tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kristel Pappel

Kristel Pappel (sündinud 6. novembril 1961 Moskvas) on eesti muusikateadlane ja teatrikriitik.
Elulugu.
Lõpetas 1980 Tallinna Muusikakeskkooli viiuli erialal, 1985 Tallinna Riikliku Konservatooriumi viiuli erialal ja 1989 muusikateaduse erialal, 1993 Ajaloo Instituudis aspirantuuri muusikaajaloos, M.A. (1995, EMA), väitekiri "Muusikateater Tallinnas XVIII sajandi lõpus ja XIX sajandi esimesel poolel" (Tallinn, 1996), Ph.D. (muusikaajalugu, 2004, EMA), väitekiri "Ooper Tallinnas 19. sajandil" (Tallinn, 2003). Täiendas end 1991 ja 1994 Saksamaal Bayreuthi Ülikooli muusikateatri uurimisinstituudis ja Dresdeni Tehnikaülikooli kunsti- ja muusikateaduse instituudis.
Oli 1984–1995 Tallinna Muusikakeskkooli õpetaja, 1995–2004 EMA muusikateaduse osakonna muusikaajaloo õppejõud, 2004– dotsent, ühtlasi oli 1985–1995 TRK/EMA õppejõud ja 1995. aastast Tallinna Muusikakeskkooli õpetaja, olnud ka Tartu Ülikooli ja Usuteaduse Instituudi kirikumuusika kooli külalisõppejõud.
Teadustöö.
Uurinud muusikateatri ajalugu ja teoreetilisi küsimusi. Kirjutanud kontserdi- ja teatriarvustusi. Teinud kaastööd leksikonidele (sh Pipers Enzyklopädie des Musiktheaters. Bd 6. München/Zürich, 1997). Saanud uurimistööks 1994. aastal Lübecki linna ja Tempuse stipendiumi, 1998–2001 Eesti Teadusfondi uurimistoetuse. Rahvusvaheliste uurimisrühmade Thalia Germanica ja Musikgeschichte in Mittel- und Osteuropa liige. Teatrikriitika aastapreemia (1990), Kultuurkapitali väike aastapreemia (1996, 2004). Üle 15 teaduspublikatsiooni.
Isiklikku.
Kristel Pappeli ema oli teatritöötaja Silvia Pappel.
Välislingid.
Kategooria;Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia vilistlased
Toivo Pappel

Toivo Pappel (sündinud 17. veebruaril 1942 Tallinnas) on eesti tehnikateadlane.
Haridus.
Ta on lõpetanud Märjamaa Keskkooli 1960, Tallinna Polütehnilise Instituudi mehaanikateaduskonna masinaehitustehnoloogia metallilõikepinkide ja -instrumentide erialal 1965; aspirant 1971–1974, väitekiri käsitleb energeetilise kontseptsiooni rakendamist abrasiivkulumise standardsete katsemetoodikate väljatöötamisel.
Erialane enesetäiendus: Moskva Baumani-nimeline Kõrgem Tehnikakool 1967; Leningradi Polütehniline Instituut 1980; Odessa Polütehniline Instituut (kateedrijuhatajate täienduskursused) 1989; Freibergi Mäeakadeemia (Saksamaa) 1994.
Tehnikateaduste kandidaat 1977; dotsent 1984; vanemteadur 1987.
Töökäik.
Tallinna Masinatehase lukksepp-monteerija 1960–1962. 
TTÜs 1966–2011: masinaelementide kateedri laborijuhataja 1966–1971, tunnitasuline õppejõud 1966–1975; masinaelementide kateedri TU sektori vanemteadur 1974–1975; masinaelementide kateedri assistent 1975–1978, vanemõpetaja 1978–1980, dotsent 1980–1992; mehaanikateaduskonna teadusprodekaan 1988–1991; masinaõpetuse instituudi dotsent 1992–1994, masinamehaanika aseprofessor ja õppetooli juhataja 1994–1997, dotsent 1997–1998, masinamehaanika professor 1998–2000, masinaõpetuse instituudi direktor 1992–2000; mehhatroonikainstituudi professor ja õppetooli juhataja 2000–2011; mehaanikateaduskonna õppeprodekaan 2003–2008, dekaani kt 2004–2005; emeriitprofessor 2011. aastast. 
Teadustöö.
Masina- ja aparaadiehitus, triboloogia ja masinate töökindlus, erosioonkulumine, põrkeprotsesside eksperimentaalne uurimine ja matemaatiline kirjeldamine.
Uurinud materjalide kulumist ja masinate töökindlust abrasiivsel erosioonil (kuulub professor I. Kleisi koolkonda). Tegelenud masinate ja seadmete kulumiskindluse tõstmise ja prognoosimise probleemidega, andnud soovitusi standardsete kaitsemetoodikate väljatöötamiseks abrasiivkulumise tingimustes, osalenud riikliku standardi (GOST 23201-76 "Materjalide ja pinnakatete tsentrifugaalkiirendi abil abrasiivsele erosioonile katsetamise meetod") väljatöötamisel. Organiseerinud TTÜ koostööd Rootsi Keraamikainstituudi, Oulu Ülikooli ja Rootsi Kuningliku Tehnikaülikooliga.
Teaduskorralduslik tegevus.
Organiseerinud rahvusvahelisi teaduskonverentse, TTÜ mehaanikateaduskonna koostööd Rootsi Keraamikainstituudi, Oulu Ülikooli ja Stockholmi Kuningliku Tehnikaülikooliga. TTÜ nõukogu liige; mehaanikateaduskonna nõukogu liige; alates 1995 mehaanika õppeainete õpetamise kontseptsiooni väljatöötamine (töörühma liige), TTÜ mehaanikateaduskonna bakalaureuse-, magistri- ja doktoriõppe õppekavade koostamine ja arendamine (õppevaldkonna nõukogu liige).
Eesti Inseneride Liidu liige.
Isiklikku.
Toivo Pappel on agronoomi poeg.
Harrastused.
Maadlus, sulgpall, reisimine, aiandus.
Ülo-Kaunileid Parbus

Ülo-Kaunileid Parbus (8. mai 1928 Tartu – 29. juuni 2013) oli eesti keeleteadlane ja koduloolane.
Elulugu.
Ülo-Kaunileid Parbus oli politseiniku poeg.
Lõpetas 1952 Tartu Kaugõppekeskkooli, 1962 TRÜ eesti filoloogia osakonna, 1964–1966 TÜ aspirant.
Oli 1961–1964 Tartu 1. keskkooli eesti keele ja kirjanduse õpetaja, 1966–1969 TÜ eesti keele kateedri õpetaja, ühtlasi 1968–1969 ajaloo-keeleteaduskonna kaugõppeprodekaan, 1969–1972 Oulu Ülikooli eesti keele lektor, 1976–1988 Tartu Keeltekooli soome keele õpetaja, 1988–1991 Rahvarinde Eesti Kultuurikeskuse juhataja.
Õpetanud tänapäeva eesti keelt, eesti dialektoloogiat, praktilist eesti keelt, juhendanud murdepraktikat. 
Teadustöö.
Töid eesti dialektoloogiast ja õigekeelsusest, hiljem ka genealoogilisi ja koduloolisi uurimusi.
Endel Parijõgi

Endel Parijõgi (aastani 1935 Parinbak, Parinbach; 16. november 1929 Tartu – 3. november 2021 Tallinn) oli eesti majandusteadlane.
Elulugu.
Endel Parijõgi oli Jüri Parijõe poeg.
Lõpetas 1948. aastal Tartu 1. Keskkooli, 1953. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi tööstuse ökonoomika erialal ja 1956. aastal aspirantuuri Moskva Tööinstituudis. ÜS Raimla vilistlane.
Oli aastatel 1953–1957 Tallinna Ekskavaatoritehase töö- ja palgaosakonna juhataja, 1960–1965 ENSV Rahvamajanduse Nõukogu töö- ja palgaosakonna juhataja, 1968–1978 Tallinna Polütehnilise Instituudi majandusteaduskonna tootmise ökonoomika ja organiseerimise kateedri dotsent, 1970–1978 ühtlasi töökorralduse labori teaduslik juhendaja, 1979–1998 Eesti Majandusjuhtide Instituudi peakonsultant.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: majandusettevõtete palgapoliitika, töökorraldus, juhtimine. ETV saatesarja "Töö ja palk" (50 saadet 1978–1980) autor. Ühiskondliku töö- ja palgakomitee esimees (1965–1998), Eesti Konsultantide Assotsiatsiooni president (1992–1994), Estonia Seltsi liige. Üle 10 teaduspublikatsiooni, õppevahendid.
Heino Parik

Heino Parik (16. aprill 1929 Võisiku vald Viljandimaal – 25. märts 2015) oli eesti põllumajandusteadlane.
Elulugu.
Heino Parik oli talupidaja poeg.
Ta lõpetas 1949 Olustvere Põllumajandustehnikumi, 1961 EPA agronoomiateaduskonna, 1967 aspirantuuri Leningradi Põllumajanduse Instituudis, põllumajanduskandidaat (1967, samas). 
Parik oli 1949–1953 Viljandimaa TSN TK põllumajandusosakonna agronoom, 1953–1963 Eesti NSV Põllumajandusministeeriumi vanem- ja peaagronoom ning peaagronoom-tehnoloog, 1967–1969 Saku näidissovhoosi direktori asetäitja, 1969–1993 Tartu näidissovhoosi direktor.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: taimekasvatus. 11 teaduspublikatsiooni, sh 2 brošüüri.
August Paris

August Paris (28. jaanuar 1888 Luke vald, Tartumaa – 21. märts 1944 Tartu) oli eesti keemik.
Elulugu.
August Paris oli talupidaja poeg.
Lõpetas 1908 Tartu Aleksandri Gümnaasiumi, 1915 Tartu Ülikooli keemia osakonna, keemiakandidaat (1923, TÜ), keemiadoktor (1924, TÜ), väitekiri "Über die Hydratation des Terpene des Terpentinöls zu Terpinhydrat durch Einwirkung von Mineralsäure". 1925–1926 täiendas end füüsikalises ja kolloidkeemias Berliinis Füüsikalise Keemia ja Elektrokeemia Instituudis.
Oli 1915–1918 Moskvas W. K. Ferreini peenkeemiatehase keemik, 1918–1920 keemilise sünteesi osakondade ning laborite üldjuhataja. 1920 naasis Eestisse, oli 1920–1922 TÜ keemia instituudi abijõud ning 1920–1925 Tartu gümnaasiumides keemiaõpetaja, 1923–1925 TÜ anorgaanilise ja analüütilise keemia labori abijuhataja-vanemassistent, 1925–1927 füüsikalise keemia õppetooli dotsendi kohusetäitja, 1927–1929 dotsent ja 1929–1933 korraline professor, 1933–1944 anorgaanilise keemia kateedri professor ning keemia instituudi direktor.
Eriharrastuseks oli muusika (mängis keelpille Vanemuise suures orkestris ja akadeemilises kammerkvartetis, tegeles ka komponeerimisega).
Teadustöö.
Uuris terpeenide hüdratsiooni mineraalhapete lahustes, kolloidsüsteemide omadusi, komplekssoolade aeglase hüdrolüüsi jmt reaktsiooni kineetikat ja tasakaalu. Oli eestikeelsete keemiaoskussõnade loomise algatajaid. Tegeles ka eestikeelse keemiaalase õppekirjanduse koostamisega. Eriti tuntuks sai tema "Kvalitatiivse analüüsi praktikum. I." (1934), millest 1944–1948 ilmus neli väljaannet. Osales Eesti Kirjanduse Seltsi keemia oskussõnade komisjoni tegevuses, juhtis Akadeemilise Keemia Seltsi (AKS) keemiaterminoloogia komisjoni, oli aastast 1928 AKS-i esimees, 1932–1937 ajakirja Keemia Teated peatoimetaja. Ligi 40 teaduspublikatsiooni ja aimeartiklit, sh 2 raamatut ja õpikuid.
Isiklikku.
Tema vennad olid kunstnik ja kunstiajaloolane Rudolf Paris, Tartu Ülikooli apteegi juhataja Herman Paris ja õigusteadlane Eduard Paris. Õde Julie töötas hambaarstina. Tema tütar oli kunstiajaloolane Olga Berendsen.
Mälestuse jäädvustamine.
1998. aastal asutas Olga Berendsen oma isa mälestuseks August Parise nimelise stipendiumi. Seda makstakse Tartu Ülikoolis keemiat õppivatele magistrantidele, kelle õpingud on seotud keskkonnakaitsega.
Hermann Paris

Hermann Paris (16. august 1891 Luke vald, Tartumaa – 19. detsember 1954 Tallinn) oli eesti rohuteadlane.
Elulugu.
Hermann Paris oli talupidaja poeg.
Ta õppis Tartu Klassikalises Gümnaasiumis, keskhariduse omandas iseseisvalt. Lõpetas 1918. aastal Moskva ülikooli proviisorina, 1928 Tartu Ülikooli rohuteadlasena. Farmaatsiamagister (1928, TÜ), väitekiri "Mõningate Pb-organosoolide stabiilsusest"; farmaatsiadoktor (1932, TÜ), väitekiri "Rasvhapete alkaalisoolade bakteritsiidsest toimest". 
Oli aastatel 1906–1911 Pihkvas ja 1911–1915 Moskvas apteekriõpilane, 1915–1916 Peterburis hospitali apteegis, 1916–1917 sõjas, 1917 Moskvas apteekriõpilane, 1918 Moskvas apteegis proviisor, 1918 Moskvas Tervishoiu Peavalitsuse apteegiosakonna eriteadlane, 1919–1921 Baškiirias apteegijuhataja,1925–1940 Tartu Ülikooli apteegi juhataja, ühtlasi 1928. aastast Tartu Ülikooli abiõppejõud, 1935–1937 eradotsent, 1938–1941 dotsent. 
Ta oli 1937. aastast Tartu Ülikooli Eradotsentide Ühingu esimees.
Sõja ajal Saksa koonduslaagris, töötas apteegis. Oli aastatel 1944–1947 Eesti NSV Tervishoiu Ministeeriumi Apteekide Peavalitsuse ülema asetäitja, 1947–1951 Keemia Instituudi farmaatsiasektori juhataja, 1950–1952 põlevkivikeemia sektori vanemteadur, 1951–1954 Kose apteegi juhataja.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: Eesti ravimtaimed, farmakopöa preparaadid. Keemia Instituudis uuris põlevkiviõlist antiseptikumide saamise võimalusi ning paraaminosalitsüülhappe sünteesi. Rohkelt kirjutisi kutseküsimustest. Umbes 20 teaduspublikatsiooni.
Aastatel 1926–1934 oli ta ajakirja Eesti Rohuteadlane toimetaja. Akadeemilise Rohuteaduse Seltsi juhatuse liige. 
Isiklikku.
Tema vennad olid kunstnik ja kunstiajaloolane Rudolf Paris, keemik August Paris ja õigusteadlane Eduard Paris. Õde Julie töötas hambaarstina.[2] Tema vennatütar oli kunstiajaloolane Olga Berendsen.
Peeter Paris vanem

Peeter Paris vanem (11. veebruar 1915 Tallinn – 24. veebruar 1969 Tartu) oli Eesti spordipedagoog ja -organisaator.
Elulugu.
Lõpetas 1934. aastal Tallinna Poeglaste Reaalgümnaasiumi ja 1940. aastal Tartu Ülikooli arstiteaduskonna Kehalise Kasvatuse Instituudi. 
Oli aastatel 1936–1937 kindlustusametnik Tallinnas, töötas 1940–1941 Tallinna 1., Tallinna 9. ja Tallinna 12. Keskkooli kehalise kasvatuse õpetajana. 
Mobiliseeriti 1941 Punaarmeesse, oli seal kuni 1945. aastani.
Aastatel 1945–1949 oli ta Tartu Riikliku Ülikooli võimlemise kateedri juhataja ja dotsent, 1949–1957 suusaspordi kateedri juhataja, 1957–1969 vanemõpetaja. Õpetanud võimlemist ja suusatamist.
Teoseid.
Üle 20 teaduspublikatsiooni, sh õppevahendid ja käsiraamatud.
Isiklikku.
Tema abikaasa oli Hilja-Liivia Paris ja pojad Jaan Paris, Peeter Paris noorem ja Andres Paris.
Rudolf Johannes Paris

Rudolf Johannes Paris (12. september (vkj) / 24. september 1896 Pangodi vald, Tartumaa – 21. november 1973 Freudenstadt (Schwarzwald), Lääne-Saksamaa) oli Eesti kunstiajaloolane, -kriitik ja graafik.
Elulugu.
Rudolf Johannes Paris oli talupidaja poeg.
Ta lõpetas 1918. aastal Tartu Kommertskooli ning õppis aastatel 1916–1919 Tartus Konrad Mäe ateljees maalimist, 1919–1922 Kõrgemas Kunstikoolis Pallas maalimist ja graafikat. 1922–1925 jätkas õpinguid välismaal, peamiselt Weimaris Bauhausis, kus lõpetas seinamaali osakonna. Omandas hariduse kunstiajaloo alal, õppides 1919–1921, 1927–1931 Tartu Ülikoolis ja 1931 ka Helsingi Ülikoolis. 
Kuulus 1919 Lõuna-Eesti kunstikaitsetoimkonda. Oli 1920–1922 Postimehe kunsti- ja karikatuuriosakonna juhataja, 1925–1929 Pallase maali- ja analüütilise joonistamise õppejõud, 1932–1934 "Eesti entsüklopeedia" kunstiosakonna toimetaja ja kaasautor, 1935–1940 Riikliku Propaganda Talituse nõunik, ühtlasi 1938–1939 ajakirja Varamu kunstiosakonna toimetaja.
Läks 1941. aastal järelümberasumise käigus Saksamaale. Elas Freudenstadtis, kus tegutses kunstniku (loonud joonistusi, akvarelle, karikatuure, raamatuillustratsioone) ja kunstikriitikuna. Pidas sidet eesti kunstnikega Rootsis, tegi kaastööd ajakirjadele Tulimuld ja Mana. 
Teadustöö.
Uurinud baltisaksa ja eesti kunsti ajalugu 19.–20. sajandil, avaldanud monograafilisi käsitlusi eesti kunstnikest, ülevaateid rahvusliku kunsti arengust ja ainestikust, loonud kunstiterminoloogia leksikoni.
Teoseid.
Umbes 20 teaduspublikatsiooni.
Isiklikku.
Tema vennad olid keemiaprofessor August Paris, rohuteadlane ja Tartu Ülikooli apteegi juhataja Hermann Paris ja õigusteadlane Eduard Paris. Õde Julie töötas hambaarstina.
Vend Augusti tütar oli kunstiajaloolane Olga Berendsen.
Tiidu Peter Park

Tiidu Peter Park (aastani 1956 Tiit Priks; sündinud 20. veebruaril 1941 Tallinnas) on eesti ajaloolane ja raamatukoguhoidja.
Elulugu.
Tiidu Peter Park on agronoomi poeg.
Põgenes 1944 koos perega Rootsi, aastast 1948 USA-s. Lõpetas 1959. aastal New Yorgis keskkooli, 1963 Adelphi College'i (Garden City, New York), 1970 Virginia Ülikooli (Charlottesville, Virginia) ajaloomagistri kraadiga (Euroopa modernne kultuuriajalugu), Ph.D. (ajalugu, 1970, samas), väitekiri "The European Reaction to the Execution of Francisco Ferrer"; raamatukoguteaduse magister (1972, Marylandi Ülikool). 
Oli aastatel 1972–1973 Marymount Manhattan College'i (New York) instruktor, 1973 Georg Mercer Memorial School of Theology (Garden City, New York), 1974 Valley Stream Public Library (Valley Stream, New York), 1994–1997 Lynbrook Public Library (Lynbrook, New York) raamatukoguhoidja; 1997. aastal jäi pensionile. Ühtlasi oli ta 1991–2003 New Yorgi Eesti Abi (Estonian Aid, Inc.) asepresident. 
Ta asutas, katalogiseeris ja klassifitseeris New Yorgi Eesti Maja Eesti-ainelise raamatukogu. Asutas 1999. aastal ja peab internetis mütoloogia- ja folkloorialast diskussiooniklubi Moderning Mythology and Folklore (Mythfolk).
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: Euroopa kultuuriajalugu (alates 19. sajandi algusest), eriti filosoofia ja sotsiaalteooriate valdkond, massiliikumised, psühholoogia ja psühhiaatria ajalugu, sotsioloogia, antropoloogia, religioon, lingvistika, astronoomia, tundmatu iseloomu või päritoluga atmosfäärinähtused.
American Historical Associationi, American Library Associationi, Nassau County Library Associationi, Mensa Internationali jmt teadusorganisatsioonide liige. 
Auhindu: Phi Alpha Theta (1963), Delphian Publication Award (1963). Üle 30 teaduspublikatsiooni (osa digitaalses vormis).
Johannes Parksepp

Johannes Parksepp (5. september 1925 Räpina vald, Võrumaa – 30. mai 1988 Polli?, Viljandimaa) oli eesti puuviljandusteadlane ja sordiaretaja.
Elulugu.
Johannes Parksepp oli talupidaja poeg.
Lõpetas 1945 Räpina Aiandustehnikumi, 1961 Eesti Põllumajandusakadeemia, põllumajanduskandidaat (1968, EPA), väitekiri "Aedvaarika introduktsiooni ja sordiuurimise tulemusi Eesti NSV-s". Oli 1945–1948 Räpina Aiandustehnikumi mesinik ja õpetaja, 1948–1950 õppemajandi juhataja, 1950–1951 Eesti NSV TA Põllumajanduse Instituudi mullalabori vanemlaborant, 1951–1952 EMMI Polli katsebaasi vanemagronoom, 1952–1970 noorem- ja 1970–1985 vanemteadur, 1985–1988 Karksi kolhoosi aiandusagronoom.
Teadustöö.
Uurinud peamiselt marjakultuure, aretanud 9 mustasõstra-, maasika-, karusmarja- ja vaarikasorti ('Edu', 'Polli esmik', 'Albos', 'Moka', 'Mulgi Must', 'Espe', 'Helkal' jt), aretusfondis oli üle 100 000 seemiku (nendest 80% musta sõstra seemikud). Töötas välja puuviljade ja marjade saagikuse hindamise skaalad, avaldas andmed 1100 Eestis katsetatud marjasordi kohta. Koostas ka haljastusplaane. Eesti NSV riiklik preemia (1967, kollektiivis). Umbes 75 teaduspublikatsiooni.
Ants Parktal

Ants Parktal (sündinud 18. juulil 1950 Tallinnas) on eesti psühholoog ja psühhoanalüütik.
Elulugu.
Ants Parktal on teenistuja poeg.
Lõpetas 1968 Keila 1. Keskkooli ja 1973 Tallinna Polütehnilise Instituudi soojusenergeetika erialal.
1982 lõpetas (kaugõppes) Tartu Riikliku Ülikooli sotsiaalpsühholoogia erialal, oli 1991–93 magistrikursustel San Franciscos Professionaalse Psühholoogia Koolis, psühholoogiamagister samas 1993, 1993 samas doktorant. 
Oli 1986–91 TPedI suhtlemispsühholoogia uurimisgrupi nooremteadur, teadur ja vanemteadur, 1993– TPÜ sotsiaal- ja keskkonnapsühholoogia õppetooli lektor. Pidanud loenguid suhtlemispsühholoogiast (koos videotreeningutega), psühhoanalüütiliselt orienteeritud psühhoteraapia teooriatest ja tehnikatest. 
1989 sai Eesti Psühholoogide Liidult suhtlemistreeneri litsentsi.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond psühholoogia: suhtlemispsühholoogia, psühhoteraapia kaasaegsed teooriad, kultuurinähtuste ja inimpsüühika seosed, seksuaalkasvatus ja -käitumine. Osales suhtlemistreeningu teoreetiliste aluste väljatöötamises, kultuurierinevuste uurimises ametialases suhtlemises, koolinõustajate väljaõppe teoreetiliste aluste ja õppeprogrammi koostamises ja väljaõppe korraldamises. Eesti Psühhoanalüütilise Seltsi liige (1995-2013), Eesti Psühholoogide Liidu liige (1996-2015). Rahvusvahelise Psühhoanalüütilise Assotsiatsiooni liige (2007). Eesti-Läti Psühhoanalüütilise Ühingu liige (2010).Üle 10 teaduspublikatsiooni.
Teoseid.
Sütt, M, Parktal, A. (2015) Psühhoanalüüsi eestistamine. Akadeemia, 7, 1236-1255
Sütt, M, Parktal, A. (2017) Eestistades Bioni. Wilfred R. Bioni metapsühholoogiline käsitus mõtlemisest. Akadeemia, 2:281-300; 3:524-549
Miks lähimineviku traumade haavad eesti inimesele endiselt haiget teevad. Looming (2018), 11, 1618-1625
Parktal, A, Meimer-Parktal J. (2018) Psühhoanalüüs Eestis. Akadeemia, 8, 1376-1401
Ella Elisabeth Parmakson

Ella Elisabeth Parmakson (perekonnanimi 1936. aastani Ohtla; 30. oktoober 1898 Viljandi – 14. oktoober 1947 Tartu) oli eesti keemik.
Elukäik.
Ella Elisabeth Parmakson oli töölise Tõnis Ohtla (1847–1935) ja Anu Ohtla (sündinud Thal, 1857–1930) tütar ning Paul Parmaksoni abikaasa.
Ta lõpetas 1916. aastal Viljandi Tütarlastegümnaasiumi, 1928. aastal Tartu Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonna anorgaanilise keemia erialal, keemiamagister (1931, TÜ), väitekiri "Uurimusi lämmastikhappe toimest põlevkivi orgaanilisele ainele", keemiakandidaat (ümber arvestatud 1946). 
Oli 1916–1918 Kantreküla algkooli, 1919–1921 Viljandi Eesti Hariduse Seltsi TEG, 1923–1924 ja 1928–1932 Viljandi Linna Tütarlastegümnaasiumi, 1932–1946 Viljandi Ühisgümnaasiumi (1. keskkooli) õpetaja. Aastatel 1946–1947 oli ta Tartu Riikliku Ülikooli anorgaanilise keemia kateedri õpetaja, 1947 vanemõpetaja. Õpetas anorgaanilise keemia kursust.
Teadustöö.
Uurinud keemiliste reaktiivide toimet põlevkivi orgaanilisele ainele.
Priit Parmakson

Priit Parmakson (sündinud 12. juulil 1961 Tallinnas) on eesti majandusinformaatik.
Elulugu.
Lõpetas 1979 Tallinna 1. Keskkooli, 1984 TPI majandusteaduskonna majandusinfo mehhaniseeritud töötlemise erialal, tehnikamagister (1993, TTÜ), väitekiri "Projekti riskijuhtimisteadmiste esitamine". Oli 1984–93 TPI/TTÜ infotöötluse kateedri assistent ja vanemõpetaja, 1993–95 TTÜ inform instituudi teadur ning lektor, 1995–2003 Concordia/Audentese Ülikooli lektor, ühtlasi aastast 1993 Parmakson Research OÜ infosüsteemide arendaja ja IT-koolitaja ning aastast 2001 ka TLÜ ja EMTA mittekoosseisuline lektor.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: informaatika, infosüsteemid, infotöötlus. Koostanud metoodilisi juhendeid teaduslikele alamprogrammidele, infosüsteemide struktuurseks analüüsiks jm. Üle 20 teaduspublikatsiooni.
Heino Parmas

Heino Parmas (22. märts 1930 Tallinn – 16. märts 2021 Tallinn) oli eesti arhitekt ja arhitektuuriteadlane.
Elulugu.
Heino Parmas oli teenistuja poeg.
Ta lõpetas 1948 Tallinna 2. Keskkooli ja 1954 TPI, 1957 Ehituse Teadusliku Uurimise Instituudis aspirantuuri, arhitektuurikandidaat (1959, Leningradi Maali, Skulptuuri ja Arhitektuuri Instituut), väitekiri "Унификация 1-5-этажного сборного жилищного строительства из кукермитовых и силикальцитных элементов в условиях Эстонской ССР". Ta oli 1958–1963 Ehituse TUI noorem- ja vanemteadur, 1963–1968 Silikaatbetooni TUI laborijuhataja ja Tallinna Polütehnilise Instituudi vanemõpetaja, aastast 1968 Tallinna Kunstiinstituudi (EKÜ) dotsent, 1970–1987 ka arhitektuuriteaduskonna dekaan.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: ehituse unifitseerimine ja tüpoloogia, arhitektuuriliste konstruktsioonide industriaalne viimistlus. Ajakirja Ehitus ja Arhitektuur ning Kunstiülikooli toimetiste toimetaja. projekteeris eksperimentaalelamuid, pereelamuid ja suvilaid. Üle 30 teaduspublikatsiooni.
Helmut Parmas

Helmut Parmas (aastani 1935 Helmut Petrisen; ka Peterson ja Helmuth; 28. märts 1907 Lehtse vald, Järvamaa – 26. jaanuar 1995 Tartu) oli eesti metsateadlane.
Elulugu.
Helmut Parmas oli talupidaja poeg.
Lõpetas 1926 Ambla Ühispõllumajandusgümnaasiumi, 1943 Tartu Ülikooli metsaosakonna teoreetilise kursuse, kaitses 1949 diplomitöö. Oli 1932–1933 Kohtla metskonna metsnik, 1933–1934 Sonda abimetsaülem, 1934–1940 Kohtla metsaülem, 1940–1941 Kursi revidentmetsaülem, 1941–1942 Tartu koonduslaagri vang, 1942–1945 Sõmerpalu metsaülem, 1945–1946 Võrumaal metsatööstuskeskuse tehniline juhataja, 1946–1947 Tartu Metsatööstuskeskuse peainsener, 1947–1948 Tartu Metsamajandi metsakasutuse insener, 1948–1960 Tartus insener-metsapatoloog, 1960–1963 Tartu Metsamajandi õppe-katsepuukooli juhataja, 1963–1970 Metsanduse Teadusliku Uurimise Labori puukooli direktor, 1970–1989 Eesti Metsainstituudi puukool-katsemajandi aednik-brigadir.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: metsakaitse ja -taimekasvatus. Korraldanud arvukalt vastavaid katseid ja vaatlusi. Eesti metsakaitse aluste ja organisatsiooni väljatöötajaid. Üle 20 teaduspublikatsiooni.
Ilmi Parmasto

Ilmi Parmasto (1968. aastani Ilmi Maasik; sündinud 19. veebruaril 1935 Valgas) on eesti mükoloog.
Elulugu.
Ta lõpetas 1953. aastal Valga 1. Keskkooli, 1958. aastal Tartu Riikliku Ülikooli bioloogiaosakonna, bioloogiakandidaat tööhügieeni ja kutsehaiguste erialal (1972, TRÜ), väitekiri "Изомеры диметилфенола – особенности их биологического действия и уровень безвредности при поступлении в водоемы". 
Oli 1958–1960 Taheva 7-klassilise Kooli õpetaja, 1961–1967 Eksperimentaalse ja Kliinilise Meditsiini Instituudi nooremteadur, 1968–1969 Zooloogia ja Botaanika Instituudi laborant, 1969–1972 vaneminsener, 1972–1986 nooremteadur, 1986–1992 teadur, 1992– seente herbaariumi kuraator.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: põlevkivitööstuses tekkivate fenoolsete ühendite mõju elusorganismidele, puitu lagundavate seente süstemaatika ja varieeruvus, eoste biomeetria. Ekspeditsioonid: Venemaa Kaug-Ida, Kesk-Aasia (sh Pamiir), Kaukaasia, Siber, Uraal, Balti riigid, Soome, Norra, Lapimaa. 59 teaduspublikatsiooni.
Isiklikku.
Ilmi Parmasto abikaasa oli Erast Parmasto.
Tõnu Parming

Tõnu Parming (28. juuni 1941 Pärnu – 30. oktoober 1998 Toronto) oli eesti sotsioloog, ajaloolane, poliitik ja ajakirjandustegelane.
Elulugu.
Pere põgenes 1944. aastal Nõukogude okupatsiooni eest Saksamaale.
Perekond siirdus sealt 1949. aastal Ameerika Ühendriikidesse. Lõpetas New Jerseys 1960. aastal keskkooli, õppis aastatel 1960–1962 Princetoni Ülikooli tehnikakoolis. Akadeemiliselt on ta aastast 1960 EÜS-i liige ja oli hiljem EÜS-i ülemaailmse vanematekogu esimees.
Teenis aastatel 1962–1967 ohvitserina USA sõjaväes, võttis 1965–1966 USA maaväe eriotstarbeliste vägede ("US Army Special Forces") allüksuse ülemana osa sõjategevusest Vietnamis.
Lõpetas 1969. aastal Princetoni Ülikooli sotsioloogia erialal. Sai aastatel 1969–1970 Fulbrighti-Hayesi uurimisgrandi Helsingisse perekonna struktuuri sotsioloogia alal. Filosoofiadoktor (1976, Yale'i Ülikool) väitekirjaga "The Nature of Ethnic Identity", milles käsitles rahvusliku ühtsuse probleeme.
Oli aastatel 1974–1976 Marylandi Ülikooli lektor, 1976–1981 abiprofessor, 1981–1988 dotsent, ühtlasi 1984–1986 USA Riigidepartemangu NSV Liidu ja Ida-Euroopa rahvusvaheliste suhete instituudi osakonnajuhataja.
Aastatel 1986–1987 ja 1988–1989 oli ta Toronto Ülikooli eesti õppetooli professor.
Eesti Komitee liige (1990–1992).
1990–1998 oli ta Eesti Kirjastuse Kanadas juhatuse esimees ja ajalehe Meie Elu toimetaja.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: etniline identiteet ja natsionalism, Nõukogude Eesti sotsioloogia, Eesti poliitiline ajalugu ja taasiseseisvumise küsimused.
Liikmesus.
Oli Rahvusvahelise Sotsioloogia Assotsiatsiooni, Ameerika Sotsioloogia Assotsiatsiooni, AABS-i ning veel paljude teadus- ja kultuuriorganisatsioonide liige.
Isiklikku.
Tema ema oli iluvõimleja ja treener ning eesti aktivist USA-s Salme Parming, vend on Priit Parming.
Ta oli kaks korda abielus: tema esimene abikaasa oli aastast 1969 raamatukogutöötaja ja infospetsialist Marju Rink-Abel; tema teine abikaasa oli Asta Lokk, neil on poeg Veiko ja tütar Talvi.
Reeta Parmo

Reeta Parmo (sündinud 29. septembril 1950 Kiidjärve vallas Tartumaal) on eesti majandusteadlane.
Elulugu.
Reeta Parmo on kolhoosniku tütar.
Ta on lõpetanud 1968. aastal Tartu 1. Keskkooli ja 1975. aastal Tartu Riikliku Ülikooli majandusküberneetika erialal. Oli aastatel 1993–1997 EPMÜ magistrant, majandusmagister põllumajandusökonoomika ja ettevõtluse erialal (1997, EPMÜ), väitekiri "Kvaliteetse piima tootmise tasuvusest Eesti Vabariigis". Täiendas end 1990. aastal Läti Põllumajanduse Akadeemias maamajanduse alal.
Ta töötas aastatel 1975–1979 Eesti Tarbijate Kooperatiivide Vabariiklikus Liidus, 1979–1980 oli Eesti Loomakasvatuse ja Veterinaaria Teadusliku Uurimise Instituudi vanemökonomist, 1980–1993 nooremteadur, teadur ja vanemteadur, 1994 Eesti Põllumajandusülikooli loomakasvatusinstituudi nooremteadur, seejärel äriühingute konsultant.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: lüpsikarjafarmid ja nende tasuvus. Ta osales aastatel 1995–1996 Helsingi Ülikooli ja Valio kontserni uurimisprojektis, millega uuriti Eesti piimatootjaid.
Teoseid.
Üle 20 teaduspublikatsiooni.
Argaadi Parol

Argaadi Parol (sündinud 20. augustil 1951 Mulgi vallas Viljandimaal) on eesti põllumajandusteadlane.
Elulugu.
Argaadi Parol on talupidaja poeg.
Lõpetas 1970 Olustvere Sovhoostehnikumi, 1977 EPA agronoomiateaduskonna, 1980–83 aspirant, põllumajanduskandidaat (1986, EPA), väitekiri "Kultuurkarjamaade saagikus ja zootehniline produktiivsus sõltuvalt väetustasemest (katse lüpsilehmadega)".
Oli 1977–80 EPA rohumaaviljeluse ja botaanika kateedri teadur, 1980–86 assistent, 1986–91 vanemõpetaja, 1992–2004 EPMÜ rohumaaviljeluse ja botaanika instituudi dotsent, 2005– põllumajandus- ja keskkonnainstituudi dotsent. Õpetanud botaanika üldkursust, rohumaateadust ja -viljelust; koostanud õppevahendeid.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: kultuurkarjamaatüüpide agronoomiline ja zootehniline produktiivsus ning mõju loomade tervisele, karjamaade liigilise koosseisu ja tiheduse dünaamika, rohukamarate eluiga, liblikõieliste heintaimede püsivus ja mõju karjamaa saagile intensiiv- ja maherohumaal. Eesti Rohumaade Ühingu liige, revisjonikomisjoni esimees (aastast 1993). Üle 20 teaduspublikatsiooni, arvukalt aimeartikleid.
Vladimir Parol

Vladimir Parol (8. november 1935 Leningrad – 19. oktoober 2009) oli Eesti ajaloolane ja sotsioloog.
Vladimir Parol oli teenistuja poeg.
Haridus.
Lõpetas 1953 Tallinna 32. Keskkooli, 1957 TPedI vene keele ja kirjanduse erialal, 1962 A. I. Herzeni nim Leningradi Pedagoogilise Instituudi ajalooõpetaja kutsega ("cum laude"), 1967 Eesti TA-s aspirantuuri, ajalookandidaat (1972, Eesti TA), filosoofiadoktor (1985, Rostovi Riiklik Ülikool), väitekiri "Социалистичeская урбанизация и образ жизни горожан".
Täiendusõpe.
NSV Liidu TA Etnograafia Instituudis sotsioloogia alal 1980, 1989.
Teaduskraad ja -kutse.
Ajalookandidaat 1972 (Eesti NSV TA); dotsent 1977; filosoofiadoktor 1985 (Rostovi Riiklik Ülikool); professor 1987.
Teenistuskäik.
Oli 1957–61 Tallinna keskkoolides ajalooõpetaja, 1964–67 Tallinnas Marksismi-Leninismi Õhtuülikooli õppejõud, 1967–70 AI sotsioloogia sektori nooremteadur.
TTÜs 1965–1991: teadusliku kommunismi kateedri õppejõud (kohakaaslus) 1965–1969/70, assistent 1970, vanemõpetaja 1972–75, dotsent 1975–85, professor 1985–89; politoloogia/sotsiaalteaduste kateedri professor 1989–91; ühiskonnateaduste teaduskonna dekaan 1988–91.
Eesti-Ameerika Majanduskolledži professor 1992-99; Rahvusvahelise Sotsiaalteaduste Ülikooli "LEX" professor 1999–2001; Sotsiaal-Humanitaarinstituudi professor 2001.
Teadustöö põhisuunad.
Politoloogia, majandus- ja linnasotsioloogia, sotsiaalökonoomika.
Uurimisvaldkond: urbaniseerumine, linnade sotsiaalne keskkond ja linlaste elulaad; sotsiaalsed struktuurid; töösotsioloogia; sotsiaalfilosoofia. Väljaande Utšonõje Zapiski Russkogo Akademitšeskogo Obštšestva |(Ученые записки Русского Академического Общества) peatoimetaja (aastast 2001).
Teadusorganisatoorne ja ühiskondlik tegevus.
Osales Tallinna linna sotsiaalse arengu planeerimise nõukogu tegevuses; ühingu Teadus lektor; Vene Akadeemilise Seltsi (Eestis) asutajaid, president 1999. aastast.
Feliks Parre

Feliks Parre (aastani 1931 Feliks Petrov; 28. mai 1907 Tallinn – 14. aprill 1990 Tallinn) oli eesti spordipedagoog.
Elulugu.
Feliks Parre oli väikeettevõtja poeg.
Lõpetas 1928. aastal Tallinna Kaubanduskooli, õppis 1949–1951 Leningradi Kehakultuuriinstituudis, lõpetas 1953. aastal Tartu Riikliku Ülikooli, kus oli õppinud kehakultuuri.
Enne sõda töötas Tallinnas pangaametnikuna, harrastas murdmaasuusatamist (sai Eesti meistrivõistlustel 1 kuld-, 1 hõbe- ja 3 pronksmedalit) ja purjetamist, omandas jahikapteni tunnistuse. Kuulus Tallinna Kalevi ja Tallinna Jahtklubi juhatusse. Oli 1941. aastal Eesti NSV Spordikomitee instruktor. Mobiliseeriti 1941, oli 1943–1944 Moskvas Eesti NSV Spordikomitee töötaja, 1944–1967 TRÜ kehakultuuriteaduskonna suusaspordi kateedri õpetaja ja vanemõpetaja, ühtlasi 1947–1949 ja 1964–1967 kateedri juhataja.
Olles 1968. aastast pensionil, jätkas osalise koormusega töötamist TRÜ kümnevõistluselaboris. Õpetas suusatamist ja purjetamist.
Teadustöö uurimisvaldkond oli suusatamine.
Oli Eesti NSV Suusaspordisektsiooni presiidiumi liige, Mustamäe suusahüppemäe ja Kääriku spordibaasi rajamise algatajaid.
Aivo Parring

Aivo Parring (8. september 1940 Räpina vald, Võrumaa – 31. detsember 2015) oli eesti matemaatik.
Elulugu.
Aivo Parring oli talupidaja poeg. Ta lõpetas 1959. aastal Räpina Keskkooli, 1964. aastal Tartu Riikliku Ülikooli füüsika-matemaatikateaduskonna, oli aastatel 1964–1969 TRÜ aspirant, füüsika-matemaatikakandidaat (1975, TRÜ), väitekiri "Многообразия симплектических плоскостей аффинно-симплектического пространства и их внутренние связности". Ta täiendas end Moskva Riiklikus Ülikoolis (1972, 1979) ja Kaasani Riiklikus Ülikoolis (1985). 
Ta oli aastatel 1965 ja 1969 TRÜ algebra ja geomeetria kateedri assistent, 1969–1973 ja 1975–1979 vanemõpetaja, (1973–1975 matemaatilise analüüsi kateedri vanemõpetaja), 1979–1992 dotsent, 1976–1981 ka matemaatikateaduskonna prodekaan, 1993–1999 Tartu Ülikooli puhta matemaatika instituudi dotsent, 1999–2002 lektor. Parring õpetas analüütilist geomeetriat, geomeetria aluseid, kõrgemat algebrat.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: diferentsiaalgeomeetria; kuulus akadeemik Ülo Lumiste koolkonda. Uurinud sümplektilise ruumi sümplektiliste tasandiparvede ehitust ja diferentseeruva muutkonna kõrgemat järku lineaarseostuste geomeetriat. Üle 30 teaduspublikatsiooni.
Isiklikku.
Aivo Parring oli Anne-Mai Parringu abikaasa.
Anne-Mai Parring

Anne-Mai Parring (1965. aastani Anne-Mai Sepandi; sündinud 21. juulil 1940 Tapal) on eesti matemaatik.
Elulugu.
Anne-Mai Parring on kooliõpetajate tütar ja Aivo Parringu lesk.
Ta lõpetas 1958 Tapa Keskkooli, 1964 Tartu Riikliku Ülikooli (TRÜ) matemaatikaosakonna, 1978 aspirantuuri, füüsika-matemaatikakandidaat (1981, Vilniuse Ülikool), väitekiri "Предельные распределения параметров статистической регрессии". Täiendas end Amsterdami (1990) ja Helsingi Ülikoolis (1994, 1996). 
Oli 1965–1966 Eesti TA Küberneetika Instituudi insener, 1966–1970 TRÜ Arvutuskeskuse nooremteadur, 1970–1975 ja 1979–1984 TRÜ matemaatikateaduskonna matemaatilise statistika ja programmeerimise kateedri vanemõpetaja, 1984–1992 dotsent, 1992–2005 Tartu Ülikooli matemaatilise statistika instituudi dotsent. Õpetanud tõenäosusteooriat, statistilise andmetöötluse algõpetust, matemaatilist statistikat ja mitmemõõtmelist analüüsi, programmeerimist; koostanud õpikuid.
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: tõenäosusteooria, mitmemõõtmeline matemaatiline statistika: statistikute asümptootilised jaotused, maatrikstuletis. Eesti Matemaatika Seltsi ning Eesti Statistika Seltsi liige. Ta on avaldanud umbes 50 teaduspublikatsiooni, sealhulgas õppevahendeid.
Johann Leonhard von Parrot

Johann Leonhard von Parrot (1755 Mömpelgard – 1836) oli Eesti saksa ametnik, harrastusteadlane (lingvist ja ajaloolane).
Elulugu.
Johann Leonhard von Parrot oli arstist bürgermeistri poeg, Tartu ülikooli rektori Georg Friedrich Parroti vend ja tema poja Johann Friedrich Parroti naiseisa. Õppis 1771–79 Stuttgardis Karli akadeemias kameraalteadusi. Oli mitmes kõrges õukonnaametis Württembergi hertsogkonnas kuni ebasoosingusse sattumiseni 1811, hiljem elas peamiselt Gernsbachi lähedal Badeni suurhertsogkonnas, tegeledes metsakasvatuse ja -kaubandusega.
Viibides 1821 esimest korda Eestis, pani tähele eesti keele kõlalist sarnasust vanaprantsuse keele ja burgundia murdega. Hakkas harrastusteadlasena uurima tolleaegse Liivimaa rahvaste (eestlaste, lätlaste, liivlaste) keelt, ajalugu, mütoloogiat jm. Pööras erilist tähelepanu eestlastele ja eesti keelele, lähtudes omaaegsetest teadusarusaamadest rahvaste ajaloo ja keelesuguluse kohta. Rohkesti kirjalikke allikaid kasutades võrdles oma 1828 ilmunud uurimuses paljude Euroopa ja Aasia keelte sõnade kõla ja tähendust ning jõudis järeldusele, et eesti keel on lähedases suguluses keldi algkeelega, mida olevat rääkinud Noa oma järeltulijatega Ararati piirkonnas, kust siis rahvad järk-järgult teisenedes laiali rännanud. Parroti arvates räägiti eesti keelt varem kogu Baltikumis. Püüdis oma järeldusi toetada ajaloo ja mütoloogia andmetega. Samas uurimuses avaldas Parrot sadakond eesti vanasõna (saksa tõlkes) ja andis soovitusi eesti keele arendamiseks. Andmeid kaasaegse eesti keele kohta sai mh A. W. Hupeli teostest ja Otto Wilhelm Masingult. Parrot eestisõbralik uurimus on tüüpiline võrdlev-ajaloolise keeleteaduse embrüonaalstaadiumi teos, mis kuulub eesti rahvuslikku eelärkamisaega ning ootab täpsemat hinnangut tollase ja tänapäeva teaduse kontekstis.
Anton Parts

Anton Parts (5. mai 1891 Tarvastu vald, Viljandimaa – 23. jaanuar 1963 Albany, USA) oli eesti geograaf ja kodu-uurija.
Elulugu.
Anton Parts oli käsitöölise poeg.
Lõpetas 1914 Ufa Maamõõtjate Kooli, õppis aastast 1917 Ufa Õpetajate Instituudis geodeesiat, geograafiat ja bioloogiat. Naasis 1920 sügisel Eestisse ja astus vabakuulajana TÜ matemaatika-loodusteaduskonda. Lõpetas 1925 Tartu Õhtuühisgümnaasiumi, 1929 TÜ loodusteaduskonna, geograafiamagister (1929, TÜ), väitekiri "Sakalamaa kõrgustiku loodenõlva vanad rannamoodustised ja nende maastikuline tähendus". Oli 1910–11 Uue-Vändra vallas ja Mõnnastes kihelkonnakooli õpetaja, 1915–17 Esimeses maailmasõjas. Töötas üliõpilasstipendiaadina (kodu-uurijana) 1921–22 suviti Tartumaa Rannu ja Kursi kihelkonnas ning Setumaal, oli 1920–37 Tartu 4. algkooli ja Tartu Õpetajate Seminari, 1938–44 Tartu Linna Poeglaste Gümnaasiumi õpetaja. Läks 1944 Saksamaale, sealt 1950 USA-sse, elas algul New Yorgis, hiljem Arizonas.
Teadustöö.
Uurinud eriti Edela-Eesti maastikke, avaldanud erialaseid kirjutisi ajakirjades Kasvatus, Loodusvaatleja, Tänapäev, Viking jt. Tema töödel on oluline tähtsus Eesti agraargeograafias ja etnograafias. 1931–43 avaldas ka arvukalt geograafia õpperaamatuid (osalt koos E. Markuse, A. Pendre ja Endel Varepiga) ning 1933–34 kaheköitelise kultuurigeograafilise kogumiku "Kodu ja maailm". USA-s tegi uurimisretki Gila kõrbesse, jätkas geograafiaalaste kirjutiste avaldamist (eesti, inglise ja saksa keeles), koos poja Heikiga kirjutas ja avaldas monograafia Okinawa saare kohta.
Eve Parts

Eve Parts (sündinud 19. veebruaril 1970 Tartus) on eesti majandusteadlane.
Elulugu.
Ta on lõpetanud 1988. aastal Tartu 5. Keskkooli, 1992. aastal Tartu Ülikooli majandusteaduskonna. Aastatel 1993–1996 oli ta Tartu Ülikooli rahvamajanduse instituudi magistrant, 1997–2007 doktorant; majandusmagister (1996, TÜ), väitekiri "Majandusarengu finantseerimine", Ph.D. (majandusteadus, 2007, TÜ), väitekiri "Sotsiaalkapitali roll siirderiikide majandusarengus". Täiendas end 1994 Taanis ja Rootsis, 1995 Poolas, 1996 USA-s, 2004 Norras ja msg kursustel.
Oli 1993–1994 AS Vemo Spektraal pearaamatupidaja, 1994–1996 Tartu Ülikooli välismajanduse õppetooli assistent, 1997–1999 lektor (ühtlasi 1995–1998 Tartu Ülikooli euroteaduskonna raamatukogu andmebaaside haldaja ja 1996–1999 Audentese Erakooli lektor). Alates 1999. aastast majandusteooria õppetooli lektor. Tartu Ülikooli majandusteooria kaasprofessor.
Õpetanud mikro- ja makroökonoomikat, majandusarengu teooriat ja praktikat, sotsiaalökonoomikat, rahvusvahelist majandust; koostanud õppevahendeid.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: majandusarengu sotsiaalsed aspektid; arengumaade majandus; majandusarengu strateegiad ja finantseerimine. Projekti "Sotsiaalne kapital ja inimkapital majandusarengu teguritena" täitjaid (aastast 2003). Eesti Majandusteaduse Seltsi liige (2003). 20 teaduspublikatsiooni.
Isiklikku.
Tema ema on Tiia-Ene Parts.
Henn Parts

Henn Parts (20. jaanuar (vkj 8. jaanuar) 1880 Adame talu, Polli vald, Pärnumaa – 22. veebruar 1946 Tartu) oli eesti rohuteadlane ja ravimikeemik.
Elulugu.
Henn Partsi vanemad olid Peeter ja Ann Parts.
Ta lõpetas Viljandi linnakooli, 1907 Tartu keiserliku ülikooli, farmaatsiamagister (1914), farmaatsiadoktor (1929, TÜ), väitekiri "Organoterapöitiliste preparaatide valmistamisest ja nende mõju kindlaksmääramisest" (Tartu, 1929). Täiendas end 1926 Prahas, 1931 Viinis ja Budapestis, 1938 Berliinis ja Bernis.
Ta oli 1898–1901 Kroonlinnas apteekriõpilane, 1901–1904 Peterburis apteekriabiline, 1908–1920 Luuga maakonnas Novinka alevis apteegijuhataja, 1921 Tallinnas Tervishoiuvalitsuse revident ja apteegiosakonna juhataja, 1921–1926 Tartu Ülikooli rohuteaduse instituudi farmatseutilise keemia dotsent, 1926–1929 farmatseutilise keemia instituudi erakorraline professor (1931 avas Tartus oma apteegi), 1929–1940 korraline professor, 1940–1946 farmatseutilise keemia kateedri juhataja, professor, 1923–1933 ühtlasi (kohakaaslusega) arstirohtude instituudi juhataja. Õpetas farmatseutilist keemiat.
Teadustöö.
Töid farmatseutiliste preparaatide sünteesist ja analüüsist, kodumaa toorainete uurimisest farmatseutiliseks otstarbeks, teadusharu ajaloost. Riigi Tervishoiunõukogu liige 1929–1936. Üle 30 teaduspublikatsiooni.
Inga Kangro

Inga Kangro (aastani 2006 Inga Parts; sündinud 11. aprillil 1974 Võru rajoonis Antslas) on eesti matemaatik.
Elulugu.
Inga Kangro on õpetaja tütar.
Ta on lõpetanud 1992. aastal Antsla Keskkooli, 1998. aastal Tartu Ülikooli matemaatikateaduskonna, 2001. aastal Tartu Ülikoolis magistriõppe ja 2005. aastal doktoriõppe: M.Sc. (matemaatika, 2001, TÜ), väitekiri "Tükiti polünomiaalne kollokatsioonimeetod astmeliselt iseärase tuumaga integro-diferentsiaalvõrrandi lahendamiseks" (Tartu, 2001), Ph.D. (mat, 2005, TÜ), väitekiri "Piecewice polynomial collocation methods for solving weakly singular integro-differential equations" (Tartu, 2005).
Aastatel 2003–2005 Tallinna Tehnikaülikooli Küberneetika Instituudi insener, aastatel 2005–2006 teadur ja alates 2006. aastast on samas erakorraline vanemteadur.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: integraal- ja integrodiferentsiaalvõrrandite numbriline lahendamine. 10 teaduspublikatsiooni.
Innari Parts

Innari Parts (14. juuni 1940 Tartu – 10. märts 2003 Tallinn) oli eesti tehnikateadlane.
Elulugu.
Innari Parts oli talupidaja, õpetaja poeg ja Romeo Partsi vend.
Lõpetas 1958 Tallinna 22. Keskkooli, 1963 Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI), tehnikakandidaat (1967, Moskva Energeetika Instituut).
Oli 1963–1966 TPI assistent, 1968–1974 Tallinna Pedagoogilise Instituudi vanemõpetaja, kateedrijuhataja, aastast 1971 dotsent; poliitilistel põhjustel ei saanud 1974–1991 kõrgkooli õppejõuna töötada, 1991–1992 TPedI dotsent (kohakaaslusega), siis Merehariduskeskuse õppejõud ja Tolliameti tolliosakonna transiiditalituse vanem- ja peaspetsialist, ühtlasi tollialaste koolituste lektor.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: elektromagnetohüdrodünaamika teoreetilised probleemid ja nende lahendamine, arvestades elektromagnetohüdrodünaamika printsiipidel töötavate seadmete ruumiliste mõõtmete piiritletust ning parameetrite diskreetsust eesmärgiga luua elektromagnetohüdrodünaamiliste nähtuste teoreetilise analüüsi alused ja seadmete arvutamise ning projekteerimise metoodika.
Teoseid.
Kahe teadusliku kogumiku (1971, 1972) kaaskoostaja. 90 teaduspublikatsiooni.
Jaan Parts

Jaan Parts (28. veebruar 1922 Türi – 6. jaanuar 1999 Tartu) oli eesti loomakasvatusteadlane ja teadusorganisaator.
Elulugu.
Jaan Parts oli vallakirjutaja poeg.
Ta lõpetas 1941 Türi Gümnaasiumi, 1941 mobiliseeriti Punaarmeesse, 1948 lõpetas Tartu Ülikooli põllumajandusteaduskonna, 1952 aspirantuuri, põllumajanduskandidaat (1954, Eesti Põllumajandusakadeemia), väitekiri "Suurt valget tõugu siga ja teed tema edaspidiseks täiustamiseks Eesti NSV-s". Täiendas end 1968 Timirjazevi-nimelises Põllumajanduse Akadeemias Moskvas ja 1980 Üleliidulises Loomakasvatuse Instituudis Podolskis. Käis õppereisidel Saksamaal (1964) ja Soomes (1971). 
Oli 1952–1957 ELVI teadur, 1957–1959 Üleliidulise Põllumajandusnäituse Eesti Paviljoni direktor, 1960–1963 Tartu Näidissovhoosi direktor, 1963–1965 ELVI katsemajandite osakonna juhataja, 1965–1972 kalakasvatuse osakonna juhataja, 1972–1987 tootmiskatsete sektori juhataja, 1987–1990 ökonoomika sektori vanemteadur.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: sea- ja kalakasvatus, eriti peekonsead ja nende toitmine. Üleliidulise Põllumajandusnäituse hõbemedal (1954), kuldmedal (1960), orden "Austuse märk" (1965). Üle 20 teaduspublikatsiooni.
Koit Parts

Koit Parts (sündinud 7. augustil 1954 Pärnus) on eesti majandusteadlane.
Elulugu.
Ta on lõpetanud 1972. aastal Pärnu 1. Keskkooli ja 1982. aastal Eesti Põllumajanduse Akadeemia ökonomist-organisaatori erialal, majanduskandidaat (1990, Jelgava), väitekiri "Трудоемкость выращивания телят в сельскохозяйственных предприятиях". Täiendas end 1990. aastal Washingtoni Ülikoolis ärijuhtimises.
Ta on olnud aastatel 1982–1988 Eesti Loomakasvatuse ja Veterinaaria Instituudi ökonoomika osakonna vanemteadur, 1988–1990 ökonoomika ja tootmise organiseerimise osakonna teadur, 1990–1991 ökonoomika sektori juhataja, 1991–1993 Lõuna-Eesti Farmaatsiakoondise juhataja, 1993–1995 Tamro Eesti AS juhataja, 1996–2000 AS Margim juhataja (Solomon Software'i majandustarkvara esindus Baltikumis), 2001–2002 GPSB OÜ projektijuht (Great Plains Software Baltikumi arendused), 2003–2004 MS Ärisüsteemide majandustarkvara (MS Dynamics) konsultant; 2005–2006 Cell Network AS majandustarkvara (MS Dynamics) konsultant, 2006–2007 Alna Business Solution majandustarkvara (MS Dynamics) konsultant; 2007– MS Ärisüsteemide majandustarkvara (MS Dynamics) konsultant.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: töökulu loomakasvatuses. 8 teaduspublikatsiooni, sh monograafiat.
Isiklikku.
Koit Parts on tööliste poeg.
Tiia-Ene Parts

Tiia-Ene Parts (1967. aastani Tiia-Ene Lembra; sündinud 19. novembril 1943 Haapsalus) on eesti keemik.
Elulugu.
Tiia-Ene Parts on kontoritöötaja tütar ja Eve Partsi ema.
Lõpetas 1962 Haapsalu 1. Keskkooli, 1967 Tartu Riikliku Ülikooli keemiaosakonna, keemiakandidaat (1980, TÜ), väitekiri "Химия дефектов в кристаллах СаО и СаS". Oli 1968–85 FAI ja FI insener ja nooremteadur, 1985–89 TÜ aeroionisatsiooni ja elektroaerosoolide labori vanemteadur, 1989–92 labori juhataja, 1992–94 TÜ keskkonnafüüsika instituudi vanemteadur, 1995– teadur.
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: tahke keha keemia – defektide keemia kristallides; keskkonnakeemia – õhu saastatuse määramine õhuioonide liikuvuste mõõtmise kaudu. Üle 30 teaduspublikatsiooni.
Valev Parts

Valev Parts (15. märts 1937 Kooraste vald Võrumaa – 23. september 2011) oli eesti loomaarstiteadlane.
Elulugu.
Valev Parts oli talupidaja poeg.
Lõpetas 1955 Väimela Loomakasvatustehnikumi veterinaaria erialal, 1963 EPA veterinaariateaduskonna, veterinaariakandidaat (1979, EPA), väitekiri "О применении противоэпизоотических и ветеринарно-профилактических мероприятий на экспериментальном комплексе в Эстонской ССР".
Oli 1973–1987 Eksperimentaalse Sealihatootmise Kombinaadi (EKSEKO) peaveterinaararst, 1987–1997 Eesti Põllumajanduse Biotehnoloogia Keskuse kommertsdirektor, alates 1995. aastast talupidaja (tšintšiljakasvataja) ja atesteeritud konsulent loomatervishoius. 28 teaduspublikatsiooni.
2008. aastal osales ta Saksa telekanalil NDR saaresarja "Hanseblicke" (Hansahetked) osas "Eestimaa hiiglaslikud metsad".
Viia Parts

Viia Parts (sündinud 7. septembril 1968 Tartus) on eesti majandusteadlane.
Elulugu.
Viia Parts on teenistuja tütar.
Lõpetas 1986 Puhja Keskkooli, 1991 Eesti Põllumajanduse Akadeemia majandusteaduskonna, oli 1992–1994 EPMÜ magistrant, majandusmagister (1996, EPMÜ), väitekiri "Ettevõtja raamatupidamise korraldamine ja raamatupidamisprogramm TALURAM piimakarjakasvatuse näitel". Oli 1991–1993 Tartumaa põllumajandusettevõtteis pearaamatupidaja asetäitja ja pearaamatupidaja, 1991–1992 EPMÜ assistent ja nooremteadur, 1992–2005 raamatupidamise ja rahanduse instituudi lektor, 2005– EMÜ majandus- ja sotsiaalinstituudi lektor, aastast 2002 ka OÜ Resende raamatupidamise ja maksukonsultant. Õpetanud valdade ja põllumajanduslikku raamatupidamist, rahanduse aluseid, ettevõtte rahandust, pangandust ja rahvusvahelist rahandust, makse.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: põllumajandusettevõtja majandusarvestus ja maksustamine, riigiabi põllumajandussektoris. Töid raamatupidamisest, rahandusest, täiskasvanute koolitamisest ja rahandusainete õpetamisest. Üle 10 teaduspublikatsiooni.
Teet Parve

Teet Parve (sündinud 30. novembril 1969 Tallinnas) on eesti tehnikateadlane.
Elulugu.
Teet Parve on inseneri poeg.
Lõpetas 1988 Tallinna 55. Keskkooli, 1993 TTÜ mehaanikateaduskonna, 1995–2000 TTÜ magistrant, tehnikamagister (2000, TTÜ), väitekiri "Tuha paakumise ja sadestiste moodustumise mehhanismid biokütuste põletamisel"; aastast 2001 doktoriõppes; stažeerinud 2001–2004 Nordic Energy Researchi ja Nordic Graduate School of Biofuel Science and Tehnology raames Taani Tehnikaülikooli, Soome Åbo Akadeemia doktorikoolides ning Soome Riiklikus Tehnika Uurimiskeskuses (VTT).
Aastatel 1994–2019 TTÜ soojustehnika instituudi tööstusliku soojustehnika õppetooli teadur, ühtlasi 1996. aastast instituudi statsionaarsete õhuheitmete mobiilse mõõtelabori vastutav täitja.
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: tahkete biokütuste tuha paakumis- ja sulamisprotsessid kateldes, statsionaarsed õhuheitmed tahkete ja vedelate kütuste põlemisel, põlevkivienergeetika, protsesside täiustamine põletusseadmetes, uute biokütuste põletamine, biokütuste andmebaasid.
Teoseid.
Üle 20 teaduspublikatsiooni.