Aleksei Tolstoi

Aleksei Nikolajevitš Tolstoi (vene keeles Алексей Николаевич Толстой; hüüdnimi Seltsimees Krahv; 10. jaanuar 1883 (vkj. 29. detsember 1882) Nikolajevsk, Samara kubermang – 23. veebruar 1945 Moskva) oli vene kirjanik, ajalooliste romaanide autor.
Tema isa oli erruläinud husaar ja maaomanik Nikolai Tolstoi (kirjanike Lev Tolstoi ja Aleksei Tolstoi (1817–1875) sugulane) ning ema lastekirjanik Aleksandra Bostrom (neiupõlvenimega Turgeneva, dekabrist Nikolai Turgenevi kauge sugulane). Kui Tolstoi ema oli kaks kuud rase, põgenes ta koos oma armukese, ühiskonnategelase Aleksei Apollonovitš Bostromiga kodust. Vastsündinud Aleksei kirjutas ta samuti Bostromi nimele. 13-aastaselt sai Aleksei Tolstoi teada, et ta bioloogiline isa on hoopis krahv Tolstoi, kuid sellest hoolimata jätkas ta elamist teda üles kasvatanud kasuisa juures. Kuid Nikolai Tolstoi jättis oma pojale pärast surma 30 000 rubla ja perekonnanime. Ehkki Aleksei kutsus Bostromit tolle eluajal isaks, suhtus ta pärast Bostromi surma temasse negatiivselt.
1917. aasta Oktoobrirevolutsiooni ajal emigreerus ta Saksamaale ja hiljem Prantsusmaale. 1923. aastal naasis ta kodumaale, leppides ühtlasi ka kommunismiga.
Tunnustus.
1939. aastal valiti ta NSV Liidu Teaduste Akadeemia ja 1944. aastal Vene NFSV Pedagoogikaakadeemia akadeemikuks. Tema tööd autasustati Lenini ordeniga (1938, eelkõige menukate ideoloogiafilmide stsenaariumite eest), medaliga "Austuse märk" (1939), kolme Stalini preemiaga (1941, 1943 ja postuumselt 1946 näidendi "Ivan Groznõi" eest; kõik 1. klass). Postuumselt anti talle 1945. aastal ka medal "Sangarliku töö eest Suure Isamaasõja aastail 1941–1945" ("За доблестный труд в Великой Отечественной войне 1941–1945 гг.").
Looming.
Laialdase tuntuse saavutasid mitmed Aleksei Tolstoi teosed nagu ulmeromaanid "Insener Garini hüperboloid" (1927) ja "Aeliita" (1923) ning lastejutt "Kuldvõtmeke ehk Buratino seiklused" (1936), Carlo Collodi Pinocchio-loo töötlus, mis on eesti keeles ilmunud lausa neljas tõlkes. Tema mahukaid ajalooromaane "Kannatuste rada" ("Хождение по мукам", triloogia Esimese maailmasõja teemal, 1922–1941) ja "Peeter Esimene" (1934) on tõlgendatud bolševismi heakskiidu ja õigustusena. Jutustust "Nikita lapsepõlv" (1922) on vene kirjanik Aleksei Varlamov nimetanud kirjanduslikuks mälestusmärgiks Tolstoi kasuisale Aleksei Bostromile.
Mõju kultuuris.
Tolstoi looming on avaldanud mõju ka väljaspool kirjandust. Eesti muusikas on sellest ajendatud helilooja Eduard Oja viiuliteos "Aeliita süit" (1935–1939) ning ansambli Vennaskond nostalgilis-lüüriline "Insener Garini hüperboloid" (sõnad Tõnu Trubetsky, idee Aleksei Tolstoi, viis Allan Vainola), "Aeliita" ja "Aeliita II" (viis Henry Leppnurm, sõnad Wiljar Schmidt). Vene näitekirjanik Edvard Radzinski laenas Tolstoilt peategelase nime ja psühholoogilised jooned näidendisse "Kena naine lillega..." ("Приятная женщина с цветком и окнами на север…", Eestis Vanalinnastuudio 1989, tlk Toomas Kall, lavastas Eino Baskin), mille ainetel omakorda lavastati film "Aeliita, ära löö külge" ("Аэлита, не приставай к мужчинам", Mosfilm, 1988, lavastas Georgi Natanson).
Mälestuse jäädvustamine.
1959. aastal avati Pugatšovi linnas Saratovi oblastis Aleksei Tolstoi mälestusmärk (skulptor Sergei Merkurov). 1983. aastast tegutseb Samaaras, Aleksei Tolstoi kasuisa kunagises majas Aleksei Tolstoi majamuuseum. 1987. aastal avati tema kortermuuseum Moskvas Spiridonovka tänaval, kus Tolstoi elas 1941–1945. Tema järgi on nimetatud Venemaal tänavaid, draamateater Sõzrani linnas Samara oblastis ning aurulaev, samuti on trükitud tema pildiga postmarke. Aleksei Tolstoi järgi sai nime asteroid 3771 Alexejtolstoj.