tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Viktoria Berezina

Viktoria Berezina (Вікторія Березіна, sündinud 1994 Ukrainas Hersonis) on kunstnik, kuraator ja graafiline disainer. Ta elab alates 2022. aastast Eestis Tartus.
Ta on lõpetanud kiitusega Hersoni Riiklik Tehnikaülikool|Hersoni Riikliku Tehnikaülikooli disainiteaduskonna (2017) ja Hersoni Kunstikooli ja Disaini Lütseumi (2012).
Võitis XIV üleukrainalise üliõpilasolümpiaadi erialal disain (2014).
Berezina töötab traditsioonilise ja digitaalse kollaaži, graafika ning segatehnikate vallas. Tema poeetiline ja mitmekihiline visuaalne keel uurib inimese ja looduse suhet, üksindust, sisekaemust ja isiklikke reaktsioone kaasaegsetele sündmustele.Ta on osalenud näitustel Ukrainas, Eestis, Rootsis, Soomes, Portugalis, Sloveenias, Poolas, Taanis, Saksamaal, Austrias ja Ameerika Ühendriikides.
Elulugu.
2020. aastal oli ta üks nüüdiskunstifestivali Mycelium kaasasutajatest – mobiilne platvorm, mis ühendab uusi tegijaid visuaal-, muusika- ja etenduskunstide valdkonnas. Festival toimus Hersonis (Mycelium 2020, Mycelium 2.0 – 2021) ja Rootsis (Mycelium at the Fringe Fest, Tranås, 2023).
"Teisel kaldal" on 2021. aastal avaldatud värssmuinasjutt, mille autor on Danyl Bašmak ja kunstnik ning disainer Viktoria Berezina. Teose andis välja Oldi Plus (Herson, Ukraina). Raamat pälvis tunnustust XXII üleukrainalisel näitus-foorumil "Ukraina raamat Odessa oblastis", kus see kuulutati konkursi "Parim raamat" võitjaks nominatsioonis "Laste maailm".
2022. aastal osales ta projektis UArt'n'Business, mille viisid ellu Hersoni Kaubandus- ja Tööstuskoda ja Tartu Loomemajanduskeskus Eesti välisministeeriumi toetusel.
Samal aastal pälvis ta Eesti kultuuriministeeriumi rahastatava ja Eesti Kultuuri Koja väljaantava Kultuuri Teo preemia vapruse eest sõja kajastamisel ja Ukraina kunstnike näituse "Päästik" kureerimise eest Tartu galeriis Aparaaditehas/HAKI galerii.
2023. aastal nomineeriti tema ja galerist Raul Oreškini kunstiprojekt "Viktoria kirjad" Tartu kultuurikandja auhinnale ja ilmus raamat "Minu Herson. Kirja Ukrainast".
Liis Lindmaa ja Liis Vares esitasid "Viktoria kirju" Tallinnas Vene saatkonna ees, teos pälvis Kaunite Kunstide Sihtkapitali visuaalkunsti aastapreemia.
2024. aastal sai temast Tartu Kunstnike Liidu liige.
2025. aastal valiti tema isikunäitus "Mürast moodustuv nägu" Tartu Kunstimuuseumi "Noor Tartu" sarja ja nomineeriti AkzoNobeli kunstipreemiale 2025.
Ta lõi 2025. aastal rahvusvahelise projekti raames, kus osalesid MTÜ Mondo ning kolm riiki – Eesti, Keenia ja Ukraina – Narvas seinamaalingu "Elupuu", mis on pühendatud Keenia keskkonnaaktivistile Elizabeth Wathutile.
Osalemine näitustel.
2017
2019
2020
2021
2022
2023
2024
2025
Kuraatoriprojektid.
2021
2022
2024
2025
Osalus festivalidel.
2019
2020
2021
2023
2024
2025
Ränna mõis

Ränna mõis (saksa keeles "Rennenhof", ka "Rennemoise") oli mõis Tartumaal, praeguse Räni aleviku territooriumil.
Ajalugu.
Esimesed andmed Ränna mõisa kohta pärinevad 1382. aastast. Teadaolevalt kuulus see parun Alexander Heinrich Odert von Rennele. Ilmselt on tema nimest saanud ka mõisa hilisem nimi "Rennenhof" või suupärasemalt "Rennemoise".
Ränna mõis on läbi ajaloo kuulunud veel mitmele aadliperekonnale ("von Bockid" ja "von Wulffid"). Valduse nimeks on olnud ka Leilovi "(Leilhof)" karjamõis, mille järgi on praegu piirkonnas nime saanud Leilovi tee
17. sajandil kandis küla nime "Rennakuella", praegu Räni alevik. Räni mõis oli ammustel aegadel naabervalduseks. Kunagisest mõisanimest on järel ainult nimi bussipeatusel – kuid sealgi "Ranna".
Maareform ja Pargi talu.
1919. aasta maareformi järel jaotati mõisa viimase omaniku Marie-Christine Mathilde von Wulffi (ka Tähtvere mõisa omaniku) 442-hektari suurune maavaldus asundustaludeks. Säilinud valitsejamajast (ehitatud 1883) ja kõrvalhoonetest (Ränna mõisa peahoone hävis 1865. aastal tulekahjus) sai Pargi talu, mis oli Eesti Vabariigi esimesel iseseisvusperioodil ümbruskonna suurim majapidamine (183 hektarit). Talu omanik oli perekond Seene.
Nõukogude periood.
1949. aastal moodustati Ränna külas paiknevast kaheksast talust kolhoos Kalev (hiljem Lenini-nimeline), mille keskuseks sai lühiajaliselt endine Pargi talu.
1960. aastatest kandis ümbrus Lemmatsi külanõukogu nime ja oli osaks Eesti Põllumajanduse Akadeemia Ülenurme Õppe- ja Katsemajandi Ropka osakonnast.
Eesti Vabariigi taasiseseisvumisega tagastati ümbruskonna talud endistele omanikele või nende pärijatele.
Tänapäev.
2025. aastast asub endises Ränna mõisa valitsejamajas (häärberis) Pärnumaa Piistaoja talu omaniku Theodor Pooli muuseum. Muuseumi rajaja ja Pargi talu peremehe Alvar Maidla esivanemad on siinmail tegutsenud 18. sajandi algusest.
Üheksa-aastane sõda

Üheksa-aastane sõda, ka Pfalzi pärilussõda, toimus aastatel 1688–1697 Prantsusmaa kuninga Louis XIV ja üleeuroopalise koalitsiooni "Suure Allianssi" vahel, mida juhtisid Inglismaa kuningas William III, Saksa-Rooma keiser Leopold I, Hispaania kuningas Carlos II, Savoia hertsog Vittorio Amedeo I ja mitmed Saksa-Rooma riigi printsid.
Pärast Pfalzi kuurvürsti Karl II-e surma läks Pfalzi kuurvürstkond perekonna katoliiklikule Neuburgi harule. Louis XIV vennanaise Pfalzi kuurvürsti, Karl I Ludwigi tütre Elisabeth Charlotte, võistlevad nõuded Pfalzile olid ettekäändeks Prantsuse sissetungile Pfalzi aastal 1688, millega algas Pfalzi pärilussõda ehk Üheksa-aastane sõda. 
Sõjategevus toimus enamasti Prantsusmaa piiri lähedal: Hispaania Madalmaades, Reinimaal, Savoia hertsogkonnas ja Kataloonias. 
Ehkki üheksa-aastase sõja tegevus toimus peamiselt Euroopa mandriosas ja ümbritsevates vetes, toimus ka süjategevus Iirimaal ja Šotimaal ning Kuningas Williami sõjas Prantsuse ja Inglise asunike ning nende indiaanlastest liitlaste vahel Põhja-Ameerikas. Iirimaal ja Šotimaal toimus sõda Inglismaa ja Šotimaa kuninga (1685–1688/1689) James II ja hilisema Inglismaa kuninga (1689–1702) William III vahel.
Pfalzi pärilussõda võitlustele lõpu tegi aastal 1697 osapoolte jõudude kurnatus, kus Prantsuse kontrolli all olid Hispaania, Madalmaad ja Kataloonia. Siiski andis Louis oma vallutused tagasi ja omandas ainult Haiti. Rijswijki rahulepinguga sai Prantsusmaa Euroopas Alsace’i ja tunnustas William III-t Inglise kuningana.
Mulli udukogu

NGC 7635 (Mulli udukogu, Sharpless 162 või Caldwell 11) on udukogu Kassiopeia tähtkujus. See asub visuaalselt lähedal hajustäheparvele Messier 52. Selle puhul nähtav "mull" on väga massiivse ja kuuma niinimetatud O-tüüpi tähe SAO 20575 () poolt ümbritsevasse laiemasse molekulaargaasipilve uuristatud umbes 6-10 valgusaastat laia sfäärilise võrdlemisi tühja alaga. See on ümbritsevat hõredat gaasi enda ees kokku lükanud ning tähe enda kiirgus näib seda seestpoolt helendama ergastavat. Paistab see Mulli sees kõige heledama tähena. 
Mulli udu avastati 1787. aasta novembris saksa-briti astronoomi William Herscheli poolt.
Tansaania poliitika

Tansaania poliitika teostub Tansaania Ühendvabariigi unitaarse ja presidentaalse demokraatliku vabariigi süsteemis. Kehtib mitmeparteisüsteem, president on riigipea ja valitsusjuht. Täidesaatev võim on valitsusel. Seadusandlik võim on korraga parlamendil ja valitsusel. Suurim erakond on Chama Cha Mapinduzi (CCM, Revolutsiooniline Riigipartei). Kohtud on täidesaatvast ja seadusandlikust võimust sõltumatud.
Aastast 2014 on Tansaania CCM-i presidentide John Magufuli ja Samia Suluhu Hassani ajal liikunud demokraatiast kaugemale ja lähemale üheparteisüsteemile. CCM on opositsiooni maha surunud ja vabu ning õiglaseid valimisi eiranud. Aastal 2022 hindas Economist Intelligence Unit Tansaaniat "hübriidrežiimiks".
Andmete puudulikkus

Andmepuudulikuks ( DD ) liigitatakse liik, mille Rahvusvaheline Looduskaitseliit (IUCN) on liigitanud liigiks, mis pakub ebapiisavat teavet kaitse nõuetekohaseks hindamiseks.
Kvalifikatsioon.
DD-liike on ehk põhjalikult uuritud, kuid mõnel juhul on liigi arvukuse ja leviku kohta vähe või üldse mitte teavet. See võib viidata ka organismi taksonoomilise klassifikatsiooni ebakindlusele; näiteks IUCN liigitab mõõkvaala "andmete poolest puudulikuks", kuna on tõenäoline, et kaks või enam vaalaliiki on eraldi liigid. 
IUCN soovitab olla ettevaatlik ja vältida liikide liigitamist "andmete puudulikuks", kui andmete puudumine võib viidata ohtlikult madalale arvukusele: "Kui kahtlustatakse, et taksoni levila on suhteliselt piiratud ja taksoni viimasest registreerimisest on möödunud märkimisväärne aeg, võib ohustatud staatus olla õigustatud" (vt ka ettevaatuspõhimõtet ).
Vivek Ramaswamy

Vivek Ganapathy Ramaswamy (sündinud 9. augustil 1985 Cincinnatis) on Ameerika Ühendriikide ettevõtja ja poliitik. Ta asutas aastal 2014 ravimifirma Roivant Sciences ja juhtis seda aastani 2021. Ramaswamy läks poliitikasse, kui ta oli 2024. aasta Vabariikliku Partei presidendi eelvalimistel noorim kandidaat. Ta võttis oma kandidatuuri tagasi ning avaldas toetust Donald Trumpile. Aastal 2025 teatas ta, et plaanib aasta hiljem kandideerida Ohio kuberneriks. Talle avaldasid toetust nii president Donald Trump kui Vabariikliku Partei Ohio osakond.
Vivek Ramaswamy sündis 1985. aastal Cincinnatis Ohios india immigrantide perre. Aastal 2007 lõpetas ta Harvardi Ülikooli bakalaureusekraadiga bioloogias. Aastal 2013 lõpetas ta Yale'i Ülikooli õigusteaduskonna. Ta töötas riskifondis ning asutas aastal 2014 ravimifirma Roivant Sciences. Aastal 2022 asutas ta investeerimisfirma Strive Asset Management.
Ta hoidis poliitikast eemale kuni aastani 2020, kui ta avaldas 2020. aasta presidendivalimiste eel toetust Donald Trumpile. Tema esimene raamat kandis pealkirja "Woke Inc" ning ta väitles telesaadetes vasakpoolse "woke"-ideloogia vastu. Ta tegi annetusi Vabariiklikule Parteile. Ta kaalus 2022. aasta Senati valimistel Ohios kandideerimist, kuid otsustas siiski loobuda.
Ramaswamy peab end konservatiivseks ameerika rahvuslaseks. Ta on kritiseerinud keskkonna-, sotsiaal- ja juhtimisreforme (ESG), mida ta peab ettevõtlust kahjustavaks. Ramaswamy on vastu positiivsele diskrimineerimisele, mis on tema arvates vastuolus meritokraatia põhimõttega. Novembris 2025 hindas Forbes tema varade väärtuseks 1,5 miljardit dollarit (u 1,3 mld €).
Épinal

Épinal on linn ja omavalitsusüksus (commune) Prantsusmaal, Vosges’i departemangus, Lorraine’i piirkonnas. Linn on kahe kantoni halduskeskus (chef-lieu), mis kuuluvad Épinali ringkonda (arrondissement). Aastal 2022 elas Épinalis 32 296 inimest.
Linn asub Moseli jõe ääres, umbes 60 kilomeetrit Nancyst lõuna pool. Épinal on Vosges’i departemangu prefektuur.
Épinali Musée de l’Image on pühendatud litograafilistele värvitrükkidele, mille poolest linn on tuntud.
Pärast Prantsuse–Saksa sõda rajatud kindlustussüsteemis, mida tuntakse nime all Séré de Rivières’i süsteem (selle rajaja Raymond-Adolphe Séré de Rivières’i järgi), valiti Épinal üheks kindlustatud paigaks (place fortifiée).
Sotsioloog Émile Durkheim sündis Épinalis aastal 1858.
Rapid Support Forces

Rapid Support Forces (RSF; inglise keelest "Kiired Toetusjõud"; araabia keeles قوات الدعم السريع, "Quwwāt ad-daʿm as-sarīʿ") on Sudaani paramilitaarne rühmitus. Seda juhib Muhammad Hamdan Dagalo Musa (hüüdnimega Hemedti). Sudaani valitsus kasutas RSF-i Darfuri sõjas Janjaweedi üksusena, aastal 2013 koondas valitsus RSF-i Hemedti juhtimise alla ühtseks rühmituseks. Aastal 2021 korraldas RSF koos Sudaani relvajõududega (SAF) riigipööre ning aasta 2023 puhkes RSF-i ja SAF-i vahel kodusõda. 2025. aastaks moodustas RSF oma kontrollitud aladel paralleelvalitsuse.
Ekspertide hinnangul on Rapid Support Forces oma vaadetelt araabia maruravuslased. RSF-i väed on Sudaanis muude rahvuste vastu korda saatnud arvukalt sõjakuritegusid ning paljud nende võitlejad on pärit muudest araabia maadest. RSF-i võitlejad on üldiselt palgasõdurid, kellele makstakse kullakaevandustest ja annetustest saadud tulust. RSF on saatnud oma võitlejaid palgasõduriteks ka võõrriikidesse. Grupeeringu juhtkond on saanud ühtedeks Sudaani rikkaimateks inimesteks. RSF on avalikult olnud islamivastane ning väitnud, et nende riik saab olema sekulaarne põhiõigustega demokraatia. Vaatlejad on suhtunud sellistesse avaldustesse skeptiliselt, arvestades RSF-i reaalseid tegusid.
RSF-i suhted teiste riikidega on keerulised ning üsna salajased. Rühmituse rahastamises ja relvastamises on süüdistatud Araabia Ühendemiraate, selle tõttu on mõned Ameerika Ühendriikide poliitikud avaldanud soovi AÜE-sse relvamüügi keelata. Võitlejaid on RSF värvanud näiteks Tšaadist, ka Tšaadi valitsust süüdistatakse RSF-le relvade ja sõjalise abi saatmises. Tšaad on nende süüdistuste tagasilükkamiseks katkestanud suhted Sudaaniga. ÜRO andmetel kulgevad RSF-i varustusteed läbi Liibüa ning RSF on saatnud oma üksuseid appi Liibüa rahvusarmeele. RSF on osalenud ka Jeemeni kodusõjas Saudi Araabia poolel. Väidetavalt ei olnud Iisraelis Sudaani kodusõja puhkedes ühest arusaama, kumba osapoolt toetada. Välisministeerium oli keskvalitsuse poolt ning Mossad RSF-i mässuliste leeris.
RSF-i on inimsusevastastes kuritegudes, mh mittearaablaste genotsiidis, süüdistanud Rahvusvaheline Kriminaalkohus, Human Rights Watch ja Ameerika Ühendriigid. Sudaani kodusõja ajal on RSF tapnud sadu tuhandeid mittearaablastest tsiviilisikuid, kasutanud süstemaatiliselt seksuaalvägivalda, meelega rahvastikku näljutanud ja rüüstanud ning põletanud elamuid, haiglaid ja pühakodasid. Miljonid inimesed on pidanud selle tõttu kodudest põgenema ning Sudaanis tekkis humanitaarkriis. Dokumenteeritud on naiste massilist vägistamist, sundabielusid, lapssõdurite kasutamist ja sunniviisilist võitlejate värbamist. 2019. aasta riigipöörde käigus tapsid, vägistasid ja arreteerisid nad sadu meeleavaldajaid ja aktiviste ning rüüstasid nende kodusid. 3. juunil 2019 saatsid nad korda Hartumi veresauna, milles tapeti vähemalt 128 inimest.
Punakael-väikehaigur

Punakael-väikehaigur ("Butorides virescens") on haigurlaste sugukonda kuuluv linnuliik.
Välimus.
Punakael-väikehaigur on 41–46 cm pikk. Kaalub 200–250 g.
Pea küljed, kael ja rind on punakaspruunid. Kurgu all ja rinnal on valged triibud ja täpid. Selg on tumehall või must. Alapool on pruunikashall või hall. Pealagi on must roheka läikega. Nokk on tumepruun. Silmad on oranžid või kollased. Valjasriba on kollakasroheline. Jalad on kollakasoranžid.
Emaslind on isaslinnust väiksem ja tema sulestik on heledam.
"B. v. anthonyi" on suurem kui "virescens". "Frazeri" kael on tumedam ja lillakamat tooni. "Bahamensis" on väiksem ja heledam.
Noorlinnu ülapool on peamiselt rohekashall. Pea küljed ja kael on kollakaspruunid pruunide või hallide triipudega. Alapool on pruun või beež. Noka ülapool on tumepruun, alapool kollane. Jalad on rohekaskollased.
Udusulis poegade ülapool on hallikaspruun, alapool on helehall. Nokk on kollane, nokaots on must. Jalad on rohelised.
Alamliigid ja levik.
Liigil on neli alamliiki:
Elavad jõgede ja järvede ääres, soodes, padurates ning mangroovides.
Toitumine.
Toituvad peamiselt kaladest, kuid ka vihmaussidest, kaanidest, putukatest, ämblikest, koorikloomadest, tigudest, kahepaiksetest, sisalikest, madudest ja närilistest.
Toituvad üksikult. Eelistavad kuni 5 cm sügavust vett. Toituvad nii päeval kui öösel. Toitu otsides seisavad paigal või kõnnivad aeglaselt, mõnikord ripuvad pea alaspidi oksa küljes. Kala püüdmiseks võivad söödana kasutada saia, maisi, oksi, lehti, marju ja vihmausse.
Pesitsemine.
Võivad pesitseda nii üksikult kui kolooniates koos teiste haigurlaste, kormoranide, madukaelte ja händturpialidega. Pesa asub manglipuu, avitsennia, männi, nutipõõsa, paju, vahtra või tamme otsas. Pesa on tavaliselt 2 m, mõnikord kuni 10 m kõrgusel. Okstest pesa on 30 cm pikk, 20 cm lai ja 4,5 cm sügav ning selle ehitab emaslind.
USA-s pesitsevad märtsist juulini, Kariibi mere saartel aprillist augustini, Jaliscos maist juunini. Kurnas on 3–5 rohekassinist muna mõõtmetega 37 × 28 mm. Mune hauvad mõlemad vanemad 19–23 päeva. Pojad saavad lennuvõimeliseks 15–22 päeva vanuselt.
Eluiga.
Punakael-väikehaigrud võivad elada 9-aastaseks.
Looduslikud vaenlased.
Punakael-väikehaigru mune ja poegi söövad maod, händturpialid, varesed ja pesukarud.
Po-2

PO-2 oli kahekohaline lahtine biplaan, mis kandis kuni 1944. aastani mudelitähist U-2. Lühend PO oli tuletatud lennuki peakonstruktori Nikolai Polikarpovi nimest.
Lennuki tõstis maapinnalt õhku mootor mudelitähisega M-11, millel oli võimsust kõigest 74 kW. Pärast Teist maailmasõda valmistatud lennukitel suurendati mootori võimsust 118 kW-ni. Lennuki tühikaal oli 740 kg ja stardikaal 940 kg. Stardi- ja maandumiskiirus oli kõigest 100 km/h ja reisikiirus 100–120 km/h. Lennuki õhkutõusmiseks ja maandumiseks vajaliku hoovõtu- ja peatumisteekonna pikkus oli kõigest 100 m. Puudusid pilooti abistavad elektritoitel töötavad lisaseadmeid ja teliku ratastel pidurid.
Kuna lennukil puudus akumulaator, polnud võimalik varustada seda ka elektriliste mõõteriistade ja raadiosaatja-vastuvõtjaga. Kõik mõõteriistad olid kas aerostaatilised, nagu kõrgusemõõtja, aerodünaamilised, nagu kiirusemõõtja või mehaanilised, nagu lennuki kaldenurga näitur. Mootori tööd kontrolliti pöördesageduse mõõdikuga otse mootori väntvõllilt, samuti õlisurve ja õli temperatuuri mõõdiku abil. 200 kg raskust (kaasa arvatud piloot ja reisija) vedada suutev lennuk polnud mõeldud pilvedes lendamiseks.
PO-2 on olnud üks maailmas enim ehitatud lennukitest. Aastail 1928–1960 ehitati PO-2 erinevaid versioone eri riikides kokku ligikaudu 40 000 tk.
Barokiajastu sõrmused

Barokiajastu sõrmused klassifitseeruvad peamiselt 17. ja 18. sajandil Euroopas levinud barokkstiili, mis mõjutas peale kujutava kunsti ning arhitektuuri ka moodi ning sinna juurde kuuluvat ehtekunsti. Barokiajastu sõrmuseid iseloomustab kunstiline küllus, dramaatilised vormid ja ülevoolav ornamentika. Need peegeldavad ajastu suursugusust ning vaimset intensiivsust, ühendades keeruka käsitöö sümboolse tähendusega. 
Üldiseloomustus.
Sõrmuste peamised funktsioonid on läbi aegade suuresti samad olnud. Niisamuti näitasid ka 17. ja 18. sajandil Euroopa ühiskonnas ning kultuuriruumis sõrmuste kandmine inimese sotsiaalset ja majanduslikku staatust, poliitilist võimu ning abielustaatust. Lisaks aitasid sõrmused luua sidet Jumalaga ning kaitsta kurja eest. Sõrmuste valmistamismaterjalidest oli kõige hinnatum kuld, millele järgnesid ülekullatud hõbe ja hõbe. Puhtast kullast valmistatud sõrmuseid said aga endale lubada vaid kõige jõukamad, seega tulid suurem osa tellimusi mitmetes 17. ja 18. sajandi Euroopa riikides valitsenud monarhidelt ning kuninglikust õukonnast. Luksuslikumaid ehteid ei kandnud tollal ainult mitte õukond, vaid ka rikkamad kaupmehed ja nende naised.
Barokiajastu sõrmuste disainis oli rõhk elegantsusel ja korralikul viimistlusel.
Sõrmuste tüübid.
Barokiajastul levis mitmeid sõrmuse tüüpe, osad neist on läbi ajaloo tänaseni ehtekunstis säilinud, teised aga mitte. Peamised sõrmuste liigid saab kategoriseerida järgmiselt:
Regionaalsed erinevused.
Ühiselt väljendasid need sõrmused barokiajastu püüdu dramaatika, rikkuse ja sümboolse tähenduse poole, olgu see väljendus siis usuline, moraalne või poliitiline.
Nure-onna

Nure-onna (濡女; "märg naine") on Jaapani yōkai, millel on naise pea ja mao keha. Legendide järgi söövad nad inimesi, kuid neil pole ühtset välimust ega isiksust.
Nure-onna kummitab meredes ja jõgedes. Tema nimi pärineb tema pidevalt märgadest juustest ja teda peetakse mõnikord meremao tüübiks. Edo perioodi illustratsioonid kujutavad teda maokujulise naisena, kuigi selliseid kujutisi klassikalises kirjanduses ei leidu.
Folkloor.
Shimane prefektuuri Iwami piirkonnas on "Nure-onna" saladuslik veeolend, keda kasutab ushi-oni. Ta ilmub mererannas, ulatab kellelegi beebi, keda ta süles hoiab ja naaseb seejärel merre. Seejärel ilmub ushi-oni. Inimene, kellele laps anti, püüab lapse maha visata ja põgeneda, kuid selleks ajaks on laps juba muutunud raskeks kiviks, millest on võimatu vabaneda. Legendi järgi tapab ja sööb ushi-oni selle inimese ära. Seetõttu öeldakse, et kui keegi palub sul last hoida, tuleks enne kindad kätte panna ja põgenedes tuleks kõik, nii laps kui ka kindad, ära visata.
Mütoloogia.
Nure-onna kavatsused on teadmata. Mõnes loos on ta tugev koletis, kes saab oma sabaga puid purustada ja inimesi süüa. Koletis kannab kaasas väikest lapse sarnast pampu, millega ta meelitab ligi oma ohvreid. Kui kaastundlik inimene pakub, et võib last tema eest hoida, lubab nure-onna tal seda teha. Peagi selgub aga, et see polegi laps. Kui inimene püüab kompsu ära visata, muutub see järsku raskeks ja põgenemine muutub võimatuks. Seejärel imeb nure-onna oma pika maokeelega ohvri kehast kogu vere.
Teistes lugudes otsib nure-onna lihtsalt üksindust, peseb juukseid ja reageerib vägivaldselt neile, kes teda segavad. Rokurokubi on nure-onna lähedane sugulane.
Ennu Jõulu

Ennu Jõulu (23. oktoober 1937 Kehtna vald – 25. juuni 2006 Viljandi) oli eesti kabetaja.
Ta lõpetas Tallinna Kaubandustehnikumi ja töötas Viljandi Kaubastus sporditarvete müüjana.
Ta hakkas kabet mängima 1956. aastal, tema treener oli Ülo Kesker. 
Eesti meistrivõistlustel rahvusvahelises kabes tuli ta neljal korral – aastatel 1965, 1966, 1969 ja 1972 – Eesti meistriks, lisaks võitis 4 hõbemedalit (1960, 1964, 1973, 1977) ja 5 pronksi (1959, 1961, 1962, 1963, 1967). Eesti meistrivõistlustel vene kabes võitis ta hõbemedali 1962. aastal ja pronksi 1957. aastal. 1960. aastal täitis ta meistrikandidaadi järgu ja 1963. aastal meistersportlase järgu.
Ta on maetud Kehtna kalmistule.
Eberhard Gustaf Posse (1729–1791)

Eberhard Gustaf Posse (1729–1791) oli Possede aadlisuguvõsast pärit mõisaomanik, kellele kuulusid Araksti, Kaubi, Laatre ja Vana-Võidu ja Veelikse mõisad.
Elulugu.
Eberhard Gustaf Posse sündis 1729. aastal Moritz ja Anna Charlotta Posse (sünninimega von Güntersberg) perekonda. 
Posse päris oma isalt Kaubi mõisa, mille ta 1760. aastal Joachim Heinrich von Oettingenile müüs. Lisaks päris ta 1767 koos oma venna Karl Magnus Possega Vana-Võidu mõisa. Vennad jagasin maavaldused omavahel ära, Eberhard Gustaf päris Võidu ning Karl Magnus Karula mõisa. 1765 omandas Eberhard Gustaf ka Laatre ja kaks aastat hiljem Araksti mõisa.
Eberhard Gustaf Posse suri vallalisena 1791. aastal ning on maetud Halliste surnuaeda.
Věra Křesadlová

Věra Křesadlová (28. veebruar 1944 Praha – 5. november 2025 Praha) oli Tšehhi näitleja, laulja ja kunstnik.
Ta sündis Prahas muusikute perekonnas ja õppis dekoratsiooni ning näituste kujundamist Praha rakenduskunsti keskkoolis (Střední uměleckoprůmyslová škola). Õpingute ajal laulis ta amatööransamblis.
Křesadlová alustas näitlemist 1960. aastate alguses. Tema esimeseks oluliseks rolliks oli Miloš Formani filmis "Konkurss" (1963). Ta mängis ka filmis "Intimní osvětlení" (1965) ning teistes Tšehhoslovakkia uue laine filmides. Lisaks tegeles ta laulmise ja kunstiga.
Ta oli abielus filmirežissööri Miloš Formaniga. Neil sündisid kaksikud pojad Petr ja Matěj Forman, kes on tuntud teatrikunstnikud. Hiljem elas Křesadlová koos dramaturgi Jan V. Kratochvíliga, kellega tal on poeg Radim.
Věra Křesadlová suri 81-aastaselt Prahas.
Piiriveekogu

Piiriveekogude alla kuuluvad jõed, järved või tehisveekogud, mida mööda kulgeb riigipiir.
Hans Vaab

Hans Vaab (11. märts 1955 – 25. august 1996) oli eesti kabetaja.
Ta lõpetas Haapsalu sanatoorse internaatkooli. Töötas Kuusalu remonditehases, hiljem V.I. Lenini nimelise näidissovhoosis ja Pajusi kolhoosis.
Eesti meistrivõistlustel rahvusvahelises kabes tuli ta kahel korral – aastatel 1978 ja 1979 – Eesti meistriks ja võitis pronksmedali 1975. aastal. Eesti meistrivõistlustel kirikabes (vene kabe) võitis ta pronksmedali 1990. aastal.
Ameerika madukael

Ameerika madukael ("Anhinga anhinga") on madukaellaste sugukonda kuuluv linnuliik.
Välimus.
Ameerika madukael on 81–91 cm pikk. Tiibade siruulatus on 120 cm. Nokk on 75–88 mm pikk. Kaalub 1350 g.
Isaslinnu sulestik on peamiselt must. Ülaseljal on valged täpid, tiibadel valged triibud. Sabaots on beež.
Emaslind sarnaneb isaslinnuga, kuid emaslind on väiksem ning tema pea, kael ja rind on beežid.
Noorlinnu sulestik on peamiselt pruunikas.
Alamliigid ja levik.
Liigil on kaks alamliiki:
Põhjapoolsed isendid talvitavad Mehhikos.
Elavad järvede ja aeglase vooluga jõgede ääres ning soodes, vahel ka rannikul.
Toitumine.
Toituvad peamiselt kaladest, kuid ka kahepaiksetest, roomajatest, koorikloomadest, putukatest ja kaanidest.
Pesitsemine.
Pesitsevad kolooniates, tihti koos kormoranlaste, iibislaste ja haigurlastega. Emaslind ehitab pesa isase toodud okstest. Pesa asub 1–4 m kõrgusel vee kohal.
Kurnas on 3–5 muna. Mune hauvad mõlemad vanemad 25–28 päeva. Pojad saavad lennuvõimeliseks kuue nädala vanuselt, vanemad hoolitsevad nande eest veel kaks nädalat.
Eluiga.
Ameerika madukaelad on vabas looduses elanud 9-aastaseks, vangistuses 16-aastaseks.
Bisque (värvus)

Bisque on kahvatu-roosakasoranži või sooja roosakasbeeži tooniga veebivärv X11, HTML, SVG ja CSS tarkvaras. Nimetus on tuletatud Prantsuse köögi samanimelisest kreemjast vähisupist.
Värvinimetust on kasutatud ingliskeelses ruumis ka moes ja sisekujunduses, seda peetakse elegantse, sooja, rahuliku, neutraalse ja subtiilsena ning seostatakse ajatu ilu ja luksusega.
Prantsuse keele sõnaraamat "Trésor de la langue française" ja "Centre National de Ressources Textuelles et Lexicales" veebis ei maini "bisque"'i värvinimetusena.
Bisque

Bisque on Prantsuse köögist pärit kreemjas mereannisupp.
Kaarel Aluoja

Kaarel Aluoja (sündinud 3. mail 1958) on eesti haridus- ja kultuuritegelane.
Haridus.
Kaarel Aluoja on lõpetanud 1976. aastal Jõgeva Keskkooli. Õppinud Tartu Riiklikus Ülikoolis kursuse jagu matemaatikat, läks ta üle bioloogia-geograafiateaduskonda ning lõpetas ülikooli 1981. aastal botaaniku-ökoloogi kvalifikatsiooniga. Diplomitöö: "Hariliku kuuse ("Picea abies" Karst.) radiaalse juurdekasvu jaotumise seaduspärasustest". Aastatel 1986–1990 õppis ta TRÜ-s psühholoogiat.
Töö ja looming.
Kõrgharitud spetsialistina suunati ta tööle Türi Keskkooli, kus töötas bioloogia- ja keemiaõpetajana (1981–1985); seal alustas ta ka elukestvat tegutsemist loodusgiidi ja matkajuhina. Seejärel töötas ta Paide rajooni RSN TK haridusosakonnas koolide inspektorina (1985–1986), juhtis Eesti Õpilasmaleva Paide piirkonda (1986–1991) ja oli Türi linnavalitsuse humanitaarnõunik (1991–1998). 
Aastatel 1998–2003 töötas ta ajalehe Järva Teataja toimetuses, algul peatoimetajana ja siis arvamustoimetajana; ajakirjanduslikku kaastööd on ta teinud muudelegi meediaväljaannetele kokku palju aastakümneid. Järgnes töö Sargvere Põhikooli direktorina (2003–2005).
Aastatel 2005–2025 töötas Kaarel Aluoja Laupa Põhikooli direktorina. See Laupa mõisas asuv kool pälvis tema juhtimise ajal 2008. aastal Eesti kauneima kooli auhinna ja 2020. aastal ka "Rohelise lipu" märgise.
Ta on Türi vallavolikogu liige, juhtinud seltsitegevuse ja maaelu komisjoni. 
Tegevus koduloo uurija ja talletajana.
Alates 1990. aastatest on ta põhjalikult uurinud kodukandi ajalugu. Aastatel 2002–2019 avaldas ta ajalehes Järva Teataja artikleid rohkem kui poolesaja Kesk-Eestiga seotud perekonna traagilistest elulugudest ja okupantide koletegudest. Tema 2019. aastal raamatuna ilmunud küüdituslugude kogumikku "Ära. 34 Järvamaa pere Siberi-tee" on peetud sedavõrd kaalukaks teoseks, et selle koostaja ja autorina pälvis Kaarel Aluoja Valgetähe IV klassi teenetemärgi.
Oma uurimistöö põhjal on ta Türi kihelkonnaperioodi ajaloost koostanud mahuka koguteose "Türi : kilde kihelkonna ja linna arengust", mille esikraamat ilmus 1996. aastal ja 2023. aastal nägi trükivalgust juba üheksas raamat. Sarja kümnes raamat peaks ilmuma Türi linna 100. aastapäevaks 2026. aastal. 2022. aastal pani ta aluse fotoraamatute sarjale ("Türi linna lood sõnas ja pildis" ning "Türi valla lood sõnas ja pildis"), lisaks on ta koostanud ja trükki toimetanud veel mitu eraldi raamatut Järvamaa ajaloost ja inimestest.
Aluoja lööb kaasa ka Järvamaa Muuseumi Sõprade Seltsi ja Ajakeskuse Wittenstein korraldatud üritustel, näiteks juhtides kirjandusretki "Kirjanduslik Järvamaa".
Isiklikku.
Tal on abielust Laine Aluojaga (abikaasa on Türil matemaatika- ja informaatikaõpetaja) kaks täiskasvanud poega.
Ta on laulnud Türi EPT kammerkooris ja tantsinud aastate jooksul mitmes rahvatantsurühmas.
Valter Lenk

Valter Lenk (17. november 1929 Tallinn – 8. veebruar 2020 Tartu) oli eesti korvpallur, spordipedagoog, -tegelane ja -ajaloolane.
Lõpetas 1949. aastal Tallinna 1. Keskkooli ja 1953. aastal Tartu Riiklik Ülikooli (TRÜ) kehakultuuriteaduskonna.
Töötas aastatel 1953–1959 Eesti NSV Spordikomitees riikliku treenerina, oli aastatel 1959–1961 Rahva Hääle reporter, 1962–1973 TRÜ sportmängude kateedri juhataja ja 1973–1992 vanemõpetaja, sai 1990. aastal dotsendi kutse. Oli aastatel 1992–1995 Tartu Ülikooli kehakultuuriteaduskonna spordiosakonna juhataja.
Sportlasena.
Hakkas sportima Keila Spartakis. Oli aastatel 1948 ja 1949 kergejõustikus ja males Harjumaa meister.
Oli 1951. aastal TRÜ korvpallimeeskonnas Eesti NSV meister ja sai NSV Liidu karikavõistlustel 3. koha.
Sporditegelasena.
Oli aastatel 1960–1961 Eesti NSV Korvpalliföderatsiooni presiidiumi aseesimees, 1963–1965 Väravpalliföderatsiooni esimees, 1965–1990 TRÜ Spordiklubi aseesimees ja esimees.
Oli 1992. aastal Eesti Akadeemilise Spordiliidu taasasutajaid. Oli 1997. aastal SELL-i üliõpilasmängude (1923–1940) taaskäivitaja.
Looming.
Koostas spordikavasid, 1956. aasta Melbourne'i ja 1960. aasta Rooma suveolümpiamängude infoteatmiku, avaldas sportmängude ja spordiajaloo teemalisi kirjutisi ning koolide õppematerjale. Oli 1956–1962 Eesti spordi aastaraamatute koostajaid.
Helger Helemäe

Helger Helemäe (17. aprill 1935 – 31. oktoober 2001) oli eesti kabetaja.
Eesti meistrivõistlustel kirikabes (vene kabe) võitis ta 1990. aastal hõbemedali ja 1989. aastal pronksmedali. Eesti meistrivõistlustel vene kabes võitis ta 1967. aastal pronksmedali. Eesti meistrivõistlustel rahvusvahelise kabe välkkabes võitis ta 1963. aastal pronksmedali. Eesti võistkondlikel meistrivõistlustel kabes võitis ta 1987. aastal hõbemedali Harju rajooni võistkonnas ja 1995. aastal pronksi Pärnumaa võistkonnas.
Eesti 2026. aasta taliolümpiamängudel

Eesti osaleb 2026. aasta taliolümpiamängudel Milanos ja Cortina d'Ampezzos. Kvalifitseerunud on 21 sportlast, kes võistlevad 5 spordialal.
Bogside'i lahing

Bogside'i lahing (inglise keeles: "Battle of the Bogside", iiri keeles: "Cath Thaobh an Phortaigh") olid suured kolm päeva kestnud rahutused, mis toimusid 12.–14. augustil 1969 Derry linnas Põhja-Iirimaal. Tuhanded katoliiklased ja iiri vabariiklased elanikud Bogside'i linnaosas, kes olid organiseerunud Derry kodanikukaitse ühenduseks, sattusid konflikti Kuninglike Ulsteri Politseijõudude (RUC) ja lojalistidega ning sulgesid linnaosa võimude eest. See sündmus vallandas laialdase vägivalla mujal Põhja-Iirimaal, viis Briti vägede sekkumiseni ning seda peetakse sageli kolmkümmend aastat kestnud Põhja-Iirimaa konflikti, mida tuntakse kui "The Troubles", alguseks.
Vägivald puhkes, kui protestantidest koosnev lojalistlik vennaskond Apprentice Boys marssis mööda katoliiklikust Bogside'ist. RUC tõrjus katoliiklastest rahvahulga tagasi ja tungis Bogside'i, kellele järgnesid lojalistid, kes seejärel ründasid katoliiklaste kodusid. Tuhanded Bogside'i elanikud tõrjusid RUC-i tagasi kivirahe ja bensiinipommidega. Piiramisolukorras elanikud püstitasid barrikaade, seadsid sisse esmaabi punktid ja bensiinipommide töökojad ning raadiosaatemasti, mis asus edastama üleskutseid vastupanule. RUC kasutas Bogside'is pisargaasi ning see oli esimene kord, kui politsei Ühendkuningriigis seda kasutas. Elanikud kartsid, et RUC toob kohale Ulsteri eripolitseijõud, kes seejärel korraldavad katoliiklastest elanike massimõrva.
Iiri maavägi rajas piiri lähedale välihaiglaid ning Iiri valitsus kutsus ÜRO-d üles saatma Derry'sse rahuvalvejõude. 14. augustil saadeti kohale Briti maavägi ning RUC viidi piirkonnast välja. Briti sõdurid ei püüdnud Bogside'i siseneda ning piirkonnast sai niinimetatud keelutsoon nimega Vaba Derry ("Free Derry"). Selline olukord kestis kuni oktoobrini 1969, mil sõjaväepolitseil lubati taas piirkonda siseneda.
Heli Kelt

Heli Kelt (sündinud 12. mail 1957) on eesti tekstiilikunstnik. 
Elukäik.
Heli Kelt on lõpetanud 1975. aastal Tallinna 24. Keskkooli ja 1984. aastal Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi tekstiili erialal.
Heli Kelt töötas kunstnikuna Tallinna Teadus-tootmiskoondises Mistra, Tallinna Kunstikombinaadis ARS autoritiraaži kunstnikuna ning seejärel vabakutselise kunstnikuna. 
Liikmesus.
Heli Kelt kuulub 1991. aastast Eesti Kunstnike Liitu ja 1993. aastast Eesti Tekstiilikunstnike Liitu. Alates 1998. aastast oli ta tekstiilikunstnike rühmituse Vaba Tahe liige.
Andorra meedia

"See artikkel räägib Andorra massimeediast.
Andorras oli pikka aega raske käima panna regulaarselt ilmuvaid päevalehti. Väljaandel Valls d'Andorra (1919) oli palju järelkäijaid, aga need olid lühiajalised. Riigi esimene ajaleht El Poble Andorrà hakkas ilmuma 1974 päevalehena, kuid 1977 muutus nädalaleheks. Kaks tähtsamat päevalehte on praegu Diari d'Andorra, mida antakse välja pealinnas, ja El Periòdic d'Andorra, mida antakse välja Escaldes-Engordanys. Peale selle on olemas Bondia ja Més Andorra. Ilmub ka kohalikke ajalehti.
Andorras olid varem rahvusvahelised raadiojaamad, mis tegid saateid naabermaade, eriti Prantsusmaa, kuid mitte Andorra kuulajatele. Esimene neist oli Radio Andorra, mis asutati 1939. Aastal 1958 hakkas Radio Andorrale konkurentsi pakkuma Radio des Vallées, mis kuulus Prantsusmaa ettevõttele Société financière de radiodiffusion (Sofirad), mille enamusosanik oli siis Prantsuse riik. Radio des Vallées võttis 1966 uueks nimeks Sud Radio. Pärast vaidlust kaasvürstide ja Andorra enda võimude vahel Andorra käsutuses olevate raadiosageduste kasutamise üle keeldus Andorra uuendamast Radio Andorra ja Sud Radio ringhäälingulitsentse, mistõttu 1981. aastal mõlemad suleti. 
Pärast seda asutas Andorra rahvusliku raadiojaama ja hakkas tegema telesaateid. Ràdio i Televisió d'Andorra on riigiettevõte, mis on raadio Ràdio Nacional d'Andorra (RNA) ja riigi ainukese telekanali Andorra Televisió (ATV) taga. Mõlemad on katalaanikeelsed. Ettevõte asutati 1989.
Andorras tegutseb üle kümne raadiojaama. Radio Nacional d’Andorra haldab raadiojaamu Radio Andorra ja Andorra Música. Kommertsraadiojaamade seas on Andorra 7 Radio ja Radio Valira. Katoliiklikku raadiojaama Ràdio Principat haldab Urgelli piiskopkond ning see edastab saateid mõlemal pool piiri.
Andorra meediamaastikku mõjutavad suurel määral Hispaania ja Prantsusmaa kanalid, millest paljusid saab Andorras vaadata ja kuulata. 
Uudisteagentuur Agència de Notícies Andorrana (ANA) alustas tööd detsembris 2008.
Andorra meediasisule avaldavad selget mõju ärilised, poliitilised ja usulised huvid. Eriti keeruline on kajastada Andorra pankade tegevust.
Privaatladu

Privaatladu (ingl. "private warehouse") on ettevõtte omanduses olev ladu, mida kasutab kauba ja lao omanik või rentnik. Kui ladustatavad kogused on suured ja käitlemismahud ühtlased, on privaatlao omamine üldjuhul kõige kulusäästlikum laopidamise viis. Puuduseks on asjaolu, et privaatlao pidaja kannab pidevalt püsikulude koormat. Sõltumata sellest, kas kaupa on laos vähe või palju, tuleb katta kõik laopidamisega seotud kulud. Privaatladude omanikeks on enamasti püsiva ja suhteliselt stabiilse käibega tootmis- ja hulgimüügi ettevõtted.
Teisalt on võimalus hoiustada kaupu ja teha vajalikke töid laos nii, et laohoone, tõstukid ja muud seadmed kuuluvad laoteenust osutavale ettevõttele. Samuti on ka laopersonal teise ettevõtte palgal. Sel juhul räägitakse laoteenuse ostmisest. Kui laoteenuste osutajal on palju selliseid kliente ja teenuseid laos pakutakse sarnastel tingimustel ning suhteliselt ühesuguse hinnatasemega, räägitakse avalikest ladudest.
Avalik ladu

Avalik ladu (ingl. "public warehouse") on ladu, mille pidaja-operaator on üldjuhul sõltumatu partner, kes pakub laoteenust kõigile soovijaile ühesugustel alustel ja tingimustel ning ühesuguste/sarnaste teenusehindadega. Koostöö toimub tavaliselt lepingut sõlmimata, vahel ka lühikeseks perioodiks sõlmitud lepingu alusel. Hoiustatavad ja käsitsetavad kaubakogused võivad aja jooksul suuresti erineda. Klientidel, kes tegelevad ainult hooajamüügi kaupadega, ei pruugi teatud perioodil teenusepakkuja laos tooteid üldse olla.
Avaliku lao operaator ei oma üldjuhul ladustatavat kaupa ja enamasti on laoettevõte sõltumatu firmadest, kelle kaupu ta ladustab. Kuna ühed ja samad laotöötajad teenindavad paljusid kliente, on võimalik enamasti leida tasakaal eri klientide kaupade ladustamise ja käsitsemise mahtude vahel ning ühtlustada laotöötajate töökoormust. Kui avaliku lao pidajal on palju erinevaid kliente, kujunevad töökoormus ja hoiustamise mahud laos kokkuvõttes suhteliselt ühtlaseks.
Avalike ladude pidajateks võivad olla ainult laoteenuste pakkumisele pühendunud ettevõtted, kes ei tegutse muudes logistika valdkondades. Levinum on siiski kombinatsioon avaliku lao teenuste ja muude logistikateenuste osutamisest. Avalikud laod on enamasti logistikateenuseid pakkuvatel ettevõtetel – ekspedeerimisettevõtetel, autotranspordiettevõtetel ja sadamaoperaatoritel. Avalikuks laoks on ka terminal, kus toimub saadetiste vahekäsitlemine veoprotsessis enne edasisaatmist.
Lepinguline ladu

Lepinguline ladu (ingl. "contract warehouse") on ladu, mis osutab laoteenuseid ühele või mitmele kliendile kirjaliku koostööleppe alusel. Lepinguline laopidaja tegutseb üldjuhul kliendi määratud tingimustel, osutades sageli lisaks tavapärastele laoteenustele erinevaid lisaväärtusteenuseid. Kui kliendil on vaja suuremahulisi laoteenuseid ja soovib, et ladu toimiks täpselt nii, nagu see talle on vajalik, on tegemist lepingulise laoga.
Lepingulist laopidamist määratletakse kui avaliku lao pidamise viisi, mille puhul kliendi ja laopidaja vahel sõlmitud pikaajaline koostööleping näeb ette laopidaja poolset tegutsemist kliendi poolt täpselt määratletud tingimustel (rätsepatöö). Enamasti kaasneb lepingulise laopidamisega ühine riskide jaotamine ja kliendi informeerimine laotoimingute kvaliteedi-, tootlikkuse, efektiivsuse ja kulude tasemest.
Laoteenust ostetakse pikaajalise koostöölepingu alusel, tavaliselt 3–5 aastaks. Pikaajaline leping nõuab laopidajalt sageli selliste täiendavate laoteenuste osutamist nagu pakendamine, sildistamine, kasutusjuhendite lisamine, toodete lõplik koostamine vastavalt kliendi tellimusele jne. Sellistel puhkudel tagab leping kliendile ostetavate teenuste osutamise stabiilsuse teenusepakkuja poolt. Püsisuhe lepingupartneriga annab teenusepakkujale kindluse teha investeeringuid ja kohandada protsesse kliendi soovidele vastavaks.
Sageli pakuvad laoteenuste osutajad nii avalikku kui ka lepingulist laopidamist, samuti ka kombinatsiooni lepingulisest ja avalikust laopidamisest. On saanud tavapäraseks, et suured rahvusvahelised logistikakontsernid pakuvad nii avaliku kui ka lepingulise laopidamise teenust.
Paljud ettevõtted kasutavad kombinatsiooni privaatlaopidamisest ja avaliku lao teenuste ostmisest. Kui ettevõttel on müügihooajal rohkem kaupa, kui oma ladu suudab seda käidelda, ostetakse lühiperioodil lisaks avaliku lao teenust. Kui müügisesoon on möödas, ei vajata enam avaliku lao teenust ja edasi tegutsetakse ainult oma laos. Privaatlaos hoitakse püsivaid kaubamahte, avaliku lao teenuste käive võib aga kõikuda arvestatavas ulatuses. Sel viisil optimeerivad mitmed ettevõtted oma laopidamise kulusid, viies need madalaimale võimalikule tasemele.
Laopidamise kolme alternatiivi vahel valides peaks otsustaja suutma hinnata eri otsustega kaasnevaid riske. Avaliku ja lepingulise lao teenuste ostmisega kaasnevad tavaliselt kliendile suuremad riskid kui privaatlao pidamisega. Samal ajal võib äririsk olla mõõdukas lepingulise lao puhul, kus klient jälgib pidevalt laoteeninduse taset ja kvaliteeditaseme langemisel alla kokkulepitud piiri on valmis teenusepakkuja toimingutesse sekkuma.
Lavendlisinine

Lavendlisinine on siniste värvitoonide hulka kuuluv kahvatu lillakassinine värvus, mis sarnaneb heleda lavendli või igihalja õie värvusega (värvinimetused "Lavender Blue" ja "Periwinkle" 'igihali' on inglise keeles sünonüümsed).
Lavendlisinist värvust kirjeldatakse pastelse, tüüne, tasakaaluka, värskendava ja rahustavana.
Värvinimetust on eesti keeles kasutatud näiteks tekstiilide ja aksessuaaride värvuse kirjeldamiseks.
Ilmar Jõgi

Ilmar Jõgi (2. aprill 1958 Inta, Komi ANSV – 3. november 2024) oli Eesti majandusjuht.
Ta sündis Inta linnas, kus tema vabadusvõitlejatest vanemad (Aili ja Ülo Jõgi) olid pärast vangilaagrit ja asumisi leidnud elukoha.
Eestisse kolis ta alles kümneaastasena 1968. aastal.
Ta lõpetas 1976. aastal Keila 1. Keskkooli ja 1981. aastal "cum laude" Tallinna Polütehnilise Instituudi ehitusteaduskonna autoteede erialal.
Ta on töötanud insenerina teedeehituse laboratooriumis, koolitaja ja konsultandina firmas EKE Ariko, arendusdirektorina ehitusfirmas FCM.
Pärast Eesti Energiast lahkumist töötas ta Teede Tehnokeskuses. Kuni juunini 2024 oli ta Eesti Keskkonnauuringute Keskuse nõukogu liige.
Ta harrastas aastakümneid taiji'd ning on olnud sel alal ka treener ja võistluste korraldaja.
Ushi-oni

Ushi-oni (牛鬼; "härja deemon") on Lääne-Jaapani yōkai, kellel on härja pea ja ämbliku või krabi keha. Ta elab vee lähedal ja on seotud elavate ja vaimude vahelise maailmaga.
Jaapani folklooris on mitu ushi-oni vormi, kõige levinum on härjapeaga koletis. Ushi-onid ilmuvad tavaliselt randadesse ja ründavad inimesi.
Kirjeldus.
Ushi-onid on julma ja metsiku loomuga olendid, kelle välimus varieerub olenevalt piirkonnast, kust legend pärineb. Tavaliselt kujutatakse neid härjapeaga koletisena, kellel on ülespoole kaarduvad sarved, teravad kihvad ja peenike keel. Nad on võimelised sülitama mürki ning naudivad inimeste tapmist ja söömist. Nende keha on enamasti kujutatud ämblikulaadsena – kuus jalga, mille otsas on pikad teravad küünised.
Ushi-onisid leidub väidetavalt randades, mägedes, metsades, jõgedes, soodes ja järvedes. Neid kohtab sageli ojades, eriti Kansai piirkonnas ja Shikoku saarel, kus nende nimi on säilinud mitmetes kohanimedes, näiteks "Ushi-oni fuchi" ("Ushi-oni oja") või "Ushi-oni taki" ("Ushi-oni juga").
Folkloor.
Ushi-oniga kohtumine toob inimestele haigust, ebaõnne või isegi surma ning mõnikord võib ta needa ka terveid maid. Mõnedes legendides tegutseb ushi-oni koos nure-onnaga, kes kasutab inimeste meelitamiseks vastsündinud last. Hoolimata oma hirmuäratavast välimusest austatakse teda mõnes Jaapani piirkonnas rahuliku vaimu ja kaitsesümbolina. Seega on ushi-onis ühendatud hävitava elemendi omadused ja looduse püha jõud.
Sümbolikiirus (andmeedastus)

Sümbolikiirus (inglise keeles "symbol rate"), ka modulatsioonikiirus, on telekommunikatsioonis digitaalselt moduleeritud signaali elementide – sümbolite – arv ajaühikus. Sümolikiirust sekundi kohta nimetatakse boodiks. Iga sümbol võib kanda ühte või mitut bitti informatsiooni.
Sümbol.
Sümbol on digitaalsignaali edastava kandelaine mingi parameetri (amplituud, sagedus, faas) olek või oluline tingimus, mis püsib kindla ajavahemiku kestel. Saateseade paigutab sümbolid kanalile kindla ja teada oleva sümbolikiirusega. Vastuvõtupoole ülesanne on tuvastada sümbolite jada ja rekonstrueerida edastatud andmed. Iga sümbol võib kodeerida ühte või mitut bitti.
Bood.
Sümbolikiiruse mõõtühik on bood (ingl "baud"), tähis Bd; 1 bood on 1 sümbol sekundis. Suuremad ühikud moodustatakse detsimaaleeesliidete abil, näiteks 1 kBd = 1000 Bd. Ühik on nime saanud prantsuse inseneri Émile Baudot’ järgi, kes leiutas 1870. aastal Baudot’ koodi (telegraafi esimese märgikodeeringu).
Sümbolikiirus ja bitikiirus.
Sümbolikiirust aetakse vahel segi bitikiirusega, mis määrab ajaühikus edastatavate andmete hulga bittides sekundis. Sümbolikiirus näitab aga ajaühikus edastatavate sümbolite arvu. 
Lihtsamates digitaalsetes sideühendustes kasutatakse ainult ühte bitti sümboli kohta. Kandelaine saab siis olla ainult kahes olekus, mis vastab ühele bitile (väärtusega 1 või 0). Sel juhul on bitikiirus ja sümbolikiirus erijuhuna võrdsed. Täiustatud modulatsioonimeetodite korral võib sümbolil olla rohkem kui kaks olekut ja sümbol esindab kahte või enamat bitti.
Näiteks binaarse faasimanipulatsiooni korral on boodide arv võrdne bittide arvuga sekundis (bps), sest kandelaine faasil saab olla ainult kaks väärtust – 0º ja 180º, sümbol kannab infot 1 bitt. See ei kehti mitmepositsioonilise manipulatsiooni korral. Näiteks 16-QAMi (kvadratuurse amplituudmodulatsiooni) kasutamisel kannab iga sümbol 4 bitti infot ja näiteks sümbolikiirusele 2400 boodi vastab andmeedastuskiirus 9600 bps.
Mitmekiireline levi

Mitmekiireline levi ehk mitmeteelevi (inglise keeles "multipath propagation") võib esineda raadiosignaalide edastamisel, kui saatjast lähtuvad elektromagnetlained jõuavad vastuvõtjasse erinevaid teid pidi selle tõttu, et näiteks peegelduvad mitmesugustelt rajatistelt ja looduslikelt objektidelt. Kui saatja ja vastuvõtja vahel on otsenähtavus, saabub vastuvõtjasse otsesignaal ja ajaliselt nihutatud kajasignaalid. Kui saatja ja vastuvõtja vahel otsenähtavus puudub, jõuab vastuvõtjasse ainult kajasignaalide kombinatsioon.
Põhjused.
Raadiosignaali kandev elektromagnetvõnkumine võib raadiosaatjast vastuvõtjasse levida mitme kiirena (eri teid pidi) mitmel põhjusel:
Nimetatud põhjustel pikeneb laine edastustee ja raadiosignaal võib vastuvõtjasse jõuda ajalise nihkega ja mitu korda. Neil vastuvõetud kajasignaalidel on peale faasinihke ka erinev amplituud tingituna keskkonna summutavast mõjust leviteel. Sellistel tingimustel signaali edastamist iseloomustatakse otse vastuvõetud signaali võimsuse ja kõigi kajasignaalide võimsuste summa suhtega.
Mitmeteelevi esineb enamikus raadiosidekanalites ja võib seega vähemal või suuremal määral mõjutada edastatava infosignaali parameetreid. Kui kiirte levimisviivitus on signaali sümboli kestusega võrreldes väike, tekib ainult lainete interferents, millega kaasneb kasuliku signaali nõrgenemine. Kui aga kõigi kiirte levimisviivitus on võrreldav kanali sümboli kestusega, tekib sümbolitevaheline interferents, mis võib signaali moonutada.
Mõjude vähendamine.
Digitaalsignaali raadioedastamisel saab kajasignaale isegi ära kasutada, kui välja eraldada üksikud ajaliselt nihutatud signaalid ja panna need õiges faasis uuesti kokku, suurendades seeläbi vastuvõetava signaali energiat. Seda tehnikat kasutatakse hajaspektri modulatsiooni korral, samuti maapealsetes ja satelliidipõhistes mobiilsidesüsteemides koos koodjaotusega hulgipöörduse CDMA meetoditega. Praktikas kasutatakse aga palju sagedamini valikumeetodit: kui üksikuid kajasignaale on võimalik ajaliselt lahutada, valitakse parim signaal ja teised jäetakse kõrvale.
Digitaalringhääling kasutab tänapäevaseid modulatsioonitehnikaid, mis on mitmeteelevi vastuvõtu suhtes teatud määral immuunsed ja kasutavad seda isegi vastuvõetava signaali kvaliteedi parandamiseks (COFDM, DVB-T ja DAB).
Mitmeteelevile tuleb erilist tähelepanu pöörata ülemaailmse satelliitnavigatsiooni süsteemis (GNSS) , sest väga lühikese viivitusega kajasignaalid mõjutavad GNSS-satelliidi ja vastuvõtja vahelise levitee pikkuse määramist. Pikemate peegeldusteede kajasignaali suurt viivitust on lihtsam tuvastada ja kõrvaldada. Seetõttu kasutavad GNSS-kommertsvastuvõtjad kajasignaalide nõrgendamiseks sageli drosselantenni (ingl "choke ring antenna").
Usudoktriini dikasteerium

Usudoktriini dikasteerium (ladina keeles "Dicasterium pro Doctrina Fidei"; DDF) on Rooma kuuria ametkond, mis vastutab katoliku kirikus usuga seotud distsiplinaarse korra eest. See on üks vanimaid kuuria osakondi.
Ametkonna asutas 21. juulil 1542. aastal paavst Paulus III ning see kandis algselt nime "Suprema Congregatio Sanctae Romanae et Universalis Inquisitionis". Sellest nimest tulenevad ka üldnimetused "Rooma inkvisitsioon" ja "Püha inkvisitsioon", mida hiljem on tihti kasutatud 16. sajandil ketserite üle peetud katolike kirikukohtute kohta. 1908. aastal nimetas paavst Pius X selle ümber "Sacra Congregatio Sancti Officii"-ks. 1965. aastal pärast Teist Vatikani kirikukogu anti Paulus VI korraldusega uueks nimeks "Sacra Congregatio pro Doctrina Fidei", kuid 1983. aasta kanoonilise õiguse seadustikuga võeti kõigi kuuria ametkondade nimedest ära sõna "Sacra". Tänase nime sai amet 2022. aastal.
Dikasteerium töötab Roomas asuvas Palazzo del Sant'Uffizios. Alates 1. juulist 2023 juhib seda paavst Franciscuse ametisse nimetatud prefekt Argentiina peapiiskop Víctor Manuel Fernández.
Amet toimib tänapäevani ka kui kohtutribunal "mõistes kohut usuvastaste rikkumiste üle ning rikkumiste üle toimingutes ja sakramentides".