Optsioon

Optsioon on tuletisinstrument ehk derivatiiv, mis annab selle omanikule õiguse, kuid mitte kohustuse, tulevikus osta või müüa finantsvara varem kokkulepitud koguses kokkulepitud hinnaga. Optsiooni väljaandjal on optsiooni omaniku soovi korral kohustus kokkulepitud tingimusel müüa või osta alusvara. Optsioonid on suure finantsvõimenduse ja riskiga finantsinstrumendid. Optsioonidega hakati tänapäevases mõttes kauplema esimest korda 1973. aastal Chicago Board of Option Exchange'il.
Mõisted.
Optsioonidega on seotud järgmised mõisted:
Alusvara (ingl "underlying") – finantsvara, mille ostmiseks või müümiseks tulevikus optsioon õiguse annab. Alusvaraks võivad olla näiteks aktsiad, võlakirjad, toorained, indeksid, valuutad ning ka teised derivatiivid, nagu "swap"'id, futuurid, forvardid ja teised optsioonid.
Täitmishind ehk tehinguhind ehk strike – eelnevalt kokkulepitud hind, millega optsiooni omanikul on tulevikus võimalik alusvara osta või müüa.
Optsiooni ostja ehk optsiooni omanik – isik, kel on optsioonist tulenev õigus alusvara osta või müüa. Kui optsiooni alusvaraks on aktsiad, siis ei laiene optsiooniomanikule aktsiaomaniku õigused. Tal puudub õigus dividendidele ning tal pole hääleõigust aktsionäride üldkoosolekul.
Optsioonipreemia ehk optsiooni hind – optsioonist tuleneva õiguse saamiseks makstav rahaline summa. Optsiooni ostja risk on piiratud optsioonipreemiaga.
Optsiooni kirjutaja ehk optsiooni väljaandja – isik, kes saab endale optsioonipreemia ning peab optsiooni ostja soovi korral talle alusvara müüma või ostma.
Ostuoptsioon (ingl "call option") – optsioon, mis annab optsiooni omanikule õiguse optsiooni väljaandjalt kindlaksmääratud koguses osta täitmishinnaga alusvara.
Müügioptsioon (ingl "put option") – optsioon, mis annab selle omanikule õiguse optsiooni väljaandjale müüa kindlaksmääratud koguses täitmishinnaga alusvara.
Täitmispäev – lepingus fikseeritud kuupäev või periood tulevikus, mil optsioonist tulevat tehingut on võimalik teha.
Aegumispäev – lepingus fikseeritud kuupäev, millest hiljem pole optsioonitehingut võimalik teha.
Optsiooni eluiga – periood optsiooni ostmise ning täitmis- või aegumispäeva vahel.
Optsioonilepingu arveldamine (ingl "settlement") – optsioonilepingust lähtuvalt alusvara kohaletoimetamine või rahaline tasaarveldus.
Ostupositsioon on rahas või müügioptsioon on rahast väljas, kui alusvara turuhind on tehinguhinnast kõrgem. 
Ostuoptsioon on rahast väljas või müügioptsioon on rahas, kui alusvara turuhind on tehinguhinnast madalam.
Optsioon on raha peal, kui alusvara turuhind võrdub tehinguhinnaga.
Optsiooni positsioone kutsutakse pikkadeks ja lühikesteks:
Optsiooni positsioone saab üldiselt liigitada kolmeks:
Liigid.
Optsioone on palju tüüpe. Kõige sagedamini on optsioonid Ameerika või Euroopa tüüpi. Ameerika tüüpi optsioone saab realiseerida suvalisel ajahetkel kuni aegumiskuupäevani. Euroopa tüüpi optsioone saab realiseerida ainult aegumiskuupäeval ehk aegumiskuupäev ja täitmispäev ühtivad. Optsioone, mis ei ole Ameerika ega Euroopa tüüpi, kutsutakse eksootilisteks optsioonideks. Eksootilised optsioonid pole nii levinud ning on enamasti keerulisema ülesehitusega kui Euroopa ja Ameerika tüüpi optsioonid.
Üks eksootilise optsiooni alamliik on teest sõltuvad optsioonid. Nende puhul ei sõltu väljamakse ainult alusvara hinnast täitmispäeval, vaid ka alusvara hinnast optsiooni eluajal. Teest sõltuvad on näiteks barjääriga optsioonid, Aasia tüüpi optsioonid ja tagasivaatavad optsioonid.
Aasia tüüpi optsioonide puhul sõltub optsioonitehingust saadav kasum alusvara keskmisest väärtusest optsiooni eluea jooksul. Sealjuures on alusvara keskmist väärtust võimalik leida mitmel viisil, näiteks kasutades aritmeetilise või geomeetrilise keskmise valemeid. See, millise meetodiga alusvara keskmine hind arvutatakse, täpsustatakse optsioonilepingus. Tagasivaatavate optsioonide puhul sõltub väljamakse suurus alusvara turuhinnast täitmispäeval ning optsiooni eluea jooksul alusvara saavutatud maksimaalsest või minimaalsest hinnast. Optsioon on barjääriga, kui optsioonilepingu realiseerumine sõltub sellest, kas alusvara hind ületab mingit kokkulepitud hinnabarjääri. Barjääriga optsioonid jagunevad omakorda neljaks: 
Barjääriga optsioonide üks alaliik on Pariisi tüüpi optsioonid, kus optsioonilepingu tüübist olenevalt saab optsioonilepingut realiseerida või kaotab optsioon kehtivuse ainult juhul, kui alusvara hind on barjääri ületanud või sellest allapoole langenud vähemalt teatud pikkusega ajaperioodiks.
Leidub ka optsioone, millel on kaks või enam sama tüüpi alusvara. Selliseid optsioone nimetatakse mitme alusvaraga optsioonideks (ingl "multi asset options"). Mitme alusvaraga optsioonide alamliigid on näiteks korvoptsioonid, millest saadav tulu sõltub täitmispäeval alusvarade hindade kaalutud keskmisest väärtusest ja "rainbow"-tüüpi optsioonid, mis on mitme alusvaraga optsioonid, kust kasumi teenimiseks peavad kõikide alusvarade hinnad liikuma soovitud suunas.
Lisaks eespool nimetatule leidub veel palju teisi optsioonide tüüpe, näiteks:
Bermuda tüüpi optsioonid, millel on mitu võimalikku varem kindlaks määratud täitmispäeva, mille vahel optsiooniomanik hiljem valida saab;
ettemaksega optsioonid, kus optsioonipreemia makstakse enne optsiooni eluea algust ning tehinguhinda ei määrata optsioonilepingu sõlmimise hetkel, vaid optsiooni eluea alguses;
"capped"-tüüpi optsioonid, mille puhul on tehingust saadavale kasumile seatud ülempiir;
"shout"-tüüpi optsioonid, kus optsiooni omanik võib tehinguhinda optsiooni eluajal muuta, kusjuures uueks tehinguhinnaks on alusvara turuhind tehinguhinna muutmise hetkel;
binaarsed ehk digitaalsed optsioonid, kus optsioonitehingust on võimalik kasumit teenida ainult mingi varem kokkulepitud rahasumma väärtuses;
"chooser"-tüüpi optsioonid, mis annavad optsiooniomanikule õiguse kasutada optsiooni ostuoptsioonina täitmishinnaga formula_1 täitmispäeval formula_2 või müügioptsioonina täitmishinnaga formula_3 täitmispäeval formula_4.
Üks optsioon võib korraga olla mitut tüüpi, näiteks Aasia ja "capped"-tüüpi. Eri tüüpi optsioonidel on ilmselt erinev riskitase ning finantsvõimendus ja seega ka eri suurusega optsioonipreemiad.
Optsioonistrateegiad.
Hästi valitud optsioonistrateegia annab investorile vastavalt tema eesmärgile võimaluse oma investeerimisriski maandada või tavalisemast kõrgemat tulu teenida. Optsioonistrateegiatest räägitakse enamasti Euroopa optsioonide kontekstis. Ka Ameerika optsioonidega saab strateegiaid läbi viia, aga kindla täitmispäeva puudumise tõttu võib oodatav tulemus erineda tegelikust tulemusest. Samuti tuleb eksootiliste optsioonidega kauplemisel strateegia kokkupanekul lähtuda kaubeldavate optsioonide eripäradest.
Kaetud ja kaitstud strateegiad.
Strateegiaid, kus investor korraga investeerib ühte optsiooni ning selle alusvarasse, nimetatakse vastavalt eesmärgile kaetud või kaitstud strateegiaks. Kaetud strateegiate puhul loodab investor lisatulu teenida, kaitstud strateegiate puhul oma riske maandada.
Covered-call – investor müüb ostuoptsiooni ja omab optsiooni alusvara, sest näeb ette alusvara hindade stabiilsust või kasvu.
Covered-put – investor müüb müügioptsiooni ja müüb alusvara, sest investor näeb ette alusvara hinna stabiilsust või langust.
Protective-call – investor müüb alusvara ja ostab ostuoptsiooni, et alusvara müümisega seotud riski maandada.
Protective-put – investor ostab müügioptsiooni, omades optsiooni alusvara, eesmärk on alusvara omamisega seotud riski maandada.
Mitut optsiooni kaasavad strateegiad.
On palju strateegiaid, mis koosnevad investeeringutest mitme sama alusvaraga optsiooni, ning neid kõiki võib omavahel kombineerida vastavalt investori soovile. Siinkohal on ära toodud vaid mõni tuntum:
Bear-call – investor ostab madalama tehinguhinnaga ostuoptsiooni ja müüb sama täitmispäevaga, aga kõrgema tehinguhinnaga ostuoptsiooni, sest näeb ette alusvara hinna langust.
Bear-put – investor ostab kõrgema tehinguhinnaga müügioptsiooni ja müüb sama täitmispäevaga, aga madalama tehinguhinnaga müügioptsiooni, sest näeb ette alusvara hinna langust.
Bull-call – investor ostab kõrgema tehinguhinnaga ostuoptsiooni ja müüb sama täitmispäevaga, aga madalama tehinguhinnaga ostuoptsioon, sest näeb ette alusvara hinna tõusu.
Bull-put – investor ostab madalama tehinguhinnaga müügioptsiooni ja müüb sama täitmispäevaga, aga kõrgema tehinguhinnaga müügioptsiooni, sest näeb ette alusvara hinna tõusu.
Straddle – investor ostab müügioptsiooni ja ostuoptsiooni, millel on sama tehinguhind ja täitmispäev, kuna investor näeb ette alusvara volatiilsust lähitulevikus, kuid ta ei ole kindel, kas alusvara hind tõuseb või langeb.
Strangle – investor ostab müügioptsiooni ja ostuoptsiooni, millel on sama täitmiskuupäev, kuid eri tehinguhind. Investor näeb ette alusvara suurt volatiilsust lähitulevikus, kuid ta pole kindel, kas alusvara hind tõuseb või langeb.
Strip – "bearish"-versioon "straddle"-strateegiast. Investor ostab ühe ostuoptsiooni ning kaks müügioptsiooni, millel on sama tehinguhind ja täitmispäev, sest ta näeb ette alusvara volatiilsust, kuid panustab pigem alusvara hinna langusele.
Strap – "bullish"-versioon "straddle"-strateegiast. Investor ostab kaks ostuoptsiooni ning ühe müügioptsiooni, millel on sama tehinguhind ja täitmispäev, sest ta näeb ette alusvara volatiilsust, kuid panustab pigem alusvara hinna tõusule.
Butterfly spread – kombinatsioon "bull-put-" ja "bear-put"-strateegiast või "bull-call"- ja "bear-call-"strateegiast. Viimasel juhul müüb investor kaks ostuoptsiooni tehinguhinnaga formula_5, ostab ühe ostuoptsiooni, mille tehinguhind formula_6 on madalam kui formula_5, ja ühe ostuoptsiooni, mille tehinguhind formula_8 on kõrgem kui formula_5. See strateegia sobib investorile, kes näeb lähitulevikus alusvara hinna stabiilsust.
Condor – strateegia, mille investor valib, kui näeb ette alusvara hinna stabiilsust või vähest kõikumist. Strateegiat saab läbi viia mitmel viisil, näiteks ostes ühe odavama tehinguhinnaga formula_6 müügioptsiooni ja kirjutades ühe kallima tehinguhinnaga formula_11 müügioptsiooni, samal ajal ostes ühe kõrgema tehinguhinnaga formula_12 ostuoptsiooni ja madalama tehinguhinnaga formula_8 ostuoptsiooni. Investor valib selle strateegia, kui näeb ette alusvara hinna üldist stabiilsust vähese kõikumisega.
Optsioonide hindamine.
Õiglase optsioonipreemia suuruse väljaarvutamine on keeruline. Optsioonipreemia suurus oleneb riskist, mille optsiooni väljakirjutaja endale võtab. Seda mõjutavad järgmised tegurid:
Euroopa ja Ameerika tüüpi optsioonide õiglaste hindade arvutamiseks on välja töötatud mitmeid keerulisi mudeleid, üldiselt jagunevad need meetodid kolmeks: 
Black-Scholesi mudel.
Black-Scholesi derivatiivide hindamismudeli avaldasid 1973. aastal majandusteadlased Fisher Black ja Myron Scholes. Black-Scholesi optsioonihindamise mudelil on mitmeid eeldusi:
formula_14,
kus
formula_15 – alusvara hinna ajalooline keskmine päevane muutus
formula_16 – alusvara standardhälve ehk volatiilsus ajas
formula_17 – alusvara hind ajahetkel "t"
formula_18 – Wieneri protsess, mis väljendab alusvara hinna tulevase muutuse juhuslikkust;
Kui need eeldused on täidetud, siis optsiooni hind formula_20 rahuldab järgmist lineaarset paraboolset tüüpi osatuletistega diferentsiaalvõrrandit, mida kutsutakse Black-Scholesi valemiks:
formula_21,
Black-Scholesi mudelil on mitmeid modifikatsioone, mis aitavad hinnata eri tüüpi ja eri alusvaraga optsioone.
Binoom- ja trinoommudelid.
Binoom- ja trinoommudelid on numbrilised optsioonihindamismeetodid, kus alusvara tulevane väärtus arvutatakse binoom- või trinoompuuna. Selle meetodi töötasid välja John Cox, Stephen Ross ja Mark Rubinstein 1979. aastal, mille tõttu seda meetodit kutsutakse mõnikord ka CRR-meetodiks. Sellel meetodil on kolm järku: 
Binoom- ja trinoommeetodeid kasutatakse laialdaselt Ameerika ja Bermuda tüüpi optsioonide hindamisel, sest need hindavad optsioone eri ajahetkedel.
Monte Carlo meetodid.
Monte Carlo meetodid on simulatsioonil ja statistikal põhinevad meetodid optsioonihindade arvutamiseks. Esmakordselt pakkus Monte Carlo meetodi optsioonihindamise jaoks välja Phelim Boyle 1977. aastal. Need põhinevad järgmisel algoritmil:
Alusvara hindade ennustamiseks kasutatakse tihtipeale ülaltoodud Black-Scholesi valemit alusvara hindade jaoks.
Monte Carlo meetodit kasutatakse nii Ameerika kui ka Euroopa tüüpi optsioonide hindamiseks, aga ka paljude eksootiliste optsioonide puhul, näiteks Aasia optsioonide hindamisel – seda mudelit on võimalik varasematest lihtsamini kohandada, et kõrvaldada eksootiliste optsioonide hindamisel tekkivaid raskusi.