tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Rakvere Põhikool

Rakvere Põhikool on üldhariduskool Rakvere linnas aadressil Tartu tänav 2.
Kool asutati 1909. aastal. Esimene koolijuhataja oli Julius Seljamaa. Aastatel 1990–2000 tegutses koolis lastekodu. 
2007. aastast on Rakvere Põhikooli direktor Lea Pilme. 1. septembril 2025. aastal alustas koolis õppetööd 218 õpilast.
Ajalugu.
Rakvere Eesti Haridusseltsi III Järgu Erakool avati 5. septembril 1909. aastal üüriruumides Pikk tänav 64. Tsaariaegses Rakveres esimene eesti ōppekeelega kool. Esimene juhataja ja õpetaja oli Julius Seljamaa.
1910. aastal kool kolis seltsimajja Laia ja Posti tänava nurgal. 1911. aastal avati uus seltsi poolt ehitatud koolimaja Posti tänava ääres. 1917. aastal Rakvere Eesti Haridusselts otsustas kooli üle anda Rakvere linnale, selts likvideeris kooli. Seltsile jäid koolihoone ja liikuvvara, mida linn üüris. Kooli nimeks sai Rakvere Linna II Algkool. 1918. aastal koliti kool Tartu tänav 4 majja (maja valmis 1915), kool muudeti 6-klassiliseks. Esimesed kaks talve oldi majas üürilistena.
1920. aastal ostis Rakvere linn maja endale, 1927. aastal ostis Rakvere linn koolile Tartu ja Karja tänava nurgal oleva krundi. 1936. aastal valmis seal koolimaja juurdeehitus ja vanas osas tehti ümberehitusi.
Aastatel 1943–1944 õppisid samas hoones Rakvere linna kõigi kuue kooli õpilased 2-3 vahetuses, igal kool 2-3 päeva nädalas. Jaanuaris katkestati ōppetöö, maja võeti sõjaväehaiglaks. 1944. aasta 1. oktoobril jätkati õppetööd ja tehti selle kõrvalt ka remonti. Kooli nimetuseks sai Rakvere linna II Mittetäielik Keskkool (7-klassiline).
Aastatel 1945–1947 töötas majas teises vahetuses Rakvere Õpetajate Seminari Harjutuskool. 1950–1957 töötas majas Rakvere Pedagoogilise Kooli Harjutuskool. Aastatel 1957–1961 tegutses kool Rakvere II 7-klassilise koolina. 1961. aastal nimetati kool Rakvere II 8-klassiliseks kooliks. 1973. aastal kool likvideeriti ja õpilased viidi üle Rakvere 3. Keskkooli.
1974. aastal toodi koolimajja Saksi Eriinternaatkooli ōpilasi. Aastatel 1976–1977 nimetati kooli Porkuni Eriinternaatkooliks, 1977. aastal viidi eriinternaatkool Vaekülla.
Aastatel 1977–1981 töötas koolimajas Aaspere lastekodu. Lisaks tehti 1979. aastal majja Rakvere Algkool. 1981. aastal nimetati õppe- ja kasvatusasutus Aaspere Eriinternaatkooliks. Aastatel 1982–1992 oli see Rakvere Eriinternaatkool, mis koliti 1992. aastal aadressile Lille tänav 8 ja 1995. aastal likvideeriti.
1994. aasta 1. septembril alustas hoones tegevust Rakvere Pōhikool ja 2002. aastal valmis hoone uus osa.
Ma Long

Ma Long (hiina 马龙, "Mǎ Lóng"; sündinud 20. oktoobril 1988 Anshan Shis Liaoningi provintsis) on Hiina lauatennisist. Ta on olnud ITTF meeste üksikmängu edetabeli esinumber kokku 64 kuud.
2012. aasta suveolümpiamängudel võitis ta kuldmedali võistkonnavõistluses.
2015. aastal tuli ta üksikmängu maailmameistriks.
2016. aastal ja 2021. aastal tuli ta olümpiavõitjaks nii üksikmängus kui ka võistkonnavõistluses.
Ta on 176 cm pikk ja kaalub 70 kg.
Balti jaam (täpsustus)

Balti jaam on raudteejaam nii Eestis kui Venemaal.
1930. aastatel kandis Balti jaama nime tänapäevane Riia vaksal Moskvas.
Balti vaksal (Peterburi)

Balti vaksal (vene keeles "Балтийский вокзал") on raudteejaam Peterburis Admiraliteedi rajoonis aadressil Обводного канал 120.
Ajalugu.
Venemaa keisririigi Balti raudtee Peterburi peajaam ehitati Eestimaa baltisakslastele kuulunud Balti Raudtee Seltsi poolt pärast 1872. aastal alanud Balti raudtee täiendavat arendamist, kui algselt Paldiskist-Tosnoni kulgenud raudteeliin ühendati Peterburi–Peterhofi–Oranienbaumi raudteega ja avati Gattšinast läbi Krasnoje Selo Peterburi linnani viiv raudteeharu.
Guillaume Gouffier

Guillaume Gouffier, Bonnivet' senjöör (umbes 1488 – 24. veebruar 1525) oli Prantsusmaa sõjaväelane.
François I koduõpetaja Boisy senjööri Artus Gouffier' noorema vennana kasvas Guillaume üles koos kuningas François'ga. Pärast kuninga ametisseasumist sai temast üks mõjuvõimsamaid kuninga soosikuid. Ta ülendati 1515. aastal Prantsusmaa admirali auastmesse (vastas maavägede marssali auastmele). Oli Bourboni hertsogi Charles III, Bourboni konnetaabli lepitamatu vaenlane. Vallutas Navarra armee eesotsas olles 1521. aastal Fuenterrabia. Oli Anne de Montmorency lähisugulane.
Transduktsioon

Transduktsioon (inglise keeles "transduction") on geneetilise info kandumine ühelt bakterirakult teisele bakteriofaagide (viiruste) vahendusel.
Transduktsioon avastasid 1952. aastal USA geneetikud Norton Zinder ja Joshua Lederberg.
Viiruste vahendatud transduktsiooni peetakse tänapäeval võimalikuks ka kõrgematel loomadel.
Paavo Kivine

Paavo Kivine (sündinud 19. novembril 1939 Esna vallas Järvamaal) on eesti ajakirjanik ja spordipublitsist, kirjastaja ning endine kergejõustiklane.
Haridus.
Ta on õppinud Öötla 7-klassilises koolis (1947–1954) ja Paide Keskkoolis (1954–1958) ning lõpetanud 1963. aastal Tartu Riikliku Ülikooli eesti filoloogina (ajakirjanduse eriharus).
Sport.
Ta on olnud kergejõustikus üheksakordne Eesti NSV meister: kuuekordne meister kaugushüppes ja kolmekordne meister teatejooksudes. Aastatel 1963–1965 parandas ta kolm korda Eesti NSV kaugushüpperekordit (7.55 kuni 7.75; treener Fred Kudu); 1965. aastal jõudis ta kaugushüppes Euroopa jooksvas edetabelis 10. kohale. 
Aastatel 1965–1967 võitis NSV Liidu ametiühingute meistrivõistlustel kaks kuldmedalit (kaugushüppes ja 200 m tõkkejooksus) ja ühe hõbemedali (kaugushüppes), lisaks tuli kaugushüppes ja 4 × 100 m teatejooksus NSV Liidu üliõpilasmeistriks. 
Tegevkergejõustiklase karjääri lõpetas 1968. aastal.
Hiljem on ta ajakirjanikutöö kõrvalt töötanud VSÜ Kalev treeneri-instruktorina.
Töö.
Paavo Kivine on töötanud aastatel 1964–1967 ajalehes Edasi ja 1968–1970 Eesti Raadios "Päevakaja" uudistetoimetajana ning 1970–1988 kirjastuses Eesti Raamat toimetaja ning turismi- ja sporditoimetuse juhatajana. 1989. aastast on ta juhtinud kirjastust Olympia.
Ta on kirjutanud ja koostanud üle 30 raamatu peamiselt Eesti spordi ajaloost ja sportlastest ning loonud sporditeemaliste dokumentaalfilmide stsenaariume. Lisaks on ta tõlkinud teoseid spordi- ja nn Puhhi filosoofiast.
Isiklikku.
Ta on 1966. aastast abielus spordipedagoogi ja endise käsipalluri Tea Kivisega (sündinud Kaljola). Nende poeg Märt Kivine (sündinud 1967) on olnud 1985. ja 1986. aastal Eesti juunioride meister kaugushüppes. Nende tütar Kadri Kivine (sündinud 1970) on sporditegelane ja olümpiavõitja Erki Noole elukaaslane. Paavo Kivine on endise kaugus- ja kolmikhüppaja Sirkka-Liisa Kivise onu.
Georg von Frundsberg

Georg von Frundsberg (24. september 1473 Mindelheim – 20. august 1528 samas) oli Lõuna–Saksamaa rüütel ja Landsknechtide juht Püha Rooma riigi Habsburgide dünastia keisrite Maximilian I ja Karl V teenistuses. Osales Cambrai liiga sõjas, kus paistis silma Verona kaitsmisel veneetslaste rünnakute eest, samuti Neljandas Itaalia sõjas ja Cognaci liiga sõjas. 
Teise maailmasõja ajal anti "Waffen-SS"i 10. SS–Soomusdiviisile aunimetus "Frundsberg".
Tartu International Choir

Tartu International Choir oli 2000. aastatel Tartus kõrg- ja keskkoolides õppejõudude ja õpetajatena töötanud eestlastest ja välismaalastest koosnenud harrastuskoor.
Koori juhtis Thomas Oliver (USA), klaveril saatis tema abikaasa Cheryl Oliver (USA). Koori liikmed: Asko Seeba, Mari Seeba, Natalie Gurba, Häli Kivisild ja Õilme Saks Eestist, Dirk Rössling, Barbara Banditt, Anne Witt ja ungarlannast Monika Rössling Saksamaalt ning Szilárd Tóth Ungarist.
Koor esines mitmel üritusel tasuta, muu hulgas 6. detsembril 2000 Fenno-Ugria Asutuse Tartu keskuses Ugala Majas (Kuperjanovi 16), 8. detsembril Tartu Saksa Kultuuri Instituudis, 21. detsembril 2000 Tartu Raatuse Gümnaasiumi jõulupeol, Tartu Hooldekodus ja 15. aprillil 2001 Kursi kirikus.
Koori repertuaaris olid järgmised laulud:
Nikolai Johanson

Nikolai Johanson (vene keeles Николай Оттович Югансон; 22. jaanuar 1927 Novgorodi oblastis Marjovo rajoonis – 2022) oli Eesti NSV partei- ja riigitegelane ning Riikliku Julgeoleku Komitee töötaja. 
Aastatel 1960–1967 oli Johanson EKP Tallinna Linnakomitee sekretär, seejärel töötas Eesti NSV Ministrite Nõukogu juures asuvas Riikliku Julgeoleku Komitees. 
Aastatel 1971–1982 oli Johanson EKP Tallinna Linnakomitee I sekretär.
1982–1986 oli ta Eesti NSV Ametiühingute Nõukogu esimees.
Estetism

Estetism oli 19. sajandi Euroopa kunstivool, mis rõhutas kirjanduses, kunstis ja tarbekunstis rohkem esteetilisi väärtusi kui sotsiopoliitilisi teemasid. Üldiselt esindas see kunstivool samu väärtusi, mida sümbolism ja dekadentlik liikumine esindasid Prantsusmaal või "decadentismo" Itaalias.
Carlos Santana

Carlos Augusto Alves Santana (sündinud 20. juulil 1947 Mehhikos Jalisco osariigis) on Mehhiko päritolu USA kitarrist. Ta on võitnud 10 Grammy auhinda ja ajakirja Rolling Stone koostatud kõigi aegade 100 parima kitarristi edetabelis tuli ta 15. kohale.
Lapsepõlv.
Carlos Santana sündis Mehhiko "mariachi"-muusiku peres. Lapsepõlves õppis ta viiulit mängima, kuid hiljem huvitus rohkem kitarrimängust. Tema eeskujudeks olid teiste seas B. B. King ja Muddy Waters. 1961. aastal kolis ta koos perega Ameerika Ühendriikidesse San Franciscosse. 
1965. aastal sai Santana naturalisatsiooni korras Ameerika Ühendriikide kodanikuks.
Muusikutee.
1966. aastal moodustas ta koos klahvpillimängija Gregg Rolie ja basskitarristi David Browniga Santana Blues Bandi, millest peagi sai lihtsalt Santana. Nad mängisid latiino mõjudega rokkmuusikat ja bluusi. 1969. aastal esines Santana Woodstocki festivalil. Samal aastal ilmus ka omanimeline esikalbum, mis osutus väga menukaks – plaat püsis edetabelites üle kahe aasta ning seda on müüdud üle 2 miljoni eksemplari. 
Järgnenud aastatel ilmus koos ansambliga Santana veel mitu ülimenukat albumit. Samal ajal tekkis Carlos Santanal huvi budismi vastu ning ta võttis endale nime "Devadip". Sri Chinmoy õpetusest inspireerituna andis ta 1973. aastal koos John McLaughliniga välja oma esimese sooloalbumi "Love Devotion Surrender". 1974. aastal ilmus koostöös džässpianist Alice Coltrane'iga album "Illuminations".
1980. ja 1990. aastatel ei suutnud Santana varasemat edu korrata. Kuid 1999. aasta plaadiga "Supernatural" tegi ta ülitugeva "comeback"'i. "Supernatural" saavutas USA-s 15-kordse plaatinaplaadi staatuse ja võitis koguni 8 Grammy auhinda. 2002. aastal järgnes album "Shaman" ja 2005. aastal "All That I Am". Viimane stuudioalbum "Guitar Heaven" ilmus 2010. Külalisesinejatena astuvad seal muuhulgas üles Joe Cocker, Chris Cornell (Soundgarden), Scott Weiland (Stone Temple Pilots) ja Chris Daughtry.
1998. aastal sai Carlos Santana Hollywoodi kuulsuste alleel oma tähe.
Isiklikku.
Twma vend oli kitarrist Jorge Santana (1951–2020)
1973–2007 oli Carlos Santana abielus Deborah Kingiga. Neil on kolm last.
2010. aastal abiellus ta Cindy Blackmaniga.
Diskograafia.
Sooloesinejana.
Stuudioalbumid
Kontsertalbumid
Koos ansambliga Santana.
Stuudioalbumid
Kontsertalbumid
Gaston de Foix

Gaston de Foix (10. detsember 1489 Mazères – 11. aprill 1512) oli Nemours’i hertsog, d'Étampes'i krahv ja Narbonne'i vikont. Ta oli d'Étampes krahvi ja Narbonne vikondi Jean de Foix ning Prantsuse kuninga Louis XII õe, d'Orleans'i krahvinna Marie d'Orleans'i poeg.
Tema juhtimise alla usaldati kuninglik armee Itaalias, kus ta sai tuntuks Itaalia välguna ("Foudre d'Italie") — ta vabastas Bologne, vallutas Brescia, võitis Hispaania–Itaalia armeed Ravenna lahingus, kuid langes võidetud vastaste jälitamisel 11. aprillil 1512.
Johann Heinrich Lambert

Johann Heinrich Lambert (26. august 1728 – 25. september 1777) oli Šveitsi matemaatik, füüsik ja astronoom, kes avaldas töid valguse peegeldumise kohta. Neist olulisim on Lamberti-Beeri seadus valguse neeldumise kohta.
Ta esitas tõendid, et pii on irratsionaalarv.
Lambert oli esimene matemaatik, kes uuris kaardiprojektsioone.
Mälestuse jäädvustamine.
Tema auks on nimetatud asteroid 187 Lamberta.
Mahtra sõda (Vilde)

"Mahtra sõda" on Eduard Vilde kirjutatud 1850.–1860. aastate talurahvaliikumisi käsitlevate ajalooliste romaanide triloogia esimene osa, mis ilmus aastal 1902. 
Triloogia teine osa oli "Kui Anija mehed Tallinnas käisid" (1903) ning kolmas osa "Prohvet Maltsvet" (1905–1908). 
Romaan kõneleb 2. juunil 1858 (vkj) endises Juuru kihelkonnas Mahtra mõisas aset leidnud talurahva ülestõusust, mis on ajalukku läinud kui Mahtra sõda. 
Romaani kirjutamisele eelnes ulatuslik uurimistöö: Vilde töötas läbi ajalooteoseid ja arhiiviallikaid. Lisaks kasutas ta Hans Tertsiuse mälestuste käsikirja ning Juurus kirja pandud inimeste meenutusi. Romaan ilmus kõigepealt päevalehes Teataja joonealuse järjejutuna peaaegu viie kuu vältel 1902. aastal, kirjutatuna põhiliselt öötundidel, sest päeval oli Vilde toimetusetööga hõivatud. "Käsikirja lähema, õhtul ilmuva lehenumbri jaoks viis trükikoja käskjalg hommikul vara minult ära, viimased read olid sagedasti veel märjad," meenutas autor hiljem. 
Romaanist "Mahtra sõda" on tehtud üle tosina kordustrüki, seni viimane 2009. aastal Eesti Päevalehe raamatusarjas "Eesti lugu". Romaan on tõlgitud vene, läti, ungari, saksa, soome, ukraina ja esperanto keelde. Romaanist on tehtud kuuldemänge ja audioraamatuid.
1955.–1959. aastal kavandati Tallinnfilmis mängufilmi "Mahtra sõda", kuid see jäi seisma tsen­suuri taha. 
30. ja 31. mail 2008 kanti Mahtra sõja 150. aastapäeva puhul Juurus Atla-Eeru kõrtsi ees vaheaegadeta ette terve romaan. Lugejateks olid näitlejad (Elle Kull, Tõnu Aav jt) ning 90 eri vanuses ja eri paigast pärit lugejat. Ettelugemise lavastaja oli Ago-Endrik Kerge, kunstnik Liina Pihlak ja muusikaline kujundaja Viive Ernesaks. 
Kultuuriministeeriumi toetusprogrammi "Eesti kirjandus" tulemusel saab teose Eesti Rahvusraamatukogu digiarhiivist DIGAR tasuta alla laadida
Eesti laul 2012

"Eesti laul 2012" oli neljas "Eesti laulu" võistlus ja 19. .
Lauluvõistluse poolfinaalid toimusid 18. veebruaril ja 25. veebruaril 2012 Eesti Televisiooni neljandas stuudios. Finaal toimus avaliku kontserdina Nokia Kontserdimajas 3. märtsil 2012. Õhtujuhid olid Piret Järvis (poolfinaalid ja finaal), Taavi Teplenkov (finaal) ja Tiit Sukk (finaal). Lauluvõistlust korraldas Eesti Rahvusringhääling ning see kanti üle ETV vahendusel. Võitja sai Eesti Autorite Ühingult auhinnaks 2000 euro suuruse stipendiumi ning ta saadeti esindama Eestit 2012. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusele Bakuus.
Reeglid.
Lauluvõistlusel osalevatele lauludele on avalikustamise, laulu esitajate ja autorite ning laulu pikkuse kohta kehtestatud mitmed reeglid.
Osalevate laulude sõnu ega viisi ei tohi avalikustada enne 1. septembrit 2011. Laul võib olla kuni kolm minutit pikk. Laval võib olla kuni kuus inimest ning nad peavad olema sündinud enne 22. maid 1996 ehk peavad olema 2012. aasta Eurovisiooni lauluvõistluse esimeseks poolfinaaliks vähemalt 16-aastased. Võistlusele on lubatud ainult laulud, mille autorid ja esitajad on Eesti Vabariigi kodanikud või residendid.
Formaat.
Lauluvõistlus oli kolmevooruline, koosnedes eelvoorust, kahest poolfinaalist ja finaalist. Eelvoorus valis muusikaekspertidest koosnev žürii poolfinaalidesse 20 lugu. Poolfinaalides osalevad lood salvestati Eesti Televisiooni neljandas stuudios ning salvestised esitati telepublikule ja žüriile hindamiseks 18. ja 25. veebruaril 2012. Žürii ja telepubliku punktide liitmisel pääses mõlemast poolfinaalist finaali viis laulu. Finaal toimus avaliku kontserdina Nokia Kontserdimajas 3. märtsil 2012. Ka finaal oli kahevooruline: esimeses voorus võistles kõik 10 finalisti, kellest kaks žürii ja publiku punktide liitmisel enim punkte kogunud osalejat pääses edasi. Teises voorus osutus võitjaks see laul, mis kogus telefonihääletusel rohkem hääli.
Žürii- ja telefonihääletuse tulemusel tekkiva lugude järjestuse põhjal taandati punktid ühest kümneni: 10 punkti läks enim punkte või hääli kogunud laulule ning 1 punkt kõige vähem hääli kogunud laulule. Žürii ja publiku punktide liitmisel tekkiva järjestuse alusel selgusid edasipääsejad poolfinaalides ja finaali esimeses voorus.
Eelvoor.
Võistlusele laulude esitamise tähtaeg oli 12. detsember 2011 kell 15.00. Laekus 159 lugu, mis oli lauluvõistluse senine rekord.
15. detsembril kuulas laekunud lood üle 11-liikmeline žürii, kelle ülesanne oli neist valida 20 poolfinalisti. Tulemused avalikustas lauluvõistluse peaprodutsent Heidy Purga sama päeva õhtul ETV telesaates "Ringvaade".
Žüriisse kuulusid Owe Petersell (Raadio Elmar), Toomas Puna (Sky Plus), Erik Morna (Raadio 2), Iiris Vesik (muusik), Hannaliisa Uusma (muusik), Valner Valme (Postimees), Siim Nestor (Eesti Ekspress), Henry Kõrvits (muusik), Olavi Paide (RUUT, produtsent), Koit Raudsepp (Raadio 2) ja Ingrid Kohtla (ETV).
Santos FC

Santos Futebol Clube on Brasiilia jalgpalliklubi, mis tegutseb São Paulo osariigis Santoses. Klubi mängib Brasiilia kõrgliigas Campeonato Brasileiro Série A ja São Paulo osariigi meistrivõistlustel Campeonato Paulista.
Klubi asutati 1912. aastal Santoses kolme spordientusiasti poolt, kuna sel ajal puudus linnal jalgpallis esindusklubi.
Santos on Brasiilia üks edukamaid jalgpalliklubisid, olles tulnud Brasiilia meistriks kaheksal korral. São Paulo osariigi meistrivõistlused on võidetud 22 korral ja Brasiilia karikavõistlused Copa do Brasil korra, 2010. aastal. Santos on olnud edukas ka rahvusvahelisel tasandil. Lõuna-Ameerika meistrivõistluste Copa Libertadores võitjaks on tuldud kolmel korral, viimati 2011. aastal.
Kõige suuremat edu saavutas klubi 1960. aastatel. Toonasesse kuldsesse põlvkonda kuulusid teiste seas Gilmar, Mauro Ramos, Mengálvio, Coutinho, Pepe ja sageli kõigi aegade parimaks jalgpalluriks valitud Pelé. Nimega "Os Santásticos" tuntud meeskond võitis sellel kümnendil üle 20 tiitlivõistluse, sealhulgas tuli rekordiliselt viis korda järjest Brasiilia meistriks (1961–1965). Aastal 1962 võideti ühe hooaja jooksul São Paulo osariigi meistrivõistlused, Brasiilia meistrivõistlused, Lõuna-Ameerika meistrivõistlused ja Intercontinental Cup.
Santose kodustaadion on alates 1916. aastast olnud Estádio Urbano Caldeira, mis mahutab 16 068 pealtvaatajat. Staadioni väiksuse tõttu on peetud osad olulisemad mängud suurematel staadionitel.
Kuna Santosel ei ole kodulinnas ühtegi lähedast rivaali, on suurimateks rivaalideks kujunenud lähedal asuva São Paulo linna klubid Corinthians, São Paulo ja Palmeiras.
Santose tunnusvärvid on must ja valge.
Santose naiskond mängib Brasiilia naiste kõrgliigas Brasileirão Feminino ja on tulnud Brasiilia meistriks 2017. aastal.
Praegune meeskond.
"Seisuga 28. juuli 2023"
Endisi mängijaid.
Alex Sandro – Carlos Alberto – Clodoaldo – Coutinho – Danilo – Diego – Edu – Elano – Gilmar – Giovanni – Ibson – Léo – Lima – Neymar – Paulo Henrique Ganso – Pelé – Pepe – Robinho – Rodrygo Goes – Carlos Sánchez – Zito
Baltisaksa kirjandus

Baltisaksa kirjandus on Eesti ja Läti aladel elanud baltisakslaste kirjandus, mis on kirjutatud peamiselt alamsaksa keeles ja ülemsaksa keeles. 
Tinglikult võib baltisaksa kirjanduse osaks lugeda ka teistes keeltes loodud kirjandust, mis sisult kuulub baltisaksa kirjandustraditsiooni, näiteks prantsuskeelseid romaane, ladinakeelset akadeemilist juhuluulet ning esto- ja letofiilide eesti- ja lätikeelseid teoseid, mille lugejaskonda kuulusid peamiselt sakslased.
Eestis on baltisaksa kirjanduse uurimisega tegelnud näiteks Liina Lukas ja Jaan Undusk.
Ephraim Chambers

Ephraim Chambers (u 1680, Kendal, Westmorland, Inglismaa – 15. mai 1740, Islington, London) oli inglise kirjanik ja entsüklopedist, kelle tuntuim teos on "Cyclopaedia, or a Universal Dictionary of Arts and Sciences" ("Tsüklopeedia ehk kunstide ja teaduste universaalne sõnaraamat").
Elulugu.
Chambers sündis Kendalis Westmorlandis ning käis seal Hevershami koolis (Heversham Grammar School). Tema noorusest on vähe teateid peale selle, et ta oli õpipoiss gloobusemeistri John Senexi juures Londonis 1714–1721. Seal tekkiski tal plaan kirjutada teatmeteos "Cyclopaedia, or an Universal Dictionary of Arts and Sciences". Pärast "Cyclopediaga" alguse tegemist lahkus ta Senexi teenistusest ja pühendus täielikult entsüklopeediaprojektile. Ta asus elama Gray's Inni, kuhu jäi kogu eluks. Chambers oli Londoni Kuningliku Seltsi liige.
Muud teosed.
Lisaks "Cyclopaediale" kirjutas Chambers peamiselt raamatuarvustusi avaldanud ajakirjas Literary Magazine (1735–1736), mida ta võib-olla ka toimetas. 1726–1727 tõlkis Chambers prantsuse keelest teoseid perspektiivi ja keemia alal, sealhulgas "Practice of Perspective from the French of Jean Dubreuil". Ta töötas ka koos botaanik John Martyniga, tõlkides raamatu "History and Memoirs of the Royal Academy of Sciences at Paris" (1742).
Epitaaf.
Chambers suri 15. mail 1740. Ta maeti Westminster Abbey kloostrisse . Tema epitaaf avaldati nii algsel kujul ladina keeles kui ka inglise tõlkena ajakirja Gentleman's Magazine 10. köites: 
"Multis pervulgatus"
"paucis notus"
"Qui vitam inter lucem et umbram" 
"Nec eruditus nec idiota" 
"Literis deditus transegit, sed ut homo"
"Qui humani nihil a se alienum putat"
"Vita simul et laboribus functus" 
"Hic requiescere voluit"
"EPHRAIM CHAMBERS."
Inglise keeles:
"Heard of by many," 
"Known to few",
"Who led a Life between Fame and Obscurity"
"Neither abounding nor deficient in Learning"
"Devoted to Study, but as a Man"
"Who thinks himself bound to all Offices of Humanity,"
"Having finished his Life and Labours together," 
"Here desires to rest"
"EPHRAIM CHAMBERS.""
Petrovski staadion

Petrovski staadion (vene Стадион «Петровский»; aastail 1925–1992 Lenini-nimeline staadion) on staadion Peterburis. Staadion asub Petrogradi poolel oleval Petrovski saarel. Staadioni piirneb Väike-Neeva ja Ždanovka jõega. Staadionil peab oma kodumänge jalgpalliklubi Peterburi Zenit. Pealtvaatajate tribüünid mahutavad kokku 21253 inimest. Lähim metroojaam on Sportivnaja. 
Lisaks jalgpallile on staadion olnud paljude kergejõustikuvõistluste areeniks – nii on staadionil peetud mitmel korral näiteks vendade Znamenskite memoriaali. 1994. aastal oli staadion üheks Hea Tahte mängude toimumiskohaks. Staadion aga kipub Peterburi Zeniti tarbeks väikseks jääma ning seepärast ehitatakse Krestovski saarele samasse kohta, kus varem asus Kirovi-nimeline staadion, uut staadioni.
Nõukogude Eesti kirjandus

Nõukogude Eesti kirjandus on Eesti kirjandus, mis on loodud Eestis Nõukogude okupatsiooni ajal, 1940 (1945) kuni ligikaudu 1990. aastani, teisest maailmasõjast Eesti taasiseseisvumiseni. 
Mõnes käsitluses võib see hõlmata ka mujal Nõukogude Liidus Eesti kirjanike loodud või eestikeelset kirjandust ning vene keeles kirjutatud teoseid. Väliseesti kirjanduse kõrval nimetatakse Nõukogude Eesti kirjandust ka kodueesti kirjanduseks. 
Nõukogude Eesti kirjandusele vastandub kirjandusloos väliseesti kirjandus, mille lõid Eesti kirjanikud eesti keeles väljaspool Nõukogude Liitu. Kuna Nõukogude okupatsiooni ajal kehtis Eesti NSV-s ametliku ideoloogiana marksism-leninism, mis oli kapitalistlike riikide vastu vaenulik, sõja ajal lääneriikidesse põgenenud eesti kogukond oli aga enamjaolt kommunismi ja Nõukogude Liidu vastane, kujunes eesti kirjandusel kaks teineteise suhtes ideoloogiliselt ning seetõttu vähemalt pealispindseltki vastandlikku haru. Praktikas ei kandnud iga kirjanik muidugi kohustuslikku ideoloogiat, kuid trükki pääsemiseks tuli Nõukogude Eestis seda vähemalt teeselda, vähesed vasakpoolsed väliseesti kirjanikud aga ei saanud endale lubada Nõukogude-sõbralikkust lugejate suhtumise tõttu. 
Nõukogude kirjanduse ainus lubatav kunstivool oli enamiku vältel käsitletavast perioodist sotsialistlik realism. Samas ei tähenda see, et 1940. aastaist 1980. lõpuni olnuks kogu Eestis loodud kirjandus sisult ja vormilt ühesugune. Ehkki Nõukogude Liidus oli kirjandus välismaailma kunstivoolude muutustest mõnevõrra eraldatud ning kõiki suundumusi siin kaasa teha ei saanud, varieerusid lubatavuse piirid suuresti.
Nõukogude Eesti kirjandusele on iseloomulikud tihedad suhted riikliku kontrolli, tsensuuri ning ametlike tunnustus- ja karistusmehhanismidega. Mitu nõukogude eesti kirjanikku – näiteks August Jakobson, Juhan Smuul – on täitnud rolle Eesti NSV ametlikes võimustruktuurides. Juhan Smuul pälvis 1952. aastal ja Hans Leberecht 1953. aastal Stalini preemia.
Eesti nüüdiskirjandus

Eesti nüüdiskirjandus on tänapäeval Eestis loodud või eestikeelne kirjandus. Nüüdiskirjanduse alguseks loetakse üldjuhul ligikaudu 1990. aastat, sellele eelnes Eestis Nõukogude Eesti kirjandus ehk kodueesti kirjandus, Läänes pagulaseestlaste seas aga eesti pagulaskirjandus ehk väliseesti kirjandus.
Eesti nüüdiskirjandusele on paljude kirjandusülevaadete järgi iseloomulik fragmentaarsus, milles ei domineeri ükski kindel kirjandusvool ega stiil. Küll on seda iseloomustatud niisuguste märksõnadega nagu kapitalistlik realism (vastandina varasemale sotsialistlikule realismile) ja uusausus. Luules valitseb vabavärss.
Eesti 2000. aastate kirjandust on iseloomustatud selliste väljenditega nagu kapitalistlik realism ja uusausus. Ka nüüdsed rühmitused nagu TNT! ei ole osutunud püsivaiks. Taas on esile tõusnud sotsiaalsed teemad, sealhulgas naiskirjandus ning lõhe eesti- ja venekeelse kogukonna ajalookäsituste vahel. Ajalooteemade käsitlusega on torganud silma Ene Mihkelson ja Soome autor Sofi Oksanen, keda tugevate Eesti-sidemete tõttu võib osalt ka Eesti kirjanikuks pidada. Irooniliselt on kujutanud eesti rahvuslikku identiteeti Andrus Kivirähk, kuid ka luuletaja Indrek Mesikepp (fs) ning laiemalt ulme- ja kriminaalromaanikirjanikuna tuntud Indrek Hargla.
Miguel de Cervantese auhind

Miguel de Cervantese auhind (hispaania keeles "Premio de Literatura en Lengua Castellana Miguel de Cervantes") on Hispaania kirjandusauhind.
Auhinna asutas Hispaania kultuuriministeerium 1976. aastal. See on nimetatud Miguel de Cervantese järgi. Auhind antakse elutöö eest hispaania keeles kirjutavale kirjanikule. Auhinna suurus on 125 000 eurot.
Eesti Kergejõustikuliit

Eesti Kergejõustikuliit (harvem kirjutatud ka "Eesti Kergejõustiku Liit"; lühend EKJL) on mittetulundusühing, mis edendab ja koordineerib kergejõustikualast tegevust Eestis.
Liit asutati 20. jaanuaril 1920. See on kergejõustiku alal tegutsevate ühingute katusorganisatsioon.
Eesti Kergejõustikuliit on Rahvusvaheline Kergejõustikuliidu ja Euroopa Kergejõustikuliidu liige.
Jean-Éric Vergne

Jean-Éric Vergne (sündinud 25. aprillil 1990 Pontoise'is) on prantsuse vormelisõitja.
Ta tuli 2010. aastal Briti Vormel 3 meistriks.
2012–2014 sõitis ta Vormel 1 sarjas Toro Rosso meeskonnas.
2015. aastal liitus ta Formula E-sõiduga.
Eesti proosa

Eesti proosa on eesti keeles või Eestis kirjutatud proosa.
Eesti näitekirjandus

Eesti näitekirjandus on eesti keeles või Eestis kirjutatud näitekirjandus.
Näitekirjanduse sünnist 1925. aastani.
Esimesed eestikeelsed näitemängud etendati Pärnus Johann Heinrich Rosenplänteri eestvõtmisel 1816. aastal. Etenduseks oli "Talgus" "lustmäng I vaatuses von Kotzebue ja von Knorringi poolt saksa ja eesti keeles kirjutatud". 1824. aastal mängiti "Permi Jaago unenägu", mille oli saksa keelest tõlkinud näitleja Steinberg. 1829. aastal etendati "Liiso ja Ado ehk kaval peigmees". Nende näidendite käsikirju pole säilinud.
1865. aastal, kui asutati Vanemuise selts tõlkis Johann Voldemar Jannsen ise "Permi Jaago unenäo" ja kirjutas "Tuhalaane valitsuse". Eesti näitekirjanduse sünniks loetakse 1870. aasta jaanipäeva, mil Tartus Vanemuise seltsi 5. sünnipäeva peol mängiti Lydia Koidula "Saaremaa onupoega". Koidula kaasaegse Juhan Kunderi sulest valmisid näitemängud "Mulgi mõistus ja tartlase tarkus" (1881), "Muru Miku meelehaigus" (1882), "Kroonu onu" (1885), "Mõrsja ja märatsejad" (1887), "Kingu Laos" (1890 postuumselt).
Jääv koht eesti näitekirjanduse ajaloos on kirjanik August Kitzbergil, kelle esimesed näidendid "Punga Mart ja Uba Kaarel", "Pila Peetri testament" ning "Rätsep Õhk" ja "Püve talus" olid tema jutustuste dramatiseeringud. 1905. aasta revolutsiooni sündmuste tõukel ilmus Kitzbergilt draama "Tuulte pöörises", mis kanti esimest korda ette Vanemuise teatri avamisel 1906. aastal. Järgmisena valmisid jutustuste järgi lavastatud "Libahunt" ning draama viies vaatuses ja kuues pildis "Kauka jumal".
Eduard Vilde loomingust tuleb siinses kontekstis esile tõsta eesti esimest "kõigiti kordaläinud komöödiat" "Pisuhänd" ning 1912. aastal valminud draamat "Side".
Oskar Luts näitekirjanikuna oli elav rahvaelu kirjeldaja, tema tükid olid täis talupojalikku huumorit. Lutsu näiteloomingus väärivad äramärkimist "Kapsapea", "Ärimehed" ja "Pärijad" ning kolmevaatuseline "Paunvere". Luts on kirjutanud ka näidendid "Sootuluke", "Sinihallik" ja "Ülemiste vanake".
Anton Hansen Tammsaarelt ilmus 1921. aastal "Juudit", mida võib pidada esimeseks eesti klassikaaineliseks näidendiks. Suurem osa "Juuditi" sündmusi on piibliainelised.
Hugo Raudsepp on kirjutanud komöödia "Demobiliseeritud perekonnaisa" ja piibliainelise draama "Kohtumõistja Simson".
1925. aastal ilmus Mait Metsanurga draama "Kindrali poeg", mis etendus Vanemuises.
Oscar Valdés

Oscar Eduardo Valdés Dancuart (sündinud 3. aprillil 1949 Limas) on Peruu poliitik. Ta oli 11. detsembrist 2011 kuni 23. juulini 2012 Peruu peaminister.
Ta on endine sõjaväelane. 28. juulil 2011 nimetas president Ollanta Humala ta siseministriks. Pärast peaminister Salomón Lerner Ghitise tagasiastumist sai Oscar Valdésist peaminister.
Ta ei kuulu ühtegi parteisse.
Johan Kesküll

Johan Kesküll (ka Johann Kesküll ja Johannes Eduard Kesküll; 24. juuni 1872 – 3. jaanuar 1924) oli Eesti poliitik ja tööstusjuht.
Johan Kesküll sai hariduse Tallinna Nikolai õigeusu kihelkonnakoolis ja teedeministeeriumi tehnikakoolis.
Ta töötas konstruktorina raudteel ja oli admiraliteedi mehaanikatehaste ülema abi. Saksa okupatsiooni lõppedes oli ta Tallinna sadamatehaste juhataja.
Ta oli majaomanikke esindav Tallinna linnavolikogu liige. Ta oli I ja II Riigikogu liige. II Riigikogu koosseisu valiti ta Üleriikliku Majaomanike Seltside Liidu poolt. Pärast tema surma sai Riigikogusse Johannes Mürk.
Kesküll oli Estonia Seltsi liige ja spordiseltsi Kalev asutajaliige. Ta oli Tallinna vaestelastekohtu esimees.
Ta maeti 6. jaanuaril 1924 Kalamaja kalmistule.
Parma Calcio 1913

Parma FC (varem Parma AC) on Itaalia jalgpalliklubi. 
Klubi loodi 1913. aastal Parmas Verdi Foot Ball Clubi nime all. Klubi mängib Serie A-s.
Mängijaid.
Cristian Zaccardo - Hernán Crespo
Aleksander Kärner

Aleksander Kärner (8. veebruar 1880 Maasi vald, Saaremaa – 9. märts 1942 Molotov, Permi oblast) oli Eesti poliitik.
Ta oli II, III, IV ja V Riigikogu liige.
Põlvkondadevaheline õiglus

Põlvkondadevaheline õiglus (inglise keeles "intergenerational equity") on säästva arengu põhimõte, mis viitab loodusvarade säästvale kasutusele ja pikaajalise tegevusega seotud keskkonnamõju õiglasele jaotamisele praeguste ja tulevaste põlvkondade vahel. 
Põlvkondadevahelise õigluse rõhutamine on tähtis argument, kui käsitletakse niisuguseid keskkonnakaitselisi piiranguid, mille mõju avaldub alles pikema aja jooksul. Näiteks kasvuhoonegaaside heitkoguste vähendamist ja tuumajäätmete ladestamise ohtlikkust põhjendatakse sageli vajadusega säilitada tulevastele põlvkondadele praegusega võrreldav elukeskkond.
Loomeliitude kultuurinõukogu

Loomeliitude kultuurinõukogu, tolleaegse nimetusega Eesti NSV Loominguliste Liitude Kultuurinõukogu, oli 1987. aasta mais asutatud organisatsioon, kuhu kuulusid Eesti NSV kõigi loominguliste liitude esindajad. Organisatsiooni idee sündis arhitekt Ignar Fjukil 1986. aasta detsembris ja tema oli ka tegelik algataja, "kusjuures Fjuk peab oma akadeemiliseks isaks Lennart Merit, kes andis nõu, soovitas ja õpetas." 
Kultuurinõukogu eesmärgid.
Kultuurinõukogu eesmärkideks seati liita kõikide loomeliitude vaimupotentsiaal ja saavutada autoriteet suhetes võimuesindajatega. Organisatsioon pidi olema avalik, legaalne ja tegutsema perestroika käigus avarduvates raamides.
Ajalugu ja koosseis.
Märtsis 1987 algas põhikirja koostamine. Organisatsioon asutati 25. mail 1987. Loomeliitude kultuurinõukogus oli 24 liiget, igast loomeliidust neli esindajat. Nõukogu liikmetest olid 21 NLKP liikmed (teistel andmetel 9), neist 9 olid olnud partorgid (partei allorganisatsioonide juhid). Neli kultuurinõukogu liiget (Jaak Allik, Kaljo Kiisk, Jaan Rääts, Enn Põldroos) olid EKP Keskkomitee liikmed.
Asutamisaastal hakkas loomeliitude kultuurinõukogu lähetama märgukirju, mis käsitlesid vajadust peatada massiline elamuehitus migrantidele ja muuta elamispinna jaotamise põhimõtteid, fosforiidiprobleeme ning eesti keele muutmist riigikeeleks.
"Selgus, et märgukirjade mõju jäi tagasihoidlikuks. 1987. aasta sügisel küpses mõte korraldada loomeliitude ühispleenum perestroika ja glasnosti teel risti ees olevate tõkete õhkimiseks. Mõte kergitati Eesti Teatriliidu asutamiskongressil 1987. aasta oktoobris, eestvedajaiks said Jaak Allik, Kalju Komissarov ja Jaak Viller. Moodustati pleenumi orgkomitee eesotsas Jaak Allikuga, kes hakkas jaanuaris 1988 koos kultuurinõukoguga üritust ette valmistama. Loomeliitude ühispleenum peeti 1. ja 2. aprillil 1988.
Blake Griffin

Blake Austin Griffin (sündinud 16. märtsil 1989) on USA endine professionaalne korvpallur.
Karjäär.
Griffin oli 2009. aasta NBA "draft"'i esimene valik, kuid pidi vigastuse tõttu avahooaja vahele jätma. Griffin pääses Los Angeles Clippersi meeskonnas väljakule hooajal 2010/11, tuues meeskonna kasuks keskmiselt 22,5 punkti ja 12,1 lauapalli mängus. Samal hooajal valiti Griffin aasta parimaks uustulnukaks, ta pääses NBA tähtede mängule ja võitis seal pealtpanekuvõistluse.
Clippers pääses tänu triole Griffin, Chris Paul ja DeAndre Jordan aastatel 2012–2017 regulaarselt väljalangemismängudele, kuid läänekonverentsi poolfinaalist kaugemale ei jõudnud.
2018. aasta jaanuaris vahetati Griffin Detroit Pistonsisse, kelle koosseisus tõi ta hooajal 2018/19 karjääri parimad 24,5 punkti mängus.
2021. aasta märtsis vahetas Griffin klubi ja liitus Brooklyn Netsiga.
16. aprillil 2024 teatas Griffin, et taandub professionaalsest korvpallist.
Ignar Fjuk

Ignar Fjuk (sündinud 12. märtsil 1953 Tartus) on Eesti arhitekt, poliitik ja õppejõud.
Ta on lõpetanud 1971. aastal Tartu 1. Keskkooli ning 1976. aastal Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi arhitektina.
1987. aastal loodi tema algatusel Eesti NSV loomeliitude kultuurinõukogu. ERR Klassikaraadio vahendusel on aastaid eetris olnud tema juhitud vestlussaade "Räägivad". 
Ignar Fjuk on olnud Keskerakonna (1992–1994) ja Reformierakonna (1994–2021) liige. 
Ignar Fjuk kuulus Põhiseaduse Assambleesse. Ta oli VII, VIII ja IX Riigikogu koosseisu liige. 2012. aastast on ta taaskäivitanud arhitektuuriõpet Tallinna Tehnikaülikoolis, kus ta on juhtinud Arhitektuuri ja Urbanistika Akadeemiat ning töötab tänini õppejõuna. 8. juulist 2019 töötab ta Tallinna linnaplaneerimise ameti juhatajana, 2018. aastast oli ta sama ameti juhataja kohusetäitja.
Ta kandideeris 2023. aasta valimistel erakonna Eesti 200 nimekirjas Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 2 (Tallinna Kesklinna, Lasnamäe ja Pirita linnaosa) 900 häält ning ei osutunud valituks.
On 20. Augusti Klubi liige.
Ta räägib inglise, vene ja poola keelt.
Põlvkonnasisene õiglus

Põlvkonnasisene õiglus (inglise keeles "intragenerational equity") on säästva arengu põhimõte, mille kohaselt ühe sotsiaalse rühma tootmine, tarbimine jm tegevus ei tohi halvendada teise sotsiaalse rühma ökoloogilisi, sotsiaalseid ja majanduslikke eeldusi säilitada või parandada oma elukvaliteeti.
Keskkonnategevuskava

Keskkonnategevuskava (inglise "environmental action plan", "environmental programme") on süstemaatiliselt keskkonnapoliitika ja/või keskkonnastrateegia põhjal või iseseisva dokumendina määratletud tegevused ja protseduurid keskkonnakaitse eesmärkide saavutamiseks, nende täitjad, vajaminev raha ning rahastusallikad. 
Enamasti on keskkonnategevuskavas välja toodud ka keskkonnaindikaatoritega seirekava. 
Valdkondlike arengueesmärkide ja keskkonnakaitse eesmärkide paremaks sidustamiseks koostatakse ka sektorite keskkonnategevuskavasid. 
Eestis on keskkonnastrateegia elluviimiseks riiklikke keskkonnategevuskavasid koostatud 1997. aastast.
Loodusala

Loodusala (inglise "special area of conservation", SAC) on ühenduse tähtsusega ala (Euroopa Liidu Nõukogu direktiivi 92/43/EMÜ (loodusdirektiiv) alusel määratletud ala direktiivi I lisa looduslike elupaigatüüpide ja II lisa liikide elupaikade kaitseks), mille Euroopa Komisjon on heaks kiitnud ja mille kaitse tagab Euroopa Liidu liikmesriik.
John McCormack (poksija)

John McCormack (9. jaanuar 1935 Glasgow – 23. mai 2014) oli Šotimaa ja Suurbritannia poksija.
McCormack oli Šotimaa ja Suurbritannia meister I keskkaalus (kuni 71 kg) 1956. aastal. Ta on võistelnud harrastajana kokku 109 korda ning on võitnud neist 103 (neist 51 nokaudiga) ja kaotanud 6 kohtumist.
McCormack sai I keskkaalus (kuni 71 kg) 1956. aasta Melbourne'i olümpiamängude poksivõistlustel pronksmedali, kaotades poolfinaalis oma kohtumise hilisemale hõbemedalivõitjale José Torresile (USA) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
McCormack poksis veebruarist 1957 kuni juunini 1966 elukutselisena. Ta osales kokku 45 kohtumisel ning võitis neist 38 (neist 4 nokaudiga) ja kaotas 7 (neist 4 nokaudiga) kohtumist.
Ken Buchanan

Ken Buchanan (28. juuni 1945 Edinburgh – 1. aprill 2023) oli Šotimaa ja Suurbritannia poksija.
Buchanan oli Suurbritannia meister sulgkaalus (kuni 57 kg) 1965. aastal. 
Ta osales kukk-kaalus (kuni 54 kg) 15. Euroopa meistrivõistlustel (Moskva, 1963), kuid kaotas 1. ringis hilisemale pronksmedalivõitjale Reiner Poserile (Ida-Saksamaa) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja). Ta sai sulgkaalus (kuni 57 kg) 16. Euroopa meistrivõistlustel (Ida-Berliin, 1965) pronksmedali, kaotades poolfinaalis oma kohtumise hilisemale kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Stanislav Stepaškinile (NSV Liit). 
Elukutselisena.
Buchanan poksis septembrist 1965 kuni jaanuarini 1982 elukutselisena. Ta osales kokku 69 kohtumisel ning võitis neist 61 (neist 27 nokaudiga) ja kaotas 8 (neist 1 nokaudiga) kohtumist. Ta on olnud elukutseliste erinevate kaalukategooriate ja poksiorganisatsioonide Suurbritannia, Euroopa ja maailmameister.
Looduse õigused

Looduse õigused (inglise "rights of nature") on keskkonnaeetika kategooria, mis omistab loodusele õigusi, nagu neid on inimeselgi.
Loodusele inimkonnaga sarnaste õiguste omistamisega püütakse sageli põhjendada vajadust loodust kaitsta ja inimtegevust selle arvel piirata. 
Õiguste omistamisele on omane teatud astmeline laienemine: kõige levinum on nn loomaõiguste tunnustamine, kuid selle mõtteviisi abil ei ole alati võimalik põhjendada ulatuslikumat keskkonnakaitset. Järgmiseks sammuks on olnud õiguste omistamine kõigele elavale ja lõpuks – püsivaks kestmiseks võimelistele ökosüsteemidele. Viimase sammu filosoofiline probleem on selle ühepoolne kommunikatsioon: nimetatud õigusi saavad loodusele omistada omavahelise kokkuleppe alusel ainult inimesed ning looduse kui õigustatud subjekti tagasiside tõlgendamine on samuti ühiskondliku kokkuleppe küsimus.
Maa Nõukogu

Maa Nõukogu (inglise keeles "Earth Council") on 1992. aastal loodud rahvusvaheline valitsusväline organisatsioon Rio konverentsil vastu võetud otsuste elluviimise toetamiseks. 
Maa Nõukogu toetusel loodi paljudes riikides säästva arengu nõukogud (komisjonid). 
Maa Nõukogu eesotsas on 23-liikmeline juhtkond 18 riigist, kuhu kuuluvad poliitika-, teadus- ja äriringkondade ning valitsusväliste organisatsioonide esindajad viiest maailmajaost. 
Aastal 2006 avas Maa Nõukogu uue halduskeskuse Stockholmis. Varem oli keskus Costa Ricas, mis pärast 2006. aastat jätkas eeskätt keskkonnahariduslikku tegevust.
Clipper Ranger

Clipper Ranger on Malta laevakompaniile Challenge Shipping Co. Ltd. kuuluv ro-ro-laev, mida käitab Seatruck Ferries Ltd.
Laev on ehitatud Hispaanias Astilleros de Huelva laevatehases Huelvas riigiaktsiaseltsi Eesti Merelaevandus tellimusel kui teine selle seeria laev Lembitu. See valmis 1998. aastal, juba pärast Eesti Merelaevanduse erastamist. Eesti lipp heisati laeval 4. aprillil 1998 ja see alustas sõitu liinil Liverpool-Dublin.
Lembitu kuulus eri nimede all Eesti Merelaevandusele või selle tütar- ja sidusettevõtteile kuni 2007. aastani. 2001. aastal sõitis laev jälle Lembitu nime all Eesti Merelaevanduse tütarettevõtte liinil Tallinn-Helsingi-Rostock ja seejärel samal liinil Scandlinesi kaubamärgi all.
2011. aastal sõitis laev liinil Heysham–Larne.
Alates 1. märtsist 2013 sõidab Clipper Ranger Mani lipu all Stornoway–Ullapool liinil. Kodusadam on Douglas.
Diphilos

Diphilos [d'ifilos] (vanakreeka keeles Δίφιλος, ladinapäraselt "Diphilus"; 4. sajand eKr Sinope – 3. sajand eKr Smürna) oli vanakreeka komöödiakirjanik.
Diphilos oli koos Menandrose ja Philemoniga tuntumaid uusatika komöödiakirjanikke. Ta veetis suurema osa elust Ateenas, kuhu ta ka maeti.
Antiikallikate järgi kirjutas Diphilos 100 näidendit ning võitis kolmel korral lenaiadel peetud komöödiavõistluse. Tänapäeval on teada 60 pealkirja ning säilinud on u 130 katkendit. Nende põhjal hinnates olid tema näidendid uuele komöödiale iseloomulikud linnakodanike elu käsitlevad naljamängud.
Diphilose näidendid avaldasid mõju Rooma komöödiakirjanikule Plautusele.
Carl Joachim Classen

Carl Joachim Classen (15. august 1928 Hamburg – 29. september 2013 Bad Homburg) oli saksa klassikaline filoloog.
Haridus.
Carl Joachim Classen õppis klassikalist filoloogiat Hamburgi (doktorikraad 1952), Göttingeni (habilitatsioon 1961) ja Oxfordi Ülikoolis ("B. Litt." 1956, "D. Litt." 1987).
Töökäik.
Aastatel 1956–1959 töötas ta klassikalise filoloogia lektorina Nigeerias Ibadanis, 1960–1966 lektori ja dotsendina Göttingeni Ülikoolis, oli 1964–1965 õppetooli hoidja Tübingeni Ülikoolis, 1966–1969 klassikalise filoloogia professor Berliini Tehnikaülikoolis, 1969–1973 Würzburgi Ülikoolis ning 1973–1993 Göttingeni Ülikoolis. Alates 1993. aastast oli ta emeriitprofessor. 
Classen oli paljude ülikoolide külalisprofessor. 1994. ja 1996. aastal pidas ta loenguid ka Tartu Ülikoolis. 2000. aastal nimetati Classen Tartu Ülikooli audoktoriks.
Uurimisteemad.
Classeni teadustöö teemad olid antiikaja historiograafia, Vana-Kreeka filosoofia, Rooma retoorika, satiir, humanism, teaduslugu. Ta käsitles põhjalikumalt antiikaja väärtusi ja väärtushinnanguid ning tegeles piiblitekstide retoorilise tõlgendamisega.
Adriana

Adriana oli väike ristluslaev, mis ehitati Kreeka laevakompanii Hellenic Mediterranean Lines (HML) tellimusel kui Aquarius United Shipping Yardi laevatehases Péramas Kreekas 1972. aastal.
2011. aastal kasutas Vene firma Tropicana Cruises laeva Havannas Kuubal. Alates 6. detsembrist 2011 sõidab laev Saint Kittsi ja Nevise lipu all ja selle kodusadam on Basseterre. Laeva kapten (seisuga 2011) on Vassili Borovski. Laev renoveeriti aastatel 1992, 2003 ja 2010. 2013. aastal laeva kasutati Mustal merel: Odessa – Novorossiisk – Sevastopol.
Fabian Picardo

Fabian Picardo (sündinud 18. veebruaril 1972 Gibraltaril) on Gibraltari poliitik, alates 9. detsembrist 2011 Gibraltari peaminister.
Ta õppis 1990–1993 Oxfordi Ülikoolis õigusteadust. Ta on töötanud advokaadi ja õigusnõuandjana.
Fabian Picardo on alates aprillist 2011 Gibraltari Sotsialistliku Tööpartei esimees.
Teaduslik materialism

Teaduslik materialism on filosoofiline käsitlusviis, mille kohaselt inimene ei erine põhimõtteliselt muust loodusest. 
Teaduslikud materialistid väidavad, et teadvus ja tunnetus on seletatavad kesknärvisüsteemi toimimisega ja füüsikaline (loodusteaduslik) lähenemisviis annab neile (sh keha ja vaimu probleemile) piisava põhjenduse. 
Teaduslik materialism kujunes välja 1950ndail loogilise positivismi ja biheiviorismi arendustest. Tuntud teaduslikud materialistid on teiste seas Ernest Nagel, Richard Rorty ja Paul Feyerabend. Teaduslikud materialistid tuginevad teaduslikele seisukohtadele, jättes kõrvale üleloomulikud, müstilised vaated maailma kohta.
Teaduslikule materialismile on lähedased funktsionaalne materialism ning emergentne materialism.
Mesofiil

Mesofiilid ehk mesofiilsed mikroobid ehk mesofiilsed mikroorganismid on mikroobid, kelle soodsaim elu- ja kasvutemperatuur on vahemikus 20–45 °C. 
Enamik mesofiile kuulub bakterite rühma ja enamik baktereid eelistab keskmisi keskkonnatingimusi (temperatuuri 20–45 °C) ehk on mesofiilid.
NADP

NADP ehk nikotiinamiidadeniindinukleotiidfosfaat on koensüüm, mis osaleb ainevahetuse sünteesireaktsioonides (anabolism), näiteks lipiidide ja nukleiinhapete sünteesis, samuti fotosünteesis (niinimetatud pimereaktsioonides kloroplastide stroomas), olles redutseerunud vormina (NADPH-na) reaktsioonides redutseerija, elektronide ja ka prootonite loovutaja. 
Üks positiivselt laetud NADP+ molekul seob korraga kaks vesiniku aatomit. NADP vananenud nimetus on "trifosfopüridiinnukleotiid" (lühend TPN).
Erinevalt NAD-ist on NADP-l üks fosfaatrühm, fosforhappe jääk rohkem.
NADP avastasid 1931. aastal hobuse erütrotsüütides Otto Heinrich Warburg ja William Christian.
Miguel Dias

Miguel Brito dos Reis Dias (sündinud 1. aprillil 1968 Santa Marias Sali saarel Roheneemesaartel) on Hollandi endine poksija.
Dias osales kukk-kaalus (kuni 54 kg) 1992. aasta Barcelona olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas 1. ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja. 
Dias sai kukk-kaalus (kuni 54 kg) 29. Euroopa meistrivõistlustel (Göteborg, 1991) hõbemedali, kaotades finaalis kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Dariusz Michalczewskile (Saksamaa). 
Dias poksis märtsist 1995 kuni maini 2002 elukutselisena. Ta osales kokku 10 kohtumisel ning võitis neist 9 (neist 8 nokaudiga) kohtumist ja kaotas 1 (selle nokaudiga) kohtumise.
Irisbus

Irisbus on bussitootja, mis tekkis Fiati, Iveco ja Renault' bussitootmisüksuste liitumisel 1999. aastal.
Firma peakorter asub Lyonis. Irisbusi bussidel kasutatakse Fiati mootoreid.
Irisbus Eestis.
Tallinna Linnatranspordi AS kasutab linnaliinidel kümmet diiselmootoriga Irisbus Crosswayd, mis osteti Hispaaniale müüdud saastekvoodi eest 2011. aasta sügisel.
Irisbusse kasutavad ka AS Harjumaaliinid (AS Atko), OÜ Lüganuse HVM, AS Sebe (OÜ Eesti Bussid), Põhjaregioon (Jõhvi), AS Samat ja AS MTG (Atko) Viljandi osakond.
Maa Säästva Arengu Tippkohtumine

Maa Säästva Arengu Tippkohtumine (World Summit on Sustainable Development), ka Johannesburgi tippkohtumine oli Lõuna-Aafrika Vabariigis Johannesburgis 2002. aastal ÜRO eestvedamisel toimunud järjekordne säästva arengu tippkohtumine. Mitteametlikult on seda tippkohtumist kutsutud ka nimega "Rio+10".
Sellel tippkohtumisel võeti vastu 4-leheküljeline poliitiline deklaratsioon ja ligi 70-leheküljeline tegevuskava.
Maailma looduskaitseharta

Maailma looduskaitseharta (inglise keeles "World Charter for Nature") oli 1982. aastal ÜRO Peaassambleel vastu võetud harta, mis oli hilisema Maakera harta eelkäija. 
Maailma looduskaitsehartas olid välja toodud inimese eetilised kohustused ökosüsteemide kaitsmiseks.
Merikell

Merikell ("Pelagia nocticula") on karikloomade klassi kuuluv mereeluline ainuõõsne.
Merikellade keha on radiaalselt sümmeetriline. 
Neil on 8 m pikad kombitsad. Närvisüsteem on primitiivne. Liikumine on piiratud ainult vertikaalselt. Liikumine on põhjustatud karika pulseerimisest. Nende värvus on roosa ja kahvatulilla, mõnikord ka kuldkollane.
Neil on võime pimedas helendada. Nad vilguvad ainult suhteliselt lühikese kestusega ja valgus järk-järgult kaob. 
Merikella levilaks on soojaveelised ja parasvöötme veed, sealhulgas Vahemeri, Punane meri ja Atlandi ookean. Teda on leitud ka Vaiksest ookeanist.
Rostõslav Zaulõtšnõi

Rostõslav Mõroslavovõtš Zaulõtšnõi (ukraina keeles "Ростислав Мирославович Зауличний"; sündinud 6. septembril 1968 Lvivis) on Ukraina endine poksija. Ta on poksijana võistelnud ka Nõukogude Liidu ja SRÜ eest.
Zaulõtšnõi sai SRÜ võistlejana poolraskekaalus (kuni 81 kg) 1992. aasta Barcelona olümpiamängude poksivõistlustel hõbemedali, kaotades finaalis Torsten Mayle (Saksamaa).
Zaulõtšnõi sai Ukraina võistlejana poolraskekaalus (kuni 81 kg) 7. maailmameistrivõistlustel (Tampere, 1993) pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale Jacklord Jacobsile (Nigeeria). 
Zaulõtšnõi sai pronksmedali poolraskekaalus (kuni 81 kg) Nõukogude Liidu võistlejana 29. Euroopa meistrivõistlustel (Göteborg, 1991), kaotades poolfinaalis hilisemale kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Dariusz Michalczewskile (Saksamaa) ning Ukraina võistlejana 30. Euroopa meistrivõistlustel (Bursa, 1993), kaotades poolfinaalis hilisemale kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Igor Kšininile (Venemaa).