tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Heiligenblut am Großglockner

Heiligenblut am Großglockner (sloveeni "Sveta Kri" 'püha veri') on vald Austrias Kärnteni liidumaa Spittal an der Drau ringkonnas.
Kärnteni loodeservas ning Ida-Tirooli ja Salzburgi liidumaaga külgnev Heiligenblut asub Kesk-Ida-Alpide Kõrg-Tauerni mäestiku kõrgorus. See asub Austria kõrgeima mäe Großglockneri ja Pasterze liustiku jalamil. Naabruses asuvad mäetipud on Johannisberg ja Fuscherkarkopf põhjas, mõlemad osa Alpide peaahelikust, mis tähistab Kärnteni-Salzburgi piiri. Vallaosad on Apriach, Rojach ja Zlapp und Hof.
Vald on ka maalilise Grossglockneri kõrgalpi maantee Bruckini Salzburgi liidumaal, endise Hochtori kuru, tänase B107-maantee jätku Lienzist Ida-Tiroolis lõunapoolne alguspunkt. Lähedalasuvate vaatamisväärsuste hulka kuuluvad Heiligenbluti-Roßbachi-Scharecki trosstee 2606 m kõrgusele, vabaõhumuuseum, Stockmühleni veskid Apriachis koos 9 rennveskiga, Kachelsee järv läänes, Möll, Gößnitzi ja Leiteri kosed, Margaritzeni veehoidla ja Sandersee järv.
Lähedalasuva raudteetunneli ehitamine Fleißalmi mägipiirkonda 1798 m kõrgusele on Euroopas ainulaadne. 1,6 km pikkune tunnel on suviti veega täidetud, kuid toimib talviti raudteetunnelina Fleißalmi talispordipiirkonda.
Ajalugu.
Kabelit Heiligenblutis Kärnteni hertsogkonnas on esmamainitud 1271. aastal, see sisaldab Jeesuse vere reliikviat. Legendi järgi viis 914. aastal Konstantinoopoli Hagia Sophiast sinna püha vere kolbi, mida tänapäeval hoitakse sakramendimajas, taanlasest rüütel Briccius, kes oli olnud keiser Konstantinos VII teenistuses. Teel üle Alpide koju mattus ta lumelaviini alla ja surma palge ees peitis ta reliikvia oma sääre lahtisesse haava. Hiljem leidsid kohalikud talupojad tema surnukeha kohast, kus kolm nisupead läbi lume murdsid – nagu on kujutatud Heiligenbluti vapil.
Pühale Vicentele pühitsetud gooti stiilis palverännukirik koos silmatorkava tornikiivriga ehitati aastatel 1460–1491. Kirikus asub ka hilisgooti stiilis tiibadega altarimaal 1520. aastast ning krüpt ja haud Bricciuse maiste jäänustega.
Alpi rändkarjakasvatus, samuti kullakaevandamine antiikajast keskajani; Heiligenblut oli peatus ratsarajal ja hiljem Rooma teel, mis viis Hochtori kurule ja üle Alpide, tõenäoliselt kasutusel juba Hallstatti kultuuri ajal, mis jätkus hilispronksiajal. 1834. aastal ehitas ertshertsog Johann kuru alla esimese mägihüti ja 1875. aastast ehitati sissesõidutee. Großglockneri maantee avamine 1935. aastal edendas otsustavalt Heiligenbluti kui turismi- ja alpinismikuurordi majandust.
Irschen

Irschen on vald Austria Kärnteni liidumaa Spittal an der Drau ringkonnas.
Vallaosad on Irschen, Ritterdorf ja Simmerlach. Vald asub Drava ülemise oru põhjanõlval, "B 100 Drautal Straße" maantee ja "Drautalbahn" raudtee lähedal.
Ajalugu.
Asustusala varasest rauaajast (Hallstatti kultuur); Irschen võib olla sama mis "Idunumi" polis endises keldi Noricumi kuningriigis, nagu on mainitud Ptolemaiose "Geographias." Rooma ajal rajati mansio maanteele, mis viis üle Gailbergi sadula mäekuru Itaaliasse. Aquileia patriarh Ursus I ehitas tõenäoliselt u. 810. aastal kohta nimega "Ursen" esimese kiriku, mida on "Castrum Ursen" nime all mainitud 1086. aasta dokumendis. Keskajal oli Irschen kaevanduspiirkond, eriti kulla.
Franchi SPAS-12

Franchi SPAS-12 on Itaalia lahinghaavlipüss, mida tootis aastatel 1979–2000 relvatootja Franchi. SPAS-12 on kaherežiimiline: seda saab kasutada nii poolautomaatsel režiimil kui pumppüssina. Relva müüdi paljudele sõjaväe- ja politseiüksustele üle maailma ning tsiviilelanikele. SPAS-12 on esinenud paljudes filmides, teleseriaalides ja videomängudes.
SPAS-12 välimuse ja sihtotstarbe järgi liigitati see sõjaväe lahinghaavlipüssiks. See konstrueeritigi algselt sõjaväes kasutamiseks ning relva algne nimi oli Eriotstarbeline Automaathaavlipüss. Aastal 1990 otsustas Franchi SPAS-12 ümber nimetada Spordiotstarbeliseks Automaathaavlipüssiks, et seda saaks aastani 1994 Ameerika Ühendriikides edasi turustada. Federal Assault Weapons Baniga lõppes SPAS-12 eksport USA-sse ning suur osa relva turust kadus. Aastal 2004 USA keeld aegus ning relva oleks teoreetiliselt saanud edasi eksportida, kuid aastal 2000 oli Franchi otsustanud SPAS-12 tootmise lõpetada, et keskenduda uue, Franchi SPAS-15 arendamisele. Aastal 2000 oli SPAS-12 keskmine hind 1500 USA dollarit (tänapäeval u 2000€).
John Robin Warren

John Robin Warren (11. juuni 1937 Adelaide – 23. juuli 2024 Perth) oli Austraalia patoloog. Ta pälvis koos Barry James Marshalliga 1979. aastal Nobeli auhinna bakteri "Helicobacter pylori" taasavastamise ning tõestamise eest, et enamiku peptiliste haavandite põhjustaja on just see bakter. 
Noorus ja haridus.
Warren sai meditsiinikraadi Adelaide'i ülikoolis, olles lõpetanud keskkooli Adelaide'i St Peter's College'is.
Töö.
Warren õppis Kuninglikus Adelaide'i haiglas ning sai meditsiinilise ja veterinaarteaduse instituudi kliinilise patoloogia registripidajaks, kus ta töötas laboratoorses hematoloogias, mis tekitas temas huvi patoloogia vastu.
1963. aastal nimetati Warren Kuninglikus Adelaide'i haiglas patoloogias kliiniliseks assistendiks ja hematoloogias auregistripidajaks. Seejärel pidas ta Adelaide'i ülikoolis patoloogia loenguid ja asus seejärel Melbourne'i kuninglikus haiglas kliinilise patoloogia registripidaja ametikohale. 1967. aastal valiti Warren Australaasia kuninglikku patoloogide kolledžisse ja temast sai vanempatoloog Kuninglikus Perthi haiglas, kus ta töötas suurema osa oma karjäärist.
Nobeli auhind.
Lääne-Austraalia ülikoolis tõestas Warren koos oma kolleegi Barry J. Marshalliga, et mainitud bakter on maohaavandite nakkuslik põhjus. Warren aitas välja töötada diagnostilise testi haavandiga patsientidel "H. pylori" tuvastamiseks.
2005. aastal pälvisid Warren ja Marshall Nobeli meditsiiniauhinna.
Tema auks on nimetatud asteroid 254863 Robinwarren, mille avastas Itaalia harrastusastronoom Silvano Casulli 2005. aastal.
Isiklikku.
Warren abiellus 1960. aastate alguses Winifred Theresa Williamsiga ja neil on viis ühist last. Winifred Warrenist sai edukas psühhiaater. Pärast tema surma 1997. aastal jäi Warren pensionile.
Trutnov

Trutnov (saksa keeles "Trautenau") on linn Tšehhis Hradec Králové maakonnas Trutnovi ringkonna halduskeskus. Trutnov asub Úpa jõe ääres, Poola piirist vähem kui 8 km kaugusel, Hradec Královést ligikaudu 40 km põhjas.
Trutnov asub merepinnast 414 meetri kõrgusel.
Trutnovit on esmamainitud 1260. aastal. Linnaõigused sai Trutnov 1340. aastal. Linna saksa rahvusest elanikkond saadeti 1945. aastal riigist välja.
Alates 1990. aasta novembrist on Trutnovi vanalinn ajalooline linnakaitseala.
Origin-12

Origin-12 on poolautomaatne salvsöötega Ameerika Ühendriikide lahinghaavlipüss, mida arendab ettevõte Fostech Outdoors. Relv on tähelepanuväärne oma kiire laskekiiruse poolest.
Sarnaselt Venemaa haavlipüssidele Saiga-12 ja Vepr-12, põhineb Origin-12 peamiselt AK mehhanismil.
Canal Saint-Martin

Canal Saint-Martin on 4,6 kilomeetri pikkune kanal, mis asub Prantsusmaa pealinnas Pariisis. See ühendab Canal de l'Ourcqi linna läbiva Seine'i jõega.
Canal Saint-Denis

Canal Saint-Denis on 6,6 kilomeetri pikkune kanal, mis asub Prantsusmaa pealinnas Pariisis. See ühendab Canal de l'Ourcqi linna läbiva Seine'i jõega.
Kaplice

Kaplice (saksa keeles "Kaplitz") on linn Tšehhis Lõuna-Tšehhi maakonnas Český Krumlovi ringkonnas. Kaplice asub Austria piirist 10 km kaugusel, Český Krumlovist umbes 15 km kagus ja České Budějovicest ligikaudu 26 km lõunas.
Kaplicet on esmamainitud 1257. aastal, linnaõigused sai 1382. aastal.
Kaplice vanalinn on alates 19. novembrist 1990 ajalooline linnakaitseala.
Oikumeeni äärel

"Oikumeeni äärel" (vene keeles "На краю Ойкумены") on Ivan Jefremovi ajaloolise taustaga seiklusromaan.
Teosest.
"Oikumeeni äärel" ilmus eesti keeles 1955. aastal sarja "Seiklusjutte maalt ja merelt" avaraamatuna. Selle tiraaž oli 15 000 eksemplari, mis oli hiljem sarjas ilmunud raamatutest kõige väiksem.
Ivan Jefremov kirjutas romaani diloogiana aastatel 1945–1946, esimene osa kannab pealkirja "Baurdžedi rännak" ("Путешествие Баурджеда") ja teine osa "Oikumeeni äärel". Poliitilistel põhjustel ilmus teine osa varem – 1949. aastal –, kuna esimene osa (mille sisu võib käsitleda Stalini võimuperioodi allegooriana) ilmus alles 1953. aastal. Ühise nimetuse all "Великая дуга" ("Suur kaar") ilmus diloogia vene keeles esimest korda 1956. aastal. 
Teoseid ühendab Vana-Egiptuse, Vana-Kreeka ja Kesk-Aafrika tsivilisatsioonide vaheliste suhete ajalugu.
Eestikeelne väljaanne "Oikumeeni äärel" sisaldab ainult diloogia teist osa. "Baurdžedi rännakut" ei ole eesti keeles välja antud.
Sisukokkuvõte.
Romaani "Oikumeeni äärel" tegevus toimub umbes 10.–9. sajandil eKr.
Noor kreeklane Pandion, kes on skulptor Agenori õpilane ning armastab tema tütart Tessat, soovib minna Kreeta saarele, et tutvuda sealse elu ja iidse kunstiga, et mõista paremini ilu olemust. Saarel tekib tal oht langeda vangi ning ta põgeneb kaubalaevale. Teinud läbi laevahuku, jõuab ta Egiptusesse ning satub orjusesse. Ta sõbruneb kaasorjadega, kelleks on aafriklane Kidoogo ja etrusk Kavi. Koos teiste orjadega tõstetakse mässu ja põgenetakse, kuid pärast liivatormi kätte jäämist vangistatakse nad uuesti. Kuna orjad osutavad vaaraole teene ja püüavad kinni ninasarviku (mille käigus osa orje hukkub ja Pandion saab raskelt vigastada), vabastatakse nad siiski, kuid tingimusel, et nad ei naase enam Egiptusesse. Liikudes Kesk-Aafrika suunal, kannavad kaaslased teadvusetut Pandioni kanderaamil, kuni ühe suguharu pealiku tütar Iruma ta terveks ravib. Noorte vahel tekkivad tunded, kuid Pandion jätkab siiski kaaslastega teed, lootes jõuda tagasi Kreekasse, kus teda ootab Tessa. Pärast mitmeid seiklusi jõuavad nad Guinea lahe äärde, mis on Kidoogo kodupaik. Pärast pikka kohalviibimist lahkuvad Pandion, Kavi ja järelejäänud orjad foiniiklaste laevaga Aafrikast ning läbi Gibraltari väina jõuavad nad Vahemerele. Pärast kuue aasta pikkust eemalviibimist jõutakse taas Kreekasse, kus Pandioni on senini oodatud ning seal lahkuvad kaaslased lõplikult.
Varnsdorf

Varnsdorf (saksa keel "Warnsdorf") on linn Tšehhis Ústí maakonnas Děčíni ringkonnas. Varnsdorf paikneb Saksamaa piiri ääres, teisel pool piiri on Seifhennersdorf. Varnsdorf asub Děčínist ligikaudu 32 km idakirdes.
Varnsdorf asub merepinnast 332 meetri kõrgusel.
Varnsdorf asutati 13. sajandi esimesel poolel, ürikutes on küla esmamainitud 1357. aastal. 1849. aastal ühendati Varnsdorfiga viis naaberküla, mille tagajärjel 10 000 elanikuga Varnsdorfist sai Austria keisririigi suurim küla. Linnaõigused sai Varnsdorf 1868. aastal. 19. sajandi teisel poolel kujunes Varnsdorfist oluline tekstiilitööstuse keskus. Teise maailmasõja järel saadeti linna saksa rahvusest elanikkond riigist välja.
Andrew Fire

Andrew Zachary Fire (sündinud 27. aprill 1959) on Ameerika Ühendriikide bioloog. Ta pälvis koos Craig C. Melloga RNA interferentsi avastamise eest 2006. aastal Nobeli füsioloogia- või meditsiiniauhinna. See uurimistöö tehti Washingtoni Carnegie Instituudis ja avaldati 1998. aastal.
Elukäik.
Andrew Fire sündis California osariigis Palo Altos ja tema lapsepõlv möödus Sunnyvales. Pärast Fremonti keskkooli lõpetamist õppis ta California ülikoolis Berkeleys ja sai 19-aastaselt 1978. aastal matemaatikas bakalaureusekraadi. Seejärel õppis ta Massachusettsi Tehnoloogiainstituudis, kus sai 1983. aastal doktorikraadi bioloogias (tema juhendaja oli Nobeli auhinna laureaat geneetik Phillip Sharp).
Fire kolis Inglismaale Cambridge'i Helen Hay Whitney järeldoktorantuuri programmi raames. Temast sai Nobeli auhinna laureaadi bioloog Sydney Brenneri juhitud Meditsiiniuuringute Nõukogu molekulaarbioloogia laboratooriumi liige.
Aastatel 1986–2003 oli Fire Marylandi osariigis Baltimore'is Washingtoni Carnegie Instituudi embrüoloogia osakonna töötaja. Esialgne töö kaheahelalise RNA kui geenivaigistuse käivitaja kohta avaldati ajal, kui Fire ja tema töörühm töötasid Carnegie laborites. Fire sai 1989. aastal Johns Hopkinsi ülikooli bioloogia osakonna abiprofessoriks. 2003. aastal asus ta tööle Stanfordi ülikooli.
Fire on Rahvusliku Teaduste Akadeemia ning Ameerika Kunstide ja Teaduste Akadeemia liige. Ta töötab ka teadusnõustajate nõukogus ja riiklikus biotehnoloogia keskuses.
Nobeli auhind.
2006. aastal said Fire ja Craig Mello Nobeli füsioloogia- või meditsiiniauhinda töö eest, mis ilmus esimest korda 1998. aastal ajakirjas Nature. Fire ja Mello koos kolleegide SiQun Xu, Mary Montgomery, Stephen Kostase ja Sam Driveriga avastasid, et kaheahelalise RNA (dsRNA) jupid sulgesid konkreetsed geenid, põhjustades Informatsiooni-RNA (mRNA) hävitamist järjestustega, mis sobitusid dsRNA-ga. Selle tagajärjel ei saa mRNA-d valkudeks üle kanda. Fire ja Mello leidsid, et dsRNA oli geenide vaigistamisel palju tõhusam kui varem kirjeldatud meetod RNA sekkumiseks üheahelalise RNA-ga. Kuna vaadeldud efekti jaoks oli vaja ainult väikest arvu dsRNA molekule, pakkusid Fire ja Mello, et kaasatud on katalüütiline protsess. Seda hüpoteesi kinnitasid järgnenud uuringud.
Rootsi Karolinska Instituudi poolt välja antud Nobeli auhinna põhjenduses öeldi: "Selle aasta Nobeli auhinna laureaadid on avastanud alusmehhanismi geneetilise teabe liikumise kontrollimiseks."
Jičín

Jičín (saksa keeles "Jitschin", varem "Gitschin") on linn Tšehhis Hradec Králové maakonnas, Jičíni ringkonna halduskeskus. Jičín asub Hradec Královést ligikaudu 42 km loodes.
Jičín on rikas arhitektuurimälestiste poolest, seda peetakse üheks kaunimaks Tšehhi linnaks. 
Jičínit on esmamainitud 1293. aastal, linnaõigused sai 14. sajandi alguses.
Jičíni vanalinn on alates 12. aprillist 1967 ajalooline linnakaitsereservaat.
Jičín on kuulus ka tšehhi lastekirjanik Václav Čtvrteki loodud röövel Rumcajsi legendi poolest.
Setomaa valla lipp

Setomaa valla lipp on Võru maakonnas asuva Eesti haldusüksuse Setomaa valla lipp.
Lipp valiti Setomaa lipuks VII Seto Kongressil 29. novembril 2003 ja kinnitati 30. jaanuaril 2020 valla volikogu poolt.
Lipu kirjeldus.
Setomaa lipp on valge ristkülikukujuline lipp, millel asetseb setu Pankjavitsa vöökirjaga ladina rist. Lipu laiuse ja pikkuse suhe on 6:11, normaalsuurus 102×183,6 cm.
Põhjendus.
Vöökiri tähistab setu käsitöötraditsioone. Setomaa lipul tähistab valge puhtust, punane on kaitsevärv, hõbedane tähistab jõukust, roheline metsa, sinine vett ja taevast. 
Lipu kasutamise kord.
Valla lipu kasutamine:
Schareck

Schareck on mägi kõrgusega 3123 m, asub Austrias Kõrg-Tauerni Goldbergi rühmas.
Paiknemine ja maastik.
Tipp asub Alpide peaahelikus, täpselt Kärnteni ja Salzburgi liidumaade vahelisel piiril, linnulennult u. 4,8 km Hoher Sonnblickist idakagus. Schareck on Hocharni järel kõrguselt teine tipp Goldbergi mäestikus. Tipust edelas on "Wurtenkeesi" liustik ja "Mölltaler Gletscheri" suusapiirkond. Mäe all on Fraganti elektrijaamakompleksi "Hochwurtenspeicheri" veehoidla. Põhjas ulatub "Schareckkeesi" liustik pea tipuni.
Suusapiirkonna avamise tulemusena koos oma tõstukisüsteemidega ei oma tõus Schareckile lõunast praktiliselt enam ronimisväärtust.
Olev Liik

Olev Liik (25. veebruar 1957 Tallinn – 12. august 2005) oli eesti energeetikateadlane.
Ta lõpetas 1975. aastal kuldmedaliga Tallinna 36. Keskkooli ja 1980. aastal kiitusega Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI) energeetikateaduskonna; oli aastatel 1983–1985 TPI aspirant, kaitses 1988. aastal Uurali Polütehnilises Instituudis (Sverdlovsk) väitekirja (""Учёт неопределённости информации при оптимизации режимов энергетических систем") ja sai tehnikakandidaadi kraadi.
Töötas alates 1980. aastast TPI-s elektrisüsteemide kateedris, hiljem Tallinna Tehnikaülikoolis (TTÜ).
Teadustöö.
Peamine uurimisvaldkond: Eesti energeetika arengukava, taastuvenergia.
Teoseid.
Umbes 100 teaduspublikatsiooni.
Pasterze liustik

Ligikaudu 8,4 km pikk Pasterze on pikim liustik Austrias ja Ida-Alpides. See asub Kärnteni liidumaal Kõrg-Tauerni mäestiku Glockneri rühmas, kohe Austria kõrgeima mäe Großglockneri all. Liustiku pikkus väheneb praegu u 10 m aastas. Selle maht on vähenenud poole võrra alates esimestest mõõtmistest 1851. aastal.
Liustik ulatub Johannisbergi tipust (3453 m) 2100 m kõrguseni merepinnast. Pasterze moodustab Drava vasakpoolse lisajõe Mölli lähtekoha. Selle veed toidavad ka Margaritze veehoidlat, mida kasutatakse elektri tootmiseks Kapruni hüdroelektrijaamas Alpide peaahelikust põhja pool.
Nimi "Pasterze" on vististi tuletatud sloveeni keelest: "pasti", "karjamaa". Tõepoolest, puidu, turba ja õietolmu tuvastamine taanduva liustiku piirkonnas viitab taimestikule ja ka karjamaana kasutamisele viimasel jäävaheajal kuni umbes 1500. aastani eKr.
Ümbruskonna ostis 1918. aastal Saksamaa ja Austria Alpiklubi; täna on liustik osa Kõrg-Tauerni rahvuspargist. Pasterze on peamine turismisihtkoht, kuhu pääseb maalilise Grossglockneri kõrgalpi maantee ja köisraudtee kaudu, mis viib selle servani. Alates selle avamisest 1963. aastal on liustiku serv alumisest jaamast umbes 300 m tagasi tõmbunud.
Johannisberg (Kõrg-Tauern)

Johannisberg (varem ka "Keeserkopf" ja "Herzoghut") on 3453 m kõrge mägi Austrias Kesk-Ida-Alpide Kõrg-Tauerni mäestiku Glockneri rühmas.
Tipp asub Tauerni peaharja keskosas, kohe Austria Salzburgi ja Kärnteni liidumaade vahelisel piiril, kolmikpunkti lähedal Ida-Tirooliga. Regensburgi botaanik David Heinrich Hoppe andis sellele praeguse nime ertshertsog Johanni auks 1832. aastal, ebaõnnestunud katse järel edeneda Riffltori (3094 m) tagusele alale. Johannisbergil on idast vaadatuna firniga kaetud kupli kuju, selle läänekülg on võimas 450 m kõrge ja 50° kaldu sein. Pikad silmapaistvad noaservaga harjad kiirgavad sellest loode ja edela suunas eemale. Mägi on kerge ligipääsetavuse tõttu populaarne sihtkoht jalutajatele ja ronijatele.
Ledvice

Ledvice (saksa keeles "Ladowitz") on linn Tšehhis Ústí maakonnas Teplice ringkonnas. Ledvice asub Bílinast umbes 4 km põhjas ja Teplicest ligikaudu 7 km lõunaedelas.
Ledvicet on esmamainitud 1209. aastal. Alevi staatuse sai Ledvice 1898. aastal ja linnaõigused 25. detsembril 1911.
2006. aastal sai Ledvice vahepeal kaotatud linnaõigused tagasi.
Linna lähedal asub Ledvice soojuselektrijaam.
Yorktown (laev 1983)

Yorktown (CG-48) oli Ameerika Ühendriikide sõjalaev, mis oli teenistuses aastatel 1984–2004.
Enne seda oli USA mereväes olnud juba mitu sellenimelist laeva. Näiteks 1840. aastal valminud 16 kahuriga purjelaev kandis seda nime. 1943, aastal valminud lennukikandja Yorktown (CV-10) võttis 27. detsembril 1968 Vaikse ookeani põhjaosas vastu Kuu-missioonilt tagasipöörduva kosmoselaeva Apollo 8.
1983. aastal valminud ristleja Yorktown (CG-48) oli võimas sõjalaev, mis osales paljudel Ameerika Ühendriikide ja NATO õppustel ja missioonidel. 1996. aastal sai Yorktownist mereväe nutika laev programmi osaline. Laevale rajati 27 Pentium Pro arvutiga valguskaablitega ühendatud arvutivõrk. Arvutite operatsioonisüsteemiks oli Windows NT. See arvutivõrk kontrollis kõiki olulisi laeva süsteeme. 21. septembril 1997, kui laev oli Virginia osariigi ranniku lähedal manöövritel, sisestas meeskonnaliige ühele kontrollsüsteemi andmebaasi väljale nulli. See põhjustas andmebaasihalduris nulliga jagamise, millele järgnes puhvri ületäitumine ja kõik arvutivõrgu arvutid seiskusid. Laeva jõuseadmed peatusid ning laev jäi abitult triivima. Lahinguolukorras oleks olnud tagajärjed fataalsed. Selle kohta on vastuolulist informatsiooni, kas laev pukseeriti sadamasse või saadi kolme tunni pärast laeva abisüsteemid tööle ning ta läks sadamasse omal käigul. Juhtunu uurimine kestis kolm päeva. Alles siis naasis laev teenistusse.
Vaikse ookeani ja Atlandi laevastikud valisid 1997. aasta märtsis NT 4.0 arvutivõrkude ja personaalarvutite standard operatsioonisüsteemiks. Aegis programmi laevastiku osakonna tegevdirektori Ron Redmani sõnul oli Yorktowni arvutisüsteemis mitmeid NT-ga seotud häireid. "NT sobib informatsiooni ja andmete edastamiseks, aga seadmete ja masinate juhtimiseks on Unix parem süsteem. NT-d ei ole piisavalt viimistletud ja meil on olnud NT kokkujooksmised." "Poliitika tõttu on meile peale surutud asju, mida me ilma poliitilise surveta ei teeks, nagu Windows NT kasutamine. Mina oleksin selles konkreetses rakenduses valinud Windows NT asemel Unixi, mis ei jookse nii kergesti kinni."
Setomaa valla vapp

Setomaa valla vapp on Võru maakonnas asuva Eesti haldusüksuse Setomaa valla vapp.
Valla volikogu kinnitas vapi 30. jaanuaril 2020.
Vapi kirjeldus.
Setomaa valla punasel vapikilbil on hõbedane seto suursõlg ja neljast hõbedasest kaldristikesest moodustuv seto muster päisena. Setomaa valla vapi kujundaja on Evelin Hurm. 
Põhjendus.
Punane ja valge on seto kultuuris põhivärvid, mis sümboliseerivad seto kultuuris püsivat, spetsiifilist ja teistest erinevat maailmapilti. Nad jagavad kaheks setode arusaama maailmast, kus värvide kaudu ilmneb selge piir reaalse, mõttelise ja sakraalse vahel. Valge metalli kultusena esinev hõbeehete rohkus on seto ehtekultuuri üks tahke. Valge tähistab valgust ja puhtust, punane on kaitsevärv, väljendab emotsionaalsust. Hõbedane tähistab jõukust. Geomeetriline muster (kiri) tähistab seto käsitöötraditsioone. Kirja positiiv-negatiiv geomeetriline ornament on ürgseim, kiri koosneb siksakjoontest, kolmnurksetest pindadest, ristidest, kõige sagedamalt ruutudest. Ruut on maa ja päikese märk, sümboliseerib ka taret, talu, põldu, korda. Koonusekujulise seto sõle tunnusjooneks on suurus. Sõlg on elu edasiandva ea tunnusmärk. Sõle kinnis esindab Setomaad, mille vahel on kontrolljoon. 
Vapi kasutamise kord.
Valla vapi kasutamine:
Fuscherkarkopf

Fuscherkarkopf, mõnikord saksa keeles ka "Fuscher-Kar-Kopf" ja varem ka "Fuschereiskarkopf", on üks mäe kaksiktippudest Kesk-Ida-Alpide Kõrg-Tauerni mäestiku peaaheliku ("Mittleren Tauernhauptkamm") keskosas Glockneri rühmas. Mägi asub otse Austria Salzburgi ja Kärnteni liidumaade vahelisel piiril. Peamine tipp on 3331 m kõrge, kuid loodetipp on vaid 3252 m kõrge. Kaks tippu on u. 500 m vahega ja seotud kõvera firniga kaetud harjaga. Edasised teravad, silmatorkavad seljandikud jooksevad loode ja lääne suunas, moodustades Tauerni peaharja. Edelasse hargneb Heiligenbluti avatud sein ("Heiligenbluter Freiwand"), võimas külghari, mis algab kaguservana ("Südostgrat") Fuscherkarkopfi juurest. Loodetipul on suurepärane 650 m kõrgune läänesein ("Westwand"), mis oli varem kaetud firniga, kuid nüüd on kaetud lahtiste kiviplaatidega. Mäele pääseb hõlpsasti Hofmanni hütist üle edelaharja ("Südwestgrat") ning sealt avaneb hea vaade Großglocknerile ja Pasterze liustikule. Tippu ronis esmakordselt 1840. aastatel jahimees Gregor Maier Fuschist, tuntud kui "Badhans".
Ümbruskond.
Fuscherkarkopf on ümbritsetud liustikest, välja arvatud kagus. Läänes asub Joanurk ("Wasserfallwinkel"), mis on "Bockkarkeesese" liustiku lõunapoolne, alumine osa; põhjas on väike "Fuscherkarkees" ja läänes suhteliselt tähtsusetu "Freiwandkees". Lõpuks lõunas on Pasterze liustik, suurim liustik Ida-Alpides. Lähimad mäed piki loodeharja, eraldatuna "Fuscherkarscharte" tuulevahega (kuni 2841 m), on "Breitkopf" (3115 m) ja sellest kaugemal Keskmine Bärenkopf ("Mittlere Bärenkopf", 3358 m). Piki lääneharja, mis moodustab Tauerni peaharja ja on eraldatud piluga ("Einschartung") nimega "Der Rinner" (3145 m), on "Sinabeleck" (3261 m). Veel ida pool järgnevad sellele "Kapuziner" (2852 m) ja "Spielmann" (3027 m). Kagus, piki Heiligenbluti avatud seina ja eraldatuna "Freiwandschartega" (2975 m) tõusevad "Freiwandspitzi" (3034 m) ja "Freiwandkopfi" (2854 m) tipud. Kahest tipust lõunas 600 m kaugusel on "Gamsgrube", massiivne kausikujuline tsirkusorg. Lähim mis tahes tähtsusega asula on Heiligenblut am Großglockner Kärntenis, mis asub linnulennult u. 8 km eemal. Hea 15 km kirdes asub Salzburgi küla Fusch an der Großglocknerstraße.
Janské Lázně

Janské Lázně (saksa keeles "Johannisbad") on linn Tšehhis Hradec Králové maakonnas Trutnovi ringkonnas. Janské Lázně asub Poola piirist natuke rohkem kui 7,5 km kaugusel, Trutnovist ligikaudu 12 km loodes ja Hradec Královést umbes 48 km põhjas.
Janské Láznět on esmamainitud 1552. aastal. Janské Lázně sai alevi staatuse 1881. aastal ja linnaõigused 1965. aastal.
Janské Lázně on kuurortlinn ja talispordikeskus. Seal toimusid 1925. aasta põhja suusaalade maailmameistrivõistlused, mis olid esimesed ametlikud suusatamise maailmameistrivõistlused.
Kleblach-Lind

Kleblach-Lind on vald Austria Kärnteni liidumaa Spittal an der Drau ringkonnas.
Kleblach-Lind asub Drava ülemise oru idaotsas, linnulennult u. 10 km Spittal an der Draust. Nende kahe vahele jääb vaid Drava.
Sannikovi maa (romaan)

"Sannikovi maa" (vene keeles "Земля Санникова") on Vladimir Obrutševi ulmeline romaan hüpoteetilisest Sannikovi maast.
Teosest.
"Sannikovi maa" ilmus eesti keeles 1956. aastal sarja "Seiklusjutte maalt ja merelt" 5. raamatuna. Selle tiraaž oli 25 000 eksemplari.
Vladimir Obrutšev töötas 20. sajandi algul geograafilise ekspeditsiooni koosseisus Jakuutia põhjaosas, kus ta kuulis kohalikelt elanikelt salapärasest pehme kliimaga maast, mis asub Põhja-Jäämeres. Seda mõistatuslikku saart olevat kauguses näinud ka mõned polaaruurijad: Jakov Sannikov (1811), Eduard von Toll (1886 ja 1893) ning teised.
Obrutšev kirjutas romaani 1924. aastal ning see ilmus 1926. aastal pealkirjaga "Sannikovi maa ehk Viimased onkiloonid". Lõpliku tõuke kirjutamiseks sai ta tšehhi kirjaniku Karel Hloucha teosest "Nõiutud maa", milles viimane väitis, et soe oaas, kus elavad ka mammutid, asub Gröönimaal. See oli Obrutševi arvates võimatu, kuna sealsed liustikud on pidevas liikumises ookeani poole.
Sisukokkuvõte.
Vene geograafiaühingu koosolekul arutatakse ka Sannikovi maad otsinud parun Eduard von Tolli ja ta kaaslaste päästmiseks Uus-Siberi saartele korraldatud ekspeditsiooni käiku. Kuna Kotelnõi ja Bennetti saarelt kadunud maadeuurijaid ei leitud, peetakse neid hukkunuks, mis ühtlasi on tõestuseks, et Sannikovi maad pole olemas. Samal koosolekul võtab sõna üliõpilane Matvei Gorjunov, kes viibis viis aastat selles piirkonnas poliitilise väljasaadetuna ning esitab oma argumendid, tõestamaks, et Sannikovi maa on siiski olemas. Teda toetab akadeemik Šenk, kes teeb talle ka ülesandeks korraldada uus ekspeditsioon. Gorjunov nelja kaaslasega asubki von Tolli otsima, kes tema arvates elab nüüd Sannikovi maal. Kotelnõi saarelt asutakse teele mööda jääd põhja poole ning elanud üle lumetormi, jõuavad rändurid tundmatule saarele, Sannikovi maale. 
Romaanis kirjeldatakse põhjalikult saare loodust ja eelajaloolisi loomi: koopakarusid, karvaseid ninasarvikuid, ürgveiseid ja -hobuseid, mammuteid jt. Sannikovi maal elab ka kadunud onkiloonide hõim, kes võtab maadeuurijad sõbralikult vastu. Terav vastasseis tekib ränduritel aga kiviaja inimeste "vampudega". Ekspeditsioon elab saarel pool aastat ning koostab pinnaseproovide ja taimekogu, mille tahab tõestuseks mandrile viia. Kui vulkaanilisel saarel toimub maavärin, mis sulgeb maa seest soojust välja juhtivad süvikud, näevad onkiloonid saabunud "valgetes meestes" õnnetuste toojaid. Saabuvate kataklüsmide eest õnnestub enamikul ekspeditsiooni liikmetest lõpuks põgeneda tagasi mandrile, kuid üks neist hukkub maavärina ajal ning tema hoida olnud kogu läheb kaduma.
Gineitiškės

Gineitiškės (ka Senosios Gineitiškės) on Vilniuse linnaosa, mis asub linna loodeosas Pašilaičiai valla territooriumil.
Linnaosa on kujunenud samanimelise küla Vilniusega liidetud lääneossa, kus Gineitiškėse järve kallastel asub vana külakeskus. Gineitiškės piirneb põhjas Tarandėga, idas aga Gineitiškėsega.
Krems in Kärnten

Krems in Kärnten on vald Austria Kärnteni liidumaa Spittal an der Drau ringkonnas.
Vald asub Põhja-Kärntenis Kremsi orus, Austria Salzburgi (Lungau) ja Steiermargi liidumaade (Ülem-Steiermark) piiril. See ulatub Drava lisajõest Lieserist alla kuni Nocki mägedeni Gurktali Alpides.
Innerkremsi küla on maalilise Nockalmi maantee alguspunkt Reichenausse, põhjas viib Schönfeldsatteli kuru Thomatali (Bundschuh) Salzburgis. Läänes on Katschbergi kurumaantee ja paralleelne Tauern Autobahn olulised transpordimarsruudid. Mägine piirkond on populaarne talispordisihtkoht, sealhulgas mitmed suusanõlvad ja pinnatõstukid.
Kremsi valla osad on Eisentratten, Kremsbrücke, Leoben, Nöring, Puchreit, Reitern ja Sankt Nikolai.
Ajalugu.
1197. aastal on esmakordselt dokumenteeritud Rauchenkatschi lossi, kindlust kõrgel Katschbergi maantee kohal. Ümberkaudseid mõisu haldasid siis Salzburgi peapiiskopid, kes olid omandanud need Freisingi piiskopkonnalt. Lossis töötasid Salzburgi "ministeriaalid" ja piiskoplikke maid hallati lähedalasuvast Gmündist.
Alates 14. sajandist oli Krems rauamaagi ("Eisenerz") kaevanduspiirkond, keskaegse vasaraveskiga Eisentrattenis. Kõrgahi ehitati 1541. aastal, 1861. aastal ümberehitatuna on see tänini säilinud maamärk.
Tarandė

Tarandė on Vilniuse linnaosa, mis asub linna loodeosas Pašilaičiai valla territooriumil.
Linnaosa on kujunenud samanimelise küla ja osalt ka Gineitiškėse küla Vilniusega liidetud ossa. Seal asub loomakliinik. Tarandė piirneb põhjas Gineitiškėsega, kagus aga Pavilionysiga.
Pavilionys

Pavilionys on Vilniuse linnaosa, mis asub linna loodeosas Pašilaičiai valla territooriumil.
Linnaosa on kujunenud Vilniusega liidetud samanimelise Buivydiškėse külanõukogus asunud küla aladele ja osalt ka Gineitiškėse küla Vilniusega liidetud ossa. Pavilionys piirneb loodes Tarandėga, lõunas Pašilaičiaiga, idas aga Pavilionysiga. Linnaosa kagupiirkonda on rajatud uued korterelamud, põhjapoolne osa on aga säilitanud oma külalise ilme.
Pavilionys (Perkūnkiemis)

Pavilionys (ka Perkūnkiemis, poola keeles "Podwilańce") on Vilniuse linnaosa, mis asub linna loodeosas Fabijoniškėse valla territooriumil.
Linnaosa on kujunenud aastal 1987 Vilniusega liidetud samanimelise Avižieniai külanõukogus asunud küla aladele. Pavilionys piirneb põhjas Bajoraiga, läänes Pavilionysiga, lõunas Pašilaičiaiga, idas aga Fabijoniškėsega. Linnaosa kagupiirkonda on rajatud uued korterelamud, põhjapoolne osa on aga säilitanud oma külalise ilme.
Pašilaičiai

Pašilaičiai (poola keeles "Poszyłajcie") on Vilniuse linnaosa, mis asub linna loodeosas Pašilaičiai valla territooriumil. Pašilaičiai piirneb kagus Šeškinėga, lõunas Justiniškėsega, idas Fabijoniškėsega, põhjas aga Pavilionysi ja Perkūnkiemisega.
Pašilaičiais asub Vilniuse rajooni keskhaigla. Haridust annavad algkool, progümnaasium, leedukeelne gümnaasium ja venekeelne keskkool. Valdavad viie- üheksa- ja kuueteistkorruselised korterelamud, idaosas asub kommertspiirkond.
Linnaosa on kujunenud Vilniusega liidetud samanimelise Avižieniai külanõukogus asunud küla aladele. Aastal 1987 asuti sinna rajama arhitekt Kazimieras Rimantas Balėnase kavandatud uut mikrorajooni. Sealse künkliku maastiku tõttu kujundati hoonete vahele ohtralt haljasalasid. Tähtsamad tänavad on saanud nime balti rahvaste muinasusundi ja mütoloogia jumalannade järgi.
Antoine-Augustin Parmentier

Antoine-Augustin Parmentier (12. august 1737 – 13. detsember 1813) oli prantsuse farmatseut, hügieenik ja agronoom, kes propageeris kartulit Prantsusmaal ja Euroopas laiemalt. Ta algatas esimese kohustusliku rõugevastase vaktsineerimise kampaania, uuris toidusäilitamise meetodeid (sh külmutamist) ja peetidest suhkrutootmist ning asutas pagarikooli.
Armee farmatseudina langes ta Seitsmeaastane sõja ajal preislaste kätte vangi. Vanglas toideti teda kartulitega, mis oli tema esimene lähem kokkupuude selle taime mugulatega. Prantsusmaal sel ajal kartuleid ei kasvatatud ja kahtlustati, et need võivad tekitada leeprat, sest kartulimugulate väljanägemine sarnanes leepra käes kannatavate inimeste kahjustustega.
Pärast Prantsusmaale naasmist uuris ta toiduainete keemiat. Kui 1770. aasta viljaikalduse järel toimus võistlus, millega otsiti ideid näljahäda vähendamiseks, ja Parmentier võitis selle esseega "Uurimus toitvatest köögiviljadest, mis vajaduse korral suudaksid asendada tavalist toitu", kus ta tutvustas kartuleid. Parmentier' pingutuste tõttu kuulutati 1772. aastal Prantsusmaal kartul söödavaks.
Teada on mitmed Parmentier' tegevused kartuli populariseerimisel. Näiteks korraldas ta esinduslikke õhtusööke, kus serveeriti kartuliroogi ja kus osales tuntud inimesi, teiste seas ka Benjamin Franklin, Thomas Jefferson ja Antoine Lavoisier. Tuntuim on aga lugu, mille kohaselt rajas Parmentier kartuliaia, mida päevasel ajal valvati, ja aitas sellega luua kujutlust, et kartulite näol on tegemist millegi väärtuslikuga (samas esineb lugusid, mis seostavad seda sama teguviisi hoopis Preisimaa kuninga Friedrich Suurega).
Siiski läks kartuli populariseerimine vaevaliselt ja sellele ei aidanud kaasa ka sajandilõpu revolutsioonilised meeleolud, mille puhul kuningaga seostatud tegevused ei leidnud lihtrahva hulgas poolehoidu. Seda aitas muuta 1794. aastal "madame" Mérigot' avaldatud kokaraamat "La Cuisinière républicaine", mis tutvustas kartulit tavainimeste toiduna; pärast seda sai taim populaarseks ka revolutsionääride seas. 
Napoleon I andis talle Auleegioni ordeni.
Mitmed kartulipõhised road Prantsusmaal on nimetatud Parmentier' järgi.
Ta on maetud Père-Lachaise'i kalmistule ja tema hauaplatsi ääres on kasvatatud tema mälestuseks kartuleid.
Batemani printsiip

Batemani printsiip väidab, et enamiku loomade puhul on isaste reproduktiivse edu varieerumine (vahel ka olulisel määral) suurem kui emaste puhul.
Selle teesi sõnastas esimest korda briti geneetik Angus John Bateman (1919–1996). Aluse teesiks andis aga juba Charles Darwin: kuivõrd emaste võime toota munarakke on võrratult väiksem kui isaste võime toote seemnerakke, on ka isaste konkurents emaste pärast suurem ja samuti on emaste valivus suurem, kuivõrd nende reproduktiivse edu tagab suuresti "õige" valik, samas kui isaste puhul omab suurt rolli lihtsalt võimalikult paljude emaste viljastamine. Seega, vastavalt Batemani printsiibile on anisogaamiast tulenevalt isased promiskuiteetsed, emased aga selektiivsed (fundamentaalsed sugulise valiku strateegiad).
Näiteks on ka inimsoo ajaloos naistel olnud ligikaudu kaks korda suurem reproduktiivne edu kui meestel.
Strmilov

Strmilov (saksa keeles "Tremles") on linn Tšehhis Lõuna-Tšehhi maakonnas Jindřichův Hradeci ringkonnas. Strmilov asub Jindřichův Hradecist umbes 14,5 km idas ja Jihlavast ligikaudu 40 km edelas.
Strmilov on merepinnast 545 meetri kõrgusel.
Strmilov asub ajalooliste Morava ja Čechy piirkondade piiril.
Strmilovit on esmamainitud 1255. aastal.
2005. aasta Eesti meistrivõistlused kergejõustikus

2005. aasta Eesti meistrivõistlused kergejõustikus, olid 88. Eesti meistrivõistlused, mis toimusid 23. ja 24. juulini Rakveres Rakvere linnastaadionil.
Tulemused.
Mehed.
100 m.
&lt;br&gt;Eesti rekord: 10,19 Marek Niit, 31. märts 2000 Fayetteville
&lt;br&gt;Eesti meistrivõistluste rekord: 10,40 Argo Golberg, 3. august 2003 Tallinn
&lt;br&gt;Eesti meister 2004: 10,80 Allar Aasma
&lt;br&gt;&lt;br&gt;Vaata ka: 100 m jooksu Eesti meistrivõistluste medalivõitjad
200 m.
&lt;br&gt;Eesti rekord: 21,03 Erki Nool, 10. aprill 1995 Krugersdorp
&lt;br&gt;Eesti meistrivõistluste rekord: 21,13 Henri Sool, 4. august 2003 Tallinn
&lt;br&gt;Eesti meister 2004: 21,30 Martin Vihmann
&lt;br&gt;&lt;br&gt;Vaata ka: 200 m jooksu Eesti meistrivõistluste medalivõitjad
400 m.
&lt;br&gt;Eesti rekord: 45,99 Aivar Ojastu, 6. juuli 1990 Kiiev
&lt;br&gt;Eesti meistrivõistluste rekord: 46,96 Aivar Ojastu, 28. august 1984 Tartu
&lt;br&gt;Eesti meister 2004: 47,72 Martin Vihmann
&lt;br&gt;&lt;br&gt;Vaata ka: 400 m jooksu Eesti meistrivõistluste medalivõitjad
Anisogaamia

Anisogaamia on sugulise sigimise vorm, mis põhineb talitluselt või ehituselt (morfoloogialt) erinevate sugurakkude (gameetide) ühinemisel.
Anisogaamia on levinud mitmerakulistel organismidel ja see arvatakse olevat arenenud isogaamiast.
Gameetide düsmorfismi puhul on üks gameet suurem kui teine, seega emane investeerib reeglina oma sugurakkudesse rohkem kui isane, emased investeerivad rohkem järeltulijatesse kui isased ja seega on isased praktiliselt alati paaritumiseks saadaval, samas kui emased peavad pidama rohkem hoolt oma munarakkude saadavaloleku pärast.
Yorktown

Ameerika Ühendriikides on mitu Yorktowni nimelist paika:
1781. aastal toimus Virginias Ameerika iseseisvussõja raames Yorktowni piiramine.
Mitu USA mereväe laeva on kandnud nime Yorktown:
Canal de l'Ourcq

Canal de l'Ourcq on 108,1 kilomeetri pikkune 10 lüüsiga kanal, mis asub Île-de-France'i piirkonnas. See algab Troesnesi küla lähedal asuvast Port-aux-Perchesist, kus eraldub kanaliseeritud Ourcqi jõest, ja suubub Pariisis tehislikku Bassin de la Villette'i, kus ühineb Canal Saint-Martiniga. Enne suubumist eraldub sellest Canal Saint-Denis.
Alates 1983. aastast on veetee määratud kasutamiseks lõbusõidulaevadele, selle vett on keelatud tarbida joogiveena.
Kanalivõrgustik loodi 19. sajandil suurlinna veehalduse osana.
Bassin de la Villette

Bassin de la Villette on suurim tehislik veekogu Prantsusmaa pealinnas Pariisis. XIX ringkonna naabruskonnas Villette'is asuv ristkülikukujuline bassein täideti veega 2. detsembril 1808. See ühendab Canal de l'Ourcqi 800-meetri ulatuses Canal Saint-Martiniga, mis suubub Seine'i jõkke. Alguskohaks on Rue de Crimée'i tõstesild ja lõppkohaks väljak Place de la Bataille-de-Stalingrad. Loodes ääristab seda Quai de la Seine ja kagus Quai de la Loire, neid ühendab basseini keskel jalakäiate sild Passerelle de la Moselle.
Ourcq

Ourcq on 86,5 kilomeetri pikkune jõgi Prantsusmaal, see on Marne'i parempoolne lisajõgi. Selle allikas asub Ronchèresi küla lähedal, voolates läbi Fère-en-Tardenoisi, La Ferté-Miloni, Mareuil-sur-Ourcqi ja Crouy-sur-Ourcqi valdade, suubudes Lizy-sur-Ourcqi lähistel. Napoleon I kasutas jõge veeallikana, see varustas Pariisi kuni Haussmanni linnauuenduseni.
Georges-Eugène Haussmann

Georges-Eugène Haussmann (27. märts 1809 Pariis Prantsusmaa – 11. jaanuar 1891 sealsamas) oli prantsuse ametnik, kes määrati Seine'i piirkonna prefektiks aastatel 1853–1870. Napoleon III valis ta pealinna uute puiesteede ja parkide rajamiseks ning avalike ehitustööde läbiviimiseks. Massiivse linnauuendusprogrammi, mida tavaliselt nimetatakse Haussmanni linnauuenduseks, elluviimist saatis edu. Kriitikud sundisid teda siiski ekstravagantsuse tõttu tagasi astuma, kuid tema nägemus domineerib endiselt Pariisi kesklinnas.
Gaumont-Palace

Gaumont-Palace oli grandioosne kino Prantsusmaa pealinnas Pariisis. 
Ajalugu.
"Belle époque"'i ajal aastatel 1898–1900 ratsanäitusteks ehitatud ligi 3500 inimest mahutav hoone (Hippodrome de Montmartre) asus XVIII ringkonnas aadressil rue Caulaincourt 1. Léon Gaumont ostis krundi 1907. aastal, mis omas tähtsat rolli Gaumont Film Company eduloos. 1931. aastal hoone rekonstrueeriti "art déco" stiilis. Riigi suurimas kinos, mis mahutas ligi 6000 inimest, toimusid nii kohalike kui ka välismaiste filmide esilinastused. Krunt müüdi 1972. aastal, aasta hiljem kino lammutati. Selle asemel seisavad nüüd hotellid ja kaubanduskeskus.
L'archipel

L'archipel on 106 meetri kõrgune büroopindadega pilvelõhkuja, mis asub Pariisi kõrghoonestatud ärikeskuses La Défense'is.
24-korruselist kõrghoonet ehitati aastatel 2018–2021.
Sädevahemik

Sädevahemik on kahe elektrijuhi (elektroodi) vahemaa, milles piisavalt kõrge elektroodidevahelise pinge korral tekib sädelahendus. 
Sädelahenduse tekitamise seade on sädelahendi ehk sädemik.
Sädemik

Sädemik on kahest õhus või muus keskkonnas (näiteks õlis) paiknevast elektroodist koosnev seade, mille sädevahemikus tekitatakse sädelahendus.
Sädemikku kasutatakse näiteks süüteküünlas küttesegu süütamiseks, samuti lõhkelaengu detoneerimiseks. Üks või mitu sädemikku on kõrgepingelahendites, mis kaitsevad elektriseadmeid ja nende elemente (näiteks kõrgepinge-rippisolaatoreid) liigpinge eest.
Raadiotehnika algusaastail kasutati sädemikku raadiolainete tekitamiseks (näiteks sädetelegraafis); esimese raadiolainesädemiku valmistas Heinrich Hertz 1887. aastal.“
Vrchlabí

Vrchlabí (saksa keeles "Hohenelbe") on linn Tšehhis Hradec Králové maakonnas Trutnovi ringkonnas. Vrchlabí asub Elbe (Laba) jõe ääres, Poola piirist 14,5 km kaugusel, Trutnovist ligi 22 km lääneloodes ja Hradec Královést 48 km põhjaloodes.
Vrchlabí asub merepinnast 477 meetri kõrgusel.
Vrchlabít on esmamainitud 1359. aastal, linnaõigused sai 1533. aastal.
Andero

Andero on mehenimi.
1. jaanuaril 2021 oli Eestis eesnimi Andero 430 mehel (esinemissageduselt 296. mehenimi). Andero oli keskmiselt 18 aasta vanune (mediaanvanus oli 15). Kõige populaarsem oli eesnimi Andero vanuserühmas 5–9, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 11,23.
Indrek Sarrap

Indrek Sarrap (sündinud 11. juulil 1978) on Eesti muusikaettevõtja ja kontrabassimängija. 
Lõpetanud Tallinna Muusikakeskkooli ja Eesti Muusikaakadeemia.
Töötas aastatel 1996–2013 rahvusvahelises kammerorkestris Kremerata Baltica (solist ja dirigent Gidon Kremer) mänedžeri ja muusikuna, mille ridades pälvis ka Grammy auhinna (aastal 2001).
Samuti on töötanud aastaid DJ-na ning raadiosaatejuhina Raadio 2-s (1995–2007).
Indrek Sarrap on ka kontserdikorraldaja, omades ettevõtet Enjoy Music ja kontserdiklubi.ee kaubamärki ning olles üks Star Agency eestvedajatest. Aastatel 2014–2020 oli Eesti Fonogrammitootjate Ühingu juharuse liige. Sarrap on ka Enjoy Stuudio omanik.
2009. aastast on ta ansambli The Swingers liige ja mänedžer ning Birgit Sarrapi ja ansambli Violina mänedžer.
Isiklikku.
Ta on 2013. aastast abielus laulja Birgit Sarrapiga (neiupõlvenimega Õigemeel). Neil on kaks last: Helin Sarrap (sündinud 2016) ja Simeon Sarrap (sündinud 2013).
Tema õde on Silvia Soro.
Hodonín

Hodonín (saksa keeles "Göding") on linn Tšehhis Lõuna-Morava maakonnas, Hodoníni ringkonna halduskeskus. Hodonín asub Morava jõe kaldal Slovakkia piiri ääres, Brnost ligikaudu 53 km kagus.
Hodoníni on esmamainitud 1046. aastal, linnaõigused sai 1228.
Hodonínis on sündinud Tšehhoslovakkia esimene president Tomáš Masaryk.
1977. aastal asutatud Hodoníni loomaaed on Tšehhi Vabariigi üks uuemaid ja väiksemaid loomaaedu.
Metsa tänav (Pärnu)

Metsa tänav on tänav Pärnus, mis algab Laine tänavalt ja lõpeb Raja tänaval. Metsa tänav ristub Ravi, Mere ja Papiniidu tänavaga.
Tänav on Pärnu Koidula Gümnaasiumist kuni Raja tänavani ühesuunaline. Sõita on võimalik vaid Raja tänava suunas.
Tänav on ligikaudu 1,45 km pikkune.
Jäljed lumel

"Jäljed lumel" (vene keeles "Следы на снегу") on Georgi Brjantsevi 1954. aastal Moskvas kirjastatud spiooniromaan.
"Jäljed lumel" ilmus eesti keeles 1956. aastal sarja "Seiklusjutte maalt ja merelt" 9. raamatuna. Selle tiraaž oli 30 000 eksemplari.
Romaani tegevus toimub Teise maailmasõja järgsetel aastatel Jakuutia taigas. Jakuudist kütt Bõkanõrov märkab jälgede järgi, et keegi on öösel tema üksiku tare juurest suuskadel mööda sõitnud, julgemata siseneda. Kahtlust äratavad jäljed viivad kaevandusasulani ning kaovad tuisus. Öösel on toimunud asulas Moskvast komandeeritud inseneri mõrv. Rajoonikeskusest kutsutakse välja KGB major Šelestov, kes saabub kaaslastega asjaolusid uurima. Asula komandant Beloljubski saadetakse kõiki elamuid kontrollima, kuid mees on hommikuks kadunud. Bõkanõrov avastab, et tuisuvangis olevast asulast viivad välja kahed suusajäljed. Algab seiklusrohke tagaajamine, mis lõpeb spioonide tabamisega enne, kui nad jõuavad kaevanduse salajastest dokumentidest tehtud fotodega Ameerika Ühendriikidest saabuvale lennukile.
Filmistuudios Lenfilm on 1955. aastal romaani motiividel valminud samanimeline mängufilm.
Ivan Yastrebov

Ivan Yastrebov (sündinud 16. novembril 2002 İstanbulis) on türgi-vene laulja.
The Voice Kids ukraina keelse versiooni üks finalistidest. Ja Juunioride Eurovisioon sai Ukraina rahvuslikus valikus 2. koha. Ta osales ka The Voice Kids venekeelses versioonis ja võistles lauluga "Argo". Aastal 2018 tuli ta "Venemaal toimunud lauluvõistluse" "Иван Синяя птица" võitjaks.
Hanns Hörbiger

Hanns Hörbiger (täisnimega Johann Evangelist Hörbiger; 29. november 1860 Atzgersdorf – 11. oktoober 1931 Mauer bei Wien) oli Austria insener.
Elulugu.
Hörbiger sündis Viini külje all Atzgersdorfis, ent veetis nooruse Kärntenis. Seejärel õppis ta Viinis masinaehitust. 1880. aastate alguses tegutses ta mõnda aega joonestajana, seejärel töötas 1884. aastast Brünni masinaehitustehases ja 1887. aastast Helenentali tekstiilivabrikus. 1891. aastast tegutses ta pikemat aega Budapestis. 1900. aastal asutas ta koos Friedrich Wilhelm Rogleriga sealsamas oma inseneribüroo, mille viis 1903. aastal Viini üle. 1925. aastal rajas ta koos poegade Alfredi ja Hans Robertiga ettevõtte Hoerbiger &amp; Co.
Hanns Hörbiger suri 11. oktoobril 1931 Maueris ja maeti Maueri kalmistule. 
Juba Hörbigeri eluajal, 1925. aastal nimetati tema järgi Johann-Hörbiger-Gasse Maueris ja pärast surma, 1932. aastal Hörbigerplatz Breitensees.
Tegevus insenerina.
Insenerina tegutses Hörbiger peamiselt kompressoritehnoloogiaga. 1895. aastal patenteeris ta ventiili, mida hakati nimetama Hörbigeri ventiiliks. Ta arendas oma ventiili ka järgnenud aastatel korduvalt edasi.
Hörbigeri välja töötatud ja edaspidi toodetud kompressoriventiilid kujunesid võrdlemisi populaarseks. Hörbigeri kaubamärk on endiselt kasutusel ja tema rajatud ettevõte tegutseb Hoerbiger Holdingi nime all jätkuvalt.
Glatsiaalkosmoloogia.
Hörbiger oli glatsiaalkosmoloogiaks (saksa keeles "Welteislehre" või "Glazialkosmogonie") nimetatud pseudoteadusliku õpetuse autor. Inspiratsiooni olevat ta saanud sulaterase voolamisest külmunud maapinnale ja Kuu pinna heleduse jälgimisest, mis viis ta mõttele, et Kuu koosneb jääst. 1913. aastal ilmus tema ja harrastusastronoomi Philipp Fauthi koostöös teos "Hörbigers Glacial-Kosmogonie", milles Hörbigeri teooriat tutvustati. Teooria järgi sai Päikesesüsteem alguse massiivse ja ülikuuma taevakeha kokkupõrkel jääst koosnenud hiigelplaneediga. Planeet tungis selle "superpäikese" sisse ja sadu tuhandeid aastaid hiljem toimunud plahvatuse järel paiskusid sulamata planeeditükid maailmaruumi, moodustades praeguse Päikesesüsteemi.
Oktsidentaal.
Hörbiger oli tehiskeele oktsidentaali üks varasemaid järgijaid. Seejuures toetas ta 1920. aastate teisel poolel oktsidentaaliliikumist ka materiaalselt märkimisväärselt. Koos Engelbert Pigali ja veel mitme Austria inseneriga moodustas ta Kesk-Euroopa oktsidentalistide tuumiku.
Isiklikku.
Hanns Hörbigeri emapoolne vanaisa oli orelimeister Alois Hörbiger. Hörbigeril oli neli poega, kellest Paul ja Attila kogusid tuntust näitlejatena ja panid aluse Hörbigeride kui näitlejate suguvõsale, Alfred Hörbiger hoidis käigus oma isa rajatud ettevõtte, Hans Robert Hörbiger aga oli sarnaselt isaga oktsidentalist.
Miškiniai

Miškiniai (poola keeles "Leśniki") on Vilniuse linnaosa, mis asub linna lääneosas Lazdynai valla territooriumil. Miškiniai piirneb läänes Lazdynaiga, lõunas Bukčiaiga, idas aga üle Nerise jõe Vilkpėdėga; neid ühendab Lazdynai sild.
Miškiniais asuvad aastal 1944 valminud ja muinsuskaitse all olev Vilniuse näitusehoone ning LITEXPO näitusehoone. Linnaossa jääb ka kasvuhooneid valmistav tehas.
Aastal 1905 asusid seal Ivaškevičiustele kuuluv Miškiniai mõis, karjamõis, kool ja Miškiniai küla. Kokku oli neis 115 elanikku. Aastal 1931 oli Miškiniais 132 elanikku. Selle küla kohale on tänapäevane linnaosa ka kujunenud.
Lazdynai

Lazdynai (poola keeles "Leszczyniaki") on Vilniuse linnaosa, mis asub linna lääneosas Lazdynai valla territooriumil. Lazdynai piirneb põhjas Karoliniškėsega, läänes üle Nerise Jočionysiga, idas Miškiniaiga, edelas Lazdynėliaiga, kagus aga Bukčiaiga.
Linnaosas asuvad Vilniuse Ülikooli haigla ja Lazdynai polikliinik. Linnaosas on raamatukogu, haridust annavad algkool ja neli keskkooli.
Linnaosa kohal asus varem Leszczyniaki küla, sellest on tuletatud ka linnaosa leedukeelne nimi. Aastal 1905 oli külas 65 elanikku, aastal 1931 oli elanikke 107.
Aastal 1962 tehti arhitektidele Vytautas Čekanauskasele ja Vytautas Brėdikisele ülesandeks kavandada uus Vilniuse läänepoolne elamurajoon. Küla kohale asuti rajama Vilniuse linnaosa aastal 1974. Projekti autorid olid Vytautas Čekanauskas, Vytautas Brėdikis, Vytautas Kazimieras Balčiūnas, Gediminas Valiuškis ning insenerid Algimantas Kleinotas ja Vincentas Šileika. Aastal 1974 said nad projekti eest Lenini preemia. Projekti eeskujuks oli Tapiola, Vallingby ja Le Mirail. Linnaosa on linnalise arhitektuuri mälestisena muinsuskaitse all. Kaitse all on ka skulptuurid "Kandlemängija" ja "Hommik", dekoratiivne tuulelipp ja Keskkooli nr. 40 hoone.
1986. aastal hakati Karoliniškėse ja Lazdynai vahele rajama Muinasjutuparki (Pasakų parkas). 1996. aastal valmis katoliku kirik, Lazdynais asub ka salesiaanide klooster. 2005. aastal valmis uus elamurajoon Pavasaris.
Linnaosas asub Eugenija Šimkūnaitė korter-muuseum.