tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
A Portuguesa

A Portuguesa on Portugali riigihümn. Selle kirjutasid Henrique Lopes de Mendonça (sõnad) ja Alfredo Keil (muusika). 
Sõnad.
Heróis do mar, nobre povo,&lt;br&gt;
Nação valente e imortal,&lt;br&gt;
Levantai hoje de novo&lt;br&gt;
O esplendor de Portugal!&lt;br&gt;
Entre as brumas da memória,&lt;br&gt;
Ó Pátria sente-se a voz&lt;br&gt;
Dos teus egrégios avós,&lt;br&gt;
Que há-de guiar-te à vitória!
Às armas, às armas!&lt;br&gt;
Sobre a terra, sobre o mar,&lt;br&gt;
Às armas, às armas!&lt;br&gt;
Pela Pátria lutar&lt;br&gt;
Contra os canhões marchar, marchar!
Desfralda a invicta Bandeira,&lt;br&gt;
À luz viva do teu céu!&lt;br&gt;
Brade a Europa à terra inteira:&lt;br&gt;
Portugal não pereceu&lt;br&gt;
Beija o solo teu jucundo&lt;br&gt;
O Oceano, a rugir d'amor,&lt;br&gt;
E teu braço vencedor&lt;br&gt;
Deu mundos novos ao Mundo!
Saudai o Sol que desponta&lt;br&gt;
Sobre um ridente porvir;&lt;br&gt;
Seja o eco de uma afronta&lt;br&gt;
O sinal do ressurgir.&lt;br&gt;
Raios dessa aurora forte&lt;br&gt;
São como beijos de mãe,&lt;br&gt;
Que nos guardam, nos sustêm,&lt;br&gt;
Contra as injúrias da sorte.
Károlos Papoúlias

Károlos Papoúlias (kreeka keeles "Κάρολος Παπούλιας") (4. juuni 1929 Ioánnina – 26. detsember 2021) oli Kreeka jurist ja poliitik.
Ta oli 8. veebruarist 2005 13. märtsini 2015 Kreeka president. Ta oli 1985–1989 ja 1993–1996 välisminister ning 1997–2004 parlamendiliige.
2006. aasta Slovakkia parlamendivalimised

Slovakkia 2006. aasta parlamendivalimised toimusid laupäeval, 17. juunil 2006, et valida Slovakkia parlamendi (Slovaki Vabariigi Rahvusnõukogu) 150 liiget. 
Valimistel osales 54,67% hääleõiguslikest kodanikest (väikesi erinevusi allikate vahel seletab asjaolu, et üllatavalt suur hulk Slovakkia valijaid võtab küll lehe, aga ei anna seda enam ära). Valituks osutusid parteid, mis kogusid vähemalt 5% kõigist kehtivatest häältest. Parlamendivalimised võitis 29,14% valijate häältega sotsiaaldemokraatlik partei Suund – Sotsiaaldemokraatia, saades parlamendis 50 kohta. 
Valituks osutus 24 naist ehk 16% parlamendiliikmetest on naised.
Valimistulemused.
Hääleõiguslikke: 4 272 517&lt;br&gt;
Osalus: 2 329 852; 54,5% &lt;br&gt;
Kehtetuid hääli: 26 713; 1,1%&lt;br&gt;
Kehtivaid hääli: 2 303 139; 98,9%&lt;br&gt;
Vaata ka.
Slovakkia Statistikaamet []
Cristian Zaccardo

Cristian Zaccardo (sündinud 21. detsembril 1981 Formigine linnas Modena provintsis) on Itaalia jalgpallikoondise endine kaitsja, kes tuli 2006. aastal maailmameistriks. Ta mängis viimati Malta klubis Hamrun Spartans.
Zaccardo tuli 2004. aastal kuni 21-aastaste Euroopa meistriks. Itaalia rahvuskoondises mängis ta esimest korda 17. novembril 2004.
Zaccardo lõi 2006. aasta MM-i alagrupikohtumises USA vastu (lõppseis 1:1) omavärava.
Isiklikku.
Cristian Zaccardo on 184 cm pikk.
Asamoah Gyan

Asamoah Gyan (sündinud 22. novembril 1985 Accras) on Ghana jalgpallur, ründaja. Ta mängib Türgi kõrgliiga klubis Kayserispor.
Gyan on Ghana rahvuskoondise rekordinternatsionaal ja kõigi aegade suurim väravakütt.
Koondisekarjäär.
Debüüdi Ghana rahvuskoondises tegi Gyan 19. novembril 2003 mängus Somaaliaga, kus lõi koondises ka oma esimese värava.
2004. aastal kuulus ta Ghana olümpiakoondisse, ent alagrupist edasi ei pääsetud.
2006. aasta maailmameistrivõistlustel lõi Gyan mängus Tšehhiga, mille Ghana võitis 2:0, avavärava 68 sekundit pärast avavilet. See oli turniiri kiireim ja Ghana kõigi aegade esimene värav maailmameistrivõistlustel. Kaheksandikfinaalis Brasiiliaga teenis ta 86. minutil sukeldumise eest teise kollase kaardi ja pidi mängust lahkuma.
2010. aasta maailmameistrivõistlustel lõi Gyan mängus Serbiaga 84. minutil penaltist 1:0 võiduvärava. Ka mängus Austraaliaga lõi ta käega mängu eest määratud penalti sisse. Kaheksandikfinaalis USA-ga lõi Gyan lisaajal, mängu 93. minutil otsustava 2:1 värava. Veerandfinaalis Uruguay vastu ei suutnud ta seisul 1:1 käega mängu eest määratud penaltit realiseerida. Lisaajale järgnenud penaltiseerias lõi ta oma löögi väravasse, kuid Ghana kaotas teiste mängijate eksimuste tõttu kohtumise 2:4.
Gyan on alates 2012. aastast Ghana meeskonna kapten.
2012. aasta Aafrika rahvaste karikavõistluste poolfinaalis tõrjus Sambia väravavaht mängu algusel Gyani penalti ja Ghana meeskond kaotas 0:1.
2014. aasta maailmameistrivõistluste teises alagrupimängus lõi ta värava Saksamaale ja tõusis Roger Milla kõrvale viie maailmameistrivõistluste väravaga. Viimases alagrupimängus lõi ta värava Portugalile ja sai sellega maailmameistrivõistlustel enim väravaid löönud Aafrika mängijaks. Samuti on ta esimene ja seni ainus Aafrika mängija, kes on löönud värava kolmedel erinevatel maailmameistrivõistlustel.
2015. aasta Aafrika rahvaste karikavõistlustel lõi ta teises alagrupimängus värava Alžeeriale.
2017. aasta Aafrika rahvaste karikavõistluste teises alagrupimängus 21. jaanuaril lõi ta värava Malile.
Isiklikku.
Asamoah Gyan on 186 cm pikk ja kaalub 77 kg.
Augusta (Maine)

Augusta on USA Maine'i osariigi pealinn ja Kennebeci maakonna keskus.
Bakari Koné

Bakari Koné (sündinud 17. septembril 1981 Abidjanis) on Elevandiluuranniku jalgpallikoondise endine äärepoolkaitsja.
Elevandiluuranniku rahvuskoondises debüteeris Koné 5. septembril 2004 Sudaani vastu. Ta mängis koondises aastatel 2003–2010 kokku 42 korda ja lõi 9 väravat.
2006. aasta maailmameistrivõistlustel Saksamaal lõi Koné värava alagrupi teises mängus Hollandi vastu. Elevandiluurannik kaotas mängu 1:2.
Isiklikku.
Bakary Koné on 163 cm pikk.
U5 (Berliin)

U5 on Berliini metrooliin. See avati 21. detsembril 1930 ning seda pikendati 1973. ja 1989. aastal. 2020. aastal peaks valmima selle ühendus U55 liiniga.
U5 on laiade vagunitega. See on ka ainuke liin, mida Saksa Demokraatliku Vabariigi ajal pikendati. Liin ühendab Hönowi Alexanderplatziga. Aastal 2009 võeti kasutusele liin U55, mis on kavandatud U5 pikendamiseks. Pikendust alustati teisest otsast ja kahe otsa vaheline ühendus kesklinnas seni veel puudub. U5 jätk, mis ühendab praeguse U5 liini U55-ga, avatakse seniste plaanide kohaselt 2020. aastal. Kurioosne on sel liinil see, et Hönowi lõpp-peatuse platvormi üks ots asub väljaspool Berliini, mida teistel U-Bahni liinidel ette ei tule, see-eest ulatuvad paljud S-Bahni liinid kilomeetreid Brandenburgi liidumaale välja.
Augusta

Augusta on tiitel. Tähendab keisrinnat. See ei kuulu automaatselt keisri naisele, vaid antakse eraldi ja võidakse anda ka muudele perekonnaliikmetele. Tiitli leiutas Augustus oma testamendis, andes selle Liviale, kes oli ta lesk ja järgmise keisri ema.
Augusta on ka mitme koha nimi, mh. mitmed Augustuse asutatud linnad.
Augusta on ka levinud naiste eesnimi, mh. Augusta (1719–1772) oli Saksi-Gotha printsess ja Walesi printsess.
U6 (Berliin)

Berliini metrooliin U6 on laiade vagunitega ja ühendab Alt-Tegelit alt-Mariendorfiga.
Peatused:
Richard Kruspe

Richard Z. Kruspe (sündinud 24. juunil 1967 Richard Zven Kruspe nime all Saksa DV-s Wittenberges) on saksa muusik, tuntud ansambli Rammstein asutajana ning juhtkitarristina. Lisaks on ta ansambli Emigrate laulja ja kitarrist.
Ta kasutas aastast 1999 ka nime Bernstein oma LAV-USA päritolu naise Caron Bernsteini järgi, kuid lahutas aastal 2006 ning kasutab taas nime Kruspe.
Richardil on kaks vanemat õde ja vanem vend. Tema vanemad lahutasid, kui ta oli noor. Richard ei saanud oma kasuisaga läbi. kolisid Weiseni külasse.
Lapsena oli Kruspe ansambli KISS fänn.
16-aastaselt külastasid Kruspe ja ta sõbrad Tšehhoslovakkiat, kust ta ostis esimese kitarri. Sealt tekkis huvi selle mängimise vastu.
10. oktoobril 1989, enne Berliini müüri langemist, sõitis ta metroos. Sealt väljudes leidis ta end keset poliitilist demonstratsiooni. Ta vahistati ning pandi 6 päevaks vanglasse. Pärast vabastamist lahkus ta läbi Tšehhoslovakkia Saksamaa Liitvabariiki.
Aastal 1991 asutas ta ansambli Orgasm Death Gimmicks.
Rammstein sündis jaanuaris 1993, kui Till Lindemann, Oliver Riedel, Cristoph Schneider ja Richard Kruspe võitsid Berliini muusikavõistluse. Auhinnaks oli võimalus lindistada professionaalne demo 4 lauluga. Nad palusid Paul Landersil ja Christian Lorenzil ansamblist Feeling B nendega liituda. Pärast seda alustati tööd esimese albumi "Herzeleid" kallal.
Christoph Schneider

Christoph Schneider (sündinud 11. mail 1966 Berliinis) on Saksa muusik, tuntud ansambli Rammstein trummarina. Tema hüüdnimi on Doom.
Elulugu.
Tema isa oli muusik. Schneider kasvas seitsmelapselises peres: tal on üks vanem vend ja viis õde. 1980. aastal, kui ta oli 14-aastane, andis vend talle trummi, mille ta oli teinud alumiiniumpurkidest. 
1984. aastal astus ta Saksa sõjaväkke. Ta on ainus Rammsteini liige, kes on teeninud sõjaväes.
24-aastaselt kuulus ta ansambli Die Firma koosseisu ja veel mõnda bändi.
Ainaro

Ainaro on linn Ida-Timoris, Ainaro ringkonna keskus. Asub sisemaal, Dilist 78 km lõunas.
Linna haldusalas, kuhu kuuluvad peale Ainaro linna veel Soro, Maununo, Cassa, Suro Craic, Manutassi ja Mau-Ulo külad, elab umbes 12 000 inimest.
Antroopsusprintsiip

Antroopsusprintsiip (inglise keeles "anthropic principle") on tees, mille kohaselt maailm on niisugune, et seal saaks eksisteerida inimene, sest muidu ei oleks inimesel võimalik seda vaadelda ega kirjeldada.
Päritolu ja algne sõnastus.
Seda väljendit kasutas teadaolevalt esimesena 1973. aastal Cambridge'i Ülikooli professor kosmoloog Brandon Carter Mikołaj Koperniku 500. sünniaastapäevale pühendatud sümpoosionil "Confrontation of Cosmological Theories with Observational Data" (Kosmoloogiateooriate kõrvutamine vaatlusandmetega).
Oma ettekandes (B. Carter. Large Number Coincidences and the Anthropic Principle in Cosmology. – "IAUS" 63 (1974), lk 291) sõnastas ta selle mitmes versioonis järgmiselt:
Aleksander Warma

Aleksander Warma, ka Aleksander Varma, VR I/3 (22. juuni 1890 Viinistu, Kõnnu vald, Harjumaa – 23. detsember 1970 Stockholm) oli Eesti riigimees, diplomaat ja sõjaväelane (kaptenmajor), peaminister Vabariigi Presidendi ülesandeis 30. märtsist 1963 kuni surmani. Aleksander Warma valiti 1966. aastal, 1968. aastal ja 1970. aastal Eesti Komitee Asemike Kogusse.
Haridus ja tööelu algus.
Hindreku talus Viinistu külas sündinud Aleksander Warma õppis Pärispea vallakoolis ja lõpetas 1905. aastal Kõnnu ministeeriumikooli. 1906. aastal perega Pernå valda kolinuna sai ta üheks esimeseks Kabböle eestlaseks. Aastail 1910–1912 õppis ta Käsmu merekoolis ja 1913–1914 Narva merekoolis. Kaugsõidukapteni eksami tegi ta Riias ja 1920. aastal tegi eksternina küpsuseksami Tallinna Õpetajate Seminari juures. Aastail 1907–1914 töötas ta vaheaegadega mitmel laeval, oli kütja, madrus, pootsman ja tüürimees.
Esimeses maailmasõjas osales Aleksander Warma Vene-Balti sõjalaevastiku koosseisus. 1916. aastal tegi ta Kroonlinnas mereväe lipniku eksami ja teenis kuni märtsini 1918 miiniristlejal Zarja vahiülemana.
Vabadussõja ajal oli Aleksander Warma Eesti merejõudude Mereväe Valitsuse osakonnajuhataja, Merejõudude Staabi ülema abi ja ülema kohusetäitja. Alates 1920. aastast töötas ta Merejõudude Staabi juristina ja oli sõjalaeva Mardus komandör, seejärel töötas ta Sõjaministeeriumi juristina.
Aastail 1921–1924 õppis Aleksander Warma Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas rahvusvahelist õigust ja kaitses 1929. aastal magistritöö "Enamsoodustusklauselist kaubalepingutes".
Eesti Üliõpilaste Seltsi vilistlane.
Isiklikku.
Oli aastatel 1918–1927 abielus õpetaja Anni Warmaga (sündinud Anni Pulk) ja alates 1931. aastast Marta Warmaga (sündinud Marta Alep). Isa Johannes Warma oli üks Kabböle kaluriküla asutajaid Pernaja vallas Soomes; Aleksander Warma oli üks küla esimesi elanikke 1906. aastal.
Aleksander Warma matusetalitus toimus 16. jaanuaril 1971 Stockholmi Jakobi kirikus, selle pidas peapiiskop Johannes Oskar Lauri. Ta maeti augustis 2002 koos abikaasaga ümber Tallinna Metsakalmistule.
(Teos on ilmunud ka soome keeles: "Lähettiläänä Suomessa 1939–1944: muistiinpanoja ja dokumentteja diplomaatin taipaleelta." Tõlkija Martti Rauhala. Helsingi: Otava, 1973.)
Johan Ungerson

Johan Ungerson (18. oktoober 1910 Ulila vald, Tartumaa – 20. november 1991 Eskilstuna) oli Eesti poliitik, haridusminister eksiilis 5. juunist 1985 kuni surmani.
Eesti Üliõpilaste Seltsi vilistlane.
Ta valiti 1966., 1968. ja 1970. aastal Eesti Komitee Asemike Kogusse.
Mitte

Mitte (saksa keeles 'keskkoht, keskus') on mitme linnarajooni ja linnaosa nimi.
Mitte rajoon

Mitte rajoon on mitme linnarajooni nimi.
Johannes Sikkar

Johannes Sikkar (15. oktoober 1897 Kõnnu, Saadjärve vald, Tartumaa – 22. august 1960 Stockholm) oli eesti poliitik, peaministri asetäitja eksiilis 12. jaanuarist 1953 kuni surmani.
Ta õppis 1920. aastal Tartu Ülikooli matemaatikaosakonnas ja 1929–1936 (lõpetas "cum laude") majandusosakonnas, Eesti Üliõpilaste Seltsi vilistlane.
Ta oli Voldi põllumeeste konvendi liige ja Riigi Metsatööstuse nõukogu liige.
Punavuori

Punavuori (rootsi keeles "Rödbergen"; mõlemas keeles tähendus 'punamägi') on linnaosa Helsingis. 
Linnaosas on peamiselt korruselamud. Loodenurgas asuvad endised Sinebrychoffi tehasehooned, mis on osalt kortermajadeks ümber ehitatud.
August Kärsna

August Kärsna (26. detsember 1902 – 8. veebruar 1987 New York) oli Eesti poliitik, kohtuminister eksiilis 8. maist 1971 kuni surmani. Eesti Rahvuskomitee Ühendriikides esimees, alates 1. novembrist 1958 Ülemaailmse Eesti Kesknõukogu esimees. Väliseesti ajalehe Eesti Postimees ("Estonian Courier") toimetaja.
Enda väitel oli August Kärsna ka Vabariigi Valitsuse eksiilis esindaja ÜRO-s.
Juhan Käis

Juhan Käis (4. august 1915 Tartu – 12. november 1984 Toronto) oli Eesti poliitik, teedeminister eksiilis 1. märtsist 1964 kuni surmani.
Juhan Käis õppis aastatel 1936–1942 (lõpetas 1942 "cum laude") Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas; ta oli Eesti Üliõpilaste Seltsi vilistlane. Ta kirjutas aastal 1939 auhinnatöö "Kodaniku vabadused Eesti õiguskorras, nende areng ja tagatised".
Juhan Käis oli kompanii pealik Kaitseliidu Tartu maleva õppurmalevkonnas.
Aastal 1944 põgenes ta Saksamaale, 1948 siirdus Austraaliasse, 1956 Kanadasse.
Juhan Käis oli Ühinenud Põllumeeste ja Väikemaapidajate Kogude erakonna liige alates aastast 1960.
Ivar Grünthal

Ivar Grünthal (8. juuni 1924 Tartu – 14. veebruar 1996 Göteborg) oli eesti kirjanik, arst ja poliitik.
Elulugu.
Õppis Hugo Treffneri Gümnaasiumis aastatel 1932–1941. Pärast seda jätkas õpinguid Tartu, Helsingi ja Lundi ülikoolis, õppides arstiteadust. Lõpetas Lundi ülikooli meditsiinilitsentsiaadi kraadiga 1951. aastal. Astus Rootsis paguluses olles aastal 1945 EÜS Põhjala liikmeks.
Teise maailmasõja ajal teenis Soome armees, kuuludes Eesti vabatahtlike rügemendi JR 200 koosseisu, pärast ohvitserikoolituse läbimist ülendati lipnikuks ("vänrikki").
Grünthal töötas aastatel 1952–1958 Visbys arstina. Aastast 1959 oli sotsiaalarst Göteborgis. Aastatel 1957–1966 oli ta kultuuriajakirja Mana toimetaja ja väljaandja. 1956–1962 oli ta Rootsi Eestlaste Esinduse esinduskogu liige.
1. jaanuaril 1962 nimetas peaminister Vabariigi Presidendi ülesandeis August Rei Ivar Grünthali portfellita ministriks ja sotsiaalministri kohusetäitjaks peaministri asetäitja Aleksander Warma juhitavas Vabariigi Valitsuses eksiilis. 1. märtsist 1964 kuni 8. maini 1971 oli Grünthal sotsiaalminister Tõnis Kindi valitsuses.
Ta tõlkis eesti luulet rootsi keelde, avaldas rohkelt artikleid ja arvustusi ajakirjades.
Teosed.
Luulekogud.
Koondkogu "Neitsirike" sisaldab tervikuna kõik varem ilmunud luulekogud. Koostanud ja eessõna: Hando Runnel. Ilmamaa, Tartu 1995
Isiklikku.
Ivar Grünthal oli ajakirjanik Vera Poska-Grünthali ja jurist Timotheus Grünthali teine laps, riigimees Jaan Poska lapselaps.
Tal oli vanem õde Constancia (1920–2005) ja noorem õde Vera (1925–2018) ning noorem vend Timotheus Grünthal jr (1930–2008). Timotheus Grünthali lapselaps Raoul Grünthal tegutses Rootsi uudisteagentuuris TT ja Svenska Dagbladeti peadirektorina. Tema onu Villem Grünthal-Ridala oli eesti luuletaja, tõlkija ning keele- ja folklooriuurija.
Abikaasa Virve Grünthal (Lasberg), tütred Anne, Pia ja Kristiina, poeg Ivar-Hendrik.
Arvo Horm

Arvo Horm (kuni 1935 Arnold Horn, 25. september/8. oktoober 1913 Vastseliina mõis, Võrumaa – 15. aprill 1996 Örnö Stockholmi lähedal) oli Eesti poliitik, majandusteadlane ja ajakirjanik.
Õppis 1934–1938 (lõpetas "cum laude") Tartu Ülikoolis majandusteadust. EÜS Põhjala vilistlane.
Põgenes 1943 Soome kaudu Rootsi.
Majandusminister 1. märtsist 1963 kuni 24. augustini 1977 Vabariigi Valitsuses eksiilis, seejärel minister.
Eesti Rahvusfondi juhatuse liige, 1971–1996 ajalehe Teataja toimetaja.
Ta valiti 1966., 1968. ja 1970. aastal Eesti Komitee Asemike Kogusse.
Ohvitser

Ohvitser (ladina sõnast "officium", 'amet') on vastava auastmega isik, kes kuulub relvajõudude, korrakaitsejõudude või sõjaväeliste ametkondade juhtivkoosseisu.
Eesti ohvitserid.
Ohvitser on sõjaväejuht, kes on omandanud vastava ettevalmistuse ja kellele peamiselt tugineb Vabariigi iseseisvuse, sõltumatuse ja julgeoleku ning Vabariigi kehtiva seadusliku korra kaitse teostamine, milleks tema on kohustatud igal silmapilgul valmis olema oma elu ohverdama.
Ohvitseride ametikohad on sõjaväelist kõrgharidust või kõrgharidust ja sõjalist väljaõpet nõudvad sõjaväelise auastmega ametikohad. Ohvitseride ametikohad jagunevad vastavalt haridusele ja ülesannetele:
1) riviohvitserid – juhivad allüksusi ja üksusi või teenivad staapides; omavad ohvitseri sõjaväelist kõrgharidust.
2) erialaohvitserid – konkreetse valdkonna spetsialist (näiteks arst, tehnik); vastaval erialal tsiviilkõrgharidus ja kursustel omandatud ohvitseri baasteadmised.
Ohvitseride põhiametikohad Eesti kaitseväes.
1) kindrali auastmega ametikoht – kaitseväe ülemjuhataja ametikoht; 
2) kindralleitnandi auastmega ametikoht – kaitseväe juhataja ametikoht; 
3) kindralmajori auastmega ametikoht – Kaitsejõudude Peastaabi ülema ametikoht ja maaväe ülema ametikoht; 
4) brigaadikindrali auastmega ametikoht – õhuväe ülema ametikoht ja mereväe ja Kaitseväe Ühendatud Õppeasutuste ülema ametikoht  ; 
5) koloneli auastmega ametikoht – brigaadi (varem rahuaja kaitseringkonna) ülema ametikoht; 
6) kolonelleitnandi auastmega ametikoht – pataljoniülema ametikoht; 
7) majori auastmega ametikoht – staabiohvitseri ametikoht; 
8) kapteni auastmega ametikoht – kompaniiülema ametikoht;
9) leitnandi auastmega ametikoht – rühmaülema ametikoht.
Ohvitseride auastmed jagunevad noorem-, vanem- ja kõrgemate ohvitseride auastmeteks. 
Nooremohvitseride auastmed on ülenevas järjestuses: 
1) maa- ja õhuväes – lipnik, nooremleitnant, leitnant, kapten; 
2) mereväes – lipnik, nooremleitnant, leitnant, vanemleitnant.
Vanemohvitseride auastmed on ülenevas järjestuses: 
1) maa- ja õhuväes – major, kolonelleitnant, kolonel; 
2) mereväes – kaptenmajor, kaptenleitnant, mereväekapten.
Kõrgemate ohvitseride auastmed on ülenevas järjestuses: 
1) maa- ja õhuväes – brigaadikindral, kindralmajor, kindralleitnant, kindral; 
2) mereväes – kommodoor, kontradmiral, viitseadmiral, admiral.
Kaitseväeteenistuse seadus § 22.§ 30.
Renate Kaasik

Renate Kaasik (kuni 1930 Renate Palgi, 1930–1936 Renate Evert; 5. september 1906 Voore, Küti vald, Virumaa – 10. aprill 1993 Stockholm) oli minister Heinrich Marga eksiilvalitsus 8. maist 1971 kuni 20. juunini 1990, esimene Eesti Vabariigi naisminister.
Ta lõpetas 1924. aastal Tallinna Linna II Tütarlaste Gümnaasiumi ja 1936. aastal Tartu Ülikooli eesti keele, kirjanduse ja filosoofia alal. Ta oli Korporatsioon Filiae Patriae liige.
Eesti Rahvusfondi juhatuse liige.
Ta suri 10. aprillil 1993 Stockholmis ja maeti 3. juulil 1993 Viru-Jaagupi kalmistule.
Isiklikku.
Ta oli aastatel 1930–1936 abielus kirjastaja Herman Evertiga.
Arved Ruusa

Arved Ruusa (varasema nimega Arved Ruus; 28. august 1900 Ebro talu, Aakaru küla, Kambja vald, Tartumaa – 15. detsember 1992 Stockholm) oli Eesti Vabariigi riigisekretär eksiilis 8. maist 1971 kuni 9. aprillini 1990.
Osales Vabadussõjas. Ta lõpetas Tartu Kommertsgümnaasiumi ja Tartu Ülikooli õigusteaduse erialal. Töötas noorena Eesti politseis konstaablina, hiljem riigiametniku ja prokurörina. Saksa okupatsiooni ajal oli Läänemaa abimaavanem. EÜSi liige alates 1924.
Põgenes 1944 perega Haapsalu kaudu Rootsi, oli Eesti Rahvusfondi juhatuse liige.
Isiklikku.
Arved Ruusa abiellus 1937. aastal Tartu Ülikooli lõpetanud juristi Veronika Kallasega. Neil sündis kaks last: Ene (1940) ja Jaan (1952).
Arved ja Veronika Ruusa on maetud Kambja surnuaeda.
Elmar Tambek

Elmar Nikolai Tambek (24. detsember 1897 Kavastu küla, Vihula vald, Virumaa – 26. juuni 1991 Vancouver, Kanada) oli Eesti riigiametnik, jurist ja sõjaväelane (kapten).
Elmar Tambek oli Vabariigi Presidendi Kantselei ülem Konstantin Pätsi ametiajal 1938–1940. Aastatel 1941–1944 oli Tambek Äraviidud ja Mobiliseeritud Eestlaste Registreerimise ja Otsimise Keskuse ("ZEV") juhataja.
Elulugu.
Elmar Tambek sündis talupidaja peres, õppis Liiguste ministeeriumikoolis ja lõpetas 1917. aastal kuldmedaliga Tallinna Aleksandri Gümnaasiumi. Soovides õppida arstiks, astus ta Peterburi sõjameditsiini akadeemiasse. 1918. aastal pöördus Eestisse tagasi ja osales Vabadussõjas Narva rindel, aastatel 1920–1929 oli kaadriohvitser (teenis 2. Suurtükiväepolgus, 2. Diviisi suurtükiväes, sõjaministeeriumis, sõjaväe ringkonnakohtus ja sõjaväe prokuratuuris, 1924–1929 kohtu-uurija ja abiprokurör).
20. detsembril 1920 lõpetas Sõjakooli sõjaaegse ratsaväe kursuse ja ülendati lipnikuks. Aastal 1925 lõpetas Tartu Ülikooli õigusteaduskonna. Kuulus korporatsiooni Vironia. Pärast seda töötas Sõjaministeeriumis ja Sõjaprokuratuuris. Aastast 1929 töötas prokurörina Rakvere ringkonnakohtus ja 1933. aastast Tallinna abiprokurörina. Osales aastal 1932 Eesti Vabadussõjalaste Liidu Rakvere osakonna rajamisel.
Oli Politseikooli kriminaalõiguse ja kriminoloogia õppejõud.
Alates 1. septembrist 1938 kuni surmani (kinnitatud jätkuvalt ametis olevaks Tõnis Kindi poolt 29. detsembril 1973) oli ta Vabariigi Presidendi Kantselei ülem.
Aastatel 1941–1944 oli Elmar Tambek Saksa okupatsioonivõimudega koostöös tegutseva organisatsiooni Äraviidud ja Mobiliseeritud Eestlaste Registreerimise ja Otsimise Keskuse ZEV (saksa "Zentralstelle zur Erfassung der Verschleppten und mobilisierten Esten") juhataja. 
Kaks päeva enne punavägede saabumist Tallinna septembris 1944 põgenes ta koos perekonnaga (välja arvatud tema poeg Ülo Tambek, kes 1941. aastal oli mobiliseeritud Punaarmeesse) laeval "Wartheland" Saksamaale (oli seal Eesti Toimkonna juhataja Berliinis, hiljem Detmoldis). 1947 siirdus Inglismaale ja 1952 kolis Kanadasse Vancouverisse. Töötas erahaiglas sanitarina, 70-aastaselt siirdus pensionile.
Elmar Tambeki ja tema abikaasa Anna Tambeki tuhastatud põrmud on maetud Virumaale Haljala kalmistule. Samal kalmistul puhkavad ka tema vanemad ja poeg, filmioperaator ja -režissöör ning ajakirjanik Ülo Tambek. Elmar Tambeki ja tema abikaasa ümbermatmisele pühendatud mälestusjumalateenistus toimus Tallinnas Kaarli kirikus 9. juunil 1994.
Kruununhaka

Kruununhaka (rootsi keeles "Kronohagen"; soome kõnekeeles ka "Krunikka" ja "Kruna") on linnaosa Helsingis Vironniemi piirkonnas Helsingi kesklinna moodustava poolsaare kirdeosas. Selle läänepiir on Unioninkatu ning lõunapiir on Pohjoisesplanadi lõik, mille vastas on Kauppatori. Ülejäänud osas piirneb see merega (Pohjoisranta idas ja Siltavuorenranta põhjas). Kallio linnaosaga ühendab Kruununhakat sild üle Siltavuorensalmi. 
Linnaosa pindala on 0,57 km². Elanike arv on 7202 (1. jaanuar 2014). Soomlasi on elanike seas 83,5% ja rootslasi 10,9%.
Elanike arv:
Töökohtade arv oli 31. detsembril 2012 umbes 7100, 31. detsembril 2008 oli töökohti 7574 ja 31. detsembril 2004 oli töökohti 7238. 
Kruununhaka vanemas osas on ampiirstiilis ehitatud Senati väljaku ümbrus ning Pohjoisesplanadi ja Aleksanterinkatu vaheline ala. Linnaosale iseloomulikud on neist põhjas asuvad 20. sajandi alguses ehitatud juugendstiilis elamud Liisankatu ümbruses. Kruununhakas asuvad muu hulgas presidendiloss, Riiginõukogu hoone, Helsingi toomkirik, Bocki maja (vana raekoda), Burtzi maja, Helleniuse maja, Helsingi raekoda, Soome Pank, Säätytalo, Ritarihuone, Helsingi Ülikooli peahoone ja teisi ülikooli hooneid ning mitmed prestiižikad büroohooned. Liisankatul on Sibeliuse gümnaasium, üks Soome tuntumaid gümnaasiume. Üks vähestest algse puithoonestuse jäänustest on 1818 ehitatud kodanikumaja Ruiskumestarin talo, kus on muuseum. Idarannal on Pohjoisranta, selle lähistel on maismaaga tammi kaudu ühenduses olev väike saar Tervasaari, kus on park. 
Kruununhaka alale viidi linn üle 1640. aastal. Algusest peale olid elanike seas linna- ja riigiametnikud.
Linnaosa teenindab Helsingi Ülikooli metroojaam. 
Nimi.
Linnaosa on nime ('Kroonukoppel') saanud praeguse Rauhankatu piirkonnas kunagi paiknenud kroonu suurtükiväe hobuste karjamaa järgi. Veel 18. sajandi alguses jäi see linnast väljapoole, tänapäeval aga kuulub peaaegu kogu tollane linna territoorium Kruununhaka linnaosa alla. 
Tänavad.
Kruununhaka tänapäevane tänavavõrk sündis Johan Albrecht Ehrenströmi generaalplaanis aastal 1812; ainult mõned linnaosa lõunapoolsemad tänavad olid olemas juba Rootsi võimu ajal. Ka tänavanimed on antud 1820. ja 1830. aastatel ning ainult mõned tänavad on hiljem uued nimed saanud. Suur osa tänavaid on nime saanud Romanovite keiserliku perekonna liikmete järgi. Kõige vanemat praeguseni säilinud tänavanimed on Unioninkatu ja Liisankatu, mis Venemaa keiser Aleksander I kinnitas visiidil Helsingisse 1819. aastal.
Tänavate nimed on Aleksanterinkatu, Hallituskatu, Helenankatu, Katariinankatu, Kirjatyöntekijänkatu, Kirkkokatu, Kristianinkatu, Kruununhaankatu, Kulmakatu, Liisankatu, Maneesikatu, Mariankatu, Maurinkatu, Meritullinkatu, Oikokatu, Pohjoisranta, Rauhankatu, Ritarikatu, Siltavuorenpenger, Siltavuorenranta, Snellmaninkatu, Sofiankatu, Unioninkatu, Vironkatu ja Välikatu.
Mihkel Truusööt

Mihkel Truusööt (kuni 1936 Mihkel Traugot Treuhold; 5. november 1903 Risti – 23. märts 1993 Stockholm) oli Eesti poliitik ja ettevõtja. Ta oli 1937. aastal Rahvuskogu liige ja Johannes Sikkari valitsuses majandusminister (12. jaanuarist 1953 kuni 10. septembrini 1956). 
Põgenes 15-aastaselt kodunt ja osales alaealisena Vabadussõjas, võitles Scoutspataljoni D-kompaniis. Sai raskesti haavata. 
Ta lõpetas Gustav Adolfi Gümnaasiumi ja Tartu Ülikooli õigusteaduskonna majandusteaduse osakonna 1929. Akadeemiliselt kuulus Korp! Rotaliasse. 
Hiljem töötas ta Viljandi Eesti Põllumajanduse Seltsi Kaubanduse Osakonna (VEPSKO) kaubamaja ärijuhina Viljandis, kujundades sellest esimese universaalkaubamaja Eestis. Oli ajalehtede Sakala ja Oma Maa kaasomanik, samuti Kaitseliidu Sakala Maleva Üksiku Raskekuulipilduja Kompanii pealik Viljandis.
Ta on maetud Stockholmi Metsakalmistule. 
Isiklikku.
Mihkel Truusööt abiellus 1928 Benita Rammoga, kes lõpetas Tartu Ülikooli temaga samal erialal. Nende lapsed: dipl. insener Ants Truusööt (1929–2013), sekretär Õie Wikmark (1938) ja jurist Jüri Sven Truusööt (1947).
Ülikool

Ülikool on kõrgem õppeasutus, millel on õigus anda teaduskraade. Eesti õigusaktides on ülikooli defineeritud kui õppe-, loome- ning teadus- ja arendusasutust, kus toimub kõrgharidusstandardile vastav õpe kõrgharidustaseme kolmel astmel. 
Nii ei ole ülikoolid need kõrgkoolid, kus ei toimu doktoriõpet. Pidulikus esituslaadis (kõrgstiilis) on ülikooli kutsutud ladinakeelse väljendiga "alma mater" ('toitev ema'); vananenud kirjanduses on ülikooli asemel kasutatud ka sõna "suurkool".
Maailma vanimaks ülikooliks peetakse 859. aastal asutatud al-Qarawiyyini ülikooli Fèsi linnas Marokos.
Esimesed Euroopa ülikoolid asutati 12. sajandil majanduslikult paremal järjel olevates maades, näiteks Prantsusmaal ja Itaalias. Euroopa vanimaks ülikooliks loetakse kas 1088. või 1119. aastal asutatud Bologna ülikooli. 
Ameerika vanimaks ülikooliks on aastal 1540 Mehhikos asutatud Michoacáni Ülikool. Vanimate hulka kuuluvad ka San Marcose Ülikool Peruus ja Mehhiko Ülikool, mis mõlemad on asutatud 1551. aastal.
Arthur Schopenhauer

Arthur Schopenhauer (22. veebruar 1788 – 21. september 1860) oli saksa filosoof, kes oma peateoses "Maailm kui tahe ja kujutlus" ("Die Welt als Wille und Vorstellung") kirjeldab tahet kui maailma tagant kihutavat jõudu, mis otsib alaliselt rahuldust, seda aga kunagi leidmata.
Elu.
Heinrich Floris Schopenhauer ja Johanna olid tema vanemad. Schopenhauerite pere kolis Hamburgi 1793. aastal, Kui Arthur oli kõigest viie aastane. Kolimise otsus võeti vastu, kui pereisa leidis, et Danzig on elukõlbulik pärast Austria pärilussõda. Samuti elas Arthur kaks aastat Prantsusmaal, mis aitas tal prantsuse keele ära õppida. Arthuri isa soovis, et temast tuleks kaupmees, kuid Arthur oli huvitatud teadlaseks saamisest. Heinrich andis Arthurile valida, kas reisida koos perega mööda Euroopat ringi, misjärel hakata samuti kaupmeheks, või minna gümnaasiumi, mis valmistaks teda ette ülikooliks. Ta valis esimese variandi ja reisis mööda ilma ringi, ning nägi oma silmaga vaeste kannatusi, mis aitas kujundada Arthuri filosoofilist pessimismi. Schopenhauer oli seisukohal, et Vana-India targad tundsid tõde. Ka tema lahendus maailmas valitsevale kannatusele oli sarnane hinduistlike ja budistlike mõtlejate omaga. Ta pooldas Kanti transtsendentaalset idealismi ning oli vaadetelt ateist, tunnustades siiski kristlike filosoofide tööd. Schopenhauer arendas ateistlikku metafüüsikat ja filosoofilist pessimismi.
Mõju.
Tema suurimad mõjutajad olid Immanuel Kant, Gottlob Ernst Schulze ja Platon. Kuigi oma eluajal ei suutnud Schopenhauer märkimisväärset tähelepanu tõmmata, on ta mõjutanud paljusid hilisemaid mõtlejaid, nende seas Friedrich Nietzschet, Richard Wagnerit, Otto Weiningeri, Ludwig Wittgensteini, Erwin Schrödingeri, Albert Einsteini, Sigmund Freudi, Otto Ranki, Carl Jungi, Joseph Campbelli, Lev Tolstoid ja Thomas Manni. Schopenhauer oli oma aja konteksti arvestades muidu pigem liberaalsete vaadetega, rõhutas kaastunde tähtsust, naistesse suhtus aga halastamatu põlgusega.
Tallinna Mustamäe Gümnaasium

Tallinna Mustamäe Gümnaasium (varasem nimi Tallinna 44. Keskkool) on üldhariduskool Tallinnas aadressil Keskuse 18. 
Kool on inglise keele, reaalainete, loodusteaduste ja tehnoloogia kallakuga. 
Ajalugu.
Kool avati 1. septembril 1965 ja kandis nime Tallinna 44. Keskkool. 960 õpilasele ehitatud hoone (arhitekt Mart Port) jäi peagi kitsaks, sest Mustamäe laste arv kasvas kiiresti. Kümmekond aastat oli õpilasi ligi 1500, mistõttu õppetöö toimus kahes vahetuses. Paaril õppeaastal õpiti koguni kolmes vahetuses, kusjuures ühes klassis oli sageli üle 40 õpilase. 
Õppetöö ühes vahetuses algas alates 1992/1993. õppeaastast, kui leiti alglassidele õpperuumid lähedal asuvates lasteaedades.
Alates 1997/1998. õppeaastast on kooli nimi Tallinna Mustamäe Gümnaasium.
Havai vares

Havai vares ("Corvus hawaiiensis") on vareslaste sugukonda varese perekonda kuuluv lind.
Havai vares sarnaneb välimuselt mustvaresega, kuid tal on palju paksem nokk ja ümaramad tiivad. Tema kehapikkus on 48–50 cm. Tal on pehme pruunikasmust sulestik ja pikad turris kurgusuled. Jalad, varbad ja nokk on mustad.
Viimased kaks Hawaii saarel looduses elavat havai varest surid 2002. aastal. Nad elasid troopilistes metsades Mauna Loa ja Hualālai nõlvadel 300–2500 m kõrgusel merepinnast, kus aastas sajab 600–2500 mm vihma. Vangistuses on säilinud 2010. aasta juuli seisuga 78 isendit San Diego loomaaias. Loomaaiast vabadusse lastud linnud on langenud havai viu ohvriks, mis on ise samuti ohustatud liik.
16. aprillil 2009 eraldas Ameerika Ühendriikide Kalanduse ja Eluslooduse Amet 14 miljonit USA dollarit, et see 5 aasta jooksul kulutada havai varese elupaikade säilitamiseks ja ohtude haldamiseks.
Havai varese havaikeelne nimi on "ʻalalā". Mõnede havailaste jaoks on havai vares ʻaumakua (perejumalus).
Fossiilsete leidude põhjal on järeldatud, et minevikus oli havai vares kõigil Havai saartel üsna rohkearvuline ja elas seal koos veel 4 vareseliigiga, mis on kõik säilinud. Ta oli tuntud oma hea lennuvõime ja taiplikkuse poolest ning tema väljasuremise põhjused on teadmata. Arvatavasti olid selles olulisel kohal valgete kolonisaatorite poolt sisse toodud haigused toksoplasmoos, lindude malaaria ja linnukatk.
Havai vares on segatoiduline. Ta sööb linnumune ja linnupoegi, selgrootuid, puuvilju, nektarit, lilli, sisalikke ja muud. Ta kangutas puudelt koort lahti ja nokkis selle alt putukaid.
Havai varese laul on mitmekesine. Tema kutsehüüd on kahetooniline "ko-o". Ta suudab teha ka madalamat häält, mis meenutab kassi näugumist. Tal on keerukas vulisev laul, millesse kuulub mitmesuguseid helisid.
Havai varesed kasutavad tööriistu. 2016. aasta novembris lastakse Hawaii saare loodusesse lahti tehistingimustes kasvatatud Havai varesed.
Tranquillo Barnetta

Tranquillo Barnetta (sündinud 22. mail 1985 Sankt Gallenis) on Šveitsi jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Šveitsi kõrgliiga klubis St. Gallen.
Šveitsi jalgpallikoondises debüteeris ta 8. septembril 2004 mängus Iirimaa vastu. Esimese värava rahvuskoondises lõi ta 1. märtsil 2006 mängus Šotimaa vastu, mis lõppes tulemusega 3:1 Šveitsi kasuks.
Karjäär.
Tranquillo Barnetta hakkas jalgpalli mängima juba nelja-aastaselt FC Rotmonteni juures. 11-aastaselt läks ta üle FC St. Galleni meeskonda, 16-aastaselt sai aga temast Euroopa noorte meister kategoorias U-17. Mõne kuu pärast sõlmis Barnetta juba elukutselise mängija lepingu St. Galleni jalgpalliklubiga. 
Aastal 2004 debüteeris ta Šveitsi rahvuskoondises ja osales Euroopa noorte meistrivõistlustel kategoorias U-21. Samal aastal võttis Tranquillo Barnetta vastu parema pakkumise Saksamaa klubilt Bayer Leverkusen, kuid viimane laenutas ta kohe aastaks välja teisele saksa klubile Hannover 96. Selle klubi koosseisus lõi ta Bundesligas mängitud 7 matši jooksul 2 väravat.
Pöördunud 2005. aastal tagasi Bayer Leverkusenisse, lõi ta esimesel hooajal seal 6 väravat ja sooritas 7 pealelööki, tõustes klubi silmapaistvamate mängijate hulka.
2006. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlustel osales Barnetta Šveitsi rahvuskoondise põhikoosseisus. 19. juunil 2006 toimunud mängus Togo vastu tagas ta 88. minutil löödud väravaga šveitslastele 2:0 võidu.
Isiklikku.
Tranquillo Barnetta on 178 cm pikk. Ta on vallaline. Tema hüüdnimi on Quillo.
Alexander Frei

Alexander Frei (sündinud 15. juulil 1979 Baselis) on endine Šveitsi jalgpallur, ründaja. 
Šveitsi jalgpallikoondise ründajana debüteeris ta rahvusmeeskonnas 24. märtsil 2001 mängus Jugoslaavia vastu. Frei oli Šveitsi rahvuskoondise kapten.
Hooajal 2004–2005 nimetati ta Šveitsi parimaks jalgpalluriks. Ühtlasi on ta kõigi aegade kõige enam väravaid (42 väravat) löönud Šveitsi jalgpallur.
7. juunil 2008 toimunud Euroopa meistrivõistluste avamängus Baseli St. Jakob-Parki staadionil sai Frei raskelt vigastada ja pidi ülejäänud meistrivõistluste mängud vahele jätma.
Isiklikku.
Alexander Frei on 179 cm pikk ja kaalub 73 kg.
Mary, kuninglik printsess ja Harewoodi krahvinna

Printsess Mary, kuninglik printsess ja Harewoodi krahvinna (Victoria Alexandra Alice Mary Lascelles, neiupõlvenimega Windsor) (25. aprill 1897 – 28. märts 1965) oli Briti kuningliku perekonna liige ning tiitli "kuninglik printsess" kuues valdaja. 
Sünd.
Printsess Mary sündis 25. aprillil 1897 Norfolkis. Tema isa oli Yorki hertsog prints George ja ema Yorki hertsoginna Mary. Mary sai nime vanavanaema, isapoolse vanaema ja emapoolse vanaema järgi. Sündimise ajal oli ta troonipärimisjärjekorras 5. kohal.
Briti monarhi lapselapselapsena oli tema nimi koos tiitliga "tema kõrgus Yorki printsess Mary". 1898 andis kuninganna välja seaduse, millega ka hertsogite ja hertsoginnade lapsed said tiitli "kuninglik kõrgus". Seega sai Maryst "tema kuninglik kõrgus Yorki printsess Mary".
Haridus.
Printsess Maryt õpetas guvernant, kuid mõne aine tundides osales ta koos vendade prints Edwardi ja prints Albertiga. Ta rääkis vabalt saksa ja prantsuse keelt ning huvitus edasise elu jooksul hobustest ja ratsutamisest. Tema esimene avalik ülesastumine oli 11. juunil 1911 Westminster Abbeys oma vanemate kroonimisel.
Kuninglikud kohustused.
Esimese maailmasõja ajal külastas Mary koos emaga haiglaid ja heategevusorganisatsioone, mis pakkusid tuge Briti sõdurite perekondadele. 1918 võttis ta osa õdede koolitusest ning töötas õena Great Ormond Streeti haiglas.
3. juunil 1917 andis George V talle Briti impeeriumi rüütliordu ordeni ning ta sai aunimetuse "dame". Järgmiste aastate jooksul pälvis ta veelgi ordeneid. 
Abielu.
28. veebruaril 1922 abiellus printsess Mary Henry Lascellesiga. Nende laulatus Westminster Abbeys oli esimene kuninglik üritus, kus Elizabeth Bowes-Lyon osales kui üks Mary pruutneitsisid. 
Printsessil ja Harewoodi krahvil oli kaks last:
Hilisem elu.
6. oktoobril 1929 sai Henry Lascellesist 6. Harewoodi krahv, Lascellesi vikont ja Harewoodi parun. Paari vanem poeg pälvis tiitli Lascellesi vikont. 1. jaanuaril 1932 kuulutas George V, et tema ainus tütar peab kandma tiitlit "kuninglik printsess". 
Printsess oli eriti lähedane oma venna Edwardiga. Pärast tolle troonist loobumist viibisid Lascellesid Edwardi ja Wallise juures Viinis, et näidata oma toetust. 1947. aastal, kui abiellusid printsess Elizabeth ja prints Philip, keeldus Mary laulatusele minemast, et protestida asjaolu vastu, et Edwardit polnud kutsutud. 
Pärast Henry Lascellesi surma 1947 elas printsess oma vanema poja ja viimase perekonna juures. Ta osales Elizabeth II kroonimisel 1952 ning esindas kuningannat 1962 Trinidadi ja Tobago ning 1964 Sambia iseseisvuspidustusel. 
Printsess suri südamerabanduse tõttu 1965. aastal ning on maetud Harewoodi.
Andri Ševtšenko

Andri Mõkolajovõtš Ševtšenko (ukraina keeles Андрій Миколайович Шевченко; sündinud 29. septembril 1976 Kiievi oblastis Dvirkivštšõnas) on endine Ukraina jalgpallikoondise ründaja. Ukraina kangelane (2004). 
2016. aastal sai ta Ukraina koondise peatreeneriks.
Klubikarjäär.
Ševtšenko oli 9-aastane, kui Kiievi Dünamo treenerid teda märkasid. 1994 debüteeris ta 17-aastaselt klubi põhikoosseisus. Dünamos võitis ta viis korda Ukraina meistrivõistlused (1995–1999), kolm korda karikavõistlused (1996, 1998 ja 1999) ning kolm korda SRÜ karikavõistlused (1996–1998).
Kahe eduka hooajaga Valeri Lobanovski juhtimisel Meistrite liigas sai Ševtsenko tuntuks. Eriti edukas oli 1998. aasta, mil Dünamo võitis FC Barcelona võõrsil 4:0 ja jõudis Meistrite liiga poolfinaali, kus jäi kahe mänguga 3:4 alla Müncheni Bayernile.
AC Milan ostis ta 1999. aastal. Kohe esimesel hooajal tunnistati ta 24 väravaga Serie A parimaks väravalööjaks, olles läbi aegade esimene mitteitaallane, kes seda oma debüüthooajal suutnud. Klubis 8 hooaega mänginud Ševtšenko lõi 322 mängus 175 väravat. Milani rivistuses on ta tulnud Itaalia meistriks (2004), võitnud karika (2003) ja superkarika (2004), võitnud Meistrite liiga (2003) ja Euroopa superkarika (2003). 2004. aasta valiti ta Euroopa aasta jalgpalluriks.
2006–2008 ja 2009 mängis Ševtšenko Chelsea FC-s, lüües 75 mängus 22 väravat. Vahepealse aasta mängis Ševtšenko laenulepingu alusel taas Milanis. Chelseaga võitis Ševtšenko 2007 Inglismaa karikavõistlused ja liigakarika.
2009–2012 mängis Ševtšenko taas Kiievi Dünamos.
Koondisekarjäär.
Ševtšenko debüüt Ukraina rahvuskoondises oli 25. märtsil 1995 Horvaatia vastu. Esimese värava Ukraina kasuks lõi ta 1. mail 1996 sõprusmängus Türgi vastu, ehkki mäng ise kaotati 2:3. Koondises on mänginud 10. novembri 2009 seisuga 94 korda ja löönud 43 väravat, kuid üheski mängus pole ta löönud üle ühe värava. Kõige rohkem väravaid on ta löönud Armeenia (4) ja Poola (3) vastu.
Ševtsenko mängis 2006. aasta MM-il, kus Ukraina jõudis veerandfinaali.
UEFA Euro 2012 esimeses mängus Rootsi koondise vastu lõi Ševtšenko kaks väravat, mis tõid Ukrainale 2:1 võidu.
Isiklikku.
Andri Ševtšenko oli tippsportlasena 183 cm pikk ja kaalus 73 kg.
Ta on abielus USA modelli Kristen Pazikuga. Neil on kaks poega, 29. oktoobril 2004 sündinud Jordan, kes on saanud nime Michael Jordani järgi, ja 10. novembril 2006 sündinud Christian. Pere kodune keel on itaalia keel, sest Ševtšenko ei valda inglise keelt piisaval tasemel.
Jordan Ševtšenko ristiisa on AC Milani omanik Silvio Berlusconi.
Tabivere vald

Tabivere vald oli vald Jõgeva maakonna lõunaosas Vooremaal.
Eesti omavalitsuste haldusreformiga 2017. aastal liideti Tabivere vald Tartu vallaga Tartu maakonnas.
Valla territooriumile jäid järvedest Saadjärve põhjaosa ning Elistvere, Kaiavere, Raigastvere ja Soitsjärv.
Vallas asus Elistvere loomapark.
Tabivere viimane vallavanem oli Tarmo Raudsepp.
Asustus.
Vallas oli üks alevik ja 24 küla.
Alevik: Tabivere
Külad: Elistvere, Juula, Kaiavere, Kaitsemõisa, Kassema, Koogi, Kõduküla, Kõnnujõe, Kõrenduse, Kärksi, Lilu, Maarja-Magdaleena, Otslava, Pataste, Raigastvere, Reinu, Sepa, Sortsi, Tormi, Uhmardu, Vahi, Valgma, Voldi, Õvanurme.
Ajalugu.
Tabivere valla omavalitsuslik staatus kinnitati aastal 1991. Tabivere vallavanem on olnud Viljar Õispuu, Kalev Raudsepp, Aare Aunap, Raul Rääsk, Riina Jääger, Kalmer Lain ja Tarmo Raudsepp.
Port Louis

Port Louis on Mauritiuse pealinn India ookeani ääres. See on Mauritiuse suurim linn ja tähtsaim sadam ning Port Louis' ringkonna keskus.
Linna pindala on 6,3 km², koos eeslinnadega 42,7 km².
Elanike arv oli 147 688 (2003. aasta rahvaloendus).
Mauritiuse halduskeskusena asutasid prantslased Port Louis' 1735. aastal. Sadam oli seal olnud juba alates 1638. aastast. Linn on nimetatud kuningas Louis XV auks.
HSH Nordbank Arena

HSH Nordbank Arena, tuntud ka nimega "Volksparkstadion", on jalgpallistaadion Hamburgis Saksamaal. Staadion on Bundesligas mängiva Hamburgi SV kodustaadion. Staadion on ka üheks 2006. aasta maailmameistrivõistluste toimumispaigaks.
Esimene samas kohas asunud staadion avati 1925. aastal "Altonaer Stadioni" nime all ligi 50 000 pealtvaatajale. Teise maailmasõja ajal sai see 24. juunist 2. augustini 1943 toimunud Inglise ja Ameerika liitlasvägede õhurünnakute ajal kannatada. Sõja järel ehitati see uuesti üles. Volksparkstadion valmis 1953. aastal juba 75 000 pealtvaatajale. Suure tähelepanu osaliseks avar ja suur staadion siiski ei saanud.
Staadion valiti 1974. aasta maailmameistrivõistluste toimumispaigaks, kus peeti kolm alagrupi mängu. Saades ka 1988. aasta Euroopa meistrivõistluste toimumispaigaks, peeti seal üks alagrupi mäng.
Kui Saksamaa sai 2006. aasta MM-i korraldamise õigused, otsustati ebasoositud ja vananenud staadioni asemele ehitada täiesti uus. 1998. aastal alustatud ja kaks aastat hiljem valminud staadion läks maksma 97 miljonit eurot. Uueks pealtvaatajate kohtade arvuks sai 57 000 istekohta. Ehitustöid raskendas see, et tuli saada eriluba selle ehitamisel, sest staadion asus Hamburi lennujaama maandumisradade lähedal. 
2001. aastal müüdi neljaks aastaks nime õigused AOL kontsernile 15,3 miljoni euro eest. 2005. aastal pikendati lepingut veel kaheks aastaks. 2006. aasta MM-il kannab staadion nime "FIFA WM-Stadion Hamburg", kuna AOL ei kuulu MM turniiri ametlike sponsorite hulka.
Staadionil mängiti 2006. aasta MM-i neli alagrupimängu ja üks veerandfinaalmäng. Staadion on ka üks UEFA viietärnistaadionist, mis annab õiguse pidada Euroopa jalgpalli karikavõistluste finaalmänge.
Okupatsioon

Okupatsioon on võõra riigi territooriumi oma võimule allutamine ja selle oma valduses hoidmine ning seal enese võimu kindlustamine (prantsuse keelest: "occupation – action d’occuper, de s’installer par la force"). Okupeerida võidakse ka osa riigi territooriumist.
Okupatsiooniolukorrale kohaldatav rahvusvaheline õigus.
Enne 19. sajandit oli okupeerivatel võimudel kombeks territoorium annekteerida ning pidada seda enda omaks. Sellest ajast peale on seoses relvastatud jõu kasutamise taunimisega seisukoht muutunud ning nüüd peetakse okupatsiooni ajutiseks olukorraks, millega ei ole võimalik territooriumi omandada. Sellele on kaasa aidanud Stimsoni doktriin ning ÜRO põhikirjas sisalduv riikide territoriaalse terviklikkuse austamise põhimõte.
Haagi õigus.
Maasõja õiguste ja tavade konventsioonide kohaselt (Haagi konventsioonid aastatest 1899 ja 1907) loetakse okupatsiooniks üksnes olukorda, kus territoorium on tegelikult allutatud võõrale võimule ja viimane on territooriumi oma valdusse võtnud, st suudab oma võimu säilitada ning tagada avaliku korra ja julgeoleku. Seetõttu ei teki okupatsioon kohe invasiooniga. Haagi konventsioonide kohaselt peab okupeeriv võim "austama, kui see absoluutselt võimatu pole, riigis kehtivat õigust."
Genfi õigus.
Tsiviilisikute sõjaaegse kaitse 12. augusti 1949 Genfi (IV) konventsiooni artikkel 6 piirab okupatsiooni ajalist kestust ühe aastaga. Hoolimata sellest jääb okupeerinud võim, juhul kui ta jääb territooriumi haldama, seotuks mõningate okupatsiooni reguleerivate IV konventsiooni normidega.
Okupeeriv võim ei või sundida okupeeritud maa-ala elanikke teenima oma relvajõududes, samuti on keelatud sellesuunaline propaganda (Art 51). Okupeeriv võim ei või muuta avalike teenistujate ega kohtunike seisundit ega rakendada nende suhtes sanktsioone (Art 54). 
Okupeeriv võim on kohustatud tagama elanikkonna varustatuse toidu ja ravimitega (Art-d 55 ja 56).
Okupeeritud territooriumil kehtinud karistusõigust ei tohi muuta, välja arvatud juhul kui see ohustab okupeerivat võimu või Genfi konventsioonide rakendamist (Art 64).
12. augusti 1949 Genfi konventsioonide 8. juuni 1977 (I) lisaprotokolli rahvusvaheliste relvakonfliktide ohvrite kaitse kohta artiklis 75 on samuti loetletud mõned õigused, mis peavad okupatsiooniolukorras tagatud olema.
Eesti kultuuriajakirjade loend

"Siin on loetletud Eesti kultuuriajakirju. Täpsemini, siin on ajakirjad, mille teemaks on eesti kultuur, või üldisemalt kultuurist kirjutavad ajakirjad, mis on suunatud Eesti lugejaile. Siin pole loetletud Eestis väljaantavaid ajakirju, mille teemaks on üldisemalt kultuur, kuid lugejaskond ülemaailme (näiteks "Sign Systems Studies", "Trames", jt.)
Vittorio Emanuele, Napoli prints

Vittorio Emanuele di Savoia (täisnimega "Vittorio Emanuele Alberto Carlo Teodoro Umberto Bonifacio Amedeo Damiano Bernardino Gennaro Maria"; 12. veebruar 1937 Napoli – 3. veebruar 2024 Genf) oli Napoli prints. Ta oli viimase Itaalia kuninga Umberto II ja kuninganna Maria José ainus meessoost järglane. 
Alates 1946. aastast, kui referendumiga kaotati Itaalias monarhia, elas ta koos emaga Šveitsis Merlinges eksiilis. 1948. aastal vastu võetud Itaalia konstitutsiooniga keelati Itaalia vabariikliku riigikorra muutmine ja kõikidel Savoia perekonna meessoost liikmetel keelati Itaaliasse siseneda. 
11. jaanuaril 1970 sõlmis ta Las Vegases tsiviilabielu endise Itaalia ujumis- ja tennisemeistri Marina Ricolfi Doriaga. 7. oktoobril 1971 pidas paar kirikliku laulatuse Teheranis. Umberto II ei kiitnud poja abielu mitteaadlisoost isikuga heaks. 
Vittorio Emanuelel ja Marina Dorial on üks poeg, Emanuele Filiberto di Savoia, kes sündis 22. juunil 1972 Genfis.
23. oktoobril 2002 tühistati Savoia perekonna meesliikmete Itaaliasse sisenemise keeld. Kokkuleppega kirjutas Vittorio Emanuele alla leppele, millega ta tunnistas Itaalia vabariikliku riigikorda ning loobus trooninõudlusest. 10. novembril 2002 lubati tal tagasi Itaaliasse tulla, esimest korda läks ta Itaaliasse tagasi 56 aasta järel.
Tolar

Tolar oli Sloveenia rahaühik.
1 tolar jagunes 100 stotinkaks.
Valuuta tähis standardi ISO-4217 järgi on SIT. 
Tolar võeti kasutusele 8. oktoobril 1991 ja asendati 1. jaanuaril 2007 euroga. Arveldamine tolarites oli Sloveenias lubatud 14. jaanuarini 2007.
Eesti Panga 28. novembri 2006 kursi järgi maksis 1 tolar 0,0652905 Eesti krooni. 
Mündid.
Sloveenias kehtis 9 mündinominaali, kusjuures stotinkasid ringluses praktiliselt ei olnud, sest nende ostujõud oli väga väike.
Paberrahad.
Sloveenias on välja antud 9 nominaali, kuid 10-, 20- ja 50-tolarised on enamjaolt asendatud sama väärtusega müntidega.
Väljaandmise kuupäevad on kuupäevad, mil need maksevahendid reaalselt ringlusesse lasti. Pangatähtedele endile on märgitud kuupäevad, millal nende trükkimine panga presidentide poolt allkirjastati.
Henry Lascelles, kuues Harewoodi krahv

Henry Lascelles, 6. Harewoodi krahv (Henry George Charles Lascelles) (9. september 1882 – 23. mai 1947) oli Briti kuningliku perekonna liige.
28. veebruaril 1922 abiellus ta printsess Maryga, kuningas George V ja kuninganna Mary ainsa tütrega.
Paaril oli kaks last:
Pärast abiellumist elasid nad kõigepealt Goldborough Hallis ning seejärel Harewood House'is. 
6. oktoobril 1929 sai lord Lascelles'ist, kes oli abielludes saanud rüütliks, isa surma järel 6. Harewoodi krahv, Lascelles'i vikont ja Harewoodi parun. Lascelles'i vikondi tiitel läks tema vanemale pojale George'ile. 
Ta oli Inglismaa Ühendatud Suurlooži suurmeister aastatel 1942–1947. 
Henry Lascelles suri 23. mail 1947 Harewoodis ning on sinna ka maetud.