tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kai Saks

Kai Saks (aastani 1976 Kai Viileberg; sündinud 30. juulil 1955 Tartus) on eesti arstiteadlane ja kardioloog.
Elulugu.
Kai Saks on Karl ja Laine Viilebergi tütar.
Lõpetas 1973 Tartu 1. Keskkooli, 1979 TÜ arstiteaduskonna, 1980 internatuuri Tartu Kliinilises Haiglas, meditsiinikandidaat (1987, Leningradi I Meditsiiniinstituut), väitekiri "Неинвазивное определение резервных возможностей сократительной функции миокарда у больных ишемической болезнью сердца". Täiendas end 1997 geriaatrias Clevelandis (Ohio, USA), 2005–06 Euroopa Vananemise Meditsiini Akadeemias. Oli 1980–81 Tartu Ülikooli üld- ja molekulaarpatoloogia instituudi kardioloogia labori vanemlaborant, 1981–87 nooremteadur ja teadur, 1987–91 TÜ sisehaiguste propedeutika kateedri nooremteadur ja teadur, 1991–92 assistent ja vanemassistent, 1993–99 kardioloogiakliiniku dotsent, ühtlasi 1994–97 arstiteaduskonna prodekaan, aastast 2000 sisekliiniku dotsent.
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: südamehaiguste ravi ja adaptatsiooni, gerontoloogia ja geriaatria. Euroopa Liidu 5. raamprogrammi projektide CARMA (2003–05) ja CareKeys (2003–06) Eesti töörühma juht. Eesti Gerontoloogia ja Geriaatria Assotsiatsiooni esimees (aastast 2002), Eesti ja Euroopa kardioloogide seltside liige. Üle 210 teaduspublikatsiooni, sh 2 monograafiat, 6 raamatut.
Tsitaate.
""Neid inimesi, kes tahavad kaua elada, on tunduvalt rohkem kui neid, kes on nõus vanaks saama"."
"Hirm vananemise ees võib tähendada seda, et oma tulevik mõeldakse juba ette viletsaks ja toimetulematuks. Mõttel on aga kalduvus teoks saada … Vananemisega ei ole mõtet võidelda."
Kalju Saks

Kalju Saks (12. oktoober 1925 Vastse-Kuuste vald, Tartumaa – 30. juuli 2015) oli eesti pedagoogikateadlane.
Elulugu.
Kalju Saks oli talupidaja poeg.
Lõpetas 1944 Tartus H. Treffneri Gümnaasiumi, 1950 Tartu Õpetajate Instituudi, 1953 (kaugõppes) TÜ filoloogiaosakonna inglise keele ja kirjanduse erialal, 1965 TÜ-s (kaugõppe) aspirantuuri, pedagoogikakandidaat (1967, TÜ), väitekiri "Ülekasvanud õpilaste edasijõudmine koolis ja nende asend klassikollektiivis". Oli 1944–52 Vastse-Kuuste kooli ja 1952–60 Põlva Keskkooli õpetaja, 1960–62 Põlva rajooni metoodika kabineti juhataja, 1962–68 Tartu 5. ja 7. keskkooli õpetaja, 1968–70 ja 1972–75 Eesti NSV Pedagoogika Teadusliku Uurimise Instituudi koolijõudluse sektori vanemteadur, 1970–72 NSV Liidu Pedagoogika Akadeemia Tööõpetuse ja Kutseorientatsiooni Teadusliku Uurimise Instituudi kutseorientatsiooni labori juhataja, 1975–86 TÜ pedagoogika ja metoodika kateedri dotsent. Õpetanud pedagoogika üld- ja erikursusi; koostanud õppevahendeid.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: koolijõudlus ja õpingutes mahajäämuse põhjused, hindamine, õppetöö eesmärgid ja diferentseerimine, kutseorientatsioon. Tema uurimuste põhjal asutati eksperimentaalsed tasendusklassid jm, võeti kasutusele õppetöö diferentseerimise meetmed. Publitseeriti õpilaste teadmiste kontrollimise, arvestamise ja hindamise probleemide teoreetiline ülevaade koos praktiliste soovitustega, õpetamise eesmärkide uurimisel vahendati vastavate taksonoomiate teooriaid, analüüsiti nende võimalikku rakendamist koolide aineprogrammides. Eesti Akadeemilise Pedagoogika Seltsi taasasutajaid ja sekretär (1989). 64 teaduspublikatsiooni, sh 2 monograafiat.
Paul Saks

Paul Saks (29. mai 1918 Ahja vald – 20. september 2007) oli eesti loomaarstiteadlane.
Ta uuris põllumajandusloomade luid ja suguelundeid ning veterinaarmeditsiini ajalugu; õpetas kodu- ja põllumajandusloomade anatoomiat ning koostas õppevahendeid.
Elulugu.
Ta sündis Võnnu kihelkonnas Kärsa külas ja oli talupidaja poeg.
Saks omandas alghariduse Kärsa algkoolis ning keskhariduse Tartu Kaubandus- ja Ärinduskeskkoolis, mille kaubandusharu lõpetas ta 1937. aastal. Kaks aastat hiljem lõpetas ka Tartu Kommertskooli, millele järgnes teenistus Eesti kaitseväes.
1940. aastal asus ta õppima TÜ loomaarstiteaduskonda, mille lõpetas 1947. Veterinaariakandidaat (1957, EPA), väitekiri "Luude matseratsioon".
Oli 1944–1945 Rasina veterinaariajaoskonna veterinaararsti kohusetäitja, 1946–1947 TRÜ loomaarstiteaduskonna koduloomade anatoomia kateedri assistent, 1947–1951 anatoomia ja histoloogia kateedri vanemõpetaja, 1951–1958 Eesti Põllumajanduse Akadeemia anatoomia ja histoloogia kateedri vanemõpetaja, 1959–1976 dotsent, 1976–1979 juhataja, dotsent, ühtlasi 1961–1977 veterinaariateaduskonna dekaan, 1979–1985 anatoomia, histoloogia ja füsioloogia kateedri professor kohusetäitja ja juhataja, 1985–1994 dotsent.
Ta suri 20. septembril 2007 ja on maetud Ahja kalmistule.
Teadustöö.
Töid põllumajandusloomade osteoloogiast ja suguelunditest ning lindude morfoloogiast, ka veterinaarmeditsiini ajaloost. Eesti Anatoomide, Histoloogide ja Embrüoloogide Seltsi liige (aastast 1957). Üle 60 teaduspublikatsiooni.
Toomas Saks

Toomas Saks (sündinud 8. detsembril 1942 Viljandis) on eesti füüsikateoreetik.
Elulugu.
Toomas Saks on muusikaõpetaja poeg.
Ta lõpetas 1961. aastal Viljandi 2. Keskkooli ja 1969. aastal Tartu Riikliku Ülikooli füüsika-keemiateaduskonna füüsika osakonna. 1980. aastal kaitses Eesti NSV TA Füüsika Instituudis (FI) füüsika-matemaatikakandidaadi väitekirja "Ioonkristallide pinna elektronseisundite teooria". 
Aastatel 1969–1986 oli ta FI teadur, 1986–1989 Eesti Põllumajanduse Akadeemia vanemõpetaja, 1989–1994 keskkonnakaitseettevõtte ELVI-Aqua teadur, 1995–1998 AS-i Magnum Medical elektroonikainsener.
Aastatel 1999–2003 oli ta Tartu Lennukolledži lennunduse side- ja navigatsioonisüsteemide käitamise õppetooli organiseerija, juhataja ja aastatel 2003–2006 professor. 2006. aastast on ta pensionil.
Teadustöö.
Tema peamised uurimisvaldkonnad on olnud ioonkristallide pinna elektronolekute arvutamine, veepuhastusseadmete matemaatiline modelleerimine ning lennunduse infosüsteemid. 
Teoseid.
Ta on avaldanud umbes 20 teaduspublikatsiooni.
Maire Sakson

Maire Sakson (sündinud 13. juulil 1948 Rihtemetsa külas Tartumaal) on Eesti kvaternaarigeoloog.
Elulugu.
Lõpetas 1968 Kohtla-Järve Keemia-Mäetehnikumi, 1976 Leningradi Mäeinstituudi, 1985 samas aspirantuuri, geoloogia-mineraloogia-kandidaat (1986, samas), väitekiri käsitles Ida-Siberi ja Tšuktši mere kvaternaarisetete stratigraafiat diatomeeanalüüsi põhjal. Töötas 1976–82 ja 1986–87 Riias Üleliidulise Mere-, Geoloogia ja Geofüüsika Teadusliku Uurimise Instituudis, oli 1988–93 Eesti NSV TA Geoloogia Instituudi teadur, 1993–95 Eesti Geoloogiakeskuse vanemgeoloog, 1995– teadussekretär.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: kvaternaarisetete diatomeeanalüüs (mere-, järve-, soosetted). 20 teaduspublikatsiooni.
Nony Salasoo

Nony Salasoo (aastani 1931 Sogenbits, 8. jaanuar 1928 Tartu – 19. august 1990 Sydney, Austraalia) oli eesti päritolu Austraalia tehnikateadlane.
Elulugu.
Ta õppis Nõmme Gümnaasiumis. 
Ta viidi 1944. aastal Saksa lennuväe abiteenistuslasena Saksamaale, oli sõjavangis, vabanes 1946. aastal. Lõpetas 1947. aastal Kempteni Eesti Gümnaasiumi Kemptenis Baieris. 
Siirdus 1948. aastal Austraaliasse, lõpetas 1962. aastal Uus-Lõuna-Walesi Ülikooli metallurgia erialal. Sai 1972. aastal "M.Sc." metallurgia ja metallitehnoloogia alal Pittsburghi Ülikoolist (USA) väitekirjaga "Macrosegregation in the region of section change in leaded bronze and brass castings".
Oli aastatel 1955–1962 Uus-Lõuna-Walesi Ülikooli metallurgialaboratooriumi assistent, 1963–1964 juhataja abi, 1964–1985 Wollongongi Ülikooli (Uus-Lõuna-Wales) metallurgia lektor.
Teadustöö.
Uurimusi metallurgiast. Uus-Lõuna-Walesi Ülikooli ajakirja Metallurgical Rewiew toimetaja.
Liikmesus.
Eesti Võitlejate Ühingu Austraalias, Metsaülikooli Austraalias ja Eesti Meeskoori Austraalias juhatuste liige.
Australasian Institute of Metals'i, Australasian Institute of Mining and Metallurgy, American Society for Metals'i, American Institute of Mining, Metallurgical and Petroleum Engineers'i liige.
Isiklikku.
Tema isa Hugo Salasoo oli botaanik, farmatseut ja arhivaar, vend Inno Salasoo on keemik ja botaanik.
Ta oli aastatel 1956–1977 abielus Silvia Salasooga, abielu lahutati; hiljem oli tema elukaaslane Tiiu Mäe.
Tiiu-Ann Salasoo

Tiiu-Ann Salasoo (aastani 1955 Tiiu-Ann Jalak; sündinud 23. märtsil 1932 Tallinnas) on eesti botaanik, pedagoogika- ja keeleteadlane.
Elulugu.
Tiiu-Ann Salasoo sündis ajakirjanik Evald Jalaka ja Heline-Rosalie (Helmi) Rosenbergi (1903–1975) tütrena. Ta põgenes 1944. aastal suure põgenemise lainega Saksamaale ja elab 1947. aastast Austraalias. 
Ta lõpetas 1953. aastal Sydneys eksternina gümnaasiumi ning seejärel 1965. aastal Sydney Ülikooli loodusteaduskonna botaanika erialal (loodusteaduse magister 1973; väitekiri "Growth and flowering in some native Australian plants") ja 1976. aastal New England College'i pedagoogika erialal. Täiendas end aastast 1985 lingvistika erialal Sydney Ülikoolis ja Tartu Ülikoolis. Oli aastatel 1966–1973 Sydney Ülikooli botaanika osakonna teadur taimefüsioloogia erialal ning abiõppejõud (tuutor) ja magistrant, aastatel 1974–1985 Uus-Lõuna-Walesi osariigi Tehnilise ja Täiendushariduse Ministeeriumi uurimisosakonna teadur ja vanemteadur, aastatel 1985–1991 juhataja. 1979. aastal töötas ta uurijastipendiumiga vanemteadurina USA-s Oregoni Ülikooli pedagoogikateaduskonnas, 1989. aastal oli kutseharidust käsitleval uurimistööl USA-s, Inglismaal, Šotimaal, Rootsis ja Soomes.
Teadustöö.
Tiiu-Ann Salasoo uurimisvaldkonnad on taimefüsioloogia, kutseharidus, eesti keele kui võõrkeele õpetamine ja omandamine. Tema magistritööna tehtud esmakordse fenoloogilise uurimuse tulemused Austraalia taimede kasvu ja õitsemise kohta võeti kasutusele kooliõpikutes. Õppekavades rakendati ka umbes 17 aasta jooksul tehtud ja peamiselt aruannetena vormistatud kutseharidusuurimuste (nt "Evaluation report of the graduate student records office at the College of Education", Eugene, University of Oregon, 1979 jt) tulemusi. 
Tiiu-Ann Salasoo on esinenud ettekannetega konverentsidel ja kongressidel, sealhulgas Eestis. Ta on osalenud Austraalia riiklikes hariduskomiteedes inseneriteaduse, rakendusmeditsiini, keskkonnakaitse jt aladel. Ta on olnud Austraalia Eesti Seltside Liidu rahvusliku kasvatuse ja kultuuriala juhataja (1979–1982), korraldanud eesti keele võtmise Uus-Lõuna Walesi osariigi gümnaasiumi õppekavasse, olnud seltsi eesti keele õpingute koordineerija ning edendaja, õpetajatele eesti keele kursuste korraldaja, õpikute koostaja ja õppekirjanduse ning informatsiooni vahendaja. Koostöös Sydney Ülikooli ja Tartu Ülikooliga on ta uurinud lapse keeleomandamist. 
Tiiu-Ann Salasoo on Austraalia Taimefüsioloogia Seltsi liige (1965–1975), Ameerika Haridusliku Uurimisseltsi liige (aastast 1979), Austraalia Rakenduslingvistika Seltsi liige (aastast 1985), Kanada Soome-Ugri Seltsi liige (aastast 1993).
Isiklikku.
Tema isa oli ajakirjanik ja kirjanik Evald Abram Jalak, abikaasa oli Inno Salasoo.
Johannes Salbom

Johannes Salbom (17. sajandi II pool – 18. sajandi I pool) oli Eesti arstiteadlane.
Elulugu.
Lõpetas Uppsala Ülikooli (?), meditsiinidoktor (1691 TÜ), väitekiri "Dissertatio medica, exhibens spiritus corporis humani pathologiam. …" (juhendaja Lars Micrander, TÜ meditsiiniprofessor 1690–1691).
Robert Salem

Robert Salem (vene keeles Роберт Рихардович Салем; sündinud 28. augustil 1930 Vologdas Venemaal) on eesti keemik.
Elulugu.
Robert Salem on muusikariistade töökoja töölise (mehaaniku) poeg.
Lõpetas 1948 Tartu Õhtukeskkooli, 1953 Moskva Keemiamasinaehituse Instituudi, 1959 samas aspirantuuri, keemiakandidaat (1960, samas), väitekiri "Влияние элементов конструкций на коррозионный процесс. (Щелевая коррозия.)", keemiadoktor (1985, Moskva D. I. Mendelejevi nimeline Keemiatehnoloogia Instituut), väitekiri "Поверхостные явления на границе металл-жидкость". Oli 1953–56 Kohtla-Järve Põlevkivitöötlemise Kombinaadi insener-mehaanik, 1953–63 Moskvas Keemiamasinaehituse Instituudi nooremteadur ja Üleliidulise Vooluallikate Instituudi vanemteadur, 1963–91 D. I. Mendelejevi nimelise Keemiatehnoloogia Instituudi dotsent, aastast 1991 Venemaa Teaduste Akadeemia Kõrgema Keemiakolledži professor. Koostanud õpikuid.
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: pinnanähtuste füüsikaline keemia, elektrokeemia, elektrilise kakskihi struktuur faasidevahelisel eraldusjoonel. Faasidevaheliste potentsiaalide termodünaamilise teooria ning metalli ja elektrolüüdilahuse piiril tekkiva elektrilise kakskihi ehituse teooria autor. Korduvalt esinenud ettekannetega elektrilise kakskihi-alastel sümpoosionidel. Üle 80 teaduspublikatsiooni.
Kaarel Salev

Kaarel Salev (aastani 1935 Karl Sik; 9. august 1905 Härjanurme vald, Tartumaa – 28. august 1941 Soome laht) oli eesti metsateadlane.
Elulugu.
Kaarel Salev oli kooliõpetaja poeg.
Lõpetas 1924 Tartu Poeglaste Reaalgümnaasiumi. 1930. aastal lõpetas Tartu Ülikooli põllumajandusteaduskonna metsaosakonna, 1936. aastal sai metsateaduse magistriks metsakasutuse erialal "mag. rer. for.", kaitstes magistritöö "Ajauurimusi meie okaspuumetsade ülestöötamisel" (Tartu, 1937).
Oli 1926–1930 (suvekuudel) Tartu Ülikooli õppe- ja katsemetskonna ajutine abijõud, asunike metsahindaja ja Metsakorralduse Büroo maamõõtja. 1929–1930 teenis kaitseväes, 1930–1931 Kaitseministeeriumi metsakorraldaja, 1931–1932 Loobu metskonna abimetsaülem, 1932–1936 Voltveti Metsakooli õpetaja, 1936–1939 Voltveti katsemetskonna metsaülem, 1939–1940 Riigimetsade Valitsuse eriteadlane, 1940–1941 metsakasutuse osakonna juhataja. Mobiliseeriti 1941 Punaarmeesse, hukkus taganemisel Eestist.
Teadustöö.
Uurimusi metsa uuendamisest, metsakasutusest ja ülestöötamisest. Üle 10 teaduspublikatsiooni.
Artur Salf

Artur Salf (ees- ja perekonnanime rööpvormid: , 4. november 1873 Veriora vald, Võrumaa – 22. august 1937 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane, -teadlane ja -ajaloolane.
Elulugu.
Artur Salf oli talupidaja poeg.
Ta lõpetas 1896 Peterburis jalaväe junkrukooli ja 1906 Nikolai Kindralstaabi Akadeemia. 
Teenis tsaariarmees, sai 1915 polkovniku auastme. Oli 1914–1916 Vene I armee juhataja kindral Paul von Rennenkampfi käsundusohvitser ja armee luureosakonna ülem, 1916. aastast 143. jalaväepolgu, 36. jalaväediviisi ja XIX korpuse ülem. 21. novembril 1917 ülendati kindralmajoriks. Jaanuaris 1918 juhatas ajutiselt 3. armeed, sama aasta veebruaris astus Vene vabatahtlike armeesse, kus teenis staabiohvitserina. 
Naasis Eestisse (Konstantinoopoli kaudu) novembris 1921. Oli 1921–1922 sõjaministri kindralmajor Jaan Sootsi vanem käsundusohvitser (algul polkovniku, hiljem koloneli auastmes), 1923–1927 Eesti Sõjakooli õppejõud ning (samal aastal moodustatud) Sõjaväe Ühendatud Õppeasutuste (aastast 1925 Kõrgem Sõjakool) ülema abi õppetöö alal ja taktika õppejõud. 1927–1928 sõjaministri kindralmajor Nikolai Reeki käsundusohvitser, aastast 1928 erus.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: Vene väejuhatuse strateegia ja taktika I maailmasõjas. 1932 ilmunud venekeelses raamatus "Relvastatud võitluse peamine seadus ja printsiibid. Tannenbergi katastroof ja selle süüdlased" analüüsis lahingu käiku, lükates ümber varasemad väited, nagu põhjustanuks lüüasaamise kindral Rennenkampfi juhitud I armee "aeglane pealetung", ning tõestas, et lahingu kaotamise tegelikeks põhjusteks olid Loodearmee juhataja Jakov Žilinski ebapädev pealetungiplaan, Vene II armee juhataja Aleksandr Samsonovi vead vägede juhtimisel, samuti II armee luureosakonna (ülem Eestist pärit polkovnik Dmitri Lebedev) puudulik töö.
Jaan Salm

Jaan Salm (8. oktoober 1937 Kehtna vald, Harjumaa – 15. detsember 2022) oli eesti füüsik.
Elulugu.
Jaan Salm oli talupidaja poeg. 
Salm lõpetas 1955 Tallinna Kommunaal-Ehitustehnikumi, 1960 Tartu Riikliku Ülikooli füüsikaosakonna, 1968 aspirantuuri TRÜ-s. 1970. aastal kaitses ta füüsika-matemaatikakandidaadi kraadi geofüüsika erialal Vilniuse Ülikoolis väitekirjaga "Диффузионные искажения при измерении спектра аэроионов" ("Difusioonmoonutused aeroioonide spektri mõõtmise"). 
Salm täiendas end 1973–1974 Berliinis Humboldti Ülikoolis, 1979 Moskva Ülikoolis, 1984 Toulouse'is Paul Sabatier' Ülikoolis ning 1990 Tampere Tehnikaülikoolis. 
1961–1964 oli Salm TRÜ/TÜ üldfüüsika kateedri vanemlaborant, 1969–1982 vanemõpetaja, 1982–1985 dotsent, 1985–1987 aeroelektri labori vanemteadur, 1987–1992 juhtivteadur, 1992–1993 vanemteadur. 
1993–2003 oli ta keskkonnafüüsika instituudi vanemteadur, 2003. aastast erakorraline teadur, 2007. aastast ka Füüsika Instituudi erakorraline teadur. 1974–1983 oli ta Salm TRÜ aeroionisatsiooni ja elektroaerosoolide labori aeroioonide spektromeetria sektori teaduslik juhendaja. Salm õpetas TÜ-s füüsika, juhuslike funktsioonide teooria ja statistilise hüdromehaanika kursusi ning koostas õppevahendeid.
Teadustöö.
Jaan Salmi peamised uurimisvaldkonnad olid aeroioonide liikuvusjaotus, evolutsioon ja mõõtmisvahendid, atmosfääri aerosooli karakteristikud ja elektrilised protsessid aerosoolis. Ta avastas seaduspärasusi liikuvusanalüsaatorite lahutusvõime määramiseks, aerosooliosakeste tekke ja laadumise selgitamiseks ning atmosfääri ioonide karakteristikute kirjeldamiseks, samuti arendas teadusaparatuuri.
Salm osales TÜ poolse juhina välimõõtmistel Moskva oblastis (1986), Leedus (1988) ja Soomes (1999–2000). Ta juhendas teadusuuringute lepinguid ja hoidis Eesti Teadusfondi grante. 1988. aastal oli ta üks Tahkuse Õhuseirejaama rajajaid. Ta oli Jaapani Atmosfäärielektri Ühingu liige.
Salm avaldas üle 160 teaduspublikatsiooni ja aimeartikleid, tal oli 15 autoritunnistust. Ta tõlkis teaduslikke artikleid jaapani keelest.
Tunnustus.
Jaan Salm pälvis Nõukogude Eesti preemia (1967, kollektiivis), NSV Liidu Rahvamajanduse Saavutuste Näituse audiplomi (1967) ja pronksmedali (1982), NSV Liidu leiutaja rinnamärgi (1988), Tartu Ülikooli medali (2003) ning Tartu Ülikooli aumärgi (2007).
Isiklikku.
Tema poeg oli Sulev Salm.
Jakob Friedrich Below

Jakob Friedrich Below (ka Jakob Fredrik Below; 1669 Stockholm – 1716 Moskva) oli rootsi arst ja Tartu Ülikooli rektor.
Below kaitses meditsiinidoktori väitekirja Utrechtis. Koju naasnult asus ta praktiseerima Stockholmis ja sai Collegium medicumi liikmeks. 1695. aastal sai ta Tartu Ülikooli meditsiiniprofessoriks. 1705. aastal oli ta Lundi Ülikooli rektor.
1706. aastal kutsus Rootsi kuningas Karl XII ta armeesse, kus Below osales Ukraina-kampaanias. 1709. aastal langes Below Poltaava lahingus vangi. Ta viidi Moskvasse, kus hakkas taas arstipraksist pidama. Tema oskusi hinnati Vene õukonnas nii kõrgelt, et ka pärast sõja lõppu keeldus tsaar Peeter I andmast talle luba naasta Rootsi.
Jakob Friedrich Below oli Rootsi kuningate ihuarsti Bernhard Belowi poeg ning kahel korral (1634 ja 1641) Tartu Ülikooli rektori ametis olnud, hilisema Vene tsaaride ihuarsti Johann Belowi vennapoeg.
Samuil Salzmann

Samuil Salzmann (eesnime rööpkuju: Schmuel; 2. september 1906 Jaunjelgava, Kuramaa kubermang – USA, surmaaeg teadmata) oli Eesti arstiteadlane.
Elulugu.
Samuil Salzmann oli juut ja kaupmehe poeg.
Lõpetas 1924 Tartu Vene Eraühisgümnaasiumi, 1934 TÜ arstiteaduskonna, meditsiinikandidaat (1957, TÜ), väitekiri "Пневмокониоз у рабочих сланцевой промышленности". 
Oli 1934–1937 TÜ 1. sisehaiguste kliiniku arst, 1937–1940 Paide ja Rakvere ühishaigekassade arst ja Rakke jaoskonnaarst, 1940–1941 Rakvere polikliiniku terapeut, 1941–1942 Fergana arst, 1942–1945 Nõukogude armees Eesti Laskurkorpuse sanitaarroodu komandör, 1945–1947 Tallinnas sõjaväearst. 1947–1961 Eksperimentaalse ja Kliinilise Meditsiini Instituudi kutsepatoloogilise osakonna noorem- ja vanemteadur, 1955–1976 Tervishoiuministeeriumi pearadioloog-röntgenoloog. 1976–1991 Tallinna Pelgulinna Haigla röntgenoloog, 1991 emigreerus USA-sse.
Teadustöö.
Töid rindkereorganite haiguste kohta. Üle 30 teaduspublikatsiooni.
Henn Salum

Henn Salum (22. juuli 1932 Võhma vald, Järvamaa – 25. jaanuar 2006 Rakke vald, Lääne-Virumaa) oli eesti arvutiteadlane.
Elulugu.
Henn Salum oli metsniku poeg.
Ta lõpetas 1950. aastal Tallinna 7. Keskkooli, 1955 Leningradi Bontš-Brujevitši-nimelise Sideinstituudi, 1966 Ukraina Teaduste Akadeemia Küberneetika Instituudi (Kiievis) aspirantuuri. Tehnikakandidaat (1967, samas), väitekiri "Вопросы временного моделирования цифровых блок-схем". Täiendas end 1967–1968 (6 kuud) Londoni Ülikooli arvutiteaduste instituudis. Töötas 1955–1957 Raadiokeskuses, 1957–1960 Eesti NSV TA Energeetika Instituudis, oli 1960–1963 ja 1966–1992 Küberneetika Instituudi teadur ja vanemteadur. 
Alates 1960. aastatest oli kirjastuse Springer retsensent. 1992. aastast elas Rakke vallas ja jätkas Springerile töötamist.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: arvutitehnika teoreetilised probleemid, numbriliste skeemide süntees, süsteemide teooria.
Inna Salum

Inna Salum (aastani 1937 Inna Tomberg, 1937–1942 Inna Toome, 15. detsember 1921 Võhmuta vald, Järvamaa – 26. detsember 1997 Nacka vald, Rootsi) oli eesti arstiteadlane ja psühhiaater.
Elulugu.
Inna Salum oli koolijuhataja tütar.
Lõpetas 1940 Viljandi Eesti Haridusseltsi Tütarlaste Eragümnaasiumi, õppis 1940–1944 TÜ arstiteaduskonnas. Põgenes 1944 Rootsi, õppis 1945–1950 Stockholmis Karolinska Instituudis, lõpetas 1950 litsentsiaadikraadiga, meditsiinidoktor (1972, samas), väitekiri "Delirium tremens and certain other acute sequels of alcohol abuse. A comparative clinical, social and prognostic study". Oli 1949 Karlskoga jaoskonnaarst, 1963–1973 Stockholmi Maria alkoholipolikliiniku ülempsühhiaatri assistent, aastast 1972 Karolinska Instituudi dotsent, 1973–1980 St Görani haiglas ülikooli psühhiaatriakliiniku ülemarsti abi, aastast 1980 ülemarst.
Teadustöö.
Ta on uurinud alkoholismi ja selle psühhiaatrilisi tüsistusi. Tõlkinud erialast kirjandust rootsi keelest eesti keelde. Oli Rootsi Psühhiaatria Seltsi liige.
Olev Salum

Olev Salum (sündinud 23. jaanuaril 1960 Võrus) on eesti arstiteadlane ja stomatoloog.
Elulugu.
Olev Salum on teenistujate poeg.
Lõpetas 1978 Põlva Keskkooli, 1983 Tartu Riikliku Ülikooli stomatoloogia osakonna, meditsiinidoktor (1996, Läti Meditsiiniakadeemia), väitekiri "Oral epithelium adaption to removable dentures. A clinical and SEM investigation". Oli 1984–1998 TRÜ stomatoloogia kliiniku assistent, 1998. aastast dotsent, 2004. aastast ka Tartu Ülikooli Kliinikumi stomatoloogia kliiniku hambaproteesikeskuse juhataja.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: hambaproteesidega seotud stomatoloogilised haigused, hambaproteesimise ravinõudlus ja ökonoomika. Umbes 20 teaduspublikatsiooni.
Edgar Salumaa

Edgar Salumaa (1936. aastani Edgar Schulbach; 26. detsember 1921 Kudina vald, Tartumaa – 11. august 2006 Tartu) oli eesti õigusteadlane.
Elulugu.
Edgar Salumaa oli juristi poeg.
Ta lõpetas 1947. aastal Tartu 5. Keskkooli aj 1951. aastal Tartu Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna, õiguskandidaat (1963, TRÜ), väitekiri "Kohtulikud vaidlused alaealistele lastele alimentide nõudmise asjus". 
Võttis Eesti Laskurkorpuses osa II maailmasõjast. Salumaa oli õigusteaduskonna esimene ELKNÜ algorganisatsiooni sekretär. Oli 1951–1963 TRÜ tsiviilõiguse ja -protsessi kateedri vanemõpetaja, 1963–1992 dotsent, ühtlasi 1968–1972 õigusteaduskonna dekaan, 1999– eraõiguse instituudi dotsent. Õpetas tsiviilprotsessi, perekonnaõiguse kursusi; koostas õppevahendeid.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: perekonnaõigus, laste õiguskaitse; tsiviilkohtumenetlus. 35 teaduspublikatsiooni.
Andres Salumets

Andres Salumets (sündinud 19. mail 1971 Jõhvis) on eesti bioloog ja biokeemik.
Elulugu.
Lõpetas 1993 TÜ bioloogia osakonna, 1995 TÜ-s magistrantuuri ja 2003 Helsingi Ülikoolis doktorantuuri, "M.Sc." (biokeemia, 1995, TÜ), väitekiri "Functional properties of cellubiose dehydrogenase from wood-degrading fungus Phanerochaete chrysosporium" (Tartu, 1995), "Ph.D." (füsioloogia, 2003, Helsingi Ülikool), väitekiri "Effects of embryological parameters on the success of fresh and frozen embryo transfers". Oli 1999–2003 Soome Pereföderatsiooni Viljatuskliiniku (Helsingis) bioloog, 2004–2007 Eesti Biokeskuse geenitehnoloogia töögrupi teadur, 2004–2006 ka TÜ naistekliiniku teadur, alates 2007 vanemteadur, 2008–2010 ka dotsent. Aastail 2003–2010 oli ta AS Nova Vita Kliinik juhatuse esimees, aastail 2007–2010 lisaks TÜMRI erakorraline vanemteadur. Aastast 2010 on ta samuti TÜ naistekliiniku professor ning TÜ arstiteaduskonna üld- ja molekulaarpatoloogia instituudi professor. 
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: inimese reproduktsioon ja viljatus, inimese geneetika ja sünnieelne geneetiline diagnostika. Üle 20 teaduspublikatsiooni.
Mati Salundi

Mati Salundi (sündinud 14. mail 1950 Otepääl) on eesti pedagoogikateadlane.
Elulugu.
Mati Salundi on põllutöölise poeg.
Lõpetas 1968 Otepää Keskkooli, 1973 Tartu Ülikooli füüsikaosakonna, 1986 TÜ aspirantuuri, pedagoogikakandidaat (1989, TÜ), väitekiri "Дидактические функции и задачи вузовской лекции". Oli 1973–1976 Tartu 5. Keskkooli direktori asetäitja, 1976–1990 TÜ õppeosakonna juhataja, 1990–1991 pedagoogika kateedri juhataja, dotsent, 1991–1994 pedagoogika keskuse juhataja, dotsent, 1995–1999 täienduskeskuse juhataja, 1999–2004 Valgamaa Kutseõppekeskuse direktor, 2004– Ühiskondliku Leppe Sihtasutuse programmijuht.
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: hariduspoliitika, -sotsioloogia, kooli ja ühiskonna suhted, haridusuuendus, täiskasvanu ja täienduskoolitus. Teinud koostööd Taani Gümnaasiumiõpetajate Liiduga noorsooprobleemide ja Hamburgi Ülikooliga hariduspoliitika uurimisel. Eesti Akadeemilise Pedagoogika Seltsi (1990), Euroopa Õpetajate Hariduse Assotsiatsiooni liige (1994). Üle 30 teaduspublikatsiooni.
Andrus Salupere

Andrus Salupere (sündinud 5. septembril 1957 Tartus) on eesti mehaanikateadlane.
Andrus Salupere on fotograafide poeg.
Haridus.
Ta on lõpetanud 1976. aastal Jõgeva Keskkooli, 1981. aastal Tartu Riikliku Ülikooli matemaatikateaduskonna rakendusmatemaatika erialal; TRÜ teoreetilise mehaanika kateedri aspirant 1983–1986; Prantsusmaal Pierre ja Marie Curie nimelises Pariisi 6. Ülikoolis järeldoktorantuuris 1993–1994.
Füüsika-matemaatikateaduste kandidaat 1991 (Tallinna Tehnikaülikool, kinnitus 1992), väitekiri "Jäikplastsete astmeliste ümar- ja rõngasplaatide optimeerimine". 
Töökäik.
TRÜ teoreetilise mehaanika kateedri stažöör-uurija 1981–1983; rakendusmatemaatika labori insener 1983; Eesti TA Küberneetika Instituudi vanemteadur 1994–1997.
Tallinna Tehnikaülikoolis 1986–…: teoreetilise mehaanika kateedri tunnitasuline õppejõud 1986–1989, vanemlaborant 1986–1988, vaneminsener 1988–1989, assistent 1989–1990; matemaatika kateedri tunnitasuline õppejõud 1987–1988; ehitusmehaanika kateedri assistent 1990–1992; mehaanikainstituudi rakendusmehaanika õppetooli assistent 1992–1995, dotsent 1995–2002; deformeeruva keha mehaanika õppetooli juhataja ja professor 2002–2005, rakendusmehaanika õppetooli juhataja ja professor 2005–2009; TTÜ Küberneetika Instituudi mehaanika ja rakendusmatemaatika osakonna vanemteadur (osalise koormusega) 1994–2009; TTÜ Küberneetika Instituudi direktor 2009–2020; mehaanikainstituudi rakendusmehaanika õppetooli professor, õppetooli juhataja 2009–2016; Küberneetika instituudi professor 2017–..., TTÜ loodusteaduskonna dekaan 2020...
Teadustöö mujal: külalisteadur Suurbritannias Cambridge’i Ülikooli rakendusmatemaatika ja teoreetilise füüsika osakonnas ja Jesus College’is 1998; Cambridge’i Ülikooli rakendusmatemaatika ja teoreetilise füüsika osakonnas ja Magdalene Kolledžis 2002; Oslo Ülikooli Rakendusmatemaatika Keskuses 2007.
Teadustöö.
Uurinud kuni 1991. aastani jäikplastsete konstruktsioonielementide optimeerimist. 1991. aastast tegelenud mittelineaarse lainelevi problemaatikaga, keskendudes solitonidele ja üksiklainetele. Viimastel aastatel on põhitähelepanu all olnud mikrostruktuursetes keskkondades toimuvate dünaamiliste protsesside numbriline simuleerimine ning solitoni tüüpi lainete formeerumise ja levi seaduspärasuste selgitamine. Loonud koos Jüri Engelbrechtiga peidetud (virtuaalse) solitoni kontseptsiooni ja diskreetse spektraalanalüüsi meetodi. Üle 60 teaduspublikatsiooni.
Liikmesus.
SA Eesti Teadusfond tehnikateaduste ekspertkomisjoni liige 2000–2006; Teaduskompetentsi nõukogu tehnikateaduste ja keemia ekspertgrupi liige 2004–…; TTÜ mehaanikainstituudi nõukogu liige. Rahvusvahelise Arvutusmehaanika Ühenduse (IACM, International Association for Computational Mechanics) ja Ameerika Ühendriikide Arvutusmehaanika Ühenduse (USACM, U.S. Association for Computational Mechanics) liige.
Ühiskondlik tegevus.
Osales Eesti Üliõpilaste Ehitusmaleva töös 1977–1983, kahel aastal oli rühmakomandör; Eesti Üliõpilaste Seltsi liige.
Harrastused.
Aiandus, suusatamine, lugemine.
Riina Salupere

Riina Salupere (sündinud 21. detsembril 1956 Tallinnas) on eesti arstiteadlane ja gastroenteroloog.
Elulugu.
Riina Salupere on Vello Salupere tütar.
Lõpetas 1975 Tartu 1. Keskkooli, 1981 Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna, 1985 TRÜ aspirantuuri, meditsiinikandidaat (1986, TRÜ), väitekiri "Распространенность и особенности хронического гастрита при инсулинозависимом сахарном диабете". Oli 1986–1989 Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna sisehaiguste kateedri assistent, aastast 1989 TRÜ sisekliiniku dotsent, 2000–2002 ka Tartu Ülikooli Kliinikumi sisekliiniku gastroenteroloogia osakonna ja aastast 2002 Tartu Ülikooli Kliinikumi endokrinoloogia-gastroenteroloogia osakonna juhataja.
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: krooniline gastriit, põletikuline soolehaigus (haavandiline koliit ja Crohni tõbi), krooniline hepatiit. Eesti Gastroenteroloogide Seltsi president (2001–2005) ja juhatuse liige (aastast 2006), Tervishoiuameti pädevusnõukogu esimees (2004), Eesti Sisearstide Seltsi juhatuse liige (1999). Üle 30 teaduspublikatsiooni, õppevahendeid.
Vello Salupere

Vello Salupere (kuni 26. juulini 1936 Semjonov; 15. märts 1935 Tallinn – 12. juuli 2020 Tartu) oli eesti arstiteadlane ja gastroenteroloog.
Elulugu.
Vello Salupere oli tööliste poeg ja Riina Salupere isa.
Ta lõpetas 1954. aastal Tallinna 22. Keskkooli, 1960 Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna, meditsiinikandidaat (1963, TRÜ), väitekiri "Resektsioonijärgse maoköndi limaskesta morfoloogilistest muutustest gastrobiopsia andmeil ja nende seosest kliinikuga", meditsiinidoktor (1970, TRÜ), väitekiri "Хронический гастрит при язвенной болезни (патогенетические особенности хронического гастрита)". 
Oli 1960 Viljandis arst, 1960–1963 Tartu Linna Kliinilise Haigla siseosakonna röntgenoloog ja ordinaator, 1963–1969 TRÜ teaduskonnasisehaiguste kateedri assistent, 1969 dotsent, 1970–1977 professor, 1977–1992 juhataja ja professor, 1992–2000 Tartu Ülikooli sisekliiniku juhataja, professor, 2000. aastast emeriitprofessor. 
Ühtlasi oli ta 1975–1978 TRÜ arstiteaduskonna õppeprodekaan, 1989–1990 teadusprodekaan, 1987–1991 Eesti NSV peagastroenteroloog.
Tartu Ülikooli Kliinikumi juhatuse liige (1992–1997) ja esimees (1996). 
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: krooniline gastriit, mao vähieelsed haigused ja maovähk, seedeelundite haiguste immuunmehhanismid, immunoloogiliste näitude diagnostiline, prognostiline ja ravi väärtustav tähendus, esmane biliaarne maksatsirroos, diagnostiliste ja prognostiliste näitude süstematiseerimine; ka ravikvaliteet ning arsti-patsiendi suhe. 
Ta organiseeris Tartu Kliinilises Haiglas gastroenteroloogia osakonna, võttis kasutusele mao aspiratsioonibiopsia jt meetodeid. Teinud koostööd Helsingi Ülikooli gastroenteroloogidega, täiendanud end ja pidanud loenguid paljudes Euroopa ja USA ülikoolides. 
Üle 200 teaduspublikatsiooni, sh üle 30 monograafia.
Liikmesus.
Tartu Terapeutide Seltsi esimees (1968–1970), Üleliidulise Gastroenteroloogide Seltsi juhatuse liige (1966), ENSV Gastroenteroloogide Seltsi juhatuse liige (1969). 
New Yorgi Teaduste Akadeemia liige (1985).
Liina Salur

Liina Salur (1987. aastani Liina Laan; sündinud 17. detsembril 1961 Tallinnas) on eesti arstiteadlane ja immunoloog.
Elulugu.
Liina Salur on Ingrid ja Ilmar Laane tütar.
Lõpetas 1980. Tallinna 21. Keskkooli, 1987 Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna, "M.Sc." (biomeditsiin, 2006, TÜ), väitekiri "Esimest tüüpi diabeediga assotsieeruvate enteroviiruste vastaste antikehade esinemine rasedatel ja ühes vastsündinute kohordis: immunogeneetiline uuring". 
Oli 1988–1989 Tartu Ülikoolis intern, 1989–1992 Kehra ambulatooriumi jaoskonnaarst, 1995–1999 Tartu Ülikooli Kliinikumi ühendlabori arst, 1995–2006 Tartu Ülikooli üld- ja molekulaarpatoloogia instituudi immunoloogia õppetooli laborant ja 1999–2004 doktorant, 2006. aastast teadur.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: viirushaigused, organispetsiifilised autoimmuunsed koekahjustused. Eesti Immunoloogide ja Allergoloogide Seltsi asutajaliige (2001). 20 teaduspublikatsiooni.
Leo Saluste

Leo Saluste (29. mai 1930 Tudulinna vald Virumaa – 11. september 2020) oli Eesti põllumajandusteadlane.
Elulugu.
Leo Saluste oli talupidaja poeg. Ta lõpetas 1949. aastal Jäneda Põllumajandustehnikumi ja 1959. aastal Eesti Põllumajanduse Akadeemia agronoomiateaduskonna. 
Põllumajanduskandidaat (1972, EPA), väitekiri "О хранении и использовании травяной муки для кормления молочных коров в условиях Эстонской ССР", põllumajandusdoktor (1991, Läti Teaduste Akadeemia Põllumajandusakadeemia, Jelgava), väitekiri "Технология промышленного производства и использования высокопитательных кормосмесей, баланссирующих кормовые рационы сельскохозяйственных животных".
Oli 1949–1954 mitmes majandis agronoom ja peaagronoom, 1954–1958 põllumajanduskoolides õpetaja ja asedirektor, 1958–1961 Kurtna Linnukasvatuse Katsejaama vanemagronoom, 1961–1966 Vabariikliku Kolhooside ja Sovhooside Juhtiva Kaadri Ettevalmistamise Aastase Kooli õppeala asedirektor, 1967–1990 Vinni Näidissovhoostehnikumi teadusdirektor ja ühtlasi 1966–1967 Eesti NSV TA Loomakasvatuse ja Veterinaaria Instituudi nooremteadur, 1967–1977 mittekoosseisuline teadur; 1977–1992 söötade tootmise tehnoloogia osakonna (sektori) juhataja, 1990–1997 Teadus- ja Tootmiskoondise VIREKO direktor, 1997–2005 EPMÜ vanemteadur ja juhataja, ühtlasi aastast 2006 MTÜ "Virumaa Biogaas" juhatuse esimees. 
Vinni Näidissovhoostehnikumi jõusöödatehase rajamise algataja. 
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: rohujahu säilitamine, suure söödaväärtusega söödasegude tootmise tehnoloogia ja nende kasutamine põllumajandusloomade tasakaalustatud söödaratsioonides. Aastast 1992 kogunud ja töödelnud põllumajandusalast teadusinfot, tegelenud bioenergia kasutamise ning teadusinfo vahetamise probleemidega. Koondanud virtuaalsesse raamatukogusse ligi 5000 innovaatilist infoallikat 10 teemal, sh 500 allikat teemal "Agraarsektori bioenergia kasutamine". 
Teoseid.
Üle 70 teaduspublikatsiooni, 1 kasulik mudel.
Liidia Saluste

Liidia Saluste (1977.aastani Veremjova; sündinud 23. juulil 1950 Kirovi oblastis Venemaal) on Eesti arstiteadlane.
Elulugu.
Ta lõpetas 1969 Märjamaa Keskkooli, 1977 Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna, 1982 TRÜ aspirantuuri, meditsiinikandidaat (1988, Minski Meditsiiniinstituut), väitekiri "Комплексное наблюдение за питанием беременных в женской консультации". 
Oli 1982–1984 Tartu Riikliku Ülikooli sünnitusabi ja günekoloogia kateedri vanemlaborant, 1984–1992 nakkushaiguste, dermatoloogia ja veneroloogia kateedri vanemlaborant, 1993 nakkushaiguste kliiniku laborant, 1993–1994 naistekliiniku vanemteadur, aastast 1994 Tartu Ülikooli füüsilise antropoloogia keskuse vanemteadur.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: rasedate, laste ja noorukite toitumine ja kehaehitus. Looduseuurijate Seltsi liige. Üle 40 teaduspublikatsiooni, õppevahendeid.
Isiklikku.
Liidia Saluste on antropoloog-günekoloog ja õpetaja tütar.
Madis Saluveer

Madis Saluveer (sündinud 2. juulil 1952 Põlvas) on eesti keeleteadlane.
Elulugu.
Ta on lõpetanud 1971. aastal Friedrich Reinhold Kreutzwaldi nimelise Võru 1. Keskkooli, 1976 Tartu Riikliku Ülikooli inglise filoloogia erialal, oli 1984–1988 NSVL Teaduste Akadeemia Instituudi (kaugõppe) aspirant, filoloogiakandidaat (1989, samas), väitekiri "Семантический и прагматический анализ вводных элементов высказывания типов "естественно, очевидно, к счастью". 
Olnud 1976–1984 Tartu Riikliku Ülikooli tehisintellekti labori nooremteadur, 1984–1990 võõrkeelte kateedri õpetaja, 1990–1991 dotsent ja 1991 ühtlasi eesti keele labori vanemteadur; 1992–1993 keelekeskuse inglise keele sektsiooni dotsent, ühtlasi 1992 ja 1994 Stockholmi Ülikooli instituudi külalisuurija, 1994–1998 Folkuniversitetet Tartu juhataja, 1998–2000 Tartu linnavalitsuse kantselei juhataja, 2000–2001 Peipsi Koostöö Keskuse projektijuht, 2001–2006 Tartu Ülikooli teadus- ja arendusosakonna arendustalituse peaspetsialist, 2006– Teaduskompetentsi Nõukogu büroo juhataja. Õpetanud praktilise inglise keele kursust.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: loomuliku keele semantika ja pragmaatika, dialoogi modelleerimine arvutil, loomuliku keele töötlus. 40 teaduspublikatsiooni.
Isiklikku.
Madis Saluveer on teenistujate poeg.
Jaan Saluvere

Jaan Saluvere (sündinud 1. novembril 1953 Šira külas Krasnojarski krais) on eesti arstiteadlane ja kirurg.
Elulugu.
Jaan Saluvere on metsandustöötaja poeg.
Lõpetas 1972 Türi Keskkooli, 1978 Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna, meditsiinikandidaat (1987, TRÜ), väitekiri "Динамика кардиоспецифической креатинкиназы, циклических нуклеотидов и свободных и связанных катехоламинов в артериальной крови и крови венечого синуса во время операции прямой реваскуляризации миокада". 
Oli 1978–1979 intern, 1979–1983 Tartu Riikliku Ülikooli üld- ja molekulaarpatoloogia instituudi (ÜMPI) vanemlaborant, nooremteadur, 1984–1987 vanemteadur, 1988–1992 ÜMPI Eesti Südamekeskuse vanemteadur Tallinnas, 1992. aastast AS Keemia juhatuse esimees.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: kardiokirurgia, anesteesia ja selle hormonaalne regulatsioon. Neil teemadel autorina või kaasautorina avaldanud 15 teaduspublikatsiooni.
Tiit Saluvere

Tiit Saluvere (sündinud 17. novembril 1939 Võrus) on eesti füüsik.
Elulugu.
Tiit Saluvere on metsaülema poeg.
Lõpetas 1958 Türi 1. Keskkooli, 1963 TRÜ füüsika osakonna, 1971 Küberneetika Instituudi aspirantuuri, füüsika-matemaatikakandidaat (1971), väitekiri "Спин-решеточная релаксация ядер азота в жидкостях". 
Oli 1965–1978 Küberneetika Instituudi füüsika sektori insener, nooremteadur ja vanemteadur, 1978–1980 Küberneetika Instituudi teadusdirektor, 1980– Eesti NSV TA Keemilise ja Bioloogilise Füüsika Instituudi teadusdirektor, asedirektor; 1970–1971 ka Poola Teaduste Akadeemia Orgaanilise Keemia Instituudi ja 1976–1977 Lääne-Saksamaal Max Plancki Meditsiiniuuringute Instituudi molekulaarfüüsika osakonna külalisteadur.
Teadustöö.
Tiit Saluvere peamised uurimisvaldkonnad on olnud atmosfäärifüüsika ning heterotuumade relaksatsiooniprotsesside uurimine vedelikes tuumamagnetresonantsspektroskoopia abil. Ta kuulub Endel Lippmaa keemilise füüsika koolkonda. Saluvere on Ülemaailmse Teadlaste Föderatsiooni liige (aastast 1993). Ta on avaldanud 40 teaduspublikatsiooni.
Tunnustus.
1972 Nõukogude Eesti preemia
Kristi Salve

Kristi Salve (sündinud 8. aprillil 1942 Tartus) on eesti folklorist.
Elukäik.
Kristi Salve on talupidaja tütar.
Ta lõpetas 1960. aastal Jõgeva Keskkooli ja 1965. aastal Tartu Riikliku Ülikooli eesti filoloogia osakonna. Aastatel 1976–1979 oli ta Eesti NSV TA Keele ja Kirjanduse Instituudi (KKI) aspirant. Magistrikraad (eesti ja võrdlev rahvaluule, 1995, TÜ), väitekiri "Vaateid liivi rahvakalendrile"; doktorikraad (eesti ja võrdlev rahvaluule, 1999, TÜ), väitekiri "Läänemeresoomlaste traditsiooniline vaimne kultuur: pärimusliikide vahelised seosed ja etnilised suhted". 
Oli aastatel 1965–1968 õpetaja ja bibliograaf, 1968–1971 Keele ja Kirjanduse Instituudi (KKI) rahvaluule sektori laborant, 1971–1976 F. R. Kreutzwaldi nimelises Eesti NSV TA Kirjandusmuuseumis rahvaluule osakonna teadur, 1980–1986 KKI rahvamuusika sektori insener ja vaneminsener, 1986–1990 folkloristika osakonna nooremteadur, 1990–2000 (1994. aastast Eesti Keele Instituudi sama osakonna) teadur, 2000– Eesti Kirjandusmuuseumi folkloristika osakonna vanemteadur.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: läänemeresoome rahvaste (liivi, vepsa, eesti) rahvaluule mitmed liigid ja rahvausund, sh kristlik rahvapärimus. Teinud välitöid kõigi nimetatud rahvaste juures. 
Koostanud ja toimetanud tekstivalimikke ja kogumikke: "Vepsa muinasjutte" (1993), "Liivi muinasjutte" (1995), "Tagasipöördumatus. Sõnad ja hääl" (2000), "Rahvajutte Vastseliina kihelkonnast" (2001), "Ära sõida rahata Riiga" (2005) jt, osalenud väljaannete "Setu lauludega muinasjutud" (1987, koos ) ja "Põhja-Tartumaa regilaulud I" (1989, koos Ingrid Rüütliga) koostamises. 
Emakeele Seltsi, Folklore Fellowsi ja Akadeemilise Rahvaluule Seltsi liige. Kuulunud korduvalt Akadeemilise Rahvaluule Seltsi ja selle funktsioone täitnud Emakeele Seltsi rahvaluulesektsiooni juhatusse. Üle 30 teaduspublikatsiooni.
Marju Salve

Marju Salve (sündinud 26. juunil 1942 Tartus) on eesti keemik.
Elulugu.
Marju Salve on teenistujate tütar.
Lõpetanud 1961. aastal Tartu 3. Keskkooli ja 1970. aastal Tartu Riikliku Ülikooli keemiaosakonna. 
Oli aastatel 1961–1964 Tartu Riikliku Ülikooli elektrokeemia labori laborant, 1970–1972 anorgaanilise keemia kateedri vanemlaborant, 1972–1980 elektrokeemia labori nooremteadur, 1980–1992 juhataja, 1993–1994 füüsikalise keemia instituudi teadur, ühtlasi 1991–1993 keemiaosakonna majandusprodekaan, 1994–2005 Tartu Ülikooli keemiaraamatukogu raamatukoguhoidja, 2005– füüsika-keemiateaduskonna raamatukoguhoidja, ühtlasi aastast 2000 keemiaraamatukogu juhataja.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: elektrilise kakskihi ehitus ja adsorptsiooniprotsessid vismutelektroodil. Akadeemilise Keemia Seltsi taasasutajaid (1991), juhatuse liige ning laekur. Üle 50 teaduspublikatsiooni.
Jüri Samarütel

Jüri Samarütel (17. aprill 1938 Tallinn – 2. jaanuar 2018) oli eesti arstiteadlane ja anestesioloog-reanimatoloog.
Elulugu.
Jüri Samarütel oli juristi poeg.
Lõpetas 1956 Tallinna 10. Keskkooli, 1962 Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna, meditsiinikandidaat (1974, TRÜ), väitekiri "Happe-alustasakaalu ja arteriaalse vere gaaside dünaamika, seoses operatsiooni ja anesteesiaga". Oli 1965–1966 TÜ üldkirurgia kateedri assistent, 1968–1976 hospitaalkirurgia kateedri assistent, 1977–1992 dotsent, 1992–2003 anestesioloogia ja intensiivravi kliiniku dotsent. Aastast 2003 emeriitdotsent ja Tartu Ülikooli Kliinikumi arst-konsultant.
Teadustöö.
Uurimusi anestesioloogiast, reanimatoloogiast, südamekirurgiast, kunstvereringest, vältimatust kirurgilisest abist ja traumatoloogiast. Aktiivne osaleja uute meetodite juurutamisel anestesioloogias ja intensiivravis (kehaväline vereringe jm). erialanõunik ja erialakomisjoni liige, Euroopa Anestesioloogiakadeemia liige, Eesti Anestesioloogia-Reanimatoloogia Seltsi asutajaliige ja esimees (1979–2003). Umbes 230 teaduspublikatsiooni.
Mari Samel

Mari Samel (aastani 1978 Mari Nõmmeots; sündinud 3. veebruaril 1950 Tartus) on eesti keemik.
Elulugu.
Mari Samel on kooliõpetajate tütar ja Nigulas Sameli abikaasa.
Lõpetas 1968 Tartu 5. Keskkooli, 1973 TÜ keemia osakonna, keemiakandidaat (orgaaniline keemia ja biokeemia, 1987, Eesti NSV TA Keemia Instituut), väitekiri "Bыдeлeниe и хaрaктeристикa компoнентов обыкнoвeннoй гaдюки Vipera berus berus". Oli 1973–85 TÜ orgaanilise keemia kateedri nooremteadur, 1985–88 Eesti NSV TA Keemilise ja Bioloogilise Füüsika Instituudi nooremteadur, aastast 1988 teadur.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: looduslike ühendite keemia, peamiselt maomürkidest eraldatud bioaktiivsete valkude struktuuri ja funktsiooni seoste uurimine (sh Eesti ainsa mürgise mao, hariliku rästiku mürgi uurimine). Eesti Biokeemia Seltsi liige. Üle 40 teaduspublikatsiooni.
Nigulas Samel

Nigulas Samel (sündinud 3. septembril 1950 Viru-Nigula vallas Lääne-Virumaal) on eesti biokeemik.
Haridus.
On lõpetanud Vasta 8-kl Kooli 1966, Rakvere 1. Keskkooli 1969, Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI) keemiateaduskonna keemiatööstuse protsesside ja keemiaküberneetika erialal 1974; Eesti NSV TA Keemia Instituudi (KI) aspirant 1978–1982. Täiendusõpe: Ungari TA Keemia Instituut 1987; Vanderbilti Ülikool (Nashville, USA) 1995. Keemiateaduste kandidaat 1983 (KI), väitekiri "Prostaglandiinide preparatiivne biosüntees".
Töökäik.
Eesti NSV / Eesti TA Keemia Instituudi teadur 1974–1983, vanemteadur 1983–1987, juhtivteadur 1988–1997.
TTÜs 1997–…: TTÜ Keemia Instituudi bioorgaanilise keemia osakonna juhataja 1997–2002; alus- ja rakenduskeemia instituudi bioorgaaniliste ja looduslike ühendite keemia professor 2001–03; keemiainstituudi bioorgaanilise keemia professor ja õppetooli juhataja 2003–2016; matemaatika-loodusteaduskonna teadus- ja arendusprodekaan 2007–2012; keemia ja biotehnoloogia instituudi professor 2017-2020, emeriitprofessor alates 2020.
Teadustöö mujal.
Vanderbilti Ülikooli Meditsiinikeskuse külalisteadur 1993; Keemia Instituudi Ungari Teaduste akadeemia ja Chinoin Keemia ja Farmaatsiatehase Uurimiskeskus järeldoktor 1986. 
Teadustöö põhisuunad.
Uurimisvaldkond: biokeemia ja looduslike ühendite keemia, pms küllastamata rasvhapete ensümaatilise oksüdatsiooni rajad ja mehhanismid imetajates ning selgrootutes loomades. Loonud peamiste looduslike prostaglandiinide preparatiivse biosünteesi meetodid, avastanud uusi looduslikke steroide ja eikosanoide, teinud kindlaks eikosanoidide biosünteesirajad korallides ning avastanud uusi tsüklooksügenaase ja lipoksügenaase. Kuulub rajatud prostaglandiinide keemia koolkonda. Eesti Keemia Seltsi, Eesti Biokeemia Seltsi ning Ameerika Biokeemia ja Molekulaarbioloogia Seltsi liige, Eesti Teadlaste Liidu asjutajaliige. Eesti NSV riiklik preemia (1986, kollektiivis), Eesti Vabariigi teaduspreemia (2002, kollektiivi juht). Üle 60 teaduspublikatsiooni, 7 autoritunnistust.
Teadusorganisatoorne ja -administratiivne tegevus.
TTÜ/TÜ biomeditsiini ja biotehnoloogia doktorikooli nõukogu liige 2004; Eesti Biokeemia Seltsi juhatuse liige; Ameerika Biokeemia ja Molekulaarbioloogia Seltsi (ASBMB) liige.
Isiklikku.
Nigulas Samel on Mari Sameli abikaasa. 
Tema harrastused on teater, reisimine, kalastamine.
Ülo Samlan

Ülo Samlan (20. september 1923 Tallinn – 28. juuli 1995) oli eesti tehnikateadlane ja mäeinsener.
Elulugu.
Ülo Samlan oli ehitustöölise poeg.
Lõpetas 1950 (eksternina) Tallinna 2. Keskkooli, 1955 Tallinna Polütehnilise Instituudi kasulike kaevandite töötlemise erialal, tehnikakandidaat (1970, Leningradi Mäeinstituut). Oli 1958–65 Teadusliku Uurimise Instituudi (Põlevkivi Instituut) insener ja teadur, 1968–90 A. A. Skotšinski nimelise Mäendusinstituudi Eesti filiaali vanemteadur ja labori juhataja, 1991– Eesti TA Ökoloogia Instituudi Kirde-Eesti osakonna insener.
Ta on maetud Raudi kalmistule.
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: põlevkivikaevanduste ventileerimine; põlevkivikihi väljamise tehnoloogia ja kaevanduse lae käitlemine ning maapinna kaitse kaevandamise negatiivsete tagajärgede eest. Andnud soovitusi põlevkivikaevanduste ventileerimise parandamiseks ja õhu tsirkulatsiooni kasutamiseks koristuskambrite tuulutamisel. Osalenud tehnoloogia väljatöötamisel ja tehnoloogiliste skeemide koostamisel põlevkivi väljamiseks koristuskambritega ning meetmete väljatöötamisel maapinna rikete vähendamiseks pärast mäetöid. Üle 40 teaduspublikatsiooni.
Olav Sammal

Olav Sammal (31. august 1927, Türi – 24. detsember 2011) oli eesti tehnikateadlane.
Elulugu.
Olav Sammal oli käsitöölise poeg.
Ta lõpetas 1948. aastal Tallinna Elektromehaanika Tehnikumi ja 1952. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi tööstus-tsiviilehituse erialal. Aastatel 1957–1961 oli ta aspirant.
1963. aastal sai ta Eesti Teaduste Akadeemiast tehnikakandidaadi kraadi väitekirjaga "Pingete määramise võimalusi peeneteralistes betoonides". 
Sammal oli aastatel 1950–1957 Riikliku Projekteerimise Instituudi Eesti Projekt konstruktor, aastatel 1962–2000 ETUI teadur ja vanemteadur, ETUI osakonna BetonTEST juhataja, aastast 2000 OÜ ETUI Betontest juhataja.
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: elektrooniline mõõteaparatuur ja mõõtmismetoodika betoon- ja raudbetoonkonstruktsioonide sisepingete, deformatsioonide, tugevuse ja ühtluse määramiseks. Arendanud negentroopia meetodit betooni keskkonnale ja betooni otsese pingemõõtmise meetodit, loonud uue pingeanduri, korraldanud BPM-tüüpi mõõteaparatuuri tootmist ja kasutusele võtmist. Viis betooni tugevuse ja ühtluse määramise löögi-impulsi meetodi mikroprotsessortehnika rakendamisega BCM-tüüpi aparatuuris vastavate mõõteseadmete valmistamise ja kasutusele võtmiseni Eestis ja mujal. Mõlema mõõtmismetoodika sünteesina loodud betoon- ja raudbetoonkonstruktsioonide tehniliste ressursside prognoosimise negentroopia meetod pälvis riikliku preemia. Aastast 1974 Rahvusvahelise Pingebetooni Föderatsiooni (FIP) liige, osalenud FIP-i töös ja esinenud ettekannetega rahvusvahelistel kongressidel. Eesti Betooniühingu asutajaliige (2004). Eesti NSV riiklik preemia (1985). 80 teadus- ja aimeartiklit, üks monograafia, 10 autoritunnistust, üks Prantsuse (1963) ja üks Inglise patent (1963).