tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Mazstraupe mõis

Mazstraupe mõis, harvem ka Väike-Raupa mõis (saksa keeles "Schloß Klein-Roop", läti keeles "Mazstraupes muiža") oli rüütlimõis Liivimaal Volmari kreisis Straupe kihelkonnas. Nüüdisaegse haldusjaotuse järgi asub mõisasüda Cēsise piirkonnas Straupe vallas Straupe asulas.
Ajalugu.
Aastal 1378 ostis sealsed maad Johann von Rosen, pannes nii aluse mõisale. Hiljem rajati sinna maadele Mazstraupe vasallilinnus. Aastal 1523 eraldas linnuseomanik Kersten von Rosen linnuse omandusse kuulunud Arendsbergi ja Orgula mõisa truu teenistuse eest Johann ja Tönnis von der Weiptele. Aastaks 1562 olid need kujunenud üheks mõisaks, mis läks abielu teel Rehbinderite valdusse, seejärel omakorda Baranoffidele.
Otto Johann von Roseni pärandi jagamisel ostsid mõisa Meyendorffid.
Mõisa suurus.
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 13 ja 1/4 adramaad, sellele allus 365 mees- ja 416 naishinge. Aastal 1641 oli mõisa suurus kümme adramaad. Aastal 1688 oli mõisa suurus 14 ja 1/4 adramaad, aastal 1734 oli adramaid 9 ja 1/2, aastal 1757 aga 13 ja 1/4. Aastal 1823 oli mõisa suurus 14 ja 1/2 adramaad. Ka aastal 1832 oli mõisal adramaid 14 ja 1/2, aastal 1881 aga 7 ja 24/80, lisaks 16 ja 30/80 adramaad mõisatele kuuluvate talude valduses.
Karjamõisad.
Mõisale kuulus aastal 1816 kaks karjamõisa: "Rawlitz" ja "Arensberg".
Mõisaansambel.
18.–19. sajandil ehitati keskaegne loss ümber mõisa härrastemajaks. Tänapäeval on majas Straupe põhikool.
Mazstraupe

Mazstraupe (vananenud kirjanduses eestipäraselt "Väike-Roopa") on küla ("mazciems") Lätis Cēsise piirkonnas Straupe vallas.
Tänapäevane asula on kujunenud Mazstraupe valla vallamaja juurde, ajalooliselt on seda nime kandnud ka Mazstraupe mõisa ümbruskond, mis jääb tänapäeva Straupe aladele. Aastani 2021 kuulus küla Pārgauja piirkonda.
Külas kasvav pärn ümbermõõduga 5,4 meetrit on looduskaitse all. Seal on Mazstraupe bussipeatus. 
Aastal 2017 oli külas 2 elanikku.
Meņģele mõis

Menģele mõis (saksa keeles "Altenwoga", läti keeles "Meņģeles muiža") oli rüütlimõis Liivimaal Riia kreisis Madliena kihelkonnas. Nüüdisaegse haldusjaotuse järgi asub mõisasüda Lätis Ogre piirkonnas Meņģele vallas Meņģeles muiža asulas. 
Ajalugu.
Mõisa omanikud on olnud Mengdenid, Scheinvogelid.
Eesti U-20 jalgpallikoondise mängude loend

Eesti U-20 jalgpallikoondise mängude loend on Eesti U-20 jalgpallikoondise mängude nimekiri, mis sisaldab toimumisaega, mängupaika, võistlust, tulemust ning väravalööjaid.
Atis Plakans

Atis Plakans (sündinud 24. mail 1968 Riias) on läti alpinist.
Ta on Läti tuntumaid alpiniste ja mägiekspeditsioonide korraldajaid, pälvinud Lumeleopardi aunimetuse ning vallutanud kaks kaheksatuhandelist mäetippu.
Plakans lõpetas Riia 6. Keskkooli ja Riia Polütehnilise Instituudi raadio- ja sidetehnika teaduskonna.
Alpinism.
Tõusud kaheksatuhandeliste tippu.
19. mail 2006 tõusis ta Himaalajas Xixabangma kõrvaltipule Xixabangma Central Summit (8008 m). Varem on selle otsa roninud Läti alpinistidest Ilgvars Pauls 
2007. aastal juhtis ta kolmeliikmelist Läti Cho Oyu ekspeditsiooni Himaalajas ja tõusis koos Līga Plakane ja Kaspars Klapkalnsiga 9. oktoobril lisahapnikuta selle kaheksatuhandelise mäe (8188 m) tippu. 
2008. aastal juhtis ta Läti 6. Himaalaja ekspeditsiooni, mille käigus üritas tõusta maailma viienda mäe Makalu (8485 m) tippu, kuid sinna ta ei jõudnud. Kõrgusel 8250 oli ta sunnitud tagasi pöörduma.
Isiklikku.
Tema abikaasa on Līga Plakane.
Eesti U-18 jalgpallikoondise mängude loend

Eesti U-18 jalgpallikoondise mängude loend on Eesti U-18 jalgpallikoondise mängude nimekiri, mis sisaldab toimumisaega, mängupaika, võistlust, tulemust ning väravalööjaid.
Vladimir Jakovlev

Vladimir Jakovlev (sündinud 1960) on Leedu alpinist.
Alpinismiga hakkas ta tegelema 1980. aastal.
Teise Leedu alpinistina täitis ta aunimetuse "Lumeleopard" saamiseks vajalikud nõuded. Ta on noorimaid selle aunimetuse saanud Baltimaade alpiniste.
Tipputõusud Pamiiris ja Tian Shanis.
Ta ronis kahel aastal järjest Pamiiris. 1989. aastal tõusis ta Korženevskaja tippu. Järgmisel aastal vallutas veel kaks seitsmetuhandelist mäge: 8. augustil alistus talle Lenini mäetipp ja 21. augustil 1990 soolotõusus Ismoili Somoni mäetipp.
1991. aastal käis ta Tian Shanis eesmärgiga tõusta kahe seitsmetuhandelise, 5B raskuskategooriaga mäe tippu. 10. augustil oligi ta Han-Tengri tipus ja nädal hiljem Džengiši tipus. Mõlemad tipputõusud sooritas ta soolotõusus.
1990. aastad.
1996. aastal ronis ta Matterhorni tippu (4A raskuskategooria marsruut).
Audrius Peseckas

Audrius Peseckas (sündinud 12. jaanuaril 1964 Punias Alytuse maakonnas) on leedu alpinist.
Ta on lõpetanud Kaunase Polütehnilise Instituudi.
Kolmanda Leedu alpinistina täitis ta Lumeleopardi nõuded. 
Alpinism.
Alpinismiga hakkas ta tegelema 1985. aastal.
2005. aastal tõusis ta Tian Shanis Džengiši (7439 m) tippu.
2007. aastal ronis ta Pamiiris ning jõudis kolme seitsmetuhandelise mäe tippu: Korženevskaja (7105 m), Lenini mäetipp (7134 m) ja Ismoili Somoni mäetipp (7495 m).
Tõlkeuniversaalid

Tõlkeuniversaalid on keelelised tunnusjooned, mis on iseloomulikud just tõlketekstidele. Nende võtete eesmärk on muuta tõlgitud tekst sidusamaks, lugejale tuttavamaks, loetavamaks, ja need ei sõltu enamasti keele- ja tekstisüsteemide erinevast ülesehitusest.
Kõige enam uuritumateks tõlkeuniversaalideks on lihtsustamine ("simplification"), täpsustamine ("explicitation") ja tavapärastamine ("normalization"), aga universaalid võivad võtta väga erinevaid vorme. sellegipoolest vaieldakse tõlketeaduses senini, kas need universaalid on reaalselt olemas.
Juba kaua enne seda, kui tõlkeuuringutes hakati laialdaselt kasutama tekstikorpust, märkasid uurijad tõlkematerjalis teatud sarnasusi. Tekkis hüpotees, mille kohaselt on kõigisse tõlketekstidesse juba vaikimisi sisse kirjutatud suurem või väiksem hulk teatud mustreid ehk universaale.
Gideon Toury arvates eksisteerib universaalne tõlketeooria. Mona Baker oletab, et sarnased tunnusjooned, mis leiduvad kõigis tõlketekstides võrreldes lähtekeele tekstidega, viitavad, et säärased universaalid on olemas. Mona Bakeri arvates on need universaalid kognitiivne fenomen.
1950. aastate lõpus käis Eugene Nida välja semiootilise kaotusteooria ("semiotic law of loss") ja väitis, et tõlkes läheb alati midagi paratamatult kaduma ning tõlkija võib püüda seda teatud strateegiaid kasutades korvata. Sõna "strateegia" iseenesest on veidi ebatäpne selles mõttes, et kompenseerimine ei pruugi olla tingimata teadlik protsess. Seepärast räägitakse pigem tõlkeuniversaalidest. (Toury kasutab ka terminit "seadused" ("laws"), sagedane on erialakirjanduses ka termin "nihe" ("shift").)
Sara Laviosa defineerib tõlkeuniversaalid kui "keelelised tunnused, mis ilmnevad tüüpiliselt tõlketekstides ja mida peetakse kahe keele vahelise vahendusprotsessi sama hästi kui vältimatuks kaasnähtuseks". See käsitlus on seotud William Frawley (1984) "kolmanda koodiga", unikaalne keel, mis tekib lähte- ja sihtteksti, -keele ja -kultuuri kohtumispunktis.
Sarnaselt Frawleyga kasutab Martin Gellerstam terminit "translationese", tähistamaks tõlgitud keelele omast spetsiifilist dialekti. Eriti seostab ta seda lähteteksti nn sõrmejälgedega sihttekstis (eriti süntaktilisel tasandil).
Tõlkeuniversaale on uurinud lisaks eelmainitutele ka Andrew Chesterman, Jean-Paul Vinay &amp; Jean Darbelnet, Itamar Even-Zohar, Shoshana Blum-Kulka, Tiina Puurtinen jpt.
Tõlkeuniversaalid tõlkekäitumises.
Toury on kirjutanud ka tõlkeuniversaalidest tõlkekäitumises. Segmenteerimine on tõlkimisel ja interpreteerimisel vältimatu ning tõlkekäitumisele iseloomulikul segmenteerimisel mittekeelelises keskkonnas vaste puudub. See kujutab endast keelsüsteemi õigete featuuride allasurumist ja aktiveerimast üheaegselt, õigel ajal ja üksteisega õiges proportsioonis, enne kui tõlkija saab alustada teadliku tõlkeprotsessiga. Sellist tegevust defineeritakse kui "tõlkeühiku segmenteerimist".
Eesti uurijad.
Eesti keeles on lisaks Klaarika Kaldjärve eelmainitud tööle tõlkeuniversaale käsitlenud ka Marju Taukar, kuid empiiriliselt ei ole tõlkeuniversaalid kinnitust leidnud.
Ivar Lai

Ivar Lai (sündinud 21. aprillil 1962) on eesti alpinist.
Ta on alpinistina kolmel korral osa võtnud Eesti Himaalaja ja Karakorami ekspeditsioonidest kaheksatuhandelistele ja tõusnud Džomolungmal 8550 m kõrgusele.
Tõus Denali tippu tema osavõtul tunnistati 1999. aastal Baltikumi aasta parimaks kõrgtõusuks. 
Haridus ja töö.
Ta lõpetas 1989. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi mehaanikateadukonna autode ja autonduse erialal. 
Ta on V.H.B. VARUOSAD OÜ juhatuse liige ja töötab samas müügijuhina.
Alpinism.
Mägironimisega hakkas tegelema 1985. aastal. 1991. aastal ronis ta Pamiiris ja tõusis Korženevskaja nõlval 6900 m kõrgusele.
2000. aastal võttis ta koos Raul Vahisaluga osa kaheliikmelisest ekspeditsioonist Lõuna-Ameerika kõrgeimale mäele Aconcagua. Tippu tõusti 9 päevaga, mis oli sel ajal eestlaste parim tulemus sellel mäel.
Eesti U-15 jalgpallikoondise mängude loend

Eesti U-15 jalgpallikoondise mängude loend on Eesti U-15 jalgpallikoondise mängude nimekiri, mis sisaldab toimumisaega, mängupaika, võistlust, tulemust ning väravalööjaid.
Alates 2009. aastast mängib Eesti U15 koondis U17 Eliitliigas.
Kalmer Mäeorg

Kalmer Mäeorg (sündinud 8. juulil 1958) on eesti ajaloolane ja arhivaar.
Mäeorg lõpetas Tartu Riikliku Ülikooli ajalooteaduskonna ajaloo eriala 1985. aastal.. 1997–2002 õppis ta sealsamas Tartu Ülikoolis magistrantuuris ja sai teadusmagistri kraadi arhiivinduse erialal. Tema magistritöö teema oli "Tulumaks Tallinnas. Tuluteadaannete andmetöötluse võimalusi Tallinna VI maksujaoskonna 1937. aasta tuluteadaannete näitel".
Kalmer Mäeorg töötab Tallinna Linnaarhiivis peaspetsialistina.
Ta on 2015. aastast Eesti Arhivaaride Ühingu juhatuse liige.
Salzburgi hertsogkond

Salzburgi hertsogkond (saksa: "Herzogtum Salzburg") oli aastatel 1849 kuni 1918 Austria keisririigi ja Austria-Ungari Tsisleitaania kroonimaa. Selle pealinn oli Salzburg, teised linnad hertsogkonnas olid Zell am See ja Gastein.
Salzburgi peapiiskopkond ilmalikustati aastal 1803 kui Salzburgi kuurvürstkond, kuid lühiealine vürstkond annekteeriti Austria keisririigi poolt aastal 1805. Pärast Napoleoni sõdu hallati Salzburgi territooriumi Linzist kui Salzachi departemangu Ülem-Austrias.
1809. aasta Schönbrunni rahuga sai Salzburg Prantsusmaa omaks ja anti aastal 1810 Baieri kuningriigile, kus sellest moodustati Salzachkreis. Pärast Pariisi rahu läks see aastal 1816 tagasi Austriale (Müncheni leping), välja arvatud Salzburgi Salzachi jõe vasakkalda osa, niinimetatud Rupertiwinkel, mis nagu Berchtesgadengi jäi Baierile.
Pärast 1848. aasta revolutsioone Austria keisririigis eraldati Salzburgi territoorium Ülem-Austriast ja sellest sai aastal 1849 uus kroonimaa Salzburgi hertsogkond. Sellest sai aastal 1867 Austria-Ungari osa.
Habsburgide langusega aastal 1918 sai hertsogkonna järglaseks Salzburgi liidumaa, esmalt Saksa-Austria ja siis Esimese Austria vabariigi osa.
Maksim Oreškin

 
Maksim Stanislavovitš Oreškin (vene keeles Максим Станиславович Орешкин; sündinud 21. juulil 1982 Moskvas) on Venemaa ökonomist ja poliitik, alates 14. maist 2024 Venemaa Föderatsiooni presidendi administratsiooni juhi asetäitja, 24. jaanuarist 2020 kuni 7. maini 2024 president Vladimir Putini abi. 
Ta sai 34-aastaselt Venemaa Föderatsiooni Valitsuse noorimaks ministriks. Alates 30. novembrist 2016 kuni 15. jaanuarini 2020 oli ta Venemaa majandusarengu minister.
Haridus- ja töökäik.
Ta lõpetas aastal 2002 bakalaureusena ja aastal 2004 magistrina Kõrgema Majanduskooli Moskvas, õppesuunal "majandus". Seejärel töötas mitmes Venemaa ja välismaa päritolu suurpangas.
2013. aasta septembrist kuni 3. maini 2015 oli ta Venemaa rahandusministeeriumi pikaajalise strateegilise planeerimise osakonna juhataja. 3. maist 2015 kuni 30. novembrini 2016 oli ta Venemaa aserahandusminister.
30. novembrist 2016 kuni 15. jaanuarini 2020 oli ta Venemaa majandusarengu minister.
Putini favoriit.
25. augustil 2017 teatas agentuur Bloomberg Politics, et minister Oreškini mõju ja poliitiline kaal on Venemaal suurenenud ja temast on saanud Vladimir Putini favoriit. Agentuur tuletas lugejatele meelde, et just Oreškin oli see, kes avaldas 2017. aasta juulis Hamburgis peetud G-20 tippkohtumisel toimunud Venemaa presidendi Putini ja USA presidendi Donald Trumpi esimese kohtumise üksikasjad. Lisaks rõhutati asjaolu, et Oreškin töötas 2018. aasta Venemaa presidendivalimiste eel majandusreformi projekti kallal.
Isiklikku.
Tema isa Stanislav Oreškin (sündinud 1943) töötas õppejõuna Moskva riiklikus ehitusülikoolis. Tema ema Nadežda Nikitina (sündinud 1947) on Moskva riikliku ehitusülikooli pinnasemehaanika ja geotehnika kateedri professor, tehnikakandidaat. Maksim Oreškini vanem vend Vladislav Oreškin (sündinud 1972) on pankur.
Maksim Oreškini 2015. aasta deklareeritud aastatulu oli 12,0 ja 2016. aastal 16,9 miljonit rubla.
Ta valdab võõrkeelena inglise keelt.
Eesti U-16 jalgpallikoondise mängude loend

Eesti U16-jalgpallikoondise mängude loend on Eesti U16-jalgpallikoondise mängude nimekiri, mis sisaldab toimumisaega, mängupaika, võistlust, tulemust ja väravalööjaid.
Mängude loendit on uuendatud pärast 10. septembri 2017 mängu Lätiga.
Woodstocki festival (Poola)

Poola Woodstocki festival on iga-aastane piletivaba rokkmuusika festival Poolas, mida on korraldatud aastast 1995. Alates 2004. aastast toimub see Kostrzyn nad Odrąs.
Festival on saanud nime hipiliikumise kõrgpunktis 1969. aastal Ameerika Ühendriikides New Yorgi osariigis korraldatud Woodstocki festivali järgi. 
Festival toimub igal aastal juuli lõpus või augusti alguses ning kestab tavaliselt kolm päeva. 
Poola Woodstocki festivali on viimastel aastatel külastanud keskmiselt 625 000 inimest. 2014. aastal löödi 750 000 inimesega publikurekord. Poola Woodstocki festivali külastajad peavad festivali Euroopa suurimas vabaõhufestivaliks.
Ilze Viņķele

Ilze Viņķele (neiuna Ilze Vidiņa; sündinud 27. novembril 1971 Rēzeknes) on Läti poliitik. Ta oli 23. jaanuarist 2019 kuni 7. jaanuarini 2021 Läti tervishoiuminister. Ta kuulub erakonda Liikumine Poolt!. Ta oli aastatel 2011–2014 Läti sotsiaalminister. Ta oli seimi 10. ja 11. koosseisu liige ning on 12. koosseisu liige.
Viņķele lõpetas 1989. aastal Rēzekne 5. Keskkooli. Seejärel lõpetas ta Riia Stradiņši Ülikooli sotsiaaltöö erialal.
Isiklikku.
Ta on abielus arsti ja poliitiku Juris Viņķelisega (abikaasa on samuti olnud Läti sotsiaalminister), neil on kolm poega. Tema isa Juris Vidiņš on olnud arst, poliitik (oli seimi 6. ja 7. koosseisu liige) ja dissident (kuulus organisatsiooni Helsinki-86).
Chlodovech

Chlodovech on mitme Merovingide soost frankide kuninga nimi:
Priit Joosu

Priit Joosu (sündinud 8. oktoobril 1972) on eesti alpinist.
Mägironijana on ta saavutanud Lumeleopardi sümboolse staatuse (tipputõusudega aastatel 2006–2019 kõigile viiele endise Nõukogude Liidu seitsmetuhandelisele mäetipule).
Ta on Kunlunis asuva kahe viietuhandelise mäetipu esmavallutajaid. 
Alpinism.
2006. aasta augustis tõusis ta Pamiiris kümne päeva jooksul kahele seitsmetuhandelisele: 7. augustil Korženevskaja ja 17. augustil Ismoili Somoni tippu. 2007. aastal tõusis ta kolmandalegi Pamiiri seitsmetuhandelise – Lenini tippu.
2008. aastal üritas ta koos Hannes Ojaga tõusta Tian Shanis Džengiši (7439 m) tippu (siiani on tippu jõudnud eestlastest vaid Ilmar Priimets), kuid neil tuli piirduda vaid tõusuga selle läänetipu Važa-Phšavelale. 
2010. aasta juulis-augustis retkles ta koos kaaslastega Hiinas Kunluni mäestikus asuvail Koktaki, Qontagni ja Saldwori liustikel ja tõusis liustike kõrval asuvate viietuhandeliste mägede tippu.
2011. ja 2012. aastal naasis ta Pamiiri ja tõusis seal mitme kuuetuhandelise mäe tippu.
2014. aastal käis ta kaaslastega Tian-Shani seitsmetuhandelise Han-Tengri tipus.
2015. aastal tõusis ta koos Priit Simsoniga esimeste eestlastena Andides Alpamayo (5947 m) tippu.
Herbert Muischneek

Herbert Nikolai Muischneek (ka Muischnek; 10. juuni 1903 Vjatka – 16. oktoober 1966 Tartu) oli Eesti geodeet.
Haridus.
Lõpetas Stavropoli gümnaasiumi 1920. aastal ja alustas õpinguid hüdromelioratsiooni alal kohalikus põllumajanduse instituudis. 1921 pöördusid Muischneekid tagasi Eestisse ning asusid elama Tartusse. Herbert Muischneek lõpetas Tartu Saksa Ühishumanitaargümnaasiumi 1922 ning Tartu Ülikooli matemaatika (aerofotogeodeesia) 1928. Viibis erialasel koolitusel Berliini Tehnikaülikoolis märtsis 1929. Mag math 1930 (TÜ, "Über die Genauigkeit und Wirtschaftlichkeit der Aerophototopographie"; ümber arvestatud füüsika-matemaatikakandidaadiks 1946). Oli Läti üliõpilaste korporatsiooni Metraine ja korporatsiooni Fraternitas Aeterna liige. 
Töö.
Ta teenis kaitseväe Lennukooli fotolaboris 1930–1931; Tartu Tähetorni assistent 1931–1935; Tartu Ülikooli matemaatika instituudi ja geodeesiakabineti assistent ja vanemassistent 1935–1936; Tallinna Tehnikaülikooli geodeesia laboratooriumi vanemassistent 1936–1940; Tallinna Polütehnilise Instituudi geodeesia kateedri assistent 1940–1944, vanemõpetaja 1944–1945, dotsent ja geodeesia laboratooriumi juhataja 1944–1952, õpetas Eesti Põllumajanduse Akadeemia maakorralduse ja hüdromelioratsiooni teaduskonna dekaan, geodeesia ja matemaatika kateedri juhataja ning dotsent 1952–1966.
Teadustöö põhisuunad.
Oma teadusliku tegevuse algpäevil Tartu Tähetornis tegeles Herbert Muischneek riikliku ajateenistustusega, töötas Petzvali astrograafiga, vaatles tähtede kattumist Kuuga jne. Aastail 1934–1935 teostas ta koos Robert Livländeriga rea geodeetilisi töid (katsebaasi mõõtmine Toomemäel, riikliku geodeetilise punkti sidumine Struve triangulatsiooni algpunktiga jne). Tallinna perioodil teostatud töödest oli väga oluline töö Gaussi-Lamberti koordinaatide ümberarvestamine Gaussi-Krügeri koordinaatide süsteemi. 
Herbert Muischneek pani Eestis aluse neotektoonilise liikumise uurimisele; ta oli Akadeemilise Matemaatika Seltsi asutajaliige ja sekretär 1926–1936; Loodusuurijate Seltsi liige, Tallinna Tehnikaülikooli fotoklubi asutajaliige ja esimees. 
Sai 1934 Tartu tööoskusameti fotograafia tööala õppinud töölise kutsetunnistuse. Tegi aastatel 1925–1934 mh fotosid Tartu Ülikooli matemaatika, mehaanika, botaanika ja farmakoloogia instituudile; Tartu Ülikooli Raamatukogule; Tartu Ülikooli Sisehaiguste Kliinikule ja oli ka Kristlik Noorte Naisühingu fotograaf (valmistas kõik ühingu fotod). 
Isiklikku.
Tema tütar on Nata-Ly Sakkos.
Hermann Tõnissoo

Hermann Tõnissoo (kuni aastani 1935 Hermann Tõnisson; 18. november 1890 Tõstamaa vald, Pärnumaa – 31. märts 1974) oli Eesti laevakapten. 
Aastatel 1940–1941 oli ta jäämurdja Suur Tõll kapten. 1945–1956 oli Tõnissoo Tallinna Merekooli õppejõud.
Hermann Tõnissoo oli üks Eesti läbi aegade suuremaid laevamudelimeistreid.
Mēdzūla mõis

Mēdzūla mõis (saksa keeles "Meselau", läti keeles "Mēdzūlas muiža") oli rüütlimõis Liivimaal Võnnu kreisis Liezēre kihelkonnas. Nüüdisaegse haldusjaotuse järgi asub Lätis Madona piirkonnas Liezēre vallas Mēdzūla asulas.
Ajalugu.
Mõisa omanikud on olnud Funckenid, Buddenbrockid ja Grotthussid.
Nurmuiža mõis

Nurmuiža mõis (läti keeles "Nurmuižas muiža", saksa keeles "Nurmhusen", "Nurmis") oli Nurmuiža ordulinnusest välja kasvanud mõis Kuramaa kubermangu Talsi kreisis Talsi kihelkonnas. Lätis nüüdisaegse haldusjaotuse järgi Talsi piirkonnas Lauciene vallas Lauciene asulas.
Mõisa omanikud on olnud Duntenid, Fircksid. 
Mõisa kõrvalmõis oli Majori mõis.
VEB Arena

VEB Arena (vene ВЭБ Арена) ehk Arena CSKA (vene Арена ЦСКА) on mitmeotstarbeline staadion Moskvas Pestšankal Hodõnka väljal. Staadion kuulub jalgpalliklubile Moskva CSKA. Staadion avati ametlikult 10. septembril 2016. 28. veebruarist 2017 kannab staadion sponsori Vnešekonompank (Välismajanduspank) järgi nime VEB Arena.
Staadion ehitati kohta, kus varem asus 2000. aastal suletud ja 2007. aastal lammutatud Grigori Fedotovi nimeline staadion, millel Nõukogude Liidu ajal mängis peamiselt Moskva AKSK (Armee Keskspordiklubi) duubelmeeskond. Suurte kohtumiste pidamine oli tollal raskendatud kõrvalasunud Hodõnka lennuvälja tõttu. Uue staadioni nurgakivi pandi 19. mail 2007. Staadioni ehitamisel tuli korduvalt ette töökatkestusi ja nii teatas Moskva linnapea ehituse valmimisest alles 30. juulil 2016. 
Esimene ilma pealtvaatajateta testmäng peeti staadionil 4. septembril 2016, kus ilma riikide koondistesse kutsutud mängijateta CSKA meeskond pidas sõpruskohtumise Moskva Torpedoga ja võitis tulemusega 3:0. Uue staadioni esimese värava lööjaks märgiti Astemir Gordjušenko.
Staadioni ametlik avamine ja avamäng Groznõi Terekiga peeti 10. septembril. CSKA võitis 3:0 ning esimese ametliku värava lööja oli Elevandiluuranniku koondislane Lacina Traoré.
Nītaure mõis

Nītaure mõis (saksa keeles "Schloß Nitau", läti keeles "Nītaures muiža") oli rüütlimõis Liivimaal Riia kreisis Nītaure kihelkonnas. Nüüdisaegse haldusjaotuse järgi asub mõisasüda Lätis Amata piirkonnas Nītaure vallas Nītaure asulas.
Ajalugu.
Mõisa omanikud on olnud Fermorid.
Balti pataljoni mälestussammas

Balti pataljoni mälestussammas on mälestusmärk Vabadussõjas langenud Balti pataljoni võitlejatele. Sammas asub Tallinnas Toompeal Kohtu tänav 6 sisehoovis.
Mälestussammas avati Saksa Kultuuromavalitsuse hoone ees 2. detsembril 1928. Praegu asub selles hoones Eesti Teaduste Akadeemia. Nõukogude okupatsiooni ajal mälestusmärk lammutati. Sammas taastati 1990. aastatel samal kohal.
Viivi Eksta

Viivi Eksta (sündinud 19. veebruaril 1933 , Võrumaal) on eesti pedagoog ja psühholoog.
Viivi Eksta lõpetas 1952 Tallinna 2. Keskkooli (eksternina). 1956. aastal lõpetas Tallinna Pedagoogilise Instituudi keskkooli keemia-bioloogia õpetaja kutsega.
Teadustöö.
Uurinud Eesti kooliõpilaste väärtushinnanguid, osalenud õpilasuuringutes. Kuulub Heino Liimetsa koolkonda. 
Avaldanud üle 600 artikli, sh intervjuud Eesti haridustegelastega.  
2008–2009 osales ta Tallinna haridusloo koostamisel.
Viited.
"Käesolevas artiklis on kasutatud "Eesti teaduse biograafilise leksikoni" materjale."
Aleksander Tamm (haridus- ja kultuuritegelane)

Aleksander Tamm (5. märts 1868 Tallinn – 3. august 1950 Tallinn) oli eesti haridus- ja kultuuritegelane.
1891. aastal lõpetas ta Peterburi õpetajate instituudi. Õppis ka Pobedinski kõrgematel kaubanduskursustel. 
Aastatel 1891–1904 töötas Tallinna 4-klassilise linnakooli (endise kreiskooli) õpetajana. Oli Estonia seltsi liige ja mitu aastat esimees, samuti karskusliikumise tegelane ja karskusseltsi Valvaja esimees.
1904. aastal siirdus vastuolude tõttu koolivalitsusega Kaug-Itta. Töötas õpetajana Nikolsk-Ussuriiskis, asutas Primorje krai õpetajate liidu, mille esimeheks ta valiti. 1906. aastal vallandati ta kindral-kuberneri käsul õpetaja ametist. Seejärel asus elama Vladivostokki, töötas seal 1915. aastani ühes suuremas laevakontoris, oli samas rahvaharidusseltsi ja rahvamaja esimees ja üks Eesti seltsi asutajaid Vladivostokis. 1912. aastal kandideeris Vene Riigiduuma valimistel, kuid ei saanud valituks. 1915. aastal siirdus elama Peterburi, töötades seal raamatupidaja ja õpetajana. 
1920. aastal naasis Eestisse. Juhatas Tallinnas OÜ Ökonomisti kaubanduskursusi, tegutses lektorina Tallinna rahvaülikoolis. 1921. aastal asutas AS Eesti Reisibüroo ja oli 8 aastat selle peadirektor. 
Aastatel 1923–1926 oli II Riigikogu liige, Johan Pitka asutatud Rahvuslik Vabameelse Partei liige. 
1926. aastal oli üks Raadio Ringhäälingu asutajaid ja töötas mitu aastat selle direktorina. Oli ka Nõmme linnavolikogu liige ja revisjonikomisjoni esimees, Nõmme Haridusseltsi esimees, samuti töötas õpetajana Tallinna Tütarlaste Kommertskoolis ning juhatas Eesti Ühistegelise Liidu kursusi.
Ta on maetud Siselinna kalmistule.
Hoomuli mõis

Hoomuli mõis ehk Omuļi mõis (saksa keeles "Homeln", läti keeles "Omuļu muiža") oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Härgmäe kihelkonnas. Nüüdisaegse haldusjaotuse järgi asub Valka piirkonnas Härgmäe vallas Omuļi asulas.
Ajalugu.
Kuigi Hoomuli oli juba varastest aegadest iseseisev mõis, oli see siiski allutatud Härgmäe ordulinnusele. Erandiks oli aasta 1523, mil mõis jäeti Johann Plettenbergile ja see arvati toona Helme kihelkonda. Aastal 1625 annetati Hoomuli koos Härgmäega Wilhelm de la Barrele. Pärast mõisate reduktsiooni läksid need valdused Rootsi riigile, ent hiljem taastati Barrede õigused sellele alale ja lään jagati eelmise omaniku Anton de la Barre poegade vahel. Hoomuli mõisa päris Wilhelm Friedrich. Tolle surma järel päris isa valdused tema tütar Wilhelmine Gertrude Ungern-Sternberg. Aastal 1806 ostis Hieronymus Boye mõisa 42 000 taalri eest Hans Conrad Wilhelm Ungern-Sternbergilt ära. 
Hieronymus Julius Boye pantis mõisa aastal 1830 Carl von Meusenkampffile, saades 12 306 rubla ja 47 ning 1/2 kopikat. Aastal 1832 omandas mõisa 40 000 rubla eest Otto Heinrich Robert Anrep. Too sai aastal 1842 ka mõisa pärisomanikuks. Ta suri aastal 1877 ja mõis läks tema laste ühisomandisse. Järgmisel aastal ostis Oscar von Anrep mõisa 100 000 rubla eest teistelt pärijatelt välja.
Mõisa suurus.
Von Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 5 adramaad, sellele allus 147 mees- ja 197 naishinge. Aastal 1734 oli mõisa suurus (koos Härgmäe, Annase ja Pedele mõisaga) 22 ja 7/8 adramaad. Aastal 1758 oli mõisa suurus viis adramaad, aastal 1823 aga 6 ja 1/3 adramaad. Aastal 1832 oli mõisal adramaid 6 ja 2/3, aastal 1881 oli neid aga 6 ja 47/80, lisaks allus mõisale 5 ja 49/80 adramaad mõisadele kuuluvate talude valduses.
Agraarreformi ajal, mil mõis tükeldati, kuulus sellele 2145 hektarit maad.
Karjamõisad.
Hoomuli mõisal oli kaks karjamõisa: Tallimõisa ehk Staļļmuiža ("Stallenhof") ja Vērtmuiža ("Wörth").
Puikule mõis

Puikule mõis (saksa keeles "Puikeln", läti keeles "Puikules muiža") oli rüütlimõis (fideikomiss) Liivimaal Volmari kreisis Aloja kihelkonnas. Praegu asub Lätis Limbaži piirkonnas Brīvzemnieki vallas Puikule asulas. 
Ajalugu.
Esimene teadaolev omanik oli Johann Wildenberg. Aastal 1427 läänistas Riia peapiiskop Henning Scharpenberg mõisa Gutzleffide suguvõsale, kelle valdusse see jäi ligi aastasajaks. Viimane Gutzleff − Anna −, oli esimest korda abielus Reinhold von Tiesenhauseniga (suri enne 1586), seejärel aga Fromhold von Ungerniga. Mõisa päris tema vanim poeg, esimesest abielust sündinud Heinrich von Tiesenhausen. Poola ajal valdas seda Wenzeslaw Waskowitz. Aastal 1626 kinnitati mõisa Buddenbrockide suguvõsa valdusena. Aastal 1683 omandasid mõisa Ermesed, aastal 1749 Karl Ewold von Patkul (u 1704−1763). Aastal 1758 ostis mõisa temalt Ernst Johann von Klot (suri 1771). Tema järeltulijate valduses oli mõis kuni võõrandamiseni 1920. aastal. Viimane omanik oli aastatel 1905−1920 Wilhelm Reinhold Gottlieb von Klot (1887−1960).
Mõisa suurus.
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 9 ja 1/4 adramaad, sellele allus 146 mees- ja 186 naishinge. Aastal 1757 kuulus mõisale 8 ja 1/3 adramaad maad, aastal 1734 oli adramaid 9 ja 1/4, aastal 1688 aga 7 ja 3/4. Aastal 1641 oli mõisa suurus 2 ja 1/2 adramaad. Aastal 1832 oli adramaid 8 ja 1/3, aastal 1881 aga 9 ja 19/80, lisaks veel 9 ja 22/80 adramaad maad mõisale alluvate talude koosseisus.
Karjamõisad.
Aastal 1816 kuulus mõisale üks karjamõis: "Skrabbul".
Mõisaansambel.
Mõisa härrastemaja on uusgooti stiilis ja monumentaalse torniga. Selles tegutseb tänapäeval Puikule Põhikool.
Looduskaitse all on Puikule park ja viis nimetut pärna.
Kristiina Kindel

Kristiina Kindel (sündinud 13. augustil 1975) on eesti alpinist ja arvutiteadlane
Ta on Jaan Künnapi Alpinismiklubi MTÜ juhatuse liige ja klubi I taseme treener.
Haridustee ja töökäik.
Ta lõpetas 1998. aastal Tallinna Tehnikaülikooli majanduse õppevaldkonnas majandusliku andmetöötluse erialal.
2001. aastal kaitses ta Tallinna Tehnikaülikooli Arvutitehnika instituudis magistrikraadi magistritööga "Hübriidsete tarkvarasüsteemide kasutamine masinprojekteerimise tarkvara loomisel".
Alates 2002. aastast on ta TTÜ Arvutitehnika instituudis doktorant. Väitekirja teema on "Hajutatud infosüsteemide andmebaasid ja nende teenused".
Ta töötab 1997. aastast Tallinna Tehnikaülikooli Küberneetika instituudis insenerina.
Alpinism.
Ta on võitnud erinevaid võistlusi jääronimise individuaalvõistlusel (naiste arvestuses) ja võistkondlikel öistel jääronimise ja päästetööde võistlustel. Ta on tulnud neljal korral Eesti meistriks meeskondlikel Eesti Meistrivõistlustel jalgsi- ja mägimatkatehnikas.
Ta on roninud Kaukasuses, Alpides (Monte-Rosa piirkonnas) ja Pamiiris.
Tõusud seitsmetuhandelistele.
2005. aastal üritas ta tõusta Pamiiris Lenini mäetippu (7134 m) klassikalist marsruuti mööda. Kuni 2005. aastani oli Eesti naisalpinistidest seitsmetuhandelise tipus seisnud vaid Helme Suuk. Kristiina Kindel pürgis saada teiseks eesti naiseks, kes tõusnud seitsmetuhandelistele, kuid peatippu ta siiski ei jõudnud: ta tõusis selle mäe eeltipu Razdelnaja (6148 m) tippu, mis jääb klassikalise marsruudi teele ja oli siis sunnitud tagasi pöörduma.
Järgmisel aastal üritas ta tõusta Pamiiris Korženevskaja (7105 m) tippu. Kõrgusel 6800 m kohtas ta juba tipust laskuvaid kaasmaalasi ja otsustas oma tipputõusu katkestada ja koos nendega alla laskuda. Kell oli üks peale lõunat ja tema tempo juures oleks tal tipuni läinud veel kolm tundi. Pikk ja ohtlik laskumine oleks jäänud pimeda peale – sellest tuli aga hoiduda.
Isiklikku.
Ta harrastab orienteerumisjooksu.
Vilja Kiisler

Vilja Kiisler (sündinud 21. juunil 1970) on eesti ajakirjanik, tõlkija ja kirjanduskriitik.
Haridus.
Ta on Nõo Keskkooli vilistlane ja lõpetas 1995. aastal Tartu Ülikooli eesti ja soome-ugri filoloogia erialal.
Töökäik.
Delfis.
Enne Äripäeva tööleasumist töötas ta Delfi arvamustoimetajana.
Äripäevas.
2012. aastast töötas ta ajalehes Äripäev arvamustoimetajana, 2013–2018 arvamustoimetuse juhina. 
2013. aastal pälvis Kiisler Äripäeva aasta ajakirjaniku aunimetuse.
Postimehes.
2018. aasta augustis asus ta tööle ajalehe Postimees ajakirjanikuna, juhtides Postimehe vestlussaadet "Otse Postimehest" ja avaldades poliitikat käsitlevaid artikleid.
2019. aasta 22. aprillil teatas ta avalikult, et lahkub Postimehest, lisades intervjuus ERR-ile, et tal olid põhimõttelised erimeelsused aprilli algul peatoimetajaks saanud Peeter Helmega ajakirjandus- ja arvamusvabaduse osas. Hiljem lisas ta, et tema meelest on Postimehes ajakirjandusvabadusega järjest rohkem probleeme.
Helme ütles Kiisleri lahkumist kommenteerides ERR-ile, et eriarvamused tekkisid seoses stiiliküsimusega Kiisleri 16. aprillil ilmunud arvamusartiklis "Asi pole retoorikas, sisu on õõvastav", ja et ta ei avaldanud Kiislerile lahkumiseks survet, ega nõudnud ka artikli muutmist. Intervjuus Delfile ütles ta, et Kiisleri artikkel sisaldas väljenduslaadi ja väljendeid, mis olid tema meelest liiga agressiivsed. Helme avaldas arvamust, et ajakirjanik võiks väljenduda rahulikumalt ja vähem polariseerivalt, lisades et tal pole probleemi Postimehe ajakirjanike maailmavaadetega.
Singer Building

Singer Building ehk Singer Tower oli historitsistlikus uusbarokses prantsuse "beaux-arts"'i stiilis kõrghoone New Yorgis, täpsemalt Lower Manhattani ärikeskuses Liberty ja Broadway tänava ääres. Tegu oli näitega ühest varajasemast ja hinnanguliselt kenamast täiskõrguses pilvelõhkujast, mis lammutati aastal 1968. Hoone projekteeris arhitekt Ernest Flagg.
Iseloomustus.
See oli 47-korruseline ja 186,57 meetri kõrgune kontorihoone, mis võeti ehitustegevuse lõppedes 1908. aastal kasutusele Singeri õmblusmasinaid tootva ettevõtte peakontorina. Aastail 1908–1909 oli see kõrgeim hoone maailmas, ületades alates 1894. aastast maailma kõrgeimaks hooneks olnud Philadelphia linnavalitsuse hoonet (167 m), kuid jäi varsti kõrguselt alla 1909. aastal paari kilomeetri kaugusele ehitatud Metropolitan Life Insurance Company Towerile (213 m). 1912. aastal valmis paari kvartali läheduses uue maailma kõrgeima hoonena Woolworthi kaubandusketi uusgooti stiilis peakontor Woolworth Building (241,4 m). Mitmekümne aasta vältel olid nii Singer Building ja Woolworth Building kui ka City Investing Building ühed New Yorgi all-linna silueti silmapaistvamad sõjaeelse vabaturukapitalismi sümbolid ja ikoonilisemad orientiirid.
Singer Buildingu torni tipus lehvis mitmekümne meetri pikkune lipp sõnaga “Singer”.
Moderniseerimine.
1961. aastal müüs Singer hoone ning kolis oma kontorid uude asukohta Rockefeller Centeris. 1968. aastal lammutas uus omanik United States Steel Corporation selle koos kõrval asunud kõrghoone City Investing Buildinguga (148,4 m), kuna hoone pakkus kitsa tornina vähest kasulikku üldpinda (vaid 390 m² korruse kohta). Hoonet ei oldud jõutud enne mahalammutamist arhitektuurimälestisena kaitse alla võtta, mida peetakse New Yorgi linnaehituse ajaloos üheks suurimaks veaks. Tänapäeval asub endisel Singer Buildingu krundil tunduvalt mahukam One Liberty Plaza modernistlik kõrghoone.
Lammutamine.
Lammutamise ajal oli Singer Building kõige kõrgem lammutatud või hävinud hoone maailmas. Singer Building jäi kõige kõrgemaks lammutatud või hävitatud hooneks kuni 11. septembri terrorirünnakuteni 2001. aastal.
Saint Kittsi ja Nevise jalgpallikoondis

Saint Kittsi ja Nevise jalgpallikoondis on Saint Kittsi ja Nevise rahvuskoondis jalgpallis.
Saint Kitts ja Nevis on osalenud Caribbean Cupil viiel korral ja parim koht pärineb 1997. aastast, mil saadi teine koht.
Antigua ja Barbuda jalgpallikoondis

Antigua ja Barbuda jalgpallikoondis on Antigua ja Barbuda rahvuskoondis jalgpallis.
Antigua ja Barbuda kuulub CONCACAFi ja Kariibi jalgpalliliitu.
Antigua ja Barbuda on osalenud Caribbean Cupil kaheksal korral ning parim tulemus pärineb 1998. aastast, mil saadi neljas koht.
Jussi Halla-aho

Jussi Kristian Halla-aho (sündinud 27. aprillil 1971 Tamperes) on Soome poliitik, ta kuulub erakonda Põlissoomlased ja oli alates 10. juunist 2017 kuni 14. augustini 2021 erakonna esimees. 
Ta valiti aastal 2011 Eduskunna liikmeks ning aastal 2014 Euroopa Parlamendi liikmeks.
Ta sündis aastal 1971 Tamperes. Ta on lõpetanud Helsingi Ülikooli, aastal 2000 kaitses ta Helsingis filosoofiamagistri kraadi, aastal 2006 filosoofiadoktori kraadi.
Ta valiti aastatel 2008 ja 2012 Helsingi linnavolikogu liikmeks. Ta kandideeris 2007. aasta Soome parlamendivalimistel Eduskunna liimeks, kuid teda ei valitud Eduskunda. 2011. aasta Soome parlamendivalimistel kandideeris ta uuesti ja siis osutus ta valituks. Ta oli Eduskunna liige 20. aprillist 2011 kuni 30. juunini 2014. 2014. aasta Euroopa Parlamendi valimistel valiti ta Euroopa Parlamendi liikmeks.
2019. aasta Soome parlamendivalimistel kogus ta 30 596 häält, mis oli üleriigiliselt parim tulemus.
2024. aasta Soome presidendivalimiste esimeses voorus kogus ta 19,0% häältest, mis oli kolmas tulemus.
Isiklikku.
Ta on abielus filosoofiadoktori Hilla Halla-ahoga (sündinud 1975, neiuna Salovaara); neil on kaks tütart ja kaks poega.
Sergei Sazonov

Sergei Sazonov (vene Сергей Васильевич Сазонов; 17. september/30. september 1907 Naro-Fominsk, Moskva kubermang – 26. aprill 1994 Moskva) oli Nõukogude Liidu Kommunistliku Partei tegelane, Eestimaa Kommunistliku (bolševike) Partei Keskkomitee 2. sekretär aastatel 1944–1948.
Elukäik.
Sergei Sazonov sündis ja kasvas kehviktalupoja perekonnas. Ta oli rahvuselt venelane, kommunistliku partei liige aastast 1928. 1920. aastal lõpetas ta põllumajanduskooli ja 1935. aastal Moskva rahvamajanduse arvestuse instituudi. Aastatel 1922–1926 oli ta Moskvas trükikoja Junõi rabotšii kommunar laduja-õpilane ja 1926–1928 trükikodade Ogonjok ja Krasnõi petšatnik tööline. 
Aastatel 1928–1929 oli ta Moskvošvei vabriku nr 5 asjaajamise juhataja asetäitja, 1929–1930 Keskstatistikavalitsuse statistikainstruktor. Aastatel 1930–1931 oli ta Moskva proletaarse auto-laskurdiviisi autokooli kursant ja autokooli rühmakomandöri abi. Aastatel 1931–1934 oli ta NSV Liidu Riigipanga ja Rahvamajanduse Arvestuse Keskvalitsuse ökonomist, 1935–1937 NSV Liidu Riigiplaani Keskstatistikavalitsuse vanemökonomist, 1937–1939 samas masinaehituse ja keemia osakonna ülem. Aastatel 1939–1941 oli ta ÜK(b)P Krasnogvardeiski rajoonikomitee esimene sekretär Moskvas, 1941–1944 ÜK(b)P Moskva linnakomitee sekretär ja sekretäri asetäitja kohaliku tööstuse alal. 
2. detsember 1944 – 1948 oli ta EK(b)P Keskkomitee 2. sekretär. Aastatel 1948–1950 oli ta ÜK(b)P KK plaani-kaubanduse-rahanduse osakonna juhataja, 1950–1951 ÜK(b)P KK instruktor. 
Aastatel 1951–1954 oli ta NSV Liidu Ministrite Nõukogu juures asuva Keskstatistikavalitsuse osakonnajuhataja, 1954–1955 Keskstatistikavalitsuse ülema asetäitja kaadri alal, 1955–1976 Keskstatistikavalitsuse ülema asetäitja, alates 1976. aastast pensionil.
Motoroller

Motoroller on kahe- või kolmerattaline väike mootorsõiduk.
Erinevalt mootorrattast on motorolleri juhi jalgade koht istme ees, mitte kahel pool ratta raami. Vähemalt aastast 1914. Tõukerataste arendamine jätkus maailmasõdade vahel Euroopas ja Ameerika Ühendriikides.
Motorollerite ülemaailmne populaarsus pärineb II maailmasõja järgsetest Vespa ja Lambretta mudelite tutvustustest Itaalias. Need tõukerattad olid mõeldud säästlikuks isiklikuks transpordiks (mootorid 50–250 cm3). Algset paigutust kasutatakse selles rakenduses endiselt laialdaselt. Lääne turgudele on välja töötatud suuremate mootoritega 250–850 cm3 mootorrattad. Rollerid on populaarsed isikliku transpordi jaoks osaliselt seetõttu, et need on taskukohasemad, hõlpsamini kasutatavad ning mugavamad parkida ja hoida kui auto. Motorollerite litsentsimisnõuded on enamikus maailma osades lihtsamad ja odavamad kui autodele ning kindlustus on tavaliselt odavam. Mõistet "motoroller" kasutatakse mõnikord segaduse tekitamiseks tõukerattaga, kuid seejärel võib seda segi ajada motoriseeritud tõukeratastega, mis on teist tüüpi motoroller.
Dufouri mäetipp

 
Dufour (Dufourspitze) on Monte Rosa mäemassiivi ja ühtlasi ka Šveitsi ja Penniini Alpide kõrgeim tipp. Mäetipp on Alpides ja Euroopas väljaspool Kaukasust kõrguselt teine. Selle kõrgus on 4634 meetrit. Tipp jääb Šveitsi ja Itaalia piirile. Mäetipule anti nimi Šveitsi ohvitseri, sillainseneri ja topograafi Guillaume-Henri Dufouri auks.
Dmitri Sokolov (miilits)

Dmitri Sokolov (1906 Vologda kubermang – 1962) oli Eesti NSV miilitsatöötaja.
Aastatel 1951–1953 oli ta Eesti NSV riikliku julgeoleku ministri asetäitja Miilitsa alal ja Eesti NSV Riikliku Julgeoleku Ministeeriumi Miilitsavalitsuse ülem, 1953–1957 Eesti NSV Siseministeeriumi Tallinna Linna Miilitsavalitsuse ülem.
Elulugu.
Talunike-keskmike poeg. Venelane. Kommunistliku partei liige 1939.
Haridus: keskharidus, 1925.a. lõpetas Vologda 3. 9.- klassilise kooli, 1926 poliitharidustöötajate kursuste kuulaja Vologdas, 1927-1928 4. Leningradi ratsaväediviisi juures asuva ratsaväekooli kursant, 1929-1930 Leningradi miilitsakooli kursant, 1938-1939 NSVL NKVD Tsentraalse Kõrgema Miilitsakooli kursant, 1948 NSVL MVD Kõrgem kool, 1949-1951 kaks kursust eksternina Kurski Pedagoogilises Instituudis ajaloo erialal.
Töökohad: 1925 tööline-laadija Vologda jõesadamas, 1925-1926 tööl vanemate majapidamises, 1926-1927 Vologda vallaraamatukogu juhataja, 1929 Vologda kubermangu Miilitsavalitsuse vanemmilitsionäär ja ratsareservi komandör, 1930-1931 Põhjakrai Tolšmenski rajooni miilitsajaoskonna rajooniosakonna ülem, 1931-1936 Põhjakrai Miilitsavalitsuse vaneminspektor Arhangelskis, 1936-1938 Arhangelski oblasti Miilitsavalitsuse ettevalmistusosakonna ülem, koonddivisjoni komandör, teenistus- ja ettevalmistusosakonna jaoskonnaülem, 1939-1944 Arhangelski oblasti Miilitsavalitsuse ülema asetäitja, 1944-1947 Arhangelski oblasti SARKi/SM valitsuse ülema asetäitja miilitsa alal ja miilitsavalitsuse ülem, 1947-1951 Kurski SARKi/SM valitsuse ülema asetäitja miilitsa alal ja miilitsavalitsuse ülem.
27.03.1951-06.1953 Eesti NSV riikliku julgeoleku ministri asetäitja miilitsa alal ja Eesti NSV Riikliku Julgeoleku Ministeeriumi Miilitsavalitsuse ülem, 06.-08.1953 NSVL Siseministeeriumi reservis Tallinnas, 1953-1957 Eesti NSV Siseministeeriumi Tallinna linna miilitsavalitsuse ülem, 1957- Tallinna Linna Töörahva Saadikute Nõukogu Täitevkomitee miilitsavalitsuse ülem.
Tõnu Luik (suusataja)

Tõnu Luik (sündinud 9. juulil 1936 Antslas) on Eesti suusataja, sõudja ja spordipedagoog.
Tõnu Luik on lõpetanud 1954. aastal Antsla Keskkooli ja 1958. aastal Tartu Riiklikku Ülikooli kehakultuuriteaduskonna.
Tõnu Luige esimene treener 1951. aastast oli Aksel Kersna, 1954. aastast Osvald Allikas. Eesti meistrivõistlustel teatesuusatamises on Tõnu Luik võitnud aastatel 1958–1965 viis hõbemedalit ja ühe pronksmedali. 
Tõnu Luik on kuulunud spordiseltsidesse Kalev ja Jõud, ta oli üks Tartu suusamaratoni algatajaid. Ta on võitnud ka sõudmises aastatel 1955–1957 kaheksapaadil kaks kuldmedalit ja ühe hõbemedali. 
Alates 1956. aastast kuni pensionile jäämiseni töötas Tõnu Luik Eesti Põllumajanduse Akadeemias kehalise kasvatuse ja spordi kateedri õppejõu ja suusatreenerina.
Isiklikku.
Tõnu Luik on olnud suusataja Mai Luige abikaasa, tema õde oli spordipedagoog Aino Sillaots.
Woolworth

Woolworth oli USA jaekaubanduse ettevõte ja edukas odavpoekett. Selle asutaja Frank Winfield Woolworth avas 1878. aastal ebaõnnestunult esimese viiesendipoe Woolworth's Great Five Cent Store New Yorgi osariigis Uticas. Algul kandis ettevõte nime F. W. Woolworth Company.
Woolworth sulges oma viimased poed 17. juulil 1997 ning nimetas oma ettevõtte Venatoriks. 1999. aastal kolis Venator oma kontorid New Yorgis asuvast Woolworth Buildingu kõrghoonest välja. 2001. aastal sai ettevõtte nimeks Foot Locker ning see tegeleb spordirõivaste ja -jalatsite müügiga.
The Rocky Mountains, Lander's Peak

"Landeri mäetipp Kaljumäestikus" (inglise keeles „The Rocky Mountains, Lander's Peak“) on saksa-ameerika kunstniku Albert Bierstadti õlimaal lõuendil.
1863. aastal valminud maalil on kujutatud Kaljumäestikus asuvat Landeri mäetippu (3187 m) USA Wyomingi osariigis.
Mäetipp on saanud nime Bierstadti algatusel, Ameerika kodusõjas surnud maadeuurija, brigaadikindrali ja luuletaja Frederick W. Landeri mälestuseks.
František Chvalkovský

František Chvalkovský (30. juuli 1885 Jílové u Prahy – 25. veebruar 1945 Berliin) oli Tšehhoslovakkia diplomaat ja poliitik.
František Chvalkovský lõpetas Prahas gümnaasiumi 1903. aastal ja Karli Ülikooli juristina 1908. aastal. 1909–1910 täiendas ta end Londonis. 1911–1913 töötas pangas osakonnajuhatajana. Tšehhoslovakkia iseseisvumuse järel töötas Chvalkovský siseminister Antonín Švehla sekretärina. 1920. aastal asus František Chvalkovský diplomaatilisele tööle. Ta oli Tšehhoslovakkia saadik Jaapanis (1921–1923), Ameerika Ühendriikides (1923–1925), Saksamaal (1927–1932) ja Itaalias (1932–1938). 1925–1927 oli ta Tšehhoslovakkia esindaja Rahvasteliidus.
4. oktoobrist 1938 kuni 15. märtsini 1939 oli František Chvalkovský Tšehhoslovakkia välisminister. 
14. märtsil 1939 sõitis František Chvalkovský koos president Emil Háchaga Hitleri kutsel Berliini. Ööl vastu 15. märtsi sundis Hitler neid alla kirjutama dokumentidele, millega loovutati Tšehhoslovakkia suveräänsus ja Tšehhia annekteeriti Saksamaa koosseisu. František Chvalkovskýst sai Böömi- ja Määrimaa Riigiprotektoraadi esindaja Saksamaal. Ta hukkus lääneliitlaste õhurünnakus Berliinile.
Frederick W. Lander

Frederick William Lander (17. detsember 1821 – 2. märts 1862) oli Ameerika maadeuurija, Uniooni armee kindral Ameerika kodusõjas ja viljakas luuletaja.
Mälestuse jäädvustamine.
Landeri järgi on saanud nime:
Unioon (Ameerika Ühendriikide kodusõda)

Unioon (inglise keeles "union", liit, ühendus) on nimetus, mida kasutati Ameerika Ühendriikide kodusõja (1861–1865) ajal Ameerika Ühendatud Osariikide kohta.
Unioon koosnes president Abraham Lincolni juhitud rahvuslikust valitsusest ning seda toetavast 23 "vabast osariigist" ja 5 "piiri-osariigist".
Kodusõjas seisid unioonile vastu 11 lõunaosariiki, mis moodustasid Ameerika Osariikide Konföderatsiooni ehk konföderatsiooni.
Uniooni osariigid.
† Osariigil oli kaks valitsust, unionistide ja konföderaalide valitsus, mis mõlemad kuulutasid end osariigi legitiimseks valitsuseks. Kentucky ja Missouri konföderatsioonivalitsustel ei olnud osariigi üle märkimisväärset kontrolli.
Lääne-Virginia eraldus Virginiast ja liitus Uniooniga sõja ajal, 1863. aasta 20. juunil. Samuti ühines kodusõja ajal uniooniga Nevada, millest sai osariik 1864. aasta 31. oktoobril.
Thiago Alcántara

Thiago Alcántara do Nascimento (tuntud kui Thiago; sündinud 11. aprillil 1991 San Pietro Vernoticos, Itaalias) on Hispaania jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Inglismaa kõrgliiga klubis Liverpool ja Hispaania jalgpallikoondises.
Klubikarjäär.
Barcelona.
Thiago tuli läbi Barcelona noorteakadeemia La Masia.
Ta võitis klubiga kaks korda Hispaania kõrgliiga ja tuli ka 2010–11 Meistrite Liiga võitjaks.
Müncheni Bayern.
2013. aasta suvel liitus ta Saksamaa kõrgliiga klubiga Müncheni Bayern.
Bayerniga tuli ta klubiga seitse korda Saksamaa meistriks. Samuti võitis ta klubiga kolm korda Saksamaa karika ja hooajal 2019–20 UEFA Meistrite Liiga.
Liverpool.
2020. aasta septembris sõlmis ta pikaaegse lepingu Liverpooliga.
Koondisekarjäär.
Noortekoondised.
2008. aastal võitis Thiago Hispaania U17 koondisega Euroopa meistrivõistlused.
2011. ja 2013. aastal tuli ta ka Hispaania U21 koondisega Euroopa meistriks. 
Põhikoondis.
Thiago pidi põlvevigastuse tõttu loobuma 2014. aasta maailmameistrivõistlustest Brasiilias. 
Ta kuulus Hispaania koondisse, mis võistles 2016. aasta Euroopa meistrivõistlustel. 
Isiklikku.
Thiago on Brasiilia päritolu. Tema isa Mazinho on Brasiilia jalgpallikoondise endine mängija, kes võitis ka 1994. aasta maailmameistrivõistlused, ja ema Valéria endine võrkpallimängija. Thiago noorem vend Rafinha mängib Hispaania kõrgliiga klubis Barcelona.
Tema nõbu Rodrigo, kes mängib Leeds Unitedis, on samuti jalgpallur.
Woolworth Building

Woolworth Building on arhitekt Cass Gilberti projekteeritud historitsistliku kunstisuuna uusgooti stiilis kõrgehitis New Yorgis Lower Manhattani ärikeskuses Broadway tänava ääres ja City Hall Parki kõrval. Tegu on näitega ühest varajasemast täiskõrguses pilvelõhkujast, mis kandis oma tornikuju tõttu rahvasuus hüüdnime "Kaubanduskatedraal".
See on 57-korruseline ja 241,4 meetri kõrgune kontorihoone, mis võeti ehitustegevuse lõppedes 1912. aastal kasutusele Woolworthi odavpoeketi-äriühingu peakontorina. Hoone avati 24. aprilli õhtul 1913. aastal, kui president Woodrow Wilson vajutas kell 19.30 kaugel eemal pealinnas Washingtonis nuppu, mis pani särama 80 000 elektripirni hoone välisseinal Manhattanil. 
Hoone oli aastail 1912–1930 kõrgeim maailmas, mil see ületas kõrguselt paari kilomeetri kaugusel asuvat pilvelõhkujat Metropolitan Life Insurance Company Towerit (213 m), ja jäi kõrguselt alla lähedusse ehitatud hoonele aadressil Wall Street 40 ehk tänasele Trump Buildingule (283 m). Woolworth Building oli koos varasema, paari kvartali kaugusel asunud, 1908. aastal valminud ja 1968. aastal lammutatud Singer Buildinguga (187 m) mitmekümne aasta vältel New Yorgi ärikeskuse silueti üks silmapaistvamaid sõjaeelse vabaturukapitalismi sümboleid ja ikoonilisemaid maamärke. 
Hoone valmimisel kasutas F. W. Woolworth Company kogu kõrghoonest ainult poolteist korrust, kuigi omanikuna teenis kasumit ülejäänud pinna väljaüürimisest teistele rentnikele. Hoone fassaadi renoveeriti aastatel 1977–1981, mil suur osa algsest uusgooti ornamendist eemaldati ning terrakota asendati betooniga. Woolworth sulges enda viimased poed 1997. aastal ning kolis oma hiilgeaegade peakontorist lõplikult välja 1999. aastal. 2012. aastal teatati, et ülemised 30 korrust muudetakse luksuskorteriteks.
Mälestisväärsus.
13. novembril 1966 kanti hoone Ameerika Ühendriikide Ajalooliste Paikade Riiklikusse Registrisse ("National Register of Historic Places"). Samuti on see Ameerika Ühendriikide riiklik ajaloomälestis ("National Historic Landmark"). 1983. aastal määras New York City Mälestusmärkide Säilitamise Komisjon ehitise kaitsealuseks mälestusmärgiks ("New York City Landmark").
Meta Girard de Soucanton

Meta Girard de Soucanton (sünninimi Meta Rosenfeldt; 30. detsember 1842 / 11. jaanuar 1843 – 7/20. aprill 1911 Tallinn) oli paruness, Kunda ja Selja mõisa omaniku John Carl Girard de Soucantoni teine abikaasa.
Meta Rosenfeldt ja John Carl Girard de Soucanton abiellusid 10/22. aprillil 1884 Kunda mõisas. Abielu oli lastetu.
19. sajandi lõpuaastatel, pärast abikaasa John Carl Girard de Soucantoni surma lasi paruness Meta ehitada Karepale historitsistlikus stiilis Villa Taormina, mis nimetati Itaalia väikelinna Taormina järgi, kus abielupaar oli veetnud mesinädalaid.
Paruness Meta Girard de Soucanton on maetud Kunda vanale kalmistule.
Vestiena mõis

Vestiena mõis (saksa keeles "Festen", läti keeles "Vestienas muiža") oli rüütlimõis Liivimaal Võnnu kreisis Vestiena kihelkonnas. Nüüdisaegse haldusjaotuse järgi asub Lätis Madona piirkonnas Vestiena vallas Vestiena asulas.
Ajalugu.
Mõis asutati 1452.
Mõis tänapäeval.
Aastast 1960 tegutseb mõisa peahoones Vestiena Põhikool.