tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Satoshi Furukawa

Satoshi Furukawa (jaapani keeles 古川 聡 "Furukawa Satoshi"; sündinud 4. aprillil 1964) on Jaapani arst ja JAXA astronaut.
Furukawa lõpetas 1989. aastal Tokyo ülikooli meditsiini erialal ning spetsialiseerus kirurgiale. 1999. aastal valiti ta astronaudiks. 
2011. aastal oli Furukawa juulist kuni novembrini Rahvusvahelise Kosmosejaama 28. ja 29. ekspeditsiooni liige. 2023. aastal oli ta Rahvusvahelise Kosmosejaama 68. ja 69. ekspeditsiooni liige.
Jean Pucelle

Jean Pucelle (u 1300 – 1355) oli prantsuse miniatuurimaalija ja käsikirjade illumineerija, kes tegutses Pariisis aastail 1320–1350.
Eluloolist.
Esimesed teated kunstnikust pärinevad 1319. aastast. Arvatavasti tuli ta kuningas Philippe VI, kes oli suure hulga illumineeritud raamatute tellija, teenistusse. Hiljem töötas Jean Pucelle ka Jean II Hea õukonnas. On oletatud, et ta käis sajandi esimesel kümnendil Itaalias.
Stiil.
Jean Pucelle lõi uue stiilisuuna 14. sajandi prantsuse raamatumaalis, ühendades teksti ja illuminatsiooni üheks terviklikuks pildiks, mis oli nii jutustav kui ka dekoratiivne. Tema stiili iseloomustavad teksti kaht veergu raamivad stiliseeritud lehtedega võrsed, mida täiendab drolerii ja mille sees ning ümber on rõõmsavärvilised natuuritruud taimemotiivid, putukad ja muud pisiolevused, linnud ja loomad. Lehekülgede allservas on vabalt komponeeritud figuraalsed stseenid, mis mõjuvad raamimatutena, kuid teksti sees paiknevad pildid on klassikaliselt neljakandilised.
Jean Pucelle'i mõjutajaks on peetud itaalia maalijate, eelkõige Duccio de Buoninsegna ja Giotto tahvelmaale. Neid jäljendavalt on inimesed Jean Pucelle'i miniatuuridel kujutatud lihtsalt ning hooned pole mitte pinnaline ornament, vaid figuure ümbritsevale ruumile on püütud anda sügavust – see oli tollases põhja pool Alpe loodud maalikunstis uus võte. Ka leiab tema maalitud nägudelt "trecento" maalikunstile iseloomulikku tundeväljendust. Pucelle'i värvigamma jäi ka rikkalikumates kujundustes malbelt tagasihoidlikuks ning ta kasutas muuhulgas vitraažikunstis juba tavaliseks saanud "grisaille"'d.
Teosed.
Pucelle'i kuulsaimad teosed on tema maalitud Belleville'i breviaar (u 1325), mille illustratsioonis on nähtud viiteid Duccio "Maesta"'le, inglise kalligraafi Robert de Billyngi kirjutatud piibel "Bible of Robert de Billyng" (Bibliotheque Nationale, Pariis) ja Jeanne d'Evreux' tundideraamat (loodud u 1324–1328, asub Metropolitani Kunstimuuseumis), kuningliku tellimusena Prantsusmaa kuningannale Jeanne d'Évreux'le. Temale või tema töökojale on omistatud ka frantsisklaste breviaar, mis arvatakse olevat kuulunud Philippe V noorimale tütrele Blanche'ile, samuti Savoia Jeanne'i, Navarra Jeanne II ja Flandria Yolande'i tundideraamatud.
Ehituskäru

Ehituskäru on transpordivahend, mis on ette nähtud rasketeks vedudeks, näiteks: tsement, liiv, pinnas jne.
Ehituskäru on kas ühe või kahe rattaga. Kahe rattaga kärude kandevõime on suurem.
Kõige sagedamini kasutatakse seda väikese objekti hooldamisel, kus on vaja soovitud materjale või esemeid vedada lühikesel distantsil. Kui objekt on suur, tuleks kasutada kaubakraanat.
Thomas Pesquet

Thomas Pesquet (sündinud 27. veebruaril 1978 Rouenis) on Prantsuse insener ja Euroopa Kosmoseagentuuri (ESA) astronaut.
Pesquet valiti astronaudiks 2009. aastal. Novembrist 2016 kuni juunini 2017 oli ta Rahvusvahelise Kosmosejaama 50. ja 51. ekspeditsiooni liige. 
Juulis 2020 teatas ESA, et Pesquet on määratud missioonile SpaceX Crew-2 ja temast sai esimene eurooplane, kes kuulus Dragon 2 meeskonda. Pesquet oli 65. ja 66. ekspeditsiooni liige. 4. oktoobrist kuni 6. novembrini 2021 oli ta Rahvusvahelise Kosmosejaama esimene prantslasest komandör.
Suviekase vald

Suviekase vald (leedu keeles "Suvieko seniūnija") on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Zarasai rajooni territooriumil.
Valla pindala on 124 km². 2011. aasta seisuga elas seal 581 inimest. Valla keskus on Suviekase küla. Vallavanem on Gintautas Altanas.
Suviekase vald on üks hõredamini asustatud valdasid Leedus. Vald piirneb põhjas Lätiga.
Lisaks küladele on vallas ka mõned huutorid
Antalieptė vald

Antalieptė vald (leedu keeles "Antalieptės seniūnija") on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Zarasai rajooni territooriumil.
Valla pindala on 67 km². 2011. aasta seisuga elas seal 691 inimest. Valla keskus on Antalieptė alev, kus 2011. aastal oli 278 elanikku. Vallavanem on Arvidas Saulius.
Degučiai vald (Zarasai rajoon)

Degučiai vald (leedu keeles "Degučių seniūnija") on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Zarasai rajooni territooriumil.
Valla pindala on 108,5 km². 2011. aasta seisuga elas seal 929 inimest. Valla keskus on Degučiai küla. Vallavanem on Jonas Šileikis.
Lisaks küladele on vallas ka mõned huutorid
Pael

Pael (Lõuna-Eestis "paal") on pikk kitsas ribakangas, harvem lõngadest punutud nöör, mida kasutatakse kaunistamiseks, tugevdamiseks, kooshoidmiseks, kokkusidumiseks jms; on ka kitsam lint ja peenem nöör. Punutud paelu valmistatakse erinevatest kiudmaterjalidest, tuntumad sidumisvahendid on näiteks saapa-, kingapaelad, juuksepaelad, põllepaelad, pakipaelad jne. 
Eesti etnograafias nimetati varem paelaks kitsast ja lühikest ilma koelõngata vööd, mida valmistati palmitsedes või kuni 2 cm laiust koelõngadega vööd, mida kasutati köitmiseks, kaunistamiseks, tugevdamiseks jms. Eristati erinevate kirjade ja keermetega paelu.
Kasutusel olid säärepaelad, peapaelad, pulmapaelad jm. Eesti talupojapulmas seoti paelu pulmamõõga, õllekannu ja torupilli ümber.
Tänapäeval valmistatakse Eestis villasest ja puuvillasest materjalist eri laiusega dekoratiivseid ja kaunistuspaelu, aga ka vööpaelu, nii käsitööna kui ka tekstiilitööstuse toodanguna. Kasutatakse rohkesti eesti rahvuslikke motiive, ornamente ja mustreid. 
Laiad vööpaelad on leidnud laialdast kasutamist kooride, tantsurühmade jm riietusse rahvusliku nüansi toomisel.
Salakase vald

Salakase vald (leedu keeles "Salako seniūnija") on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Zarasai rajooni territooriumil.
Valla pindala on 173 km². 2011. aasta seisuga elas seal 1000 inimest. Valla keskus on Salakase alev, kus 2011. aastal oli 519 elanikku. Vallavanem on Renius Kisielius.
Lisaks küladele on vallas ka mõned huutorid
Narva Peetri Kool

Narva Peetri Kool oli põhikool Narvas aadressil Kerese 22. Kooli õppekeel oli vene keel. 2015/2016. õppeaastast liideti kool Narva 6. Kooliga ja sealtpeale tegutseb kool Narva 6. Kooli nime all.
Varem on kool kandnud nimesid Narva 9. Põhikool ja Narva 2. internaatkool
Calton Hill

Calton Hill on kõrgendik, mis asub Šotimaa pealinna Edinburghi kesklinnas ja kuulub seega UNESCO maailmapärandi nimistusse. Vaateid künkalt ja künkast endast on sageli kasutatud linna fotodel ja maalidel.
Chancel Mbemba

Chancel Mangulu Mbemba (sündinud 8. augustil 1994 Kinshasas) on Kongo DV jalgpallur, kes mängib kaitsjana Prantsusmaa kõrgliigaklubis Marseille Olympique ja Kongo DV jalgpallikoondises.
2012. aastal liitus ta Belgia klubiga Anderlecht, mille meeskonnas debüteeris ta Belgia kõrgliigas hooajal 2013–14. Samal hooajal tuli ta klubiga Belgia meistriks. Aastatel 2015–2018 mängis ta Inglismaa klubis Newcastle Unitedis, sealhulgas kahel hooajal Premier League'is.
2018. aasta juulis siirdus ta Portugali kõrgliigaklubisse FC Porto. Hooaegadel 2019–20 ja 2021–22 tuli ta Portoga Portugali meistriks.
2022. aasta juulis sõlmis ta kolmeaastase lepingu Marseille Olympique'iga.
Debüüdi Kongo DV jalgpallikoondises tegi Mbemba 2012. aastal. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 12. oktoobril 2015 sõprusmängus Gaboni vastu. Ta on alates 2013. aastast kuulunud Kongo DV koondisse neljadel Aafrika rahvaste karikavõistlustel.
Otávio Edmilson da Silva Monteiro

Otávio Edmilson da Silva Monteiro (tuntud lihtsalt kui Otávio või Otavinho; sündinud 9. veebruaril 1995 João Pessoas) on Brasiilia päritolu Portugali jalgpallur, kes mängib ründava poolkaitsjana Saudi Araabia kõrgliiga klubis Al Nassr ja Portugali jalgpallikoondises.
Ta alustas klubikarjääri Internacionalis, millega liitus 2010. aastal. Brasiilia kõrgliigas debüteeris ta Internacionali meeskonnas 2012. aastal. Esimese värava Brasiilia kõrgliigas lõi ta 8. juunil 2013 mängus Cruzeiro vastu.
2014. aasta septembris siirdus ta FC Portosse. Hooaja 2014–15 esimees pooles mängis ta Porto reservmeeskonnas Portugali esiliigas. 2015. aasta jaanuaris suundus ta laenule Portugali kõrgliiga klubisse Vitória de Guimarães, kus ta mängis kuni hooaja 2015–16 lõpuni. Seejärel on kuulunud ta Porto põhimeeskonda. Hooaegadel 2017–18, 2019–20 ja 2021–22 on ta tulnud Portoga Portugali meistriks. Hooajal 2019–20 valiti Otávio lisaks Portugali kõrgliiga hooaja sümboolsesse koosseisu.
Suvel 2023 liitus Otavio ligi 60 miljoni euro eest Al Nassriga.
Aastatel 2014–2015 mängis Otávio Brasiilia kuni 20-aastaste koondises. 2021. aasta märtsis sai ta Portugali kodakondsuse. Portugali jalgpallikoondises debüteeris ta 4. septembril 2021 sõprusmängus Katari vastu ja lõi selles mängus ka värava.
Karl Kanger

Karl Kanger (vene "Карл Карлович Кангер"; 27. veebruar 1898 Tallinn – 1986) oli Nõukogude Liidu sõjaväelane (erupolkovnik) ja parteitegelane.
Ta lõpetas 1915. aastal Tallinna Reaalkooli. 1916. aasta jaanuarist kuni 1917. aasta detsembrini teenis Esimese maailmasõja ajal Venemaa keiserlikus ja Venemaa armees.
Alates 1917. aastast oli ta VK(b)P liige. II Eesti sõjaväelaste kongressil Estonia teatrisaalis 7.-13. (vkj)/20.-26. jaanuaril 1918 valiti Karl Kanger Eesti Sõjaväelaste Nõukogusse. Kui bolševikud lahkusid kongressilt ja tulid 13. jaanuaril (vkj) kokku Toompeal „1-se Eesti sotsialistlise sõjaväelaste kongressina”, asutasid nad Eesti Sõjaväelaste Ülemkomitee asemele Sotsialistlise Sõjaväelaste Nõukogu, kuhu valiti bolševike poolt 17 liiget sh. Karl Kanger. SSN reorganiseeriti hiljem Eestimaa Nõukogude Täitevkomitee sõjaväeosakonnaks., kuhu kuulusid esimees A. Müllerstein, esimehe abi Gustav Kudeberg, sekretärid Karl Kanger, G. Urm jt.
Aastatel 1918–1924 ja 1928–1947 teenis Karl Kanger Punaarmees. 1918. aastal osales ta vabadussõjas 2. Viljandi Eesti kommunistliku kütipolgu 2. polgu I pataljoni juhtkonna koosseisus Narva lahingus. 1919. aasta veebruarist augustini oli ta 2. Viljandi Eesti kommunistliku kütipolgu komandör.
Teises maailmasõjas oli ta 1941. aasta suvel Tallinnas moodustatud Tallinna Töölispolgu ülem, 01.12.1941–30.06.1942 oli 7. Eesti Laskurdiviisi ülem, 24.06.1942–28.09.1942 249. Eesti Laskurdiviisi ülem ja 8. Eesti Laskurkorpuse komandöri asetäitja alates 1942. aastast.
Aastatel 1944–1947 oli ta Eesti NSV sõjakomissar.
King's Crossi raudteejaam

King's Crossi raudteejaam on Londoni keskne raudteede terminal Camdeni linnajaos.
Phạm Bình Minh

Phạm Bình Minh (sündinud 26. märtsil 1959 Nam Địnhi provintsis) on Vietnami poliitik.
Phạm Bình Minh lõpetas Diplomaatia Ülikooli (tänapäeval Diplomaatia Akadeemia) 1981. aastal. Alates 1981. aastast töötas ta Vietnami Välisministeeriumis. 1982–1985 oli ta atašee Vietnami saatkonnas Suurbritannias. 1986–1990 töötas välisministeeriumi üldosakonnas. 1991–1999 oli ta välisministeeriumi rahvusvaheliste organisatsioonide osakonna juhataja asetäitja. 1999–2001 oli ta Vietnami suursaadik ja alaline esindaja Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni juures. 2001–2003 oli ta esinduse juhataja asetäitja Vietnami saatkonnas Ameerika Ühendriikides. Alates 2003. aastast töötas ta välisministeeriumis tegevjuhataja asetäitjana ja rahvusvaheliste organisatsioonide osakonna juhatajana. 2006. aastal sai ta Vietnami Kommunistliku Partei Keskkomitee liikmekandidaadiks ja 2009. aastal Keskkomitee liikmeks. 2007–2011 oli ta Vietnami välisministri asetäitja.
Alates 3. augustist 2011 kuni 7. aprillini 2021 oli Phạm Bình Minh Vietnami välisminister.
Lisaks oli ta alates 13. novembrist 2013 kuni 6. septembrini 2021 Vietnami asepeaminister. Alates 6. septembrist 2021 on ta Vietnami esimene asepeaminister.
Karl Juhan Bahovski

Karl Juhan Bahovski (sündinud 25. oktoobril 2000) on Eesti poliitik, aastatel 2020–2021 Eesti Konservatiivse Rahvaerakonna Nõmme osakonna aseesimees ja Lääne-Tallinna ringkonna juhatuse liige ning 5. septembrist 2020 kuni 23. juulini 2021 noorteühenduse Sinise Äratuse esimees. 
Ta on lõpetanud Jakob Westholmi Gümnaasiumi riigikaitsesuuna. 2021. aastal õppis ta ühe semestri Tallinna Ülikoolis Lähis-Ida Uuringuid. 2022. aastast saadik õpib ta Tartu Ülikoolis ajalugu. 
Bahovski astus Sinisesse Äratusse 2017. aastal ja EKREsse 2018. aastal. Aastatel 2019–2021 oli ta Sinise Äratuse juhatuses. 
Ta on korraldanud Sinise Äratuse lasketiiruõhtuid Tallinnas ja Tartus ning käinud ühenduse poolt sõprussuhteid loomas Lätis, Leedus ja Poolas. 
2023. aastal lahkus Bahovski EKREst koos mitme teise noorliikmega, kelle seas oli samuti Sinise Äratuse juhiks olnud Helen Rebane. 
Tema isa oli laskmisinstruktor Martin Bahovski, onu on ajakirjanik Erkki Bahovski.
Christopher Cassidy

Christopher John Cassidy (sündinud 4. jaanuaril 1970 Salemis) on Ameerika Ühendriikide endine mereväelane ja NASA astronaut.
1993. aastal lõpetas Cassidy Ameerika Ühendriikide Mereväeakadeemia matemaatika erialal ning sai 2000. aastal MIT-st meretehnika magistrikraadi. Mereväes teenides läbis ta Navy SEAL-ide katsed ning sai mereväe eriüksuslaseks. Ta on osalenud missioonidel Afganistanis ja Vahemerel. Cassidyl on mereväes kapteni auaste.
Cassidy valiti NASA astronaudiks 2004. aastal ning tema esimene missioon oli 2009. aastal toimunud STS-127. 2013. aastal oli ta märtsist kuni semptembrini Rahvusvahelise Kosmosejaama 35. ja 36. ekspeditsiooni liige. Aprillis 2020 sai ta 62. ekspeditsiooni liikmeks ning on oktoobrini 63. ekspeditsiooni komandör.
Cassidy lahkus NASA-st ja mereväest 2021. aastal.
In Amenas

In Amenas (araabia keeles إن أمناس‎, "‘In ’Amanās") on linn ja vald Ida-Alžeerias, 30 kilomeetrit Liibüa piirist läänes. Piirkonnas pole piiriületuspunkti. Aastal 2008 elas In Amenase vallas 7385 inimest, aastal 1998 5302 inimest. Alžeeria kirjaniku Mouloud Mammeri sõnul pärineb linna nimi tuareegi keelest ning tähendab "kaameliratsanike kohta".
16. jaanuaril 2013 ründasid islamiterroristid In Amenase lähedal gaasitöötlemistehast.
Olha Stefanišõna

Olha Stefanišõna (ukraina keeles Ольга Віталіївна Стефанішина, sündinud 29. oktoobril 1985) on Ukraina jurist ja riigiametnik, aastast 2025 Ukraina suursaadik Ameerika Ühendriikides.
Riigi teenistuses.
Aastatel 2007–2015 töötas ta Ukraina justiitsministeeriumis. 
Alates 4. juunist 2020 kuni 17. juulini 2025 oli ta Ukraina asepeaminister Euroopa ja euroatlantilise integratsiooni küsimustes. 
2024–2025 oli ta samaaegselt ja justiitsminister. 
Alates 17. juulist 2025 on ta Ukraina presidendi eriesindaja koostöö arendamiseks Ameerika Ühendriikidega ning alates 27. augustist 2025 Ukraina suursaadik Ameerika Ühendriikides.
Alfred Teaste

Alfred Teaste (kuni 23. märtsini 1935 Alfred Fluss; 15. veebruar 1895 Vastseliina vald, Võrumaa – 3. november 1992 Tallinn) oli eesti pedagoog ja koolijuht.
Alfred Fluss oli aastatel 1924–1927 Valga Poeglaste Gümnaasiumi õpetaja ja inspektor, 1927–1931 Läänemaa Õpetajate Seminari direktor, seejärel 1931–1940 ja 1941–1944 Tallinna Nõmme Gümnaasiumi direktor (1931–1940, 1941–1944).
Suurel määral Alfred Teaste initsiatiivil võttis Nõmme linnavolikogu 1936. aasta vastu otsuse ehitada uus Nõmme Gümnaasiumi hoone. 
Okupatsioonivõimud ei lubanud Alfred Teastel direktorina töötada, kuid kuni 1949. aastani sai ta jätkata koolis tööd õpetajana, seejärel ta vallandati. Kaks aastat hiljem saadeti ta vangilaagrisse.
Mälestuse jäädvustamine.
12. novembril 2018 avati Nõmme Gümnaasiumi hoovis kooli pikaaegse direktori Alfred Teaste nimeline mälestuspink. Aasta hiljem, 2. septembril 2019 avati Alfred Teaste pingi kõrval veel teinegi pink – mälestuspink Nõmme Gümnaasiumi vilistlasele president Lennart Merile.
Isiklikku.
Alfred Fluss abiellus 1927. aastal Elisa­beth Sternfeldtiga (1891–1978), kelle vennad oli Asutava Kogu liige August-Voldemar Sternfeldt ja vaimulik Alek­s­ander Täheväli (1888–1955).
Ilmar Kõrgesaar

Ilmar Kõrgesaar (12. aprill 1932 – 17. juuni 2013) oli eesti toidutehnoloog ning õllekultuuri ja limonaadiajaloo uurija.
Ilmar Kõrgesaar lõpetas Tartu Riiklikus Ülikoolis orgaanilise keemia eriala. 
1956. aastal asus ta tööle Tartu õlletehasesse peaõllemeistrina. Pärast seda töötas ta A. Le Coqis peatehnoloogi ja tootmisala juhatajana ning viimastel aastatel õllemuuseumi juhataja ja kuraatorina.
Ta on olnud osaline muu hulgas limonaadide Kelluke ja Valge Klaar loomisel.
Ilmar Kõrgesaare eestvõttel rajati 2003. aastal õlletehase linnasetorni A. Le Coqi Õllemuuseum. Ta oli muuseumi juhataja ja kuraator. Ta oli ka A. Le Coqi 200. aastapäeva tähistava raamatu "Õllelinn Tartu. A. Le Coq 1807–2007" väljaandmise initsiaator. See raamat pole ainult ühe ettevõtte ajaloost, vaid puudutab Tartu linna ajalugu laiemalt läbi sajandite.
Isiklikku.
Ilmar Kõrgesaar oli 1957. aastast abielus Tartu Ülikooli vanemteaduri keemik Asta Kõrgesaarega. Neil on kaks tütart.
Salakas

Salakas on alev Leedus Zarasai rajoonis, Salakase valla halduskeskus. Alev asub Luodise läänekaldal. 
Salakases on põhikool, postkontor, seltsimaja ja raamatukogu, seal tegutseb Zarasai kunstikooli filiaal. Alevis on kruusakarjäär. Vaatamisväärsusteks on aastail 1906–1911 ehitatud katoliku kirik, aastal 1930 rajatud katoliku kabel ja Napoleoni kivi, Gražutė regionaalpargi külastuskeskuse juures tegutseb ka koduloomuuseum.
Nimi.
Alevile on tõenäoliselt nime andnud endine Salakase järv. Selle variandi üks versioon tuletab asula nime sellest, et see asus algselt saarel, nii kutsuti sealseid asukaid saarlasteks ("salokais"), Kohaliku loo kohaselt elasid varem järve kaldal metsas pistrikud ja asula kandis varem nime Sakalai.
Ajalugu.
Alevi juures asuvad 9.–13. sajandil kasutusel olnud Salakase muinaskalmed.
Legendi kohaselt rajas alevi vürst Utenis. Kirjalikes allikates on Salakast esmamainitud aastal 1387. Vanasti asus seal Leedu valitsejate jahipidamisala. Aastal 1387 andis Jogaila Salakase Vilniuse piiskoppide käsutusse. 15.–16. sajandil kuulus alev Tauragnai linnuse lossipiirkonda.
Aastal 1496 ehitati Salakasesse esimene kirik ja moodustati kihelkond. Aastaks 1552 oli asulast saanud alev. Põhjasõja ajal põles see maha. Aastal 1720 avati Salakases klooster, mis aga novembriülestõusu järel aastal 1832 suleti. Aastal 1781 oli Salakases neljaklassiline kool. 
19. sajandil peatusid Salakases küll Prantsuse väed, kuid mitte Napoleon I, kuigi kohalikud legendid seostavad teda metsas asuva kiviga. Toona rajati sinna ka magasiait. Tsaariajal oli Salakase venekeelne nimekuju Солоки. 
Augustis 1941 hukkasid Saksa okupatsiooniväed Sungardai küla lähistel metsas ligi 150 Salakase juuti. Nõukogude perioodil oli Salakas kohaliku kolhoosi keskasulaks. Aastal 1970 kaotas Salakas alevi staatuse, ent see taastati aastal 2005.
Drolerii

Drolerii (prantsuse keeles "drôlerie", sõnast "drôle" 'naljakas', 'lõbus') on keskaja kunstile (eelkõige gootikale) iseloomulikud jämekoomilised või grotesksed inimeste, loomade ja fantaasiaolendite kujutised. Drolerii oli sage motiiv illumineeritud käsikirjade initsiaalidel ja servaillustratsioonidel, arhitektuuris võis seda leida veesülitite ja konsoolide skulptuurkaunistustes ja vahel on droleriina kujundatud kirikute kooritoolistiku "misericordia"'d.
Drolerii on iseloomulik eriti põhja pool Alpe loodud kunstile. See sai alguse umbes 13. sajandi algul La Manche'i mõlemal kaldal. Sealt levis see Pariisi ning Pariisist koos gooti kunstiga juba kõikjale. Drolerii motiivistik hõlmas laia valikut igapäevaelu stseenidest, inimestest nagu talupojad, narrid, muusikud, kerjused, aga ka kleerikud ja rüütlid, inimeste kombel tegutsevate loomadeni ja kõige kummalisemate fantaasiaolenditeni. Kujutusviisi iseloomustas huumor, grotesk ja vahel satiir. Selle kunstinähtuse põhiline idee on mängulisus – droleriis sai kunstnik rakendada piirideta tegevusvabadust, mida võis kõrvutada keskaegse narri omaga.
Prantsusmaa Rahvuskaart

Prantsusmaa Rahvuskaart (prantsuse keeles Garde nationale) on Prantsusmaa sandarmeeria.
Misericordia

Misericordia (ladina keeles 'halastus', 'kaastunne') on kiriku kooritoolistikus klappistme põhja all asuv tugi, millele, kui klappiste on üles tõstetud, saab toolis seisev vaimulik toetuda. Gooti kunstis võib "misericordia" olla kujundatud droleriina (näiteks toetavad seda veidrad loomad, fantaasiaolendid või karikatuursed kujud).
Chiaki Mukai

Chiaki Mukai (jaapani keeles 向井 千秋 "Mukai Chiaki", sündinud 6. mail 1952 Tatebayashis) on Jaapani arst ja endine JAXA astronaut.
Mukai lõpetas 1977. aastal Keiō ülikoolis arstiteaduse eriala ning spetsialiseerus südame- ja veresoontekirurgiale. 1985. aastal valiti ta NASDA (tänapäeva JAXA) astronaudiks.
Ta on esimene kosmoses käinud jaapanlanna ning esimene Jaapani kodanik, kes käis kosmoses rohkem kui korra. Tema esimene missioon oli 1994. aastal toimunud NASA missioon STS-65 ja teine missioon oli 1998. aastal toimunud STS-95.
2015. aastal sai ta Tokyo Teadusülikooli asepresidendiks ja JAXA tehniliseks nõustajaks.
August Solo

August Solo (sündinud 23. veebruaril 1935) on eesti pedagoog ja koolijuht.
Ta lõpetas Suislepa 7-klassilise kooli ja seejärel Viljandi Pedagoogilisse Kooli, kus ta õppis algkooliõpetajaks. 1967. aastal lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli vene filoloogia erialal vene keele ja kirjanduse õpetajana. 
Pärast ülikooli lõpetamist töötas 11 aastat Tartu 8. Keskkoolis, kuus aastat Tartu linnavalitsuses haridusosakonna juhataja asetäitjana ja alates 1976. aastast juhatajana. 
1979. aastal asus ta tööle Tartu Pedagoogilise Kooli direktorina. See kool valmistas ette õpetajaid põhikooli baasil. 1980. aastate lõpus sai selgeks, et sellise baasharidusega õpetajate ettevalmistamine enam ei rahulda ning Solo asus vedama kooli rakenduskõrgkooli staatuse poole. 1. jaanuaril 1990 anti õppeasutusele tagasi tema kauaaegne nimetus Tartu Õpetajate Seminar ja 11. juulist 1991 reorganiseeriti seminar rakenduskõrgkooliks. August Solo oli Tartu Õpetajate Seminari rektor kuni 2001. aastani, mil seminar läks Tartu Ülikooli haridusteaduskonna koosseisu ja sellest sai Tartu Ülikooli õpetajate seminar.
August Solo on seisnud Tartule väga olulise – õpetajakoolituse – edendamise ja arendamise eest. Seda nii sisulise (kõrgharidust andvate õppe- ja ainekavade väljatöötamine, täienduskoolituse süsteemi ja kaugõppeosakonna käivitamine jm) kui materiaalse (Purde tänava ühiselamu ehitamine, Salme tänava õppehoone säilitamine) poole pealt.
63. ekspeditsioon

63. ekspeditsioon oli Rahvusvahelise Kosmosejaama (ISS) 63. alaline meeskond.
Missioon algas 17. aprillil 2020 kui jaamast lahkus 62. ekspeditsioon. Ekspeditsiooni meeskonda kuulusid esialgu NASA astronaut Christopher Cassidy ja Roskosmose kosmonaudid Anatoli Ivanišin ja Ivan Vagner. 
31. mail jõudis jaama Crew Dragon Demo-2 meeskonnaliikmed Douglas Hurley ja Robert Behnken, kes jäid jaama kaheks kuuks. 14. oktoobril saabus jaama Sojuz MS-17 ning 63. ekspeditsioon lõppes 21. oktoobril.
Luureteave avalikust allikast

Luureteave avalikust allikast (inglise keeles "open-source intelligence", lühendatult OSINT) on "luureteave, mille aluseks on nii avalikult kättesaadav kui ka muu salastamata, kuid piiratud leviku või ligipääsuga ametkondlik informatsioon". 
Avalikud allikad võivad pakkuda mitmesugust luure seisukohalt vajalikku teavet. Suletud ühiskondade puhul võidakse avalike allikate (näiteks ajalehed, biograafilised andmed) põhjal jälgida sealset kaadripoliitikat (ametikõrgendused ja -kaotused, ümbersuunamised jne), et selgitada välja võtmeisikute omavahelisi suhteid ja nende üldist positsiooni võimuhierarhias. 
On vaieldud, kuivõrd oluliseks tuleks avalikke allikaid luure seisukohalt pidada. Abram Shulsky ja Gary J. Schmitt osutavad, et levinud arvamuse kohaselt võib avalikest allikatest saadud teave näiteks pakkuda olulist konteksti ja tausta, kuid võtmetähtsusega faktid võivad olla hangitavad ainult mitteavalikest kanalitest, inimluure või tehniliste vahendite kaudu. Samas on näiteks Ameerika Ühendriikide ajaloolane Sherman Kent pidanud avalikke allikaid välisluureinfo hankimisel väga oluliseks.
Szczecinek

Szczecinek (saksa "Neustettin") on linn Poolas Lääne-Pomorze vojevoodkonnas Szczecineki maakonna halduskeskus. Szczecinek asub Gwda jõe ääres, Szczecinist umbes 145 km idas.
Szczecinek on tähtis raudteesõlm.
Szczecinek sai linnaõigused 1310. aastal. Linn sai raudteeühenduse 1876. aastal. Tööstuse areng algas 19. sajandi lõpul. Kuni 1945. aastani oli linn Saksamaa koosseisus.
Sotsiaalne sahkerdamine

Sotsiaalne sahkerdamine võib viidata:
Vaikuse spiraal

Vaikuse spiraali teooria on politoloogia ja massikommunikatsiooni teooria, mille pakkus välja Saksa politoloog Elisabeth Noelle-Neumann. Teooria ütleb, et sotsiaalne grupp või ühiskond võib oma liikmeid nende arvamuse pärast isoleerida või välja jätta. 
Kuna enamikul inimestel on hirm isolatsiooni ees, eelistavad nad probleemi korral pigem vaikida, kui oma arvamust avaldada. Meedia on oluline tegur, mis mõjutab nii domineerivaid ideid kui ka inimeste ettekujutust sellest, mis on domineeriv idee. Oma sotsiaalse keskkonna hindamine ei pruugi alati olla seotud tegelikkusega.
Vaikuse spiraal võib viia olukorrani, kus üks tihtilugu põhjendamatu arvamus saavutab avalikkuse poolehoiu, ühiskondlik surve vaigistab kahtlejad ning lõpuks ei olegi võimalik parema lahenduse poole püüelda.
Trompe-l'oeil

Trompe-l'oeil ([tʁɔ̃p lœj]; prantsuse keeles "trompe l'oeil" 'silmapete') on maalikunstis kasutatud esemete kujutamise viis, mille puhul valguse ja varju abil saavutatakse illusioon otsekui maali pinnale asetatud realistlikust kolmemõõtmelisest esemest.
Ajaloost.
Väljend "trompe l'oeil" tuli kunstis üldmõistena laiemalt kasutusele 19. sajandil, kui kunstnik Louis-Léopold Boilly pealkirjastas nii ühe oma 1800. aastatel Pariisis Salongi näitusele pandud maali.
Sellise maalimisviisi idee oli aga tuntud juba Vana-Kreeka kunstis, kus uudsel viisil eemalduti varasemale kunstile omasest stiliseerimisest. Varaseimaks teateks "trompe-l'oeil"' maalimisest võib pidada pärimust kunstnike Zeuxise ja Parrhasiose võistlusest: Heraclea kunstnik Zeuxis olevat pärimuse järgi maalinud nii realistlikud viinamarjad, et linnud olevat üritanud neid süüa, Parrhasios aga luksusliku eesriide, mida tema võistleja püüdis kõrvale tõmmata. Illusionistlikku maalimistehnikat võib leida ka Vana-Rooma seinamaalidelt.
"Trompe l'oeil" illumineeritud käsikirjades.
Keskaegses raamatumaalis mõistetakse "trompe-l'oeil"' all eriti 15. sajandi ja 16. sajandi alguse flaami käsikirjadele omast kujundusstiili, mille puhul käsikirjaveeristel justkui värvilisele taustale asetatud taimed, putukad ja pisiloomad on modelleeritud valguse ja varjuga, sama tava jätkus ka renessanss-stiilis käsikirjades, kus sageli kujutati veeristel metallist, pärlitest, korallidest jm erinevatest hinnalistest materjalidest kujundatud põim- ja pealisornamente.
"Trompe l'oeil" tahvelmaalis.
Kuigi "trompe-l’oeil" kunagi ei püüelnud "suure kunsti" staatust, kasutasid Euroopa maalikunstnikud juba alates vararenessansist oma maalides võtteid, mille puhul vaikelu või portree paistis ulatuvat maalitud raamidest väljapoole, või lõid, nagu perspektiivivõtetest vaimustunud Andrea Mantegna ja Melozzo da Forlì, freskotehnikas laemaale, mis kujutasid endast maalitud vaatega illusoorseid aknataolisi avausi ("di sotto in sù"). Tuntud näited on Mantegna seinamaalid Mantua hertsogipalees (Camera degli Sposi) ja Antonio da Correggio "Maarja taevaminek" Parma katedraalis. Lisaks maalitud illusioonidele tahvelmaalides kasutati 15. sajandi Itaalias sama võtet ka käärkambrite ja kooriseinte intarsiapaneelides kappidest, mille pooleldi avatud uste vahelt avanes vaade riiulitele täis erinevaid esemeid.
17. sajandi kunstnikest maalis "trompe-l’oeil"' vaikelusid näiteks flaami kunstnik Edwaert Collier, aga ka flaami maalikunstist vaimustunud prantslased Jean-Etienne Liotard ja Nicolas de Largillière.
Ameerikas pälvis 19. sajandi natüürmordimeister William Harnett kuulsust oma kaardiriiulimaalidega, millel riiulile asetatud mitmesugused kaardid, paberid ja väljalõiked olid kujutatud nii tõetruult, et vaatajal võiski tekkida kiusatus neid maalitud riiulilt üles tõsta.
20. sajandi lõpu kunstnik Richard Haas kattis tervete hoonete välisseinad maalitud "trompe l'oeil"'ga, põhiliselt Chicagos and New Yorgis. Aaron Bohrod on üks tuntumatest 20. sajandi kunstnikest, kes lõi väikeseformaadilisi illusionistlikke maale.
Šantaaž

Šantaaž (prantsuse keeles "chantage" - väljapressimine) on väljapressiv tegevus, mille käigus ähvardatakse paljastada või avalikustada inimese või rahva kohta kas tõepärast või valet informatsiooni, välja arvatud juhul, kui teatud nõudmised on täidetud. 
See on sageli kahjulik teave, mida avalikustatakse avalikkuse asemel pigem perekonnaliikmetele või kaastöölistele. Šantaaž võib hõlmata ohvri või ohvri lähedase isiku füüsilist, vaimset või emotsionaalset kahjustamist, ähvarduste kasutamist või kriminaalvastutusele võtmist.Tavaliselt teostatakse šantaaži isikliku kasu saamiseks, enamasti positsiooni, raha või vara nimel.
CryptoLocker

CryptoLockeri lunavara rünnak oli küberrünne CryptoLockeri lunavara abil, mis leidis aset alates 5. septembrist 2013 kuni 2014. aasta mai lõpuni. Rünnakus kasutati Trooja hobust, mis oli suunatud Microsoft Windowsi operatsioonisüsteemi kasutavatele arvutitele, ning arvatavasti paisati see internetti 5. septembril 2013. Seda levitati nakatunud e-posti manuste ja olemasoleva Gameover ZeuSi botneti kaudu. Aktiveerimisel krüpteeris kurivara teatud tüüpi failid, mis olid salvestatud kohalikesse ja ühendatud failiserveritesse, kasutades RSA avaliku võtme krüptograafiat, kusjuures privaatvõti salvestati ainult kurivara juhtserverites. Seejärel kuvas kurivara sõnumi, mis pakkus andmete dekrüpteerimist, kui makse (kas "bitcoin"'i või ettemakstud sularahakupongi kaudu) tehakse määratud tähtajaks, pärast tähtaja möödumist ähvardati privaatvõtme kustutamisega.
Toomas Kitsing (kergejõustiklane)

Toomas Kitsing (29. oktoober 1939 Tallinn – 5. oktoober 1968 Tallinn), oli eesti kergejõustiklane (sprinter). Ta lõpetas 1957. aastal Tallinna Polütehnikumi ja 1962. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi energeetikateaduskonna. 
Sportima hakkas ta treener Aleksander Tšikini juures, 1954. aastast treenis Olav Karikose juhendamisel. Ta tuli individuaalselt 6 korda (100 m jooksus: 1958, 1962 ja 1963, 200 m jooksus: 1958 ja 1963 ja kaugushüppes 1957) ning 4 × 100 m teatejooksus 1 korra (1956) Eesti meistriks. 100 m püstitas ta 1958. aastal Eesti rekordi 10,6 ja oli 1963. aastal osaline rekordipüstitamisel 4 × 100 m teatejooksus. Isiklikke rekordeid: 200 m 21,9 (1959), kaugus 7.15 (1958). Ta kuulus spordiseltsi Kalev ja võistles 24 korda Eesti koondises.
Krzysztof Skubiszewski

Krzysztof Jan Skubiszewski (8. oktoober 1926 Poznań – 8. veebruar 2010 Varssavi) oli Poola jurist, õigusteadlane ja poliitik.
Krzysztof Skubiszewski lõpetas Poznańi Ülikooli rahvusvahelise poliitika ja õigusteaduse alal 1949. aastal. 1950. aastal kaitses ta samas ülikoolis doktorikraadi. Ta jätkas järeldoktoriõpinguid Nancy Ülikoolis (lõpetas 1957. aastal) ja Harvardi ülikoolis (lõpetas 1958. aastal). 
Seejärel töötas ta Adam Mickiewiczi ülikoolis esmalt assistendina, seejärel dotsendina ja rahvusvahelise õiguse professorina aastatel 1961–1973. 1973. aastal asus ta tööle Varssavisse Poola Teaduste Akadeemia rahvusvahelise õiguse Instituuti, kus oli tegev kuni 1996. aastani.
Alates 12. septembrist 1989 kuni 26. oktoobrini 1993 oli Krzysztof Skubiszewski Poola välisminister.
Noodiga 28. augustist 1991. aastast tegi välisminister Krzysztof Skubiszewski Eesti poolele ettepaneku "sõlmida leping diplomaatiliste suhete uuendamiseks", millele Eesti pool andis positiivse vastuse sama aasta 2. septembri noodis.
1994. aastast kuni surmani oli Iraani-USA nõuete tribunali president.
Holyroodi palee

Holyroodi palee (ametlikult Holyroodhouse'i palee) on Suurbritannia monarhi ametlik residents Šotimaal. Edinburghi kindlusest lähtub palee ette Royal Mile'i tee.
Kooritoolistik

Kooritoolistik ehk kooripingistik on kloostri- ja piiskopikiriku kooriruumi külgseinte ääres paiknevad vaimulikele mõeldud tooliread, tavaliselt kahe eri kõrgusel paikneva reana. Üksik istekoht koos käetugedega kannab nimetust "kooritool".
Kirjeldus.
Kooritoolistik on klappistmetega, mida saab üles tõsta. Üksikute istekohtade vahel paiknevad käetoed ("accoudoir"), kooritooli klappistme all on eenduv tugi "misericordia". Enamikul keskaegsetel kooritoolistikel on kõrge seljatugi, mida nimetatakse dorsaaliks. Sageli on kooritoolistik kaunistatud rikkalike puunikerdustega, seljatugi arhitektuurist laenatud petikute, ehisviilude, fiaalide ja baldahhiinidega.
Eestis leidub kooritoolistikku uusgooti interjöörides, näiteks Audru kirikus. Kirbla kiriku kooriruumis on säilinud 19. sajandist pärit õpetajaloož ja kooripingid.
Serhi Najev

Serhi Najev (ukraina keeles Сергій Іванович Наєв, sündinud 30. aprillil 1970 Mohõliv-Podilskõis) on Ukraina sõjaväelane.
Teenistus.
Aastatel 2015–2017 juhtis Najev Operatiivväejuhatust Ida. 
27. märtsist 2020 kuni 2024. aasta 11. veebruarini oli ta Ukraina Relvajõudude ühendjõudude juhataja.
Operatsioon INFEKTION

"Operatsioon INFEKTION" oli populaarne nimetus 1980. aastatel korraldatud KGB desinformatsioonikampaaniale, mis levitas ideed, et Ameerika Ühendriigid leiutasid HIV-i/AIDS-i osana bioloogiliste relvade uurimisprojektist Fort Detrickis Marylandi osariigis. See on üks tuntumaid teadaolevaid desinformatsioonikampaaniaid.
Ajaloolane Thomas Boghardt populariseeris koodnime INFEKTION, tuginedes endise Saksa Demokraatliku Vabariigi riikliku julgeolekuministeeriumi (Stasi) ametniku Günther Bohnsacki väidetele, et Stasi kampaania koodnimi oli kas INFEKTION ('Nakkus') või võib-olla, et ka VORWÄRTS II ('Edasi II'). Kuid ajaloolased Christopher Nehring ja Douglas Selvage leidsid endistest Stasi ja Bulgaaria riikliku julgeoleku arhiividest materjale, mis tõendavad, et AIDS-i desinformatsioonikampaania tegelik koodnimetus oli "Operatsioon DENVER".
Nõukogude Liit kasutas kampaaniat Ameerika Ühendriikide usaldusväärsuse õõnestamiseks, ameerikavastase võitluse edendamiseks, Ameerika isoleerimiseks välismaal ning võõrustavate riikide ja Ameerika Ühendriikide vahel pingete tekitamiseks Ameerika sõjaväebaaside suhtes (mida sageli kujutati AIDS-i puhangute põhjustajana kohaliku elanikkonna seas). Ameerika Ühendriikide Välisministeeriumi teatel võis veel üks põhjus, miks Nõukogude Liit "edendas AIDS-i desinformatsiooni, olla see, et see püüdis juhtida rahvusvahelist tähelepanu eemale omaenda bioloogilise sõja programmist, mida oli seiratud aastakümneid".
Virginijus Sinkevičius

Virginijus Sinkevičius (sündinud 4. novembril 1990 Vilniuses) on Leedu ja Euroopa Liidu poliitik, Euroopa Parlamendi liige. Ta oli ajavahemikul 1. detsembrist 2019 kuni 16. juulini 2024 Euroopa Komisjoni keskkonna, ookeanide ja kalandusvolinik von der Leyeni esimeses komisjonis.
Virginijus Sinkevičius on lõpetanud 2009. aastal Vilniuse Salomėja Nėrise gümnaasiumi. Aastatel 2009–2012 õppis ta Ühendkuningriigis Aberystwythi Ülikoolis, kus sai bakalaureusekraadi majanduses ja rahvusvahelistes suhetes. 2012. aastal praktiseeris ta Leedu Vabariigi peaministri büroo piirkondlike ja etniliste suhete osakonnas. Aastatel 2012–2013 jätkas õpinguid Maastrichti ülikoolis ja sai magistrikraadi Euroopa poliitikas.
Aastatel 2012–2015 töötas ta uudisteportaali The Lithuanian Tribune autori ja toimetajana. Aastatel 2013–2014 töötas ta Washingtonis asuvas USA Euroopa analüüsi keskuses (CEPA) projektijuhi assistendina. 2013. aastal praktiseeris ta Leedu Vabariigi esinduses Washingtonis USAs. 2014. aastal oli ta ka rahvusvahelise kontserni AB Lietuvos pašto projektijuht.
Poliitiline karjäär Leedus.
Aastatel 2016–2019 oli Virginijus Sinkevičius seimi liige. 
27. novembril 2017 nimetati ta Leedu majandusministriks, pärast ministeeriumi reorganiseerimist sai temast Leedu majandus- ja innovatsiooniminister. 
Euroopa Komisjoni volinik 2019-2024.
Ta astus ministriametist tagasi, kui asus 1. detsembrist 2019 tööle Euroopa Komisjoni keskkonna, ookeanide ja kalandusvolinikuna von der Leyeni esimeses komisjonis, olles seejuures läbi aegade noorim (28aastane) ametisse nimetatud Euroopa Komisjoni volinik.
Euroopa Parlamendi liige.
2024. aasta Euroopa Parlamendi valimistel valiti Virginijus Sinkevičius Euroopa Parlamenti. Ta otsustas siirduda tööle Euroopa Parlamenti ja astus seetõttu 16. juulil 2024 Euroopa Komisjoni voliniku kohalt tagasi. Tema ülesanded volinikuna võttis kuni komisjoni mandaadi lõpuni ajutiselt üle juhtiv asepresident Maroš Šefčovič.
2024. aasta Leedu parlamendivalimised.
2024. aasta Leedu parlamendivalimistel kandideeris Virginijus Sinkevičius Saulius Skvernelise erakonna Demokraatide Liit "Leedu Eest" (DSVL) nimekirjas ja osutus valituks. Kuid ta otsustas enne neljateistkümnenda seimi esimest koosolekut jääda siiski Brüsselisse. Ta põhjendas oma otsust valitseva koalitsiooni "erinevate nägemustega", viidates sotsiaaldemokraatide ja DSVLi otsusele liituda vastuolulise parteiga Nemunase Koit, mille juhti on kahtlustatud antisemitismis. Samas väitis Saulius Skvernelis, et Sinkevičius loobus oma kohast, kuna DSVLile ei olnud määratud välisministri portfelli. Virginijus Sinkevičiuse koha seimis sai DSVLi nimekirja järgmine kandidaat Rūta Miliūtė.
Isiklikku.
Ta valdab inglise, vene ja poola keelt. Vabal ajal mängib ta korvpalli ja jalgpalli. Teda huvitavad numismaatika, ajalugu ja ilukirjandus.
Pavlo Skoropadski

Pavlo Skoropadskõi (ukraina keeles Павло́ Петро́вич Скоропадський, 15. mai 1873 – 26. aprill 1945) oli Ukraina poliitik ja sõjaväelane.
Suviekas

Suviekas on küla (endine alev) Leedus Zarasai rajoonis, Suviekase valla halduskeskus. Küla asub Zarasaist loodes Čičirysi järve põhjakaldal. Külast idas asub Suviekase järv.
Külas on põhikool, kultuurimaja, postkontor ja raamatukogu.
Ajalugu.
Suviekasest idas on 8 meetri kõrgune Suviekase linnamägi pindalaga 155x17 meetrit. Selle loodeküljel asub neli meetrit madalam 40 meetri laiune terrass. Aastail 1949, 1972 ja 1999 tehti seal arheoloogilised uuringud. Linnus dateeriti perioodi I aastatuhandesse eKr – aastatuhande algusse.
Suviekast on kirjalikes allikates mainitud juba XV sajandil, aastast 1533 on selle kohta teateid kui alevist. 1596. aastal on mainitud sealset kirikut ja mõisa. Aastal 1617 asus seal uniaatide klooster, toona oli alevis ligi 700 maja.
Põhjasõja ajal põletati Suviekas täielikult maha. Aastal 1744 asus seal kabel. Aastal 1915 vallutasid alevi Saksa väed, seal asus Saksa vägede staap. 
Aastal 1949 moodustati Suviekases Kalinini kolhoos. Aastal 1969 liideti neli kolhoosi ja moodustati neist Suviekase sovhoos, mille keskasulaks küla ka oli. Tänapäevastes piirides on Suviekas aastast 1968, mil sellega liideti Suviekas I ja Suviekas II.
2005. aastal ehitati Suviekasesse katoliku kabel, mis kuulub Imbradase kihelkonda.
Degučiai

Degučiai on küla Leedus Zarasai rajoonis, Degučiai valla halduskeskus. Küla asub Zarasaist 15 kilomeetrit edelas Samanise järve ääres. 
Degučiaist lõunas algab Gražutė mets, mille kaitseks on loodud Gražutė regionaalpark. Külas on metsamajand, tuletõrjejaoskond, raamatukogu, kultuurimaja ja postkontor. Seal asuvad kaks vanausuliste kabelit ja Zarasai kihelkonda kuuluv katoliku kabel; külas asub kihelkonna kunstigalerii.
Küla nime päritolu on teadmata, selle kohta on kolm versiooni. Esimese kohaselt tuleneb see nimest Degutis, teise kohaselt tuleneb see seal kunagi asunud tõrva ("degutas") tootmispaigast, kolmanda kohaselt sai küla selle nime pärast seda, kui oli ehitatud täielikult maha põlenud (lt. "sudeginusio") varasema asula asemele.
Ajalugu.
Samanise järve ääres asuvad Degučiai linnamägi ja muinaskalmed. Linnamäe kõrgus on 15 meetrit, pindala 30x25 meetrit. Aastail 1949 ja 1972 viidi seal läbi arheoloogilised uuringud, aastail 1975 ja 1985 aga arheoloogilised kaevamised. Linnamägi oli kasutusel I aastatuhandest XIV sajandini.
Küla on esmamainitud 1669. aastal. 1755. aastal asutati sinna vanausuliste klooster (vanausulised elasid selles piirkonnas juba aastast 1635). Tsaariajal oli asula venekeelne nimekuju Дегуце. Asula jaoks oli oluline XIX sajandi keskpaik, mil seda hakkas läbima Peterburist Varssavisse viiv tee, külla rajati toona ka postijaam. Aastal 1841 sealne vanausuliste klooster suleti.
Aastal 1920 avati külas kool, aastal 1925 ehitati sinna katoliku kirik. Nõukogude perioodil sealne kirik suleti, selle hoonesse rajati hiljem kohalik kultuurimaja. Külast sai kohaliku kolhoosi keskasula. Aastail 1949-1968 toimus sealses koolis õppetöö vene keeles. Aastal 1992 avati sealsete katoliiklaste initsiatiivil vanas hobupostijaamas palvemaja. Aastal 2007 rajati kalmistul asunud vana vanausuliste kabeli asemele uus, aastal 2017 püstitati külla aga uus vanausuliste kabel-palvemaja.
Shannon Walker

Shannon Walker (sündinud 4. juunil 1965 Houstonis) on Ameerika Ühendriikide füüsik ja NASA astronaut.
Walker lõpetas 1987. aastal Rice'i ülikooli füüsika eriala ning asus tööle Rockwelli. 1993. aastal sai ta Rice'i ülikoolist doktorikraadi kosmosefüüsikas. 1995. aastal asus ta tööle NASA-sse, osaledes peamiselt Rahvusvahelise Kosmosejaama (ISS) arendusel. 2004. aastal kandideeris Walker NASA astronaudiks ja osutus valituks.
Walker oli 2010. aastal juunist kuni novembrini ISS-i 24. ja 25. ekspeditsiooni liige. Märtsis 2020 teatas NASA, et Walker naaseb kosmosesse missiooni USCV-1 pardal. Missioon startis 15. novembril 2020 ja Walkerist sai 64. ja 65. ekspeditsiooni meeskonnaliige. Ta jõudis Maale tagasi 2. mail 2021.
Michael Hopkins

Michael Scott Hopkins (sündinud 28. detsembril 1968) on Ameerika Ühendriikide kosmoseväelane ja endine NASA astronaut.
Hopkins lõpetas 1991. aastal Illinoisi ülikooli aerokosmose insenerinduse erialal ja 1992. aastal samal erialal Stanfordi ülikooli. 1992. aastal liitus ta Ameerika Ühendriikide õhuväega ja lõpetas 1997. aastal Ameerika Ühendriikide Õhuväe Katselendurite Kooli. Ta on osalenud Boeing C-17 Globemaster III ja Lockheed C-130 Hercules-e katsetustel. 2009. aastal valiti ta NASA astronaudiks.
Septembrist 2013 kuni märtsini 2014 oli Hopkins Rahvusvahelise Kosmosejaama 37. ja 38. ekspeditsiooni liige. Augustis 2018 teatas NASA, et Hopkins on määratud missiooni USCV-1 meeskonda. Missioon startis 15. novembril 2020 ja Hopkinsist sai 64. ja 65. ekspeditsiooni meeskonnaliige. Jaamas viibimise ajal viidi ta õhuväest üle kosmoseväkke. Ta jõudis tagasi Maale 2. mail 2021.
Hopkins lahkus NASAst juunis 2023.
Liisa Löyttyniemi

Marja-Liisa Löyttyniemi (sündinud 5. novembril 1940 Tamperes) on Soome poliitik, estofiil ja kodanikuaktivist.
Tampere linnavolikogu liikmena tegi Liisa Löyttyniemi 1989. aastal ettepaneku alustada Tampere ja Tartu linnavalitsuste koostööd. Linnadevaheline sõprusside sõlmiti lepinguks 1992. aastal. 
Liisa Löyttyniemi koostöö Tartuga algas juhuslikult. Ühise tuttava kaudu kohtus Liisa Löyttyniemi 1989. aastal Tartu abilinnapea Väino Kulliga"." Ühe ürituse ajal lepiti kokku, et Tampere ja Tartu peaks saama sõpruslinnadeks. Tollane Tampere linnavolikogu liige Liisa Löyttyniemi tegi volikogus vastava ettepaneku, kuid see ei leidnud piisavalt poolehoidu. Põhjenduseks toodi, et Tamperel on juba Nõukogude Liidus üks sõpruslinn - Kiiev. „Tampere linn ei olnud veel uueks ajajärguks valmis,” kirjutas hiljem oma raamatus Tampere kultuuriosakonna juhataja Lassi Saressalo"." Tampere Ülikooli üliõpilased asutasid samal ajal siiski Tampere-Tartu Seltsi. Pärast Eesti iseseisvumist toodi Liisa Löyttyniemi ettepanek kiiresti kalevi alt välja ja linnade sõprussidemed sõlmiti 1992. aastal.
Üks esimesi suuremaid abiprojekte oli busside saatmine Tamperest Tartusse. Venemaa keeldus saatmast Tartu vanadele bussidele varuosi, kuid Tampere oli tol ajal just bussiparki uuendamas. Löyttyniemi oli vahendajaks, kui Tamperest saadeti Tartusse kokku ligikaudu 40 bussi. Need viidi kohale täidetuna haiglatarvikutega.
Teine suur projekt oli aabitsakorjandus. Viivi Luik ja Epp Maria Kokamägi olid koostanud esimese okupatsioonijärgse eestikeelse aabitsa. Liisa Löyttyniemi korraldas Tamperes korjanduse, mille käigus koguti 100 000 marka. Selle raha eest muretseti kõigile Tartu ja lähipiirkonna esimese klassi õpilastele 1995. aastal uued aabitsad.
Suuresti Liisa Löyttyniemi isiklikul toel avati 2003. aasta sügisel Tartu infopunkt Tamperes, mis on suurendanud huvi Tartu linna vastu. Infopunkti juhatab ta ise.
Liisa Löyttyniemi osavõtul ja juhtimisel hakati tamperelastele korraldama Igal aastal huvireise Tartusse. 
Eesti iseseisvumise esimestel aastatel koguti Liisa Löyttyniemi eestvõttel eestikeelseid aabitsaid Tartu koolidele. Liisa Löyttyniemi korraldamisel toimuvad vaheldumisi Tartus ja Tamperes Tartu-Tampere mälumängud.
Tampere-Tartu Selts.
1989. aastal külastas Tartu Ülikooli rühm Tampere Ülikooli üliõpilasi, kes soovisid innukalt Eestit toetada. Asutati Tampere-Tartu Selts. Paljudest asutajaliikmetest, nagu Harri Päiväsaarist, Vesa Keinonenist ja Petri Juutist, said nn täiskohaga estofiilid. Tamperesse loodi Pirkanmaa Eesti keskus, alustati Eesti nädalate korraldamist ja asutati ajakiri Pro Estonia, mis ilmus 20 aastat. Liisa Löyttyniemi hakkas seltsi tegevuses osalema üsna alguses ning on alates 1997. aastast seltsi esimees.
Tampere-Tartu Selts korraldab koostöös Tampere linnavalitsuse ja Soome-Eesti ühendustega igal sügisel Tamperes eesti päevi, mil tutvustatakse Eestit ja eestlasi, eelkõige aga Tartut, tartlasi ja Tartu kultuurielu. Seltsi üritused toimuvad nii Tamperes kui ka Tartus ja mujal Eestis. Seltsi ruumides on avatud raamatukogu, mis sisaldab suurt valikut Eesti kirjandusest nii eesti kui ka soome keeles.
Kaua veel

"Kaua veel" on Maarja-Liis Ilusa 1998. aastal Eestis ilmunud album.
Heart (Maarja album)

"Heart" on Maarja-Liis Ilusa 1998. aastal Aasias ilmunud minialbum, väljaandja Mercury Music Entertainment.
City Life (Maarja)

"City Life" on Maarja-Liis Ilusa 2001. aastal ilmunud album, mille andis välja Universal Music AB. 
Albumilt ilmus kolm singlit: "He Is Always On My Mind", "All The Love You Needed" ja "Say You Will".
Lugude loetelu:
Muusikavideod
Jõuluingel

"Jõuluingel" on Maarja-Liis Ilusa singel, mis ilmus 2009. aastal plaadifirma Star Management kaudu.
Lood:
Maarja-Liis (album)

"Maarja-Liis" on Maarja-Liis Ilusa debüütalbum, mis ilmus 1996. aastal Eestis. Selle andis välja Aidem Pot Records. 
Lood on salvestatud 1995. ja 1996. aastal Tallinnas EW Stuudios.
Albumi lood:
Kartuzy

Kartuzy (saksa "Karthaus", kašuubi "Kartuzë") on linn Poolas Pomorze vojevoodkonnas, Kartuzy maakonna ja Kartuzy valla halduskeskus. Kartuzy asub ajaloolises Kaszuby piirkonnas ehk Kašuubimaal, Gdański kesklinnast umbes 29 km läänes.
Küla on esmamainitud 1391. aastal. Esimese Poola jagamise tulemusel läks Kartuzy 1772. aastal Preisi kuningriigi võimu alla. Tagasi Poola piires alates 1920. aastast. Linnaõigused sai Kartuzy 1923. aastal.
Kartuzy on kašuubide mitteametlik keskus. Seal paiknevad kašuubi infokeskus ja kašuubide koduloomuuseum.
Głogówek

Głogówek (saksa Oberglogau) on linn Poolas Opole vojevoodkonnas Prudniki maakonnas, Głogóweki valla halduskeskus. Głogóweki kesklinn asub Tšehhi piirist umbes 10 km kaugusel.
Asulat on esmamainitud 1076. aastal, linnaõigused sai 1275. aastal. Linn sai raudteeühenduse 1876. aastal, seejärel algas tööstuse areng. Kuni 1945. aastani on linn Saksamaa koosseisus.