tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Hendrik Andresson

Hendrik Andresson (ka Heinrich Anderson; 7. märts 1896 Tallinn – 26. november 1958 Tartu) oli eesti arst.
Ta õppis Tartu ülikooli arstiteaduskonnas 1914–1918 ja 1920–1922, mille lõpetas arsti astme väärilisena.
Osales 1919–1920 Vabadussõjas, pärast ülikooli lõpetamist töötas kuni 1940. aastani Tori jaoskonnaarstina, 1941–1944 eraarst Toris, seejärel uuesti jaoskonnaarst. 1947. aastal haigestus ja jäi invaliidina pensionile.
August Aoneem

August Eduard Aoneem (kuni 1935 August Eduard Lassmann; 23. märts 1886 Pajaka vald, Harjumaa – 8. mai 1955 Tallinn) oli eesti arst.
Ta õppis 1921–1926 Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas, mille lõpetas arsti astme väärilisena. Akadeemiliselt kuulus Eesti Üliõpilaste Seltsi.
1907–1910 teenis ta velskrina Vene sõjaväes, 1910–1911 kuulus Harjumaa tervishoiukomisjoni, oli 1911–1913 kreisivelsker, 1913–1918 Tallinna kohtuarsti abi, 1918–1920 teenis Vabadussõjas.
Pärast ülikooli lõpetamist töötas ta Tallinnas sisehaiguste ja lastearstina, oli 1930. aastail Tallinna 3. ambulatooriumi arst ja linna vaestearst. 1942–1950 oli ta Tallinna Keskhaigla ja alates 1950 Tallinna TSN Täitevkomitee tervishoiuosakonna kohtumeditsiini ekspert, ka krooniliste haigete haigla ordinaator.
August Aoneem oli ka Jaan Tombi nimelise Kultuurimaja meeskoori laulja.
Betti Aronstamm

Betti Aronstamm (28. juuni 1901 Jelgava – 19. mai 1968 Tallinn) oli Eesti arst.
Ta õppis 1920–1927 Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas, mille lõpetas arsti astme väärilisena.
Lõpetamise järel tegutses ta Tallinnas lastearsti ja hamba- ning suuõõnehaiguste arstina. 
1941. aastal põgenes Nõukogude Liidu tagalasse, naasis 1945. Töötas Tallinna I Polikliiniku sisearstina, alates 1950 Tallinna Ühendatud Haigla siseosakonna ordinaatorina.
Juda Baran

Juda Baran (29. juuli 1908 Narva – 1987 Afula) oli Eesti arst. 
Ta õppis 1925–1933 Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas, mille lõpetas arsti astmega.
Ta praktiseeris laste-, sise- ja silmahaiguste alal Narvas, alates 1935 Toilas ja alates 1936 Viljandis. 1935. aastal karistas Arstide Koja Distsiplinaarkohus teda uimastite põhjendamatu väljakirjutamise eest noomitusega ja 8. juunil 1937 erapraksise õiguse äravõtmisega kaheks kuuks ja hoiatusega. 1936. aastal abiellus ta Scheina Epsteiniga. 
1941 evakueerus ta Nõukogude Liidu tagalasse, 1943 mobiliseeriti Punaarmeesse, kust emigreerus 1945 perekonnale teatamata Palestiinasse.
Edmund Dalton

Edmund Alexander Dalton (11. september 1887 – 27. veebruar 1972 Saue) oli eesti arst.
Ta lõpetas Tomski ülikooli arstiteaduskonna 1912.
Töötas Venemaal, osales Esimeses maailmasõjas, opteerus 1920 Eestisse, kus asus tööle Nissi jaoskonnaarstina. 1942–1944 oli ta Haapsalu jaoskonnaarst ja 1944 Kukruse ambulatooriumi juhataja. Seejärel pöördus tagasi Nissi jaoskonnaarsti kohale, kus töötas veel 1957.
Nikolai Goromulinsky

Nikolai Goromulinsky on olnud kahe Eesti arsti nimi:
Heinrich Andreas Erxleben

Heinrich Andreas Erxleben (5. oktoober 1746 Barby – 4. august/16. august 1809) oli Eesti vaimulik.
Erxleben sündis Barbys (praeguse haldusjaotuse järgi Salzlandkreisis, Saksi-Anhalti liidumaal). Aastast 1751 õppis ta Grosshennersdorfi (praegu Herrnhuti linnaosa) õppeasutuses, Niesky (asub Görlitzi kreisis, Saksimaal) pedagoogiumis ja Barby usuteaduslikus seminaris. Õppis seejärel usuteadust Leipzigi Ülikoolis. Aastal 1765 oli õpetaja Herrnhutis, aastal 1769 Fulnekis (Nový Jičíni ringkonnas, Morava-Sileesia maakonnas, Tšehhis), aastal 1771 Altonas. Seejärel oli ta koduõpetaja von Gaveli juures Liivimaal (Kriimanis?). Ordineeriti 24. septembril/5. oktoobril 1780 õpetajaks.
Ta oli aastatel 1780–1785 Rõngu Mihkli koguduse õpetaja, aastatel 1785–1808 oli ta (introdutseeriti 6. märtsil/17. märtsil 1785) Kambja koguduse õpetaja. Aastal 1808 astus ta ametist tagasi ja kolis Lausitzisse, Klein-Welkesse, kus ta aastal 1809 suri.
Erxleben toimetas aastal 1796 trükki valiku tartumurdelisi peatükke Vanast Testamendist, pealkirjaga "Lühhikenne Wanna Piibli-Ramat, ehk Wanna Testament nink Jummala Sädusse Sönna: Meije Tarto- nink Werro-Ma Rahwa hääs nink Jummala Tundmisse kaswatamisses neide omman Keelen lühhidelt kokkusäetu" (Tarto-Linan trükkitu nink müwwa Grentsiusse man, [1796]). Aastal 1802 ilmus Saksamaal Barbys tema koostatud vennastekoguduse lauluraamatu esimene osa: "Mönne wastse Waimolikko Laulo, essiärrälikkult Kottun, ütsinda, ehk muidega koon ollen, luggeda nink laulda". [1. jagu: vennastekoguduse lauluraamat]. (Koostanud H. A. Erxleben, J. Chr. Quandt noorem, A. Raudiall jt). Barby, 1802.
Isiklikku.
Tema abikaasa Amalie Margarethe isa Friedrich Immanuel Arvelius oli Viru-Nigula koguduse õpetaja, abikaasa vanem vend Friedrich Gustav Arvelius oli kirjanik ja Tallinna gümnaasiumi professor, abikaasa noorem vend Martin Heinrich Arvelius oli jurist, luuletaja ja näitekirjanik.
Mats Grant

Mats Grant (9. märts 1836 Orajõe mõisavald – 1. jaanuar 1885 Orajõe vald) oli eesti tõlkija ja kooliõpetaja.
Ta töötas Orajõe vallakoolis õpetajana ja alates 1867. aastast ka Treimanis köstrina.
Ta oli üks esimesi, kes tõlkis eesti keelde läti rahvaraamatuid.
Ahja Kool

Friedebert Tuglase nimeline Ahja Kool oli üldhariduskool Põlva vallas.
Ajalugu.
Ahja Kooli eelkäija on juba 1786. aastal tööd alustanud Kärsa kool. Esialgu oli tegemist koduõppega, regulaarne õppetöö algas 1850 aastal.
1929/1930. õppeaastal hakkas õppetöö toimuma ka Ahja mõisa endises härrastemajas. Kuna kõik klassid mõisamajja ära ei mahtunud, jätkus õppetöö ka Kärsa koolimajas. Sel perioodil oli Ahjal koolijuhatajaks Eduard Püttsepp. Koolis oli 147 õpilast ja 5 õpetajat. Tollal rajati Ahja mõisaparki kõlakoda ja rajati ka kooliaed.
1945. aastal laiendati senine Ahja algkool 7-klassiliseks mittetäielikuks keskkooliks. 1948/1949. õppeaastal avati ka 8. klass ning juba 1952. aastal lõpetas Ahja Keskkooli esimene lend kuue õpilasega. 1950. aastal ehitati lastevanemate abiga kooli juurde internaadihoone ning kooliaeda rajati kasvuhoone. Pikka aega töötasid kooliaias õdedest õpetajad Kaldmad. 1963/1964. õppeaastal rajati mõisa kõrval paiknevale Ahja järvele ujula. 1965. aastal valmis mõisahoone kõrvale koolimaja juurdeehitus, mis võimaldas koolitada suurenevat hulka õpilasi. 1970. aastatel valmis pargi taga staadion ja kavandati lasketiiru väljaehitamist. Samal ajal mindi üle ka kabinetsüsteemile.
2. märtsil 1972 anti Ahja Keskkoolile Friedebert Tuglase nimi. Mõisahoones avati Tuglase memoriaaltuba. 2. märtsist kujunes iga-aastane kooli aupäev, kus autasustati Friedebert Tuglasele pühendatud maakondliku omaloomingukonkursi võitjaid.
1996. aasta aprillis hävis osa koolimaja juurdeehitusest tulekahjus, kuid taastamistööde käigus õnnestus juurdeehitust märkimisväärselt laiendada. Tänu sellele toimus alates 1. septembrist 1997 kogu õppetöö kaasaegses koolimajas. 
Kooliruumide taastamisega samal ajal algasid ka mõisahoone algse väljanägemise taastamise tööd. Seetõttu suleti külalistele Tuglase memoriaaltuba. Esimese etapina õnnestus küll vahetada härrastemaja katus, kuid rahanappuse tõttu renoveerimine seiskus ja mõisahoone jäi tühjalt seisma. 9. oktoobril 2007 hävis tühjalt seisnud Ahja mõisahoone tulekahjus, kuid kiiresti alustatud renoveerimisega õnnestus katus taastada.
Alates 2012/2013. õppeaastast töötas kool põhikoolina ja kandis nime Friedebert Tuglase nimeline Ahja Kool.
Kool suleti 1. juulil 2024, kui see liideti Põlva Kooliga. Lapsed jätkavad õppetööd Põlva Kooli Ahja majas.
Direktorid.
Ahja Kooli direktoritena on töötanud Eduard Püttsepp, Osvald Võsu, Arno Kikas, Ülo Kõpp, Arvi Ootsing, Toomas Jõgi ja Katrin Jõgeva.
André Villas-Boas

Luís André de Pina Cabral e Villas-Boas (üldiselt tuntud ka ainult initsiaalide AVB kaudu; sündinud 17. oktoobril 1977 Portos) on Portugali jalgpallitreener. 
Aastatel 2010–2011 oli ta Portugali kõrgliiga klubi Porto peatreener. Hooajal 2010–2011 tuli Porto tema juhendamise all Euroopa Liiga meistriks.
Aastatel 2011–2012 töötas ta Londoni Chelseas. Tema üleminek Portugali jalgpalliklubist Chelsea klubisse oli sel ajal kõige kallim treenerite üleminekute seas: 13,3 miljoni eurot.
2012. aastal sai ta Tottenham Hotspuri peatreeneriks. 2013. aastal vallandati ta Tottenhamist, kuna klubi kaotas väikese vahega Manchester Cityle 0:6 ja Liverpoolile 0:5.
Aastatel 2014–2016 oli ta Venemaa klubi Peterburi Zenit peatreener.
Aastatel 2016–2017 oli ta Hiina kõrgliiga klubi Shanghai SIPG peatreener. 2019. aasta mais sai ta Prantsusmaa kõrgliiga klubi Marseille Olympique peatreeneriks.
Erinevalt enamikust jalgpallitreeneritest pole André Villas-Boasil elukutselise jalgpalluri kogemust.
Mustvee Betaania koguduse palvemaja

Mustvee Betaania koguduse palvemaja on EEKBKL-le kuuluv kirik Mustvees aadressil Tähe 5. 
Palvemaja sai valmis 2008. aastal. Selle ehitus läks maksma 4,8 miljonit krooni, mis suuremas osas laekus vabatahtlike annetustest. 
Uus kirik asub Mustvee kesklinnas krundil, mille 1935. aastal ostis Mustvee Betaania kogudus palvemaja ehitamiseks. Palvela pühitseti 1937. aastal. Nõukogude ajal kirik natsionaliseeriti ning ehitati ümber kinoks. Hoone lammutati enne uue kiriku ehitamist. 
Palvemajas on kunstnik Dolores Hoffmanni vitraažid.
Kirikut kasutab Eesti Evangeeliumi Kristlaste ja Baptistide Koguduste Liidu Mustvee Betaania kogudus.
Ehitusinsener

Ehitusinsener (prantsuse keeles "ingénieur civil" &lt; ladina keelest "ingenium" 'kujutlusvõime, leidlikkus'; "civilis" 'tsiviil-') on insener, kes koostab ehitusprojekti või juhib ehitusprojekti järgi teostatavaid töid või teostab järelevalvet ehitustööde üle, kontrollides nende vastavust projektile. 
Ehitusinsenere, kes koostavad ehitusprojekte, nimetatakse ka ehitusprojekteerijateks või lihtsalt projekteerijateks. Ehitusprojekteerijaid, kes konstrueerivad (projekteerivad) ehitustarindeid, nimetatakse ka ehituskonstruktoriteks.
Antiikajal jäeti ehitusinseneride töö sageli tähelepanuta, kuigi nad rajasid olulisi ehitisi: teid, sildu, tunneleid, kaevandusi, teatreid, terme ja küttesüsteeme. Mõnevõrra rohkem hinnati neid ehitusinsenere, kes avaldasid teoseid kaitseehitiste kohta.
Hellenistlikes riikides oli ehitusinseneri sotsiaalne staatus natuke kõrgem kui polistes. Vana-Roomas kergitas inseneride tähtsust suurem nõudmine nende teenete järele. Rooma riik võttis alla 18 aasta vanuste noormeeste haridus- ja ülalpidamiskulud enda kanda ning Alexander Severus ja Constantinus Suur määrasid nendele koguni stipendiume. Diocletianus palkas riigi kulul arhitektuuriõpetajaid.
Esialgu eristati ehitusinseneri, kes töötas ühiskondlike ehitistega, ehitusinsenerist, kes töötas sõjaliste ehitistega. Neid nimetati vastavalt tsiviil- ja militaarinsenerideks ning neid koolitati eraldi. Aja jooksul võtsid tsiviilinsenerid endale suure osa militaarinseneride tööst ja tänapäeval maailmas militaarinsenere üldjuhul ette ei valmistatagi.
Minevikus arvati tsiviilinseneride hulka ka keemia-, mehaanika- ja elektriinsenerid. Need elukutsed muutusid lõpuks nõnda erinevateks, et nende ühine ettevalmistamine muutus ebapraktiliseks.
Johann Henckel

Johann Henckel on olnud mitme tuntud inimese nimi:
Dolores Hoffmann

Dolores Hoffmann (sündinud 1. septembril 1937 Leningradis) on eesti-saksa päritolu Eesti vitraažikunstnik.
Ta on loonud eesti kunstnikest esimesena tinaraamis vitraaže ning on saavutanud lakooniliste graafiliste kujundite ja klaasi värvi suurepärase koosmõju. Hoffmanni vitraaže on avalike hoonete interjöörides ning paljudes kirikutes Eestis ja välismaal. Ta on viljelenud ka tahvel- ja monumentaalmaali. 
Elulugu.
Tema isa oli sakslasest meremees, kellest sai välismaalasena stalinlike repressioonide ohver ja mõrvati 1938. aastal. Tema ema oli eestlane. 
Dolores Hoffmann õppis aastatel 1945–1955 Tallinna 19. Keskkoolis ja 1956. aastast Eesti NSV Riiklikus Kunstiinstituudis (ERKI). Esialgu asus ta õppima klaasikunsti eriala, kuid lõpetas 1962. aastal maali erialal. Lõputööna valmis Tallinna Pelguranna linnaosas asunud Rahu kino freskopannoo "Hommik" (1963) (demonteeritud seoses hoone lammutamisega). 
Ta töötas aastatel 1965–1995 ERKI-s kompositsiooniõppejõuna (1994. aastast dotsendina). 
Ta asutas 1992. aastal vitraažitöökoja Domini Canes. 
Dolores Hoffmann on 1968. aastast Eesti Kunstnike Liidu liige. 
Looming.
Vitraažid.
Aastast 1973 tegeleb ta süvenenult vitraažikunstiga.
Vitraažid mujal.
2020. aasta 18. mail avastati Hoffmanni loodud küünlajala vargus Tallinnas Pärnamäe kalmistul. Küünlajalg koosneb 10 cm paksustest värvilise klaasi (kollane, punane, sinine, roheline) plokkidest, mis on rombiks lihvitud ja suunatud eri ilmakaartesse.
Johann Christoph Henckel

Johann Christoph Henckel (28. august/8. september 1736 Järva-Jaani – 1800) oli Eestimaa vaimulik.
Ta sündis Järva-Jaanis. Usuteadusliku hariduse sai ta (immatrikuleeriti aastal 1755) Halle Ülikoolis. Ordineeriti 14. juunil/25. juunil 1760 õpetajaks.
Ta oli aastatel 1760–1776 Risti ja Harju-Madise koguduse õpetaja. Lahkus 5. veebruaril/16. veebruaril 1776 pastoriametist, kuna ettevõtja major Lauw Põltsamaalt kindlustas talle sissetuleku (Lauw arvetes on teda märgitud aastatel 1783 ja 1785 nimeliselt). Enne surma oli Tartu lähedal väikese mõisa rentnik.
Henckel tõlkis piiblilood eesti keelde pealkirja all "Jummala surest Teggudest Mailma peal", raamatud trükiti Tallinnas (I jagu aastal 1774, 152 lk.; II jagu aastal 1779, 153–328 lk.; III jagu aastal 1789, 329–495 lk.), milles võib veenduda autori heas keeletundmises. Samuti ka "Eesti-Ma Rahwa Kalendri (1776–1785)" lisas. Andis välja eestikeelsed trööstilaulud.
Isiklikku.
Tema isa Johann Heinrich Henckel oli Järva-Jaani Ristija Johannese koguduse õpetaja, vanaisa Johann Christoph Schwabe oli Ambla Maarja koguduse õpetaja, onu Johann Heinrich Schwabe oli Kose Püha Nikolause koguduse õpetaja, vanaonu Peter Schwabe oli Paide ja Türi Püha Martini koguduse õpetaja.
Aleksei Mažukov

Aleksei Mažukov (vene Алексей Сергеевич Мажуков; 10. veebruar 1936 Šumerlja – 28. juuni 2011 Moskva) oli vene helilooja.
Mažukov kirjutas muusika filmidele "Mehaanik Gavrilovi armastatud naine", "Džigitt jääb alati džigitiks" jne. 
Samuti tegi ta koostööd paljude tuntud estraadilauljatega. Tema viisistatud laule on esitanud Alla Pugatšova, Jossif Kobzon, Muslim Magomajev, Edita Pjehha, Nikolai Gnatjuk, Eduard Hill, Sofia Rotaru, Anne Veski, Olev Vestmann jpt.
Johann Heinrich Henckel

Johann Heinrich Henckel (14. märts / 25. märts 1702 Rudolstadt, Gera lähedal – 15. veebruar / 26. veebruar 1753 Järva-Jaani) oli Eesti vaimulik.
Henckel sündis Rudolstadtis Gera lähedal (praeguse haldusjaotuse järgi Tüüringi liidumaal). Ta õppis (immatrikuleeriti 27. aprillil 1724) Jena Ülikoolis. Pärast ülikooli lõpetamist töötas ta koduõpetajana maanõunik Ungerni juures. Ordineeriti õpetajaks 28. augustil / 8. septembril 1734.
Oli aastatel 1734–1753 (kutsuti 7. veebruaril / 18. veebruaril 1734) Järva-Jaani Ristija Johannese koguduse õpetaja. Sai 6. juulil / 17. juulil 1742 Järva praostkonna abipraostiks, praostiks sai ta 4. veebruaril / 15. veebruaril 1743. Hooldas 1742. aasta alguses ka Ambla Maarja kogudust.
Isiklikku.
Tema poeg Johann Christoph Henckel oli Risti ja Harju-Madise koguduse õpetaja, tema abikaasa Anna Catharine isa Johann Christoph Schwabe oli Ambla Maarja koguduse õpetaja, abikaasa vend Johann Heinrich Schwabe oli Kose Püha Nikolause koguduse õpetaja, abikaasa onu Peter Schwabe oli Paide ja Türi Püha Martini koguduse õpetaja.
Carl Matthias Henning

Carl Matthias Henning (10. juuli/21. juuli 1774 Tallinn – 11. jaanuar/23. jaanuar 1856 Paide) oli Eesti vaimulik.
Ta õppis Tallinna toomkoolis ja (immatrikuleeriti 27. septembril 1791) Jena Ülikoolis. Oli aastatel 1794–1801 koduõpetaja. Ordineeriti 16. märtsil/28. märtsil 1802 õpetajaks.
Ta oli aastatel 1802–1852 (kutsuti 15. veebruaril/27. veebruaril 1802) Järva-Peetri Püha Peetruse koguduse õpetaja. Sai 8. augustil/20. augustil 1833 Järva praostkonna abipraostiks, praostiks sai ta 7. juulil/19. juulil 1842, oli praosti ametis 22. juunini/4. juulini 1851. Sai 29. jaanuaril/10. veebruaril 1850 "senior ministerii"ks (Eestimaa pastorkonna vanemaks). Jäi 16. märtsil/28. märtsil 1852 emerituuri, elas seejärel Paides. Asutas 1. mail/13. mail 1832 Järva-Peetri abipiibliseltsi, oli Järvamaa ülemkirikueestseisjaameti liige.
Ta eestindas aastail 1820–1830 rohkesti vagaduskirjandust, mis ilmusid kuni 10 000 eksemplaris (ta andis neid raamatukaupmeestele ja köstritele väga odava hinnaga edasimüümiseks). Ta tõlkis eesti keelde saksa müstiku Thomas a Kempise raamatu "Libri quattuor de imitatione Christi" – "Käimissest Kristusse järrel" (Tallinn, 1821, 2. tr. 1841), rikkalikult illustreeritud Johann Hübneri (1668–1731) "Kaks kord wiiskümmend kaks Piibli-luggemist wannast ja uest testamentist, mis meie Ma rahwa laste öppetusseks" (Tallinn 1821, 2. tr. 1837); "Pühhapäevade ja suurte Pühhade Epistli Jutlused" (Tallinn, 1837). Andis välja uue kokaraamatu "Uus köki ja koka ramat", mis ilmus Tallinnas kolmes trükis: 1824, 1825 ja 1829. Toimetas aastatel 1824–1825 Gresseli eestikeelset kalendrit, kirjutas eestikeelseid tekste.
Isiklikku.
Tema abikaasa Amalie Dorothea Wilhelmine isa Georg Salomon oli Lüganuse Ristija Johannese koguduse õpetaja, nende ühine (abikaasa oli tema ema vennatütar) vanaisa Georg Salomon oli Tallinna gümnaasiumi ajaloo ja filosoofia professor. Nende vanem poeg Carl Theodor Henning oli Rapla Maarja-Magdaleena koguduse õpetaja, noorem poeg Georg Thomas Benedict Henning oli Järva-Peetri Püha Peetruse koguduse õpetaja.
Carl Henning

Carl Henning on olnud mitme tuntud inimese nimi.
Juuni keskmine õhutemperatuur

Juuni keskmine õhutemperatuur on kliimanäitaja, mis arvestatakse mingis kohas tehtud mitmeaastaste vaatluste alusel.
Juuni jooksul mõõdetud õhutemperatuuride alusel arvestatakse kuu keskmine õhutemperatuur. Kogu vaatlusperioodi andmed liidetakse ja jagatakse aastate arvuga.
Tabel.
Tabelis on toodud juuni keskmine õhutemperatuur aastatel 1981–2010 maailma eri paikades.
Mai keskmine õhutemperatuur

Mai keskmine õhutemperatuur on kliimanäitaja, mis arvestatakse mingis kohas tehtud mitmeaastaste vaatluste alusel. 
Mai jooksul mõõdetud õhutemperatuuride alusel arvestatakse kuu keskmine õhutemperatuur. Kogu vaatlusperioodi andmed liidetakse ja jagatakse aastate arvuga.
Tabel.
Tabelis on toodud mai keskmine õhutemperatuur aastatel 1981–2010 maailma eri paikades.
Christian Friedrich Hoffmann

Christian Friedrich Hoffmann (ka Christian Friedrich Hofmann; 3. aprill 1775 Eisenach – 4. november / 16. november 1817 Jaani) oli Eesti vaimulik.
Usuteadust õppis ta (immatrikuleeriti 29. aprillil 1793) Jena Ülikoolis. 
Pärast ülikooli lõpetamist siirdus Saaremaale, kus tegutses algul koduõpetajana, hiljem Kuressaare rahvakooli konrektorina.
Oli 1800. aastal Muhu Katariina koguduse adjunktõpetaja (Olaus Kellmanni alluvuses). Aastatel 1800–1817 oli ta Saaremaa Jaani koguduse õpetaja, oli koguduse seas väga populaarne.
Ta kogus vanasõnu ning avaldas neid Rosenplänteri ajakirjas (Beiträge zur genauern Kenntniß der ehstnischen Sprache, II, 75). 
Peale selle on temalt ilmunud "Se küssiminne Mis pean ma tegema..." (Pärnus, 1812); "Önnis on se innimenne..." (1813); "Luggemisse-Ramat hinge kassuks..." (Tallinn, 1815); "Seitse Paastojutlust" (1817).
Kymi lään

Kymi lään (soome keeles "Kymen lääni", rootsi keeles "Kymmene län") oli üks Soome 12 läänist aastatel 1945–1997.
Lääni keskus oli Kouvola.
Elanikke oli 1993. aasta seisuga umbes 335 000.
Turu ja Pori lään

Turu ja Pori lään (soome keeles "Turun ja Porin lääni", rootsi keeles "Åbo och Björneborgs län") asus Soomes aastatel 1634 kuni 1997.
Elanikke oli lääni territooriumil 731 786 (1992). 1997. aastal moodustati Turu ja Pori läänist, Vaasa läänist ning Kesk-Soome läänist Lääne-Soome lään keskusega.
Ajalugu.
Lääni alad olid osa ajaloolisest Päris-Soome maakonnast kuni 1634. aastani, mil Rootsi kuningriigis maakondade kui haldusüksuste asemele moodustati läänid.
Turu ja Pori lään Soomes oli integreeritud Rootsi kuningriiki ja lääni aladel moodustati Rootsi armeesse kuulunud maapaigaliste sõduritega Turu lääni jalaväerügement (rootsi k. "Åbo läns infanteriregemente"), Pori lääni jalaväerügement ("Björneborgs läns infanteriregemente"), Turu lääni jalaväerügemendi ratsapataljon, Pori lääni jalaväerügemendi ratsapataljon, mis Rootsi suurvõimu ajastul osalesid Rootsi sõdades Euroopas.
Venemaa keisririigi Soome suurvürstiriigi Turu ja Pori läänis (vene k. "Або–Бьёрнеборгская губернiя") olid linnad: Turu, Pori, Rauma, Uusikaupunki, Naantali ja Maarianhamina ning 10 maakonda: Piikkiö, Vehmaa, Mynämäki, Masku, Ahvenamaa, Ulvila, Ikaalinen, Tyrvä, Loimaa ja Halikko.
Qui-Gon Jinn

Qui-Gon Jinn on väljamõeldud tegelane "Star Warsi" saagas. Liam Neeson kehastab teda 1999. aasta filmis "". Lisaks esineb ta tähesõdade teemalistes koomiksites, raamatutes ja videomängudes.
Obi-Wan Kenobi oli tema "padawan". Qui-Gon leidis Anakin Skywalkeri, kellest sai hiljem Darth Vader.
Qui-Goni tappis Darth Maul, kes omakorda suri Obi-Wan Kenobi käe läbi.
Kozlovka

Kozlovka on linn Venemaa Tšuvaši Vabariigis, Kozlovka rajooni keskus. Asub Volga paremal kaldal.
1967 sai linnaõigused.
Aare Laine

Aare Laine (sündinud 26. jaanuaril 1951) on eesti ajakirjanik. 
1971. aastal lõpetas ta Olustvere sovhoostehnikumi ja asus tööle Saaremaal Randveres Lenini-nimelises kolhoosis rohumaade agronoomina.
Ta näitleb Saaremaa Rahvateatri ridades. 1980. aastatel tuli ta Eesti ajakirjanike meistriks vankriratta heitmises (mitteametlikel meistrivõistlustel ajakirjanike kokkutulekul). 
Töö ajakirjanikuna.
Juba agronoomina töötades hakkas ta tegema saateid kohalikus translatsioonivõrgu "traatraadios". Kutselise raadioajakirjanikuna asus ta tööle 1. veebruaril 1976 (töötas nii kohalikus raadios kui ka Eesti Raadios), sellele lisandus 1980. aastate alguses televisioonitöö (uudiselõigud ja saatesarjad Eesti Televisioonis). 1996. aastal oli Aare Laine üks neist, kes lükkas käima ETV Saaremaa stuudio. Tema lemmikvaldkonnad on olnud põllumajandus ja kultuur.
Kirjutava ajakirjanikuna on ta teinud kaastööd ajalehtedele Kommunismiehitaja, Oma Saar ja Meie Maa, alates 2010. aastatest peamiselt ajalehele Saarte Hääl. 
1992. aasta oktoobrist on tema "koduraadio" olnud Kadi raadio, kus ta teeb muu hulgas autorisaadet "Külavahelood".
Christian Friedrich Janter

Christian Friedrich Janter (ka Kristjan Priidik Janter; 5. jaanuar / 17. jaanuar 1801 Kanepi – 16. jaanuar / 28. jaanuar 1882 Tartu) oli eesti vaimulik ja vaimulik kirjamees.
Janter õppis Kanepis kihelkonnakoolis ja aastatel 1825–1828 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Ordineeriti 2. detsembril / 14. detsembril 1845 õpetajaks.
Ta oli aastatel 1845–1859 Kursi Maarja-Eliisabeti koguduse õpetaja, olles Kursil esimeseks eesti rahvusest kirikuõpetaja. Jäi 28. oktoobril / 9. novembril 1859 emerituuri. Emerituuris olles elas Tartus.
Janter oli aastast 1839 Õpetatud Eesti Seltsi liige. Ta oli mitme vaimuliku raamatu autor ja tõlkija.
"Õpetaja Janter ... kui ta vahest jutlustades hoogu sattunud, rääkinud pea õhtuni ja inimesed pidanud ikka kirikus olema ja teda kuulama. Puurmani krahviga käinud ta ühe metsa tüki pärast kohut, lasknud siis kogudusel pühapäeviti vaimulikke võidulaule laulda, et ta vahest Jumala abiga protsessi võidaks. Kohtu otsus olnudki Janteri kasuks ja krahv pidanud metsa osa õpetajale loovutama. Koguduse vastu vaimulike talituste suhtes olnud ta küllaltki inimlik ja vastutulelik."
Isiklikku.
Tema isa Gabriel Dietrich Janter oli Kanepis köster.
Christine Lagarde

Christine Madeleine Odette Lagarde (sünninimi Lallouette; sündinud 1. jaanuaril 1956 Pariisis) on Prantsusmaa poliitik. Ta on alates 1. novembrist 2019 Euroopa Keskpanga president.
Ta on hariduselt tööõigusele spetsialiseerunud jurist.
Christine Lagarde kuulub Rahvaliikumise Liitu. Aastatel 2005–2007 oli ta Prantsusmaa kaubandusminister, seejärel lühikest aega Prantsusmaa põllumajandus- ja kalandusminister ning juunist 2007 kuni juunini 2011 Prantsusmaa rahandusminister. 2011–2019 oli ta Rahvusvahelise Valuutafondi peadirektor.
Seosed Eestiga.
Jaan Kriisa

Jaan Kriisa (31. detsember 1882 Ulila vald, Tartumaa – 8. august 1942 Sosva laager, Sverdlovski oblast) oli Eesti advokaat, omavalitsustegelane ja poliitik.
Kriisa lõpetas 1911. aastal Tartu Ülikooli õigusteaduskonna ning kuulus Eesti Üliõpilaste Seltsi ("coetus" 1906 II). Ta töötas advokaadina Pärnus, Tartus ja Valgas. Oli Valgas tegutsenud Säde teatri esimees ja pidas 1917. aastal abilinnapea ametit. 
Jaan Kriisa oli 1917–1918 ja 1919 Tartu linnapea. Vahepealse Saksa okupatsiooni ajal oli linnapeaks Egmont Brock.
Eesti Rahvaerakonna liikmena kuulus Kriisa I Riigikogu koosseisu. Ta astus ametist tagasi 7. jaanuaril 1921 ning tema asemel läks Riigikokku Johannes Semm. Selle aja jooksul oli ta kuulunud ka Jaan Tõnissoni esimese (18. novembrist 1919 – 28. juulini 1920) ja teise valitsuse (30. juulist 1920 – 26. oktoobrini 1920) koosseisu toitlusministrina.
Jaan Kriisa arreteeriti NKVD poolt 14. juunil 1941 ja ta suri vangilaagris 8. augustil 1942.
Angélico Vieira

Angélico Vieira; õieti Sandro Milton Vieira Angélico (31. detsember 1982 Lissabon – 28. juuni 2011 Porto) oli portugali laulja ja seriaalinäitleja.
Aastal 2008 ilmus tal album "Angélico".
Aastail 2007–2008 mängis ta telesarjas "Dance, Dance, Dance", aastast 2010 oli osatäitja telesarjas "Espírito Indomável".
28-aastane Angélico Vieira suri autoõnnetuses saadud vigastustesse.
Jacque Fresco

Jacque Fresco (13. märts 1916 New York – 18. mai 2017 Sebring, Florida, USA) oli iseõppinud ehitusinsener ("structural designer"), teadusfilosoof, kunstnik ("concept artist") ja futuroloog. 
Fresco kirjutas ja pidas loenguid paljudel elualadel, keskendudes jätkusuutlike linnade holistilisele kujutamisele ja väljatöötamisele, energiatõhususele, loodusressursside majandamisele (ressursipõhise majanduse kaudu), küberneetilisele tehnoloogiale ("cybernated technology"), automatiseerimise täiustamisele ("advanced automation") ja teaduse rakendamise võimalustele ühiskonnas (mis kasu tooks teadusliku meetodi rakendamine ühiskonna arengule). Koos kolleeg Roxanne Meadowsiga lõid nad Floridas organisatsiooni Veenuse Projekt (The Venus Project), mille juht Fresco ise ka oli. 
Lisaks mitme raamatu kirjutamisele populariseeris Fresco oma vaateid kolme dokumentaalfilmi kaudu. Need on "Future By Design", " ja " ("Zeigeist: Moving Forward"). 
Tema Veenuse projekt on inspireerinud paljusid aktiviste üle maailma koopereeruma ja organisatsiooni vaateid edasi andma.
Uusimaa lään

Uusimaa lään (soome keeles "Uudenmaan lääni", rootsi keeles "Nylands län") oli üks Soome 12 läänist aastatel 1831–1997.
Lääni keskus oli Helsingi.
1993. aastal elas läänis 1 277 932 inimest.
1997. moodustati lääniuuenduse tulemusena Uusimaa ja Kymi läänist ning Häme lääni lõunaosast ja Mikkeli lääni lõunaosast uus Lõuna-Soome lään.
Ajalugu.
Uusimaa lään moodustati Venemaa keisririigi Soome Suurvürstiriigis 1831. aastal.
1914. aastal oli Uusimaa läänis, venepäraselt kubermangus ("Нюландская губернiя") linnad: Helsingi ja Viapori, Loviisa, Porvoo, Tammisaari ja Hanko ning 4 maakonda: Helsingi, Pernaja, Raasepori ja Lohja.
Gustav Emmanuel Stockenberg

Gustav Emmanuel Stockenberg (25. aprill / 6. mai 1771 Tõlliste – 10. juuni / 22. juuni 1845 Kambja) oli Eesti vaimulik.
Stockenberg sündis Tõllistes postikomissari pojana. Ta õppis Riia toomkoolis. Usuteadust õppis ta aastatel 1790–1793 (immatrikuleeriti 23. septembril 1790) Halle Ülikoolis. Ordineeriti 20. septembril / 2. oktoobril 1803 õpetajaks.
Ta oli aastatel 1803–1806 (introdutseeriti 18. oktoobril / 30. oktoobril 1803) Kambja koguduse adjunktõpetaja. Aastatel 1807–1808 oli ta Rannu Püha Martini koguduse õpetaja. Aastatel 1808–1845 oli ta Kambja koguduse õpetaja.
"Loomult olnud ta vaikne ja eluvõõras; ta ei ole liikunud kodust mujale, kui ainult oma ameti talitustele. Ta hakkanud juba laupäeva õhtupoolikul piiblit lugema ja laulma, ning teinud seda kuni pühapäeva õhtuni ainult söögi vaheaegadega. Ka oma teenijatel ei ole lubanud ta laupäeval pärast lõunat midagi teha, pidanud olema juba täielik püha vaikus sees."
Isiklikku.
Tema vanavanaisa Johann Gustav Stockenberg oli kujur ja kiviraidur.
Tema naise onu oli viitseadmiral Karl Magnus von Breyer.
Tema tütretütre poeg Wilhelm Anderson oli astrofüüsik, tütretütre poeg Walter Anderson oli folklorist ja tütretütre poeg Oskar Anderson oli matemaatik..
Heinrich Oldenburg

Heinrich Oldenburg (ladinapäraselt ka Henricus Oldenburg või Oldenburgius; 1583 (või 1584) Bremen – 1634 Tartu) oli Academia Gustaviana esimene retoorika- ja poeetikaprofessor 1632–1634.
Heinrich Oldenburg oli Bremeni akadeemilise gümnaasiumi ("Gymnasium illustre") professor ning hiljem Tartu ülikooli professor.
Ülikooli avamisel 1632. aastal esines ta kõnega. Kirjeldus sellest on säilinud Friedrich Meniuse teoses "Jutustus Tartu Ülikooli inauguratsioonist".
Heinrich Oldenburgi teostest olulisimaks nimetab Meniuse tõlkija Kristi Sak "Disputationes philologicae". Säilinud on ka Oldenburgi ladinakeelseid luuletusi.
Oldenburgi poeg kandis samuti nime Heinrich, kuid enam tuntakse teda Henry Oldenburgina. Temast sai Londoni Kuningliku Seltsi esimene sekretär (kõrvuti John Wilkinsiga) ning Seltsi toimetiste ("Philosophical Transactions") esimene toimetaja ja kirjastaja.
Põhja-Karjala lään

Põhja-Karjala lään (soome keeles "Pohjois-Karjalan lääni", rootsi keeles "Norra Karelens län") oli Soome lään aastatel 1960 kuni 1997.
Põhja-Karjala lääni keskus oli Joensuu.
Mikkeli lään

Mikkeli lään (soome keeles "Mikkelin lääni", rootsi keeles "S:t Michels län") oli Soome lään aastatel 1831 kuni 1997.
Lääni keskus oli Mikkeli.
Ajalugu.
Mikkeli lään moodustati Venemaa keisririigi Soome Suurvürstiriigis 1831. aastal.
1914. aastal olid Viiburi läänis, venepäraselt kubermangus ("Санкт-Михельская губернiя") linnad: Mikkeli, Heinola ja Savonlinna ning 4 maakonda: Mikkeli, Jokka, Rantasalmi ja Heinola.
Stephan Knieper

Stephan Knieper (ka Stephan Kniper; 1636 Tallinn – 8. juuni 1687) oli Eesti vaimulik.
Knieper õppis usuteadust (immatrikuleeriti 16. jaanuaril 1656) Tartu ja (immatrikuleeriti 11. septembril 1660) ja Wittenbergi Ülikoolis. Ordineeriti õpetajaks 30. oktoobril 1667.
Oli aastatel 1667–1687 Jõhvi Mihkli koguduse õpetaja.
Knieper valdas heal tasemel eesti keelt. Kuulus aastal 1682 sinodil moodustatud Uue Testamendi eestikeelse tõlke käsikirja revideerimise komisjoni, redigeeris ise käsikirja, oli üks peamisi toimetajaid. Osales Liepa (25. august – 25. september 1686) ja Pilistvere piiblikonverentsil alates 21. jaanuarist 1687, lahkus sealt aga enne lõppu. Stephan Knieper maeti 15. juunil 1687 Tallinna Niguliste kirikusse.
Isiklikku.
Tema teise naise Gertrutha isa Johannes Knieper oli Järva-Peetri Püha Peetruse koguduse õpetaja, nende poeg Carl Philipp Knieper oli Vaivara koguduse õpetaja.
Maaja Toompuu

Maaja Toompuu (sündinud 10. märtsil 1948) on Eesti riigiametnik. 
Maaja Toompuu on teenistuses olnud Lääne maavalitsuse rahandusosakonna juhataja ja Lääne maavanema kohusetäitjana aastal 1999 ning aastail 2007–2008.
Johannes Knieper

Johannes Knieper (1. detsember 1614 Tallinn – 18. märts 1673 Järva-Peetri) oli Eestimaa vaimulik.
Johannes Knieper sündis 1614. aastal Tallinnas, Tallinna Suurgildi oldermanni Johannes (Hans) Knieperi ja Wendelia Ruhe peres.
Ta õppis juunist 1621 Tallinna linnakoolis, oli üks esimesi Tallinna gümnaasiumis õppijaid, aastast 1636 õppis ta Danzigi gümnaasiumis. Ta õppis paljudes ülikoolides: 18. juulil 1637 immatrikuleerus ta Uppsala Ülikooli Tallinna linna stipendiaadina, 10. septembril 1638 Kopenhaageni Ülikooli, mais 1639 Rostocki Ülikooli ja 17. augustil 1639 Leideni Ülikooli. Oli paar kuud Taanis koduõpetaja, siis kutsuti suvel 1640 Tallinna gümnaasiumi professoriks, oli kohal veel 20. septembril 1640. Ordineeriti 15. detsembril 1641 kirikuõpetajaks.
Oli aastatel 1642–1673 (kutsuti 26. novembril 1641, ametis 6. jaanuarist 1642) Järva-Peetri Püha Peetruse koguduse õpetaja. Järva praostkonna praost oli aastatel 1667–1673. 
Ta suri aastal 1673 Järva-Peetris, kuid maeti 26. märtsil 1673 Tallinna Niguliste kirikusse.
Isiklikku.
Tema tütre Gertrutha nii esimene mees Stephan Knieper, kui ka teine mees Thomas Knieper olid Jõhvi Mihkli koguduse õpetajad. Tema tütrepoeg Carl Philipp Knieper oli Vaivara koguduse õpetaja, teine tütrepoeg Paul Johann Knieper oli Jõhvi ja Iisaku koguduse õpetaja.
Bretooni keel

Bretooni keel (bretooni keeles "brezhoneg") on keldi keelerühma briti alarühma kuuluv keel. Ta on p-keldi keel. Tema lähemad sugulaskeeled on korni ja kõmri keel. 
Bretooni keelt kõneldakse põhiliselt Bretagne'is, kus seda kõneleb umbes 200 000 inimest. Kõnelejate arv on alates 1950. aastatest, mil neid oli umbes 1,2 miljonit, pidevalt vähenenud. Tänapäeval räägivad seda peamiselt vanemad inimesed.
Bretooni keel jaguneb tänapäeval neljaks murdeks: Leoneg, Tregerieg, Gwenedeg ja Kerneveg. 
Bretooni keel kujunes varakeskajal Suurbritanniast põgenenud keltide keelest.
Burkina Faso jalgpallikoondis

Burkina Faso jalgpallikoondis (kuni 1984. aastani Ülem-Volta jalgpallikoondis) on Burkina Faso rahvuskoondis jalgpallis.
Jalgpalli maailmameistrivõistlustele pole Burkina Faso koondis kordagi jõudnud. Aafrika rahvaste karikavõistlustel on parimaks kohaks teine 2013. aastast. 1998. aastal Aafrika rahvaste karikavõistlusel oli Burkina Faso korraldajamaa.
Koosseis.
Burkina Faso koondis 2024. aasta Aafrika rahvaste karikavõistlustel:
Kristjan Kirme

Kristjan Kirme (13. juuli 1957 Tallinn – 27. juuni 2011) oli eesti kitarrist ja laulja. 
Ta oli ansambli Mahavok algkoosseisu soolokitarrist.
Ta suri pärast pikaajalist haigust 27. juunil 2011.
Tema isa oli kunstiteadlane Kaalu Kirme.
Museumsinsel

Museumsinsel (saksa keeles "Museumsinsel" 'muuseumisaar') on Berliini keskel Spree jõel asuva Spreeinseli saare ('Spreesaar') põhjapoolsema osa nimi. Museumsinselis asuvad mitmed kuulsad Saksa muuseumid. 1999. aastal lülitati Museumsinsel kui unikaalne arhitektuuri- ja kultuuriansambel UNESCO maailmapärandi nimistusse.
Pergamoni muuseum

 
Pergamoni muuseum (saksa keeles "Pergamonmuseum") asub Berliinis Spree jõel asuval Muuseumisaarel.
Pergamoni muuseumis asuvad tänapäeval kolme muuseumi kogud: Antiikkunstikogu ("Antikensammlung"), Islami kunsti muuseum ("Museum für Islamische Kunst") ja Ees-Aasia muuseum ("Vorderasiatisches Museum"). Nendes kogudes on esindatud vanaaja monumentaalarhitektuuri eksponaadid, mille seast on kuulsamad
Muuseumi kogudele panid aluse Brandenburgi kuurvürstid juba sajandite eest, hakates koguma antiikesemeid. Nimetatakse aastat 1698, mil kuurvürst omandas ühe Rooma arheoloogi kogu. Esimest korda said need kogud osaliselt avalikuks 1830, kui Muuseumisaarel avati Vana muuseum. Osa Pergamoni muuseumi kogudest ongi väljas Vanas muuseumis.
1904 avati Muuseumisaarel Keiser Friedrichi muuseum, tänapäevane Bode muuseum. Kohe oli selge, et see pole piisavalt suur kogu viimase aja väljakaevamistel leitud kunsti- ja arhitektuuriväärtuste eksponeerimiseks. Sellepärast hakkas Keiser Friedrichi muuseumi direktor Wilhelm von Bode juba 1907 tegema plaane uue muuseumi loomiseks, kus saaks näidata antiikarhitektuuri, saksa antiigijärgset kunsti ning Lähis-Ida ja islami kunsti.
Uue muuseumihoone projekteerisid Alfred Messel (suri 1909) ja Ludwig Hoffmann uusklassitsistlikus stiilis. Projekteerimisel arvestati suuremõõtmeliste taieste nagu Carl Hunnami avastatud ja Berliini toimetatud Pergamoni altari äramahutamisega. Hoonet ehitati vaheaegadega aastatel 1910–1930. Uue hoone seinte vahel avati külastajatele korraga neli muuseumi.
Pergamoni muuseum sai rängalt kannatada Berliini pommitamisel 1945. aastal. Pärast linna vallutamist veeti suur osa muuseumi fondidest Nõukogude Liitu. Alles 1958 tagastati muuseumifondid Saksa DV-le, kuid mitte täies ulatuses. Tänapäevani hoitakse märkimisväärne osa Pergamoni muuseumi fondidest Moskvas Puškini muuseumi ja Peterburis Ermitaaži hoidlates. Pergamoni muuseum taasavati 1959. Muuseumikogu see osa, mis oli jäänud Saksa FV-sse, oli kuni 1995 näha Charlottenburgi lossis. Saksamaa ja Venemaa on sõlminud lepingu ka ülejäänud Saksamaalt ära viidud varade tagastamiseks, aga 2003 võttis Venemaa vastu seaduse, millega varade niisugune tagasiandmine keelati.
Jaanus Välja

Jaanus Välja (sündinud 8. veebruaril 1967) oli Eesti Rohelise Liikumise tegevjuht aastatel 2003–2010 ja projektide koordinaator aastatel 2011–2012.
Aastatel 2013–2015 MTÜ Mondo õiglase kaubanduse valdkonnajuht. Alates aastast 2003 Arengukoostöö Ümarlaua õiglase kaubanduse töörühma juht.
Senegali jalgpallikoondis

Senegali jalgpallikoondis on Senegali rahvuskoondis jalgpallis.
2002. aasta jalgpalli maailmameistrivõistluste avamängus võitis Senegali koondis 1:0 valitsevaid meistreid, prantslasi. Senegali jõudis lõpuks veerandfinaali, kus kaotati Türgile 0:1. Senegal oli alles teine Aafrika koondis, mis oli maailmameistrivõistlustel veerandfinaali jõudnud.
2022. aastal tuli Senegal esimest korda Aafrika meistriks. Enne seda oli Aafrika rahvaste karikavõistlustel parim tulemus teine koht 2002. ja 2019. aastal.
Mängijad.
Praegune koosseis.
Senegali koondis 2024. aasta Aafrika rahvaste karikavõistlustel:
Varasemaid koosseise.
Senegali koondis 2002. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlustel – veerandfinaal:
Senegali koondis 2018. aasta maailmameistrivõistlustel – alagrupiturniir:
Senegali koondis 2019. aasta Aafrika rahvaste karikavõistlustel – 2. koht:
Senegali koondis 2022. aasta Aafrika rahvaste karikavõistlustel – Võitja:
Alžeeria jalgpallikoondis

Alžeeria jalgpallikoondis on Alžeeria rahvuskoondis jalgpallis. 
Alžeeria on osalenud maailmameistrivõistlustel neljal korral. Parimaks tulemuseks on kuueteistkümnendikfinaali jõudmine 2014. aastal. Aastatel 1990 ja 2019 on Alžeeria tulnud Aafrika meistriks.
Praegune koosseis.
Alžeeria koondis 2019. aasta Aafrika rahvaste karikavõistlustel:
Panama jalgpallikoondis

Panama jalgpallikoondis on Panama rahvuskoondis jalgpallis, mis esindab riiki alates 1938. aastast ja mida haldab Panama jalgpalliliit (FEPAFUT). Panama koondis on Põhja- ja Kesk-Ameerika jalgpalliliidu CONCACAF liige, kuuludes Kesk-Ameerika jalgpalliliitu. Jalgpallikoondise koduväljak on riigi pealinnas Panamás asuv Estadio Rommel Fernández.
Alates 1993. aastast on osaletud kaheksal korral CONCACAF Gold Cupil. Parimaks tulemus on olnud finaali jõudmine 2005. ja 2013. aasta turniiril. Mõlemal korral kaotati finaalis USA-le. 2009. aastal võideti Kesk-Ameerika koondiste turniir Copa Centroamericana.
Panama jõudis esimest korda maailmameistrivõistlustele 2018. aastal.
Alates 2014. aastast on Panama koondise peatreener olnud colombialane Hernán Darío Gómez.
Statistika.
Enim mänge.
Enim mänge Panama koondises pidanud mängijad. Seisuga 29. mai 2018. Paksus kirjas on toodud tegevmängijad.
Enim väravaid.
Seisuga 29. mai 2018.
Peaminister Riigivanema ülesannetes

Peaminister Riigivanema ülesannetes oli Eesti riigipea ametinimetus aastail 1934–1937.
Uue põhiseaduse jõustumisega 24. jaanuaril 1934 lahutati riigipea ja valitsusjuhi ametikohad. Senine riigivanem Konstantin Päts hakkas täitma riigivanema (ametinimetusega "Peaminister Riigivanema ülesannetes") ja peaministri (ametinimetusega "Peaminister") ülesandeid. See olukord pidi kestma kuni 22. ja 23. aprillil 1934 valimisele kuuluva riigivanema ametisse astumiseni, kuid valimised lükati kuni kaitseseisukorra kogu riigis lõpuni edasi sama aasta 19. märtsil antud dekreediga ja jäid lõpuks toimumata.
Ühendades enda isikus nii riigipea kui ka valitsuse juhi ülesanded, oli Peaministril Riigivanema ülesannetes suuremad võimalused riigi juhtimises osaleda, kui hilisemal Vabariigi Presidendil ja Peaministril Vabariigi Presidendi ülesandeis. Samas ei saanud ta ametist vabastada valitsust, mille liige ta ise oli. 
3. septembril 1937 võttis Konstantin Päts Üleminekuaja seaduse alusel endale Riigihoidja ametinimetuse, täites kuni 21. aprillini 1938 edasi riigivanema ja peaministri ülesandeid.
Riigivanema käsukiri nr. 1..
RT 1934, 8, 63.
24. jaanuaril 1934.
Eesti Vabariigi Põhiseaduse § 59 põhjal olen asunud Riigivanema ülesannete täitmisele, arvates 24. jaanuarist kell 00.00.
Riigivanema ülesannetes Peaminister K. Päts.
Christian Kelch (Tartu raehärra)

Christian Kelch (4. mai 1704 Hageri Eestimaa Rootsi kuningriik – 16. november 1759 Tartu, Riia kubermang Venemaa Keisririik) oli Tartu raehärra ning kaupmees Tartus.
Ta oli Tartu suurgildi oldermann, Tartu raehärra aastail 1741–1759 ja Tartu linnakonsistooriumi ilmalik assessor.
Tema isa oli Eestimaa vaimulik ja kroonik Christian Kelch.
27. augustil/7. septembril 1725 abiellus ta Tartus Brigitta Gerdruta Taboriga (maetud Tartus 21. veebruaril/4. mail 1744).
Eduard Julius Karow

Eduard Julius Karow (umbes 1817 Stettin – 15/27. märts 1874 Tartu) oli Tartu kommertsbürgermeister.
Ta oli Tartu ülikooli raamatukaupmees ja kirjastaja, Suurgildi oldermann, raehärra umbes 1852–1863 ja 1864, kommertsbürgermeister 1864–1867.
Ta oli abielus Alexandrine Stahliga.
Segakoor Hilaro

Segakoor Hilaro on Võrus tegutsev koor, mis alustas tegevust 29. aprillil 1991.
Koori asutaja ja dirigent on koorijuht ja muusikaõpetaja Silja Otsar.
Peter Heinrich Walter

Peter Heinrich Walter (1/13. detsember 1818 Otepää – 27. detsember 1900/9. jaanuar 1901 Tartu) oli Tartu raehärra ja kommertsbürgermeister.
Ta oli kaupmees, Tartu rae raehärra aastail 1858–1864 ja kommertsbürgermeister 1867–1870. Ta oli ka Tartu Vabatahtliku Tuletõrje Seltsi asutaja ja esimene pealik.
Ta abiellus 24. aprillil/6. mail 1848 Peterburis Louise Sophie Lütschiga (28. mai/10. juuni 1824 – 4/16. aprill 1897 Tartu).
Outi Alanko-Kahiluoto

Satu Outi Kristiina Alanko-Kahiluoto (neiupõlvenimega Alanko; sündinud 14. juunil 1966 Oulus) on Soome poliitik, kirjandusteadlane ja filosoof. Alanko kuulub Rohelisse Liitu. Ta on Helsingi linnavalitsuse liige alates aastast 2005 ja Eduskunna liige aastast 2007.
2007. aasta parlamendivalimistel sai ta 4622 häält ja 2011. aasta parlamendivalimistel 5240 häält .
Alanko on abielus teatrilavastaja Atro Kahiluotoga. Neil on kaks last .
Muusikud Ismo, Ilkka ja Petri Alanko on Outi Alanko-Kahiluoto nõod.
Theophil Schmidt

Theophil Schmidt (1746 Järva-Peetri – 15. oktoober/26. oktoober 1781 Vastseliina) oli Eesti vaimulik.
Schmidt õppis usuteadust (immatrikuleeriti 9. oktoobril 1765) Halle Ülikoolis. Ta ordineeriti 23. juulil/3. augustil 1769 õpetajaks.
Ta oli aastatel 1769–1781 (introdutseeriti 23. augustil/3. septembril 1769) Vastseliina Katariina koguduse õpetaja.
Isiklikku.
Tema isa Johann Christoph Schmidt oli Järva-Peetri, Tarvastu ja Otepää Maarja koguduse õpetaja, tema abikaasa Elisabeth Christine isa Christian David Lenz oli Dzērbene ja Drusti (Cēsise kreisis) koguduste õpetaja, hiljem Cesvaine koguduse õpetaja, veel hiljem Tartu Jaani koguduse ülemõpetaja ja lõpuks Liivimaa kindralsuperintendent, abikaasa vanaisa Michael Ewald Neoknapp oli Vastseliina Katariina koguduse õpetaja, abikaasa vend Friedrich David Lenz oli Tarvastu koguduse õpetaja ja Tartu Jaani koguduse ülemõpetaja, kälimees Johann Christian Friedrich Moritz oli Rõngu Mihkli koguduse õpetaja.
Mustvee vanausuliste palvela

Mustvee vanausuliste palvela on vanausuliste pühakoda Mustvees aadressil Lohu 2. Palvelat kasutab Mustvee Vanausuliste kogudus.
Palvela kohta olid esimesed projektid 1927. aastast. Uus hoone ehitati aastatel 1928–1930 insener J. Janseni projekti järgi. Palvela sisseõnnistamine toimus 1930. aasta juunis. Mõningatel andmetel oli sisseõnnistamise päeval kirikus 3500 inimest, kuid ametlikult on see Eesti suurim vanausuliste palvemaja, mis mahutab üle tuhande inimese.
Palvela oli algselt puitehitis. Aastal 1933 ehitati kirik põhjalikult ümber ja krohviti. 1935. aastal ehitati ümber hoone malmist piirdeaed. Palvela sissepääsu märgistab telliskivivärav.
Johann Christoph Schmidt

Johann Christoph Schmidt (1705 Alsleben, Bernburgi maakond, Brandenburg – 1775 Otepää) oli Eestimaa ja Liivimaa vaimulik.
Usuteadust õppis ta (immatrikuleeriti 7. aprillil 1725) Halle ülikoolis. Ta töötas juunist 1729–1736 Tallinna toomkooli subrektorina. Ordineeriti 30. juunil/11. juulil 1736 õpetajaks.
Oli aastatel 1736–1747 Järva-Peetri Püha Peetruse koguduse õpetaja. Aastatel 1747–1749 oli (kutsuti juulis 1747) Tarvastu Peetri koguduse õpetaja. Aastatel 1749–1775 (kutsuti 23. septembril/4. oktoobril 1748, introdutseeriti märtsis 1749) oli ta Otepää Maarja koguduse õpetaja.
Isiklikku.
Tema poeg Theophil Schmidt oli Vastseliina Katariina koguduse õpetaja. Tema tütre Justine Helene esimene abikaasa oli Rõngu Mihkli koguduse õpetaja Johann Conrad Bocris (1727–1765), teine abikaasa oli Rõngu ja Rannu Püha Martini koguduse õpetaja Joachim Friedrich Petersen.
Chilian Rauschert

Chilian Rauschert (17. oktoober 1652 Rentweinsdorf – 7. aprill/18. aprill 1717 Sangaste) oli Eesti vaimulik.
Rauschert sündis Rentweinsdorfis, Alam-Frangimaal (praeguse haldusjaotuse järgi Rentweinsdorfis, Haßberge kreisis, Alam-Frangimaa ringkonnas, Baieri liidumaal). Usuteadust õppis ta aastast 1671 Jena ülikoolis.
Aastatel 1678–1682 oli ta diakoniks Valmiera Siimona ja Juuda koguduses, Aluliina kirikus, seejärel oli ta Tartus Rootsi garnisoni kaasõpetajaks Maarja kiriku juures. Aastatel 1685–1717 oli ta Sangaste ja Laatre Püha Laurentsiuse koguduse õpetaja, 1688. aastast Tartu alamkonsistooriumi assessor.
Oli aastatel 1703–1714 venelaste poolt arreteeritud, oli Moskvasse välja saadetud. Lisaks oli ta aastatel 1685–1703 ja 1715–1717 Tartu praostkonna praost.
Ta tegi väga palju ära kooliolude parandamiseks Sangastes, avades seal kihelkonnakooli. Tema surma-aastal loendati Sangastes 253 koolilast, mis oli tolle aja kohta tähelepanuväärne.
Isiklikku.
Tema poeg Gotthard Friedrich Rauschert oli pärast teda Sangaste ja Laatre Püha Laurentsiuse koguduse õpetaja ning poeg, Joachim Rauschert (1695–1755) Venemaa keisririigi Kommertskolleegiumi ülemkomissar.
Gotthard Friedrich Rauschert

Gotthard Friedrich Rauschert (? Sangaste – 11. aprill/22. aprill 1749 Sangaste) oli Eesti vaimulik.
Ta õppis aastatel 1702–1709 Riias lütseumis. Usuteadust õppis ta (immatrikuleeriti 30. detsembril 1709) Greifswaldi ülikoolis ja (immatrikuleeriti 22. mail) Jena ülikoolis.
Ta oli aastatel 1718–1749 Sangaste ja Laatre Püha Laurentsiuse koguduse õpetaja. Lisaks oli ta aastatel 1728–1749 Tartu kreisi 1. osa praost. Alates 5. oktoobrist/16. oktoobrist 1743 oli ta Liivimaa ülemkonsistooriumi assessor.
Isiklikku.
Tema isa Chilian Rauschert oli samuti Sangaste ja Laatre Püha Laurentsiuse koguduse õpetaja.
Lycksele vald

Lycksele vald on 2. järgu haldusüksus Rootsis Västerbotteni läänis.
Valla keskus ja suurim asula on Lycksele (8500 elanikku).
Valda läbib maantee E12.
Karitsa mõis

Karitsa mõis (saksa keeles "Karritz") oli rüütelkonnamõis Juuru kihelkonnas Harjumaal. Tänapäeval jääb kunagine mõis Rapla valda Rapla maakonnas.
Ajalugu.
Karitsa mõis rajati ajavahemikus 1669–1678 samanimelise muinasküla asemele. 
Läbi sajandite oli mõis Eestimaa Rüütelkonnale kuuluva Kaiu mõisa kõrvalmõis.
1905. aasta mässu ajal süüdati mõisa viinavabrik.
Tänapäeval kuulub mõisasüda OÜ Karitsu Rantšole, mis tegeleb lihaveisete kasvatusega.
Oraniku mõis

Oraniku mõis (saksa keeles "Orranik") oli rüütelkonnamõis Juuru kihelkonnas Harjumaal. Tänapäeval jääb kunagine mõis Rapla valda Rapla maakonnas.
Ajalugu.
Oraniku mõis rajati ajavahemikus 1681–1683 samanimelise muinasküla asemele. 
Läbi sajandite oli mõis Eestimaa rüütelkonnale kuuluva Kaiu mõisa kõrvalmõis.
Kaiu mõis

Kaiu mõis (saksa keeles "Catharinen", "Kay") oli rüütelkonnamõis Juuru kihelkonnas Harjumaal. Tänapäeval jääb kunagine mõis Rapla valda Rapla maakonnas.
Ajalugu.
Kaiu mõis rajati 1663. aastal samanimelise muinasküla asemele. Mõis kuulus asutamisest kuni võõrandamiseni 1919. aastal Eestimaa rüütelkonnale. Mõisal oli kaks kõrvalmõisa, Karitsa ja Oraniku. 
1818. aasta maanimistu järgi oli mõisas maad, 46 adramaad ja 653 revisjonihinge.
1905. aasta revolutsioonisündmuste käigus mõisa puidust peahoone süüdati. Hoone taastati puhta vuugiga historitsistliku tellishoonena. Praegu on mõis eravalduses.
August Eduard Warres

August Eduard Warres (8. november/20. november 1864 Aidu – 9. oktoober/22. oktoober 1914 Tartu) oli eesti vaimulik.
Ta õppis Aidus vallakoolis, aastatel 1874–1877 Helmes ja Tarvastus kihelkonnakoolis, aastatel 1878–1879 Viljandis kreiskoolis, aastatel 1879–1885 Viljandi Maagümnaasiumis. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1886–1891. Oli seejärel koduõpetajaks parun Ungern-Sternbergi juures Koorastes. Oli aastatel 1891–1892 prooviaastal Kanepi Jaani koguduses Johannes Oskar von Falcki juures. Ordineeriti 10. mail/22. mail 1892 Riias õpetajaks.
Ta oli aastal 1892 Võru praostkonna vikaarõpetaja. Aastatel 1892–1912 oli ta (introdutseeriti 6. septembril/18. septembril 1892) Võnnu Jakobi koguduse õpetaja. Jäi aastal 1912 emerituuri. Emerituuris olles elas Tartus.
Isiklikku.
Tema isa Mats Warres oli rahvakooliõpetaja, tema abikaasa Agnes Auguste Mathilde isa Eduard Kremser oli Valga vennastekoguduse diakon.