tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Adsorptsioonkromatograafia

Adsorptsioonkromatograafiaks nimetatakse keemiliste ühendite kromatograafilise lahutamise meetodeid, milles kasutatakse liikumatu faasina tahket adsorbenti (silikageel, alumiiniumoksiid, aktiivsüsi, alumosilikaat jm), mille pinnal toimuvad ainete adsorptsiooni ja desorptsiooni protsessid. Ainete segu kantakse solvendiga (petrooleeter, süsiniktetrakloriid, tsükloheksaan, eeter, atsetoon, benseen, tolueen, kloroform, alkoholid jm) läbi adsorbendi, mis on kolonnis või õhukese kihina plaadil. Selles protsessis toimub ainete paljukordne adsorptsioon ja desorptsioon, kusjuures paremini adsorbeeruvad komponendid liiguvad adsorbendi kihis aeglasemalt – seega toimub ainete lahutumine aine ja tahkiseosakeste vahelise toime (interaktsioon) tugevuse alusel.
Meetoditest (läbiviimise viisidest) on enam kasutust leidnud kolonnkromatograafia ja õhukese kihi kromatograafia, kui kasutatakse vedelikuga immutamata adsorbenti. Immutatud adsorbendi korral toimub lahutamine teistsuguse mehhanismi – jaotuskromatograafia – järgi.
Seredka

Seredka (ka Serjodka) on küla Venemaal Pihkva oblastis Pihkva rajoonis, Serjodka valla keskus. Asub Pihkvast 40 km põhja pool.
Küla oli 16. sajandist tuntud Maslogostitsõ nime all. 1914 ehitati läbi küla Pihkva-Oudova raudtee ja küla sai uueks nimeks Serjodka.
Mari Kamp

Mari Kamp (sündinud Mercedes; 14. märts 1915 Tallinn – 27. jaanuar 2007) oli eesti laulja (sopran) ja näitleja.
Mari Kamp sündis Jaan Kampi ja Marie Pralitsi perekonna ainsa lapsena. Ta õppis Tallinna Tütarlaste Kommertsgümnaasiumis ja Tallinna Konservatooriumis.
1935. aastal laulis ta Estonia Teatri abikooris ja alates 1936. aastast kooris, aastatel 1939–1944 töötas ta samas solistina. Rahvasuus pälvis tiitli "primadonna".
Mari esimene abikaasa oli riigimehe Jaan Poska poeg Jaan Poska. Teine abikaasa oli Einar Boreus, kellega koos põgenes Mari Rootsi. 
1944–1945 töötas Kamp Stockholmis China Revy-s, seejärel 1945–1955 Göteborgi Stora Teaternis.
Janika Kronberg

Janika Kronberg (sündinud 24. novembril 1963 Võrus) on eesti kirjandusteadlane ja -kriitik, Eesti kirjanike liidu Tartu osakonna esimees. 
Ta lõpetas aastal 1982 Friedrich Reinhold Kreutzwaldi nimelise Võru 1. Keskkooli ja aastal 1989 Tartu Riikliku Ülikooli filoloogiateaduskonna eesti keele ja kirjanduse erialal. 
8. jaanuaril 2016 valiti Janika Kronberg ajakirja Looming peatoimetajaks, ametisse astus ta 1. märtsist 2016. 1. märtsil 2021 alustas Loomingu peatoimetajana Indrek Mesikepp. 
Ta oli raamatusarja "Eesti mälu" nõustaja. 
Janika Kronberg on EYS Veljesto vilistlane.
Musgu keel

Musgu keel on Afroaasia keelkonna Tšaadi keelte rühma kuuluv keel, mida räägivad Tšaadi ja Kameruni piirialadel elavad musgud.
Kõnelejate arv on umbes 86 000.
Keele ISO 639-3 kood on mug.
Salatsi piirkond

Salatsi piirkond (läti keeles "Salacgrīvas novads") oli 1. järgu haldusüksus Lätis. Piirnes põhjas Eestiga.
Piirkonna keskus oli Salatsi linn.
Arvestuslikel andmetel oli 1. jaanuaril 2011 Salatsi piirkonna elanikest lätlasi 89,9%, venelasi 5,0%, ukrainlasi 1,5% ja teistest rahvustest inimesi 3,6%.
Piirkond moodustati 2009. aastal Salatsi ja Heinaste linnast ning Liepupe vallast. Hiljem moodustati piirkonnas veel Salatsi vald ja Heinaste vald. 2021. aastal liideti Salatsi piirkond Limbaži piirkonnaga.
Schaffhauseni kanton

Schaffhauseni kanton on kanton Šveitsi põhjaosas. Piirneb Saksamaaga. Asub valdavalt Reinist põhja pool. Kantonil on kaks lahusala.
Schaffhausen on pindalalt üks Šveitsi väiksemaid kantoneid.
Kantoni halduskeskus Schaffhausen oli keskajal iseseisev linnriik. 1454. aastal sõlmis linn 25-aastase liidulepingu Šveitsi Liiduga. 1501. aastast kuulub kantonina Šveitsi Konföderatsiooni.
Ametlik keel on saksa keel.
Kasvatatakse viinamarju, peamiselt riislingit.
Kantonis on 26 valda:
Lumeroos

Lumeroos ehk seatubakas ("Helleborus") on rohttaimede perekond tulikaliste sugukonnast.
Perekonda kuulub umbes 20 liiki. Need kasvavad Euroopas, Väike-Aasias ja Kesk-Aasias.
Igavesti Sinu

Igavesti Sinu oli Eesti fotograafide rühmitus, mis asutati aastal 1990. 
Rühmituse asutasid Peeter Laurits, Herkki-Erich Merila, Toomas Kalve, Toomas Kaasik, Jaak Kadarik ja Toomas Volkmann.
Aastatel 1990–1992 osales Igavesti Sinu (inglise keeles "Always Yours") paljudel näitustel Eestis ja välismaal: Charleroy fotomuuseumis, Odense fotomuuseumis, Rob Boyd Gallery Chicagos, Rosa Esman Gallery New Yorgis, Saaremaa Fotobiennaalil jm.
Suur lõvilõug

Suur lõvilõug ("Antirrhinum majus") on taimeliik lõvilõua perekonnast ja teeleheliste sugukonnast.
Haiklõug

Haiklõug ("Chaenorhinum") on perekond teeleheliste sugukonnas.
Eestis on levinud pihkane haiklõug ("Chaenorhinum minus").
Pihkane haiklõug

Pihkane haiklõug ("Chaenorhinum minus") on taimeliik haiklõua perekonnast ja teeleheliste sugukonnast.
Leeds United FC

Leeds United Association Football Club on 1919. aastal asutatud inglise jalgpalliklubi, mis tegutseb Leedsis. Leeds mängib Inglismaa jalgpalli kõrgliigas Premier League ja nende kodustaadioniks on 37 792 pealtvaatajat mahutav Elland Road.
Leeds on tulnud kolmel korral Inglismaa meistriks, võitnud ühe FA karika ja ühe Inglise liigakarika. Suure osa oma autasudest võitis Leeds peatreener Don Revie käe all 1960. ja 1970. aastatel.
Hooajal 2019–20 võitis Leeds Inglismaa esiliiga ja tõusis esimest korda 16 aasta jooksul tagasi Inglismaa kõrgliigasse.
Praegune koosseis.
"Seisuga 16. jaanuar 2022"
Müürilill

Müürilill ("Cymbalaria") on perekond teeleheliste sugukonnas.
Ilutaimena kasvatatakse harilikku müürilille, mis vahel ka metsistub.
Perekonda kuulub umbes kümme liiki. Kõigi nende levilad on Lõuna-Euroopas.
Harilik müürilill

Harilik müürilill ("Cymbalaria muralis") on taimeliik müürilille perekonnast ja teeleheliste sugukonnast. Varem liigitati see mailaseliste sugukonda.
Kodumaine Lõuna-Euroopas. Võõrliigina on maailmas laialt levinud. Eestis kasvab vahel metsistunult.
Juhani Salokannel

Juhani Salokannel (sündinud 28. juunil 1946 Mikkelis) on soome kirjanik, tõlkija ja kirjandusteadlane. 
Ta õppis Hämeenlinna gümnaasiumis ja lõpetas Helsingi Ülikooli 1971. aastal. Salokannel on filoloogiamagister.
Salokannel on töötanud mitmes kirjastuses: Nuoren Voiman Liittos oli ta tegevjuht, Gummeruses toimetaja ja osakonnajuhataja ning Weilin+Göösis raamatute osakonna juhataja. Ta on olnud Eino Leino Seltsi ja Otto Mannise Seltsi esimees. Ta on kuulunud Lahti rahvusvahelise kirjanike konverentsi korraldustoimkonda.
Ta oli elitaarse kirjandusajakirja Parnasso peatoimetaja aastatel 1980–1986 ja Soome Instituudi Eestis tegevjuht 1997–2000. 2006–2012 oli ta Soome Tuglase Seltsi tegevjuht.
Salokannel on soome keelde tõlkinud Ülo Tuuliku, Jaan Kaplinski, Toomas Vindi, Jaan Krossi, Lennart Meri, Emil Tode, Viivi Luige, Jaak Jõerüüdi, Hasso Krulli, Uku Masingu, Tõnu Õnnepalu ja teiste eesti kirjanike loomingut, muu hulgas A. H. Tammsaare "Tõe ja õiguse".
Monika Järvekülg

Monika Järvekülg (neiupõlvenimega Monika Henrichson; sündinud 7. augustil 1948 Viljandis) on eesti karikaturist ja raamatuillustraator.
Ta õppis aastatel 1955–1966 C. R. Jakobsoni nimelises Viljandi 1. Keskkoolis ja 1966–1969 Tallinna Ehitus- ja Mehaanikatehnikumis (TEMT), mille lõpetas arhitektuuritehnikuna.
Töötas aastatel 1969–1970 Eesti Projektis projekteerijana ja 1970–1982 EKE Projektis Viljandi osakonnas.
Tema karikatuure on ilmunud ajalehtedes Sakala, Rahva Hääl, Õhtuleht ja Sõnumileht ning ajakirjas Pikker.
Ta on osalenud karikatuuri- ja huumorivõistlustel.
2005. aastal ilmus Monika Järvekülje karikatuurikogumik "Naera ometi". Lisaks on ta illustreerinud lasteraamatuid, lauluraamatuid, kooliõpikuid ja töövihikuid.
Godeco Hünerjäger

Godeco Hünerjäger (ka "Gotke" või "Gottke Honerjeger", "Honergeger", "Honeryeger", "Honerjegher" jne; enne 1466 Lübeck – 1533 Tartu) oli Tartu raehärra ja bürgermeister 16. sajandi alguses.
Godeco pärines Lübecki kaupmeeste seast, tema isa Johann Hünerjäger oli Lübecki Antoniuse vennaskonna varahoidja ("Schaffer"), ema nimeks oli aga Geseke Lange. 1494. aastal on Godeco Hünerjägerit esimest korda mainitud Tartu raehärrana, teist korda 1501. aastal. 1504. aastal nimetatakse teda juba bürgermeistriks, viimast korda aga 1522. 1538. aastast pärineb teade, et bürgermeister Hünerjeger suri viis aastat varem. Lisaks raehärra ja bürgermeistri ametile on Hünerjegerit 1517. aastal mainitud ka Tallinna Mustpeade vennaskonna liikmena.
Godeco Hünerjeger abiellus Tartu raehärra Johann Roleberchi tütre Catharina ja tal oli poeg Gotke (ka Gotke noorem), kellest hiljem sai samuti raehärra.
Johann Roleberch

Johann Roleberch oli Tartu raehärra ja bürgermeister 16. sajandi alguses.
Roleberchi perekonna ja sünnikoha kohta pole midagi teada. 1503. aastal on teda esimene kord mainitud raehärrana, 1506. aastal aga bürgermeistrina. 1522. aastal on teda selles ametis viimast korda mainitud. Tema surmaaega teada pole.
Roleberch oli abielus ning tema tütar Cathrina abiellus teise Tartu bürgermeistri Godeco Hünerjägeriga.
Johann Bulk

Johann Bulk (ka "Bolcke", "Bulken", "Bolck", "Pulck"; võimalik, et ka "Buck") oli Tartu raehärra ja bürgermeister 16. sajandi alguses.
Bulki perekonna ja päritolukoha kohta täpsemaid andmeid pole. 1504. aastal on teda esimest korda mainitud raehärrana, 1514. aastal aga bürgermeistrina. Vahepeal, 1510. aastal, oli ta ka linnafoogtiks. 1517. aastal on teda viimast korda bürgermeistrina mainitud, seejärel teated temast lõppevad. Tõenäoliselt oli ka 1514. aastal mainitud raehärra Johann Buck sama isik.
Bulki nõbu Reynolt Horstken oli samuti rahärra. Johann Bulki perekonda on seostatud ka Saare-Lääne piiskopkonna toomhärra Johann Pulgaga, kes pärines Tartu piiskopkonnast. Tõenäoliselt nende vahel sugulust siiski polnud, sest toomhärra puhul on rõhutatud tema mittesaksa (eesti) päritolu.
Cunninghami araukaaria

Cunninghami araukaaria ("Araucaria cunninghamii") on igihaljaste okaspuude liik araukaaria perekonnast araukaarialiste sugukonnast.
Cunninghami araukaaria kasvab Austraalia idaranniku ja Uus-Guinea vihmametsades. Puu võib elada 450 aasta vanuseks.
Puu kasvab kuni 40 meetri kõrguseks. Tüve läbimõõt on kuni üks meeter. Oksad on peenikesed ja hargnevad, okkad paiknevad okste tipus. Okkad on 1–2 cm pikkused, 2 mm paksused ja 4 mm laiused; noorel puul nõeljad, vanemana soomusjad. Käbid on munajad, 8–10 cm pikkused ja 6–8 cm läbimõõduga. Käbid lagunevad pärast küpsemist ning vabastavad söödavad seemned.
Puit on sirgekiuline, kollakas- kuni helepruun, vähe vastupidav. Puidu tihedus on 560 kg/m³.
Puul on kaks varieteeti:
Puu vaiku on kasutatud sideainena. Puidust valmistatakse vineeri, ehitusdetaile, mööblit, paate.
William Aiton

William Aiton (1731 – 2. veebruar 1793) oli šoti botaanik.
Aastal 1759 sai ta Kew' botaanikaaia direktoriks ning jäi sellele ametikohale kuni oma surmani.
Aastal 1789 avaldas ta botaanikaaia taimede kataloogi "Hortus Kewensis".
Ka tema poeg William Townsend Aiton oli botaanik.
William Aitoni kirjeldatud taksonitele lisatakse autorilühend Aiton.
David Don

David Don (21. detsember 1799 – 15. detsember 1841) oli šoti botaanik.
Ka tema vend George Don oli botaanik.
David Doni kirjeldatud taksonitele lisatakse autorilühend D.Don.
Õhukese kihi kromatograafia

Õhukese kihi kromatograafia ehk õhekihikromatograafia ehk lihtsalt kihtkromatograafia on laboratoorne kromatografeerimise tehnika, planaarkromatograafia meetod, kus keemiliste ühendite segu lahutatakse tasapinnalisele inertsest materjalist plaadile kantud adsorbendi kihis (0,2–2 mm silikageel või alumiiniumoksiid või tselluloos vm).
Õhukese kihi kromatograafia on üks kõige kiiremaid jaotuskromatograafia võimalusi. See võimaldab segu komponente tuvastada proovi väga väikese mahu juures. Analüüsida on võimalik tugevasti lahjendatud proove, milles ainet on 0,1–10‰. Peale selle on see suhteliselt odav meetod.
Ained (proov ja standardühendite lahused) kantakse väikeste täpikestena plaadi alaserva lähedale stardijoonele. Seejärel asetatakse plaat püstiselt elueerimisnõusse, mille põhjas on eluent (lahusti või lahustite segu), ja nõu suletakse. Eluent tõuseb kapillaarjõudude mõjul piki plaati ülespoole ja sellega koos hakkavad ülespoole liikuma ka stardijoonele kantud ained, kusjuures komponendid, liikudes erineva kiirusega, eralduvad üksteisest laikudena. Plaat võetakse nõust välja, kui eluendi tase on jõudnud plaadi ülaserva lähedale. Plaat kuivatatakse ja vajadusel komponentide laigud ilmutatakse näiteks joodi aurudega või fosformolübdeenhappe lahusega.
Õhukese kihi kromatograafial on kaks modifikatsiooni. Normaalfaaskromatograafias on polaarne adsorbent ja apolaarsed voolutid ehk eluendid, aga pöördfaaskromatograafias on apolaarne adsorbent ja polaarsed voolutid.
Õhukese kihi kromatograafia kõige olulisem parameeter on aine liikuvustegur. See sõltub aine jaotumisest liikuva ja liikumatu faasi vahel ehk jaotuskoefitsiendist. Liikuvusteguri eksperimentaalseks määramiseks mõõdetakse kromatograafilisel plaadil liikuva faasi ja uuritavate ainete läbitud teepikkused. Kui lahustifrondi kaugus stardijoonest on tinglikult 100%, siis kõigile segu komponentidele vastab mingi väiksem liikuvustegur. Kindlates tingimustes (lahustite süsteem, temperatuur, ilmutamise viis, sorbent) on igal ühendil kindel liikuvustegur. Aga kuna seda mõjutavad nii paljud muutujad, siis ainult liikuvusteguri järgi ainet tuvastada ei saa. Reeglina tuleb õhukese kihi kromatograafiaga määratud ained tõestada veel mõne muu meetodiga.
Õhukese kihi kromatograafia metoodika ja seadmestiku töötas välja saksa teadlane Stahl 1956.
Kim Yuna

Kim Yu-Na (sündinud 5. september 1990) on Lõuna-Korea iluuisutaja, 2009. aasta maailmameister ja olümpiavõitja naiste üksiksõidus 2010. aasta taliolümpiamängudel.
Gustav Špet

Gustav Špet [gust'aav špett] (Густав Густавович Шпет; 7. aprill (26. märts) 1879 Kiiev – 16. november 1937 Tomsk) oli poola päritolu Venemaa filosoof.
Ta tegeles Edmund Husserli fenomenoloogiaga ja mõjustas vene semiootika kujunemist. Ta vangistati ja lasti maha Tomskis.
Joaquín Abati

Joaquín Abati y Díaz (29. juuni 1865 Madrid – 30. juuli 1936 Madrid) oli hispaania näitekirjanik, kes on tuntud "zarzuela"'de autorina.
Tema isa oli itaallane ja ema hispaanlanna. Ta lõpetas ülikooli õigusteaduse alal ja kirjutas ka õigusteaduslikke raamatuid, kuid pühendus näitekirjandusele. Tema esimene lavateos, komöödia "Entre doctores", etendus 1892. aastal Teatro Laras. 
Joaquín Abati on üle 120 näidendi autor. Tuntumad neist on "El debut de la chica", "La conquista de México", "Doña Juanita", "Genio y figura", "España nueva", "El Conde de Lavapiés" ja "La Viuda alegre".
Tõlet (almanahh)

"Tõlet" oli 1978. aastal ilmunud omakirjastuslik kirjandusalmanahh, mida ilmus kolm numbrit ja millele lisandus "Tõleti Raamatukogu" välis-eesti autorite luulekogudega.
"Tõleti" koostaja ja toimetaja oli Hubert Jakobs.
Nimi "Tõlet" viitab taarausuliste ripatsile ehk tõletile.
Sisu.
Tõlet I.
"Kultuuriline almanak eesti rahva hüvanguks. Kevad, Tartu-Tallinn 1978, eesti rahva hyvanguks tänu mitmepoolsele abile koostanud ja toimetanud Tallinnas urbekuul Hubert Jakobs."
"purre ei kanna ja silda ei taha"
Autorid: Peeter Ilus, Katrin Kiik, Hubert Jakobs, Vello Raagmets, Urmas Urb, Eve Kivipõld, Ilmar Trull, Andres Sats.
Tõlet II.
"Kirjanduslik almanak. Suvi, Tartu-Tallinn 1978. Väljaandja VVV."
"keelata sõna ei saa&lt;br&gt;surmata sõna ei saa"
Autorid: Peeter Ilus, Leopold Propeller ( = Leonhard Lapin), Andres Sats, Hubert Jakobs, Ilmar Trull, Ott E. Arder ( = Ott Arder), Arvo Pesti, Avo-Willy Üprus ( = Avo Üprus), Ervin Õunapuu, Urmas Mikk, Jaanus Tamm, Tarmo Teder, Simo Kurik, V.V. Villendorf, Tiit Helrits, Arvo Mets, Enn Oja.
Tõlet III.
Autorid: Johnny B. Isotamm, Avo Üprus, Aleksander Rand, Eda Vahur, Hubert Jakobs, Ants Juske, Kai-Mai Olbri, V.V. Villendorf, Hando Runnel (kõne Tapa keelepäeval, "avaldatud autoripoolse nõusolekuta").
Kujundanud Ervin Õunapuu.
Tõlet (muinsuskaitseklubi)

Muinsuskaitseklubi Tõlet tegutses aastail 1987–1995 (maausu ajaarvamise järgi 10200–10208) peamiselt Tartus.
Muinsuskaitseklubi Tõlet sai nime taarausuliste kaelas kantava ripatsi tõleti järgi.
Tõlet andis välja ajakirju Videvik ja Hiis. Lisaks ajakirjale levitati Tõleti liikmetele mõeldud teabelehte Ringkiri.
Videvik (ajakiri)

Videvik oli muinsuskaitseklubi Tõlet ajakiri, mida ilmus 1988.-1989. aastal kokku neli numbrit. Neljandale Videviku numbrile järgnes Tõleti väljaandel ajakirja Hiis viies number.
Wolverhampton Wanderers FC

Wolverhampton Wanderers Football Club on Inglismaa jalgpalliklubi, mis tegutseb Wolverhamptonis. Alates hooajast 2018–2019 mängib klubi Premier League'is.
Klubi on asutatud 1877. aastal. Klubi kodustaadion on 1889. aastast olnud Molineux Stadium.
1888. aastal oli Wolverhampton Wanderers üks English Football League'i asutajaid. Klubi on ajaloo jooksul mängud vaid kuus korda Inglismaa teiselt liigaastmelt madalamal. Aastatel 1932–1965 püsis Wolverhampton Wanderers 26 hooaega järjest Inglismaa kõrgliigas.
Wolverhampton Wanderers on tulnud kolmel korral Inglismaa meistriks. Kõik need võidud pärinevad 1950. aastatest, mil klubi peatreener oli Stan Cullis. Lisaks on klubi võitnud neljal korral FA Cupi ja jõudnud korra Euroopa karikavõistluste finaali (1974).
Praegune meeskond.
"Seisuga 2. detsember 2022"
Burnley FC

Burnley Football Club on Inglismaa jalgpalliklubi, mis asutati aastal 1882 Burnleys. Alates hooajast 2016–2017 mängib klubi Premier League'is.
Klubi oli 1888. aastal Football League'i üks asutajaliikmeid. Hooajal 1913/14 võitis Burnley FA Cupi. Hooaegadel 1920–21 ja 1959–60 on klubi tulnud Inglismaa meistriks. FA Community Shield on võidetud kahel korral (aastatel 1960 ja 1973).
Burnley on Portsmouthi, Wolverhampton Wanderersi, Sheffield Unitedi ja Preston North Endi kõrval üks viiest klubist, mis on võitnud Inglismaa jalgpalli neli kõige kõrgemat liigat.
Alates 1883. aastast on klubi kodustaadion Turf Moor, mis mahutab 21 944 pealtvaatajat.
Praegune koosseis.
"Seisuga 31. jaanuar 2022"
Nottingham Forest FC

Nottingham Forest FC on 1865. aastal asutatud inglise jalgpalliklubi, mis tegutseb Nottinghamshire'is. Nottingham Forest mängib Inglismaa jalgpalli kõrgliigas Premier League. Nende kodustaadioniks on The City Ground. Klubi on sageli tuntud kui ka lihtsalt Forest.
Forest võitis 1898. ja 1959. aastal FA karika, kuid nende kõige edukam periood jääb 1975. ja 1993. aasta vahele, mil peatreener Brian Cloughi juhendamisel võideti klubi ainuke Inglismaa meistri tiitel, tuldi kahel korral Euroopa meistriks ja võideti neli Inglise liigakarikat.
1999. aastal langes Nottingham Forest Inglismaa kõrgliigast välja ning mängis 2000. aastatel paar hooaega ka Inglismaa tugevuselt kolmandas liigas. Pärast mitmeid aastaid Inglismaa esiliigas jõudis Nottingham Forest uuesti Premier League'i hooajal 2022/23.
Praegune koosseis.
"Seisuga 13. september 2024"
"Vaata ka ".
Brian McKeever

Brian McKeever (sündinud 18. juunil 1979) on Kanada murdmaa- ja laskesuusataja.
Suusatamist alustas ta kolmeaastaselt, võistlema hakkas 13-aastaselt. 19-aastaselt hakkas ta Stargardti tõve tõttu nägemist kaotama. 2002. ja 2006. aasta paraolümpiamängudel osales ta nii murdmaa- kui laskesuusatamises. Esimestel mängudel võitis ta kaks kuldmedalit, hõbe- ja pronksmedali. 2006. aasta mängudel võitis ta kaks kulda ja ühe hõbeda.
Temast pidi saama esimene sportlane, kes võistleb samal aastal nii taliolümpiamängudel kui ka paraolümpiamängudel.
Otto Friedrich von Fölkersahm

Otto Friedrich von Fölkersahm (poola Otto Fryderyk Felkerzamb; 1641 – 27. november 1705) oli baltisaksa päritolu Rzeczpospolita riigitegelane ja sõjaväelane. 
Ta oli senaator, kastellaan Liivimaal, Galiitsias Czorsztyni ja Podlaasias Rajgródi staarost, Tšernigivi ja Poola-Liivimaa vojevood (kuberner) ja kindralmajor.
Perekond.
Tema vanemad olid Kuramaa Nīgranda mõisnik Johann von Fölkersahm (1603–1686) ja Elisabeth von den Brincken.
Ta abiellus 1676. aastal Czorsztyni staarosti, kindralmajor Ernst Magnus von Grotthusi (Magnus Ernest Grothus) lese riigikrahvinna Catharina von Buttlariga, kes oli Kuldīgast pärit Kuramaa Laidze mõisniku, Poola kuningliku kammerhärra ja riigikrahvi (a-st 1651) Gotthard Wilhelm von Buttlari (Gotard Wilhelm Butler; 1600–1660) ja Konstancja Wodyńska tütar. 
11. märtsil 1700 abiellus ta riigikrahvitar Catharina Elisabeth von Windischgrätziga. Abieludest tal lapsi ei olnud.
Heinrich (maamarssal 1300)

Heinrich (ka "Heinricus") oli Liivi ordu maamarssal aastal 1300.
Heinrich oli üks enam kui kümnest samanimelisest Liivi ordu rüütelvennast, kes 13.–14. sajandist vaid eesnime pidi teada on. Seega on võimalik, et tegelikult on Heinrichi-nimelisi orduvendi teada vähem ja maamarssalist orduvend võis varem olla ka lihtne rüütelvend või foogt, samuti on teatud võimalus, et ka ülejärgmine maamarssal, kelle nimeks oli samuti Heinrich, oli tegelikult sama isik, kes juba 1300. aastal maamarssaliks oli. Samas on kahe Heinrichi vahel maamarssalina märgitud 1306. aastal ka orduvend Kunot, mistõttu on tõenäolisem, et tegemist oli siiski erinevate isikutega.
Kirjandus.
Taigonossi poolsaar

Taigonossi poolsaar (vene keeles полуостров Тайгонос) on poolsaar Euraasia kirdeosas Venemaal Magadani oblasti ja Kamtšatka krai territooriumil. 
Paikneb Šelihhovi lahe põhjaosas ning eraldab läänepoolset Gižiga lahte idapoolsest Penžina lahest.
Poolsaare kõrgeima koha kõrgus on 1483 m. Poolsaarel valitseb mägitundra.
Heinrich (maamarssal 1316)

Heinrich (ka "Heinricus") oli Liivi ordu maamarssal aastal 1316.
Peale selle, et Heinrichit mainiti 1316. aastal maamarssalina, pole temast midagi teada. On võimalik, et tema identiteet kattub 1300. aastal ametis olnud samanimelise maamarssaliga, kuid et nende vahel on teada siiski veel üks marssal, Kuno, siis tuleb seda pidada vähetõenäoliseks.
Šelihhovi laht

Šelihhovi laht (vene keeles залив Шелихова) on Ohhoota mere laht Venemaa kirdeosas Euraasia mandriosa ja Kamtšatka poolsaare põhjaosa vahel.
Laht on saanud nime Grigori Šelihhovi järgi.
Lahe pikkus on 650 km, laius suudmeosas 130 km, suurim laius 300 km, sügavus kuni 350 m. Lahe edelapiiri moodustab Pjagini poolsaarel oleva Tolstoi neeme ja Kamtšatkal oleva Južnõi neeme vahele tõmmatud mõtteline joon .
Taigonossi poolsaar eraldab lahe põhjaosa Gižiga ja Penžina laheks. Lahe lääneosas on väiksem Jama laht. 
Lahte suubuvad Gižiga, Penžina, Jama, Pustaja jõgi ja Tigili jõgi. 
Šelihhovi lahe edelaosas asub väike saarestik Jama saared. 
Šelihhovi lahe kaldad on sageli mägised. Lahe loodekaldal asub Kolõma mägismaa, mille kõrgeim tipp on 1903 m. Taigonossi poolsaare kõrgeim tipp küündib 1422 m kõrgusele. Põhjakaldal asub Itšigeemi ahelik, kirdes Penžina ahelik (kõrgeim tipp Lõnnai on 1059 m kõrge), idas Korjaki mägismaa ja kagus Kesk-Kamtšatka mäestik, mille kõrgeim lahe lähedal olev tipp Huvhoitun on 2613 m kõrge. Paljudes kohtades ei ulatu mäed täiesti mereni, vaid mägede ja mere vahele jääb soine madalik. 
Šelihhovi lahe kaldad kuuluvad kõikjal Venemaale. Loode- ja põhjarannik (Gižiga laht ja enamik Taigonossi poolsaarest) kuulub halduslikult Magadani oblastisse. Enamus Penžina lahe kaldaist ja Šelihhovi lahe kagurannik kuuluvad Kamtšatka oblastisse, täpsemalt selle koosseisus olevasse Korjakkiasse. 
Suuri asulaid lahe kaldail ei ole. Tähtsaim neist on Korjakkia halduskeskus Palana. 
Šelihhovi laht on kaetud jääga detsembrist maini.
Looded Penžina lahes on Vaikse ookeani kõrgeimad: kuni 14 meetrit.
Laht on kalarikas. Püütakse heeringat, hiidlesta, lesta ja navaagat.
Jääkeegel 1998. aasta taliolümpiamängudel

Jääkeegel 1998. aasta taliolümpiamängudel toimus 9.-15. veebruarini "Kazakoshi Park Arena" (avati 21.11.1996) nimelises võistluspaigas Karuizawa's . Sama linn oli võõrustanud ka 1964. aasta suveolümpiamängude ratsutamisvõistlusi, olles sellega esimene linn, kus toimunud nii suve- kui ka taliolümpiamängude võistlused.
Mehed.
Meeste eelringi järjestus.
Võrdsete võitude korral sai omavaheliste mängude parem kõrgema koha. Neljanda finalisti selgitamiseks mängisid 4.-6. koha saanud meeskonnad lisamänge. Edukaimaks osutus USA.
Meeste finaalmängud.
Haamer tähistab viimast kivi esimeses voorus.
Naised.
Naiste finaalmängud.
Haamer tähistab viimast kivi esimeses voorus.
10-eurone rahatäht

10-eurone rahatäht on teine väärtuselt väiksem rahatäht euroalas. Seda on kasutatud sularahana aastast 2002.
Rahatäht on populaarsuselt neljas, moodustades ligi 11% kõigist euro rahatähtedest. Euro kasutuselevõtmisel 1. jaanuaril 2002 oli 10-eurone kõige populaarseim, kuid juba märtsis 2002 sai 50-eurone kõige populaarsemaks. Hiljem on rahatäht alla jäänud ka 20- ja 100-eurosele.
Kujundus.
10-eurone on väärtuselt teine euro rahatäht. Ta värvilahendus on punane. Kõikidel rahatähtedel kujutatakse sildu, aknaid/väravaid erinevates Euroopa arhitektuuriajastutes. 10-eurosel on romaani ajastu (11. kuni 12. sajand). Kuigi Robert Kalina originaalkavandites oli tahtnud ta kujutada reaalselt eksisteerivaid monumente, pidi ta poliitilistel põhjustel kujutama illustratsioone.
Nagu kõik euro rahatähed, sisaldab ka see Euroopa Liidu lippu, Euroopa Keskpanga presidendi allkirja, Euroopa Keskpanga initsiaale erinevates Euroopa Liidu keeltes, Euroopa Liidu riikide ülemereterritooriumide kujutisi, Euroopa Liidu lippu kasutatakse paljudes turvaelementides.
23. septembril 2014 võeti kasutusele teise seeria 10-eurosed rahatähed.
Turvaelemendid.
Enamik turvaelemente kordub kõikidel rahatähtedel, kuid mitte kõik. Mõned olulisemad turvaelemendid on järgmised:
Ulukalleel

Ulukalleel ehk metsalleel (inglise "wild allele") on looduslikes populatsioonides mingi geeni peamine alleel (n-ö standardalleel), vastandatuna harvadele mutantsetele alleelidele. 
Terminit on kasutatud peamiselt loomageneetikas.
Keelesemiootika

Keelesemiootika on semiootika haru, mis tegeleb inimkeele semiootilise uurimisega.
Linda J. Rogers

Linda J. Rogers on ameerika psühholoog ja semiootik.
Ta töötab California State University's, õpetades arengupsühholoogiat.
John Napier

John Napier (1550 Edinburgh – 1617 Edinburgh) oli Šotimaa matemaatik.
Napier võttis matemaatikas kasutusele logaritmid. Naturaallogaritmide alust "e" nimetatakse ka Napieri arvuks.
Ta sündis Archibald Napieri ja Šotimaa parlamendi liikme tütre Janet Napieri (sündinud Bothwell) pojana Merchistoni lossis. Isa oli Johni sündimise ajal 16-aastane.
Nagu tollal kombeks, ei läinud John kooli enne 13-aastaseks saamist. Ta ei jäänud siiski kooli kauaks ja usutakse, et ta langes sealt välja. Tema järgmistest eluaastatest pole midagi teada, kuid 5. detsembril 1560 kirjutas onu Adam Bothwell, kes oli vaimulik, isale kirja, milles soovitas saata poiss kooli Prantsusmaale või Flandriasse, sest kodumaal polevat tal midagi kasulikku õppida, ja usutavasti Johni vanemad selle nõuande järgi käisid.
Napier naasis Šotimaale 21-aastaselt 1571. 1572 abiellus ta Elizabeth Stirlingiga ja ostis 1574 Gurthnessis lossi. Abielust sündis 2 last, enne kui Elizabeth 1579 suri. Seejärel abiellus Napier Agnes Chisholmiga ja sellest abielust sündis veel 10 last. Pärast isa surma 1608 kolis perekond sünnikoju Merchistoni lossi, kus elas kuni oma surmani.
Napieri peateos "Mirifici Logarithmorum Canonis Descriptio" ilmus 1614. See sisaldas 90 lehekülge naturaallogaritmidega seotud arvude tabeleid ja 57 lehekülge selgitusi. Raamatus on ka väljapaistev arutlus sfäärilise trigonomeetria teoreemidest, mida tavaliselt tuntakse Napieri reeglitena ringi osade kohta. Tema leiutatud logaritmid võeti kiiresti kasutusele Greshami kolledžis.
1615 külastas Napieri tollase Inglismaa üks parimaid matemaatikuid Henry Briggs. Muu hulgas arutasid nad Napieri logaritmide ümberarvutamist ja teisendamist ning sealjuures tekitas suuri praktilisi raskusi see, et naturaallogaritmi aluse väärtus oli veel täpselt teadmata. Napier tegi Briggsile ülesandeks tabeli uue versiooni väljaarvutamise.
Astmetele ja astendajatele vastanduvate logaritmide kasutuselevõtt pakkus võimalust käsitsiarvutused palju lihtsamaks muuta. Niimoodi avanes uus tee astronoomia, dünaamika ja füüsika ning ka astroloogia arenguks.
Napier jätkas oma teadustööd. Ta täiustas Simon Stevini kümnendnotatsiooni. Korrutamise, milleks varem tarvitati Leonardo Fibonacci kasutusele võetud araabia võret, tegi Napier mugavamaks, leiutades Napieri pulgad. See korrutamise abivahend koosnes hulgast nummerdatud varrastest.
Napier töötas suuresti üksinda, aga oma sõbra John Craigi kaudu oli ta sidemetes Tycho Brahega. Kindlasti teatas Craig 1590. aastatel Brahele logaritmide avastamisest. On oletatud, võib-olla alusetult, et Craig oli Napierile teatanud, et Brahe õpilane Longomontanus töötas ise umbes samas suunas.
Alfonso Arau

Alfonso Arau Incháustegui (sündinud 11. jaanuaril 1932 Méxicos) on Mehhiko näitleja ja režissöör.
Popidiot

Popidiot on Eesti-Soome ansambel, mis hakkas koos käima 2000. aastate keskel.
Popidiot võitis 2010. aasta Eesti Muusikaauhindade jagamisel parima ansambli, popartisti, elektroonikaartisti ja muusikavideo auhinna.
Ajalugu.
Ansambli liikmete Hendrik Luugi ja Rein Fuksi koostöö algas 2002. aastal, kui Tartu Forwardsi stuudios salvestati ja miksiti Pia Frausi album "In Solarium". 2004. aasta kevadel valmis Hendrikul koos Matti Peuraga lugu "Sonnet 151". Shakespeare'i loomingust inspireeritud teos avaldati kogumikus "Vibratsioon 3". Pärast esimesi ülesastumisi liitus 2005. aastal Popidiotiga ka Rein Fuks.
2009. aastal kandideeriti koos Chungin &amp; The Strap-On Faggotsiga MTV EMA 2009 parima Balti artisti tiitlile ("Best Baltic Act"), kuid edutult.
2009. aastal võitis ansambel Skype'i auhinna.
Mati Kilp

Mati Kilp (sündinud 19. aprillil 1942 Jõhvis) on eesti matemaatik.
Ta lõpetas 1960. aastal Jõhvi 1. Keskkooli. Seejärel õppis ta matemaatikat Tartu Riiklikus Ülikoolis ning 1966. aastal lõpetas matemaatikuna Moskva Riikliku Ülikooli.
Ta on uurinud monoide ja polügoone üle monoidide. Iseäranis on teda huvitanud polügoonide lamedusomadused ja monoidide homoloogiline klassifikatsioon.
Ta on kaitsnud füüsika-matemaatikakandidaadi väitekirja Moskva ülikooli juures. 1992. aastast on Kilp Tartu Ülikooli algebra korraline professor, ühtlasi on ta Eesti Matemaatika Seltsi ja American Mathematical Society liige.
Kilp oli Tartu Ülikooli matemaatikateaduskonna dekaan aastatel 1980–1989 ja 2003–2012.
Aleksander Alver

Aleksander Julius Alver (31. detsember 1890 Vooru vald, Tarvastu kihelkond – 3. veebruar 1949 Lübeck) oli eesti vaimulik.
Ta lõpetas aastal 1911 Hugo Treffneri Gümnaasiumi. Aastatel 1911–1916 õppis ta Tartu Ülikooli usuteaduskonnas, 1920–1922 matemaatika-loodusteaduskonnas ja 1925–1926 õigusteaduskonna kaubandusosakonnas. Akadeemiliselt oli ta korporatsiooni Fraternitas Estica liige, heideti välja, siis oli korporatsiooni Ugala asutajaliige, hiljem võeti Fraternitas Esticasse tagasi.
Prooviaastal oli ta Paide Püha Risti koguduses (Carl Friedrich Johann Ralli juures) ja Suure-Jaani Johannese koguduses (Johann Georg Alfred Rosenbergi juures). Ordineeriti õpetajaks 28. aprillil 1918. 
Vabadussõjast võttis ta osa 3. diviisi koosseisus välivaimulikuna.
Oli aastal 1918 Viljandi praostkonna vikaarõpetaja. Aastatel 1918–1919 oli ta Püha Jakobi koguduse õpetaja ja 1919–1944 (alates 7. augustist 1919) Viru-Nigula koguduse õpetaja. 
1928. aastal karistas EELK Konsistoorium Alverit sobimatute armusuhete eest valju noomitusega.
Teenis Kaitseliidu Viru maleva Viru-Nigula malevkonna staabis.
Põgenes septembris 1944 Saksamaale. Oli lühikest aega vaimulik Lääne-Preisimaal Löbaus (praeguse haldusjaotuse ja nimede järgi Lubawas Iława maakonnas Warmia-Masuuria vojevoodkonnas). Pärast sõja lõppu teenis aastatel 1944–1949 eestlasi Lübecki põgenikelaagris.
Isiklikku.
Tema onupoeg Eduard Alver oli Eesti Vabariigi esimene politseiülem, teine onupoeg Hans Alver oli Haapsalu linnapea.
Arnold Koop

Arnold Koop (16. juuli 1922 Dobrjati küla, Petrogradi kubermang – 21. aprill 1988 Moskva) oli eesti haridustegelane, Eesti NSV Teaduste Akadeemia liige (1986).
Arnold Koop oli Tallinna Pedagoogilise Instituudi vanemõpetaja ja 1960–1968 Tallinna Pedagoogilise Instituudi rektor, 1968–1970 Eesti NSV kõrg- ja keskerihariduse minister.
Arnold Koop oli Eesti NSV Ülemnõukogu VII koosseisu (1967–1971) saadik ja ka Eesti NSV Ülemnõukogu juhataja, EKP Keskkomitee liige
Aastail 1970–1988 oli ta Tartu Riikliku Ülikooli rektor, vaatamata sellele, et tal endal polnud kõrgharidust. Nõukogude võimule läbinisti lojaalse figuurina ajas nn kruvide kinnikeeramise poliitikat. 
Kuni surmani oli ta NSV Liidu Ülemnõukogu liige.Eesti Teaduste Akadeemia liikmeks valiti 1986. aastal ajaloo alal. 1982. aastal on pälvinud Eesti Teaduste Akadeemia medali (kui Tartu Riikliku Ülikooli rektor). 
Maetud Tartusse, Raadi kalmistule.
Jaan Treumann

Jaan Treumann (11. märts 1881 Hanila kihelkond – 30. märts 1941 Tartu) oli eesti vaimulik.
Ta õppis 1903–1909 Tartu ülikooli usuteaduskonnas. Korporatsiooni Fraternitas Estica asutaja ja auvilistlane.
Oli prooviaastal Valga Peetri koguduses, ordineeriti samas abiõpetajaks 25. detsember 1910. Oli 1911–1914 Jamburgi, Gubanitsa ja Teškovo koguduse õpetaja, 1914–1923 Võnnu Jakobi koguduse õpetaja ning 1923–1941 Tartu Peetri koguduse 2. pihtkonna õpetaja.
Tartu linnavolikogu linnavolinik, 1927.
Helekollane sõrmkübar

Helekollane sõrmkübar ("Digitalis grandiflora") on taimeliik sõrmkübara perekonnast teeleheeliste sugukonnast.
Kirjeldus.
Tugevate püstiste vartega 30–80 cm kõrgune rohttaim. Varre alumine ja ülemine osa on näärmekarvane. Süstjad kuni piklikelliptilised lehed on läikivad ja peensaagja servaga. Alumised lehed ahenevad lühikeseks rootsuks, ülemised on pooleldi varreümbrised. Leherood on kaetud näärmekarvadega. Suured helekollased kellukjad õied ripuvad ühekülgses kobaras. Õitseb juulis septembris. Vili on näärmekarvane paljuseemneline kupar.
Kasvatatakse ilu- ja ravimtaimena, väga harva metsistub.
Verev sõrmkübar

Verev sõrmkübar "(Digitalis purpurea" L.")" on kuni 2 m kõrgune kellukja õiekrooniga teeleheliste sugukonda sõrmkübara perekonda kuuluv kaheaastane rohttaim. Looduslik levila asub Lääne- ja Lõuna-Euroopas.
Verevat sõrmkübarat kasutatakse ravim- ja ilutaimena.
Botaaniline kirjeldus.
Vereva sõrmkübara kõrgus on 100–200 cm. Taim on pehmekarvane, vahel on lehed pealt paljad. Lehed on lantsetja kujuga, saagja või täkilise servaga. 
Purpurpunased, seest valgeservaliste täppidega, kuni valged õied asetsevad varrel longus. Kellukjal õiekroonil on 4-hõlmine ääris, mille ülemine hõlm on pügaldunud.
Kasvukoht.
Vereva sõrmkübara looduslik kasvukoht on Lääne- ja Lõuna-Euroopas, kuid on naturaliseerunud ka ida pool ja Ameerikas. Eestis kasvatatakse ilutaimena.
Droog.
Droogina kasutatakse lehti ("Digitalis purpureae folium"). Lehti kogutakse esimesel kasvuaastal juulis või augustis ning uuesti 1–1,5 kuu möödudes. Soodsates kasvutingimustes saab koguda ka kolmanda saagi. Lehed kuivatatakse 10–12 tunni jooksul 55–60 ℃ juures.
Keemiline koostis.
Droog sisaldab 0,5–1,5% kardiosteroide ehk südameglükosiide: digitoksigeniini (purpureaglükosiid A, digitoksiin), gitoksigeniini (purpureaglükosiid B, gitoksiin), gitaloksigeniini (glükoverodoksiin, glükogitaloksiin, gitaloksiin) ja pregnaani (digipurpuriin, diginiin, digitaloniin) glükosiide. Lisaks kardioglükosiididele on droogis ka steroidsed saponiinid (desgalaktotigoniin, digitoniin, purpureagitosiid), antrakinoonid, flavonoidid jm.
Kasutamine.
Meditsiiniline kasutamine.
Vereval sõrmkübaral on südame tööd tugevdav toime ning seda kasutatakse kroonilise südamepuudulikkuse korral. Raviks tohib kasutada vaid tööstuslikult toodetud preparaate, lehtede kasutamine droogina on väga ohtlik. Ravimite manustamisel on väga oluline täpne annustamine, vähese koguse puhul ei avalda need toimet ning üledoseerimisel kuhjuvad südameglükosiidid organismi.
Ohud.
Üleannustamisel hakkavad kardioglükosiidid organismi kuhjuma ning esinevad mürgistusnähud. Alguses täheldatakse enesetunde halvenemist, tekivad iiveldus ja oksendamine. Hiljem esinevad südamerütmihäired (tekib ekstrasüstol ehk lisalöök), pulss aeglustub märgatavalt, vererõhk tõuseb, kõrvades tekib kohin, tekivad nägemishäired, hallutsinatsioonid ja psühhoosid, huuled ja suu limaskestad värvuvad siniseks. Raskema mürgistuse puhul nõrgeneb südametegevus veelgi, tekivad krambid ja teadvusekadu ning kui süda süstolis seiskub, saabub surm. Täiskasvanule surmav annus on 2–3 g droogi ehk 2–3 lehte.
Muud kasutusalad.
Kasutatakse ilutaimena.
Usund ja nõiakunst.
Aias kasvavale sõrmkübarale omistatakse aeda ning kogu majapidamist kaitsvat toimet. Walesis valmistatakse sõrmkübarast musta värvi, millega joonistatakse majadele ristimärke. Usutakse, et see takistab kurjade jõudude sisenemist. Samuti seostatakse sõrmkübarat inglitega. Kui käid taimega hästi ümber, saad nende sõbraks ning kui halvasti, siis vaenlaseks.
Nõiakunstis kasutatakse sõrmkübara lehtede põletamisel tekkivat suitsu negatiivsuse hajutamiseks, ruumide puhastamiseks ning kaitseks kurjuse eest. Samuti soodustab see meditatsiooni, kutsub esile nägemusi ning meelitab ligi õnne ja edu.
Villane sõrmkübar

Villane sõrmkübar ("Digitalis lanata") on kaheaastane taim sõrmkübara perekonnast ja teeleheliste sugukonnast.
Botaaniline kirjeldus.
Villane sõrmkübar kasvab 80–150 cm kõrguseks. Varrelehed on lineaalsüstjad, 6–12 cm pikad. Vars on alumises otsas sile, ülemises otsas tihedalt pehmakarvane. Õied on 20–30 cm pikad. Õiekroon on pruunikaskollane, violetsete roodudega, kahehuuleline. Õitseb juunist augustini.
Levila.
Villane sõrmkübar kasvab looduslikult Türgis, Kreekas, Horvaatias, Sloveenias, Ungaris, Rumeenias, Serbias, Bulgaarias ja Moldoovias. Võõrliigina kasvab ta ka Itaalias, Saksamaal, Tšehhis, Austrias, Ukrainas, USA kirdeosas, Kanada kaguosas ja Eestis.
Aas-silmarohi

Aas-silmarohi ("Euphrasia rostkoviana") on taimeliik silmarohu perekonnast ja soomukaliste sugukonnast.
Sirge silmarohi

Sirge silmarohi ("Euphrasia stricta") on taimeliik silmarohu perekonnast ja soomukaliste sugukonnast.
Andres Saag

Andres Saag (sündinud 21. novembril 1955) on eesti botaanik (lihhenoloog).
Elulugu.
Andres Saag on teenistuja poeg.
Saag lõpetas 1974. aastal Tartu 5. Keskkooli ja 1979 Tartu Riikliku Ülikooli ökoloogia erialal. Aastatel 1994–1998 oli ta Tartu Ülikooli doktorant ning 1998. aastal kaitses filosoofiadoktori kraadi botaanikas ja mükoloogias väitekirjaga "Evolutionary relationships in some cetrarioid genera (lichenized Ascomycota)".
Ta oli aastatel 1979–1981 Eesti NSV Metsamajanduse ja Looduskaitse Teadusliku Uurimise Instituudi looduskaitselabori vaneminsener, 1981–1992 Tartu Ülikooli ökosüsteemide labori (hilisema bioindikatsiooni labori) vaneminsener, nooremteadur ja teadur, 1993–1997 botaanika ja ökoloogia instituudi mükoloogia õppetooli teadur, alates 1998. aastast vanemteadur. 
Teadustöö.
Saagi peamised uurimisvaldkonnad on olnud samblike süstemaatika ja selle teoreetilised probleemid ning Eesti samblikuliikide levik. Ta on loonud Tartu Ülikooli samblikekogude andmebaasi. Ta on olnud sarja Folia Cryptogamica Estonica kaastoimetaja (1997–2005) ja peatoimetaja (alates 2006. aastast), samuti üks rahvusvahelise lihhenoloogide sümpoosioni IAL5 korraldajaist (sümpoosion toimus Tartus 2004. aastal, sellel oli umbes 250 osavõtjat 35 riigist). Temalt on ilmunud üle 50 teaduspublikatsiooni, sh on ta olnud 2 monograafia kaasautor ja -toimetaja.
Altdorf

Altdorf on linn Šveitsis, Uri kantoni halduskeskus. Asub 458 m kõrgusel Vierwaldstättersee lõunakalda ja Reussi jõe suudme lähedal.
Planaarkromatograafia

Planaarkromatograafia all mõistetakse ainete segu kromatograafilise lahutamise meetodeid, mis rakendatakse tasapinnalisel alusel, milleks on kromatograafiline paber või inertsele plaadile kantud sorbent. Mõlemal juhul on protsessi läbiviimise tehnika põhimõtteliselt sarnane. Paberi või plaadi alaserva sukeldamisel solventi (eluenti) liiguvad proovis olevad komponendid kapillaarjõu toimel koos solvendiga üles, kuid eri kiirustega sõltuvalt sellest, kui tugevasti antud komponent seondub statsionaarse faasiga. Mida tugevamini on aine statsionaarsel faasil adsorbeerunud, seda rohkem aega kulub tema ülesliikumisele mööda kandjat.
Planaarkromatograafia hulka kuuluvad:
Ainete liikuvuse iseloomustamiseks arvutatakse aeglustusfaktor "Rf", mis on määratav suhtega "Rf = a/b", kus "a" on aine tsooni keskpunkti kaugus stardijoonest ja "b" on eluendi frondi kaugus stardijoonest. Enamasti "Rf" väärtus iseloomustab antud ainet küllalt usaldusväärselt.
Kromatograafia tekstiilil.
Kodus rõivastelt plekkide eemaldamisel märgmeetodil (vee, seebivee või lahustiga) saate pärast õhus kuivamist ilmselt näotud mustuse ringid märgunud ala äärtel. Põhjuseks mitmesuguste mustuse komponentide kromatografeerumine tsentrist äärtele (võrdle tsirkulaarkromatograafiaga). Seda saab lihtsalt vältida, kui märga ala mitte lasta õhus kuivada, vaid kuivatada paljukordselt alt- ja pealtpoolt vett imava paberiga vajutades nii kuivaks kui võimalik.
Joonik käokannus

Joonik käokannus ("Linaria repens") on teeleheliste sugukonda käokannuse perekonda kuuluv rohttaim.
Eestis haruldane tulnuktaim raudteedel, sadamates.
Rein Zobel

Rein Zobel (2. aprill 1928 Tallinn – 9. mai 2012 Tallinn) oli eesti arhitekt ja arhitektuuriajaloolane.
Elukäik.
Ta lõpetas 1946. aastal Tallinna 2. Keskkooli ja 1952. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi ehitusteaduskonna arhitektuuriosakonna. 1971. aastal kaitses Tallinna Polütehnilises Instituudis kandidaadiväitekirja ja sai arhitektuurikandidaadi kraadi ning 1995. aastal Tallinna Kunstiülikoolis doktoriväitekirja ja sai filosoofiadoktori kraadi.
Aastatel 1952–1954 töötas ta Estonprojektis, 1954–1972 Vabariiklikus Restaureerimisvalitsuses. 
Alates 1972. aastast oli ta Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi õppejõud, 1978. aastast dotsent. Alates 1991. aastast professor, 2002. aastast Eesti Kunstiakadeemia emeriitprofessor.
Looming.
On projekteerinud eramuid ja suvilaid.
Ta on juhtinud Tallinna linnamüüri ja tornide restaureerimist ning koostanud uurimusi Tallinna keskaegsest arhitektuurist.
Tegi aastatel 1965–1969 koos Helmi Üprusega Tallinna vanalinna kompleksse uurimise ja regenereerimise kava.
Koostas Padise kloostri varemete konserveerimise kava (teostatud osaliselt).
Isiklikku.
Tema isa oli Eesti sõjaväelane Ernst Johannes Zobel.
1952. aastal abiellus Virve Kasemaaga. Tema äi oli Eesti sõjaväelane Kaarel Kasemaa. Tema pojad on ökoloogid Martin ja Kristjan Zobel.
TV3 (Leedu)

TV3 on Leedu telekanal, mille omanik on Modern Times Group (MTG). Telekanali sihtrühm on leedu keelt kõnelev vaatajaskond. Telekanal asutati 7. mail 1992 ja läks eetrisse 11. aprillil 1993 nimega Tele-3. TV3-ks nimetati kanal 1996. aastal. 
TV3 programmis on näiteks järgmised saated ja filmid: "Käsna-Kalle Kantpüks", "Simpsonid", "Meeleheitel koduperenaised", "Põgenemine", "Californication", "Heroes", "", "CSI kriminalistid", "" ja "Lie To Me". Omasaadete hulgas on tõsielusarju, mänge, dokumentaalfilme ja uudiseid.
TV3 (Norra)

TV3 Norra on kommertskanal, mis on suunatud Norra vaatajaskonnale ja mille omanik on Viasat. Viasat omakorda on osa Rootsi meediagrupist Modern Times Group. 
Kui TV3 (Norra) põhirivaalide NRK, TV2 ja TVNorge saateid edastatakse Norrast, siis TV3 saateid hoopis Suurbritanniast (West Drayton, Middlesex). 3. augustil 2009 võttis TV3 kasutusele uue logo ja korporatiivse identiteedi. Uus visuaalkuvand sisaldab lillat värvi. Sama korporatiivne identiteet on saadaval ka Taanis ja Ungaris, aga TV3 Norra oli esimene, kes selle kasutusele võttis.
Sport.
Varem sporti edastanud TV3 on kõik oma spordisaated kandnud üle sõsarkanalile Viasat4.
Viited.
1. TNS Gallup
2. Kampanje. August 3, 2009.
3. HegnarOnline. Retrieved 2009-06-15.
Feather

Feather on jõgi Põhja-Ameerikas. Algab Sierra Nevada jalamilt. Voolab valdavalt edelasse ja lõunasse. Suubub vasakult Sacramento jõkke.
Valeri Leontjev

Valeri Leontjev (vene keeles Валерий Яковлевич Леонтьев; sündinud 19. märtsil 1949 Ust-Usas Komi ANSV-s) on mansi päritolu NSV Liidu ja Venemaa laulja.
Tunnustus.
Aastatel 1980–2001 oli Leontjev 13 aastat järjest (1980–1992; lisaks 1996 ja 1997) valitud NSV Liidu/ Venemaa aasta parimaks meessoost poplauljaks. Seda rekordit pole seni keegi suutnud purustada. 
Lisaks on ta saanud kaheksal korral preemia "Heli tee" («"Звуковая дорожка"»), sealhulgas kategoorias "Legend" («"Легенда"», 2009) ja viiel korral Venemaa riikliku preemia "Ovatsioon" («"Овация"»), sealhulgas kategoorias "Elav legend" («"Живая легенда"», 1998). 
Teda on tunnustatud ka auhindadega World Music Awards ja "Kuldne grammofon" («"Золотой Граммофон"»).
Oskar Lutsu huumoripreemia

Oskar Lutsu huumoripreemia on auhind, mida antakse stipendiumina välja 1987. aastast Palamusel. Esimene huumoripreemia laureaat kuulutati välja Oskar Lutsu 100. sünniaastapäeva pidustustel 5. jaanuaril 1987. Selleks oli Priit Aimla. Auhinda ei antud välja 1991. ja 1992. aastal. 
Stipendiumi eesmärk on ergutada ja avaldada Palamuse rahva poolehoidu eeskätt kirjutavatele humoristidele. Stipendium antakse ühele inimesele või loomingulisele kollektiivile, kes on eelmise aasta jooksul enim rahvast naerutanud. Stipendium antakse pidulikult üle Palamusel ja seda tehakse tavaliselt naljakuus ehk aprillis. Alates 2003. aastast toimub preemia üleandmise tseremoonia Palamuse rahvamajas.
Oskar Lutsu huumoripreemia stipendiumi annab välja Jõgeva Valla Kultuur koostöös Jõgeva vallavalitsusega. Stipendiumina laureaadile üle antav summa koguneb suuresti huumorisõprade – üksikisikute ja asutuste-ettevõtete – annetustest. Ettepanekuid huumoripreemia saaja osas saab teha igaüks, laureaadi valib välja korraldustoimkond. 
Ajalugu.
Humoristide oma aastapreemia väljaandmise mõte tekkis 1986. aastal huumoriajakirja Pikker toimetusel. Ettepanekuga oli kohe nõus tolleaegse Kevade kolhoosi juhatus. Preemia žürii koosseisus oli peale Kevade kolhoosi ja Pikri toimetuse esindatud ka Kirjanike Liit. Preemiasummast pani kolm viiendikku välja kolhoos ja kaks viiendikku Pikri toimetus. Ka diplomi kujundas Pikri toimetus. Esimene laureaat — Priit Aimla — kuulutati välja Oskar Lutsu sajanda sünniaastapäeva pidustustel 5. jaanuaril 1987.
1991. ja 1992. aastal preemiat välja ei antud. 1992. aastal otsustasid Palamuse rahvamaja ja Palamuse O. Lutsu Kihelkonnakoolimuuseum traditsiooni asutustest, ettevõtetest ja eraisikutest annetajate toetusel taastada. Viies huumoripreemia anti välja 1993. aastal.
Aastatel 2008–2018 andsid huumoripreemiat kahasse välja MTÜ Sokuturi ja Palamuse vallavalitsus. Viimane oli preemia peamine toetaja. Ülejäänud preemiasumma kogunes vabatahtlike annetustest. Samuti toetas ettevõtmist Eesti Kultuurkapital.
Alates 2019. aastast kuni 2023. aastani oli huumoripreemia väljaandmise eestvedajaks Jõgeva valla hallatav asutus Palamuse Kultuur. 2024. aastast annab preemiat välja Jõgeva Valla Kultuur koos Jõgeva vallavalitsusega.
20-eurone rahatäht

20-eurone rahatäht on keskmise väärtusega rahatäht euroalas. Seda on kasutatud aastast 2002. 
Rahatäht on 50-eurose järel populaarsuselt teine, umbes 17% euro rahatähtedest on 20-eurosed. 
Kujundus.
20-eurone on väiksuselt kolmas mõõtmetega 133×72 mm ja sinise värvilahendusega. Kõikidel rahatähtedel kujutatakse sildu, aknaid või väravaid erinevates Euroopa arhitektuuristiilides. 20-eurosel on gooti stiil, mis oli iseloomulik 13.–14. sajandile. Kuigi Robert Kalina kujutas originaalkavandites konkreetseid arhitektuurimälestisi, pidi ta poliitilistel põhjustel asendama need stilisatsioonidega. 
Nagu kõikidel euro rahatähtedel, on ka 20-eurosel rahatähel kujutatud vääring, Euroopa Liidu lipp, Euroopa Keskpanga presidendi allkiri, Euroopa Keskpanga initsiaalid Euroopa Liidu keeltes, Euroopa Liidu riikide ülemereterritooriumide kujutised, tähed Euroopa Liidu lipul ja hulk turvaelemente.
2. seeria rahatäht võeti kasutusele 25. novembril 2015.
Turvaelemendid 1. seeria rahatähel.
Enamik turvaelemente kordub kõikidel rahatähtedel. Olulisemad turvaelemendid on näiteks järgmised.
Käopäkk

Käopäkk ("Lathraea") on perekond soomukaliste sugukonnas.
Eestis on levinud harilik käopäkk.
Harilik käopäkk

Harilik käopäkk ("Lathraea squamaria") on taimeliik käopäka perekonnast ja soomukaliste sugukonnast.
Parasiittaim lehtpuude, eriti leppade ja sarapuude juurtel. Puude juurtelt saavad nad kogu vajaliku süsiniku, ise käopäkad ei fotosünteesi.
Õitseb kevadel. Muul ajal elab maa all.
Nõgilillik

Nõgilillik ("Limosella") on perekond Sealõuarohuliste sugukonnas.
Eestis on levinud harilik nõgilillik.