tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Mikkel Aagaard (jäähokimängija)

Mikkel Aagaard (sündinud 18. oktoobril 1995 Frederikshavnis) on Taani elukutseline jäähokiründaja, kes mängib praegu Svenska Hockeyligani klubis Skellefteå AIK.
Morten Green

Morten Green (sündinud 19. märtsil 1981) on Taani endine elukutseline jäähokimängija.
Alexander True

Alexander True (sündinud 27. juulil 1997 Kopenhaagenis) on Taani elukutseline jäähokiründaja, kes mängib praegu Svenska Hockeyliganis (SHL) MoDo Hockey's klubis.
VELK Peterburi konsistooriumiringkond

VELK Peterburi konsistoriaalringkond (saksa keeles "St. Petersburgisches Consistorial-Bezirk") oli Venemaa Evangeeliumi Luteriusu Kiriku piirkondlik koguduste haldusorgan Venemaa keisririigi Peterburi kubermangus.
Konsistooriumiringkonnad moodustati Venemaa keisririigis vastavalt 1832. aasta 28. detsembri Uue evangeelse luteri kiriku seadusele.
1832. aasta 28. detsembril võeti Venemaa keisri Uus evangeelse luteri kiriku seadus, millega kõik varasemad luterlikku kirikukorraldust reguleerinud seadused ja korraldused kuulutati kehtetuks ja millega Peterburis asutati Venemaa Evangeeliumi Luteriusu Kiriku Peakonsistoorium, millele allutati kõik Läänemere kubermangude, Soome ja Venemaa luterlikud konsistooriumid ja kogudused. Pärast Soome liitmist Venemaa keisririigiga ja autonoomse Soome suurvürstiriigi moodustamist 1809. aastal jäi Soome luterliku kiriku positsioon suuresti muutumatuks. Rootsi kuninga asemel oli kõrgeim kirikupea Venemaa keiser. Turu piiskopi asemel oli 1817. aastast Turu peapiiskop.
Peterburi konsistoorium.
, "kindralsuperintendent"
Aurora (film 2025)

Aurora on Andres Maimiku ja Rain Tolgi kolmas ühine täispikk mängufilm, mis esilinastus 10. jaanuaril 2025 Tallinnas Solarise Apollo kinos. 
Filmist.
See on lugu noorest naisest, kes on üles kasvanud tihedalt seotud, ühtehoidvas, aga ka üksteist jälgivas perekonnas. Aurora on usujuhi tütar ja sõidab abikaasa Joonasega oma vanemate juurde pulma-aastapäeva tähistama. Naisega üritab samas ühendust saada tema endine salaarmuke Lenny, kuid abikaasale ei jää see märkamatuks. Joonas eelistab juba sisse käidud radu ja hoiab kinni seaduse jõu saanud suhtest kas või vägivalla hinnaga. Tema vastandiks on seikleja, avantüristi hingega, avatud ja emotsionaalne Lennart, kes kummutab tabusid ning ei allu mingile hierarhiale.
Aastapäeva tähistamisest kujuneb välja pereväärtusi ülistav üritus, millega Aurora isa Valdek tahab järgijaile luua pilti ideaalsest peremudelist. Paralleelselt käivitub teine ajatasand – aasta tagasi toimunud Aurora ja Lenny armulugu, mille käigus Lenny tõmbab Aurora oma pöörasesse maailma. 
"Aurora" on valminud karakteripõhise improvisatsiooni meetodi abil. Selle stsenaarium valmis improvisatsiooniliste proovide käigus, kus näitleja elas läbi samu tundeid, mis tema karaktergi ja reageeris uutele olukordadele oma tegelaskuju psüühikast lähtudes.
Filmi tootmist toetasid Eesti Filmi Instituut, Eesti Kultuurkapital, Tartu Filmifond ja Viru Filmifond.
Osatäitjad.
ja teised.
Betoonisõber

Betoonisõber on tunnustus, mida alates 2018. aastast annab iga-aastaselt välja Eesti Betooniühing. 
Betoonisõber kuulutatakse välja Betooni tehnoloogiapäeval, mis toimub iga aasta oktoobris Tallinnas.
Tunnustusega tõstetakse esile neid inimesi ja organisatsioone, kes väljapaistval moel on andnud oma panuse betooni kui enimkasutatavasse kodumaisesse ehitusmaterjali selle kõikvõimalikes avaldumisvormides.
Betoonisõbra tunnustusega kaasneva mälestuseseme autor on kunstnik Jüri Mildeberg.
Helmeyt Risebiter

Helmeyt Risebiter oli Annikvere mõisnik ja Sagadi mõisa esimene omanik. 
Ta vend oli Otto Risebiter, kellele ta pärandas 1469. aasta testamendiga Sagadi mõisa.
Apenditsiit

Apenditsiit on pimesoole põletik, mis on meditsiiniline seisund. Sümptomiteks on valu kõhu paremas alaosas, iiveldus, oksendamine, palavik ja isutus. Tüsistused võivad olla peritoniit ja sepsis. 
Diagnoos.
Diagnoos põhineb sümptomitel, pildistamisel ja vereanalüüsidel. Apenditsiidi peamine põhjus on pimesoole ummistus, mille tagajärjel tekib põletik.
Apenditsiiti diagnoositakse peamiselt sümptomite põhjal. Kui diagnoos on ebaselge, võib kasutada meditsiinilist pildistamist ja laboratoorseid teste. Kõige sagedamini kasutatavad pildistustestid on ultraheli ja kompuutertomograafia (KT). KT-skaneerimine on täpsem kui ultraheli ägeda apenditsiidi avastamisel. 
Ravi.
Standardne ravi on põletikulise pimesoole kirurgiline eemaldamine (apendektoomia). Operatsioon võib olla avatud kõhu kaudu (laparotoomia) või minimaalselt invasiivsete tehnikate abil (laparoskoopia).
Laparoskoopiline apendektoomia.
Laparoskoopilise apendektoomia teostamiseks teeb kirurg väikesed (1–2 cm pikkused) haavad kõhu piirkonda, mille kaudu sisestatakse kaamera ja instrumendid ussripiku eemaldamiseks. Vahel võib olla vajalik kõhuõõnde toru ehk dreeni jätmine, mille kaudu tuleb järgnevatel päevadel kõhuõõnest põletikuline vedelik välja. Operatsioon kestab tavaliselt 30–60 minutit.
Aviohorisont

Aviohorisont (inglise "gyro horizon" ja "artificial horizon") on güroskoopiline näiteriist (tehislik horisont), mis annab lennuki juhtpaneelil piloodile või drooni juhtsüsteemile informatsiooni asendist ruumis mittenähtava Maa horisondi puhul.
Aviohorisondi näidupaneelilt (sihverplaadilt) nähtub kolmest ruumiteljest: pikitelje suhtes lennuvahendi kallak ja põikitelje suhtes kohtumisnurk (tangaaž).
Püsttelje suhtes, otselennuks suunast mõlemale poole hälvete näitamiseks on aviohorisondi konstruktsiooni kombineeritud eraldi güroskoop pöörangunäidik oma osutiga.
Gotthard Haller

Gotthard Haller 22. august 1869 Käina – 11. juuni 1925 Bad Sooden) oli Eestimaa vaimulik.
Ta õppis 1887–1892 Tartu Ülikoolis usuteadust. Ordineeriti 1896. aastal õpetajaks.
Tegutses Märjamaa koguduse pastorina 1896–1910 (ka 1905. aasta revolutsiooni ajal. Hiljem Peterburi Anna koguduse pastor 1910–1918.
Oli 1918. aastal Narva koolinõunik ja lahkus 1918. aastal Saksamaale, kus 1925. aastal suri Bad Soodenis.
Isiklikku.
Ta isa Anton Hermann Haller oli Noarootsi, Käina pastor, Tallinna Oleviste koguduse abiõpetaja, konsistooriumi assessor ja aastatel 1886–1889 oli ta Tallinna superintendent ja Tallinna koolikolleegiumi asepresident. Vend Johannes Haller oli ajaloolane ja vend Bernhard von Haller (1874–1957) oli vaimulik Saksamaal.
Marabu (perekond)

Marabu ("Leptoptilos") on toonekurglaste sugukonda kuuluv lindude perekond.
Perekonda kuulub kolm liiki:
Golf olümpiamängudel

Golf oli olümpiamängudel kavas esimest korda 1900. aasta suveolümpiamängudel Pariisis ja sellel võisteldi ka 1904. aasta suveolümpiamängudel Saint Louises. Golfiturniir pidi toimuma ka 1908. aastal, kuid see tühistati vähem kui kaks päeva enne selle kavandatud algust. 1908. aasta Londoni mängudel oli kavas meeste individuaalturniir, kuid Inglismaa ja Šotimaa esindajate vaheline vaidlus formaadi üle viis Briti golfimängijate boikoteerimiseni, jättes ainsaks osalejaks 1904. aasta kuldmedali võitnud kanadalase George Lyoni. Tal oli õigus kuldmedalit nõuda, kuid ta keeldus. 
1920. aasta olümpiamängudel Antwerpenis oli kavas korraldada kaks golfiturniiri, kuid need jäeti osalejate puudumise tõttu ära.
2009. aasta oktoobris Kopenhaagenis toimunud ROK-i istungil otsustas Rahvusvaheline Olümpiakomitee (ROK) ennistada selle spordiala 2016. aasta suveolümpiamängudeks Rio de Janeiros. Rahvusvaheline Golfiliit on olümpiamängude golfi juhtorgan. Kvalifikatsioon põhineb peamiselt ametlikul maailma golfi edetabelis nii meeste kui naiste golfi maailma edetabelis, kus iga soo 15 paremat kvalifitseeruvad automaatselt (piirang on neli riigi kohta) ja seejärel kõrgeima asetusega mängijad riikidest, kus pole veel kahte mängijat kvalifitseerunud.
Marianne Sivertsen Næss

Marianne Sivertsen Næss (sündinud 28. märtsil 1974 Hammerfestis) on Norra koolijuht ja poliitik, ta on Norra Töölispartei liige. Ta on 19. aprillist 2024 Norra kalandus- ja ookeanipoliitika minister ning aastatel 2011–2019 Hammerfesti valla asejuht ja aastatel 2019–2021 Hammerfesti valla juht.
Elulugu.
Tal on koolijuhtimise ja projektijuhtimise kraad ning magistrikraad eripedagoogikas ja kohandatud hariduses. Ta on olnud Finnmarki regionaalhaigla osakonnajuhataja ja Hammerfesti gümnaasiumi direktor.
Kohalikul tasandil on ta olnud Hammerfesti valla volikogu liige aastast 2007 ja Hammerfesti valla asejuht aastatel 2011–2019 (valla juht oli siis Alf E. Jakobsen), aastatel. Ta asendas teda vallajuhina aastal 2019, kui Alf E. Jakobsen ei kandideerinud tagasivalimisele, kusjuures valla asejuhiks oli Terje Wikstrøm. Ta pälvis riiklikku tähelepanu COVID-19 pandeemia ohjamise eest Hammerfestis, mida puhang tugevalt mõjutas.
Ta astus aastal 2021 valla juhi kohalt tagasi, et Stortingisse kandideerida, tema asemele sai Terje Wikstrøm, kes kaotas 2023. aasta kohalikud valimised Høyre (Norra Konservatiivse Partei) juhile Terje Rogdele.
2020. aasta sügisel esitati ta 2021. aasta parlamendivalimistel Finnmarki Tööpartei parlamendinimekirjas 2. kohale. Ta valiti Stortingisse. Stortingis oli ta:
2021–2022: Energia- ja keskkonnakomisjoni liige
2022–2024: Energia- ja keskkonnakomisjoni esimees
19. aprillist 2024 on ta Norra kalandus- ja ookeanipoliitika minister.
Isiklikku.
Ta on abielus, tema abikaasa nimi on Reidar. Neil sündis neli tütart. Vanim tütar suri väikese lapsena vähki.
Betooni tehnoloogiapäev

Betooni tehnoloogiapäev on betooni uurimist, tootmist ja kasutamist käsitlev ühepäevane konverents, mida alates 2006. aastast korraldab Eesti Betooniühing. Kaaskorraldajad on olnud ka Tallinna Tehnikakõrgkool ja Tallinna Tehnikaülikool. 
Konverents toimub iga aasta oktoobris Tallinna Tehnikaülikooli peahoones, enne 2024. aastat toimus see Tallinna Tehnikakõrgkooli peahoones.
Betooni tehnoloogiapäeval kuulutatakse välja jooksva aasta Betoonisõber.
Volker von Buxhoeveden

Volker Hermann Robert von Buxhoeveden (17. juuli 1941 Litzmannstadt – 25. mai 2025) oli Eesti vanimast ja tuntuimast baltisaksa suguvõsast pärinev parun, Eesti patrioot. 
Volker Hermann Robert von Buxhoeveden sündis 1941. aastal Poolas, Litzmannstadtis, Saksamaa poolt okupeeritud ja annekteeritud Poola aladel, kuhu tema vanemad olid koos paljude teiste baltisakslastega rännanud 1939. aastal Eestist.
Lõpetas gümnaasiumi Lübeckis ning õppis seejärel Kielis ja Hamburgis tarbe- ja moekunsti, graafikat ja kujundusgraafikat.
Volker von Buxhoeveden töötas aastatel 1966–1967 kujundusgraafikuna Lübeckettevõtetes. Ta elas alates 1967. aastast Belgias, oli kujundusgraafik Brüsseli ettevõtetes ning alates 1974. aastast vabakutseline kujundusgraafik Bas-Oha linnakeses Liège'i provintsis. Põhiliselt on ta tegelnud tööstusreklaami ja ajalehekujundusega, aga on tegelnud ka esindustrükiste väljaandmisega.
Seotus Eestiga.
Volker teadvustas oma perekonna aastasadade pikkust seotust Läti ja Eestiga juba noorukieas. Ta võttis osa baltisaksa organisatsioonide tööst Saksamaal. Esimest korda külastas ta Eestit koos vanematega, kes olid siin üles kasvanud ja valdasid vabalt eesti keelt, 1980. aastal, mil Tallinnas toimus olümpiaregatt, lootuses näha ka perekonna rohkem kui seitsmesaja aastase ajalooga seotud paiku. Kahjuks see lootus ei täitunud, sest kogu Saaremaa, Haapsalu, Lihula, Koluvere, Tartu ja teised Buxhevedenite perekonnaga tihedalt seotud paigad jäid ka siis NSV Liidu poolt okupeeritud Eestis välismaalastele suletuks. 
Kui 1980. aastate teisel poolel muutusid olud vabamaks ning algas Eesti iseseisvuse taastamise protsess, sõitis Volker von Buxhoeveden Eesti risti ja põiki läbi. Nende reiside tulemusel andis ta koos Belgia fotograafi Charles Mahaux’ ja baltisakslasest ajakirjaniku Bernd Nielsen-Stokkebyga 1991. aastal välja ühe esimese Lääne inimestele mõeldud Eestit tutvustava esindusliku fotoalbumi «"Estland: ein Traum"», millele kirjutas eessõna Arnold Rüütel. 
Eesti iseseisvuse taastamisel võttis Volker von Buxhoeveden oma Belgia kodus lahkelt vastu Eesti ametlikke ja mitteametlikke esindajaid ning püüdis neid, sealhulgas ka Lennart Merit, nende missioonidel igati abistada, samuti aitas ta alustada tööd Brüsseli Eesti saatkonnal. Juba Eesti Vabariigi presidendil Meril oli 1995. aastal see üks põhjus asutada välismaalastele riiklik teenetemärk Maarjamaa Rist. 
Kui president Arnold Rüütel andis 20. juunil 2002 Kadrioru lossis Volker von Buxhoevedenile üle Maarjamaa Risti, ütles ta teenetemärki vastu võttes: "Minu jaoks ei saa olla kõrgemat autasu kui Maarjamaa Risti orden, sellega sulgub kaar, mis ulatub keskajast tänapäeva". Siin pidas ta silmas seda, et piiskop Albert, kes oli samuti von Buxhoeveden, pühendas Läänemere ääres kristianiseeritud alad Neitsi Maarjale. Nii olevat Eestist saanud Maarjamaa.
Buxhoeveden ei pidanud aga ennast sugugi välismaalaseks ja see ajendas teda asutama Buxhoevedeni Risti. 
Eestis.
Alates 2014. aastast elas Buxhoeveden koos abikaasa Ninaga Tallinnas Pirital.
Volker von Buxhoveden suri 24. mail 2025, ärasaatmine toimus Haapsalu piiskoplikus toomkirikus 1. juunil kell 14.00.
Kaur Alasoo

Kaur Alasoo (sündinud 22. novembril 1988) on eesti arvutiteadlane, Tartu Ülikooli bioinformaatika kaasprofessor.
Raivo Kolde

Raivo Kolde (sündinud 21. aprillil 1983) on eesti arvutiteadlane, Tartu Ülikooli terviseinformaatika kaasprofessor.
Kolde on lõpetanud 2001. aastal Tallinna Reaalkooli, 2005. aastal Tartu Ülikooli matemaatika-informaatika teaduskonna matemaatilise statistika erialal, saanud 2008. aastal magistrikraadi (teaduskraad) ja 2014. aastal doktorikraadi tööga "Meetodid avalike geeniekspressiooni andmete taaskasutamiseks".
Kolde on loonud mitmeid populaarseid tarkvaratööriistu teadusuuringuteks, sealhulgas R-paketi "pheatmap", mida kasutatakse laialdaselt geeniekspressiooni andmete visualiseerimiseks. Tema teadustöö keskendub terviseandmete analüüsile, bioinformaatikale ja arvutuslike meetodite arendamisele kliinilisteks uuringuteks.
Sven Laur

Sven Laur (sündinud 24. märtsil 1979) on eesti arvutiteadlane, Tartu Ülikooli turvalise andmekaeve kaasprofessor.
Sven Laur omandas bakalaureusekraadi matemaatikas (2001) ja magistrikraadi arvutiteaduses (2003) Tartu Ülikoolis. Doktorikraadi (DSc. Tech) arvutiteaduses kaitses ta 2008. aastal Helsingi Tehnikaülikoolis (praegune Aalto Ülikool) teemal “Krüptograafiliste protokollide disain” (juhendajad Helger Lipmaa, Kaisa Nyberg).
Robert Hesse

Robert Emanuel Hesse (12. august 1835 Kuressaare – 18. märts 1887 Peterburi) oli baltisaksa luteri vaimulik.
Robert Hesse õppis 1850–1853 Bērzaine Maagümnaasiumis ja aastatel 1854–1859 Tartu ülikooli usuteaduskonnas. Ordineeriti 5. märtsil 1861 Peterburis.
Robert Hesse oli adjunktpastor 1861–1865 Venemaa luterlikes Pihkva Jakobi koguduses, pastor (Jaroslavli ja Kostroma kogudustes 1861–1865), Pihkva Jakobi koguduses 1865–1875, VELK Peterburi konsistooriumiringkonna Peterburi Läti Jeesuse kiriku saksa-läti koguduse pastor 1875–1878 ja Peterburi Püha Anna kiriku koguduses 1878–1887, ning oli ka Peterburi konsistooriumi assessor 1877–1887.
Robert Hesse suri 1887. aastal Peterburis ja on maetud Smolenski kalmistule.
Isiklikku.
Ta isa oli Conrad Eduard Hesse, Kuressaare Laurentiuse koguduse ülempastor ja 1873–1882 Saaremaa superintendent. Vend Theodor Heinrich Renatus Hesse Mustjala Anna koguduse, Sangaste ja Laatre koguduse pastor.
Poeg Max Gustav Carlos Hesse Hesse (1865–1909) oli luteri vaimulik Smolnõi vaestemajas 1892–1900 ja Peterburi Püha Anna kiriku koguduse pastor 1892–1900, Peterburi Sankta Katarina kiriku pastor 1900–1905; Erich Hesse (1883–1937) (), oli meditsiiniprofessor Peterburis.
Charlie (eesnimi)

Charlie on mehenimi.
2025. aasta 1. jaanuari seisuga oli eesnimi Charlie 15 mehel. Charlie on populaarsuselt 1844. mehenimi.
Reinis Uzulnieks

Reinis Uzulnieks (sündinud 28. juulil 1986 Talsis) on Läti riigiametnik ja poliitik, ta on Läti Talurahva Liidu liige. Praegu Läti Vabariigi sotsiaalminister. Sotsiaalministeeriumi endine parlamendisekretär (2015–2016; 2023–2025).
Sündinud aastal 1986 Talsis. Ta õppis Talsi riigigümnaasiumis, Läti politseiakadeemias (lõpetas aastal 2009) ja ärikoolis "Turība" (lõpetas aastal 2012).
Aastal 2016 sai tast transpordiminister Uldis Augulise nõunik teede infrastruktuuri ja kohaliku omavalitsuse küsimustes. Ta oli Ķekava piirkonna ettevõtjate nõukogu ("Ķekavas novada Uzņēmēju Padomes", ĶNUP) liige.
Aastal 2012 liitus ta Läti Talurahva Liiduga (LZS). Ta juhtis mitu aastat Läti Üliõpilasliidu noorteosakonda ja valiti kaks korda Läti Üliõpilasliidu juhatusse.
Sotsiaalministeeriumis töötades edendas ja toetas ta vabatahtliku töö seaduse (2016) vastuvõtmist Seimis. Enne Evika Siliņa valitsuse ministrikohale kandideerimist koalitsioonilise taaskäivitamise mudeli järgi oli ta sotsiaalministeeriumi parlamentaarne sekretär. Läti Euroopa Liidu Nõukogu eesistujariigi esindajana New Yorgis (USA) osales ta ÜRO Peaassamblee presidendi korraldatud kõrgetasemelisel temaatilisel debatil soolise võrdõiguslikkuse edendamise teemal.
6. märtsil 2025 kinnitati ta Läti Vabariigi sotsiaalministriks. Ta on oma prioriteetideks nimetanud turvalisust, demograafilisi probleeme, lastega perede toetamist ja tööhõivet.
Isiklikku.
Ta on abielus, tema abikaasa Fatima Cgojeva-Uzulniece on arst. Perekonnas on kolm poega.
Atis Švinka

Atis Švinka (sündinud 24. märtsil 1973 Riias) on Läti ärimees, noortementor ja poliitik, kes esindab erakonda "Progressiivid" ja on olnud selle kaasesimees. Ta valiti 1. oktoobril 2022 Seimi liikmeks. Ta on 6. märtsist 2025 Läti transpordiminister.
Ta sündis aastal 1973 Riias. Aastal 2002 omandas ta Läti Ülikoolis sotsiaalteaduste bakalaureusekraadi juhtimise erialal.
20-aastaselt määrati ta "Junior Achievement Latvia" tegevdirektoriks. 1990. aastate lõpus tutvustas ta koos oma meeskonnaga koolides majandusõpetust ning juhtis nüüdseks tuntud projekte: Õpilasfirmad ("Skolēnu mācību uzņēmumu (SMU)), "Juhtide programm" ja "Varjupäev". Aastal 1998 pälvis ta Kultuurifondi Spīdola auhinna panuse eest majandusse ja riigi majandusse. Lisaks asutas ta andekate õpilaste toetamiseks stipendiumi.
Ta on juhtinud mitmeid ettevõtteid, sealhulgas SIA "LIC Gotus", mis on üks Baltimaade juhtivaid ettevõtteid isetegemise (Do It Yourself) toodete hulgimüügis (ta on siiani ettevõtte tegelik kasusaaja), samuti tööstuslike liimimis- ja tihenduslahenduste müügis.
Ta liitus erakonnaga "Progressiivid", kus tegeles majandus- ja demograafiliste küsimustega. 2020. aasta Riia linnavolikogu erakorralistel valimistel kandideeris ta erakonnas "Arengu Eest/Eest!" ja ""Progressiivide" ühisnimekirjas, kuid ei osutunud valituks.
Aastal 2021 valiti ta erakonna "Progressiivid"" juhatuse liikmeks ja kaasesimeheks (koos Antoņina Ņenaševaga).
2022. aasta Läti parlamendivalimistel kandideeris ta Zemgale valimisringkonna nimekirja juhina ja valiti Seimi liikmeks. Valimiseelsel perioodil pani ta muuhulgas paika oma prioriteedid. Lahendus energiahindade ja inflatsiooni kriisile, energiasõltumatus Venemaa fossiilkütustest, arendades hoopis taastuvaid energiaallikaid. Samuti on ta ajakohastanud põllumajanduse ja metsanduse ühistute ja hoiu-ühistute arengut, tööstuspoliitika arengut, digitaliseerimist ja idufirmade ökosüsteemi toetamist. Ta tegeles nende küsimustega seimis säästva arengu komisjonis ning on parlamendis ka kaitse-, siseasjade ja korruptsioonivastase võitluse komisjoni ning rahvamajanduse, põllumajandus-, keskkonna- ja regionaalpoliitika komisjoni ettevõtluse arendamise allkomisjoni liige.
Septembrist 2023 kuni märtsini 2025 (Evika Siliņa ministrite kabineti heakskiidul) oli ta kaitseministeeriumi parlamendisekretär ja kuulus Seimi riikliku julgeolekukomisjoni.
6. märtsil 2025 kinnitati ta Läti Vabariigi transpordiministriks, asendades Kaspars Briškensi.
Külmladu

Külmladu (inglise keeles "cold storage" või "refrigerated warehouse") on spetsialiseeritud ladu, mis on varustatud jahutus- või sügavkülmutussüsteemidega, et säilitada temperatuuri- ja niiskustundlikke kaupu kontrollitud keskkonnas. Külmladusid kasutatakse peamiselt toiduainete, ravimite, lillede, keemiatoodete ja muude kiiresti riknevate kaupade säilitamiseks.
Eesmärk ja funktsioonid.
Külmladu võimaldab säilitada kaupu kindlaksmääratud temperatuurivahemikus, näiteks:
Külmladudes säilitatakse toodete kvaliteeti ja pikendatakse nende säilivusaega. Laod on sageli varustatud temperatuuriandurite ja seireseadmetega, mis võimaldavad pidevat kontrolli.
Kasutusalad.
Külmlaod on vajalikud mitmes valdkonnas:
Tüübid.
Külmladusid võib liigitada järgmiselt:
Energiatõhusus ja ehitus.
Külmlao ehitus eeldab kvaliteetset soojusisolatsiooni (nt sandwich-paneelid), õhukindlust ning madala energiatarbega jahutustehnoloogiaid. Uuemates ladudes kasutatakse järjest enam:
Külmlao juhtimine.
Külmladude juhtimiseks kasutatakse spetsiaalseid tarkvarasüsteeme (nt WMS – Warehouse Management System), mis:
Eestis.
Eestis tegutseb mitu külmladu omavat ettevõtet, näiteks:
Saateleht

Saateleht on logistikadokument, mis tõendab kauba liikumist saatjalt saajale. See sisaldab teavet kauba koguse, kaalu, väärtuse ja muude oluliste üksikasjade kohta ning kajastab kauba transportimise tingimusi. Saateleht on oluline dokument nii riigisisestes kui ka rahvusvahelistes kaubavedudes.
Eesmärk ja funktsioonid.
Saateleht täidab mitmeid olulisi funktsioone:
Tüübid.
Saatelehti on mitut tüüpi, sõltuvalt transpordiliigist ja kauba olemusest:
Elektrooniline saateleht.
Digitaalse tehnoloogia areng on toonud kaasa e-saatelehed (e-veoselehed), mis võimaldavad andmete elektroonilist vahetust saatja, vedaja ja saaja vahel. Eestis on e-veoselehed osa logistikasektori digitaliseerimisest, mille eesmärk on suurendada läbipaistvust ja vähendada paberimajandust.
Saatelehe sisu.
Tüüpiline saateleht sisaldab:
Eestis.
Eestis kasutatakse saatelehti nii riigisiseses kui ka rahvusvahelises kaubaveos. Enamik Eesti logistikaettevõtteid kasutab saatelehti kauba liikumise dokumenteerimiseks ja jälgimiseks. Rahvusvahelise transpordi puhul kasutatakse üldjuhul CMR saatelehti, mis vastavad rahvusvahelistele standarditele.
Klaasjas lodupoorik

Klaasjas lodupoorik ("Physisporinus vitreus") on klassi "Agaricomycetes" kuuluv kandseente liik.
Seen kasvab tihti kuusekändudel.
Aurelia Üksti

Aurelia Üksti (sündinud Reikmann, esimene abielu Grünberg; 1. jaanuar 1891 – 16. august 1975) oli Haapsalu pedagoog ja ühiskonnategelane. 
Põhihariduse ja algkooliõpetaja kutse omandas ta Haapsalu tütarlaste linnakoolis 1909. Seejärel õpetas ta Haapsalu linnaalgkoolis. Läänemaa Ühisgümnaasiumis (Haapsalu Gümnaasium al 1938) tegutses ta eestikeele ja maateaduse õpetajana 1919–1941. Ta oli õpetaja ka Haapsalu Rootsi Gümnaasiumis, Läänemaa Õpetajate Seminaris, Läänemaa Keskkoolis ja Haapsalu Progümnaasiumis.
Tema teine abikaasa oli Haapsalu koolijuht Anton Üksti.
Pasquale Villari

Pasquale Villari (3. oktoober 1827 Napoli – 7. detsember 1917 Firenze) oli Itaalia ajaloolane ja poliitik. Ta oli kuningriigi senaator 15. seadusandliku kogu koosseisus ning X, XI, XII ja XIV kogu saadik ja haridusminister aastatel 1891–1892.
Villari olulisemad teosed on kaheköiteline "Storia di G. Savonarola e dei suoi tempi" (‘G. Savonarola ja tema aja lugu’) (1859–1861) ning kolmeköiteline "Niccolò Machiavelli e i suoi tempi" (‘Niccolò Machiavelli ja tema aeg’) (1877–1882).
Isiklik arhiiv.
Osa Villari arhiivist, mille annetas Alessandro Galante Garrone, säilitatakse Fondazione Spadolini Nuova Antologia's. Teised dokumendid on Firenze ülikooli humanitaarteaduste teaduskonna raamatukogus Pasquale Villari fondis, suurem osa tema dokumentidest asub Roomas, Vatikani raamatukogus.
Segalastilaev

Segalastilaev (inglise "general cargo ship; traditional freighter") on traditsiooniline ehk konventsionaalne segalastide ja tükikauba veoks mõeldud kaubalaev. Segalastilaev oli 20. sajandil levinuim kaubalaevatüüp, mille kasutamine hakkas vähenema alates 1970. aastatest, kui hakati minema üle eriotstarbeliste, kindla kaubagrupi laevadele ja konteinerite veo laevadele.
Sajandi algul ehitati enamik segalastilaevadest aurikutena, alates 1930. aastatest hakati kasutama laevade jõuallikana rohkem diiselmootorit. Laevade kandevõime oli vahemikus 2000–20 000 dwt, pikkus kuni 160 m, laius kuni 22 m, süvis kuni 8,5 m ja maksimaalne kiirus 20 sõlme. Laeva meeskonnas oli kuni 50 meest.
Laeval on 2–7 trümmiluukidega trümmi, kraanad ja/või derrikid. Konventsionaalsel kaubalaeval oli mitu suhteliselt väikse kõrgusega, enamasti 3–4 laevatekki. Laevadel olid erinevatel tekkidel eri suuruse ja kujuga trümmid, mille täitmine ja tühjendamine sadamakraanade või laeval olevate kraanadega oli aeganõudev ja kulukas töö. Tüüpiliselt vedasid segalastilaevad kastidesse, vaatidesse, kottidesse, alustele, trumlitele jms viisil pakendatud kaupu, samuti ka masinaid, seadmeid ja transpordivahendeid.
Crux gemmata

Crux gemmata (ladina keeles 'rist vääriskividega') on varakristlikus ja varase keskaja kunstis esinev pildimotiiv, risti kujutamise viis, mille puhul rist või vähemalt selle esikülg on kaunistatud vääriskividega. See võib olla maaling, miniatuur või mosaiikkujutis, aga ka kolmemõõtmeline kullassepataies.
Sümboolselt tähistab see risti kui elavat puud, mida kaunistavad õied ja lehed. Sageli on ristile pendiliana lisatud põikpuult rippuvad kreeka tähed alfa ja oomega.
"Crux gemmata" on varakristlikus kunstis võidu sümbol, kuna hilisantiigis tähistas rist veel ka alandavat karistusvahendit; vääriskividega ehituna ja inglite poolt ülendatuna näitab see risti tähendust muudetuna, sellel pole ristilöödut kujutatud, see kiirgab valgust ja seda kaunistavad igaviku sümbolid.
Näited.
Metallist ristide näideteks sellest perioodist on Crux Vaticana 6. sajandist (asub Vatikani muuseumis), põimornamendiga kuldrist Staffordshire'i aardest 8. sajandist, Lothari rist 10. sajandist (asub Aacheni toomkirikus), Ibeeria ristid Inglite rist (808), Peñalba rist (10. sajand) ja Võidurist (908) ning Congi rist oletatavasti 1120. aastatest (asub Iirimaa rahvusmuuseumis).
Varaseimaks illuminatsioonis esinevaks "crux gemmata" motiiviks peetakse Codex Usserianuse ühel fragmendil kujutatud risti alfa ja oomega kujutisega. Motiiv esineb käsikirjades ka merovingide ja iiri-anglosaksi kunstis.
Great Britain

Great Britain on aurik, mis oli aastatel 1845–1853 maailma suurim reisilaev, mida nüüdisajal eksponeeritakse muuseumlaevana. Aluse pikkus on 98 m ja veeväljasurve on 3400 tonni. 
Aastatel 1839–1845 ehitatud laev oli esimene terasest laevakere ja sõukruviga reisilaev. Selle projekteerimist vedas eest Isambard Kingdom Brunel.
Pärast valmimist kurseeris Great Britain ligi kaks aastat Atlandi ookeanil Bristoli ja New Yorgi vahel. Ookeani ületamiseks 360 reisijaga pardal kulus 14 ööpäeva.
Varem oli enamik Atlandil reisijaid vedanud aurikutest puidust keredega. Aurumasinate võimsuse kasvades ei sobinud need hästi puitkerega alustele, mistõttu mindi üle terasest kerega aurikute ehitamisele ja alates 1850. aastatest hakkas enamik laevaehitajad kasutama suuremate laevakerede valmistamisel puidu asemel terast.
Ajalugu.
Laev alustas esimest reisi 26. juulil 1845 Inglismaalt Liverpoolist, et toimetada Ameerikasse New Yorki 45 reisijat. Pikaleveninud ehitusaeg ja suur maksumus seadsid aga laeva esimese omaniku raskesse finantsseisu, millele ei aidanud kaasa ka vajadus teha laeva juures mitmeid hilisemaid ümberehitusi. Kui laev juba 1846. aasta septembris navigeerimisvea pärast Põhja-Iirimaa lähistel madalikule jooksis, siis lõpetas see ettevõtte äritegevuse. Laev saadi lahti augustis 1847 ja müüdi murdosaga selle ehitamiseks kulunud summast. Uus omanik lasi laeva parandustööde käigus ühtlasi ulatuslikult ümber ehitada ning valmimise järel jõudis see teha ainult ühe edasi-tagasireisi New Yorki enne, kui see uuele omanikule edasi müüdi, kes lasi seda samuti ümber ehitada.
1852. aastal tegi Great Britain oma esimese reisi Austraaliasse Melbourne'i, toimetades sinna 630 immigranti. Pärast seda jäi laev vedude tarbeks Austraaliasse kuni 1881. aastani. 1882. aastal kohandati alus söeveo-purjelaevaks.
Viimane reis toimus 1886. aastal, kui Great Britain oli söelastiga teel Walesist San Franciscosse ja Falklandi saarte lähistel toimus laeval põleng. Laeva taastamine poleks end majanduslikult ära tasunud ja nii müüdi alus kohalikule ettevõttele, kes hakkas seda kasutama Stanley sadamas muuhulgas laopinna ja karantiinilaevana. 1937. aastal pukseeriti amortiseerunud laev sadamast välja merele ja lasti põhja.
1970. aasta aprillis tõsteti vrakk üles ja parandati seda sel määral, et selle saaks transportida Suurbritanniasse, kuhu see jõudis sama aasta 22. juunil. 5. juulil tõmmati laev mööda Avoni jõge Bristolisse, kus see jäi ootama suuremat tõusu, et pääseda samasse kuivdokki, kus see kunagi ehitati. Ettevõtmise maksis suures osas kinni inglise ettevõtja Jack Hayward.
Laev renoveeriti 2000. aastate alguses ja avati külastajatele 2005. aastal. Laeva kõrval sadamas avati 2018. aastal muuseum Being Brunel.
Harilik metskõrges

Harilik metskõrges ("Gymnopus dryophilus") on šampinjonilaadsete seltsi kuuluv liik seeni.
Seen on maheda maitsega.
Peñalba rist

Peñalba rist on 10. sajandist pärinev votiivrist, mille Leóni kuningas Ramiro II annetas Santiago de Peñalba kloostri abtile Astorga Genadiole tänuks pühale Jakobusele abi eest Simancase lahingus 939 Abd-ar-Rahman III sõjaväe vastu.
Tänapäeval asub rist Leóni muuseumis.
Heraldikas.
Peñalba rist on Leóni provintsi El Bierzo maakonna identiteedi peamine sümbol, mis on kujutatud ka El Bierzo lipul ja vapil.
Pihkva maakond

Pihkva maakond (vene keeles "Псковский уезд") oli Pihkva provintsi (1719−1772), Pihkva kubermangu (1772−1777 ja 1796−1927) ja Pihkva asehaldurkonna (1777−1796) haldusüksus. Maakonnalinn oli Pihkva, mis oli 1776. aastast ka Pihkva kubermangu keskus.
Pihkva maakond asus Pihkva kubermangu edelaosas ja piirnes Porhovi maakonnaga idasuunal, Ostrovo maakonnaga lõunasuunas ja Liivimaa kubermangu aladega läänesuunal ning Peterburi kubermangu aladega põhjasuunal. 
Taristu.
Pihkva maakonda läbisid Peterburi-Pihkva–Riia postimaantee, Peterburi–Varssavi postimaantee, Ostrovi-Porhovi postimaantee, Pihkva-Porhovi postimaantee, Petseri–Ostrovi postimaantee, Pihkva–Riia raudtee, Pihkva–Narva raudtee ja Peterburi–Varssavi raudtee Pihkva raudteejaamas.
Pihkva maakonnas asus Peipsi-Pihkva järve Pihkva järv, mida Peipsi järvega ühendab kitsas Lämmijärv. Pihkva järves asuvad Talabski saared ja Kolpino saar. Maakonda läbis Velikaja jõgi, Velikaja ääres asusid Pihkva ja Ostrovi linnad.
Ajalugu.
Ajalooliselt oli Pihkva ala Pihkva vürstiriigi tuumikala. 1510. aastast liideti alad Moskva suurvürst Vassili III poolt Moskva suurvürstiriigiga.
Alates 1708. aastast, mil Venemaal moodustati haldusreformi käigus kubermangud, kuulus Pihkvamaa Ingerimaa kubermangu (1710. aastal nimetati see ümber Peterburi kubermanguks) koosseisu. 1719. aastal rajati Peterburi kubermangu Pihkva provints. 1727. aastal eraldati Peterburi kubermangust Novgorodi kubermang ja Pihkva oli selle üheks provintsiks. Selline haldusjaotus jäi kehtima 1772. aasta 22. maini, mil moodustati uue haldusüksusena Pihkva kubermang. Selle keskus oli alguses Opotškas, alates 1776. aasta 24. augustist aga sai kubermangulinnaks Pihkva. Keisrinna Katariina II kehtestas 1775. aastal seaduse, millega kaotati haldusüksustena provintsid. 1777. aastal moodustati Novgorodi kubermangu asemel Pihkva asehaldurkond. Viimane kaotati 1796. aastal ja Pihkvast sai taas Pihkva kubermang. Aprillist 1918 kuni 1919. aastani kuulus Pihkva Põhja Oblasti Kommuunide Liidu koosseisu. 
Eesti Vabadussõja järgse Tartu rahulepinguga liideti osa aladest Eesti Vabariigiga. 1944 eraldati Leningradi oblastist ligikaudne endise Pihkva kubermangu ala, millest moodustati Pihkva oblast. Viimase koosseisu jäi ka Petseri rajoon.
Pihkva maakonnas oli 18 valda: Petseri vald, Sloboda vald, Pankjavitsa vald, Irboska vald jt. 
Pihkva kubermang kaotati 1927. aastal ja selle alad liideti Leningradi oblastiga.
Velikije Luki maakond

Velikije Luki maakond (vene keeles "Великолукский уезд") oli Pihkva kubermangu (1772−1777 ja 1796−1927) ja Pihkva asehaldurkonna (1777−1796) haldusüksus. Maakonnalinn oli Velikije Luki.
Velikije Luki maakond asus Pihkva kubermangu lõunaosas ja piirnes Holmi maakonna aladega põhjasuunal, Toropetsi maakonnaga idasuunal, Novorževi maakonnaga loodesuunal, Opotška maakonnaga edelasuunal ja Vitebski kubermanguga lõunasuunal.
Velikije Luki maakond kaotati 1927. aastal ja selle alad liideti Leningradi oblastiga.
COTIF-konventsioon

COTIF-konventsioon (prantsuse keeles "Convention relative aux transports internationaux ferroviaires") ehk Konventsioon rahvusvahelise raudteetranspordi kohta on rahvusvaheline leping, millega kehtestatakse ühtsed eeskirjad rahvusvahelise raudteetranspordi jaoks. Konventsioon võeti vastu 9. mail 1980 Bernis ja jõustus 1. mail 1985. Seda haldab Rahvusvaheline Raudteetranspordi Organisatsioon (OTIF – "Organisation Intergouvernementale pour les Transports Internationaux Ferroviaires").
COTIF-i eesmärk on hõlbustada rahvusvahelist raudteekaubandust ja reisijatevedu, kehtestades ühtsed õigused ja kohustused vedajate ja klientide vahel. Konventsioon sisaldab mitut lisaprotokolli ja liidet, mis reguleerivad kaubaveo, reisijateveo, veeremi, ohtlike kaupade ja vastastikuse tunnustamise küsimusi.
Struktuur ja lisad.
COTIF koosneb konventsioonist endast ja selle juurde kuuluvatest lisadest (Appendices), millest kõige olulisemad on :
Liikmesriigid.
OTIF-il on 50 liikmesriiki (2024. aasta seisuga), sealhulgas enamik Euroopa riike ning mõned Aasia ja Aafrika riigid. 
Eesti liitus COTIF-iga 1993. aastal.
Seos Euroopa Liiduga.
Euroopa Liit on COTIF-i liige alates 2011. aastast. EL ja OTIF teevad tihedat koostööd, et tagada Euroopa raudtee-eeskirjade ühtsus rahvusvaheliste normidega. 
Olulisus.
COTIF lihtsustab rahvusvahelist raudteetransporti, tagades läbipaistvad ja õiglaselt jagatud kohustused osapoolte vahel. Samuti aitab see kaasa piiriülese raudteetranspordi turvalisusele, tõhususele ja standardiseerimisele.
Ostrovi maakond

Ostrovi maakond (vene keeles "Островский уезд") oli Pihkva kubermangu (1772−1777 ja 1796−1927) ja Pihkva asehaldurkonna (1777−1796) haldusüksus. Maakonnalinn oli Ostrov.
Ostrovi maakond asus Pihkva kubermangu lääneosas ja piirnes Pihkva maakonnaga põhjasuunal, Porhovi maakonnaga idasuunal, Opotška ja Novorževi maakonnaga lõunasuunal ja Vitebski kubermanguga läänesuunal. 
1919. aastal Läti Vabadussõja Nõukogude-Läti sõja järgse Riia rahulepinguga läksid maakonna 
Latgale 3 valda Läti Vabariigile.
Ostrovi maakond kaotati 1927. aastal ja selle alad liideti Leningradi oblastiga.
Puistevedu

Puistevedu (inglise keeles: "Carriage in bulk") on pakendamata tahke aine või esemete vedu sõidukis või konteineris. Selleks on näiteks teravili, kivisüsi, maak, tsement või puitlaast. Puistevedu võib toimuda maismaal (rongi või veoautoga) või meritsi (puistlastilaevadega). 
Liigid.
Puistevedu jaotatakse kaheks:
Transpordiviisid.
Meretransport.
Puistevedu meritsi toimub tavaliselt spetsiaalsete puistlastilaevadega (ingl. "bulk carriers"), mis on projekteeritud suurte kaubakoguste efektiivseks veoks. Laevadel on mitu lastiruumi ja laadimine/mahalaadimine toimub tavaliselt kraanade või konveierite abil.
Raudteetransport.
Raudteel kasutatakse spetsiaalseid vaguneid, näiteks mahuteid vedelike jaoks või lahtiseid kaevanduskärusid kuivpuistlasti tarbeks. Eestis on puistekaupade raudteevedu oluline eelkõige sadamate ja tööstusettevõtete teenindamisel.
Autotransport.
Maismaatranspordis kasutatakse kallureid, silotransportööre ja segumasinaid. Autotransporti eelistatakse lühematel vahemaadel või juhtudel, kui tarne vajab paindlikkust.
Ohutus ja keskkond.
Ohtlikku ainet puisteveosena vedava veoüksuse peab enne uut pealelaadimist korralikult puhastama, välja arvatud juhud, kui uus koorem koosneb samast ohtlikust ainest mis eelminegi. Puisteveoga kaasnevad spetsiifilised ohud, näiteks lasti ebaühtlane jaotumine, tolmu levik või kemikaalide lekked. Rahvusvahelised organisatsioonid, nagu IMO ja ISO, on kehtestanud nõuded puistlastide ohutuks veoks. Üle 450-liitrise mahuga puisteveose vahekonteinerid peavad olema märgistatud kahel vastasküljel.
Eestis.
Eestis on olulised puisteveo keskused Muuga sadam ja Paldiski lõunasadam. Läbi nende sadamate toimub näiteks vilja ja väetiste eksport ning süsi ja sool impordiks.
Emil Lilleberg

Emil Martinsen Lilleberg (sündinud 2. veebruaril 2001) on Norra elukutseline jäähokimängija, kes mängib kaitsjana NHL-i klubis Tampa Bay Lightning.
2021. aastal valis Arizona Coyotes ta NHL-i draft '​is 107. valikuna.
Marco Rossi (jäähokimängija)

Marco Rossi (sündinud 23. septembril 2001 Feldkirchis) on Austria elukutseline jäähokimängija, kes mängib ründajana NHL-i klubis Minnesota Wild.
2020. aastal valis Minnesota Wild ta NHL-i "draft" '​is  9. valikuna.
Marco Kasper

Marco Kasper (sündinud 8. aprillil 2004 Innsbruckis) on Austria elukutseline jäähokimängija, kes mängib ründajana NHL-i klubis Detroit Red Wings.
2022. aastal valis Detroit Red Wings ta NHL-i draft '​is 8. valikuna.
Thomas Vanek

Thomas Vanek (sündinud 19. jaanuaril 1984 Viinis) on Austria endine jäähokimängija, kes mängis ründajana neliteist hooaega National Hockey League'is (NHL) Buffalo Sabresis, Columbus Blue Jacketsis, Detroit Red Wingsis, Florida Panthersis, Minnesota Wildis, Montreal Canadiensis, New York Islandersis ja Vancouver Canucksis.
2003. aastal valiti ta NHL-i draft '​is Buffalo Sabresi poolt 5. valikuna.
Andreas Nödl

Andreas Nödl (sündinud 28. veebruaril 1987 Viinis) on Austria endine jäähokimängija.
Viimati oli ta Austria jäähokiliiga (EBEL) Vienna Capitals'i kapten. 
Varem mängis ta National Hockey League'is (NHL) Philadelphia Flyersi ja Carolina Hurricanesi klubis.
2006. aastal valiti ta NHL-i draft '​is Carolina Hurricanesi poolt 39. valikuna.
Alexandre Texier

Alexandre Texier (sündinud 13. septembril 1999 Grenoble'is) on Prantsusmaa elukutseline jäähokimängija, kes mängib ründajana NHL-i klubis St. Louis Blues.
2017. aastal valis Columbus Blue Jackets ta NHL-i "draft"'is 45. valikuna, ta oli esimene otse Prantsusmaa liigast valitud mängija.
Armands Krauze

Armands Krauze (sündinud 10. juunil 1970 Riias) on Läti mesinik, agronoom ja poliitik, Läti Põllumeeste Liidu liige, ta kuulub Roheliste ja Talurahva Liitu. Ta on 15. septembrist 2023 Läti Vabariigi põllumajandusminister ja seimi liige.
Ta on olnud juba mitmendat põlve Riia põliselanik. Aastal 1988 lõpetas ta Vecbebri tehnikumi mesinduse erialal. Aastal 1996 lõpetas ta Läti Põllumajandusülikooli, saades põllumajanduse ja aianduse bakalaureusekraadi, aastal 2000 lõpetas ta sama ülikooli põllumajandusmagistri kraadiga. Ta peab mesitarusid Sigulda piirkonnas.
Alates märtsist 2000 on ta Läti Mesindusseltsi juhatuse esimees ja samuti Põllumeeste Organisatsioonide Koostöönõukogu juhatuse esimees. Varem oli ta Läti Kaubandus-Tööstuskoja nõukogu liige, kuid astus ametist tagasi pärast seimi valimist. Ta oli ka Põllumeeste Organisatsioonide Koostöökogu ("Lauksaimnieku organizāciju sadarbības padomes", LOSP) juhatuse liige ja põllumajandustootjate esindaja Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitees (EMSK).
2010. aasta Läti parlamendivalimistel kandideeris ta Roheliste ja Talurahva Liidu nimekirjas Vidzeme valimisringkonnast seimi. Ta sai mandaadi ja pani selle paika, et esindada Läti põllumeeste huve Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitees, kus ta kiideti heaks Euroopa Nõukogu otsusega vähem kui kuu aega enne seimi valimist. Tema asemel sai liikmeks Didzis Zemmers. Ta töötas ELi Majandus- ja Sotsiaalkomitees ning novembrist 2010 kuni oktoobrini 2011 oli ta ka Põllumajandusministeeriumi parlamentaarne sekretär.
Aastal 2013 kandideeris ta edutult Riia linnavolikogu valimistel (ta oli Läti Põllumeeste Liidu nimekirja juht, kuid partei ei ületanud 5% künnist).
2014. aasta Euroopa Parlamendi valimistel kandideeris ta Roheliste ja Talurahva Liidu nimekirjas, kuid ei osutunud valituks. 2014. aasta Läti parlamendivalimistel valiti ta aga seimi liikmeks, ta naasis samaaegselt Põllumajandusministeeriumi parlamentaarse sekretäri ametikohale. Aastal 2015 valiti ta Roheliste ja Talurahva Liidu juhatuse esimeheks. Aastal 2016, kui valitsusjuhiks sai Māris Kučinskis, kinnitati ta peaministri parlamentaarseks sekretäriks.
2017. aasta Riia linnavolikogu valimistel oli ta taas Läti Talurahva Liidu esindatud nimekirja juht, kuid Roheliste ja Talurahva Liidu nimekiri ei ületanud ka nendel valimistel 5% künnist. 2018. aasta Läti parlamendivalimistel valiti ta jälle seimi liikmeks. Aprillis 2019 valiti ta Läti Talurahva Liidu esimeheks, võttes ameti üle selle kauaaegselt juhilt Augusts Brigmaniselt (ametis kuni aprillini 2023, mil võimu võttis üle Viktors Valainis).
2022. aasta Läti parlamendivalimistel valiti ta Roheliste ja Talurahva Liidu nimekirjas seimi liikmeks. Ta on 15. septembrist 2023 Läti Vabariigi põllumajandusminister. Ta kandideeris ka 2024. aasta Euroopa Parlamendi valimistel, kuid ei osutunud valituks.
Ülenormatiivne koorem

Ülenormatiivne koorem (inglise keeles "abnormal load") on koorem, mida tema väärtuse või suure riski tõttu saada vigastatud ei saa jagada väiksemateks osakoormateks. Tulenevalt koorma gabariitidest ja kaalust ei saa seda transportida tavalise sõidukiga C &amp; U regulatsiooni alusel. Tegemist on veoki poolt transporditava veosega, mis oma mõõtmetelt või massilt ületab riigis kehtestatud tavalise maanteetranspordi lubatud gabariidid või massipiirangud.
Mõõtmete ja massi piirangud.
Eestis loetakse ülenormatiivseks koormaks vedu, mis ületab järgmisi piire:
Nõuded ja eriveod.
Ülenormatiivse koorma transportimiseks on vajalik Transpordiameti väljastatud eriveoluba. Sageli kaasneb vedudega politsei või saateauto saateteenus ning sõiduajad võivad olla piiratud (nt öisel ajal või liiklusvabadel perioodidel).
Mõnel juhul tuleb ajutiselt demonteerida liiklusmärke, valgusfoore või tugevdada sildu ja truupisid. Samuti tuleb hinnata teekatte kandevõimet ning võimalikke ohte liiklejatele.
Ülenormatiivse veose vedamiseks avalikult kasutataval teel on vajalik eriloa taotlemine:
Eriluba väljastatakse üldjuhul kolme tööpäeva jooksul pärast taotluse ja kõigi kooskõlastatud dokumentide saamist.
Näited ja kasutus.
Ülenormatiivseid koormaid esineb tihti järgmistes valdkondades:
Rahvusvaheline praktika.
Euroopa Liidus kehtivad eri riikides erinevad piirväärtused ja loa taotlemise kord. Rahvusvahelistel vedudel tuleb jälgida iga riigi regulatsioone eraldi. Koordineerimist lihtsustab mõnes riigis digitaalne lubade süsteem.
Gabariit

Gabariit on tehnika ja transpordi kontekstis sõiduki, masina või muu objekti välismõõtmete kirjeldus. Gabariit määratleb eseme maksimaalsed mõõtmed (kõrgus, laius ja pikkus), mida arvestatakse selle liikumisel või paigaldamisel teatud ruumilistes piirides, näiteks tunnelites, sildadel või raudteel.
Kasutusvaldkonnad.
Transpordis.
Gabariidid on olulised maantee, raudtee ja meretranspordis, et tagada ohutus ja tehniline sobivus. Näiteks raudteel kasutatakse piir- ja laadimisseadmete gabariite, mis määravad, millised sõidukid tohtivad vastavat raudteelõiku läbida.
Ehitussektoris.
Ehitusmasinate ja tööstusseadmete puhul kasutatakse gabariite ruumiplaneerimise ja projekteerimise aluseks. Näiteks kraana või ekskavaatori gabariite arvestatakse selleks, et vältida kokkupõrkeid hoonete, elektriliinide või muude takistustega.
Kaitseväes.
Sõjaväelogistikas on oluline arvestada masinate gabariite transportimisel näiteks rongiga, lennukiga või spetsiaalse treileriga. NATO-s on selleks kehtestatud ühtsed standardid.
Õiguslik regulatsioon Eestis.
Eestis sätestab gabariitide piirmäärad liiklusseadus ja selle alusel kehtestatud majandus- ja kommunikatsiooniministeeriumi määrused. Näiteks tavaautode maksimaalne lubatud kõrgus on 4,0 meetrit ning laius 2,55 meetrit.
Dainius Zubrus

Dainius Gintas Zubrus (sündinud 16. juunil 1978 Elektrėnais) on Leedu endine jäähokimängija, kes mängis ründajana National Hockey League'is (NHL), olles esimene leedulane, kes on mänginud 1000 mängu NHL-is 
1996. aastal valiti ta NHL-i draft '​is Philadelphia Flyersi poolt 15. valikuna. Zubrus on mänginud Philadelphia Flyersis, Montreal Canadiensis, Washington Capitalsis, Buffalo Sabresis, New Jersey Devilsis ja San Jose Sharksis 
meeskondades.
Sphagnurus

Sphagnurus on kobarheinikuliste sugukonda kuuluv perekond seeni.
Titaanjuur

Titaanjuur ("Amorphophallus") on taimeperekond võhaliste sugukonnast.
Perekonda kuulub umbes 200 liiki. Need kasvavad Aasia, Aafrika ja Austraalia piirkonna troopilistel ja subtroopilistel aladel.
Soo-kobarheinik

Soo-kobarheinik ("Sphagnurus paluster") on "Lyophyllaceae" sugukonda kuuluv liik seeni.
Seen kasvab turbasamblal.
Kiiverkaasuar

Kiiverkaasuar ("Casuarius casuarius") on kaasuari perekonda kuuluv linnuliik. 
Kiiverkaasuar tuntud ka kui lõunakasuaar, on suurekasvuline lind, kes elab Uus-Guinea, Indoneesia ja Kirde-Austraalias vihmametsades. Linnu nime annab talle peas asuv kiivrit meenutav moodustis. Uurijad on oletanud, et see aitab nii metsas läbi tiheda taimestiku liikuda kui ka liigset kehasoojust hajutada. Kindel on aga see, et kiiver lisab linnule aukartustäratava välimuse. Sama muljetavaldavad on tema välimuse muud tunnused: must sulestik, erksinine pea ning punased kaelavoldid. Tegemist on lennuvõimetu liigiga, kelle lähisugulased on emu ja jaanalind. 
Kiiverkaasuar toitub peamiselt viljadest, mida ta neelab tervelt alla. Tänu sellele levitab ta sadu taimeliike, sealhulgas neid, kelle seemned idanevad vaid pärast linnu seedekulgla läbimist. Nii toetab ta taimestiku mitmekesisust ning taastumist, olles seeläbi vihmametsa ökosüsteemi vaieldamatult võtmeisik. 
Kaasuarid on reeglina üksiklased ja arglikud, muutudes ohtlikuks vaid siis, kui tunnevad end ohustatuna. Emaslind muneb 3–8 rohekas-sinakat muna, ning jätab need siis isaslinnu hooleks, kes haub mune ligi kaks kuud ning hoolitseb poegade eest järgmised üheksa kuud.
Lahinguteeninduspataljon (2. jalaväebrigaad)

Lahinguteeninduspataljon on Eesti maaväe 2. jalaväebrigaadi pataljoni suurune väeosa, mille ülesandeks on brigaadi üksuste lahinguvõime ja jätkusuutlikkuse tagamine.
Pataljon paikneb rahu ajal kolmes kaitseväelinnakus: Raadil, Luunjas ja Taara linnakus Võru linnas. Pataljoni staap asub Taara linnakus.
Ajalugu.
Eellasüksused.
Varem täitsid samalaadseid ülesandeid teised tagalaelemendid, mis allusid kuni 1. jaanuarini 2009 Kuperjanovi jalaväepataljoni ülemale. Neist esimene oli Tagalakompanii, mis hõlmas kõiki toetusvaldkondi ladudest kuni tsiviilteenistujate haldamiseni. Tagalakompaniid juhtis pataljonistaabi tagalasektsioon. Seoses kaitseväes loodud väljaõppekeskustega organiseeriti kompanii ümber Tagalakeskuseks, mille juhtimine jäi endiselt Kuperjanovi pataljonile, mis tegutses samuti väljaõppekeskuse ülesannetes. Lõuna kaitseringkonna asutamise järel 2009. aasta jaanuari alul loodi ka ringkonna staabi- ja tagalakeskus, mida on peetud Tagalapataljoni otseseimaks eelkäijaks, kuivõrd selle ülesanded olid üsna sarnased. Tagalakeskus eksisteeris kuni 31. juulini 2014.
Asutamine.
Üksus, algse nimega Tagalapataljon, loodi 1. augustil 2014 2. jalaväebrigaadi koosseisus, seoses brigaadi enda moodustamise ja Lõuna maakaitseringkonna reorganiseerimisega 2014. aastal. See oli osa Eesti kaitseväe reformist, mille eesmärk oli luua nelja staatilise kaitseringkonna asemel kaks manööverdatava brigaadi suurust üksust.
Lisaks 2. jalaväebrigaadile pakkus Tagalapataljon toetust ka Võru lahingukooli üksustele.
Ümbernimetamine.
2023. aasta veebruaris nimetati üksus ümber lahinguteeninduspataljoniks. Nimevahetus oli seotud kaitseväe logistikaeeskirja muutmise ja kaitseväe diviisi moodustamisega.
Ülesanded.
Pataljoni ülesanneteks on sõjaajal 2. jalaväebrigaadi lahinguüksustele tagalatoetuse pakkumine ning brigaadi reservüksuste formeerimise läbiviimine. Rahuajal tegeletakse administratiivse väljaõppe- ja tagalatoetuse pakkumisega, samuti abistatakse vajadusel tsiviilsektorit.
Pataljon haldab mobilisatsioonivarusid ning korraldab ka 2. jalaväebrigaadi meditsiinilist toetust.
Struktuur.
Lahinguteeninduspataljoni struktuur on järgnev:
Mobilisatsiooni korral laienevad meeskonnad ja rühmad kompaniideks. Rahuajal ei ole selles pataljonis ajateenijaid.
Chiclayo

Chiclayo on linn Peruus, Chiclayo provintsi keskus. See asub 14 km kaugusel Vaikse ookeani rannikust, 208 km kaugusel Trujillo linnast ja 773 km kaugusel riigi pealinnast Limast.
Chiclayo on elanike arvult riigi viies linn pärast Limat, Callaod, Arequipat ja Trujillot. Chiclayo hõlmab kolme täielikult kokku kasvanud linnaosa: Chiclayo, La Victoria ja José Leonardo Ortiz.
Chiclayot ei asutanud hispaanlased, kuid see tegutses läbisõidu- ja puhkepaigana hispaania ja teistele kaupmeestele, kes liikusid Zaña ja Lambayeque vahel. Hiljem hakkas Chiclayo kasvama, kui president José de La Mari dekreediga anti sellele 1827. aastal linnaõigused ja 1835. aastal president Felipe Santiago Salaverry valitsusajal anti sellele "kangelaslinna" tiitel. 
Linn asutati tähtsa arheoloogilise asulakoha lähedale, mis hõlmab Wari impeeriumi linna jäänuseid.
Linna pindala on 117 km² ja rahvaarv 609 400 (2022).