SATA

SATA ("Serial AT Attachment ehk Serial-ATA või jada-ATA) on arvuti liides ühissiini ühendamiseks massmäluseadmetega, näiteks kõvaketaste ja optiliste seadmetega. SATA adapter suhtleb seadmega läbi kahe juhipaariga jadaühenduse, mis lubab ka käigultvahetust.
SATA vahetas välja vanema ja aeglasema paralleel-ATA (IDE/ATA) standardi, mis kasutas 40 või 80 juhiga paralleelühendust, neist 16 andmeedastuseks. PATA-ga võrreldes on seitsme juhiga SATA kaabel kompaktsem ja odavam.
SATA versioonid.
Versioon 1.0 (SATA 1,5 Gbit/s).
Esimese põlvkonna SATA-liides on tänapäeval tuntud kui SATA 1,5 Gbit/s ja suudab andmeid edastada kiirusega 1,5 Gbit/s. Arvestades 8b/10b kodeerimist on sellise liidese tegelik kodeerimata andmeedastuskiirus 1,2 Gbit/s (150 MB/s). Teoreetiline valang-läbilaskevõime on sarnane ATA/133-ga, kuid uuemad SATA-seadmed pakuvad multitegumtöö jõudlust parandavaid täiendusi (näiteks NCQ).
SATA 1,5 Gbit/s väljastamise järel kasutasid adapterite ja kettaseadmete tootjad "kiibisilda", et teisendada olemasolevad ATA disainid SATA-liidesega sobivaks. Sedasi sillatud kettaseadmetel on SATA-ühendus, need võivad omada mõlemat või kumbagi tüüpi toitepistikut ja on tavaliselt sama jõudlusega nagu nende ATA ekvivalendid. Enamikul neist puudub SATA-le omastele võimalustele tugi (nt. NCQ).
Versioon 2.0 (SATA 3 Gbit/s).
Teise generatsiooni SATA-liidesed töötavad kiirusel 3,0 Gbit/s. Arvestades 8b/10b kodeeringut on maksimaalne kodeerimata andmeedastuskiirus 2,4 Gbit/S (300 MB/s). Selle versiooni andmeedastus on ATA/133 omast umbes kaks korda kiirem ning samuti on toetatud täiendused nagu NCQ.
Kõik SATA spetsifikatsioonile vastavad SATA-kaablid on hinnatud 3,0 Gbit/s peale ja töötavad praeguste mehaaniliste kettaseadmetega ilma valang- või jätkuval andmeedastusel tekkivate kadudeta.
Versioon 3.0 (SATA 6 Gbit/s).
SATA-IO (Serial ATA International Organization) esitles SATA 6 Gbit/s füüsilise kihi visandspetsifikatsiooni juulis 2008, ja ratifitseeris spetsifikatsiooni 18. augustil 2008. Täielik 3.0 standard (tippläbilaskevõime 600 MB/s) avaldati 27. mail 2009. Kuigi isegi kiireimad tavalised kõvakettad ei suuda täita originaalset SATA 1,5 Gbit/s läbilaskevõimet, on SSD-d (pooljuhtkettad) suutelised jõudma isegi SATA 3,0 Gbit/s limiidini, 285 MB/s neto-lugemiskiirusega ja 275 MB/s neto-kirjutamiskiirusega kasutades Sandforce 1200 ja 1500 kontrollereid. Seega on liikumine SATA 3 Gbit/s standardilt SATA 6 Gbit/s standardile kasulik eelkõige SSD kasutamisel. Ka mehaaniliste ketaste puhul tekib kiirusevõit nende sisseehitatud vahemälust andmete lugemisel. SATA 6 Gbit/s toega emaplaadid ja kõvakettad on tootmises mitmel tootjal.
Uus spetsifikatsioon sisaldab järgmisi muudatusi:
Üldiselt on muudatused sihitud video voogesituse ja kõrgeprioriteediliste katkestuste teenusekvaliteedi parandamiseks. Peale selle toetab standard jätkuvalt kuni meetriseid vahemaid. Uued energiahaldustehnoloogiad on mõeldud leevendama uute kiiruste jaoks potentsiaalselt vajalikku suuremat energiatarvet. Uus spetsifikatsioon on võimeline kasutama juba olemasolevaid SATA-kaableid ja -ühendusi, ehkki on oodata mõnede tootjate uuendatud ühendusi kõrgemate kiiruste jaoks. Uus standard on tagasiühilduv SATA 3 Gbit/s-ga.
eSATA.
2004. aastal standardiseeritud eSATA (e = "external" inglise 'väline') on välisteks ühendusteks mõeldud SATA variant. eSATA-l on korrigeeritud elektrilised nõuded ning tavalise SATA-ga ühildumatud pistikud ja kaablid.
Muutused võrreldes tavalise SATA-liidesega:
Tarbijaturule mõeldult siseneb eSATA välise andmesalvestuse turule, millel on ees juba USB- ja FireWire-liidesed. Enamik USB- või FireWire-liidesega väliseid kettabokse kasutab PATA- või SATA-kettaseadmeid ja "sildu" tõlkimaks kettaseadmete liideste ja bokside väliste portide vahel. Sellise sildamisega kaasneb teatav ebaefektiivsus. Mõningad üksikud kettaseadmed suudavad andmeid edastada reaalse kasutuse käigus kuni 157 MB/s, mis on umbes neli korda rohkem kui USB või FireWire 400 (IEEE 1934a) maksimaalne edastuskiirus ja umbes kaks korda kiirem kui FireWire 800-l, kuigi FireWire S3200 1394b ja USB 3.0 jõuavad kiirusteni kuni ~400 MB/s (3,2 Gbit/s). Peale selle on madala taseme kõvaketaste võimalusi, nagu S.M.A.R.T, mis ei pruugi töötada kõikide USB ja/või FireWire sildade puhul. eSATA ei kannata nende probleemide all eeldades, et kontrollerite tootjad (ja nende kettaseadmed) esitlevad eSATA-seadmeid ATA-seadmetena SCSI asemel (nagu on olnud tavaline Silicon Image, JMicron, ja Nvidia Windows Vista draiverite puhul), kuid sel juhul ei toimi need madalataseme võimalused isegi siseste SATA-draivide puhul. USB 3.0-i 4.8 Gbit/s ja FireWire tuleviku 6,4 Gbit/s (768 MB/s) on kiiremad kui eSATA-I, kuid eSATA 6G versioon opereerib 6.0 Gbit/s kiirusel, seega on kiiruste erinevused ebaolulised.
eSATAp.
eSATAp on tuntud ka kui "Power over eSATA" või "eSATA/USB Combo". eSATA port kombineerib eSATA (suur kiirus) ja USB (ühilduvus) tugevad küljed ühte porti. eSATAp-seadmed on võimelised töötama ilma lisatoiteta. Tavaline arvuti on võimeline pakkuma üle eSATAp pordi 12 V, et panna tööle 3,5" kõvaketas või 5,25" optiline seade ilma eraldi toiteallika vajaduseta erinevalt eSATA-st või USB-st. Sülearvuti puhul suudab eSATAp pakkuda 5 V erinevalt eSATA-st. eSATAp port on samal ajal nii toitega eSATA-port kui ka tavaline USB-port ehk seda saab kasutada eraldiseisvalt kummagi pordina.
eSATAp on võimalik implementeerida kõigil arvutitel, millel on ekstra SATA-port. Sellised süsteemid sisaldavad: PC sülearvuteid, PC lauaarvuteid, Apple Mac Pro-d ja Linuxi/Unixi servereid jm. See teeb eSATAp-st lihtsa ja ökonoomse lahenduse mitmeplatvormiliseks väliseks andmesalvestuseks.
Versioonide nimede kasutamine.
SATA versioonidel on tekkinud vastuolusid nimetuste "SATA II" ja "SATA III" ning "Gen 2" ja "Gen 3" kasutamisel. SATA II kasutamise populaarsus tuleneb SATA-IO eelnevast nimetusest "SATA II commitee", ning asjaolust, et teise generatsiooni liides oli nende levinuim standard, kuid tegelikult on see vaid üks selle organisatsiooni poolt välja antud paljudest standarditest ning segaduse vältimiseks pole selle nimetuse kasutamine korrektne. SATA III nimetuse kasutamise probleem seisneb asjaolus, et III-e võib kolmanda generatsiooni asemel vaadelda ka kui vihjet teise generatsiooni 3 Gbit/s kiirusele, sama probleem esineb ka "Gen 3" kasutamisel. (Korrektsed nimetused on tabelis "SATA versioonide nimed")
Kaablid, pistikud ja pordid.
Kaablid ja pistikud on kõige märgatavam erinevus SATA- ja paralleel-ATA-kettaseadmete vahel. Erinevalt PATA-st kasutatakse samu pistikuid nii 3,5-tolliste lauaarvutiketaste kui ka 2,5-tolliste sülearvuti-/väikearvutiketaste puhul, see võimaldab kasutada 2,5-tolliseid kettaid ka lauaarvutites vähese vaevaga vaid paigalduskronsteiniga ja ilma juhtmeadapterita. Väiksemad seadmed võivad kasutada ka mini-SATA spetsifikatsiooni, mis on sobiv väikse vormiteguriga SATA-ketastele ja mini SSD-le.
Väliste seadmete jaoks on olemas eraldi pistik (eSATA) ja valikuliselt rakendatud on lisa sisestele pistikutele, klambrid nende paremaks paigalhoidmiseks. SATA-kettaseadmeid võib ühendada ka SAS-kontrollerisse ja kommunitseerida sama füüsilise kaabli kaudu mis SAS, kuid SATA-kontrollerid ei toeta SAS-kettaseadmeid.
Andmeedastus.
SATA standard defineerib andmekaabli seitsme soonega (3 maandust ja 4 aktiivset andmeliini kahe paarina) ja 8 mm laiuste vahvel-ühendustega mõlemas otsas. SATA-kaabli pikkus võib ulatuda ühe meetrini ning sellega ühendatakse üks emaplaadi pesa ühe kettaseadmega. Võrdluseks ühendavad PATA-lintkaablid ühe emaplaadi pesa ühe või kahe kettaseadmega ja omavad 40 või 80 soont ning on piiratud 45 cm-le PATA spetsifikatsiooni järgi (kuigi kuni 90 cm kaablid on laialdaselt kättesaadavad). SATA-kaableid on kergem mahutada väikestesse/kinnistesse ruumidesse ning nad segavad vähem õhkjahutust. Siiski on sellised kaablid vastuvõtlikumad juhuslikele lahtiühendamistele ja katkiminemisele, kuid SATA-kaableid saab osta ka lukustamisvõimalusega, kus väike (tavaliselt metallist) vedru hoiab pistikut pesas.
Toitepistikud.
Standardne pistik.
SATA standard spetsifitseerib toitepistiku, mis erineb vanadest Molex-pistikutest, mis leidusid SATA-eelsetes seadmetes. Nagu andmekaabliski kasutatakse vahvel-pistikut, kuid selle 15 kontaktiline kuju ennetab pistiku sisestamist valesse pessa. SATA-seadmed eelistavad SATA-toitepistikut, kuigi mõningatel varastel seadmetel olid olemas nii Molex-pistik kui ka SATA-toitepistik.
SATA kasutab rohkem kontakte mitmel põhjustel:
Adapterid suudavad muuta 4-kontaktilise Molex-pistiku SATA-toitepistikuks, kuid kuna Molex-pistik ei paku 3,3 V, jätavad sellised adapterid need kontaktid enamasti lahtiseks. See välistab selliste adapterite kasutamise kettaseadmetega, mis nõuavad 3,3 V. Osal Molex-SATA-konverteritel sisaldub ka elektroonika, mis pakub lisaks 3,3 V pinget. Ketaste tootjad on suuresti jätnud 3,3 V pinge kasutamata.
"Slimline"-pistik.
SATA 2.6 defineeris esimest korda väiksema ("Slimline") pistiku, mis oleks sobiv väiksematesse kohtadesse nagu sülearvutite optilised kettaseadmed.
Kontaktid:
Mikropistik.
SATA 2.6 tõi ka 9 kontaktiga mikropistiku, mis on mõeldud 1,8-tollistele ketastele, peale selle on olemas ka mikro- andmesidepistik, mis on sarnane toitepistikuga, kuid natuke õhem.
Kontaktid:
Protokoll.
Topoloogia.
SATA kasutab punktist-punkti arhitektuuri. Ühendus kontrolleri ja salvestusseadme vahel on otsene.
Tänapäevastel arvutitel on tavaliselt SATA-kontroller emaplaadil või paigaldatud PCI või PCI-E pesasse. Enamikul SATA-kontrolleritel on mitu SATA-porti ja ühendada saab mitu salvestusseadet. Peale selle on olemas ka pordilaiendid, mille abil saab ühendada ühte porti mitu SATA-seadet.
Kodeerimine.
Füüsiliseks transpordiks kasutatakse kodeerimisloogikat, mis on tuntud kui 8b/10b kodeerimine. Selline skeem eemaldab vajaduse saata eraldi taktisignaali koos andmevooga. Voog ise sisaldab vajalikku sünkroonimisinformatsiooni, mis lubab SATA hosti ja kettaseadme täpset taktistamist.
Edasi-ja tagasiühilduvus.
SATA ja PATA.
Seadme tasemel on SATA- ja PATA-seadmed ühildumatud – neid ei saa ühendada. Rakenduse tasemel saab SATA-seadmeid spetsifitseerida välja nägema ja käituma nagu PATA-seadmeid. Paljud emaplaadid pakuvad "pärandi töörežiimi" ("legacy mode") võimalust, mis paneb SATA-seadmed operatsioonisüsteemile välja nägema nagu PATA-kettaseadmed standardse kontrolleri taga. See kergendab operatsioonisüsteemi installeerimist, kuna selle ajal ei ole sellisel juhul vaja laadida spetsiifilisi draivereid, kuid ohverdab mõningate SATA võimaluste toe ja üldiselt blokeerib mõne emaplaadi SATA või PATA pordi, kuna standardne sata kontrolleri liides toetab ainult 4 kettaseadet. (Tihti on see, millised pordid blokeeritakse, seadistatav.)
Ühine ATA käsustik on võimaldanud odavate PATA-st SATA-sse sild-kiipide laia leviku. Sild-kiipe kasutati laialdaselt PATA seadmetel (enne päris SATA-seadmete valmimist) ja ka iseseisvate vahejuppidel. PATA-seadme külge ühendatult lubab selline vahejupp PATA-kettaseadmel toimida SATA-kettaseadmena. Hostipoolsed vahendajad lubavad emaplaadi PATA-portidel toimida SATA-portidena.
Toodetud on toitega bokse nii PATA- kui ka SATA-ketaste jaoks, mis ühenduvad arvutiga USB, FireWire või eSATA kaudu, ülalmainitud kitsendustega. Eksisteerivad PCI kaardid, mis lubavad ühendada SATA-kettaseadmeid ka vanemate arvutitega, millel puuduvad SATA-pordid.
SATA 1.5 Gbit/s, SATA 3.0 Gbit/s ja SATA 6.0 Gbit/s.
SATA-seadmed on mõeldud olema enda endiste ja edasiste versioonidega tagasi- ja edasiühilduvad.
Erandna eksisteerib siiski mõningaid SATA 1,5 Gbit/s toega emaplaate, mis ei suuda tuvastada uuemate SATA-liidestega seadmeid, mainitud iseärasus esineb järgmiste kiibistike korral: Via VT8237, VT8237R, VT6420, VT6421L; SIS 760, 964; Intel 82801EB (ICH 5/5R)