tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Rooslepa kalmistu

Rooslepa kalmistu on Lääne-Nigula vallas Rooslepa külas asuv kalmistu. Kalmistualuse maa omanik ja haldaja on Lääne-Nigula vald. Kalmistu on tunnistatud ajaloomälestiseks.
Kalmistust on kasutusel ligikaudu kaks kolmandikku. 2004. aastal inventeeriti kalmistul umbes 1100 hauaplatsi. Valla kodulehelt leiab ka kalmistu haudade registri.
Ajalugu.
Rooslepa kalmistu on matmiskohana kasutusel tõenäoliselt juba 16. sajandi keskpaigast.
3. juulil 1932 külastas Rooslepa kabelit Rootsi kroonprints Gustav Adolf.
Vaatamisväärsused.
Kalmistul asuvad 1992. aastal ehitatud puidust kellatorn, kabeli ette lõunaküljele paigaldatud mälestusmärk Teises maailmasõjas hukkunud Riguldi elanikele ning kabeli kirdenurga lähistele 1990. aastal paigutatud eestirootslasest luuletaja Mats Ekmani (1859–1934) haud. Kabeli kagunurga lähedal on säilinud võlvlaega keldri varemed.
Kalmistu piirneb pae- ja maakivist aiaga, millele on ehitatud savikivist katus. Kalmistu edelaosas asub Riguldi mõisa endiste omanike Taubede perekonna mälestuskabel. Kabel renoveeriti 1990. aastal ja seal tutvustatakse kalmistu ajalugu. Samas paikneb ka sepistatud metallaiaga ümbritsetud Taubede matmispaik.
Kalmistul asub 2006. aastal taastatud Rooslepa kabel.
Tõtarenkove

Tõtarenkove on alev Ukrainas Luhanski oblastis Lutugõne rajoonis, umbes 20 km kaugusel Luhanskist edelas.
Tõtarenkove asutati 1930. aastal.
Asula kõrgus merepinnast on 161 meetrit.
2011. aasta 1. jaanuaril elas Tõtarenkoves 1151 inimest.
Ajalugu.
XXI sajand.
2014. aasta Ukraina kriisi ajal aprillis võtsid Venemaa meelsed separatistid asula oma kontrolli alla.
10. ja 11. augustil toimusid asula lähistel relvastatud kokkupõrked valitsusvägede ja separatistide vahel.
Sabivka

Sabivka on küla Ukrainas Luhanski oblastis Slovjanoserbski rajoonis, umbes 10 km kaugusel Luhanskist läänes.
Sabivka asutati XVIII sajandi alguses.
Luhani ja Bila kallastel asuva Sabivka kõrgus merepinnast on 59 meetrit.
2001. aasta rahvaloenduse andmetel elas asulas 1129 inimest, asustustihedus inimest ruutkilomeetri kohta.
Ajalugu.
XXI sajand.
2014. aasta Ukraina kriisi ajal aprillis võtsid keskvalitsuse vastased relvajõud linna oma kontrolli alla.
10. ja 11. augustil toimusid küla lähistel relvastatud kokkupõrked valitsusvägede ja separatistide vahel.
Aivar Rosenberg

Aivar Rosenberg (sündinud 14. septembril 1962 Tartus) on eesti talupidaja ja poliitik. Ta kuulub 6. maist 2004 Eesti Reformierakonda.
Ta lõpetas 1980. aastal Friedrich Reinhold Kreutzwaldi nimelise Võru 1. Keskkooli.
Ta on Sõmerpalu vallas Sulbil talupidaja (Roosu talus). 
Aastatel 1993 (valimisliidus Maa elu), 1999 (valimisliidus Koduvald) ja 2002 (valimisliidus Koduvalla heaks) oli ta Sõmerpalu vallavolikogu liige. Aastatel 2005, 2009 ja 2013 valiti ta Sõmerpalu vallavolikokku Reformierakonna nimekirjas.
2007. aasta Riigikogu valimistel kandideeris ta Reformierakonna nimekirjas Riigikokku. Ta sai 398 häält ega osutunud valituks. 2011. aasta Riigikogu valimistel sai ta 592 häält ega osutunud valituks, kuid sai seoses Urmas Klaasi kinnitamisega Tartu linnapeaks ja viimase asendusliikme Margus Lepiku loobumisega Riigkogu liikme kohast sai Aivar Rosenber 9. aprillil 2014 asendusliikmena Riigikokku.
Mats Ekman

Mats Ekman (12. märts 1865 Ätsve (ka Ärtsve) talu, Noarootsi kihelkond – 13. märts 1934 Riguldi) oli eestirootslasest luuletaja, keda tunti sünnitalu järgi ka nimega Ätsve Mats. Kirjanduses on talle viidatud kui "kodukandilaulikule", rootsi keeles "bygdeskalden".
Sünd ja lapsepõlv.
Mats Ekman sündis Riguldi kandis Luksi ja Vanaküla külade vahel asunud Ätsve talus. Kolmeaastaselt haigestus ta lastehalvatusse ja olgugi ning kuigi ta tasapisi küll paranes, jäi ta parem käsi halvatuks. Seetõttu tuli tal tavapäraste talutööde tegemise asemel hakata karjapoisiks ja valvata teede väravaid.
Looming.
Karjuse ja valvurina oli tal lambaid karjatades või värava juures onnis istudes aega luuletada ning oma luuletused ja laulud üles kirjutada. Ta oli esimene, kes luuletas oma kodukandi murdes ja tema kirjutatud luuletusi oli lihtsa rütmilise meloodia abil võimalik ka laulda. Matsi luuletused annavad aimu rannarootslaste elust 19. sajandi lõpul ja 20. sajandi alguses ning luuletused on eranditult kirjutatud murdekeeles ja tõenäoliselt puuduvad seal igasugused kirjanduslikud mõjutused väljastpoolt.
Mats Ekmani looming on üks väheseid näiteid eestirootslaste kirjanduslikust loomingust enne 1920. aastaid. On väidetud, et Mats Ekman tähendas eestirootslastele sama, mis temaga samal aastal surnud Ernst Enno eestlastele.
Surm.
Mats Ekman suri Riguldis ja ta on maetud Noarootsi vallas asuvale Rooslepa kalmistule, kus asub ka tema mälestuskivi. Mälestuskivile on raiutud ka read tema luuletusest "Båndomstien" (rootsi keeles "Barndomstiden", eesti keeles "Lapsepõlve aeg"): "Hå fagror var änt skoen / e sina ljusgren färg! / Så fagort svalla roen / allt blomskast dal å bärg".
Raamat ja CD.
2005. aastal ilmus Mats Ekmani luuletuste ja laulude kogu "Prästn e vargskall", kus tekstid on esitatud nii kirjakeeles kui ka eestirootsi murdes. Raamat sisaldab kõiki luuletaja 45 luuletust ja laulu (neist osad koos nootidega). Raamat sai nime ühe luuletuse järgi, mis jutustab metsa hundijahile läinud kirikuõpetajast, kes oli sunnitud huntide eest puu otsa põgenema ja kes pääses ühe rätsepa abiga kolm päeva hiljem.
2011. aasta veebruaris salvestati Rootsi Raadio stuudios CD-plaat, millelt leiab 11 Mats Ekmani laulu ja kaks luuletust. Lugusid esitavad Riguldi juurtega Inga Ekman, Ingeborg Gineman ja Hjalmar Stenberg (kellele kõigile on neis kõlav "noarootsi keel" emakeeleks) ning Mats Ekmani kauge sugulane Inga Ekman. Muusikutest saadavad neid Sofia Joons viiulil ja Mall Ney harmooniumil.
Vuhledar

Vuhledar on oblastilise alluvusega linn Ukrainas 2020. aastal moodustatud Volnovahha rajoonis Donetski oblasti lääneosas, 45,4 km kaugusel Donetskist edelas.
Vuhledar asutati 1964. aastal, linna õigused sai 1991. aastal.
Linna kõrgus merepinnast on 187 meetrit.
Ukraina 2001. aasta rahvaloenduse andmeil elas linnas 17 518 inimest, 2014. aasta 1. veebruaril 15 336 inimest, asustustihedus inimest ruutkilomeetri kohta.
Ajalugu.
2014. aasta Ukraina kriisi ajal aprillis võtsid venemaameelsed separatistid linna oma kontrolli alla.
Sõjategevus 2022. ja 2023. aastal.
2022. aasta Venemaa sissetungi järel Ukrainasse Venemaa sissetungi – IV etapis Vene-Ukraina sõja idarindel toimusid lahingud Vuhledari ruumis.
Esna mõisa kalmistu

 
Esna mõisa kalmistu on kalmistu Peetri kihelkonnas Järvamaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Kodasema külas Paide linnas Järva maakonnas. 
Ajalugu.
Kalmistu rajas Esna mõisa tollase omaniku lesk Anna Christine von Grünewaldt hiljemalt 1831. aastal.
Kalmistu kabel.
Kalmistule püstitati aastatel 1832–1842 uusgooti stiilis kabel, mille kavandas kunstnik Ludwig von Maydell. 
Kirjeldus.
Kalmistu jääb Esna mõisa südamest linnulennult umbes ühe kilomeetri kaugusele lääneloodesse.
Kalmistu ja kabel on tänaseks rüüstatud ning oma algselt asukohalt on nihutatud ka kõik hauakivid.
Kalmistule maetuid.
Sinna on maetud Grünewaldtide pereliikmeid nii Esna, Huuksi kui ka Koigi mõisast. Teadaolevalt on kalmistule maetud 61 lahkunut.
Epacrophis

Epacrophis on maoperekond.
Klassifikatsioon.
Perekonda "Epacrophis" klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid:
Levila.
Need maod elavad Ida-Aafrikas.
Mitophis

Mitophis on maoperekond.
Klassifikatsioon.
Perekonda "Mitophis " klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid:
Levila.
Need maod elavad Haiti saarel.
Angéla Németh

Angéla Németh (18. veebruar 1946 Budapest – 5. august 2014 Budapest) oli Ungari kergejõustiklane, odaviskaja.
Németh võitis 1968. aasta suveolümpiamängudel naiste odaviskevõistluse tulemusega 60,36. Aastatel 1968 ja 1969 nimetati ta Ungari aasta sportlaseks.
Myriopholis

Myriopholis on maoperekond.
Klassifikatsioon.
Perekonda "Myriopholis" klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid:
Levila.
Need maod elavad Aafrikas ja Aasias.
Alice Coachman

Alice Marie Coachman (9. november 1923 Albany, Georgia – 14. juuli 2014 Albany, Georgia) oli Ameerika Ühendriikide kõrgushüppaja. 
1948. aasta suveolümpiamängudel Londonis võitis ta kuldmedali tulemusega 1,68 meetrit, mille alistas esimesel katsel, enne hõbemedali võitnud Dorothy Tyleri katset, kes alistas sama kõrguse. Nende tulemus oli ühtlasi olümpiarekord.
Alice Coachman oli esimene mustanahaline naisolümpiavõitja. Ta oli ka ainus Ameerika Ühendriikide naissportlane, kes võitis 1948. aasta olümpiamängude kergejõustikuvõistlustel kuldmedali.
Võnnu uus loss

Võnnu uus loss (läti keeles "Cēsu pilsmuiža", saksa keeles "Schloß-Wenden") on loss Lätis Cēsise piirkonnas Cēsises.
Võnnu uus loss kerkis Võnnu komtuuride isiklikest maavaldustest välja kasvanud mõisa juurde. Pärast komtuuriameti kaotamist kuulusid need valdused algul ordumeistritele, seejärel oli tegemist aga riigimõisaga. 1747. aastal anti mõis krahv Aleksei Bestužev-Rjuminile, 1755. aastast oli selle omanik Gottlieb Johann von Wolff. 1777. aastal omandas linnuse koos seda ümbritseva alaga krahv Karl Eberhard von Sievers ning Sieversite omandusse jäi see kuni 1920. aasta maareformini.
Sieversid alustasid uue lossi rajamist 1783. aastal. Alguses korrastasid nad Võnnu ordulinnuse Lademacheri torni kaks korrust ja ehitasid selle juurde tellistest kahekorruselise hoone. Esimesel korrusel olid majandusruumid ja teenijate toad, teisel korrusel aga härraste eluruumid.
Carl Gustav von Sievers lasi hoone aastail 1820–1830 ümber ehitada, rajades klassitsistliku lossi. Fassaadi hakkasid ehtima rõdud ja sambad, aia poole avanev hoone külg oli aga biidermeierlike elementidega. Torni keldrikorrus ja esimene korrus ehitati laoruumideks, teisele korrusele rajati aga salong.
Aastail 1840–1850 ümberehitustööd jätkusid. Torn ehitati kõrgemaks ja lisati uusgooti stiilile omaseid elemente – kitsaid võlvitud kaari ja orvasid. Algselt oli torni kolmandal korrusel elutuba, hiljem aga rajati sinna raamatukogu, torni neljandale korrusele rajati aga galerii. Krahv Emmanuel von Sievers lisas lossile kaks verandat.
Pärast võõrandamist kuulus loss algul sõjaväele (nii Läti Vabariigi kui ka Natsi-Saksamaa vägedele). Nõukogude ajal rajati sinna algul 40 korteriga elamu, seejärel anti loss aga Cēsise muuseumile, mille valduses hoone on ka tänapäeval. Muuseum haldab ka lossi ümber asuvaid ordulinnuse varemeid.
Lossikompleksist on peale peahoone säilinud veel mitu kõrvalhoonet. Aidas on "bowling"'u-saal, tallis-tõllakuuris on Võnnu näitusehall. Kutsarimajas asub Vidzeme turismiassotsiatsioon.
1812. aastal rajati romantilises stiilis lossipark jalgteede, eksootiliste taimede ja veekogudega, milles peegelduvad lossivaremed. Tiikide pindala on 1,2 hektarit. Aastal 1845 rajati pargi juurde õigeusu kirik, osa pargist muudeti surnuaiaks.
Lossiga on seotud ka linna õllevabrik. Cēsises asub Läti vanim õlletehas Cēsu alus darītava, mis ehitati 1878. aastal krahv Sieversi residentsi juurde.
Trpimir Macan

Trpimir Macan (sündinud 20. augustil 1935 Dubrovnikis) on horvaadi ajaloolane. 
Ta õppis Zagrebi ülikoolis ja Sarajevo ülikoolis, mille lõpetas 1959 diplomitööga "Dubrovački barabanti u XVI. stoljeću". Aastal 1971 kaitses Zagrebis doktoritöö "Život i rad Miha Klaića".
Ta töötas algul Metkovićis. 1965. aastast oli ta Zagrebis instituudi Leksikografski zavod Miroslav Krleža entsüklopeediate ja leksikonide toimetaja. Alates 1990. aastast Horvaadi biograafilise leksikoni ("Hrvatski biografski leksikon") peatoimetaja, 2003. aastast kogumiku "Biobibliographica" peatoimetaja, 2006. aastal läks pensionile. 
Ta on kirjutanud ajaloouurimusi ja toimetanud väljaandeid.
Ma Yuan

Ma Yuan (馬遠; "Mǎ Yuǎn"; umbes 1160–1165 – 1225) oli Songi dünastia aegne hiina maalikunstnik. 
Et lahendada pinge meditatiivsesse rahusse, kasutas ta "ühe nurga kompositsiooni" (邊角之景 "biānjiǎo zhī jǐng").
Ma Yuani ja Xia Gui töödest sai alguse Ma-Xia koolkond. Ma Yuani tööd mõjutasid Zhe koolkonda ning Shūbuni ja Sesshūd.
Yo-Yo Ma

Yo-Yo Ma (hiina keeles 馬友友, "Mǎ Yǒuyǒu"; sündinud 7. oktoobril 1955 Pariisis) on hiina päritolu USA tšellist.
Imelapsena hakkas ta kontserte andma 6-aastaselt.
Komõšuvahha

Komõšuvahha on mitme koha nimi.
Mabinogion

"Mabinogion" on keskaegsete kõmri käsikirjade põhjal koostatud 11 jutust koosnev kogumik. Osa juttudest ulatub tagasi rauaaegsesse pärimusse. 
Selle tõlkis inglise keelde Charlotte Guest, kes andis sellele praeguse pealkirja. Neli juttu moodustavad terviku, mille õige nimi on "Mabinogi".
Tsükkel sisaldub täies mahus Hergesti punases raamatus ja Rhydderchi valges raamatus.
Mabuse

Mabuse (ka Jan van Gossaert, Jan Gossaert, Jan Mabuse; (umbes 1478 – arvatavasti 1. oktoober 1532 Antwerpen) oli madalmaade kunstnik. 
Ta tõi madalmaade kunsti Itaaliast "cinquecento" mõjulise romanismi.
Lottemaa

Lottemaa on Eesti populaarne kogupere teemapark, mis rajati 25. juulil 2014 Pärnumaale Reiu külla.
2000. aastal valmis teleseriaal „Lotte reis Lõunamaale“. Seriaal osutus populaarseks ja nii valmis 2006. aastal täispikk joonisfilm „Leiutajateküla Lotte“. Sellele järgnes 2011. aastal teine täispikk joonisfilm „Lotte ja kuukivi saladus“. 2019. aastal esilinastus ka kauaoodatud kolmas Lotte film. Eesti Vabariik 100 filmikonkursi raames valmis “Lotte ja kadunud lohed“. Film vallutas kinoedetabelid ja nomineeriti Berliini filmifestivalile. Filmid olid edukad, nad võitsid arvukalt rahvusvahelisi auhindu ja neid müüdi rohkem kui 50 riiki. Teater Vanemuine lavastas kolm Lotte teemalist muusikali: „Detektiiv Lotte“, „Kosmonaut Lotte“ ja „Lotte unenäomaailmas“. Lottest kirjutati ka mitu raamatut. 
Teemapark põhineb Lotte tegelaskujudel ja Leiutajateküla maailmal, mille lõid animafilmide autorid. Idee Lottemaa loomisest kujunes välja järk-järgult filmide tegemise kõrvalt ning sai konkreetse suuna pärast koostöö algust Rein Malsubiga, kellest sai pargi arendaja ja juht. Leiutajateküla kontseptsioon hõlmab mereäärset värviliste majadega kogukonda, kus elavad mitmesugused loomtegelased: jänesed, koerad, kassid, suslikud ja teisted. Lugude keskseteks tegelasteks on Lotte ja tema sõbrad Bruno ja Albert. 
Lottemaa on avatud suvehooajal ning talvisel jõuluperioodil. Külastajaid tervitavad Leiutajateküla tegelaste rollis näitlejad, kes suhtlevad külalistega, mängivad ja juhivad tegevusi. Teemapargis toimub iga päev mitmeid teatrietendusi, kontserte, töötubasid ja sportlikke tegevusi. Esinejad tutvustavad lastele maailma ja leiutamisega seotud teemasid rõhutades väärtust, et „headus teeb elu huvitavaks“.
Lottemaad peetakse Baltimaade suurimaks kogupere teemapargiks. Pargis asuvad arvukad temaatilised hooned ja atraktsioonid, sealhulgas planetaarium, internetiavastamise torn, seikluspark, Jäneste rahva muuseum, rannaala ning mitmed kohvikud ja suveniiripoed. Kokku on teemapargis üle saja atraktsiooni, leiutise ja mänguvahendi.
A(H1N1)2009 gripipandeemia

A(H1N1)2009 gripipandeemia oli inimeste seagripi viiruse põhjustatud gripipandeemia, mis kestis jaanuaris 2009 kuni augustini 2010. 
See oli Hispaania gripi järel teine pandeemia, mille põhjustas A-gripiviiruse H1N1 alamtüüp. Nimi pärines oletusest, et viirus on pärit sigadelt; uuemate uuringute andmetel on tegu neljakordse reassortantviirusega: ühe inimgripi-, ühe linnugripi- ja kahe seagripiviiruse kombineerumisel tekkinud uue viirustüübiga. Maailma Tervishoiuorganisatsiooni andmetel hukkus pandeemias üle 18 000 inimese, kuid mõnede uuringute järgi võis nakatuda 0,7 kuni 1,4 miljardit ja surra 150 000 - 575 000 inimest. 
Haiguste Kontrolli ja Tõrje Keskuse andmetel isoleeriti 21. aprillil 2009 Lõuna-Californias kahel respiratoorse nakkusega lapse proovidest uus viiruseliik. 
Viirus pärines Mehhikost, Veracruzi osariigist. 25. aprillil 2009 kuulutas Maailma Terviseorganisatsioon uue gripipandeemiaga seoses välja rahvusvahelise tähtsusega rahvatervisealase hädaolukorra. Juuni algul kuulutas Maailma Terviseorganisatsioon (WHO) välja pandeemia. 
Üldiselt oli gripp eluohtlik väikelastele, vanuritele ja nõrgenenud lümfoid(-immuun)süsteemiga inimestele. Lisaks arvati, et uus gripiviirus võis teatud juhtudel olla eluohtlik ka muidu tervetele inimestele, kutsudes esile ülitugeva immuunvastuse.
Eestis.
Eestis on tervisekaitseinspektsiooni nakkushaiguste laboris registreeritud 774 uue gripi haigusjuhtu. Kokku on Eestis uude grippi surnud 21 inimest.
Pandeemilise (H1N1) 2009 gripi vaktsiinid.
Hooajalise gripi vaktsiinid uue gripi pandeemia korral ei toimi. 
Rootsi ravimiameti tellitud uuringu kohaselt on pandeemilise (H1N1) 2009 gripi vaktsiinil Pandermix otsene seos narkolepsiaga.
Järvakandi mõisa Taubede kalmistu

Järvakandi mõisa kalmistu on kalmistu Rapla kihelkonnas Harjumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Valli külas Rapla vallas Rapla maakonnas.
Ajalugu.
Kalmistu rajasid mõisa tollased omanikud Taubed kas 1840. aastal või 1848. aastal. Viimast arvamust toetab kalmistu kabeli fassaadil olev aastaarv, kuid see võib tähendada kabeli püstamise, mitte aga kalmistu rajamise aega.
Kalmistule maetute üldarv ei ole teada. Kabelit ning sinna maetuid on rüüstatud 1920. aastatel. 
Kirjeldus.
Kalmistu jääb Järvakandi mõisa südamest linnulennult umbes 500 meetri kaugusele lõunakagusse. Kalmistu kujutab endast algselt rõngakujulise veekraaviga ümbritsetud ümarat küngast, mille tipus on matusekabel. 
Kalmistu ja selle kabel on mahajäetud ja rüüstatud, kuid sügisel 2018 on hakatud neid korrastama.
Kalmistu kabel.
Kalmistu keskmes olev ringikujulise põhiplaani ja ümara kuppelkatusega kabel ongi matusepaik. Kabeli keldris on kokku neli võlvitud hauakambrit ja üks arvatavasti luugiga kaetud sissepääsukamber. Kabeli saal on liigendatud klassitsistlikult, kuid välimik on juba historitsistlik. Võimalik, et klassitsistlik kabel rajati juba varem, kuid 1848. aastal (selline aastaarv on kabeli fassaadil) ehitati välimik ümber historitsistlikuks.
Sutlepa kalmistu

Sutlepa kalmistu on kalmistu Lääne-Nigula vallas Sutlepa külas. Kalmistualuse maa omanik ja haldaja on Lääne-Nigula vald. Kalmistu on tunnistatud ajaloomälestiseks.
Kalmistu kasutusel oleva ala suurus on 0,33 hektarit ning see on piiratud müüriga. Kalmistu piiratud osa on tänaseks peaaegu kogu ulatuses kasutusel. 2003. aastal toimunud kalmistu inventeerimise järgi asus kalmistul ligikaudu 800 inventeeritud hauaplatsi. Valla veebilehel on ka kalmistu haudade register.
Ajalugu.
Sutlepa kalmistu on matmiskohana kasutusel ilmselt alates 16. sajandist.
Vaatamisväärsused.
Kalmistul asunud Sutlepa kabel asub alates aastast 1970 Eesti Vabaõhumuuseumis. Säilinud vundamendile on ehitatud altar. Kalmistu vanem osa on koondunud just kabeli endise asukoha ümber.
1996. aastal ehitati kalmistu peavärava juurde kellatorn.
Luksi

Luksi (ka Luks, Luksküla, Luksiküla ja Lukeküla; rootsi Lukslagge, Lukslaggen; saksa Luxby) on tänapäevase Lääne-Nigula valla territooriumil asunud küla, mis nüüd moodustab osa Riguldi külast.
Esimesed andmed küla olemasolu kohta pärinevad 1790. aastast. Tõenäoliselt tekkis küla Riguldi külas olnud nime "Lucas" kandnud talu ümber paigutamisel. Aastal 1690 on mainitud sealseid talupoegi Luxe Hindrics ja Luxe Hans, kes ilmselt uude kohta elama asudes nime kaasa viisid. Eestikeelse nime aluseks on isikunimi Luks, mis on kujunenud eesnimest Lukas (esines perekonnanimena ka Kudanis, Kulanis ja Vanakülas). Rootsikeelse nime järelosas sisaldub veel eestirootsi sõna "lagg" (soomaa ja kuiva maa vaheline ääreala). Carl Russwurm teab küla nimega "Lux", "Luxgårdarna" ("gårdarna" tähendab talud). Paul Johansenil esinevad variandid "Lucks" ja "Luxby" ("by" tähendab küla). 1798. aastast pärineval Mellini kaardil leiduvad "Luksgardarna" nime kandvad küla ja kõrts.
1959. aastal elas külas kaheksa elanikku ning 1970. aastal neli elanikku. Neil aastatel kuulus küla Tuksi külanõukogu koosseisu.
Ebola viirushaiguse epideemia

Ebola viirushaiguse epideemia all võidakse silmas pidada ebolaviiruste poolt eelkõige inimestel põhjustatud Ebola viirushaiguse puhanguid:
Syn Cole

Syn Cole (kodanikunimega Rene Pais; sündinud 25. märtsil 1988 Pärnus) on DJ ja muusikaprodutsent. 
Ta alustas rootsi artisti Avicii plaadifirma ning mänedžmendi all. Syn Cole'i lugusid ja remikse kuulatud Spotifys ja Youtube'is üle miljardi korra. Hiljem on ta muusikat välja andnud plaadifirmade Universal, Warner, Sony, NCS, Spinnin' Records ning Martin Garrix STMPD RCRDS alt. Ta on esinenud sellistel festivalidel nagu Tomorrowland Belgias, Creamfields Inglismaal, EDC Las Vegases ning Ultra Music Festival Miamis. Lisaks mänginud klubides Ushuaia Ibiza, XS Las Vegas ning Exchange LA. Syn Cole on ametlikke tellimus-remikse tootnud artistele nagu näiteks Coldplay, Avicii, Martin Garrix, Ellie Goulding, Alan Walker, Charlie Puth, Ed Sheeran, Lauv, Clean Bandit, Miley Cyrus, P!nk, Katy Perry, Kygo, Zedd ja teised. Alates 2016. aastast võitnud Kuldne Plaat auhindu erinevates kategooriates, sealhulgas "Aasta Autor", "Aasta Raadiohitt" ning "Aasta Autor Internetis". Eesti Muusikaauhinnad 2021 "Aasta popartist" nominent. 2022. veebruaris andis Syn Cole väljaandele Eesti Ekspress oma esimese põhjaliku intervjuu kodumaal.
Esimeseks teoseks oli remiks Avicii singlile "Silhouettes", Spotifys on seda 2022. veebruari seisuga kuulatud üle 162 miljoni korra. Lisaks remiksis ta 2013. aastal ilmunud Avicii "Hey Brother" singlit.
Syn Cole esimene vokaalsingel "Miami 82" ilmus 2013. aastal, millele omapoolse remiksi tegid ka Kygo ning Avicii. Lugu jõudis Billboard Club Play ning Billboard Dance edetabelites 11. kohale. Syn Cole lugusid ja remikse on korduvalt mängitud ka Inglismaa BBC Radio 1 eetris. Singlit "Miami 82" kasutati Sprite'i 2018. aasta telereklaami taustal, milles osalesid Blackpink liikmed. Lugu "Feel Good" avaldati UK plaadifirma NCS poolt aastal 2016. Sellest loost ilmus 2017. aastal Sony/RCA alt versioon "Got The Feeling", koostöös Pentatonix solisti Kirstin Maldonadoga. 2018. aastal ilmunud singel "Who You Are" jõudis Billboard Club Songs edetabelis neljandale kohale. Syn Cole vokaalsinglit "It's You" kasutati 2017. aastal ilmunud filmides "47 Meters Down" ning "Reality High".
Heimtali mõisa kalmistu

Heimtali mõisa kalmistu on kalmistu Paistu kihelkonnas Viljandimaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Vardi külas Viljandi vallas Viljandi maakonnas.
Kirjeldus.
Kalmistu jääb Heimtali mõisa südamest linnulennult umbes ühe kilomeetri kaugusele lõunasse. Praegu on kalmistu jäetud maha ja rüüstatud, kuid seda on hakatud korrastama. 29. mail 2019 püstitati kalmistule uued väravalehed ja mälestusmärk.
Kalmistule on väidetavalt maetud 3 lahkunut, kuid säilinud on rohkem kui kolme hauatähise osasid. Teisalt hinnatakse, et seal on umbes 20 matust ja üks kenotaaf ning viimane matus oli 1910. aastal.
Ajalugu.
Kalmistu rajasid mõisa tollased omanikud Siversid vähemalt 1834. aastal, sest siis oli kalmistul esimene matus. Kalmistule viis allee, mis hävines hiljem.
Rannikugorilla

 
Rannikugorilla ("Gorilla gorilla") on inimlaste sugukonda gorilla perekonda kuuluv imetaja.
Alamliigid.
Rannikugorillal on kaks alamliiki:
Levila.
Rannikugorilla levila asub Nigeerias, Kamerunis, Kongo Vabariigis, Gabonis ja Río Munis Ekvatoriaal-Guineas. 
Ohud.
Rannikugorillasid ohustab ka Ebola viiruse poolt tekitatud ahvide Ebola viirushaigus.
Arvatakse, et surnud rannikugorillade käitlemine on ka mitmete inimeste Ebola viiruse puhangute põhjustajaks. 
Malaariaparasiit.
Rannikukogorillasid, kes elavad Kamerunis, Kesk-Aafrika vabariigis ja Kongos nakatav parasiit on inimesi nakatava parasiidiga "Plasmodium falciparum" lähedalt suguluses.
Ado Köstner

Ado Köstner (13. juuni 1934 Tallinn – 13. oktoober 1993 Tallinn) oli eesti biokeemik ja õppejõud.
Haridus.
Ado Köstner õppis aastatel 1941–1948 Tallinna 27. Mittetäielikus Keskkoolis, lõpetas aastal 1952 hõbemedaliga Nõmme Gümnaasiumi ja aastal 1957 Tartu Riikliku Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonna keemiaosakonna orgaanilise keemia erialal "cum laude". 
Tehnikakandidaat 1963 (TPI); dotsent 1967; tehnikadoktor 1980 (Moskva Toiduainetetööstuse Tehnoloogia Instituut); professor 1982.
Töökäik.
Ado Köstner töötas aastal 1951 Ehitusmaterjalide Tööstuse Ministeeriumi Teadusliku Uurimise kesklaboratooriumis laborandina; samas töötas ta ka ülikooli õppevaheaegadel. Aastatel 1957–1968 töötas ta Eesti NSV Rahvamajanduse Nõukogu Ehitusmaterjalide Tööstuse Valitsuse Katsetehases vaneminsenerina. 
Töötas Tallinna Polütehnilises Instituudis / Tallinna Tehnikaülikoolis 1958–1993: aastatel 1958–1968 töötas ta orgaanilise keemia kateedris assistendi ja vanemõpetajana. Aastatel 1968–1982 töötas ta orgaanilise keemia kateedris dotsendina (olles aastatel 1971–1972 vanemteaduriks). Aastatel 1973–1983 oli ta TPI toiduainete tehnoloogia kateedri juhataja, 1982–1992 biokeemia professor; 1983–1992 orgaanilise ja biokeemia kateedri juhataja ja professor (1990–1991 biotehnoloogia laboratooriumi peateadur). Aastatel 1992–1993 oli ta keemiainstituudi biotehnoloogia erakorraline professor.
Teadustöö.
Põlevkivifenoolide koostis ja biotehnoloogia, ta oli inseneriensümoloogia uurimissuuna rajajaid; ta osales immobiliseeritud penitsilliini amidaasi kasutamisele baseeruva beetalaktaamsete antibiootikumide tootmise teaduslike aluste ja tehnoloogia loomisel. Ta oli tuntud rakendusensümoloogia uurimistöödega väljaspool Eestit; tal olid teadussuhted kolleegidega Venemaal, Lätis, Leedus, Soomes, Suurbritannias ja mujal. Avaldas üle 170 publikatsiooni, tal oli 42 autoritunnistust. Tema juhendamisel kaitsti 1 doktoriväitekiri ja 17 kandidaadiväitekirja.
Teaduskorralduslik tegevus.
TPI inseneriensümoloogia uurimisgrupi (hiljem biotehnolooga laboratoorium) rajaja ja teaduslik juhendaja 1971–1990; korraldas 1974. aastal Tallinnas esimese inseneriensümoloogia sümpoosioni; osales biokeemikute maailmakongressidel; kuulus rahvusvaheliste konverentside korralduskomiteedesse; NSV Liidu TA Kunstliku Toidu ja Biotehnoloogia Teadusliku nõukogu, NSV Liidu Riikliku Teaduse ja Tehnika Komitee Peenkeemia nõukogu ja ajakirjade Analytical Letters ning Прикбиохимия и микробиология toimetuskolleegiumi liige; Eesti Biokeemia Seltsi Tallinna osakonna esimees.
Tallinna Teadlaste Maja esimees, nõukogu ja diskussioonikomisjoni liige.
Ado Köstner suri 13. oktoobril 1993 Tallinnas ja on maetud Metsakalmistule.
Isiklikku.
Tema onu oli majandusteadlane, poliitik ja diplomaat Nikolai Köstner.
Viru-Jaagupi kalmistu

Viru-Jaagupi kalmistu on kalmistu Lääne-Viru maakonnas Vinni vallas Kannastiku külas.
Kalmistu haldaja on Vinni vallavalitsus. See on tunnistatud ajaloomälestisena muinsuskaitse all olevaks kalmistuks. 
Esimesed matmised toimusid 18 sajandil. Säilinud on matmisraamatud 1907. aastast. Kalmistu värava autor on Kristjan Raud, värav valmis 1923. aastal. Kalmistul asub rahvusvahelise kuulsusega Vene meresõitja ja Antarktika-uurija, admirali, reisikirjaniku, Ferdinand von Wrangelli (1797–1870) haud ja Eesti iseseisvuse eest langenute mälestuseks püstitatud mälestusmärk – Viru-Jaagupi Vabadussõja mälestussammas.
Patrice de Mac Mahon

Marie Esme Patrice Maurice, Mac Mahoni krahv, esimene Magenta hertsog (13. juuni 1808 Sully loss Autuni lähedal, Saône-et-Loire'i departemang – 17. oktoober 1893 La Forêt' loss Montcressoni lähedal, Loiret' departemang) oli Prantsusmaa väejuht ja riigitegelane, Prantsusmaa marssal, Prantsusmaa president 1873–1879.
Ta oli pärit 17. sajandil Prantsusmaale põgenenud iiri perekonnast. 
Alates 1827. aastast oli ta sõjaväelane. Paistis silma Alžeerias ja Krimmi sõjas, kus tema juhtimisel vallutati 1855 Malahhovi kurgaan. Pärast võitu Austria keisririigi vägede üle Magenta lahingus Sardiinia sõjas ülendati ta Prantsusmaa marssaliks ja Magenta hertsogiks. Aastatel 1864–1870 oli ta Alžeeria kindralkuberner. Pärast kaotust Sedani lahingus Saksa-Prantsuse sõjas (Prantsuse-Preisi sõjas) võeti ta sõjavangi. Tema juhtimisel surusid Versailles' väed 1871 maha Pariisi Kommuuni.
Aastal 1873 sai ta ajutiseks presidendiks. Ta pooldas Bourbonide restauratsiooni. Aastal 1875 sai ta vabariikliku konstitutsiooni järgseks presidendiks.
Pierre Mac Orlan

Pierre Mac Orlan (õieti Pierre Dumarchey; 26. veebruar 1882 Péronne – 27. juuni 1970 Saint-Cyr-sur-Morin) oli prantsuse kirjanik.
Alates 1899. aastast elas boheemlasena Pariisis, kus ta maalis ja kirjutas laule, ning rändas hulkurina mitmel maal. Ta osales Esimeses maailmasõjas, sai 1916. aastal haavata, hiljem oli rindekorrespondent. Temast sai 1920. aastatel menukas kirjanik. 1924. aastast elas ta oma majas Saint-Cyr-sur Morinis.
Ta kirjutas luulet ja romaane, hiljem esseid ja muud.
Ignacije Macanović

Ignacije Macanović ( 29. jaanuar 1727 Trogir – 7. oktoober 1807 Trogir) oli horvaadi ehitusmeister.
Ta ehitas muu hulgas barokkstiilis Nerežišća kiriku Brači saarele ning tõstetava silla Trogiri ja Čiovo vahele.
Ivatsevitšõ

Ivatsevitšõ (valgevene omaladina variant Ivacevičy) on linn Valgevenes Bresti oblastis, Ivacevičy rajooni halduskeskus. Leedu keeles "Ivacevičai" või "Ivacevičiai", poola keeles "Iwacewicze". Ivacevičy asub Hryŭda jõe kaldal, linna läbib raudteeliin Baranavičy–Brest.
Kohaliku legendi järgi pärineb linna nimi mehelt, kelle nimi oli Ivan Cevič ("Іван Цэвіч"). Ta olevat päästnud jahil tähtsa isanda elu ja saanud tasuks endale piirkonna, kuhu hiljem kerkis linn.
Linna piirides on neli keskkooli, muusikakool ja laste spordikool. Ivacevičys on ka kultuurimaja, kino ja kaks raamatukogu. Antakse välja ajalehte Газэта для Вас ja rajoonilehte Івацэвіцкі весьнік. 
Ivacevičys on toiduainetetööstus, seal töödeldakse puitu ja valmistatakse ehitusmaterjale. Linnas on ka kergetööstuse ja masinaehituse ettevõtteid. Tegutseb ilmajaam.
Vaatamisväärsusteks on Struve kaare triangulatsioonipunkt ja Jundziłłide loss.
Ajalugu.
Ivacevičyt mainitakse esimest korda aastal 1508. Algselt kuulus asula Iliniczitele, seejärel Viktarynitele ja Bahumatkadele. Asula kuulus Navahradaki vojevoodkonda ja Słonimi maakonda. Aastast 1613 oli Ivacevičy alev.
Aastal 1631 sai asula omanikuks Stefan Kędzierzawski, aga aastast 1654 Jundziłłid. Nemad rajasid asulasse ka lossi ja katoliku kiriku. Aastast 1764 läks asula Sapljuckade valdusse.
Aastal 1795 läks asula kolmandal Poola jagamisel Vene impeeriumi koosseisu. Ivacevičy hakkas kuuluma algul Słonimi, seejärel Leedu ja viimaks Hrodna kubermangu. Aastal 1848 avati postijaam. Asula hakkas arenema peale raudtee ehitamist aastal 1871. XIX sajandi teisel poolel läks alev taas Jundziłłide valdusse.
Aastast 1921 oli Ivacevičy Poola koosseisus, 1939. aastal liideti Valgevene NSV-ga. Teise maailmasõja ajal kaotas asula üle tuhande elaniku, neist suurem osa olid juudid. Linnaõigused sai asula aastal 1966.
Ikšķile kihelkond

Ikšķile kihelkond (saksa keeles "Kirchspiel Uexküll"; hiljem "Ikšķile-Salaspilsi kihelkond" ("Kirchspiel Uexküll-Kircholm")) oli haldusüksus Riia kubermangus, Riia asehaldurkonnas ja Liivimaa kubermangus Riia kreisis.
Hrvoje Macanović

Hrvoje Macanović (1. juuni 1904 Arbanasi, praegu Zadari haldusalas – 4. jaanuar 1980 Mali Lošinj) oli horvaadi ajakirjanik. Tema hüüdnimi oli Macan. 
Noorpõlves võistles ta kergejõustikus, ujumises, sportvõimlemises ja veepallis. Ta õppis Zagrebi ülikoolis ehitust.
Ajakirjandusega hakkas tegelema 1923 Spliti väljaande Novi dob korrespondendina. 1926. aastal sai temast Zagrebi päevalehes Novosti horvaadi esimene kutseline spordiajakirjanik ja Zagrebi Raadio ajakirjanik (töötas seal 1941. aastani). 1936. aastast kuni selle lehe ilmumise lõpuni 1941 oli ta Novosti peatoimetaja. Ta tegi Horvaatia esimese raadio spordireportaaži (sõudmise meistrivõistlustelt Zagrebis Sava jõel 1929) ning oli esimene horvaadi reporter olümpiamängudel (1928. aasta suveolümpiamängud Amsterdamis). Hiljem oli ta reporter paljudel suve- ja taliolümpiamängudel. 
Ta oli leksikoni "Leksikon Minerva" (1936) sporditoimetaja. Horvaatia Sõltumatu Riigi ajal oli tõlk.
Ta osales põrandaaluses organisatsioonis Jugoslavenski revolucionarni pokret Hrvata, 1943. aastal ta arreteeriti ning viidi Mauthauseni koonduslaagrisse, kuhu ta jäi sõja lõpuni.
Pärast sõda oli ta Zagrebis Kehakultuurikõrgkooli rektori kohusetäitja, töötas väljaandes Narodni sport ja mujal. 1950. aastast kuulus Zagrebi Raadio sporditoimetusse ja 1957. aastast oli Zagrebi Televisiooni reporter, kommentaator ja toimetaja.
Aastatel 1964–1972 oli ta entsüklopeedia "Enciklopedije fizičke kulture" (I–II, 1975–1977) peatoimetaja.
Mälestuse jäädvustamine.
Mali Lošinji linna spordihall kannab tema nime.
Demõdivka (Žmerõnka rajoon)

Demõdivka (ukraina keeles Демидівка) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Žmerõnka rajoonis. Elanike arv on 650. Pindala on 3,38 km².
Raikküla mõisa kalmistu

Raikküla mõisa kalmistu on kalmistu Rapla kihelkonnas Harjumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Raikküla külas Rapla vallas Rapla maakonnas.
Kirjeldus.
Kalmistu jääb Raikküla mõisa südamest linnulennult umbes 1,2 km kaugusele lääneloodesse. Kalmistu on jäetud maha ja rüüstatud, kuid seda on 2010. aastatel hakatud võsast puhastama ja korrastama.
Ajalugu.
Kalmistu rajas mõisa tollane omanik Alexander von Keyserling 1874. aastal, kui noorelt suri tema tütar Marie. Kalmistule viis sõiduteelt allee. Selle äärde istutati ka enelaid, mis on hiljem hävinenud.
Kalmistule maetud.
Kalmistule on maetud kokku neli lahkunut.
Namibiana

Namibiana on maoperekond.
Klassifikatsioon.
Perekonda "Namibiana" klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid:
Levila.
Need maod elavad Lõuna-Aafrikas.
Rena (perekond)

Rena on maoperekond.
Klassifikatsioon.
Perekonda "Rena" klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid:
Levila.
Need maod elavad Ameerikas.
Rhinoleptus

Rhinoleptus on maoperekond.
Klassifikatsioon.
Perekonda "Rhinoleptus" klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid:
Levila.
Need maod elavad Lääne- ja Ida-Aafrikas.
Siagonodon

Siagonodon on maoperekond.
Klassifikatsioon.
Perekonda "Siagonodon" klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid:
Levila.
Need maod elavad Lõuna-Ameerikas.
Tetracheilostoma

Tetracheilostoma on maoperekond.
Klassifikatsioon.
Perekonda "Tetracheilostoma" klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid:
Levila.
Need maod elavad Väikestel Antillidel.
Tricheilostoma

Tricheilostoma on maoperekond.
Klassifikatsioon.
Perekonda "Tricheilostoma" klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid:
Levila.
Need maod elavad Mustas Aafrikas ja Lõuna-Ameerikas.
Trilepida

Trilepida on ahassuumadulaste sugukonna maoperekond.
Roomajate andmbeaasi klassifikatsioon.
Perekonda "Trilepida" klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid:
Levila.
Need maod elavad Lõuna-Ameerika põhjaosas ja Panamas.
Taara (suurtükipaat)

Taara oli Eesti merejõudude Peipsi Laevastiku Divisjoni suurtükipaat.
Anomalepis

Anomalepis on maoperekond.
Klassifikatsioon.
Perekonda "Anomalepis" klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid:
Levila.
Need maod elavad Lõuna- ja Kesk-Ameerikas.
Helminthophis

Helminthophis on maoperekond.
Klassifikatsioon.
Perekonda "Helminthophis" klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid:
Levila.
Need maod elavad Costa Ricas, Panamas, Colombias ja Venezuelas.
Liotyphlops

Liotyphlops on maoperekond.
Klassifikatsioon.
Perekonda "Liotyphlops" klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid:
Sünonüüm.
"Liotyphlops" () on "Rhinotyphlops"'i () sünonüüm.
Levila.
Need maod elavad Ameerikas Costa Ricas ja Argentinas.
Vanemuine (suurtükipaat)

Vanemuine oli Eesti merejõudude Peipsi Laevastiku Divisjoni lipulaev suurtükipaat. Kandis veel nimesid "Issa", "Imperator", "President".
Ehitatud 1914. Uputati 1941 ja uuesti 1944. Pärast sõda tõsteti üles ja viidi Tartusse taastamise ootele, kuid lammutati 1953.
Typhlophis

Typhlophis on maoperekond.
Klassifikatsioon.
Perekonda "Typhlophis" klassifitseeritakse roomajate andmebaasis üksainus maoliik:
Levila.
Need maod elavad Brasiilias, Prantsuse Guajaanas, Trinidadi saarel ja Venezuelas.
Ilmatar (suurtükipaat)

Ilmatar oli Eesti merejõudude Peipsi Laevastiku Divisjoni suurtükipaat.
Biķernieki kihelkond

Biķernieki kihelkond (saksa keeles "Kirchspiel Bickern", läti keeles "Biķernieku draudzes novads") oli haldusüksus Liivimaal Riia kreisis. See asus Riia linnasarases Daugava jõe paremal kaldal.
Pseudokuppel

Pseudokuppel on vormilt kuplit meenutav ruumi kattev ümar tarind, mis koosneb üksteise peale laotud ahenevatest kiviringidest.
Urotrakti infektsioon

Urotrakti infektsioon ehk kuseteede infektsioon (rahvusvaheline lühend UTI) on nakkus mõnes organismi urinaarsüsteemi osas. Mõned tuntumad neist on näiteks alumisi kuseteid haarav tsüstiit ja ülemises trakti osas paiknev püelonefriit, neeru ja tema karikate infektsioon. 
Alumiste kuseteedede nakatumise korral on sümptomid valulik, sage ja tugeva eelneva pakitsusega urineerimine, kuid kõrgemal paikneva haiguse korral on lisaks neile palavik ja valu küljel. Vanematel ja väga noortel inimestel võivad sümptomid olla ebamäärased ja mittespetsiifilised. Peamine põhjustaja on "Escherichia coli" ning harva mõni teine bakter, viirus või seen.
Surmavusmäär

Surmavusmäär ehk letaalsus ehk surmavuskordaja ehk letaalsuskordaja ehk letaalsusrisk ehk fataalsuskordaja (inglise keeles "case fatality rate" ehk "CFR") on koefitsient, millega väljendatakse elusorganismi surmaga lõppenud haigusjuhtude arvu haigestunute arvu suhtes. Surmavusmäära väljendatakse protsentides. Surmavusmäära arvutatakse eelkõige selliste haiguste korral, mille kulu ligikaudne aeg on teada (näiteks nakkushaigused).
Surmavusmäära omadused.
Surmavusmäära kasutatakse ainult siis, kui haigestumine on kinnitatud ja seejuures on olemas kõik haigestumise tunnused. "Kinnitatud" tähendab, et iga haiguse korral määravad teadlased uurimismeetodi, mille tulemus loetakse haigust kinnitavaks või välistavaks. See võib olla laboratoorne või instrumentaalne uuring. Aga võib olla ka arstlik läbivaatus, kui haigusel on mõni hästi eristatav sümptom. Nakkushaiguste korral on oluline meeles pidada, et nakkustekitaja kandlus ilma haigussümptomiteta (organismi talitlushäireta) ei ole surmavusmäära kontekstis haigestumine. Seega muutub haiguse surmavusmäär pidevalt, vastavalt uurimiseks valitud ajaperioodile ning uute haigus- ja surmajuhtude lisandumisele. Sageli lisatakse surmavusmäära arvutusele ka andmed uuritute kohta. Sellisteks andmeteks on uuritute sugu, vanus, vahel ka elukoht jmt. Surmavusmäära mõjutab märgatavalt organismi üldine tervis. Haigestumine uude haigusse põhjustab tavaliselt olemasolevate pikaaegsete haiguste ägenemise ning surma korral ei ole võimalik eristada, mis on täpne suremise põhjus.
Kasutusvõimaluste näiteid.
Meditsiinis.
Meditsiinis võidakse terminiga "letaalsus" väljendada mingi kindla vigastuse, näiteks rindkeretrauma saanud ning selle tõttu surnud inimeste suhet. Näiteks rindkeretrauma letaalsuseks märgitakse kirjanduses 62% ja penetreeriva südamevigastuse letaalsuseks 88%.
Epidemioloogias.
Epidemioloogias võidakse terminiga "surmavusmäär" väljendada teatud haiguse, näiteks Ebola viirushaiguse diagnoosi saanud ning seejärel tervenenute arvu ja surnud patsientide arvu suhet. WHO andmetel on Ebola viirushaiguse surmavusmäär umbes 50%.
Surmavusmäära arvutusnäide.
Oletagem, et 100 inimese suuruses grupis suri 9 inimest ühte kindlasse haigusse. See tähendab, et saja haige inimese hulgast suri 9 ja tervenes 91. Järgnevas valemis tähistab N surnute arvu ja P haigestunute arvu. L tähistab surmavusmäära. 
formula_1
Surmavusmäär on sel juhul 9%.
Michael Amott

Michael Amott (sündinud 28. juunil 1969 Halmstadis) on Rootsi kitarrist, kes on mänginud mitmetes metal-bändides, nagu Arch Enemy, Carnage, Carcass ja Spiritual Beggars.
1988. aastal asutas Amott koos laulja Johan Liivaga death metali bändi Carnage'i, millega ta salvestas 1990. aastal ka bändi ainsaks jäänud albumi "Dark Recollections", kuid seejärel lõpetas Carnage tegevuse. Seejärel mängis Amott 1990–1993 Carcassis, mille 1993. aastal välja antud album "Heartwork" oli üheks alusepanijaks meloodilisele death metalile. Seejärel asutas Amott stoner metalit viljeleva bändi Spiritual Beggars ning 1996. aastal pani ta koos Liivaga aluse meloodilise death metali ansamblile Arch Enemy. 1997. aastal mängis Amott sisse ka Candlemassi aasta hiljem ilmunud albumi "Dactylis Glomerata" kitarrisoolod. Hiljem on Amott olnud ka mitme teise bändi külaliskitarrist, muuhulgas on tema soolosid kasutatud Kreatori albumil "Enemy of God" (2005).
Michael Amotti noorem vend on kitarrist Christopher Amott.
Kosava

Kosava on linn Valgevenes Bresti oblastis Ivacevičy rajoonis, Kosava külanõukogu halduskeskus. Poola keeles "Kosów Poleski". Asula vana nimi on "Kosaŭ ("Косаў").
Nime päritolu kohta on mitu varianti. Üks seostab seda sõnaga "«касы́»" ehk "sularaha". Kohaliku legendi järgi pärineb linna nimi Kasa nimeliselt sepalt, kes tatarlaste sissetungi ajal rahvale relvi valmistas. Kohalikud, kes sõtta minnes sepalt relva tooma läksid, ütlesid, et lähevad Kasa poole, sellest olevat asula ka nime saanud. Teise loo järgi oli seal palju luhaheinamaid, nende niitmise järgi saanud nime ka asula.
Linna piirides on keskkool ja muusikakool. Kosavas on ka kultuurimaja ja raamatukogu. Tööstusest on linnas toiduainetetööstus, seal töödeldakse ka puitu.
Vaatamisväärsusteks on katoliku kirik aastast 1878 ja kaks õigeusu kirikut. Vanem on XVIII sajandist ja on endine kreekakatoliku kirik, teine ehitati aastal 1868. Linna piiri ääres on Mieračoŭščyna mõis, tähtsaim vaatamisväärsus on aga Kosava loss.
Ajalugu.
Kosavat mainitakse esimest korda aastal 1492, kuigi arheoloogiliste andmete põhjal oli see paik asustatud juba X sajandil ja X–XII sajandil asus seal linnus. Nimetatud aastal andis Aleksander (Poola kuningas) asula Chreptowiczite valdusse. Hiljem oli asula veel Flemingite ja Czartoryskite omand.
Kosavast sai alev aastal 1510, ühtlasi sai asula õiguse omada turgu ja pidada laata. Alev kuulus Navahradaki vojevoodkonda ja Słonimi maakonda. Aastal 1569 läks Kosava Sanguszkode valdusse. Aastast 1597 on teada, et alevis oli 79 maja, 2 kirikut ja 27 kõrtsi. 
Aastal 1611 said asula omanikeks Sapiehad, aga XVIII sajandil läks see Pusłowskite valdusse. Nemad rajasid asulasse lossi, lisaks sellele ka klaasikoja, riidevabriku, telliselöövi ja pruulikoja.
Aastal 1795 läks asula kolmandal Poola jagamisel Vene impeeriumi koosseisu. Kosava hakkas kuuluma algul Słonimi, seejärel Leedu ja viimaks Hrodna kubermangu. Aastal 1845 hakkas asulas tööle diivanivabrik, kus töötas 200 inimest. Kastuś Kalinoŭski ülestõusu ajal toimus asulas lahing ülestõusnute ja tsaaririigi armee vahel.
Aastast 1921 oli Kosava Poola koosseisus, ühtlasi sai asulast linn. Asulasse ehitati elektrijaam. 1939. aastal liideti Kosava Valgevene NSV-ga. Teise maailmasõja ajal loodi asulasse geto, partisanide pealetungi käigus toimetati aga kõik sealsed juudid metsa. Sakslaste propaganda pani osa neist asulasse tagasi pöörduma, kus nad tapeti. Kokku surmati linnas ja selle ümbruskonnas 3112 inimest.
Mus setulosus

Mus setulosus on hiirlaste sugukonda hiire perekonda kuuluv näriline.
"Mus setulosus"'e levila asub Beninis, Kamerunis, Kesk-Aafrika Vabariigis, Kongo Vabariigis, Kongo Demokraatlikus Vabariigis, Elevandiluurannikul, Ekvatoriaal-Guineas, Etioopias, Gabonis, Ghanas, Guineas, Keenias, Libeerias, Nigeerias, Sierra Leones, Sudaanis, Togos ja Ugandas.
Tema looduslikud elupaigad on lähistroopilised või troopilised kuivad metsad ja savannid.
Praomys

Praomys on hiirlaste sugukonda kuuluv näriliste perekond.
Klassifikatsioon.
Perekonda "Praomys" liigitatakse järgmised liigid:
Levila.
"Praomys"'e levila asub peamiselt Aafrikas.
Mieračoŭščyna mõis

Mieračoŭščyna mõis ehk Meratšovštšõna mõis on endine mõis Valgevenes Bresti oblastis Ivacevičy rajoonis, Kosava külanõukogus Kosava linna loodepiiri ääres Valgevene keeles on paiga nimeks "Мерачоўшчына", ka "Марачоўшчына", poola keeles aga "Mereczowszczyzna".
Mieračoŭščyna mõisa mainitakse esimest korda aastal 1529, toona oli tegemist Kosavale alluva karjamõisaga. Koos Kosavaga vahetas omanikke ka Mieračoŭščyna, kuni see aastal 1733 Sapiehade valdusest Kościuszkodele läks. Aastal 1746 sündis mõisas hilisem Poola rahvuskangelane Tadeusz Kościuszko. Aastal 1764 suri Tadeusze isa ja tema naine müüs mõisa Kosava toonastele omanikele Flemingitele. Sellest ajast peale kadus Mieračoŭščyna mõis taas iseseisva üksusena ja eksisteeris Kosava karjamõisana.
Pusłowskid asusid mõisa hooneid taastama ja lõpetasid restaureerimistööd aastaks 1857. Ajal, mil Kosava kuulus Poolale, asus seal mälestusmärk. Mõisa peahoone, kus Tadeusz Kościuszko sündis, hävis Teise maailmasõja ajal (selle põletasid maha Nõukogude partisanid.
Aastal 2003 alustati USA saatkonna toetusel hoone taastamist, uus hoone valmis vanade fotode ja maalide põhjal. Aastast 2004 asub hoones muuseum.
Karihiirlased

Karihiirlased ("Soricidae") on sugukond putuktoiduliste seltsis, imetajate klassist. Nad on maailmas väga laialdaselt levinud, asustades suurema osa Euraasia, Aafrika ja Põhja-Ameerika mandritest ning Lõuna-Ameerika põhjaosa.
Kuigi karihiirlased sarnanevad välimuselt hiirtega, ei ole nad hoolimata oma nimetusest närilistega lähedalt sugulased - putuktoiduliste seltsi liikmena on nende lähimad sugulased siillased ja mutlased. 
Erinevalt närilistest on karihiirlased peamiselt karnivoorid, toitudes põhiliselt selgrootutest loomadest (sh putukatest, ämblikest ja teistest lülijalgsetest). Osad karihiirlased on poolveelise eluviisiga (näiteks vesimutt), leides oma toidu vette sukeldudes või veepinnalt. Oma väiksuse ja kiire ainevahetuse tõttu peavad karihiirlased ööpäevas tarbima oma kehakaaluga võrreldes kuni kolm korda rohkem toitu.
Mõned karihiirlased on mürgised, kuuludes sellega väheste mürgiste imetajaliikide hulka.
Eesti liigid.
Eestis elab 5 liiki karihiirlasi.
Karihiir

Karihiir ("Sorex") on putuktoiduliste seltsi karihiirlaste sugukonda kuuluv imetajate perekond.
Perekonda kuulub umbes 70 liiki.
Eesti liigid.
Eestis elab 4 liiki karihiiri.
Audru mõisa kalmistu

Audru mõisa kalmistu on kalmistu Audru kihelkonnas Pärnumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Audru alevikus Pärnu linnas Pärnu maakonnas. 
Ajalugu.
Kalmistu rajasid mõisa tollased omanikud Pilar von Pilchaud millalgi pärast 1807. aastat, kui nad said mõisa omanikeks. 
Kirjeldus.
Kalmistu jääb Audru mõisa südamest linnulennult umbes 700 meetri kaugusele põhjakirdesse. Kalmistu on jäetud maha ja hauamälestised on rüüstatud. Kalmistul on säilinud graniidist väravapostid, mis algselt olid valitsejamaja väravas. Kalmistule on hiljem paigutatud mälestuskivi ning see on puhastatud võsast ja korrastatud.