About Love

"About Love: Reinventing Romance for Our Times" on Robert Solomoni filosoofiline raamat, mida on kasutatud ka abielunõustamisel. Selle andis välja Simon &amp; Schuster 1988. Aastal 2001 andis selle välja Madison Books.
Pealkiri viitab Octavio Pazi sõnadele ajakirjas Newsweek 19. novembril 1979 antud intervjuus: "Minu meelest on armastus muutumas abstraktsiooniks... Hingest on saanud seksi osa, ja seksist on saanud poliitika osa. Et meie ühiskond paraneks, tuleb meil parandada see arusaam armastusest. Aga me ei saa tagasi minna varajaste platonistlike ja kristlike armastuse ideaalide juurde, sest bioloogia ja tänapäeva teadus on asju muutnud. Luuletajad, kunstnikud, kujutlusvõimega inimesed peavad leidma uue armastusepildi, ja see on kõige tähtsam asi. Kui me seda ei leia, siis elu muutub kõrbeks. Me peame armastuse uuesti leiutama."
Kokkuvõte.
Selle essee tees on, et armastus on sügavam ja meie olemisele fundamentaalsem, kui suuremast osast meie jutust selle kohta välja tuleb, et armastus on kõige parem, kui seda kultiveeritakse sõprusest, mitte suure jõuga algsest kireplahvatusest, ja et armastus muutub ajaga paremaks, mitte ei kahane, nagu me kardame. 
2001. aasta eessõna.
Meie obsessioon romantilisest armastusest tuleb võib-olla sellest, et me oleme seda nii väga glamuriseerinud ning end sellega piinanud, et me oleme loonud segase ja illusoorse vajaduse, mida võib-olla pole võimalik rahuldada. Armastust on kujutatud kannatuse, hulluse, isegi surmava haigusena. Ometi on ta reaalne, väärtuslik ja kättesaadav. Alles siis, kui oleme tunginud läbi metafüüsilisest udust, eksitavatest müütidest ja ohtlikest metafooridest, mis on teinud armastuse nii tabamatuks, osutub romantiline armastus haaratavaks ning ühitatavaks terve, õnneliku eluga. See on märkimisväärne, kuidas me oleme tõstnud selle ühe emotsiooni teistest nii palju kõrgemale. Suurem osa kirjandusest armastuse kohta on piinlikult ebakriitiline või kibedalt küüniline. Me oleme sunnitud valima "udutajate" ja "hõlbustajate" vahel. Nende armastuseteooriad ulatuvad udustest abstraktsioonidest praktiliste nõuanneteni, kuidas tuleb hambapastatuubile kork peale keerata ja õppida kuulama (viimane ei ava armastuse loomust ja väärtust). 
Kuidas me "leiame" armastuse, või on armastus hoopis miski, mille me loome? Miks mõnikord on raske armastada, armastust tunnistada või seda õigesti väljendada? Miks armastus ebaõnnestub ja miks me valime valesid partnereid? Armastust peetakse meie ühiskonnas sageli ainult noortele omaseks seksuaalseks vaimustuseks, ja see teeb küpse armastuse raskeks, sest me ei mõista selle loomust õigesti. 
Armastus on küll looduslik, kuid ka sotsiaalne konstruktsioon ja individuaalne vastutus. Iga põlvkond ja iga paar peab armastuse leiutama ja taasleiutama. 
Enamik meist tunneb end ilma armastatud olemise ja armastamiseta ebatäielikuna. Iga sõltumatu ja autonoomne indiviid püüab end täiendada, ümber määratleda koos teise inimesega ja tema kaudu. End ümber määratledes määratleme ümber ka armastuse ning ühtlasi intiimsuse, truuduse, seksuaalse külgetõmbe ja [[seksuaalne rahuldus|rahulduse. 
Armastus ei põhine ainult bioloogial, vaid ka sotsioloogial ja ideedel. Meie uskumustest armastuse kohta oleneb suuresti see, kuidas me armastame, või meie võimetus armastada või hästi armastada. 
Sissejuhatus: armastuse taasleiutamine.
Armastuse mõistet on palju vääriti mõistetud, ning see on viinud pettumuse ja tragöödiateni. Paradoksaalse armastusekäsituse tõttu on jääv armastus tundunud tabamatuna, raskena, isegi müsteeriumina. Me määratleme armastust üürikese kogemusena, tundena, kirena, ja siis imestame, kuhu ta kaob. Ma samastame armastust uudsusega ja ülistame noore armastusena, ja siis imestame, miks hilisemas eas on armastusega raskusi. Me idealiseerime armastust nii, et jääv armastus on peaaegu võimatu. Armastus olevat täiesti isetu, aga ühelgi emotsioonil pole nii palju tegemist iseendaga. Väärtused, mis meid armastuses ligi tõmbavad, on vastuolus voorustega, mis panevad armastuse toimima. Armastus olevat igavene, aga tegelikult on see ajaloos leiutatud ja taasleiutatud. Meile tundub, et kui armastus on tõesti leitud, on ta peaaegu tagatud, aga tegelikult on armastus alati lahtine küsimus, individuaalne vastutus. 
Kuidas armastust püsivaks teha? Armastus on emotsionaalne protsess, mis võtab aega ja ulatub tulevikku ning rajab endale aluse. Armastus ei kesta, sest me mõistame seda vääriti, kaotame selle vastu huvi, võtame seda enesestmõistetavana või lämmatame selle karjääri ja rutiinina. Armastus kestab, kui ta tunnistab end esmaseks, vaatab oma raskustele näkku, mõistab end protsessina, mitte kirena. 
[[Kategooria:Filosoofiateosed]]