tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kääbuskaal

Kääbuskaal on poksikaalukategooria, mis on üks madalamaid kaalukategooriaid poksimaailmas. Selle kaalukategooria piirid varieeruvad vastavalt organisatsioonile, kuid üldiselt jäävad kaaluvahemikud vahemikku 115–118 naela (52,16–53,52 kg). Bantonsarv on tuntud oma kiiruse ja tehnilise osavuse poolest ning on olnud paljude silmapaistvate poksijate koduks kogu poksiajaloo vältel.
Bantonsarve ajalugu ulatub tagasi 19. sajandi lõppu, kui poks muutus populaarseks spordialaks, eriti Suurbritannias. Esimesed ametlikud bantonsarve tiitlimatšid toimusid 20. sajandi alguses ning alates sellest ajast on see kaalukategooria olnud pidevalt tähelepanu keskpunktis.
Paljud maailmakuulsad poksijad on alustanud oma karjääri bantonsarves ja liikunud seejärel kaalukategooriates edasi. Bantonsarv on olnud tuntud ka oma põnevate matšide ja võimsate löökide poolest, mis võivad olla üllatavalt võimsad, arvestades poksijate suhteliselt väikest suurust.
Meiobentos

Meiobentos, ka meiofauna, on veekogu (mere või mageveekogu) põhjaelustiku (bentose) organismid, kes on suuremad kui veekogu mikrofauna ja väiksemad kui makrobentose organismid (kreekakeelne μειος "meios" 'väiksem' viitab rühma eristamisele suuruse järgi) ja kelle suurus on 0,045 mm – 1 mm.
Määratlus on pigem sõltuv olendite suurusest kui taksonoomiast. Meiobentosesse loetakse kõik organismid, kes võivad läbida ühemillimeetrise võrgusilma, kuid jäävad 45-mikromeetrise silmaga võrku. Meiobentosesse võivad kuuluda nii makrofauna loomade (eelkõige hulk- ja väheharjasusside) väikesed noorjärgud kui ka organismid, kes on meiobentilise suurusega terve oma elutsükli vältel. Meres võib 10 kuupsentimeetrit pinnast sisaldada tuhandeid meiobentose loomi, kelle hulgas on ümarusse ("Nematoda"), aerjalalisi ("Copepoda"), vesikirbulisi ("Cladocera"), keriloomi ("Rotatoria"), loimureid ("Tardigrada") ja karpvähilisi ("Ostracoda"); kuid ka suuremaid algloomi ripsloomade ("Ciliata") ja kambriliste ("Foraminifera") hulgast.
Terminit kasutas esmakordselt 1942. aastal Briti merebioloog Mary Florence "Molly" Mare, kuigi meiobentose organisme tunti ja uuriti juba 18. sajandil. Lisaks organismide suuruse laiale varieeruvusele pani ta tähele ka suurt varieeruvust ka selle rühma vanuselises koosseisus.
Françoise Hardy

Françoise Madeleine Hardy (17. jaanuar 1944, Pariis – 11. juuni 2024) oli Prantsusmaa laulja ja laulukirjutaja.
Eeskätt melanhoolsete sentimentaalsete ballaadide poolest tuntud Hardy tõusis 1960. aastate alguses esile "yé-yé"-laine ühe juhtfiguurina. Lisaks prantsuse keelele laulis ta ka inglise, itaalia ja saksa keeles. Tema karjäär kestis enam kui viiskümmend aastat ja ta andis välja üle kolmekümne stuudioalbumi.
Lauljana debüteeris Hardy 1962. aastal Prantsuse plaadifirma Disques Vogue'i kaudu ja saavutas kohe edu lauluga "Tous les garçons et les filles". Mõni aasta hiljem kaugenes ta "rock'n'roll"ist ning suundus 1964. aastal salvestama Londonis, kus ta laiendas oma loomingu kõlapilti selliste albumite abil nagu "Mon amie la rose", "L'amitié", "La maison où j'ai grandi" ja "Ma jeunesse fout. le camp...". 1960. aastate lõpus ja 1970. aastate alguses töötas ta koos selliste laululoojatega nagu Serge Gainsbourg, Patrick Modiano, Michel Berger ja Catherine Lara.
1988. aastal ilmunud "Décalages" pidi jääma tema viimaseks albumiks, kuid kaheksa aastat hiljem naasis ta albumiga "Le danger", mis oli mõjutatud kaasaja alternatiivrokist. Järgmiste albumitega naasis ta endale omase maheda stiili juurde. 2010. aastatel ilmusid tema kolm viimast stuudioalbumit: "La pluie sans parapluie", "L'amour fou" ja "Personne d'autre".
1963. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel esindas Hardy Monacot lauluga "L'amour s'en va" ning saavutas viienda koha.
2021. aastal teatas Hardy, et tema tervis on halvenenud ja et vähiravi mõjude tõttu ei saa ta enam laulda.
Näitlejana mängis ta Prantsusmaa filmides "Château en Suède" (1963) ja "Une balle au cœur" (1966) ning Hollywoodi filmis "Grand Prix" (1966). Ta oli ka mitme moemaja modell.
Lauljakarjääri kõrvalt on Hardy tegelenud astroloogiaga ning kirjutanud mitu astroloogiaalast raamatut. 2008. aastal andis ta välja elulooraamatu "Le désespoir des singes... et autres bagatelles", millest sai Prantsusmaal bestseller – seda müüdi üle 250 000 eksemplari.
Aastatel 1981–1988 oli ta abielus laulja ja laululooja Jacques Dutronciga. Neil oli juba enne abiellumist poeg Thomas, kellest sai samuti muusik.
Hardy on üks edukamaid Prantsusmaa lauljaid ning tema panust peetakse oluliseks nii prantsuse popmuusikas kui ka moes.
Fotogalvaaniline efekt

Fotogalvaaniline efekt (inglise keeles "photovoltaic effect") on fotoelektriline efekt, mis seisneb teatud ainestruktuuris elektromotoorjõu tekkimises valguse mõjul. Selle nähtuse rakendused on teinud võimalikuks Päikese valguse vahetu muundamise elektrienergiaks.
Valguse muundamine toimub pooljuhtmaterjalis (enamasti ränis) loodud pn-siirdes. Kui valgus langeb siirde ruumlaengu piirkonda, saavad räni aatomite valentsitsooni elektronid footonitelt niipalju energiat juurde, et siirduvad kõrgemale energiatasemele – juhtivustsooni. Seal nad vabanevad aatomitest ja liiguvad pn-siirde ruumlaengu elektrivälja mõjul väljundkontaktile – anoodile. (Siirdes ruumlaengu tekkimise kohta vt ruumlaeng.) Lahkunud elektronidest kristallivõresse jäänud augud kui positiivsed laengud liiguvad vastavalt katoodelektroodi poole.
Niisiis tekivad valguse energia toimel paarikaupa vabad elektronid ja augud, mis triivivad sisemise elektrivälja toimel sarnaselt dopeeritud aladele: elektronid triivivad n-tüüpi pooljuhikihti ja augud p-kihti. Elektroodide vahel tekib potentsiaalide vahe ja elektroodidega ühendatud koormuses elektrivool.
Sõltuvalt aine struktuurist eristatakse fotogalvaanilist efekti anorgaanilistes kristallstruktuurides, eelkõige ränikristallelementides, ja polümeersetes pooljuhtides (polümeersetes päikeseelementides).
Fotogalvaanilise efekti uurimise ja rakendamisega seotud valdkonna kohta on kasutusel nimetus fotogalvaanika (inglise keeles "photovoltaic").
Fotogalvaanilist nähtust täheldas esmakordselt prantsuse füüsik Edmond Becquerel 1839. aastal. Fotogalvaanilisi elemente hakati vooluallikana kasutama kosmosesõidukites 1958. aastal, seejärel ka näiteks kalkulaatorites. Tänapäeval on energiasüsteemi ühendatud päikesepargid ülekaalukalt kõige olulisem fotogalvaanilise efekti rakendusvaldkond.
Tateyama

Tateyama on linn Jaapanis Chiba prefektuuris. 1. märts 2021 seisuga oli linnas hinnanguliselt 44 692 elanikku. Linna kogupindala on 110 km2.
Aaditjad

Aaditjad on hinduismis (Sanskriti keeles आदित्य, Āditya [aːd̪ɪt̪jɐ], otsetõlkes 'Aditist') lõpmatust esindava jumalanna Aditi järeltulijad. Ainsuses kasutatalses nime Aaditja ka päikesejumal Surya kohta. Üldiselt arvatakse Aaditjasid olevat kaksteist. Nad on Vivasvān, Aryaman, Tvashta, Savitr, Bhaga, Dhata, Mitra, Varuna, Amsha, Pushan, Indra ja Vishnu (Vamana kujul). 
Aaditjad esinevad "Rigveedas", kus neid on 6–8 ja nad kõik on meessoost. Braahmanates kasvab nende arv 12-ni. Mahābhāra ja Puraanad mainivad Aaditjade isana tarka nimega Kashyapa. Väidetavalt valitseb igat aasta kuud erinev Aaditja.
Nova Sloboda

 
Nova Sloboda (ukraina keeles Нова Слобода) on küla Ukrainas Sumõ oblastis Konotopi rajoonis, ligikaudu kümne kilomeetri kaugusel Venemaa-Ukraina piirist. 
2001. aastal elas Nova Slobodas 1561 inimest, kellest 6,25% märkis emakeeleks ukraina, 93,62% vene ning 0,06% valgevene ja moldaavia keele.
Dago Antov

 
Dago Antov (sündinud 25. juulil 1956 Tallinnas) on eesti tehnikateadlane, teedeinsener.
Haridus.
Lõpetas Tallinna 46. Keskkooli 1974 ja Tallinna Polütehnilise Instituudi ehitusinsenerina autoteede erialal 1979 ("cum laude"). Omandas Tartu Ülikoolis magistrikraadi geoinformaatika ja kartograafia alal 1998 ning doktorikraadi geoinformaatika alal 2006.
Töökäik.
Töötab inseneribüroos Stratum konsultandina aastast 1988. Oli Tartu Ülikooli ökoloogia ja maateaduste instituudi erakorraline teadur 2007-2008 ning Vilniuse Gediminase Tehnikaülikooli külalisprofessor 2012.
Töötas TPI autoteede kateedris 1976-1981 mehaaniku, inseneri ja nooremteadurina ning 1981-1988 vanemteaduri, teede ja liikluse teadusliku uurimise labori juhatajana. Oli TTÜ teedeinstituudi dotsent 2007-2010. Aastast 2010 TTÜ professor: 2010-2012 teedeinstituudis, 2012-2016 logistikainstituudis, 2016 masinaehituse instituudi logistika õppetoolis, 2017-2021 mehaanika ja tööstustehnika instituudis, alates 2021 emeriitprofessor. Oli logistika ja transpordi teaduskeskuse juht 2017-2021 ning samas vanemteadur 2021-2025.
Teadustöö.
Peamised uurimisvaldkonnad: transpordiplaneerimine, teedeehitus ja planeerimine, liiklusohutus ja -korraldus.
Teadusorganisatsiooniline ja -administratiivne tegevus.
Dago Antov on alates 2008. aastast The Baltic Journal of Road and Bridge Engineering toimetuskolleegiumi liige, 2017. aastast AS Eesti Raudtee ohutuskomitee liige ja Tallinna Ülikooli Haapsalu kolledži liiklusohutuse õppekava lõputööde eksamikomisjoni esimees. 2018. aastast on ta Transpordi ja logistika kutsenõukogu ja ITS Estonia juhtrühma liige. Kõige pikema tegevliikmena on Dago tegutsenud ta 1987. aastast ICTCT (International Cooperation on Traffic Safety Concepts and Theories) ridades.
Tunnustus.
2013. aastal autasustati Dago Antov siseministri aukirjaga panuse eest üleriigilise planeeringu Eesti 2030+ koostamisel ja 2015. aastal nimetati Maanteeameti liiklusohutuse aasta üleriigiliseks koostööpartneriks. 
2016. aastal pälvis emeriitprofessor Operation Lifesaver Estonia (OLE) auhinna "Kuldne tõkkepuu" silmapaistva tegevuse eest raudteeohutuse alal. Dago Antov on nimetatud 2019. aasta konverentsisaadikuks Tallinna linna ja Eesti Konverentsibüroo poolt. Samal aastal tunnustati teda eduka ja silmapaistva ürituse korraldamise eest (Rahvusvaheline konverents Vision Zero for sustainable road safety in the Baltic Sea region 2019). Sama konverents sai ka aastal 2020 Maanteeameti liiklusohutuse auhinna. 2021. aastal autasustati Dago Antovit Tallinna teenetemärgiga asjatundliku ja pikaajalise töö eest Tallinna liiklusohutuse ja tallinlaste liikluskäitumise parandamisel.
Naber (perekonnanimi)

Naber on perekonnanimi. 
Saksamaal oli perekonnanime Naber kandjaid 2014. aastal üle 3350 isiku. Ameerika Ühendriikides oli sellenimelisi isikuid üle 3320, Hollandis üle 1300, Egiptuses üle 150 jne.
Levik Eestis.
2024. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Naber 49 inimesel: 23 mehel ja 26 naisel. Perekonnanimede levikult oli Naber meeste puhul 5305. kohal ja naiste puhul 5137. kohal. Kõige levinum oli perekonnanimi Naber üle 85-aastaste vanuserühmas, kus neid on 10 000 elaniku kohta 1,19. Nimi oli kõige sagedasem Viljandi maakonnas, kus sellist nime kandis maakonna 10 000 elaniku kohta 3,97 inimest.
19. sajandi algul pandi pärisorjusest vabastamise käigus talupoegadele Tartumaal Tartu-Maarja ja Puhja kihelkonna; Virumaal Viru-Jaagupi ja Väike-Maarja kihelkonna; Viljandimaal Paistu kihelkonna; Järvamaal Peetri kihelkonna, Läänemaal Pühalepa kihelkonna ning Pärnumaal Karksi kihelkonna erinevates mõisavaldades 10 korral nimeks Nabber ja Naber.
John Cleese

John Marwood Cleese (sündinud 27. oktoobril 1939) on inglise näitleja, koomik, stsenarist ja produtsent. 
Ta on saate "The Frost Report" stsenarist ja esineja. 1960. aastate lõpus asutas ta legendaarse komöödiatrupi Monty Python, mis lõi sketšisõu "Monty Pythoni lendav tsirkus". Cleese mängis koos Pythoni kaasosaliste Terry Gilliami, Eric Idle'i, Terry Jonesi, Michael Palini ja Graham Chapmaniga Monty Pythoni filmides, nagu "Monty Python ja Püha Graal" (1975), "Briani elu" (1979) ja "" (1983).
1970. aastate keskel kirjutasid Cleese ja tema esimene abikaasa Connie Booth komöödia "Fawlty Towers", milles ta mängis hotelliomanikku Basil Fawltyt, mille eest ta pälvis 1980. aastal Briti Akadeemia teleauhinna parima meelelahutusetenduse eest. 2000. aastal tõusis saade Briti Filmiinstituudi 100 parima Briti telesaate edetabelis esikohale ja 2001. aasta Channel 4 küsitluses oli Basil 100 parima teletegelase edetabelis teisel kohal.
Cleese osales koos Kevin Kline'i, Jamie Lee Curtise ja Michael Paliniga filmides "Kala nimega Wanda" (1988) ja "Imeloomad" (1997), mille mõlema ta ka kirjutas. Filmi "Kala nimega Wanda" eest nomineeriti ta Oscarile, BAFTA auhinnale ja Kuldgloobusele. Ta on mänginud ka filmides "Aja bandiidid" (1981), "Clockwise" (1986) ja "Miljonijaht" (2001), "Silverado" (1985), "Mary Shelley Frankenstein" (1994), kahes James Bondi filmis (R-i ja Q-d), kahes Harry Potteri filmis (Peaaegu Peata Nicki) ja peale lugenud kolmes viimases Shreki filmis. Ta sai Parima komöödiasarja meeskõrvalosatäitja Primetime Emmy silmapaistva oma rolli eest komöödiasarjas "Cheers" (1987) ning nomineeriti sellele rollide eest filmides "Kolmas kivi päikesest" (1998) ja "Will &amp; Grace" (2004).
Cleese on spetsialiseerunud poliitilisele ja religioossele satiirile, mustale huumorile, sketšikomöödiale ja sürreaalsele huumorile. 2005. aasta kanalil Channel 4 koomikute seas läbi viidud küsitluses hinnati ta kõigi aegade paremuselt teiseks koomikuks. Ta asutas produktsioonifirma Video Arts, mis teeb meelelahutuslikke õppefilme ja heategevuslikke näitusi The Secret Policeman's Ball, et koguda raha inimõiguste organisatsioonile Amnesty International. Ta on toetanud Liberaaldemokraate. Alates aastast 2023. on tal kanalis GB News oma vestlussaade.
Carl Schmidt (omavalitsustegelane)

Carl Schmidt (20. oktoober 1847 Paide – 9. aprill 1935 Palivere, Lääne-Nigula kihelkond, Läänemaa) oli Eesti ettevõtja ja Põltsamaa alevivanem.
Carl Schmidt asus Põltsamaale elama 1878. aastal. Ta tegutses Põltsamaal mitmel alal. Ta oli Põltsamaa Põllumeeste Seltsi asutajaliige ja tema algatusel veeti isegi õlle valmistamiseks vilja Peterburi õllevabrikusse. 1891. aastal püstitas ta Põltsamaale kangakudumise ja värvimise töökoja, hiljem ehitas suure silla juurde kangakudumise ja värvimise vabriku. Pajusi maanteel asuvas kaupluses müüdi valmistoodangut ja ta ise elas ka samas majas. Veski ja vabrik said 1915. aastal põlengus kahjustada. Hiljem ehitas linn säilinud ossa Põltsamaa elektrijaama.
1919. aastal valiti ta alevivolikokku. 1921. aastal valiti ta Põltsamaa alevivanemaks, pärast väikest pausi valiti ta veel teisekski ametiajaks ja ta pidas alevivanema ametit 1927. aastani. Sel perioodil asuti korrastama ja planeerima tänavaid ning tehti üldkasulikke töid. 
1930. aastal valiti ta Põltsamaa linnavolikokku. 1931. aastal kolis ta poja juurde Kärdlasse. 
Ta suri 9. aprillil Läänemaal. Surnukeha toodi 11. aprillil Põltsamaale ja maeti 12. aprillil 1935 Põltsamaa saksa kalmistule.
Igor Kaasik

Igor Kaasik (sündinud 19. oktoobril 1959) on eesti õpetaja ja kirjastaja. 
Eluloolist.
Kaasik oli aastatel 1990–1994 Vanalinna Hariduskolleegiumi algkooli ja põhikooli juhataja. Ta on õpetanud eesti keelt, kirjandust ja matemaatikat. 
Ta on juhtinud kirjastusi Koge (1998–2008), Balti Raamat (2000–2011) ja Pythagorase püksid (2016–2024). 
Ta dikteeris 2018. aastal Tallinna päeva etteütlust.
Aastatel 2019--2021 kirjutas Edasi.org veergudel 22 kolumni, mis analüüsisid koolielu erinevaid tahke.
Baylori ülikool

Baylori ülikool on eraõiguslik baptislik teadusülikool USA-s Texase osariigis Wacos. 2020. aasta sügisel õppis ülikoolis üle 20 800 üliõpilase. See on suurim baptislik ülikool maailmas. Ülikooli deviis on "Pro Ecclesia, Pro Texana" ('kiriku eest, Texase eest').
Ajalugu.
Ülikool asutati 1. veebruaril 1845. See on vanim pidevalt tegutsenud ülikool Texases ja USA-s üks vanemaid Mississippi jõest lääne pool. Ülikooli asutas Texas baptistide hariduse selts. Ülikool sai nime ühe selle asutaja, kohtunik R. E. B. Baylori järgi. Õigusteadust hakati ülikoolis õpetama 1849. aastal ja õigusteaduste kool loodi 1857. aastal. Algselt paiknes ülikool Independence'i asulas. Wacosse kolis see 1886. aastal, mil liitus Waco ülikooliga. Baylori ülikooli ärikool loodi 1923. aastal. 1900. aastal Wacos asutatud ja 1903. aastal Baylori ülikooli alla tulnud meditsiinikool Baylor College of Medicine kolis 1943. aastal Houstoni ja tegutseb nüüd iseseisva kõrgkoolina.
Õppetegevus.
Baylori Ülikoolis on umbes 160 bakalaureuse-, 75 magistri- ja 20 doktoriõppe programmi kokku üheksas kolledžis, mille hulka kuuluvad muuhulgas College of Arts &amp; Sciences, ärikool Hankamer School of Business, õenduskool Louise Herrington School of Nursing, teoloogiaseminar ja õigusteaduste kool. Baylori Ülikool paikneb USA ülikoolide seas kõrgetel kohtadel füsioteraapia, õenduse ja ämmaemanduse, sotsiaaltöö, kõnepatoloogia, ettevõtluse ja õigusteaduse õpetamises.
Sport.
Ülikooli spordimeeskonnad kannavad nime Baylor Bears ja naiskonnad Lady Bears. Baylori Ülikool kuulub USA üliõpilasspordi organisatsiooni NCAA konverentsi Big 12 Conference. 2021. aastal tuli ülikooli korvpallimeeskond esimest korda USA üliõpilasmeistriks. Ülikooli naiskond oli tulnud korvpallis ülikoolide meistriks kolm korda. Baylori Ülikoolis on õppinud mitu olümpiavõitjast kergejõustiklast, teiste seas Michael Johnson.
Vasile Dîba

Vasile Dîba (24. juuli 1954 – 20. veebruar 2024) oli rumeenia aerutaja, olümpiavõitja ja viiekordne maailmameister.
Ivanivske

Ivanivske (ukraina keeles Іванівське, enne 2016. aastat Krasne (ukraina keeles Кра́сне)) on asula Ukraina idaosas Donetski oblastis Bahmuti rajoonis. See asub 6 kilomeetrit Bahmutist läänes. Alates 2024. aasta suvest on asula Vene vägede kontrolli all.
Ajalugu.
Ivanivske asutati 18. sajandil Ivan Lukjanovi poolt.
1776. aastal anti põllumaad kolonelleitnant Ivan Vasiljovitš Šabelskile, kes rajas oma uutele valdustele Ivanivka asula. Küla kasvas pidevalt ja 1859. aastaks oli seal 667 elanikku, 87 talukohta, õigeusu kirik ja tehas. 1886. aastaks oli elanike arv kasvanud 767-ni. 1908. aastal elas külas 1473 elanikku. 
Holodomori tagajärjel suri 52 Ivanivske elanikku. Küla lähedal asuvad pronksiaegsed kalmed.
Vene-Ukraina sõda.
2022. aasta augustis alganud Bahmuti lahingus oli küla oluline Ukraina vägede tugipunkt ja Bahmuti linn üks põhilisi varustusteid. 7. veebruaril 2023 algasid Ivanivske lähedal lahingud, mille käigus tungisid sinna lühiajaliselt Wagneri grupi palgasõdurid.
23. veebruaril 2024 alustasid Vene väed tõsiseid operatsioone Ivanivske vallutamiseks. Kuu aega hiljem, 23. märtsil, väitis Venemaa kaitseministeerium, et on küla vallutanud.
ISW hinnangul olid vene väed 11. aprillil tõenäoliselt hõivanud kogu asula. DeepStateMap.Live aga vaidlustas selle, teatades 13. aprillil, et Ukraina väed on endiselt Ivanivskes. Seda kinnitasid ka 15. aprillil avaldatud geolokaliseeritud ülesvõtted, millel on näha, kuidas Vene väed ründavad Ukraina positsioone asula kõige läänepoolsemas osas. 13. maiks oli ISW sunnitud tõdema, et Venemaa üksused olid Ivanivskest läänes liikunud Tšassiv Jari suunas. Ukraina allikad kinnitasid linna vallutamist 11. juunil 2024.
Demograafia.
Ukraina 2001. aasta rahvaloenduse andmetel elas külas 1732 elanikku, kellest 62,7% rääkis ukraina keelt, 36,66% vene keelt ja 0,64% muid keeli.
Rodolfo Neri Vela

Rodolfo Neri Vela (sündinud 19. veebruaril 1952) on Mehhiko teadlane ja astronaut, kes lendas 1985. aastal NASA kosmosesüstiku missioonil. Ta on esimene mehhiklane ja teine ladina-ameeriklane, kes on käinud kosmoses.
Neri omandas 1975. aastal Mehhiko Rahvuslikus Ülikoolis (UNAM) bakalaureusekraadi mehaanika- ja elektrotehnika alal ning 1976. aastal Inglismaal Essexi ülikoolis magistrikraadi telekommunikatsioonisüsteemide erialal. 
Neri oli 1985. aastal missiooni STS-61-B laadungispetsialist. Missiooni ajal paigutas meeskond orbiidile kolm sidesatelliiti, viis läbi kaks kuuetunnist kosmoseskäiku, et demonstreerida kosmosejaamade ehitustehnikaid ning viis läbi mitmeid eksperimente erafirmadele ja Mehhiko valitsusele. Neri soovis lennul süüa tortillasid ning missiooni järel hakkas NASA süstiku- ja Rahvusvahelise Kosmosejaama missioonidel serveerima meeskondadele tortillasid, kuna erinevalt tavalisest leivast ei tekita tortillad puru ja neid saab kasutada võileibade valmistamiseks või muude toiduainete hoidmiseks.
Long Duration Exposure Facility

Long Duration Exposure Facility (LDEF) oli NASA madala orbiidiga satelliit, millega katsetati kosmosemõju erinevatele materjalidele. LDEFi viis 7. aprillil 1984 kosmosesse kosmosesüstik Challenger ja esialgsete plaanide kohaselt pidi see kosmoses olema aasta. Erinevate viivituste tõttu oli see kosmoses üle viie aasta ning selle tõi 20. jaanuaril 1990 tagasi Maale kosmosesüstik Columbia.
Satelliit kaalus umbes 9800 kilogrammi ning selle erinevad pinnad olid kaetud värvide, päikesepaneelide ja soojusisolatsioonitekkidega. Hiljem analüüsiti satelliidi kahjustusi, mille olid tekitanud kosmosekiirgus, vaakum ja kokkupõrked kosmoseprügiga. Kokku oli pardal 57 katset.
Wajima

Wajima on linn Jaapanis Ishikawa prefektuuris. Asub Noto poolsaarel.
1. detsembri 2020 seisuga oli linnas hinnanguliselt 24 507 elanikku. Linna kogupindala on 426,32 km2.
Lõuna-Carolina ülikool

Lõuna-Carolina ülikool ("University of South Carolina"; lühendid USC, U of SC, South Carolina, SC) on avalik teadusülikool USA-s Lõuna-Carolina osariigi pealinnas Columbias. Sellel on üle kogu osariigi seitse satelliitlinnakut ning selle põhilinnaku pindala on 145 hektarit. Ülikoolis õppis 2019. aasta sügise seisuga üle 35 300 üliõpilase (kogu süsteemis üle 52 600 üliõpilase).
Ajalugu.
1801. aastal loodi praeguse ülikooli eelkäija South Carolina College. Ülikooli esimene hoone valmis 1805. aastal. Ameerika Ühendriikide kodusõja ajal ülikoolis õppetöö peatus. Kodusõja ajal asus ülikooli hoonetes sõjaväehaigla. Uuesti alustas ülikool tööd 1866. aastal. Rekonstruktsiooniajastul oli see ainus lõunaosariikide ülikool, kus võeti vastu ka afroameeriklastest üliõpilasi. 1880. aastast tegutses see põllumajandusülikoolina ning vastu võeti ainult valgeid üliõpilasi. Esimene naisüliõpilane asus ülikoolis õppima 1895. aastal. Praeguse nime sai ülikool 1905. aastal. 1950. aastate hakati looma ülikooli linnakuid üle kogu osariigi. 1960. aastatel hakkas see kujunema teadusülikooliks. 
Õppetegevus.
Lõuna-Carolina ülikool pakub üle 350 bakalaureuse-, magistri- ja doktoriõppe programmi kokku 14 kolledžis ja instituudis, mille hulka kuuluvad muuhulgas 1867. aastal asutatud õigusteaduste kolledž ja 1919. aastal asutatud ärikool. Lõuna-Carolina on USA ülikoolide seas silmapaistev muuhulgas logopeedia, rahvatervise, füsioteraapia, farmaatsia, infoteaduste ja raamatukoguteaduste ning kriminoloogia õpetamise poolest.
Ülikooli teadlased keskenduvad muuhulgas sellistele valdkondadele nagu merebioloogia, tööstuspoliitika, tehisintellekt, farmakoökonoomika, maateadused, arheoloogia ja antropoloogia.
Sport.
Ülikooli spordivõistkonnad kannavad nimetust South Carolina Gamecocks. Lõuna-Carolina Ülikool on USA üliõpilasspordi organisatsiooni NCAA konverentsi Southeastern Conference'i liige. Ülikoolil on kokku 21 spordivõistkonda. Ülikooli pesapallimeeskond on tulnud kaks korda USA ülikoolide meistriks (2010 ja 2011), kaks korda on USA ülikoolide meistrivõistlused võitnud veel korvpallinaiskond (2017 ja 2022) ja ühe korra ülikooli kergejõustikunaiskond (2002). Lõuna-Carolina Ülikooli suurim rivaal spordis on umbes 200 km kaugusel asuv Clemsoni ülikool. 
Vilistlased.
Ülikooli vilistlaste hulka kuuluvad teiste seas poliitik Andrew Card, jurist ja poliitik Lindsey Graham, 111. Lõuna-Carolina kuberner Richard Riley, poliitik Joe Wilson, 77. Lõuna-Carolina kuberner ja sõjaväelane Wade Hampton III ning 31. Lõuna-Carolina kuberner John B. Floyd.
Anna Popplewell

Anna Popplewell (sündinud 16. detsembril 1988 Londonis) on inglise näitleja. Tema tuntuim roll on Susan Pevensie fantaasiafilmide sarjas "Narnia kroonikad" (2005–2008). 
Ta on mänginud Susanit filmides " ja " ning teinud kaasa ka sarja kolmandas filmis, "".
Heterotanais oerstedii

Heterotanais oerstedii on sõrgkakandiliste seltsi kuuluv üheaastane vähiliik. Elab mere- ja riimveelises keskkonnas, tavaline Läänemere lõunaosas, Eesti vetes oli esmaleid 2012. aasta juulis.
Kirjeldus.
"Heterotanais oerstedii" keha on lüliline ja kuni 2 mm pikk. Vähike võib endale ümber ehitada võõrkehakestest koja. Elab mere põhjas madalaveelistel taimestikuga aladel, teda leidub nii kivistel kui ka pehmetel põhjadel ning makrofüütidel. Liiki esineb lainetusele mõõdukalt avatud merepiirkondades, ta eelistab mesotroofset vett, aga võib elada ka eutroofses vees.
"Heterotanais oerstedii" on omnivoor ja kiskja ning toitub hõljumist. Loom liigub ujudes, mööda substraati roomates ning võib kaevuda põhjasettesse.
Liik Eesti vetes.
Sõrgkakandilise "Heterotanais oerstedi" Eesti esmaleid oli 2012. aasta juuli Hiiumaa läänerannikult Vanamõisa küla lähedalt.
Lõuna-Dakota ülikool

Lõuna-Dakota ülikool (inglise keeles "University of South Dakota"; lühend USD) on avalik teadusülikool USA-s Lõuna-Dakota osariigis Vermillionis. Ülikooli deviis on "Veritas" ('tõde').
Ülikooli asutas Dakota territooriumi seadusandlus 1862. aastal. See on osariigi vanim avalik ülikool. 2021. aasta sügisel õppis ülikoolis üle 9400 õpilase.
Lõuna-Dakota ülikool pakub 202 bakalaureuse- ja 78 magistriõppe programmi. Ülikoolis tegutsevad osariigi ainsad meditsiinikool ja õigusteaduste koolid. Lisaks on ülikoolil veel viis kolledžit: College of Arts and Sciences, ärikool, School of Education, College of Fine Arts ja terviseteaduste kool.
Ülikooli linnakus asub 1973. aastal loodud muusikamuuseum National Music Museum.
Ülikooli spordivõistkonnad kannavad nimetust South Dakota Coyotes. Lõuna-Dakota Ülikool on USA üliõpilasspordi organisatsiooni NCAA konverentsi Summit League'i liige (välja arvatud ülikooli jalgpallimeeskond, mis kuulub konverentsi Missouri Valley Football Conference).
Ülikooli vilistlaste hulka kuuluvad teiste seas tuumafüüsik ja Nobeli füüsikaauhinna laureaat Ernest Lawrence, teleajakirjanik Tom Brokaw ning poliitik ja senaator John Thune.
Liivimaa tragunieskadron (Schlippenbach)

Liivimaa tragunieskadron (rootsi k. "Livländskt dragonskvadron") oli 1701–1709 tegutsenud Rootsi ratsaüksus, mis osales Põhjasõjas nii Eesti kui ka Venemaa sõjategevuses. Üksus hävis Poltava lahingus. Üksuse juhatajad olid Adam Johann von Schlippenbach ja Georg Reinhold Skogh.
Üksuse teenistusajalugu.
Liivimaa tragunieskadron moodustati värbamise teel 1701. aastal. Eskadroni kapitulatsioonileping kinnitati 1703. aastal, millega muudeti üksus rügemendiks, kuhu pidi kuuluma 12 kompaniid. Üksuse ülemaks sai ooberstleitnant Adam Johann von Schlippenbach. 
Algselt kuulus eskadron Wolmar Anton von Schlippenbachi armeesse. 1706. aastal oli üksus Lõuna-Eestis ning 1708 Liivimaal. Hiljem, kui üksuse juhatajaks oli saanud ooberstleitnant Georg Reinhold Skogh, tungis eskadron Adam Ludwig Lewenhaupti vägede koosseisus Valgevenesse ning võitles Lesnaja lahingus. Lahingus hukkus ka Skogh. Eskadroni riismed võitlesid hiljem veel Poltava lahingus, pärast seda üksus likvideeriti.
Eurydice pulchra

Eurydice pulchra on kakandiliste seltsi kuuluv enamasti üheaastane kaladel parasiteeriv vähiliik. Levinud Atlandi ookeani kirdeosas, tulnukliigina ka Läänemeres.
Looma keha on lüliline ja kuni 5 mm pikk. Kujult meenutab "E. pulchra" väga väikest merikilki. Tal on suured silmad ja pikad tundlad, keha on halli kuni pruuni värvi, mustade täppidega igal segmendil.
Kuulub põhjaloomastikku, eelistab pehmeid põhjasid lainetusele avatud merepiirkondades. Elab peamiselt mesotroofses veekeskkonnas, aga teda leidub ka oligotroofses vees. Liik on kõrge reostustundlikkusega.
Toitub settest, on omnivoor ja kiskja. Parasiteerib kaladel. Liigub ujudes, mööda substraati roomates ja võib kaevuda põhjasettesse.
Nonoichi

Nonoichi on linn Jaapanis Ishikawa prefektuuris. 1. detsembri 2020 seisuga oli linnas hinnanguliselt 57 090 elanikku. Linna kogupindala on 13,56 km2.
Nanao

Nanao on linn Jaapanis Ishikawa prefektuuris. Asub Noto poolsaarel.
1. detsembri 2020 seisuga oli linnas hinnanguliselt 50 207 elanikku ning 1. jaanuari 2024 seisuga 47 198 elanikku. Linna kogupindala on 318,32 km2.
Sinelobus vanhaareni

Sinelobus vanhaareni on sõrgkakandiliste seltsi kuuluv vähiliik, 2006. aastal Hollandis leitud ja 2014. aastal kirjeldatud ebaselge päritoluga võõrliik. Liiki on leitud ka Läänemeres sh Eesti vetes.
Esmaleid.
Esimesed selle liigi indiviidid leiti 2006. aastal Reini deltas ja 2007. aastal Antwerpeni sadamas, alates 2014. aastast Poola rannavetes. Esmane määrang oli "Sinelobus stanfordi", mis arvavasti oli üle maailma levima hakanud juba 16. sajandil. 2014. aastal avastati, et tegemist on uue liigiga "Sinelobus vanhaareni".
Kirjeldus.
"Sinelobus vanhaareni" elab, vähemalt oma viimati leitud asustusala piirides, madalais vetes mudast või settest torukestes, mis kinnituvad kõvale, enamasti tehislikule substraadile sadamate ja estuaaride riimveelises elukeskkonnas.
Täiskasvanud isend kasvab 4-7 mm pikkuseks. Nagu teistel sõrgkakandilistel on tal pearindmik kilbiga ("carapax"), paar sõrgu, silmad ja paar tundlaid, tagakeha koosneb kuuest segmendist väikeste ujujalgadega ja sabast. Torukeses elav liik ei kasuta ujujalgu liikumiseks, vaid neid liigutades torusse hapnikurikka veevoolu suunamiseks.
Liigil on olemas erinevalt teistest sõrgkakandilistest selge sooline dimorfism. Isasloomadel on pearindmik kitsam ja sõrad suuremad kui emasloomadel.
Liik arvatakse olevat sisse toodud laevanduse vahendusel, kas laevakeredele kinnitunult või ballastveega.
Eesti merealal.
Liik leiti esmalt Soome lahes Soome edelarannikul; leide on olnud alates 2012. aastast Soome lahe saartel, Muuga ja Paldiski sadamates jm. "Sinelobus vanhaareni" levila näitab laienemise tendentsi, liiki on nüüdseks leitud ka Haapsalu lahes.
Georg Reinhold Skogh

Georg Reinhold Skogh (1661–1708) oli Skoghide aadlisuguvõsast pärit Rootsi sõjaväelane ja ooberstleitnant, kes osales Põhjasõjas ning juhatas aastatel 1704–1708 Liivimaa tragunieskadroni.
Elulugu.
Georg Reinhold Skogh sündis 1661. aastal Peter ja Sofia Skoghi (sünninimega von Vietinghoff) peres.
1677. aastal astus Skogh Viiburi jalaväerügementi ning sai seal järgmisel aastal seersandiks. 1679. aastal oli ta Riia kubernerirügemendis lipnik. 1687. aastal ülendati ta leitnandiks ja hiljem ka kapteniks.
1701. aastal astus Skogh Liivimaa tragunieskadroni ja sai seal majoriks. 1704. aastal ülendati ta ooberstleitnandiks ning määrati eskadroni juhtima. Oma konfirmatsiooni sai ta kaks aastat hiljem. 
Georg Reinhold Skogh sai surma 1708. aastal Lesnaja lahingus.
Abielu.
Gustav Reinhold Skogh abiellus 1699. aastal Margaretha Elisabeth Reuteriga. Abielust sündis neli last: Bernhard Reinhold, Carl Gustav ja veel kaks last.
2007. aasta Noto poolsaare maavärin

2007. aasta Noto poolsaare maavärin (jaapani keeles 能登半島地震, "Noto-hantо̄ Jishin") oli Jaapanis Honshū saare läänerannikul Noto poolsaarel toimunud maavärin magnituudiga 6,7, mis leidis aset 25. märtsil 2007 umbes kell 09.41 kohaliku aja järgi (), epitsentri sügavus on umbes 11 km. Maavärina tagajärjel hukkus 1 inimene, vigastada sai üle 350 inimese.
Diastylis rathkei

Diastylis rathkei on põnguskilbiliste seltsi kuuluv merelise päritoluga üheaastane vähiliik. Levinud Atlandi ookeani põhjapoolses osas, Põhjameres ja Läänemere lõunaosas.
Kirjeldus.
"Diastylis rathkei" keha on lüliline ja kuni 22 mm pikk, tal on lai "carapax", mis katab pea ja osa rindmikust, väikesed tundlad ja kuuest segmendist koosnev tagakeha. Loom eelistab pehmeid põhjasid ja lainetuse eest varjatud merepiirkondi. Ta elab eelkõige mesotroofses veekeskkonnas, võib esineda ka oligotroofses vees. On kõrge reostustundlikkusega ja avarasoolaline.
Eelistab toituda settest, kuid sööb ka hõljumit ja taimi ning võib olla kiskja. Liigub ujudes ja kaevudes põhjasettesse.
Liik on põhjapoolsema levialaga kui enamik teisi Läänemere põnguskilbilisi. Liigi kirjeldus on lülitatud Eesti rannikumere võõrliikide kaardistamise nutirakendusse.
Narusk

Narusk on eesti perekonnanimi. 
Venemaa Föderatsioonis oli perekonnanime Narusk kandjaid 2014. aastal 10 isikut, Soomes 5.
Levik Eestis.
2024. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Narusk 147 inimesel: 77 mehel ja 70 naisel. Perekonnanimede levikult oli Narusk meeste puhul 1181. kohal ja naiste puhul 1509. kohal. Kõige levinum oli perekonnanimi Narusk üle 85-aastaste vanuserühmas, kus neid on 10 000 elaniku kohta 1,99. Nimi oli kõige sagedasem Põlva maakonnas, kus sellist nime kandis maakonna 10 000 elaniku kohta 14,91 inimest.
19. sajandi algul pandi pärisorjusest vabastamise käigus talupoegadele Võrumaal Põlva kihelkonna Peri mõisavallas ja Räpina kihelkonna Räpina mõisavallas nimeks Narrusk ja Narusk. 
Nimede eestistamisel loobus perekonnanimest Narusk 1938. aastal üks isik, kes soovis uueks nimeks võtta Jõemaa.
Kosmosevägi

Kosmosevägi on riigi relvajõudude haru, mis teostab sõjalisi operatsioone avakosmoses ja kosmosesõda. 
Maailma esimene kosmosevägi oli Venemaa kosmosevägi, mis asutati 1992. aastal iseseisva väeliigina, kuid see kaotas oma iseseisvuse kaks korda, esmalt liideti aastatel 1997–2001 ja 2001–2011 strateegiliste raketivägede koosseisu, seejärel ühines see Vene õhujõududega, moodustades 2015. aastal Venemaa aerokosmoseväe, kus see praegu eksisteerib allüksusena. 2024. aasta seisuga on maailma ainus sõltumatu kosmosevägi Ameerika Ühendriikide kosmosevägi.
Väiksemate või arenevate kosmosejõududega riigid võivad ühendada oma õhu- ja kosmosejõud ühe sõjalise haru alla, näiteks Hispaania õhu- ja kosmosevägi, Prantsusmaa õhu- ja kosmosevägi. Kosmosevägi võib olla ka mitmeotstarbelise väe koosseisus või tegutseda sõltumatu kaitseagentuurina nagu India kaitsekosmoseagentuur.
Nahkjas oksavammik

Nahkjas oksavammik ("Byssomerulius corium"), vanasti pabervamm, on klassi "Agaricomycetes" kuuluv kandseente liik.
Liik sai eestikeelse nime aprillis 2024 komisjoni kaudu, kuhu kuulusid Eesti juhtivad mükoloogid, sh Irja Saar.
Porotheleaceae

Porotheleaceae on šampinjonilaadsete seltsi kuuluv sugukond seeni.
Poroteel

Poroteel ("Porotheleum") on šampinjonilaadsete seltsi kuuluv perekond seeni.
Andrus Remmelgas

Andrus Remmelgas (sündinud 1960) on eesti arst, kes oli aastatel 2013–2018 Põhja-Eesti Regionaalhaigla ülemarst. 
Ta on spetsialiseerunud anestesioloogiale ja katastroofimeditsiinile ning on Eesti Päästemeeskonna liige. 
Ta on lõpetanud 1988. aastal Tartu Ülikooli arstiteaduskonna ravi erialal ning olnud seejärel Tallinna Kiirabihaiglas internatuuris. 
Aastatel 2006–2013 töötas ta PERH-i anestesioloogiakliiniku juhatajana. Ta on olnud Läänemaa ja Raplamaa haiglate nõukogu liige. Ta oli Eesti kaitseväe peaarst aastatel 2000–2005, mille käigus viibis ta 2004. aastal kuus kuud Afganistanis.
Gustav Carl von Schreiterfelt (surnud 1711)

Gustav Carl von Schreiterfelt (suri veebruaris 1711), ka Carl Gustav von Schreiterfelt, Liivimaal tuntud kui Gustav Carl von Schreiterfeld oli Schreiterfeldi aadlisuguvõsast pärit Rootsi sõjaväelane (ooberst), kes osales Põhjasõjas. Rügemendiülem.
Elulugu.
Päritolu ja haridus.
Põlvnes XVII sajandil Liivimaale rännanud ja 1676. aastal aadeldatud Vestfaalist Wickedest pärit suguvõsast. Tema isa oli Rootsi sõjaväe ohvitser ja Karksi mõisa allrentnik Johann Christoph von Schreiterfeld (1632−1696). Ema Hedwig Gamper oli Kuldīga bürgeri ja klaasimeistri David Gamperi tütar. 1679. aasta 8. juulil (vkj) immatrikuleeriti ta Riia lütseumi.
Sõjaväeteenistus.
1680. aastal liitus ta musketärina Campenhauseni rügemendiga, kus tõusis kolm aastat hiljem allohvitseriks. Seejärel viidi ta üle von der Pahleni ratsarügementi, kus teenis välja leitnandi auastme. Selles aukraadis oli ta 1697. aastal Liivimaa aadlilipkonna koosseisus. Põhjasõja algul teenis ta 1700. aastal Gustav Ernst von Albedyhli Liivimaa tragunirügemendis, kus tõusis juba järgmisel aastal ooberstleitnandiks. 1703. aastal osales ta sõjaretkes Petserimaale. 1704. aastal ülendati ta ooberstiks ja määrati tragunirügemendi järgmiseks ülemaks. 1710. aastal osales ta Riia ning Pärnu kaitsmisel. Juulis langes ta sõjavangi, kuid vabanes peagi ja jäi elama Liivimaale.
Surm.
Suri 1711. aasta veebruaris. Teistel andmetel suri ta juba 1710. aastal.
Isiklikku.
Abiellus 1688. aastal Liivimaa maanõuniku Caspar von Ceumerni tütre Barbara Sophiega (suri 1710). Sellest liidust sündis talle vähemalt seitse last:
Tema vend Heinrich Johann (suri 1734) oli samuti sõjaväelane (kapten) ja teenis koos temaga Liivimaa tragunirügemendis kompaniiülemana.
Kiulisservaline nääts

Kiulisservaline nääts ("Steccherinum fimbriatellum") on kandseente hulka kuuluv seeneliik.
Seen kasvab tavaliselt lehtpuu lamatüvel.
Kaltenleutgeben

Kaltenleutgeben on vald "(Marktgemeinde)" Austrias Alam-Austria liidumaal Mödlingi ringkonnas.
Kaltenleutgeben asub Wienerwaldi lõunaosas. Enam kui 73 % piirkonnast on kaetud metsaga. Vald külgneb Viini linnaga ja on populaarne puhkeala viinlastele.
Ajalugu.
Püha Jaakobuse kihelkonnakirik Kaltenleutgebenis ehitati aastatel 1728-1729 ja on barokk-arhitekti Jakob Oeckhli suurtöö. Ta ehitas ja rahastas hoonet pärast oma teise naise surma tõotuse tõttu, mille ta andis poja sünniga.
1800. aastatel, populaarse veeravi või hüdropaatia (nüüd nimetatakse hüdroteraapiaks) liikumise kõrgajal asus Kaltenleutgebenis tuntud hüdropaatiline asutus, mida juhtis Wilhelm Winternitz.
Mark Twain elas Kaltenleutgebenis poole 1898. aastast. Ta peatus Villa Sonnhofis.
Laab im Walde

Laab im Walde on vald "(Gemeinde)" Austrias Alam-Austria liidumaal Mödlingi ringkonnas.
Münchendorf

Münchendorf on vald "(Gemeinde)" Austrias Alam-Austria liidumaal Mödlingi ringkonnas.
Clown Core

Clown Core (stiliseeritult ClownC0re) on Ameerika ansambel. See koosneb kahest anonüümsest artistist, kes kannavad klounimaske. On spekuleeritud, et artistid on indietronica/jazzfunk bändi Knower trummar Louis Cole ning saksofonist ja Cole'i sage kaastöötaja Sam Gendel. 
Nende album "Clown Core" ilmus 2010. aastal. Kaheksa aastat hiljem järgnes albumile "Toilet". Nende album "Van" ilmus 2020. aastal. EP "1234" ilmus 2021. aastal. Nende projektid on kõik ise välja antud.
Ajalugu.
Clown Core'i YouTube'i kanal loodi 2008. aasta novembris. Nende esimene video on nende laulu "Surreal Cereal" esitus nende esikalbumilt "Clown Core". Nad andsid 2010. aasta märtsis välja oma samanimelise debüütalbumi "Clown Core". 
Pärast seda, kui nad järjepidevalt oma kanalile lugusid üles laadisid, kadusid nad 2011. aastal täielikult. Pärast 3 aastat vaikust laadisid nad üles uue video pealkirjaga "?" mis sisaldas punase tekstiga küsimust "Mis juhtus Clowncore'iga". Seejärel kadusid nad veel kolmeks aastaks, enne kui naasid video pealkirjaga "º", mis sisaldas klounide spektrogrammi heli, mille ülaosas oli paksus kirjas tekst "WE ARE IN TOILET" koos morsekoodiga, mille lõpus oli dekodeerimisel lugege "WE ARE STILL ALIVE". Nad laadisid üles veel kaks tiiserit, videod pealkirjadega "i" ja "≈". 
2018. aasta märtsis ilmus nende teine album "Toilet", millega kaasnesid muusikavideod, kus nad esitavad lugusid kaasaskantavas tualetis. Neid muusikavideoid näidati ka Adult Swim 's Smalls programmis, näidates neid laiemale publikule. Celia Woitas Saksa ajakirjast Metal Hammer kirjeldas seda muusikat kui "kaugelt igast muusikažanrist": ""In gewohnter Kloatmosphäre (...) spielen ihren sehr eigenen Musikmix, der sich fernab von jedem Musikgenre befindet" ". Axl Rosenberg "heavy-metali" uudisteveebisaidist MetalSucks nimetas arvustuses laulule "Hell" ja selle muusikavideo analüüsis projekti "moodsa kunsti meistriteoseks" ja kirjeldas laulu kui "žanrit trotsivat". Mick R. ajakirjast New Noise Magazine jagas viimast seisukohta: "Clown Core lihtsalt trotsib kategoriseerimist." 
2020. aasta augustis laadis duo üles video pealkirjaga "Arusaamatute kannatuste lõpmatu kuningriik", mille lõpus on uus muusika ja heli, millel on veel üks spektrogramm, mis näitab kloune koos paksu tekstiga ülaosas, mille pealkiri on "IT HAS BEGUN", juhatades sisse uut projekti. 2020. aasta septembris andsid nad välja oma kolmanda albumi "Van", millega kaasnesid kõigi lugude muusikavideod, esitades muusikat 1997. aasta Toyota Previa mahtuniversaalis, samal ajal kui tundmatu maski kandev juht neid erinevatesse kohtadesse sõidutab. Sarena Kuhn The Daily Californian oma albumi arvustuses kirjeldas duot kui "andekat muusikute duot, kellel on trikk või isegi teie enda halvim õudusunenägu, neid on vaieldamatult raske ignoreerida." 
2021. aasta aprillis andsid nad välja oma esimese EP "1234" ja 2023. aastal alustasid oma esimest turneed 
On oletatud, et Clown Core'i liikmed on multiinstrumentalist ja trummar Louis Cole, kes on tuntud ansamblist Knower, ning saksofonist Sam Gendel, kes on töötanud nii Knoweri kui ka Cole'iga.
Intel Compute Stick

Intel Compute Stick oli Inteli konstrueeritud meediakeskusena kasutamiseks mõeldud miniarvuti. Tegu oli väikseima Windowsi operatsioonisüsteemi kasutava arvutiga. Intel Compute Stick ühendati HDMI-pesa kaudu kuvari või teleriga, sellega võis Bluetoothi või USB-liideste kaudu ühendada lisaseadmeid ja miniarvutil oli microSDXC-kaardiluger.
Ajalugu.
Esimene Intel Compute Sticki mudel avalikustati CES 2015 messil ja seade tuli müügile 24. aprillil 2015. Miniarvutil oli väikese energiatarbega neljatuumaline Intel Atom Z3735F protsessor, mis oli koos teiste Bay Traili tootepere süsteemikiipidega mõeldud eelkõige tahvelarvutite ja kaks-ühes sülearvutite jaoks. Seade oli saadaval kas 1 GB muutmälu (RAM) ja 8 GB välkmäluga (eMMC) või 2 GB RAM-i ja 32 GB eMMC-mäluga, mida sai vajadusel laiendada kuni 128 GB microSDXC-mälukaardiga. Sellest piisas meediamängijana kasutamiseks, kergemaks kontoritööks ja ekraanide jooksutamiseks, kuigi kasutajakogemus polnud alati ladus.
2015. aasta keskel avaldas Intel toodete teekaardi, mille kohaselt varustatakse teise põlvkonna Intel Compute Stickid lisaks Inteli Atomi seeria protsessoritega veel Intel Core M seeria protsessoritega. Need võimaldasid kasutada suuremat jõudlust nõudvaid arvutiprogramme ja tegeleda multitegumtööga – vähene jõudlus oli esimese põlvkonna seadmete puudus. Samuti uuendati uute miniarvutite liideseid ning kasvasid nii seadmete muutmälu kui ka salvestusruumi maht. Teiste uuenduste seas toodi välja MHL-liidese tugi, tänu millele polnud vaja ühilduva seadmega ühendatud Intel Compute Stickiga kasutada välist toiteplokki.
Erinevalt Inteli Next Unit of Computing miniarvutitest ei saatnud Intel Compute Sticke edu, mis ilmnes juba esimese poole aastaga. Teise põlvkonna seadmete valikus olid ka ladusa kasutajakogemuse tagavad Intel's Skylake Core M seeria protsessorid koos enama RAM-iga. Aga võimsama protsessoriga eksemplarid maksid mitu korda rohkem kui algsed miniarvutid, mis muutis seadmed nišikauba kohta kalliks.
Intel Compute Stickide pakkumine lõpetati 2. oktoobril 2020, turvauuendusi tehti kuni 30. septembrini 2022 ja alates 2. aprillist 2024 ei paku Intel seadmele mingisugust tuge. Samas pakuvad teised tootjad sarnase funktsionaalsuse ja suurusega miniarvuteid. Alternatiivid on veel odavamad seadmed, nagu Chromecast, mis annavad igale ekraanile nutikad funktsioonid, ja sarnase funktsioonivalikuga Apple TV meediumipleier.
Virgiinia korgitsuss

Virgiinia korgitsuss ehk virgiinia keeritsuss ("Marenzelleria neglecta") on niitlõpuslaste ("Spionidae") sugukonda kuuluv hulkharjasuss, pärit Põhja-Ameerika Atlandi ookeani rannikumerest. Liik elab ka Läänemeres, siia on ta arvatavasti sattunud laevade ballastveega.
Kirjeldus.
Ussi keha on rohekat või musta värvi, kuni 16 cm pikkune ja 3 mm laiune ning ilma seljasoomuseta. Võrreldes Läänemere kohalike hulkharjasussidega on virgiinia keeritsuss elavam: kätte võetuna hakkab ta vonklema ning võib kergesti jaguneda mitmeks elujõuliseks tükiks. Peas on silmad ning paar väga pikki ja liikuvaid tundlaid, millega uss kombib ruumi ning püüab toiduks kõlbavaid osakesi. Keha eesotsal puuduvad lõpused, need algavad esimeselt harjastega lülilt. Konksharjased on kehal kaugel tagapool.
Ökoloogia.
Keeritsuss elab enamasti mere põhjasetetes ja eelistab elupaigana ühtlaste setetega alasid. Ta võib elada ka tugevalt reostunud merealadel ning talub suuri temperatuuri, soolsuse ja hapnikusisalduse kõikumisi. Väinameres asustab keeritsuss kinnitumata agarikukooslust: agarik pakub talle kaitset kiskjate eest ning samas puuduvad seal ka otsesed toidu- ning ruumikonkurendid.
Keeritsuss on Läänemere kohalikele liikidele tugev konkurent, ta suudab kooslusest välja tõrjuda tavalise harjaslabalase ja harjasliimuka ning sellega vähendada kalade toidubaasi. Kalad ei saa sügavale setetesse kaevuvat keeritsussi kätte. Teisalt töötleb keeritsuss palju rohkem setteid kui kohalikud hulkharjasussid ning suurendab sellega meiofauna mitmekesisust.
Liik jääb konkurentsis alla Läänemere ühele juhtliigile balti lamekarbile.
Leiud Läänemeres.
Virgiinia keeritsussi algne elupaik on Põhja-Ameerika rannikumeres Chesapeake'i lahe ja Georgia vahel. Liik avastati Läänemerest esmakordselt 1985. aastal. Eesti merevetes oli esmaleid Liivi lahe kirdeosas 1991. aastal. Mõned aasta hiljem oli teda juba arvukalt Liivi lahes, Väinameres ja Soome lahes. Liik püsib vähesel arvul, kuid stabiilselt kõikjal Eesti rannikumeres. Läänemere avaosas on teda leitud enam kui 90 meetri sügavuselt. Arvukamalt elab keeritsuss Pärnu ja Narva jõe suudmega külgneval merealal, kus ühelt ruutmeetrilt võib leida tuhandeid isendeid.
Kosmoseoperatsioonide ülem

Kosmoseoperatsioonide ülem (inglise keeles "Chief of Space Operations"; CSO) on Ameerika Ühendriikide kosmoseväe kõrgeim ohvitser.
Ülem on õhuväeministri peamine sõjaline nõunik kosmosejõudude operatsioonide alal ning staabiülemate ühendkomitee liikmena riikliku julgeolekunõukogu sõjaline nõunik kaitseministrile ja presidendile. CSO on alaline ametikoht, mida täidab kosmosejõudude kindral, kes on tavaliselt kosmoseväe kõrgeima auastmega ohvitser.
CSO on Pentagonis asuv administratiivne ametikoht ja kuigi tal ei ole kosmoseväe üle operatiivjuhtimise volitusi, teostab kosmoseoperatsioonide juht kosmosejõudude üksuste ja organisatsioonide üle järelevalvet õhuväeministri määratud isikuna.
Esimene kosmoseoperatsioonide ülem oli kindral John W. Raymond, kes oli ametis kosmose väe loomisest 20. detsembril 2019 kuni 2. novembrini 2022. Seejärel sai ülemaks kindral B. Chance Saltzman, kes oli varem ülema asetäitja kosmose-, küber- ja tuumaoperatsioonide alal. Ülema nimetab ametisse Ameerika Ühendriikide president senati nõusolekul nelja-aastase ametiajaga, mida võidakse sõja või riikliku eriolukorra ajal pikendada täiendava nelja aasta võrra.
Micheline Presle

Micheline Presle (sünninimi Micheline Nicole Julia Émilienne Chassagne; 22. august 1922 Pariis – 21. veebruar 2024 Nogent-sur-Marne) oli prantsuse filminäitleja ja laulja.
Oma filmidebüüdi tegi 15-aastaselt 1937. aastal. 
Prantsusmaa filmiakadeemia Académie des arts et techniques du cinéma autasustas teda 2004. aastal au-Césariga.
Nõgisasi

Nõgisasi ("Herpotrichia") on kottseente perekond.
2024. aasta iluuisutamise maailmameistrivõistlused

2024. aasta iluuisutamise maailmameistrivõistlused (inglise keeles "World Figure Skating Championships 2024", prantsuse keeles "Championnats du monde de patinage artistique 2024") toimusid 18.–24. märtsini 2024 Kanadas Montréalis Bell Centre areenil.
Võisteldi neljal alal: jäätants, paarissõit, naiste üksiksõit ja meeste üksiksõit.
Tiitlikaitsjad olid meeste üksiksõidus jaapanlane Shoma Uno, naiste üksiksõidus jaapanlanna Kaori Sakamoto, paarissõidus Jaapanit esindav paar Riku Miura ja Ryuichi Kihara ning jäätantsus Ameerika Ühendriike esindav paar Madison Chock ja Evan Bates.
Eestit esindasid üksiksõidus Niina Petrõkina, Nataly Langerbaur, Aleksandr Selevko ja jäätantsus Solène Mazingue ja Marko Jevgeni Gaidajenko.