tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Joy Division

Joy Division oli inglise "post-punk"'i bänd, mis tegutses 1970. aastate lõpul. 
Algul kandis ansambel nime Warsaw, hiljem muudeti seda, vältimaks konflikti Londoni punkbändiga Warsaw Pakt. Uueks nimeks sai Joy Division, mis on tsitaat Karol Cetinsky Teise maailmasõja romaanist "The House Of Dolls", kus seda nime kandis prostituutide ühendus, kes pakkus lõbu natsisõduritele. 
Bändi debüütalbum "Unknown Pleasures" ilmus 1979. aastal. Joy Divisioni muusikat iseloomustab süngus ja ängistus, mis kajastub nii vokaalis kui ka sõnades. 18. mail 1980 poos kõigest 23-aastane Ian Curtis end süvenevate epilepsiahoogude ja laguneva abielu tõttu üles. Varem olid salvestatud uue albumi lood ning 1980. aasta juulis ilmus Joy Divisioni teine ja viimane album "Closer", mis viitab samas ka Curtise lõplikule sulgumisele. Pärast Curtise surma jätkasid allesjäänud bändiliikmed siiski tegutsemist, võttes uueks nimeks New Order.
Loomaarst

Loomaarst ehk veterinaararst ehk veterinaar on arst, kellel on õigus ravida loomi.
Ajalugu.
Veterinaariateaduste rajajaks peetakse iidset India tarka ja veterinaari Shalihotrat. 
Esimene veterinaariaülikooli asutas 1762. aastal Prantsusmaal Lyonis Claude Bourgelat. Veterinaarteadus saavutas oma küpsuse 19. sajandi lõpul suuresti tänu John McFadyeani panusele, keda peetakse üheks tänapäevase veterinaarteaduse loojaks. 
Eestis on veterinaariaalast haridust antud Tartus alates 1848. aastast, mil rajati Tartu Veterinaariakool. Aastatel 1873–1918 kandis kool nime Tartu Veterinaariainstituut, mille baasil avati 1919. aastal Tartu Ülikooli loomaarstiteaduskond. Aastail 1935–1940 olid kõik Eestis tegutsevad kutsetegevuse õigusega loomaarstid Loomaarstide Koja liikmed. 1947. aastal asutati Teaduste Akadeemia koosseisus Eesti Loomakasvatuse ja Veterinaaria Instituut. 2005. aastal ühinesid Eesti Põllumajandusülikooli loomaarstiteaduskond, Loomakasvatusinstituut ja Eesti Agrobiokeskus ning asutati Eesti Maaülikooli veterinaarmeditsiini ja loomakasvatuse instituut.
Haridus ja regulatsioon Eestis.
Loomaarstiõppe raamistik on Eestis korraldatud valitsuse määrusega "Arstiõppe, loomaarstiõppe, proviisoriõppe, hambaarstiõppe, ämmaemandaõppe, õeõppe, arhitektiõppe ja ehitusinseneriõppe raamnõuded".
Loomaarstina töötades peavad veterinaarid omama vastavat akadeemilist kraadi veterinaarmeditsiinis ja veterinaari tegevusluba. Eestis väljastab veterinaari tegevusluba Maaeluministeeriumi alla kuuluv Veterinaar- ja Toiduamet. Eestis annab kõrgemat veterinaariaalast haridust Eesti Maaülikool, täpsemalt veterinaarmeditsiini ja loomakasvatuse instituut.
Nominaalne õppetöö kestab kuus aastat, misjärel on üliõpilane seaduslikult valmis töötama nii veterinaarmeditsiini kui ka toiduhügieeni valdkonnas. Soovi korral võib jätkata õpinguid doktorantuuris. On asutatud õppetööd toetavaid seltse üliõpilastele ja vilistlastele: Eesti Veterinaarmeditsiini Üliõpilaste Selts (EVÜS), Tartu Soomlaste Veterinaartudengite Ühing (SUOLET), International Veterinary Students' Association (IVSA). Tegevarstidel on võimalus liituda Eesti Loomaarstide Ühingu ja väiksemate erialaspetsiifiliste ühingutega.
Veterinaarmeditsiini suunad.
Veterinaarid ja veterinaariapraksised võivad olla spetsialiseerunud kindlale veterinaarmeditsiini suunale. Erinevad suunad on näiteks:
Kink-vägihein

Kink-vägihein ("Verbascum" × "collinum" Schrad., "Verbascum nigrum" × "Verbascum thapsus") on üheksavägise ja musta vägiheina värd. Ta kuulub vägiheina perekonda.
Lorenzo di Credi

Lorenzo di Credi (umbes 1459 Firenze – 12. jaanuar 1537 Firenze) oli Itaalia renessansi maalikunstnik ja skulptor. Esmalt avaldas tema mõju Leonardo da Vincile, aga seejärel oli ise suuresti Leonardo da Vincist mõjutatud.
Hiljuti sai aktuaalseks üks Credi teos, sest teadlased juhtisid tähelepanu nägude sarnasusele Leonardo da Vinci maalitud "Mona Lisal" ja Credi maalitud "Caterina Sforza portreel". Caterina Sforza oli Forlì ja Imola käskijanna Romagnas, hiljem mõnda aega Cesare Borgia vang. Portree, mida tuntakse ka pealkirjaga "Daam jasmiiniga", asub tänapäeval Forlì pinakoteegis.
Tallinna Tehnikaülikooli Küberneetika Instituut

Tallinna Tehnikaülikooli Küberneetika Instituut on Tallinna Tehnikaülikooli teadus- ja arendusasutus, kus uuritakse mehaanikat, juhtimissüsteeme, arvutiteadust. 
TTÜ Küberneetika Instituut loodi akadeemik Nikolai Alumäe initsiatiivil ja see alustas tegevust Eesti Teaduste Akadeemia (toonase Eesti NSV Teaduste Akadeemia) instituudina 1. septembril 1960. 1997. aastal korraldati KübI ühinemise kaudu ümber autonoomseks teadusasutuseks.
Küberneetika Instituut on tegev teadus- ja arendustöös, samuti doktoriõppes. Instituudis uuritavate väga erinevate teadusalade (mehaanika ja rakendusmatemaatika, juhtimissüsteemid, arvutiteadus) ühiseks tunnuseks on matemaatiliste meetodite rakendamine. 
Uurimissuunad.
Rakendusmatemaatika: Lähendusmeetodid, pöördülesanded.
Mehaanika: Mittelineaarne dünaamika, mikrostruktuuriga materjalide käitumine dünaamilistel koormustel, solitonid ja üksiklained, akustodiagnostika, fraktaalsus, ökonofüüsika, klaveri akustika, integraalne fotoelastsus ja fotoelastsustomograafia, biomehaanika, rakuenergeetika, komplekssed ja mittelineaarsed nähtused lainete dünaamikas ja rannikutehnikas ning matemaatiliste meetodite rakendamine laineuuringutes.
Juhtimissüsteemid: Mittelineaarsed ja robustsed juhtimissüsteemid, juhtimissüsteemide modelleerimine, õppimine ja planeerimine robotsüsteemides, sard- ja hajussüsteemide testimise ja verifitseerimise formaalmeetodid.
Arvutiteadus: automaatide teooria, funktsionaalne ja sõltuvate tüüpidega programmeerimine, programmeerimiskeelte semantika, programmianalüüsid ja -loogikad, ontoloogiatehnika infosüsteemides, tarkvaraprotsessi parendamine, tarkvara komponeerimine ja visuaalne spetsifitseerimine, modelleerimise ja simuleerimise vahendid, küberkaitse.
Foneetika ja kõnetehnoloogia: Eesti keele foneetika, loomuliku keele mudelid, kõne süntees ja analüüs, kõne ja kõneleja tuvastamine (rakendused: Kõnesalvestuste brauser, Veebipõhine kõnetuvastus).
Lavinia Fontana

Lavinia Fontana (24. august 1552 Bologna – 11. august 1614 Rooma) oli Itaalia maalikunstnik.
Lavinia Fontana sündis Bolognas. Ta oli oma aja väljapaistva Bologna koolkonna maalija Prospero Fontana tütar. Isa oli tütrele ühtaegu ka õpetajaks, perekonna äritegevuse jätkamine oli sel ajal tüüpiline. 
Lavinia varasem teadaolev teos oli "Üleannetu laps", mis valmis 1575. aastal, kui neiu oli 23-aastane. Ehkki see teos on praeguseks kaotsi läinud, on tema teine teos, 1576. aastal maalitud "Kristus koos kannatusriistadega", tänapäeval hoiul El Paso Kunstimuuseumis.
Fontana abiellus Paolo Zappiga (kirjutatakse ka kujul Paolo Fappi) 1577. aastal. Tal oli küll 11 last, kuid vaid kolm neist elas temast kauem. Pärast naitumist jätkas Fontana perekonna ülalpidamiseks maalimist. Zappi kandis hoolt majapidamise eest ja abistas naist maalimisel.
Ujuklaev

Ujuklaev on veealustel piklikel kandvatel ujukitel (ka ühel ujukil) püsiva kerega laev.
Kirjeldus.
Ujuklaeval on kere kuju tõttu võimalikult väike märguv pind. Selle laeva kere erineb tavalise laeva kerest ega ole ka katamaraan ehk kakskerelaev. Ujuklaeva (inglise keeles "Small Waterplane Area Hull") põhikonstruktsioon on platvormikujuline ja seda kannavad veealused ujukid. Konstruktsiooni eeliseks on võimalikult väike veeliini pindala, mistõttu ei sõltu laev oluliselt lainetusest, eelised on ka ökonoomsus ja kiirusevõit.
Ujuklaevaga pea samasuguste meresõiduomadustega katamaraan on vähemalt 2,5 ja ühekereline laev vähemalt 4 korda pikem. Ujuklaeva ekspluatatsioon on tänu sellele ka tublisti odavam.
Ajalugu.
Ujuklaeva leiutajaks loetakse Frederick George Creedi (1871–1957). Kanadalane esitles oma mõttetööd 1938. aastal ja 1946. aastal anti leiutisele Briti patent. Esmajärjekorras ehitati seda tüüpi laevu 1960–70. aastatel, peamiselt okeanograafia uurimislaevadeks ja allveelaevade päästelaevadeks. Aluseks võeti katamaraanide ehitus, aga sellest arenes välja täiesti uus laevatüüp. 
Eestis on Veeteede Ametil ujuklaev Jakob Prei.
Molinoloogia

Molinoloogia (ladina sõnast "molīna" 'veski' ja kreeka "λόγος" 'teadus') on teadus veskitest või muudest mehaanilistest seadeldistest, mis kasutavad voolava vee või tuule kineetilist energiat masinates, mis jahvatavad, pumpavad, saevad, purustavad, taovad või vanutavad. Sellesse valdkonda kuuluvad ka inimeste või loomade jõul töötavad masinad. Samuti püüab molinoloogia säilitada teadmisi traditsioonilistest masinatest, mis on tänapäeval tehnika ja majanduse arengu tõttu aegunud. Termini leiutas 1965. aastal Portugali tööstusloolane João Miguel dos Santos Simões.
Molinoloogia kui kultuurilist ja teaduslikku huvi pakkuva valdkonnaga tegeleb Rahvusvaheline Molinoloogia Selts ("The International Molinological Society", TIMS) – enam kui 600 liikmega mittetulundusorganisatsioon, mis tegutseb peamiselt Euroopas ja USA-s. See rajati 1973. aastal, pärast 1965. ja 1969. aastal toimunud rahvusvahelisi sümpoosione.
Eestis on molinoloogiaga tegelenud näiteks Mihkel Koppel.
Aldur Vunk

Aldur Vunk (sündinud 2. septembril 1959) on eesti ajaloolane ja arheoloog. Ta oli aastatel 1998–2015 Pärnu Muuseumi direktor ning 2015–2020 SA Pärnu Muuseum juhataja.
Elulugu.
Vunk õppis 1966–1977 Pärnu 1. Keskkoolis, 1986–1991 Tartu Ülikoolis (mittestatsionaarselt) ajaloo erialal. Ta kaitses 2001. aastal eksternina magistritöö "Eesti keskaegsed ahjupotid ja -kahlid: dateerimise, tehnoloogia ja tõlgendamise aspekte peamiselt Pärnu leidude põhjal" ning 2003. aastal doktoritöö "Ristisõjad ja palverännakud Eestis 12.–16. sajandil: uurimus nende iseloomust ja alatüüpidest".
. Aastail 1991–1998 oli ta Pärnu linnaarheoloog, alates aastast 1998–2015 oli ta Pärnu Muuseumi direktor. 
1988–1992 oli ta Sütevaka Seltsi esimees, 1999–2000 ja 2001–2002 Pärnu Linnavolikogu liige.
Vunk on Isamaa ja Res Publica Liidu liige.
Lubuntu

Lubuntu on kerge (vähe ressursse nõudev) Linuxi operatsioonisüsteem, mis põhineb Ubuntul, aga kasutab Ubuntu töölauasüsteemi GNOME asemel LXDE töölauasüsteemi.
LXDE-d peetakse kergemaks, vähem arvutiressurssi nõudvaks ja energiat kulutavaks süsteemiks.
Lubuntu saavutas ametliku tunnustuse ja võeti Ubuntu tooteperre vastu 11. mail 2011. Esimene ametlik versioon Lubuntu 11.10 anti välja 13. oktoobril 2011.
Sarnaselt Xubuntuga on ka Lubuntu eesmärk hoida operatsioonisüsteem arvuti riistvara ja kasutatava muutmälu (RAM) mahu osas vähenõudlikuna. Seetõttu on Lubuntu eriti hästi sobilik näiteks madala arvutusvõimsusega Netbookidele, mobiilsetele seadmetele ja vanadele personaalarvutitele. Lubuntu on edukalt kasutatav ka tänapäevastes seadmetes, kus see pakub suurt jõudlust koos lihtsa ja klassikalise kasutajaliidesega. Testid näitavad, et Lubuntu kasutab Xubuntuga võrreldes kuni poole vähem mälu, mis teeb selle arvestatavaks valikuks operatsioonisüsteemi paigaldamisel taaskasutus- ja heategevusarvutitesse.
Nimi Lubuntu on saadud lühendi LXDE ja nime Ubuntu ühendamisest. LXDE on lühend sõnadest Lightweight X11 Desktop Environment, Ubuntu on suulu ja koosa keele sõna, mis tähendab inimlikkust teiste suhtes.
Jüri Kaldmaa

Jüri Kaldmaa (sündinud 14. aprillil 1968 Pärnus) on eesti luuletaja, näitekirjanik, kirjandus- ja teatrikriitik.
Ta lõpetas 1986 Pärnu 1. Keskkooli ja õppis 1986–1987 Tartu Riiklikus Ülikoolis filoloogiateaduskonnas ajakirjandust.
Ta on töötanud valvurina, kooliteenijana, lehekandjana, arvutiladujana Postimehes, ajakirjanikuna Tartu Linnalehes, toimetajana ajalehes Eesti Kirik.
Sissetung

Sõjalise sissetungi kohta vaata artiklit Invasioon ning vaata ka lehekülge Invasioon (täpsustus).
Paul Walden

Paul Walden (läti keeles Pauls Valdens; 14. juuli/26. juuli 1863 Rozula – 22. jaanuar 1957 Gammertingen) oli Läti-Saksa keemik ja Läti Ülikooli esimene rektor.
Ta sündis Rozulas (asub praeguse haldusjaotuse järgi Pārgauja piirkonnas). Ta lõpetas aastal 1876 Cēsise kreiskooli ja aastal 1882 Riia Polütehnikumi keemia erialal.
Recherche Assistance Intervention Dissuasion

Recherche Assistance Intervention Dissuasion (lühend RAID; tõlkes 'uurimine, abiandmine, sekkumine, heidutus') on Prantsusmaa riigipolitsei terrorismivastane eriüksus. Selle asutasid 1985. aastal Robert Broussard ja Ange Mancini. Üksus on tegevusaja jooksul kaotanud hukkunutena kolm liiget.
Suure Vankri auhind

Suure Vankri kultuuriauhind oli esimene mitut kunstivaldkonda (teater, film, muusika) hõlmav eraalgatuslik kultuuriauhind Eestis, mille väljaandmist korraldas aastatel 1996–1999 OÜ Eesti Kultuuriauhind. Auhind asutati, et kaasata kultuuri toetamisse äriringkondi ja pakkuda sel moel parimatele teatri-, muusika- ja filmiloojatele nii moraalset kui ka majanduslikku tuge.
Et Suures Vankris on seitse taevatähte, nii koosnes ka iga valdkond seitsmest kategooriast ja kokku anti iga aasta välja 21 auhinda.
Laureaadid said 1996. ja 1997. aastal pisikese pronkskuju ja rahalise preemia (vastavalt 5000 ja 8000 krooni). Kolmandal korral lükkus auhinna üleandmine 1998. aasta lõpust 1999. aasta kevadesse ja rahalist preemiat enam ei olnud. Auhinnaskulptuuri autor oli skulptor Tauno Kangro. "Suure Vankri" skulptuur oli ajendatud Kreeka mütoloogiast ja kujutas jumalanna Kallisto taevasse minekut.
Ḩusayn ibn ‘Alī

Ḩusayn ibn ‘Alī (625 Mediina – 10. oktoober 680 Karbalā’) oli islami prohveti Muhammadi tütrepoeg ja ‘Alī ibn Abī Ţālibi poeg, kolmas imaam.
Ta hukkus Karbalā’ lahingus kaliif Yazīdi vägede vastu ja temast sai šiiitide märter. Tema ja ta perekonna mälestuseks tähistavad šiiidid iga-aastast usupüha ašurat.
Almere

Almere [] on linn Hollandis. See on Hollandi noorim ja rahvaarvult seitsmes linn.
Matthew Garber

Matthew Adam Garber (25. märts 1956 London – 13. juuni 1977 London) oli inglise lapsnäitleja. Tuntuse saavutas ta Michael Banksi rollis Walt Disney filmis "Mary Poppins". Noore näitleja karjäär jäi väga lühikeseks. Ta jõudis mängida ainult kolmes filmis.
Garber suri 1977. aastal Londoni Royal Free haiglas pankreatiidi tagajärjel.
2004. aastast on ta postuumselt "Disney legend".
Gentofte vald

Gentofte vald on 2. järgu haldusüksus Taanis Pealinnapiirkonnas. Piirneb Kopenhaageni linnaga ning selle keskus asub Kopenhaageni kesklinnast umbes 9 km põhja pool.
Vald moodustati mitmest alevist: Charlottenlund, Dyssegård, Gentofte, Hellerup, Jægersborg, Klampenborg, Ordrup ja Vangede.
Gentofte vald on leibkonna keskmise sissetuleku järgi üks Taani rikkamaid.
Vallas asuvad lõbustuspark Dyrehavsbakken, Ordrupgaardi kunstimuuseum, Charlottenlundi loss ja Bernstorfi loss.
Skreeper

Skreeper (inglise "scraper" 'kraapija, kaabits') on pinnast kihthaaval kaevav ja seda teisaldav mullatöömasin.
Skreeperi tööseadis on ratastele toetuv kopp, milles esiservas paikneb lõiketera.
Milton Keynes

Milton Keynes on tervikomavalitsus Inglismaal Buckinghamshire'i krahvkonnas. Asub umbes 75 km Londonist loodes.
Tervikomavalitsus loodi 1997. aastal.
Toortoitlus

Toortoitlus on toitumisviis, mille puhul suurema osa toiduratsioonist moodustab kuumtöötlemata toit. Tavaliselt on toortoitlased samas ka täistaimetoitlased (menüü sisaldab vaid taimseid toiduaineid), kuid leidub ka toortoitlasi, kes tarbivad tooreid loomseid toiduaineid.
Toidu töötlemisel on kuumuse lubatud ülempiir 40...46 °C. Toortoitlaste toidu hulka kuuluvad olenevalt koolkonnast puuviljad, köögiviljad, juurviljad, pähklid, seemned, idud, mesi, munad, toorpiim, toores kala ja liha.
Vaata ka lemmikloomade toortoitlus
Peterburi Püha Kolmainu katedraal

Peterburi Püha Kolmainu katedraal ehk Troitski Izmaili katedraal, täieliku nimega Püha Elualustaja Kolmainsuse nimeline Izmaili polgu ihukaardiväe katedraal on Peterburis Admiraliteedi rajoonis Troitskoje väljakul asuv õigeusu kirik.
Kiriku kogudus kuulub Vene Õigeusu Kiriku Peterburi piiskopkonna Admiraliteedi praostkonda. Koguduse preester on Gennadi Bartov.
Ampiirstiilis kirik ehitati arhitekt Vassili Stassovi projekti järgi 1828–1835. Katedraal mahutab 3000 inimest. Valmimise ajal oli ta Venemaa suurim pühakoda.
Katedraali fassaadi keskne osa on kuue korintose sambaga portikus, mille friis on kaunistatud skulptuuridega. Nende skulptuuride autor on Samuil Galberg. Katedraali sees on veel 24 korintose sammast. Pilastrid on kaetud valge kunstliku marmoriga.
Katedraalis asub 1865 valmistatud kroonlühter, mis kaalub 5 tonni.
Katedraali seintel rippusid Vene-Türgi sõjas 1877–1878 trofeeks saadud Türgi sõjaväeüksuste tähed. 1836 paigaldati katedraali seintele valged marmortahvlid nende ohvitseride nimedega, kes Venemaa eest võideldes langesid Austerlitzi, Friedlandi, Borodino või Kulmi lahingus, mis kõik peeti Napoleoni vastu.
Vene-Türgi sõja mälestamiseks avati 24. (vkj. 12.) oktoobril 1886 katedraali juures Kuulsuse sammas, mille arhitekt oli David Grimm. Sammas on 28 m kõrge ja valmistatud põhiliselt 108 türklastelt sõjasaagiks saadud kahuritorust, mis on paigutatud 5 kihina. Samba alumises osas on 6,5 m kõrgune pjedestaal, mille igal neljal küljel on pronkstahvlid sõjasündmuste kirjelduse ja sõjaväeosade loenditega. 1930. aasta jaanuaris viidi see sammas ümbersulatamisele. 1969 avati selle kohal katedraali arhitekti Vassili Stassovi büst, mis 2004 ära viidi ja 1. oktoobril 2005 avati taastatud Kuulsuse sammas.
Tulekahju.
25. augustil 2006 süttis ehituspuit, mida kasutati peakupli restaureerimiseks. Tulekahju kestis 17 tundi ja 10 minutit. Selle käigus langes peakuppel sisse ja kannatada said ka 2 väiksemat kuplit, mis olid juba restaureeritud. Tulekahju puhkemise ajal toimus katedraalis jumalateenistus. Kõik sellel viibinud evakueeriti ja katedraali varad viidi samuti edukalt ära, kuid täielikult hävis peakupli puitkonstruktsioon, mis oli üle 170 aasta vana.
Metropoliit Vladimir Kotljarov teatas, et on veendunud selles, et katedraal süüdati, ja et kirikul on selle kohta tõendeid. 2013. aasta seisuga ei ole tulekahju põhjused veel välja selgitatud, aga süütamine on siiski välistatud.
Taastamistööd kestsid üle kahe aasta ja maksid hinnanguliselt üle miljardi rubla. 9. oktoobril 2008 pühitseti rist, mis paigaldati peakuplile. 2009. aasta jaanuaris lõpetati katedraalis ikonostaasi ülaosa restaureerimine.
Tuli aknas

"Tuli aknas" on Rosanna Lintsi esimene singel, mille autor ja produtsent on Jaagup Kreem. Singel ilmus 15. jaanuaril 2012. 
Loo mängisid sisse Ott Lepland klaveril ja Taavi Langi kitarril. Singel osutus ülimalt populaarseks, sest kolm kuud pärast singli ilmumist oli seda Youtube'is vaadatud juba 193 000 korda. Lugu pääses ka raadiojaamade Elmar ja Uuno edetabelitesse.
Ponte Buggianese

Ponte Buggianese on vald Itaalias Toscana maakonnas Pistoia provintsis.
Ponte Buggianese vald asub umbes 40 km Firenzest loodes.
Kirjuhahk

Kirjuhahk ("Polysticta stelleri") on keskmise suurusega partlaste sugukonda kuuluv sukelpart. Ta kuulub maailmas otsesesse hävimisohtu sattunud linnuliikide hulka.
Välimus.
Isaslinnu pea, rind ja küünra-kattesuled on valged või kergelt sinakad, kuklaosa suled on rohekad, silmarõngas ja kurgualune on mustad, puguosa punakaspruun. Emaslind on ookerpruun. Kehapikkus on 43–47 cm ja kaal 650–900 grammi.
Elupaigad.
Kirjuhaha pesitsusalad on arktilises tundras Jamali poolsaarest läänes Alaska poolsaareni idas. Eestis talvitub kirjuhahk alates 1970. aastatest peamiselt Lääne-Saaremaal, sealhulgas Vilsandi rahvuspargis ja Tagamõisa poolsaarel, kus neid on kokku loendatud umbes 4000 paari. 100–300-isendilisi salku on seal regulaarselt nähtud alates 1975. aastast. Väiksemal määral talvitub kirjuhahk ka Hiiumaa rannikul.
Kirjuhaha üldarvukust maailmas hinnatakse 110 000 – 125 000 täiskasvanud linnule.
Kirjuhaha rohuga varjatud pesas on tavaliselt 6–10 muna. Emaslind haub 26 päeva.
Hans-Ulrich Niemitz

Hans-Ulrich Niemitz (22. november 1946 Berliin – 2. november 2010 Berliin) oli saksa professor ja vandenõuteoreetik, kes väitis, et osa varakeskajast on välja mõeldud. 
Niemitz väitis, et 7. sajandi lõpus otsustas Saksa-Rooma keiser Otto III kalendrit 300 aasta võrra edasi nihutada. Nimelt olevat Otto III soovinud elada 1000. aastal pKr. Niisiis pole Niemitzi järgi ühtlasi kunagi elanud Frangi riigi kuningat Karl Suurt. Niemitzi teooria kohaselt on praegu seega 18. sajand.
BOPE

BOPE ("Batalhão de Operações Policiais Especiais") on Brasiilia sõjaväepolitsei eliitrühm. Võitleb Rio de Janeiro "favela"'des narkojõukude vastu.
Igor Volke

Igor Volke (19. jaanuar 1950 Jõgeva – 14. november 2024) oli eesti ufoloog.
Ta lõpetas Tallinna 21. Keskkooli aastal 1968 ja Tallinna Polütehnilise Instituudi aastal 1972.
Ufoloogia vastu hakkas ta huvi tundma 1960. aastatel. 1980. aastate algusest registreeris ta ufonähtusi, keskkonnaanomaaliaid ja paranähtusi.
Ta on töötanud Tallinna Tuletõrje- ja Päästeametis ning Eesti Rahvusraamatukogu töökeskkonna ja tuleohutuse spetsialistina.
Volke oli aastatel 1993–2022 Eesti Iseseisvuspartei liige.
Avaldatud raamatuid: "UFO raamat" (1991), "Ufopäevikud" (1998), "Täiendatud ufopäevikud" (2017), "Eesti anomaalsete keskkonnanähtuste X-failid" (2023).
Kathleen Ferrier

Kathleen Mary Ferrier (22. aprill 1912 – 8. oktoober 1953) oli inglise kontraalt, kes saavutas rahvusvahelise tuntuse rahvalauludest klassikaliste suurvormideni ulatuva repertuaariga.
Kathleen sündis Lancashire'i kooliõpetaja peres. Nii ema kui ka isa harrastasid laulmist, aga Kathleeni muusikaharrastus algas
klaveriõpingutega. Postkontoris telefonistina töötades võitis ta mitu harrastusmuusikute konkurssi pianistina. Lauljatee sai alguse 1937. aastal Carlisle'i festivalil, kus ta võttis osa nii pianistide kui ka lauljate konkursist ja võitis mõlemad. Pärast edukat konkursiesinemist sai ta pakkumisi olla kaasatud lauljana. Tema karjäär kutselise lauljana algas 1937. aasta sügisel, algul festivaliesinemistel. 1939. aasta alguses kutsuti ta BBC raadiosse. Edasine karjäär jätkus peamiselt kontsertlauljana ja plaadistustega. Ooperirolle oli tal kogu karjääri kestel ainult kaks.
Ferrier saavutas suure kuulsuse II maailmasõja järgsel Inglismaal, Euroopas ja Ameerikas. Tema repertuaar ulatus populaarsetest ballaadidest Bachi, Brahmsi, Mahleri ja Elgari teosteni. Kathleen Ferrier suri 41-aastaselt rinnavähki. Tema viimaseks esinemiseks jäi Glucki "Orpheuse ja Eurydike" ettekanne 3. veebruaril 1953 Kuninglikus ooperis Londonis. 
Diskograafia moodustavad stuudiosalvestised Columbia ja Decca plaadifirmadega ning kontsertettekannete salvestised. Aastail 1992–1996 kandis Decca enamiku Ferrieri salvestistest CD-dele, kokku 10 CD-d. Ferrieri surma järel moodustati siiani (2012) tegutsev temanimeline vähiuuringute fond. 1956. aastal moodustati Kathleen Ferrieri memoriaalfond Briti Rahvaste Ühenduse noorte muusikute toetuseks. Selle fondi auhind on briti kõige tähtsam lauljate auhind.
Jaanikingu

Jaanikingu on peategelase Margareta Engströmi kodu Astrid Lindgreni raamatus "Madlike". Seal elab ta koos isa, ema, väikese õe Elisabeti, puudli Sasso ning kassi Miisuga. Teenijatetoas elab ka nende lapsehoidja-teenija Alva.
Jaanikingu on üks harilik punane maja linna serval. Majal on ka kelder, pööning, veranda ja suur hoov. Jaanikingul on suur puukiik, kus saab korraga neli inimest kiikuda. Maja ümber kasvab palju kaski, mille otsa saab ronida, ning lippaia ääres on kõrvalhoone, mille katusele ronides näeb otse Nilssonite kööki. Naabrite Nilssonite krundi nimi on Vaikuse. Kõrvalhoones on ühe katuse all puukuur, pesuköök, rullikuur ja värkstuba. Õue tänavapoolsel piiril on sirelihekk, nii et hoovi sisse ei näe, küll aga saab heki sees istudes luurata tänavat ja kuulda, mida möödakäijad räägivad. Maja tagant voolab läbi jõgi, mille ääres on pesupurre ja teisel pool jõge kasvavad puud. Jaanikingu pesupurde lähedal on suur pilliroopuhmas, mis varjab vaate Nilssonite pesupurdele. Viimase lähedal on jões ka Kolliaugu nimeline sügavik.
Mõned stseenid "Madlikese" filmist on salvestatud Järsta talus, mis kujutas Jaanikingu maja. See asus Brogårdi külas, umbes 20 km Uppsalast põhja pool.
Muuseum.
Jaanikingu ehk Junibacken on ka laste muuseum, mis asub Djurgårdeni saarel Rootsi pealinnas Stockholmis. Muuseumi asutas Staffan Götestam ning selle pidulik avamine Rootsi kuningapere poolt toimus 8. juunil 1996. Junibacken on Stockholmi populaarsuselt viies turismimagnet. Muuseum on pühendatud Rootsi lastekirjandusele, rõhuasetusega Astrid Lindgrenile. Maja juures on ka Lindgreni pronkskuju. Kunstiline juht ja jooniste autor on Marit Törnqvist, kes on ka uuemate Lindgreni raamatute illustraator. Muuseumis on ka teater, restoran ja Rootsi suurim raamatupood.
Vermimine (bioloogia)

Vermimine (ehk imprinting) on etoloogias ja psühholoogias kasutatav mõiste teatud kiire õppimisviisi kohta, mille korral uus käitumisviis omandatakse üksnes kindlas vanuses ja kindlas olukorras ühekordse või vähese arvu kordse situatsiooniga kokkupuute tulemusel.
Tugevat vermimist nimetatakse uurendamiseks.
Opalestsents

Opalestsents on valguse hajumisest tingitud häguse keskkonna (nt õhu, mineraali) helendus.
Iooniselektiivne elektrood

Iooniselektiivne elektrood ehk indikaatorelektrood on ioonide kontsentratsiooni määramiseks kasutatav elektrood. Mõõtmiseks asetakse mõõtelahusesse ioonselektiivne elektrood ja võrdluselektrood ning mõõdetakse elektroodidevahelist pinget. Selle põhjal saab määrata soovitud kontsentratsiooni.
Tuntuim ioonselektiivne elektrood on pH-elektrood, mis reageerib prootonitele (vesiniku ioonidele). Iooniselektiivseid elektroode kasutatakse paljudes valdkondades, näiteks. analüütilises keemias, sealhulgas keskkonnaalases analüüsis, biokeemilistes ja biofüüsikalistes uuringutes ning tööstusprotsessides. Hinnanguliselt tehakse arstlike uuringute käigus iooniselektiivsete elektroodidega igal aastal üle miljardi analüüsi.
Olulised ioonid, mida saab määrata iooniselektiivsete elektroodidega.
Iooniselektiivseid elektroode on enam kui 50 iooni määramiseks. Praktilisteks rakendusteks on eriti olulised elektroodid järgmiste ioonide jaoks:
anioonid.
Kliiniliselt olulised ioonid, mida määratakse ioonselektiivsete elektroodidega, on H+, Na+, K+, Ca2+ ja Cl−.
Membraanitüübid.
Iooniselektiivse membraani kui vaadeldava elektroodi kõige olulisema osa koostis sõlub määratavast ioonist. Peamised membraanimaterjalid on kristalsed või klaasjad tahked ained või komposiidid polümeeridega.
Klaasmembraanid.
Klaasmembraanidel on tavaliselt suurepärane keemiline vastupidavus ja neid kasutatakse peamiselt pH-elektroodides ja naatriumiselektiivsetes elektroodides.
Kristallilised membraanid.
Kristallilised membraanid võivad olla polükristallilised või valmistatud ühest kristallist. Enamiku fluoriidelektroodide jaoks kasutatakse lantaanfluoriidist (LaF3) valmistatud monokristallmembraane.
Polümeeripõhised membraanid.
Polümeeripõhised membraanid võivad koosneda ioonivahetusvaigust. Näiteks võib tuua kaaliumiselektiivse elektroodi, mis sisaldab ionofoorina (ioonide edasikandjana) valinomütsiini.
Ajaloost.
Iooniselektiivsete elektroodide põhistruktuur ja elektripinge sõltuvus kontsentratsioonist olid teada juba 20. sajandi esimesel poolel: Zygmunt Klemensiewicz oli Fritz Haberi laboris avastanud pH-elektroodi põhimõtte ja Izaak Kolthoff oli uurinud hõbehalogeniidmembraaniga galvaanielemente. Klaaselektroodi praktilise rakendamiseni jõuti aga alles pärast täiustatud kujuga klaaside kasutusele võtmist ning pärast seda, kui Arnold Orville Beckman oli välja töötanud tundliku pingemõõteseadme. Teiste iooniselektiivsete elektrooditüüpide sihipärane väljatöötamine ja rakendamine toimus alles 1950. ja 1960. aastatel, Näiteks aatriumelektroodist teatati 1957. aastal. 1962. aastal asutas klaasitootja Corning firma "Orion Research", et välja töötada uued elektroodid. 1966. aastal võetigi kasutusele kaltsium- ja fluoriidelektrood ning 1967. aastal üheksa elektroodi (Ag+, Ca2+, Cu2+, F−, Br−, I−, ClO4−, NO3− ja S2− jaoks).
Eesti Maa

Eesti Maa oli aastatel 1992–1996 ilmunud Eestimaa Talupidajate Keskliidu ajaleht. 
Ajalehte andis välja OÜ Farmers' Voice. Lehe vastutav väljaandja oli Ülo Russak.
Eesti Maa eelkäijaks oli ajaleht Kodumaa.
Mutt (perekond)

Mutt ("Talpa") on putuktoiduliste seltsi mutlaste sugukonda kuuluv perekond.
Perekonnas on üheksa liiki, kes elavad peamiselt Euroopas ja Lääne-Aasias. Mutid toituvad ussidest, putukatest ja teistest mullas leiduvatest selgrootutest. Muttide toiduobjektide seas on palju metsakahjureid, kuigi üks peamisi saakloomi, vihmauss, on väga kasulik ka aednikele.
Mutid ei ole elupaiga suhtes väga nõudlikud, kuid eelistavad metsa ja metsasteppi. Jõgede orgusid pidi levib mutt ka metsatundra aladele. Kõige paremini sobib neile niiske, kuid mitte soostunud sõmer pinnas, milles on kerge käike kaevata. Käikude tegemisel surub mutt ülejäänud pinnast kokku, kuid sügavamate käikude kaevamisel tekitab maapinnale ka iseloomulikke mutimullahunnikuid, mille olemasolu põhjal saab muttide elupaika kindlaks teha. Mõnikord saab maapinnal koguni muti käikude kulgemist vaadelda. Muttide tõrjumiseks haljasaladel paigaldatakse lõkse peamiselt tallatud teeradade aluseid läbivatesse käikudesse, mille sügavus võib ulatuda 60–90 cm-ni.
Muttide välimus on kogu sugukonna jaoks tüüpiline. Keha on keskmiselt 9–18 cm, saba 1,5–3,4 cm pikk. Neil on väga lühike kael ja pikk koon, mille otsas on londike. Viimast toetab eraldi luu "os praenasale", mis lõpeb palja plaadikesega. Jäsemed on oluliselt lühenenud ja kohastunud kaevuvaks eluviisiks. Muttidel on labidakujuliselt laienenud ja küünistega esikäpad, tihedalt karvadega kaetud saba, tavaliselt nahaga kaetud silmad ja võimsad rangluud. Kõrvalestad puuduvad.
Karvastik on tihe ja sametjas, ühtlase pikkuse ja tihedusega. Karvastik on tavaliselt must, harvem tumehall. Veel harvem kohtab heledaid või täpilisi isendeid. Muttidel on hinnaline karusnahk, mille peamine puudus on see, et ta on väike. Nõukogude Liidu karusnahavarumises olid mutinahad umbes kuuendal kohal, aga Venemaa Euroopa-osa keskoblastites ja Uuralites järjekindlalt esikohal.
Emastel muttidel on rudimentaarseid meessoo tunnuseid, näiteks ehk bulbouretraalnäärmed ja kahehõlmaline eesnääre. On väljendatud arvamust, et emased mutid on hermafrodiitsed, mis aga ei vasta nähtavasti tõele, sest pole täheldatud, et mutid oleksid isaste abita järglasi saanud.
Euroopas on mutt levinud peamiselt mandriosas ja Inglismaal, kuid puudub näiteks Iirimaal. Eestis esineb mutti ainult mandril, saartel teda pole.
Teodors Ķirsis

Teodors Ķirsis (25. november 1942 Jelgava – 10. detsember 2003 Uus-Meremaa) oli Läti ettevõtja, ühiskonnategelane ja alpinist. Ta on kahe alpinismialase raamatu autor.
Elulugu.
Hariduse sai ta Jaunpilsi keskkoolis ja Riia Polütehnilises Instituudis. 
Pärast õpingute lõppu töötas Polütehnilises Instituudi masinaehituse kateedri laboratooriumis assistendina, hiljem dotsendina, kateedri juhatajana ja tööstuslike ärisüsteemide instituudi direktorina. Seejärel töötas NCC Industry Latvija ehitusteeninduskeskuses, algul direktori ja hiljem asepresidendina.
Ķirsis oli üks silmapaistvamaid Läti alpiniste. Ta oli vallutanud kõik NSV Liidu territooriumil asunud üle 7000-meetrised tipud (Kommunismi, Pobeda, Korženevskaja, Lenini, Han-Tengri tipp), mille eest ta sai aunimetuse Lumeleopard. Pärast Läti iseseisvuse taastamist asus ta vallutama Himaalaja mäetippe. 14. mail 1995 tõusis ta koos Imants Zaulsiga esimeste Läti alpinistidena maailma kõrgeima mäe Džomolungma (8848 m) tippu. Ta tõusis ka Dhaulagiri tippu (8167 m; 10. oktoobril 1993 koos Imants Zaulsi ja Ilgvars Paulsiga) ja veel mitme mäe tippu. Elu jooksul juhtis ta umbes 50 alpinismiekspeditsiooni.
2001. aasta jaanuariks oli ta tõusnud kõikide kontinentide kõrgematele mäetippudele. 
1996. aastal pälvis ta Kolme Tähe ordeni.
10. detsembril 2003 (koduse aja järgi 9. detsembril) hukkus ta koos oma tütre Evija Ķirse ja veel kahe läti alpinistiga (Ilmārs Bernāns ja Aivars Prošenkovs) Uus-Meremaal, olles tõusnud programmi "7 mäetippu Lätile" raames Aorakile (3754 m). Neist ka I. Bernāns oli pärjatud Lumeleopardi tiitliga.
Mahnadi

Mahnadi (sündinud 5. mail 2007) on emane lumeleopard, kes elas Tallinna loomaaias. 
Tallinna saabus ta märtsis 2009 Prantsusmaalt Amneville'i loomaaiast. Detsembris 2016 kolis Mahnadi koos oma kutsika Mileediga Klaipeda loomaaeda Leedus. 
2011. aasta 30. aprillil tõi ta ilmale oma esimese kutsika, kuid hülgas ta. Hiljem kutsikas suri.
Mahnadi paariline oli temast kaks aastat vanem Otto (2005-2019). 
2012. aasta 23. aprilli õhtul ja järgnenud ööl sündis Mahnadil kaks emast ja üks isane kutsikas, kuid et ta ei saanud nende toitmisega hakkama, võtsid loomaaia töötajad kutsikad oma hoole alla.
Pas-de-Calais' departemang

Pas-de-Calais' departemang [padökal'ee] (pikardi "Pas-Calés") on departemang Põhja-Prantsusmaal Hauts-de-France'i piirkonnas, nimetatud külgneva Calais' väina järgi.
Pas-de-Calais on praeguses Hauts-de-France'i piirkonnas ning seda ümbritsevad Nordi ja Somme'i departemang, La Manche ja Põhjameri. Sellel on nominaalne piir Inglismaa Kenti krahvkonnaga Eurotunneli poolel teel.
Selle peamised linnad rannikul on Calais, Boulogne-sur-Mer ja Étaples ning Artois's Lens, Liévin, Arras ja Saint-Omer.
Kuigi departemang tervikuna on üks rahvarohkemaid Prantsusmaal, elab suurimas linnas vaid 80 000 inimest.
Peamised jõed on Authie, Canche, Ternoise, Liane, Sensée, Scarpe, Deûle, Lys ja Aa.
Haldusjaotus.
2016. aastani kuulus departemang Nord-Pas-de-Calais' piirkonda.
Departemang jaguneb halduslikult:
Majandus.
Departemangu majandus sõltus pikka aega kaevandamisest, peamiselt söekaevandustest Lensi linna lähedal, kus kivisüsi avastati 1849. aastal. Kuid alates Teisest maailmasõjast on majandus muutunud mitmekesisemaks.
Haridus.
Praegu on departemangus kaks avalik-õiguslikku ülikooli. Kuigi see on Prantsusmaa üks rahvarohkemaid departemange, ei olnud Pas-de-Calais's 1991. aastani ülikooli, kui Prantsusmaa valitsus asutas kaks ülikooli: Université du Littoral-Côte-d'Opale departemangu lääneosas ja Université d'Artois idaosas.
Ajalugu.
Juba eelajaloolistest aegadest asustatud Pas-de-Calais' piirkonda asustasid omakorda keldi belgid, roomlased, germaani frangid ja alemannid. 4. ja 5. sajandil lõi Rooma tava valida germaani hõimud sõjaväe- ja kaitseteenuste osutamiseks marsruudil Boulogne-sur-Merist Kölnini, luues piirkonnas germaani-romaani keelepiiri, mis kestis kuni 8. sajandini.
Saksi kolonisatsioon piirkonda 5.–8. sajandil laiendas keelepiiri tõenäoliselt mõnevõrra lõunasse ja läände, nii et 9. sajandiks kõneles enamik asukaid sellest Béthune'i ja Bercki vahelisest joonest põhja pool keskhollandi keele murret, samas lõunapoolsed asukad kõnelesid pikardi keelt, mitmesuguseid romaani murdeid.
See keelepiir ilmneb tänapäevalgi piirkonna kohanimedes ja patronüümides. Alates 9. sajandist hakkas keelepiir ühtlaselt põhja ja itta liikuma ning 15. sajandi lõpuks olid romaani murded hollandi murded täielikult välja tõrjunud.
Pas-de-Calais on üks Prantsuse revolutsiooni ajal 4. märtsil 1790 loodud algsest 83 departemangust. See loodi endiste provintside Calais' (varem Inglismaa valdus), Boulonnais', Ponthieu ja Artois' (varem Hispaania Madalmaade osa) osadest.
Selles piirkonnas peeti mõned Esimese maailmasõja kulukaimad lahingud. Canadian National Vimy Memorial, 8 km Arrasist, tähistab Vimy kõrgendiku lahingut Arrasi lahingu (1917) ajal ja on Kanada kõige olulisem mälestusmärk Euroopas selle langenud sõduritele.
Pas-de-Calais oli ka operatsiooni Fortitude sihtmärk Teise maailmasõja ajal, mis oli liitlaste plaan petta sakslasi, et sissetung Euroopasse pidi toimuma seal, mitte Normandias.
Harri Koiduste

Harri Koiduste (sündinud 17. detsembril 1941 Tallinnas) on endine Eesti maadleja ja maadlustreener.
Saavutused.
Ta tuli 1965. aastal Eesti meistriks Kreeka-Rooma maadluses.
Treeneritöö.
Ta on maadlusklubi Juhan asutaja.
Tema asutatud maadlusklubist on sirgunud Valeri Nikitin, Tarvi Thomberg, Ardo Arusaar, Olari Suislep, Madis Sihimets, Arkadi Viira, Karol Maurer.
Henn Põlluste

Henn Põlluste (sündinud 2. septembril 1952 Virtsus) on endine Eesti maadleja ja maadlustreener.
Ta lõpetas aastal 1971 Tallinna Spordiinternaatkooli ja aastal 1980 Tallinna Pedagoogilise Instituudi kehakultuuriteaduskonna.
Saavutused.
Kolmekordne Eesti meister Kreeka-Rooma maadluses – 1973., 1977. ja 1979. aastal
Ta on võitnud Eesti meistrivõistlused vabamaadluses – 1973. aastal.
Rahvusvahelise klassi meistersportlane Kreeka-Rooma maadluses – 1972. aastal.
Rahvusvahelised turniirid.
NSV Liidu juunioride meistrivõistlused
1971. aastal – 1. koht;
1972. aastal – 1. koht.
NSV Liidu noorsoo meistrivõistlused
1971. aastal – 2. koht.
NSV Liidu noorsoo mängud
1973. aastal – 3. koht.
Ivan Poddubnõi mälestusvõistlused 
1972. aastal – 1. koht (täitis rahvusvahelise klassi meistersportlase normi).
Treeneritöö.
Ta on olnud Eesti maadluskoondise treener ajavahemikes – 1979–1990; 2002–2008; 2010–...
Ta oli Soome rahvuskoondise maadlustreener 1997–2000. aastal.
Parimad õpilased – Marko Yli-Hannuksela, Valeri Nikitin, Tarvi Thomberg, Heiki Nabi, Juha Ahokas, Ardo Arusaar, Anar Zeinalov.
Kardisport

Kardisport on motospordiala, kus sõidetakse neljarattaliste kartidega.
Kardiklassid Eestis.
Levinud kardiklassid Eestis ja sõitjate lubatud vanus:
Köievedu

Köievedu on rahvalik jõu- ja osavusmäng, millest on välja kasvanud ka sportlik võistlus.
Kõige rohkem harrastasid köievedu meremehed, kellel igapäevatöös oli sageli vaja purjesid heisata ja langetada – mõlemat tehti köisi sikutades.
Köit veavad kaks meeskonda, kes kumbki hoiab kinni köie ühest otsast. Köie keskpaik ja sellest kummalgi pool 2 meetri kaugusel olevad kohad märgistatakse riideribaga, keskpaik peab jääma maha märgitud joone kohale. Veetakse kolm korda, pärast iga vedu vahetatakse pooli. Võidab see meeskond, kes tõmbab vastase 2 meetri märgi kaks korda üle keskjoone.
Köievedu oli 1900–1920 olümpiamängude kergejõustikuvõistluste kavas. Suurbritannia on ainsana saanud 2 kuldmedalit, ainsana 2 hõbemedalit ja kõige rohkem medaleid (5). 1904. aasta suveolümpiamängudel saavutasid USA meeskonnad kolmikvõidu ja 1908. aasta suveolümpiamängudel saavutas Suurbritannia kolmikvõidu.
Tänapäeval koordineerib köievedu kui spordiala Rahvusvaheline Köieveoföderatsioon, millel on 53 liikmesriiki, sealhulgas kõik Baltimaad, Venemaa ja Rootsi, kuid mitte Soome, Norra ja Taani.
Ungheni rajoon

Ungheni rajoon on 1. järgu haldusüksus (rajoon) Moldova lääneosas. Piirneb läänes Rumeeniaga. Rajooni halduskeskus on Ungheni linn. Rajooni pindala on 1083 km². 2012. aasta 1. aprilli seisuga elas seal 119 005 inimest.
Asend.
Ungheni rajoon paikneb Moldova läänekeskosas. See piirneb Nisporeni, Călărași, Telenești, Sîngerei ja Fălești rajooniga ning Pruti jõega, mis on ühtlasi Moldova ja Rumeenia piiriks. Ungheni rajoon paikneb Kesk-Moldova platool, piirkonnale on iseloomulikud madalad mäed ja avarad orud.
Kliima.
Ungheni rajoonis valitseb kontinentaalne kliima. Talved on pehmed ja lühikesed, suved soojad ja pikad. Aasta keskmine temperatuur varieerub 8–9 °C vahel. Keskmine sademete hulk aastas on 350–380 mm.
Haldusjaotus.
Ungheni rajoonis on 31 valda. Rajooni halduskeskus on Ungheni linn, Moldova suuruselt seitsmes linn. Keskus paikneb Pruti jõe kallastel 110 kilomeetri kaugusel Moldova pealinnast Chișinăust. 2012. aasta alguses elas seal 38 100 elanikku.
Rahvastik.
1. jaanuaril 2012 elas rajoonis 119 005 inimest. Linnarahvastik moodustas elanikkonnast 34,5% ja maarahvastik 65,5%.
Majandus.
Rajoonis on registreeritud üle 16 600 ettevõtte. Põllumajanduslikku maad on 49 970 ha (46,1% kogu territooriumist) ja metsa 28 800 ha. Peamised kasvatatavad kultuurid on teravili (nisu, kaer), mais, päevalill, raps ja soja. Tööealiste elanike osakaal rahvastikus on 61,8%.
Turism.
Vaatamisväärsused on muu hulgas Aleksandr Nevski kirik, Ungheni ajaloo- ja etnograafiamuuseum, Plaiul Fagului looduskaitseala, Pîrlița külamuuseum ja Semeni keskaegne sõjakindlus.
Olev Nisumaa

Olev Nisumaa (sündinud 29. novembril 1959 Vigalas) on maadlustreener.
Saavutused.
Ta on Eesti meistrivõistlustel võitnud motospordis 650 cm³ külgvankriga mootorrataste klassis 1987. aastal pronks- ja 1989. aastal hõbemedali.
Treeneritöö.
Tema treeningugrupist on sirgunud näiteks Tarvi Thomberg, Ardo Arusaar, Rait Thomberg ja Olari Suislep.
Ta on maadlusklubi "Juhan" juhataja.
Läti nõukogude kütidiviis

Läti nõukogude kütidiviis oli 1918. aastal Nõukogude Venemaa Punaarmees Läti punastest kütipolkudest (läti "Latviešu strēlnieki") moodustatud väeosa.
Kütidiviis moodustati 13. märtsil 1918 Vene SFNV sõjaasjade rahvakomissari Lev Trotski korraldusel. Diviis moodustati Esimese maailmasõja käigus Venemaale taandunud Läti rahvusväeosadest, mille liikmed olid 1917. aasta revolutsioonide käigus agitatsiooni tulemusena bolševiseerunud ning toetasid täielikult Nõukogude Venemaal bolševike võimu. Maailmasõja käigus oli lisaks Vene Keiserliku armee läti kütipolkudele evakueeritud suur osa läti elanikkonnast, kes Venemaal valitseva korralageduse vältimiseks liitusid lätlaste relvaformeeringutega. Venemaale oli evakueerunud umbes 700 000 lätlast, kellest 150 000 olid relvakandmisjõulised ning kellest järgnevalt moodustati kommuniste toetavad läti kütipolgud, mis tegutsesid rindel ja ka tagalapiirkondades kaitstes ja valvates nõukogude võimuorganeid (Smolnõi ja Moskva Kreml) ja üritusi (V Ülevenemaaline Nõukogude Kongress) ning täitsid ka nõukogude Tšekaa korraldusi nõukogude võimu vastaste represseerimisel (Vasakpoolsete esseeride ülestõus).
12. jaanuaril 1919 reorganiseeriti LNKD Nõukogude Läti armee 1. Kütidiviisiks, 26. juunist 1919 Läti kütidiviisiks.
kütidiviisi juhataja Jukums Vācietis
kütidiviisi komissarid: Kārlis Pētersons ja Kārlis Dozītis
Juhtkond ja koosseis.
Diviisi koosseisu kuulusid ka sanitaar- ja veterinaarasutused ja varustusosakond.
Osalemine sõjategevuses.
Läti nõukogude kütidiviis ületas oma isikkoosseisuga standardse diviisi isikkoosseisu kahekordselt, kuid terviküksusena sõjategevuses Vene kodusõjas ei osalenud. LNKD väeosad osalesid Nõukogude Venemaal bolševikevastaste rahvarahutuste, mässude ja nõukogude võimu vastaste vandenõude mahasurumisel. Diviisi üksikuid polke kasutati ka lahingutegevuses Vene kodusõja Idarindel.
Täies koosseisus osales diviis sõjategevuses alles novembris 1918, kui Punaarmee alustas evakueeruvate Saksa vägede kannul Läti ja Eesti vallutamist.
Jüri Martenson

Jüri Martenson (ka Jüri Martensen, Georg Martensen ja Georg Martenson; 21. oktoober / 2. november 1867 Viljandi kihelkond – 20. jaanuar 1943 Unžlagi vangilaager, Gorki oblast, Venemaa) oli eesti vaimulik.
Ta lõpetas aastal 1889 Tallinna Kubermangugümnaasiumi. Aastatel 1890–1898 õppis ta Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Ordineeriti 2. juulil 1900 Gattšinas õpetajaks.
Ta oli aastal 1900 Gattšinas adjunkt, Moloskovitsas (Ingerimaal) ja Smolenskis vikaarõpetaja, aastal 1901 vikaarõpetaja Tartu Maarja koguduses, aastatel 1902–1905 vikaarõpetaja Stavropolis ja 1905–1908 oli ta sama koguduse õpetaja. Aastatel 1909–1920 oli ta Võru Katariina koguduse õpetaja.
Jäi 20. veebruaril 1920 tervislikel põhjustel emerituuri, pärast seda tegutses usuõpetajana Võru koolides. Kuni 1935. aastani oli ta 7. Jalaväerügemendi õpetaja ja kuni 1936. aastani Kaitseliidu Võru maleva propagandapealik.
Martenson arreteeriti NKVD poolt 14. juunil 1941 ja saadeti Siberisse, kus ta esialgsetel andmetel aastal 1945 , uuematel, kommunismiohvrite andmebaasi andmetel 1943 suri.
Euroopa vahistamiskäsk

Euroopa vahistamiskäsk (inglise: "European Arrest Warrant" lühend: EAW) on Euroopa Liidu liikmesriikides kehtiv vahistamise käsk, mis nõuab kehtiva vahistamiskäsu alusel liikmesriiki teise liikmesriigi jaoks arreteerima ja välja andma kuriteos kahtlustatavat või süüdimõistetut.
47 eKr

Aasta 47 enne Kristuse sündi ehk meie ajaarvamist.
Solnetšnogorsk

Solnetšnogorsk (vene keeles "Солнечногорск") on linn Venemaal Moskva oblastis, Solnetšnogorski rajooni keskus. 
Linna läbib Moskva-Peterburi maantee ja Moskva-Peterburi raudtee. 
Varem paiknes linna praegusel kohal "Солнечная Гора" (Päikeseline mägi) küla, mis kandis 1787. aastani nime "Гомзино". Moskva-Peterburi raudtee ehituse käigus rajati 1851. aastal küla lähedusse "Подсолнечный" alev. 1928. aastaks olid küla ja alev sel määral kokku kasvanud, et nende põhjal moodustati uus asula - Solnetšnogorsk. Linna staatuse sai Solnetšnogorsk 1938. aastal.
Linna pindala on 11 km² ja 2010. aastal elas seal 57 100 inimest.
Aimur Säärits

Aimur Säärits (sündinud 10. juulil 1968 Tartus) on Eesti maadleja ja treener.
Ta on lõpetanud Tartu Ülikooli kehakultuuri erialal 1993. aastal.
Saavutused.
Ta on tulnud seitse korda (1992, 1994, 1997, 1998, 1999, 2000, 2001) Eesti meistriks Kreeka-Rooma maadluses.
2003. aastal tuli ta Eesti meistriks ka vabamaadluses.
Treeneritöö.
1993. aastast alates on ta Jõgeva raskejõustikuklubi Ramm treener.
Eesti meistriks maadluses on tulnud tema õpilased Herkin Malm, Vardo Malm, Krister Tamm, Meelis Barbo, Viljo Kokla, Tõnu Tammearu, Kristin Lepp, Kätri-Avelin Säärits, Mattias Säärits, Greete Kõnnussaar, Gudrun Roosiõis, Kärol Tamson, Eha-Ester Laube, Gudmund Roosiõis ja Johanna Rosin.
Ants Nisu

Ants Nisu (sündinud 30. jaanuaril 1950 Kuressaares) on Eesti maadleja ja treener.
Saavutused.
Ta on viiekordne Eesti NSV meister Kreeka-Rooma maadluses (kehakaalud kuni 90 kg – 1969, 1970, 1971, 1974. aastal ja absoluutkaalus 1974. aastal)
Ta on kolmekordne veteranide maailmameister Kreeka-Rooma maadluses – 2004, 2006 ja 2011. aastal.
Treeneritöö.
Ta oli aastatel 1990–1992 Eesti maadluskoondise peatreener.
Parim õpilane – Madis Õunapuu.
Ivankivi rajoon

Ivankivi rajoon oli haldusüksus (rajoon) Ukrainas Kiievi oblastis. Ta piirnes põhjas Valgevenega.
Rajoonis asus Tšornobõli linn ja 27 valda. Rajooni keskus oli Ivankivi alev. 1988 liideti rajooniga endise Tšornobõli rajooni alad, kust elanikud on evakueeritud.
2020. aastal toimunud haldusreformi käigus liideti Ivankivi rajoon Võšhorodi rajooniga.
Einar Kont

Einar Kont (sündinud 9. novembril 1964 Tartus) on Eesti endine maadleja.
Saavutused.
Ta on viiekordne Eesti meister Kreeka-Rooma maadluses (1988, 1989, 1990, 1994, 1995)
Euroopa meistrivõistlused Kreeka-Rooma maadluses.
1992 Kopenhaagen – 11. koht (74 kg)
Rahvusvahelised võistlused.
Läänemere mängud Tallinn 
1993. aasta – 1. koht (74 kg);
Skarifitseerimine

Skarifitseerimine on taime seemnekesta tahtlik vigastamine, et see muutuks vett ja gaase läbilaskvaks.
Skarifitseerimine on seemnete idanemist kiirendav võte, mis aitab tugeva kesta ja pika puhkeperioodiga seemnetel kiiremini idanema hakata. Seemned võib segada nõus liiva või kruusa ning ettevaatlikult raputada. Suuremaid seemneid saab hõõruda viili või liivapaberiga.
Eepiline teater

Eepiline teater on Erwin Piscatori rajatud ja Bertolt Brechti arendatud teoorias teatri etendusstiil, mida vastandatakse dramaatilisele teatrile.
Kui dramaatilises teatris "kehastatakse" laval sündmusi, vaataja asetatakse sündmuste keskele ja sündmuste kulg on lineaarne, siis eepilises teatris jutustatakse laval sündmustest ning sündmuste kulg ei ole lineaarne.
Dramaatiline teater tõmbab vaataja kaasa, edastab ja tekitab tundeid, äratab huvi lõpptulemuse vastu. Eepiline teater edastab teadmisi, teeb vaatajast aktiivse uurija ning äratab huvi sündmuste käigu vastu.
Dramaatilises teatris arvatakse, et inimest tuntakse ning ta on muutumatu, kuid eepilises teatris uuritakse inimest kui muutuvat ja muudetavat.
Eepilise teatri teooria formuleeriti ja seda viljeleti peamiselt 20. sajandi alguses ja keskel.
Põhjala ristisõjad

Põhjala ristisõjad ehk Läänemere ristisõjad olid 12.–15. sajandil Rooma paavsti autoriseeritud ning katoliiklike ilmalike võimude (näiteks Saksimaa, Taani, Poola, Rootsi, Tšehhi) ja vaimulike jõudude (näiteks Bremeni peapiiskop, Riia piiskopid, Mõõgavendade ordu, Saksa ordu ja selle Liivimaa haru) läbi viidud misjoni- ja vallutusretked, mis olid suunatud nn paganlike rahvaste vastu ning mille tulemusena vallutati mitmed Läänemere-äärsed piirkonnad, viidi seal sisse ristiusk ning moodustati uued ilmalikud ja vaimulikud võimustruktuurid, sealhulgas Vana-Liivimaa.