Maoliha

Maoliha (inglise "snake meat") on koondnimetus rohkem või vähem töödeldud, inimestele söögikõlbulike madude kui tooraine ning sellest valmistatud lihatoitude kohta. 
Maoliha peetakse Hiinas, Kaug-Idas, Indias ja Ladina-Ameerikas ja mõnes Ameerika Ühendriikide osariigis (Texas, Oklahoma, New Mexico, Arizona jt) (lõgismadulased) delikatesslihaks. Austraalias on maolihast valmistatud liharoad üsna levinud.
Maolihast valmistatakse eri rahvaste köökides mitmesuguseid roogasid.
Enamik maoliike on vastavalt ettevalmistatuna ja inimestele, kellel ei esine maoliha suhtes ülitundlikkust, söögikõlbulikud. Ettevaatlik tuleb olla üksnes üksikute maoliikidega, kellel ulatuvad mürginäärmed kummalgi pool keha mao keskkohast kaugemale (enamikul mürkmadudel paiknevad nimetatud näärmed peas). Kägistajamadude süljenäärmete eritised inimestele mürgistavat toimet ei avalda. 
Maoliha on, sobivalt töödelduna, üsna tervislik süüa: liha sisaldab rohkelt valke, kaltsiumi, magneesiumi; 100 grammi maoliha sisaldab keskmiselt 93 kalorit. 
Madude bakterid ja parasiidid.
Sarnaselt enamiku loomadega on ka maod vastuvõtlikud paljudele viirustele, bakteritele ja uudismoodustistele, enamik loetletuist on liigispetsiifilised ega põhjusta inimestel haiguslikke seisundeid. Küll aga on teateid selle kohta, et maoliha söömise tagajärjel on salmonellabakterid põhjustanud salmonelloosi. 
Maopüük.
Maod, kes elavad oma looduslikus keskkonnas või ka spetsiaalsetes maokasvandustes (vahel nimetatakse ka maokülaks), tuleks enne söömist ka kinni püüda. 
Hiinas rajatud maokasvandused on spetsialiseerunud valdavalt madude kasvatamiseks inimeste söögivajaduse, aga ka rahvameditsiini tarbeks (loomsed doogid). Hiina esimeses rajatud maokasvanduses, mille asupaik on Zisiqiao küla Shanghai lähistel, (Zhejiangi provintsis, Hiinas) kasvatatakse ligi 3 miljonit madu aastas.
Ettevaatlikkust nõuab see tegevus nii mürgitute kui ka mürkmadude puhul, maod võivad enesekaitsekshammustada. 
Maod, kes on öise eluviisiga, tuleb püüdmiseks nende päevastest peidupaikadest kätte saada, selleks kasutatakse mitmesuguseid tehnikaid. Päevasel ajal roomavaid ehk 'päiksevanne' võtvaid madusid võidakse püüda ka siidisalliga. 
Indias hakatakse maopüüdjaks koolitama juba kuueaastaseid lapsi. 
Veekogudes elavaid veelise eluviisiga madusid saab ilmselt võrguga püüda. 
Maopüügi lisapiiranguks on ohustatud maoliikide nimistu. Riigiti vastavatesse nimistutesse kantud madusid ei tohiks üldjuhul tappa. 
Mao ettevalmistamine.
Maoliha saamiseks tuleb madudel eemaldada pea (olenevalt mao liigist ja pikkusest 5–10 cm pikkuselt) ja saba. 
Ettevaatust mao peaga – mao anatoomilis-füsioloogiliste eripärade tõttu on ka eemaldatud pea võimeline sülge pritsima.
Saba eemaldada soovitatavalt kuni kloaagini (saba pool paiknevad kloaaginäärmed), eraldada ka siseelundid ja sooled. Mao nahk, mis on kaetud soomustega, eemaldatakse samuti – õigeid võtteid kasutades peaks maolt naha kätte saama ühe "sukana". Madudel on tavaliselt väga pikk selgroog ja selle saab eemaldada kas fileerimisel või pärast küpsetamist. 
Subproduktid.
Rupskid eemaldatakse ja kodudes neid (maks, neerud, süda jne) ka süüakse. 
Madu tuleb seejärel hoolikalt rohke veega loputada ja valmistada vastavalt retseptile. 
Maovein.
Maoveiniks (inglise "snake wine") nimetatakse värskelt tapetud mao sapipõie sisu (sapp), mida tarvitatakse rahvameditsiinis ravi otstarbel. 
Maoliha töötlemise meetodid.
Maoliha võib ka toorelt süüa, kuid levinumad maoliha töötlemise meetodid on paneerimine, frittimine, grillimine, keetmine, küpsetamine (sh tuhas), suitsutamine, kuivatamine ja marineerimine.
Maolihast road.
Maolihast valmistatakse hakkliha (täidiseks), kotlette ("steak"), suppe, praade, hautisi, salateid jm. 
Juurviljad ja maitseained.
Maolihale kui põhikoostisainele lisaks kasutatakse vastavalt retseptile mitmesuguseid juurvilju, puuvilju ja aedvilju,seeni, maitsetaimi ja maitseaineid, nagu sibulamugul, küüslauguküüned, sidrun, paprika, vürtsbasiilik, tomat, sool, pipar, aed-liivatee lehed, petersell jt.