Läbikukkunud riik

Läbikukkunud riik (inglise "failed state") on riik, millel puuduvad riigi toimimiseks vajalikud elemendid: jõumonopol, kontroll elanikkonna ja territooriumi üle, diplomaatilised suhted teiste riikidega, minimaalne sotsiaalhoolekanne. Läbikukkunud riiki kirjeldatakse sageli ka lihtsalt riigina, mis ei täida riigi ülesandeid. Mõned autorid omistavad neile järgmisi konkreetseid tunnuseid:
Veel võib sageli esinevate tunnustena nimetada lagunenud või puudulikku infrastruktuuri, valitsuse võimetust riigipiire kontrollida, võimu koondumist ühte linna või regiooni.
Kontseptsiooni tekkimine.
Läbikukkunud riikide kontseptsiooni võib pidada osaks 2001. aasta 11. septembri Maailma Kaubanduskeskuse kaksiktornide ründamise järelkajast. Enne 2001. aastat räägiti raskustes riikidest enamasti seoses humanitaarabimissioonide või rahalise toetusega. Pärast kaksiktornide rünnakut hakati nende vastu rohkem huvi tundma: meedia hakkas varasemast tunduvalt enam mainima terminit "läbikukkunud riik" ning levis arusaam, et sellised riigid on otseseks ohuks mitte ainult iseendile ja enda naabritele, vaid kogu maailmale.
Läbikukkunud riikide indeks.
Läbikukkunud riikide indeksit koostab igal aastal Rahu Fond "(The Fund for Peace)" koostöös ajakirjaga Foreign Policy, mille kodulehel tulemused avaldatakse. Läbikukkunud riikide indeksit koostatakse alates 2005. aastast.
Rahu Fond on välja arendanud niinimetatud CAST-metodoloogia ehk "Conflict Assesment System Tool"-i (konflikti hindamise süsteem), mis koosneb neljaosalisest analüüsist:
Esimese osa 12 indikaatorit on järgmised: demograafilised surved, sisepõgenikud "(internally displaced person)", arengu ebaühtlus, majanduslangus, seaduste eiramine riigi poolt, avalike teenuste mittepakkumine, inimõigustega mittearvestamine, julgeolekuaparaadi ebaefektiivsus, välisinterventsioonid, eliidi killustatus, mingite gruppide represseerimine, inimeste pagemine riigist "(human flight)".
Iga indikaator paigutatakse skaalale nullist kümneni, kus 0 tähistab madalat ja 10 kõrget intensiivsust. Saadud tulemused liidetakse kokku ning riik paigutatakse kogutud punktisumma alusel üldskaalale 0–120 punkti. Kokku alla 30 punkti saanud riigid hinnatakse "kõige stabiilsemaks"; vahemikku 30–59,9 jäänud hinnatakse "stabiilseteks" ning 60 ja rohkem punkte saanud "ohus olevateks" või "kriitilisteks."
Statistika.
2011. aasta kõige ebastabiilsemaks riigiks oli läbikukkunud riikide indeksi järgi Somaalia, saavutades punktisumma 113,4 120-st. Esikümnesse mahtusid veel Tšaad (110,3), Sudaan, Kongo Demokraatlik Vabariik, Haiti, Zimbabwe, Afganistan, Kesk-Aafrika Vabariik, Iraak ja Elevandiluurannik (102,8). Eesti riiki hinnati 41 punktiga (140. koht maailmas) ja Ameerika Ühendriike 31 punktiga. Kõige stabiilsem oli Soome 19,7 punktiga. (Aastal 2010 oli stabiilseim riik maailmas Norra 18,7 punktiga). Esikümnes ei ole võrreldes eelnevate aastatega suuri muudatusi esinenud. Somaalia on olnud esikohal alates 2008. aastast (2007. aastal troonis Sudaan). Enamik esikümnesse kuuluvaid riike asub Aafrikas (7–8 aastail 2007–2011). Hinnatud riike oli kokku 177.
Hinnangud.
Kontseptsiooni läbikukkunud riikidest ja nende mõõtmise viisi on kritiseeritud: mõned rahvusvaheliste suhete teoreetikud ei pea seda põhjapanevaks ega oluliseks analüüsimeetodiks. Kriitikute peamised argumendid on järgmised:
Seetõttu on välja pakutud viis, kuidas liigitada läbikukkunud riike täpsemalt, eristades kahte dimensiooni: "commitment" (valitsuse pühendumine olukorra parandamisele) ja "capacity" (nende potentsiaalne võime oma eesmärgid saavutada). 
Selline lähenemisviis tunnustab neid riike, mida näitajate järgi võib küll kuulutada läbikukkunuiks, ent mis siiski ilmutavad märke progressist. (Progress võtab enamjaolt aega, nii et mõne aasta lõikes ei pruugi see indeksis oluliselt nähtaval olla). Teisisõnu peetakse oluliseks eristada seda, kas valitsus on loobunud olukorda kontrollimast või teeb siiski sihipäraseid samme sisepoliitilise olustiku parandamiseks.
Tekkinud on ka arutelu, et kas on võimalik lugeda mingit hulka riike läbikukkunuiks, kui nad pole iseseisvumisest saati toimivad olnudki. Eriti Aafrikas on riikide loomise protsess olnud vastuoluline, sealsed riigid on sageli loodud üsna tehislikult, enamasti dekoloniseerimise käigus. Eelnevalt on need riigid olnud kolooniad ning nende riigiaparaadid ja majandus on pikka aega olnud kohaldatud emamaade vajadustele. Mõnikord nimetatakse selliseid Kolmanda maailma riike "kvaasiriikideks" "(quasi-state)". Külma sõja ajal olid nad võitlevate blokkide eestkoste all, mis süvendas nende sõltuvust ja aitas kaasa institutsioonide nõrgestamisele.