tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Mirjam Parve

Mirjam Parve (sündinud 8. novembril 1991 Tallinnas) on eesti tõlkija, toimetaja, kriitik ja luuletaja.
Parve on lõpetanud Vanalinna Hariduskolleegiumi Tallinnas, Tartu Ülikooli bakalaureusekraadiga semiootikas ja 2017 magistrikraadiga tõlketeaduses, kaitstes mõlemad väitekirjad Betti Alveri luule teemal.
Ta töötab tõlketoimetajana ajakirjas Värske Rõhk.
Mirjam Parve on avaldanud luulet ajakirjades ja 2023 debüütkogu "Varjukeha". 2023 pälvis tema luule Juhan Liivi luuleauhinna ja 2024 Betti Alveri debüüdipreemia.
Ilukirjandust on ta tõlkinud inglise ja prantsuse keelest, sealhulgas Virginia Woolfi proosat.
Käsk

Käsk on võimule toetuv ettekirjutus teha konkreetne tegu.
Absindiroheline

Absindiroheline ehk absindivärvi on roheliste värvitoonide hulka kuuluv säravroheline värvus, mis sarnaneb absindi värviga. Värvus on kerge kollaka vihjega hele roheline, ent on aniisirohelisest vähem kollane ja toonilt intensiivsem.
Prantsuse keeles kasutatakse värvinimetust näiteks klaasi või ka silmade värvuse kirjeldamiseks. Seostub värskuse, läbipaistvuse, puhtuse, selgusega, aga ka likööritaolisusega.
Variatsioonid.
Pantone värvivaliku toon 14-6329 "Absinthe Green" on külma tooniga roheline .
RAL Design värvikaardi toon 170 50 55 "Absinthtürkis" on külm sinakapoolne roheline .
Prantsuskeelne värvinimetuste portaal pourpre.com annab absindirohelise vasteks erksa helerohelise , samuti värviportaal code-couleur.
ISCC-NBS-i värvisõnaraamatu "Color: Universal Language and Dictionary of Names" järgi on absindiroheline ("absinthe green") leherohelise ("foliage green") sünonüüm ja keskmine kollaroheline , toon "absinthe yellow" on keskmine kollane .
Cay Karlsson

Cay Christer Gustaf Karlsson (24. detsember 1945 Helsingi – 19. november 2025 Raseborg) oli soomerootsi muusik ja raadioajakirjanik.
Ta kasvas üles Helsingis ning alustas muusikuteed 1960. aastate alguses, lauldes ja mängides mitmes ansamblis, sealhulgas bändides The Scaffolds, The First ja The Roosters.
Aastal 1969 asutas ta koos Anki Lindqvisti, Hectori ja Sakari Lehtisega folkansambli Cumulus. Cumulusest sai 1970. aastatel üks armastatumaid soome-rootsi folkbände. Nende tuntuimaks palaks peetakse Tove Janssoni laulu "Höstvisa" esitust. Karlsson andis välja ka sooloalbumi "O’Cay" (1975).
1980. aastate alguses hakkas Karlsson üha rohkem tegelema meedia ja ajakirjandusega. Ta töötas pikka aega Yleisradios, alustades toimetajana ja jõudes hiljem peatoimetajaks. Svenska Yle's kujunes temast hinnatud raadiojuht ning ta juhtis mitmeid populaarseid saateid, sealhulgas "Arla", "Idag", "Lördax" ja laiemalt tuntud "Liv i luren".
Costantinella

Costantinella on mürkliliste hulka kuuluv seente perekond.
Karlsborgi kindlus

Karlsborgi kindlus on Rootsi kindlus ajaloolises Västergötlandi maakonnas, tänapäeval Västra Götalandi läänis. See ehitati aastatel 1818–1909.
Pärast Soome kaotust ja Napoleoni sõdu pidas Rootsi jätkuvalt oma põhivaenlaseks Venemaad. Arvati, et tulevases sõjas on pealinn Stockholm liiga lähedal uuele piirile ning uus kaitsedoktriin nägi sõjas ette äärealade võimalikku hülgamist ja Rootsi südaosa (Réduit laiemas mõttes) kaitsmist. Kuninglik perekond, valitsus, parlament ja riigi kullavarud pidid sõja korral ümber paigutatama rajatavasse südakindlusesse (Réduit kitsamas mõttes). Kindluse asukohaks valiti Vätterni järves asuv poolsaar, kuna planeeritud Göta kanal pidi suubuma sellesse järve.
Kindluse ehitus algas 1819. aastal. Ligi 100 hektari suurune kindlus pidi majutama 6000-mehelist garnisoni ja lisaks 8000–10 000 inimest.
Esimene üksus (Göta Suurtükirügenmendi üks patarei Varbergi kindlusest) kolis kindlusesse juba 1831. aastal, kuid kindluse maismaakülje ehitised jäidki lõpuni lahendamata.
Kuningas Karl XIV Johani 1832. aastal tehtud inspektsiooni käigus sai kindlus sai tema järgi oma nime. Pärast ulatuslikku õppereisi Euroopas esitles kindluse arhitekt Johan af Kleen Preisimaa kindluse Winiary (nüüd Poznań) eeskujul loodud plaane. Aastatel 1841–1866 ehitati 678 meetri pikkune kahekorruseline kasemattide, laskeavade ja kolme võimsa suurtükitorniga välisküljel kaitsekasarm, lisaks veel hoonet ümbritsevaid kaponiire. Kokku oli siin 263 suurtükki ning kohti kuni 8000 mehele. Kaitsekasarmu keskosa siseküljel asus garnisonikirik, mis oli ka Riksdagi kohtumispaik.
Kindlus avati 1869. aastal, kuid selle kavandatud roll kriisi- ja reservpealinnana polnud enam asjakohane. Kindluse laienemine siiski jätkus, nii et peamiselt rahapuuduse tõttu valmis kindlus lõplikult alles 1909. aastal. Suurtükiväe areng 19. sajandi teisel poolel tähendas ka seda, et kui kindlus lõpuks valmis sai, oli see juba suuresti kaitsetu moodsa suurtükiväe eest.
Karlsborgi kindlusest umbes 5 km läänes üle Vätterni järve ehitati aastatel 1883–1904 Vabergi kindlus, mis suuresti võttis üle sellal juba vananenud Karlsborgi kindluse kaitsefunktsiooni. 
Otsesest lahingotstarbest loobuti Karlsborgis 1928. aastal. Teise maailmasõja ajal oli see ka riigi kullavarude hoidla.
Osaliselt kasutab kindlust tänaseni Rootsi sõjavägi (mh on seal ka langevarjurite kool ning seal paikneb ka sõjaväe eriüksuse (SOG) allüksuseid), seal on kasarmuid ja laohooneid ning väljaõppekeskus.
Kindluse alal asub huvitavaid 19. sajandi teise poole hooneid, sealhulgas ampiirstiilis kuninglik villa ja garnisonihaigla ning seal asub ka muuseum. Kindlus on külastajatele avatud ja on alates 1935. aastast muinsuskaitsealune ehitusmälestis.
Karlsborgi kindlus ja selle kaitsekasarm ongi kui peegelpilt Tallinna Kalaranna fordist – samast ajastust ja ehitatud samade põhimõtete järgi, kuid teisel pool võimalikku tulevast rindejoont.
Shanty

Shanty on angloameerika rahvalaululiik, mida esitatakse enamasti ilma instrumentaalse saateta vaheldumisi eeslaulja ja koori poolt mõne füüsiliselt raske või rutiinse töö ajal. Shanty laulutekstide sisuks on harilikult meremeeste elu. Shanty laule kasutati sageli purjelaevadel, eriti kaubalaevadel, meeskonnatöö ühisele pingutusele rütmi andmiseks ja üksluise töö juures igavuse peletamiseks. Oma olemuselt olidki need peamiselt töölaulud, mis meenutasid natuke Eesti regilaulu, kuid mille erinevus oli selles, et koor enamasti ei korranud eeslaulja teksti vaid vastas sellest erineva laulujoruga, mille lõpp oli rõhuline ja oli mõeldud meeskonna ühise pingutuse ajastamiseks. Shantyd olid vähem kasutusel sõjalaevadel, sest seal olid meeskonnad suuremad (pingutust nõudva töö jaotamine rohkemate kätepaaride vahel vähendas vajadust pingutuse täpse ajastamise järele), töö iseloom pidevam ja töö rütmi andis vajadusel pootsmani vile. Ka ei sobinud shantyde sageli lorilaululikult vulgaarne sisu kuigi hästi kokku sõjaväelise distsipliiniga, mistõttu sõjalaevadel oli sallitud vaid valik viisakamaid shantysid.
Shanty žanrile olid iseloomulikud paindlikud lüürilised vormid, mis praktikas pakkusid palju improvisatsiooni ja võimalust laulu vastavalt olukorrale pikendada või lühendada. Selle tunnusjooneks oli üleskutse ja vastus, mida esitasid solist ja ülejäänud koor. Shantyl on iseloomulik rütm, kus sageli jooksevad eeslaulja laul ja koori vastus otsapidi kokku. Eeslauljat, keda kutsuti shantymaniks, hinnati tema pikantse keele, lüürilise vaimukuse ja tugeva hääle eest. Shantysid lauldi reeglina ilma instrumentaalse saateta ja ajalooliselt lauldi neid pigem tööga seotud kui meelelahutuslikus kontekstis. Kuigi shantyd on enim levinud inglise keeles, on neid loodud või tõlgitud ka teistesse Euroopa keeltesse.
Shantysid võib liigitada selle töö järgi, mille tegemiseks konkreetne laul oli mõeldud. Nii olid näiteks eraldi shantyd ankru hiivamiseks, vee pumpamiseks, laeva haalamiseks, purjede heiskamiseks, purjede trimmimiseks jne. Shanty rütm ja pikkus olid kohandatud vastavalt konkreetse töö iseloomule.
Purjelaevanduse asendumine aurulaevandusega vähendas oluliselt shantyde populaarsust. Tööshantyde kõrval on siiski ka vabaajashantysid, mille eesmärk on puhtalt meelelahutuslik. Shantyde mõjutusi võib tänapäeval leida ka muudes muusikastiilides.
Töölaul

Töölaulu all mõistetakse põhiliselt rahvalaulu, mis järgib füüsilise töö rütmi ja dünaamikat ja mis on mõeldud tööliigutustega kokku sulama. Samuti peetakse töölauludeks töötamise ajal ajaviiteks lauldavaid rahvalaule, mille rütm ei lange töö rütmiga täpselt kokku.
Töölaule lauldakse tihti ilma instrumentaalse saateta, sageli on töölaulu laulmisel laulutekst jagatud eeslaulja ja koori vahel. Need võivad olla ka jooksvalt improviseeritud sõnadega, kus eeslaulja mõtleb käigu pealt teksti välja ja koor kordab seda järele, andes sellega eeslauljale aega järgmise tekstiosa väljamõtlemiseks.
Afroameeriklastest orjade töölaulud ("field holler") on märkimisväärselt mõjutanud hilisemat džässmuusikat. Hulgaliselt töölaule on teada ka Eesti rahvalaulude kogudest.
Tomaso Panizza

Tomaso Panizza (7. oktoober 1805 – 1868) oli Itaalia kullassepp ja hõbesepist, sündinud ja surnud Liernas. Ta oli aktiivne Milanos aastast 1837 kuni surmani ning teda peetakse 19. sajandi keskpaiga kuulsaimaks milaanlaseks hõbesepaks. Tema kõrgekvaliteedilised hõbetööd säilitatakse tänapäeval olulistes muuseumides ja avalikes kogudes.
Biograafia.
Panizza sündis Liernas 7. oktoobril 1805. Ta töötas Milanos contrada degli Orefici 3199, kus tal oli oma töökoj. Ta märgistas oma töid templiga, mis kujutas imetavat kitsi, mis oli tema ateljee tunnus. Tema tegevus on dokumenteeritud aastast 1837 kuni surmani 1868.
Tööd ja stiil.
Tomaso Panizza spetsialiseerus hõbedatoodetele nagu sööginõud, küünlajalad, suhkrutoosid ja söögiriistad, mida iseloomustas elegantne ja peen stiil. Tema looming esindab üht parimat 19. sajandi milaanlase hõbesepakunsti, dekoratiivsete elementidega uusklassitsistlikus ja liberty stiilis.
Tema tuntumate tööde hulka kuuluvad: 
Muuseumid ja kogud.
Panizza töid hoitakse tänapäeval mitmetes kogudes ja muuseumides, sealhulgas:
André Corrêa do Lago

André Aranha Corrêa do Lago (sündinud 1959) on Brasiilia diplomaat. Ta asus Brasiilia välisministeeriumis tööle aastal 1982 ning on aastast 2001 tegelenud jätkusuutliku arengu teemadega. Aastal 2023 sai temast aseminister ning aastal 2025 oli ta Brasiilias toimunud ÜRO kliimakonverentsi juhataja.
Corrêa do Lago on lõpetanud Rio de Janeiro Föderaalülikooli. Ta on olnud Brasiilia suursaadik Jaapanis (2013–2018) ning Indias ja Bhutanis (2018–2023).
Tim Minchin

Timothy David Minchin (sündinud 7. oktoobril 1975) on Austraalia koomik, näitleja, kirjanik, muusik, luuletaja, helilooja ja laulukirjutaja.
Minchin on avaldanud kuus CD-d, viis DVD-d ning käinud oma komöödiasõudega esinemas rahvusvaheliselt. Ta on televisioonis esinenud Austraalias, Ameerika Ühendriikides ja Suurbritannias. Ta sai laiemalt tuntuks aastal 2005 oma komöödiaalbumiga "Darkside", mida kiideti nii Melbourne'i kui Edinburgh' komöödiafestivalil.
Minchinil on teatritaust, ta on kaasa teinud mitmes lavastuses ning olnud Austraalia televisioonis kõrvalosatäitja rollis. Aastal 2008 jõudis kinodesse temast tehtud dokumentaalfilm "Rock N Roll Nerd", aasta hiljem näidati seda telekanalil ABC TV. Ta kirjutas sõnad ja muusika Oliveri ja Tony auhinnad võitnud ning Grammyle nomineeritud muusikalile "Matilda the Musical" (2010) ja Oliveri ja Tony auhinnad võitnud muusikalile "Groundhog Day" (2016). Aastal 2013 mängis ta telesarjas "Californication" rokkstaar Atticus Fetchi ning aastal 2019 mängis ta telesarjas "Pianiino" Lucky Flynni (ta oli ka üks "Pianiino" stsenaristidest).
Aastal 2013 andis Lääne-Austraalia Ülikool Minchinile audoktori kraadi humanitaarteadustes. Aastal 2015 sai ta audoktori kraadi ka Mountview' Teatriakadeemiast ning aastal 2019 Edith Cowani Ülikoolist. Aastal 2020 sai ta oma panuse eest näitekunsti Austraalia ordu liikmeks.
Hughes OH-6 Cayuse

Hughes OH-6 Cayuse on Ameerika Ühendriikide kergehelikopter. Seda toodab ettevõte Hughes Helicopters. See on nime saanud cayuse'i indiianihõimu järgi.
OH-6 Cayuse'i algus on aastas 1960, kui Ameerika Ühendriikide maavägi algatas konkursi asendamaks neljakümnendate teisest poolest kasutusel olnud helikoptereid Bell H-13 Sioux. Hughesi välja töötatud Model 369 (tulevane OH-6 Cayuse) oli viimases voorus vastamisi Fairchild Aircrafti ja Bell Textroni mudelitega. Hughesi prototüübi esmalend toimus veebruaris 1963. Model 369 tilgakujulist keret kiideti hea nähtavuse ja vastupidavuse eest. Neljalabaline propeller andis masinale hea manööverdamisvõimekuse ning seda peeti otstarbekaks inimeste transpordiks ja eskordi-, ründe- ning vaatlusülesanneteks.
OH-6 jõudis Ameerika Ühendriikide maaväe teenistusse aastal 1966 ning see võeti kohe kasutusele ka Vietnami sõjas. Lahingus kasutati seda tavaliselt koos ründekopteritega, nagu Bell AH-1 Cobra. OH-6 töötas peibutusena ning meelitas vastased oma positsioone reetma, mida AH-1 seejärel ründas. Aastal 1972 maskeeris Luure Keskagentuur (CIA) kaks OH-6 Air America lennufirma kopteriteks ning sai seeläbi vastast pealt kuulata. Kokku toodeti 1420 OH-6A-d, millest Vietnami sõjas hävines 964.
Aastal 1967 tõusid OH-6 tootmishinnad ning Ameerika Ühendriikide maavägi korraldas veel 2700 kopteri (Oh-6 oli selleks ajaks valminud 1300) hankimiseks uue konkursi. Hughes kaotas hanke Belli mudelile OH-58 Kiowa. OH-6 tootis Jaapanis litsentsi alusel nii tsiviil- kui militaarotstarbeks ettevõte Kawasaki. Selle tsiviilversioon on MD 500, mida tootis ka 21. sajandil ettevõte MD Helicopters.
John McAfee

John David McAfee (18. september 1945 – 23. juuni 2021) oli Suurbritannia ja Ameerika Ühendriikide programmeerija ja ettevõtja. Ta kandideeris aastatel 2016 ja 2020 Libertaarse Partei kandidaadiks Ameerika Ühendriikide presidendivalimistel, kuid ei osutunud valituks. Ta lõi oma esimese viirusetõrjetarkvara aastal 1987 ning hakkas seda turustama omanimelise ettevõtte kaudu. Aastal 1994 lahkus ta firmast ning müüs oma osaluse. Hiljem sai John McAfeest ettevõtte McAfee suurim kriitik, ta kutsus inimesi üles ettevõtte viirusetõrjetarkvara oma arvutitest eemaldama. Talle ei meeldinud ka, et ettevõte kasutas endiselt tema nime, Inteli omandis prooviti lühikest aega McAfee viirusetõrjet turundada teise nime all.
McAfee jäi suurest osast oma varadest ilma 2008. aasta finantskriisi tõttu. Pärast McAfeest lahkumist osales ta paljudes tehnoloogiaettevõtetes, mh asutas vestlusprogrammi PowWow loonud firma Tribal Voice. Tema hobideks, mis kattusid vahel ärihuvidega, olid nutirakendused, krüptovaluuta, jooga, lennundus ja narkootikumid. McAfee elas aastaid Belize'is, kuid naasis aastal 2013 Ameerika Ühendriikidesse, kuna teda taheti Belize'is mõrvakahtlustusega seoses üle kuulata.
McAfee oli häälekas kodanikuvabaduste ja eraelu puutumatuse toetaja ning rääkis nendel teemadel ka 2016. ja 2020. aastal Libertaarse Partei presidendikandidaadiks pürgides. Ta oli vastu valitsuse jälgimismeetmetele ning toetas krüptoraha meetodina vähendada riigi kontrolli finantssüsteemide üle. Kui talle esitati süüdistus maksude maksmisest hoidumises, raamis ta selle valitsuse ebaõiglusele vastu võitlemise meetmeks.
Oktoobris 2020 peeti McAfee Hispaanias kinni seoses Ameerika Ühendriikides maksude maksmisest hoidumisega. Ameerika Ühendriikide prokuratuur esitas tema vastu kriminaalsüüdistuse ja tsiviilhagi, öeldes, et McAfee oli neli aastat jätnud tulumaksu maksmata. Aastal 2021 andis Hispaania kohus välja määruse tema väljaandiseks Ameerika Ühendriikidele. Enne väljaandmist leiti ta 23. juunil 2021 oma vangikongist pooduna. Levisid spekulatsioonid, et ta tapeti. Ka McAfee naine Janice ei uskunud, et John McAfee endalt elu võttis.
M60 (tank)

M60 on Ameerika Ühendriikide lahingutank. See jõudis kasutusele aastal 1960 ning on teise põlvkonna tank. Kuigi M60 arendati M48 Pattoni põhjal, ei ole see ametlikult Pattoni tank. Seda on kutsutud Pattoni tanki parendatud versiooniks, sarnasused on eriti ilmsed kui võrrelda M60 esimest mudelit M48A2-ga. Ameerika Ühendriikide sõjavägi läks täielikult üle lahingutankide (MBT) doktriinile aastal 1963, kui merejalavägi lõpetas viimase rasketanki kasutamise. M60 oli külma sõja ajal Ameerika Ühendriikide põhiline lahingutank, kokku toodeti neid u 15 000. Tootmine lõpetati aastal 1983, hiljem uuendati veel tuhandeid tanke M60.
Reaalselt jõudis M60 üksustesse aastal 1960, kui selle võtsid kasutusele Ameerika Ühendriikide maaväe osad Euroopas. Lahingus kasutas M60 esimest korda Iisrael 1973. aasta Yom Kippuri sõjas, kus see oli vastase sarnaste masinate, nagu T-62, vastu efektiivne. Iisrael kasutas M60 uuesti 1982. aasta Liibanoni sõjas, selleks ajaks olid iissraellased paigaldanud tankile juhitavate rakettide eest kaitsva reaktiivsoomuse. M60 oli kasutusel ka 1983. aastal, kui Ameerika Ühendriigid tungisid Grenadale. Iraanile saadetud tankid M60 olid kasutuses ka Iraani-Iraagi sõjas (1980–1988).
Suurim M60 kasutamine Ameerika Ühendriikide teenistuses oli 1991. aasta lahesõda, kus M60-d olid vastase tankide, nagu T-72, vastu efektiivsed. Ameerika Ühendriikide sõjavägi lõpetas M60 kasutamise eesliinil pärast 1991. aasta operatsiooni Kõrbetorm, viimased tankid M60 võeti rahvuskaardi teenistusest maha aastal 1997. M60 on paljude muude riikide sõjavägedes endiselt kasutusel, kuid suurem osa neist on ulatuslikult moderniseeritud.
M60 uuendati ja parendati teenistuse ajal korduvalt. M48-põhises meeskonnaruumis oli palju ruumi uue tehnika jaoks, tänu sellele oli masina elutsükkel üle 40 aasta. Külma sõja ajal oli see kasutusel Ameerika Ühendriikides ja peamiselt NATO liitlaste sõjavägedes. Ameerika Ühendriigid asendasid M60 lahingutankiga M1 Abrams. M60 keret on kasutatud muudel otstarvetel, nt päästesoomukitel, sildamissoomukitel ja pioneersoomukitel. 2015. aasta seisuga oli enim uuendatud tanke M60A3 Egiptusel (1716), Türgil (866) ja Saudi Araabial (650).
Pehme sametkorgik

Pehme sametkorgik ("Sidera lenis") on klassi "Agaricomycetes" kuuluv kandseente liik.
Seen kasvab tavaliselt lamamännil, Eestist pole leitud.
Hadestown

"Hadestown" (inglise keelest otsetõlkes "Hadeselinn") on muusikal, mille kirjutas Ameerika Ühendriikide kirjanik Anaïs Mitchell. See on versioon vanakreeka müüdist Orpheusest ja Eurydikest. Vaene tüdruk Eurydike läheb tööle tööstuslikku versiooni Kreeka allilmast, et pääseda vaesusest ja külmast, ning tema armsaim, vaene laulja Orpheus, tuleb teda sealt päästma.
Muusikali originaalversiooni esitati 2006. aastal Vermontis Barre'i ja Vergennesi linnades. Aastal 2007 tehti sellega Vermontis ja Massachusettsis tuur. Mitchell ei olnud teose tuleviku osas kindel ning andis sellest aastal 2010 välja samanimelise albumi.
Aastal 2012 kohtus Mitchell lavastajat Rachel Chavkinit ning nad lisasid koos "Hadestowni" laule ja dialoogi. Uut versiooni mängiti New Yorgis "Off-Broadwayl" 2016. aasta kevadel ja suvel. Pärast seda mängiti "Hadestowni" ka Kanadas ja Suurbritannias, Broadayle jõudis lavastus viimaks aastal 2019. "Hadestowni" Broadway lavastusi kiideti ning samal aastal nomineeriti see 14-le Tony auhinnale, millest see võitis 8, mh parima muusikali ja parima originaalmuusika kategoorias.
M72 LAW

"Mitte segi ajada NLAW-ga."
M72 LAW (inglise keeles "Light Anti-Tank Weapon") on Ameerika Ühendriikide tankitõrjerelv. See on 66-millimeetrise kaliibriga, ühelasuline ja juhitamatu.
Selle võtsid aastal 1963 oma põhiliseks jalaväe tankitõrjerelvaks nii Ameerika Ühendriikide maavägi kui merejalavägi, maaväes asendati sellega vintpüssigranaat M31 HEAT ja raketiheitja M20A1 Super Bazooka. Hiljem võttis LAW' kasutusele ka õhuvägi, kus selle eesmärk oli osaleda baaside kaitses.
Kaheksakümnendate alguses taheti M72 LAW asendada raketiheitjaga FGR-17 Viper, kuid Kongress tühistas selle plaani ning kasutusele võeti hoopis Rootsi päritolu AT-4. LAW-le sarnased relvad on näiteks Rootsi Miniman ja Prantsuse SARPAC.
Carlo Masala

Carlo Masala (sündinud 27. märtsil 1968 Kölnis) on Saksamaa rahvusvahelise poliitika professor Universität der Bundeswehr Münchenis, samuti Müncheni ülikooli õppejõud ja Müncheni Poliitikakooli senati liige. Aastast 2022 on ta laiemale publikule tuntud sagedaste esinemiste kaudu Saksa televisioonis Venemaa Ukraina sissetungi ekspedina.
Ta sündis aastal 1968 Kölnis austerlasest ema ja itaallasest isa perre. Ta kasvas üles itaallasena Saksamaal Kölni Chorweileri linnaosas, algul Seebergis ja hiljem Peschis. Lapsepõlves elas ta mitu aastat ka Sardiinias. Kasvamise ajal koges ta rassistlikku diskrimineerimist, näiteks koolikaaslaste ja kohaliku politsei poolt. Ta räägib vabalt saksa ja itaalia keelt ning oskab sardiinia keelt. Aastatel 1988–1992 õppis ta Kölnis ja Bonnis politoloogiat, saksa ja romaani keeli. Pärast magistrikraadi omandamist töötas ta teadurina Kölnis. Aastal 1996 kaitses ta doktorikraadi Poliitikateaduste ja Euroopa asjade instituudis väitekirjaga Saksamaa-Itaalia suhetest.
Ta oli aastal 2003 Müncheni ülikooli ajutine professor. Aastal 2004 liitus ta Roomas asuva NATO Kaitsekolledžiga. Aastatel 2006–2007 oli ta sama kolledži teadusdirektori asetäitja. Juulis 2007 asus ta tööle Universität der Bundeswehr Münchenis rahvusvahelise poliitika professorina.
Ta peab ennast neorealistiks. Tema uurimishuvid hõlmavad rahvusvahelise poliitika, julgeolekupoliitika ja transatlantiliste suhete teooriaid.
Muriel Spark

Muriel Sarah Spark (neiuna Camberg; 1. veebruar 1918 Edinburgh – 13. aprill 2006 Uliveto Terme, Toskaana) oli šoti kirjanik, luuletaja ja esseist.
Eesti keeles on tema teostest ilmunud "Juhiiste".
Elulugu.
Ta sündis Edinburghi Bruntsfieldi piirkonnas inseneri Bernard Cambergi ja Sarah Elizabeth Maudi (neiupõlvenimi Uezzell) tütrena. Tema isa oli juut, sündinud Edinburghis leedu immigrantidest vanematele ja tema inglannast ema oli üles kasvanud anglikaanina. Ta sai hariduse James Gillespie tütarlastekoolis (1923–1935), kus ta sai presbüterliku usu hariduse. Aastatel 1934–1935 läbis ta Heriot-Watt College'is kursuse "kommertskirjavahetus ja kokkuvõtete kirjutamine". Ta õpetas lühikest aega inglise keelt ja töötas seejärel kaubamajas sekretärina.
Aastal 1937 kihlus ta endast 13 aastat vanema Sidney Oswald Sparkiga, kellega ta oli kohtunud Edinburghis. Sama aasta augustis järgnes ta isale Lõuna-Rodeesiasse (nüüd Zimbabwe) ja nad abiellusid 3. septembril 1937 Salisburys.
Bannock

Bannock on üldnimetus Šoti- ja Iirimaal levinud lameleibadele ja kergitatud leibadele.
Algselt peeti bannocki all silmas kuumal plaadil küpsetatud hapendamata lameleiba, mis sageli valmistati odrajahust. Alates 19. sajandi lõpust hakati neid ka kergitama, kergitamiseks kasutatakse sageli petipiima ning ka soodat. Need võivad olla erineva kuju, suuruse ja koostisega. Odrajahu kõrval valmistatakse bannockit ka kaerajahust või nisujahust, enamasti saab seda küpsetada pannil või kuumal plaadil.
Andreas (Noorhani)

Andreas (kodanikunimega Andrus Noorhani; sündinud 21. septembril 1961 Tallinnas) on eesti õigeusu vaimulik (arhimandriit), 2025. aastast Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku (EAÕK) Tartu piiskop. 
Haridus.
Ta lõpetas 1979 Tallinna 1. Keskkooli matemaatika eriklassis. Pärast seda on ta õppinud Tartu Ülikoolis matemaatikat ja filosoofiat ning teinud läbi kaitseväe ohvitseride kursuse ja erinevad kursused Rootsi sõjakoolide juures.
Varasem töökäik.
Varasemas ilmalikus töös on ta olnud tarkvaraarendaja, Eesti Kaitseväe ohvitser, fotograaf ja fotograafia õpetaja.
Vaimulikuna.
2017–2019 õppis ta EAÕK Püha Platoni Seminaris ning 2018–2021 EAÕK Teoloogilises Instituudis ja EELK Usuteaduse Instituudis õigeusu teoloogiat. 2021. a alustas ta magistriõpingutega Tartu Ülikooli usuteaduskonnas, kus kavatseb 2026. a kevadel kaitsta magistritöö. Samuti on ta läbinud hingehoidja baaskoolituse ja kaitseväe kaplani erialakursuse.
Isa Andreas oli 2020–2022 Tallinna Püha Siimeoni ja Naisprohvet Hanna koguduse lugeja, 2022–2023 teenis ta samas koguduses diakonina ning Tallinna ja kogu Eesti metropoliit Stefanus pühitses ta 17. detsembril 2023 sama koguduse preestriks.
Alates 2024. aastast teenib isa Andreas esipreestrina Paldiski Püha Georgi ning Vändra pühade Peetruse ja Pauluse kogudust. Arhimandriidi auastme võttis ta vastu 14. jaanuaril 2025.
Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku Püha Sinod ehk piiskoppide kogu valis ta 13. novembril 2025 Tartu piiskopiks. Noorhani pühitsetakse ametisse Tartu Jumalaema Uinumise kirikus püha Platoni päeval, 14. jaanuaril 2026.
Šiurkiškės

Šiurkiškės (žemaidi "Šiorkėškės") on küla Leedus Akmenė rajoonis Papilė vallas.
Küla jääb Venta regionaalparki. Külas asub osaliselt Uogiai maastikukaitseala, sinna jääb Purviai reservaat. Osa küla territooriumist (Purviai mets ja Purviai küla ümbruskond) on looduskaitse all Natura 2000 aladena.
Teise maailmasõja järel tegutsesid külas Leedu metsavennad. Nõukogude perioodil tühjenes küla intensiivsete maaparandustööde tulemusel.
Riigikrahv

Riigikrahv (saksa keeles "Reichsgraf") oli tiitel Saksa-Rooma keisririigis.
Algselt nimetati sedasi riigikrahvkondade valitsejaid, kes olid feodaalselt allutatud otse keisrile kui süseräänile.
Kui 1521. aastal oli kokku 144 riigikrahvi, siis 1792. aastaks oli nende arvukus langenud 99-le.
Hiljem muutus see suuresti titulaartiitliks, millega ei kaasnenud valduseid või hääle- ja osalusõigust keiserlikul riigipäeval.
Gimbetiškė

Gimbetiškė (žemaidi "Gėmbetėškė") on küla Leedus Akmenė rajoonis Papilė vallas.
Küla asub Virvyčia jõe ääres ja jääb osaliselt Venta regionaalparki. Külas asub osaliselt Pavirvyčiai botaaniline kaitseala. Osa küla territooriumist (Virvytė org) on looduskaitse all Natura 2000 aladena.
Vabergeti kindlus

Vabergeti kindlus (rootsi keeles "Vabergets fästning") on kindlus, mis asub Rootsis Västergötlandi läänis Karlsborgi kindlusest viis kilomeetrit läänes Vätterni järve ääres. Vabergeti kindluse lõunafort oli esimene kindlustis maailmas, mis kasutas täielikult ära aluspõhja pakutavat kaitset, kuna kõik selle funktsioonid olid mäe sisse põimitud.
Põhikindlus Karlsborgis.
Lähedal asuva Karlsborgi kindluse ehitus algas 1819. aastal, kuid see sai põhiosas valmis alles umbes 1870. aastal ja valmis täielikult alles 1907. aastal. Sel ajal arenes suurtükiasjandus kiiresti ja 1861. aastaks mõisteti, et lähedal asuvat Vabergeti mäge saaks nüüd kasutada vaenlase suurtükivägi, et tulistada otse Karlsborgi kindlust. Seetõttu oli vaja ehitada Vabergetisse ettenihutatud kindlus, et kaitsta peamist Karlsborgi kindlust.
Ettenihutatud kindlus Vabergetil.
Kulus ligi 20 aastat, enne kui esimesed plaanid aastatel 1879 ja 1883 koostati ning projekti rahastamise korraldas Riksdag 1888. aastal.
Tööd Vabergeti mäe lõunaosas asuva fordiga algasid 1889. aastal ja väiksema fordi kallal põhjaosas 1899. aastal. Fordi ruumid lõhati aluskivimisse nii, et kogu tegevus toimus mäe sees, mis oli täiesti uus mitte ainult Rootsis, vaid kogu Euroopas.
Vabergeti kindlusele eelnenud Euroopa kindlused olid ehitatud mägedesse, kuid need olid ehitatud mäkke kaevatud mahtudesse valatud betoontarindis ega kasutatud aluskivimit ennast põhitarindina.
Vabergeti kindluse ehitus algas mõne kuu varem kahe Šveitsi kindlustise, Bühli ja Bäzbergi fordi (osa Šveitsi réduit'st) ehitamist, mis olid samuti täielikult ehitatud mäe sisse. Teine uuendus oli suurtükkide kasutamine fordi peal asuvates 360 kraadi pööratavates tornides, mille idee autor oli Belgia sõjaväeinsener Henri Alexis Brialmont.
Lõunapoolse fordi relvastus koosnes neljast 120 mm ja kaheksast 60 mm suurtükist, kõik soomustornides. 14 kaponiirikahurit kaitsesid ümbritsevaid vallikraave. Põhjafordi relvastus oli kuus 60 mm suurtükki soomustornides ja kaheksa kaponiirikahurit lähikaitseks. Lisaks neile kahele fordile oli kuus neljasuurtükilist püsipatareid – kas 120 mm kahuriga või 160 mm haubitsaga, mis ehitati mäe tippu. 1910. aastaks oli kolm (algselt plaanitud kuuest) reduuti kahe 75 mm kahuriga olid ehitatud mäe jalamile.
Kindlus valmis 1902. aastaks, kuid sellega kaasnes mitmesuguseid probleeme, näiteks ventilatsiooni, kütte ja elektrivarustuse piisamatus. Mäest läbi lekkiva vee tõttu tekkinud niiskuskahjustused – nii dünamiidiga lõhkamise kui ka aluspõhjast tulenevalt – viisid 1912. aastal lõunapoolse fordi ebatervislikuks hindamiseni. Kindlus disformeeriti detsembris 1927, selle ehitisi kasutati edasi ladudena.
Niiskusküsimus lahendati alles 17 aasta pärast, 1944. aastal metallkatuse lisamisega.
Kuigi Vabergeti kindlust kasutati vähe, olid selle ehitamise kogemused väga kasulikud, kui 20. sajandi alguses ehitati palju suurem Bodeni kindlus Põhja-Rootsis ja Oscar II fort Älvsborgi kindluses Göteborgi lähedal.
2025. aasta G-20 Johannesburgi tippkohtumine

2025. aasta G-20 Johannesburgi tippkohtumine oli G-20 kahekümnes tippkohtumine. Riigipead ja valitsusjuhid tulid 22.–23. novembril 2025 kokku Johannesburgis Lõuna-Aafrika Vabariigis. See oli esimene Aafrikas toimunud G-20 tippkohtumine. Kohtumine oli märgiline, kuna sealt puudusid mitmete suurriikide juhid, nt Hiina juht Xi Jinping ja Ameerika Ühendriikide president Donald Trump.
FK Žalgiris (naiskond)

Moterų Futbolo Klubas Žalgiris (ka "FK Žalgiris") on 2010. aastal loodud Leedu jalgpalliklubi, mis tegutseb Vilniuses. Naiste jalgpalliklubi, mis osaleb naiste jalgpalli kõrgliigas.
 Võitja (0): 
 Võitja (0):
Mängijad.
Praegune koosseis.
"Seisuga 8. aprill 2025."
 
! colspan="9" bgcolor="#B0D3FB" align="left" |
 
 
! colspan="9" bgcolor="#B0D3FB" align="left" |
 
 
 
! colspan="9" bgcolor="#B0D3FB" align="left" |
Estée Lauder

Estée Lauder (sünninimi Josephine Esther Mentzer; 1. juuli 1908 – 24. aprill 2004) oli Ameerika ettevõtja ja kosmeetikabrändi Estée Lauder Companies üks asutajaid. 
Koos abikaasa Joseph Lauteriga (hiljem Lauder) rajas ta oma nime kandva kosmeetikafirma, millest kujunes üks maailma tuntumaid ilubrände. 1998. aastal oli Lauder ainus naine ajakirja "Time" 20. sajandi 20 mõjukaima ärigeeniuse edetabelis.
Varane elu ja haridus.
Lauder sündis Josephine Esther Mentzerina Corona, Queensis, New York, Rose Schotzi ja Max Mentzeri teise ​​lapsena. 
Tema vanemad olid Ungari juudi päritolu immigrandid. 
Tema emapoolne vanaema oli pärit Sátoraljaújhelyst ja emapoolne vanaisa oli pärit Gelle-st (nüüd Holice, Dunajská Streda rajoon, Slovakkia), samas kui tema isal oli tšehhi-juudi päritolu. 
Lauder on varem väitnud end pärinevat Euroopa aristokraatiast, kuid need väited lükati ümber Lee Israeli elulooraamatus "Estée Lauder: Beyond the Magic" (1985).
&quot;Isamaa ajalugu&quot; Venemaa riiklik fond

Fond "Isamaa ajalugu" (Фонд «Исто́рия Оте́чества») on Venemaa ametliku riikliku ajalookäsitluse levitamise fond, mis loodi Venemaa Föderatsiooni presidendi 6. aprilli 2016. aasta määrusega.
Fondi struktuur koosneb hoolekogust, nõukogust ja juhatusest. Tegevdirektor on Ruslan Gagkujev. Fondi nõukogu esimees on Venemaa Ajaloo Seltsi esimees Sergei Narõškin. Fond asub Venemaa Ajaloo Seltsiga (RIO) samades ruumides Moskvas.
Projektid.
2022. aastal välja töötatud projekt "Digitaalne Peeter" tuvastas tehisintellekti abil edukalt Peeter I käsikirjad.
Veebiprojekt "Sammud võiduni" on Berliini linnalahingute kroonika 20. aprillist kuni 2. maini 1945. Pealtnägijate tunnistused, arhiividokumendid, helisalvestised ja fotod loovad uuesti sõja viimaste nädalate atmosfääri.
Belgorodi kaitseliini interaktiivne kaart, mis sisaldab andmeid 25 kindlustatud linna kohta. Selle projekti eesmärk on populariseerida Venemaa kaitseliinide kultuuripärandit – 16.–18. sajandist pärit ajalooliselt väljakujunenud kaitsekindlustuste süsteemi, mis tugineb loodusmaastikule, tehislikele muldvallidele, kraavidele ja kindluste süsteemile.
Ülevenemaaline teatri-, teadus- ja haridusfestival "Tuleviku põlvkond".
Lavastuste konkurss "Ilma piiranguteta: ajaloolise tõe peeglis".
Noortega töötavate kohaliku ajaloo töötajate rahvusvaheline konkurss.
Ülevenemaaline koolilaste ja üliõpilaste uurimistööde konkurss "Perekonnalugu — isamaa ajalugu".
Ülevenemaaline konkurss "Ajalugu koolis: traditsioonid ja uuendused".
Näitused Venemaa Ajaloomuuseumis.
Näitus, mis on pühendatud Püha Georgi ordule
Näitus, mis esitleb 2022.–2023. aasta arheoloogiliste hooaegade kõige silmatorkavamaid leide.
NATO sõjakuriteod endises Jugoslaavias.
Venemaa tsiviillennunduse 100. aastapäevale pühendatud näitus.
Ajaloo- ja dokumentaalnäitus "Operatsioon Jääkirves": Nõukogude Liidu ja Suurbritannia luurekoostööst Teise maailmasõja ajal.
Aastast 2017 annab fond kord kvartalis välja ajalooajakirja "Vorontsovo Polje", millisel tänaval asuvad RIO ja "Isamaalise ajaloo" fond. Ajakirja toimetuskolleegiumi kuuluvad Venemaa ametliku ajalooteaduse tipud: Venemaa Ajaloo Seltsi esimees Sergei Narõškin; Moskva ülikooli ajalooteaduskonna president, Venemaa Teaduste Akadeemia (TA) liige Sergei Karpov; Venemaa Riikliku Ajaloomuuseumi direktor Aleksei Levõkin; Venemaa TA asepresident, Venemaa Arheoloogia Instituudi direktor Nikolai Makarov, Vene Föderatsiooni Föderaalse Assamblee Föderatsiooninõukogu Aparaadivalitsuse Info- ja Analüüsiosakonna ülem Andrei Petrov; Venemaa TA Venemaa Ajaloo Instituudi direktor Juri Petrov; Venemaa TA liige, Riikliku Ermitaaži peadirektor Mihhail Piotrovski; kirjastuse "Haridus" ("Просвещение") peadirektor Natalja Tretjak. Ajalehe peatoimetaja on fondi tegevdirektor Ruslan Gagkujev.
Ruslan Gagkujev

Ruslan Grigorjevitš Gagkujev (Руслан Григорьевич Гагкуев, osseedi keeles Гæгкуыты; sündinud 25. aprillil 1975 Moskvas) on Venemaa ajaloolane, ajaloodoktor (2013), Venemaa Ajalooseltsi juhatuse esimees, Isamaa Ajaloo Fondi tegevdirektor, Venemaa Teaduste Akadeemia Venemaa Ajaloo Instituudi Venemaa Sõjaajaloo Keskuse juhtivteadur ja Skobelevi Komitee Kesknõukogu liige. 
Haridus.
2000. aastal lõpetas kiitusega Moskva Riikliku Pedagoogikaülikooli ajaloo osakonna ja võeti vastu magistrantuuri. Pärast magistriõpingute lõpetamist kaitses 2004 ajalookandidaadikraadi teemal "Lõuna-Venemaa valged armeed: värbamisallikate ja sotsiaalse koosseisu iseloomustus (Esimese armeekorpuse materjalide põhjal), 1917–1920". 2013. aastal kaitses ta ajaloodoktori väitekirja teemal "Valge liikumine Venemaal: Valgete armeede sotsiaalne koosseis ja värbamisallikad (1917–1922)".
Teadustöö.
2000. aastal asus tööle Venemaa Riiklikus Majandusarhiivi (RSAE) infotoe osakonna juhtivspetsialistina ning seejärel RSAE raames loodud Rosarhivi infotehnoloogiakeskuse peaspetsialistina. Ta töötas kirjastuses Logos, ajakirjas "Kõrgharidus Täna" ja kirjandusagentuuris "Ülikooli Raamat". 2006. aasta sügisest kirjastuse "Drofa" peatoimetaja asetäitja. 2011. aastal määrati ta sama kirjastuse üldharidusosakonna peatoimetaja asetäitjaks ja seejärel 2014. aasta sügisel kirjastuse peatoimetajaks. 2019. aastani korporatsiooni "Venemaa Õpikud" peatoimetaja.
2019–2023 "Isamaa Ajaloo" Fondi tegevdirektori asetäitja, aastast 2023 tegevdirektor. Aastast 2023 Venemaa Ajalooseltsi (RIO) juhatuse esimees.
Alates 2000. aastast on ta sõjaajaloo sarja "Valged sõdalased" raamatute koostaja ja "Valged sõdalased" projekti koordinaator. Almanahhi "Valge Kaardivägi" peatoimetaja asetäitja aastatel 1999–2009.
Teadushuvid: kodusõja ja valge liikumise ajalugu; 19. sajandi lõpu ja 20. sajandi alguse Vene armee ajalugu; Esimese maailmasõja ajalugu; Vene diasporaa sõjalis-poliitiline ajalugu; Vene ohvitseride korpuse esindajate, kindralite S. L. Markovi, V. O. Kappeli, M. G. Drozdovski, A. P. Kutepovi, F. A. Kelleri, M. D. Skobelevi jt elu ja töö.
Astrid Hindriks

Astrid Hindriks (25.11.1950-7.11.2024) oli Eesti kodanikuaktivist.
Astrid Hindriks oli vabaühenduse Mittetulundusühing Kodanikukoolitus (varem Naiste Kodanikukoolituse Keskus) üks asutajaid, MTÜ Kodanikujulguse juht, Pärnu Linnavolikogu kodanikuühenduste ümarlaua algataja ja koordinaator aastatel 2007-2017.
Mart Peri

Mart Peri (8. jaanuar 1947 Tallinn – 22. november 2025) oli eesti kunstnik ja disainer.
Ta lõpetas 1965. aastal Tallinna 46. Keskkooli ning õppis aastatel 1971–1976 Eesti Riiklikus Kunstiinstituudis arhitektuuriteaduskonna tööstuskunsti erialal. Enne kõrgkooli astumist töötas Peri 1965–1966 ENSV Riikliku Ehituskomitee Teadusliku Restaureerimise töökojas tehnikuna, täiendes end samal ajal Kunstiinstituudi ettevalmistuskursustel ning kultuuriülikooli kirjakunstikoolis.
Pärast instituudi lõpetamist töötas Mart Peri 1976–1979 kunstnikuna tootmiskoondises Uku, 1979–1980 kunstniku-disainerina kunstikombinaadis Ars ning 1981. aastal lühikest aega ENSV Kinematografistide Liidus. Hiljem tegutses ta ettevõtetes Tatom Inorek Expo ja Balticum Articum grupp ning seejärel füüsilisest isikust ettevõtjana.
Peri loominguline tegevus algas 1976. aastal. Tema olulisemate tööde hulka kuulub mitmeid vabariiklikke ülevaatenäitusi, messistende ja tootenäitusi, sealhulgas kujundused rahvusvahelistele väljapanekutele "Bukarest 1984", "Izmir 1986" ja "Havanna 1990". Lisaks näitusearhitektuurile lõi ta tootekujundusi ning kujundas plakateid, trükiseid ja firmagraafikat.
Mart Peri kuulus Eesti Kunstnike Liitu alates 1986. aastast, olles aastate jooksul nii liidu volikogu liige kui ka kujunduskunstnike ühenduse esimees.
Kapėnai (Papilė vald)

Kapėnai (žemaidi "Kapienā") on küla Leedus Akmenė rajoonis Papilė vallas. Kapėnai asub Virvyčia jõe kallastel; jõel on Kapėnai paisjärv. Osaliselt ulatub külla Natura 2000 ala Virvytė org. Ka jääb küla osaliselt Virvytė maastikukaitsealale ja Pavirvyčiai botaanilisele kaitsealale. Virvyčia eraldab küla selle ajaloolisest osast, mis kuulub samanimelise külana Viekšniai valda.
Küla on kirjalikes allikates esmamainitud 1545. aastal, kuigi juba 1540. aastal on mainitud Kapėnai välja. Sealsed maad ostnud Franciszek Ksawery Chomiński rajas sinna mõisa, kuid see läks tema võlausaldajate valdusesse ja muudeti karjamõisaks. Esimese maailmasõja eel oli seal taas Grigoravičiustele kuuluv mõis, millele allus ka Kapėnai karjamõis. Pärast Leedu taasiseseisvumist ostis mõisa Kairiškiai mõisa omanik V. Sirutavičius, kes lasi jõele paisu rajada ja selle juurde kartongivabriku ehitada. Vabrik valmis aastal. aastal. 1931. aastal vabrik suleti, nõukogude perioodil rajati selle asemele hüdroelektrijaam. Mõisa häärberisse tehti kultuurimaja ja raamatukogu (raamatukogu avati 1977. aastal).
Külas oli ka teine mõis, kuid see kadus Leedu taasiseseisvumisel. Aastal 1903 oli ühes mõisas 39, teises 107 elanikku. Aastal 1923 oli mõisas elanikke 25. Aastal 1940 oli mõisal 98 hektarit maad.
Užpelkiai (Papilė vald)

Užpelkiai (žemaidi "Ožpelkē ") on küla Leedus Akmenė rajoonis Papilė vallas.
Küla asub Avižlyse jõe ääres ja jääb Venta regionaalparki. Külas asuvad osaliselt Uogiai maastikukaitseala ja Užpelkiai botaanilis-zooloogiline kaitseala. Osa küla territooriumist (Venta ümbruskond ja Užpelkiai niidud) on looduskaitse all Natura 2000 aladena.
Muinsuskaitse all on Užpelkiai küla vana kalmistu. Säilinud on selle kividest laotud väravapostidega kahe poolega ažuurne metallist värav. Ka jääb külla Avižliai küla vana kalmistu, mis on samuti muinsuskaitse all. Kalmistul asub looduslik rändrahn, säilinud on kalmistu betoonist piirded ja mitmed ristid. Kalmistu oli kasutusel XIX sajandil ja XX sajandi esimesel poolel.
Küla on esmakordselt mainitud aastal 1563. Teise maailmasõja järel tegutsesid mitmed küla elanikud metsavendadena. Nõukogude perioodil tühjenes küla intensiivsete maaparandustööde tulemusel.
Kalniškiai (Papilė vald)

Kalniškiai (žemaidi "Kalnėškē") on küla Leedus Akmenė rajoonis Papilė vallas.
Küla asub Venta jõe ääres ja jääb osaliselt Venta regionaalparki. Külas asub osaliselt Venta maastikukaitseala. Osa küla territooriumist (Venta ülemjooks ja Venta jõe org) on looduskaitse all Natura 2000 aladena.
Muinsuskaitse all on Kalniškiai küla vana kalmistu. Kalmistu on võsastunud, hauatähised säilinud ei ole. Kalmistu oli kasutusel XIX sajandil ja XX sajandi esimesel poolel.
Küla on esmakordselt mainitud aastal 1717. XIX sajandist on teateid sealse mõisa kohta. Mõisa viimne omanik küüditati aastal 1941. Osad mõis hoonetest on säilinud. Aastail 1961–1992 tegutses külas raamatukogu. Aastal 2004 liideti Kalniškiaiga endised Lenkai ja Medvalakiai külad.
LHS 1140 b

LHS 1140 b on eksoplaneet, mis 49 valgusaasta kaugusel tiirleb elukõlblikus vööndis ümber punase kääbuse LHS 1140. MEarth Projectiga avastatud ookeaniplaneedi mass on umbes 5,6 korda ja raadius umbes 70% suurem Maast.
Seda kosmosekeha täheldati esimest korda aastal 2017.
Kerežiai

Kerežiai (žemaidi "Kerežē") on küla Leedus Akmenė rajoonis Papilė vallas. Küla asub Avižlyse jõe ääres.
Muinsuskaitse all on juutide hukkamispaik. 22. juulil 1941 hukati seal 40 Papilė juuti, hiljem veel 15 nõukogude aktivisti. Aastal 1967 maeti ohvrid Papilė kalmistule ümber.
Urbonaičiai

Urbonaičiai (žemaidi "Orbuonātē") on küla Leedus Akmenė rajoonis Papilė vallas.
Aastal 1931 toodi sinna üle varem Griežiai külas tegutsenud algkool. Kool suleti aastal 1977.
Griežiai

Griežiai (žemaidi "Grēžē") on küla Leedus Akmenė rajoonis Papilė vallas.
Küla asub Venta jõe ääres ja jääb osaliselt Venta regionaalparki. Külas asub osaliselt Venta maastikukaitseala. Osa küla territooriumist (Venta ülemjooks ja Venta jõe org) on looduskaitse all Natura 2000 aladena.
Teise maailmasõja ajal varjasid küla elanikud vangistusest põgenenud nõukogude sõdureid.
Dumbriai

Dumbriai (žemaidi "Dombrē") on küla Leedus Akmenė rajoonis Papilė vallas.
Teise maailmasõja järel tegutsesid mitmed küla elanikud metsavendadena.
Dilbyčiai

Dilbyčiai (žemaidi "Dėlbītē") on küla Leedus Akmenė rajoonis Papilė vallas.
Nõukogude perioodil tühjenes küla intensiivsete maaparandustööde tulemusel.
Jonaičiai I

Jonaičiai I (žemaidi "Juonātē I") on küla Leedus Akmenė rajoonis Papilė vallas.
Aastal 1892 asutati külas salajane leedukeelne kool. Aastal 1928 asus külas tööle algkool, mis kolis sinna Trikšiai külast. Kool tegutses aastani 1955. Külas tegutses ka noorleedulaste osakond.
Muinsuskaitse all on Jonaičiai I küla vana kalmistu. Kalmistul kasvab sirelivõsa. Säilinud on kolm vanemat ja üks uuem hauatähis. Kalmistu kaguosas asub kabelike.
Jonaičiai II

Jonaičiai II (žemaidi "Juonātē II") on küla Leedus Akmenė rajoonis Papilė vallas. Küla asub Avižlysi jõe ääres.
Teise maailmasõja järel tühjenes küla kiiresti, kuna elanikud asusid ümber Kairiškiaisse ja Dumbriaisse, osalt ka Papilėsse.
Kersti Perandi

Kersti Perandi (sündinud 8. aprill 1992 Tartus) on Eesti flöödimängija, -õpetaja ja dirigent.
= Isiklikku =
Tema vanem õde on metsasarvemängija Kreete Jacob. Noorem õde on trombonist Mariann Matteus.
Kreete Jacob

Kreete Jacob (sünninimi Perandi; sündinud 8. aprill 1990 Tartus) on Eesti metsasarvemängija ja -lektor.
= Isiklikku =
Tema nooremad õed on flötist Kersti Perandi ja trombonist Mariann Matteus.
Öömust

Öömust on väga sügava tooniga must värvus, mida võrreldakse öö tumedusega. Värvinimetus on tõlkelaen saksa keelest.
Värvinimetust kasutatakse eesti keeles tekstiilide ja rõivaste värvuse, samuti mööbli jm sisekujunduse elementide värvuse kirjeldamiseks.
RAL Design värvitoon 300 20 05 "Nachtschwarz" on kergelt purpurja varjundiga must .
Pantone värvivaliku toon 19-4203 "Moonless Night" on kerge sinaka nüansiga must , toon 18-0307 "Dark Night" on soe tumehall .
Valge Maja pressiesindaja

Valge Maja pressiesindaja (inglise keeles "White House Press Secretary") on Valge Maja ametnik, kelle peamine ülesanne on olla Ameerika Ühendriikide föderaalvalitsuse täidesaatva võimu kõneisik, muuhulgas presidenti ja valitsuse kõrgemaid nõunikke, ametnikke ja poliitikat puudutavates küsimustes.
Pressiesindaja kogub ja vahendab infot Ameerika Ühendriikide valitsuses toimuva kohta ning annab välja teavet valitsuse reaktsioonide kohta mujal maailmas toimuvale. Ta töötab tihedalt ajakirjanduse ja Valge Maja pressikorpusega, tavaliselt vahendatakse info igapäevaste pressikonverentside kaudu. Pressiesindaja määrab ametisse president; kuigi tegu on Valge Maja valitsuskabinetivälise tippametnikuga, ei ole tema määramiseks vaja Senati heakskiitu.
Aastast 2025 on Valge Maja pressiesindaja Karoline Leavitt.
Eesti ja Andorra suhted

Eesti Vabariik ja Andorra Vürstiriik sõlmisid diplomaatilised suhted 11. aprillil 1996.
2001. aastal määras Eesti Andorasse oma esimese suursaadiku. Andorra ainus suursaadik Eestis oli Jaume Gaytán Sansa, kes resideeris Lissabonis. 11. aprillil 2013 avati Andorras Eesti aukonsulaat.
Juulis 2007 korraldati Andorras Arsise kelladeansambli kontsert. 1. märtsil 2008 esines Andorra Rahvusauditooriumis ETV tütarlastekoor. Juulis 2013 esines Eesti tütarlastekoor Ellerhein Meritxelli Püha Jumalaema kirikus. Juunis 2014 oli Andorras Caldea Veekeskuse fuajees vaadata Eesti Arhitektuurimuuseumi koostatud näitus "Eesti tuletornid läbi aegade".
2014. aastal eksportisid Eesti ettevõtted Andorrasse kaupu 6000 euro eest, millest 97,5% moodustasid masinad ja seadmed.
Eesti jalgpallikoondis on 2025. aasta seisuga pidanud Andorra jalgpallikoondisega kokku 12 mängu, millest on võitnud kõik mängud.
Harju kreisiarst

Harju kreisiarst oli Harju kreisi piirkondlik riiklik tervishoiuametnik. Venemaa keisririigis ja Balti kubermangudes loodi kreisiarsti ametikoht 1783. aastal seoses asehalduskorra sisseseadmisega. Kreisiarstid elasid ja tegutsesid tavaliselt kreisilinnas, kus ka kreiside linnaarstid ning neid on nimetatud vanemates allikates ka nt. kreisiarst Tallinnas.
Eesti Harjumaa osas tegutses juba Rootsi valitsusajal Eestimaa rüütelkonna poolt ülalpeetavad maaarstid (saksa k. "Landtphysici") - 1649–1654 Coster von Rosenburg (1613–1685), 1671–1682 dr. Bernhard von Meckenheim, ...1682–1701 Paul Florian Juchius (1648–1701) ja kuninglikud arstid dr. med. Tobias Enizel 1701–1710, Tallinna kubermangus 1725–1729 dr. Heinrich Dahl (1682–1729), ..1746–1756/1769 dr. Justus Gottlieb Walther (1720–1769), ..1773–1786 dr. Georg Ludwig Knobloch (1742–1826).
Vladislav Golovin

Vladislav Nikolajevitš Golovin ("Владислав Николаевич Головин," sündis 20. mail 1997 Kirovis) tuntud ka kutsungi "Struna" järgi, oli rühmaülem Venemaa mereväe Musta mere laevastiku 810. üksikus kaardiväe merejalaväebrigaadi 382. pataljonis, kapten. Ta osales Venemaa sissetungis Ukrainasse ja talle omistati Venemaa Föderatsiooni kangelase tiitel (2022). Ta osaleb programmis "Kangelaste aeg" ja on alates 24. detsembrist 2024 Venemaa noorte militaarorganisatsiooni "Junarmija" peastaabi ülem.
Biograafia.
Teismelisena tegeles aktiivselt ujumise, laskmise ja võitluskunstidega. 2015. aastal lõpetas Kirovi 28. infotehnoloogia lütseumi ja 2020. aastal Rjazani kõrgema õhudessantvägede kooli. 
2020-2021 osales Venemaa rahukaitsevägede koosseisus missioonil Mägi-Karabahhis. 
Esmakordselt jõudis ta avalikkuse ette märtsi lõpul 2022 telekanal Russia Today filmiklipis, kus ta punane seljakott seljas õpetas Mariupolis merejalaväelasi granaadiheitja kasutamist ja "Struna" nime all andis telekanalile intervjuu. Juba video ilmumise algusest peale olid mõned Venemaa sotsiaalmeedia kasutajad hämmingus merejalaväelase ilmumisest lahingusse punase seljakotiga. Tema populaarsuse põhjuseks oli lihtsalt see, et ta oli 810. brigaadi ainus ohvitser, kes lubas end filmida. Mai lõpus või juuni alguses 2022 sai ta raskelt haavata ja tal amputeeriti pool jalga. Sevastopoli linnapea Mihhail Razvožajev nimetas "Strunat" "legendiks". Venemaa Telegrami kanal "Vojennaja Hronika" avaldas temaga intervjuu, milles merejalaväelast kirjeldati kui "maailmakuulsat". Vene laulja Juta salvestas merejalaväelase kohta laulu. Vene okupantide poolt ukrainlaste vastu sooritatud kuritegusid monitooriv "Mirotvorets Tsentr" nimetab teda sõjakurjategijaks süüdistades teda tsiviilelanike mõrvamises Mariupolis. 
20. septembril 2022 omistas Vladimir Putin talle "Venemaa kangelase" tiitli. Seejärel Rjazani kõrgema õhudessantvägede kooli sõjalis-poliitilise kateedri õppejõud.
Mais 2024 valiti ta Putini sõnul "uue Venemaa" eliiti moodustava personaliprogrammi "Kangelaste aeg" liikmeks.
24. detsembril 2024 nimetati Venemaa noorte militaarorganisatsiooni "Junarmija" peastaabi ülemaks. 25. detsembril 2024 valis ülevenemaalise võimutruu lasteorganisatsiooni "Esimeste Liikumine" koordinatsiooninõukogu ta liikumise juhatuse aseesimeheks.
Järva kreisiarst

Järva kreisiarst oli Järva kreisi piirkondlik riiklik tervishoiuametnik. Venemaa keisririigis ja Balti kubermangudes loodi kreisiarsti ametikoht 1783. aastal seoses asehalduskorra sisseseadmisega.
Viru kreisiarst

Viru kreisiarst oli Viru kreisi piirkondlik riiklik tervishoiuametnik. Venemaa keisririigis ja Balti kubermangudes loodi kreisiarsti ametikoht 1783. aastal seoses asehalduskorra sisseseadmisega.
Läänemaa kreisiarst

Läänemaa kreisiarst oli Lääne kreisi piirkondlik riiklik tervishoiuametnik. Venemaa keisririigis ja Balti kubermangudes loodi kreisiarsti ametikoht 1783. aastal seoses asehalduskorra sisseseadmisega.
Paldiski kreisiarst

Paldiski kreisiarst oli Tallinna asehaldurkonna Paldiski kreisi piirkondlik riiklik tervishoiuametnik aastatel 1783–1795. Venemaa keisririigis ja Balti kubermangudes loodi kreisiarsti ametikoht 1783. aastal seoses asehalduskorra sisseseadmisega.
Venemaa keisririigis asehalduskorra likvideerimisega liideti Paldiski kreisi alad taas Harjumaaga ja taastati endine ühine Harju kreis.