tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
August Kründel

August Kründel (15. november 1897 Peterburi kubermang – 25. mai 1967 Tallinn) oli Eesti NSV riigitegelane.
Ta sündis Peterburi kubermangus Tartumaalt väljarännanute peres Terpilitsõ külas (praeguse haldusjaotuse järgi Volossovo rajoonis Leningradi oblastis). 
Lapsena oli karjane ja hiljem sulane. Aastal 1915 mobiliseeriti ta tsaariarmeesse. 
Aastal 1918 asus ta tööle Kolositsa (Kaložitsõ) sovhoosi. Kuid Nikolai Judenitš tungis Petrogradi peale, astus Kründel vabatahtlikult Punaarmeesse ning võttis osa võitlusest Jamburgi all ja lõunarindel. Aastal 1922 lõpetas ta soomusmasinajuhtide kooli, misjärel töötas ta mõne aja remonditehases ja autotöökojas. Aastatel 1923–1929 töötas ta Metallitööliste Ametiühingu oblastikomitees. Aastatel 1929–1932 töötas ta Moskva autotehases algul lukksepp-motoristina, hiljem jaoskonnaülema asetäitjana ja tehase parteikomitee sekretäri asetäitjana. Aastatel 1923–1929 õppis ta Moskvas Tööstusakadeemias, pärast selle lõpetamist töötas Moskva autotehases peakonveieri tehnilise osakonna juhatajana, hiljem tehase parteikomitee sekretärina. Nõukogude–Saksa sõja ajal evakueerus ta koos tehasega Uljanovskisse, kus oli pikemat aega majandusalasel ja ametiühingutööl.
Aastal 1945 suunas NLKP Keskkomitee ta tööle Eesti NSVsse, kus ta algul töötas EKP Keskkomitee organiseerimise-instrueerimise osakonna juhatajana. Septembrist 1945 aastani 1951 töötas ta EK(b)P Tallinna Linnakomitee II sekretäri ja I sekretärina. 3. septembrist 1951 29. jaanuarini 1953 töötas ta Eesti NSV sotsiaalkindlustuse ministrina. 14. jaanuarist 1953 8. juunini 1961 töötas ta Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi sekretärina, seejärel oli personaalpensionär.
Ta oli aastast 1918 NLKP liige, oli ka EKP Keskkomitee liige. Ta kuulus Eesti NSV Ülemnõukogu II, III, IV koosseisu ja V koosseisu (sh 5. märtsist 1947 14. jaanuarini 1953 oli ülemnõukogu juhataja) ning kuulus NSV Liidu Ülemnõukogu III koosseisu (1950–1954).
August Kründel suri 25. mail 1967 ja maeti 30. mail 1967 Metsakalmistule.
Estonia kaevanduse põleng

Estonia kaevanduse põleng oli 1988. aasta hilissügisel toimunud põleng Kohtla-Järve rajoonis Estonia kaevanduses. 
Põleng sai alguse 3. novembril 1988 4. paneelstreki ümberlaadimiskambris ja väljus kontrolli alt. Põlengut kustutati 48 päeva.
Põlengu põhjused.
Põlengu täpsed põhjused ei ole teada, kuigi selle väljaselgitamiseks moodustati kaks komisjoni. Ametliku akti järgi arvati põlengu võimalikuks põhjuseks 4. paneeli konveierstrekil olnud põlevate ainete süttimine. Ainete süttimise põhjust kindlaks teha ei suudetud.
Estonia kaevanduse toonane direktor Väino Viilup on tagantjärele veendunud, et põlengu põhjustas süütamine, mille eesmärk oli poliitilise õhkkonna pinevamaks muutmine ning isiklik kättemaks talle Rahvarinde toetamise eest. Kaevanduse toonane peainsener Aivo Viirlaid süütamist tõenäoliseks ei pidanud ja leidis, et põlengu põhjustas ebasoodsate asjaolude kokkulangemine.
Eesti Põlevkivi toonase peadirektori Otto Sullakatko arvates eirati Estonia kaevanduses enne põlengut tuleohutuse reegleid. Samuti leidis ta, et suurema osa kaevandustulekahjude põhjusi ei ole võimalik faktipõhiselt kindlaks teha ning põhjused tuletatakse loogika, tõenäosuse ja kogemuse põhjal.
Kustutustööd.
Otto Sullakatko arvates oli tegemist lokaalse tulekahjuga, mis paisus suureks paljude valede otsuste vastuvõtmise tõttu. Teisel objektil olnud mäepäästeüksused olevat hilinenud. Sullakatko arvates oleks põlenguga siiski oma jõududega hakkama saadud, kui tulekahjust ei oleks Soome televisioonis räägitud.
Kustutustöödel osalesid lisaks kohalikule mäepäästele ka mäepäästjad Donbassist ja Kuzbassist, aga ka Tula oblastist, kust abilised jõudsid kohale kõige kiiremini – kahe päevaga.
Tagajärjed.
Estonia kaevanduse põlengul inimohvreid ei olnud.
Eesti Põlevkivi toonane tehnikadirektori asetäitja A. Petrovitski leidis 1989. aasta veebruaris, et põleng tekitas kahju üle miljoni rubla. Põlengu ajal olevat tootmata jäänud 80 000 tonni põlevkivi, samuti olevat Eesti Põlevkivile osaks saanud "ränk moraalne kahju". Otto Sullakatko on materiaalseks kahjuks hinnanud 17 miljonit rubla.
Põlengu tagajärjel tekkis veereostus, kui utmisel tekkinud fenoolid kaevandusvette sattusid, mis pani ohtu ka põhjavee ja veekogude puhtuse. Endel Lippmaa ja Arno Pihlak põlengust põhjustatud veereostust looduskatastroofiks siiski ei pidanud.
Põlengu järel vabastati ametist Estonia kaevanduse direktor Väino Viilup. 1989. aastal sai kaevanduse direktoriks senine tootmisdirektor Enn Loko, kes püsis selles ametis 10 aastat.
Svētkalnsi ordulinnus

Svētkalnsi ordulinnus (saksa keeles "Heiligeberg, Heiligenberg". läti keeles "Zviedru kalns") oli ordulinnus Zemgale piirkonnas, tänapäeva Läti ja Leedu piirialal.
Puidust Svētkalnsi ordulinnus ehitati aastatel 1282–1287 Saksa ordu Liivimaa orduharu ordumeistri Wilken von Endorpi poolt. Linnuse ehitamise järel varustas ordumeister linnusegarnisoni ja jättis linnusesse 300-liikmelise garnisoni. Paar päeva pärast ordumeistri lahkumist hakkasid linnust piirama žemaidid ja semgalid, kuid ei suutnud linnust vallutada. 
Edaspidi kasutasid orduväed linnust tugipunktina, kust sooritasid sõjaretki paganlike semgalite aladele, millega sundisid semgaleid lahkuma lõunasse Leedu aladele. Piirkonna elanike väljatõrjumise järel ja linnuse eesmärgi saavutamisel jäeti linnus järgmise ordumeistri Konrad von Hattsteini korraldusel maha ja hävitati, umbes 1290. aastal.
Orduloss asus Tervete jõe paremal kaldal, 20 meetri kõrgusel künkal. Linnusest kahel poole olid kaevatud vallikraavid, mis moodustasid umbes 30 000 m² suuruse nelinurkse linnuseala.
Pianella

Pianella (ladina keeles "Planella") on linnaks nimetatav omavalitsusüksus ("comune") Itaalias Abruzzo maakonnas Pescara provintsis. Pianella sai linnaõigused vabariigi presidendi 2008. aasta 2. mai dekreediga.
Keskmiselt 236 meetri kõrgusel merepinnast asuva Pianella asustustihedus on keskmiselt inimest ruutkilomeetri kohta. 
Haldus.
Pianella piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Catignano, Cepagatti, Loreto Aprutino, Moscufo, Nocciano, Rosciano, Spoltore.
Pianella halduspiirides asuvad järgmised asulad ja asumid: Castellana di Pianella, Cerratina di Pianella.
François Leclerc du Tremblay

François Leclerc du Tremblay (4. november 1577 – 17. detsember 1638), tuntud ka nimega isa Joseph (prantsuse keeles Père Joseph), oli Prantsuse kaputsiini munk, müstik ning kardinal Richelieu usaldusalune ja agent. Ta oli esimene, kes sai hüüdnime "hall kardinal", mis tähistab suure mõjuvõimuga nõuandjat või otsustajat, kes tegutseb salajas või mitteametlikult.
Elulugu.
Leclerc oli Pariisi parlamendi palvekoja eesistuja Jean Leclerc du Tremblay ja Marie Motier de Lafayette'i vanim poeg. Poisieas sai ta põhjaliku klassikalise hariduse ning 1595. aastal oli pikal reisil Itaalias. Kodumaale naasnult astus ta sõjaväkke. Ta teenis Amiensi piiramise ajal 1597. aastal ning saadeti seejärel erisaatkonnaga Londonisse.
1599. aastal loobus Leclerc, keda sel ajal tunti parun de Mafflier'na, ilmalikust elust ning liitus kaputsiinide ordu kloostriga Orléansis. Ta võttis usuelu innukalt vastu ning temast sai silmapaistev jutlustaja. 1606. aastal aitas ta Fontevrault' nunnal Antoinette d'Orléansil rajada reformitud ordu Filles du Calvaire ("Kolgata tütred") ning kirjutas nunnadele usulise pühendumise käsiraamatu. Oma usulise innukuse mõjul saatis ta misjonäre hugenottide keskustesse.
Poliitikasse siirdus ta Louduni konverentsidel, kus ta paavsti saadiku ja kuninganna usaldusalusena astus vastu Gallia kiriku taotlustele, mida toetasid parlament ja kõrgaadel, ning veenis neid gallikaanluse ketserlikus loomuses. 1612. aastal algas tema isiklik, tänini mitte päris selge iseloomuga suhe Richelieu'ga, mis nii ajaloos kui ka legendides sulatasid ühte Richelieu ja algse "halli kardinali". Leclerci hüüti nii tema halli mungarüü tõttu.
1627. aastal aitas Leclerc kaasa La Rochelle'i piiramisele. Puhtusuliselt kaalutlustel abistas ta Richelieu'd ka Habsburgide vastu. Ta unistas Euroopa äratamisest uuele ristisõjale türklaste vastu ning uskus, et Austria keisrikoda takistab Euroopat jõudmast üleüldise rahuni, mis ristisõja võimalikuks teeks. Richelieu' agendina mõjutas ta Regensburgi riigipäeva 1630. aastal tõrjuma keisri agressiivsust ning seejärel soovitas sissetungi Gustav II Adolfile, õigustades protestantlike armeede kasutamist enda jaoks sellega, et üks mürk aitab teise vastu.
Nii sai mungast sõjaminister ning ta pühendus diplomaatiale ja poliitikale, säilitades küll ranguse ja karskuse isiklikus elus. Ta suri 1638. aastal, kui talle anti kardinaliseisus. Legend, mille kohaselt Richelieu külastas teda surivoodil ning ergutas surijat sõnadega "Julgust, isa Joseph, me võitsime Breisachi", ei vasta tõele.
Margus Ets

Margus Ets (sündinud 20. veebruaril 1972 Tallinnas) on Eesti sõjaväelane (major). 
Margus Ets on lõpetanud Tallinna Ehitus- ja Mehhaanikatehnikumi (1991) ja Riigikaitseakadeemia (1996) ja täiendanud erialateadmisi Kaitseväe Ühendatud Õppeasustustes.
Eesti Kindlustuse Muuseum

Eesti Kindlustuse Muuseum on aastal 1980 asutatud muuseum, mis asub Tallinnas; muuseum on ettevõtte If Kindlustus allüksus.
Muuseum nimetab oma eesmärgiks tutvustada kindlustustegevuse ajalugu ja arengut.
Lusikanuga

Lusikanuga (Lääne- ja Kirde-Eestis "kõveldi", Hiiumaal "koostanuga", lõunaeesti murdes luitsaväits) on väike kõvera teraga nuga, mida kasutatakse puulusikate ja -kulpide õõnestamiseks. 
Oli laialdaselt kasutusel Ida-Euroopas, Eestis on selle kasutamine teada I aastatuhande algupoolelt p. Kr.
Lusikanugade tera oli tavaliselt madalama või sügavama, 3–4 cm läbimõõduga kaarega. Noa pea sarnanes tavalise noa omaga. Lusikanugasid kasutati veel 20. sajandi alguses.
Voolmed

Voolmed on endisaegne kumera teraga nuga, mida kasutati laiemate nõguspindade, eeskätt puunõude sisekülje voolimiseks. 
Juba I aastatuhande algupoolel olid voolmed Baltimaades ja Soomes kasutusel. 
Käepideme ehituse järgi jagunesid voolmed kolme rühma:
Rõngasvoolmetega õõnestati väiksemaid esemeid, millesse kaks kätt sisse ei mahtunud.
Voolmetega töötati seda enda poole tõmmates.
Liimeister

Liimeister ehk niimeister on kahe käepidemega ja 20–30 cm pikkuse teraga nuga, mida kasutatakse puidu silumiseks ja palkide koorimiseks. 
Väiksemate puuesemete töötlemiseks kasutati abivahendina vitsajäri.
Oherdi

Oherdi on rahvapärane rinnaga puusse surutav kaha- ehk lusikapuur, mida kasutati suuremate aukude puurimiseks. 
Kirjeldus.
Kahapuurid olid tuntud Fennoskandias ja Eestis juba I aastatuhandel. 
Oherdi koosnes kahest osast: rauast ja peast (käänamisseadisest). Vanad oherdirauad kuulusid kahapuuride hulka, mida iseloomustas mõlemas suunas lõikav puuriteravik. Oherdiraua vart nimetati oherdi sääreks.
Puust oherdipea koosnes käänamispulgaga "pärast" ning sellega liikuvalt ühendatud "kabast". Käänamispulk paigaldati päraga risti. Päras olevasse pessa kinnitati oherdiraud(kaha), mille ülaots oli lapikuks löödud. Kaba tehti enamasti kahest osast - laiast lamedast "rinnaalusest", millele puurimisel rinnaga rõhuti ning kaba kaelast. 
19. sajandil oli Eestis kasutusel suurem rataste oherdi (kaha laiusega 2,5 cm), millega puuriti ratastesse rummiauke ja pöidadesse kodaraauke ning väiksem regede oherdi (kaha laius 1,5–2 cm), millega puuriti väiksemaid auke (reejalaste kodaraaugud). Veel puuriti palkidesse tapiauke, redelipeeltesse ja paadikaartesse pulgaauke jne.
19. sajandi teisel poolel võeti kasutusele vabrikupuurid, mis tõrjusid oherdi kõrvale. Seejärel hakati oherdiks nimetama lihtsa ristise käänamispulgaga spiraalpuure. Mõnel pool nimetati oherdiks ka vinnalt.
Vinnal

Vinnal, ka väntpuur, nagu nimigi ütleb, on vändaga varustatud puur, millega saab käte jõul (tavaliselt puitu) puurida. Ühe käega rakendatakse ülaltpoolt jõudu ja teise käega võttes kinni U-kujulisest haardekohast pannakse puur liikuma, kusjuures tuleb jälgida, et puuri õiget pidi ringi aetaks. Mõlemad haardekohad on vabalt ringi liikuvad, et vältida villide teket kätele. Väntpuuri eeliseks on sellega rakendatava väände suurus teiste käsipuuride ees.
Vinnal võib olla ka muude ülekannetega kui 1:1, kuid selle juures tuleb arvestada, et mida suurem on ülekanne, seda rohkem jõudu tuleb ajaühikus vändale rakendada. Lisaks võib olla sellel ka hammasratassüsteem, millega ei pea tegema puurimiseks täisringe, vaid saab kitsastes oludes ka natukese kaupa edasi puurida.
Varaseimad versioonid väntpuurist, millel oli U-kujuline haardekoht, ilmusid vahemikus 1420 ja 1430 Flandrias.
Viited.
1. Brace (tool)
Kupuliud

Kupuliud (murdes ka "kupuvaagen", "napaliud") on lai madal kauss, mille sees on omakorda väikseim kauss (nimetatakse: kupp ehk napp).
IATE

IATE ehk Euroopa interaktiivne terminibaas (inglise keeles "Inter-Active Terminology for Europe") on Euroopa Liidu institutsioonide ja ametite ühine terminibaas. 
Terminibaasi täiendamises, uuendamises ja haldamises osalevad Euroopa Komisjoni, Euroopa Parlamendi, Euroopa Liidu Nõukogu, Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee / Regioonide Komitee (neil kahel on ühine tõlkekeskus), Euroopa Kontrollikoja, Euroopa Liidu Asutuste Tõlkekeskuse, Euroopa Keskpanga, Euroopa Investeerimispanga ja Euroopa Liidu Kohtu (vaatlejana) terminoloogid. 
IATE loodi 1999. aastal eesmärgiga mõistete kasutamise ühtlustamiseks ja tööde kattumise vältimiseks ühendada eri institutsioonide terminibaasid üheks. 
IATE eelkäijad olid: 
IATE sisaldab eelkõige Euroopa Liidu spetsiifilist sõnavara ja eurožargooni, kuid ka teiste valdkondade erialatermineid. 
IATE terminibaas hakkas tööle 2004. aastal ning alates 2007. aastast on see osaliselt kättesaadav ka avalikkusele.
Dmitri Kuzmin

Dimitri Kuzmin (8. november 1908 Narva – 21. mai 1998 Tallinn) oli Eesti NSV parteitegelane ja riigiametnik.
Haridus.
Ta lõpetas aastal 1924 Narvas gümnaasiumi.
Töökäik ja poliitiline karjäär.
Aastatel 1924–1929 oli ta Narvas vabrikutööline, aastatel 1929–1936 oli ta poliitvang. Aastatel 1936–1938 töötas ta Tallinnas ehitustöölise ja raamatupidajana; aastatel 1938–1939 ehitustöölisena Viljandimaal. 
Aastal 1940 oli ta ajalehe Trudovoi Put toimetaja; aastatel 1940–1941 EK(b)P Keskkomitee organiseerimise ja instrueerimise osakonna instruktor ja kaubandusosakonna juhataja kohusetäitja. Dimitri Kuzmin sai 1940. aasta Riigivolikogu valimistel Eesti NSV I Ülemnõukogu saadikuks Petserimaalt. 
Aastatel 1941–1942 töötas ta Tšeljabinski traktoritehases ning oli EK(b)P Keskkomitee volinik eesti väeosade komplekteerimisel. 
Aastatel 1946–1948 kaadrisekretär ja 1950–1952 oli ta EK(b)P Keskkomitee sekretär. Aastatel 1953–1957 oli ta Eesti NSV sotsiaalkindlustuse minister, aastatel 1958–1961 Eesti NSV Ministrite Nõukogu Kontrolli Komitee esimees, aastatel 1961–1963 Eesti NSV Ministrite Nõukogu Riigikontrolli Komitee esimees, aastatel 1963–1965 EKP Keskkomitee ja Eesti NSV Ministrite Nõukogu Partei ja Riigikontrolli Komitee esimehe asetäitja, aastatel 1965–1971 Eesti NSV Rahvakontrolli Komitee esimehe asetäitja.
Ta oli aastast 1926 EKP liige, aastatel 1946–1952 ja 1956–1966 oli ta EKP Keskkomitee liige ning aastatel 1946–1948 ja 1950–1952 oli ta EKP Keskkomitee büroo liige. Ta oli Eesti NSV Ülemnõukogu I, II, III, IV, V, VI ja VII koosseisu saadik.
Eesti Sotsialistliku Tööliste Partei võimlemisrühmad

Eesti Sotsialistlike Tööliste Partei võimlemisrühmad olid Eesti sotsialistide sõjaväeliselt korraldatud organisatsioon 1930. aastail.
Võimlemisrühmad asutati vastukaaluks "kodanlisele kaitseliidule" ja pidid olema korrapidajaiks Eesti Sotsialistliku Tööliste Partei korraldatavail koosolekuil. Võimlemisrühmad kandsid mundrit (tumedad püksid, sinine pluus, nokkmüts) ja olid relvastatud sportpüssidega. Võimlemisrühmadesse kuulus üle 1700 väljaõpetatud mehe. Võimlemisrühmad kasutasid tervitusena ülestõstetud rusikat ("teise internatsionaali tervitus"). Võimlemisrühmi nimetati ka punakaardiks.
Võimlemisrühmade üldjuht oli Erich Joonas.
Kuna võimlemisrühmad kippusid vapsidega kohtudes nendega koos võimlema, mille juures isegi luumurde ette tuli, pidas Jaan Tõnissoni kolmas valitsus 11. augustil 1933 vajalikuks mõlemad organisatsioonid sulgeda. Samal ajal suleti Sisekaitseülema otsusega ka teiste erakondade löökrühmad, kuna need võisid saada siserahule kardetavaks. Keelati ka nende vormi- ja eristusmärkide kandmine. 
Konkureeriv Eesti Sotsialistliku Tööliste Partei Tallinna 2. Ühing asutas oma lööksalgad, mida nimetati aktivistideks. Ka see organisatsioon suleti 1933. aastal.
Õppeinfosüsteem

Õppeinfosüsteem ehk ÕIS on õppekorralduse infovahetuskeskkond. Kooli elektroonilise õppeinfosüsteemi eesmärk on tagada õppeinfo parem kättesaadavust. ÕIS-ist leiab üliõpilane/õpilane vajaliku teabe õppekavade, tunniplaani ja enda õpitulemuste kohta.
Homosidrunhape

Homosidrunhape on orgaaniline ühend (trikarboksüülhape), mis on oluline õhulämmastiku bioloogilise sidumise protsessis.
Homosidrunhappe molekulis (C7H10O7) sisaldub üks metüleenrühm (–CH2–) rohkem kui sidrunhappe molekulis; sellest tulenevalt ka eesliide „homo”. Homosidrunhappe molekul on kiraalne, sisaldab asümmeetrilise süsiniku aatomit. Homosidrunhape esineb tasakaalus oma laktoonvormiga. 
Looduses osaleb ("R")-homosidrunhape nitrogenaasi protsessis raud-molübdeen kofaktori osana. Nitrogenaasid on ensüümid, mis mõnedes organismides seovad gaasilist lämmastikku, lõhkudes N2 kolmiksideme. See on oluline õhulämmastiku bioloogilise sidumise protsess taimedes, seentes ja bakterites. ("R")-homosidrunhappe asendamine sidrunhappega või mõne teise orgaanilise happega alandab drastiliselt lämmastiku sidumist.
Seppo Varho

Seppo Varho (sündinud 28. juunil 1963) on soome pianist.
Õppinud klaverit Espoo muusikakoolis ("Espoon Musiikkiopisto"), kus tema õpetajateks olid Monna Kamu, Hanna Aho ja Kaija Harjanne ning Konstantin Bogino juures Itaalias, Prantsusmaal ja Soomes. Ta on osalenud ka Viktor Derevjanko, Ralf Gothóni, Eero Heinoneni, Paavali Jumppaneni, Matti Raekallio ja Tapani Valsta meistrikursustel.
Varho esineb nii solisti kui ka kammermuusikuna. Klaverisaatjana tegutseb ta Espoo muusikakoolis, Helsingi ametikõrgkoolis Metropolia ja Sibeliuse Akadeemias. Tema mitmekülgse repertuaari hulka kuulub lisaks maailmaheliloojate Bernd Alois Zimmermanni, John Cage'i, Witold Lutoslawski, Heinz Holligeri ja Elliott Carteri loomingule ka uus soome ja eesti muusika. 
Lisaks Soomele on ta palju kordi esinenud Itaalias Veneetsia lähedal asuval Chioggia festivalil. Ta on esinenud ka Šveitsis (Lenzburgis, Zürichis ja Boswilis), Austrias, Saksamaal, Iisraelis ja Jaapanis. Eestis on ta esinenud mitu korda nii solisti kui ka eesti baritoni Atlan Karpi saatjana.
Mõtteid valmivast intelligentsist

"Mõtteid valmivast intelligentsist" oli EYS Veljesto esimene koguteos. See ilmus 1923. aastal.
Kristlik kantrimuusika

Kristlik kantrimuusika (ka kantri gospel, inspiratsiooniline kantri) on muusika, milles väljendatakse isiklikku või ühiskondlikku veendumust kristlusse. Kristlik kantri on kristliku muusika üks vormidest. Selle žanriteks on omaette gospelmuusika ja kantrimuusika. 
Nagu kõik muusikastiilid, kuulub ka kristlik kantrimuusika kultuurilisse ja sotsiaalsesse konspekti. Kristliku kantriga väljendatakse oma isiklikku suhet Jumalaga, lahatakse elu erinevaid tahke ja otsitakse vastust Jumalalt, kajastab head ja elutervet sõnumit, ülistatakse ja väljendatakse oma tänu ning austust Jumalale ja Jeesuse päästetööle.
Bryani maakond (Georgia)

Bryani maakond ("Bryan County") on maakond USA-s Georgia osariigi edelaosas. 
Maakonna halduskeskus on Pembroke ja suurim linn Richmond Hill. 
Maakonna pindala on 1177 km², millest 33 km² moodustab veepindala. 
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 30 233. Aastal 2000 oli elanike arv 23 417. 
Ajalugu.
Bryani maakond moodustati 19. detsembril 1793. aastal 16. Georgia maakonnana. Maakond on saanud nime Ameerika iseseisvussõja partisani Jonathan Bryani järgi.
Johnstoni maakond

Johnstoni maakond ("Johnston County") on maakond USA-s Põhja-Carolina osariigis.
Maakonna halduskeskus on Smithfield.
Maakonna pindala on 2062 km², millest 10 km² moodustab veepindala.
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 168 878. Aastal 2000 oli elanike arv 121 965.
Ajalugu.
Johnstoni maakond moodustati 1746. aastal Craveni maakonna osast. Maakond on saanud nime Põhja-Carolina kuberneri Gabriel Johnstoni järgi.
1752 moodustati Johnstoni, Bladeni ja Granville'i maakonna osadest Orange'i maakond. 1758 moodustati Johnstoni maakonna idaosast Dobbsi maakond. 1770 moodustati Johnstoni, Cumberlandi ja Orange'i maakonna osadest Wake'i maakond ning lõpuks 1855 Johnstoni, Edgecombe'i, Nashi ja Wayne'i maakonna osadest Wilsoni maakond.
Johnstoni maakond (Oklahoma)

Johnstoni maakond ("Johnston County") on maakond USA-s Oklahoma osariigis.
Maakonna halduskeskus on Tishomingo.
Maakonna pindala on 1705 km², millest 36 km² moodustab veepindala.
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 10 957. Aastal 2000 oli elanike arv 10 513.
Ajalugu.
Johnstoni maakond moodustati 1907. aastal. Maakond on saanud nime [Douglas H.Johnston]]i järgi.
Peraküla (Mulgi)

Peraküla (ka: "Päraküla") oli küla Viljandi maakonnas Abja vallas. Küla oli kuni II maailmasõjani ehtmulgiliku kultuuri, elu-olu ja majapidamise ehedamaks piirkonnaks.
Perakülas asus Ruukle talu, kus etendati näidendeid ja mis oli küla kultuurikeskus.
1977. aastal on liidetud Sarjaga.
Perakülas on sündinud metsateadlane Peeter Rõigas ja fotograaf Jaan Riet.
Jaan Anvelt noorem

Jaan Anvelt (11. mai 1936 Moskva – 3. november 2001 Tallinn) oli eesti transporditegelane ja riigiametnik.
Ta sündis Moskvas, Teise maailmasõja ajal elas Tšuvaši ANSV-s ja Jaroslavli oblastis. Aastal 1945 asus koos ema ja õega Eestisse, kus lõpetas Tallinna 21. Keskkooli ja aastal 1960 Tallinna Polütehnilise Instituudi autotranspordi ekspluatatsiooni erialal.
Ta oli aastatel 1960–1970 Tallinna Taksopargi peainsener. Aastatel 1970–1982 oli ta Autovedude Valitsuse peainsener. Aastatel 1982–1987 oli ta Eesti NSV autotranspordi ja maanteede ministri asetäitja-peainsener, aastatel 1987–1991 oli ta Eesti NSV Riikliku Transpordikomitee/Transpordiministeeriumi teaduslik-tehnilise ja sotsiaalse arengu peavalitsuse juhataja. 
Aastast 1991 oli ta Eesti Vabariigi Teede- ja Sideministeeriumi arenguosakonna juhataja, nõunik, arengupoliitika osakonna juhataja ning arengu ja välissuhete osakonna juhataja.
Ta on kuulunud NLKP ja Eesti Sotsiaaldemokraatliku Tööpartei ridadesse. Tema hobideks olid foto- ja filmiamatörism ning kalandus ja jaht.
Jaan Anvelt suri 3. novembril 2001 Tallinnas ja ta maeti 7. novembril 2001 Metsakalmistule.
Isiklikku.
Tema isa oli Eesti Töörahva Kommuuni Nõukogu esimees ja sõjandusosakonna juhataja Jaan Anvelt, ema Alise Stein-Anvelt oli eesti kunstnik ja revolutsionäär; II Riigikogu liige. Tema poeg Andres Anvelt on Eestis endine poliitik ja kriminaalpolitseiametnik.
Taksim Gezi park

Taksim Gezi park on park Türgis İstanbulis.
Plaan pargi asemele kaubanduskeskus ehitada ja plaani vastu protestinute karm kohtlemine politsei poolt sütitasid üleriigilised protestiaktsioonid 2013. aasta mais. Pargi kaitsmiseks alanud demonstratsioonid laienesid politsei tegevuse ja valitsuse vastasteks.
Kangur

Kangur on kutseline kangakuduja. 
Eesti olud.
Kangrud olid 17.–19. sajandini Eestis ühed kõige arvukamad maakäsitöölised, kes kudusid kangaspuudel linaseid ja villaseid kangaid ning rahvavaipu. Külakangrutelt tellisid kangaid ja vaipu mõisateenijad, vallaametnikud, kõrtsmikud, jõukamad talupojad. Taludes kooti vastavad kangad enamasti ise. Pikka aega olid kangruteks mehed, alles 19. sajandi lõpupoolel hakkasid seda ametit pidama ka naised. 20. sajandi algul müüdi kodukootud lõuendeid ja kangaid kas ülesostjatele või siis laatadel.
Hundiaed

Hundiaed on endisaegne hundipüünis, mis koosnes kahest ringikujulisest varbadega aiast, mille keskele paigutati elussööt.
Hundiork

Hundiork ehk hundioda on endisaegne ajujahil kasutatud oda, millega tapeti hundivõrku aetud hunt.
Marco Donadel

Marco Donadel (sündinud 21. aprillil 1983) on itaalia jalgpallur (poolkaitsja).
Donadel alustas oma jalgpallurikarjääri AC Milanis. Seejärel mängis ta laenulepingu alusel klubides US Lecce, Parma FC, UC Sampdoria ja ACF Fiorentina. 2005. aastal sõlmis ta pärast edukat laenuperioodi lepingu Fiorentinaga. 2011. aastal sõlmis ta nelja-aastase lepingu SSC Napoliga.
Aastatel 2015–2018 mängis ta Major League Socceri klubis Montreal Impact.
Ta kuulus Itaalia võistkonda 2004. aasta suveolümpiamängude jalgpalliturniiril.
Luxair

Luxair on Luksemburgi lennufirma.
Luxairi kodulennujaam on Luxembourgi lennujaam. Luxairi sõsarfirma on CargoLux, mis asub ka Luksemburgis.
Kahekordne faktoriaal

Paaritu positiivse täisarvu "n" kahekordne faktoriaal ehk paaritu faktoriaal "n"!! on kõigi paaritute positiivsete täisarvude korrutis kuni selle arvuni. Teisiti öeldes, 
formula_1
Näiteks 9!! = 1 × 3 × 5 × 7 × 9 = 945.
Arvude "n" = 1, 3, 5, 7, ... kahekordsete faktoriaalide jada algab nii: 
 1, 3, 15, 105, 945, 10395, 135135, ...
Miguel Britos

Miguel Ángel Britos Cabrera (sündinud 17. juulil 1985 Maldonados) on endine Uruguay jalgpallur (keskkaitsja).
Klubikarjääri jooksul mängis ta muuhulgas Itaalia kõrgliiga klubides Bologna ja Napoli ning Inglismaa kõrgliiga klubis Watford.
Ketid

Ketid (varasem nimetus ka Jenissei ostjakid) on rahvas Venemaal Siberis Krasnojarski krais ja naaberaladel. Kõnelevad vene keelt ja jenissei keelte hulka kuuluvat keti keelt. 2010. aasta rahvaloenduse andmetel elas Venemaal 1220 ketti, neist Krasnojarski krais 956.
Antropoloogiliselt kuuluvad ketid üldiselt mongoliidsesse põhja-aasia rassi, kuid neil on ka ilmseid uurali rassi tunnuseid.
Kettide peamiseteks elatusaladeks on olnud karusloomajaht ja kalastus, alates 18. sajandist järjest enam ka põhjapõdrakasvatus.
Vene riigi koosseisu vallutati ketid 17. sajandi algul.
Tänapäeval on ketid venestumas. 2010. aasta rahvaloenduse andmetel valdas Venemaal keti keelt ainult 213 inimest.
Christian Maggio

Christian Maggio (sündinud 11. veebruaril 1982 Montecchio Maggiores) on endine Itaalia jalgpallur (paremkaitsja).
Klubikarjäär.
Vicenza.
Maggio alustas oma profijalgpalluri karjääri Vicenzas. Ta tegi oma debüüdi Serie A-s hooajal 2000–2001. 2002. aastal omandas poole tema mängijaõigustest Parma.
Fiorentina.
2003. aastal liitus Maggio Fiorentinaga. Ta mängis klubis 56 mängu ja lõi kaks väravat.
Sampdoria.
Maggio liitus Sampdoriaga 2006. aastal. Tema läbimurdeaastaks kujunes hooaeg 2007–2008, kui ta lõi 28 mänguga üheksa väravat. 2008. aastal müüdi ta Napolisse 8 miljoni euro eest.
Napoli.
Napolis mängides valiti ta aastatel 2011–2013 kolmel hooajal järjest Serie A sümboolsesse koondisse.
Koondisekarjäär.
Ta tegi koondisedebüüdi 19. novembril 2008 sõpruskohtumises Kreeka vastu, pääsedes mängu vahetusest 61. minutil. Ta sõitis koondisega ka 2010. aasta MM-ile, kus tegi kaasa ühe kohtumise.
2012. aasta EM-il osales Maggio kahes esimeses kohtumises Hispaania ja Horvaatia vastu ning tuli mängu vahetusest veerandfinaalis Inglismaa vastu. Ta kuulus Itaalia koondisse veel ka 2013. aasta FIFA konföderatsioonide karikaturniiril.
Itaalia koondises mängis Maggio aastatel 2008–2014 kokku 34 korda.
Omar El Kaddouri

Omar El Kaddouri (sündinud 21. augustil 1990 Brüsselis) on Maroko jalgpallur, poolkaitsja. 
Alates 2017. aastast mängib ta Kreeka kõrgliiga klubis PAOK. Hooajal 2018–19 tuli ta klubiga Kreeka meistriks.
Koondisekarjäär.
El Kaddouri mängis Belgia noortekoondistes, kuid seejärel hakkas mängima hoopis Maroko jalgpallikoondises. 
Esimese värava koondises lõi ta 23. mail 2014 sõprusmängus Mosambiigi vastu.
Ta kuulus Maroko koondisse 2017. aasta Aafrika rahvaste karikavõistlustel. Ta pääses platsile kahes alagrupimängus ja veerandfinaalis, mille Maroko kaotas Egiptusele tulemusega 0:1.
Ta kuulus Maroko meeskonda ka 2012. aasta suveolümpiamängude jalgpalliturniiril.
Dries Mertens

Dries Mertens (sündinud 6. mail 1987 Leuvenis) on Belgia jalgpallur. Ta mängib Türgi kõrgliigaklubis Galatasaray ründaja kohal.
Aastatel 2013–2022 mängis ta Itaalia kõrgliigaklubis Napoli. Enne Napolisse siirdumist 2013. aasta juunis mängis Mertens Hollandi kõrgliiga klubis PSV Eindhoven.
Koondisekarjäär.
Debüüdi Belgia rahvuskoondises tegi Mertens 9. veebruaril 2011 sõprusmängus Soome vastu. Esimese värava lõi ta rahvuskoondises 15. augustil 2012 sõprusmängus Hollandi vastu.
2014. aasta jalgpalli maailmameistrivõistluste esimeses alagrupimängus 17. juunil lõi ta värava Alžeeria vastu.
Ta kuulus Belgia koondisse 2016. aasta Euroopa meistrivõistlustel.
2018. aasta jalgpalli maailmameistrivõistluste esimeses alagrupimängus 18. juunil lõi ta värava Panama vastu.
Stadio Diego Armando Maradona

Stadio Diego Armando Maradona on staadion Itaalias Napolis. Lo stadioDiego Armando Maradona mahutab 60 240 pealtvaatajat ja on istekohtade arvult kolmas staadion Itaalias San Siro ja Rooma olümpiastaadioni järel.
Oma kodumänge peab staadionil SSC Napoli.
Staadion avati 6. detsembril 1959.
Staadionil toimusid 1990. aasta jalgpalli maailmameistrivõistluste mängud.
Kaitlyn Maher

Kaitlyn Ashley Maher (sündinud 10. jaanuaril 2004 Novis Michigani osariigis) on Ameerika Ühendriikide laulja. 
Nelja-aastaselt osales ta telesaates "America's Got Talent" ning jõudis seal kümne parima hulka. 4. detsembril 2008 esines ta riiklikul jõulupeol ("National Christmas Tree") 7000 pealtvaatajale, muuhulgas ka president George W. Bushile.
2009. aastal sõlmis ta plaadilepingu firmaga Indie Extreme. Samal aastal ilmus ka tema debüütplaat "You Were Meant To Be".
Scurcola Marsicana

Scurcola Marsicana on linnaks nimetatav omavalitsusüksus ("comune") Itaalias Abruzzo maakonnas L'Aquila provintsis. Marsica oluline äri- ja kultuurikeskus Scurcola Marsicana sai linnaõigused vabariigi presidendi 2011. aasta 14. veebruari dekreediga.
Keskmiselt 700 meetri kõrgusel merepinnast asuva Scurcola Marsicana asustustihedus on keskmiselt inimest ruutkilomeetri kohta. 
Haldus.
Scurcola Marsicana piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Avezzano, Capistrello, Magliano de' Marsi, Massa d'Albe, Tagliacozzo.
Scurcola Marsicana halduspiirides asuvad järgmised asulad ja asumid: Contrada Porcini, Cappelle dei Marsi.
Loodus.
Scurcola Marsicana asub Püha Nikolause mäe ("Monte San Nicola") jalamil, kunagise Fucino järve läänekaldal.
Ajalugu.
Arheoloogilised leiud annavad tunnistust, et ala oli asutatud juba pronksi- ja rauaajal.
Infrastruktuur.
Raudtee.
Scurcola Marsicanat läbib Rooma-Avezzano-Pescara raudteeliin.
Puu õõnestamine

Õõnestamine on puu töötlemine näiteks künakirve, lusikanoa või voolmete abil. 
Valmistamisviisi ja välimuse järgi saab riistad jagada kahte rühma:
Alltuulekülg

Alltuulekülg ehk tuulealune külg ehk leikülg (inglise "downwind side; lee, leeward side") tähistab alltuule külge, nt leiparras, leirand, leihalss.
Tahiti jalgpallikoondis

Tahiti jalgpallikoondis on Prantsuse Polüneesia rahvuskoondis jalgpallis.
Mängijad.
"Seisuga 2013"
Spoltore

Spoltore on linnaks nimetatav omavalitsusüksus ("comune") Itaalias Abruzzo maakonnas Pescara provintsis. Spoltore sai linnaõigused vabariigi presidendi 2001. aasta 12. novembri dekreediga.
Keskmiselt 185 meetri kõrgusel merepinnast asuva Spoltore asustustihedus on keskmiselt inimest ruutkilomeetri kohta. 
Haldus.
Spoltore piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Cappelle sul Tavo, Cepagatti, Montesilvano, Moscufo, Pescara, Pianella, San Giovanni Teatino (CH).
Spoltore halduspiirides asuvad järgmised asulad ja asumid: Caprara d'Abruzzo, Pescarina, Pescarina Superiore, Ripoli, Santa Lucia, Santa Teresa, Torretta, Villa Raspa, Villa Santa Maria.
Loodus.
Abruzzo mägisel maastikul asuvat Spoltoret lahutab idas Aadria merest provintsi keskus Pescara.
Ajalugu.
1947. aastal eraldati Spoltore Pescarast ja moodustati praegune haldusüksus.
Jahikull

Jahikull on jahi otstarbeks treenitud ja jahil kasutatav pistrikuline.
Eestis ei ole jaht jahikullidega lubatud.
Avigliano

Avigliano on linnaks nimetatav omavalitsusüksus ("comune") Itaalias Basilicata maakonnas Potenza provintsis. Avigliano sai linnaõigused vabariigi presidendi 1991. aasta 27. detsembri dekreediga.
Keskmiselt 867 meetri kõrgusel merepinnast asuva Avigliano asustustihedus on keskmiselt inimest ruutkilomeetri kohta.
Haldus.
Avigliano piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Atella, Bella, Filiano, Forenza, Pietragalla, Potenza, Ruoti.
Avigliano halduspiirides asuvad järgmised asulad ja asumid: Badia, Bancone di Sopra, Bancone di Sotto, Bruciate di Sopra, Bruciate di Sotto, Bufolaria, Canarra, Canestrelle, Carpinelli, Cascia, Castel Lagopesole, Cerza Montanara, Chicone, Ciccolecchia, Contrada Cefalo, Frusci, Gallicchio, Gianturco di Sant'Angelo, Giardiniera Inferiore, Giardiniera Superiore, Lacciola, Lazzi e Spilli, Limitone, Masi, Masseria Bozzelli, Masseria Nardella, Mezzomiero, Miracolo, Moccaro, Montemarcone Alto, Montemarcone Basso, Pantani, Paoladoce, Patacca, Piano del Conte, Piano del Lago, Possidente,Riseca Don Ciccio, Salinas, Sant'Angelo, Sarachelle, Sarnelli, Sassano, Sceppi, Signore, Spinamara, Stagliuozzo, Stolfi, Torretta, Ualano, Valvano Corbo.
Loodus.
Avigliano loodeosas asuvad kõrgeimad mäetipud on
Aasta keskmine õhutemperatuur on 12 °C. Kõige madalama keskmise temperatuuriga on jaanuar (3,3 °C), kõige kõrgem keskmine temperatuur on juulis (21,4 °C); absoluutne miinimum –17 °C, absoluutne maksimum 38 °C. Vihma sajab keskmiselt 92 päeval aastas.
Ajalugu.
Esimene kirjalik vihje Aviglianole sisaldub 1127. aasta 13. novembriga dateeritud dokumendis, kui alad olid normannide võimu all.
Infrastruktuur.
Raudtee.
Avigliano territooriumil asub 4 raudteejaama.
Jukagiirid

Jukagiirid on paleoaasia rahvas Venemaal Kirde-Siberis Sahha Vabariigis ja Magadani oblastis. Kõnelevad vene keelt ja jukagiiri keeli. 2010. aasta rahvaloenduse andmetel elas Venemaal 1603 jukagiiri, neist 1281 Sahha Vabariigis ja 71 Magadani oblastis.
Antropoloogiliselt kuuluvad jukagiirid mongoliidse põhja-aasia rassi baikali rühma.
Jukagiiride traditsioonilised tegevusalad on olnud kalapüük ja jahipidamine. 19. sajandil hakkasid jukagiirid laialdasemalt tegelema ka põhjapõdrakasvatusega. Varem kasutasid nad põhjapõtru eeskätt veo- ja sõiduloomadena.
Jukagiire peetakse Ida-Siberi põliasukateks. Vene võimule allutati nad 17. sajandi keskpaiku. 17. sajandi alguses oli küttimise ja kalapüügiga tegelevate jukagiiride asuala nüüdisaegsest palju laialdasem, hõlmates ulatuslikud territooriumid Leena alamjooksu ja Kolõma vahel. Hiljem sulas suur osa jukagiiridest eveenide, jakuutide ja venelaste hulka.
Tänapäeval on jukagiirid venestumas. 2010. aasta rahvaloenduse andmetel oskas Venemaal jukagiiri keelt ainult 370 inimest.
Pat Cox

Pat Cox (ka Patrick Cox; sündinud 28. novembril 1952 Dublinis) on Iiri poliitik.
Ta oli aastatel 2002–2004 Euroopa Parlamendi president.
Otto Graf Lambsdorff

Otto Graf Lambsdorff (26. detsember 1926 Aachen – 5. detsember 2009 Bonn) oli Lääne-Saksamaa poliitik. 
Ta oli 1977–1982 ja 1982–1984 Lääne-Saksamaa majandus- ja tehnoloogiaminister.
Ta on olnud Trilateraalse Komisjoni Euroopa osakonna esimees.
18. novembril 1997 anti talle Maarjamaa Risti I klassi teenetemärk, tunnustades tema tööd Saksamaa Liitvabariigi poliitikuna ja Trilateraalse Komisjoni Euroopa osakonna esimehena.
Joseph Borġ

Joseph Borġ (ka Joe Borġ; sündinud 19. märtsil 1952) on Malta poliitik. 
Ta oli Malta välisminister 1999–2004. Pärast Malta liitumist Euroopa Liiduga 2004. aastal sai temast Euroopa Komisjoni volinik.
Leon Brittan

Leon Brittan, parun Brittan of Spennithorne (25. september 1939 London – 21. jaanuar 2015 London) oli Ühendkuningriigi poliitik. 
Ta oli Euroopa Komisjoni liige Delorsi, Santeri ja Maríni komisjonis aastatel 1989–1999. 16. märtsist kuni 15. septembrini 1999 oli ta ka Euroopa Komisjoni asepresident.
Triigi mõisa kalmistu

Triigi mõisa kalmistu on kalmistu Karja kihelkonnas Saaremaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Triigi külas Saaremaa vallas Saare maakonnas. 
Ajalugu.
Kalmistu rajasid Triigi mõisa tollased omanikud Pollid arvatavasti 1860. aastal, kui 2. augustil (vkj) 1860 suri Amalie von Poll. Kalmistule maetute arv ei ole teada; võimalik, et sinna ongi maetud ainult üks lahkunu.
Kirjeldus.
Kalmistu jääb kunagisest mõisasüdamest umbes 300 meetri kaugusele põhjaloodesse. Kalmistu on tänapäeval jäetud maha ja on rüüstatud, säilinud on hauatähiste üksikuid osi. 
Kalmistu kabel.
Kalmistul paiknes matusekabel, millest praegu on maapinnal säilinud ainult alusmüüri osa.
Saara Kuugongelwa-Amadhila

Saara Kuugongelwa-Amadhila (sündinud 12. oktoobril 1967) on Namiibia poliitik. Ta oli 21. märtsist 2015 21. märtsini 2025 Namiibia esimene naispeaminister. 
Aastatel 1991–1994 õppis ta Pennsylvanias Lincolni ülikoolis majandusteadust.
Ta on Edela-Aafrika Rahvaorganisatsiooni liige ja on alates 1995. aastast kuulunud Namiibia parlamendi alamkotta Rahvuskogusse.
Aastatel 1995–2003 oli ta planeerimisminister ja 2003–2015 rahandusminister.
Pedro Cateriano

Pedro Álvaro Cateriano Bellido (sündinud 26. juunil 1958 Limas) on Peruu jurist ja poliitik, alates 2. aprillist 2015 kuni 28. juulini 2016 ja alates 15. juulist kuni 6. augustini 2020 Peruu peaminister. 
Juulist 2012 kuni aprillini 2015 oli ta kaitseminister.
Kypärämäki

Kypärämäki on Jyväskylä 7. linnaosa. See asub kesklinnast lääne pool.
Seal elab umbes 3150 inimest.
Piirkonna põhiosa moodustavad Teise maailmasõja järel ehitatud tüüperamud, mis on säilitanud oma algupärase ilme. Siiski on ka mitmenäolisust, esineb korrus- ja ridaelamuid ja uuemaid eramaju. Eramute ümber on üsna suured krundid, mis annab linnaosale aedlinna ilme. Eramupiirkond on arvatud maakondliku tähtsusega hoonestatud alaks ja mõned ehitised on ka kaitse all.
Kypärämäki valiti 2004. aastal Soome aasta linnaosaks. Tiitli tõid linnaosa ainulaadsus, arhitektuuripärandi väärtustamine ja elukeskkonna eest hoolitsemine. Kypärämäki on hea mainega piirkond. Elanikud peavad seda rahulikuks ja looduslähedaseks elukohaks, kus on head väljas käimise ja ajaveetmise võimalused.
Linnaosa lõunapoolel asuvat kanti nimetatakse Köhniöks, loodes paikneb korrus- ja ridamajadega Köhniönranta. Mõlemad on saanud nime kõrvalasuva Köhniö järve (Köhniönjärvi) järgi.
Suur Tšiili maavärin

Suur Tšiili maavärin (hisp. "Gran terremoto de Chile") ehk 1960. aasta Valdivia maavärin (hisp. "Terremoto de Valdivia") oli Tšiilis 22. mail 1960 toimunud maavärin.
See on tugevaim registreeritud maavärin maailmas – magnituudiga 9,5. Maavärin toimus keskpäeval (19:11 GMT, 15:11 kohaliku aja järgi) ja kestis umbes 10 minutit.
Maavärina tulemusena tekkinud tsunami mõjutas Tšiili lõunaosa, Hawaiid, Jaapanit, Filipiine, Uus-Meremaa idarannikut, Austraalia kagurannikut ja Aleuute. Maavärinas kannatas kõige enam Valdivia linn.
Maavärina epitsenter oli Lumaco lähedal (vaata kaarti) Santiagost lõuna pool umbes 570 km kaugusel. Maakoore kõikumised põhjustasid kohalikke tsunamisid, mis jõudsid Tšiili rannikuni lainekõrgusega kuni 25 m. Peamine hiidlaine liikus läbi Vaikse ookeani ja jõudis Hiloni Hawaii saarel. Laine kõrgus oli 10,7 m ja seda mõõdeti 10 000 km kaugusel epitsentrist – Jaapanis ja Filipiinidel.
Hukkunud inimeste arv oli 6000 (peamiselt tsunami tõttu).
Eesti NSV teeneline treener

Eesti NSV teeneline treener on Eesti NSVs välja antud aunimetus.
Aunimetust andis Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidium "kõrge kvalifikatsiooniga treeneritele suurte teenete eest kehakultuuri ja spordi edendamisel ja noorte sporti kaasamisel ning sportlaste õpetamise, kasvatamise ja suurvõistlustel edukaks esinemiseks ettevalmistamise eest."
Marie (Burgundia)

Marie Rikas (13. veebruar 1457 Brüssel – 27. märts 1482 Wijnendale loss) oli Burgundia titulaarhertsoginna 5. jaanuarist 1477 kuni surmani.
Ta kuulus Valois' dünastiasse ning oli Charles Südi ja Bourboni Isabella tütar. Kuigi Charles oli kolm korda abielus, oli Marie tema ainus laps.
Viimaseks Burgundia hertsogiks peetav Charles Südi hukkus 1477. aastal Nancy lahingus, misjärel Prantsusmaa kuningas Louis XI kuulutas hertsogkonna lõppenuks ja haaras suure osa selle territooriumist Prantsuse krooni alla. Saksa-Rooma riigi territooriumil asunud Madalmaad ja Franche-Comte'i vabakrahvkond jäid aga Mariele, kes isa surma ajal oli 19-aastane ja vallaline. Tema abielul oleks olnud tohutu mõju Euroopa poliitilisele tasakaalule ja tal oli ka palju kosilasi. Habsburgide keiser Friedrich III kindlustas Marie võõrasema Margareti abiga abielu oma pojale, tulevasele keisrile Maximilian I-le. 16. augustil 1477 nad abiellusidki ning Habsburgid said kontrolli Burgundia pärandi jäänuste üle.
Kui Marie 1482. aastal hobuselt kukkumise tagajärjel 25-aastaselt suri, sai vastavalt testamendile Burgundia hertsogiks tema ja Maximiliani poeg Philipp Ilus, kes ema surma ajal oli kõigest kolmeaastane.
Marie kasutas tiitlit "Burgundia hertsoginna" ja tema pärijad kutsusid end Burgundia hertsogiteks, keeldudes nõustumast hertsogkonna kaotusega.
Marie on maetud Maarja kirikusse Brugges.
Tšiili seebikoorepuu

Tšiili seebikoorepuu ("Quillaja saponaria") on õistaimede seltsi kaheiduleheliste klassi seebikoorepuu perekonna taimeliik.
Botaaniline kirjeldus.
Tšiili seebikoorepuu on ligi 15 m kõrguseks kasvav igihaljas puu.
Tšiili seebikoorepuu õied on viietised ja valget kuni kollakasrohelist värvi. Viljas on 10–18 seemet ja vili on pruunikat värvi. 
Levila.
Tšiili seebikoorepuu kasvab looduslikult Tšiilis, Peruus ja Boliivias. Tšiili seebikoorepuud kasvatatakse Indias ja USA-s.
Saadused.
Seebikoorepuu koort on kasutatud seebiasendajana.
Tšiili seebikoorepuu koort kasutatakse toiduaine- ja farmaatsiatööstuses. 
Droog.
Tšiili seebikoorepuu koort ("Quillajae cortex", "Quillajae saponariae cortex") võidakse kasutada droogina, ühekordseks annuseks 0,2 g droogi vesitõmmist või 1 g tinktuuri.
Välispidiselt pannakse koort nahale, kas nahahaavade või ekseemi ja psoriaasi korral jm. 
Mitte kasutada raseduse ja lapse rinnaga toitmise ajal. 
QA-21.
QA-21 all peetakse silmas "Quillaja saponaria" (tšiili seebikoorepuu) puhastatud ekstrakti komponenti. Seda on lisatud malaariavaktsiini RTS,S, kiirendamaks immuunsüsteemi immuunvastuseid.
Johan Bergman

Johan Bergman (6. veebruar 1864 – 18. august 1951) oli Rootsi klassikaline filoloog ja poliitik. 
1919–1923 oli ta Tartu ülikoolis ladina keele ja klassikalise arheoloogia õppejõud. 
2. juunil 1932 nimetati ta Tartu ülikooli audoktoriks.
Aleksandr Vostokov

Aleksander Woldemar Vostokov (sündinud Osteneck, vene keeles Александр Христофорович Востоков; 27. märts 1781 Kuressaare – 20. veebruar 1864 Peterburi) oli vene filoloog. 
Aleksander Woldemar sündis 1781. aastal Kuressaares ning veetis nooruse Saaremaal ja Tallinnas, 1788. asus õppima maaväe kadetikorpusse Peterburis, kuid 1794. aastal paigutati ta kogelemise pärast ümber Keiserlikku Kunstiakadeemiasse, mille ta lõpetas 1802. aastal.
Ta oli vene võrdleva keeleteaduse rajajaid. 1820. aastal avaldas murrangulise teose "Arutlusi slaavi keelest sissejuhatuseks selle keele grammatikasse", mis on üks teoseid, millega rajati võrdlev slavistika.
Ta koostas ka kirjutanud vene keele grammatikajuhendi, korraldas Ostromiri evangeliaariumi teadusliku väljaande, koostas kirikuslaavi ja vene keele sõnastiku, vene murdesõnastiku jne.
Pere.
Ta oli Saaremaa aadlimarssal (maamarssal) 1783–1786, Kõljala Ludwig Christoph von der Osten-Sackeni (1737–1813) abieluväline poeg.
Järeldav rinnastus

Järeldav rinnastus on järeldav grammatiline seos, mis ühendab rinnastatud osalauseid.
Eesti keel.
Järeldusseos.
Järeldavalt ehk konklusiivselt ühendatud osalaused on lauses kas 
Nt. Hingan, järelikult elan. Ilm on soe, järelikult võimleme väljas. Ma olen sinu sõber, seega sa võid mind alati usaldada.
Nt. Hingan, s.t elan. Kandam oli kümnekilone, s.o minule keelatud.
Järeldusseoses võivad olla üksteist sisult välistavad, eelkõige analoogilised üksused. Võimalik on see ka rindliikmete sisaldussuhte korral. Kui järeldub hüponüüm, lisandub sellele partikkel "ka".
Nt. Kõik õpilased, niisiis ka väikesed võtsid võistlusest osa.
Apositsioon ehk lisand.
Eelnevalt väljendatut täpsustavad või seletavad süntaktilised konstruktsioonid, k.a seletavad ja järeldavad rindlauseosad on apositiivsed.
Nt. Nad alistusid: "viskasid relvad minema ja väljusid majast (lisandi osa)."
Axel Harnack

Axel Harnack (kirjanduses ka "Axel von Harnack"; 7. mai 1851 (ukj) Tartu – 3. aprill 1888 Dresden) oli saksa matemaatik. 
Aastatel 1869–1873 õppis ta Tartu ülikoolis matemaatikat ja aastast 1874 Erlangeni ülikoolis.
Isiklikku.
Tema isa oli Theodosius Harnack, tema emapoolne vanaisa Gustav von Ewers oli 1818–1830 Tartu Ülikooli rektor. Tema kaksikvend oli teoloog Adolf von Harnack, vend Erich Harnack (1852–1915) oli farmakoloogiaprofessor ja vend Otto Harnack (1857–1914) kirjandusteadlane.
T-rakkude kurnatus

T-rakkude kurnatus ehk T-rakkude jõuetus ("T-cell exhaustion") on toimivate T-rakkudega selgroogsetel loomadel esineda võiv kehasisene seisund, mida iseloomustab T-rakkude talitluse järkjärguline ja pidev kadumine, nende võimetus vastata signaalidele ja ka nende rakkude füüsiline hävimine.
T-rakkude kurnatust on täheldatud kroonilise lümfotsüütkoriomeningiidi korral ja seisund tekib antikehade resistentsuse seisundi ("antigen-persistence") tõttu, mida aga esineb mitmete krooniliste nakkustekitatajate leviku korral inimkehas, nagu B-hepatiidi viirus, C-hepatiidi viirus, HI-viiruse ja ka kasvajate 'väljakasvul' (teiste elundite hõivel).
T-rakkude kurnatus oleneb paljudest teguritest, nende hulgas antigeense aktivatsiooni kestvus ja ulatus, CD4 T-rakkude abi, stimuleerivate ja supresseerivate tsütokiinide olemasolu ja ka aktiveerivate ja inhibeerivate retseptorite olemasolu.
Võimetus vastata ja toimida ei piirdu ainult CD8 T-rakkude vastustega ka CD4 T-rakkudel esineb mitmete infektsioonide korral talitlushäireid. Kurnatud rakkude vastuseid on dokumenteeritud nakatumiste korral järgmiste allikatega: "polyomaviruses", lümfotsüütkoriomeningiit, adenoviirused, "Friend leukaemia virus", hiire hepatiidi viirus, HI-viirus, B- ja C-hepatiidi viirus.
Talitlushäirega seostatakse nende rakkude võimetust eritada IL-2, TNFα ja IFNγ.
T-rakkude hääbumisel on oma roll IL-10 tootmisel.
Malaariauuringutes on uuritud PD-1 mehhanismi osalust (valk, mis reguleerib T-rakkude aktivatsiooni (immunoloogiline sünaps) ja võimalik, et toodud valk osaleb T-rakkude "vaigistamisel" – uuringud näitasid CD4+ T-rakkude (tüümusest küpsenud Th rakud) jõuetust ja suremist ning CD8+ T-rakkude arvukuse vähenemist ja raku programmeeritud surma esilekutsumist.
Aadria kellukas

Aadria kellukas ("Campanula fenestrellata") on taimeliik kelluka perekonnast.
Aadria kellukal on kolm alamliiki:
Vikenti Veressajev

Vikenti Veressajev (õige nimega Smidovitš; vene Викентий Викентьевич Вересаев
16. jaanuar 1867 Tula – 3. juuni 1945 Moskva) oli Poola päritolu Vene kirjanik ja arstiteadlane.
Aastal 1888 lõpetas ta Peterburi ülikooli ajaloo-keeleteaduskonna ning 1894 lõpetas ta Tartu ülikooli arstiteaduskonna. 
Ta kirjutas autobiograafia "Arsti märkmed" (1901, eesti keeles 1974) ning biograafiad "Puškini elu" ja "Gogoli elu".
Veressajev tõlkis vene keelde Homerost, Sapphot ja Hesiodost.
Otto Wilhelm von Struve

Otto Wilhelm von Struve (7. mai 1819 Tartu – 14. aprill 1905 Karlsruhe) oli baltisaksa päritolu Venemaa astronoom.
Ta õppis 1836. aastast Tartu ülikoolis matemaatikat, 1839. aastal lõpetas ülikooli.
Ta oli aastaid Pulkovo observatooriumi direktori abi ja aastatel 1862–1889 direktor. 1894. aastast elas Karlsruhes.
1887. aastal nimetati ta Tartu Ülikooli audoktoriks ja 1889. aastal Tartu Ülikooli auliikmeks.
Isiklikku.
Tema isa oli astronoom Friedrich Georg Wilhelm Struve. Otto pojad olid astronoomid Hermann Struve (1854–1920) ja Ludwig Struve (1858–1920).
Mälestuse jäädvustamine.
Väikeplaneet 768 Struveana on nimetatud astronoomide Friedrich Georg Wilhelm von Struve, Otto Wilhelm von Struve ja Karl Hermann Struve auks.
Łukomli järv

Łukomli järv või Łukomskaje järv (valgevene keeles "Возера Лукомскае", vene keeles "Лукомское озеро") on järv Valgevenes Viciebski oblastis Čašniki rajoonis. Järv asub merepinnast 164,5 meetri kõrgusel, selle valgala on 179 km². Łukomli järv on pindalalt neljas järv Valgevene territooriumil.
Kaldajoone pikkus on 36,4 kilomeetrit. Kaldad on enamasti madalad, kõrgem on vaid loodekallas. Järves on kokku viis saart, mille kogupindala on 0,7 km². Łukomli järve idakaldal asub Novałukomli linn, seal asub järve kaldal ka soojuselektrijaam, mille jahutusvee reservuaariks järv ka on.
Järve põhi on enamasti kas liivane või savine, kohati ka turbane, sügavamas osas katab järve põhja sapropeel. Vee läbipaistvus on 3,1 meetrit. Veetaimestikus on valdavad penikeeled ja kardhein. Łukomli järv on eutroofne järv.
Järves elab kakskümmend liiki kalu, nende seas särg, haug, kiisk, angerjas, koha, latikas, ahven, säga, pakslaup, nurg, siig ja koger. Järvest on tabatud ka pruuni kärpsäga.