäevast elu Tartus 1990. aastate algul. Romaan "Paat" (1998) näitab peategelase Ainu elukäiku Võrumaa külas alates sõjajärgsetest aastatest kuni Eesti iseseisvuse taastamini. Romaanis on nähtud loodusmaagilisi ja erootilisi sugemeid, Ainule omistatakse seal erilisi nägijavõimeid. Romaani „Uibu” (2003) tegevus toimub kaasajas.
Näidendid.
Kauksi Ülle esimene näidend oli "Pühak" (kirjutatud koos Sven Kivisildnikuga), mis lähtub Viitina mõisaproua Barbara Juliane von Krüdeneri (1764–1824) eluloost. "Ah tsusku külh" kujutab Jaan Vahtra, Juhan Jaigi ja Johannes Vares-Barbaruse ühist kalalkäiku Võrumaal. Näidendi sisu on fantastiline, kuid kasutatud on memuaare ja ilukirjanduslikke allikaid. "Vihmatark" toetub Juhan Jaigi samanimelisele novellile, "Peko" (kirjutatud koos Olavi Ruitlasega) aga käsitleb vabalt seto lauliku Anne Vabarna samanimelist eepost. "Kalmonäio" on seto lugulaulu põhjal loodud ooperilibreto, kus pärimuslikku ainet on toodud tänapäevale lähemale. Tema seni kõige mahukam draamatekst on seto lauliku Hilana Taarka elukäiku valgustav "Taarka" (2004), millesse on samuti põimitud palju laule. 2006. aastal ilmus tal näidendikogumik "Kuus tükkü".
Tema näidendeid on rohkesti lavastatud. 2008. aastal lavastas Ain Mäeots filmi "Taarka", mille idee on võetud Kauksi Ülle samanimelisest näidendist.
Isiklikku.
Kauksi Ülle elukaaslane on Evar Riitsaar. Neil on ühine tütar Leelo ja poeg Truvar.