tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Tõstamaa vald

Tõstamaa vald oli vald Pärnu maakonnas. 2017. aastal sai Eesti omavalitsuste haldusreformiga osaks Pärnu linna omavalitsusest.
Tõstamaa valla naabriteks olid läänes Varbla vald, põhjas Koonga vald ja idas Audru vald.
Tõstamaa viimane vallavanem oli Toomas Rõhu.
Asustus.
Alevik.
Tõstamaa
Külad.
Tõstamaa vallas on 19 küla: Alu, Ermistu, Kastna, Kavaru, Kiraste, Kõpu, Lao, Lõuka, Manija, Männikuste, Peerni, Pootsi, Päraküla, Rammuka, Ranniku, Seliste, Tõhela, Tõlli ja Värati küla.
Ajalugu.
1866. aastal kaotasid uue vallaseadusega mõisad valdade üle võimu. Seadus kohustas valdasid ise majandama ning selle tulemusena hakkasid vallad ühinema. 1891. aastal ühines Pootsi vald Seli vallaga ja 1893. aastal ühines Kastna vald Tõstamaa vallaga.
1. aprill 1939 liideti Tõstamaa vallaga Saulepi valla Rammuka, Rammukametsa, Suurtüki ja Jäärumetsa külad ning Vaiste asundustalud. Kihnule kuulunud postitalu anti Seliste vallale.
Aastatel 1950–1951 toimunud kolhooside liitmisega liideti Tõstamaaga Soomra küla, mis tagastati Audrule 1964. aastal koos Murru külaga.
1950–1992 oli Tõstamaa valla aladel Tõstamaa külanõukogu. Sellesse perioodi jääb 1971. aastal toimunud Seliste külanõukogu liitmine Tõstamaa külanõukoguga. 17. juunil 1992 muudeti Tõstamaa külanõukogu Tõstamaa vallaks.
2017. aastal otsustas Vabariigi Valitsus sundliita Tõstamaa vald haldusreformi käigus moodustatava Pärnu linna omavalitsusega. Tõstamaa Vallavolikogu ei nõustunud vabatahtlikult Pärnu linnaga liituma ja vaidlustas sundliitmise riigikohtus, kuid jäi seal kaotajaks. 1. novembril 2017 jõustus Audru valla, Paikuse valla, Pärnu linna ja Tõstamaa valla ühinemine ning moodustus uus omavalitsusüksus Pärnu linn.
Haridus.
Valla ainsas koolis Tõstamaa Keskkoolis õppis 2013/14. õppeaastal 156 õpilast.
Muuga laht

Muuga laht ehk Randvere laht on Läänemere laht Eesti põhjarannikul Viimsi poolsaare ja Kallavere klindipoolsaare vahel. Laht moodustab Ihasalu lahe edelasopi ning on osa Soome lahest.
Muuga lahe ääres on lõunarannikul Muuga sadam ja Randvere küla. Muuga lahe kaldale ulatub veel ka Maardu linna, Muuga küla ja Uusküla territoorium.
Muuga lahe ääres asuvad Muuga kabelikivi ja Hansumäe kivikülv. Lahte suubub Kroodi oja.
Muuga lahe sügavus ulatub üle 20 m.
Maardu Keemiakombinaat reostas minevikus Muuga lahte. Tehase mõju leevendas lahe süvendamine seoses sadama rajamisega. Pärast süvendustöid ja eriti pärast tehase sulgemist on laht muutunud liigirikkamaks.
Eesti lahtede loend

Eesti lahtede loend loetleb Eesti lahed ja abajad.
Elektrivoolu tugevus

Elektrivoolu tugevus ehk voolutugevus on füüsikaline suurus, mis võrdub ajaühikus elektrijuhi ristlõike pinda läbinud elektrilaenguga:
formula_1,
kus formula_2 on aja formula_3 jooksul juhti läbinud laeng.
Elektrivoolu tugevus on rahvusvahelises füüsikaliste suuruste süsteemis üks seitsmest põhisuurusest ja selle mõõtühik amper on üks seitsmest SI-süsteemi põhiühikust. Elektrivoolu tugevus on 1 amper, kui juhtme ristlõiget läbib sekundis elektrilaeng 1 kulon.
Alalisvoolu tugevus elektriahela lõigus on Ohmi seaduse kohaselt võrdeline ahelalõigu otste vahelise pingega ja pöördvõrdeline selle ahelalõigu takistusega.
Voolutugevust mõõdetakse ampermeetriga, kusjuures ampermeeter ühendatakse vooluringi jadamisi.
Teras

Teras on sulam, mille põhikomponent on raud ning mis muude elementide (väävel, fosfor jne) kõrval sisaldab kuni 2,0% süsinikku.
Kui rauasulamis on üle 2,0% süsinikku, nimetatakse seda malmiks. Malmil ja terasel on oluline erinevus: terast on võimalik plastselt deformeerida, kuid malmil jääkdeformatsioone ei esine, kuna malm puruneb. Süsinikterased on kõige laiemalt kasutatavad sulamid üldse, kuid vastavalt otstarbele on terase koostis erinev. Kristallstruktuuri järgi võib süsiniku ja raua sulam olla tsementiit, austeniit, martensiit või perliit. Ühes tükis terases on tavaliselt esindatud kõik kolm.
Süsinikusisaldus teeb raua kõvemaks ja suurendab tunduvalt tõmbetugevust, kuid teras on rauast rabedam.
Ajalugu.
Esimesed terased loodi nähtavasti kogemata, kui raudmõõkade toorikuid kuumutati söeääsis. Oletatavasti leiutasid terase halübid, Musta mere kagurannikul elanud rahvas Väike-Aasias. On oletatud, et selle rahva nimest tuleb terase kreekakeelne nimi "chalyps".
Terast saadi rauda sütel kuumutades, jahutades ja lõõmutades. Teras on rauast paremini sepistatav, kokkukeedetav ja karastatav. Hellenismi ajal viidati hispaania mõõgaterade valmistamise õpetuses, et rohmakas külmtöötlus ei võimalda elastsust saavutada. Parimat terast saadi õige maagivaliku, räbu eemaldamise, metalli mitmekordse kuumutamise, õige vees või õlis jahutamise ja hoolika külmtöötlemise tulemusena.
Antiikaja terasetootmise tipptaseme näiteid, rooma damaskuse terast, on leitud Taanis Põhja-Schleswigis olevast Nydami soost.
A cappella

A cappella [a kap'ella] all mõisteti alates 17. sajandist renessanssmuusikale iseloomulikku polüfoonilise muusika omadust mängida instrumentaalsaadet vokaalpartiidega unisoonis või neid asendades.
19. sajandil hakati "a cappella" all mõistma (enamasti mitmehäälsete vokaalteoste) esitamise viisi, mille puhul instrumentaalsaade puudub (see sai alguse arusaamatusest: et "a cappella" teostele ei olnud instrumentaalpartiid sisse kirjutatud, arvasid 19. sajandi uurijad, et instrumentaalsaade puudus).
20. sajandil on seda väljendit hakatud kasutama instrumentaalsaateta esinevate kontsertansamblite kohta.
Nimi.
Termin tuleb itaalia keelest (itaalia keeles on kasutatud ka kuju "alla cappella"). Mõnikord kasutatakse selles väljendis itaaliakeelse (ning ka keskladina keeles esineva) sõna "cappella" asemel keskladina keeles samuti esinevat sõna "capella" (mis klassikalises ladina keeles tähendab ainult 'kitsekest'), kuid traditsiooniline ja eesti keele normile vastav on kuju "a cappella".
Nimetus tähendab 'kapelli moodi'. On ka öeldud, et "a cappella" tähendab "esitust kapelliga" ehk ansambliga, kuhu võisid kuuluda ka pillid, ning et stiil tähendabki lihtsalt võrdväärsete häältega ansamblipolüfooniat. Sixtuse kapellile omane instrumentaalsaateta laulmine oli pigem erandlik ning selle seostamine "a cappella" stiili kui niisugusega on ekslik.
Kirikumuusika.
"A cappella" laulmine on levinud kirikumuusikas (näiteks gregooriuse koraal).
Katoliku kirikus arenes polüfooniline "a cappella" laul välja keskaja lõpuks. Selle stiili õitseng algas renessansiaja Madalmaade meistritel ning saavutas haripunkti Rooma koolkonna (eriti Giovanni Pierluigi da Palestrina) loomingus)
Jumalateenistused toimuvad ilma instrumentaalsaateta õigeusu kirikus ja samuti näiteks amišitel, vanadel regulaarsetel baptistidel, primitiivsetel baptistidel, mõnedes Kristuse kiriku harudes ja Vanasaksa Baptisti Vendadel.
USA lõunaosariikidest pärineb religioosse laulu stiil "Sacred Harp", mida enamasti kasutatakse väljaspool kirikut.
Ilmalik muusika.
Alates renessansiajast arenes ka ilmalik "a cappella" muusika, sealhulgas kammerlik žanr madrigal.
Koorimuusika.
Koorilaulud ongi sageli kirjutatud ilma saateta ning saadet kasutatakse ainult proovides. Eesti laulupidudel on enamasti lauldud "a cappella" laule.
"A cappella" esitajad.
"A cappella" esitajad ei kasuta põhimõtteliselt instrumentaalsaadet. 1980. ja 1990. aastatel läks "a cappella" muusika moodi tänu Bobby McFerrini ja Boyz II Meni taolistele artistidele. Levinud "a cappella" muusika stiilid on "barbershop", "doo wop" ja kaasaegne "a cappella".
Popmuusika "a cappella" seadetes väikestele ansamblitele laulab üks hääl tavaliselt meloodiat, teine rütmisaadet ning ülejäänud hääled keelpillisaadet. Jaapanis nimetatakse neid hääli vastavalt vokaaliks, bassiks ja kooriks. 
Paljud ansamblid kasutavad ka teisi lähenemisi, sealhulgas polüfooniat.
Helisalvestiste töötlemine.
Mõnikord jäetakse mitme helirajaga helisalvestisest alles ainult laulu helirada või -rajad. Ka sellise praktika kohta kasutatakse väljendit "a cappella".
"A cappella" ansambleid.
Välismaa:
Eesti:
Evald Aav

Evald Aav (7. märts (vana kalendri järgi 22. veebruar) 1900 Tallinn – 21. märts 1939 Tallinn) oli eesti helilooja ja koorijuht.
Aav lõpetas 1926 Tallinna konservatooriumi kompositsiooniklassi Artur Kapi juures.
1916–1926 laulis ta Estonia teatri ooperikoori tenorirühmas.
Ta juhatas mitut harrastuskoori ja orkestrit: 1924–1927 Sõjakooli koori ja orkestrit, 1929–1936 Ülemaalise Eesti Noorsoo Ühenduse Tallinna osakonna segakoori, 1934–1939 meeskoori Eesti Laulumehed (oli ka selle asutaja) ning 1937–1939 Tallinna Koolinoorsoo Muusika Ühingu segakoori.
Aav töötas 1932–1939 Autorikaitse Ühingus, 1932–1936 Eesti Kultuurkapitali helikunsti sihtkapitali kirjastusfondis ja 1930–1939 toimetajana ajakirjas Muusikaleht. Ta oli 1938. aasta üldlaulupeol meeskooride üldjuht.
Aav kirjutas esimese arvestatava eesti ooperi "Vikerlased". Tegemist oli kolmevaatuselise ajaloolis-romantilise ooperiga, mille libreto kirjutas Voldemar Loo. Ooper esietendus Estonias 8. septembril 1928 (lavastas Hanno Kompus).
Ta on kirjutanud sümfoonia d-moll (1938), sümfoonilise poeemi "Elu" (1935), kontsertvalsi sümfooniaorkestrile, klaveri- ja viiulipalu ning soolo- ja koorilaule.
Aava tuntumad koorilaulud on "Laulik", "Me oleme Põhjamaa lapsed", "Hommik", "Öösse ära kadus" ja "Humal". Tema teoseid on esitatud laulupidudel.
Aava heliloomingut iseloomustab rahvuslikkus, rahvusromantism. Helikeelt on kirjeldatud sõnadega "põhjamaisus", "tundelisus", "voolavus".
Evald Aav oli ka maalikunstnik ja skulptor.
Mälestuse jäädvustamine.
2006. aastal andis Eesti Post Estonia teatri 100. aastapäeva puhul välja juubelipostmargi, mille kujundasid Ülle Marks ja Jüri Kass. Juubelipostmargi kahese komplekti väljaandel oli keskel Estonia teater, vasakpoolsel postmargil stseen Evald Aava ooperist „Vikerlased“ ja parempoolsel postmargil Helmi Puur Tšaikovski „Luikede järves“.
Evald Aava õde Frieda Rukki asutas 1943 Tallinna Konservatooriumis Evald Aava nimelise stipendiumi, mille sai esimesena Heimar Ilves.
Isiklikku.
Evald Aava abikaasa oli 1926–1937 Ida Loo-Talvari.
Aba (Nigeeria)

Aba on linn Nigeeria kaguosas Abia osariigis Nigeri delta idaosas Aba jõe läänekalda, Port Harcourti – Enugu raudtee ja maantee ristumiskohal, umbes 50 km Port Harcourtist kirde pool.
Kõrgus merepinnast on 63 m.
Haldus.
Aba on praegu Abia osariigi koosseisus. Varem kuulus linn Imo osariiki ning enne seda Idaosariiki.
Rahvastik.
2016. aasta seisuga oli elanike arv 1 040 000.
Elanike arvu dünaamika:
Majandus.
Aba on suur tööstus- ja kaubanduskeskus.
Aba on tähtis turulinn, kus kaubeldakse õlipalmisaadustega (palmiõli ja seemnetega).
Linnas on seebi-, piiritusjookide ja õlletehas, valmistatakse palmiõlisaadusi ja tekstiili- (sealhulgas trikotaažtooteid), samuti tsementi, farmaatsiatooteid, kingi, plasti, kosmeetikatooteid ja mineraalvett. Töödeldakse koolapähkleid.
Linn on tuntud oma käsitöötoodete poolest.
Linn on tähtis raudtee- ja maanteesõlm. Maantee viib Port Harcourti, maanteed Port Harcourti, Owerrisse, Umuahiasse, Ikot Ekpenesse ja Ikot Abasisse.
Imo jõe äärsest gaasimaardlast tuleb Abasse 30 km pikkune torujuhe.
Aba ümbruses tegeldakse põllumajandusega. Tähtsad saadused on palmiõli, õlipalmiseemned ja koolapähklid.
Religioon.
Abas on üks kolmest mormooni templist Aafrikas. Selle templi piirkonnas on Nigeeria, Kongo DV, Burundi, Kamerun, Kesk-Aafrika Vabariik, Kongo Vabariik, Ekvatoriaal-Guinea ja Gabon.
Anglikaani kirikul on Aba piiskopkond, mis kuulub Nigeri delta kirikuprovintsi. Katedraal on Aba St Michaeli katedraal.
Katoliku kiriku Aba piiskopkond asutati 1990.
Haridus.
Linnas on kunstide- ja teaduskool, keskkoolid, pedagoogiline instituut ning mitu tehnika- ja kaubandusinstituuti.
Ajalugu.
Algselt elas Aba linna kohal ibode "ngwa" hõim. Aba oli troopilise vihmametsa ibode traditsiooniline turuasula. Ta asutati väikese külana Briti koloniaalvõimu ajal 1901 rajatud sõjaväelaagri lähedusse. 20. sajandi alguses sai sellest halduskeskus, hiljem piirkonna kaubanduskeskus ja transpordisõlm. Aastal 1915 ehitati Port Harcourtist 58 km kaugusele Abasse viiv raudtee. Sealtpeale sai Abast põllumajandusaaduste, eriti palmiõli ja õlipalmiseemnete tähtis kokkuostupunkt.
1929 olid Abas ibo naiste rahutused ("naiste sõda"; "Ogu Ndem"). Nad olid vihased kohalike elanike meelevaldse kasutamise pärast halduritena, kõrgete maksude pärast ja vähese tulu pärast õlipalmiseemnete müügist. Naised põletasid hooned ning kihutasid mõned võimuesindajad minema. Kohale saadeti sõjavägi. Konfliktis hukkus umbes 50 naist.
Nigeeriast lahku löönud lühikest aega kestnud Biafra riigi pealinn viidi Nigeeria vägede pealetungi ajal 1960. aastate lõpus korduvalt (sealhulgas oktoobris 1967, 1969) vallutatud Enugust Abasse üle.
Sport.
Aba linnas on jalgpalliklubi Enyimba FC, mis on tulnud kaheksa korda Nigeeria meistriks ning võitnud kaks korda nii Aafrika meistrite liiga kui ka Aafrika superkarika.
Abia osariik

Abia osariik on 1. järgu haldusüksus (osariik) Nigeerias. Ta piirneb lõunas ja kagus Anambra, Enugu ja Ebonyi osariigiga, idas ja edelas Cross Riveri ja Akwa Ibomi osariigiga ning lõunas Riversi osariigiga. 
Osariik moodustati 1991. aastal Imo osariigist tüki äralõikamise teel.
Loodus.
Osariik on põhiliselt vihmametsade vööndis.
Osariigi lõunaosa on Nigeeria jõekaldapiirkonnas. Reljeef on madal. Aasta keskmine sademete hulk on kõrge: 2400 mm. Sadu on eriti tugev aprillist oktoobrini. 
Osariigi ülejäänud osa asetseb mõõduka kõrgusega tasandikul. 
Osariigi tähtsamad jõed on Imo jõgi ja Aba jõgi, mis voolavad Nigeri jõe delta kaudu Atlandi ookeani. On veel Igwu jõgi ja Azumini jõgi.
Haldus.
Osariigi valitsust juhib valitav kuberner (praegu Orji Uzor Kalu) ning valitav organ "State House Assembly".
Osariigis on 17 halduspiirkonda ("local government areas"). Igal halduspiirkonnal on valitav esimees ja valitav nõukogu. 
Osariigi pealinn on Umuahia. Suuremad linnad on Aba (Nigeeria kaguosa suur ärikeskus), Umuahia, Arochukwu, Abiriba, Nbawsi, Ohafia, Omoba, Ovim, Akwete, Obehie, Mgboko, Isuochi ja Osisioma.
Rahvastik.
Elanike enamiku moodustavad ibod. 
Ibod räägivad ibo keelt. Ametlik keel on inglise keel. 
Peamine usund on kristlus.
Majandus.
Majanduse alus on põllumajandus. Jõgede ääres püütakse kala. Aba on tööstuslinn, kus muuhulgas valmistatakse klaasi Azumini jõe äärest saadud liivast.
Umuahia

Umuahia on linn Nigeerias, Abia osariigi pealinn. 
1967. aasta oktoobrist kuni 1969. aasta aprillini oli Umuahia Biafra pealinn.
Religioon.
Katoliku kirikul ja anglikaani kirikul on Umuahia piiskopkond (vaata Umuahia piiskopkond (katoliku kirik) ja Umuahia piiskopkond (anglikaani kirik)).
Aaleni lade

Aaleni lade (Aaleni mäe järgi Saksamaal) on Kesk-Juura ladestiku kõige alumine lade. Lademe kivimid moodustusid ajavahemikus 175,6...171,6 miljonit aastat tagasi.
Aaleni lademe vananenud nimetus on Aaleni ladejärk.
Selle lademe eraldas Šveitsi geoloog C. H. Meyer-Eymar 1864. aastal.
Tethyse ookean

Tethyse ookean oli Mesosoikumis ja Kainosoikumis ookean Gondwana ja Lauraasia hiidmandri vahel enne Atlandi ookeani avanemist. 
Selle jäänused on tänapäeva Must meri, Araali meri ja Kaspia meri. Ka Vahemerd võib pidada Tethyse ookeani jäänukiks. 
Tethyse ookeani kunagise olemasolu avastas Austria geoloog Eduard Suess aastal 1893. Ookean sai nime merejumalanna Tethyse, Okeanose abikaasa järgi.
Linux From Scratch

"Linux From Scratch" (lühend LFS; 'Linuxi distributsioon lähtekoodidest') on Gerard Beekmansi ja suure hulga abiliste kirjutatud raamat, mis kirjeldab uue Linuxil põhineva operatsioonisüsteemi kokkupanemist ise programmide lähtekoode kompileerides.
Uusim stabiilne versioon raamatust kannab numbrit 7.4 ning ilmus 8. septembril 2013.
Raamatus juhendatakse paigaldama ainult hädavajalikke programme ehk põhilist süsteemi, mis käima läheb ja millega kasutaja saab hakata ise endale sobivaid rakendusprogramme paigaldama.
Uue Linuxi-süsteemi ehitamiseks kasutatakse ära olemasolevat distributsiooni ehk "peremeessüsteemi". LFS ehitatakse üles kahes etapis. Et peremeessüsteemist võimalikult palju eralduda, kompileeritakse kõigepealt hädavajalikest programmidest (Bash, Binutils, Coreutils, Gcc, Perl, ...) ja teegifailidest (Glibc, Ncurses, ...) väike "tööriistade" kogum. Seejärel seatakse tööriistade kaust käsuga chroot virtuaalselt juurkaustaks ja logitakse seal olevasse bash-koorikusse, kust hakatakse tööriistadega ükshaaval programme kompileerides paigaldama lõplikku süsteemi. Uus glibc paigaldatakse ühena esimestest ning seejärel kohandatakse tööriistade linkijat linkima uue glibc vastu kõiki ülejäänud programme. Kui lõplikule süsteemile saab üks uus programm paigaldatud, siis eelistab bash kasutada seda tööriistades leiduva sama vahendi asemel ning kõik uued programmid on kohe pärast paigaldamist kasutusvalmis.
"Beyond Linux From Scratch" (BLFS) on raamat, mis juhendab rakendusprogrammide paigaldamist: võrgu-, X-, heli-, printeri- ja skanneritetoe lisamist süsteemile. Raamat on mõeldud eeskätt LFS-i jätkuks.
Nigeeria asulate loend

Nigeeria asulate loend.
A.
Aba - Abeokuta - Abuja - Akure
B.
Badagri - Benin (Nigeeria)
E.
Enugu
I.
Ibadan - Ife - Ilorin
J.
Jos
K.
Kaduna - Kano - Katsina
L.
Lagos
M.
Maiduguri - Makurdi
O.
Ogbomoso - Ondo - Onitsha- Oshogbo - Oyo
P.
Port Harcourt
S.
Sokoto
Z.
Zaria
U.
Umuahia
W.
Warri
Y.
Yola
Tallinna Nikolai kirik

Piiskop Nikolai Imetegija kirik (ka "Püha Nikolause kirik" või "Püha Nikolai kirik"; vene keeles Церковь Святителя Николая Чудотворца) on MPEÕK õigeusu kirik Tallinna vanalinnas aadressil Vene tänav 24.
Ajalugu.
Nikolause kirik (vene k. "Церковь Св. Николая") ehitati aastatel 1822–1827 varem samal kohal olnud vene kaupmeeste kiriku kohale Peterburi arhitekti Luigi Rusca (1762–1822) 1807. aastal valminud projekti järgi ning on Tallinna vanim kuppelehitis. Kiriku algselt klassitsistlikud interjöörid on 19. sajandil osaliselt ümber kujundatud.
Keskajal oli Püha Nikolai Imetegija nüüdse kiriku kohal, Sulevimäelt ümber paigutatud vene kaupmeeste kirik-kaubahoov. Selle kiriku (vene k. "Никольская Колыванская церковъ", "Церков Святителя Николая Чудотворца") ja seda vähemalt 16. sajandini kasutanud vene kaupmeeste järgi hakati Munkade tänavat hilisematel aegadel Vene tänavaks hüüdma. 1478. aastast kui Moskva suurvürst Ivan III vallutas lõpuks Novgorodi ja Novgorodimaa sai osaks Venemaa suurvürstiriigist, kasutasid kirikut ja kaubahoovi ka Pihkva, Ivangorodi ja Moskva kaupmehed. 1652. aastal teavitas Novgorodi asevalitseja, et Vene tsaar Aleksei Mihhailovitš annetas 360 rubla kiriku ehitamiseks Tallinnas, vastavalt Stolbovo rahulepingule. 
Kiriku kaitsepühaku auks hakati Venemaa keisririigi ajal 19. sajandi venekeelses asjaajamises Nikolskaja uulitsaks nimetama. Nikolai kiriku (vene k. "Церковь Святителя и Чудотворца Николая") juures tegutses 1878. aastast Nikolai õigeusu abikool ("Никольское церковно-приходское училище"), külakooli õppeprogrammi alusel.
Interjöör.
Sisustuses on olulisel kohal kolmeosaline ikonostaas. Suuremalt jaolt on säilinud vana, aastatel 1685–1686 Moskva tsaaride Peetri ja Joanni tellimusel Moskva Relvapalati meistrite loodud ikonostaas. Enamik sellest asub lõunapoolses külgaltaris, mõned ikoonid ka põhjapoolses külgaltaris. Ikonostaasi rajamise ettevõtjateks olid ikoonimaalija Sergei Vassiljev (Rožkov) ja puusepp Avvakum Sergejev. Ikonostaas valmistati Pihkvas ning see valmis 1686. aastal. Kokku oli ikonostaasil 45 eraldiseisvat ikooni, millest 12 on tänaseks hävinud ning kaks ei ole välja pandud.
Tallinna Püha Nikolai kogudus.
Koguduses teeninud preestrid:
Reigi kirik

Reigi Jeesuse kirik on Reigi kihelkonna kirik Hiiumaal Hiiumaa vallas Pihla külas. Seda kasutab EELK Reigi Jeesuse kogudus.
Kirik on ehitatud gooti stiilis, torni tuulelipuks on hoone rajaja Ungern-Sternbergide vapilt pärit liiliaõis, kahte massiivset puuväravat on restaureeritud. Ühelöövilist pühakoda võib pidada ka mälestuskirikuks. Kirikus leidub kunstimälestisena kaitse alla võetud esemeid, näiteks kaks puumaalingut "Püha õhtusöömaaeg" 17. sajandist ja puitnikerduste ehisdetaile 16.–18. sajandist.
Ajalugu.
Juba 16. sajandil oli Reigisse ehitatud puukabel, mis omakorda asendati 1690. aasta lõpus puitkirikuga. Esialgu oli seal Rootsi enamusega kogudus, kuid peale 1781. aasta rannarootslaste küüditamist said valdavaks eestlased.
Praegune kirikuhoone on kogudusel seega kolmas. Varaseim tunnistus Reigi kiriku kohta on 1627. aasta Eesti-, Liivi- ja Ingerimaa visitaatori Johann Rudbeckiuse visitatsioonidokumendid, mis tõendavad, et juba sel ajal eksisteeris toimekas kirik, mis sai pärast visitatsiooni ka iseseisvaks ehk ei kuulunud enam Käina kihelkonna alla.
Reigi Jeesuse kiriku tänapäevase hoone lasi rajada parun Otto Reinhold Ludwig von Ungern-Sternberg (1744–1811) oma vabasurma läinud poja Gustav Dietrich Otto von Ungern-Sternbergi (1773–1800) mälestuseks. Kirik õnnistati sisse 24. augustil 1802. Kiriku peasissepääsu juures on Ungern-Sternbergide perekonnavapp. Kiriku ehitajatest on teada, et ehitusmeister oli J. A. Janzen ja müürimeister C. C. Stierehl. 
1899. aastal tehti kirikus viimane suurem remont, mille käigus omandas Reigi kirik praeguse väljanägemise. 
Esimene maailmasõja, Vabadussõja ja Saksa okupatsiooni järel viisid venelased lahkudes kaasa Reigi kirikukellad ning sakslased omakorda toimetasid need kuskile. 1923. aastal telliti uued kirikukellad, mis olid valmistatud Eesti esimeses kirikukellade valamise tehases Teguri. Need maksid 42 800 marka ja nende sisseõnnistamine toimus 7. oktoobril 1923.
Reigi kirikuõpetajad.
Reigis tegutsenud kirikuõpetajatest on nii mõnigi andnud panuse kohalikku kultuuriellu ja olude parandamisse.
Järgnev nimekiri hõlmab eelkõige endistel aegadel teeninud pastoreid.
Kirikuaed.
Reigi kirikuaed on muinsuskaitse all.
Kirikuaeda maetuid:
Ukraina Kreekakatoliku Kirik

Ukraina Kreekakatoliku Kirik (ukraina keeles "Українська греко-католицька церква", lühend "УГКЦ") on Püha Tooliga täielikus kommunioonis olev bütsantsi riitusega idakatoliku kirik, Roomakatoliku kiriku osa.
Ukraina Kreekakaatoliku Kirik on suurim idakatoliku kirik oma üle 5 miljoni liikmega maailmas ja kelle juht on peapiiskop Svjatoslav Ševtšuk.
Ajalugu.
Poola kuninga Zygmunt III Waza valitsemisajal 1596. aastal lepiti Kiievi Metropoolia kirikukogul Brest-Litovskis kokku 33 tingimust, mille alusel kogudused tunnistavad Rooma paavsti ülimuslikkust: teoloogilised põhimõtted, kirikuslaavi liturgilise keele säilitamine, Juliuse kalendri säilitamine kiriku tähtpäevade tähistamisel, vaimulike õigus abielule jt.
Ukraina ja Valgevene alade lõpliku liitmisega Venemaa Keisririigiga 1793. aastal kuulutas Venemaa keisrinna Katariina II välja usulise sallivuse, kuid tema järglase keiser Paul I valitsemisajaga algas uniaadikiriku (lad. "Ecclesia unita)" tagakiusamine. 
Venemaa keisri Aleksander I valitsemisajal taasmoodustati 1806. aastal Połackis Kogu Vene Uniaatlik Metropoolia ("Униатское Митрополитство Всея Руси"), kuid keiser Nikolai I ajal likvideeriti see taas 1827. aastal. Ajavahemikus 1827–1839 tehti uniaadikiriku 1898 vaimulikule "ettepanek" naasta õigeusu kirikusse, millest keeldunud 593 vaimulikku saadeti Siberisse. Tegutsemist jätkas ainult uniaadikiriku Chełmi piiskopkond, mis asus Poola kuningriigis, kuid seegi suleti Varssavi kindralkubermangus 1875. aastal.
Uniaadikirik sai vabalt tegutseda Ukraina Galiitsia selles osas, mis allus Rzeczpospolita jagamise järel 1772. aastal Austria-Ungarile.
Teise maailmasõja ajal NSV Liit okupeeris Lääne-Ukraina ja Nõukogude võim likvideeris kreekakatoliku ehk uniaadikiriku Lääne-Ukrainas ja Ida-Euroopas. Galiitsias vahistati metropoliit Jossõf Slipõi ja represseeriti kõik kiriku piiskopid. Vaimuliku Gavriil Kostelniku juhtimisel 1946. aastal toimunud pseudosinodil denonsseeriti 1596. aasta Bresti unioon ning kirik tunnistati alluvaks Vene Õigeusu Kirikule. Pseudosinodi otsust mittetunnistanud vaimulikke represseeriti. Taga-Karpaatias tegutsenud uniaadikirik liideti aga pärast piiskop Theodor Romža tapmist 1947. aastal dekreediga Vene Õigeusu Kirikuga. Aastatel 1946–1989 oli kirik sunnitud tegutsema põrandaaluse kirikuna.
Alates 1989. aastast algab uus periood kreekakatoliku kiriku ajaloos pärast selle ametlikku tunnustamist (legaliseerimist) NSV Liidus.
Tänapäeval on selle kiriku kogudusi üle terve Ukraina ja paljudes maailma riikides, sh Eestis.
Ukraina Kreekakatoliku Kirik Eestis.
Eestis tegutseb 1991. aastast Tallinna Kolmekäelise Jumalaema kirikus Ukraina Kreekakatoliku Kiriku Kolmekäelise Jumalaema Kogudus Tallinnas.
Altariesine

Altariesine ehk solea on kirikus altarist lääne pool olev ala. 
Õigeusu kirik.
Õigeusu kirikus on altariesine (vene keeles солея) ikonostaasist või altaripiirdest lääne pool paiknev, altariruumi põrandaga samal tasapinnal olev kõrgendik. 
Altariesise keskel kuningliku värava vastas on etteulatuv osa ambon (vene keeles амвон), kus preester loeb evangeeliumi ja peab jutlust ning diakon lausub ekteeniaid. 
Altariesise otstel on kliirosed. 
Sageli on altariesise keskmine osa piiratud madala võrega.
Inga Jüriado

Inga Jüriado (sündinud 7. mail 1975) on eesti lihhenoloog.
Ta lõpetas 1993. aastal Hugo Treffneri Gümnaasiumi. Ta kaitses 1998. aastal Tartu Ülikoolis Tiina Randlase ja Andres Saagi juhendamisel bakalaureusetöö "Samblikuperekond Lecanora Eestis". 
Aastal 2000 kaitses ta Tiina Randlase juhendamisel Tartu Ülikoolis magistritöö "Erinevate metsakasvukohatüüpide lihhenofloora Kirde- ja Edela-Eestis". 
Aastal 2007 kaitses doktoritöö "Diversity of lichen species in Estonia: influence of regional and local factors" ("Samblike liigiline mitmekesisus Eestis: regionaalsete ja lokaalsete tegurite mõju").
Leiti Kannukene

Leiti Kannukene (sündinud 6. juulil 1939) on eesti brüoloog (sammalde uurija). 
Ta on lõpetanud 1963. aastal Tartu Riikliku Ülikooli ning töötanud aastail 1964–1965 õpetajana Rõngus ja Vana-Kuustes. Aastail 1965–1968 oli aspirantuuris TA Zooloogia ja Botaanika Instituudis, 1969–1975 töötas samas nooremteadurina. 
Aastail 1975–1992 oli ta Tallinna Botaanikaaia nooremteadur, 1993–1997 Ökoloogia Instituudi teadur ning 1997–2008 Eesti Loodusmuuseumi botaanika osakonna koguhoidja.
Kannukene osales Eesti punase raamatu toimkonnas ja töörühmas. 
Isiklikku.
Tema isa oli teoloog ja vaimulik Robert Kannukene, tema vennapoeg on muusik Kristjan Kannukene.
Hera

Hera (vanakreeka keeles Ἥρα) on vanakreeka mütoloogias kõrgeim jumalanna, taevakuninganna, Kronose ja Rhea tütar, Zeusi, Demeteri, Hadese, Hestia ja Poseidoni õde ning Zeusi naine. 
Tema lapsed on Ares, Hebe, Hephaistos ja Eileithyia. Mõned müüdid peavad ka Typhonit tema pojaks, kes sündis Zeusi osaluseta. Vanarooma mütoloogias vastab talle Juno.
Hera müüt.
Hera olevat noor ja kaunis, aga mitte veetlev. Ta oli väga armukade, sest Zeusil oli palju armukesi. Hera kiivus ja raev jälitasid tema võistlejaid. Ta jälitas Letot, et see ei saaks sünnitada Apollonit ja Artemist. Tema viha alla langesid Io, Semele, Kallisto ja Alkmene. Ta kiusas ka Zeusi armukeste lapsi, näiteks Alkmene poega Heraklest. Armukadedusest takistas Hera Heraklese sündi ja kiirendas Eurystheuse sündi. Luhtus Zeusi plaan anda Heraklesele kui esmasündinule õigus saada valitsejaks. Kui Hera üritas Heraklest tappa, saates imikueas poisi juurde kaks madu, kägistas Herakles need surnuks. Herakles lõi surnuks ka oma õpetaja Linose.
Kui troojalane Paris otsustas Erise kuldõuna anda Aphroditele, solvus Hera koos Athenaga. Nad muutusid kõigi troojalaste vihkajateks. Ixion, kes püüdis Herat võrgutada, kinnitati karistuseks igaveseks veereva ratta külge.
Hera kultus.
Hera on taevajumalanna, abielu ja abielunaiste kaitsja. Kultuslikult austati Herat peamiselt Argoses ning ta oligi arvatavasti algselt argoslaste jumalus. Teda austati ka Samosel ning sealt pärineb oletatav Hera kuju. Sellel on Cheramyese pühendraidkiri. Herale pühitsetud templeist ehk heraionitest asuvad kuulsaimad Olümpias ja Samosel.
Hera sümbolid on granaatõun ja paabulind.
Tempel

Tempel (ladina sõnast "templum") on sakraalehitis ehk pühakoda.
Mõiste kasutamine.
Mõistet "tempel" kasutatakse eelkõige kristlusest ja islamist väljapoole jäävate usundite sakraalehitiste kohta. Kristlikke pühakodasid nimetatakse "basiilikateks", "katedraalideks" või "kirikuteks"; islami pühakodasid "mošeedeks". Siiski on ka üksikuid kristlikke pühakodasid hakatud viimastel sajanditel mõnikord nimetama templiteks.
Vana-Kreeka ja Vana-Rooma.
Antiikajal oli tempel algselt jumalusele pühitsetud eraldatud koht (kreeka "temenos"), hiljem jumaluse hoone (kreeka "naos"), mis oli ehitatud sellele pühale alale. Esialgu oli tempel määratud jumaluse raidkuju paigutamiseks; hiljem said eriti roomlaste templeist raidkujude, maalide ja muu sellise aardekambrid, kuid nad ei olnud rahva kogunemiskohad nagu ristiusu kirikud.
Vanimad templid olid savi- ja puitehitised. Monumentaalseid kivist templeid hakkasid kreeklased ehitama 7. sajandil eKr polist poliitilise kindlustumise ajajärgul. Nad lähtusid lihtsast megaroni tüüpi kultushoonest ja arendasid sellest igakülgselt läbimõeldud ehitise.
Alates klassikalisest ajajärgust muutus see üha esinduslikumaks. Juba 6. sajandil eKr lisandus lihtsaile dooria stiilis templihooneile Väike-Aasia poliste majandusliku tugevuse väljendusena joonia stiilis hiigeltempleid (Samosel Efesoses, Didymas). Hellenismi ajal jõuti uuesti selliste mõõtmeteni (näiteks Artemise tempel Maganesias Maiandrose jõe ääres).
Etruski tempel, terrakotaplaatidega kaetud puitehitis, ja kreeka hellenistlikud ehitised mõjutasid Rooma hilise vabariigi ajajärgu templiehituse arengut.
Rooma keisririigis hakati ehitama eriti esinduslikke marmortempleid, need väljendasid tolle aja taotlusi muuta Rooma maailmariigiks. Nende templite sise- ja väliskujundus rikastus sajandite jooksul üha ja oli lõpuks ülimalt toretsev (näiteks Heliopolises).
Antiikajal ehitatud templite tüübid:
Judaism.
Judaismi pühakodasid nimetatakse üldiselt sünagoogideks. Ainsa(te)ks (tõelisteks) templi(te)ks peetakse judaismis Jeruusalemma templeid: Saalomoni templit (10. sajand eKr – 586. a eKr) ja Teist Templit (515. a eKr – 70. a). 
Hinduism ja budism.
Hinduistlikke ja budistlikke sakraalehitisi nimetatakse templiteks analoogia põhjal Euroopa antiikaegsete templitega. Täpsemad nimetused hinduistlikel sakraalehitistel: "koil" ehk "kovil", "mandir" ja "devasthana"; budistlikel: "stuupa", "wat" ja "pagood". Maailma suurim pühakoda on 12. sajandil ehitatud hinduistlik Angkor Wat Kambodžas.
Korpus

"Korpus" on ladina algupäraga sõna, mille eri tähendused saavad kõik alguse mõistest 'keha', mida sõna "corpus" algselt väljendas.
Mika Häkkinen

Mika Pauli Häkkinen (sündinud 28. septembril 1968 Vantaas) on Soome endine Vormel 1 sõitja ja kahekordne Vormel 1 maailmameister.
Teda peetakse üheks edukamaks Soome autosportlaseks ning rahvasuus on ta tuntud kui Lendav soomlane (Flying Finn). 1998. aastal valiti ta Soome aasta sportlaseks.
Elukäik.
Mika Häkkinen sündis Vantaas Harri ja Aila Häkkineni perre. Tema isa töötas raadiosideinsenerina ning ema sekretärina. Mika hakkas kartidega sõitma juba 5-aastaselt. Noorpõlves osales ta mitmetel Soome ja Põhjamaade kardivõistlustel, võites mitmeid tiitleid. Enne Vormel 1 sarja jõudmist võistles Häkkinen edukalt mitmes madalama taseme sarjas nagu Soome ja Põhjamaade kardisarjad ning Briti Vormel 3 sari (1990. aastal sarja meister).
Isiklikku.
Mika Häkkinen on olnud abielus Erja Häkkineniga, kellega tal on kaks last – poeg Hugo ja tütar Aina Julia. 2017. aastal abiellus ta tšehhi päritolu Markéta Remešovága, kellega tal on kolm last. Häkkinen elab Monacos ning on tegutsenud ärikonsultandi ja McLareni saadikuna.
DTM (2005–2007).
Pärast pausi naasis Häkkinen ringrajasõidu juurde ja võistles aastatel 2005–2007 Saksamaa turismiautode sarjas (DTM). Ta võitis seal mitu etappi, kuid ei saavutanud tiitlit. 4. novembril 2007 teatas Häkkinen ametlikult, et lõpetab motospordi-karjääri.
Linuxi distributsioon

Linuxi (või GNU/Linuxi) distributsioon (slängis ja lühendatult "distro") on Linuxi operatsioonisüsteemil põhinev tarkvarakogumik. Kuna Linux koosneb suurest hulgast tarkvarakomponentidest, on kasutajal neid ükshaaval raske installeerida. Distributsioonide autorid muudavad selle lihtsamaks, levitades kompaktselt suurt hulka tarkvara, mida Linuxi kasutaja võiks tahta kasutada. Enamasti koosnevad distributsioonid vabast tarkvarast, kuid tihti kasutatakse ka mittevaba tarkvara (peamiselt draiverid, koodekid jne).
Arendatavaid distributsioone on 2019. aasta seisuga sadu; DistroWatchil on andmeid 899 distro kohta, neist 287 on aktiivsed.
Osa on laiatarbe-distributsioonid ja teised on mõeldud täitma konkreetseid eesmärke, nagu optilistelt ketastelt käitatavad Live CD ja Live DVD distrod, mälupulkadelt ja -kaartidelt käitatavad distrod, distributsioonid süsteemitaasteks, varukoopiate ja andmelahangu teostamiseks, distrod vanadele arvutitele, samuti mobiilidele ja tahvelarvutitele ning reaalaja-distrod liitsüsteemidele.
Jaotus.
Linuxi distributsioonid jaotuvad peamiselt paketipõhisuse järgi: Debian ja selle derivaadid kasutavad DPKG (Debian Package Manager) paketihaldussüsteemi ühes APT (Advanced Package Tool) tööriistaga ning Fedora (tuntud ka kui Red Hat) ja sellesarnased kasutavad RPM-i (Revolutions per Minute) paketihaldussüsteemi.
Kuna Eesti ID-kaardi tarkvara toetab ametlikult Ubuntu Linuxit, mis kasutab DPKG paketihaldurit, siis ID-kaardi tarkvara võib ühilduda kas täielikult või osaliselt teiste Debiani-põhiste distrodega.
Olemas on ka lähtekoodipõhised distrod, nt Gentoo, kui ka sellised, mis kasutavad omi paketihaldureid.
Debian ja selle DPKG-põhised derivaadid.
Debian GNU/Linux – paketipõhine. Üks suuremaid vabatahtlike arendatav binaarpakettidel põhinev distributsioone. See on kõige suurema hulga kompileeritud valmispakettidega. Toetab suurimat hulka eri riistvaraplatvorme ja on lihtsasti uuendatav. Veidi raskemini installitav kui mõni teine Linuxi distro. Sobib kasutajatele, kellel on mõningane Linuxi kasutamise kogemus. Märkimisväärne on ka populaarseim Debiani derivaat Ubuntu. Ubuntu on kergesti paigaldatav, sest kõik on mahutatud ühele optilisele kettale.
Ubuntu ja selle derivaadid.
Ubuntu
Ubuntu mitteametlikud derivaadid:
Stratigraafia

"See artikkel annab lühiülevaate stratigraafiast; stratigraafiaga seotud üldmõisted leiad artiklist Stratigraafia mõisteid."
Stratigraafia on geoloogia haru, mis uurib maakoort moodustavate kivimkehade ruumilist levikut ja neid kujundanud sündmuste ajalist järgnevust.
Stratigraafia eesmärk on maakoore ehituse ja selle arengut mõjutanud protsesside kindlakstegemine. Stratigraafia eesmärk on ka mis tahes geoloogiliste tööde jaoks usaldusväärse taustsüsteemi loomine.
Stratigraafia põhiprotseduurid on liigestamine ja korrelatsioon. Liigestamine on sarnaste lõikude eristamine üksikus läbilõikes. Korrelatsioon on aga läbilõigete rööbistamine sarnaste üksuste vastavusse seadmise kaudu.
Stratigraafia on tihedalt seotud paleontoloogia ja isotoopgeoloogiaga, sest kihtide vanuse määramisel kasutatakse nii paleontoloogilist kui ka isotoopmeetodeid. Enamasti on stratigraafia seotud settekivimite ja setete uurimisega, kuid moonde- ja tardkivimid kuuluvad täpselt samamoodi stratigraafia huviorbiiti.
Stratigraafiale panevad aluse kolm fundamentaalset printsiipi, mille sõnastas Taani loodusteadlane Nicolaus Steno.
Taranteludu

Taranteludu ehk IC1396 ehk NGC 2070 on hajusudu (emissiooniudu) naabergalaktikas Suures Magalhãesi Pilves Kuldkala tähtkujus.
Ta koosneb ioniseeritud vesinikust. Udukogu mass on umbes miljon Päikese massi.
Algul arvati, et tegemist on tähega. Talle anti nimeks 30 Doradus. 1751 avastas Nicolas Louis de Lacaille, et tegemist on udukoguga.
Taranteludu näiv tähesuurus on 8. Kui arvestada, et ta on 160 000 valgusaasta kaugusel, siis on tegemist üliheleda objektiga. Ta asub Kohaliku Galaktikarühma kõige aktiivsemas plahvatusliku tähetekke piirkonnas. Selle tuumas tekitabki väga kompaktne tähekobar suurema osa energiast, mis udukogu helendama paneb ja seeläbi nähtavaks teeb.
Taranteludu läbimõõt ületab 1000 valgusaastat. Selle sees on keskne noor massiivsete tähekobar R136, mille intensiivne kiirgus ja tugevad tähetuuled (laetud osakeste voog) on andnud udukogule helendamiseks energiat ning tekitanud ämblikuvõrgutaolised niidid.
Mayotte

Mayotte (varem ka "Mahoré") on Prantsusmaa meretagune departemang ("département d'outre-mer") India ookeanis. Hõlmab Komoori saarestikku kuuluva Mayotte'i saare ja mõned selle läheduses asuvad pisisaared, millest suurim on Petite Terre.
1974 ja 1976 toimunud referendumitel otsustasid saareelanikud mitte liituda iseseisvate Komooridega, vaid jääda Prantsusmaa alluvusse.
Alates 11. juulist 2001 kuni 2011. aastani oli Mayotte departemangu õigustes ühendus ("collectivité départementale").
2009. aasta märtsis kiitis 95% hääletajatest heaks põhiseadusparanduse, mille tagajärjel sai Mayotte'ist Prantsusmaa meretagune departemang, mis integreerib kehtivat õiguslikku ja sotsiaalset korda veelgi enam Réunioni ja emamaaga. Põhiseaduse muudatuse tulemusel sai Mayotte'ist 1. jaanuaril 2014 ka Euroopa Liidu osa.
Mayotte jaguneb halduslikult 17 vallaks ("commune").
ISO maakoodide loend

"Siin on loetletud maailma maade ISO 3166 standardi järgsed maakoodid."
Binutils

Binutils ehk GNU Binutils on kahendfailidest arvutiprogrammide ja nende komponentidega töötavate GNU tarkvaraarenduse töövahendite kogum.
GNU Binutils põhikomponendid on assembler "as" ja linkur "ld", ent sisaldab ka muid tööriistu programmide, teekide, objektfailide ning nende sümboltabelite ja ressursside töötlemiseks jms.
Juurkaust

Juurkaust ehk juurkataloog on failisüsteemides esimene või kõrgeimal hierarhiatasemel asuv kataloog. Seda võib võrrelda puutüvega, mille küljest saavad alguse kõik oksad.
UNIXi-laadsete opsüsteemide failisüsteemides on juurkausta tähis: /
DOS-i ja Windowsi failisüsteemides on igal püsimäluga andmekandjal ja partitsioonil eraldi juurkaust. Juurkataloogid tähistatakse tähtedega: A:\, B:\, C:\, D:\, ..., kusjuures A:, B:, C:, D:, ... tähistavad igaüks erinevat andmekandjat ja \ juurkausta.
Unixi-laadsetes ja DOS-i failisüsteemides on kataloogitähised teistpidi kaldkriipsud ehk kurakriipsud. Et UNIX-i operatsioonisüsteem eksisteeris enne DOS-i, siis tahtis Microsoft tähistada oma failisüsteemidel katalooge kurakriipsuga \ (alamkataloogid võeti kasutusele MS-DOS versioonis 2.0).
Gerard Beekmans

Gerard Beekmans (sündinud 1979 Hollandis) on programmeerija, kes alustas raamatu Linux From Scratch (LFS) kirjutamist ja on LFS projekti organiseerija.
Välislingid.
"Artikkel vajab täiendamist"
Slackware

Slackware on USA-s arendatav Linuxi distributsioon, vaba ja avatud lähtekoodiga operatsioonisüsteem.
Slackware'i lõi 1993. aastal Minnesota Ülikooli tudeng Patrick Volkerding. Ta koordineerib Slackware'i arendamist siiamaani. Slackware oli üks esimesi ja vanim siiamaani arendatav Linuxi distributsioon: versioon 1.0 avalikustati 16. juulil 1993 ja see oli saadaval 3½-tollistel flopiketastel anonüümse FTP kaudu. Kuigi Slackware oli algselt vaid Intel x86 arhitektuurile mõeldud, siis nüüd on seda porditud ka Alpha, SPARC ja IBM/Motorola PowerPC protsessoritele. Need pole kasutajate vähesuse tõttu saavutanud suurt edu ega levikut.
Slackware on kõige UNIXilikum Linuxi distributsioon. Ta kasutab konfiguratsiooni jaoks tekstifaile ja teeb tarkvarapakettidesse võimalikult vähe muudatusi. Üks Slackware'i projekti eesmärke oli luua UNIXile võimalikult lähedane toode.
Nimi "Slackware" viitab sellele, et Volkerding hakkas seda looma eraprojektina, millele polnud alguses ette nähtud mingeid kohustusi. Volkerding andis talle humoorika nime, et seda liiga tõsiselt ei võetaks.
Slackware edu peitub tema lihtsuses. Ta pole täis "kellasid ja vilesid", mida tihti kohtab teistes distributsioonides, samas on ta tekstiredaktori abil kergesti hallatav. GUI-põhiseid konfiguratsiooniprogramme Slackware'is ei ole. Samuti peetakse Slackware üheks turvalisimaks Linuxiks, sest ta sisaldab ainult stabiilseid programme. Näiteks Linuxi 2.6 seeria kernel lisati alles versiooni 12.0. Enne seda oli Slackware pikka aega üks vähestest distributsioonidest, mis kasutas vaikimisi 2.4 seeria kernelit.
Slackware püüab olla võimalikult lihtne, kusjuures lihtsuse all ei peeta silmas kasutajamugavust, vaid pigem Slackware'i enese mahtu. Enamik tarkvara kasutab Slackware'is vastava tarkvara autorite konfiguratsioonimehhanisme, aga see tuleb kasutajasõbralikkuse arvelt. Kriitikute hinnangul on Slackware'i keeruline õppida ja aeganõudev kasutada, aga pooldajad peavad seda väga paindlikuks ja läbipaistvaks ning neile meeldivad õppimise käigus saadud kogemused.
Slackware'i viimane stabiilne versioon on 14.1, mis tuli välja 11. novembril 2013.
Slackware'i pooldajad ütlevad: "Kui sa tunned Slackware'i, siis sa tunned Linuxit. Kui sa tunned Red Hati, siis sa tunnedki ainult Red Hati."
Odavise

Odavise on kergejõustiku ala. Odaviskevõistluse eesmärk on visata määrustele vastavat oda võimalikult kaugele.
Eesti absoluutrekord odaviskes kuulub Magnus Kirtile tulemusega 90,61 meetrit, mis oli maailma kõigi aegade edetabelis seisuga 1. mai 2025 20. tulemus (uus oda). 
Eesti naiste rekord kuulub Liina Laasmale tulemusega 63,65 meetrit, mis oli maailma kõigi aegade edetabelis seisuga 1. mai 2025 88. tulemus (uus oda). 
Võistlusreeglid.
Odaviske hoovõturada on 30–36,5 m pikk. Oda koosneb kolmest osast: esiosast, varrest ja käepidemest. Esiosas on teravast ja tugevast metallist ots, vars on valmistatud üleni metallist või muust sobivast materjalist ja käepideme asend on selline, et oda raskuskese asub selle all. Oda varre suurim läbimõõt on käepideme kohal. 
Oda kaalub meestel 800 g ja selle pikkus on 260–270 cm ning naistel vastavalt 600 g ja 220–230 cm.
Odavise loetakse määrustepäraseks juhul, kui katsel ei astuta üle viskejoone ning esimesena maandub maapinnale oda terav ots. Parema viskehaarde saamiseks võib sportlane kasutada vastavat määret, kuid ainult käel.
Ajalugu.
Vana-Kreeka.
Vana-Kreekas oli odavise üks viievõistluse aladest. 
Visati metallotsaga puitoda, mis ei olnud arvatavasti pikem kui 2 m. Hoovõtu- ja visketehnika ei erinenud nüüdisaegsest. Oda keskkoha ümber keriti nahkrihm, mille otsas olevast aasast pisteti läbi nimetis- ja keskmine sõrm. Kui vise lahti rullus, pani rihm oda pöörlema ning seepärast lendas see ühtlaselt ja kaugemale. Visketulemuste kohta andmeid ei ole.
Uuem aeg.
Esimeste nüüdisolümpiamängude (1896, 1900 ja 1904) kavas odaviset ei olnud. Aga Skandinaaviamail ja Soomes oli see võistlusalana kasutusel juba enne Ateena olümpiamänge 1896. Harrastati peamiselt viskeid nii parema kui vasaku käega ja kogusummas ning üksteise võidu parandasid rootslased ja soomlased selle ala maailmarekordeid, mida esialgu registreerisid üksnes nemad.
Esimeseks maailmakuulsuseks tõusis kogukas rootslane Eric Lemming (190 cm ja 90 kg), kelle rekorditesse (1903. aastal 53.79 tugevama käega) suhtusid soomlased mõnda aega umbusuga, tunnistades õigeks rekordiks 1904. aastal oma mehe Hannes Kivistö 53.09.
Londoni olümpiamängudel 1908. aastal võisteldi kahes viskeviisis - niinimetatud klassikalises ja ungari stiilis (oda hoiti tagumisest otsast) – ning nii sai Lemming odaviskajana ühtedelt mängudelt kaks kuldmedalit.
Juba odaviskeajaloo algperioodil, enne Londoni olümpiamänge, puhkes võitlus nipitajatega. Vennad Jarl ja Evert Jakobson Rootsis mähkisid oda sideme alla väikesed puuklotsid, mis olid sõrmedele viske juures heaks toeks. Tulemused lähenesid liigagi kiirelt 60 meetrile ja põhjuse jälile saades tegid kergejõustikujuhid sellele uuendusele lõpu ning annulleerisid tulemised.
Maailmameistrivõistluste medalivõitjad.
Mehed.
 
Eesti edetabel.
Eesti läbi aegade 10 parimat odaviskajat. "Seisuga 17. august 2025".
Messeenia

Messeenia on tänapäeva Kreeka ja Vana-Kreeka maakond. 
Vana-Kreeka.
Messeenia oli viljakas maakond Peloponnesose edelaosas. See piirnes idas Lakoonikaga.
Messeenia esiajalugu on vaid aimatav, peamiseks allikaks on müüdid. Igatahes asub seal liivane Pylos, kus valitses Nestor. See põletati maha, arvatavasti Nestori poegade ajal. Lossi raamatupidamine, mida peeti toorsavitahvlitel, põles tules kõvaks ja on alles, kuid ei ulatu kuigi kaugele tagasi, ilmselt ei säilitatud dokumente kaua. Messeenia haldus ja majandus on tuntud paremini kui ühegi teise tollase Kreeka riigi oma, ent kuninga nimi sealt ei ilmne – seda polnud muidugi vaja mainida.
8. sajandi teisel poolel eKr vallutasid Messeenia spartalased (Esimene Messeenia sõda), orjastasid sealsed elanikud ja muutsid nad helootideks (ainult osal õnnestus välja rännata või perioigi staatust saada). Umbes 7. sajandi keskel eKr puhkes helootide ülestõus. See andis spartalastele ajendi Teise Messeenia sõja alustamiseks. Liidus Argose ja Arkaadiaga õnnestus messeenlastel Aristomenese juhtimisel mitu korda lüüa sõjaliselt tugevamaid spartalasi. Pärast messeenlaste kindluse Hira langemist nende vabadusvõitlus vaibus. Osa elanikest rändas Messenesse. Kohalejäänud üritasid veel mitu korda tulemusteta spartalaste ülemvõimust vabaneda (helootide ülestõus 464 eKr, Kolmas Messeenia sõda).
Alates 369 eKr õnnestus Messeenial Teeba (Epameinondase) abiga saavutada sõltumatus. 
146 eKr alistus Messeenia Rooma võimule.
Maa tehiskaaslaste loend

"Siin on loetletud Maa tehiskaaslasi.
Astérix (tehiskaaslane)

Astérix ehk A-1 on Prantsusmaa esimene kosmoseaparaat, Maa tehiskaaslane.
Astérix lennutati välja 26. novembril 1965 Alžeeriast Sahara kõrbest Hammaguirast raketiga Diamant-A. 
Tehiskaaslane tiirleb ümber Maa orbiidil, mille kalle Maa ekvaatori tasandi suhtes on 34,2°, perigee on 527 km ja apogee on 1808 km. Tiirlemisperiood on 108,6 minutit. 
Tehiskaaslasel ei olnud mingeid teaduslikke ülesandeid.
Pelops

Pelops oli vanakreeka mütoloogias Tantalose poeg.
Isa tappis ta ja pakkus jumalaile eineks, et proovida nende kõigeteadmist. Üksnes Demeter, kes oma kadunud tütart Persephonet sügavalt leinates midagi tähele ei pannud, sõi ühe õlatüki.
Kui jumalad Pelopsi taas ellu äratasid, asendasid nad puuduva tüki elevandiluuga. Pelops võitis kaarikuvõidusõidus Elise Pisa kuninga Oinomaose, ostnud ära kaarikujuhi Myrtilose, ning sai endale naiseks kuninga tütre Hippodameia.
Pelopsi ja Oinomaose kaarikusõiduvõistlust peeti selle võistlusala kui olümpiaala alguseks.
Pelopsist sai kogu Peloponnesose valitseja ning seda maad hakati nimetama tema järgi (Peloponnesos tähendab 'Pelopsi saar'). Pelopsi järglastel, eriti Atreusel ja Thyestesel, lasus Myrtilose needus.
Ettevalmistusi võidusõiduks on kujutatud Olümpias Zeusi templi idaviilul.
Heraion

Heraion on Hera tempel.
Eriti kuulsad olid Olümpia (7.–6. sajand eKr) ja Samose heraion (6. sajand eKr). Silmapaistev oli ka Argolise heraion (Argose ja Mükeene vahel); sellega seostub müüt Kleobisest ja Bitonist.