tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Söögipulgad

Söögipulgad ehk söömispulgad on kaks peenikest otsapoole kitsenevat pulka, mida traditsiooniliselt kasutatakse söömisel Hiinas, Jaapanis, Koreas, Vietnamis, Indoneesias ja osalt Tais.
Ajalugu.
Söögipulgad võeti kasutusele juba 5000 aastat tagasi Hiinas. On tõenäoline, et tol ajal valmistati toitu suurtes hästi kuumust hoidvates kateldes ning kannatamatud sööjad murdsid oksaraage, et nendega kuuma toitu kiiremini suhu toimetada. 400. aastateks eKr oli rahvastik kiiresti kasvanud ning vähenevad ressursid sundisid inimesi küttematerjali kokku hoidma. Toitu harjuti hakkima suupärasteks tükkideks, nii et see sai kiiremini küpseks ja nõudis seetõttu vähem kütet.
Toidutükid olid piisavalt väikesed, nii et söömisel ei tekkinud vajadust nugade järele ja söögipulkadest saidki põhilised söögiriistad. Samuti arvatakse, et Konfutsius, kes oli taimetoitlane, ärgitas inimesi lauas nuga mitte kasutama, kuna nuga sümboliseeriks lihunikutööd.
Hiina söögipulgad.
Hiina söögipulgad, mida nimetatakse "kuai-zi" (kiired väiksed semud) on tavaliselt 23–25 cm pikad neljakandilised tömbi otsaga pulgad. 500. aastaks pKr oli söögipulkade kasutamine levinud Hiinast ka tänapäevases mõistes Vietnami, Koreasse ja Jaapanisse.
Jaapani söögipulgad.
Jaapanis peeti söögipulki algul väärisesemeteks ning kasutati esmajoones religioossetel tseremooniatel. Esimesed teadaolevad söögipulgad meenutasid pigem pintsette – need olid valmistatud keskelt kokkumurtud ja murdekohast ühendatud bambuseoksast. 10. sajandiks valmistati söögipulki juba kahe eraldiseisva pulga kujul. Jaapani keeles nimetatakse neid hashi (箸).
Jaapani söögipulgad erinesid hiina omadest selle poolest, et nad olid ümmargused ja teravamad, samuti olid nad lühemad (naiste söögipulgad 18 cm ja meeste omad 20 cm pikkused).
Jaapanlased valmistasid oma söögipulki tavaliselt puidust. Nemad olid ka esimesed, kes hakkasid 17. sajandil söögipulki lakkima ja 1878. aastal lasid käiku esimesed ühekordseks kasutamiseks mõeldud puust söögipulgad (nn "wari-bashi").
Traditsiooniliselt on söögipulki valmistatud eri materjalidest. Bambus on vaieldamatult olnud kõige populaarsem tänu odavusele ja kättesaadavusele, töötlemise lihtsusele ja kuumakindlusele, samuti ei ole bambusel tajutavat lõhna ega maitset. Kasutatud on ka seedri- ja sandlipuud, tiikpuud, mändi ja luud. Rikkad kasutasid aga nefriidist, kullast, pronksist, messingist, ahhaadist, korallist, elevandiluust või hõbedast söögipulkasid. Õigupoolest arvati varem, et hõbedast söögipulgad muutuvad toiduga kokkupuutel mustaks, kui toit on mürgitatud. Tänapäeval teatakse, et hõbe ei reageeri arseeni ega tsüaniidiga, küll aga roiskunud munade, sibula ja küüslauguga, millest vabanev vesiniksulfiid võis põhjustada hõbedast söögipulkade tuhmumist.
1930. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused

1930. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused olid I maailmameistrivõistlused jalgpallis, mis toimusid 13. juulist 30. juulini Uruguays. Võistlused avati Montevideos, kui kohtusid Prantsusmaa ja Mehhiko (4:1). Osales ainult 13 meeskonda ja nad jaotati nelja gruppi. Argentina, Brasiilia, Uruguay ja USA jalgpallikoondis said paigutuse. 
Ajalugu.
28. mail 1928 Amsterdamis tegi FIFA ajaloolise otsuse, et esimesed MM-võistlused peetakse Uruguays. Sellele Lõuna-Ameerika riigile MM-võistluste korraldamise õiguse andmine oli põhjendatud. Uruguay jalgpallurid olid kahekordsed olümpiavõitjad (1924, 1928) ja olümpiamängud olid enne MM-i mainekamad suurvõistlused jalgpallis. Lisaks Uruguayle taotlesid esimest turniiri endale ka viis Euroopa riiki: Itaalia, Ungari, Holland, Hispaania ja Rootsi.
FIFA otsus anda I MM-võistluste korraldamine Uruguayle kutsus jalgpalliringkondades esile vastakaid seisukohti. Euroopa meeskondadele oli Atlandi ookeani ületamine seotud suurte kulutustega. Kuna tollal veel lennuühendust polnud, tuli reisida laevaga. Paljud jalgpalliföderatsioonid ei riskinud nii kulukat reisi ette võtta, kuna viimaste olümpiamängude tulemuste põhjal polnud neil kõrgeid kohti loota. 
Osavõtukutse said kõik FIFA liikmed, kuid registreerimisi tuli oodatust vähem. Euroopast avaldasid soovi kaasa lüüa vaid Belgia, Rumeenia, Jugoslaavia ja Prantsusmaa. 21. juunil asusid Euroopa meeskonnad Prantsuse sadamast Villefranche-sur-Mer'ist Lõuna-Ameerika poole teele. Ookean ületati kahe nädalaga.
13. juulil 1930 alustasid võistlust 13 meeskonda: Argentina, Brasiilia, Boliivia, Tšiili, Paraguay, Peruu, Uruguay, USA, Mehhiko ja neli eelmainitud Euroopa koondist.
Toit

Toit on igasugune elusorganismidele söögiks ja joogiks kõlbav töödeldud või töötlemata toiduaine, mis sisaldab selliseid eluks vajalikke olulisi toitaineid nagu süsivesikud, rasvad, valgud, vitamiinid, mineraalid ning mikro- ja makroelemendid. Toit seeditakse ning omastatakse organismi ja rakkude poolt selleks, et varustada organismi eluks ja kasvuks vajalike toitainete, vee ja energiaga.
Põllumajandusloomade toitu nimetatakse tavaliselt söödaks. 
Euroopa Parlament ja Euroopa Nõukogu esitavad mõistele "toit" alljärgneva kitsama määratluse:
Mõiste "toit" tähendab töödeldud, osaliselt töödeldud või töötlemata ainet või toodet, mis on mõeldud inimestele tarvitamiseks või mille puhul põhjendatult eeldatakse, et seda tarvitavad inimesed.
Mõistega "toit" hõlmatakse joogid, närimiskumm ja muud ained, kaasa arvatud vesi, mis on tahtlikult lülitatud toidu koostisse tootmise, valmistamise või töötlemise ajal. 
Mõiste "toit" alla ei kuulu:
Inimese toit võib olla taimset (teravili, kaunvili, köögivili, puuvili, marjad, suhkur jne) või loomset (liha, kala, piim, munad) päritolu. Erinevad toidud sisaldavad inimese organismile vajalikke toitaineid ja energiat erisugusel hulgal.
Seened.
Kübarseente paljusid liike ja trühvleid kasutatakse söögiks. Pärmseened on olulised leiva küpsetamisel kergitava ainena ning veini ja õlle kääritamisel. Sojakastme valmistamisel rakendatakse "Aspergillus"'e seeneperekonna liike. Pintselhalliku liigid "Penicillium roquefortii" ja "Penicillium camemberii" annavad Roqueforti ja Camemberti juustule neile omapärase lõhna ja maitse. Sama perekonna veel üht liiki kasutatakse salaami vorsti tootmisel.
Vürtside loend

"Siin on loetletud vürtse, vürtsisegusid, vürtsikastmeid ja vürtsipastasid.
Tähtaniis

Tähtaniis on vürts, mida saadakse harilikust tähtaniisipuust ("Illicium verum"). 
Tähtaniisipuu viljad on tähekujulised tumepruunid kaunad, mille kaheksast segmendist igaühes asub herneterasuurune seeme. Kasutatakse tervelt või jahvatatult vürtsina. 
Päritolu ja kasvatamine.
Pärit on tähtaniis Lõuna-Hiinast ja Põhja-Vietnamist, kus teda tuntakse juba 3000 aastat. Tänapäeval kasvatatakse seda ka Kambodžas, Laoses, Jaapanis ja Filipiinidel.
Tähtaniisi saadakse igihaljalt puult, mis kasvab kuni 8 m kõrguseks ning mille eluiga on üle 100 aasta. Alates seitsmendast kasvuaastast hakkab puu kandma punakaspruune, korkjalt puiseid tähekujulisi kogukukkurvilju, milles on kastanpruunid läikivad umbes 8 mm suurused seemned. Üks puu annab aastas kuni 40 kg vilju. Pärast koristamist lastakse viljadel päikese käes kuivada ja need kaotavad kuni 3/4 oma esialgsest kaalust.
Räägitakse, et inglise meresõitja ja piraat John Thomas Cavendish olevat 9. septembril 1588 tähtaniisi Filipiinidelt Plymouthi kaasa toonud. Euroopas võeti tähtaniis kulinaarias kasutusele alles 17. sajandil, mil Vene õukonnas hakati kasutama seda teevürtsina.
Omadused.
Kuigi tähtaniisi seemnete aroom tuleneb anetoolist ehk aniisikamprist (seesama eeterlik õli annab esiletungiva maitse ka aniisiseemnetele), ei ole aniis ja tähtaniis omavahel bioloogiliselt suguluses. Sarnane nimi on tulnud nende lõhna- ja maitselisest sarnasusest. Kuigi tähtaniis lõhnab täpselt nagu aniis, on tema maitse täidlasem, kirbem ja põletavam.
Ostmine ja säilitamine.
Tervete viljade aroom säilib pimedas, kuivas ja õhukindlana hoituna aastaid. Pulbrist lahtub aroom aga kiiresti.
Tervislik toitumine.
Tähtaniisi soovitatakse rahvameditsiinis närida pärast sööki seedimise kergendamiseks ja hingeõhu parandamiseks. Samuti aitavat tähtaniis puhituse, köha ja bronhiidi vastu.
Viievürtsisegu

Viievürtsisegu (hiina keeles 五香粉; pinyinis "wǔxiāngfěn") on Hiina köögist pärit terav vürtsisegu, milles viis vürtsi on segatud rangelt kindlaksmääratud vahekorras:
Antud vürtsisegu on jahvatatud ja pakendatud kujul saadaval suuremates kauplustes ka lääneriikides. 
Viievürtsisegu kasutatakse laialdaselt Lõuna-Hiina ja Vietnami roogade valmistamisel.
Noorte jalgpalli maailmameistrivõistlused

Noorte jalgpalli maailmameistrivõistlused (alla 17-aastased) toimuvad alates 1985. aastast.
Noorte maailmameistrivõistluste finaalid:
Brasiilia jalgpallikoondis

Brasiilia jalgpallikoondis on Brasiilia rahvuskoondis jalgpallis. Brasiilia koondist haldab Brasiilia jalgpalli konföderatsioon ja riik on FIFA liige aastast 1923.
Brasiilia koondis on viiekordne jalgpalli maailmameister.
Ajalugu.
Brasiilia jalgpall sai alguse 19. sajandi lõpus Briti võõrtööliste eestvedamisel. Sajandivahetuseks moodustati kohalikud liigad Rio de Janeiros ja São Paulos. 
Esimene ametlik maavõistlus peeti 1914. aastal Buenos Aireses Argentinaga. Lõuna-Ameerika meistrivõistlustest võtab Brasiilia osa 1916. aastast.
Maailmameistrivõistlustel osaleb Brasiilia alates 1930. aastast, kui toimusid esimesed tiitlivõistlused, kus koondis kukkus juba esimeses voorus konkurentsist välja. Sama kordus ka 1934. aastal, vaatamata selliste staaride nagu Leônidas da Silva ja Artur Friedenreichi osavõtule. 1938. aasta MM-il andis Brasiilia esimest korda märku tulevase hiilguse võimalikkusest. Poolfinaalis tuli alla vanduda Itaaliale.
Brasiilia koondise kuldajastuks võib nimetada aastaid 1950–1970, kui tuldi kolm korda maailmameistriks. 1950. aastal jäi Brasiilia finaalis alla Uruguayle. 1954. aastal Šveitsis jõudis koondis veerandfinaali, kus kaotas Ungarile.
1958. aastal tuli brasiillaste kauaoodatud triumf. Eesliiniga Garrincha, Vavá, Mário Zagallo ja Pelé purustati finaalis Rootsi tulemusega 5:2. 1962. aastal Tšiilis tuli peaaegu sama koondisega (vigastuse tõttu ei osalenud Pelé) uuesti maailmameistriks, alistades finaalis 3:2 Tšehhoslovakkia.
1966. aastal Inglismaal võistles Brasiilia uuenenud koosseisus ja langes juba esimeses voorus välja. 1970. aastal Mehhikos tuli Brasiilia kolmandat korda maailmameistriks ja sai õiguse jätta Jules Rimet' karikas alatiseks endale.
1970. aastate meeskonda peetakse kõigi aegade parimaks. Kaitseliin eesotsas Carlos Albertoga polnud eriti edukas, kuid koondise deviis "Kõik ründesse!" oli väga resultatiivne. Rünnakul säras Pelé, keda toetasid Jairzinho, Rivelinho ja Tostão.
Pärast 1970. aastat tõusis Brasiilia uuesti vanale heale tasemele alles 24 aastat hiljem, kui 1994. aastal võideti MM-tiitel. Enne seda oli parimaks tulemuseks 1982. aasta MM, kui finaalis kaotati Zico, Sócratese, Júniori ja Falcão osalusel Itaaliale.
1998. aasta MM-il oli Brasiilia kindel favoriit. Meeskond jõudis välja finaali, kus tuli aga 0:3 alla vanduda Prantsusmaale. Edukamaks osutus 2002. aasta, kui brasiillased tulid viiendat korda maailmameistriks, saades finaalis 2:0 jagu Saksamaast. Mõlemad väravad lõi Ronaldo (67 min ja 79 min). Järgmisel MM-il kaotati veerandfinaalis Prantsusmaale 0:1 ja 2010. aasta MM-il kaotati veerandfinaalis Hollandile 2:1.
12. augustil 2009 toimus Brasiilia jalgpallikoondise ametlik maavõistlusmäng Eesti jalgpallikoondisega, mis lõppes Brasiilia 1:0 võiduga.
2014. aasta MM peeti Brasiilias ja seal loodeti jalgpallikoondise võitu kodupubliku ees. Brasiilia kaotas aga poolfinaalis Saksamaale väga suurelt (1:7).
Mängijad.
"Seisuga 14. juuni 2019"
Jalgpalli rahvuskoondiste loend

"See on maailma meeste jalgpalli rahvuskoondiste loend."
AFC (Aasia).
Aasia geograafilise suuruse tõttu on Aasia Jalgpalli Konföderatsioon jagatud viieks allföderatsiooniks:
CAF (Aafrika).
Aafrika geograafilise suuruse tõttu on Aafrika Jalgpallikonföderatsioon jagatud kuueks regionaalseks föderatsiooniks: 
CONCACAF (Põhja- ja Kesk-Ameerika ning Kariibi piirkond).
CONCACAF on jagatud kolmeks regionaalseks föderatsiooniks, mis esindavad enda geograafilist piirkonda:
&lt;br&gt;
&lt;br&gt;
&lt;br&gt;
Wan Hu

Wan Hu ("pinyin"'is "Wàn Hù"; 萬戶; on kasutatud ka nimekujusid "Wan-Hu", "Wan Hoo", "Wan-Hoo"; 15.–16. sajand) oli Hiina ametnik, kes legendi järgi oli tähtede vaatleja ja esimene taikonaut. Ühtlasi nimetatakse teda mõnikord naljatamisi maailma esimeseks astronaudiks.
Wan Hu olevat armastanud tähti vaadata ja pühendanud sellele palju aega. Mõne versiooni järgi oli ta poeet. Teda on peetud ka ohvitseriks või puusepaks. 1500. aasta paiku olevat ta nõuks võtnud tähtedele lennata ja asunud selleks sobivat lennumasinat ehitama. Et aga tollane ettekujutus maailmaruumist erines tänapäevasest, siis mõisteti lennu all tähtedele sisuliselt lendu Maa atmosfääris. 
Nii võib Wan Hu tarbeks ehitatud lennumasinat tänapäeva mõistes nimetada ka lennukiks. Sõiduki valmistamiseks ühendati kaks suurt tuulelohet, nende alla paigutati tugitool või kandetool, selle juurde aga kinnitati 47 raketti (püssirohuga täidetud bambusevart) stardikiirenduse andmiseks (ta ostis kokku nii palju ja nii suuri rakette, kui ta jõudis). Need raketid tuli tõrvikute abil süüdata 47 inimesel korraga; seejärel pidid nad kohe varju jooksma.
Tseremooniarõivastes Wan Hu seoti tugitooli külge, kumbki käsi hoidmas kinni ühest tuulelohest. Raketid süüdatigi ja käis suur pauk. Nähtavus kadus. Kui abilised varjust välja tulid ja suits oli hajunud, oli Wan Hu oma tooliga kadunud. Ei ole teada, mis temast sai. Tõenäoliselt rebis plahvatus ta tükkideks.
Hiinas peetakse Wan Hud au sees kui "teaduslike uuringute käigus traagiliselt hukkunut". Teadmisjanulise kosmosepioneeri mälestuse jäädvustamiseks on tema nimi (Wan-Hoo kraater) antud ühele Kuu tagaküljel olevale kraatrile.
1945 kirjutas ameeriklane Harbord Gilmour raamatu "Rocket and Jet Propulsion", milles ta tsiteeris ühte peatükki vanast hiina raamatust "Ping Long Ren", kus ülaltoodud lugu on jutustatud. Teistes hiina raamatutes sellest juttu ei ole. Professor Liu Xianzhou arvates võis Wan Hu olla inimese nimi, kuid ka Mingi dünastia aegse ohvitseri tiitel. 
Jennifer Armstrong on kirjutanud Wan Hust lasteraamatu "Wan Hu Is in the Stars" (1995). Selle on illustreerinud guaššmaalidega Barry Root.
Argentina jalgpallikoondis

Argentina jalgpallikoondis on Argentina rahvuskoondis jalgpallis.
Argentina on tulnud kolmel korral jalgpalli maailmameistriks. 15 korda on võidetud ka Copa América.
Jalgpalliliit.
Asutatud: 1893
FIFA liige: 1912
Vorm.
Põhivorm: sinise ja valge pikitriibuga särk, mustad püksid, valged põlvikud
Varuvorm: sinine särk, valged püksid, valged põlvikud
Tadžiki NSV lipp

Tadžiki NSV lipp oli NSV Liidu haldusüksuse Tadžiki NSV lipp.
1929–1931 kasutatud lipp erines teiste liiduvabariikide lippudest: see oli punane kangas, mille vardapoolses ülanurgas oli Tadžiki NSV vapp.
1931 muudeti lipp teiste liiduvabariikide lippude sarnaseks. Punase kanga ülanurka vapi asemele lisati kuldne tekst tadžiki keeles: "Tadžiki NSV". 1935 lisati tekst ka vene keeles ning kirjade kohale kuldsed ristatud sirp ja vasar. Lipul olevaid tekste muudeti 1937 ja 1940, 1940 seoses üleminekuga tadžiki kirjakeeles ladina tähtedelt kirillitsale.
20. märts 1953 – 9. september 1991 oli kasutusel punane lipp, millel valge ja roheline horisontaallaid ning vardapoolses ülanurgas kuldsed sirp ja vasar, nende kohal aga punane viisnurkne täht kuldse äärisega. Valge laiem väli oli puuvilla sümbol, roheline kitsam aga tähistas viinamarjaistandusi, aedu ja taimestikku. 
1991 iseseisvunud Tadžiki NSV kasutas seda lippu kuni 1992. aastani, kuid ilma sirbi, vasara ja viisnurgata.
Buhhaara NSV

Buhhaara NSV eksisteeris 19. septembrist 1924, kui senine Buhhaara NRV nimetati ümber Buhhaara NSV-ks, kuni 1924. aasta 27. oktoobrini, mil Nõukogude Liidu Kesk-Aasias toimus nn 'rahvuslik piirideajamine' ja Buhhaara maad jagati Usbeki NSV ja Turkmeeni NSV vahel.
Buhhaara NSV pindala oli 182 193 km² ja rahvaarv üle 2,2 miljoni.
Ronaldo

Ronaldo Luis Nazário de Lima (sündinud 18. septembril 1976 Rio de Janeiros) on Brasiilia jalgpallikoondise endine jalgpallur.
Esimese suure saavutuseni jõudis ta Belo Horizonte Cruzeiros 1993, kui lõi 60 mängus 58 väravat ja võitis Brasiilia karika.
Ronaldo debüüt rahvuskoondises oli 24. märtsil 1994, kui mängiti Argentinaga ja saadi võit 2:1. Esimese värava koondise kasuks lõi ta 4. mail 1994, kui võideti Islandit 3:0.
27. juunil 2006 lõi ta oma 15. värava maailmameistrivõistluste finaalturniiridel, ületades sellega sakslase Gerd Mülleri 1974. aastast püsinud rekordi.
2006. aastal lükkas Ronaldo tagasi 120 miljoni USA dollari suuruse pakkumise mängida järgmised 10 aastat New Yorgi "Red Bullis".
14. veebruaril 2011 teatas Ronaldo, et loobub tippspordist.
Isiklikku.
Ronaldo on 183 cm pikk.
Ta abiellus 1997 Milene Dominguesega ja 6. aprillil 2000 sündis neil poeg Ronald Domingues Nazario da Lima. Abielu kestis 4 aastat ja lõppes lahutusega.
Veebruaris 2005 abiellus ta Daniella Cicarelliga. See abielu kestis 3 kuud.
Novembris 2005 sai Ronaldo Hispaania kodakondsuse.
Usbeki NSV lipp

Usbeki NSV lipp oli NSV Liidu haldusüksuse Usbeki NSV lipp.
Usbeki NSV esimene lipp võeti kasutusele 1927. aastal. See oli punane kangas, mille vardapoolsesse ülanurka oli kuldsete tähtedega kirjutatud riigi lühendatud nimi. See oli kahes keeles, vene ning usbeki keeles (usbeki keelt kirjutati araabia tähtedega).
1929. aastaks oli usbeki keeles kasutusele võetud ladina tähestik ning ka lipul tehti muudatus usbekikeelse kirja osas, samuti lisati kolmas, tadžikikeelne kirje. Aastatel 1931–1937 oli kiri jälle ainult kahes keeles (vene ja usbeki keeles). Alates 1937. aastast kirjutati riigi nimetus pikemalt välja, vene keeles "УЗБЕКСКАЯ ССР" ja usbeki keeles "OZBEKISTAN SSR". Alates 1941. aastast, kui usbeki keeles mindi üle kirillitsal põhinevale tähestikule, oli lipul "ЎЗБЕКИСТОН ССР".
29. augustil 1952 võeti kasutusele uus lipp. See oli punane kangas, mille keskele oli paigutatud sinine horisontaalne laid, millel oli üleval ja all valge ääris. Sinine sümboliseeris pilvitut taevast ja elu andvat vett, valged äärised aga "valget kulda" – puuvilla. Vardapoolses ülanurgas oli kuldsed sirp ja vasar ning kuldse äärisega punane viisnurk. Lippu kasutati 30. septembrini 1991.
Harissa

Harissa on Tuneesiast pärit põletavalt terav maitsekaste, mille valmistamiseks kasutatakse tšillit, küüslauku, vürtsköömneid, köömneid ja oliiviõli. 
Harissa on traditsiooniline lisand kuskussile, kuid seda kasutatakse ka suppide, hautiste ja muude roogade maitsestamisel.
Garam masala

Garam masala on India köögist pärinev vürtsisegu. Sõna "masala" tähistabki Indias vürtsisegu, "garam" tähendab aga tulist ehk vürtsist (ing k "hot"). 
"Garam masala" ei ole õigupoolest kindel vürtsisegu, pigem on variatsioone sama palju, kui on india toite valmistavaid kokkasid. "Garam masala" koostisse võib kuuluda 12 vürtsi, sealhulgas must pipar, nelk, koriander, vürtsköömen, kardemon, kuivatatud tšillikaunad, apteegitilli vilju, muskaadiõied ja muskaatpähkel. 
"Garam masala" on müügil kõigis suuremates kauplustes ka läänemaades. Seda on lihtne ka ise kodus oma maitse järgi valmistada, kuid seda tuleks teha parajas koguses, mitte pikemaks säilitamiseks, sest kokkusegatud vürtsid kaotavad hiljem värskuse.
Sarnaselt muude vürtsidega tuleb "garam masala"'t säilitada jahedas kuivas kohas valguse eest kaitstult, mitte kauem kui 6 kuud.
"Garam masala"'t lisatakse roogadele kas nende valmistamise lõppjärgus või riputatakse toidule vahetult enne serveerimist.
Retsept.
Kuumuta raudpann keskmisel tulel, lisa kõik maitseained ning kuumuta pidevalt segades seni, kuni sinepiseemned hakkavad popsima ning maitseained on muutunud mõne värvitooni võrra tumedamaks ehk 3–4 minutit. Siis tõsta maitseained teise nõusse ja lase 5 minutit jahtuda. Jahvata maitseained kas mortaris või kohviveskis pulbriks. Säilitada õhukindlalt.
Tadžikistani vabariikliku alluvusega rajoonid

Tadžikistani vabariikliku alluvusega rajoonid (tadžiki "Ноҳияҳои тобеи Ҷумҳурии") on vilajettideks jaotamata territoorium Tadžikistani keskosas. Kuni aastani 2002 kandis see nime Karategin.
Pindala 28 700 km².
Rahvaarv on 2 101 000 (2020).
Mary vilajett

Mary vilajett on 1. järgu haldusüksus (vilajett) Türkmenistanis. 
Nõukogude ajal kandis ta Marõ oblasti nime.
Vilajeti alale jäävad ajaloolise Mervi varemed.
Mary vilajett jaguneb 11 rajooniks ja 2 rajooni õigustega linnaks:
Vürtsid

Vürtsid on teravamaitselised või aromaatsed, naturaalsed või kuivatatud mitmesuguste taimede seemnetest (nt muskaatpähklid, sinep), viljadest (nt pipar, vanill, koriander), õitest (nt nelk, safran), koorest (nt kaneel või risoomist (nt ingver) saadud maitseained, mida kasutatakse tervelt, tükeldatult, purustatult või jahvatatult. 
Taimede rohtsetest osadest saadud maitseaineid nimetatakse ürtideks. Kõige hinnatumaid vürtse saadakse troopikast ja lähistroopikast.
Ajalugu.
Vürtse hinnati juba ammu enne kirjapandud ajalugu. Neid on alati kasutatud toitude ja jookide maitsestamiseks, kuid ka näiteks kuningate kroonimisel, meditsiinis, parfümeerias, usutseremooniatel ja matustel.
Antiikajal maitsestati Vahemere maades toitu kohalike taimedega, mis sealkandis metsikult kasvasid. Nende hulka kuulusid köömned, kadakamarjad, sibul, küüslauk, sinep, tüümian ja silfion. Vana-Roomas kasutati lisaks sellerit, peterselli, tilli ja majoraani. Indiast veeti sisse pipart, ingverit ja kaneeli. Pipart hinnati sellepärast, et see soodustas seedimist. Loorberit seevastu ei kasutatud, sest see sümboliseeris võitu, ja see asendati mürdimahlaga.
Rooma riigis kasutati välismaiseid vürtse salvide valmistamiseks ja suitsohvri toomisel. Petronius kirjeldas Rooma pidustuste luksuslikkust ja haruldaste vürtside rohkust nendes.
Umbes 1000 aastat tagasi olid araablased vürtsikaubanduses monopoolses seisundis, tuues oma vürtsilaadungid Indiast ja Idamaadest vaevaliselt kulgevate kaamelikaravanidega.
Keskajal oli nõudlus vürtside järele nii suur, et neist sai midagi kaupraha taolist: ühe naela muskaadiõite eest sai kolm lammast ja sama koguse pipraterade eest osta vabaks pärisorja. Selleks ajaks oli Veneetsia jõudnud Euroopa kaubanduses juhtpositsioonile ning hoidis suuremat osa ülikasumlikust vürtsikaubandusest enda kontrolli all. See monopol andis tõuke ekspeditsioonide korraldamiseks, mis viisid lõpuks Uue Maailma avastamiseni. 
Tänapäeval on maailma suurim vürtside importija USA.
Tuntud vürtse.
Maailma populaarseimate vürtside seas on ingver, kaneel, kardemon, kurkuma, muskaatpähkel ja -õied, paprikapulber, piment, pipar, safran ja nelk.
Vürtse müüakse ka traditsiooniliste vürtsisegudena, näiteks karripulber ja "garam masala".
Ostmine ja säilitamine.
Paljud vürtsid on saadaval nii tervetena kui ka jahvatatud kujul. Jahvatatud vürtsid kipuvad oma aroomi ja maitset kiiresti kaotama, nii on tark tegu osta neid korraga väikeste kogustena. Terveid vürtse võib aga vajadusel ise jahvatada.
Vürtse tuleks säilitada õhukindlalt, jahedas ja varjulises kohas mitte kauem kui kuus kuud. 
Kasutamine.
Vürtse kasutatakse paljude (nii soolaste kui ka magusate) roogade maitsestamisel. Neid tuleks kasutada mõõdukalt, et nad toitudes liialt domineerima ei hakkaks.
Geofüüsika

Geofüüsika on füüsikaliste meetodite abil Maad uuriv teadusharu.
Geofüüsika jagatakse tahke Maa geofüüsikaks, hüdrosfääri geofüüsikaks, atmosfääri geofüüsikaks (atmosfäärifüüsikaks) jne. Vahel peetakse geofüüsikaks ka Kuu ja planeetide instrumentaalseid uuringuid.
Geofüüsika hõlmab väga paljusid teadusharusid.
Geofüüsikutest on ligikaudu pooltel geoloogia- ja ülejäänud poolel füüsikaharidus.
Samovar

Samovar (vene keeles "самовар" 'isekeetja'; vanemas kirjanduses ka "teemasin") on Venemaal, Türgis ja Iraanis tavapärane seadeldis tee valmistamiseks vajaliku vee keetmiseks. 
Traditsiooniliselt köetakse samovari puusöega. Tänapäeval tehakse seda ka elektriga. 
Samovare valmistatakse enamasti vasest või messingist. Venemaal on eriti kuulsad Tuulas valmistatud samovarid.
Samovari põhikomponentideks on süsi või elektrilist küttekeha mahutav torujas lõõr ning seda ümbritsev veeruum, mille küljes on kraan. Lõõri peal seisab kann kange teetõmmisega. Igaüks kallab seda endale veidike oma tassi ning laseb samovarist kuuma vett peale.
1934. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused

1934. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused olid 2. maailmameistrivõistlused jalgpallis. Need toimusid 27. maist 10. juunini Itaalias.
Ajalugu.
Teised MM-võistlused jalgpallis anti korraldada Euroopale. FIFA kongressil 1932. aasta oktoobris kulus kaheksa pikka istungit, et finaalturniiri korraldajaks valida Itaalia. Lõplik otsus tehti 8. oktoobril.
Itaalias oli juba kümme aastat võimul olnud fašistlik valitsus eesotsas Benito Mussoliniga ning MM-võistluste korraldamine oli ideaalne võimalus oma natsionaalsotsialistlikke ideid propageerida. Mussolini kinnitas, et Itaalia korraldab sellise jalgpallietenduse, millist maailm veel kunagi näinud pole.
Kuna FIFA tolleaegsete reeglite järgi korraldaja automaatselt osalusõigust ei saanud, siis tuli Itaalia koondisel kodusele MM-ile jõudmiseks pingutada. MM-i korralduskomitee võis kergendatult hingata alles siis, kui itaallased olid otsustavas matšis alistanud Kreeka 4:0.
Valikturniir tuli esimest korda korraldada seetõttu, et 1933. aasta 28. veebruariks oli osalussoovi avaldanud 32 riiki. Tšiili, Peruu ja Türgi enne valikmängude algust siiski loobusid. 16 finalisti hulka mahtus vaid neli mitte-euroopa koondist – USA, Brasiilia, Argentina ja esimese Aafrika meeskonnana Egiptus. Briti jalgpalliliidud olid FIFA-ga tülis ning ei Inglismaa, Šotimaa, Wales ega Põhja-Iirimaa osalenud valikmängudel.
Kuna Uruguay oli solvunud, et enamik Euroopa meeskondi nende kutse 1930. aasta MM-ile tagasi oli lükanud, siis oma meeskonda Itaaliasse nad ei saatnud. See on MM-võistluste ajaloos esimene ja seni ka viimane kord, kui valitsev meister oma tiitlit kaitsma ei tulnud.
Kui 1930. aasta MM-il mängiti kõik kohtumised vaid Montevideos, siis itaallased jagasid mängud üle kogu maa. Kokku nähti MM-i mänge kaheksas linnas – Roomas, Napolis, Milanos, Torinos, Firenzes, Bolognas, Genovas ja Triestes.
Kui esimesel MM-il Uruguays mängiti esmalt alagruppides, siis Itaalias mängiti olümpiasüsteemis ja esimese mängu kaotanud meeskond langes kohe välja. Kui mängu normaalaeg lõppes viigiga, mängiti 2 x 15 minutit lisaaega. Kui ka see võitjat ei selgitanud, peeti kordusmäng. Loosimine toimus 3. mail Roomas.
Edukaimad väravalööjad.
5 – Oldrich Nejedly (Tšehhoslovakkia)&lt;br&gt;
4 – Angelo Schiavio (Itaalia)&lt;br&gt;
4 – Edmund Conen (Saksamaa)&lt;br&gt;
3 – Raimundo Orsi (Itaalia)&lt;br&gt;
3 – Leopold Kielholz (Šveits)
1938. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused

1938. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused olid 3. maailmameistrivõistlused jalgpallis, mis toimusid 4. juunist 19. juunini Prantsusmaal.
Ajalugu.
Sõja ootuses Euroopas võõrustas kolmandat MM-finaalturniiri Prantsusmaa. Kuna 1934. aastal oli Mussolini finaalturniiri kasutanud natsiideede propagandaks ja sama tegi ka Hitler kaks aastat hiljem Berliini olümpiamängudega, oli FIFA-l 1938. aasta MM-i korraldaja valikul tõsiselt mõtlemisainet.
Argentina esitas oma kandidatuuri põhjendusega, et nemad sobiksid nii eurooplastele kui ameeriklastele. FIFA-l oli aga veel liiga selgelt meeles 1930. aasta MM, kus osales vaid 13 koondist ja neist ainult 4 Euroopast. Pealegi oli FIFA kasvanud lühikese ajaga 57-liikmeliseks, kusjuures enamuse moodustasid Euroopa riigid.
Just seetõttu otsustati kolmas MM-finaalturniir korraldada Euroopas. Berliinis toimunud FIFA kongressil 1936. aastal langes valik 15. augustil Prantsusmaale ning see oli omamoodi austusavaldus Jules Rimet'le, kes MM-i ideega aastaid tagasi oli lagedale tulnud.
Lõuna-Ameerikast oli seekord kohal vaid Brasiilia, sest MM-ist ilma jäänud Argentina ja Uruguay loobusid. See-eest olid esimest korda esindatud Aasia jalgpallurid Hollandi India näol.
Osavõtuks registreerus 15. veebruariks 1937 37 meeskonda, esimest korda olid tiitlikaitsja Itaalia ja korraldaja Prantsusmaa valikmängudest vabastatud.
Valikturniirist loobujaid oli 8, 27 koondist loositi 14. mail valikmängudeks gruppidesse ja paaridesse. Kodusõjast haaratud Hispaania ei osalenud valikturniiril.
MM-finaalturniirile pääses valikmängude kaudu küll 16 riiki, kuid Prantsusmaale tuli neid üks vähem, kuna Austria oli vahepeal Saksamaa poolt okupeeritud (vaata Anšluss). Seega pidi üks koondis avaringis vaba olema ning 5. märtsil Pariisis toimetatud loosimisel vedas Rootsil.
Turniiri korraldus oli sama mis neli aastat tagasi Itaalias: taas mängiti olümpiasüsteemis. MM-i mängud peeti üheksas linnas: Antibesis, Bordeaux's, Le Havre'is, Lille'is, Marseille's, Pariisis, Reimsis, Strasbourgis ja Toulouse'is.
Edukaimad väravalööjad.
8 – Leonidas da Silva (Brasiilia)&lt;br&gt;
7 – Gyula Zsengeller (Ungari)&lt;br&gt;
5 – Silvio Piola (Itaalia)&lt;br&gt;
4 – György Sárosi (Ungari)&lt;br&gt;
4 – Gino Colaussi (Itaalia)&lt;br&gt;
4 – Gustav Wetterström (Rootsi)&lt;br&gt;
4 – Ernst Willimowski (Poola)
1954. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused

1954. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused olid V maailmameistrivõistlused jalgpallis, mis toimusid 16. juunist – 4. juulini Šveitsis. Maailmameistriks tuli Lääne-Saksamaa, kes alistas finaalis Ungari jalgpallikoondise.
Ajalugu.
1954. aasta MM-finaalturniiri korraldamise andmine Šveitsile oli loogiline, kuna FIFA peakorter asus Zürichis ja 1954. aastal tähistati ka FIFA asutamise 50. aastapäeva. Kuigi šveitslastele anti korraldusgarantii juba FIFA esimesel sõjajärgsel kongressil 1946. aastal, tuli lõplik jah-sõna aga FIFA kongressil 22. juulil 1950 Rio de Janeiros.
Tänu nii pikale etteteatamisele jäi šveitslastel ettevalmistusteks ja uute staadionide ehitamiseks kaheksa aastat. Ehkki korraldusliku poole pealt võis neile etteheiteid teha, saatis võistlust siiski edu. Šveitslased teenisid võistluse korraldamisega kasumit, kuigi staadionid mahutasid suhteliselt vähe pealtvaatajaid. Esimest korda olid mängupaikades üles seatud ka telekaamerad ja tähtsamatest mängudest tehti ülekandeid, šveitslaste ärivaistu tunnistuseks oli MM-i mälestusmündi vermimine. Mängud toimusid Baselis, Bernis, Genfis, Lausanne'is, Luganos ja Zürichis.
Osalejaid registreeriti 31. jaanuarini 1953 ja huvilisi kogunes 45. Neist 39 loositi 15. veebruaril 1953 valikgruppidesse, pärast seda loobus veel kolm riiki. 
1954. aastal pani FIFA presidendi kohustused maha tolleks ajaks juba 80-aastane Jules Rimet. Tema järglase belglase Rodolphe Seeldrayersi juhtimisel otsustati taas muuta MM-finaalturniiri formaati, paraku siiski segasema suunas.
16 finalisti jagati esmalt nelja alagruppi, kusjuures kaks meeskonda olid igas grupis asetatud ja omavahel mängima ei pidanudki! Märkimisväärne oli ka, et viigi korral mängiti juba alagruppides lisaaega. Iga grupi kaks paremat jätkasid veerandfinaalides, kus paarid loositi. Loos otsustas vastased ka poolfinaalis. Finaalturniiri alagrupid loositi 30. novembril 1953 Zürichis.
Veerandfinaali viimases mängus toimus Ungari ja Brasiilia jalgpallurite vahel inetu vahejuhtum, mida hiljem nimetati Berni lahinguks. Nimetatud kohtumises tuli inglasest kohtunikul Ellisel eemaldada kaks brasiillast ja üks ungarlane ning käsikähmlus jätkus ka pärast lõpuvilet rõivistus. Ajalukku läks kohtumine sellega, et esimest korda finaalturniiride ajaloos realiseerisid mõlemad meeskonnad ühes mängus penalti – ungarlastest oli täpne Mihaly Lantos ja brasiillastest Djalma Santos.
Edukamad väravalööjad.
11 – Sandor Kocsis (Ungari) 
&lt;br&gt;6 – Max Morlock (Saksamaa LV) 
&lt;br&gt;6 – Josef Hügi (Šveits) 
&lt;br&gt;6 – Erich Probst (Austria) 
&lt;br&gt;4 – Ferenc Puskás (Ungari) 
&lt;br&gt;4 – Nandor Hidegkuti (Ungari) 
&lt;br&gt;4 – Hans Schäfer (Saksamaa LV) 
&lt;br&gt;4 – Ottmar Walter (Saksamaa LV) 
&lt;br&gt;4 – Helmut Rahn (Saksamaa LV) 
&lt;br&gt;4 – Carlos Borges (Uruguay) 
&lt;br&gt;4 – Ernst Stojaspal (Austria) 
&lt;br&gt;4 – Robert Ballaman (Šveits)
1978. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused

1978. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused olid XI maailmameistrivõistlused jalgpallis, mis toimusid 1. juunist – 25. juunini Argentinas.
Eelvoorus osales 98 koondist.
1982. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused

1982. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused olid XII maailmameistrivõistlused jalgpallis, mis toimusid 13. juunist 11. juulini Hispaanias.
Valikturniiril osales 105 koondist.
1986. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused

1986. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused olid XIII maailmameistrivõistlused jalgpallis, mis toimusid 31. maist 29. juunini Mehhikos.
Valikturniiril osales 113 koondist.
1990. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused

1990. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused olid XIV maailmameistrivõistlused jalgpallis, mis toimusid 8. juunist 8. juulini Itaalias.
Valikturniiril osales 111 koondist.
1998. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused

1998. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused olid XVI maailmameistrivõistlused jalgpallis. Need toimusid 10. juunist 12. juulini Prantsusmaal.
Kuueteistkümnenda MM-finaalturniiril osales esimest korda 32 koondist. Nii suure arvu osalejate otstarbekuses oli algul kahtlusi. 
Ühepoolseid mänge oli siiski vaid mõni üksik. 
33 võistluspäeva jooksul mängiti 64 mängu. Finaal toimus staadionil Stade de France.
Keskmine televaatajate arv oli 578 miljonit mängu kohta. Finaali jälgis otseülekandes kaks miljardit inimest. Ükski sündmus pole maailmas varem kogunud nii palju televaatajaid.
Prantsusmaa oli Itaalia ja Mehhiko järel kolmas riik, mis korraldas jalgpalli maailmameistrivõistluste finaalturniiri teist korda. FIFA täitevkomitee langetas vastava otsuse 9. juulil 1992. Mängupaiku oli kümme: Bordeaux, Lens, Lyon, Marseille, Montpellier, Nantes, Pariis, Saint-Denis, Saint-Étienne ja Toulouse. Üheksa staadioni kaasajastati, Pariisi külje alla Saint Denis'sse rajati aga uus ja uhke rahvusstaadion Stade de France.
174 koondist osales valikmängudes, neist 32 esimest korda. 32 finalisti loositi alagruppidesse 4. detsembril 1997 Marseille's. Et alagruppe oli kaheksa, siis kaheksandikfinaali pääsesid kõigi alagruppide kaks paremat.
1998. aasta MM-iga sai otsa ka 24 aastat kestnud João Havelange'i valitsusaeg FIFA presidendina. Brasiillase järglaseks valis FIFA kongress senise peasekretäri, šveitslase Sepp Blatteri, kes edestas teravas valimisvõitluses napilt UEFA juhti rootslast Lennart Johansson.
Turniiri võitis Prantsusmaa, alistades finaalis Brasiilia 3:0. Prantsusmaa tuli maailmameistriks esimest korda ning Prantsusmaa koondis oli pärast Argentinat (1978) teine korraldajamaa koondis, kes tuli maailmameistriks. 
Meeskonnad.
Finaalturniirile Prantsusmaal pääses 32 meeskonda. Iga meeskond koosnes 22 mängijast.
2002. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused

2002. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused olid XVII maailmameistrivõistlused jalgpallis, mis toimusid 31. maist 30. juunini Lõuna-Koreas ja Jaapanis.
Valikturniiridel osales 195 koondist.
Korraldus.
Esimest korda jalgpalliajaloos korraldasid MM-finaalturniiri kaks riiki ühiselt: Aasias paiknevad Lõuna-Korea ja Jaapan. Vastavalt kokkuleppele peeti 31. mail toimunud avatseremoonia ja sellele järgnev avamäng valitseva maailmameistri Prantsusmaa ja Senegali vahel Lõuna-Korea pealinnas Seoulis asuval World Cup Stadiumil, maailmameister selgus aga 30. juunil Jaapanis Yokohama International Stadiumil. Finaalturniiril kavas olnud 64 mängu toimusid kokku kahekümnel staadionil, võrdselt kümne linnaga olid esindatud mõlemad korraldajamaad. 
Võistluspaigad.
Lõuna-Koreas:
Jaapanis:
Kaheksandikfinaalid.
15. juuni
Saksamaa – Paraguay 1:0
&lt;br&gt;Inglismaa – Taani 3:0
16. juuni
Senegal – Rootsi 1:1 "hõbedane värav" 2:1
&lt;br&gt;Hispaania – Iirimaa 1:1 penaltid 3:2 
17. juuni
USA – Mehhiko 2:0
&lt;br&gt;Brasiilia – Belgia 2:0
18. juuni
Türgi – Jaapan 1:0
&lt;br&gt;Lõuna-Korea – Itaalia 2:1
Veerandfinaalid.
21. juuni
Brasiilia – Inglismaa 2:1
&lt;br&gt;Saksamaa – USA 1:0
22. juuni
Lõuna-Korea – Hispaania 0:0 penaltid 5:3
&lt;br&gt;Türgi – Senegal 0:0 "hõbedane värav" 1:0
Poolfinaalid.
25. juuni
Saksamaa – Lõuna-Korea 1:0
1:0 – Michael Ballack 75 min
26. juuni
Brasiilia – Türgi 1:0
1:0 – Ronaldo 49 min
Pronksimäng.
29. juuni
Türgi – Lõuna-Korea 3:2
1:0 – Hakan Sükür 1 min
&lt;br&gt;1:1 – Lee Eul-yong 9 min
&lt;br&gt;2:1 – Ilhan Mansiz 13 min
&lt;br&gt;3:1 – Ilhan Mansiz 32 min
&lt;br&gt;3:2 – Song Chong-gug 90 min +3
Finaal.
30. juuni
Brasiilia – Saksamaa 2:0 
1:0 – Ronaldo 68 min
&lt;br&gt;2:0 – Ronaldo 79 min
2006. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused

2006. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused olid XVIII maailmameistrivõistlused jalgpallis. Need toimusid 9. juunist 9. juulini 2006 Saksamaal. Nelja aasta taguselt Jaapanis ja Lõuna-Koreas toimunud turniirilt oli tiitel kaitsta Brasiilial.
Jalgpalli MMi maskottideks olid lõvi Goleo VI ja rääkiv jalgpall Pille.
Valikturniiril osales 205 koondist, lõppturniirile pääses 32.
Maailmameistriks tuli Itaalia.
Edukamad väravalööjad.
Andmed on esitatud 9. juuli 2006 seisuga.
&lt;br&gt;
&lt;br&gt;
Parimad mängijad.
Turniiri parimaks mängijaks tituleeriti Prantsusmaa koondise kapten Zinédine Zidane, parimaks noormängijaks Lukas Podolski (Saksamaa).
1964. aasta Euroopa meistrivõistlused jalgpallis

1964. aasta Euroopa meistrivõistlused jalgpallis korraldas Hispaania.
1964. aasta EM-il osales kokku 29 riiki. Mängiti sama süsteemi järgi mis esimeselgi korral. Poolfinaalides alistas Nõukogude Liit Taani tulemusega 3:0 ning korraldajamaa Hispaania sai lisaajal jagu Ungarist 2:1. Madridis tugevas vihmasajus peetud finaalis alistas Hispaania Nõukogude Liidu 2:1.
1968. aasta Euroopa meistrivõistlused jalgpallis

1968. aasta Euroopa meistrivõistlused jalgpallis toimusid Itaalias.
1968. aastal nimetati turniir ümber Euroopa jalgpalli meistrivõistlusteks ning sel korral osales 31 riiki. Muudeti ka mängude süsteemi. Meeskonnad paigutati kaheksasse alagruppi, kust igast pääses kaks paremat veerandfinaali. Alates poolfinaalidest peeti turniir Itaalias. Poolfinaalides alistas Jugoslaavia valitseva maailmameistri Inglismaa 1:0 ning Itaalia sai pärast lisaaega väravateta lõppenud mängus Nõukogude Liidu vastu edasi loosiga. Itaalia ja Jugoslaavia vaheline finaalmäng lõppes pärast lisaaega viigiliselt 1:1. Kahe päeva pärast korraldati lisakohtumine, mille võitis Itaalia tulemusega 2:0.
1972. aasta Euroopa meistrivõistlused jalgpallis

1972. aasta Euroopa meistrivõistlused jalgpallis
1972. aasta EM peeti sama süsteemi järgi mis eelnevgi ning finaalturniir viidi läbi Belgias. Poolfinaalidest said edasi Nõukogude Liit, kes alistas 1:0 Ungari ning Saksamaa LV, kes mängis üle Belgia meeskonna 2:1. Ühepoolselt kulgenud finaali võitis Saksamaa LV, 3:0, kaks tabamust jäi kuulsa edurivimehe Gerd Mülleri arvele. Ühtekokku lõi Müller turniiril 11 väravat. Kaks aastat hiljem tuli sama meeskond ka maailmameistriks.
1976. aasta Euroopa meistrivõistlused jalgpallis

1976. aasta Euroopa meistrivõistlused jalgpallis peeti Jugoslaavias. 
Poolfinaali mängisid end Tšehhoslovakkia, Holland, Saksamaa LV ja korraldajamaa Jugoslaavia. Poolfinaalides peeti põnevad heitlused, kus võitja selgus alles pärast lisaaega. Kümne mehega lõpetanud Tšehhoslovakkia sai jagu üheksakesi mängu lõpetanud Hollandi koondisest 3:1 ning Saksamaa LV alistas 0:2 kaotusseisust lõpuks 4:2 Jugoslaavia. 
Tšehhoslovakkia ja Saksamaa LV vaheline finaal oli täis draamat, kus võitja selgus alles 11 meetri karistuslöökidega. Taas tulid sakslased 0:2 kaotusseisust mängu tagasi ning lisaaja lõpuks oli tablool seis viigiline 2:2. Euroopa meistriks krooniti aga Tšehhoslovakkia meeskond, kes võitis penaltiseeria tulemusega 5:3.
1980. aasta Euroopa meistrivõistlused jalgpallis

1980. aasta Euroopa meistrivõistlused jalgpallis toimusid teist korda Itaalias.
1980. aasta EM-il võeti kasutusele uus süsteem. Pärast valikturniiri pääsesid Itaalias peetud finaalturniirile kaheksa meeskonda, kes jagati kahte neljaliikmelisse alagruppi. Alagrupi võitjad pääsesid otse finaali. Finaali jõudsid välja Saksa FV, kes alagrupis alistas otsustavas mängus Hollandi 3:2 ja Belgia, kes võitis oma alagrupis Hispaaniat ning viigistas Inglismaa ja Itaaliaga. Finaalmäng kulges haaravalt ja tasavägiselt. Sakslased läksid 10. minutil Horst Hrubeschi löögist 1:0 juhtima. Belglastel õnnestus viigistada 75. minutil, kui 11-m karistuslöögi realiseeris Rene Vandereycken. Kaks minutit enne mängu lõppu õnnestus Hrubeschil lüüa veel üks värav ja seega sai 2:1 võidu Saksamaa LV.
1984. aasta Euroopa meistrivõistlused jalgpallis

1984. aasta Euroopa meistrivõistlused jalgpallis
1984. aasta EM-finaalturniir Prantsusmaal mängiti taas kahes neljaliikmelises alagrupis, kust aga said kaks paremat edasi poolfinaali. Esimest korda EM-ide ajaloos ei toimunud aga kolmanda koha mängu. Ühest alagrupist suutsid ennast poolfinaali mängida korraldaja Prantsusmaa ja Taani, teisest Hispaania ja Portugal. Prantsusmaa ja Portugali vahelises poolfinaalmängus näitasid meeskonnad publikule ründavat jalgpalli, kus normaalaeg lõppes viigiliselt 1:1. Lisaajal õnnestus Portugalil küll juhtima minna, kuid tänu tollal säranud Michel Platini kahele tabamusele said ikkagi lõpuks 3:2 võidu võõrustajad. Teises poolfinaalis alistas Hispaania pärast 1:1 lõppenud lisaaega penaltitega Taani koondise. Finaalis alistas Prantsusmaa tänu Michel Platini ja Bruno Bellone löödud väravatele Hispaania tulemusega 2:0.
1988. aasta Euroopa meistrivõistlused jalgpallis

1988. aasta Euroopa meistrivõistlused jalgpallis
1988. aasta finaalturniir Saksamaa LV-s peeti samasuguse süsteemi järgi mis eelnevgi. Alagrupiturniirist suutsid ennast poolfinaali välja mängida Saksa FV ja Itaalia ning Nõukogude Liit ja Holland. Poolfinaalis alistas Holland tänu kaks minutit enne mängu lõppu löödud Marco van Basteni väravale Saksa FV-e 2:1 ning Nõukogude Liit mängis üle Itaalia 2:0. Väravad lõid omal ajal eduka tandemina tegutsenud Gennadi Litovtšenko ja Oleg Protassov. Euroopa meistriteks krooniti esimest korda aga Hollandi koondis, kes finaalis alistas Ruud Gulliti ja van Basteni väravatest Nõukogude Liidu 2:0.
Bretagne

Bretagne [prantsuse: bröt'anj, bretooni: breiz] on Prantsusmaa piirkond (1. järgu haldusüksus) riigi loodeosas Bretagne'i poolsaarel. 
Kohalik põlisrahvas on bretoonid, kes kasutavad peale prantsuse keele ka bretooni keelt, mis ei ole küll ametliku keele staatuses. 
Bretagne jaguneb neljaks departemanguks: Côtes-d'Armori, Finistère'i, Ille-et-Vilaine'i ja Morbihani departemang.
Blanšeerimine

Blanšeerimine (prantsuse keeles "blanchir" “valgendama”) on toiduainete (enamasti puu- ja köögiviljade, samuti mõnda liiki kala) lühiajaline (mõnekümnest sekundist mõne minutini) töötlemine ("kuumehmatamine") keeva vee või auruga ning järgnev külma vee all kastmine keemisprotsessi kiireks peatamiseks.
Eesmärk.
Blanšeerimise eesmärgiks võib olla erksa värvuse ja värske maitse säilitamine (lillkapsas, aeduba, spargelkapsas), koore eemaldamise hõlbustamine (tomatid, mandlid, virskud), toiduaine pehmendamine enne praadimist, toorelt serveeritavate toiduainete osaline pehmendamine (porgand, spargel- ja lillkapsas) ning samade köögiviljade ettevalmistav pehmendamine enne sügavkülmutamist. Õunu ja pirne blanšeeritakse ka enne kuivatamist, et nad tumedaks ei muutuks.
Meetod.
Blanšeerimiseks tuleb ajada vesi suuremas keedunõus vulinal keema, lisada vastavad toiduained ning lasta neil lühikest aega keeda (umbes 30 sekundit), kuid näiteks tomatitele piisab koore lahtilöömiseks juba 20 sekundist. Seejärel tõsta toiduained vahukulbiga sõelale ja jahutada kiiresti külma voolava vee all, et peatada edasine pehmenemine. 
Oluline on korraga panna vette vaid niipalju toiduaineid, et keemisprotsess ei katkeks. Eriti mugav on tõsta blanšeeritavad toiduained vette suure sõela või frittimisrestiga.
Külmutamiseks mõeldud köögivili tuleb enne külmutamist eriti hoolikalt kuivatada, et vältida jää tekkimist.
Blanšeerimine kui taimekasvatuse termin.
Blanšeerimiseks nimetatakse ka taimekasvatustehnikat, mille abil hoitakse taime lehed valged või välditakse nende roheliseks muutumist, kasvatades neid täielikus pimeduses. Just see tööintensiivne protsess muudab belgia endiivia hinna niivõrd kõrgeks.
Lõuna-Baskimaa

Lõuna-Baskimaa on ajalooline piirkond Hispaanias. Lõuna-Baskimaa hõlmab kõiki baskide maid, mis jäävad Hispaaniasse (Araba, Biskaia, Gipuzkoa ja Navarra)
Suurim linn ja Baskimaa tööstuskeskus on Bilbao.
Ajalugu.
Alates 1. sajandist eKr kuni 5. sajandi keskpaigani oli Baskimaa Rooma valduses. 
5.-7. sajandil võitlesid baskid visalt läänegootidega. 
Suurem osa Baskimaast säilitas araablastega võideldes iseseisvuse. 
11.-15. sajandil ühinesid Álava, Guipuzcoa ja Vizcaya feodaalriik kordamööda Navarra ja Kastiilia kuningriigiga. 15. ja 16. sajandi vahetusel, kui tekkis Hispaania riik, läks Baskimaa selle koosseisu. 19. sajandi keskpaigani säilitas maakond mõningad eriõigused.
Hispaania kodusõjas (1936–39) võitlesid baskid vabariiklaste poolel. 1936. aastal said nad autonoomia, kuid Franco tühistas selle, kui oli 1937. aastal Baskimaa vallutanud. 
Uuesti sai Baskimaa autonoomia alles 1979. aastal.
Baski autonoomne piirkond

Baski autonoomne piirkond ehk Baskimaa (baski "Euskadi"; hispaania "País Vasco") on 1. järgu haldusüksus (autonoomne piirkond) Hispaanias Biskaia lahe ääres Kantaabria mägede piirkonna idaosas.
Piirkond hõlmab Araba, Biskaia ja Gipuzkoa provintsi.
Piirkonna ametlikud keeled on baski ja hispaania keel. 
Suuremad linnad on Bilbao, Vitoria-Gasteiz, Donostia, Barakaldo ja Getxo.
Majandus.
Tähtsamad tööstusharud on rauamaagi kaevandamine, must metallurgia, masina-, keemia- ja paberitööstus.
Põllumajanduses on kõige rohkem levinud piimakari.
Baskimaa

Baskimaa (baski keeles "Euskal Herria") on piirkond, mis asub kahel pool Püreneede lääneosa, mis moodustab Prantsusmaa ja Hispaania vahelise piiri, ja ulatub Biskaia laheni. See ala vastab enam-vähem baskide ajaloolisele alale ja baski keele levialale.
Baskimaa koosneb seitsmest piirkonnast, nn ajaloolisest alast, mille tõttu baskid ütlevad "Zazpiak Bat" 'seitse moodustavad ühe'. Neli piirkonda lõunas, Hispaania territooriumil, moodustavad "Hegoalde" (Lõuna-Baskimaa) ning kolm piirkonda kirdes, Prantsusmaa territooriumil, moodustavad "Iparralde" (Põhja-Baskimaa).
Lõuna-Baskimaa
Põhja-Baskimaa
Mõnikord loetakse Navarra ja Alam-Navarra üheks piirkonnaks.
Ajalugu.
Baskimaa on olnud pidevalt asustatud alates hilispaleoliitikumist. Rooma riigi mõju oli suhteliselt väike, sest Baskimaa asus kõrvalises kohas, mägedes ja väljaspool suuri kaubateid. Siiski asutas näiteks Pompeius Iruñea (Pamplona) linna.
3. sajandil sai Baskimaa sisuliselt sõltumatuks. Iseseisvus pidas vastu idagootide rünnakutele. Moodustunud hertsogkond oli ajuti frankidest ja Akvitaaniast vasallsõltuvuses. Araablaste vallutuse ajal vallutas hertsogkonna Karl Martell. Sellest ajast pärineb "Rolandi laul". Rolandi väesalga hävitasidki tegelikult just baskid.
Moodustus Navarra kuningriik, mis ühendas baskide alasid mõlemal pool Püreneesid umbes 805–1200. Suurima võimsuse saavutas see Sancho III Suure ajal 985–1035. Sel ajal olid Aragón ja Kastiilia Navarra maakonnad ning Sancho saavutas ka protektoraadi Leóni üle. Pärast Sancho surma jagati riik tema poegade vahel, kes alustasid vennatapusõda. 1157. aastal suri Navarra kuningadünastia välja.
1512 hõivas Aragóni kuningas Fernando II Baskimaa lõunaosa. 1520 hõivas Prantsusmaa põhjaosa. Põhjaosa jäi Prantsusmaaga personaaluniooni kuni 1589. aastani, mil Navarra kuningas Henri IV päris Prantsusmaa trooni.
Praegused piirid.
Tänapäeval jaguneb Lõuna-Baskimaa Hispaania Baski autonoomse piirkonna ja Navarra autonoomse piirkonna vahel ning Põhja-Baskimaa moodustab osa Prantsusmaa Pyrénées-Atlantiquesi departemangust. Nende territooriumide pindala on kokku 20 664 km² ja elanike arv umbes 3 miljonit (2,5 miljonit Hispaanias).
Alla kolmandiku elanikkonnast räägib baski keelt. Hispaania keskvalitsus ei soovinud kaua aega anda Baskimaale omavalitsust ega baski keelele ametlikku staatust, mis tänapäevalgi on väga piiratud. See ajendas baskide terrorirühmituse Euskadi ta Askatasuna loomisele.
Bretagne'i lipp

Bretagne'i lipp või bretooni keeles Gwenn ha du "(Valge ja must)" loodi 1923. aastal USA lipu ja Kreeka lipu eeskujul. 
5 musta horisontaalset triipu tähistavad prantsuskeelseid diötseese ja 4 valget triipu bretoonikeelseid.
Hermeliinid pärinevad Bretagne'i hertsogite vapilt.
Québeci vapp

Québeci vapp on Kanada Québeci provintsi vapp. Praegune vapp pärineb 1939. aastast.
Vapi kirjeldus: kaks korda jaostatud kilp, esimesel, sinisel, väljal kuningliku Prantsusmaa kolm kuldset liiliat (ühes reas, mitte 2:1 nagu Prantsusmaa vapil); teisel, punasel väljal Inglismaa kuldne lõvi; kolmandal, kuldsel väljal vahtraoks kolme rohelise lehega (Kanada).
Kilbi kohal on Tudori kroon, vapi deviis eestikeelses tõlkes: "Ma mäletan".
Vapi varasemal, 1868. aasta, variandil on kaks liiliat praeguse kolme asemel.