Lause suhtluseesmärk

Lause suhtluseesmärk on üks osa lause semantilisest funktsioonist. Lause suhtluseesmärgiks ehk kommunikatiivmodaalseks tähenduseks võib olla väite, küsimuse, käsu, soovi või hüüu väljendamine.
Lausetüübid suhtluseesmärgi järgi.
Eesti keeles saab grammatiliselt ehk muutetunnuste, abisõnade ja sõnajärje abil vormistada viis suhtluseesmärki, milleks võib olla väide, küsimus, käsk, soov või hüüd. Nende suhtluseesmärkide väljendamiseks on olemas vastavalt viis kommunikatiivset lausetüüpi:
Lausetüübi ja suhtluseesmärgi vastavus ei ole päris üksühene. Üheks suhtluseesmärki vahendavaks grammatiliseks vahendiks on ka intonatsioon, mida pole aga tema kõikuvuse tõttu arvatud lausetüübi eristavate tunnuste hulka. Näiteks lauset "Sa teed selle ära?" peetakse ikkagi väitlauseks, küsitähendust aga väitlause sekundaartähenduseks.
Väitlause.
Väitlause on nii sisult kui ka vormilt markeerimata lausetüüp, mille põhiülesanne on väite väljendamine. 
Intonatsiooniga ja/või leksikaalsete vahenditega saab väitlauses vormistada ka teisi suhtluseesmärke:
Küsilause.
Küsilause on lausetüüp, mis väljendab küsimust. Küsilaused jagunevad vastavalt sellele, kas vastused on küsimusega ette antud või mitte. 
Küsilause sekundaartähendused: retooriline küsilause ja käskküsilause.
Käsklause.
Käsklause on lausetüüp, mille grammatiline ehitus on kohandatud ülesandele väljendada käsku (palvet, nõuet, üleskutset) lausega märgitud sündmuse teostamiseks. 
Käsk on varieeruva tugevusega taotlus. Eri tugevusastmeid saab väljendada leksikaalselt ja grammatiliselt, näiteks: "Ma soovitan teil lahkuda."
Käsku pehmendavad kiilud ("palun, ole nii lahke", "Palun too mu tööriistad siia!"), tingiv kõneviis ("Ehk sa tooksid mu tööriistad siia?"), võimalikkusmodaalsus ("Võib-olla te ootate nad ära?").
Käsku tugevdavad ajamäärused "kohe, juba" ("Tule kohe kapi otsast alla!"), paratamatusmodaalsus ("Seda rohtu võta tingimata."), da-infinitiivsed laused ("Kuulata ja vaikida!"), vormelid, eriti käsklused ("Käed üles!").
Sõnastusega antud intensiivsust võib teisendada intonatsioon, näiteks: "Palun mine ära!"
Soovlause.
Soovlause on lausetüüp, mis väljendab soovi. Erinevalt käsust ei ole soov taotluslik. Soov väljendab üksnes suhtumist sündmusesse. Et soovitav sündmus on vaatlushetkel teostumata, on soovlause öeldis alati tingivas kõneviisis. Soovlause ehitustüübid:
Soovi intensiivistatakse üldlaiendite "ometi, ainult, vaid, no" jms abil. 
Hüüdlause.
Hüüdlause on lausetüüp, mis näitab, et lausega tähistatud sündmus on kõneleja jaoks ootamatu ja üllatav. Hüüutähendus ei sisalda vajalikkus- ega tegelikkushinnangut, näiteks: "Kui hästi ta ujub!" (reaalne) "Kui hästi ta ujuks (, kui ta oleks terve!)" (irreaalne)
Kõige enam võimalusi hüüdlause kujundamiseks pakuvad sõnad, mis osutavad intensiivsusele. Hüüdlause viitab sellele, et millegi intensiivsus on suurem tavalisest, keskmisest, ootuspärasest, näiteks: "Küll teie laps on püsimatu!"
Nii hüüutuumaks kui 'väga'-intensiivistamiseks sobivad nt adjektiivid, adverbid ja verbid.
Väitlausepärane hüüdlause.
Kommunikatiivset tähendust märgib lauselaiend "küll" lause alguses või fokuseeriv fraasilaiend "alles, vast, aga" hüüutuuma ees, näiteks: "Oh, küll oli maailm kaunis ja elu armas!"
Väitlausepärane hüüdlause on sageli elliptiline, kusjuures säilib vähemalt lauselaiend, verb ja hüüutuum, näiteks "Kus vihastas!"
Komplementlausekujuline hüüdlause.
Väljendab iseseisvunud üllatust, imetlust ja on samuti tähelepanu juhtiv. Komplementlausekujuline hüüdlause algab siduva ase- või määrsõnaga, näiteks: "Näe, kuidas kõik on muutunud. – Kuidas kõik on muutunud!"
Nimisõnafraasi sisaldav hüüdfraaslause.
Tuumaks on valdavalt osastavaline, nimetavaline nimisõnafraas ja situatsioon jääb lauses määramatuks, näiteks: "Oh noorus, noorus!"
Liigendamatu hüüdfraaslause.
Liigendamatu hüüdfraaslause on hüüdlausetest intensiivseim, tuum puudub. Hüüdu väljendavad laiema või kitsama tähendusega tundeväljendusinterjektsioonid, näiteks: "Oi! Ohoo!"