tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Alsleben

Alsleben on linn Saksamaal Saksi-Anhalti liidumaa Salzlandi kreisis. Linn asub Saale jõe ääres ja lõunasse jääb Bernburgi linn. Alsleben kuulub Saale-Wipperi valdade liitu ("Verbandsgemeinde Saale-Wipper").
Isikud.
Linna kuulsused
Altenburg

Altenburg on linn Saksamaal Tüüringi liidumaal. Linn jääb Leipzigist 40 kilomeetrit lõunasse, Dresdenist 90 kilomeetrit läände, Erfurdist 100 kilomeetrit itta. Altenburg on Altenburger Land kreisi pealinn ning kuulub ühe miljoni elanikuga Gera, Zwickau ja Chemnitzi vahelisse tekstiili- ja metallitootmise piirkonda. Alterburgis elab 33 000 inimest.
Altenburgi on esmamainitud 976. aastal. Sellest sai endise Slaavi piirkonna esimene Saksamaa linn. Linna nimetatakse tänapäeval Barbarossa linnaks, sest 1165. ja 1188. aasta paiku külastas Altenburgi Saksa kuningas Friedrich Barbarossa. Alates 17. sajandist asusid Altenburgis Wettini dünastia hertsogid. 19. sajandi esimesel poolel levis Altenburgi ja selle lähistele industrialiseerimine, mis oli heal järjel 1930. aasta ülemaailmse majanduskriisini. Majanduse kehv olukord, mida iseloomustas elanikkonna vähenemine, töötus ja tühjaks jäänud elupaikade hulga kasv, jätkus Saksamaa Demokraatliku Vabariigi ajal kuni 1990. aasta Saksamaa taasühinemiseni.
Anagni

Anagni on linn ja "comune" Frosinone provintsis Lazio maakonnas Itaalia keskosas. Anagni on Ciociaria piirkonna ajalooline keskus.
Geograafia.
Ülevaade.
Anagnis on säilinud keskaegse mägiküla hõng, mida iseloomustavad väikesed käänulised tänavad ja järsud teed. Linn on ehitatud Rooma piirimüüridega ümbritsetud alale.
Kuuksi

Kuuksi oli küla Räpina kihelkonnas. Tänapäeval kuulub küla territoorium Sülgoja küla hulka.
Kohanimekäändeks on Kuuksisse.
Kuuksi jääb Räpinast 2 km kagusse. Sülgoja keskus jääb veel kilomeetrijagu kagu poole. Teised lähemad külad on Räpina piiril asuvad Sillapää ja Ristipalo. Muudest paikadest jääb põhja Taalnitsa, itta Lokuta ja edelasse Mõtsanuka.
Ajalugu.
Kuuksi suurküla oli põlisküla, mille hulka arvati kunagi kõik Võhandu jõe paremkalda talud Sillapäält kuni Mädajõe suudmeni. Küla on esmamainitud 1558. aastal kujul "Kuex". Edaspidi nimetati küla 1582 "Kustkil", 1588 "Kugist killa", 1601 "Kugista kuella", 1630 "Kugsy kylla" ja 1839 "Kugs". Küla asus Räpina kihelkonnas ja kuulus Kahkva mõisale.
Kuid paralleelselt kasutati Kuuksi kohta teistki, poolapärast nime: 1582 "Kulatkowice, w Kulatkowicach", 1588 "Kulathkowicze", 1627 "Kollotowitz", 1638 "Kolotkowitz", 1686 "Kolokowitz" ja 1798 "Kollokowitz". 17. sajandi teisel poolel ja 18. sajandil tarvitati üksnes poolapärast nime.
18. sajandil hakati Kuuksi suurküla üht talurühma nimetama Sülga külaks, millest sai 19. sajandil Sülgaja ja 1970 Sülgoja. 1977 liideti Kuuksi küla Sülgojaga.
Nime päritolu.
"Kuuksi" on tüüpiline vana kollektiivliitega nimi. Minevikus on -si-lõpu kõrval esinenud ka -ste-lõpp. Muistseks nimealuseks on oletatud "kuukki : kuukin". Mida see tähendab, pole teada. Isegi see on teadmata, kas see on muistne isikunimi. On oletatud, et Vana-Kuuste nimi on sama algupära, aga see tundub ebatõenäolisena, kui mõelda, et Kuuksi küla kirjutati alailma g-tähte kasutades, aga Vana-Kuuste nimest pole g-tähte sisaldavaid vorme teada.
Sama selgusetu on poolapärane nimekuju. 1588 elas Linte külas väikeaadlik Kolotewka, mis on arvatavasti juhuslik kokkusattumus. Vastseliina kihelkonnas on Kolodavitsa küla, aga Poola-aegsetes dokumentides ei kirjutatud neid ühtmoodi (näiteks 1585 "Kulatkowice" ja "Kolodowiecz"). Hiljem on need kaks kohanime küll sarnastuma hakanud. Oleg Roslavlev oletas, et poolakad võtsid slaavipärased külanimed üle nimekirjadest, mille olid koostanud ja mida kasutasid Pihkvamaa elanikud. Sel juhul on võimalik, et Kuuksi ja Kulatkovitse nimi oleks ühist algupära.
Anton Aleksejev

Anton Aleksejev (sündinud 1971 Moskvas) on Eesti ajakirjanik.
Pärast keskkooli lõpetamist Moskvas sai Anton Aleksejev filmi- ja teatrinäitleja kõrghariduse B. Štšukini nimelises Teatriinstituudis, mis tegutseb J. Vahtangovi nimelise Akadeemilise Teatri juures.
Eesti keele algteadmised sai Anton Aleksejev Moskva Eesti Seltsi keeleringis ning täiendas end seejärel hea keelevaldamiseni. Alates 2008. aastast töötab Eesti Rahvusringhäälingus ja teeb uudiseid nii eesti- kui ka venekeelsele "Aktuaalsele kaamerale".
Isiklikku.
Anton Aleksejev on Eesti kodanik oma Narva vanaema kaudu. Tema isa Nikolai Aleksejev ja ema Ludmilla Dolgorukova olid Venemaal tuntud näitlejad.
Nehatu algkool

Nehatu algkool oli algkool Harjumaal Nehatu vallas.
Kooli omaaegse pikaajalise õpetaja ja juhataja Friedrich Einbergi andmetel rajati Nehatu vallakool 1867. aastal. Koolimaja ehitati Lasnamäe kõrgendiku platoole Narva maantee äärde Tondi raba kõrvale (hiljem Tallinn, Narva maantee 154). Koolimaja oli paekivist laotud vundamendil rõhtpalkidest kõrge poolkelpkatusega hoone. Palgid ehituseks saadi Tallinna linnalt tasuta. 
1870. aastate teises pooles oli Nehatu vallakooli õpetaja Gustav Eslon. 1893 septembris asus Nehatu vallakooli õpetajana tööle Friedrich Einberg, kes aastatel 1893–1911 oli kooli ainuke õpetaja. 1911–1916 oli tööl kaks õpetajat, seejärel taas üks. 1919. aastal oli Nehatu koolis kaks klassi – nooremas klassi 27 ja vanemas klassis 9 õpilast –, ent koolil oli vaid üks klassiruum. 1921. aastal ühendati Nehatu ja Iru kool Iru algkooliks, kuid I ja II klass jäid edasi tegutsema Nehatu koolimajja, III ja IV klass paiknesid Irus, endise Peeter Suure merekindluse kasarmus. 1928. aastal otsustas Nehatu vald rajada Irusse uue koolimaja 120 õpilasele, kuna senised ruumid Iru kasarmus ei vastanud nõuetele.
1930. aastal otsustas Nehatu vallavolikogu rajada uue koolihoone Nõmme Tooma rendikrundile. Uut koolimaja hakati ehitama 1930. aastal. Nehatu algkooli hoone Irus valmis 1931. aastal ja õppetööd alustati seal sama aasta 1. oktoobril. Õpilasi oli 109. Samal ajal lõpetas kool tegevuse Tondiraba juures asunud koolihoones.
Nehatu algkooli uus hoone oli paekivist vundamendil puitseintega, arhitekt Arnold Väli. See põles suvel 1941. 
Vanas koolihoones elasid aastakümneid õpetajad. Tühjaksjäänud maja põles aastal 1988. Tänaseks on ammu Lasnamäe piiridesse jäänud majast alles vundament ja osa suurest õunaaiast. 
1939 jaanuaris otsustas Nehatu vallavolikogu muuta Nehatu algkooli nime Iru algkooliks, kuna ümbruskonnas tunti kooli juba selle nime all, sest koolimaja paiknes Irus ning aprillis 1939 teostunud vallareformiga muudeti Nehatu vald Iru vallaks.
Friedrich Einberg

Friedrich Einberg (29. juuli 1873 Liigvalla vald, Järvamaa – 15. mai 1953 Tallinn) oli eesti õpetaja ja koolijuht.
1893. aastal lõpetas ta Tallinna 4-klassilise linnakooli. Omandas seejärel algkooliõpetaja kutse Haapsalu linnakooli juures.
Aastatel 1897–1935 töötas ta Nehatu algkoolis õpetajana, pikemat aega oli ka kooli juhataja. Ta on kirjutanud Nehatu kooli kroonika.
1. augustist 1935 vabastati ta Haridus- ja Sotsiaalministeeriumi otsusega ametist seoses pensioniikka jõudmisega.
24. aprillil 1936 ostis Nehatu vallavalitsuselt endise Nehatu-Tondi koolihoone koos abihoonetega 250 krooni eest elukohaks.
Isiklikku.
Einbergi abikaasa oli Liisa Pühmann, nende poeg oli hüdroloog Tiit Eipre. 
Ta on maetud Pirita kalmistule.
Igavene tuli

Igavene tuli on alaliselt põlev tuli või alaliselt põlev tõrvik. Igavesi tulesid võib leida eriti tähelepanuväärsete mälestusobjektide juurest (nt isiku või sündmuse mälestusmärk).
Signe Taremaa

Signe Taremaa (sündinud 22. novembril 1955) on eesti köite- ja nahakunstnik.
Hariduskäik.
1979. aastal lõpetas Signe Taremaa nahkehistöö erialal Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi.
Töökäik.
1979–1989 Lahemaa rahvuspargi kunstnik
1989–1991 Kooperatiiv Ester, Lahemaa Rahvuspargi suveniiritöökoja kunstnik
1995–2008 Kunstiõpetaja ja ringijuht erinevates koolides ja rahvamajades Lahemaal, Kiviõlis ja Viru-Nigulas
2007–2009 Eesti Riiklik Vabaõhumuuseum, perenaine ja tehnik
2009–2016 Nahakunstnik Maarja-Magdaleena Gildi Signe nahakojas
2014. aastast alates TTÜ Raamatukogu köitekojas köitja
Looming.
2016
2015
2014
2013
2012
Liikmesus.
2006. aastast alates Eesti Nahakunstnike Liidu liige
2017. aastast Eesti Köitekunstnike Ühenduse liige.
Tähti Roostalu

 
Tähti Roostalu (sündinud 31. mail 1962) on eesti köite- ja nahakunstnik.
Hariduskäik.
Aastatel 1984–1989 õppis Tähti Roostalu nahkehistöö eriala Eesti NSV Riiklikus Kunstiinstituudis (diplomitöö teema: köited – eeposed).
Töökäik.
Pärast kunstiinstituudi lõpetamist 1989. aastal sai ta suunamise Tallinna Nahkgalanteriikombinaadi Linda kunstnikuks, kus kujundas käekotte, reisikotte jm galanteriitooteid. Osales kunstinõukogudel Moskvas ja Taškendis Linda koostööpartnerite juures. Alates 1993. aastast asus ta tööle AS Belinda peakunstnikuks, samal ajal koolitas õpilasi Tallinna Kergetööstustehnikumis galanteriitoodete konstrueerimise ja kujundamise alal, hiljem Tallinna 54. Keskkoolis nahkehistöö alal. 1990. aastate lõpul, Belinda likvideerimise järel, tegeles ettevõtlusega Roostalu OÜ-s, mille tegevusvaldkond oli käekottide, seljakottide ja muude nahkesemete tootmine. Pärast mõningat pausi tegeleb jälle köitekunstiga. Töötab Tallinna Tehnikaülikooli köitekojas.
Looming.
2016
2015
2014
2013–2014 
Pisiköidete näitus "Ajastaja", Märjamaa, Tapa Pärnu, Tartu, Tallinn
2013
2012
2011
2009 – grupinäitus “Kiri”, Võru Linnagalerii, Eesti Rahvusraamatukogu
2008–2010 – nahakunstinäitus “Paikkond”, Tallinn, Kohila, Viljandi, Rakvere, Võru
1995, 1997, 2004 – “1+21. Silvi Kalda ja diplomandid”, Tallinn, Keila
1994, 1995 – näitusmüük Göteborgi Eesti Majas Rootsis
1993 – moe- ja tarbekunsti näitus Draakoni galeriis 
1990 – noortenäitus Pirital Sinines Paviljonis
Nahkgalanteriikombinaat Linda

Nahkgalanteriikombinaat Linda oli Nõukogude okupatsiooniperioodil tegutsenud Eesti ettevõte.
Ajalugu.
Pärast Vabadussõja lõppu 1920. aastal rajas parkal Juhan Susi Tallinnas nahatööstuse Linda, mis asus aadressil Suur-Pärnu mnt 87. Kõnealune hoone on säilinud tänapäevani, uueks aadressiks on tal Pärnu mnt 132, majale on tehtud suur juurdeehitus ja seal asub praegu trükikoda Aldus. 
Pärast sõda alustasid endiste omanike rajatud ettevõtete baasil tegevust riiklikud käsitööliste artellid: tekstiili- ja nahatööndusartellid Sangar Tartus, Kiir Pärnus, Viru Ühendus Rakveres, Kalev Raplas; nahatööndusartellid Soliid, Priima, Võit ja Toodang Tallinnas. 
Kindaid toodeti nahkkindatööstuse artellis Energia ja kudumistööliste artellis Vill; karusnahast tooted valmisid Tallinna Õmblusvabrikus, milline oli V. Klementi nimelise õmblustootmiskoondise (hilisem AS PTA) eelkäija.
1962/63. aastal koondati osa seni eraldi tegutsenud artelle ja muid tootmisüksusi üheks suureks ettevõtteks, mille nimeks sai Nahkgalanteriikombinaat Linda. Kombinaadil olid tsehhid ja jaoskonnas Viljandis, Tapal, Kohilas, Tallinnas 1977. aastast Maakri tänaval Maakri 19/21, Nahkgalanteriikombinaat "Linda" juurdelõikustsehh Saue tänav 9/2, Pärnu maantee 132 ja firmakauplus Tallinnas Kullassepa tänav 4.
Nõukogude võimu lagunemise ja Eesti taasiseseisvumise käigus lõppesid ka plaanimajanduslikud tellimused ja 1990. aastate alguses riiklik aktsiaselts Linda osaliselt erastati, osaliselt likvideeriti. Kunagistest suurettevõtte osakondadest toimib lisaks Lindantele tänaseni AS Galvi-Linda Viljandis.
Pärnu Keskraamatukogu

Pärnu Keskraamatukogu on raamatukogu Pärnus.
Ajalugu.
Raamatukogu algusajaks peetakse 7. jaanuari 1909, mil avati Pärnu linna avalik tasuta lugemistuba Elevandi tänaval majas number 7 (rahvamaja kolmandal korrusel). Lugemistoa tarvis telliti 400 eestikeelset raamatut ja 16 nimetust eesti-, vene- ja saksakeelseid ajalehti. 
Raamatukogu asutasid 1920. aastal linnanõunik August Klein, algkooliõpetaja August Kuusberg ja Pärnu Eliisabeti koguduse abiõpetaja Johan Kõpp. 1920. aastail paiknes raamatukogu aadressil Nikolai-Vilmsi (tänapäeval Nikolai) 2, 1930. aastal koliti ruumipuuduse tõttu Pärnu Eesti Kooliseltsi ruumidesse Rüütli 55, 1941. aastal hoonesse Rüütli 30. 1946. aastal loodi lasteraamatukogu. 1970. aastal anti raamatukogule Johannes Semperi nimi. Uue hoonet aadressil Akadeemia 3 hakati ehitama 2002. aastal ning ruumid avati täies mahus 2008. aastal. 2022. aastast paiknevad hoone kõrval raamatukoguhoidjate Leida Taltsi ja Saima-Õie Andla mälestuspingid.
2018. aastast on Pärnu Keskraamatukogu haruraamatukogud Audru, Jõõpre, Lindi, Lavassaare, Aruvälja, Tõstamaa, Tõhela, Pootsi ja Paikuse raamatukogu. 2013. aastast on raamatukogu juures tagastuskast, 2020. aastal paigaldati teinegi ning ka raamatukapp.
Direktorid.
Allikas:
Žanna Žuravel

Žanna Žuravel (5. mai 1960 Dnipro, Ukraina – 7. aprill 2025 Tallinn) oli Eesti köite- ja nahakunstnik.
Reisija

Reisija on Maailma Turismiorganisatsiooni järgi isik, kes liigub väljapoole oma tavalist elukeskkonda puhkuse, töö tõttu või mõnel muul eesmärgil, näiteks sõprade või tuttavate külastamine, palverännak vms.
Sõna "reisija" tuleneb sõnast "reisimine", mis tähendab liikumist eri geograafiliste asukohtade vahel nii koduriigi siseselt kui ka koduriigi väliselt ning sihtkohas viibitakse vähem kui üks kalendriaasta. Eesti mitmekeelses terminibaasis on "reisija" defineeritud kui tollipiiri seaduslikult ületav füüsiline isik, sõltumata tollipiiri ületamise eesmärgist.
Maailma Turismiorganisatsioon liigitab reisijad külastajateks ja turistideks:
Turismiorganisatsioon (2009) liigitab turistid omakorda kolme tüüpi:
Noora (eesnimi)

Noora on soomepärane naisenimi, mis tuleneb nimest Eleonore.
2020. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis eesnimi Noora 111 naisel. Noora oli populaarsuselt 718. naisenimi.
Dick Bruna

Hendrik Magdalenus Bruna; tuntud kui Dick Bruna (23. august 1927 Utrecht – 16. veebruar 2017 Utrecht) oli hollandi lastekirjanik ja raamatute illustraator.
Dick Bruna on kirjandusliku tegelase jänes Miffy (Hollandis tuntud kui Nijntje) looja, kes on peategelaseks 32 raamatus. Neid raamatuid on tõlgitud enam kui 50 keelde ja müüdud üle 85 miljoni eksemplari. Kokku kirjutas ja illustreeris ta 124 raamatut. 
Tema loomingust on eesti keeles ilmunud lasteraamat "Jõulud" (1992; kirjastus Tiritamm; hollandi keelest tõlkinud Mati Sirkel).
Bad Salzuflen

Bad Salzuflen on linn Saksamaal Nordrhein-Westfaleni liidumaal Detmoldi ringkonnas Lippe kreisis. Asub kohas, kus Salze suubub Werre jõkke. Linnas asuvad soolased soojaveelised allikad, mille järgi linn nime on saanud.
Asulat on kirjalikult mainitud 11. sajandi keskel nimega "Uflahon".
2008. aastast on linn osa Teutoburgi metsa/Eggegebirge looduspargist.
Gummersbach

Gummersbach on linn Saksamaal Nordrhein-Westfaleni liidumaal Kölni ringkonnas Oberbergi kreisis. 
Asulat on kirjalikult mainitud juba 1109. aastal nimega Gummeresbracht. Linnaõigused sai Gummersbach 1857. aastal. 1969 ja 1975 liideti suur osa tollastest Gimborni ja Lieberhauseni valdadest Gummersbachiga.
Linnas asub Oberbergi toomkirik, mille vanimad osad pärinevad 11. ja 12. sajandist.
Nomadic

Nomadic (aastail 1934–1974 Ingenieur Minard) on laevakompaniile White Star Line kuulunud tenderaurik, mis valmis Harland &amp; Wolffi laevatehases Põhja-Iiri pealinnas Belfastis 25. aprillil 1911.
Laeva kodusadamaks oli Cherbourg Prantsusmaal. Praegusel ajal asub laev aga Belfasti kuivdokis osana Titanic Quarter uusarendusest. See ehitati teeninduslaevaks Olympicu ja Titanicu tarvis, et vajadusel sadamates esimese ja teise klassi reisijaid ja nende pagasit ning postisaadetisi reisilaevadele vedada. See on tänapäeval ka ainuke säilinud White Star Line'ile kuulunud alus.
Selle sõsarlaev oli Traffic.
Ravensburg

Ravensburg on linn Saksamaal Baden-Württembergi liidumaal Tübingeni ringkonnas, Ravensburgi kreisi keskus. Asub Bodeni järvest 17 km kirdes.
Ravensburgi on kirjalikult mainitud 1088. aastal. 1276. aastal andis Rudolf I Ravensburgile vaba riigilinna staatuse.
Dmitri Itskov

Dmitri Itskov (vene Дмитрий Ильич Ицков; sündinud 1980 Brjanskis) on vene ettevõtja, miljardär ja New Media Starsi juht.
Börge Hellström

Börge Lennart Hellström (25. september 1957 – 17. veebruar 2017) oli rootsi kriminaalkirjanik. 
Ta kirjutas teoseid kaasautorina koos Anders Roslundiga.
Teosed.
Eesti keeles ilmunud:
Priit Simson (alpinist)

Priit Simson (sündinud 19. novembril 1976) on eesti fotograaf ja alpinist.
Alpinistina on ta tõusnud kahe seitsmetuhandelise mäe tippu.
Ta on töötanud fotograafina Eesti Päevalehes.
2014. aastal asutas ta kunstialase loometegevusega tegeleva osaühingu Nu Blu.
Alpinism.
Ta harrastab alpinismi 1999. aastast. Ta on tulnud 2006. aastal Eesti meistriks meeskondlikus jalgsi- ja mägimatkatehnikas.
Maavärinaga Han-Tengri mäel.
2004. aasta juulis–augustis võttis ta osa Jaan Künnapi juhtimisel toimunud Eesti ekspeditsioonist Han-Tengrile, kus 5. augustil 2004 toimunud maavärin põhjustas jää- ja lumelaviini. Laviini puhkemise ajal jäid Eesti ekspeditsiooni liikmed, sealhulgas Simson, laviini alumisse ossa, kuid pääsesid õnnelikult ja organiseerisid laviinijäänute päästmistöid. Tipuüritus jäi katki. Simsonil (nagu ka teistelgi) jäi saavutatud tõusukõrguseks Han-Tengri mäel seekord 6000 m.
Korženevskaja.
2006. aastal osales ta Matkamise ja Mägironimise Edendamise Klubi ekspeditsioonil Pamiiri ja selle käigus üritas ta koos kaaslastega tõusta kahele lähestikku asuvale seitsmetuhandelisele, ühele neist (Korženevskaja) osutus tipputõus edukaks.
Kunlunis.
2010. aasta juulis-augustis retkles ta koos kaaslastega Hiinas Kunluni mäestikus asuvail Koktaki, Qontagni ja Saldwori liustikel ja tõusis seal ühe kuuetuhandelise tippu (Lazio) uuel marsruudil ja liustike kõrval asuvale ühele viietuhandelise mäe tippu.
Kuuetuhandelistel Pamiiris.
2011. aastal naasis ta Pamiiri ja tõusis seal kuuetuhandelise mäe tippu (Karl Marxi mäetipp).
2012. aastal võttis ta osa Andres Hiiemäe juhtimisel toimunud Eesti mägiekspeditsioonist Kesk-Pamiiri eesmärgiga taasvallutada Tartu ülikool 350 (6250 m) tipp. Ekspeditsiooni 18. päeval jõuti lõpuks eesmärgiks olnud mäe jalamile, 5669 m kõrgusele. Tipp vallutati kahe järgmise päevaga. 31. juulil 2012 tõusis ta koos 9 kaaslasega tippu.
Andides.
2015. aasta juulis tõusis ta koos Priit Joosuga esimeste eestlastena Andides Alpamayo (5947 m) tippu.
Big Game

„Suur mäng“ („Big Game“) on 2014. aastal valminud Soome film, mida peeti 2014. aasta lõpu seisuga Soome kalleimaks filmiks.
Sisukokkuvõte.
Isa saadab poja, 13-aastase Oskari, sünnipäevaööl metsa hirvejahile. Eduka jahiga peab Oskari tõestama kogukonnale oma meheikka jõudmist.
Teel isa poolt kaardil märgitud jahipiirkonda leiab Oskari metsast Air Force One pardalt päästekapsliga metsa katapulteerunud Ameerika presidendi ja hiljem ka tema vasaku jala kinga, mille ta presidendile tagastab. 
Oskari vabastab päästekapslist presidendi ja koos asutakse liikuma kaardil märgitud jahikoha suunas. Teel avaldab president muu hulgas Oskarile, et üheks tema suurimaks eneseületuseks oli olukord, kus ta pärast vältimatut tualeti külastamist ja asjaajamise käigus kogemata juhtunud püksisääre märgamist, pidi näitama kaamerate ees esinedes endast välja, et on maailma võimsaima riigi juht, ja unustama ebaolulise.
Isa poolt kaardil märgitud paika jõudes leitakse eest sügavkülmik, mille sees isa poolt Oskarile igaks juhuks valmis pandud külmutatud hirve pea. Hiljem kasutavad Oskari ja president külmikut nii õhus lendamiseks kui ka vee all ja peal edasiliikumiseks.
Filmi lõpul on kogukond veendunud, et jahisaagi (USA president) poolest on Oskari igati vääriline meheikka astuma.
Eesti NSV Siseministeeriumi Riiklik Autoinspektsiooni Valitsus

Eesti NSV Siseministeeriumi Riiklik Autoinspektsiooni Valitsus oli Eesti NSV Siseministeeriumi allasutus, mis tegeles mootorsõidukite registreerimise, tehnilise kontrolli ja liiklusohutuse tagamisega.
Inspektsioon loodi 1950. aastal ning lõpetas oma tegevuse pärast politseiseaduse vastuvõtmist 1990. aastal. Asutuse liiklusjärelvalve ülesanded võttis üle taasloodud Eesti Vabariigi politsei liikluspolitsei büroo ning Transpordi- ja Sideministeeriumi Eesti Vabariigi Riiklik Liiklusohutusamet. 
Aastatel 1980–1989 oli valitsuse ülem Hellat Rumvolt. 1970–1990 oli ülema asetäitja Ants Väravas.
Valitsus koosnes tehnilise järelevalve osakonnast, mille juht oli Enn Saik, liikluspatrullteenistuse osakonnast, jälitusjaoskonnast, maanteeliiklusosakonnast, mille alluvusse kuulus inseneriteenistuse grupp, ning riiklikust registreerimis- ja eksamijaoskonnast. Vabariikliku Autoinspektsiooni alluvuses tegutses ka RAI eskortrühm, mille komandör oli 1982. aastal Jaan Toots.
Manel Navarro

Manel Navarro Quesada (sündinud 7. märtsil 1996 Sabadellis) on Hispaania laulja, laulukirjutaja ja kitarrist.
Navarro esindas Hispaaniat 2017. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Kiievis lauluga "Do It for Your Lover". Laul jäi finaalkontserdil viimaseks – sai viie punktiga 26. koha.
Hispaania eelvoorus saavutas ta võidu vastuolulisel moel. Telehääletusel saavutas Navarro kolmanda koha, kuid jäi žürii häältega lõpuks jagama esikohta Mirelaga. Kuigi reeglite järgi oleks pidanud võitma rahvahääletusel enim hääli saanud laulja, muudeti viimasel hetkel reegleid ja võitjaks tunnistati žürii lemmik.
Levina

Isabella Lueen (esinejanimega Levina; sündinud 1. mail 1991 Bonnis) on Saksamaa laulja ja laulukirjutaja.
Levina esindas Saksamaad 2017. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Kiievis lauluga "Perfect Life". Laul jäi finaalkontserdil kuue punktiga eelviimaseks – sai 25. koha.
Tema debüütalbum "Unexpected" ilmus 2017. aasta aprillis.
Eesti NSV Siseministeeriumi 6. osakond

Eesti NSV Siseministeeriumi 6. osakond oli Eesti NSV Siseministeeriumi struktuuriüksus, mis tegeles organiseeritud kuritegevuse vastu võitlemisega.
Vastavalt NSV Liidu Siseministeeriumi 05.08.1988 kolleegiumi otsusele nr 8 ja Eesti NSV siseministri 10.05.1989 käskkirjale nr 41 otsustati moodustada organiseeritud kuritegevuse vastu suunatud võitluse tõhustamiseks Eesti NSV siseministeeriumis 6. osakond. 
12.02.1991 moodustati Eesti Vabariigi Siseministeeriumi käskkirjaga nr 42, 6. osakonna baasil Eesti Kaitsepolitsei.
Simon Helberg

Simon Maxwell Helberg (sündinud 9. detsembril 1980 Los Angeleses) on USA näitleja, koomik ja muusik.
Tema tuntuim roll on Howard Wolowitz CBS-i komöödiasarjas "Suure Paugu teooria" ("The Big Bang Theory"), kus ta teeb kaasa alates 2007. aastast. Rolli eest sai ta 2013. aastal kriitikute auhinna (Critics' Choice Television Award).
2016. aastal mängis ta pianisti Cosmé McMooni filmis "Florence Floster Jenkins" koos Meryl Streepi ja Hugh Grantiga. Rolli eest pälvis Helberg nominatsiooni 2017. aasta Kuldgloobuste jagamisel parima meeskõrvalosatäitja kategoorias.
Slovjanoserbsk

Slovjanoserbsk on alev Ukrainas Luhanski oblastis, Slovjanoserbski rajooni keskus, Asub Donetsi paremkaldal umbes 30 km kaugusel Luhanskist loodes.
Slovjanoserbski asutasid 1753. aastal Serbia husaarid, kes olid sinna toodud kaitsmaks Venemaa lõunapiire türklaste rünnakute eest. Algul oli asula nimi Pidgirne, 1784. aastast Donetske ja 1817. aastast Slovjanoserbske ning asulast sai maakonnalinn. 1883. aastal jäi asula linnaõigustest ilma. 1960. aastal nimetati aleviks. 
2001. aasta rahvaloenduse andmeil elas Slovjanoserbskis 8207 inimest, kellest 61,72% emakeel oli vene keel ja 37,54% emakeel oli ukraina keel.
2014. aastal alanud Venemaa-Ukraina sõja ajal võtsid valitsusvastased relvajõud asula oma kontrolli alla.
Mayim Bialik

Mayim Chaya Bialik (sündinud 12. detsembril 1975 San Diegos) on USA näitleja ja neuroteadlane.
Aastatel 1991–1995 mängis ta peaosa NBC situatsioonikomöödias "Blossom". Alates 2010. aastast on ta mänginud CBS-i komöödiasarjas "Suure Paugu teooria" ("The Big Bang Theory") doktor Amy Farrah Fowlerit, mille eest on teda esitatud auhindadele kandideerima mitmes kategoorias. Muude auhindade hulgas on ta võitnud 2016. aastal kriitikute auhinna (Critics' Choice Television Award) parima naiskõrvalosatäitjana komöödiasarjas.
Bialik kasvas juudi perekonnas. Tema vanavanavanaisa onu oli moodsa heebrea kirjanduse üks rajajaid, Iisraeli rahvuspoeet Chaim Nachman Bialik.
Warren Frost

Warren Frost (5. juuni 1925 Newburyport, Massachusetts – 17. veebruar 2017 Middlebury, Vermont) oli USA teatri- ja filminäitleja.
Üks tema tuntumaid rolle oli doktor Will Hayward telesarjas "Twin Peaks". Aastail 1991–1995 tegi ta kaasa telesarjas "Matlock" ja 1992–1998 telesarjas "Seinfeld".
Johnny Galecki

John Mark Galecki (sündinud 30. aprillil 1975 Brees Belgias) on USA näitleja. 
Ta on tuntud tänu David Healy rollile ABC situatsioonikomöödias "Roseanne" aastatel 1992–1997 ja Dr. Leonard Hofstadterina CBS komöödiasarjas "Suure Paugu teooria", kus teeb kaasa alates 2007. aastast.
Isiklikku.
Galeckil oli paar aastat suhe näitleja Kaley Cuocoga, kui mõlemad mängisid "Suure Paugu teoorias". Paar läks lahku 2009. aasta detsembris.
Matlock

Matlock on linn Inglismaal, Derbyshire'i krahvkonna keskus.
Kunal Nayyar

Kunal Nayyar (pandžabi keeles ਕੁਨਾਲ ਨੈਯ੍ਯਰ; sündinud 30. aprillil 1981) on Briti-India näitleja ja kirjanik. Tema tuntuim roll on Dr. Rajesh Koothrappali CBS-i komöödiasarjas "Suure Paugu teooria" ("The Big Bang Theory").
Nayyar abiellus 2011. aasta detsembris 2006. aasta Miss India Neha Kapuriga. Nad elavad Los Angeleses.
Melissa Rauch

Melissa Ivy Rauch (sündinud 23. juunil 1980 New Jersey osariigis Marlboro Townshipis) on USA näitleja ja koomik.
Ta on tuntud eelkõige tänu doktor Bernadette Rostenkowski-Wolowitzi rollile CBS-i komöödiasarjas "Suure Paugu teooria" ("The Big Bang Theory").
Eric Frenzel

Eric Frenzel (sündinud 21. novembril 1988 Annaberg-Buchholzis) on Saksamaa kahevõistleja, kahekordne olümpiavõitja, seitsmekordne maailmameister. 
Ta on tulnud viiel korral kahevõistluse maailma karikasarja üldvõitjaks (2013, 2014, 2015, 2016, 2017).
Saavutused.
Maailma karikasarjas.
Eric Frenzel on osalenud 200 maailma karikasarja etapil () ja jõudnud poodiumile 76 korral, millest 43 korral kõige kõrgemale astmele.
Pandėlysi vald

Pandėlysi vald (leedu keeles "Pandėlio seniūnija") on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Rokiškise rajoonis. Vald piirneb põhjas Lätiga.
Valla pindala on 324 km². 2011. aasta seisuga elas vallas 2930 inimest. Valla keskus on Pandėlysi linn, kus aastal 2011 oli 809 elanikku. Vallamaja asub aadressil Vytauto a. 9A. Vallavanem on Romualdas Varanius. Vallas asuvad veel [[Panemunis]e alev, kus aastal 2011 oli 231 elanikku, ja [[Suvainiškis]]e alev, kus aastal 2011 oli 175 elanikku.
Valla territooriumile jääb [[Panemunise mõis]]. Kirikud asuvad Pandėlysis, Panemunises ja Suvainiškises. Valda ulatub [[Kupiškise veehoidla]].
[[Pilt:Akmuo_Ratkūnų_kaimui.JPG|pisi|Ratkūnai]]
[[Pilt:Панделис - panoramio.jpg|pisi|Pandėlysi koolimaja]]
[[Pilt:Панемунис - panoramio.jpg|pisi|Panemunis]]
[[Pilt:Мост через р. Мемеле (Немунелис) - panoramio (1).jpg|pisi|Sild üle [[Mēmele jõgi|Mēmele jõe]]]]
[[Pilt:Suvainiškis,_ženklas.JPG|pisi|Suvainiškis]]
Lisaks küladele on vallas ka mitmed [[huutor]]id:
Viited.
[[Kategooria:Leedu vallad]]
[[Kategooria:Rokiškise rajoon]]
Gunnar Höckert

Gunnar Mikael Höckert (12. veebruar 1910 Helsingi – 11. veebruar 1940 Karjala kannas) oli Soome kergejõustiklane, jooksja. 
Ta võitis Berliini olümpiamängudel 1936. aastal 5000 m jooksus olümpiarekordi tulemusega 14.22,2 kuldmedali. Hõbedale tuli eelmiste olümpiamängude võitja ja kehtiva maailmarekordi omanik Lauri Lehtinen.
Pärast olümpiamänge püstitas Höckert 16. septembril 1936 Stockholmis maailmarekordi 3000 m jooksus 8.14,8. See püsis tema nimel 14. augustini 1940, mil selle ületas rootslane Henry Kälarne. Nädalapäevad hiljem püstitas ta maailmarekordi 2 miili jooksus 8.57,4. Veel nädal hiljem kordas ta Malmös Jules Ladoumègue'i 2000 m jooksu maailmarekordit 5.21,8.
Höckert osales vabatahtlikuna Talvesõjas. Hukkus Karjala kannasel päev enne oma 30. sünnipäeva.
Tema on maetud Helsingi Hietaniemi kangelaskalmistule.
An der Etsch

An der Etsch und im Gebirge (saksa keelest: 'Etschil ja mägedes') oli Teutooni ordu foogtkond ("Ballei"), mis loodi 1260. aasta paiku. Selle peakorter oli Bolzanos ("Bozen"), nüüd Itaalia Lõuna-Tirooli provintsis. Foogtkond koosnes mitmest komtuurkonnast endises Tirooli krahvkonnas ja sellega külgnevas Trento piiskopkonnas.
Olles üks teutooni provintsidest Saksa-Rooma riigis, omas "An der Etsch" otse keisrile allumise feodaalstaatust. Selle komtuurkonnad allusid maakomtuurile ("Landkomtur"; "commendator provincialis"), kes ise allus kõigi foogtkondade "Deutschmeister"'i komtuurile Saksamaal ja Itaalias, mõnikord otse kõrgmeistrile. 
Ajalugu.
Teutooni rüütlid püstitasid esimese hospidali Etschi ja Eisacki liitumiskohta Bozeni lähedal aastal 1202, sellele järgnes mitu hostelit piki mägiteed kuni Brenneri mäekuruni, mis olid elulised Saksa-Rooma keisritele Itaalia valitsemisel või ristisõdalaste teel pühale maale.
Foogtkond kaotas oma autonoomia Napoleoni sõdade ajal pärast 1805. aasta Pressburgi rahu, kui Tirool loovutati äsja loodud Baieri kuningriigile ja liidendati aastal 1814 lõpuks Austria keisririigiga. Teutooni ordu vaatevinklist ei ole provintsi kunagi lahti riigistatud ja tänini tähistab "An der Etsch" ilmikvendade organisatsiooni Lõuna-Tiroolis.
Ansbachi markkrahvkond

Ansbachi vürstkond (saksa: "Fürstentum Ansbach") või Markgraftum Brandenburg-Ansbach oli otse keisrile alluv vürstkond Saksa-Rooma riigis keskusega Baieri linnas Ansbachis. Maad valitsevad Hohenzollernite vürstid olid tuntud kui markkrahvid, kuna vürstkond oli markkrahvkond (kuid mitte mark).
Ajalugu.
Vürstkond loodi pärast Nürnbergi linnakrahvi Friedrich V surma 21. jaanuaril 1398, kui tema maad jaotati tema kahe poja vahel. Noorem poeg Friedrich VI sai Ansbachi ja vanem poeg Johann III sai Bayreuthi. Pärast Johann III surma 11. juunil 1420 taasühendati kaks vürstkonda Friedrich VI alla, kellest oli aastal 1415 saanud Brandenburgi kuurvürst Friedrich I.
Pärast Friedrich I surma 21. septembril 1440 jaotati tema territooriumid tema poegade vahel; Johann sai Bayreuthi vürstkonna (Brandenburg-Kulmbach), Friedrich sai Brandenburgi ja Albrecht sai Ansbachi. Pärast seda valitses Ansbachi Hohenzollernite kõrvalharu ja valitsejaid kutsuti tavaliselt Brandenburg-Ansbachi markkrahvideks.
2. detsembril 1791 müüs Ansbachi valitsev vürst ja markkrahv Karl Alexander, kes oli ka Bayreuthi valitseja, oma vürstkondade suveräänsuse Preisimaa kuningale, Friedrich Wilhelm II-le. Markkrahv oli keskealine ja lastetu ning Friedrich Wilhelm oli tema sugulane ja Hohenzollernite pea. Markkrahv kolis koos oma inglannast teise naisega Inglismaale. Ansbach annekteeriti ametlikult 28. jaanuaril 1792.
Lauri Lehtinen

Lauri Aleksanteri Lehtinen (10. august 1908 Kerkkoo – 4. detsember 1973 Helsingi) oli soome kergejõustiklane (pikamaajooksja), olümpiavõitja (1932).
Lauri Lehtinen võitis 5000 m jooksus 1932. aasta suveolümpiamängudel Los Angeleses kuldmedali ja 1936. aasta suveolümpiamängudel Berliinis hõbemedali.
Tema poeg Kalevi Lehtinen (1936–2011) oli tuntud evangelist ja Soome luterliku kiriku vaimulik.
Maailmarekord.
Ta püstitas ühe maailmarekordi:
Marko Aasa

Marko Aasa (sündinud 2.juulil 1980) on eesti alpinist.
Alpinistina on ta roninud 5A raskuskategooria (Vene süsteemi järgi) marsruudil Hibiinides, tõusnud Pamiiris seitsmetuhandelisele ja osa võtnud Hiinas viietuhandelise mäetipu esmavallutusest.
17. juulil 2006 ronis ta Hibiinides Bolšoi-Vudjavri tippu (1068 m) mööda põhjaseina marsruudil "Lesenka" (raskuskategooria 5A). Tõusukaaslased olid Andres Hiiemäe (tõusu juht) ja Tõnu Põld.
2007. aastal võttis ta osa JKA ekspeditsioonist Himaalajasse, mille käigus tõusis ta 8. novembril koos kaaslastega trekingtipu Lobuje idatippu (6119 m).
2010. aasta juulis-augustis võttis ta osa Matkamise ja Mägironimise Edendamise Klubi ekspeditsioonist 
Kunluni mäestikku ja tõusis seal koos kaaslastega ühe kuuetuhandelise tippu (Lazio) uuel marsruudil ja liustike kõrval asuvale ühele viietuhandelisele mäetippu. 5202 m kõrguse tipu esmavallutasid kolmeliikmeline grupp: Marko Aasa (tõusu juht), Priit Joosu ja Kristjan-Erik Suurväli. Esmatõusjate õigusega panid nad tipu nimeks Uku.
Tartu ülikooli mäetipp.
2012. aastal võttis ta osa Andres Hiiemäe juhtimisel toimunud Eesti mägiekspeditsioonist Kesk-Pamiiri eesmärgiga vallutada uuesti kuuetuhandeline Tartu ülikooli mäetipp. Ekspeditsiooni 18. päeval jõuti lõpuks eesmärgiks olnud mäe jalamile, 5669 m kõrgusele. Tipp vallutati kahe järgmise päevaga. 31. juulil 2012 tõusis ta koos üheksa kaaslasega tippu.
Seitsmetuhandeline mäetipp.
2016. aasta mais üritas ta koos kaaslastega tõusta Põhja-Ameerika kõrgeima mäe Denali (6190 m) tippu, kuid tipulaagrist tuli neil pärast viis päeva kestnud lumetormi tagasi pöörduda. Kolm kuud hiljem võttis ta osa ekspeditsioonist Pamiiri Lenini mäetippu, mille käigus tõusis ta 24. juulil koos kaaslastega oma esimese seitsmetuhandelise mäe tippu.
Tõnu Põld

Tõnu Põld (sündinud 16. juulil 1975) on eesti alpinist.
Alpinistina on ta roninud 5A raskuskategooria (Vene süsteemi järgi) marsruutidel Kaukasuses ja Hibiinides.
Alpinism.
Tju-Tju läänetipp ja Džailõk.
2005. aasta juulis ronis ta koos Andres Hiiemäega ja instruktor Anatoli Olikuga Suur-Kaukasuse neljatuhandelistel tippudel, läbides kaks marsruuti, mida klassifitseeritakse Vene süsteemi järgi raskuskategooriasse 5A ("raske"). 17. juulil tõusid nad kolmekesi Tju-Tju läänetippu (4420 m) mööda edelaseina Hatskevitši marsruudil ja 24. juulil Džailõki tippu (4537 m) mööda lõunaharja üle sandarmi Monah (Ruževski marsruudil).
Hibiinides, Alpides ja Himaalajas.
17. juulil 2006 ronis ta Hibiinides Bolšoi-Vudjavri tippu (1068 m) mööda põhjaseina marsruudil "Lesenka" (raskuskategooria 5A). Tõusukaaslased olid Andres Hiiemäe (tõusu juht) ja Marko Aasa.
2007. aastal tõusis ta koos Johan Küti ja Olavi Vainoga Matterhorni (4478 m) tippu.
2007. aastal võttis ta osa JKA ekspeditsioonist Himaalajasse, mille käigus tõusis ta 8. novembril koos kaaslastega trekingtipu Lobuje idatippu (6119 m).
Tartu ülikooli mäetipp.
2012. aastal võttis ta osa Andres Hiiemäe juhtimisel toimunud Eesti mägiekspeditsioonist Kesk-Pamiiri eesmärgiga taasvallutada kuuetuhandeline Tartu ülikooli mäetipp. Ekspeditsiooni 18. päeval jõuti lõpuks eesmärgiks olnud mäe jalamile, 5669 m kõrgusele. Tipp vallutati kahe järgmise päevaga. 31. juulil 2012 tõusis ta koos 9 kaaslasega tippu.
Isiklikku.
Tema elukaaslane on alpinist Kristiina Kindel.
Lase lõdvaks

"Lase lõdvaks" on tüdrukuteansambli Click OK debüütalbum. Album andis 1998. aastal välja BooM Productions koos Bermuda Managementiga. Album anti välja CD ja helikassetina.
Aosta hertsogkond

Aosta hertsogkond, algselt Aosta krahvkond, oli riik, mida valitses Savoia dünastia 11. sajandi algusest kuni 18. sajandi lõpuni, kui selle sõltumatud institutsioonid allutati Piemonte vürstkonna omadele. Tiitli "Aosta hertsog" kasutamist jätkasid Savoia monarhi teised pojad. Hertsogkonna maa on täna Itaalia osa.
Aosta krahvkonda valitsesid algselt 10. sajandil ja 11. sajandi alguses Aosta piiskopid. Kuid pärast piiskop Anselmo surma aastal 1026 tagas Saali Konrad, et tähtsa Alpi territooriumi ilmalik võim läks piiskopi õemehele, tema liitlasele Umberto I Biancamanole, jäädes mitteseotuks diötseesiga, mis läks Anselmo ebasõbralikule vennapojale Burcardile. Umberto poeg Odon kosis Adelaide, tagades Torino margi. Krahvkonna ülendas hertsogkonnaks Friedrich I Barbarossa.
Hertsog Emmanuel Philibert tegi prantsuse keele aastal 1561 hertsogkonna ametlikuks keeleks, kuid hertsogkond säilitas oma traditsioonilised institutsioonid 1766. aastani. See sai oma esimese intendandi aastal 1773. Sel oli oma maksusüsteem kuni 7. oktoobrini 1783, kui see katastrisse pandi.
Jean-Baptiste de Tillier (suri aastal 1744) järgi:
"Aosta hertsogkond oli alati olnud riik, moodustades ühtse jagamatu keha. 78 kirikutorni, või pigem linnad, vallad ja eraldi kogukonnad orus on selle riigi osad."
Willich

Willich on linn Saksamaal Nordrhein-Westfaleni liidumaal Düsseldorfi ringkonnas Vierseni kreisis. 
Asulat on kirjalikult mainitud juba 1137. aastal nimega Wylike. Praegune linn moodustati Willichi, Anrathi, Schiefbahni ja Neerseni liitmise teel 1970. aastal.
Linnas asub Neerseni loss, mis täidab raekoja ülesandeid.
Ossian Skiöld

Ossian Esaias Skiöld (22. juuni 1889 Appuna – 22. august 1961 Bålsta) oli rootsi vasaraheitja.
Skiöld võitis vasaraheites 1924. aasta Pariisi olümpiamängudel 5. koha, 1928. aasta Amsterdami olümpiamängudel hõbemedali ja 1932. aasta Los Angelese olümpiamängudel 4. koha.
Tema isiklik rekord vasaraheites oli 53.85 (1927).
Arenbergi hertsogkond

Arenberg, ka Aremberg või Ahremberg, oli ajalooline krahvkond, vürstkond ja lõpuks hertsogkond, mis paiknes tänapäevasel Saksamaal. Arenbergi hertsogid jäid tähtsaks Belgia aristokraatlikuks perekonnaks.
Ajalugu.
Esmamainitud 12. sajandil, sai see nime Arembergi küla järgi Ahri kõrgustikul tänases Rheinland-Pfalzis.
1549–1576.
Aremberg oli algselt krahvkond. Sellest sai Saksa-Rooma riigi osariik aastal 1549, ülendati vürstkonnaks aastal 1576 ja lõpuks hertsogkonnaks aastal 1645.
1789.
Arenbergi hertsogite territoriaalsed valdused varieerusid aegade jooksul. 1789. aasta paiku paiknes hertsogkond Eifeli piirkonnas Reini läänekaldal ja koosnes muu hulgas Arembergist, Schleidenist ja Kerpenist.
Kuid kuigi hertsogkond ise oli Saksamaal, olid Arenbergi hertsogite vürstlikud maad 15. sajandist tänases Belgias.
Napoleoni-eelse hertsogkonna pindala oli 413 km² ja rahvaarv 14 800. See kuulus Kuur-Reini ringkonda ning piirnes Jülichi hertsogkonna, Kölni peapiiskopkonna, Trieri piiskopkonna ja Blankenheimi krahvkonnaga.
1798.
Pärast seda, kui prantslased okupeerisid 1798. aasta paiku Reini läänekalda (vaata Campo Formio rahu ja Lunéville'i rahu), sai Arenbergi hertsog uusi maid: Vest Recklinghauseni krahvkond, Meppeni krahvkond ja Dülmeni isandkond.
1810.
Arenberg ühines Napoleoni Reini Liiduga, kuigi see ei hoidnud ära mediatiseerimist aastal 1810, kui Prantsusmaa annekteeris Dülmeni ja Meppeni ning Bergi hertsogkond annekteeris Recklinghauseni.
1814.
Pärast Napoleoni kaotust aastal 1814 ja Reini Liidu laialisaatmist jaotati endise Arenbergi territooriumid Preisi kuningriigi ja Hannoveri kuningriigi vahel. Nii Preisimaal kui ka Hannoveris said hertsogid kuningale alluvateks kohalikeks peerideks.
1826.
Aastal 1826 nimetati Arenbergi territoorium Hannoveris Arenberg-Meppeni hertsogkonnaks. Arenberg-Meppeni pindala oli 2195 km² ja seal elas 56 700 inimest. Recklinghauseni krahvkonna pindala Preisimaal oli 780 km² ja seal elas 64 700 inimest.
Arenbergi hertsogid jäid tähtsaks Belgia aristokraatlikuks perekonnaks. Valitseva hertsogi otsest perekonda kutsutakse nominaalse Arenbergi vürsti tiitliga. Hertsogipere põlvneb isapoolselt Ligne aadlisuguvõsast.
Arenbergi mets paikneb Kirde-Prantsusmaal ja on kuulus oma munakiviteede poolest, mida kasutab klassikaline maanteesõit jalgratastel Paris–Roubaix. Piirkonnas toimus minevikus ulatuslik kaevandamine.
Krahvid, vürstlikud krahvid ja hertsogid.
Arenbergi krahvid (1117–1576).
"Jagunemine Arenbergiks ja Rochefortiks"
Arenbergi hertsogid (1645–1810).
"Mediatiseeriti aastal 1810"
Erik Eriksson (täpsustus)

Erik Eriksson on mitme tuntud isiku nimi:
Ibbenbüren

Ibbenbüren on linn Saksamaal Nordrhein-Westfaleni liidumaal Münsteri ringkonnas Steinfurti kreisis. Asub Teutoburgi metsa loodeserval.
Asulat on kirjalikult mainitud 1146. aastal kujul Hibbenburen. Linnaõigused sai 1724. aastal.
Ibbenbüreni kaevandus on üks viimaseid Saksamaal seni tegutsevaid kivisöekaevandusi.
Osmanite interreegnum

Osmanite interreegnum (ka Osmanite kodusõda) türgi keeles:"Fetret Devri" (20. juuli 1402 – 5. juuli 1413) nimetatakse sultan Bayezid I poegade vahelist kodusõda pärast nende isa kaotust Kesk-Aasia sõjapealik Timurile Ankara lahingus 1402. aastal. Olenemata sellest, et Timur oli sultaniks määranud Mehmed Çelebi, keeldusid ta vennad İsa Çelebi, Musa Çelebi ja Süleyman Çelebi ning hiljem Mustafa Çelebi, talle allumast ning nõudsid tiitlit endale. Interreegnum kestis 10 aastat ja 350 päeva ning lõppes Çamurlu lahinguga mille võitis Mehmed Çelebi.
Esialgu olid võitluses edukaimad Süleyman ja İsa, kes said oma võimu alla Osmanite valdused vastavalt Euroopas (pealinnaga Edirnes) ja Aasias (pealinnaga Bursas). Tulevase Mehmed I võimu all olid esialgu vaid mõningad alad Kesk-Anatoolias, kuid tema positsioon paranes pärast Timuri surma 1405. aastal, misjärel tal õnnestus mitmed naaberemiraadid Anatoolias oma vasallideks teha. Samal aastal võitis ta ka İsat ja sai kõigi Osmanite Aasia-valduste valitsejaks. Järgnevatel aastatel toetas ta venna Musa võitlust Süleymani vastu Euroopas, kuni too 1411. aastal Süleymani võitis ja Edirne valitsejaks sai. Seejärel puhkes võimuvõitlus Musa ja Mehmedi vahel, milles viimane osutus edukamaks: 1413. aasta 5. juulil toimunud Çamurlu lahingus praeguse Bulgaaria aladel võitis ta Musat ja sai seejärel kõigi Osmanite valduste isandaks. Mehmedi võidule aitas olulisel määral kaasa see, et ta sõlmis liidu Bütsantsi keisri Manuel II-ga, kellega Musa oli konflikti sattunud ja Konstantinoopolit piiranud.
Osmanite kodusõda

"Osmanite kodusõda" on väljend, mida kasutatakse erinevate Osmanite riigi sisesele pärilussõja kohta.
Ana Birchall

Ana Birchall (sünninimi "Ana Călin"; sündinud 30. augustil 1973 Mizilis) on Rumeenia poliitik, ta on Sotsiaaldemokraatliku Partei liige. 
Ta sündis aastal 1973 Mizilis Prahova maakonnas, oma lapsepõlve veetis ta Prahova maakonnas Fulga külas.
Ta oli 2017. aasta 9. veebruarist kuni 23. veebruarini Rumeenia justiitsminister. Teist korda oli ta Rumeenia justiitsministri kohusetäitja 2019. aasta 24. aprillist kuni 4. novembrini.
Kaarel Joon

Kaarel Joon (kuni 1937. aastani Karl Leopold Theodor Jürgens; 5. jaanuar 1892 Rakvere – 25. august 1981 Tallinn) oli eesti autodidaktist tarbekunstnik, graafik ja karikaturist. 
Kaarel Joon kujundas Eesti Postile postmarke ja tegi mitmele tubakaettevõttele kunstnikutööd.
Tema karikatuure avaldati muuhulgas ajalehes Päevaleht ja ajakirjas Raadio.
Ta on maetud Tallinna Pärnamäe kalmistule.
Ene Soop

Ene Soop (sündinud 20. märtsil 1974) on eesti alpinist ja vandeadvokaat.
Ta on üks neid väheseid Eesti naisalpiniste, kes on tõusnud seitsmetuhandelise mäe tippu.
Ta on osaühingu Lenema juhatuse liige.
Sport ja mägironimine.
Ta harrastab alpinismi ja orienteerumist. Saavutusi:
Katrin Merisalu

Katrin Merisalu (sündinud 23. juunil 1968) on eesti alpinist ja filmilooja.
Ta on esimene Eesti naisalpinist, kes on tõusnud kaheksatuhandelise mäe tippu, milleks oli Manaslu (8163 m). Varem on Eesti naistest üle 8000 meetri tõusnud ka Anu Nõulik (Cho Oyul) .
2023. aastal tõusis ta ka Džomolungma (8848 m) tippu.
Mägironimine.
2015. aasta veebruaris käis eesti alpinistide rühm järjekordselt Lõuna-Ameerika mandri kõrgeimat mäge vallutamas. Ligi 7000 meetri kõrgusele Andides asuva Aconcagua tippu tõusis Katrin Merisalu koos kuue kaaslasega.
Sama aasta juulis ronis ta eestlaste rühmaga Alpides eesmärgiga tõusta Matterhorni (4477 m) tippu. Teel tippu sattus rühm kivivaringu alla. Suuremad kivid lendasid neist üle, kuid väiksemad põhjustasid kivitabamusi. Rühm jätkas küll tõusu, kuid Carelli hütis Merisalu enesetunne halvenes. Otsustati ta evakueerida. Nelja tunni pärast viis kopter ta alla.
2016. aastal võttis ta osa ekspeditsioonist Pamiiri Lenini mäetippu, mille käigus üheksa eesti alpinisti tõusis 24. juulil tippu, teiste seas ka Katrin Merisalu.
2022. aastal juhtis ta 8-liikmelist ekspeditsiooni Denali (6190 m) tippu. Tippu jõuti kogu meeskonnaga üheaegselt. See oli Eesti alpinismi ajaloo esimene täielikult õnnestunud ekspeditsioon mandri kõrgemasse tippu.
Film.
Ta on dokumentaalfilmide "Teel Leninile" ja "Valgele mäele" autor (operaator-stsenarist).
“Valgele mäele” valiti ülemaailmse ringhäälingukonverentsi INPUT 2020 programmi.
Krista Kirspuu

Krista Kirspuu (sündinud 22. juunil 1968) on eesti alpinist.
Ta on üks vähestest eesti naismägironijatest, kes on tõusnud kaheksatuhandelise mäe tippu.
Mägironimine.
2015. aasta veebruaris käis eesti alpinistide grupp järjekordselt Lõuna-Ameerika mandri kõrgeimat mäge vallutamas. Ligi 7000 meetri kõrgusele Andides asuvale Aconcagua tippu tõusis Krista Kirspuu koos kuue kaaslasega.
2016. aastal võttis ta osa ekspeditsioonist Pamiiri Lenini mäele, mille käigus üheksa eesti alpinisti tõusid 24. juulil tippu, teiste seas ka Krista Kirspuu.
René Laane

René Laane (sündinud René Poljakov; 30. juunil 1977 Paides) on Eesti endine kaitseväelane, ettevõtja, mentor ja sportlane.
Teenistus Eesti Kaitseväes.
René Laane teenis Eesti Kaitseväes aastatel 1995–2008.
Sport.
René Laane on tegelenud tugevalt spordiga alates algklassidest peale.
Ta on saavutanud parimaid tulemusi kergejõustikus, poksis, jõutõstmises ja Fitness challenges.
Kergejõustik
Poks
Jõutõstmine (rinnalt surumine)
Ta on püstitanud rinnalt surumises üle 125 kg meeste seas 4 Eesti rekordit. Rinnalt surumises on ta parim tulemus 255 kg.
Fitness challenge rahvusvahelised võistlused
Fitness challenge EMV ja EKV
Muud harrastused.
Ta tegeleb ekstreemspordiga, näiteks langevarjuhüpete, sukeldumise, köiega laskumisega.
Harrastab laskesporti. 
René Laane on jõllitamise Eesti meister tulemusega 42 minutit ja 15 sekundit. Võistlused toimusid 22. augustil 2015 ning tulemus oli teadaolevalt sel ajal ka maailmarekord.
Vabatahtlik tegevus.
Mentorlus.
René Laane on tegutsenud mentorina 2014. aastast.
Marie Saame

Marie Saame (sündinud 8. augustil 1989) on eesti alpinist ja muusik.
Ta on esimene ja ainuke eesti alpinist, kes on tõusnud nelja kaheksatuhandelise mäe tippu.
Haridus.
Marie Saame on lõpetanud 2008. aastal Tallinna Muusikakeskkooli ning saanud Eesti Muusika- ja Teatriakadeemiast viiuli erialal 2012. aastal bakalaureusekraadi ja 2014. aastal magistrikraadi. 2019. aastal lõpetas ta kasvatusteaduste magistrina Tallinna Ülikooli ja 2020. aastal Šveitsis asuva Schola Cantorum Basiliensise fiidli erialal magistrina.
Mägironimine.
Mägironimisega tegeleb Saame alates 2012. aastast. 2016. aastal võttis ta osa ekspeditsioonist Pamiiri Lenini mäetippu, mille käigus Kalle Kiiranen, Allan Sülla ja Marie Saame tõusid 3. augustil tippu. Retke Lenini tippu korraldas Kunnar Karu Nipernaadi Matkaklubist. Marsruudi raskuskategooria Vene süsteemi järgi oli 5A. 2018. aastal tõusis Saame Pamiiris Korženevskaja (7105 m) mäetippu.
2019. aastal tõusis Saame esimese eestlasena rahvusvahelise ekspeditsiooni koosseisus Hindukušis Afganistani kõrgeima mäe Nowshāki (7492 m) tippu. 2021. aastal tõusis ta koos Johan Kütiga esimeste eestlastena Pakistanis Gasherbrum II (8034 m) tippu. 2022. aastal korraldas ta ekspeditsiooni Karakorumis Broad Peakile (8047 m), mille tippu jõuti jõuti kaaslastega 18. juulil. Sellele järgnes katse tõusta K2 (8611 m) tippu, kus Saame jõudis 27. juulil umbes 8150 m kõrgusele (Saame kaaslased Eric Gilbertson ja Andreas Frydensberg jõudsid K2 tippu päev varem ilma lisahapnikuta). 27. septembril 2023 tõusis ta Nepalis Manaslu (8163 m) tippu.
20. juulil 2025 jõudis Saame Pakistanis Gasherbrum 1 (8080 m) tippu.
Marie Saame on teine eesti naine kaheksatuhandese mäe tipus (Gasherbrum II, 2021) ja esimene eesti naine kaheksatuhandese mäe tipus ilma lisahapnikuta. Ta on esimene ja ainuke eesti alpinist, kes on tõusnud üle 8000 m kõrgusele viis korda ja üle 8000 m kõrgusesse tippu jõudnud neli korda. Kõik mainitud tipputõusmised on tehtud ilma lisahapniku, mägigiidi ja kõrgkandja abita.
Soojus­kandja

Soojuskandja on suvalises agregaatolekus aine, millega soojus mingisse süsteemi sisestatakse, seal edastatakse või sealt väljastatakse. Soojuskandjana kasutatakse vett, freoone, põlemisgaase, vedelaid metalle (leelismetalle), keraamilisi materjale ning orgaanilisi ja räniorgaanilisi ühendeid.
Love

"Love" on inglise keeles 'armastus'. 
"Love" on mitme asja pealkiri:
Priit Jaagant

Priit Jaagant (31. juuli 1972 – 17. mai 2025 Kauttua, Eura vald, Soome) oli eesti ärijuht. 
Ta lõpetas 1990. aastal Nõo Reaalgümnaasiumi ja 1995. aastal Tallinna Tehnikaülikooli ehituse õppevaldkonna ehituse erialal. 
Ta oli mitme äriühingu, sealhulgas osaühingu Mapri Ehitus ja mittetulundusühingu Eesti Karate-Do Shotokai juhatuse liige. Kuni aastani 2010 töötas ta aktsiaseltsi Nordecon Ehitus juhatuse esimehena. Ta omas ka suurt osalust Reterra Estate’is, mis arendab Hipodroomi kvartalit Tallinnas. 
Priit Jaagant hukkus koos abikaasaga Eura kopteriõnnetuses Eura lennuvälja lähedal Soomes.
Alpinismiharrastus.
1994. aastal osales ta Eesti esimesel ekspeditsioonil Alpides asuvale Matterhornile (4477 m), mida juhtis Erika Ader. Ekspeditsiooni käigus tõusis seitse Eesti alpinisti, nende seas ka Priit Jaagant, mööda klassikalist Hörnli marsruuti mäe tippu.
Karate harrastus.
Karatega alustas EKDS-is 2000. aasta novembris. Enne seda oli erinevatel aegadel harjutanud kokku neli aastat Shotokan karated. Musta vöö tase KDS-is omistati talle 2004. aastal, KDSi kõrgeim vööaste, 5. dan, 2017. aasta sügisel. Priit Jaagant oli EKDS Otepää klubi treener.