Süüria

Süüria (araabia keeles سوريا ("Sūriyā"), süüria keeles ܣܘܪܝܐ, kurdi keeles "Sûrî"; ametlikult Süüria Araabia Vabariik) on riik Lähis-Idas Levandis. See piirneb läänes Vahemere ja Liibanoniga, põhjas Türgiga, idas Iraagiga, lõunas Jordaaniaga ja edelas Iisraeliga. Süüria jääb 32° ja 38° N ning 35° ja 43° E vahele.
Süüria nimi on pärit Vana-Kreekast, kus nimetusega ("Sýrioi") tähistati assüürlasi. Uuemate uurimuste kohaselt viitab Süüria nimi Assüüriale.
Süüria nimi tuleneb Vana-Kreekas ja Vana-Roomas kasutatud nimest, mis arvatavasti tuleb akadikeelsest sõnast "suri". Süüria asub mõnede maailma vanimate tsivilisatsioonide mõjuväljas. Praeguse Süüria alal asuvad mõned kristluse sünnipaigad ja keskajal oli Süüria ala üks islami sünnipaikadest. Uusajal läks Süüria Osmanite riigi võimu alla ning pärast Esimest maailmasõda sai sellest Prantsusmaa asumaa.
Süüria iseseisvus vahetult pärast Teist maailmasõda. 1963. aastast valitses riigis araabia sotsialismi pooldav totalitaristlik Araabia Taassünni Sotsialistlik Partei. Aastal 2011 puhkesid Süürias araabia kevadega seotud rahutused. 2011. aasta suveks kasvas neist välja Süüria kodusõda, et kukutada president Bashshār al-Asadi valitsus. Al-Asad loobus võimust ja põgenes riigist Venemaale 8. detsembril 2024.
Loodus.
Pinnamood.
Suurema osa riigi territooriumist hõlmab edelast kirdesse madalduv (1000 meetri kõrguselt 250 meetrini) Süüria lavamaa – suure Saudi Araabia kiltmaa põhjaosa. Lavamaalt kerkivad madalad mäemassiivid ja -ahelikud.
Riigi ida- ja kirdeosas laiub 250–450 m kõrgune Ülem-Mesopotaamia tasandik ("Al-Jazīrah"), mida Süüria lavamaast lahutab Eufrati ("Al-Furāt") jõe org. Lääneosas paiknevat kitsast Vahemere rannikumadalikku eraldab sisealadest ‘Alawīyīni mäeahelik (Jabal Mattá, 1582 m), mis idas madaldub järsult tektoonilisse vagumusse. Liibanoni piiril asuvad Antiliibanoni mäed ning sellest lõuna pool Iisraeli ja Jordaania piirini ulatuv Golani kõrgendik (300–1200 m). Lõunaosas paikneb vulkaaniline mäemassiiv Jabal ad-Durūz ("Jabal al-‘Arab", 1803 m).
Kliima.
Süüria alal on valdav lähistroopiline mandriline kliima, sajab 100–300 mm/a ja peaaegu ainult talvel. Keskmine õhutemperatuur on jaanuaris 4–6 °C ja juulis 32–34 °C. Suvel puhub tugev kõrbetuul hamsin, mis toob Araabia poolsaarelt liiva ja tolmu. Vaid rannikumadalikul on vahemereline kliima: sademeid kuni 900 mm/a, keskmine temperatuur on jaanuaris 10–12, juulis 25–27 °C. Al-Anşārīyah' mägedes sajab kuni 1400 mm/a, talvel ka lund.
Elustik.
Peamiselt katavad Süüria ala kuivad platood ja väheste oaasidega Süüria kõrb, kuid on ka rohelisi alasid Vahemere-äärses riigi loodeosas. Rannikumadalikud on üles haritud. Mäestike Vahemere-poolsetel nõlvadel kasvab makjat, kohati on tamme- ja süüria männi salusid, idanõlvadel on mägistepp.
Süürias on 63 liiki imetajaid. Kunagisest rikkalikust sõraliste faunast on vähesel määral säilinud ainult metssiga, metskits, džeiraan ning mägi- ja dorkasgasell. 20. sajandi teisel poolel kadusid loodusest valge-orüks ja nuubia kaljukits. Kohalikku kuldhamstrit kasvatatakse lemmikloomana kogu maailmas. Linde leidub 392 liiki, neist näiteks kaljuiibis, mesopotaamia roolind ja seedri-koldvint on ohustatud. Roomajaid on 127 (sh 9 kilpkonna- ja 48 maoliiki) ja kahepaikseid 16 liiki. Putukaid on ligi 1450 liiki.
Veestik.
Eufrat on Süüria suurim jõgi, mis voolab 675 km ulatuses läbi maa põhja- ja idaosa. Tähtsad on ka selle vasakpoolsed lisajõed Al-Khābūr ja Balīkh ning Vahemerre suubuv Al-‘Asī. Süüria kõrbes leidub vadisid. Eufratile on rajatud Al-Asadi veehoidla (630 ruutkilomeetrit).
Keskkond.
1970. aastatel endise Saksa DV abiga Tartūsi rajatud tsemenditehas on Vahemere rannikuala üks suuremaid reostajaid.
Looduskaitse.
Süürias kaitstakse kohalikke väga vanu koduloomatõuge. Süürias on 42 kaitseala.
Maavarad.
Süüria põhilised maavarad on nafta ja maagaas, leidub ka raua-, mangaani- ja kroomimaaki, barüüti, pruunsütt, fosforit, väävlit, kivisoola, looduslikku bituumenit ja kipsi.
Riik.
Riigikord.
Süüria on unitaarne vabariik. Riigis kehtib 26. veebruaril 2012 jõustunud põhiseadus, millega määratletakse Süüria poolpresidentaalseks vabariigiks, kus valitsev usund on islam.
Kõrgeim seadusandlik võim kuulub Rahvanõukogule, mis moodustatakse otsevalimistel neljaks aastaks. Rahvanõukogu on ühekojaline. Valimistel läheb kaks kolmandikku häältest alati automaatselt üle võimul olevale koalitsioonile.
Täidesaatev võim kuulub presidendile ja Ministrite Nõukogule (valitsus). Ministrite Nõukogu esimees (peaminister) ja valitsusliikmed vastutavad oma tegevustes presidendi ees. Praegu seisab Süüria valitsus silmitsi Araabia kevadega seotud demonstratsioonide ja protestidega. Suured konfliktid, mille juured ulatuvad aega enne Kristust, on Süürial naaberriigi Liibanoniga. Süüriat on olnud põhjust süüdistada Liibanoni destabiliseerimises.
President.
Riigipea on rahvahääletusel seitsmeks aastaks valitav president. Presidendikandidaadi esitab Rahvanõukogu (parlament) valitseva partei juhtkonna ettepanekul. President nimetab ühe või mitu asepresidenti. Põhiseadus nõuab, et president oleks moslem, kuid see ei tee islamist tingimata riigiusku. Põhiseadus annab presidendile õiguse määrata ametisse ministrid, kuulutada välja sõjaolukorra ja erakorralise olukorra, samuti anda välja seadusi (need vajavad küll parlamendis ratifitseerimist, välja arvatud hädaolukorras). President võib ka välja kuulutada amnestia, muuta põhiseadust ning nimetada riigiteenistujaid ja sõjaväelasi. President on ka relvajõudude ülemjuhataja.
Bashār al-Asad päris sisuliselt võimu oma isalt Ḩāfiz̧ al-Asadilt (võimul alates 1971. aastast) 2000. aasta valimistel ja valiti teist korda 2007. aastal. Vastaskandidaati tal ei olnud. Kuna Süüria põhiseadus nägi ette, et president peab olema vähemalt 40-aastane, aga al-Asad oli kõigest 34-aastane, muutis Süüria parlament kiiresti põhiseadust ja kehtestas presidendi minimaalseks vanuseks 34 aastat. Bashār al-Asad kuulub alaviitide usulisse rühmitusse.
Assadide rohkem kui 50 aastat valitsenud dünastia ja Bashar al-Assadi 24 aastat kestnud võim kukutati 2024. aasta detsembris 13 aastat kestnud kodusõja järel. Assadi perekond sai asüüli Venemaal.
Parlament.
Araabia Taassünni Sotsialistlik Partei (ka Araabia Sotsialistlik Ba'athi Partei) ehk Baath ("Ḥizb al-Ba`ṯ al-`Arabī al-Ištirāki") on partei, mis asutati 1940. aastatel Damaskuses araabia rahvusliku liikumise käigus. Partei eesmärgiks oli ühendada kõik araabia maad ühte riiki ning seista vastu lääne koloniaalvõimule. Suurima mõjuvõimu saavutas Baathi partei Süürias ja Iraagis. 1966. aastal kukutati Süürias sõjaväelise riigipöördega liikumise asutaja Mīshīl ‘Aflaq ning partei jagunes rivaalitsevateks Süüria ja Iraagi organisatsioonideks, mis omasid teistes Araabia riikides paralleelseid struktuure.
Iraagis saavutas Araabia Taassünni Sotsialistlik Partei võimu 1963. aastal, kuid keelustati 2003. aastal Iraagi sõja käigus, Süürias jäi aga võimule.
Poliitika.
Süüria Rahvuslik Koalitsioon.
Kodusõja tulemusel moodustas opositsioonijõudude katusorganisatsioon Süüria Rahvuslik Koalitsioon 2012. aasta märtsis oma valitsuse. Selle esindajad kutsuti 28. märtsil 2013 osalema Süüria nimel Araabia Liigas. Koalitsiooni on "Süüria rahva ainsa esindajana" tunnustanud USA, Suurbritannia, Prantsusmaa ja teised riigid.
Haldusjaotus.
Süüria on jaotatud 14 provintsiks ("muḩāfaz̧āt", ainsus "muḩāfaz̧ah"). Provintsid jagunevad 65 ringkonnaks (sh pealinn Damaskus), mis on omakorda jaotatud väiksemateks piirkondadeks.
Iga provintsi juhib kuberner, kelle määrab ametisse siseminister ja kinnitab valitsus. Kuberneri abistab tema ametiajal provintsi nõukogu, mille liikmeist 3/4 valitakse ametisse neljaks aastaks ning ülejäänud nimetavad kuberner ja siseminister.
Damaskus on Süüria pealinn (umbes 1 590 000 elanikku). Latakia (umbes 650 000 elanikku) ja Ţarţūs on tähtsad Vahemere-äärsed sadamalinnad. Teiste suurimate linnade hulka kuuluvad Aleppo (2 1000 000 elanikku) ja Homs (1 033 000 elanikku).
Rahvastik.
94% rahvastikust on araablased. Teistest araabia maadest sisserännanud ja nende järglased (peamiselt palestiinlased) moodustavad 3%, kurdid üle 3% ning armeenlased 1,5% rahvastikust. On ka tšerkesse, assüürlasi, türklasi, Süüria türkmeene, pärslasi ja juute. Rahvastiku juurdekasv on kiire, 1980–1992 oli see 3,3% aastas.
90% elanikkonnast on moslemid, neist 58% omakorda sunniidid, 27% šiiidid ja 5% druusid. Kristlasi on 10%.
Asustustihedus oli 1992. aastal 70 inimest ruutkilomeetri kohta, 2012. aastal 118,3 in/km².
Majandus.
Süüria tähtsaimad majandusharud on põllumajandus, naftatootmine, tööstus ja turism. Majandust on oluliselt mõjutanud naftahinna kõikumine maailmaturul, rahvastiku kiire kasv ja suured sõjalised kulutused, viimastel aastatel kodusõda. Tähtsamates majandusharudes valitseb riiklik sektor: 80% tööstustoodangust annavad riiklikud ettevõtted, 90% väliskaubandusest ja 95% pangandusest kuulub riigile. Olulised põllumajanduspiirkonnad on riigi kirdeosas Al Jazira ja lõunaosas Hawrani.
Maagaasi eksporditi juba 1940. aastast, naftat alates 1974. aastast.
Teabelevi.
Ajakirjandus on mitmesuguste organisatsioonide ja erakompaniide valduses. Iga päev ilmub 10 päevalehte, suurim neist on Al-Ba‘th. Tuntuim ingliskeelne ajaleht on Syrian Times. Riiklik ringhäälinguteenistus korraldab raadio- ja telelevi. 1965. aastast tegutseb riiklik uudisteagentuur SANA (Syrian Arab News Agency).
Inimõigused.
Süüria inimõiguste olukord on üks halvimaid maailmas. Inimõiguste organisatsioonid Human Rights Watch ja Freedom House on arvanud Süüria mittevabade riikide hulka.
Süürias vahistatakse meeleavaldustel demokraatlike vaadetega inimesi ja inimõiguslasi, pannakse kinni veebilehti, vahistatakse blogipidajaid ja kehtestatakse reisikeelde.
Omavoliline kinnipidamine, piinamine ja inimeste kadumine on laialt levinud. Süürias on naised tagakiusatud.
Ajalugu.
Praegune Süüria iseseisvus 1946. aasta aprillis, kui vabaneti Prantsuse okupatsiooni alt. Süüriast sai ametlikult parlamentaarne vabariik. 1948. aastal sattus noor riik Araabia-Iisraeli sõtta, milles lüüasaamine oli üks ajendeid esimesele riigipöördele 1949. aasta märtsis. Hiljem toimus riigis veel ridamisi vägivaldseid võimuvahetusi, samuti kordusid kokkupõrked Iisraeliga.
Ühinenud Araabia Vabariik.
1958–1961 ühinesid Süüria ja Egiptus, moodustades Ühinenud Araabia Vabariigi. Riigi president oli Jamāl ‘Abd an-Nāşir ning see oli Ühendatud Araabia Riikide nimelises konföderatsioonis Põhja-Jeemeniga. Ehkki Süüria lahkus liidust 1961. aastal, kasutas Egiptus uut nime ametlikult kuni 1971. aastani.
1963. aastal tuli järjekordse riigipöördega võimule Baath – Araabia Taassünni Sotsialistlik Partei, mis tegutses ka mõnes muus araabia riigis, eelkõige Iraagis. Kuigi Süüria koostöö Nõukogude Liiduga algas juba varem, viis just Baathi režiim Süüria püsivalt NSV Liidu (ja nüüdse Venemaa) mõjusfääri, andes NSV Liidule muuhulgas mereväebaasi Ţarţūsis. 1966. aastal lõhenes Baath Süüria ja Iraagi haruks. Sisuliselt valitseb Baath Süürias tänini, vaatamata parteisisestele lahkhelidele ja võimuhaaramistele. 1963. aasta juhtfiguuride sekka kuulus ka Ḩāfiz̧ al-Asad, kes ajapikku aina enam esile kerkis, kuni temast sai 1971. aastal (veel ühe pöörde tagajärjel) Süüria president. Pärast tema surma 2000. aastal sai presidendiks tema poeg Bashār al-Asad. Samast ajast pärineb ka Süüria praegune võimujaotus, kus valitsevatel kohtadel on šiiitide hulka kuuluvad alaviidid, rahva sunniitidest enamus aga püsib opositsioonis.
1970. aastal puhkes Moslemi vennaskonna juhitud ülestõus, mis kestis vahelduva eduga aastaid. See kulmineerus 1982. aastal Ḩamāh' veresaunaga, kus Süüria armee tappis eri hinnanguil 10 000 – 40 000 inimest.
1973. aastal alustasid Süüria ja Egiptus Yom Kippuri sõda Iisraeli vastu. 1973. aastal tungis Süüria Liibanoni, kus okupatsioon kestis kolm aastakümmet. Ka Liibanoni kodusõda lakkas alles 15 aasta pärast.
1990–1991 osales Süüria Lahesõjas USA juhitud koalitsiooni poolel. Ehkki sellele järgnes mõningane suhete soojenemine lääneriikidega, lõppesid 1990. aastatel peetud läbirääkimised Iisraeliga tagajärjetult. 2005. aastal tõi Süüria väed Liibanonist välja.
2011. aastal nn Araabia kevade mõjul alanud rahumeelsed protestid ägenesid armee vägivaldse reaktsiooni mõjul, viies Süüria kodusõjani, mis kestab praeguseni (2024. aasta lõpu seisuga). 2011. aasta juulis rajasid riikliku armee väejooksikud Vaba Süüria Armee. Riigi territoorium on jagunenud valitsusvägede, opositsiooni ja kurdide käes olevaiks aladeks, Süüria majandus on purustatud ning riigiaparaadi teovõime on väga piiratud. ÜRO andmeil suri Süüria kodusõjas 2011–2014 kuni 136 000 inimest. Naaberriikidesse Jordaaniasse, Liibanoni, Türki ja Iraaki on rännanud üle 1,7 miljoni põgeniku.
2024. aasta novembris alustasid uut pealetungi valitsusvastased väed, kelle seas domineeris islamistliku Hay’at Taḩrīr ash-Shāmi (HTS) juhitud koalitsioon. 8. detsembril taandusid valitsusväed Damaskusest, Bashshār al-Asad loobus võimust ja lahkus riigist.
Sõjavägi.
Relvajõududesse kuulub umbes 400 000 inimest. Süürias on ajateenistus kohustuslik, mehed hakkavad riiki teenima 18. eluaastast. Kohustuslikku sõjaväe perioodi on korduvalt lühendatud. 2005. aastal lühendati seda kahelt ja poolelt aastalt kahele aastale, 2008. aastal 21 kuuni ja 2011. aastast kestab ajateenistus poolteist aastat.
Umbes 20 000 sõjaväelast käis Liibanonis missioonil aastatel 1975–2005. Arvatakse, et missioonile minekut ajendas kasutust mitte leidev sõjatehnika.
Pikka aega oli Nõukogude Liit Süüria vägede väljaõppe ja varustuse peamine allikas. NSV Liidu lagunemine võis olla üks tegur, mis kahjustas Süüria võimet hankida kaasaegset sõjavarustust, ehkki Süüria on jätkanud sõjaväelist koostööd Venemaaga ning riigis on Venemaa sõjaväebaasid. Süüria sõjaväe arsenalis on maa-maa tüüpi raketid: Põhja-Koreas toodetud Scud-C raketid, mille laskeulatus küündib 500 kilomeetrini, ja väidetavalt Põhja-Korea ja Iraani koostöös välja töötatud Scud-D raketid laskeulatusega 700 kilomeetrit.