Mäestiku-männiürask

Mäestiku-männiürask on Põhja-Ameerikas levinud (männi)metsade kahjur. Ta kuulub kärsaklaste perekonda. 
Suuruselt on mäestiku-männiürask küllaltki väike, kõigest 4–6 mm pikk. Värvuselt on täiskasvanud isend tumepruun või must ja tal on sageli ka punakaspruunid laigud. 
Mäestiku-männiüraskid elavad männimetsades. Nad mängivad metsa elus olulist rolli, rünnates vanu või nõrgenenud puid ning kiirendades noorema metsa arengut. Madalat temperatuuri peetakse mäestiku-männiüraskite suurimaks vaenlaseks. Liiga soojad ilmastikuolud võivad nende arvukust oluliselt vähendada. Vaenlaste hulka kuuluvad lisaks temperatuurile ka linnud, nagu näiteks rähnid. 
Mõju metsadele.
Mäestiku-männiürask elab peamiselt surnud männipuude koore all, kuid võib kahjustada ka elusaid puid. Tüüpiline kahjustus on puukoore all esinevad käigud, mis takistavad puu toitainete liikumist ja võivad põhjustada puu hukkumise.
Mäestiku-männiüraskid eritavad oma liigikaaslastele ligimeelitavat agregeerimisferomooni, mis kutsub esile massilise rünnaku ühele puule, kuhu tihti tungib kuni tuhatkond isendit. Edasi viivad mäestiku-männiüraskid puusse puidusinetust põhjustavate seente eoseid, mis arenedes on suutelised läbistama rakuseinu, häirides nii puude transpiratsiooni ning takistades vaigu teket ja eritumist. Putuka kahjulikku mõju on võimalik ennetada, kui järgida metsade nõuetekohast hooldamist, näiteks kahjustatud puude õigeaegset eemaldamist, korralikku metsakoristust ja tõhusat kahjuritõrjet. 
Elutsükkel.
Mäestiku-männiürask veedab suurema osa oma elutsüklist hariliku kaljumänni koore all, kus tema elu läbib neli arenguetappi: muna, vastne, nukk ja valmik. Tavaliselt kulub mardikal selle arengu läbimiseks üks aasta. Mäestiku-männiürask toob ilmale ühe põlvkonna aastas, kuid see võib varieeruda sõltuvalt temperatuurist ja paiknemise kõrgusest. Näiteks soojemas kliimas võib ta ilmale tuua kaks põlvkonda aastas, samas kui külmemates piirkondades võib üks põlvkond areneda vaid iga kahe aasta tagant. 
Emane mäestiku- männiürask alustab lähenemist, kui leiab sobiva peremeespuu. Ta uuristab endale tee koore alla, sisekoorde või floeemi piirkonda. Seejärel hakkab ta rajama munakäiku, mis kulgeb risti puidu kiududega. Enne paaritumist puhastab mardikas käigu puidutolmust. Paaritumise järgselt suletakse sisenemisava puidutolmu abil ja emane mäestiku- männiürask hakkab munema, tavaliselt 60–80 muna ühe munakäigu kohta. Protsessi käigus aitab isasisend mõnda aega emast, surudes puidutolmu munakäigu alumisse otsa. Munad on väga väikesed, nende läbimõõt on alla 1 mm. Välimuselt on munad pärlvalged ja keskmistes tingimustes kulub neil koorumiseks umbkaudu kaks nädalat. Munadest kooruvad väiksed jalutud vastsed. Need on tavaliselt läbipaistvad, kahvatut värvi ja C-kujulised, väikeste pruunide peadega. Vastsete talvitumine toimub teises ja kolmandas arengustaadiumis, sest need on kõige külmakindlamad. Järgmisel kevadel lõpetavad vastsed toitumise ja ehitavad niinimetatud nukukambri, kus nad nukkuvad. Nukkumiseks nimetatakse puhkeolekut, mille jooksul vastse siseelundid kujunevad lõplikult välja ja ta areneb täiskasvanud mardikas. Nukkumise staadium kestab sõltuvalt temperatuurist kahest nädalast kuni kuuni, mille lõpus muutuvad nad täiskasvanud mardikateks.