1969. aasta Lääne-Saksamaa parlamendivalimised

Lääne-Saksamaa 1969. aasta parlamendivalimised on 28. septembril 1969 toimunud Lääne-Saksamaa valimised. kus valiti Bundestagi 6. koosseis. Valimised võitis CDU-CSU, aga suurest koalitsioonist väsinud Saksamaa Sotsiaaldemokraatlik Partei ei nõustunud enam moodustama suurt koalitsiooni, vaid moodustas koalitsioonivalitsuse Vaba Demokraatliku Parteiga.
Valimiste eellugu.
Pärast 1965. aasta valimisi jätkas senine CDU-CSU ja FDP koalitsioon, kantsleriks Ludwig Erhard. Tal polnud aga endise kantsler Konrad Adenaueri toetust, kes jätkas partei esimehena. Juba aasta hiljem tekkis aga majanduslangus ja ähvardas suur eelarvedefitsiit, mispeale lahkusid FDP ministrid valitsusest ja Erhard astus tagasi. Uueks kantsleriks sai Baden-Württembergi liidumaa peaminister Kurt Georg Kiesinger, kes moodustas suure koalitsiooni SPDga.
Majandusminister Karl Schiller (SPD) soovitas Saksa marga revalveerimist eesmärgiga vähendada inflatsiooni ja tõsta Saksamaa ettevõtete sissetuleku kasvutaset, lisaks vähendada majanduse sõltuvust eksportidest. Kuid rahandusminister Franz Josef Strauß (CSU) oli marga revalveerimisele kindlalt vastu, kuna selle vastu oli ka tema peamine toetajaskond - Baieri talunikud, kuna Euroopa Majandusühenduse toiduainete hindu maksti USA dollarites ja marga revalveerimine oleks need teinud Lääne-Saksa talunikele ebasoodsamaks (teiste sõnadega, teistele lääneeurooplastele kallimaks).
Revalveerimiskonflikti tõttu oli koalitsioon juba enne valimisi samahästi kui lõppenud, eksisteerides vaid formaalselt. Lisaks oli piisavalt Lääne-Saksa valijaid valmis andma SPD juhile Willy Brandtile võimaluse. Lisaks oli Brandt näidanud sümpaatiat vasakpoolsete intellektuaalide ja üliõpilasliikumise suhtes, kes tundsid end CDU-CSU koalitsioonivalitsuste poolt ignoreerituna. Ka tema selge mõistus, tähelepanuväärne enesekontroll ja ausameelsus olid valijaskonnale meele järele.
Valimised.
Valimiste ajal oli Lääne-Saksamaal kokku 38 677 235 hääleõiguslikku inimest. Valimas käis kokku 33 523 064 inimest ehk 86,67% valijaskonnast.
Liidumaade kaupa jagunesid kohad järgmiselt:
Valimiste tagajärjed.
Saksamaa Rahvusdemokraatlik Partei kahekordistas oma häälesaaki võrreldes 1965. aasta valimistega, kuid ei ületanud 5% valimiskünnist ega võitnud ühtegi üksikmandaadilist kohta, seega jäi parlamendist välja. NPD tõusule aitasid kaasa majanduslangus, vastumeelsus vasakpoolsele noorte vastukultuurile ning suur koalitsioon, mis oli tekitanud võimuvaakumi tavapärases parempoolses poliitikas, mida NPD üritas täita, lisaks vaenulikkus immigrantidele ja hirm, et valitsus võib loobuda nõudlustest "kaotatud territooriumitele" ehk Odra-Neisse liini tagustele piiridele. Samas on ajaloolane Walter Laqueur (juut, kelle vanemad hukkusid holokaustis) väitnud, et 1960. aastate NPD-d ei saa veel pidada neonatsistlikuks.
CDU-CSU jäi suurimaks parteiks, kuid ei suutnud koalitsiooni moodustada. Vastu paljude parteikaaslaste nagu Helmut Schmidti ja Herbert Wehneri soove otsustas Brandt suure koalitsiooni lõpetada ja selle asemel moodustas 21. oktoobril sotsiaalliberaalse koalitsiooni FDPga, temast sai esimene sotsiaaldemokraadist kantsler ligi 40 aasta järel peale Hermann Müllerit. Asekantsleriks ja välisministriks sai FDP esimees Walter Scheel. Brandti valitsus algataski kohe Schilleri soovitatud marga revalveerimise, oktoobri lõpuks tõusis marga väärtus 9.3 protsenti.