tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Tartu Töölisteater

Tartu Töölisteater oli Tartus aastatel 1926–1932 ja 1937–1939 tegutsenud teater.
Tartu Töölisteatri esimesel perioodil (1926–1932) toimusid etendused Tartu saksa teatris (praegu Vanemuise teatri väike maja), teisel perioodil aga Tartu Eesti Käsitööliste Abiandmise Seltsi saalis. 
Aastal 1937 oli trupi juhiks August Torop, 1938 Viktor Hion ja 1939 Kaarel Ird.
Laiarööpmeline soomusrong nr. 3

Laiarööpmeline soomusrong nr. 3 oli Eesti Rahvaväe ja Kaitseväe relvastuses olnud soomusrong.
Laiarööpmeline soomusrong nr. 3 asutati Tallinnas 18. detsembril 1918 ning suundus Viru rindele 23. detsembril 1918, kolmanda soomusrongi komandöriks oli esialgselt alam-leitnant Leithammel, tema esimene abi staabikapteni Laamani, teiseks abiks leitnant Pensa, rongi dessantsalga ülemaks alamleitnant Georg Eduard Roosmann (1896–1919), esimeseks abiks alam-leitnant Theodor Wassermann, teiseks abiks Richard Kirschbaum, esimese kuulipildujavaguni ülem leitnant August Voldemar Siimann. 
Laiarööpmelise soomusrongi nr 3 ülemaks Vabadussõjas oli kapten Oskar Luiga.
Soomusrongi relvastus.
Soomusrong nr. 3 suurtükipatarei ülemana teenis leitnant Walter Thalheim (VR II/2), dessantrühma/pataljoni ülemana nooremleitnant Johann-Adelbert Oldekop VR II/2.
Laiarööpmeline soomusrong nr. 4

Laiarööpmeline soomusrong nr. 4 oli Eesti Rahvaväe ja Kaitseväe relvastuses olnud soomusrong.
Laiarööpmeline soomusrong nr. 4 asutati Tallinnas 8. jaanuaril 1919 ning suundus rindele 21. jaanuaril 1919.
Tartu Lasteteater

Tartu Lasteteater oli Tartus aastatel 1989–2000 tegutsenud Tartu linnale kuuluv kutseline teater. Aastal 2000 reorganiseeriti see Tartu Teatrilaboriks.
Tartu Lasteteater kasvas väljas Jaan Toominga stuudiost, mis aastatel 1985–1989 tegutses Tartu Vanemuise teatri juures. 
Lasteteatri algusaegadel said tuntuks selle folkloorilavastused. Näiteks tehti lavastusi selliste väikerahvaste nagu lapi, udmurdi, juudi, tšuktši, iiri, indiaani ja paljude teiste folkloorist. Nendes lavastustes kasutati ka sageli nende rahvaste muusikat.
Tartu Lasteaednikkude Seminar

Tartu Lasteaednikkude Seminar (täpsemalt: Tartu Õpetajate Seminari Tartu Lasteaednikkude Seminar) oli aastatel 1920–1927 tegutsenud õppeasutus, mis koolitas kutselisi lasteaednikke. 
Seminari õppekava koostas Carl Heinrich Niggol, keda peetakse Eesti lasteaiapedagoogika rajajaks.
Seminari õppekavas olid järgmised õppeained: pedagoogika ja selle ajalugu, pedoloogia, psühholoogia, lasteaia teooria ja praktika, tervishoid, esmaabi, looduslugu, lastekirjandus, kodulugu, eesti keel ja selle õpetamise metoodika, voolimine, joonistamine, käsitöö, võimlemine, lastemängud, laulmine ja muusika. 
Seminari 7 õppeaasta jooksul sai lasteaedniku kutse 85 lõpetajat.
Tartu Lasteaia Selts

Tartu Lasteaia Selts (lühend TLS; täpsemalt Tartu Eesti Lasteaia Selts) oli selts, mis tegutses aastatel 1905–1940. 
Tartu Lasteaia Selts asutas 1905. aastal esimese eestimeelse ja -keelse lasteaia. 1905. aastal kinnitati ka seltsi põhikiri, mille põhi võeti Eesti Noorsoo Kasvatuse Seltsi põhikirjast. 
Seltsi esimees oli Veera Jõgever.
Laiarööpmeline soomusrong nr. 5

Laiarööpmeline soomusrong nr. 5 oli Eesti Rahvaväe ja Kaitseväe relvastuses olnud soomusrong.
Laiarööpmeline soomusrong nr. 5 asutati 16. märtsil 1919 ja saadeti rindele 18. märtsil 1919.
Tartu Helikunsti Selts

Tartu Helikunsti Selts (lühend THS) oli aastatel 1919–1940 Tartus tegutsenud muusikaselts.
Aastatel 1919–1926 kandis THS nime Eesti Helikunsti Selts, 1926–1930 Muusikalise Hariduse ja Kultuuri Edendamise Selts. 
THS andis välja ajakirja Eesti Muusika Kuukiri, mida ilmus neli numbrit. 
Seltsi juhatuse esimees, ühtlasi ka seltsi aktiivseim liige oli Miina Härma.
Tartu Hollmanni Seminar

Tartu Hollmanni Seminar (lühemalt: Eesti seminar; ka: ("Tartu") "Eesti Vallakooliõpetajate Seminar") oli aastatel 1873–1887 tegutsenud eestikeelne õppeasutus, mis koolitas külakoolmeistreid.
Seminari asutas ja seda juhtis kogu tegevusaja jooksul endine Rõuge Maarja koguduse õpetaja Friedrich Hollmann. Seminaris õpetasid teiste seas veel Juhan Kurrik, Mihkel Veske ja Ado Grenzstein.
Õppetöö kestis seminaris kaks aastat. Selle aja jooksul õpiti järgmisi õppeaineid: usuõpetus, laulmine, muusika (viiulimäng), eesti, saksa ja vene keel, loodusõpetus, geograafia, ajalugu, joonistamine, võimlemine, metoodika ja pedagoogika.
Tartu Saksa Käsitööliste Seltsi joonistuskool

Tartu Saksa Käsitööliste Seltsi joonistuskool oli 1881. aastal Tartu Saksa Käsitööliste Seltsi asutatud ja tõenäoliselt I maailmasõjani tegutsenud õppeasutus. 
1908. aastani oli joonistuskooli tähtsaim õppejõud Rudolph von zur Mühlen. 
Joonistuskooli tuntumate õpilaste seas on olnud Tõnis Grenzstein, Osvald Jungberg, Jaan Koort, Konrad Mägi, Mart Pukits ja Aleksander Tassa.
Tartu Teatrilabor

Tartu Teatrilabor oli Tartus 2000-2003 tegutsenud teater.
Algselt moodustati Teatrilabor Tartu Lasteteatrist ning tegutses selle asukohas Jaama tänaval. 2003. aastal kolis Teatrilabor Lutsu teatrimajja Lutsu tänaval. Teater kuulus Tartu linnale.
Tüürel

Tüürel ehk tüürahel (inglise k. "driver" – juht, antud kontekstis juhtlülitus, saksa k. "Treiber") on elektroonikalülitus mingi seadme elektriahela tüürimiseks.
Tavaliselt vajavad juhtimissignaalid järeltöötlust ja võimendamist enne kui saadakse jõu-elektriahela tüürimiseks sobiv elektrisignaal.
Tüüreli elektrilisest võimsusest sõltub lülitusprotsessi (juhtimisprotsessi) kiirus. Juhtimisprotsesside optimeerimiseks ja kaitseks sisaldavad tänapäeva jõuelektroonikas kasutatavad tüürlülitused sageli keerukaid rakendusspetsiifilisi integraallülitusi (ASIC).
Bonnie Bassler

Bonnie Lynn Bassler (sündinud 1962) on ameerika mikrobioloog.
Ta töötab Princetoni Ülikoolis.
Ta on uurinud kommunikatsiooniprotsesse bakteritel, ning kollektiivse bioluminestsentsi nähtusi.
2002. aastal sai ta MacArthuri fondilt MacArthuri stipendiumi. 2011. aastal valiti ta Ameerika Mikrobioloogia Akadeemia presidendiks.
Vadja viiendik

Vadja viiendik (vene keeles "Во́дская пяти́на", soome keeles "Vatjan viidennes") oli Vadjamaa territoorium Novgorodi vabariigi ja hiljem Moskva suurvürstiriigi ja Moskva tsaaririigis.
Piirkond sai nimetuse sellel alal elanud vadjalastest elanike järgi.
Vadja viiendiku idapiiriks Volhovi jõgi ja läänepiiriks Lauga jõgi. Piirkond kattus Novgorogi vabariigi põhjapoolse ala, osa Ingerist ja osa Karjalalast.
16. sajandil jagunes piirkond Karjala ja Lauga pooleks. Rootsi kuningriigi ja Moskva tsaaririigi vahel sõlmitud Stolbovo rahulepingu alusel 1617. aastal, loovutas Moskva tsaaririik Koporje, Orehhovo ja Käkisalmi maakonnad Rootsi kuningriigile, mis kuulusid Ingerimaa kubermangu ja Käkisalmi läänina Rootsi Ingeri koosseisu.
1700–1721 toimunud Põhjasõja tulemusel vallutas Venemaa Peeter I juhtimisel piirkonna uuesti ning liitis lõplikult Venemaaga, piirkond liideti moodustatud Venemaa Ingerimaa kubermangu koosseisu.
Territoorium.
Vadja viiendikku kuulusid:
Pogostite venekeelsed nimetused tulenesid vene õigeusu kihelkonnakirikute nimetustest. Pogostite ehk kogukondade piirid olid välja kujunenud juba enne riiklike haldusjaotusüksuste, maakondade moodustamist looduslike piiride järgi, seetõttu olid ka pogostid jagatud erinevate maakondande vahel looduslike piiride alusel.
Sport (üliõpilasselts)

Sport oli aastatel 1908–1918 Tartus tegutsenud üliõpilaste spordiselts.
1907. aastal asusid 12 Tartu Ülikooli üliõpilast korraldama spordiringi. Ülikooli juhtkonna luba asutamiseks saadi siiski alles aasta pärast. Asutamiskoosolekul osales 34 üliõpilast. Seltsi juhtkond koosnes peamiselt venelastest, töökeeleks oli vene keel.
Ringi majanduslik alus saadi botaanikaaia liuvälja sissetulekust ja vähesel määral ka liikmemaksudest. Liuväljal mängis kaks korda nädalas sõjaväeorkester, seal korraldati maskeraade ja ilutulestikke, võistlusi kiiruisutamises ja kujundsõidus. Ülikool võimaldas kasutada võimlemiseks maneeži, väljakul mängiti tennist, kurni ja kriketit. Jalgpalliplatsi üüriti saksa võimlemisseltsilt.
1909. aastal oli liikmeid juba 70 ringis. Asuti harrastama maadlust, vehklemist ja poksi. 1910. aastaks tunti seltsi juba väljaspool Eestit, näiteks saadi Peterburist kutse astuda Ülevenemaalisse Uisutajate Ühingusse ning Dresdenist kutse Akadeemilise Spordiliidu kongressile 1910. aasta suvel. Samal aastal asuti looma sektsioone. Ring nimetati ümber seltsiks.
1911. aastaks oli seltsi jäänud vaid 44 liiget, osalt ülikooli juhtkonna soositud konkurendi, Igakülgse Kehalise Arengu Seltsi (IKAS) loomise tõttu 1910. aastal. Tegevus siiski jätkus. 1912. aastal korraldatud uisuvõistlusel oli ligi 900 pealtvaatajat, seltsi jalgpallimeeskond oli võidukas nii Tartus kui ka Tallinnas. Hakati tegelema suusatamise ja kergejõustikuga.
1913. aasta oli Spordi jalgpalli parim aasta: võideti Riia Polütehnikumi meeskonda ja Tartu spordiseltsi Aberg. Edu üks tegureid oli üliõpilaste juurdevool Venemaalt, kelle seas oli ka Vene liidumeeskonna mängijaid. 1912.–1913. aastal astusid seltsi ka esimesed eestlased (IKAS-i kuulus neid juba alguspäevil).
1914. aasta 1. veebruarist liitusid Sport ja IKAS, kokku oli neil 128 liiget. Selts astus Balti Olümpiakomiteesse. Juhatusse valiti esimene eestlasest liige Karl Zolk.
Esimese maailmasõja tõttu vähenes seltsi liikmeskond märgatavalt. Tegevus siiski pigem elavnes. 1914.–1915. aasta talvel oli liuväljal 23 000 külastajat, korraldati lahtised suusavõistlused, maneežis toimus võistlus kergejõustikus. 
1917. aastaks oli selts majanduslikes raskustes, tõenäoliselt läks suurem osa tuludest sõjaväe toetuseks. Üldkoosolek tõstis liikmemaksu.
1918. aastal, kui rinne lähenes Eestile, otsustas seltsi juhatus evakueerida seltsi koos ülikooliga. 31. mail 1918 keeldus üldkoosolek aga "üleviimisest, evakueerimisest [ja] likvideerimisest". Viimane koosolek toimus 12. juunil 1918. Valdav osa liikmeid lahkus Tartust.
 Küll aga moodustati 1920. aasta sügisel Eesti Akadeemiline Spordiklubi, mille esimeheks valiti Karl Zolk.
Seltsi arhiiv on säilinud Eesti Riigiarhiivis.
Jochen Bachfeld

Jochen Bachfeld (sündinud 17. detsembril 1952 Sültes (praegu Sülstorfi vald, Ludwigslust-Parchimi kreis, Mecklenburg-Ees-Pommeri liidumaa)) on Ida-Saksamaa endine poksija.
Bachfeld oli kokku kahekordne Ida-Saksamaa meister – sulgkaalus (kuni 57 kg) 1972. aastal ning II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) 1976. aastal.
Bachfeld võitis II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) 1976. aasta Montréali olümpiamängude poksivõistlustel kuldmedali ja tuli olümpiavõitjaks. Ta osales sulgkaalus (kuni 57 kg) 1972. aasta Müncheni olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas 3. ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Bachfeld osales kergekaalus (kuni 60 kg) 1. maailmameistrivõistlustel (Havana, 1974), kuid kaotas 1. ringis hilisemale kuldmedalivõitjale ja maailmameistrimeistrile Vassili Solominile (NSV Liit) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja ning II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) 2. maailmameistrivõistlustel (Belgrad, 1978), kuid kaotas veerandfinaalis hilisemale kuldmedalivõitjale ja maailmameistrimeistrile Valeri Ratškovile (NSV Liit) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Airika Harrik

Airika Harrik (sündinud 28. veebruaril 1995 Tallinnas ) on eesti ajakirjanik ja kirjanik.
Harrik on lõpetanud Pelgulinna Gümnaasiumi kunstiklassi ja Tallinna 21. Keskkooli . 
Samuti on ta lõpetanud "cum laude" Tartu Ülikooli etnoloogia, folkloristika ja rakendusantropoloogia magistriõppe. 
2011. aastal avaldas Harrik 16-aastaselt ulmelise noorteromaani "Iseenda laps" (Randvelt Kirjastus, 444 lk). Romaan on esimene osa triloogiast , teine köide "Õnnistatud needus" (360 lk) ilmus 2012. aasta lõpul ja kolmas köide "Elu pärast surma" (344 lk) 2013. aastal. 
Alates 1. märtsist 2020 töötab Harrik uudistetoimetajana ERRi teadusportaalis Novaator.
Reaktor (ajakiri)

Reaktor on Eestis ilmuv veebipõhine ulmeajakiri.
 Ajakiri avaldab algupärast ulmekirjandust, tõlkekirjandust, koomikseid, intervjuusid autoritega, raamatute, filmide jm arvustusi, uudiseid ja muud ulmega seonduvat.
Reaktor hakkas ilmuma 2011. aasta oktoobris ja see on sellest ajast peale ilmunud 12 korda aastas. Ajakiri on loetav veebilehel Ulmeajakiri.ee
2023. aasta aprillis kuulus ajakirja toimetusse: Joel Jans, Agur Karukäpp, Riho Välk, Tarmo Raudsep, Ene Koppelmann, Artur Räpp, Kristjan-Jaak Rätsep, Jüri Kallas ja Laura Loolaid.
Enn Lemits

Enn Lemits (13. september 1907 Rakvere – 29. jaanuar 1974 Sydney) oli eesti aiandusarhitekt.
Ta õppis Tartu Aleksander I gümnaasiumis ja Viru maakonna poeglaste reaalgümnaasiumis, aastatel 1939–1942 Riigi Kunsttööstuskoolis ja Riigi Kõrgema Kunstikooli aiandusarhitektuurikursustel.
Ta töötas aastatel 1930–1940 aednikuna, täiendas end kolmel suvel Konstantin Pätsi stipendiumiga Saksamaal ja Taanis. Ta on planeerinud Oru, Toompea ja Kadrioru lossi aia; tema Oru lossi kiviktaimla oli 1938. aastal suurim Euroopas.
1944. aastal põgenes Saksamaale. 1947. aastast elas Austraalias, kus tegeles teatridekoratsiooni alal: tegi Sydney Palace'i teatrile dekoratsioone ning lõi lavapilte ka Eesti Seltsi lavastustele. Vabakunstnikuna viljeles õlimaali ja monotüüpiat. 
Isiklikku.
Ta oli abielus näitleja Juta Viirega.
Rudolf Grivingi muusikakool

Rudolf Grivingi muusikakool (mõnikord ka Griwingi muusikakool) oli aastatel 1897–1920 Tartus tegutsenud muusikakool, kus õpetati tulevasi luteri koguduse köstreid-orelimängijaid. 
Muusikakooli asutas 1. septembril 1897 Läti juurtega Rudolf Griving (Griwinš). Ametlik luba saadi aga alles kolm aastat hiljem. Esialgu tegutses kool Aia ja Pepleri (praegu Vanemuise ja Pälsoni) tänava nurgal oleva kivimaja esimesel korrusel, hiljem koliti Grivingi abikaasale kuulunud majadesse Pepleri tänaval.
Õppetöö toimus peamiselt väiksemas majas, oli ka kolm tuba oreliklassi õpilaste internaadi tarvis. Orelimängu harjutati Saueri vabriku seitsme heliseva registri, kahe manuaali ja pedaaliga pneumaatilisel orelil direktori kabinetis ja kahe manuaali ning pedaaliga harmooniumil keldris. 
Muusikakooli ülalpidamisega oli Grivingil küllaltki palju raskusi. Seetõttu pidi ta kooli õppeaega järk-järgult pikendama, et väiksema eelharidusega õpilast vastu võtta ja nende arvu suurendada. Rudolf Grivingil oli hea läbisaamine näiteks Aleksander Lättega, kes asendas teda ka haiguse ajal. Ajutiselt Tartus elades asendas teda vajaduse korral ka Alfreds Kalninš. Rudolf Griving hindas kõrgelt Mihkel Lüdigit, Mart Saart jt eesti heliloojaid. 
Õpilased.
Grivingi muusikakoolis on saanud hariduse mitmed tunnustatud köster-kooliõpetajad ja muusikud, kokku umbes 50 organisti ja paarkümmend pianisti. Rudolf Grivingi muusikakoolis on õppinud näiteks klaveripedagoog ja muusikateadlane Peeter Ramul, pedagoog, muusikakirjanik ja helilooja Riho Päts, helilooja ja organist Peeter Laja, esimeste eesti algupäraste operettide looja Priit Ardna jt. Koolis on õppinud veel näiteks Võru meeskoori asutaja ja pikaaegne juht Karl Pütsepp, Karl Viljak, kes küll ei lõpetanud ja suri varakult, kuid kogus palju rahvaviise, Karl Tuvike, Eduard Soodla, August Koit, Leonhard Oja, Arnold Rässa, Eduard Kirs, David Varik, Elmar Kikas, kes on saanud tuntuks iaulupäevade juhtidena, koorijuhtidena ja mõningal määral ka heliloomingu ning vokaalsümfooniliste suurvormide ettekannetega. 
Pärast Rudolf Grivingi surma läksid kooli dokumendid kaduma. Üks esimesi klaveriklassi õpilasi oli Else Kuus (Hermann), hilisem Pärnu lastemuusikakooli õpetaja Anna Brafmann astus klaveriklassi 1908. aastal. 1904. aastal lõpetas oreliklassi näiteks kuus õpilast, järgmises lennus viis õpilast. Oreliklassi lõpetanud omandasid organisti, klaveriklassi lõpetanud muusikaõpetaja kutse. Viimastest töötas näiteks Alma Akel Tartu Kõrgema Muusikakooli klaveriõpetajatena. 
Kooli likvideerimine.
Pärast Esimest maailmasõda oli Griving sunnitud muusikakooli likvideerima. 1920. aasta märtsis sõlmis ta Eesti Helikunsti Seltsiga lepingu kooli vara müümise ja üleandmise kohta Tartu Kõrgemale Muusikakoolile. Selle tulemusel ühines Rudolf Grivingi muusikakool 1920. aastal Tartu Kõrgema Muusikakooliga ja Rudolf Griving soovitas oma õpilastel sinna edasi õppima minna.
Noor-Tartu

Noor-Tartu oli peamiselt Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo- ja filoloogiateaduskonna õpilastest moodustunud ja 1980. aastate algul tegutsenud üliõpilasorganisatsioon. 
Noor-Tartu korraldas mitme Tartu ajaloomälestise ja kultuuriloolise paiga korrastamist, konverentse, luule- ja vaidlusõhtuid ning andis välja omakirjastuslikku almanahhi "Urbspaterna". 
Organisatsiooni eesotsas olid teiste seas Mart Laar, Lauri Vahtre ja Heiki Valk.
Tartu Pank

Tartu Pank oli eesti rahandusasutus, pank, mis tegutses aastatel 1868–1940. 
Tartu Pank asutati Tartu magistraadi ja linna gildide eestvõttel 10 000-rublase kapitaliga. Panka juhtis viieliikmeline direktoraat, mille kolm liiget valisid Tartu Suurgildi ja kaks väikegildi liikmed. 30. mail 1905 kinnitatud põhikirja muudatusega sai panga juriidiliseks omanikuks Tartu suurgild. Pank pidi aru andma Tartu magistraadile ja linna gildidele ning kuni 1910. aastani oli pank kohustatud põhikirja järgi suure osa oma puhaskasust linnale andma.
Pank tegeles hoiustamise, arvete avamise, vekslite diskonteerimise, pandi alusel laenude andmise, väärtpaberite ostu-müügi ning raha, väärtpaberite ja väärisesemete deponeerimisega.
Tegutsemise algul haldas panka Tartu linnavalitsus, hiljem (aastal 1913) muudeti see aktsiapangaks. 1928. aastal viidi AS Tartu Panga peakontor üle Tallinna ja pärast panga saneerimist 1929. aastal läks enamik aktsiaid British Overseas Bankile. 
Tartu Pank toetas 1920. ja 1930. aastail puidu- ja linaeksporti.
1940. aasta juunipöörde järel 26. juulil 1940 kinnitas vabariigi valitsus natsionaliseeritavate krediidiasutuste nimekirja, mille alusel natsionaliseeriti ka AS Tartu Pank ning Eesti NSV rahanduse rahvakomissari 20.05.1941 käskkirjade nr 526 ja 528 alusel liideti AS Tartu Pank ja AS Krediit Pank.
Tartu Näitekunsti Stuudio

Tartu Näitekunsti Stuudio (ka: Tartu Teatrikunsti Stuudio) oli aastatel 1934–1937 töötanud eraõppeasutus.
Stuudio asutas Tartu Draamateatri Selts. Algul juhtis stuudiot Viktor Hion, hiljem Alfred Koort ja Aino Thauvón-Suits.
Tartu Meestelaulu Selts

Tartu Meestelaulu Selts oli Tartus aastast 1923 tegutsenud meeskoor.
Meeskoorile pani 1923. aastal aluse Juhan Simm. Aastal 1925 sai koorijuhiks Alfred Karindi. 
Meeskoori kõrgaeg oli aastatel 1928–1944, mil koori juhtis Eduard Tubin.
Tartu metsasarvepäevad

Tartu metsasarvepäevad on rahvusvaheline muusikafestival, mida korraldab Tartu Metsasarveühing alates 1991. aastast.
Festivali eesmärkide seas on Eestis edendada metsasarvemängimist ja selle õpetamise metoodikat, tutvustada seda pilli laiemale üldsusele.
Rahvusvaheliselt tuntud metsasarvemängijatest on metsasarvepäevadel esinenud Nancy Cochran-Block, Froydis Lee Wekre, Michael Höltzel, Thomas Crome (Saksamaa); Eestist on seal mänginud näiteks Kalle Kauksi.
Madis Jaakson

Madis Jaakson (10. veebruar 1875 Halinga vald, Pärnumaa – 23. juuli 1949 Eesti) oli eesti vallakirjutaja ja tulundustegelane.
Ta sündis põllumehe pojana, õppis Parasmaa vallakoolis aastatel 1882–1884, Vigala kihelkonnakoolis 1885–1888 ja Pärnu linnakoolis 1889–1893. 
1898. aastal lõpetas ta Peterburis kaubanduse ja raamatupidamise kursused. 
Madis Jaakson töötas Vee ja Vigala vallas vallakirjutajana ja postijaama kirjutajana Jädiveres 1895–1896. Seejärel oli ta Peterburis börsinotari kirjutaja (1897–1904) ja notari abi (1905–1912). Madis Jaakson oli 1904–1908 Peterburi Eesti Haridusseltsi esimees, Konstitutsioonilis-Demokraatliku Partei Peterburi Eesti osakonna esimees, Peterburi Eesti organisatsioonide liidu ja Peterburi Eesti komitee esimees 1917–1918.
Madis Jaakson oli aastatel Põhja Vastastikuse Krediitühingu juhatuse liige ja direktor Peterburis aastatel 1912–1918, Peterburi Laenu-Hoiu-Ühisuse asutajaliige, esimees ja nõukogu esimees aastatel 1911–1917 ning ka Peterburi Fondibörsi liige, kirjastusühisuse Ühiselu asutaja ja juhatuse esimees. 
1919. aasta jaanuaris oli ta Tallinnas Eesti Vabariigi riigivarade ülevõtmise komisjoni esimees. Ta oli 1920–1922. aastani oli ta Tallinna Börsikomitee liige ja Tallinna Börsikomitee esimees aastatel 1922–1923. Eesti-Vene Kaubanduskoja asutamise initsiaator 1923. aastal. Aastatel 1923–1925 pankade nõukogude aseesimees, Riigi Majandusnõukogu liige ja Centumi asutaja.
Madis Jaakson oli Harju Panga juhatuse esimees ja direktor –1925, vangistati 1926. aastal. «... 1929. a. mõistis Tallinna-Haapsalu rahukogu Harju Panga tegevjuhid süüdi nuhtlusseadustiku § 362 ja 1154 (süüdistus võltsimises) alusel: Madis Jaaksoni, Gustav Linkvisti ja Alfred Gnadebergi ja mõisteti mitmeks aastaks vangiroodu." 1930. aasta 22. detsembril Riigikohus tühistas süüdimõistmise § 362 ja 1154 järgi ning süüdistus selles asjas lõpetati. Kehtima jäi süüdistus panga raha omastamises. Rahukogu mõistis süüalused §§ 362 1154 järgi õigeks ja § 354 järele määras 2 ½ aastaks vangiroodu.
Aruküla Noortekoor

Aruküla Noortekoor on segakoor Arukülas alevikus Raasiku vallas.
Aruküla Noortekoori dirigent on Age Imala.
Harilik loorberipuu

Harilik loorberipuu ("Laurus nobilis") on loorberiliste sugukonda loorberipuu perekonda kuuluv igihaljas lehtpuu. 
Pärineb Vahemere maade idaosast ja Väike-Aasiast. Kultuuritaimena kasvatatakse Lääne- ja Lõuna-Euroopas, Põhja-Aafrikas ja Lähis-Idas. Krimmis, Kaukaasias ja Musta mere rannikul. Loorberisaludes on iseloomulik vürtsikas lõhn, mis on eriti tugev kevadel, kui loorber õitseb. Loorberipuu elab kuni 100 aastat (mõningatel andmetel ka 400 aastat).
Kasutamine.
Vürtsina kasutatakse loorberi värskeid või kuivatatud lehti ja vilju (loorberimarju), aga ka näit: loorberipulbrit, mida toodetakse Gruusias ning mis kujutab endast loorberilehtedest leiduvate eeterlike õlide kuivekstrakti. Loorberiõli sisaldab praktiliselt 50% tsineooli ja veel umbes 65 komponenti, sealhulgas P-vitamiini.
Loorberilehti kasutatakse kulinaarias väga laialdaselt.
Loorberipuu lehed on pikaealised, üks leht võib puul püsida 3–4 aastat. Loorberilehti kogutakse iga kahe aasta tagant. Korjatakse noori täiskasvanud lehti. Loorberiistanduses saadakse ühelt hektarilt kuni 4 tonni lehti. 
Rahvameditsiin kasutab loorberit reuma, podagra, halvatuse ja diabeedi raviks. Värsked lehed aitavad leevendada vapsiku ja mesilase pistet. 
Õitsvatest noortest võrsetest ja ka viljadest valmistatakse rasvõli ("Lauri oleum"). 
Kuivatatud lehtedest ja okstest valmistatakse eeterlikku õli ("Lauri aetheroleum") mida kasutatakse homöopaatias ning veterinaarias. 
Vana-Kreekas ja Vanas-Roomas peeti loorberit pühaks taimeks ning loorberipärja või -oksaga austati poeete, heliloojaid ja sportlasi; ka jumal Apollon kandvat peas alati loorberipärga. Loorberipärg või -oks on olnud austuse märgiks, millele viitab ka hariliku loorberipuu ladinakeelne liigiepiteet – "nobilis" 'üllas', perekonnanimi tuleneb arvatavasti keldikeelsest sõnast "lauer" 'roheline'. 
Legendide järgi muutus nümf Daphne loorberipuuks.
Loorber

Loorber on hariliku loorberipuu leht, mis muutub kuivatatuna aromaatseks ja pisut magusaks ning on kasutusel maitseainena.
Harilik loorberipuu on Vahemere maades kasvav igihaljas põõsaspuu, mille lehti eeterlike õlide rohkuse tõttu kasutatakse vürtsina. 
Loorberilehte kasutatakse suppides, hautistes, liharoogades, mereandide ja köögiviljatoitudega. Tavaliselt kasutatakse terveid lehti, lisades neid toidule valmistamise ajal.
Antiik-Rooma.
Loorberitest punuti Rooma impeeriumi võidupärgasid.
Tartu Poeetide Tsunft

Tartu Poeetide Tsunft (vene Юрьевская цех поэтов) oli aastatel 1929–1933 Tartus tegutsenud vene luuletajate ühendus. Nimi võeti rühmitusele akmeistide "Poeetide tsunfti" järgi.
Tsunfti loomise algatas Boris Pravdin. Tsunfti tegevuses osalesid peamiselt Tartu Ülikooli üliõpilased.
Tartu Ülikooli bio- ja siirdemeditsiini instituut

Tartu Ülikooli bio- ja siirdemeditsiini instituut (varem Tartu ülikooli biomeditsiini instituut ehk ARMP) on Tartu Ülikooli meditsiiniteaduste valdkonda kuuluv instituut.
ARMP loodi 2013 viie TÜ arstiteaduskonna üksuse liitmisel. Need üksused olid biokeemia instituut, farmakoloogia instituut, füsioloogia instituut, biomeditsiini instituut ja vivaarium.
Instituudi nimi oli pikka aega üld- ja molekulaarpatoloogia instituut (lühend: ÜMPI), mis asutati 1979. aastal.
Instituudi direktorid on olnud Ants Kallikorm (1979–1982), Laur Karu (1982–1987), Aavo-Valdur Mikelsaar (1987–2011).
Praegusesse ARMPi kuulub kolm õppetooli ja üks uurimisgrupp:
Tartu ülikooli anatoomikum

Tartu ülikooli anatoomikumi all võidakse mõelda:
Mõlema anatoomikumi õppetoolid on aastast 1999 Biomeedikumis.
Nomos

Nomos (kreeka keeles 'reegel') muusikas on reeglite kogum, mida peab kitara saatel lauldav kultuslik laul järgima. Reeglid puudutavad karakteerseid meloodiakäike, rütmi, helilaade ja laulu vormi. Nomose mõiste kujunes arhailisel ajastul Vana-Kreeka muusikas.
Nomos võimaldas kindlates raamides improvisatsiooni ja mängis erilist rolli muusikute võistlustel, mida sageli peeti koos suurte spordivõistlustega, näiteks olümpiamängudega (alates 776 eKr). Nomoseõpetuse kujunemist seostatakse Lesbose saarelt pärit lauliku Terpandrosega, kes võitis muusikute võistluse 676. aastal ekr Spartas.
Rootsi Eestlaste Esinduse esinduskogu valimised 1959

Rootsi Eestlaste Esinduse esinduskogu teise koosseisu valimised toimusid 29. maist kuni 7. juunini 1959.
Valimistest võttis osa 3870 Eesti Vabariigi kodanikku, neist mehi 53% ja naisi 47%.
100 kohale esitati 141 kandidaati.
Rahvusliku Koostöö Grupp sai 25,9, Eesti Vabadusliit 23, 0, Rahvuslik Parempoolne Rühm 23,5, Parlamentaarne Rühm 12,7 ja erapooletud 14,9% häältest.
Valituks osutusid:
Torricelli seadus

Torricelli seadus on Itaalia teadlase Evangelista Torricelli avastatud ja tema järgi nime saanud seadus, mis määrab anumast ava kaudu väljavoolava vee kiiruse.
Mulla happesus

Mulla happesus on mulla omadus, mis sõltub vesinik- ja alumiiniumioonide ning dissotsieerumata hapete sisaldusest mullas.
Dissotsieerumata hapete sisaldumine mullas oleneb mulla lähtekivimist ning osaliselt ka orgaanilise aine muundumisest mullas (nt kõdunemine).
Mulla happesust saab reguleerida väetamise, lupjamise ja viljavahetusega.
Mulla happesust saab liigitada kahte kategooriasse aktiivsuse põhjal aktiivseks ja passiivseks, passiivne mullahappesus jaguneb veel asendushappelisuseks ja hüdrolüütiliseks happelisuseks.
Aktiivne mulla happesus.
Aktiivset happelisuse põhjustajaks on vesinikioonid mullalahuses. 
Mulla aktiivset happesust väljendab mulla reaktsioon, mida kirjeldatakse logaritmilise suuruse pH kaudu. Selle järgi jagunevad mullad tugevalt, mõõdukalt ja nõrgalt happelisteks.
Passiivne mulla happesus.
Potentsiaalset ehk varjatud ehk passiivset mulla happesust põhjustavad neeldunud vesiniku- või alumiiniumiioonid ning dissotsieerumata happed.
Asendushappesus.
Asendushappelisus on põhjustatud neutraalsoolade lahustest, mis tõrjuvad mulla koostisest välja vesinik- ja alumiiniumioonid. Alumiiniumioonid on kahjulikud enamikule kultuurtaimedele.
Hüdrolüütiline happesus.
Hüdrolüütilist happesust põhjustavad aluseliste soolade hüdrolüüsi tõttu mulla koostisest välja tõrjutud ioonid.
Scrum

Scrum on iteratiivne ja kasvava populaarsusega agiilse tarkvara arendamise raamistik. Scrum keskendub projektijuhtimisele, kus on raske pikalt ette planeerida.
Scrum koosneb sprintidest, mis jäävad tavaliselt ühe nädala kuni ühe kuu vahele. Igal sprindi päeval toimub arendajatel lühikoosolek, kus arutatakse seniseid saavutusi ning eesmärke.
Scrum'is või agiilses arenduses tihti kasutatakse ka stand-up koosolekuid.
Ühiskondlik Pedagoogika Uurimise Instituut

Ühiskondlik Pedagoogika Uurimise Instituut (lühend: ÜPUI) on Tartus asuv organisatsioon, kuhu kuuluvad kasvatuse ja õpetamisega seotud teaduslikust uurimistööst huvitatud õpetajad.
ÜPUI ajalugu algab 1962. aastast, kui Aleksander Elango eestvedamisel asutati TRÜ pedagoogikakateedri juurde õpetajate teadusseminar. Aastatel 1964–1972 nimetati seda pedagoogiliseks uurimiskursuseks. Praegune nimi on aastast 1972.
Aastatel 1972–1989 oli ÜPUI direktor Heino Liimets, 1989–1998 Heino Rannap, aastast 1998 Hillar Põldoja (juhatuse esimees).
Praegusel ajal tegutseb ÜPUIs kuus sektsiooni:
Õlikivide uurimise laboratoorium

Õlikivide uurimise laboratoorium oli 1925. aastal Paul Kogermani ja Michael Wittlichi eestvedamisel Tartu Ülikooli keemiainstituudi juurde loodud laboratoorium, kus uuriti põlevkivi. See oli Eesti esimene põlevkivi uurimise keskus.
Labori juhataja oli Paul Kogerman. Laboris tehtavaid uuringuid rahastas põlevkivitööstus.
Aastatel 1936–1941 tegutses labor Tallinna Tehnikaülikooli alluvuses.
Peegeldus

Peegeldus on eukleidilise ruumi isomeetriline teisendus, mille püsipunktid moodustavad selle ruumi hüpertasandi. Tasandil toimub peegeldamine sirge suhtes ja ruumis tasandi suhtes. Viimaseid nimetatakse vastavalt peegeldusteljeks ja peegeldustasandiks.
Peegeldus sirge suhtes.
Tasandil asuva vektori v peegeldust koordinaatide alguspunkti läbiva sirge suhtes kirjeldab valem
formula_1
kus v on peegeldatav vektor, l on suvaline sirge sihiline vektor ja v·l tähistab vektorite v ja l skalaarkorrutis.
Peegeldus hüpertasandi suhtes "n"-mõõtmelises ruumis.
Vektori v peegeldus eukleidilise ruumi R"n" hüpertasandi, mis läbib koordinaatide alguspunkti ja mis on risti vektoriga a, suhtes on antud valemiga
formula_2
kus v·a on vektorite v ja a skalaarkorrutis. On lihtne veenduda, et
Roman Varts

Roman Varts (30. detsember 1903 (vkj)/ 12. jaanuar 1904 Rakvere – 14. aprill 1973 Rakvere) oli eesti näitleja.
Ta lõpetas 1917. aastal Rakvere haridusseltsi kooli. Ta oli aastatel 1920–1940 Rakveres trükitööline ning aastatel 1940–1961 Rakvere Teatri näitleja ja jumestaja.
Isiklikku.
Tema õde oli näitleja Elli Prillup.
Tema poeg on muusik Tiit Varts.
Väägvere pasunakoor

Väägvere pasunakoor on 1839. aastal Väägveres asutatud puhkpilliorkester. Pasunakoori tegevus algas 1839. aastal Väägvere koolimajas ja teadaolevalt on see Eesti esimene puhkpilliorkester.
Aastatel 1851–1912 oli koori eesotsas David Otto Wirkhaus. Esimesel üldlaulupeol 1869. aastal võitis Väägvere pasunakoor I auhinna. Väägvere koori laulupeol käimist on mainitud ka laulus "Liivimaa pastoraal". 
Alates 2019. aastast juhatab orkestrit Kersti Perandi.
Orkestri lugu.
Väägvere pasunakoor on asutatud 1839. aastal, kuus nädalat pärast suvistepühi, seega 30. juunil. Koorile pani aluse Johan Metjer, toonane Väägvere koolmeister. 1846. aastal asus Väägvere koolmeistrina tööle Taavet Wirkhaus, kelle ülestähenduste kohaselt olid sellal kooris järgmised pillid: 1 vile, 2 klarnetit, 7 valdhorni ja 1 fagott. Pasunakoori tuntuim dirigent oli Taavet Wirkhausi poeg David Otto, kes viis 16 Väägvere mängukoori meest esimesele üldlaulupeole, kus orkestritest tunnistati parimaks Väägvere mängukoor. David Otto Wirkhaus juhatas orkestrit 61 aastat (1851–1912) ning toetas ligi saja pasunakoori asutamist üle Eesti. 2019. aastal sai Väägvere pasunakoor esimese naisdirigendi – Kersti Perandi.
Wirkhausid, Fuchsid ja Vaherid on kolm perekonda, kelle pillimängukirg on palju kaasa aidanud orkestri elule. Just nendest kolmest suguvõsast on olnud kõige rohkem mängijaid Väägvere orkestris. Praegu mängib Väägvere Pasunakooris 8 Vaherite suguvõsa liiget.
Kuni 1976. aastani toimusid pasunakoori proovid Väägvere koolimajas. Vahepealsetel aegadel, kuni pasunakoor sai prooviruumiks Tartu vallamaja saali, käidi koos Luunja kultuurimajas, M. Härma nimelise kolhoosi klubis, Tammistu kultuurimajas, Tartu rajooni kultuurimajas (Narva mnt 23) ja kultuuriosakonna saalis (Kitsas 8), Kaitseliidu majas (Riia 12) ja Kõrveküla koolimajas. Proove on tehtud ka Viidike küla Vaide ja Annuse talus ning Väägveres Viksi talus.
1923. aastal registreeriti seltsina Väägvere laulu- ja mängukoor, mis korraldas Väägveres pasunakoori, viiulikoori, segakoori, naiskoori ja näiteringi tegevust. Selts korraldas 1929. aastal pasunakoori 90. aastapäeva piduliku tähistamise, mis puhul anti välja raamatuke „Väägvere koor 1839–1929“.
Praegu korraldab pasunakoori tegevust MTÜ Väägvere Pasunakoor, mis asutati 2019. aastal.
2024. aastal tähistas orkester oma 185. tegevusaastat kontserdiga Eesti Rahva Muuseumis. Kontserdil esinesid lisaks Väägvere pasunakoorile ka Pühajärve-Rõngu puhkpilliorkester ja Torma puhkpilliorkester ning puhkpilliorkester Pociems Lätist. Dirigeerisid Kersti Perandi, Arno Anton, Kristi Talistu, Viesturs Ozols, Riivo Jõgi ja Bert Langeler.
Pasunakoori dirigent Kersti Perandi, kes on ühtlasi ka Ülenurme Muusikakooli puhkpilliorkestrite dirigent ja flöödiõpetaja, pälvis 2024. aastal Tartu laulu- ja tantsupeo sihtkapitali stipendiumi puhkpilliorkestrijuhtide kategoorias.
Dirigendid.
Orkestril on olnud 2024. aasta seisuga 13 dirigenti.
Lisaks eespool mainitud dirigentidele juhatas Väägvere orkestri noortekoosseisu aastatel 1959–1962 Hans Vaher, kes on pasunakoorile kirjutanud hulgaliselt repertuaari.
Pelli võrrand

Pelli võrrand on diofantiline võrrand kujul
formula_1
kus "n" on naturaalarv, mis pole täisruut.
Joseph Louis Lagrange tõestas, et seni, kuni "n" pole täisruut, omab Pelli võrrand lõputut hulka täisarvulisi lahendeid. Neid lahendeid saab kasutada täisarvu "n" ruutjuure lähendamiseks ratsionaalarvuga "x"/"y".
Valio Eesti AS

Valio Eesti AS on Soome Valio OY tütarettevõte, mis on asutatud 1992. aastal, ja mis toodab ja turustab piimatooteid ja juustusid.
Ettevõtte tootevalikus on üle 150 piima- ja juustutoote.
Peale Eesti müüb ettevõte piimatooteid ka Lätis, Leedus, Venemaal, Soomes, Rootsis ja Itaalias.
Valio Eesti tooted valmivad kahes Lõuna-Eestis asuvas tehases: Valio Eesti Laeva Meiereis ja Valio Võru juustutehases.
Ettevõtte tunnuslause on: "Et tunneksid end hästi!".
Valio juust Atleet Cheddar sai Eesti Toiduliidult parima piimatoote hõbemärgi.
Aastal 2018. oli Valio Eesti AS käive 122,5 miljonit eurot ja ärikasum 3,67 miljonit eurot.
Aastal 2020. oli Valio Eesti AS käive 125,3 miljonit eurot ja ärikasum 5,29 miljonit eurot.
Tüvikoonus

Tüvikoonus on keha, mida piiravad kooniline pind ja kaks paralleelset tasandit, mis lõikavad kõiki koonilise pinna moodustajaid. Tüvikoonus saadakse koonuse lõikamisel selle põhjaga paralleelse tasandiga.
Vastavat koonilist pinda nimetatakse tüvikoonuse "külgpinnaks" ja tasandeid "põhjatasandeiks". Põhjatasandeil asuvad tüvikoonuse küljed on tüvikoonuse "põhjad" ja põhjadevahelist kaugust nimetatakse tüvikoonuse "kõrguseks". Tüvikoonuse põhjadeks võib olla kaks ellipsit või ringi. Juhul, kui tüvikoonuse põhjad on ringid, räägitakse pöördtüvikoonusest. See on pöördkeha, mis tekib täisnurkse trapetsi pöörlemisel ümber alusega ristuva haara.
Ruumala.
Tüvikoonuse ruumala on
formula_1
kus "h" on kõrgus ja "S"1 ning "S"2 on põhjade pindalad.
Kose valla kultuurimälestiste loend

See artikkel loetleb üles kõik Kose vallas asuvad kultuurimälestised.
Loendis on 7 ajaloomälestist, 88 arheoloogiamälestist, 27 ehitismälestist, 1 ehitus- ja ajaloomälestis ning 88 kunstimälestist ehk kokku 210 erinevat kultuurimälestist.va
Arkusfunktsioonid

Arkusfunktsioonid ehk tsüklomeetrilised funktsioonid on trigonomeetriliste funktsioonide pöördfunktsioonid. Arkusfunktsioonid on mitmesed funktsioonid. 
Arkusfunktsioonid on arkussiinus, arkuskoosinus, arkustangens, arkuskootangens, arkusseekans, arkuskoosekans.
Vaatleja

Sõnal vaatleja või nimel Vaatleja on mitu tähendust:
Vaatleja (ajakiri)

Vaatleja on 2000. aastast ilmuv Tartu Tähetorni Astronoomiaringi koostatav elektrooniline astronoomiaajakiri.
Ajakirjas avaldatakse astronoomiateemalisi kirjutisi.
Pöördfunktsioon

Funktsiooni ƒ pöördfunktsioon on funktsioon ƒ−1, mis seab igale ƒ muutumispiirkonna väärtusele "y" vastavusse need väärtused "x" määramispiikonnast, mille korral ƒ("x") = "y":
formula_1
Teisisõnu on pöördfunktsioon selline funktsioon, mis tühistab esialgse funktsiooni toime ja vastupidi: ƒ(ƒ−1("y")) = "y".
Pöördfunktsioon ƒ−1 on ühene, kui ƒ on injektiivne. Vastupidisel juhul on see mitmene.
Virmaline

Virmaline oli 1887. aastal Jaan Reinvaldi eestvedamisel Peterburis ilmuma hakanud venestusmeelne nädalaleht. 
Aastatel 1888–1898 ilmus see Narvas (toimetas Eduard Vilde) ja 1898 Tartus (toimetajad Jaan Reinvald ja Mihkel Neumann). 
Aastal 1898 hakkas Virmalise asemel ilmuma ajaleht Uus Aeg.
Aastal 1898 oli ajalehe trükiarv 1500 eksemplari.
Uus Aeg

Uus Aeg oli aastatel 1899–1900 Tartus ja 1900–1905 Tallinnas ilmunud liberaaldemokraatlik nädalaleht. 
Uus Aeg oli nädalehe Virmaline järglane. Algul toimetas ja andis lehte välja Mihkel Neumann, aastast 1900 hakkas ajalehte välja andma Andres Pert. 
Aastatel 1901–1905 ilmus lehel ka meelelahutusliku ja populaarteadusliku (aime-) sisuline lisa. Uus Aeg oli 20. sajandi alguses üks Eesti loetavamatest ajalehtedest. Selle trükiarv oli 8000–10 000.
Tänapäev (ajakiri)

Tänapäev oli aastatel 1935–1940 Tartus mitme pausiga ilmunud kuukiri. Algul andis kuukirja välja kirjastus Noor-Eesti, hiljem kirjastus Tänapäev. Ajakirja toimetajad olid Eduard Roone ja Jaan Kärner. 
Väljaandes kajastati paljusid teemasid: nii kirjandus-, kunsti-, ühiskonna- kui ka teadustemaatikat. Kuukirjale tegid kaastööd teiste seas A. H. Tammsaare, Friedebert Tuglas, Gustav Suits ja Karl August Hindrey. 
1938 ilmus 7 numbrit, kusjuures numbrid 4-7 kandsid järgmisi eripealkirju:
Tõuloomakasvatus

Tõuloomakasvatus on aastast 1998 neli korda aastas ilmuv populaarteaduslik ajakiri. Ajakirja annavad välja Eesti Tõuloomakasvatuse Liit ja EMÜ veterinaarmeditsiini ja loomakasvatuse instituut . 
Ajakirja eesmärk on loomakasvatajatele süsteemselt edasi anda infot tõuaretusest, asjakohastest õigusaktidest, seadustest, tõuaretusühingutes toimunust jm.
Frisbi

Frisbi ehk lendav taldrik (ka "frisbee") on tavaliselt plastmassist valmistatud spordivahend, mis on õhukese lameda ja üles painutatud servadega ketta kujuline, diameetriga 20–25 cm.
Spordialadest kasutatakse frisbit näiteks kettagolfis ja võistkondlikus taldrikulennutamises, lendtaldrikuid pruugitakse ka koeraspordis. Levinum on frisbi siiski ajaviitevahendina, mida vabas õhus üksteisele visatakse, muuhulgas on see populaarne rannatarve.
Teadaolevalt pikima taldrikuviske au kuulub David Wigginsile, kes heitis taldriku 225,0 meetri kaugusele.
Nimi.
Frisbi eestikeelne nimetus "lendav taldrik" on tulnud taldrikukujulistest tundmatutest lendavatest objektidest ehk ufodest. Inglise keeles on nende nimetused tänapäeval siiski erinevad: frisbi nimetus on tavaliselt "flying disc", ufodel aga "flying saucer". Nimetus "frisbi" tuleneb nimest "Frisbee", mida inglise keeles kasutatakse küll frisbide üldnimetusena, kuid mis on mänguasjafirma Wham-O registreeritud kaubamärk.
Ajalugu.
Frisbid leiutas ameeriklane Fred Morrison 1938. aastal, kui koos oma tulevase abikaasa Lucile'iga California osariigis Santa Monica rannas viibides lennutasid nad edasi-tagasi koogivormi. Keegi rannalistest pakkus neile viiesendise koogivormi eest 25 senti. Morrisonid tegelesid algeliste frisbide müügiga Teise maailmasõjani, mille ajal Morrison teenis USA õhuväes, sattudes ka sõjavangi. Sel ajal visandas ta paremate lennuomadustega ketta. 1948. aastaks hakkasid Morrison ja tema äripartner Warren Franscioni pärast mitmete prototüüpide katsetamist tootma plastmassist frisbisid, mille nad 1947. aastal puhkenud ufohulluse ajel nimetasid lendavateks taldrikuteks (Flyin-Saucer).
1957. aastal müüs Morrison õigused Wham-O-le, mille üks omanikke Richard Knerr andis tootele nimeks Frisbee, kuna lähikonna üliõpilased kutsusid seda nõnda pirukatootja Frisbie Pie Company järgi. 1958. aastal sai Morrison oma leiutisele patendi; 1982. aastal ütles ta ühes intervjuus, et oli saanud patenditasudena üle 2 miljoni USA dollari. Frisbide tänapäevase suure leviku taga oli 1964. aastal Wham-O turundusjuhiks palgatud Edward Headrick, kes parandas veelgi taldriku lennuomadusi, rajas mitu taldrikuspordiala (sh kettagolfi) ja asutas Rahvusvahelise Frisbiliidu (International Frisbee Association).
Teaduslik Kirjandus

Teaduslik Kirjandus oli aastatel 1940–1941 ja 1944–1949 Tartus töötanud kirjastus, mis halduslikult oli Eesti Riikliku Kirjastuskeskuse allüksus. 
1949. aastal liideti Teaduslik Kirjandus koos veel mitme kirjastusega kirjastuseks Eesti Riiklik Kirjastus. 
Teaduslik Kirjandus andis välja teadusteemalisi raamatuid, kõrgkooliõpikuid, sõnaraamatuid ja ajakirju. Kirjastus jõudis välja anda üle 600 raamatu ja brošüüri; nende kogutrükiarv oli umbes 6,26 miljonit).
Teaduse ajaloo lehekülgi Eestist

"Teaduse ajaloo lehekülgi Eestist" on aastast 1968 ELUSi ja Teadusajaloo ja Teadusfilosoofia Eesti Ühenduse välja antav teadusajalootemaatikat käsitlev artiklikogumike sari. 
Alates teisest artiklite kogumikust (2. köitest) on igas kogumikus käsitluse all kindel temaatika. Nt 13. köide (ilmus 2004) oli pühendatud Eesti täppisteaduste ajaloole. 2014. aastal ilmus sarja 14., seni viimane köide alapealkirjaga "Eesti sisevete hüdrobioloogia ajaloost".
Tartu gümnaasium

Tartu gümnaasiumi all võidakse mõelda kas:
Tarmeko

Tarmeko (täpsemalt: Tarmeko ettevõtete grupp) on Tartus asuv puidu töötlemise ja mööbli tootmisega tegelev ettevõtete grupp. 
Ettevõtte ajalugu ulatub 1947. aastasse, mil loodi seitsme mehe kartell "Puit", praegune nimi aastast 1987.
Tarmekos töötab 200 inimest. Tarmeko toodangust 85% eksporditakse.
HANZA Mechanics Tartu AS

HANZA Mechanics Tartu AS (varem ka: "AS Tarkon ja HANZA Tarkon AS") on Tartus asuv ja mitmesuguseid elektroonikakomponente valmistav ettevõte.
Ajalugu.
Ettevõtte ajalugu ulatub 1907. aastasse, mil asutati telefonitehas Edisson-Kompagnie. 1930. aastast kandis tehas nime AS Tartu Telefonivabrik ja asus aadressil Puiestee tänav 9/11. Ettevõte natsionaliseeriti 1940. aastal.
Nime Tarkon (riikliku aktsiaseltsina) sai ettevõte 1. detsembril 1992. 
1996. aastal Tarkon erastati ning suuromanikuks sai Rootsi ettevõte Hallberg-Sekrom Fabriks AB.
2008. aastast on Tarkon Hanza Groupi liige, ettevõte sai nimeks HANZA Tarkon AS.
2012. aastal loodi uus lehtmetalli töötlemisega tegelev tehas Vahi tööstusparki. Ettevõtte sai uue nime HANZA Mechanics Tartu AS. 
2014. aastal sisenes HANZA Grupp Nasdaq First North börsiturule, saades avalikuks ettevõtteks.
2019. aastal liikus HANZA Grupp Nasdaq First North börsiturult börsile.
Muusikafestival

Muusikafestival on perioodiliselt korraldatav muusika festival, kus esitatakse teatud žanri, ajastu, piirkonna või helilooja(te) muusikat. Mõnikord on muusikafestivalid laiema haardega pidustuste (festivalide) osaks.
Tallorahwa Postimees

Tallorahwa Postimees oli Tartus aastatel 1857–1859 ilmunud nädalaleht, mida andis välja Heinrich Laakmann.
Ajalehte toimetasid pastorid Adalbert Hugo Willigerode, Gustav Theol ja Carl Körber. 
Ajaleht suleti kaastöö vähesuse ja lugejaskonna väikse arvu tõttu 1859. aastal, samuti ei suutnud see võistelda Johann Voldemar Jannseni Perno Postimehega.
Agu Sisask

Agu Sisask (sündinud 20. augustil 1940 Tartus ) on eesti tõlkija, kirjanik ja luuletaja.
Ta sündis kirikuõpetaja pojana. Lõpetas 1958. aastal Tartu 3. Keskkooli. Aastatel 1961–1963 õppis EELK Usuteaduse Instituudis ja lõpetas 1974. aastal orientalistina Leningradi Riikliku Ülikooli Idamaade teaduskonna. 
Ta on olnud 1966–1971 Eesti Televisiooni kunsti- ja kirjandussaadete ning ajalehe Televisioon toimetaja, 1974–1982 Eesti NSV Rahvakontrollikomitee esimehe abi, 1982 ajakirja Looming peatoimetaja asetäitja, 1983–1994 Loomingu Raamatukogu toimetaja (toimetuse juht), aastast 1994 vabakutseline. 
Ta on tõlkinud jaapani keelest eesti keelde jaapani ilukirjandust ning kirjutanud Jaapani-ainelist luulet, proosat ja mälestusi.
Isiklikku.
Tema isa Richard Sisask oli Rõngu ja Tartu Maarja koguduse õpetaja, tütred on Annaliisa Sisask-Silla ja Kaia Sisask (PhD), abikaasa on õppejõud ja kunstiajaloolane Helli Sisask (PhD)
Kemba (Jõgeva)

Kemba oli küla Tartumaal Laiuse kihelkonnas Vaimastvere vallas. Tänapäeval jääb endine küla Jõgevamaale Jõgeva valda Kärde lähedale maantee ja raudtee vahele. 
Raudtee teeb Ripuka linnamäest põhjas paikneva endise küla ja Kemba soo ümber jõnksu. Endisest külast põhjas paikneb Selli küla. 
Geograafilised koordinaadid on
Vürtsbasiilik

Vürtsbasiilik ("Ocimum basilicum") on huulõieliste sugukonda basiiliku perekonda kuuluv üheaastane rohttaim.
Morfoloogia.
Vürtsbasiilik võib kasvada 15–40 (60) cm kõrguseks. Lehed on munajad ja rootsulised, meenutavad veidi piparmündilehti. Eri vormidel võivad lehed olla ka piklikud, ümmargused või kurrulised. Läikivatel rohelistel lehtedel on tugev iseloomulik aroom ning olenevalt pigmendisisaldusest on lehed ja varred rohelised, rohekasvioletsed või violetsed.
Õite värvus on valgest kuni punaseni.
Teisendid.
Vürtsbasiilikul on mitmeid teisendeid, mille täpses süstemaatikas pole kokkuleppele jõutud. 
Vürtsbasiilik on vormi- ja sordirohke. 
Basiilikuks kutsutakse mitmeid vürtsbasiiliku kultivare, sugulasliike ja ristandeid. Näiteks on levinud Tai basiilik ("Ocimum basilicum" var. "thyrsiflora") ja sidrunbasiilik ("Ocimum × citriodorum"), mida kasutatakse Aasias.
Kasvatamine.
Vajab meie kliimas ettekasvatamist, külv märtsi lõpus või aprilli alguses sisetingimustes. Tõusmed ilmuvad 1,5–2 nädala pärast. Avamaale istutatakse juuni alguses, taimetihedus 30 x 25 cm. Vajab kerget, sooja ja rammusat mulda. Võrseid kogutakse enne õitsemist. Kui võrsed lõigata 5–6 cm kõrguselt maapinnast, annab taim augustis kordussaagi.
Kasutamine.
Värskeid ja kuivatatud rohelisi taimeosi kasutatakse vürtsika maitseainena liha- ja kalatoitude juurde, erinevate jookide, magustoitude kastmete ja marinaadide maitsestamiseks. Kombinatsioon rosmariinist, salveist ja basiilikust on hea valik salatite, köögiviljasuppide ja pastakastmete jaoks.
Kuivatatud lehtedest teed on sajandite jooksul kasutatud vereloome tugevdamiseks, seedeprobleemide ja maokrampide puhul. Kurguvalude korral kuristatakse selle teega kurku. Vahemere-äärsetes maades on basiilikut kasutatud peamiselt seedimise edendamiseks, spasmide leevendamiseks ja vannivette lisatult ergutamiseks. Basiilikut võib tänapäeval leida hingamisteede haiguste ravimiseks mõeldud mikstuuride ja siirupite koosseisus, kosmeetika ja parfüümide tootmisel asendavad basiiliku eeterlikud õlid populaarset reseedalõhna.
Vürtsbasiilikut säilitatakse kuivatatult või külmutatult, lisaks saab värskete lehtedega maitsestada toiduõli ja veiniäädikat.
Toime.
Basiilik sisaldab nii vähki inhibeerivaid kui ka põhjustavaid aineid, näiteks basiiliku eeterlikus õlis sisalduv estragool on loomkatsetes keha sees muutunud mürgiseks ja pärilikkust muutvaks aineks, põhjustades eriti maksavähki.
Raseduse ja lapse rinnaga toitmise ajal ei tohiks nimetatud taime saadusi suurtes kogustes tarbida. Väikelastele ei soovitata basiilikut manustada.
Mihkel Kübar

Mihkel Kübar (sündinud 29. aprillil 1982 Raplas ) on eesti kultuuritegelane. Ta on Tallinna Linnateatri direktor ja oli üks Intsikurmu festivali korraldajatest. 
Ta on lõpetanud Rapla Ühisgümnaasiumi 2000. aastal ja Tartu Ülikooli usuteaduskonna 2007. aastal. Keskkooli ajal osales Krista Oleski juhendatavas kooliteatritrupis Ega Vist ning laulis Rapla Ühisgümnaasiumi segakooris Mitte-Riinimanda ja Thea Paluoja laulustuudios. Meesansambli Nojahh koosseisus võitis 1999. aastal Alo Mattiiseni muusikapäevade Grand Prix'. Tegi gümnaasiumis koolilehte. Koolivaheaegadel töötas toonase Rapla maakonna ajalehe Nädaline küljendajana, hiljem ka lühikest aega ajakirjaniku-toimetajana.
Kõrgkooliõpingute kõrvalt töötas suviti ajalehes Postimees küljendajana. Kübar on olnud Põlva maavalitsuse haridus- ja kultuuriosakonna nõunik ning Eesti Õpilasesinduste Liidu ekspert. 2009–2013 oli ta Jõgeva abilinnapea. Aastal 2013 töötas ta Jõgeva linnapeana. Aastast 2013 liitus Intsikurmu festivali korraldusmeeskonnaga. Kuulus 2013–2017 Jõgeva linnavolikokku, oli 2016–2017 Jõgeva linnavolikogu esimees. 2018–2020 oli ta Salme kultuurikeskuse direktor.
Ta on Erakond Parempoolsed asutajaliige.
19. mail 2021 kinnitas Tallinna linnavalitsus Kübara Tallinna Linnateatri uueks direktoriks ning ta asus ametisse 21. juunil 2021. 
Isiklikku.
Ta on MTÜ Tähetund ja Johannes Käisi Selts liige ning kuulub EELK Jõgeva kogudusse.
Kaitseressursside Amet

Kaitseressursside Amet (lühend KRA) on Kaitseministeeriumi valitsemisalas tegutsev valitsusasutus Eesti riigikaitse valdkonnas.
Kaitseressursside Ameti peadirektor on Anu Rannaveski.
Ülesanded.
Kaitseressursside Ameti põhiülesanded on vastavalt põhimääruse § 7.:
Välgita mõis

Välgita mõis (saksa keeles "Welketa") oli riigimõis Viljandi kihelkonnas Viljandimaal. Nüüdisajal jääb mõis Viljandi valla territooriumile.
Mõis tekkis 17. sajandil (1688. aastal 3/4 adramaad). 1914. aastal kuulus mõisale 222,5 hektarit mõisamaad ja üks talu. 1909. aastal kuulus mõis Karula valda, 1939. aastal kuulus endine mõisasüda Viljandi valda.
Välgita mõisa peahoone on üks arhailisemaid mõisahooneid Eestis. 18. sajandist pärit mõisahoone on palkidest kõrge kivikatusega (algselt rookatusega) ühekorruseline hoone.
2004. aastal ostis mõisa hooned soomlane Niilo Aarne Tapio Ström.