tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kolumbuste põlvkond

Kolumbuste põlvkond oli 1920. aasta paiku sündinud poola kirjanike põlvkond, kes jõudsid täisikka Teise maailmasõja päevil. Nende loomingut kujundas ennekõike sõjakogemus. Põlvkonna nimetus tuleneb Roman Bratny 1957. aastal ilmunud jutustusest "Kolumbowie. Rocznik 20" ("Kolumbused. 1920. aasta"), mis viitab põlvkonnale, kes "avastas Poola" justnagu Christopher Kolumbus avastas Ameerika.
Põlvkonda kuulusid näiteks järgmised kirjanikud: Jan Józef Szczepański (sünd. 1919), Gustaw Herling-Grudziński (sünd. 1919), Anna Kamieńska (sünd. 1920), Lech Bądkowski (sünd. 1920) Krzysztof Kamil Baczyński (sünd. 1921), Zdzisław Stroiński (sünd. 1921), Roman Bratny (sünd. 1921), Witold Zalewski (sünd. 1921), Tadeusz Różewicz (sünd. 1921), Tadeusz Borowski (sünd. 1922), Tadeusz Gajcy (sünd. 1922), Andrzej Trzebiński (sünd. 1922), Bohdan Czeszko (sünd. 1923) ja Józef Hen (sünd. 1923), kuid sellesse põlvkonda kuuluvaks on loetud näiteks ka Zbigniew Herbert, Stanisław Lem ja Karol Wojtyła. Peaaegu kõik nad jõudsid küpsuseksamiteni 1939. aastal. Tulenevalt nende saatustest ja saadud kogemustest jaguneb põlvkond kahte rühma.
Esimesse rühma kuuluvad kirjanikud, kes võtsid osa Varssavi põrandaalusest tegevusest ja debüteerisid sõja ajal põrandaalustes väljaannetes. Nad lähtusid sõdadevahelise aja poeetikast, aga esseistikas jäljendasid 1910. aasta põlvkonna eeskuju. Töötati välja oma esteetika ja räägiti probleemidest, millega ei jätkatud poola kirjanduses pärast 1945. aastat. Selle rühma kirjanikud ei elanud sõda üle (Baczyński, Stroiński, Gajcy ja Trzebiński).
Teises rühmas on kirjanikud, kes debüteerisid vahetult pärast sõda ja kelle loomingul puudub side sõdadevahelise perioodiga. Neid kutsuti sageli "ellujäänuteks". Nende ühine kogemus oli relvastatud võitlus saksa okupantidega, konspiratsioon, sissisõda ja 1944. aastal toimunud Varssavi ülestõus. Kohe pärast laagrikogemusi või partisanisõja lõppu lahkumist keskendusid nad kirjanduslikule tegevusele – sõjakogemused asendasid neile kirjandusharidust. Sõja ajal moodustas Kolumbuste põlvkond ühise kogukonna, kuid pärast sõda sidemed katkesid (suuresti poliitilistel põhjustel) ning iga kirjanik debüteeris iseseisvalt. Peamiselt viitasid neile kogemustele nende teostes levinud "surmanakkuse" tunne ja kõigi varasemate väärtuste lõpp; Teine maailmasõda jättis nende loomingusse sügava jälje.
Läti 2016. aasta suveolümpiamängudel

Läti osales Rio de Janeiros toimunud 2016. aasta suveolümpiamängudel 34 sportlasega, kes võistlesid 12 spordialal.
Läti sportlased neil olümpiamängudel medalit ei võitnud.
Olümpiapääsme said järgmised sportlased:
Nurme mõis (täpsustus)

Nurme mõis on mitme Eesti mõisa nimi:
ÜRO Julgeolekunõukogu resolutsioon 462

ÜRO Julgeolekunõukogu resolutsioon 462 on resolutsioon, mille ÜRO Julgeolekunõukogu võttis vastu 9. jaanuaril 1980. Võttes arvesse üksmeele puudumist päevakorraküsimuses alaliste liikmete seas, otsustas julgeolekunõukogu kutsuda kokku ÜRO Peaassamblee eriistungi arutamaks Nõukogude Liidu sissetungi Afganistani.
ÜRO Julgeolekunõukogu istung toimus 5.–9. jaanuaril 1980. Kaks päeva enne resolutsiooni 462 vastuvõtmist oli Nõukogude Liit kasutanud vetoõigust arutlusele esitatud eelnõu tagasilükkamiseks. Resolutsiooni eelnõu arutelul tõstsid mõned julgeolekunõukogu liikmed esile olukorra tõsiduse, mis õigustab küsimuse arutelu ÜRO Peaassamblee eriistungil.
Resolutsiooni vastuvõtmise poolt hääletas kaksteist riiki, vastu kaks riiki (Ida-Saksamaa ja Nõukogude Liit), Sambia ei hääletanud.
ÜRO Peaassamblee VI eriistung toimus 10.–14. jaanuaril 1980.
Tulekaitsemuhv

Tulekaitsemuhv ehk tulekaitsemansett (inglise keeles "pipe collar") on tulekaitse meede, et takistada tule levimist piki PVC-torusid kohtades, kus need läbivad vaheseinu või põrandaid.
Tööpõhimõte.
Metallkesta sees asuv paisuv tuletõkkematerjal surub põleva toru tulekahju korral kokku ega lase tulel edasi levida.
Paigaldamine.
Toru ja konstruktsiooni vaheline ala tuleb täita vastavalt tootja juhistele. Süvendatud mansettide puhul peab osa mansetist (üldjuhul 5–15 mm) jääma ruumipoolsele küljele nähtav, et tulekahjust lähtuv soojuskiirgus saaks paisuvat materjali piisaval määral kuumutada. Pinnapealse paigalduse korral tuleb kasutada ettekirjutatud kinnitusvahendeid.
Kohtades, kus juhttoru läbib seina, tuleb kinnitada kaisemuhvid vaheseina mõlemale poole. Kohtades, kus läbib põrandat, kinnitatakse kaitsemuhv üksnes vahelae alumisele poolele.
Mida tuleb teada enne paigaldamist?
Levinud vead.
Vead valikul:
Vead paigaldamisel:
Lui

 
Lui on Prantsusmaa meesteajakiri, mille asutasid Daniel Filipacchi, Jacques Lanzmann ja Frank Ténot 1963. aastal.
Ajakirja esimene number ilmus 1. novembril 1963. 1980. aastate alguseni oli see artikleid ja ilusate, sageli kuulsate alasti naiste pilte avaldav ajakiri väga populaarne, seejärel huvi ajakirja vastu langes, kuni selle ilmumine 1994. aastal katkes. Ajakiri läks Daniel Filipacchilt Michel Birnbaumi ajakirjandusgrupi omandusse. Aastatel 1995–1997 anti seda jälle välja. Aastatel 2001–2007 ilmus Lui pornoajakirjana. Alates 2013. aastast kuulub Lui Jean-Yves Le Furile, selle toimetuse juht on Frédéric Beigbeder ja peatoimetaja Yseult Williams.
Ajakiri ilmub kord kuus Pariisis. Juunis 2015 oli selle tiraaž 72 691.
Filipacci ajakiri (1963–1994).
Esimene ilmumisperiood (1963–1987).
Daniel Filipacci eesmärk oli luua Playboy kvaliteetne prantsuspärane vaste. Kuni 1980. aastate alguseni oli ajakiri väga menukas. Ajakirja modellideks olid vähetähtsad prantsuse tähekesed, kuid ka mõned esmaklassilised näitlejad, nagu Brigitte Bardot, Jane Birkin ja Marlène Jobert. Esimene kaanetüdruk oli Valérie Lagrange. Neid pildistas Francis Giacobetti. Ajakirja lipukiri oli "Lui, le magazine de l'homme moderne" (Lui, ajakiri moodsale mehele). Esimestel aastatel oli alasti naiste piltide avaldamine keelatud, mistõttu lugejale tuli jätta mulje, et modellid on alasti, tsensuurile aga suuta tõestada, et nad pole alasti. 
Ajakirjas ilmus Gérard Lauzier' koomiks "Les Sextraordinaires Aventures de Zizi et Peter Panpan". Ajakirja esimeste kaastööliste seas olid Jean-Louis Bory, René Chateau, Philippe Labro, Francis Dumoulin, Francis Giacobetti, Siné, Michel Mardore, Aslan, Robert Lassalvy ja Gilles Sandier. 
Algul oli ajakirja Lui maskotiks Playboy jänkude eeskujul kassipea. 1970. aastate alguses see kadus.
ÜRO Julgeolekunõukogu resolutsioon 1715

ÜRO Julgeolekunõukogu resolutsioon 1715 on ÜRO Julgeolekunõukogu poolt 2006. aasta 9. oktoobril toimunud kinnisel istungil vastu võetud resolutsioon Lõuna-Korea kodaniku, Ban Ki-mooni kandidatuuri esitamiseks ÜRO Peaassambleele, kinnitamiseks ÜRO peasekretäri ametikohale ajavahemikuks 1. jaanuar 2007 kuni 31. detsember 2011.
ÜRO Peaassamblee kiitis neli päeva hiljem toimunud sümboolsel hääletusel ÜRO Julgeolekunõukogu otsuse heaks.
Härmamäe vald

Härmamäe vald (ka "Hermamäe ja Vaasovi vald", "Hermamäe vald"; saksa keeles "Hermansberg") oli vald Virumaal Vaivara kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1891.
Valla alal asus Härmamäe mõis ja Riigi mõis.
José Manuel Soria

José Manuel Soria López (sündinud 5. jaanuaril 1958 Las Palmas de Gran Canarias on Hispaania poliitik (Rahvapartei). Ta oli 22. detsembrist 2011 kuni 15. aprillini 2016 Hispaania tööstus-, energeetika- ja turismiminister.
Ta sündis aastal 1958 Las Palmas de Gran Canarias puuviljakaupmehe perekonnas ning kasvas üles Kanaari saartel. Tal on majandusharidus.
Ta oli aastatel 1984–1989 oli ta mikromajanduse ja rahvusvahelise majanduse dotsent kõrgkoolis Centro de Estudios Comerciales de Madrid, töötades samaaegselt kaubandusministeeriumis. Aastatel 1989–2003 oli ta Las Palmas de Gran Canariase linnapea. Aastast 1999 oli ta juhtis ta Kanaari saarte Rahvaparteid. Aastatel 2003–2011 oli ta Kanaari saarte parlamendi liige, lisaks 2007–2010 Kanaari saarte asekuberner.
Aastal 2011 valiti ta Hispaania parlamendi liikmeks. 22. detsembril 2011 sai tast Hispaania tööstus-, energeetika- ja turismiminister (Mariano Rajoy valitsuses). 15. aprillil 2016 oli ta sunnitud seoses Panama dokumentide lekkega ministriametist tagasi astuma.
Isiklikku.
José Manuel Soria on abielus ja tal on kaks last.
Ilbaku mõis

Ilbaku mõis (saksa keeles "Ilbako") oli Vastemõisa mõisa karjamõis Suure-Jaani kihelkonnas Viljandimaal.
Jakobi mõis

Jakobi mõis (saksa keeles "Jakobsberg") oli Tarvastu mõisa karjamõis Tarvastu kihelkonnas Viljandimaal.
Föderaalülikool

Föderaalülikool (vene keeles "федеральный университет") on liik kõrgõppeasutusi (kõrvuti instituudi, akadeemia ja ülikooliga) Venemaal.
Venemaa Föderatsiooni Haridus- ja Teadusministeeriumi kontseptsiooni järgi on föderaalülikoolide moodustamise peamine eesmärk kõrgharidussüsteemi arendamine piirkondlike haridusstruktuuride optimeerimise läbi ning kõrgemate õppeasutuste sidemete tugevdamine föderaalringkondade majanduse ja sotsiaalsfääriga.
Esimene föderaalülikool Venemaal oli Siberi föderaalülikool, mis moodustati 2006. aastal Krasnojarski Riikliku Tehnikaülikooli, Krasnojarski Riikliku Arhitektuuri- ja Ehitusakadeemia ning Riikliku Värviliste Metallide ja Kulla Ülikooli liitmisel.
2006. aastal moodustati Doni-äärse Rostovi kolme kõrgkooli liitmisel Taganrogi Riikliku Raadiotehnikaülikooliga Lõuna föderaalülikool.
7. mail 2008 allkirjastas Venemaa Föderatsiooni President seadluse föderaalülikoolidest ("О федеральных университетах"), mille kohaselt kohustati Venemaa Föderatsiooni Valitsust kahe kuu jooksul välja töötama ja Riigiduumale esitama föderaalseaduse eelnõu, mis määrab kindlaks föderaalülikoolide moodustamise ja tegevuse korra.
24. veebruaril 2009 jõustus Venemaa Föderatsiooni seadus "Muutuste sisseviimisest Venemaa Föderatsiooni seadusandlikesse aktidesse föderaalülikoolide tegevuse küsimustes".
21. oktoobril 2009 allkirjastas Venemaa President seadluse föderaalülikoolide moodustamisest Loode, Volga, Uurali ja Kaug-Ida föderaalringkondades.
Aastatel 2010–2011 moodustati nimetatud föderaalringkondades neli föderaalülikooli: Põhja (Arktika) föderaalülikool Loode föderaalringkonnas, Kaasani (Volga) föderaalülikool Volga föderaalringkonnas, Uurali föderaalülikool Uurali föderaalringkonnas, Kaug-Ida föderaalülikool ja Kirde föderaalülikool Kaug-Ida föderaalringkonnas.
13. oktoobril 2010 allkirjastas Venemaa President seadluse Immanuel Kanti nimelise Balti föderaalülikooli moodustamisest. 30. detsembril 2010 moodustati nimetatud kõrgkool Loode föderaalringkonnas Immanuel Kanti nimelise Venemaa Riikliku Ülikooli baasil.
18. juulil 2011 allkirjastati Venemaa Föderatsiooni Presidendi seadlus Põhja-Kaukaasia föderaalülikooli moodustamisest Põhja-Kaukaasia föderaalringkonnas. Põhja-Kaukaasia föderaalülikool moodustati Stavropoli kolme kõrgkooli baasil 2012. aastal.
2014. aastal arutati aktiivselt V. I. Vernadski nimelise Krimmi föderaalülikooli moodustamise ideed. Eeldati, et ülikool alustab tööd 2015. aastal. Hiljem lükati tähtaegu edasi.
ÜRO Julgeolekunõukogu resolutsioon 1090

ÜRO Julgeolekunõukogu resolutsioon 1090 on ÜRO Julgeolekunõukogu poolt 1996. aasta 13. detsembril toimunud kinnisel istungil vastu võetud resolutsioon Ghana diplomaadi, Kofi Annani kandidatuuri esitamiseks ÜRO Peaassambleele, kinnitamiseks ÜRO peasekretäri ametisse ajavahemikuks 1. jaanuar 1997 kuni 31. detsember 2001.
Ghana diplomaat Kofi Annan oli ÜRO seitsmes peasekretär. Ameerika Ühendriigid oli eelnevalt reformi puudumise tõttu vetostanud tema eelkäija, Boutros Boutros-Ghali teiseks ametiajaks valimise.
Tegemist oli esimese juhtumiga, kui ÜRO Julgeolekunõukogu resolutsioon võeti vastu aklamatsiooniga.
Maaturism

Maaturism (ingl "rural tourism") on turismi liik, mille korral külastavad turistid puhkamiseks ja reisimiseks maapiirkondi. 
Maaturism tähistab väikese mahuga turismi väljaspool linnakeskkonda ning hõlmab mitmesuguseid majutus-, reisimis- ja puhkamisvõimalusi, näiteks jalgsi-, hobu-, kanuu-, jalgratta- ja suusamatku, loodus-, jahi- ja kalastusturismi, seiklus- ja kultuuriturismi, aga ka taluturismi.
Ajalugu.
Maal puhkamine muutus populaarseks 19. sajandil, kui kõrg- ja keskklass hakkas rohkem linnast ja kodust välja sõitma, et näiteks sugulasi külastada, loodust nautida või oma valdusi üle vaadata. 20. sajandi keskel hoogustus see liikumisvahendite – autode, jalgrataste ja busside keskklassile kättesaadavaks muutumise mõjul veelgi. 1960. aastatel hakkas maaturism rahvusvahelistuma ja 1980. aastate lõpuks kujunes omaette maamajandusvaldkonnaks paljudes Euroopa riikides, näiteks Austrias, Saksamaal ja Rootsis. Maaturismi arenemise mõjul mitmekesistus maaettevõtlus, hakati looma uudseid töökohti, paranes elukeskkond, suurenes koostöö tegemise vajadus ning ääremaade elanikud said selles vallas sissetulekut. 
Maaturism Eestis.
Eestis on maaturismi populaarsus sõltunud palju okupatsioonidest ja ajaloo keerdkäikudest. Maaturismi taassünniks loetakse 1992. aastat, kui Eestimaa Talupidajate Keskliit andis välja 15 maamajutusettevõtet hõlmava turismitalude kataloogi. 2000. aastal asutati mittetulundusühing Eesti Maaturism, kes esindab 313 maaturismiettevõtet ning teeb koostööd riigi, kohalike omavalitsuste ja teiste organisatsioonidega, koolitab maaturismi ettevõtjaid, korraldab maaturismi turu-uuringuid ning esindab Eestit maaturismiüritustel. Tänapäeval on maaturism aasta-aastalt üha populaarsem, näiteks Lõuna-Eestis ja Saaremaal tegeleb pool maaelanikkonnast 30–35 protsendi ulatuses maaturismiga. Külastatumad turismipiirkonnad on loodus- ja maastikukaitsealad. 
Maaturismi peamisi suundi on Eestis kolm: 
Maaturismi arengu juures on suur roll maakonnakeskustesse loodud infopunktidel, kus vahendatakse kohalike teenusepakkujate kontakte, trükiseid ning ööbimis-, vabaaja- ja reisiteenuste võimaluste infolehti. Suurt rõhku pannakse ka matkaradade arendamisele ja taastamisele ning nende juurde puhkekohtade ja lõkkeplatside loomisele. 
Taluturism.
20. sajandist alates on Eestis maaturismi vallas olnud suur roll taluturismil. Sajandi kestel on selle sisu aga palju muutunud:
Talude arvukust on 20. sajandil palju mõjutanud moderniseerimine ja linnastumine, aga okupatsioonide ajal ka jagamine ja defitsiit. Kolhooside loomise järel suunati kogu talus teenitu kogukonnale ning linnadesse ja nende lähedale loodud tehaste mõjul muutus ka tööturg. Maaturism hakkas taas arenema pärast taasiseseisvumist, kui piirid avanesid ning rannikupiirkondade külastamist enam ei piiratud. 2014. aastal hakati taluturismi toetamiseks korraldama avatud talude päevi, kus talunikud tutvustavad huvilistele kohapeal oma tegemisi. 2021. aastal osales avatud talude päeval üle 300 talu.
Maaturismi mõjud.
Maaturismi populaarsemaks muutumisel on olnud mitmesuguseid põhjusi. 
Samas kaasneb maaturismiga ohte.
Daciana Sârbu

Daciana Octavia Sârbu (sündinud 15. jaanuaril 1977 Aradis) on Rumeenia poliitik ja jurist ning Euroopa Parlamendi liige.
Ta valiti aastal 2007 Rumeenia Euroopa Parlamendi valimistel Sotsiaaldemokraatliku Partei nimekirjas Euroopa Parlamenti. Seal on ta Euroopa Parlamendi Sotsiaaldemokraatide fraktsiooni liige. 
Isiklikku.
Tema isa Ilie Sârbu on olnud Rumeenia põllumajandusminister (Adrian Năstase ja Emil Boci valitsuses). Ta on abielus Victor Pontaga, neil sündis märtsis 2008 tütar.
Ümberkruntimine

Ümberkruntimine on planeeritud maatükkide ja omandisuhete ümberkorraldamise läbiviimine. Sellist tegevust rakendatakse enamasti suurtes ja ratsionaalsetes maavaldustes.
Inglise keeles eristatakse kruntide liitmist "land consolidation" ja kruntide tükeldamist: "land fragmentation".
Ümberkruntimisega saab parendada maapiirkonna infrastruktuuri ning rakendada arengu- ja keskkonnapoliitikat, mis tagavad keskkonna jätkusuutlikkuse ja soodsad põllumajandustingimused. Ümberkruntimine vähendab maade tükeldatust, mille tulemusena on maatükid kompaktsed ning tootmine efektiivsem.
Legaaldefinitsioon.
Eesti maakorraldusseadus käsitleb ümberkruntimisena maakorraldustoimingute kogumit, millega omanike huvidest lähtuvalt korraldatakse ümber maakorralduspiirkonda arvatud kinnisasjad ja moodustatakse ning kinnistatakse kõigile omanikele maakorraldusnõuetele vastavad uued kinnisasjad (MaaKS 2018, § 16 lg 1).
Vilniuse Kõrgem Parteikool

Vilniuse Kõrgem Parteikool (leedu keeles "Vilniaus aukštoji partinė mokykla") oli aastatel 1945–1990 Vilniuses Leedu NSV-s tegutsenud kõrgem parteiline õppeasutus (kõrgem parteikool).
Õigustuskontekst

Õigustuskontekst on Hans Reichenbachi järgi teaduslike hüpoteeside ja teooriate epistemoloogilise uurimise kontekst, mis puudutab nende verifitseerimist ja kinnitamist. Reichenbach eristas õigustuskonteksti avastuskontekstist, mis puudutab hüpoteeside ja teooriateni jõudmist.
Reichenbachi jt loogiliste positivistide järgi puudutab filosoofiat ainult õigustuskontekst, avastuskontekst jääb psühholoogia valdkonda. Hüpoteeside ja teooriate uurimiseks õigustuskontekstis on püütud välja töötada induktiivset loogikat kui hüpoteeside ja teooriate õigustamise loogikat.
Õigustuskonteksti ja avastuskonteksti lahutamise võimalikkust on vaidlustatud.
Kaardumus

Puidu kaardumus on kõrvalekalle, mis tekib tasase puidu ebaühtlasel kuivamisel ja pingete vabanemisel. Kaardumus võib ilmneda ka siis, kui puitu peetakse "kuivaks" (puit võib kuluda ning vabastada niiskust lõputult), kui see imab niiskust ebaühtlaselt või eriti juhul, kui puidul lastakse liiga aeglaselt või liiga kiiresti tagasi minna tema kuiva tasakaaluolekusse. Puidu kooldumises mängib rolli mitu tegurit: puuliik, õhk, päikesevalgus, ebaühtlane viimistlus, temperatuur – isegi saagimishooaja ja kuu gravitatsioonijõuga on mõnes kultuuris arvestatud (näiteks viiuli tegemisel).
Puidu kaardumuse tüübid:
Puidu kaardumus läheb USA puidutööstusele maksma miljoneid dollareid aastas. Saetööstusest väljuvad sirged lauad võivad olla poodi jõudes kaardunud. See kergesti juhtuv, mitmetahuline protsess on võetud lõpuks suurema vaatluse alla. Kuigi puidu kaardumust on õpitud aastaid, pole liimpuidu töötlemiseks mõeldud kaardumuse kontrollimise mudelit uuendatud umbes 40 aastat.
Texase A&amp;M ülikooli teadur Dr Zhiyong Cai on uurinud puidu kaardumist, 2003. aastal tegeles ta arvuti tarkvaraga, mis pidi aitama ettevõtetel teha muutusi tootmisportsessides, et puit ei saabuks saeveskist või tehasest sihtkohta kaardunult.
Jõetaguse mõis

Jõetaguse mõis (saksa keeles "Jöhntack") oli rüütlimõis Jõhvi kihelkonnas Virumaal.
Mõisast on teateid alates 1586.
Kaali mõis (Karksi)

Kaali mõis (saksa keeles "Kahli") oli Polli mõisa karjamõis Karksi kihelkonnas Pärnumaal.
Al-Qā‘idah Jeemenis

Al-Qā‘idah Jeemeni haru (araabia keeles: القاعدة في جزيرة العرب, DMG "al-Qāʿida fī ǧazīrat al-ʿArab", "Al Qaida Araabia poolsaarel", AQAP, ka QAP) tekkis 2009. aasta jaanuaris, Nasir al-Wuhaischi (1976–2015) juhtimisel.
AQAP on riigis enda alla haaranud suuri alasid: enamiku naftarikkast Hadramauti provintsist, Jeemeni suuruselt kolmanda sadama, 500 000 elanikuga Mukalla linna jne. Need alad on sisesõdadest lõhestatud Jeemeni praegu kõige rahulikum piirkond.
Enamik Jeemeni alasid langes Al Qaida võimu alla ilma suuremate lahinguteta, sest Jeemeni praegusel presidendil Hadil ja tema toetajatel (USA, Saudi Araabia jt) on suur puudus maavägedest. Võib isegi öelda, et mõnel pool nad lausa vajavad Al Qaida relvaüksuste abi võitluseks eelmise presidendi Salehi ja teda toetavate šiiitide vastu. Mõnikord on Al Qaida seda abi ka andnud. Mõningatel juhtudel on aga omavahel sõditud ning koalitsiooni lennuvägi on korraldanud Al Qaida vastu suunatud pommirünnakuid.
Osa kohalikke Al Qaida võimult tõrjumist ei soovi, sest muud võimalused on nende arvates veelgi halvemad. Ka kohalikud hõimujuhid näivad arvavat, et islamiseaduste kehtestamine on varasemast seadusetusest parem. Pealegi on Al Qaida neile suurema osa võimust alles jätnud tingimusel, et kohalikud šeigid järgiksid oma tegevuses islamiseadusi.
Al Qaida Jeemenis kogub makse, millest rahastatakse veevärgitöid, vaeste abistamist jms ühiskondlikke teenuseid, mille tarbeks Jeemeni ametlikud valitsejad pikema aja vältel vahendeid ei leidnud.
Al Qaida on Jeemenis hõivanud mitmeid sõjaväeladusid ning ostnud moodsaid relvi nii praeguse kui ka eelmise presidendi sõjavägede ohvitseridelt. Mõningate allikate teatel on rühmitusel õnnestunud alla tulistada mitu Saudi Araabia / USA juhitud koalitsiooni lennukit.
Üheks rühmituse juhiks oli USA päritolu Anwar al Awlaki. Mõnedel teadetel olevat tegemist esimese USA kodanikuga, kelle vastu saadeti 2016. aasta algul rünnakule riigi relvajõudude mehitamata lennumasinad.
Priit Pangsepp

Priit Pangsepp (sündinud 20. jaanuaril 1966 Kohtla-Järvel) on eesti maalikunstnik.
Ta lõpetas aastal 1985 Tartu Kunstikooli.
Ta on üks Kursi Koolkonna rajajaid. Ta alustas näitustel osalemist aastal 1984. Ta on Eesti Kunstnike Liidu ja Tartu Kunstnike Liidu liige aastast 1992.
Sovetski linnaringkond

Sovetski linnaringkond on munitsipaalmoodustis Venemaal Kaliningradi oblasti põhjaosas Venemaa ja Leedu piiri ääres. Selle koosseisus on ainult Sovetski linn.
Sovetski linnaringkond piirneb põhjas Leeduga, idas Nemani rajooni Nemani linnaasunduse, Žilino külaasunduse ja Slavski rajooni Slavski linnaasundusega ning läänes Slavski rajooni Timirjazevo külaasundusega. 
Pindala on 43,75 km². 1. jaanuari 2016 seisuga oli Sovetski linnaringkonnas 40 984 elanikku. 2010. aasta Venemaa rahvaloenduse andmetel oli elanikke 41 709.
21. novembril 2003 moodustati Kaliningradi oblasti seaduse nr 329 alusel munitsipaalmoodustis Sovetski linn, mille koosseisu läks rajooni õigustega linn Sovetsk. 31. märtsil 2004 anti munitsipaalmoodustisele Sovetski linn linnaringkonna staatus 10. juulist 2010 kannab linnaringkond nime Sovetski linnaringkond.
21-liikmeline nõukogu valitakse 5 aastaks. Nõukogu valib enda seast esimehe.
Połonina Caryńska

Połonina Caryńska on Poola kaguosas Bieszczadys kulgev, Prowczy ja Wołosate oruga eraldatud ja nelja tipuga Karpaatide mäemassiiv. Selle pikkus on 5 kilomeetrit ja kõrgeim tipp on Kruhly Wierch, 1297 meetrit. Ülejäänud on kõrgusega 1245, 1239 ja 1148 m üle merepinna. Połonina Caryńskast põhja poole jääb Magura Stuposiańska mäetipp kõrgusega 1016 meetrit.
Połonina Caryńska on osa UNESCO maailmapärandi nimistusse kuuluvast Bieszczady mäestikust.
Połonina Caryńska kuulub Bieszczady rahvusparki.
Asukoht.
Połonina Caryńska asub Podkarpacie vojevoodkonnas Poolas. Selle idapoolseim ots jääb Ustrzyki Górne külast kahetunnise ja Brzegi Górne külast 30-minutise kõnnitee kaugusele.
Lähimad linnad: Kraków – umbes 275 km, Slovakkia Košice – umbes 195 km ning Ukraina linnad Kaluš – umbes 250 km ja Lviv – umbes 200 km kaugusel.
Iseloomustus.
Połonina Caryńska on külm ja tuuline mäemassiiv, mis paikneb keset Bieszczady ning selle maalilisi mäeharju Bukowe Berdo (1311 m), Tarnica (1346 m), Wielka Rawka (1304 m) ja Połonina Wetlińska (1255 m). Oma reljeefitüübilt Połonina Caryńska meenutab karjamaad ja Alpi aasu liigendatud madalatest mergli- ehk savika lubjakivi või lubjakivi-, kilda- ja liivakiviküngastest ning -ahelikest ümardunud kividest settekivimiga. Siin mägisemaid maastikuvorme võimaldavad ületada talvel suusarajad ja suvel rohumaad mööda suhteliselt lühikest mäeharja.
Sarnaselt Połoniny Wetlińskaga on selle edelanõlvadel on lühike ja järsk laskumine orgu ning kirdes laugem vorm, kus seljandiku servi eraldamas orud väikeste ojadega. Maastikule on iseloomulikud suhteliste kõrguste märkimisväärsed erinevused ning tõusud vahelduvad triviaalselt õrnadest kohati katastroofiliselt järskudeni.
Połonina Caryńska nimega seotud kohti on selle läheduses mitu: põhjapoolsel nõlval asus varem Caryńskie küla, praeguseni säilinud püha Jani kivist kabeli varemetega, kalmistu ja 3 elanikuga. Sealsetel nõlvadel voolab külla Caryńczyki oja ning veidi läände jääb Caryńska mägi (928 m).
Mäemassiivi niitusid on nimetatud Bieszczady mäestiku karjamaadeks, kus karjatati loomi sõdadevahelistel perioodidel. Taimeliikidest kasvab seal harilik mustikas ja pöökmets, on leidunud haruldasemaid õitsvaid liike soomukaliste sugukonnast ("Orobanche alba" ja "Tozzia alpina") ning samuti lõikheinalisi ja tulikalisi.
Uuriklased

Uuriklased ("Geomyidae") on sugukond närilisi. Nad elavad Kesk- ja Põhja-Ameerikas ning neid on umbes 35 liiki. 
Kirjeldus.
Uuriklased kaaluvad tavaliselt 230 g ning on 150–200 mm pikad (saba pikkus üldiselt 25–51 mm). Mõnel liigil ulatub kehakaal isegi 1 kiloni. Isased uurikud kaaluvad kaks korda rohkem kui emased. Nad elavad tavaliselt üks kuni kolm aastat, juhul kui ei põe mõnd haigust ega satu röövlooma ohvriks. Maksimaalne eluiga võib olla umbes viis aastat, ida pool pesitsevate uurikute seast on leitud isegi 7-aastasi isendeid. Karvkate on enamikul pruun, mulla värvi. Nende kõige iseloomulikum tunnus on kõrged põsetaskud, sellest tuleneb ka nimi. Põsetaskuid saab pöörata pahupidi ning need ulatuvad näopiirkonnast õlgadeni. Neil on väiksed silmad ja lühike karvane saba, mida nad tagurpidi kõndides kasutavad uru kompamiseks. Tasku-uurikute karvkate on tihti täis parasiite. Uurikute vaenlased on nirgid, maod ja kullid.
Käitumine.
Kõik uurikud moodustavad uruvõrgustikke, mis tagavad neile kaitse ja on mõeldud ka toidu kogumiseks. Paigutades toitu põskedesse, transpordivad nad selle oma koopas asuvatesse sahvritesse. Nad on võimelised koguma väga suuri toidutagavarasid. Erinevalt vöötoravatest ei ela uurikud arvukates kogukondades ning satuvad harva maapinnale. Urgude sissepääsud on täidetud lahtise mullaga ning neid võib leida sealt, kus on pehme maapind ja kerge käike kaevata. Uurikutele meeldib niiske muld, mistõttu käivad nad sageli köögiviljaaedades, muruplatsidel ja taludes. Seepärast peetakse neid kahjuriteks.
Uurikud söövad peamiselt taimede maa-aluseid osi, vihmausse, tõuke ja köögivilju, näiteks lehtsalatit, rediseid ja porgandeid. Kui uuriklastel pole parajasti paaritumisaeg, on nad eraklikud ning kaitsevad oma territooriumi, mille suurus sõltub toiduvarudest, väga agressiivselt. Isased ja emased võivad elada samades käikudes ja urgudes, kui neil on seal eraldi territoorium, aga üldjuhul elavad nad siiski eraldi. Enamasti püüavad tasku-uurikud ohtu sattudes põgeneda, kuid võivad põgenemise käigus loomi, sealhulgas kasse ja inimesi ka rünnata. Pikkade ja teravate hammaste tõttu võivad nende hammustused väga tõsised olla. Sõltuvalt liigist ning kohalikust kliimast võivad tasku-uurikud paarituda kord või isegi mitu korda aastas. Igas pesakonnas on tavaliselt 2–5 poega, poegade arvukus erineb liigiti. Pojad sünnivad abitute ja pimedatena ning võõrutatakse umbes neljakümne päeva jooksul.
Tõrje.
Idauurikud ja lääneuurikud on Uus-Meremaal keelustatud liigid, et takistada nende maaletoomist. Seda reguleerib "Ohtlike ainete ja uute organismide seadus 1996". Enamik tasku-uurikuid on suhteliselt levinud ega ole ohustatud. Kõrbe tasku-uurik on kõige ohustatum liik, sest tema leviala on väga väike ja sobivad elupaigad on kiired kaduma.
Eesti Maaülikooli Üliõpilasesindus

Eesti Maaülikooli Üliõpilasesindus (lühend EMÜ ÜE) on organisatsioon, mille ülesanne on kaitsta Eesti Maaülikooli üliõpilaste õigusi ja huve ning teha kõik endast sõltuv, et üliõpilastele oleks loodud võimalused kvaliteetse hariduse omandamiseks ja seda toetava õpikeskkonna kasutamiseks.
Üliõpilasesindus hõlmab nii eri tasandite üliõpilasesindajaid, juhatust kui ka üliõpilaskonna juhatuse bürood.
Ajalugu.
30 aktiivsel üliõpilasel oli plaan luua majanduslik organisatsioon, mis aitaks üliõpilastel oma elu korraldada ja üldises valitsevas kaoses esindaks üliõpilasi rektoraadi poolel, kui vaja, ka kõrgematel tasanditel.
Sellele järgnes Eesti Põllumajanduse Akadeemia Üliõpilasvolikogu loomine 22. veebruaril 1990. Hiljem muudeti nimi Eesti Maaülikooli üliõpilasesinduseks.
Valimised.
Valimisperiood on iga aasta kevadel (üldiselt märtsis). Hääletada saab nii e-hääletuse (EMÜ õppeinfosüsteemis ÕIS) kui ka kastihääletuse näol. Kastihääletus toimub EMÜ õppehoonetes, ühiselamutes ja ka spordihoones.
Koosseisud.
Üliõpilasvolikogu I koosseis 1990/1991
Üliõpilasvolikogu II koosseis 1991/1992
Üliõpilasvolikogu III koosseis 1992/1993
Üliõpilasvolikogu IV koosseis 1993/1994
Üliõpilasvolikogu V koosseis 1994/1995
Üliõpilasvolikogu VI koosseis 1995/1996
Üliõpilasvolikogu VII koosseis 1996/1997
Üliõpilasvolikogu VIII koosseis 1997/1998
Üliõpilasvolikogu koosseis 1998/1999
Üliõpilasesinduse koosseis 1999/2000
Üliõpilasesinduse koosseis 2000/2001
Üliõpilasesinduse koosseis 2001/2002
Üliõpilasesinduse koosseis 2002/2003
Üliõpilasesinduse koosseis 2003/2004
Üliõpilasesinduse koosseis 2004/2005
Üliõpilasesinduse koosseis 2005/2006
Üliõpilasesinduse koosseis 2006/2007
Üliõpilasesinduse koosseis 2007/2008
Üliõpilasesinduse koosseis 2008/2009
Üliõpilasesinduse koosseis 2009/2010
Üliõpilasesinduse koosseis 2010/2011
Üliõpilasesinduse koosseis 2011/2012
Üliõpilasesinduse koosseis 2012/2013
Üliõpilasesinduse koosseis 2013/2014
Üliõpilasesinduse koosseis 2014/2015
Üliõpilasesinduse koosseis 2015/2016
Üliõpilasesinduse koosseis 2016/2017
Üritused.
Eesti Maaülikooli Üliõpilasesindus korraldab mitmesuguseid üritusi.
Lisaks korraldati aastatel 2011–2014 sõbrapäeva maskiballi.
Reaalunioon

Reaalunioon on kahe või enama riigi unioon, mis jagab mõnda riigi institutsiooni vastandina personaalunioonile; kuid nad ei ole nii ühendatud, nagu riigid poliitilises unioonis. See oli personaaluniooni edasiarendus ja piirdus tavaliselt monarhiatega.
Erinevalt personaalunioonidest viisid reaalunioonid peaaegu alati poliitiliselt nõrgema osalise suveräänsuse vähenemisele. Nii oli see Leedu ja Šotimaa puhul, mis läksid tugevama naabri, vastavalt Poola ja Inglismaa mõju alla, kellega kumbki neist varem personaaluniooni jagas. Kuid mõnikord tuli reaalunioon pärast poliitilise uniooni perioodi. Tuntuim näide sellest on Ungari kuningriik (István Püha krooni maad), kes saavutas pärast Austria-Ungari kompromissi Austria-Ungaris võrdse staatuse Austriaga.
Ajaloolised näited:
Kiirabihaigla (telesari)

"Kiirabihaigla" ("ER") oli Ameerika Ühendriikide arstisari, mis oli eetris aastatel 1994–2009. 
Seriaal jälgib Chicago maakonna üldhaigla erakorralise meditsiini osakonna (EMO) meeskonna elu. Sari oli eetris 15 hooaega ja kokku valmis 331 jagu, mis tegi sellest USA kõige kauem eetris olnud arstisarja. Kiirabihaigla sai 23 Primetime Emmyt ja 124 Emmy nominatsiooni, mis teeb sellest enim nominatsioone saanud telesarja. Sari võitis eetris oldud aastate jooksul 116 auhinda.
Kiirabihaigla

Kiirabihaigla võib tähendada mitut asja.
Musti mõis

Musti mõis (saksa keeles "Schwarzhof"; ka Vastse-Kõlleste mõis (saksa keeles "Neu-Köllitz")) oli rüütlimõis Kanepi kihelkonnas Võrumaal.
Mõis rajati 1734 Krootuse mõisast eraldatud alast.
Mõis kuulus Stackelbergidele, Wahlidele, Bröckeritele, Mölleritele ja Samson von Himmelstiernale.
Karaski ja Musti mõis liideti 1867. aastal Liivimaa kubermanguvalitsuse 30.08.1867. a patendiga, Karaski mõisaks.
Devonreks

Devonreks (inglise keeles "Devon Rex", ka "Pixie cat", "Alien cat", "Poodle cat") on intelligentne lühikarvaline kassitõug, mis põlvneb 1960. aastal Inglismaal sündinud kassist Kirleest. 
Devonreksidel on sihvakas keha, lokkis karv ja suured kõrvad. Nad on võimelised omandama keerukaid trikke ning tunnevad ära nii oma omaniku nime kui ka iseenda nime.
Avastamine ja sugulased.
Devonreksil on lokkis ja väga pehme lühike karvkate, mis sarnaneb korni reksi omaga. Sellepärast arvatakse sageli, et nad on kõige vähem allergiat tekitada võivad kassid, kuid tegelikult nad ei ole hüpoallergeensed. 
Esimese devonreksi leidis 1960. aastal Inglismaal Devoni krahvkonnas Buckfastleigh's Beryl Cox. Algul seostati teda korni reksi tõuga, kuid paaritamine lükkas selle arvamuse ümber. Kassidel on kolme tüüpi karvkatet: pealiskarv, aluskarv ja keskmine karv, mida kutsutakse ka okaskarvaks. Devonreksi karv aga on ebatavaline, kuna tal on lühike pealiskarv.
Välimus.
Karvastikus olevad lokid on tingitud geenmutatsioonist. Cornish Reksil ja German Reksil see geen puudub ning seetõttu pole neil nii lokkis karv. Devoneid, kes on keskmist kasvu kassid, kutsutakse ka "haldjakassiks" või "tulnukkassiks", kuna neil on eriline ja teistmoodi välimus. Nende ebatavaliselt suured, veidi ümarad kõrvad paiknevad madalalt laia pea küljes, nende silmad on suured ja ninad on veidi üles pööratud. Erinevalt teistest kassidest on nende vurrud lühikesed ja tihti keerdus, mis jätab omakorda mulje nagu neil polekski vurre. Nende kehaehitus on kerge. Nende pikad ja vastupidavad jalad sobivad hästi pikkadeks hüpeteks ning nende varbad on ebaharilikult suured.
Iseloom.
Tüüpiline devonreksi kass on aktiivne, vallatu, mänguline ja väga inimsõbralik. Neid on kirjeldatud kui kassi, koera ja ahvi vahepealset looma või kõige tuntumalt "ahvi kassi nahas". Nad hüppavad kõrgele ja tahavad hõivata kõiki kohti, mis sobivad nende suurusele. Selle iseloomujoone tõttu leiavad omanikud tihti neid veidratest nurgatagustest ja kappide kitsastest kohtadest, riiulitelt või pesukorvist. Devonreksid eelistavad olla kõrgemates kohtades ja on võimelised ronima väga kõrgele, et olla toa kõige kõrgemas kohas. Neid on suhteliselt kerge ülal pidada. Enamik devonreksi tõugu kasse valib tavaliselt omaniku perest ühe inimese, kellele nad suunavad oma armastuse ning kelle peale nad kõige enam lesima lähevad ja kelle vastu nad end hõõruvad. Nad võivad kergelt hammustada, tavaliselt juhtub seda mänguhoos. 
Devonreks on väga intelligentne tõug: neid saab lihtsasti treenida rihma otsas kõndima, õpetada asjade toomist või trikke, mis on tavaliselt seotud hüppamisega.
Veel üks huvitav iseloomujoon on nende viis näidata kiindumust: nende eelistuseks on olla vastu omaniku kaela või pead ning sageli võib neid leida õla pealt pikutamas. Devonreks on väga lojaalne seltsiline. Tihti nad järgnevad oma lemmikule ruumist ruumi, oodates võimalust hüpata neile käte vahele, sülle või õlale.
Kėdainiai Püha Joosepi kirik

Kėdainiai Püha Joosepi kirik (leedu keeles "Kėdainių Šv. Juozapo bažnyčia") on katedraal Leedus Kaunase maakonnas Kėdainiai linnas aadressil Radvilų gatvė 10. See kuulub katoliiklastele ja on Kėdainiai praostkonna peakirik. 
Ajalugu.
1704. aastal rajasid karmeliidid Kėdainiaisse kloostri. Kirikut on esimest korda mainitud 1709. aastal. Kuna ümbruskond oli üldiselt evangeelset usku, oli seal vastuseis uue rooma-katoliku kiriku rajamisele, seetõttu valmis kloostri peakirik alles 1766. aastal.
Vene võimud sulgesid kloostri 1832. aastal ning kloostri hoonetesse rajati kasarmud. Pärast Esimest maailmasõda kasutas kirikut Kėdainiai Püha Jüri kogudus. Kirik suleti Nõukogude võimu ajal 1963. aastal. Kloostrihoonetes on tänapäeval muuseum, kirikuhoone avati uuesti 1991. aastal.
Kirikuhoone.
Praegune kirikuhoone valmis 1766. aastal. Hoone on ristikujulise põhiplaaniga, sees on kolm löövi. Esifassaadil on kaks torni, ka kooriruumi kohal on haritorn. Kirik on tervikuna ehitatud puidust. Ka eraldiseisev kellatorn on puidust ning on pärit kirikuhoonega samast ajajärgust.
Aastatel 1963–1991 oli see üldse suletud, hoonet kasutati laona. Kirikuhoone restaureeriti 1991. aastal arhitekt Dainius Juozėnase juhtimisel ning pühitseti uuesti.
Mäger (perekond)

Mäger ("Meles") on kiskjaliste perekond kärplaste sugukonna mägerlaste alamsugukonnast.
Elsbet Parek

Elsbet Parek (aastani 1930 Elsbet Markus; 10. juuli (vkj)/ 23. juuli 1902 Tallinn – 9. juuni 1985 Pärnu) oli eesti kunstiajaloolane.
Elulugu.
Ta õppis Tartus gümnaasiumis, kuid lõpetas aastal 1922 Tallinna Linna Tütarlaste Kommertsgümnaasiumi. Aastatel 1922–1926 õppis ta Tartu Ülikoolis kunstiajalugu, uuris Järvamaa keskaegseid kirikuid. Lõpetas 1947. aastal Tartu Riikliku Ülikooli kunstiajaloolasena. Akadeemiliselt kuulus ta Eesti Naisüliõpilaste Seltsi ja EYS Veljestosse.
Aastatel 1923–1926 töötas ta Eesti Rahva Muuseumis. Aastast 1931 elas ta Pärnus, oli aastatel 1940–1949 Pärnu Muuseumi direktor.
1949. aasta märtsis küüditati ta koos ema ja kahe tütrega Novosibirski oblastisse Suzuni rajooni. Novosibirski oblastis oli ta aastani 1951, seejärel kandis karistust vanglas Eestis, kust vabanes 16. aprillil 1953. Tema ema ja tütred olid Novosibirski oblastis aastani 1955.
Aastatel 1953–1960 töötas ta Türil mitmesugustel ametikohtadel ning aastatel 1973–1975 kunstiajaloolasena Vabariikliku Restaureerimisvalitsuse Tartu filiaalis.
Isiklikku.
Tema ema Anna Markus oli näitleja, isa Jüri Markus oli näitleja ja teatritegelane. Ta oli aastast 1930 abielus kaadrisõjaväelase ja pedagoogi Karl Parekiga. Neil sündis kaks tütart, noorem tütar Lagle on endine dissident ja ühiskonnategelane, dissident ja ühiskonnategelane on ka vanema tütre Eva-Marju poeg Heiki Ahonen.
Loomade märgistamine

Loomade märgistamine on protseduur kindla isendi tuvastamiseks ja jälgimiseks. Seda võidakse teha eri eesmärkidel: omaniku õiguse tuvastamiseks, bioohutuse kontrollimiseks ja jälgimiseks uurimuslikel või põllumajanduslikel eesmärkidel.
Ajalugu.
Hammurabi seadustest võib lugeda, et loomade individuaalset identifitseerimist kehamärgistuste abil on praktiseeritud üle 3800 aasta. Esimesed ametlikud identifitseerimissüsteemide dokumendid pärinevad 18. sajandist. Näiteks Uruguays on säilinud sellest ajast kuummärgistamise (nahale põletamise) register.
Emajõe Laulikud

Emajõe Laulikud on Tartus tegutsev eesti naiskoor. 
Koor loodi aastal 2003. Emajõe Laulikute repertuaar sisaldab nii eesti kui ka välisautorite teoseid, rahvaluule seadeid ja teoseid ooperikooridest, kirikumuusikat ja levimuusika töötlusi, naiskooride ja laulupidude lauluvarasalve kuuluvat. Iganädalased kooriproovid toimuvad Haridus- ja Teadusministeeriumi saalis.
Dirigendid.
Koori dirigendid:
Lama (täpsustus)

Lama võib tähendada järgmist:
Marius Ivaškevičius

Marius Ivaškevičius (sündinud 26. märtsil 1973 Molėtais Utena maakonnas) on leedu proosa- ja näitekirjanik. 
Pärast keskkooli lõpetamist Molėtais õppis ta aastatel 1991–1997 Vilniuse Ülikoolis leedu keelt ja kirjandust.
Aastatel 1996–1999 töötas ta reporterina ajalehe Respublika laupäevalisas Julius, 1999–2000 oli samas laupäevalisas toimetaja. Aastatel 2000–2001 töötas Leedu Televisiooni kultuurisaadete režissööri ja toimetajana.
Hiljem on ta tegutsenud ka filmirežissööri ja stsenaristina. Ta on kahe dokumentaalfilmi režissöör: "Einu" ("Lähen", kirjanik Vincas Mykolaitis-Putinasest, 1999) ja "Punsko novelės" ("Punski novellid", Poolas Punski ümbruskonnas juba igiammu elavatest leedulastest, 2000).
1996. aastal debüteeris ta novellikoguga "Kam vaikų" ("Milleks lapsi"). 1998. aastal debüteeris ta ka näitekirjanikuna. Samast aastast on ta ka Leedu Kirjanike Liidu liige.
Tema näidendeid on peale Leedu teatrite mängitud Läti, Eesti, Vene, Poola, Itaalia, Prantsusmaa, Soome, Uus-Meremaa teatrites. Tema teoseid – proosat, stsenaariume, näidendeid – on tõlgitud eesti, läti, vene, valgevene, poola, saksa, inglise, prantsuse, itaalia, sloveenia jt keeltesse.
Eesti Draamateatris on 24. aprillist 2016 mängukavas tema väljarändeteemaline näidend "Väljaheitmine ehk Ühe õuna kroonika", mille on lavastanud Hendrik Toompere juunior.
Suitsik (mesindus)

Suitsik ehk suitsulõõts on töövahend, mida mesinduses kasutatakse suitsu tekitamiseks mesilaste rahustamisel.
Suits võimaldab mesinikul taru avada ja töötada, ilma et mesilased teda ründaksid, sest suits teeb mesilased rahulikumaks. 
Suitsu saamiseks tarvitatakse küttematerjalina takku, männiokkaid, lainepappi, pehkinud puitu jms.
Mõju ja kasutusala.
Asjaolu, et suits muudab mesilased rahulikumaks, on olnud teada juba iidsetest aegadest. Teadusliku seletuse sai nähtus 20. sajandil, kuid täielikult ei mõisteta seda siiani. Suits maskeerib häireferomoonid, mille komponentide seas on näiteks isopentüülatsetaat. Häireferomoone eritavad valvurmesilased ja mesilased, kes on läbivaatusel viga saanud. Suits annab mesinikule võimaluse taru avada ja töötada, kuni mesilaspere kaitsereaktsioon on katkestatud. Lisaks sellele käivitab suits toitumiskäitumise, seda reaktsioonina võimalikule vajadusele taru tulekahju tõttu maha jätta. Mee söömisel mesilase alakeha paisub, mis muudab nõelamiseks vajalikud painutused keeruliseks. (Viimane on alati olnud suitsiku mõju esmane seletus, sest mesilaste selline käitumine on kergesti jälgitav.)
Suitsust on vähe kasu sülemlemise ajal, osalt seetõttu, et sülemil ei ole meevarusid, millest toituda. Tavaliselt ei olegi suitsu tarvis, sest sülem kaldub olema vähem kaitsealdis ja sülemil ei ole kodu, mida kaitsta. Samuti on sülem korralikult toitunud tarus, millest lahkus.
Traditsioonilise suitsiku ehitus ja tööpõhimõte.
Suitsikuid on mesinduses kasutatud aastatuhandeid. Algul oli see ehk lihtne suitsev tokk või põletamiseks sobilik pann. Mesinikud kasutasid ka erinevaid lõõtsasid, mida algupäraselt rakendasid sepad või muud käsitöölised. 
Moses Quinby, esimene elukutseline mesinik Ameerika Ühendriikides, leiutas metallist põleti külge kinnitatud lõõtsaga kaasaegse suitsiku, mida hoitakse ühes käes (1875). Encyclopædia Britannica mainib Ameerikas ja Suurbritannias enim kasutatud suitsiku leiutajana T. F. Binghami USA-st Michigani osariigist. Tema kavand põhineb Quinby loodul.
Suitsikus võib kasutada erinevaid kütuseid, kui need on looduslikud ega ole kahjulike ainetega saastunud. Sellised on takk, männiokkad, lainepapp, paberist munarestid ja pehkinud puit. Mõned mesinduspoed müüvad ka valmiskütuseid, näiteks paberimössi ja kokkusurutud puuvilla. 
Põlevmaterjal miilab suitsikus aeglaselt, kuna selle sisemuses on vaid piiratud kogus hapnikku. Alles lõõtsavajutus annab uue koguse värsket õhku. Sel moel kasutatakse kütust säästlikumalt kui avatud pannil ning ühest suitsikutäiest võib jätkuda mitmeks tunniks või koguni päevaks (kui põletatav materjal vahepeal kustutada ja hiljem uuesti läita). Mesilaste rahustamiseks ei tohi suits olla kuum. 
Suitsiku põhikujust on mitmeid teisendeid. Kuna põleti võib muutuda väga kuumaks, paigutatakse see põletuste vältimiseks sageli korpuse sisse, mis muudab suitsiku topeltseinaliseks. Samamoodi võib suitsik olla ümbritsetud kaitsva traatvõrega.
ÜRO Julgeolekunõukogu resolutsioon 1358

ÜRO Julgeolekunõukogu resolutsioon 1358 on resolutsioon, mille ÜRO Julgeolekunõukogu võttis vastu aklamatsiooniga 2001. aasta 27. juunil toimunud kinnisel istungil. Resolutsioonis soovitas julgeolekunõukogu nimetada peaassambleel Ghana kodanik Kofi Annan ÜRO peasekretäri ametisse teiseks ametiajaks 1. jaanuarist 2002 kuni 31. detsembrini 2006.
Annan teatas kavast kandideerida 2001. aasta märtsis. Tema kandidatuurile vastuväiteid ei esitatud. Järgnevalt kiitis tema ametissenimetamise heaks ÜRO Peaassamblee.
ÜRO Julgeolekunõukogu resolutsioon 1987

ÜRO Julgeolekunõukogu resolutsioon 1987 on resolutsioon, mille ÜRO Julgeolekunõukogu võttis vastu aklamatsiooniga 2011. aasta 17. juunil toimunud kinnisel istungil. Resolutsioonis soovitas julgeolekunõukogu nimetada peaassambleel Lõuna-Korea kodanik Ban Ki-moon ÜRO peasekretäri ametisse teiseks ametiajaks 1. jaanuarist 2012 kuni 31. detsembrini 2016.
Bani valimisele vastuväiteid ei esitatud. Hääletus viibis Ladina Ameerika ja Kariibi mere regiooni piirkondlike rühmituste vahelise lahkheli tõttu küsimuses Bani kandidatuuri kinnitamise üle, kuna tegemist oli ainsa kandidaadiga. Mitteametlikult toetas Bani tagasivalimist ka Lõuna-Korea. 
Hiljem kinnitas Bani ametissenimetamise ÜRO Peaassamblee.
Kirjamo

Kirjamo (vene keeles "Кирья́мо") on küla Kosemkina kihelkonnas Ingeris, praeguse Venemaa haldusjaotuse järgi Leningradi oblasti Kingissepa rajoonis Lauga-Jõesuu vallas. 
Ajalugu.
Küla on esmamainitud Novgorodi ürikutes 1571. aastal "Zahhonje Kirjanovo" nime all ja aastatel 1618–1623 Rootsi alana kui "Keriama by".
1899. aastal oli külas 224 elanikku, 1928. aastal aga juba 311 elanikku. Edaspidi on elanike arv kogu aeg vähenenud.
Esimese maailmasõja ajal 1916. aastal ehitati Kirjamosse Kroonlinna kindluse Narva Suurtükiväepositsiooni patarei nr 4 ja patarei nr 5. 
Kirjeldus.
Küla asub Narva lahe idakaldal. 2010. aastal oli külas ametlikult 10 elanikku.
Lihula muinaskihelkond

Lihula muinaskihelkond oli muinaskihelkond Läänemaal. 
Kihelkonda on mainitud 1224. aasta maadejagamisürikus (kujul "Leale") ja selle keskust Lihula linnust Henriku Liivimaa kroonikas (kujul "castro Lealensi").
Lihula muinaskihelkond hõlmas hilisemate Lihula ja Kirbla kirikukihelkonna ala.
Auruga painutamine

Auruga painutamine on puidutöötlemise tehnika, mille puhul töödeldakse auruga puitu, kasutades selleks aurukambrit. Rakendatav kuumus ja niiskus muudavad puidu paindlikuks, et siis seda hõlpsasti vastavalt vajadusele vormida. Painutamise protsessi tarbeks klammerdatakse puit valitud vormi külge, tavaliselt lisatakse veel metallist lisakinnitused, et vältida puidu vabanemist pinge alt. Seda meetodit kasutatakse tootmises mitme erineva toote valmistamise puhul, näiteks puidust laeva ehitamisel, kui valmistatakse traditsioonilisel viisil lacrosse keppi, muusikainstrumentide nagu viiuli puhul ja samuti mööblitööstuses.
Auruga painutamine on traditsiooniline töövõte, mille juured ulatuvad kaugesse minevikku. See oli kunagi väga laialdaselt kasutatav töövõte, mis mõjutas relvatööstust, tööriistade ja ka veeanumate valmistamist, kuid tehnoloogia arenguga on see töövõte tagaplaanile jäänud. Auruga painutamine nõuab vähest energiakulu ning on ökoloogiline ja ökonoomne puidutöötlemisviis. Seda meetodit kasutades pole vaja teha ei ajalisi ega rahalisi kulutusi, et liimida kokku mitu puutükki ja saavutada soovitud kuju. Auruga painutamisel tekib ka vähem tootmisjääke, kuna väiksema jupi saab vormida selliseks nagu vaja. Mitte ei pea seda lõikama mõnest suuremast puidutükist, laos oleval tagavaral suurem väärtus läbi selle.
Auruga painutamisel saavutatav paindenurk on piiratud, seda just tiheda puidu puhul. Lisaks sellele, kõik puuliigid ei paindu sel meetodil ühtviisi hästi. See meetod nõrgendab vähesel määral puitu ning tekitab nii-öelda sisepingeid, mis võivad põhjustada purunemist või ajapikku ka tagasipaindumist.
Kolõma madalik

Kolõma madalik (vene keeles "Колымская низменность", jakuudi keeles "Халыма намтала") on madalik Venemaa idaosas Ida-Siberis. 
Madalik paikneb Sahha Vabariigi kirdeosas; Alazeja ja Bolšaja Tšukotšja jõe basseinis, ulatudes Kolõma jõe vasakkaldani. Põhjas piirneb madalik Ida-Siberi mere, lõunas Tšerski mäestiku, läänes Alazeja kiltmaa ja idas Jukagiiri kiltmaaga.
Suurimad järved madalikul on Mogotojevo, Pavõlon ja Ilirgõtkin.
Șimleu Silvaniei linnus

Șimleu Silvaniei linnus (ungari keeles "Báthory-vár (Szilágysomlyó)"; tõlkes 'Báthory linnus Șimleu Silvanieis') on linnus Transilvaanias, tänapäevase haldusjaotuse järgi Rumeenias Sălaji maakonnas Șimleu Silvaniei linnas.
Linnus asub Crasna jõe (ungari "Kraszna") ääres, mis on üks Tisza jõe vasakpoolseid lisajõgesid.
Linnusest on esimene teade 1319. aastast. See kuulus Báthory dünastiale ja oli Báthoryde residents kuni 1592. aastani, kui Báthoryd ehitasid endale linna palee ning linnus jäeti maha. Sealt on pärit ka István Báthory.
2010. aastatel on linnust asutud konserveerima ja osaliselt üles ehitama.
Linnus on Rumeenia kultuurimälestis nr SJ-II-a-A-05126 ("Ansamblul cetății Bathory").
Miro Gavran

Miro Gavran (sündinud 3. mail 1962) on horvaadi kirjanik.
Ta on kirjutanud näidendeid ja lasteraamatuid.
Tema teoseid on tõlgitud 35 keelde.
ÜRO Julgeolekunõukogu resolutsioon 720

ÜRO Julgeolekunõukogu resolutsioon 720 on resolutsioon, mille ÜRO Julgeolekunõukogu võttis vastu 1991. aasta 21. novembril toimunud kinnisel istungil. Resolutsioonis soovitas julgeolekunõukogu nimetada peaassambleel Egiptuse diplomaat Boutros Boutros-Ghali ÜRO peasekretäri ametisse ajavahemikuks 1. jaanuar 1992 kuni 31. detsember 1996.
ÜRO Peaassemblee kiitis Boutros Boutros-Ghali ametissenimetamise heaks 3. detsembril 1991 ja nimetas ta ametisse resolutsiooniga 46/21.
Boutros Boutros-Ghali valimise teiseks ametiajaks vetostasid ÜRO reformi puudumise tõttu Ameerika Ühendriigid.
Madis-Juhani talu kalmistu

Madis-Juhani talu kalmistu on kalmistu Järva-Jaani kihelkonnas Järvamaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Kagavere külas Järva vallas Järva maakonnas.
Kalmistu rajati Madis-Juhani nr 36 talu maadele (tänapäeval Korni talu maadel), selle omanik oli perekond Mathiesen. Taluperemees Hans Mathiesen (1891–1943) kavandas vähemalt juba kevadel 1932 kalmistu asutamist, kuid see taotlus kinnitati alles 1934. aastal. 
Tähelepandav on, et linnulennult umbes 1,9 km kaugusel läänes asub Kensa talu kalmistu. Ka kihelkonnakalmistud Järva-Jaanis on umbes 3–4 km kaugusel. Seega pole siin erakalmistu rajamises arvatav põhjus mitte kaugus kihelkonnakalmistust, vaid isikutevahelised vastuolud ja omavaheline rivaliteet.
Kalmistule maetutest ei ole kindlaid teateid. Võimalik, et hoolimata rajatud kalmistust polegi teadmata põhjustel sinna kedagi maetud.
Kirjeldus.
Kalmistu paikneb talu südamest umbes 200 m kaugusel idas, Valasti–Järva-Jaani tee äärest umbes 5 m kaugusel lõunas. Arvatavasti kavandati teed ääristama lühike puiestee. Kalmistu on trapetsikujuline (küljepikkusega umbes 17 ja 25–30 m), selle pindala on umbes 0,05 ha.
Rajamise aegu oli sellel maa-alal põõsastega karjamaa. Tänapäeval on alal lageraiejärgne võsastik.