tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Saksa Raamatuauhind

Saksa Raamatuauhind ("Deutscher Buchpreis") on tunnustus, mida antakse välja alates 2005. aastast aasta parimale saksakeelsele romaanile, üleandmine toimub oktoobris Frankfurdi raamatumessil. Auhinda annab välja Saksa Raamatukaubanduse Börsiühingu Fond, auhinna eesmärk on saksa keeles kirjutavate autorite vastu huvi äratamine ka väljaspool saksa keeleruumi, lugemise ja raamatu kui meediumi väärtustamine.
Kandidaate esitavad Saksa, Austria ja Šveitsi kirjastused; kandideerivad romaanid, mis on ilmunud ajavahemikus eelmise aasta oktoobrist auhinna andmise aasta septembrini. Seitsmeliikmelises žüriis on kaks kirjanikku, neli ajakirjanikku ja üks kirjastaja, žürii koosseis muutub igal aastal. Žürii paneb augusti lõpuks kokku 20 teosest koosneva pika nimekirja ("longlist"), septembris avaldatakse kuuest teosest koosnev lühike nimekiri ("shortlist") ja auhinna laureaat selgub oktoobris. Pikka ja lühikesse nimekirja satuvad sageli uued, laiemale avalikkusele veel tundmatud nimed, saksakeelse kirjanduse mitmekesisust esindavad autorid.
Saksa Raamatuauhinna laureaat saab 25 000 eurot, ülejäänud viis finalisti saavad 2500 eurot. Rahalisest auhinnast olulisem või samaväärne on meedia tähelepanu ja raamatu läbimüügi kasv. Enamasti jõuavad auhinna võitnud romaanid bestsellerite nimekirjadesse ja kirjaniku tuntus laieneb väljapoole saksa keeleruumi piire, sest romaane tõlgitakse teistesse keeltesse.
Saksa Raamatuauhinna pälvinud teostest on eesti keeles ilmunud:
Mikk Matsi

Mikk Matsi (sündinud 7. juulil 1986 Pärnus) on eesti loodusfotograaf. 
Haridus ja töökäik.
Mikk Matsi lõpetas 2005. aastal Kilingi-Nõmme Gümnaasiumi. 2008. aastal lõpetas ta Tallinna Tehnikaülikooli bakalaureuseõppe puidutehnoloogia erialal ja 2011. aastal samas magistriõppe (magistritöö teemaks oli "Puidu omaduste ja spooni tootmisprotsessi mõju liimitavuse kvaliteedile"). 
Ta töötab peakonstruktori ja kavandamisosakonna juhatajana mööbliettevõttes AS Sarkop.
Suur Hunt.
Eesti suurima loodusfotokonkursi "Looduse aasta foto" žürii eesotsas Rein Maraniga määras 2018. aastal peaauhinna – Suure Hundi auhinna – Mikk Matsile foto "Karupere" eest. Harjumaal ühe suure looduskaitseala serval 2017. aasta augustis tehtud foto emakarust kolme pojaga sai esikoha ka kategoorias "Parim loomaportree". 
Konkursi auhinnatseremoonia peeti 12. mail 2018 Estonia kontserdisaalis. Rein Maran sõnas "Looduse aasta foto 2018" galal Estonia kontserdisaalis aasta loodusfotot – "Karuperet" – iseloomustades, et selles pildis on selge sõnum: "Võidupildis on pöördumine, et meil peaks olema kõigil ruumi. Meie seisame teeserval, meie ja metsa vahel on karud ja vaatavad küsivalt meie poole, kas ka neile on kohta." 
Isiklikku.
Lisaks fotograafiale on Mikk Matsi meelisalaks käia Põhja-Eesti kärestikerohkeil jõgedel lõhelisi püüdmas. Pildistamas käib ta aga enamasti Pärnumaal.
Jacques Insermini

Jacques Émile Edmond Insermini (24. oktoober 1927 Pariis – 6. juuni 2024) oli prantsuse mootorisportlane kaskadöör ja filminäitleja.
Ta oli kolmekordne Prantsusmaa meister (1960, 1961 ja 1962).
1966. aastal alustas Insermini karjääri näitlejana. Ta töötas mängufilmides, televisioonis, teatris ja pornofilmides.
Leida Leesment

Leida Leesment (neiupõlves Leida Liidak, kuni 1936. aastani Leida Liidemann; 11. juuni 1918 Samarkandi oblast, Turkestan – 3. juuli 1998 Malmö) oli Rootsi võimlemisorganisatsiooni Malmöflickorna asutaja.
Leida Leesment oli lõpetanud Tartu Ülikooli võimlemisinstituudi ja töötanud paar aastat Tallinnas võimlemisõpetajana, kui perekond 1944. aastal Rootsi põgenes. Stockholmis töötas ta Ernst Idla assistendina tema võimelmisrühma juures.
1954. aastal kolis perekond Leesment Malmösse, kus Leida Leesment asutas võimlemisrühma Malmöflickorna, mis põhines peamiselt rütmilistele liigutustele ja tantsule pallidega. Algusest peale osalesid selles Leida vanemad tütred ja seejärel ka noorim tütar Tiina. Mõni aasta pärast seda, kui Tiina oli õpinguid lõpetanud ning saanud võimlemisõpetaja kutse, jätkas Leida Leesmenti tööd Malmöflickorna juhina ta tütar Tiina Leesment Bergh. 
Isiklikku.
Leida Leesmenti isa oli Karl Liidak. Tema abikaasa oli Hans Leesment ja tütred Reet Sepp, Kaja Leesment ja Tiina Leesment Bergh.
Tibor Badari

Tibor Badari (17. august 1948 Mátészalka – 9. oktoober 2014 Budapest) oli Ungari poksija ning poksitreener ja -tegelane.
Poksijana.
Ungari meistrivõistlustel.
Ta oli kokku kaheksakordne Ungari meister – kärbeskaalus (kuni 51 kg) aastatel 1967–1968, kukk-kaalus (kuni 54 kg) aastatel 1970–1971 ning sulgkaalus (kuni 57 kg) aastatel 1973–1976.
Kaasaegsetel olümpiamängudel.
Ta osales kärbeskaalus (kuni 51 kg) 1968. aasta México olümpiamängude poksivõistlustel, kus kaotas veerandfinaalis hilisemale pronksmedalivõitjale Leo Rwabwogole (Uganda) ja jäi edasistest medaliheitlustest välja ning sulgkaalus (kuni 57 kg) 1976. aasta Montréali olümpiamängude poksivõistlustel, kus kaotas 3. ringis oma kohtumise ja jäi edasistest medaliheitlustest välja.
Maailmameistrivõistlustel.
Ta osales sulgkaalus (kuni 57 kg) 1. maailmameistrivõistlustel (Havanna, 1974), kuid kaotas veerandfinaalis hilisemale pronksmedalivõitjale Mariano Álvarezele (Kuuba) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja..
Euroopa meistrivõistlustel.
Ta võitis kuldmedali ja tuli Euroopa meistriks kukk-kaalus (kuni 54 kg) 19. Euroopa meistrivõistlustel (Madrid, 1971) ning sulgkaalus (kuni 57 kg) 21. Euroopa meistrivõistlustel (Katowice, 1975).
Poksitreeneri ja -tegelasena.
Pärast sportlaskarjääri lõpetamist 1978. aastal töötas ta poksitreenerina ja hiljem oli ametis Ungari Poksiliidu juures.
Stiimulõpe

Stiimulõpe on masinõppe ala, mis on inspireeritud biheiviorismist. Selle uurimisobjektiks on tarkvara põhiline agent, mille eesmärk on teostada tegevusi ümbritsevas keskkonnas nii, et tegevustest tulenev preemia oleks maksimeeritud. Probleemi üldisuse tõttu on see uuritud paljudes teistes valdkondades, näiteks mänguteooria, automaatika, majandusteadus, informatsiooniteooria, statistika, geneetilised algoritmid jt.
Sissejuhatus.
Stiimulõpes on keskkond tüüpiliselt formuleeritud kui Markovi otsustusprotsess (MDP), kuna stiimulõppes rakendavad paljud algoritmid probleemi lahendamiseks dünaamilist programmeerimist. Tänapäevase stiimulõpe erinevus klassikalistest algoritmidest on see, et tänapäevase stiimulõpe algoritmidel pole vaja teada protsessi MDP-d ning nende abil saab lahendada suuri MDP-sid, kus täpsed lahendid on tihtipeale võimatud.
Stiimulõpe protsess erineb tavalisest juhendatud õppest selle poolest, et see ei kasutata sisend/väljund näidispaare ja suboptimaalsed tegevused ei ole otseselt korrigeeritud. Selle asemel on stiimulõpe algoritmide fookuseks nende tegevuste lõplik tulemus, mille saavutamiseks on vaja balansseeritud avastamist ja olemasoleva strateegia järgimist. Nende kompromiss on pidevalt uuritud lõpliku MDP-ga probleemide kontekstis, nagu "multi-armed bandit".
Formuleering.
Matemaatiliselt on stiimulõpe formuleeritud kui Markovi otsustusprotsess (formula_1):
Formuleeringust otseselt tuleneb, et stiimulõpe tegeleb stohhastiliste probleemidega, kus üleminek olekust formula_7 olekusse formula_8 pole deterministlik. Üldjuhul pole üleminekutõenäosused teada ning algoritmi eesmärk on olekule formula_12 leida vastav tegevus formula_13 nii, et oodatav preemia oleks maksimeeritud.
Algoritmid.
Tihti rakendatakse stiimulõppe algoritmide kasutamisel funktsioonide lähenemismeetodeid, nagu näiteks närvivõrgud. Tänu nendele on võimalik stiimulõpet rakendada seal, kus klassikalised meetodid hakkama ei saa:
Tänapäeval populaarsemad stiimulõpe algoritmid on DQN ja A3C. Nende erinevus ei ole ainult algoritmiline, vaid ka agendi õppimise põhimõtte poolest. Näiteks DQN õpib viivitusega ehk kogub alguses mingi hulga kogemusi mälusse ja pärast õpib nende pealt, samas kui A3C õpib käigupõhiselt ehk reaalajas.
Rakendus.
Stiimulõppe algoritme rakendatakse paljudes valdkondades, näiteks robootikas ja majandusteaduses. 
Ettevõtte DeepMind poolt loodud arvutiprogramm AlphaGo võitis 2016. aastal viiepartiilises "go"-matšis 4:1 maailmameistrit Lee Sedoli. 2017. aastal võitis programmi edasiarendatud variant AlphaZero ülekaalukalt parimat maleprogrammi Stockfish.
Lil Pump

Gazzy Garcia (sündinud 17. augustil 2000), esinejanimega Lil Pump, on Ameerika Ühendriikide räppar, produtsent ja laulukirjutaja.
Garcia sai tuntuks oma looga "Gucci Gang", mis saavutas USA edetabelis Billboard Hot 100 kolmanda koha. See on ka tema esimene lugu, mis saavutas plaatinaplaadi staatuse. Tema debüütstuudioalbum "Lil Pump" ilmus 6. oktoobril 2017.
Lapsepõlv ja õpingud.
Gazzy Garcia on sündinud USA-s Florida osariigis Miamis. Tema isa on pärit Kuubast ja ema Mehhikost.
Kui Garcia oli 13-aastane, tutvustas nõbu talle Omar Pineirot (esinejanimega Smokepurpp); lõpuks hakkasid nad koos muusikat tegema. Nii Garcia kui ka Pineiro visati mitmest koolist välja. Seejärel pandi Garcia erivajadustega laste kooli, kuid visati kümnendas klassis ka sealt kakluste tõttu välja.
Muusikakarjäär.
Alates 2016. aastast.
Garcia räpikarjäär algas sellest, kui Smokepurpp kirjutas pala ning palus Garcial seda vabastiilis täiustada. Koostööna loodud pala avaldati Garcia debüütsinglina "Lil Pump" 2016. aastal muusika voogedastusplatvormil SoundCloud. Sellele järgnesid peagi singlid "Elementary", "Ignorant", "Gang Shit" ja "DrumStick", igaühel neist on üle kolme miljoni kuulamise. 
Garcia lugude edu SoundCloudis teenis talle tunnustuse Lõuna-Florida "underground-"räpi (SoundCloudi räpi) valdkonnas. Garcia oli kaaspeaesineja No Jumperi turneel 2016. aastal ning esines ka Rolling Loud Festivalil.
Pärast 2017. aastat.
2017. aasta alguses andis Garcia välja singlid "D Rose" ja "Boss", millest said suured hitid SoundCloudis, saades kokku 70 miljonit kuulamist. "D Rose" populaarsus viis muusikavideo tegemiseni, mille produtseeris režissöör Cole Bennett (tuntud plaadifirma Lyrical Lemonde järgi). Video ilmus YouTube'is 30. jaanuaril 2017 ja on saanud 187 miljonit vaatamist 2020. aasta jaanuari seisuga. 
9. juunil 2017 allkirjastas Garcia plaadilepingu Tha Lights Globali ja Warner Bros Recordsiga. 2018. aasta jaanuaris tunnistati Garcia leping Warner Bros Recordsiga aga kehtetuks, kuna Garcia oli allkirjastamise ajal olnud alaealine.
2017. aasta juulis teatas Garcia, et tema debüütalbum on töös ja see tuleb välja augustis. Albumit augustis siiski ei ilmunud, kuid ta andis välja laulu "Gucci Gang", millest sai tema esimene laul, mis jõudis edetabelisse Billboard Hot 100 ja tõusis lausa kolmandale kohale 8. novembril 2017.
6. oktoobril 2017 andis ta välja oma debüütalbumi "Lil Pump" koostöös Smokepurppi, Gucci Mane'i, Lil Yachty, Chief Keefi, Rick Rossi ja 2 Chainziga. 
2018. aasta jaanuaris andis Garcia välja loo "I Shyne", mille produtsent oli Carnage. Garciast hakkasid huvituma sellised räpparid nagu Gucci Mane ja DJ Khaled.
Claus Høxbroe

Claus Høxbroe (sündinud 1980. aastal) on taani luuletaja, kes on ise nimetanud end biitpoeediks ("beatpoet").
Kopenhaagenist pärit luuletaja loomingu keskseks teemaks on linnaelu. Høxbroe linnaluule kasutab teravaid ja humoorikaid võrdlusi ning mänglevat tänavakeelt, sellele on omane rütm ja keele voolavus, siin-ja-praegu-hetke vahendamine. Kirjutamisega sama oluline on luuletaja loomingus olnud tekstide elav esitus lavalt, ta esinemisstiili iseloomustab improvisatsioon ja pidev suhtlus publikuga. Alates 2013. aastast on ta koos taani džässpianisti Oscar Gilbertiga esitanud ja salvestanud 1940. ja 1950. aastatel Ameerika Ühendriikidest alguse saanud beat-luulet.
Looming.
Claus Høxbroe avaldas oma esimese luulekogu "Ulg tänavalt" ("Hylet fra gaden") 2006. aastal. Kokku on ta üllitanud kümme luulekogu, millest värskeim on 2015. aastal avaldatud taani- ja saksakeelne "Asphalt und Auferstehung | Asfalt og opstandelse". Lisaks kirjutamisele on ta salvestanud koostöös Taani muusikute ja kunstnikega mitmeid "spoken word" heliplaate. Alates 2007. aastast on tal ilmunud kuus albumit. Rahvusvahelist tuntust on luuletaja kogunud esinemistega Norras, Rootsis, Inglismaal, Soomes ja Saksamaal.
Lisaks taani keelele on tema luulet avaldatud saksa keeles. 2016. aastal esines Claus Høxbroe koos Oscar Gilbertiga Tartu kirjandusfestivalil Prima Vista ja Tallinnas Kirjanike Maja saalis. Valik Høxbroe luuletusi on ilmunud 2016. aasta Akadeemia 5. numbris Eva Velskeri tõlkes.
Tunnustus.
2011. aastal pälvis Høxbroe Dan Turèlli auhinna ("Dan Turèll Medaljen").
Marius Povilas Elias Martynenko

Marius Povilas Elijas Martynenko (sündinud 1993) on leedu luuletaja.
Ta osales 2015. aasta novembris Tartus Euroopa luuleprõmmu meistrivõistlustel Leedu esindajana ja saavutas 6. koha. 2016. aastal oli ta esineja Tartu kirjandusfestivali Prima Vista.
Leonberger

Leonberger on suurekasvuline koeratõug. Tõu nimetus on pandud Saksamaal Baden-Württembergis asuva Leonbergi linna järgi. Legendi järgi aretati leonberger koeraks, mis sarnaneks lõvile linna vapil.
Suurus.
Turja kõrgus:
Kaal:
Mullikile

Mullikile (inglise keeles "bubble wrap") on läbipaistev plastmaterjal, mida kasutatakse habraste esemete pakkimiseks. Korrapäraselt asetsevad õhuga täidetud poolkerad (mullid) kaitsevad õrnu esemeid purunemise eest.
Bubble Wrap (algselt Air Cap) on üldine kaubamärk, mis kuulub ettevõttele Sealed Air. 1957. aastal proovisid kaks leiutajat Alfred Fielding ja Marc Chavannes leiutada kolmemõõtmelist plastikust tapeeti. Ehkki nende mõte ebaõnnestus, leidsid nad, et nende loomet on võimalik kasutada pakkematerjalina. Ettevõtte Sealed Air Corp asutas Alfred Fielding 1960. aastal.
Disain.
Mullikilet, mis pehmendab õrnu ja kergesti purunevaid esemeid, on üldjuhul saadaval erineva suurusega, olenevalt pakitud eseme suurusest ja vajalikust pehmenduskaitse astmest. Vähendamaks transpordiga kaasnevaid kahjustusi, kasutatakse toodete pakkimiseks mitut kihti mullikilet. Ühekihilist pinnakaitset kasutatakse teatud tüüpi kirjaümbrikutes. 
Mullid võivad olla läbimõõduga 6 mm (1/4 tolli) kuni 26 mm (1 toll) või rohkem, et tagada transiidi ajal lisakoormuste liigne surve. Kõige tavalisem mullide suurus on 1 cm. Lisaks plastikust õhumullide kaitsele võib toodetele kaitset pakkuda ka plasti materjal. Näiteks kasutatakse elektrooniliste osade ja komponentide kohaletoimetamisel antistaatilist plasti, mis hajutab staatilise laengu ja kaitseb tundlikke elektroonilisi kiipe staatilisuse eest, mis võib neid kahjustada. Üks esimesi mullipakendi laialdasemaid kasutusi oli 1960. aastal, mil ostjatele toimetati kätte uus IBM 1401 arvuti. Varem polnud keegi mullikilesse pakendatud tooteid saanud. 
Meelelahutus.
Kuna mullipakend tekitab kokkusurumisel purunemise käigus plaksuva heli, siis kasutatakse seda sageli lõbusa ajaviitena. Mõned veebisaidid pakuvad ka virtuaalset meelelahutust. Mullipakendiprogrammid näitavad mullikile tükikest, millele klõpsates saab mullikesi "poppida" ehk katki teha.
Oscar Gilbert

Oscar Gilbert (sündinud 1986) on taani pianist.
Elu ja looming.
Oscar Gilbert on lõpetanud Rütmimuusika Konservatooriumi ("Rytmisk Musikkonservatorium") Kopenhaagenis. Ta komponeerib džässi, popi, R&amp;B ja" afro-beat"'i võtmes ning mängib mitmes muusikakollektiivis. Gilbert on koostööd teinud "impro-comedy" grupiga Den Lalleglade Brigade, tuntud Taani räppari Per Versiga ja luuletaja Claus Høxbroega.
2013. aastal ilmus Oscar Gilberti ja Claus Høxbroe esimene ühisplaat „Alasti kui vaststündinu“ („Nogne som Nyfodte“), milles Høxbroe kannab ette oma tekste ning Gilbert improviseerib klaveril. 2015. aastal ilmunud plaadil „Hämariku tsensuur“ („Tusmørkets Censur“) on Gilbert komponeerinud muusika spetsiaalselt Høxbroe tekstidele ning see on lindistatud paljude muusikute ühistööna.
Oscar Gilbert on esinenud koos Claus Høxbroega 2016. aastal Tartu kirjandusfestivalil Prima Vista.
Vilis Lācītis

Vilis Lācītis, kodanikunimega Aleksandrs Ruģēns (sündinud 20. novembril 1975) on läti kirjanik ja muusik.
Elab ja kirjutab Ühendkuningriigis Oxfordis. Ta on õppinud antropoloogiat Oxfordi Ülikoolis. 
Muusikuna tegutses Lätis aastail 2002–2007 ansamblis Pupociklu Vasara. 
Ruģēnsi pseudonüüm Vilis Lācītis viitab läti nõukogude sotsrealismi klassikule Vilis Lācisele ja nagu kirjanik ise on öelnud – kui Lācis (läti k „karu“) oli klassik, siis Lācītis (läti k „karuke“) on väike klassik, klassikuke. Oma raamatuesitlustel astus autor kirjanikutee algusaastail publiku ette karukostüümis või karumaski taha peitudes, mistõttu tema isik jäi algul saladuseks.
Teosed.
Vilis Lācītise debüütteos „Stroika vaatega Londonile“ saavutas kiiresti publikumenu, olles 2010. aastal autori kodumaal kõige loetum läti keeles kirjutatud romaan. Samuti pälvis romaan Jānis Roze raamatupoe eriauhinna, Ventspilsi raamatukogu sümpaatia auhinna, Delfi lugejate auhinna ning oli kirjanduse aastaauhinna finalist debüütteoste kategoorias. 2011. aastal anti teos välja ka audioraamatuna.
Jaanuaris 2017 ilmus Vilis Lācītise esikromaan inglise keeles pealkirjaga "Stroika London with a View"; see on saadaval ka e-raamatuna.
Muud.
2013. aastal ilmus ansambli Pupociklu Vasara esikalbum.
Etnomeedia

MTÜ Etnomeedia on Eestis registreeritud mittetulundusühing, mille eesmärk on tutvustada rahvaste etnograafiat, folkloori, antropoloogiat ja teisi rahvuskultuuri valdkondi. 
Selle juht on Aleksei Aleksejev. Peale tema kuuluvad MTÜ Etnomeedia juhatusse ka Jüri Muttika ja Mihhail Božko.
Minna Lindgren

Minna-Liisa Gabriela Lindgren (sündinud 22. jaanuaril 1963 Helsingis) on soome muusikateadlane, kirjanik ja ajakirjanik.
Elukäik.
Minna Lindgren lõpetas Helsingi Ülikooli magistrikraadiga 1993. aastal ja on hariduselt muusikateadlane. 
1986. aastast töötas ta Yleisradios programmijuhi, saatejuhi ja produtsendina, 2002. aastast on vabakutseline kirjanik.
Oma romaanides seob Lindgren traditsioonilise kriminaalkirjanduse vananemise temaatikaga, mis on kirjanikku ennast väga isiklikult puudutanud. 2008. aastal kirjutas Lindgren oma isa haigusest ja surmast dramaatilise artikli, mille avaldas Soome suurima ajalehe Helsingin Sanomat kuulisa Kuukausiliite. Tema isa, Helsingi Ülikooli saksa keele professor Kaj Brynolf Lindgren (1922–2007), oli haigeks jäädes otsustanud keelduda haiglaravist ning surra lihtsalt "omamoodi". See soov oli Soome tervishoiuametnikele arusaamatu ja ennekuulmatu. Bürokraatide arvamus oli, et kõige turvalisem on vanuritel surmale vastu minna hooldekodus. Niisiis algatas pere kohtuprotsessi, et Lindgreni isa tohiks surra ravi ja ravimiteta. Selle traagilise loo kajastamise eest pälvis Lindgren 2009. aastal Bonnieri preemia. Soome rahvusringhääling YLE tegi sellest 2011. aastal dokumentaalfilmi "Isa surm" ("Isän kuolema").
Minna Lindgren on esinenud Tartus ja Haapsalus 2016. aasta kirjandusfestivalil Prima Vista.
Teosed.
"Õhtuhiie" triloogia.
Enne romaanikirjanikuna tuntuks saamist kirjutas Minna Lindgren kaks följetonikogumikku ning oma erialaga seotud teoseid, nagu soome helilooja Leif Segerstami elulooraamatu „Leif Segerstam nüüd!” ning koostas raamatu „Sümfooniliste tervitustega“ enda ja doktor Olli Löytty klassikalist muusikat käsitlevast kirjavahetusest.
"Õhtuhiie" triloogiat on saatnud suur rahvusvaheline edu. "Õhtuhiie" teoseid on tõlgitud ligi 20 keelde (2023. aasta seisuga).
Aimekirjandusest on ülimenukaks osutunud tema 2022. aastal ilmunud teos "Minun oopperani – epätäydellinen historia".
Lavateosed.
Lingdren on oma ooperiarmastust väljendanud ka libretode kirjutamisega. Tema libretole komponeeritud oopereid on lavastatud näiteks Soome Rahvusooperis: 
Komische Oper Berlini repertuaaris oli 2021/22 hooajal Iiro Rantala ja Minna Lindgreni ooper "Die Zaubermelodika".
Soome teatrites on mängitud järgmisi Lindgreni algupäraseid näidendeid:
Lisaks on mitmes Soome teatris toodud lavale tema romaanidel põhinevaid lavastusi.
Tunnustus.
Nominatsioon.
2015. aastal valiti tema teos „Õhtuhiie pagulased” Runebergi auhinna kandidaadiks, kuid ei võitnud seda auhinda.
Audrey Magee

Audrey Magee (sündinud 1966) on iiri kirjanik ja ajakirjanik.
Eluloolist.
Ta on õppinud Dublini ülikoolides saksa ja prantsuse keelt (University College Dublin) ja ajakirjandust (Dublin City University). Audrey Magee on teinud 12 aastat ajakirjanikuna kaastööd mitmetele väljaannetele (The Times, The Observer, The Irish Times, The Guardian). Elab abikaasa ja kolme lapsega Wicklows.
Looming.
Magee debüütromaan "The Undertaking" (2013) jõudis 2014. aastal rahvusvaheliselt tunnustatud Naiste Kirjandusauhinna ("Women's Prize for Fiction") lõppvalikusse. 2015. aastal jõudis raamat Walter Scotti nimelise ajaloolise ilukirjanduse auhinna ("Walter Scott Prize") ja 2016. aastal Dublini rahvusvahelise kirjandusauhinna ("International Dublin Literary Award") kandidaatide hulka.
Romaan on ilmunud eesti keeles Tiina Tariku tõlkes pealkirjaga "Avantüür" (Petrone Print, 2016). Audrey Magee külastas 2016. aastal Prima Vista kirjandusfestivali, samas toimus ka romaani eestikeelse tõlke esitlus.
"Avantüür" on ajalooline romaan, mille tegevus toimub Teise maailmasõja ajal paralleelselt Berliinis ning Stalingradis. Samavõrd on tegu armastusromaaniga. Teose peategelasteks on värske noorpaar Peter ja Katharina, kes sõlmivad puhtalt praktilistel kaalutlustel tollal üsna levinud fiktiivse abielu. Selline mugavusabielu võimaldas sõduritel saada sõjategevusest mitmenädalast abielupuhkust ning tagas tagalasse jäänud naisele pensioni juhul, kui mees sõjas surma sai. Seejärel noored aga armuvad ning Katharina lubadus mees koju tagasi oodata aitab Peteril sõjast eluga välja tulla. Väga oluline teema selles romaanis on moraalne korrumpeerumine, mis ei jäta puudutamata kumbagi peategelast. Kas valitseva võimu soosingu ärakasutamine oma elu edendamiseks on õigustatud ja kuhu see võib välja viia? Autor ei kirjuta kangelastest ega kangelaslikkusest, vaid lihtsa inimese elusaatusest erakordsetes tingimustes, uurides ebainimlikkuse võimalikkust igaühes meist. Autor hoidub hinnangutest ja säilitab teatud distantsi oma tegelastest.
Estcon

Estcon on ulmetemaatikast huvitatute igal aastal toimuv kokkutulek. Seda korraldab Eesti Ulmeühing. Eeskätt on fookuses ulmekirjandus ning üritusel osalevad selle autorid, väljaandjad, tõlkijad, toimetajad, illustreerijad ja muud huvilised. Samas on osalemine avatud kõigile ning mõned loengud või töötoad on pühendatud ka ulmefilmidele või kujutavale kunstile.
Esimene Estcon toimus 25.-26. juulil 1998 Tõrvaaugu puhkebaasis Aegviidu lähedal. 
Estconil kuulutatakse ja jagatakse välja Eesti iga-aastased ulmeauhinnad - Stalkerid.
Wilfried Zaha

Wilfried Zaha (sündinud 10. novembril 1992 Abidjanis) on Elevandiluuranniku jalgpallur, kes mängib Türgi kõrgliiga klubis İstanbuli Galatasaray. Ta onäärepoolkaitsja.
Pühajärve Beach Party

Pühajärve Beach Party oli Valga maakonnas Otepää lähedal Pühajärve ääres toimuv rannapidu. Esimene pidu toimus 1994 ja viimane pidu 2003.
Peo viimastel aastatel külastas seda umbes 16 000 inimest.
Peo viimane peakorraldaja oli Peeter Rebane.
Małgorzata Rejmer

Małgorzata Zofia Rejmer (ka Margo Rejmer, sündinud 6. septembril 1985 Varssavis) on poola proosa- ja reportaažikirjanik. On viimastel aastatel elanud Tiranas, Albaanias.
Looming.
Rejmeri esikteos räägib Varssavi-lähedase Grochowi elust. Peategelasteks on psühhoteraapia tudeng ja tema depressioonis isa. Romaan oli üks Gdynia kirjanduspreemia nominente.&lt;br&gt;
Läbimurdeteoseks sai 2013. aastal ilmunud reportaažiraamat "Bukarest. Tolm ja veri", mis pälvis mitu tähtsat kirjandusauhinda. Selles on ekskursse Rumeenia ajalukku ja lähemalt käsitletakse Ceauşescu kommunistlikku hirmuvalitsust, kuid peatähelepanu on siiski tänapäeva Rumeenial.
Kapa Rock

Kapa Rock (ka Kaparock) on Rapla maakonnas Kohila alevis Tohisoo mõisa pargis toimuv rokkmuusikafestival. Esimene festival toimus 2000. Esimestel aastatel oli Kapa Rock Kapa muusikafestivali üks kahest alaüritusest (teine oli Kapa Klassika). Kapa Rock'i korraldab Kapa Events MTÜ.
Alates 2019. aastast kannab üritus nime Kapa Festival.
Tiit Masso

Tiit Masso (sündinud 21. detsembril 1935 Tallinnas) on eesti ehitusinsener ja autor.
Haridus.
1954. aastal lõpetas kiitusega Tallinna Arhitektuuri- ja Ehitustehnikumi ja 1960. aastal Tallinna Polütehniline Instituudi ehitusteaduskonna kaugõppe.
Töökäik.
Aastatel 1954–1957 töötas Võru Ehitusvalitsuses, aastatel 1958–1964 toimetajana Eesti Riiklikus Kirjastuses. Aastatel 1964–1968 oli Eesti Tööstusprojekti vaneminsener, grupijuht ja projektide peakonstruktor. 1968. aastast töötas projekteerimisinstituudi Tsentrosojuzprojekt Tallinna filiaali peakonstruktorina. Seejärel töötas ehituskonsultandina eraettevõttes Tiit Masso OÜ.
Ta on projekteerinud kergfassaade (Haapsalu kaubanduskeskus), kerghooneid (Kiisa kauplus), mittetüüpseid monteeritavaid hooneid (ETKVL-i hooned Tallinnas Narva maanteel, Tallinna Kaubahall (praegu Rimi Kaubahall), Kehra kauplus), monoliitraudbetoonist ja terasest ruumkandureid (Pirita rannahoone) ja hooneid nõrkadele pinnastele.
Ta on kirjutanud ja toimetanud ehitusraamatuid (vt nimekiri).
Isiklikku.
Tema ema oli kokk ja kokanduspedagoog Salme Masso, isa Nikolai Masso oli agronoom, emapoolne vanaisa Oskar Karl Johann Liigand oli koolmeister ja Riigikogu liige. Tema tütar on politoloog Iivi Anna Masso.
Walter Scotti auhind

Walter Scotti auhind ("Walter Scott Prize") on Ühendkuningriigi kirjandusauhind, mis on loodud ajaloolise sisuga ilukirjanduse tunnustamiseks.
Auhinna asutasid 2010. aastal Buccleuch' hertsog ja hertsoginna (šoti kirjanik Walter Scott on Buccleuch' hertsogite otsene järeltulija). Auhinna suurus on 25 000 naela ja see on üks suuremaid kirjandusauhindu Ühendkuningriigis.
Auhinda antakse välja igal aastal. Auhinnale võib kandideerida iga teos, mis on ilmunud möödunud aastal Ühendkuningriigis, Iirimaal või Rahvaste Ühenduses ja mille sündmustik leiab aset rohkem kui 60 aastat tagasi, st väljaspool autori täiskasvanuiga. Auhinna laureaat tehakse teatavaks juunis Borders Book Festivalil Melrose'is.
Hopfgarten im Brixental

Hopfgarten im Brixental on vald ("Gemeinde") Austrias Tirooli liidumaal Kitzbüheli ringkonnas. Vald asub 622 m kõrgusel merepinnast. Valla pindala on 166.55 km², 1. jaanuaril 2016 elas seal 5657 inimest. Vald on suurim ringkonnas ja suuremate hulgas Tiroolis.
Turism.
See on populaarne koht kõigi tasemete suusatajatele erinevate nõlvadega, mis ulatuvad "mustadest nõlvadest" kogenud suusatajatele "lasteaia nõlvadeni" algajatele ja kus on suusakool. Samuti on palju naaberasulaid paljude erinevate nõlvadega, sealhulgas Itteri ideaalne nõlv nendele varajastele suusatundidele. Gondlireisi on väärt teha, kui tahetakse näha vaid tippu.
Põnevuse mitteotsijatele on ka rohkesti võimalusi. Võite külastada üht tüüpilistest Austria restoranidest, nagu Gasthof Traube, kus saate proovida sööke nagu šnitsel, struudel või nuudlid.
Itteri vald

Itter on vald ("Gemeinde") Austrias Tirooli liidumaal Kitzbüheli ringkonnas. Vald asub 703 m kõrgusel merepinnast. Valla pindala on 10,44 km², 1. jaanuaril 2016 elas seal 1162 inimest. Vald paikneb 18,6 km Kitzbühelist läänes, 5 km Wörglist kagus ja 2,5 km Hopfgarten im Brixentalist põhjas. Küla asub terrassil Brixentali kohal ja selle peamine sissetulekuallikas on turism.
Vaatamisväärsused.
Küla väike kindlus, Itteri loss, oli Teise maailmasõja ajal vanglaks Prantsuse kõrgetele isikutele. Kaks päeva enne sõja lõppu võideldi seal Waffen SS vastu lahingus, ainus juhtum, kui Ameerika ja Saksa väed võitlesid sõjas samal poolel.
Jochberg (Tirool)

Jochberg on vald ("Gemeinde") Austrias Tirooli liidumaal Kitzbüheli ringkonnas. Vald asub 923 m kõrgusel merepinnast. Valla pindala on 87,8 km², 1. jaanuaril 2016 elas seal 1551 inimest. Vald paikneb 8 km Kitzbühelist lõunas.
Majandus.
Jochbergis oli varem vasekaevandus, kuni see 1625. aastal tasuvuse puudumise tõttu lõpetati. Tänapäeval on Jochberg osa Kitzbüheli suusakeskusest, ühendades Kitzbüheli suusapiirkonna nõlvadega Thurni kurust läänes.
Kirchberg in Tirol

Kirchberg in Tirol on vald ("Gemeinde") Austrias Tirooli liidumaal Kitzbüheli ringkonnas. Vald asub 837 m kõrgusel merepinnast. Valla pindala on 97,76 km², 1. jaanuaril 2016 elas seal 5168 inimest. Vald paikneb 6 km Kitzbühelist läänes.
Paradoks (ajakiri)

Paradoks oli aastatel 1991–2005 ilmunud Eesti esoteerikaajakiri. Kuni 1994. aastani ehk esimesed 30 numbrit kandis ajakiri nime Paradoks B (milles täht B viitas Bermuda kolmnurgale). Ajakirja teemadeks olid parapsühholoogia, paranormaalsed kohad ja inimesed (näiteks Bermuda kolmnurk, Atlantis, Sathya Sai Baba), ufoloogia, maavälised tsivilisatsioonid, spiritualism, okultism jmt. Ajakirjas ilmus ka järjejutt. Ajakirja andis välja kirjastus Sünnimaa ja kuni aastani 2000 oli ilmumiskoht Viljandi. Paradoksi toimetaja aastatel 1991–1992 oli Viljo Saldre, aastatel 1993–1998 Raivo Mõttus ja aastatel 1999–2000 Jaanus Aua.
Kokku ilmus 158 numbrit vahemikus oktoober 1991 kuni 2005.
Paradoks B lisana ilmus ajakiri Maagiline Maailm.
Haabneeme rand

Haabneeme rand on rand Harju maakonnas Viimsi vallas Haabneeme asulas. 
Rannas on laste mänguväljak, jäätisekiosk ja RootSu rannabaar.
Viljakuivati

Viljakuivati on seadeldis, mille ülesandeks on kuivatada vilja. Kuivatiks nimetatakse ka hoonet, kus selline seadeldis paikneda võib.
Viljakuivati töö põhineb õhu ja vilja segamisel, kui tugev kuumutatud õhuvool juhitakse läbi kuivatatava vilja. Õhuvool aurustab terade pinnalt vett ja viib seda välisõhku. Kuivatamisõhu temperatuur sellise aurustumise tõttu väheneb.
Viljakuivatite tüübid.
Šahtkuivatid.
Tegu on ühe levinuima teraviljakuivatite tüübiga. Kuivatil on risttahukakujuline kuivatusšaht, mida läbivad horisontaalsed õhujaotuskarbid. See jagab aeglaselt põhja valguva viljamassi ventileeritavateks kihtideks. Õhujaotuskarpide võrk tagab seega vilja kuivenemise terve šahti kõrguses.
Portsjonkuivatid.
Portsjonkuivati puhul kuivatatakse vilja koguseliselt ehk portsjoni kaupa. See tähendab seda, et kuivatatakse korraga niipalju, kui palju on võimeline vastuvõtt läbi töötlema. Kuivatusprotsess jaguneb oma olemuselt neljaks osaks, nendeks on: täitmine, kuivatus, jahutus ja tühjendamine. Sõltuvalt portsjonkuivati mudelile on võimalik vilja kuivatuse ajal tsirkuleerida, sellega suureneb kuivatusprotsessi töökiirus. Portsjonkuivati suureks eeliseks on tema võime kuivatada niiskemat vilja, samuti ei pea kuivati tööline pidevalt jälgima kuivatis toimuvat.
Läbivoolukuivatid.
Läbivoolukuivatid on maailmas väga populaarsed, neid kasutatakse eeskätt suuremates teraviljakasvatusettevõtetes. Tegu on pidevtoimelise šahtkuivatiga. Samal ajal teostatakse nii vilja pealelaadimist, vilja jahutamist ja ka väljalaadimist. Läbivoolukuivatis on omavahel tihedalt ühendatud kaks tööülesannet, nendeks on kuivatus ja jahutus.
Punkerkuivatid.
Punkerkuivati on ventileeritav punker, kus vilja kuivatus temperatuur on kuni 70 °C. Seejuures õhu erikulu on 300–500 m³/h ühe tonni vilja kohta, on omakorda umbes 10 korda väiksem kui šahtkuivatil. Sõltuvalt vilja algniiskusest ja kuivatusõhu temperatuurist kuivab vili punkerkuivatis 1–7 ööpäeva. Punker tüüpi kuivati eelisteks on: lihtne konstruktsioon ja juhtimine, kergelt puhastatav – oluline seemnetootjatele ning lihtne saavutada soovitud lõppniiskust automaatsete niiskuse mõõtjatega. Seda saab kasutada ka atmosfääri õhu kuivatina, lihtsalt eemaldades kütusepõleti.
Glücksburgi dünastia

Glücksburgi dünastia, täisnimega Schleswigi-Holsteini-Sonderburgi-Glücksburgi dünastia, on Taani-Saksa haru Oldenburgi dünastiast.
Selle liikmed liikmed on valitsenud eri aegadel Taanit, Norrat, Kreekat ja mitut Põhja-Saksa riiki. Isaliini mööda põlvnevate alamdünastiate kaudu kuuluvad Glücksburgide kotta parasjagu valitsevatest monarhidest Norra kuningas Harald V ja Ühendkuningriigi kuningas Charles III, nende kõrval aga veel näiteks endine Taani kuninganna Margarethe II, endine Hispaania kuninganna Sofia ja endine Kreeka kuninganna Anne-Marie.
Praegune dünastia juht on Schleswig-Holsteini prints Friedrich Ferdinand, kellele kuulub ka perekonna pärilik traditsiooniline valdus Glücksburgi loss.
Etümoloogia.
Oldenburgi dünastia kõrvalharuna kannab Glücksburgide koda täisnime Schleswig-Holstein-Sonderburg-Glücksburg. Nime esimene pool viitab kahele piirkonnale ja teine osa kahele linnale Jüüdimaa poolsaarel. 
"Sonderburg" on saksapärane kirjapilt Sønderborgist. Glücksburg viitab linnale Schleswigi hertsogkonnas (tänapäeval Saksamaal).
Briti Riiklik Raudteemuuseum

Briti Riiklik Raudteemuuseum (inglise "British National Railway Museum") on Suurbritannias Yorki linnas asuv raudteemuuseum, kus tutvustatakse raudteeajalooga seotut. Muuseum kuulub gruppi Science Museum Group of National Museums. Tegu on suurima raudteemuuseumiga Suurbritannias. 
Muuseumis on eksponeeritud üle 100 veduri ja umbes 300 muud raudteesõidukit. Peaaegu kõik need raudteesõidukid on liikunud Suurbritannia raudteedel või on toodetud Suurbritannias.
Hooajal 2011/2012 külastas muuseumi ligikaudu 717 000 inimest.
2001. aastal tunnistati muuseum Euroopa aasta muuseumiks.
Victoria ja Alberti muuseum

Victoria ja Alberti muuseum (inglise "Victoria and Albert Museum", lühendatult V&amp;A) on kunstimuuseum Londonis. See muuseum on üks Euroopa suurimaid kunstimuuseume.
Näiteks 2016 külastas muuseumi 3 022 086 inimest.
Muuseum asutati 1852 nimega "South Kensington Museum". 1899 sai muuseum praeguse nime Victoria ja Alberti muuseum; nimi pandi kuninganna Victoria I ja tema abikaasa Alberti järgi.
2003 tunnistati muuseum Euroopa aasta muuseumiks.
CosmoCaixa Barcelona

CosmoCaixa Barcelona on uurimiskeskus Hispaanias Barcelonas.
See asutati 1980 nime all el Museu de la Ciència ('teadusmuuseum'). 
1998-2005 oli muuseum põhjaliku renoveerimise tõttu suletud.
2006 tunnistati muuseum Euroopa aasta muuseumiks.
Philae (kosmoseaparaat)

Philae oli Euroopa Kosmoseagentuuri maandur, mis maandus 12. novembril 2014 komeedile 67P/Tšurjumov-Gerassimenko. Komeedile maandumisel ei käivitunud maanduri harpuunid ja tõukurid, mis oleksid pidanud Philae komeedi pinnale ankurdama ning seetõttu põrkas maandur komeedi pinnalt kaks korda tagasi. Philael õnnestus komeedi pinnale maanduda, kuid see jäi ebasobivasse asendisse ja maandumispaika. Philae oli esimene maandur, mis maandus komeedi pinnale.
Hoolimata maandumisprobleemidest, õnnestus Philael komeedi pinda pildistada. Lisaks õnnestus maanduril teha esimesed mõõtmised komeedi pinnal ja nende mõõtmiste tulemused saatis ta Rosettale.
15. novembril 2014 sisenes Philae turvarežiimi, sest akud olid tühjaks saamas. Missiooni lennujuhid lootsid, et rohkemast päikesevalgusest piisab, et maandur restardiks. Philae võttis Rosettaga juhuslikel aegadel ühendust 13. juunist kuni 9. juulini 2015, kuid pärast seda enam mitte. Rosetta tuvastas Philae maandumispaiga 2. septembril 2016, vähem kui kuu enne missiooni lõppu. Maandur on külili asendis ning asub sügavas lõhes, mis on Päikese suhtes varjus. Maanduri asukoha tuvastamine võimaldab teadlastel tuvastada, milliseid kohti õnnestus pärast Philael pildistada.
Rosetta missioon lõppes 30. septembril 2016.
Triibik

Triibik ("Sicista") on hüpiklaste sugukonda kuuluv näriliste perekond.
Perekonda kuulub 13 liiki. 
Eestis elab neist üks liik – kasetriibik ("Sicista betulina").
Ballistiline nuga

Ballistiline nuga ehk heidetava teraga nuga on pidemest mehaanilise jõu (näiteks vedru, gaas) mõjul eralduva teraga külmrelv. Tera lennukiirus on kuni 60 km/h. Ballistilised noad on paljudes riikides tsiviilkasutuses keelatud.
Juri Volodarski

Juri Volodarski ("Ю́рий Али́мович Волода́рский", sündinud 3. juunil 1965) on ukraina ajakirjanik, publitsist ja kriitik. Kirjutab Ukraina ajakirjades, valdavalt ilukirjandusest, aga ka kinost, teatrist ja kunstist.
Eluloolist.
Volodarski sündis Kiievis ja elab seal ka praegu. Ta on lõpetanud 1990. aastal Tartu Ülikooli matemaatikateaduskonna.
Alates 2002. aastast tegutseb Volodarski ajakirjanduses. On töötanud ajakirjades "Афиша", "10 дней", "Профиль", "ШО".
On 10 aastat osalenud rahvusvahelise luulefestivali "Киевские Лавры" korraldamises.
2015. aastal oli Juri Volodarski Ukraina peamise kirjanduspreemia "Книга года Би-би-си" žürii liige. Preemia antakse aasta parimale kirjandusteosele.
2015. aastal koostas Juri Volodarski kaasaegse ukraina proosa antoloogia "Небо этого лета. Рассказы украинских писателей". Kogumik on ilmunud kirjanik Ljudmila Ulitskaja initsiatiivil Vene kirjastuses "Tri kvadrata".
Rifipall

Rifipall on tehislik kera, jäljendamaks järjest kaduvaid korallrahusid. Kerad on tehtud spetsiaalsest betoonist. Kerad on auklikud ning seest õõnsad. Seetõttu loovad nad kaladele ja teisele mere või magevee organismidele soodsad elukeskkonnad. 
Samuti kasutatakse rifipalle lainemurdjate või muulidena, sest need absorbeerivad laine energiat ja seetõttu väheneb ranniku erosioon.
Tomas Bannerhed

Bengt Tomas Christer Bannerhed (sündinud 28. mail 1966) on rootsi kirjanik.
Eluloolist.
Kirjanik kasvas üles Lõuna-Rootsis Smålandis Uråsa asulas. 1990. aastatest elab Stockholmis. Ta on õppinud sotsiaalteadusi, töötanud ajakirja toimetuses ja õppejõuna.
Looming.
2011. aastal ilmus tema debüütromaan "Kaarnad", mille kirjutamiseks kulus autoril 10 aastat. "Kaarnad" tegi Bannerhedi tuntuks üle kogu Euroopa – teos on tõlgitud juba inglise, saksa, prantsuse, hollandi, norra ja taani keelde. "Kaarnad" on ilmunud ka eesti keeles (tõlkija Tiina Mullamaa, Hea Lugu 2013). Romaani põhjal on Rootsis tehtud mängufilm ("Korparna", 2017, režissöör Jens Assur), mis on saanud mitu filmifestivaliauhinda. 
„Kaarnad” on psühholoogiline romaan isast ja pojast, pärilikkusest ja elukeskkonnast, lindudest ja vabaduseotsinguist, mida on tänu kaasahaaravatele looduskirjeldustele kerge ja põnev lugeda. Romaani tegevus toimub 1970. aastatel Smålandi metsade vahel, kus nooruk Klas, 12-aastane peategelane, kogeb kasvava hirmuga, et isa, elupõline talumees, on haaratud mõttest anda talu edasi temale. Eelmiste põlvkondade ränga tööga rajatud talu peab perekond edasi pidama, sest järjepidevus ei tohi katkeda. Klas aga ei taha isa jälgedes käia – tema tahab metsas olla ja linde jälgida. Klasi kirg on linnud – nemad sümboliseerivad vabadust. Vastandus on selge: Klasi pilk on suunatud taevasse, isa pilk maale, Klasi juhtmõte on vabadus, isa oma kohustus. Kuigi romaanis on põhjamaist süngust ja raskemeelsust, leidub selles ka helgem pool. See on lummav loodusromaan, mis köidab lugejat lõhnade, helide, meeleolude ja täpsete looduskirjeldustega.
2015. aastal ilmus Bannerhedilt koos loodusfotograaf Brutus Östlingiga raamat "I starens tid" ("Kuldnoka-aeg").
2018. aastal ilmus Bannerhedi teine ​​romaan "Lugnet". Romaani peategelaseks on Urban, kes kolib maalt Blekingest oma purunenud perekonna juurest Stockholmi, püüdes seal uut elu üles ehitada.
Tunnustus.
Bannerhed on romaani „Kaarnad“ eest pälvinud mitu Rootsi kirjanduspreemiat. Ta on esimene kirjanik, kes sai oma debüütteose eest Rootsi ühe tunnustatuma kirjandusauhinna Augustipreemia ("Augustpriset").
Augustipreemia

Augustipreemia (rootsi keeles Augustpriset) on rootsi kirjandusauhind, mida antakse välja igal aastal. Auhinna asutas Rootsi Kirjastajate Assotsiatsioon 1989. aastal eesmärgiga suurendada avalikkuse huvi kaasaegse rootsi kirjanduse vastu.
Augustipreemia on nime saanud kuulsa Rootsi kirjaniku August Strindbergi järgi, ning see auhind on üks Rootsi tunnustatumaid kirjandusauhindu.
1989–1991 oli auhinnal vaid üks kategooria. Alates 1992. aastast antakse Augustipreemiat igal aastal välja kolmes kategoorias: ilukirjandus, aimekirjandus ja lastekirjandus.
Kandidaate võivad esitada kõik Rootsi kirjastused. Žürii moodustab igas kategoorias kuuest teosest koosneva lühinimekirja. Neid kuut teost loeb 63 hääletajat (21 hääletajat iga kategooria kohta), kelle hulgas on nii raamatumüüjaid, raamatukogutöötajaid kui ka kirjanduskriitikuid. Auhinna võidab kõige rohkem hääli saanud teos, nii igas kategoorias.
Auhinnad antakse üle Berwaldhallenis Stockholmis. Võitjad saavad kunstnik Michael Fare loodud pronkskujukese ja 100 000 Rootsi krooni.
Väike Augustipreemia.
Lisaks põhiauhinnale antakse välja ka Väikest Augustipreemiat ("Lilla Augustpriset"), mille väärtus on 15 000 Rootsi krooni. Seda saavad taotleda 16–20-aastased noored kirjanikud.
Uråsa

Uråsa on kirikuküla Växjö vallas Kronobergi läänis Rootsis. Asub ajaloolise Smålandi maakonna piirides.
Külas asub Uråsa kirik ja 3-klassiline algkool. 1,5 km külast kagus asub Uråsa lennuväebaas.
Hubert Burda kirjandusauhind

Hubert Burda kirjandusauhind ("Hubert Burda Preis für junge osteuropäische Lyrik") on Saksamaa kirjandusauhind-stipendium. 
Auhinda sponsoreerib Hubert Burda Fond ("Hubert Burda Stiftung") ja selle eesmärk on tunnustada ja toetada noori luuletajaid Ida-Euroopast.
Auhinda antakse välja igal aastal, alates 1999. aastast. Aastani 2010 oli auhinna nimetus "Hubert Burda Preis für junge Lyrik". 1999–2010 anti see üle samal ajal Hermann Lenzi auhinnaga ("Hermann-Lenz-Preis"), alates 2010. aastast Petrarca auhinnaga ("Petrarca-Preis"). Lisaks stipendiumisummale korraldatakse auhinnasaajate tekstide tõlkimine ja avaldamine.
Ricardo Oliveira

Ricardo de Oliveira (sündinud 6. mail 1980 São Paulos) on endine Brasiilia jalgpallur (ründaja).
Klubikarjäär.
2000. aastal debüteeris Oliveira Brasiilia kõrgliigas Portuguesa meeskonnas. 2001. aastal lõi ta Brasiilia kõrgliigas 14 väravat.
Aastatel 2003–2014 mängis Oliveira põhiliselt välisliigades. 
2015. aasta jaanuaris suundus Oliveira tagasi kodumaale, liitudes Brasiilia kõrgliigaklubiga Santos. Enne seda oli ta Santoses mänginud ka 2003. aasta esimeses pooles.
2015. aasta mais võitis ta klubiga São Paulo osariigi meistrivõistlused Campeonato Paulista ning oli 11 väravaga liiga turniiri suurim väravakütt. Pärast seda pikendas ta algselt vaid viis kuud kestnud lepingut 2017. aasta detsembrini. Edukaks osutus hooaeg ka Brasiilia kõrgliigas. Ta oli 20 väravaga liiga suurim väravakütt ja valiti kõrgliiga hooaja sümboolsesse koosseisu. Santos lõpetas hooaja seitsmenda kohaga.
2016. aasta esimeses pooles võitis Santos taas São Paulo osariigi meistrivõistlused ning Oliveira lõi finaalmängus Audaxi vastu otsustava värava.
Kuigi 2017. aasta hooaega segasid vigastused, suutis ta kõrgliigas lüüa kaheksa väravat. 2017. aasta detsembris, mil ta ei õnnestunud uut lepingut sõlmida, lahkus ta klubist.
Juba päev pärast Santosest lahkumist sõlmis ta kaheks aastaks lepingu teise Brasiilia kõrgliigaklubiga, Atlético Mineiro. 2018. aasta hooajal lõi ta Brasiilia kõrgliigas 13 väravat, millega oli liigas teisel kohal.
2020. aasta septembris liitus ta Brasiilia kõrgliigaklubiga Coritiba. See jäi ühtlasi tema viimaseks klubiks Brasiilia kõrgliigas – 18 mänguga lõi ta sel hooajal liigas kaks väravat. 2022. aastal mängis ta Minas Geraisi osariigi meistrivõistlustel Campeonato Mineiro Athletic Clubi ja 2023. aastal Liiduringkonna meistrivõistlustel Campeonato Brasiliense Brasília meeskonnas. Jalgpallurikarjääri lõpetamisest teatas Oliveira 2023. aasta juulis.
Koondisekarjäär.
Debüüdi Brasiilia rahvuskoondises tegi ta 2004. aasta Copa América viimases alagrupimängus 14. juulil Paraguay vastu. Veerandfinaalis 18. juulil lõi ta värava Mehhiko vastu – see oli tema esimeseks väravaks koondise särgis. Brasiilia tuli lõpuks turniiri võitjaks.
Pärast seda sekkus Oliveira regulaarselt Brasiilia koondisemängudes Adriano, Robinho ja Ronaldo asemele vahetusest. Ta kuulus Brasiilia koondisse ka 2005. aasta FIFA konföderatsioonide karikaturniiril, mis ka võideti. 2006. aasta maailmameistrivõistlustest jäi ta vigastuse tõttu eemale.
2015. aastal naasis Oliveira pärast kaheksat aastat taas koondisse ning lõi 13. oktoobril MM-i valikmängus värava Venezuela vastu. Koondises mängis ta veel ka 2016. aastal ning lõi 29. märtsil MM-i valikmängus värava Paraguay vastu.
Centauri

Centauri (sündinud 1972) on Ungari kirjanik ja fotograaf. Elab Lääne-Ungaris. Varjunime all esinev autor säilitab oma inkognitot ega avalda endast fotot.
Looming.
Esimese teksti avaldas Centauri 2006. aastal. Sellest alates on tema kirjutised ilmunud pidevalt kirjandusajakirjades. 2007. aastal ilmus Centauri jutustus "Flaubert ja mood" Ungari novelliparemikku koondavas kogumikus "Körkép" ("Panoraam"). 2008. aastal ilmunud "Sinine ingel" tegi kirjaniku lühikese ajaga tuntuks. Centauri avaldab aeg-ajalt ka fotosid ning on esinenud näitustega. 
"Sinise ingli" novellid on ilmunud inglise ja poola keeles. Jutustusest "Kaev päikese all" on tehtud lühifilm.
2015. aastal esines Centauri Tartus kirjandusfestivalil Prima Vista, kus esitleti vastilmunud tõlkekogumikku "Maailma nukraim orkester. Valimik ungari novelle". Kogumikus on 21 lugu, sealhulgas Centauri jutustus "Kaev päikese all" (tõlkija Reet Klettenberg). Samal ajal avati Centauri fotonäitus "Homo Labilis" Tartu Loodusmajas.
Kirchdorf in Tirol

Kirchdorf in Tirol on vald ("Gemeinde") Austrias Tirooli liidumaal Kitzbüheli ringkonnas. Vald asub 641 m kõrgusel merepinnast. Valla pindala on 113,8 km², 1. jaanuaril 2016 elas seal 3889 inimest. Vald paikneb 12,2 km Kitzbühelist põhjas, samuti 3 km Sankt Johann in Tirolist põhjas Kitzbühler Ache ääres. Küla on saanud nime vanalt kirikult, mis ehitati 8. sajandil. Peamised sissetulekuallikad on põllumajandus ja turism.
Asend.
Kirchdorf asub Leukentalis St. Johann in Tiroli kõrval. Vald koosneb mitmest asundusest ja hajaasustusest. Valla piiridesse mahub ka suur osa Wilder Kaiseri mäestikust. Kirchdorf on suuruselt teine vald Kitzbüheli ringkonnas.
Alljaotused.
Bicheln, Einwall, Erpfendorf (küla oma kiriku ja kooliga), Erpfendorf-Dorf, Erpfendorf-Wald, Fabrik, Furth, Gasteig (samuti oma kooliga), Griesenau, Habach, Haberberg, Hinterberg, Huberhöhe, Jageregg, Kaiserbachtal, Kirchdorf-Dorf, Moosen, Litzlfelden, Oberrain, Taxerau, Unteranger, Vorderhaberberg, Weng, Wohlmuting
Ajalugu.
Kirchdorf on saanud nime kirikult, mis on vanim ringkonnas. 2. sajandi lõpul / 3. sajandi algul seisis praeguse kiriku kohas Rooma villa; see hävines hiljem rahutul rahvasterändamise perioodil ("Völkerwanderung"). 8. sajandil ehitati vana villa vundamendile esimene Kirchdorfi kirik. 1805. aastani vastutas Kirchdorfi kihelkond ka Reit im Winkli eest, mis viis tihedate sidemeteni kahe valla vahel. Side siiski katkes, kui nood rajasid oma kirikukihelkonna.
Tööstus.
Isolatsioonifirma Steinbacher AG asub Ache kallastel Erpfendorfi külas.
Dublini rahvusvaheline kirjandusauhind

Dublini rahvusvaheline kirjandusauhind (inglise keeles "Dublin Literary Award", iiri keeles "Duais Liteartha Idirnáisiúnta Bhaile Átha Chliath"; varasema nimega "IMPAC Dublini kirjandusauhind") on igal aastal välja antav rahvusvaheline kirjandusauhind.
Kirjandusauhind loodi 1996. aastal Dublinis, et tunnustada inglise keeles kirjutatud või sellesse keelde tõlgitud "kõrge kirjandusliku väärtusega" ilukirjandusteoste autoreid. Sponsoriks oli kuni 2015. aastani konsultatsioonikompanii IMPAC. Praegu rahastab auhinda Dublini linnavolikogu. Auhinna suurus on 100 000 eurot, seega on Dublini kirjandusauhind üks maailma suurimaid. Kui auhinna saab tõlketeos, saab autor 75 000 eurot ja tõlkija 25 000 eurot. Lisaks auhinnarahale antakse üle kristallkujuke.
Auhinnale võivad kandideerida ükskõik millises keeles kirjutatud raamatud, mis on tõlgitud inglise keelde ja ilmunud kahel auhinna andmisele eelnenud aastal, tõlke puhul kuni kuus aastat enne auhinna väljaandmist. Nominente võivad välja pakkuda pealinnade ja teiste suuremate linnade raamatukogud üle maailma, kokku üle 400 raamatukogu 177 riigist. Osalevad raamatukogud võivad igal aastal välja pakkuda kuni kolm raamatut. 2019. aasta auhinnale kandideerivate teoste nominente võib esitada alates märtsist 2018. Lõpliku otsuse teeb viieliikmeline rahvusvaheline žürii. Finalistid kuulutatakse välja aprillis ning auhinnasaaja juunis.
2017. aastal osales auhinna valimisel esimest korda Tartu Linnaraamatukogu. Tartu Linnaraamatukogu esitas 2018. aasta auhinnale Julian Barnesi "The Noise of Times" ja Martha Hall Kelly "Lilac Girls".
Leszek Kosedowski

Leszek Marian Kosedowski (sündinud 25. mail 1954; Środa Śląskas Środa Śląska maakonnas Alam-Sileesia vojevoodkonnas) on Poola endine poksija.
Poksijana.
Ta pidas kokku 220 kohtumist ning võitis neist 179, kaotas 33 ja viigistas 8 kohtumist.
Poola meistrivõistlustel.
Ta oli kokku neljakordne Poola meister – sulgkaalus (kuni 57 kg) 1974. aastal ning kergekaalus (kuni 60 kg) aastatel 1977, 1978 ja 1980.
Kaasaegsetel olümpiamängudel.
Ta sai 1976. aasta Montréali olümpiamängude poksivõistlustel) sulgkaalus (kuni 57 kg) pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale Richard Nowakowskile (Ida-Saksamaa) ja jäädes edasisest medaliheitlusest välja. 
Maailmameistrivõistlustel.
Ta osales 2. maailmameistrivõistlustel (Belgrad, 1978) kergekaalus (kuni 60 kg), kuid kaotas 2. ringis hilisemale pronksmedalivõitjale Lutz Käsebierile (Ida-Saksamaa) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Isiklikku.
Tema nooremad vennad Krzysztof ja Dariusz Kosedowski on samuti tuntud Poola endised poksijad.