Eugenius IV

Eugenius IV (Gabriele Condulmer; ka Gabriello Condulmaro, Condolmer, Condulmieri, Condolmieri või Condulmerio, 1383 – 23. veebruar 1447) oli paavst 1431–1447. Ta oli 207. paavst.
Gabriele Condulmer sündis Veneetsias umbes 1383. aasta paiku, teistel andmetel 1388. Ta oli pärit jõuka kaupmehe Angelo Condulmeri ja Beriola Correri neljalapselisest perest. Tema onu oli paavst Gregorius XII.
Condulmer õppis Padova ülikoolis. Tundes kutsumust saada vaimulikuks, jagas ta vaestele 1400. aastal oma varanduse, mida hinnati 20 000 tukati väärtuseks ja liitus Alga augustiini regulaarkanoonikute kongregatsiooniga. 1406 sai tema onu paavstiks ja kutsus Condulmeri Rooma.
Kardinal Condulmer osales Konstanzi kirikukogul Saksamaal. Ta osales 2 konklaavil 1417–1431.
1431. aasta konklaav.
Eugenius IV valiti paavstiks 3. märtsil 1431 Roomas Santa Maria sopra Minerva kiriku lähistel asunud dominiiklaste konvendis ja krooniti 11. märtsil kardinal Lucido de' Conti poolt.
2.–3. märtsini 1431 toimunud konklaavil osales 13 kardinali. Eugenius IV valiti paavstiks esimeses voorus. Konklaavil andsid kardinalid vande, et pühendavad paavstiks saamise korral oma tegevuse reformidele ja teevad koostööd kardinalide kolleegiumiga. Eugenius IV kinnitas selle otsuse pärast oma valimist.
1431. aasta konklaavil osalenud kardinalid
Baseli kirikukogu ja skisma.
Eugenius IV valitsemisaja tähtsamaks sündmuseks oli 1431–1449 Baselis toimunud XVII oikumeeniline kirikukogu. Martinus V oli kirikukogu eesistujaks määranud kardinal Giuliano Cesarini, kelle puudumisel avasid paavsti esindajad kirikukogu 23. juulil 1431. Vaimulike loiu osavõtu tõttu kirikukogu töös otsustas paavst kirikukogu 18. detsembril 1431 laiali saata ja kutsuda 18 kuu jooksul kokku uue kirikukogu.
Paavsti otsus tekitas kardinalides vastuseisu, kes keeldusid laiali minemast, nõudsid 29. aprillil 1432 paavsti ilmumist Baselisse 3 kuu jooksul ja 18. detsembril 1432 esitasid paavstile ultimaatumi, mille tõttu andis paavst esmalt kardinalidele järele, tühistades 15. detsembril 1433 oma varasema otsuse kirikukogu laialisaatmise kohta. Juunis 1436 mõistis Eugenius IV hukka kirikukogu taotlused paavstivõimu kärpimiseks. 18. septembril 1437 määras paavst oikumeenilise kirikukogu toimumispaigaks Ferrara, mille viis jaanuaris 1439 üle Firenzesse.
Paavsti ja kardinalide vahelise kriisi tõttu tagandas oikumeeniline kirikukogu paavsti 25. juunil 1439 ametist ja 5. novembril 1439 valiti tema asemele vastupaavstiks Savoia hertsogi Amadeo VIII, kes võttis nimeks Felix V. Eugenius IV ekskommunitseeris vastupaavsti 23. märtsil 1440. Prantsusmaa ja Saksamaa kuulutasid tekkinud olukorras välja neutraliteedi, kuid Prantsusmaal võeti 1438 vastu Bourges’ pragmaatilised sanktsioonid, milles tunnustati oikumeenilise kirikukogu ülemvõimu paavsti suhtes. Samas jäid kõik suuremad riigid tekkinud skismas paavsti toetajateks.
Välispoliitilised suhted.
Eugenius IV kroonis 31. mail 1433 Roomas keisriks Sigismundi. Eugenius IV sõlmis Saksamaaga 1445 lepingu ja 1447 konkordaadi.
Ta tunnustas 6. juulil 1443 Aragóni kuninga Alfonso V nõudlusi Napoli troonile.
1443 kuulutas ta ristisõja türklaste vastu, milles hukkus kardinal Cesarini. 13. jaanuaril 1445 avaldatud kirja "Dum universalis" ja 1. veebruaril 1445 avaldatud kirja alusel saatis ta frantsiskaanid koguma annetusi ristisõja jaoks.
Lombardia sõjas toetas paavst Firenzet ja Veneetsiat.
Paavst soovis 3. oktoobril 1444, et Leedu suurvürst Kazimieras I abistaks Saksa ordut sõjas venelastega .
Eugenius IV ja Eesti.
1431 käis oma pärandusasja pärast paavsti juures Odilia Czettrissin.
Eugenius IV sätestas 17. novembril 1431 Riia tsistertslaste kloostri konvendi omandi ja tulud.
Ta kinnitas 2. oktoobril 1436 Martinus V poolt 1424 antud privileegi, millega korraldati Saksa ordu aladel ümber kohtukorraldus. Saksa ordu diplomaatiline suhtlus Roomaga aktiviseerus, kui Liivimaal oli vaja määrata ametisse piiskoppe, sest ordu soovis ametisse saada meelepärast isikut.
Paavst teavitas 14. jaanuaril 1432 Kärkna abti Võnnu püha Georgi kabeli vikaari Johann Someri ja Mainzi vaimuliku Johann von Tatereni vahel puhkenud tülis surnud Tartu toomhärra Egbert Cruse prebendide üle. 
Vaidlus Riia peapiiskopi ja Saksa ordu vahel.
Veebruaris 1431 esitasid Riia peapiiskop Henning Scharpenberg ja Liivi ordu maameister Cisse von Rutenberg paavstile palve lubada ordurüü kandmise osas Riia peapiiskopkonna piirkonnas tagasipöördumist Bonifatius IX kehtestatud reegli juurde, kuid Saare-Lääne piiskop Christian Kuband palus paavstil jätta see soovitus täitmata. Saksa ordu prokuraator Caspar Wandofen teatas 20. veebruaril 1432 Saksa ordu kõrgmeistrile, et paavst lubas Riia peapiiskopkonnas Augustinuse reeglite asemel järgida Saksa ordu reegleid, mida paavst 22. veebruaril 1432 ametlikult kinnitas ning määras Saksa ordu ja Riia peapiiskopi vahelise vaidluse lahendamiseks ametisse eksekuutorid.
25. detsembril 1434 määras Liivi ordu maameister Frank Kerskorff paavsti juurde prokuraatoriteks Andreas Pfaffendorfi ja Johann von Reve.
Eugenius IV muretses 12. mail 1441 Culmi piiskopile saadetud kirjas Riia peapiiskopi poolehoiu pärast Baseli kirikukogu suhtes ja 19. novembril 1443 kohustas paavst Saksa ordu kõrgmeistrit Konrad von Erlichshausenit rakendama vajaduse korral relvi, et tuua Riia peapiiskop Scharpenberg paavsti alluvusse.
Vaidlus Saare-Lääne piiskopi määramise pärast.
Eugenius IV kinnitas 22. oktoobril 1432 Saare-Lääne piiskopiks Johann I Schutte.
20. märtsil 1439 esitles Johann II Creul end paavstile, kui Saare-Lääne piiskoppi ja 24. märtsil 1439 määras Eugenius IV ta ametisse, teatades sellest Liivi ordu maameistrile. 21. oktoobril 1439 ekskommunitseeris Ostia kardinalpiiskop Antonio Correr Ludolf Grove. 2. augustil 1440 teatas Creul Saksa ordu kõrgmeistrile, et kõrgmeistri sekretär soovis paavstilt dispensatsiooni, kuid ei saanud seda. 2. detsembril 1440 teatas Eugenius IV Firenze peapiiskopile Saare-Lääne piiskopkonna asjus. 10. detsembril 1440 nõudis paavst Heinrich Winch'ilt Creuli abistamist. Paavst vabastas kõik Saare-Lääne piiskopkonna alamad Grovele antud vannetest.
Ametnike määramised.
Eugenius IV määras 15. detsembril 1431, 18. veebruaril 1432, 20. septembril 1436 ja 29. mail 1445 Riia peapiiskopi konservaatorid. 31. augustil 1435 kinnitas Eugenius IV Martinus V otsuse Riia peapiiskopi konservaatorite määramise osas.
Paavst määras 17. augustil 1439 legaadiks Leedusse, Liivimaale ja Venemaale Kiievi peapiiskopi Isidori.
Sisepoliitika.
Võimule saades läks Eugenius IV tülli Francesco I Sforzaga, kes okupeeris osa Kirikuriigi territooriumist. Colonnade liitumisel Sforzaga halvenes poliitiline olukord Roomas. Eugenius IV sundis Colonna suguvõsa loovutama Martinus V annetatud valdused ja privileegid. Lisaks pidi Colonna suguvõsa maksma 75 000 tukatit kahjutasu. Selle tagajärjel puhkes 1434 Roomas Colonnade õhutatud ülestõus, mistõttu aastatel 1434–1443 ei viibinud paavst Roomas. Eugenius IV siirdus esmalt Firenzesse, kus elas dominiiklaste Santa Maria Novella kloostris, siis asus ta Bolognas ja Sienas. Ta saabus taas Rooma 28. septembril 1443.
Suhted kiriku institutsioonidega.
Eugenius IV tagandas ametist Kölni peapiiskopi ja Trieri peapiiskopi. Ta sätestas 30. oktoobril 1439, et paavstipalee magister asub ametiredelil Rota Romana dekaani järel.
Ambrosiaanid
Eugenius IV rajas 1441 Milano lähedal ambrosiaani eremiitide kongregatsiooni.
Benediktlased
1431 andis ta benediktlaste Santa Giustina kongregatsioonile privileege.
4. juulil 1434 tunnustas ta benediktlaste Tor di Specchi kongregatsiooni.
Frantsisklased
Ta sätestas 11. jaanuaril 1446 avaldatud bullas "Ut sacra ordinis" frantsiskaani observantide tegevuse, lubades neil määrata oma vikaari. 1431 liitusid La Verna eremiidid regulaarobservantidega. 7. jaanuaril 1432 andis paavst Siena Bernardinole loa reformi läbiviimiseks ja 1437 määras ta Siena Bernardino Itaalia observantide generaalvikaariks.
Hieronümiidid
1441 kinnitas ta hieronümiitide konstitutsiooni.
Kuldvillaku ordu
Ta tunnustas 1433 Burgundia hertsogi Philippe Hea rajatud Kuldvillaku rüütliordut.
Saksa ordu
23. augustil 1435 vabastas paavst Saksa ordu preestervennad ekskommunikatsioonist. Ta kinnitas 9. juunil 1442 Saksa ordu privileegid.
Eugenius IV saatis 21. jaanuaril 1438 kirja Saksa ordu Deutschmeistrile Eberhard von Sanszeymile seoses erimeelsustega Saksa ordus. Paavst saatis tekkinud tüli pärast 16. märtsil 1439 kirja Warmia piiskopile. Saksa ordu kõrgmeister Paul von Rusdorf saatis 19. oktoobril 1439 palvekirja paavstile .
Vennaskonnad
Ta rajas 1439 Püha Monica, Püha Augustinuse, Püha Tolentino Nicolause ja San Giacomo augustiinlaste eremiitide vennaskonnad.
Liturgilised otsused.
Eugenius IV saatis 1435 kuldroosi Saksa-Rooma keisrile Sigismundile ja 1444 Inglismaa kuningale Henry VI-le.
Ta lubas Kristuse Ihu pühal pidada protsessioone.
28. septembril 1432 tunnustas ta palverännakuid Iirimaal Croagh Patricku mäele.
Ta lubas karmeliitidel kasutada toorest liha 3 või 4 korda nädalas.
Teoloogilised vaidlused.
Eugenius IV rõhutas teiste kirikutega suheldes katoliku kiriku teoloogilisi tõekspidamiste järgimist. Ta kinnitas 1439 dekreedis "Pro Armenis", et pihisakramendi vorm on preestri sõnades: "Ego absolvo te a peccatis tuis in nomine Patris" (Mina vabastan sind sinu pattudest Isa nimel).
Karmeliit Thomas Conecte taunis kuuria ja paavsti eluviise, mille eest ta saadeti 1433 tuleriidale.
Eugenius IV tunnustas partikulaarkohtumõistmise dogmat.
1443 mõistis ta hukka Alonso Tostado, kuna too kaitses ketserlikke vaateid.
Kanoniseerimised.
Eugenius IV kanoniseeris 1444 Honoré de Buzançaisi ja 5. juunil 1446 Tolentino Nicolause.
Ta lasi Bolognasse tagasi viia Niccolò Albergati surnukeha ja osales Albergati reekviemimissal.
Suhtumine juutidesse.
8. veebruaril 1432 avaldatud bullas taunis Eugenius IV juutide sundristimist. 20. veebruaril 1434 keelas ta juudivaenulikud jutlused. 8. augustil 1442 andis ta välja bulla "Dudum ad nostram audientiam", milles keelati juutidel elada koos kristlastega, neile oli keelatud käsitöö ja nad ei tohtinud pidada kohtunikuametit.
Oikumeenia.
6. juulil 1439 avaldatud dekreediga "Laetentur coeli" lõpetati juriidiliselt 1054 tekkinud skisma, kuid see dekreet ei jõustunud kreekakatoliku vaimulikkonna vastuseisu tõttu. Dekreedi järgi nõustus kreeka-katoliku kirik paavsti primaadiga ning katoliku teoloogia põhimõtetega.
22. novembril 1439 avaldatud bullas "Exultate Deo" sõlmis Eugenius IV kokkuleppe monofüsiitliku Armeenia Apostliku kirikuga, 1443 leppe Egiptuse koptikirikuga, 1444 Mesopotaamia nestoriaanidega ja 1445 Küprose nestoriaanidega.
Kristlik eetika ja moraal.
Eugenius IV taunis 13. jaanuaril 1435 avaldatud bullas "Sicut dudum" Kanaari saarte päriselanike orjastamist.
Onupojapoliitika.
Eugenius IV õde Polissena abiellus Nicola Barboga, nende poeg Pietro Barbo sai kardinaliks.
Kardinaliks sai paavsti sugulane Francesco Condulmer.
Kardinalide pühitsemised.
Eugenius IV pühitses oma ametiajal 27 kardinali 6 konsistooriumil, sealhulgas said tema ajal kardinalideks tulevased paavstid Paulus II, Calixtus III ja Nicolaus V. Lisaks itaallastele said kardinalideks 4 prantslast, 3 hispaanlast, 1 kreeklane, 1 inglane, 1 poolakas, 1 portugallane, 1 sakslane, 1 ungarlane ja 1 vaimulik Kiievist.
Ta tagandas Baseli oikumeenilise kirikukogu tegevuse tõttu ametist kardinalid Domenico Capranica ja Louis Alemani.
26. oktoobril 1436 avaldatud bullas "In Eminenti" sätestas ta, et kardinalid ei saa seni täievolilisi õigusi, kuni nad pole ametisse pühitsetud. See nõue kehtis 1571. aastani. 1441 kirjas "Non mediocri" sätestas ta kardinalide volitused. Ta kinnitas ka, et kardinalidel on eelisõigus patriarhide ees.
Eugenius IV kultuuriloos.
Eugenius IV sätestas 10. oktoobril 1431 Rooma ülikooli reorganiseerimine. 1431 tunnustas ta Poitiers' ülikooli rajamist ja Leuveni ülikoolis teoloogiateaduskonna asutamist. 1432 rajas ta Angersi ülikoolis teoloogiateaduskonna, arstiteaduskonna ja kunstideteaduskonna.
Tema ajal suurendati ja täiendati Vatikani raamatukogu.
Ta kohustas Fra Angelicot dekoreerima Vatikani kabelit.
Temast on olemas Jean Fouquet maalitud portree.
Surm.
Eugenius IV haigestus jaanuari algul 1447 ja suri 23. veebruaril 1447 Vatikani paavstipalees. Ta maeti 24. veebruaril Rooma San Salvatore in Lauro kirikusse.