tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kirde kaitseringkond

Kirde kaitseringkond oli Eesti maaväe struktuuriüksus (kaitseringkond) aastani 2014. Vastutas Ida-Viru-, Lääne-Viru-, Jõgeva- ja Järvamaa territoriaalkaitse eest.
Varasem lahendus.
Kirde kaitseringkond moodustati 1998. aastal Ida-Viru-, Lääne-Viru-, Jõgeva- ja Järvamaad hõlmava kaitseväe territoriaalse formeeringuna, mille staap asus Rakveres. 2003. aasta seisuga Kirde kaitseringkonna nimeline kaitseväe struktuuriüksus puudus ning Ida-Viru-, Järva-, Jõgeva- ja Lääne-Virumaa olid arvatud Põhja kaitseringkonda.
Moodustamine Tapal.
2008. aasta 1. jaanuaril nimetati senine Põhja kaitseringkond Kirde kaitseringkonnaks, selle staap viidi Tapale ning kaitseringkonna ülem arvati kaitseväe juhataja vahetust alluvusest maaväe ülema vahetusse alluvusse. Praktiliselt ringkonna staap seni sõjalises mõttes siiski ei olnud tegutsenud.
1. juulil 2008 anti esimesena neljast kaitseringkonnast Kirde kaitseringkonnale ka operatiiv- ja väljaõppeülesanded ning kaitseringkonna koosseisu arvati seni maaväe ülema vahetus alluvuses olnud Viru jalaväepataljon ning varasema Tapa väljaõppekeskuse alla kuulunud pioneeripataljon, suurtükiväepataljon, õhutõrjepataljon. Ühtlasi moodustati Tapal senise väljaõppekeskuse vastavate allüksuste baasil Kirde kaitseringkonna staabi- ja tagalakeskus. Kaitseringkonna esimeseks ülemaks sai senine Tapa Väljaõppekeskuse ülem kolonel Urmas Roosimägi. Tapa väljaõppekeskuse juurde kuulunud kaitseväe keskpolügoon oli kaitseringkonna alluvuses 2010. aastani, mil see viidi kaitseväe logistikakeskuse koosseisu. 
Tegevus.
Kirde kaitseringkonda võib lugeda seoses koosseisu kuulunud erinevate relvaliikide üksustega ja hea taristuga suurima rahuaegse erialase potentsiaali ja kompetentsiga maaväe väekoondiseks aastatel 2009–2014. Ringkonna taristu ja personali baasil valmistati ajateenistuses ette või värskendati reservõppekogunemistel suur osa 1. jalaväebrigaadi, aga samuti oluline osa teiste toonaste kaitseringkondade sõjaaja koosseise. Kirde kaitseringkonna põhilisi suurõppusi oli kevaditi Kirdekonn ning ühel Kevadtormi õppusel oli Kirde Kaitseringkond peamine treenitav üksus. Ringkonna sõjaaegses varustatuses esines siiski olulisi puudujääke, kuna suurem osa kasutatavast varustusest pidanuks kuuluma sõjaajal 1. jalaväebrigaadi üksuste formeerimiseks.
2014. aastal, kui kaitseväe struktuurist kaotati kaitseringkonnad, viidi Kirde kaitseringkonna koosseisus olnud väeosad 1. jalaväebrigaadi koosseisu.
Edasiside

Edasiside on ennustaval käitumisel põhinev iseregulatsioon.
Bioloogilised süsteemid on valdavalt edasisidesüsteeemid.
The Stig

The Stig on telesarja "Top Gear" salapärane katsesõitja, kes kunagi ei eemalda oma kiivrit ega ütle midagi. Stigi ülesanne on autode testimine Top Geari ringrajal. 
Nimi Stig tuleneb Jeremy Clarksoni koolist, kus uusi õpilasi kutsuti alati Stigideks.
Telesarjas osales kaks fiktiivset tegelaskuju, vastavalt tema kombinesooni värvuse järgi – must ja valge Stig. Katsesõitjana osalenud isikute tegelik arv ja taust hoitakse ranges saladuses.
Peale Jeremy Clarksoni, Richard Hammondi ja James May lahkumist Top Gearist 2015. aastal, kui nad tegid oma uue autosaate "The Grand Tour", ei lubatud neil Stigi kasutada, mis jäi algsele Top Gearile.
Isikud.
The Stigi kehastas kuni 2002. aastani vormelisõitja Perry McCarthy ("must Stig"), osaledes 22 "Top Geari" saates esimesel kahel hooajal. Testisõitja saladuse paljastas McCarthy oma elulooraamatus "Flat Out, Flat Broke". 
Uueks Stigiks ("valge Stig") valiti võidusõitja Ben Collins, kes osales sarjas 3.-15. hooaegadel. Pärast Stigi isiksuse avalikuks tulekut 2009. aastal lõpetas BBC mehega lepingu. Mälestusteraamatus "The Man in the White Suit: The Stig, Le Mans, The Fast Lane And Me" on mees kinnitanud oma rolli The Stigina.
2024. aastal, peale viimast "The Grand Touri" episoodi ja kaks aastat peale viimast Top Geari episoodi, avaldas Jeremy Clarkson, et peale Ben Collinsit oli uueks Stigiks võidusõitja Phil Keen.
Pärast Collinsi lahkumist on The Stigi maski taga varjunud erinevaid isikuid, nende hulgas ka Michael Schumacher ja Damon Hill. Tegelikult kehastas Schumacher Stigi ainult ühe korra, kui ta Top Geari rajal üliharuldase Ferrari FXXga püstitas rajarekordi, kuna Ferrari oli nõus FXX välja laenama ainult juhul, kui roolis on Schumacher.
2006. aastal Top Geari taliolümpia erisaates, kus Stig hüppas mootorsaaniga alla Lillehammeri suusahüppemäest, kehastas Stigi Rootsi mootorsaanivõidusõitja Dan Lang.
Varia.
2010. aastal pandi üks The Stigi (kasutati aastatel 2002–2005) kiivritest oksjonile hinnaga 800–1200 Inglise naela. Kiivril on Richard Hammondi, Stigi ja produktsioonimeeskonna liikmete autogrammid.
Intensiivõenduse õde-spetsialist

Intensiivi õde-spetsialist on õde, kes peale õenduse põhiõppe (üldõenduse) on läbinud ka erialase spetsialiseerumise kõrgkoolis. Intensiivõenduse õde-spetsialist on intensiivravile ja erakorralisele meditsiinile spetsialiseerunud õde, kelle pädevus ja oskused võimaldavad tal teha iseseisvaid otsuseid mitte ainult õenduses, vaid ka meditsiini valdkonnas (ilma arstita) kriitilises seisundis patsiendi käsitlemisel.
Robert Heinrich Gottfried Ploschkus

Robert Heinrich Ploschkus (4. veebruar 1792 Tallinn – 27. jaanuar 1858 Märjamaa) oli eesti kirikuõpetaja.
Elulugu.
Ta õppis 1812–1815 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas ja oli õpingute ajal üks innukamaid liikmeid aastatel 1812–1816 tegutsenud eesti keelt harrastavate üliõpilaste ringikeses.
Ta oli Bernard Kangro arvates sünnipäraselt eestlane. Ta ei luuletanud küll Kristjan Jaak Petersonilikult "Kas siis selle maa keel...", vaid hüüdis saksa keeles:
"Ich bin ein Este!
Ha, deutsche Bosheit, höhne nur!
Kennst du der Esten Freiheitssinn,
Kennst du den Kampf auf unsrer Flur?"
Kuni umbes 1820. aastani töötas ta koduõpetajana. Ta ordineeriti pastoriametisse 21. augustil 1821.
Ploschkus oli 1821–1858 Märjamaa Maarja Koguduse õpetaja (introdutseeriti 11. septembril 1821). Alates 22. märtsist 1851 oli ta Maa-Lääne praost.
Looming.
Ülikooli ajal kirjutas ta eestikeelseid luuletusi.
Isiklikku.
Tema isa oli pastor Franz Friedrich Ploschkus.
Fribourgi kanton

Fribourgi kanton ehk Freiburgi kanton on kanton Šveitsi lääneosas. Piirneb Vaud', Neuchâteli ja Berni kantoniga.
Kantoni kõrgeim tipp on Vanil Noir (2389 m). Loodepiiril asuvad Neuchâteli järv ja Morat' järv.
Halduslikult jaguneb kanton 5 ringkonnaks ja 150 vallaks (seisuga jaanuar 2016). Kantoni keskus on Fribourg.
Fribourgi kanton on kakskeelne: ametlikud keeled on prantsuse ja saksa keel. 63,2% elanikest räägib prantsuse keelt ja 29,2% saksa keelt.
70% elanikest on katoliiklased ja 15% protestandid.
Põllumajandus on endiselt olulisel kohal. Kasvatatakse piimakarja. Toodetakse ka šokolaadi.
Salat-euterpepalm

Salat-euterpepalm ("Euterpe oleracea") on palmiliste sugukonda euterpepalmi perekonda kuuluv liik. 
Levila ja kasvukoht.
Euterpepalmi perekonna kaheksa liiki kasvavad Kesk- ja Lõuna-Ameerikas, Belize'ist lõunas kuni Brasiilia ja Peruuni. Peamiseks kasvukeskkonnaks on soo või perioodilise tõusu ja mõõnaga jõekaldad. 
Kirjeldus.
Salat-euterpepalmid on sihvakad, 15–30 meetri kõrgused, kuni kolme meetri pikkuste lehtedega puud. 
Palmi viljaks on assai – väike, ümar, mustjaslilla luuvili, mille ümbermõõt on u,bes 25 mm. Väliselt sarnaneb assai viinamarjaga, kuid on väiksem ja vähema viljalihaga. Viljaliha on õhuke, u 1 mm paksune. See ümbritseb kogukat seemnekesta, milles on üks 7–10 mm suurune seeme. Seeme moodustab viljast u 80%. Viljad kasvavad 500–900-marjalistes kobarates. Palm viljub kaks korda aastas.
Kasutamine.
Salat-euterpepalmi kasvatatakse tema viljade – assaide pärast. Salat-euterpepalmi lähedast liiki söödavat euterpepalmi kasvatatakse söödava palmisüdamiku saamiseks.
Assaid moodustavad mitmete Brasiilia Amazonase põlisrahvuste menüüs põhiosa – kuni 42% kogu tarbitud toidu kaalust.
Voldemārs Ozols

Voldemārs Ozols (17. oktoober 1884 Vitebski kubermangus (tänapäeva Läti) – 12. juuli 1949 Riia) oli Venemaa keisririigi, Eesti, Läti ja Leedu sõjaväelane ning Nõukogude sõjaväeluuraja.
Voldemārs Ozols omandas üldhariduse Riia linnakoolis, sõjalise hariduse aga Vilno sõjakoolis, mille lõpetas 1907. Kõrgema sõjalise hariduse sai ta Nikolai Kindralstaabi Akadeemias aastatel 1911–1914.
Enne Esimest maailmasõda teenis Voldemārs Ozols praporštšikuna 8. Moskva grenaderipolgus ja Kaukaasia armee staabis Thbilisis.
Pärast Esimese maailmasõja algust teenis Ozols 1914. aasta oktoobrist IV ratsakorpuse staabis vanemadjutandina. Kuni üleviimiseni läti kütivägedesse 1916. aasta veebruaris, teenis 4. Turkestani kütibrigaadi ja 55. jalaväediviisi staapides.
1917. aastal oli Ozols 2. Läti kütibrigaadi vanemadjutant, staabiülem ning ülendati kindralstaabi alampolkovnikuks. 1917. aasta septembris viidi ta üle Liivimaal paikneva 12. armee staapi.
19. detsembril 1918 tuli läbi rinde Eestisse, kus võttis osa Vabadussõjast Eesti vägede koosseisus Lõuna-Eestis (01.07–10.10.1919 oli 2. Diviisi staabis Tartus) Landeswehri sõjas ja Läti vabastamises ning Kārlis Ulmanise valitsuse seadusliku võimu taastamises.
1919. aastal teenis ta Läti Kindralstaabi Operatiivosakonna ülemana ning juhtis Läti vägede võitlust Pavel Bermont-Avalovi vägede vastu, pärast edukat sõjategevuse lõppu läks Läti sõjaväest erru ning asus Leedu sõjaväkke. 
1936–1937 – Hispaania kodusõjas kindral.
Ozols on maetud Riia Rainise kalmistule.
Harju Maakohus

Harju Maakohus on esimese astme kohus Eestis asukohaga Tallinnas. Seal arutatakse kriminaalasju, väärteoasju ja tsiviilasju.
Kohtu esimees on 17. aprillist 2025 Liina Naaber-Kivisoo. Varasemad esimehed on olnud Meelis Eerik (2016–2020), Helve Särgava (2006–2015) ja Astrid Asi (2021–2025).
Kohtudirektor on alates 2. oktoobrist 2023 Mario Metsoja. Varasemad direktorid on olnud Elari Udam (2019–2023) ja Hans Moks (2015–2019).
Harju Maakohus loodi 24. mail 1990, mil Harju Rajooni Rahvakohus nimetati ümber.
Harju Maakohus on 67 kohtunikukohaga kohtunike arvult suurim kohus. Ka Harju Maakohtu töökoormus, s.t lahendatavate asjade arv on suurim. 2019. aastal lahendati seal vabariigis lahendatud tsiviilasjadest umbes 49%, kriminaalmenetlusasjadest umbes 40% ja väärteomenetlusasjadest umbes 39%.
1. jaanuarist 2015 pärimisregistrit kui asutust Harju Maakohtu juures enam ei ole ja sinna kirjalikke päringuid esitada ei saa. 1. jaanuaril 2015 jõustunud pärimisseaduse muudatuse kohaselt peetakse pärimisregistrit vaid elektrooniliselt ja registripidajaks on Notarite Koda.
Kuni 16. juulini 2018 oli Harju Maakohtul kolm kohtumaja:
Harju Maakohtu Liivalaia tn kohtumajas arutati kriminaal- ja väärteoasju, Kentmanni tn ja Tartu mnt kohtumajades tsiviilasju.
16. juuliks 2018 koliti kolm kohtumaja ühte, 30 miljonit eurot maksma läinud Tallinna kohtumajja, Lubja 4.
Heldur Jõgioja

Heldur Jõgioja (sünninimi Heldur Aavik; 21. september 1936 Elva – 21. aprill 2010 Maarjamõisa haigla, Tartu) oli eesti muusik, helilooja, kirjanik ja ajakirjanik. Enne lapsendamist kandis ta nime Bronislaw Vjazhowsky. Ta lapsendati 28. mail 1943.
1964. aastal lõpetas Jõgioja Tartu Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna. 
Aastatel 1960–1965 töötas ta Kohtla-Järvel ja Tartus juristina.
Ta avaldas luulekogusid, kirjutas ajaloolisi näidendeid, romaane ja novelle.
1964. aastast töötas ta Õhtulehe reporterina. 
Jõgioja tegi saateid Tartu Alo TV-s ja Põlva raadiojaamas Raadio Marta ning avaldas artikleid ajalehtedes Elva Postimees, Videvik ja Kesknädal.
Ta kirjutas ligi 300 laulu ja umbes 1000 lauluteksti. Jõgioja oli ansambli Suveniir juhtfiguur.
Isiklikku.
Tema poeg on trummar Peeter Jõgioja, lapselaps on muusik Siim Jõgioja.
Otmar Pello

Otmar Pello (13. juuni 1912 Tallinn – 4. november 1971 Toronto) oli eesti kirikuõpetaja.
Ta õppis 1930–1934 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas ning oli prooviaastal Otepääl ja Tallinna Jaani koguduses. Ta ordineeriti 27. detsembril 1936.
Ta oli Viru praostkonna adjunkt (1936), Riia Eesti koguduse õpetaja (1938–1940) ja Suure-Jaani Johannese koguduse õpetaja (1941–1944). 
1944. aastal põgenes Pello Saksamaale, oli aastatel 1945–1949 õpetaja Geislingeni põgenikelaagris. Seejärel emigreerus Kanadasse ning oli aastatel 1950–1971 Toronto Vana-Andrese koguduse õpetaja.
Tema sulest ilmus raamatuid kirikuloost.
Katakana

 
Katakana on jaapani keele silbitähestik, mida kasutatakse välismaiste kohtade, riikide, nimede ja laenusõnade kirjutamiseks.
Kirjutamisreeglid on samad, mis hiraganal. Ainuke erinevus on topelt täishääliku märkimine, näiteks ケーキ (kēki, kook) või コーヒー (kōhī, kohvi). Katakanas on lisasilbid (toodud katakana tabelis), mida jaapani päritolu sõnades ja hiraganas ei esine. Näiteks スウェデン ("Suweden", Rootsi), esineb ウェ(we) või フォーマル (formaalne, "fōmaru") esineb フォ (fo).
Hääldamisreeglid on samad mis hiraganal, kuid r ja l samastatakse: ラ ra/la, リri/li, ル ru/lu, レ re/le, ロro/lo.
Dagens Nyheter

Dagens Nyheter (lühend DN) on Rootsi päevaleht. 
Ajalehte antakse välja Stockholmis ning see on üleriigilise levikuga. Alates 1998. aastast nimetab leht ennast "sõltumatuks liberaalseks".
Dagens Nyheteri asutas 1864. aastal ajakirjanik ja kirjastaja Rudolf Wall, kes oli ka lehe esimene peatoimetaja kuni 1889. aastani. Esimene number ilmus 23. detsembril 1864. Alates 1998. aastast on ajalehe väljaandja Bonnier AB.
Dagens Nyheter on Rootsi suurim hommikul ilmuv päevaleht. 2007. aastal oli selle trükiarv umbes 339 700. 
Alates 2004. aastast ilmub leht tabloidformaadis. Lehe rahvusvaheline standardnumber on .
Novembrist 2009 on Dagens Nyheteri peatoimetaja Gunilla Herlitz.
Kardo Ploomipuu

Kardo Ploomipuu (sündinud 24. märtsil 1988 Pärnus) on eesti ujuja, paraolümpiamängude ning Euroopa ja maailmameistrivõistluste medalivõitja.
Tema treener on Õnne Pollisinski.
Pekingi paraolümpiamängudel 2008 võitis Kardo Ploomipuu kehalise puudega sportlaste klassis S-10 100 m seliliujumises ajaga 1.03,37 pronksmedali.
Oktoobris 2009 püstitas ta Islandil 100 m seliliujumises ajaga 1.01,03 maailmarekordi ja tuli Euroopa meistriks.
Detsembris 2009 Rio de Janeiros peetud invaujumise maailmameistrivõistlustel sai Kardo Ploomipuu 100 m seliliujumises Euroopa rekordiga 58,05 hõbemedali. Augustis 2010 Eindhovenis peetud MM-il sai ta samal distantsil ajaga 1.01,29 taas hõbemedali.
2011. aasta Euroopa meistrivõistlustel Berliinis sai ta 100 m seliliujumises kuldmedali.
Londoni paraolümpiamängudel 2012. aastal oma sai Ploomipuu 100 m seliliujumises neljanda koha.
Septembris 2013 Hollandis Stadskanaalis peetud liikumispuudega sportlaste maailmamängudel IWAS World Games 2013 püstitas ta ajaga 27,12 võistlusklassis S10 uue 50 m seliliujumise lühiraja maailmarekordi.
Jänesekapsalised

Jänesekapsalised ("Oxalidaceae") on kaheiduleheliste taimede sugukond.
Sellesse kuulub nii rohttaimi, liaane kui ka puid.
See on suhteliselt väike sugukond. Eesti pärismaistest taimedest kuulub sinna vaid üks liik – harilik jänesekapsas.
Perekonnad.
Sugukonda kuuluvad järgmised perekonnad:
Normaallause

Normaallause on üks eesti lause põhitüüpidest, kus alus on aktiivseim osaline, asub lause alguses ja on nimetavas käändes.
Eesti keel.
Eesti lause põhitüübid.
Eesti lause põhitüübid võib jagada tegevussubjekti (st aktiivseim osaline, kes kontrollib olukorda) vormistuse alusel kahte põhitüüpi:
Markeerimata lausetüüp on normaallause.
Normaallausele on iseloomulik, et grammatiline subjekt ehk alus on ühtlasi tegevussubjekt ehk teadlik tegutseja ja suhtlussubjekt ehk teema, s.t asub lause alguses. Normaallause peab sisaldama tüüpalust, mis on nimetavas käändes.
Normaallaused on näiteks sellised laused nagu
Normaallause võib olla sihitisega ehk sihiline nagu "Mihkel mängib palli" või ilma sihitiseta ehk sihitu nagu "Mihkel sööb."
Enamik eesti keele lauseid on sellised, kus kõiki kolme subjektiliiki (grammatiline subjekt, tegevussubjekt ja suhtlussubjekt) esindab üks ja seesama moodustaja. Näiteks lauses "Peeter sööb õuna" on "Peeter" alus, tegevussubjekt ja teema. Selliseid lauseid nimetataksegi normaallauseteks.
Eesti keeles on ka teistsuguseid lauseid. Nendes pole sellist vastavust aluse, tegevussubjekti ja teema vahel, need on olemasolu- ehk eksistentsiaallaused ja kogeja-omajalaused.
Lohusuu Issanda Ristimise kirik

Lohusuu Issanda Ristimise kirik (ka Lohusuu Jumalailmumise kirik) on õigeusu kirik Lohusuus aadressil Järve tee 5.
Kirikuhoonet ja selle juures paiknevat kinnistut kasutab Moskva Patriarhaadi Eesti Õigeusu Kiriku Lohusuu Jumalailmumise kogudus.
Historitsistlikus stiilis kirik ehitati aastail 1897–1898 arhitekt Vladimir Lunski projekti järgi. Kirik pühitseti 29. novembril 1898. Portaali "Teeliste kirikud" sõnul iseloomustab hoonet "valevate krohvipindade kooskõla maaliliste maakivist ja punasest tellisest müüriosadega".
Lohusuu Issanda Ristimise kirik koos väravaehitisega on 1998. aastast arhitektuurimälestisena riikliku kaitse all. Selles asuvad Kristuse, Jumalaema, püha Nikolause ja suurmärter Georgiuse ikoonid.
Kiriku eesseisja on ülempreester Jakob Metsalu.
Kõrvallause

Kõrvallause on lausekujuline moodustaja, mille ülesanne on täpsustada pealauset või kõrgema astme kõrvallauset. Kõrvallause ja pealause annavad kokku põimlause. Kõrvallause eraldatakse pealausest komadega ning kõrvallauset alustavad alistavad sidendid. 
Eesti keel.
Kõrvallause koht lauses.
Kõrvallause võib asetseda pealause 
Täiendkõrvallause asend lauses.
Täiendkõrvallause vale asend võib põhjustada vääriti mõistmist või arusaamist. Täiendkõrvallause asub oma põhisõna järel. Et lausetest õigesti aru saada, ei soovitata paigutada kõrvallauset täiendi ja selle põhisõna vahele või nimisõna ja kaassõna vahele.
Ticino kanton

Ticino kanton (saksa, prantsuse ja romanši keeles "Tessin") on kanton Šveitsi lõunaosas. Piirneb lõunas Itaaliaga.
Kanton on saanud nime seal asuva Ticino jõe järgi. Kanton hõlmab Lago Maggiore põhjaosa ja suurema osa Lugano järvest. Kanton on mägine, kõrgeim tipp on Rheinwaldhorn (3402 m).
Itaalia keel on kantonis ametlik keel ja 88% kantoni elanike emakeel (2018. aasta andmeil), 10,67% elanikest on saksa- ja 5,06% prantsuskeelsed. Samas on paljudel töökohtadel mõnikord nõutav saksa keele oskus.
Ticino liideti Šveitsiga 1803. aastal.
Kõrgrünkpilved

Kõrgrünkpilved (ladina keeles altocumulus, lühend Ac) on keskmiste pilvede klassi kuuluv pilvede põhiliik, mis kujuneb kõrgusevahemikus 2–6 km, troopikas natuke kõrgemal. Nende paksus on 200–700 meetrit (harvem kuni 1000 m), pilvekiht on alt tasane. Kõrgrünkpilved on valged, hallid või sinakad, kujult on nad vöödid, vallid, tükid, tombud ja tihti paistavad äärtelt läbi. 
Kõrgrünkpilved koosnevad tavaliselt lamedatest pilvetükkidest, mis võivad moodustada kihitaolisi kogumeid. Mõnikord on nende pilvede osad rünklikud või isegi tornjad.
Kui kõrgrünkpilvede osad on väga peened ja valged, siis ei saa neid enamasti kiudrünkpilvedest eristada.
Kõrgrünkpilvede teke näitab troposfääri keskosa ebastabiilsust ja on seotud ebapüsiva ilmaga. Rünklikumad ja tornjamad pilved on hoovihma ja äikese võimaluse tunnus.
Tavaliselt koosnevad kõrgrünkpilved allajahtunud veepiiskadest, mõnikord moodustavad neid nii allajahtunud veepiisakesed kui ka jääkristallide ja lumekübemete segu. Enamasti nendelt ei saja, aga mõnikord võivad langeda peenikesed vihmapiisad või üksikud lumehelbed sajuhoogudena või laussajuna.
Kõrgeünkpilved esinevad sageli madalrõhkkonnas sooja ja külma frondi vahel, kuigi neid varjavad sageli madalamal asuvad pilved.
Kõrgrünkpilvede korral võivad esineda niisugused optilised nähtused nagu tara ehk pärg ja irisatsioon.
Kõrgrünkpilved jagunevad kaheks alamliigiks, mis jagunevad omakorda paljudeks pilvevormideks.
Pilvetüüp "Altocumulus perlucidus" esineb mõnikord nõrgeneva sooja frondi eesosas, kui seal suuremad pilvemassid lagunema hakkavad. Harvemini on selle pilvetüübiga kaetud terve taevas.
Läätsekujulised kõrgrünkpilved võivad meenutada lendavaid taldrikuid. Seda pilvetüüpi tekitavad tavaliselt mägedega seotud tõusvad õhuvoolud.
Märt Rannamäe

Märt Rannamäe (sündinud 15. juulil 1964) on eesti diskor ja saatejuht.
Aastatel 1993–2004 töötas ta Raadio 2-s.
Aastast 2010 tegutses Rannamäe Tre Raadios.
Aastast 2014 raadios Hit FM
Aastast 2019 raadio Tre raadio Tallinn (19.11.19)
Palupõhja looduskool

Palupõhja looduskool on Alam-Pedja looduskaitsealal Palupõhja külas asuv loodushariduskeskus.
Kooli omanikud ja töö korraldajad on looduskaitseühing Kotkas ja Eestimaa Looduse Fond, eestvedaja Robert Oetjen.
Ajalugu.
Kooli peetakse endises Jaago talus. Koolihooneks ostsid selle looduskaitseühing Kotkas ja Eestimaa Looduse Fond 2001. aastal. Pärast renoveerimist alustas looduskool 2004. aastal tööd: keskkonnahariduslike ürituste, seminaride ja koolituste majutamist.
Muraste looduskool

Muraste looduskool on Suurupi poolsaarel endise Muraste mõisa pargis asuv looduskool.
Muraste Looduskool on asutatud Studio Viridis Loodushariduse ja Eestimaa Looduse Fondi poolt 2006. aastal.
Looduskooli juhataja on Val Rajasaar.
Suurupi poolsaar

Suurupi poolsaar on poolsaar Eesti põhjarannikul Harjumaa loodeosas Harku vallas umbes 20 km Tallinnast läänes. Selle rannikut ümbritsevad läänest Lohusalu laht ja idast Kakumäe laht. 
Poolsaarel asuvad Muraste, Suurupi ja Viti küla. 
Poolsaare edelaosas asub Vääna-Viti kaitseala.
Sulane (ajakiri)

Sulane on Tallinna Kaarli koguduse ajakiri.
Ilmub aastast 1990. Ajakiri ilmub kord kvartalis. Varem on seda nimetatud infoleheks.
Ajakirja toimetajad on Külli Keel ja Indrek Vaino.
Nidwaldeni kanton

Nidwalden on kanton Šveitsi keskosas. Riigiõiguse seisukohalt on Nidwalden poolkanton ja saab saata vaid ühe esindaja Kantonite Nõukogusse. Asub Vierwaldstätterseest lõunas ja läänes.
Kantoni valitsus ja parlament asuvad Stansis.
Kantonis on 11 valda:
2008. aasta autoralli maailmameistrivõistlused

2008. aasta autoralli maailmameistrivõistlused oli 36. FIA autoralli maailmameistrivõistlused. Kokku toimus 15 rallit. Hooaeg algas 24. jaanuaril Monte Carlo ralliga ja lõppes 7. detsembril Walesi ralliga.
Rekordiliselt tuli viiendat korda järjest maailmameistriks Sébastien Loeb koos kaardilugeja Daniel Elenaga. Ühtlasi võitis Citroën tootjate karika.
Võistluskalender.
2008. aasta hooaeg sisaldas 15 rallit, mida oli ühe võrra vähem kui aasta varem. Välja jäid Norra, Portugali ja Iiri ralli, võistluskalendrisse naasis Türgi ralli ja esmakordselt toimus Jordaania ralli. Kuigi pärast vahelejäänud 2007. aastat pidi varasemate plaanide kohaselt taas kalendrisse lisanduma ka Austraalia ralli, siis korraldajad esitasid FIA-le taotluse mitte rallit kavva võtta enne 2009. aastat. 
Ka juunioride autoralli maailmameistrivõistluste kavas oli seitse rallit: Mehhiko, Jordaania, Sardiinia, Soome, Saksamaa, Kataloonia ja Korsika ralli.
Obwaldeni kanton

Obwalden on kanton Šveitsi keskosas. Riigiõiguse seisukohalt on Obwalden poolkanton ja saab saata vaid ühe esindaja Kantonite Nõukogusse.
Kantoni valitsus ja parlament asuvad Sarnenis.
Kantonis on seitse valda:
Alluviaaltasandik

Alluviaalrannikutasandik on madal ja tasane pinnavorm, mis on tekkinud jõesetete kogunemisega.
Ülemjooksul suhtelised kiired ja kärestikulised jõed rahunevad alamjooksul ning pinnase osakesed, mida vesi endaga siiani kaasas kandis, hakkavad põhja settima. Tulemuseks on avarad ja viljakad tasandikud, mis on madalad ja seetõttu tundlikud veetaseme kõikumistele.
Juhul kui rannik, kus jõgi maailmamerre suubub, juhtub olema väikese laineaktiivsusega ning lainetusega kaasa kantavate setete osakaal on väike, hakkavad setted kogunema rannikule ning tulemuseks on avarate, viljakate rannikutasandike tekke.
Näitena saab tuua Mehhiko lahe äärse Mississippi jõe alluviaaltasandiku.
Sageli on alluviaalsed rannikutasandikud seotud teiste jõesetetega tihedalt seotud ranniku elementidega nagu deltad ja limaanid.
Unterwalden

Unterwalden on endine Šveitsi kanton, mis tänapäeval on jaotatud Obwaldeni ja Nidwaldeni poolkantoniks. 
1291. aasta augusti algul sõlmis Unterwalden Uri ja Schwyziga Igavese Liidu ("Ewiger Bund der Drei Waldstätten"), mis pani aluse Šveitsi Konföderatsioonile.
Brian May

Sir Brian Harold May (sündinud 19. juulil 1947) on Briti muusik ja astrofüüsik. 
Eeskätt on ta tuntud kui ansambli Queen kitarrist. Kitarristina kasutab ta isetehtud kitarri Red Special. Ta on kirjutanud näiteks sellised hitid nagu "We Will Rock You", "Who Wants to Live Forever", "Tie Your Mother Down", "Now I'm Here", "I Want It All" ja "Too Much Love Will Kill You". 
May sai 2007. aastal doktorikraadi astrofüüsikas ning on Liverpool John Moore's University kantsler. 
2005. aastal sai ta raadiojaama Planet Rock korraldatud parimate kitarristide hääletusel 7. koha. Ajakirja Rolling Stone edetabelis "100 Greatest Guitarist of All Time" paiknes May 39. kohal. 
2005. aastal sai Briti impeeriumi ordu komandöriks (CBE).
15. märtsil 2023 lõi kuningas Charles III teda teenete eest muusikas ja heategevuses rüütliks (Knight Bachelor). 
Elukäik.
Harold ja Ruth May ainus laps Brian May sündis Hamptonis Londonis ning käis Hampton Grammar Schoolis. Sel ajal pani ta kokku oma esimese bändi Nineteen Eighty-Four laulja ja basskitarristi Tim Staffelliga. May lõpetas kooli väga heade tulemustega. 
Ta isa Harold töötas joonestajana ning oli pikaajaline suitsetaja. Seetõttu vihkab May suitsetamist ning on isegi oma hiljutistel sisekontsertidel suitsetamise ära keelanud. 
1974–1988 oli Brian abielus Chrissie Mulleniga, kellega tal on kolm last: Jimmy (sündinud 1978), Louisa (1981) ja Emily Ruth (1987). Paar lahutas abielu 1988. aastal.
Brian on intervjuudes öelnud, et võitles 1980. aastate lõpus sügava depressiooniga ning kaalus isegi enesetappu, pidades põhjusteks abielu purunemist ja enda halva isana tundmist, oma isa Haroldi surma ja Freddie Mercury haigust. 
May on praegu abielus endise näitleja Anita Dobsoniga, kellega tutvus 1986. aastal.
Ajalehe The Sunday Times järgi oli Mayl 2009. aasta seisuga 70 miljoni naelsterlingi väärtuses vara.
Edgars Jundzis

Edgars Jundzis (19. jaanuar 1907 Oomuli, Härgmäe kihelkond Valga kreis Liivimaa kubermang Venemaa keisririik – 21. oktoober 1986 Jaunpiebalga, Läti NSV NSV Liit) oli läti usuteadlane ja vaimulik, kes pidas Riias eestikeelseid jumalateenistusi.
Kooliteed alustas Oomuli vallakoolis (1913–1918). Pärast seda õppis Eesti Valgas ja Valga riigireaalkoolis (1918–1922). 1922–1925 õppis ta Riias Noorsooühingu keskkoolis ja Riigi täiskasvanute keskkoolis.
Pärast keskkooli lõpetamist õppis Edgars Jundzis Läti Ülikoolis 1925–1929. Stuudiumi ajal pühendas ta ennast Jeesuse elu uurimisele. 1928 sai ta üliõpilastöö "Albert Schweitzeri eshatoloogiline vaatepilt Jeesuse elule" eest auhinna. Ta ordineeriti 9. novembril 1929 piiskop Kārlis Irbe poolt pastoriks. 
Aastatel 1929–1941 oli ta Valga Jaani kiriku saksa-läti Jaani koguduse õpetaja. Valgas asutas ta lätikeelse gümnaasiumi, samuti kirikuajakirja Gara Līdumnieks. Aastal 1932 sai ta Läti Ülikooli teoloogia kandidaadi kraadi.
1937–1938 täiendas Edgars Jundzis end Baseli ja Zürichi ülikoolides Šveitsis, valmistudes saama Läti Ülikooli õppejõuks.
Riia Jaani kiriku eesti koguduse õpetajana tegutses ta 1941–1944 ja 1959–1986.
1944–1945 oli ta Piltene koguduse õpetaja. 1945–1951 Gulbene ja Jaungulbene koguduste õpetaja, lisaks teenis Edgars Jundzis sel ajal veel Lejasciema ja Lubāna kogudusi.
Aastatel 1951–1956 oli ta represseeritud, viibis Vorkutas.
Pärast Siberist tagasitulekut oli ta Jaunpiebalga, Vecpiebalga, Ērgļi, Drusti ja 1959–1986 Riia Riia eesti Peeter–Pauli koguduse õpetaja.
Isiklikku.
Edgars Jundzisel on tütar ja kolm poega. Noorim poeg Tālavs Jundzis on jurist, politoloog ja endine poliitik. 1991–1993 ja 1997–1998 oli ta Läti kaitseminister. Tema ema oli rahvuse poolest eestlanna.
Karl Luckin

Karl Luckin (16. veebruar 1874 Võrumaa, Kaagjärve – 1941) oli eestlasest misjonär Aafrikas ja harrastusfotograaf.
Elulugu.
1841. aastal ühines Eesti Luteri kirik Leipzigi misjoniseltsiga, mis võimaldas eestlastest misjonihuvilistel saada vastavat koolitust Saksamaal. See aitas kaasa misjonitegevuse populaarsuse kasvule Eestis. 1891. aastal loodi Eesti Misjonikonverents, mis hakkas käima koos kord aastas ja kuhu kuulusid peaaegu kõik Eestimaa kirikuõpetajad. Konverentsi raames hakati välja andma eestikeelset misjonilehte ja traktaate, lisaks korraldati kogudustes misjonitunde. 1897. aastal otsustas Soome Misjoniselts hakata eestlastest õpilasi oma misjonikooli vastu võtma.
Üks nendest, kes misjonitegevusest huvituma hakkas, oli Karl Luckin. Ehkki Soome misjoniseltsi ei õnnestunud tal pääseda, võeti ta puudulikust haridusest ja vähesest saksa keele oskusest hoolimata Leipzigi misjoniseltsi abil tislerikursustele.
Kuigi 1896. aastal olid Ida-Aafrikas misjonäridena hukkunud Leipzigi misjoni liikmed Evald Oviir ja tema lätlasest kolleeg Karl Segebrok, suundus 1900. aastal ehitusmeistrina samasse piirkonda Karl Luckin. Esimesed aastad möödusid tal Leipzigi misjonijaamas Jimbas, tänapäeva Keenia aladel. Pärast kogemuste saamist liikus ta koos Hermann Albert Fokkeniga Kilimanjaro juures asunud Meru mäe jalamile, kus olid aastaid varem tapetud Oviir ja Segebrok. 8365-liikmelise Waarusha kommuuni juurde rajati koos Luteri keskus. Karl Luckini eestvedamisel ehitati piirkonda esimene kirik, mis on tänapäevani säilinud ning kasutusel muuseumina.
Karl Luckin õpetas kohalikele puutööd, andis algharidust ning leidis võimaluse neile ka orel ehitada. Lisaks tegeles ta aafriklaste eluolu, etnograafiliste esemete, sealsete loomade ja looduse sihipärase fotografeerimisega. See kirg oli ilmselt pärit vend Johannes Luckinilt, kes Kaagjärvel koolmeistri ameti kõrvalt ka külafotograafina leiba teenis.
1908. aastal Eestis käies esitas ta kodustele värvitud klaaspositiive koos põnevate jutustustega. 1910. aastal naasis Karl misjonärina Aafrikasse.
Tänapäeval säilitatakse Karl ja Johannes Luckini fotonegatiive Tallinna Linnamuuseumi Fotomuuseumis.
Komooride vapp

Komooride vapp on Komooride riigivapp.
Vapp on kasutusel alates 1978. aastast.
Vapp kujutab Komooride riigipitsati jäljendit. Selle keskel on kaheksaharuline täht, mis sümboliseerib päikest, ning kuusirp nelja tähega. Keskse kujutise ümber on riigi endine nimi prantsuse ja araabia keeles. Vapi külgedel on kaks oliivioksa. All on prantsuskeelne rahvuslik deviis "Unité, justice, progrès" ('ühtsus, õiglus, edenemine').
Meru mägi

Meru mägi (ka Sumeru, Sineru või "Mahāmeru"; sanskriti keeles मेरु "Meru"; paali keeles "Sineru"; hiina keeles 須彌山 "Xūmíshān"; jaapani keeles 須弥山 "Shumisen") on hinduismi, džainismi ja budismi mütoloogilises kosmoloogias püha mägi, mida peetakse universumi keskmeks, maailma teljeks.
Budistlikus kosmoloogias asub Meru mäe tipul Trāyastriṃśa, jumalate (deevade) maailm, mida valitseb Śakra. Seda ümbritsevad maailmakaitsjad ja neist allapoole jääb inimeste maailm. Meru mäe jalamil ja selle koobastes paiknevad asurad, kes on vaenujalal jumalatega. Asurate ja jumalate vahel on müütiline puu "Cittapātali", mille juured paiknevad asurate valdustes, viljad aga küpsevad taevas.
2A29 MT-12 Rapira

100 mm kahur 2A29 MT-12 Rapira on Nõukogude Liidus valmistatud tankitõrjekahur, mis on tänapäevalgi kasutuses. GRAU koodnimetus 2A29. 
Kirjeldus.
Kahuril on lisaks teleskoopsihikule ka panoraamsihik, mille abil on võimalik anda kaudtuld. Lokaalsetes sõdades ongi kahurit kasutatud pigem kaudtuletoetuseks. Raud on erinevalt eelkäijast vintsoonteta ja sellest on võimalik tulistada ka laserjuhitavaid rakette 9M117 Kastet. Kahuril on ZiL-150 tüüpi veoauto rattad ja hüdroamortisaatoritega tugevdatud torsioonvedrustus. Vedrustus fikseeritakse laskmise ajaks. 
Relvasüsteem on moraalselt vananenud ja tänapäeva lahinguväljal tankitõrjeks vähemobiilne, kuid on siiski täiesti arvestatav jalaväe otse- ja kaudtuletoetusel ning efektiivne varitsustes.
Ajalugu.
Rapirad valmistati 2А19 T-12 edasiarendusena 1970. aastail ja see on hoolimata tänapäevase sõja liikuvast iseloomust siiani kasutuses. Neid on rakendatud näiteks Tšetšeenia sõdades, kuid siiski peamiselt kaudtulerelva rollis.
Kasutamine.
Uuemat tüüpi 2A29 Rapirad on relvastuses peamiselt:
Georg Johannes Parikas

Georg Johannes Parikas (30. oktoober 1880 – 22. oktoober 1958) oli eesti fotograaf. 
Ta sündis Järvamaal Türi-Alliku mõisa (Allenküll) veskirentniku Peet(er) Parikase ja tema naise Mari pojana (ekslikult on sünnikohana käibel ka Roosna-Alliku). Parika perekonnanimi saadi 1779. aastal samanimelise järve, küla, raba ja talu nime järgi. 
Parikas õppis 1883. aastast Laeva külakoolis, seejärel Pilistvere kihelkonnakoolis, Viljandi linnakoolis ja Borman-Heine eragümnaasiumis, mille lõpetas 1899. aastal. 
Ta töötas vanemate soovil rentniku-praktikandina Lustiveres, Vastseliinas ja Sõmerpalu mõisas. 20-aastaselt hakkas ta huvituma fotograafiast. Peale fotograafia meeldis talle veel jalgrattasõit, milles võitis ka medaleid.
Herbert Pulk

Herbert Pulk (sündinud 3. juunil (dokumentide järgi ekslikult 3. mail) 1923 – 27. september 2018 Pärnu) oli eesti dirigent.
Ta oli Pärnu esimese kutselise puhkpilliorkestri asutaja, orkestrist on välja kasvanud praegune Pärnu Linnaorkester. Ta oli segakoori Endla peadirigent aastatel 1958–1988 ja juhatas ka segakoori Kungla. Herbert Pulk oli kohalike laulupidude üldjuht, juhendas vokaalansambleid ning kirjutas heliloomingut. Ta oli Pärnu Muusikakoolis vaskpuhkpillide ja solfedžo õpetaja 27 aastat, kuni pensionile minekuni.
Urmas Sellis

Urmas Sellis (sündinud 6. märtsil 1963 Tartus) on eesti ornitoloog ja looduskaitsja.
Ta on lõpetanud Tartu Ülikooli bioloogia erialal 1990. aastal.
Siili tänav (Tartu)

Siili tänav on tänav Tartus.
Tänav asub Emajõe ääres, algab Rebase tänavalt ja on jõega paralleelne selle paremal kaldal. Tänava pikkus on 1,5 km. 
Sõbra tänava ristumiskohast lõuna suunas kuni Purde tänava mõttelise pikenduseni on Siili tänav 250 meetri ulatuses välja ehitamata. 
Tänav on võrdlemisi uus ja sai nime 2005. aasta lõpus.
Siili tänaval asuvad eramajad ja üks suurem korterelamu.
Oktoobris 2007 avati tänaval "Siili" skulptuur (autorid Aivar Simson Seakülast, Edvīns Krūmiņš ja Kalev Prits), mis on analoogne mõni kuu varem Jõhvi paigaldatud skulptuuriga.
Vikerkaare tänav (Tartu)

Vikerkaare tänav on poolkaarekujuline tänav Tartus Tähtvere linnaosas.
Tänava pikkus on 1270 meetrit.
Tänav algab K. A. Hermanni tänavalt, pöörab kaarekujuliselt vasakule ning lõppeb K. A. Hermanni ja A. Haava tänava kohtumiskohas. Vikerkaare tänavaga ristuvad J. Hurda, C. R. Jakobsoni, L. Koidula tänav, Taara puiestee, Ilmatari ja J. V. Jannseni tänav.
Pärnu vapimärk

Pärnu vapimärk on Pärnu linna autasu, millega tunnustatakse isikuid Pärnu linnale osutatud eriliste ja pikaajaliste teenete eest.
Vapimärk kujutab endast lindiga ümbritsetud Pärnu vappi, mille kohal on kolm tammelehte ja all kiri "PÄRNU". Vapimärk on kahetasandiline. Alumiseks tasandiks on lint ja tammelehed, ülemiseks tasandiks emailitud Pärnu linna vapp. Vapimärk käib kahe ketihaaraga kinnituskruvi külge.
Hõbedast vapimärgi kõrgus on 32 mm ja laius 30 mm.
Mereväe kadetikorpus

Mereväe kadetikorpus, ka merekorpus (vene keeles "Морской кадетский корпус", ka "Морской корпус") oli keisrinna Jelizaveta Petrovna korraldusel 15. detsembril 1752 Peterburis Vassili saarel asutatud merealast haridust andnud õppeasutus. See on üks vanim Venemaa sõjalist haridust andev õppeasutus. 
Ajalugu.
Kooli eelkäijaks oli Peeter I poolt 1701. aastal rajatud Matemaatika- ja navigatsiooniteaduse kool ("Школа математических и навигацких наук"), millest sai 1715. aastal Merekaardiväe Akadeemia ("Академия морской гвардии"). Keisrinna Jelizaveta moodustas selle baasil 1752. aastal Mereväe aadlikorpuse ("Морской шляхетский корпус"). Kümme aastat hiljem nimetati see ümber Mereväe kadetikorpuseks. 1860. aastate reformide käigus kadetikorpus kaotati ja selle asemel rajati Merekool ("Морское училище"). 1891. aastal kadetikorpus taastati. 1906. aastal nimetati see ümber Tema Keiserliku kõrguse Troonipärija mereväekorpuseks ("Его Императорского высочества наследника Цесаревича Морской корпус"). I maailmasõja ajal 1916. aastal sai õppeasutusest taas Merekool. 1918. aastal pärast nõukogude võimu kehtestamist moodustati Venemaal Merekooli baasil Laevastikuohvitseride ettevalmistamise kursused, millest arenes hiljem välja M. Frunze nimeline Kõrgem sõjamerekool.
Õppetöö.
Õppetöö oli korraldatud kolmes klassis, milles igal tasemel oli 120 aadlike seast pärit õppurit. 1. ehk vanema klassi õppurid olid gardemariinid, kahe noorema klassi õppurid aga kursandid. 
Õppetöö toimus Peterburis Vassili saarel kuni 1771. aasta maini, mil õppehoone sai tulekahjus kannatada ja õppetöö viidi üle Kroonlinna. Keiser Paul I korraldusega 8. detsembrist 1796 õppetöö Peterburis Vassili saarel taastati.
Tektonosfäär

Tektonosfäär on Maa välimine kest, milles tekib ja avaldub tektooniline liikumine
. Tektonosfääris on litosfäär ja astenosfäär ligikaudses gravitatsioonilises tasakaalus
Tektoonilised tsüklid

Tektonilised tsüklid on samaaegsed globaalsed orogeneesiprotsessid, mille kestus on 100–200 mln aastat. 
Tänapäeval kasutatakse tektooniliste tsüklite mõistet piirkonna kohta.
Ado Köögardal

Ado Köögardal (9. jaanuar 1891 Naanu talu, Karula vald – 16. aprill 1957 Keila) oli eesti vaimulik.
Ta õppis aastatel 1910–1911 Tartu ülikooli ajaloo-keele- ja 1912–1916 usuteaduskonnas, ordineeriti 9. septembril 1917. Ta oli Fraternitas Estica vilistlane.
Ado Köögardal oli Oudova linna ja maakonna eesti koguduste õpetaja 1918–1919, Kanepi Jaani koguduse õpetaja 1919–1921, Urvaste Püha Urbanuse koguduse asetäitja õpetaja 1920–1921, Keila Miikaeli koguduse õpetaja 1921–1957. Teenistus tema ametisseseadmiseks peeti 4. detsembril 1921. Seega teenis ta Keila kogudust 35 aastat ja veidi üle nelja kuu. 
1935. aastast oli ta Lääne-Harju praostkonna praost. Köögardal tegutses ka Valga, Tartu ja Tallinna koolides usuõpetajana.
Perekond.
Ado Köögardal abiellus 26. märtsil (vkj 13. märtsil) 1915 Adele Hilda Kuusikuga (24. detsember 1892 Tartu – 14. aprill 1972 Tallinn). Abielust sündisid poeg ja kaks tütart. Tema naisevend oli Türi Püha Martini koguduse õpetaja Paul Voldemar Kuusik, tema kälimees oli kolonel Johannes Soodla. 
Lapselaps on Loomingu Raamatukogu kauane toimetaja ning tõlkija Anu Saluäär, tema tütar on arheoloog Ulla Kadakas. Ado Köögardal on maetud Keila kirikuaeda noorelt surnud tütre Hilda kõrvale.
Ilukirjandus.
Ado Köögardal kirjutas lastejutte ajakirjale Laste Rõõm ning 1938 romaani kirikuõpetaja elust "Rahula kirikla" (pseudonüüm A. Kaskemäe).. 1924 ilmus õhuke raamat “Keila kihelkonnaloost”, mis annab hea ülevaate Keilast, kirikust, kirikuaiast, kogudusest, Rannamõisa abikirikust, kihelkonna paikadest jms. 
Ta pidas aastakümneid (1910–1951) päevikut, kus lisaks kirikuloole on ka ajaloolist, kultuuriloolist ja kohalikku elu-olulist ainest. Päevaraamatuid aastaist 1924–1930 saab lugeda Harjumaa muuseumi kodulehelt. 2019. aasta sügisel ilmus Harjumaa muuseumi väljaandel raamatuna "Köögardal 1944", 2020. aasta sügisel "Köögardal 1945" ja 2022. aasta alguses "Ado Köögardali päevaraamat 1949". Detsembris 2022 ilmus neljas raamat ehk aastad 1946/47. 
Hiljem on lisandunud 1948. (nov 2023), 1924. aasta (esitletud märtsis 2024) ning 1925 (esitletud veebr. 2025). Ilmumas on aasta 1940. See tuli trükist novembris 2025.
Gustav von Mengden

Vabahärra Gustav von Mengden (läti Gustavs fon Mengdens; 27. aprill (vkj 17. aprill) 1627 Riia, Liivimaa Rootsi kuningriik – 26. detsember (vkj 16. detsember) 1688) oli vaimulik luuletaja, satiirik, helilooja, Rootsi armee kindralmajor, poliitik ja mõisnik.
Gustav von Mengden sündis Liivimaa aadlilipkonna ohvitseri ja Menģele (Altenwoga) vabahärra (1653) Otto von Mengdeni (1596–1681) ja Igate, Ozoli ja Sinole mõisa pärija Gerdruta von Roseni (1589–1651) pojana.
Ta õppis Tartus ja Leidenis (Gustavus a Meynden Livonia oriundus; immatrikuleeriti mais 1646), oli Tartu õuekohtu assessor, Rootsi armee kindralmajor ja Liivimaa aadlilipkonna ooberst. 
1653 kuni 1660 oli ta Liivimaa maamarssal, 1666. aastast Liivimaa maanõunik ja osales sama aasta 12. oktoobril Rootsi delegatsiooni koosseisus Kärde rahu jätkuna toimunud läbirääkimistel Venemaaga Pljussa jõe äärses mõisas. Rootsi poolelt osalesid seal veel komissarina Eesti-, Liivi- ja Ingerimaa garnisonide ülemjuhataja Simon Grundel-Helmfelt, Eestimaa maanõunik Gustaf Clodt ja saatkonnasekretär Andreas Walwick ning Vene poolelt okolnitši Vassili Semjonovitš Volõnski, duuma aadlik Ivan Afanasjevitš Prontšištšev, Gerasim Semjonovitš Dohturov ja Jefim Rodionovitš Jurjev. 
Gustav von Mengden oli ka hiljem, 1660−1688 Liivimaa maanõunik.
1679 tekkis Mengdenitel konflikt Staël von Holsteinide ja Ungern-Sternbergide suguvõsadega. Seetõttu toimunud duellil tulistas tema poeg Otto Reinhold von Mengden maha kindralmajor Jakob Staël von Holsteini ja pärast mitmeid mõrvu elasid nad pojaga mõnda aega paguluses. 
1686 lasi ta trükkida kaks enda kirjutatud koraalikogumikku.
Talle kuulusid Menģele (Altenwoga), Igate (Idsel), Ogre (Ogershof mit Osel und Helfreichshof), Ozoli (Lappier), Sinole (Sinohlen), Galgauska (Golgowsky), Weissenhof, Mālmuiža (Mahlenhof), Karlsberg, Carnikava (Zarnikau), Abkunst, Kusa (Kussen) ja Lubeja (Lubey) mõis.
Ta on maetud perekonnahauda Riia Toomkirikusse.
Perekond.
1650 abiellus ta Ida-Preisimaalt pärit Barbara Finck von Finckensteiniga, kes oli Albrecht Christoph Finck von Finckensteini ja Hedwig Katharina von Halle tütar ning hilisema Preisi feldmarssali Albrecht Konrad Finck von Finckensteini (1660–1735) vanem poolõde. Abielust sündis 5 tütart ja 4 poega:
Tektoonilised rikked

Tektoonilised rikked on maakoore lasumusrikked, mida on põhjustanud geoloogilised sisejõud. 
Kurd- ehk plikatiivsed rikked on mitmesuguste kuju ja suurusega kurrud, mis paiknevad maakoores üksikult või rühmiti; need tekivad kivimite plastilise deformeerumise tagajärjel. 
Rebend- ehk disjunktiivsed rikked on maakoorelõhed, mida mööda kivimiplokid on nihkunud; need tekivad kivimite jäiga deformeerumise tagajärjel. Rebendrikete hulgas eristatakse siirdega rikkeid ehk paraklasse ning siirdeta rikkeid ehk diaklasse. Sügavuse järgi liigitatakse rebendrikked maakoore ülemises osas olevaiks murranguiks ning kogu maakoort läbivaiks ja kohati ülemisse vahevöösse ulatuvaiks süvamurranguiks. 
Maakoore tahkes ülaosas valdavad rebendrikked, suures sügavuses muutuvad kivimid plastiliseks ning ülekaalu saavad kivimite kurdrikked.
Franz Friedrich Ploschkus

Franz Friedrich Ploschkus (7. november 1748 Tallinn – 26. juuni 1806 Järva-Madise) oli Eesti vaimulik.
Ta immatrikuleeriti 31. augustil 1768 Greifswaldi ülikooli ja 15. oktoobril 1771 Leipzigi ülikooli. Alates 1775. aastast oli koduõpetaja Saaremaal Karja kihelkonnas Koiklas major Güldenstubbe juures. Ordineeriti pastoriks 2. septembril 1779.
Aastatel 1779–1780 oli vikaarõpetaja Valjala Martini koguduses. Kutsuti Järva-Madise Püha Matteuse koguduse õpetajaks 19. mail 1780.
Isiklikku.
Pastor oli ka tema poeg Robert Heinrich Gottfried Ploschkus.
Nikita Panin

Krahv Nikita Ivanovitš Panin (vene keeles "Панин Никита Иванович"; 18. september 1718 Danzig – 31. märts 1783 Peterburi) oli Venemaa riigiametnik ja poliitik, Välisasjade Kolleegiumi juht aastail 1763–1781. 
Nikita Panin pärines kuulsast Paninite suguvõsast. Ta sündis 1718. aastal Danzigis, kus teenis tollal tema isa Ivan Panin. Tema lapsepõlv möödus aga Liivimaa kubermangus Pärnus, kus ta isa teenis linna komandandina.
Panin alustas teenistust ratsakaardiväes ning seejärel tegi ta keisrinna Jelizaveta Petrovna õukonnas eduka karjääri: oli Venemaa saadik Taanis (1747) ja Rootsis (1748–1760). 1755. aastal autasustati teda kui edukat diplomaati Püha Anna ordeni ja Aleksander Nevski ordeniga ning talle anti kindralleitnandi auaste. 
Pärast Venemaale naasmist määras keisrinna Jelizaveta Petrovna ta tsareevitš Pauli ülemõuemeistriks ja kasvatajaks alates Pauli kuuendast eluaastast. Panin oli tulihingeline konstitutsioonilise monarhia poolehoidja, milleks ta sai eeskuju Rootsi kuningriigist.
Nikita Panin oli ka keisrinna Katariina nõunik välispoliitikas aastatel 1760-1773.
Kui Katariina pani 1762. aasta juunis toime paleepöörde ja tõukas võimult oma abikaasa Peeter III, üritas Panin juurutada Venemaal konstitutsioonilist monarhiat. Ta lubas toetada Katariina valitsemise legitiimsust juhul, kui Katariina kuulutab välja Panini koostatud manifesti keiserliku nõukogu loomisest. 
Nikita Panin oli Venemaa Keisririigi Välisasjade Kolleegiumi juht aastail 1763–1781.
1766kanti Nikita Ivanovitš Panin ja Pjotr Ivanovitš Panin (1721–1789) Eestimaa rüütelkonna aadlimatriklisse nr 267 all.
1781. aastal eemaldus ta riigijuhtimisest ning suri 31. märtsil 1783.
Nikita Panin on maetud Peterburi Aleksander Nevski katedraali Blagoveštšenski kalmistule.
Isiklikku.
Nikita Panin ei olnud abielus ning tal ei olnud järglasi.
Kogeja-omajalause

Kogeja-omajalause on üks eesti lause põhitüüp, kus alus ei ole lause algul või puudub lausest ja teemasse kuulub kogeja või omaja, mis on ühtlasi tegevussubjekt ja toimib lauses määruse või sihitisena. Seega on tegemist pöördjärjega lausetega.
Eesti lause põhitüübid.
Kõigis eesti keele lausetes ei lange alus, tegevussubjekt ja teema ühte või on kokkulangevus osaline. Seetõttu jagunevad eesti laused kolme põhitüüpi:
"Õpetaja" (alus, tegevussubjekt, teema) "õpetab lapsi"
"Õues" (teema) "puhub tuul" (alus, tegevussubjekt)
"Rebasel" (tegevussubjekt, teema) "on saba" (alus).
Kogeja-omajalause omadused.
Nendel (määrus, teema, tegevussubjekt) "on lõbus supelda.
Teda (sihitis, teema, tegevussubjekt) "huvitab matemaatika." 
"Teda" (tegevussubjekt, teema) "huvitab botaanika" (alus). 
Laiska kassi (tegevussubjekt, teema) "ei huvita hiir."
Börsikrahhi "tekitatud rahakriis" 'Börsikrahh tekitas kriisi'. Minu maha jäetud asjad 'Mina jätsin asjad maha'.
"Mul on maja" "Haapsalus. Poisil on juba pool päeva olnud külm." 
"Minus on palju rõõmu ja õnne." 
"Direktoril tuleb väljastada käskkiri." 
Mulle meeldib suusatada. Sa meeldid mulle.
Verbid, mis tingivad kogejalause.
Kogejalause tingivad
Verbid tingivad iseseisvalt neile omase kogejalause malli, kus tegusõna käändelise vormi tegevussubjekt on alalütlevas käändes. da-tegevusnime vormis laiend on sel juhul iseseisev lauseliige - alus.
"Teil" (tegevussubjekt, teema) "pruugib ainult küsida" (alus).
"Vastajal" (tegevussubjekt, teema) "on tarvis mõelda" (alus).
Otto Etzold

Otto Wilhelm Etzold (25. juuli (vkj 13. juuli) 1899 Uue-Pornuse mõis, Halliste kihelkond – 19. veebruar 1982 Laichingen, Tübingeni ringkond) oli Eesti vaimulik.
Otto Wilhelm Etzold õppis gümnaasiumis Viljandis ja Tartus. Lõpetas Tartu ülikooli usuteaduskonna aastal 1927. Oli prooviaastal Keila Miikaeli koguduses.
Ta ordineeriti 25. märtsil 1928 ja oli 1928–1939 Harju-Madise koguduse õpetaja. 
Ta oli 1914–1918 Venemaale küüditatud, 1918–1920 osales Vabadussõjas Balti Pataljoni koosseisus. Läks 1939 Saksamaale ja vabastati Eesti kodakondsusest 30. novembril 1939. Tema viimane elukoht Eestis oli Padise vallas. Oli 1940–1945 pastor Bellschwitzis (praegu Bałoszyce Iława maakonnas Warmia-Masuuria vojevoodkonnas) Lääne-Preisimaal. 1946–1947 oli pastor Predöhlis (Lüchow-Dannenbergi kreisis Alam-Saksi liidumaal) ja samaaegselt ametis Rahvamisjonis. 1948–1965 oli pastor Seissenis (Ulmi lähedal). Läks aastal 1965 emerituuri, elukohaks Laichingen (Alb-Doonau kreisis Tübingeni ringkonnas Baden-Württembergi liidumaal), kus ta ka suri.
Isiklikku.
Tema Viljandis sündinud isa Ernst Heinrich Etzold (1858–1939) oli Saksi-Altenburgist pärit Gustav August Etzoldi (1807–1885) ja Viljandist pärit Emilie Spechti (1830–1887) poeg, kes õppis Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas ja tegutses muuhulgas kihelkonnaarstina Helmes ja Voltveti mõisa lähedal Allikukivil (saksa keeles "Quellenstein"). Arst oli ka tema vend Friedrich Wilhelm Etzold (1906–1979).
Otto Wilhelm Etzold oli abielus Hageri pastori Konstantin Thomsoni tütre Doraga. Tema naisevennad olid Hageri õpetaja Helmut Thomson, Pärnu Nikolai koguduse õpetaja Waldemar Thomson ja loodusteadlane Paul Thomson.