tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Niidukiur

Niidukiur ehk stepi-niidukiur ("Anthus richardi", ka "Anthus novaeseelandiae richardi") on linnuliik västriklaste sugukonnast kiuru perekonnast.
Levila.
Niidukiur on levinud Aasia lõuna- ja idaosas ning Malai saartel. Pesitseb Lõuna-Siberis, Mongoolias, Kesk-Aasia osades ja Hiina põhja-, kesk- ja idaosas. Talvitub India subkontinendil, Kagu-Aasias ja Hiina lõunaosas; veel rohkem lõunas on teda kohatud Sri Lankal, Singapuris ja Kalimantani põhjaosas. Ta on hõre läbirändaja Koreas ja Jaapanis. 
Väike osa populatsioonist liigub regulaarselt sügiseti lääne suunas, ja nõnda on niidukiure kohatud enamikus Euroopa riikides, Lähis-Idas ja Põhja-Aafrikas. Euroopas kohatakse niidukiure tavaliselt septembri ja novembri vahel rannikualadel, harva kevadel.
Eestis on ta eksikülaline, keda on kohatud peamiselt Saaremaal Sõrve poolsaarel.
Välimus.
Niidukiur on kiuru perekonnas üks suuremaid liike. Ta on põldlõokesesuurune püstise kehahoiaku ja pikkade jalgadega sale lind, üldpikkusega 17–20 cm ja kaalub 25–36 g. 
Ta sarnaneb väga mongoolia kiuruga, kuid niidukiurul on pikem nokk, pikemad jalad ja saba, pikem ja sirgem tagavarba küünis, sabal rohkem valget ja ülapoolel vähem triibustust. Niidukiur on nõmmekiurust suurem, jalad ja saba on pikemad, nokk on jämedam, valjasriba ebamääraselt hele ja silmatriip silma ees ähmasem. 
Niidukiuru ülapool on peamiselt pruun ja alapool hele, seljal ja rinnal on tume triibustus. Saba äärmised tüürsuled on valged. Pea sulestikus on iseloomulikud hele valjasriba ja kulmutriip ning tume silmatriip, haberiba ja lõuariba. Tiival on kaks vööti, mis on moodustunud keskmiste ja suurte kattesulgede heledatest tippudest. 
Niidukiuru lend on jõuline ja lainjas, lennul häälitseb koduvarblaselaadselt "psriup". Laulab lennul, laul koosneb korduvatest üksluistest siutsuvatest või sirtsuvatest häälitsustest.
Elupaik.
Niidukiur asustab avamaastikku, eriti lauskmaa madalikke. Elab steppides ja kultuurmaastikul.
Pesitsemine.
Pesa ehitab maapinnale rohupuhma varju, pesa koosneb rohust ja samblast.
Toitumine.
Niidukiur on putuktoiduline. Ta toitub peamiselt maapinnal, kuid võib teha ka lühikesi lende putukate püüdmiseks.
Tilsi mõis

Tilsi mõis (saksa keeles "Tilsit") oli rüütlimõis Põlva kihelkonnas Võrumaal. Nüüdisajal jääb kunagise mõisa territoorium Põlva valda Põlva maakonnas.
Ajalugu.
Tilsi mõis eraldati Väimela mõisast 1749. aastal. Alates 1833. aastast kuulus mõis Rothidele. Nende omandusse jäi see 1919. aasta võõrandamiseni.
Mõisaansambel.
18. sajandil alustati härrastemaja rajamist. Pikk ühekorruseline puidust peahoone valmis mitmes järgus. 19. sajandi teisel poolel sai hoone oma lõpliku pikkuse ja kuju. Kaks kolmnurkviiludega eenduvat külgrisaliiti ilmestavad Tilsi mõisa peahoone fassaadi. Härrastemaja keskel asuva sissepääsu ees on väike veranda. 1921. aastal asus endises härrastemajas lastekodu. 1978. aastast on hoone seisnud ilma kindla kasutuseta.
Tilsi Pikkjärve ja tee vahelisel alal paiknesid mõisa kõrvalhooned ja väike park. Vanalt Tartu-Võru maanteelt viis Tilsisse 3 kilomeetri pikkune tee. Selle viimased mõnisada meetrit olid kujundatud peahoone keskteljele viiva sirge sihiteena. Härrastemaja ees asus auring ning seda eraldas maanteest tuulelippudega kaunistatud historitsistlik värav.
Säilinud on väravaehitis ja ümberehitatud kujul ka mitu kõrvalhoonet.
Allüülne ümbergrupeering

Allüülne ümbergrupeering ehk allüülne isomerisatsioon on orgaaniline reaktsioon, milles allüülse ühendi funktsionaalrühm nihkub asendist 1 asendisse 3 ja samaaegselt nihkub kaksikside vastassuunas järgmiste süsiniku aatomite vahele. 
C=C–C-Y &lt;–&gt; Y-C–C=C
Allüülse ümbergrupeeringuga tuleb arvestada paljude orgaaniliste reaktsioonide korral (eriti happelise komponendi olemasolul). Keemilise reaktsiooni käigus või kuumutamisel (ka toatemperatuuril seismisel) võivad allüülsed ühendid kergesti isomeriseeruda, sest termodünaamiline kontroll viib stabiilsema isomeeri moodustumisele. Näiteks isopreeni hüdrokloorimisel moodustub tertsiaalne kloriid 3-kloro-3-metüül-1-buteen, mis protsessi käigus või seismisel või fraktsioneerimisel kergesti isomeriseerub kuni tasakaalu seguni, milles toatemperatuuril on 90% stabiilsemat primaarset isomeeri – prenüülkloriidi. 
СН2=С(СН3)–СН=СН2 + HCl → CH3–CCl(СН3)-СН=CH2 → CH3–С(СН3)=СН–CH2–Cl 
Nukleofiilse asenduse korral SN1 reaktsiooni tingimustes moodustub karbokatioonne intermediaat, mis edasi võib anda nukleofiiliga isomeerse produkti – nimetatakse seda SN1' asendusreaktsiooniks. Näiteks 1-kloro-3-metüül-2-buteen annab asendusreaktsioonis tertsiaarse alkoholi 3-metüül-2-buten-1-ooli (85%):
CH3–С(СН3)=СН–CH2–Cl + H2O → CH3–СOH(СН3)-СН=CH2 
Võimalik on ka nukleofiili otsene atakk asendisse 3 samaaegse lahkuva rühma elimineerumisega asendist 1 – see on SN2' asendusreaktsioon. See saab toimuda steerilise takistuseta allüülse ühendi ja tugeva nukleofiili korral. Näiteks:
CH3–CH=СН–CH2–Cl + NaOH → CH3–CHOH–СН=CH2
Ben Okri

Ben Okri (sündinud 15. märtsil 1959) on Nigeeria luuletaja ja proosakirjanik. 
Tema teoseid on sageli liigitatud maagiliseks realismiks, ent autor ise on sellist määratlust eitanud. 1991. aastal anti talle romaani "Näljutatud tee" ("The Famished Road", e.k. 1998) eest Bookeri auhind. Eesti keeles on temalt ilmunud veel ka romaanid "Jumalaid hämmastades" ("Astonishing the Gods", e.k. 2012) ja "Vabadusekunstnik" ("The Freedom Artist", e.k. 2019) ning luulekogu "Aafrika eleegia" ("An African Elegy", e.k. 2014).
Ta kirjutab inglise keeles.
Amos Tutuola

Amos Tutuola (20. juunil 1920 Abeokuta – 8. juuni 1997 Ibadan) oli Nigeeria (joruba) kirjanik.
Ta sündis kristlike kakaokasvatajate peres. Ta sai kooliharidust 6 aastat ja asus 1939 tööle sepasellina. 1942–1945 töötas ta mehaanikuna Royal Air Force'is.
Ta kirjutas inglise keeles. Tema esimene romaan "The Palm-Wine Drinkard" ('Palmiveinijoodik') tugines joruba mütoloogiale ja oli kirjutatud vigases inglise keeles. Romaani tõi Euroopas laiema avalikkuse ette luuletaja Dylan Thomas.
Selitamine

Selitamine ehk selitus on veepuhastusvõte, millega veest vabastatakse (setitatakse) heljum. 
Selitamine toimub harilikult peaaegu seisva veega mahutis. 
Enamasti tahked osakesed koondatakse koagulantide abil.
Kasvatus

Kasvatus on Peeter Põllu järgi
“"teadlik sihipärane tegevus", mis vanema põlve poolt ette võetakse, et viia arenemisele kasvava põlve kehalisi ja vaimlisi jõude nende väärtuste alalhoidmise ja täiendamise sihis, milles peitub üksiku ja kogu inimkonna elu-eesmärk".
1931. aasta mäesuusatamise maailmameistrivõistlused

1931. aasta mäesuusatamise maailmameistrivõistlused olid 1. maailmameistrivõistlused mäesuusatamises, mis toimusid 19.–23. veebruarini Mürrenis Šveitsis. Võistlustel oli mängus 4 komplekti medaleid (kaks ala nii meestele kui naistele). Võistlustel osales seitse riiki 56 sportlasega.
Tulemused.
Mehed.
Slaalom.
&lt;br&gt;Finaal: 23. veebruar 
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 20
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
Kiirlaskumine.
&lt;br&gt;Finaal: 20. veebruar 
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 25
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
Naised.
Slaalom.
&lt;br&gt;Finaal: 19. veebruar 
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 18
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
Kiirlaskumine.
&lt;br&gt;Finaal: 21. veebruar 
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 17
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
Vladislav Hovalõg

Vladislav Tovarištštajevitš Hovalõg (vene keeles Владислав Товарищтайевич Ховалыг, tõva keeles Владислав Товарищтай оглу Ховалыг; sündinud 24. detsembril 1967) on Tõva poliitik, alates 7. aprillist 2021 Tõva Vabariigi juhi ajutine kohusetäitja ja 28. septembrist 2021 Tõva Vabariigi juht.
2008–2018 oli ta Tõva pealinna Kõzõli linnapea ja 2007–2008 Tõva maa ja omandisuhete minister. 
2018–2021 kompanii «Тываэнергосбыт» peadirektor.
Isiklikku.
Hovalõg on abielus, tal on kaks poega.
Arnold Võsu

Arnold Võsu (6. veebruar 1901 Pangodi vald – 21. juuli 1971 Kiviõli) oli eesti vaimulik. 
Arnold Võsu õppis Hugo Treffneri Gümnaasiumis, ta lõpetas aastal 1925 Tartu linna õhtugümnaasiumi. Vabatahtlikuna Eesti Vabadussõjas osalemise eest sai ta võimaluse õppida tasuta Tartu Ülikoolis usuteadust 1925–1933. Prooviaastal oli ta Otepää Maarja koguduses, Johannes Oskar Lauri juures. Ordineeriti 25. veebruaril 1934 õpetajaks.
1934–1935 oli ta EELK Türi koguduse abiõpetaja, 1935–1937 EELK Rõuge koguduse abiõpetaja, 1937–1943 EELK Roosa koguduse õpetaja, 1943–1945 EELK Tartu Maarja koguduse abiõpetaja ning 1945–1948 õpetaja, 1948–1959 EELK Tartu Pauluse koguduse õpetaja ja 1959–1971 EELK Lüganuse koguduse õpetaja. Lühemat aega on ta teeninud ka Halliste, Kambja ja Kiviõli kogudusi.
Arnold Võsu suri 21. juulil 1971 Kiviõli haiglas.
Isiklikku.
Arnold Võsu oli abielus, tal oli kolm tütart. Vendi ega õdesid Arnold Võsul ei olnud.
1932. aasta mäesuusatamise maailmameistrivõistlused

1932. aasta mäesuusatamise maailmameistrivõistlused olid 2. maailmameistrivõistlused mäesuusatamises, mis toimusid 4.–6. veebruarini 1932 Cortina d'Ampezzos Itaalias. Võistlustel oli mängus 6 komplekti medaleid (kolm ala meestel ja 3 ala naistel). 
Tulemused.
Mehed.
Slaalom.
&lt;br&gt;Finaal: 6. veebruar 
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 36
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
Kiirlaskumine.
&lt;br&gt;Finaal: 4. veebruar 
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 43
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
Alpi kahevõistlus.
&lt;br&gt;Finaal: 4. veebruar 
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 43
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
Naised.
Slaalom.
&lt;br&gt;Finaal: 5. veebruar 
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 30
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
Kiirlaskumine.
&lt;br&gt;Finaal: 4. veebruar 
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 31
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
Alpi kahevõistlus.
&lt;br&gt;Finaal: 5. veebruar 
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 31
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
Gustav Poola

Gustav Poola (sündinud 26. novembril 1960) on eesti ettevõtja, elektroonikaettevõtte Artec Group asutaja ja juht.
Ta lõpetas 1984. aastal Tallinna Tehnikaülikooli automaatika ja telemehaanika erialal.
Ta kuulub Eesti Väliskaubanduse Liidu nõukokku.
Vassili Kossov

Vassili Kossov (vene keeles Косов Василий Владимирович; 10. märts 1910 Urjupinskaja Doni väe oblast – 11. aprill 1996 Jekaterinburg) oli Nõukogude parteifunktsionäär ja Eestimaa Kommunistliku Partei Keskkomitee II sekretär aastail 1950–1953, rahvuselt venelane.
Töö ja õpingud.
Suri 11. aprillil 1996 Jekaterinburgis, kuhu ka maeti.
Guaraana-pauliinia

Guaraana-pauliinia ("Paullinia cupana") on ronitaim seebipuuliste sugukonnast pauliinia perekonnast. 
Morfoloogia.
Guaraana-pauliinia on puitunud varrega ronitaim, mis võib kasvada kuni 10 m pikkuseks. Selle liitlehed on suured, sõrmjagused ja paarissulgjad ning koosnevad ovaalsetest ja saagja servaga lehekestest. Väikesed valged õied kasvavad umbes 30 cm pikkuste kobaratena.
Viljad on väikesed, tumekollased, või oranžikaspunased marjad, mille sees seemnerüü ümbritseb ühte lillat või musta seemet. Seemned kuivatatakse, röstitakse ja jahvatatakse. Pulber segatakse veega, kuni saadakse paks pasta, millest vormitakse kangikesi või palle, mis kuivatatakse.
Levik.
Guaraana-pauliinia pärineb Brasiilia ja Venezuela Amasooniast. Kõige rohkem kasvatatakse seda Brasiilias.
Ajalugu.
Esimese eurooplasena märkas guaraanat jesuiidi misjonär aastal 1669. 18. sajandil kasutati seda Brasiilias juba laialdaselt armurohuna ning malaaria ja düsenteeria vastu. Arvatakse, et guaraana jõudis 1817. aasta paiku Lõuna-Ameerikast Prantsusmaale, kus sellest valmistati populaarset karastusjooki. 19. sajandil pälvis guaraana Põhja-Ameerika arstide tähelepanu oma mõõduka närvistimulaatori ja migreeniravimina.
Legend.
Kui guaraana vili lõhki lõigata, näeb see värvikontrasti tõttu välja nagu silm. Sellest on tulnud indiaani Sateré-Maué hõimu legend sellest, et üks kuri jumal olevat tapnud armastatud külalapse. Selleks, et küla lepitada, istutas teine, heatahtlikum jumal lapse vasaku silma metsa ja sellest kasvas metsik guaraanapuu. Seejärel võttis ta lapse parema silma, istutas külla ja sellest kasvas kodustatud guaraanapuu.
Seemnete toimeained.
Guaraana-pauliinia seemned sisaldavad 2–7% kofeiini, lisaks teobromiini, teofülliini, ksantiini, adentiini, guaniini, hüpoksantiini, 25% parkaineid, guaraanaõli, proantotsüanidiine, saponiine, tärklist, valku, tsüanopiide, punast pigmenti, lima, rasvu, vaiku ja koliini. 
Kofeiinisisalduse tõttu on guaraana toimed inimtervisele sarnased kohvi omadega.
Francis Crick

Francis Harry Compton Crick (8. juuni 1916 Weston Favell, Northamptonshire – 28. juuli 2004 San Diego, California) oli Briti molekulaarbioloog ja füüsik, üks DNA struktuuri kindlakstegijatest, kes pälvis koos James Watsoni ja Maurice Wilkinsiga 1962. aastal Nobeli meditsiiniauhinna.
Juba väga noorelt oli Crick huvitatud teadusest ja luges teadusraamatuid. Esimesi teaduskatseid hakkas ta tegema kodus kümneaastaselt. Keskkoolis oli ta keskendunud reaalainetele. Ta lõpetas Londoni Ülikooli füüsika erialal 21-aastaselt. Doktoritööd alustas 1937. aastal, see aga katkes seoses Teise maailmasõjaga (laborit tabas pomm). 
Sõja ajal oli ta üks Briti mereväe jaoks magnet- ja akustiliste meremiinide väljatöötajaid. 1947. aastal asus Crick õppima Cambridge'i Strangewaysi laboris bioloogiat ja 1949. aastal liitus ta teadlasena Meditsiiniuuringute Nõukogu töörühmaga Cambridge'i Ülikooli Cavendishi laboratooriumis, uurides röntgenikiirte murdumist. Doktoritöö lõpetas Crick 1954. aastal. 
1957. aastal võttis ta kasutusele ka tänapäeval kasutatava mõiste "molekulaarbioloogia tsentraalne dogma". See on tõdemus, et DNA informatsioon, mis on liikunud RNA molekulilt valkudeni, ei saa tagasi liikuda valkudest RNA-le ja DNA-le. 
Ta kirjutas ka neli raamatut.
Martin Schultz von Ascheraden

Martin Schultz von Ascheraden (12. juuni 1617 Aizkraukle, Liivimaa – 16. märts 1682 Narva, Ingerimaa kubermang Rootsi kuningriik) oli Rootsi sõjaväelane, vabahärra.
8. novembril 1630 kinkis Rootsi kuningas Gustav II Adolf tema isale, Böömimaa päritolu kahurväe ooberstleitnant Simon Schultzile (1588–1633) (hukkus Pfaffenhofeni lahingus 1633. aastal), Aizkraukle ordulinnuse ja staarostkonna, ning sellest ajast kuulusid need nende suguvõsa valdustesse.
9. novembril 1652 sai Martin Schultz koos venna, Langholmi mõisniku Johann Philipp Schultziga (1621–1672) Rootsi aadlikuks ning temast sai õukonnarügemendi major, hiljem teenis Skåne ja Blekinge miilitsa ülemkomandandi ametis (Öfwerste Commendeur af Milicen i Skåne och Blekinge). 
1659. aastast Dünamünde komandant. Aastatel 1660−1688 oli ta Liivimaa rüütelkonna Liivimaa maanõunik. 8. aprillil 1673 kinkis Rootsi kuningas Karl XI talle Krüüdneri mõisa Kambja kihelkonnas Tartumaal. 
18. aprillil 1674 sai Martin Schultz Rootsi kuningalt Aizkraukle vabahärratiitli ja immatrikuleeriti 1675. aastal nr 58 all Rootsi rüütelkonda vabahärrade Schultz von Ascheradeni (ka Schoultz von Ascheraden) nimega. 
1674. aastal Skåne kuberner. Osales kindralleitnandina 1676. aastal rootslastele võidukas Skåne sõja Lundi lahingus, juhtides seal Rootsi väe keskosa ja ülendati 1679. aastal jalaväekindraliks.
28. aprillist 1681 kuni surmani 1682. aastal oli Ingerimaa ja Käkisalmi lääni kuberner Narvas (Narva komandandiks oli hilisem Ingeri kindralkuberner Göran von Sperling).
Talle kuulusid Liivimaal lisaks Aizkraukle mõisale ("Schloß Ascheraden") veel Skrīveri (Rēmera muižā, "Römershof"), Salapi ("Salubben"), Vinterfeldi ("Winterfeld"), Bariši ("Borgeshof, Borigshof"), Šķiliņi ("Schillingshof"), "Stippenhof", Buļļi ("Bullenhof"), "Jergies", Krüüdneri ("Krüdnershof"); Rootsis "Meen", "Oranienburg", Billingsholm ja Juelsgård ning Ingerimaal "Kaibola" ja "Permesberg".
Perekond.
Martin Schultz abiellus Anna Margaretha Zimmermanniga (surnud 1664), kes oli Riia bürgermeistri Lorenz Zimmermanni (surnud 1665) ja Catharina Nordhauseni tütar. Abielust sündisid:
Hiljem abiellus Elisabeth Gertrud von der Brüggeniga (surnud 1686).
Valge rumm

Valge rumm ehk hele rumm on kuiv, heledat värvi ning kerge magusa maitsega rumm. Seda valmistatakse suhkruroomahlast ja melassist. 
Erinevalt teistest rummiliikidest, mida hoitakse söestatud tammepuust vaatides, hoitakse valget rummi tavalistes tammepuust või roostevabast terasest vaatides, seetõttu on see ka läbipaistev.
Valge rummi alkoholisisaldus on tavaliselt 40%.
Metsülane

Metsülane ("Anemone sylvestris") on tulikaliste sugukonda kuuluv taimeliik. 
Metsülane on üks kolmest Eesti pärismaisest ülase perekonda kuuluvast liigist (teised kaks on võsaülane ja kollane ülane).
Martini

Martini on Itaalia vermuti- ja vahuveinimark (kaubamärk), mida toodab Martini &amp; Rossi Itaalias Torinos.
Martiini (nimetus, mitte pärisnimi) on džinni-vermutikokteil, harilikult Martini vermutiga.
Tambora (trumm)

Tambora (hispaania keeles "tambor" – 'trumm') on afrokariibi päritolu kahepoolne trumm, mida kasutatakse paljudes ladinaameerika muusikastiilides. Tambora on oluline instrument eelkõige "merengue"'s, aga ka Colombiast pärit "cumbia"'s ja Venezuela "gaita"'s.
Tamborat mängitakse traditsiooniliselt isteasendis, hoides trummi süles külili ning lüües ühte membraani trummipulga ja teist palja käega.
Tamboramängijaid nimetatakse "tamborero"'deks.
Jaan Puhvel

Jaan Puhvel (sündinud 24. jaanuaril 1932 Tallinnas) on Eesti päritolu Ameerika Ühendriikide keeleteadlane ja mütoloogiauurija.
Elukäik ja haridus.
Jaan Puhvel lõpetas Tallinnas Jakob Westholmi Gümnaasiumi esimese klassi, ent asus seejärel õppima Aegviidu algkooli, kuna tema vanemad olid Nõukogude okupatsiooni esimesel aastal läinud maale elama. Hiljem õppis ta taas Westholmi Gümnaasiumis, läbides seal loodud klassikaharus viienda ja pool kuuendat klassi. 1944. aasta aprillis põgenes ta koos vanematega Soome, sama aasta sügisel edasi Rootsi.
1949. aastal lõpetas ta Rootsis gümnaasiumi, samal aastal kolis perekond Kanadasse. Jaan Puhvel asus õppima Montréalis McGilli ülikoolis, valides erialaks ladina ja prantsuse keele ning õppides juurde ka vanakreeka keelt. Ta lõpetas ülikooli 1951. aastal ja kaitses magistritöö võrdleva keeleteaduse alal 1952. aastal. Siis suundus ta Kanada stipendiumi toel aastaks õppima Harvardi ülikooli, kus ta valiti kolmeks aastaks "fellow"'ks. 1954–1955 täiendas ta end ka Pariisis ja Uppsalas. Pariisis olid tema õpetajad teiste hulgas Émile Benveniste, Georges Dumézil, Pierre Chantraine, Michel Lejeune ja Alfred Ernout.
1959. aastal sai ta Harvardi ülikoolis filosoofiadoktori kraadi võrdleva keeleteaduse alal väitekirjaga larüngaalteooria rakendamisest indoeuroopa morfoloogias. See on ilmunud ka eraldi raamatuna ("Laryngeals and the Indo-European verb", Berkeley and Los Angeles, 1960).
Teadustegevus.
Jaan Puhvel on tegelenud võrdleva mütoloogiaga.
Ta on tuntud tänu oma hetiidi keele etümoloogilisele sõnaraamatule. 2013. aastal jõudis sõnaraamat üheksanda köiteni (PE, PI, PU). Alates 2001. aastal ilmunud 5. köitest täiendab projekt Chicago hetiidi keele sõnaraamatut, mis algas 1980. aastal L-tähega ning katab praeguseks ka tähed M, N, P, S. Kahe projekti peale kokku puuduvad seega veel tähed R, T ja Z.
Praegu on Jaan Puhvel California Los Angelese Ülikooli klassikalise filoloogia ja indoeuroopa mütoloogia emeriitprofessor.
Isiklikku.
Jaan Puhveli isa Karl Puhvel oli õppinud maamõõtmist Pihkva maamõõdukoolis ja metsandust Tartu Ülikoolis, ta töötas algul metsaülemana, 1932–1940 põllutööministeeriumis katastriameti juhatajana. Maamõõtjana töötas ta ka paguluses.
Jaan Puhveli vend oli kirjandusteadlane Martin Puhvel.
Jaan Puhveli abikaasa on mikrobioloog Madli Puhvel, kes on tõlkinud inglise keelde Tõnu Õnnepalu teose "Piiririik" ning avaldanud Lydia Koidulat käsitleva raamatu "Symbol of dawn: the life and times of the 19th-century Estonian poet Lydia Koidula" (1995, 2. trükk 1999).
Juhan Maidlo

Juhan Maidlo (kuni 15. veebruarini 1937 Johannes-Ervin Magus; 9. juuli 1930 Tallinn – 6. oktoober 2015 Tallinn) oli eesti spordiajakirjanik ja spordiajaloolane.
Ta lõpetas aastal 1949 Viljandi 2. Keskkooli. Arreteeriti 1950, kuni 1955 Vorkutas.
Siim Valmar Kiisler

Siim Valmar Kiisler (sünninimi Siim-Valmar Kiisler; sündinud 6. novembril 1965 Tallinnas) on Eesti poliitik. Ta oli keskkonnaminister Jüri Ratase esimeses valitsuses. 
Kiisler oli aastatel 2008–2014 regionaalminister Andrus Ansipi teises ja kolmandas valitsuses. Ta oli Isamaa ja Res Publica Liidu liige ning IRLi Tallinna piirkonna esimees. 
Ta kandideeris ka 2015. aasta Riigikogu valimistel valimisringkonnas nr 3 (Mustamäe ja Nõmme), sai 556 häält, kuid valituks ei osutunud.1. septembrist 2015 sai ta XIII Riigikogu liikmeks seoses Jaak Aaviksoo valimisega Tallinna Tehnikaülikooli rektoriks ning seoses Riigikogu liikme Sven Sesteri volituste peatumisega tema nimetamise tõttu Vabariigi Valitsuse liikmeks. 
2019. aastal Ida-Virumaal kandideerides sai ta 379 häält ja Riigikokku valituks ei osutunud. Kiislerist sai pärast Mart Nuti surma XIV Riigikogu liige. Pärast Jüri Ratase teise valitsuse tagasiastumist taastusid Urmas Reinsalu Riigikogu liikme volitused ning Kiisler pidi Riigikogust lahkuma, saades hüvitiseks peaaegu 26 000 eurot. Märtsis 2022 heitis Isamaa juhatus Kiisleri erakonnast välja. Seoses Reinsalu siirdumisega Kaja Kallase teise valitsuse liikmeks sai nüüd juba erakonnatust Kiislerist taas Riigikogu liige. 
Siim Valmar Kiisler on alates 2022. aastast Erakond Parempoolsed liige. Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 3 (Tallinna Mustamäe ja Nõmme linnaosad) 531 häält ning ei osutunud valituks.
Haridus.
Lõpetas 1984 Tallinna 2. Keskkooli kuldmedaliga ja 1991 Tallinna Tehnikaülikooli automatiseeritud juhtimissüsteemide erialal. Siim Valmar Kiisler on korporatsiooni Fraternitas Liviensis vilistlane.
Töökäik.
Aastatel 1995–2003 Glacier Eesti AS-i nõukogu esimees. 
1999–2001 Tallinna Kesklinna vanem. Kesklinna vanemana lõpetas aastaid kestnud linnaametnike ebaseadusliku korteriäri kesklinnas.
2003–2005 ja 2006–2007 oli ta X Riigikogu liige. Aastatel 2003–2005 juhtis Riigikogu Res Publica fraktsiooni, 
2007–2008 oli Majandus- ja kommunikatsiooniministeeriumi abiminister. 
23. jaanuarist 2008 kuni 26. märtsini 2014 oli ta regionaalminister.
Isiklikku.
Siim Valmar Kiisleri abikaasa on Merly Kiisler. Nende lapsed on Taavi Kalle, Heiki Rein, Mati Kalev, Mari Helmi ja Arti Tanel.
Sven Kuntu

Sven Kuntu (4. aprill 1968 – 27. oktoober 2007) oli eesti helilooja, laulja, muusik, etendaja ja lavastaja.
1980. aastate lõpus oli ta VAT Teatris ja 1990. aastate algul Von Krahli Teatris näitleja. Lisaks töötas ta Eesti Raadio noortesaadete toimetuses.
Teatris otsis ja sünteesis Kuntu väsimatult, olgu tulemuseks siis kontsert-tants "Kaaren", muusikaline dekoratsioonidraama "Tundekasvatus" või "performance"-etendus "Miks Eesti mehed ei tantsi?". Huvitav roll sündis VAT Teatri lavastuses "Kolumats", kus ta esitas isikupärasel viisil inglise kabareepunkgrupi Tiger Lillies muusikat. Sven Kuntu viimase kümnendi loominguline tegevus ei mahtunud enam ühegi konkreetse institutsiooni ega eraldi kunstiliigi raamidesse. Pooleli jäi töö muusikalise lavastusega "Seeneooper", mis pidi esietenduma 2007. aasta suvel Rakveres, rahvusvahelisel teatrifestivalil Baltoscandal.
Sven Kuntu pani aluse aastatel 1990–2008 tegutsenud Eriti Kurva Muusika Ansamblile, mille juht ja peamine laulutekstide kirjutaja ta ühtlasi oli.
Sven Kuntu looming on seotud ka ansambli "Pantokraator" tegevusega – ta osales Pantokraatori 1990. aastal ilmunud debüütplaadi "Pantokraator I" laulu "Sundimatu jutustus tõelisest kevadest" sünni juures. Sama laul ilmus ka 2000. aasta CD-albumi "Jäi servi seisma..." seitsmenda loona. Laulu sõnade autorid peale Kuntu olid Lauri Saatpalu ja Andres Varustin. Pantokraator pühendas oma 2009. aastal ilmunud albumil "Tormidesööjad" ühe loo ka Sven Kuntule ("Pilvedesse sõidan paadi").
Sven Kuntu tekste on laulusõnadena kasutanud veel teisedki esinejad. Näiteks ansambel JääBoiler kasutas oma 2001. aasta albumi "Nii ongi" laulu "Kuu" tekstina Kuntu luuletust "Sinust" (väikeste muudatustega).
Kuntul ilmus ka pisike luulekogu "Aega ei ole" (2005). Seda levitati EKMA kontsertidel, ning laulutekstide ja paari luuletuse kõrval oli seal fotosid bändi varajasest kontserttegevusest.
Professor Martensi ärasõit

"Professor Martensi ärasõit" on 1984. aastal ilmunud Jaan Krossi ajalooline romaan eesti päritolu Vene diplomaadist ja õigusteadlasest Friedrich Martensist. Teos kujutab Martensi elukäiku tema surmaeelse ühekõne ja tagasivaatena.
Sõites rongiga Pärnust Peterburi kõrvutab professor Martens meenutustes oma elukäiku 89 aastat varem elanud Saksa diplomaadi ja õigusteadlase Georg Friedrich von Martensi omaga. Muuhulgas räägib ta esimesest kohtumisest oma tulevase abikaasa Katiga ning vennapoja Johannese vahistamisest. Martens kirjeldab Nobeli rahuauhinna kandidaadiks olemist ja seda, kuidas ta siin-seal ennatlikult auhinna laureaadiks kuulutati. Samuti meenutab ta Portsmouthi lepingu sõlmimisega seotud piinlikku seika, milles Martens jääb Venemaa esindajate nimekirjast kogemata välja ning jaapanlased ei luba tal seetõttu rahuläbirääkimistel osaleda. Rongis kohtab ta eesti päritolu Soome sotsialisti Hella Wuolijokit.
Georg Rosenberg

Georg Rosenberg (ka Georg Alfred Rosenberg; 20. oktoober 1870 Taagepera – 28. jaanuar 1935 Suure-Jaani) oli eesti vaimulik.
Algõpetuse sai ta koduõpetaja käest. Ta õppis aastatel 1883–1890 Tartus gümnaasiumis ja aastatel 1890–1895 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas; ta oli Eesti Üliõpilaste Seltsi liige.
Pidas prooviaastat Peterburi Jaani koguduses Jakob Hurda juures, ordineeriti õpetajaametisse 9. märtsil/21. märtsil 1897. Oli aastatel 1898–1935 Suure-Jaani Johannese koguduse õpetaja.
Lepistiku park

Lepistik on park Tallinna Mustamäe linnaosa Mustamäe asumis. Asub Sõpruse puiesteest kagus ja A. H. Tammsaare teest edelas.
Lepistik on põhiosalt loodustekkeline. Park on looduskaitse all. Sealsetest Lepasalu allikatest algas ajalooline Mustjõgi. 
Taimestik.
Pargi pindala on 4,6 hektarit. Seal leidub üle 150 rohttaimeliigi. Puudest on valitsev liik sanglepp. Kaasliik on hall lepp, mille osatähtsus on pargi lääneosas suurem. Üksikute puudena kasvab pargi lõunaservas mände, haabu, rabe- ja hõberemmelgaid ning sookaski. Alusmetsas on hõredalt toomingat. 
Veekogu.
Looduskaitse alla kuuluvad pargi üsna veerikkad Lepasalu allikad. Veerikkal ajal moodustab vesi 6 ojakest koguvooluhulgaga 1–10 l/s. See allikaline ala on kujunenud partide talvituspaigaks. Pargi kirdeosas asub tiik.
Linnustik.
Pesitsejatest on dominantliikideks metsvint ("Fringilla coelebs"), mustpea-põõsalind ("Sylvia atricapilla"), musträstas ("Turdus merula"), hallrästas ("Turdus pilaris"), punarind ("Erithacus rubecula"), künnivares ("Corvus frugilegus"), rasvatihane ("Parus major"). Regulaarselt pesitseb ööbik ("Luscinia luscinia"). Huvitavaim pesitseja on väike-kirjurähn ("Dendrocopos minor"), tõenäolised pesitsejad on soo-roolind ("Acrocephalus palustris"), suurnokk-vint ("Coccothraustes coccothraustes") ja koldvint ("Serinus serinus").
Kaitsealustest liikidest esineb toitekülalisena kanakull ("Accipiter gentilis") (II kat.) ja tõmmukajakas ("Larus fuscus") (II kat.).
Pargi liigirikkus on viimasel ajal vähenenud. 
Pargi lääneservas asub künnivarese haudekoloonia. Park on talvepoolaastal kujunenud ka seltsingus ööbivate vareslaste koondumis- ja sageli arvuka ühisööbimise paigaks. Künnivaresest on saanud piirkonna probleemliik.
Inimtegevus.
Lepistik on üks Mustamäe kesksemaid parke, mida läbivad igas suunas jalgteed. Aastatel 2002–2003 park rekonstrueeriti. Tööde käigus rajati uusi läbikäiguteid ja uuendati vanade jalgteede kate, uuendati kogu pargi valgustus, süvendati pargi ülemine tiik ja kindlustati kaldaid, rajati uus lastemänguväljak, paigaldati pargi inventar, puhastati läbivoolavate veesoonte sängid ja uuendati teealused truubid, ehitati kõrvaloleva kooli kasutamiseks spordiväljakud ja sild jalakäijatele ning uuendati haljastust. 
Pargi ühe põhilise jalakäijate tee ääres asub aasta läbi tegutsev kohvik-paviljon.
Johannes Märtson

Johannes Märtson (25. august 1868 Lõve vald – 9. jaanuar 1935 Tõrva) oli Eesti poliitik.
Õppis Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas rohuteadust, lõpetas 1896. Akadeemiliselt kuulus Fraternitas Esticasse. 
Aastatel 1896–1902 Tõrva apteegi omanik, oli seal tuletõrjeseltsi esimees, seejärel asus Valka, oli sealse apteegi omanik ja au-rahukohtunik Valga rahukoguringkonnas ning vaestelastekohtus, 1902–1917 Valga linnapea ja ka Eestimaa Kubermangu Ajutise Maanõukogu valijamees. Lisaks linnapea ametile oli Märtson ka Säde seltsi ja rea teiste seltside ning ühistute rajajate hulgas. 
1917. aastal asus Tartusse, oli seal 1926–1929 Tartu linnavalitsuse linnanõunik, 1927. aastast juhatas Tartu linnavalitsuse töö- ja hoolekandeosakonda. 
11. veebruaril 1921 pääses Hugo Rahamägi asemel I Riigikokku ning hiljem valiti ka II Riigikogu koosseisu. Kristliku Rahvaerakonna liige.
Alates 1931. aastast elas Tõrvas.
Johannes Märtson maeti 13. jaanuaril 1935 Helme kalmistule.
Lepp

Lepp ("Alnus") on heitlehiste lehtpuude perekond kaseliste sugukonnast.
Eestis kasvab kaks pärismaist lepaliiki:
Harva esineb halli ja sanglepa hübriidi – värdleppa ("Alnus x pubescens" Tausch).
Ants Viirmaa

Ants Viirmaa (kuni 1935 Hans Viirmann, 10. mai 1897 Kastre mõis, Kastre-Võnnu vald, Tartumaa – 21. aprill 1942 Sevurallag) oli eesti poliitik, kaitseliitlane ja Isamaaliidu liige.
Elulugu.
Ants Viirmaa kolis Türile oma vanemate Jaani ja Emiiliega 1901. aastal. 
Tal oli naine Salme (Mölder) ja lapsed Maret, Sirje-Reet ja Jaan-Ants. NKVD arreteeris ja küüditas Viirmaa perekonna koos tuhandete teistega 1941. aasta 14. juunil. Ta eraldati perest ja viidi Sverdlovski oblastisse metsatöölaagrisse, kus ta maha lasti. Naine lastega saadeti Tomski oblastisse Tšainski rajooni Kolominskije Grivõ külla.
Hariduskäik.
Õppis Türi kihelkonnakoolis ja Tartu Aleksandri gümnaasiumis. Aastatel 1916–1918 õppis Tartu Ülikoolis arstiteadust, seejärel oli aastatel 1919–1920 Tondi sõjakooli lipnik.
Aastatel 1921–1926 õppis taas Tartu Ülikoolis, seekord majandusteaduskonnas kaubandust.
Oli Eesti Üliõpilaste Seltsi vilistlane.
Töö ja ühiskondlik tegevus.
Viirmaa osales Vabadussõjas ning tegutses Kaitseliidus ja Järva kaitsepataljonis, asutas Türi malevkonna ja oli selle esimene pealik, lisaks kuulus veel mitme seltsi nõukogusse.
Lepasalu allikad

Lepasalu allikad (ka "Lepistiku allikad") on rühm allikaid, mis asuvad Lepistiku pargis Mustamäe asumis Tallinna Mustamäe linnaosas. Allikad on koos pargiga looduskaitse all. 
Asukoht.
Lepasalu allikad paiknevad Mustamäe astangust 800 m kaugusel Sõpruse puiestee (Lepistiku bussipeatuse juures) ja Tallinna Tehnikagümnaasiumi (end "Tallinna 43. Keskkool") vahele jäävas Lepistiku pargis. Allikaalaks on kogu niiske Lepasalu sanglepapark.
Loodus.
Allikad (kuni kaksteist) asuvad 2–3 m kõrguse astangu jalamil ja toituvad Mustamäe liivikul ja Ülemiste luitestikul infiltreerunud veest. Allikate vesi moodustas kolm kuni kuus ojakest. Lepasalu allikate koguvooluhulk on 1–10 l/s. 
Elukeskkond.
Nelja hektari suurune allikaline ala on kujunenud partide talvituspaigaks.
Ajalugu.
Allikatest algab ajalooline Mustjõgi. Osa allikate veest suubus varem piki kraave Löwenruh' pargi forellitiikidesse, nüüd Sõpruse puiestee ääres sademetevee kollektorisse.
Looduskaitseobjekt.
Lepasalu allikad on looduskaitseobjekt, mis on kaitse alla võetud Tallinna Linnavalitsuse 22. mai 1992 määrusega nr 102. Seal kehtib kaitsekord, mis on kehtestatud keskkonnaministri 2. aprilli 2003 määrusega nr 27 "Kaitstavate looduse üksikobjektide kaitse-eeskiri".
Rabe remmelgas

Rabe remmelgas ehk lember ("Salix fragilis") on pajuliste sugukonda paju perekonda kuuluv mitmeaastane heitlehine lehtpuu.
Kirjeldus.
Puukoor on hallikaspruun, vanadel puudel jämedate lõhedega. Lehed on ererohelised, 9–15 cm pikad ja 1,5–3 cm laiad, saagja servaga, hõberemmelga lehtede sarnased. Noored remmelgalehed on siidjate karvadega, kuid erinevalt hõberemmelgast muutuvad lehed kiiresti karvutuks.
Õied on koondunud urbadesse ja neid tolmutavad putukad. Rabedad remmelgad on kahekojalised taimed: isas- ja emasurvad on eri puudel. Mõlemast soost urvad on 4–6 cm pikad.
Rabeda remmelga alamliik "Salix fragilis decipiens" on märgatavalt madalam, 5–7 m kõrge, täiesti karvutute lehtedega, mis on 9 cm pikad ja 2–3 cm laiad. Mõned botaanikud eraldavad nii suurte erinevuste tõttu selle eraldi liigiks "Salix decipiens". Rabe remmelgas ja "Salix decipiens" ristuvad nii omavahel kui ka hõberemmelgaga. On väidetud, et "Salix decipiens" ise polegi muud kui rabeda remmelga ja vesipaju hübriid.
Levila ja kasvukoht.
Rabe remmelgas kasvab Euroopas ja Lääne-Aasias. Mägedes kasvab ta kuni 1800 m kõrguseni. Ta on Eestis pärismaine liik.
Rabe remmelgas kasvab jõe- ja ojakallastel ning uhtlammimetsades. Ta kasvab kiiresti 10–20, harva kuni 29 m kõrguseks. Tüve läbimõõt on kuni 1 m.
Nimetus.
Rabe remmelgas on nimetuse saanud selle järgi, et tema raod murduvad kergesti ja puhtalt kuuldava praksatusega. Murdunud raod ja oksad juurduvad pinnases kergesti ning remmelgad võivadki paljuneda niimoodi, et oksad kukuvad pärast murdumist vette ja kanduvad mõnda aega allavoolu.
Kasutamine.
Briti saartel kasutatakse rabeda remmelga sorti "Salix fragilis russelliana" kultuurtaimena. Sellel taimesordil on üksnes emastaimed ning neid paljundatakse okste murdmise ja mahaistutamisega. See sort kasvab 20–25 m pikkuseks ja tema lehed on kuni 15 cm pikad.
Arnold Janno

Arnold Janno (17. mai 1902 Kabala vald, Viljandimaa – 1. september 1941 Kirovi linna sisevangla, Kirovi oblast) oli eesti vaimulik.
Ta lõpetas aastal 1923 Viljandi Maakonna Reaalgümnaasiumi. Osales Vabadussõjas. Aastatel 1923–1929 õppis Tartu Ülikooli usuteaduskonnas, ta oli korporatsiooni Revelia vilistlane. Samuti oli ta Kaitseliidu liige. Prooviaastal oli ta Viljandi Pauluse koguduses. Ordineeriti 9. märtsil 1930 õpetajaks.
Ta oli aastal 1930 Viljandi praostkonna vikaarõpetaja; aastatel 1930–1941 oli ta Kihelkonna Mihkli koguduse õpetaja ning alates 1940. aastast Saaremaa praost.
Arnold Janno arreteeriti 14. juunil 1941 ühes oma perekonnaga NKVD poolt ja mõisteti surma. Ta hukati 1. septembril 1941 Kirovi vanglas.
Isiklikku.
Tema pojatütar Tiina Janno on Audru Püha Risti koguduse õpetaja, pojapoeg Jaan Janno on Tallinna Tehnikaülikooli matemaatika professor.
1933. aasta mäesuusatamise maailmameistrivõistlused

1933. aasta mäesuusatamise maailmameistrivõistlused olid 3. maailmameistrivõistlused mäesuusatamises, mis toimusid 6.–10. veebruarini Innsbruckis Austrias. Võistlustel oli mängus 6 komplekti medaleid (kolm ala nii meestele, kui naistele). 
Tulemused.
Mehed.
Slaalom.
&lt;br&gt;Finaal: 9. veebruar 
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 50
&lt;br&gt;Maailmameister 1932: Friedl Däuber , Saksamaa
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
Kiirlaskumine.
&lt;br&gt;Finaal: 8. veebruar 
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 64
&lt;br&gt;Maailmameister 1932: Gustav Lantschner , Austria
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
Alpi kahevõistlus.
&lt;br&gt;Finaal: 8.-9. veebruar 
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 42
&lt;br&gt;Maailmameister 1932: Otto Furrer , Šveits
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
Naised.
Slaalom.
&lt;br&gt;Finaal: 10. veebruar 
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 30
&lt;br&gt;Maailmameister 1932: Rösli Streiff , Šveits
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
Kiirlaskumine.
&lt;br&gt;Finaal: 8. veebruar 
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 30
&lt;br&gt;Maailmameister 1932: Paula Wiesinger , Itaalia
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
Alpi kahevõistlus.
&lt;br&gt;Finaal: 8. ja 10. veebruar 
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 30
&lt;br&gt;Maailmameister 1932: Rösli Streiff , Šveits
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
David Zogg

David Zogg (18. detsember 1902 – 26. juuli 1977) oli Šveitsi kahevõistleja ja mäesuusataja, kolmekordne maailmameister mäesuusatamises.
Zogg osales 1928. aasta taliolümpiamängudel Sankt Moritzis, saavutades kahevõistluses 16. koha. Hiljem siirdus mäesuusatamise juurde.
Zogg tuli esimest korda meeste slaalomi maailmameistriks kodumaal Šveitsis Mürrenis korraldatud esimestel mäesuusatamise maailmameistrivõistlustel 1931. aastal. 1934. aastal korraldati MM-võistlused jälle Šveitsis Sankt Moritzis, kus Zogg tuli maailmameistriks kiirlaskumises ja Alpi kahevõistluses. Kiirlaskumises võitis Zogg hõbemedali MM-il Cortina d'Ampezzos 1932. aastal ja Innsbruckis 1933. aastal ning slaalomis hõbemedali Sankt Moritzis 1934. aastal ja Mürrenis 1935. aastal.
1930. aastatel mängis Zogg kolmes talisporti kajastavas filmis.
1934. aasta mäesuusatamise maailmameistrivõistlused

1934. aasta mäesuusatamise maailmameistrivõistlused olid 4. maailmameistrivõistlused mäesuusatamises, mis toimusid 15.–17. veebruarini Sankt Moritzis Šveitsis. Võistlustel oli mängus 6 komplekti medaleid (kolm ala nii meestel kui ka naistel). 
Tulemused.
Mehed.
Slaalom.
&lt;br&gt;Finaal: 17. veebruar 
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 42
&lt;br&gt;Maailmameister 1933: Anton Seelos, Austria
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
Kiirlaskumine.
&lt;br&gt;Finaal: 15. veebruar 
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 50
&lt;br&gt;Maailmameister 1933: Walter Prager, Šveits
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
Alpi kahevõistlus.
&lt;br&gt;Finaal: 15. veebruar ja 17. veebruar 
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 50
&lt;br&gt;Maailmameister 1933: Anton Seelos, Austria
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
Naised.
Slaalom.
&lt;br&gt;Finaal: 16. veebruar 
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 24
&lt;br&gt;Maailmameister 1933: Inge Wersin-Lantschner, Austria
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
Kiirlaskumine.
&lt;br&gt;Finaal: 15. veebruar 
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 27
&lt;br&gt;Maailmameister 1933: Inge Wersin-Lantschner, Austria
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
Alpi kahevõistlus.
&lt;br&gt;Finaal: 15-16. veebruar 
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 27
&lt;br&gt;Maailmameister 1933: Inge Wersin-Lantschner, Austria
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
1935. aasta mäesuusatamise maailmameistrivõistlused

1935. aasta mäesuusatamise maailmameistrivõistlused olid 5. maailmameistrivõistlused mäesuusatamises, mis toimusid 22.–25. veebruarini Mürrenis Šveitsis. Võistlustel oli mängus 6 komplekti medaleid (kolm ala nii meestele, kui naistele). 
Tulemused.
Mehed.
Slaalom.
 
&lt;br&gt;Finaal: 24. veebruar 
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 48
&lt;br&gt;Maailmameister 1934: Franz Pfnür, Saksamaa 
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
Kiirlaskumine.
&lt;br&gt;Finaal: 25. veebruar 
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 48
&lt;br&gt;Maailmameister 1934: David Zogg , Šveits
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
Alpi kahevõistlus.
&lt;br&gt;Finaal: 25. veebruar 
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 54
&lt;br&gt;Maailmameister 1934: David Zogg, Šveits
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
Naised.
Slaalom.
&lt;br&gt;Finaal: 22. veebruar 
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 23
&lt;br&gt;Maailmameister 1934: Christl Cranz, Saksamaa
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
Kiirlaskumine.
&lt;br&gt;Finaal: 23. veebruar 
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 33
&lt;br&gt;Maailmameister 1934: Anny Rüegg, Šveits
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
Alpi kahevõistlus.
&lt;br&gt;Finaal: 23. veebruar 
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 20
&lt;br&gt;Maailmameister 1934: Christl Cranz, Šveits
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
Aaro Hazak

Aaro Hazak (sündinud 8. juulil 1978) on Eesti majandusteadlane. Ta uurib peamiselt finantsanalüüsi ja kapitali struktuuri probleeme.
Haridus.
Õppinud aastatel 1985–1996 Tallinna 7. Keskkoolis, jätkas ta õpinguid Tallinna Tehnikaülikoolis ning sai majandusteaduskonnas õppinult 2000. aastal bakalaureusekraadi, 2002. aastal magistrikraadi ja 2008. aastal doktorikraadi.
Tema magistritöö teema oli "Finantsinformatsiooni analüüsilt ettevõtte terviklikule käsitlusele". Doktorikraadi sai ta väitekirjaga "Kapitali struktuur ja dividendiotsused jaotatud kasumi maksustamise tingimustes". Mõlema teadustöö juhendaja oli Enn Listra ja need kaitsti Tallinna Tehnikaülikooli majandusteaduskonna rahvamajanduse instituudi panganduse ja rahanduse õppetoolis.
2007. aastal pälvis mitu auhinda uurimuse eest, mis moodustas osa tema doktoritööst ning käsitles maksude ja seadusandlike piirangute mõju ettevõtte finantsotsustele.
2008. aastal tegi finantsökonoomika alast järeldoktori teadustööd Šveitsis Zürichi Ülikooli juures.
Ametialane tegevus.
1998. aastast töötab Aaro Hazak aktsiaseltsis PricewaterhouseCoopers Advisors kriisijuhtimise valdkonna juhtivkonsultandina.
2005. aastast on ta osakoormusega ühtlasi Tallinna Tehnikaülikooli õppejõud, algselt erakorraline teadur majandusuuringute teaduskeskuses ja alates 2008. aastast erakorraline vanemteadur rahanduse ja panganduse õppetoolis. Tema juhendamisel on valminud ja valmimisel mitmed ettevõtete jätkusuutlikkust ja kapitali struktuuri puudutavad väitekirjad.
Mitmesugust.
Alates 2006. aastast Eesti Majandusteaduse Seltsi liige. Kuulub ka audiitorkogusse.
Aaro Hazak huvitub filmindusest. Aprillis 2009 pälvis tema esimene lühimängufilm "Distinkt" Eesti Amatöörfilmide Festivalil eriauhinna parima mängufilmi eest täiskasvanute grupis.
Loomingu talvekool

Loomingu talvekoolid olid ajakirja Looming peatoimetaja Kalle Kure algatusel korraldatud kahepäevased seminarid, millest võtsid osa noorema põlve kriitikud ja kirjandusteadlased.
Esimene talvekool peeti 1979. aasta veebruaris Lahemaal (Ojaäärsel). Ettekanded: Maie Kalda ja Kalle Kurg (ankeeditulemused: kriitikute arvamused kirjandusest ja oma tööst), Peeter Tulviste (mõtlemistüübid ja nüüdisaja inimese mõtlemisviis), Ülo Kaevats (globaalprobleemide esilekerkimine ja teadus), Rein Ruutsoo (sotsiaalprobleemistik) jm.
Barreevõti

Barreevõti ehk capo on seade, mida kasutatakse transponeerimise abivahendina keelpillide (näiteks kitarr, mandoliin, bandžo) mängimisel. Barreevõti lühendab kõiki keeli korraga ja seega muudab nende helikõrgust sama intervalli võrra.
Karl Soonpää

Karl Johannes Soonpää VR II/3 (kuni 13. veebruarini 1939 Karl Johannes Soonberg; 2. märts 1895 – 15. juuni 1944 Elva lähedal) oli Eesti poliitik ja riigiametnik.
Ta õppis Tartu ülikooli usuteaduskonnas ja põllumajandusteaduskonnas, mille lõpetas 1926. aastal.
Karl Soonpää osales poliitikas alates 1926. aastast. Algul esindas ta Asunikke ja seejärel alates 1932. aasta parteiühinemisest Ühinenud Põllumeeste Erakonda. Ta oli III, IV ja V Riigikogu liige, töö- ja hoolekandeminister (9. detsembrist 1927 kuni 4. detsembrini 1928) ja seejärel kuni 9. juulini 1929 põllutööminister.
Karl Soonpää osales Vabadussõjas leitnandina ja sai Vabadusristi.
Alates 26. juulist 1929 oli ta riigikontrolör.
Karl Soonpää kuulus nende väheste kõrgete riigitegelaste hulka, kes pääsesid 1941. aasta juuniküüditamisest. Ta oli 14. juuni varahommikul oma tuttavatelt teada saanud, et Elva raudteejaama on koondatud suur hulk kahtlasi raudteevaguneid. Soonpää võttis kodust jalgratta ja pages, pärastlõunal lahkus talust tema abikaasa Antonie koos lastega. Karl Soonpää varjus koos mõne omakandimehega metsadesse. 22. juunil saadi teada Saksamaa sõjast NSV Liidu vastu ja mehed varjasid end kuni sakslaste tulekuni 1941. aasta juulis. 
Saksa okupatsiooni algul oli Karl Soonpää Tartu maavalitsuse põllumajandusosakonna juhataja, 1942. aastal aga taas kodustel talutöödel. Ta oli Elva valla põllumajandusjuht, Eesti Põllumajandusliidu Elva vallaosakonna juhataja ja Omakaitse rühmaülem.
Karl Soonpää hukkus juunis 1944, kui üritas öösel Elva lähedal metsas koos kahe mehega kinni võtta Nõukogude diversante.
Ta suri 49-aastaselt. Matusetalitus toimus 19. juunil 1944 Elva kalmistul.
Isiklikku.
Karl Soonpää pidas 13. septembrist 1939 kuni 22. juunini 1940 päevikut, mis on oluline ajalooallikas.
Tema vend oli Leo Soonpää.
Tema naine Antonie Soonpää suri 2006. aastal 107-aastaselt.
Ööbik

Ööbik ("Luscinia luscinia") on linnuliik kärbsenäplaste (varem rästaslaste) sugukonnast ööbiku perekonnast. Ööbiku rahvapärased nimetused on sisask, õitsilind, kiriküüt, lakstigal, lauluisa, teopiits jt.
Levila.
Ta pesitseb Ida-Euroopa maades (v.a põhja piirkonnad) ning Lääne-Siberi kesk- ja lõunaosas. Levila põhjapiiriks on Lõuna-Soome ja Lõuna-Rootsi. Ta talvitub Ida-Aafrika troopika lõunaosas.
Ööbik on Eestis levinud ja tavaline haudelind, tema pesitsusaegset arvukust on hinnatud 130 000 – 200 000 paarile.
Välimus.
Ööbiku välimus on silmapaistmatu. Tema ülapool on oliivipruun, saba roostekarva, alapool hele, küljed pruunikashallid, pugualal on kirju ookerhall laik. Ta on pisut varblasest suurem: kehapikkus on 16–19 cm, tiiva pikkus 9 cm ja kaal ligi 25 grammi. Isas- ja emaslind näevad välja ühtemoodi.
Laul.
Ööbik võib laulda terve öö ehast koiduni, esimesel kahel nädalal pärast laulu algust ka päeval, vaikides veidikeseks vaid keskpäeval. Lauldes istub ta maapinna lähedal oksal, veidi kühmu tõmbununa ja ripakil tiibadega. Üldiselt on ööbik ettevaatlik lind, kes elab varjatult, kuid laulmise ajal ta unustab ohu ja siis võib talle väga ligi minna.
Laulus vahelduvad viled laksutamisega, valjud toonid mahedatega ja kurvad rõõmsatega. Laulustroof vaibub sujuvalt, kuid väikesele pausile järgneb ootamatult uus, katkendlik ja vali.
Noored ööbikud õpivad laulma vanalinde jäljendades. Sellepärast laulavad ühe piirkonna ööbikud sageli paremini mõne teise piirkonna omadest, aga kui linnupüüdjad on paremad lauljad kinni püüdnud, hakkab järgmine põlvkond halvemini laulma. Seevastu kui piirkonda ilmub üks hea laulja, muutub seal ka teiste ööbikute laul ilusamaks.
Nimetus.
Ööbik on saanud nimetuse oma laulu "öö pikk" järgi, mis on linnu nimeks mugandunud. Vanas eesti keeles (nagu lõunamurretes siiani) hüütakse lindu sisaskiks, mis on vana läänemeresoome tüvi.Kui Vanataat lindudele laulu õpetanud, jäänud ööbik hiljaks; Vanataat käskinud ööbikul inimestelt laulu õppida. Enne päikese tõusu kuulama minnes kuulnud ööbik, kuidas sulane kahe härjaga kündma minnes öelnud: Kiri, küüt, käi vagu! Öö pikk! Tüdruk, too piits! Noh, noh, säh, säh! Seda sulase laulu kuuldes hakanud ööbik kohe järele laulma. Sest saadik äratab ta inimesi tööle ja teda hüütakse künnilinnukski.
Ööbik ei ärata mitte üksi kündjaid tööle, vaid ka tüdrukuid lehmi lüpsma, hüüdes: Tüdruk, tüdruk, kus lüpsik? Kus lüpsik? Piitsa, piitsa, laks, laks, laks! Teine kord jälle: Ole virk, ole virk, laisk tüdruk, öö pikk, öö pikk!
Bijagósi saared

Bijagósi saared on saarestik Atlandi ookeanis. Saared kuuluvad Guinea-Bissaule.
Saarte pindala on 2624 km², rahvaarv umbes 30 000 (2006). 
Saared on madalad, kõrgus kuni 34 meetrit.
Rästaslased

Rästaslased ("Turdidae") on lindude sugukond värvuliste seltsist.
Sugukonda kuuluvad järgmised Eestis elutsevad lindude perekonnad:
Euroopas elutsevad veel järgmised rästaslaste perekonnad:
Pärnu JK Tervis

Pärnu JK Tervis oli Eesti jalgpalliklubi, mille kodulinn oli Pärnu ja koduväljak Raeküla staadion. 
Aastal 1996 moodustati Pärnu Tervise põhjal Lelle SK.
Vintlased

Vintlased ("Fringillidae") on lindude sugukond värvuliste seltsist.
Vintlased on suur rühm jämeda nokaga linde. Nad on jässaka keha, ümara pea ja lühikese kaelaga. Tiivad on keskmise pikkusega. Sulestik on paks, tihe ja tavaliselt kirev. Mõnel troopikaliigil on peas tutt.
Enamasti elavad vintlased metsades ja põõsastikes, ent mõned liigid on kohastunud eluks kõrbetes ja mägede alpivööndis.
Vintlaste levila hõlmab enam-vähem kogu maailma peale Antarktika ja Austraalia. Troopikas ja lähistroopikas on nad paiksed, parasvöötmes rändlinud. Eristatakse 122 liiki.
Vintlased pesitsevad paaridena. Nende pesad on kausjad, sageli väga peenelt kõrtest ja raagudest punutud ning seest jõhvide ja muu pehme materjaliga vooderdatud. Pesa võib asuda nii puu otsas, põõsas, maapinnal, kivide vahel kui ka kaljulõhes. Kurnas on 3–7 kirjut muna. Hautakse kaks nädalat. Tavaliselt on aastas üks kurn, vahel kaks.
Vintlaste laul ei ole kuigi keerukas, kuid kõlav ja mitmel liigil üsna meeldiv. Sellepärast peetakse neid puurilindudena.
Vintlased toituvad valdavalt seemnetest ja teistest taimeosadest. Ainult poegi toidetakse putukatega. See viitab asjaolule, et vintlased on arenenud välja putuktoidulistest lindudest. Umbrohuseemnete ja kahjurputukate hävitajana on vintlased kasulikud linnud.
Vintlaste sugukonda kuuluvad järgmised Eestis elutsevad perekonnad:
Euroopas elutsevad veel järgmised vintlaste perekonnad:
Rästas

Rästas ("Turdus") on lindude perekond rästaslaste sugukonnast.
Eestis elutsevad järgmised rästaliigid:
Haruldase läbirändajana on kohatud ka järgmisi rästaliike:
Aurlandi vald

Aurland on vald Norras Vestlandi maakonnas. Valla keskus on Aurlandsvangeni küla. Teised suured külad on Flåm, Undredal ja Gudvangen.
2019. aastani kuulus vald Sogn og Fjordane maakonda.