tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Stuudio 8H

Stuudio 8H on 566,9 m² telestuudio, mis asub Midtown Manhattanis New York Citys Ameerika Ühendriikides. Stuudio on osa NBC stuudiotest, NBC televisioonivõrgu kodust, mis asub aadressil 30 Rockefeller Plaza. Seal toodetakse "Saturday Night Live'i" (SNL), mida on stuudios salvestatud alates saate algusest 1975. aastal.
Ehitus.
Stuudio 8H ehitati 1933. aastal, Rockefeller Centeri ehituse ajal. See oli mõeldud mitte ainult orkestritele esinemiseks, vaid ka suure stuudiopublikuga raadio varieteeprogrammide jaoks. Sellest sai 1937. aastal Arturo Toscanini NBC sümfooniaorkestri kodu. Ehituse ajal oli stuudio 8H maailma suurim raadiostuudio ja see mahutas terve orkestri. See oli kolme korruse kõrgune ja 960 m². Seal hakati televisiooni tegema 1950. aastal, peamiselt saate "Kraft Television Theatre" otseülekandeid.
Lumiseen

Lumiseen ("Microdochium nivale") on seenhaigus, mis kahjustab või hävitab taimi. Enamasti tekib haigus hilistalvel, kui lumi hakkab sulama. Kahjustatud koht tekitab liigniiske ringikujulise ala, kus seenhaigus levib. Lumiseent on kahte värvi: roosa ja hall. Lumiseen võib levida väga paljudele taimeliikidele, sealhulgas ka koduhoovi. Taimel väljendub seenhaigus tavaliselt seeneniidistikuna või seenemügaratena.
Haigustunnused.
Esimesed haigustunnused ilmnevad peale lume sulamist. Lumiseenega nakatunud taimed on kaetud valge seeneniidistikuga. Lisaks niidistikule võib esineda väikseid ümmargusi seenemügaraid ning roosaks värvunud eoste massi.
Tekketingimused.
Lumiseen võib tekkida nii elusatel kui surnud taimeosadel. Haigustekitajaks on mittespetsiifiline patogeen, mis esineb taimel seguinfektsioonides, tihti lumikatte all. Seenemügarad on mullas elujõulised aastaid. Seeneniidistikuga nakatunud või eoseid kandev hukkunud taimne materjal satub pärast koristamist mulda. Nakatunud külviseeme võib samuti soodustada sügisel esmast nakatumist. Kevadkülv nakatub väga harva. Haigusele vastuvõtlikumad on vanemad mullaga kontaktis olevad lehed. 
Haiguse tagajärjed.
Taimelehed hukkuvad, kuivavad ja lagunevad kiiresti pärast lume sulamist. Taime juurdekasv ja areng hilineb. Saagikus väheneb ja võib tekkida ülekülvi vajadus. Taim enamasti taastub, aga aeglaselt. 
Tõrjemeetodid.
Lumiseene tõrjeks on võimalik külvatavat seemet puhtida, lisaks vähendab nakatumise võimalust lehestiku pritsimine fungitsiidiga. Külvikorras hoida vahelduses suvi- ja talivili. Sügisel tuleks taime tugevdada biostimulaatoriga, mis hoiab ära nakatumist, kuna lehemassi ei ole ülemäära.
Orang Asal

Orang Asal (malai keeles "orang asal" 'algsed inimesed', 'algne rahvas') on Malaisia põliselanikud, nimetus hõlmab Sabahi, Sarawaki ja Malaka poolsaare põlisrahvaid.
"Orang asal" asustavad kogu Malaisiat, moodustades 11 protsenti rahvastikust, kokku umbes 2,1 miljonit inimest. "Orang asal" on katusmõiste kõigi põliselanike kohta. Poolsaare rahvaste kohta kasutatakse kitsamat nimetust "Orang asli" ja nende, umbes 18 etnilise grupi, osakaal on ainult 0,7% Malaisia rahvastikust.
Eri andmetel elab Ida-Malaisias umbes 64 põliselanike rühma, umbes 39 Sabahis ja 25 Sarawakis. Nad moodustavad 58,6% Sabahi rahvastikust ja 70,5% Sarawaki rahvastikust. Eriti kirju on Sabahi asustus, kus kõneldakse 50 keelt ja 80 dialekti. Sarawaki suurim etniline rühm on ibanid.
Andrus Lipand

Andrus Lipand (3. juuni 1939 – 4. jaanuar 2023) oli eesti neuroloog, meditsiinitegelane, õppejõud ja riigiametnik.
Elulugu.
Ta lõpetas 1957. aastal Tallinna 2. Keskkooli ja 1964. aastal Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna.
Lipand oli alates 1964. aastast Põlva Rajooni Keskhaigla neuroloog (ka peaarsti asetäitja ravi alal), läbis aastatel 1969–1971 Tartu Maarjamõisa Haigla närvikliinikus kliinilise ordinatuuri, oli 1971–1981 Põlva Haigla peaneuroloog ja peaarsti asetäitja ravi alal, 1981–1986 Eesti NSV Tervishoiuministeeriumi Ravi-Profülaktilise Abi Valitsuse juhataja asetäitja, 1986–1992 Kirovi-nimelise näidiskalurikolhoosi ravikeskuse arst ja närviosakonna juhataja, 1993–2007 Sotsiaalministeeriumi rahvatervise osakonna peaspetsialist ja büroo juhataja, 2007–2018 Tallinna Tervishoiu Kõrgkooli tervisedenduse õppejõud.
Lipand oli 1988. aastal Eesti Arstide Liidu taasasutaja, 1997. aastast Eesti Terviseedenduse Ühingu asutaja- ja auliige ning Tallinna osakonna juht, 1989–1993 Tallinna Arstide Liidu president, 1990–1993 Vabariigi Valitsuse esindaja WHO Tubaka Raamkonventsiooni väljatöötamise protsessis, 1998–2001 Eesti Terviseuuringu teadusnõukogu liige, 2000–2003 WHO koostööpartner tubaka tarbimise vähendamisel Balti riikides, 2005–2007 Euroopa Komisjoni tervisevaldkonna regulatiivkomisjoni liige, 2005–2008 Euroopa Liidu suitsetamise ennetamise kampaania "HELP – For a Life Without Tobacco" elluviija Eestis, 1990–2003 programmi FinBalt Health Monitor tervisekäitumise uuringu rahvusvaheline koordinaator, Ühiskondliku Leppe Sihtasutuse rahvatervise toimkonna aseesimees, 2001. aastast Sotsiaalministeeriumi meditsiiniterminoloogia komisjoni liige, 2009. aastast MTÜ Eesti Tubaka- ja Alkoholikahjude Vähendamise Koja asutaja- ja juhatuse liige, 2014. aastast Põhjamaade Alkoholi- ja Narkopoliitika Võrgustiku juhatuse liige, Eesti tervisepoliitika juhtkomitee, Tallinna Tervishoiu Kõrgkooli nõukogu, Põlistallinlaste Kogu ja Tallinna Tervisenõukogu liige. Tema hobideks olid filateelia, reisimine, fotograafia, laulmine, tennis ja helilooming. Teda on nimetatud Eesti terviseedenduse teerajajaks, ta on avaldanud mitmeid terviseteemalisi raamatuid.
Isiklikku.
Tema isa oli õpetaja ja koolijuht Aleksis Kuusik, vanaisa õpetaja Timotheus Kuusik, ema laulja ja muusikapedagoog Ella Milanda Lipand. Ta oli abielus kõigepealt günekoloog Tiiu Lipandiga ning seejärel psühhiaatri ja terviseteadase Anu Kasmeliga, nende poeg on diplomaat Andre Lipand.
Candi

Candi (kawi "caṇḍi" [tʃandi]) on hinduistlik või budistlik tempel Kagu-Aasias, enamasti ehitatud 4. ja 15. sajandi vahemikus, mil Kagu-Aasia kuulus India kultuurisfääri.
Indoneesia keele sõnaraamat "Kamus Besar Bahasa Indonesia" defineerib "candi" kivihoonena, milles palvetati või mida kasutati budistidest kuningate ja vaimulike tuha säilitamiseks.
Arheoloogias on "candi" igasugune hinduistlikku ja budistlikku pärandisse kuuluv rajatis, mida kasutati usulisteks talitusteks.
Bali arhitektuuris on "candi" kivist või tellistest üheruumiline pühamu, mida katab püramiidkatus ja mis on koos portikuse, kaunistatud sissekäigu ja trepiga suurema kompleksi osa.
Arcturus (täpsustus)

Arcturus on mitme asja nimi.
Käbiseen

Käbiseen ("Auriscalpium vulgare") on harikseente (Auriscalpiaceae) sugukonda kuuluv seeneliik, mis kasvab peamiselt okaspuude, eriti männide ("Pinus") ja kuuskede ("Picea") käbidel.
Kirjeldus.
Käbiseen on väike, ogaline seen, mille viljakeha koosneb kübarast ja jalast.
Kübar: Väike, 1–4 cm laiune, neerukujuline või ebakorrapärane, pruunikas kuni tumepruun, sageli kaetud sametise karvastikuga.
Eospinn: Tavapäraste lõpuste või torukeste asemel on käbiseene kübara all ogad, mis on esialgu valkjad kuni lillakasroosad, hiljem pruunistuvad.
Jalg: Tumepruun kuni mustjas, õhuke, sageli kõver ja kaetud karvakestega.
Eosed: Valged kuni kreemikad.
Söödavus: Mittesöödav, kuna on sitke ja kiuline. 
Levila ja elupaik.
Käbiseen on laialt levinud parasvöötmes, sealhulgas Euroopas, Põhja-Ameerikas ja Aasias. Seda leidub peamiselt vanadel okaspuude käbidel, mis on osaliselt või täielikult maetud metsapinnasesse. Eestis on käbiseen leitud Nõmme mändide alt ja teistest okaspuumetsadest. 
Roll looduses.
Käbiseen on oluline lagundaja, aidates kaasa okaspuude käbide lagunemisele ja toitainete ringlusele metsas. Kuna see kasvab peamiselt surnud käbidel, ei ole see puid kahjustav seen. 
Sarnased liigid.
Käbiseen on oma unikaalse kasvukoha ja ogalise eospinna tõttu kergesti eristatav, kuid võib esmapilgul meenutada teisi harikseente sugukonda kuuluvaid liike. Euroopas on see oma perekonna ainus esindaja.
Eestimaa kubermanguprokurör

Eestimaa kubermanguprokurör (saksa keeles "Estländischer Gouvernementsprokureur", vene keeles "Эстляндский губернский прокурор") oli aastatel 1783−1889 Venemaa keisririigi ametnik, kes teostas Eestimaa kubermangus õiguslikku järelevalvet.
Ajalugu.
Kubermanguprokuröri ametikoht loodi Eestimaal seoses asehalduskorralduse kehtestamisega 1783. aastal. Pärast asehalduskorra kaotamist 1796. aastal jäi institutsioon alles. Kubermanguprokuröri ametikoht kaotati 1889. aastal õigusreformi käigus.
Alluvad institutsioonid.
Kubermanguprokurörile allus fiskaalkomissar ("Commissarius fisci"), kes oli Eestimaa ülemmaakohtu ametnik. Iga maakohtu juures oli ametis kreisifiskaal ("Kreisfiskal"). Asehalduskorra ajal allus prokurörile kubermanguadvokaat ("Gouvernements-Anwald"). Neid oli kaks: üks tegeles kriminaal-, teine kroonuasjadega.
NBC stuudiod

NBC stuudiod asuvad ajaloolises 30 Rockefeller Plaza hoones (Sixth Avenue 49. ja 50. tänava vahel) Manhattanis New Yorgis. Hoones asuvad NBC televisioonivõrgu peakorter, selle emaettevõte NBCUniversali peakorter ja NBC kanal WNBC (Channel 4) ning kaabeluudistekanal MSNBC. 
Esimene NBC Radio City Studios alustas tegevust 1930. aastate alguses. Raadiostuudiote ülekaalu tõttu sai see Rockefelleri keskuse kompleksi osa tuntuks Radio City'na (ja nimeks sai Radio City Music Hall).
Attap-maja

Attap-maja on Kagu-Aasiale iseloomulik elumajatüüp, mida on ehitatud Brunei, Indoneesia, Malaisia ​​ja Singapuri põliskülades (kampong).
Tüüp on nime saanud nipapalmi järgi, mille lehtedest põimitakse ("attap" tähendab lehtpõimingut) ehitise seinad ja kaetakse lehtedest rookatusega, ja maju võib olla igas suuruses, väikestest onnidest suurte hooneteni. Kuni 19. sajandini ehitati nii isegi tähtsaid avalikke hooneid, nagu näiteks templeid.
Tänapäeva arhitektuuris.
Singapuri WOHA Architects kasutas attap-majale iseloomulikku ventilatsiooni inspiratsioonina Newton Suites korrusmaja loomuliku ristventilatsioonisüsteemi jaoks.
Broadway Video

Broadway Video on Ameerika Ühendriikide multimeedia meelelahutusstuudio, mille asutas Lorne Michaels, komöödiasaate "Saturday Night Live" looja ning teiste telesaadete ja filmide produtsent. Broadway Video omas ka enne 1974. aastat õigusi suurele osale Rankin-Bassi firmast ja Lassie'st aastatel 1988–1996, enne kui nad müüsid õigused ettevõttele Golden Books Family Entertainment (mis kuulub nüüd ettevõttele NBCUniversal/Universal Pictures).
Borneo pikkmaja

Borneo pikkmaja on Kalimantani saare põlisrahvastele iseloomulik elumajatüüp, mis mahutab paarkümmend kuni sada perekonda.
Kirjeldus.
Tüüpiliselt on need majad ehitatud vaiadele maapinnast kõrgemal. Ligikaudu keskkohas on terve maja pikisuunas jagatud kaheks pooleks, millest üks on hoone üht külge mööda kulgev avalik koridor ning teises küljes on reana seintega eraldatud ruumid, millest igaüks kuulub ühele perekonnale. Paralleele sellele majatüübile on leitud Lõuna-Ameerika küladest.
Igal perekonnal on oma söögitegemisala, mis asub tulekahjuohu tõttu majast eraldi seisval vaiadel juurdeehitisel.
Ühiskoridor on jaotatud kolmeks alaks. Uste ees on veel perekonnale kuuluv koridoririba, millel tehakse tööd, näiteks tambitakse riisi. Koridori keskel on ühisruum, mis on ühine ja läbikäidav, ehkki seda kasutavad perekonnad ka oma tegevusteks. Maja välisseina äärde jääb külaliste ruum, kus külalised ka magavad. Sellest väljapoole jääb vaiadel veranda, millel saab näiteks riisi kuivatada. Maja keskosas on katuse all pööninguruum, milles hoitakse riisi ja muid toiduaineid. Mõnikord moodustab pööning koridori kohal kulgeva galerii, milles saab viibida ja all toimuvaid ühistegevusi jälgida. Maja all vaiade vahel elavad elanike sead ja kanad.
Levik.
Eri etniliste gruppide pikkmajad pole siiski päris sarnased. Ülalkirjeldatud viisil on ehitatud ibanite ja melikinide pikkmajad, sarnaselt ehitavad dajakkide hulka kuuluvad bidajuhide rahvad, siiski laiema verandaga ja neil on üksikmajad vallalistele ning külalistele. Ka kajanid, kenjahid, murutid ja kelabitid, kõik dajakkide rühmast, ehitavad pikkmaju, ent perekondade ruumid on vaheseintega eraldamata; alates 20. sajandist ehitavad pikkmaju ka punanid. Sarawakis on rohkelt kohanimesid, milles on sõna "pikk" ja need viitavad kohas olnud või veel leiduvatele pikkmajadele.
Balleny saared

Balleny saared (Balleny Islands) on umbes 160 km pikkune vulkaaniliste saarte ahel Antarktika lõunaookeanis, Rossi mere põhjaosas. Saared on kaetud paksu jääkattega ja on ainulaadsed, olles ühed vähestest ookeanil asuvatest saartest Antarktika sellel poolel. 
Geograafia.
Balleny saarte geograafilised koordinaadid ulatuvad 66°15' kuni 67°35' lõunalaiust ja 162°30' kuni 165°00' idapikkust. Saared on tekkinud Balleny kuumalaigu tõttu ning nende kõrgeim tipp on 1705 meetri kõrgune Brown Peak Sturge'i saarel. 
Saarestikku kuuluvad kolm suuremat saart:
Lisaks neile on mitmeid väiksemaid saari ja kaljusid, sealhulgas Borradaile'i saar, Sabrina saar, Chinstrapi saar ja The Monolith. 
Ajalugu.
Inglise hülgekütt John Balleny avastas saared 1839. aasta veebruaris. Esimene teadaolev maismaale astumine lõuna pool Antarktika ringi toimus Borradaile'i saarel, kui Thomas Freeman sinna randus. 
Elustik ja ökoloogia.
Balleny saared ja nende ümbrus on bioloogiliselt rikkad ning seal leidub arvukalt küürvaalu, samuti miinke ja sinivaalu. Saared paiknevad otse ümberantarktiliste hoovuste teel, mis tekitavad toitainerikaste vete ülesvoolu, soodustades suure hulga krilli esinemist. 
2024. aasta teadusretkel registreeriti Balleny saarte ümbruses 106 küürvaala isendit, lisaks märgati minke- ja uimvaalu. Samuti kasutati kaasaegseid kajaloodimeetodeid, et hinnata krilli ja teiste mereorganismide arvukust. 
Poliitiline staatus.
Balleny saared on ajalooliselt kuulunud Ühendkuningriigile, hiljem kanti nad üle Uus-Meremaale. 2005. aastal kuulutas mikroriik Westarctica saared enda territooriumiks ning nimetas need oma kolooniaks. Westarctica suurhertsog määras 2024. aastal Balleny saarte asevalitsejaks kroonprints Ashton Romani. 
Seismiline aktiivsus.
Balleny saarte ümbruses esineb aeg-ajalt maavärinaid, kuid nende epitsentrid on peamiselt Vaikse ookeani ja Antarktise laama piirimail. Üks tugevamaid lähedal asunud maavärinaid oli magnituudiga 8,1 ja leidis aset 1998. aastal umbes 700 km loodes Balleny saartest.
Kuchingi Püha Joosepi katedraal

Kuchingi Püha Joosepi katedraal on roomakatoliku kiriku katedraal Kuchingis, Sarawaki osariigi pealinnas, Borneo saarel Malaisias.
Katedraal järgib rooma või ladina riitust ja on Kuchingi peapiiskopkonna peakirik. Ta sai oma praeguse staatuse paavst Paulus VI bullaga "Quoniami Favente Deo".
Vana katedraal ehitati aastal 1891, uus katedraal aastal 1976.
Katedraal on alates 4. märtsist 2017 peapiiskop Simon Poh Hoon Sengi pastoraalse vastutuse all.
Roniv hortensia

Roniv hortensia ("Hydrangea anomala") on hortensialiste sugukonda hortensiate perekonda kuuluv ronitaim, mis on peamiselt levinud Jaapanis, Taiwanil, Lõuna-Sahhalinil ja Kuriili saartel.
Morfoloogia.
Roniv hortensia on kiire ja tugeva kasvuga ronitaim, mis võib jõuda kuni 25 m kõrgusele. Taimel on 20 cm läbimõõduga sarikpööriselised õied. Õiepöörise keskel on rohekaskollased õied, mida ümbritsevad säravad valged kroonlehed. Lehed on 10–15 cm pikkused, munaja kujuga, pealt läikivad ja tumerohelised. Roniv hortensia kinnitub õhujuurte abil, võrsed on korgistunud. 
Kasvutingimused.
Roniv hortensia ronib mööda karedaid seinu, tugiposte, kivi- või betoonmüüre ja vanu puid, aga kinnitusviisi tõttu pole taim võimeline ronima mööda hööveldatud siledaid pindu. Eelistab poolvarjulist, tuulte eest kaitstud kasvukohta ja niisket, vett läbilaskvat pinnast. Enne õitsemist peab taim juurduma 3–5 aastat, kuna taim on aeglase kasvuga. Talub talvel külma ja toitainevaest mulda.
Hooldus.
Ronivale hortensiale pole väetist vaja, kuid soovi korral võib seda veidi anda varakevadel. Hortensiate puhul on oluline iga-aastane õitsemine, seega on vajalik ka iga-aastane korralik lõikus.
Lõikamine.
Esmalt lõigatakse põõsast välja murdunud, külmakahjustusega ja ristunud oksad. Maapinna lähedalt välja lõigata nõrgad noored oksad. Tagasilõikuse puhul lõigatakse pool taimest tagasi, lõigata oksad välimise punga peale, et vältida põõsasse sissekasvavaid ja ristuvaid oksi.
Paljundamine.
Ronivat hortensiat saab paljundada pistokstega. Parim aeg paljundamiseks on juuni lõpp või juuli algus. Lõigatakse poolpuitunud 15–20 cm oksad, millel on vähemalt 2–3 punga paari, ja asetatakse vette. Potti istutada tuleks pistoks nii, et 1–2 pungapaari jääksid mulla sisse ja 1 paar jääb välja, jälgides, et oks ei oleks potistamisel valet pidi. Kuni öökülmade möödumiseni hoida potte valges ja jahedas ruumis. Kasta tuleks järjekindlalt, et muld ei kuivaks läbi, ning jälgida seejuures, et üleliigne vesi saaks potist välja.
Kahjurid ja haigused.
Roniv hortensia on enamasti kahjuri- ja haiguskindel taim, kuigi ebasoodsates tingimustes võib see siiski nakatuda ebajahukastmesse. Taime peamine vajadus on hea ja kindel tugi ronimiseks.
Bujangi org

Bujangi org (malai keeles Lembah Bujang) on hajusalt laiuv muististekompleks umbes 224 ruutkilomeetri suurusel maa-alal Malaisias Kedahi osariigis. Hiljem avastatud rauasulatuskohad Sungai Batus on kompleksi maa-ala laiendanud tuhande ruutkilomeetrini. Bujangi oru muististekompleks asub Merboki lähedal, sellest põhja poole jääb 1217 meetri kõrgune Jerai mägi ja lõunasse Muda jõgi. See on leidudelt rikkalikem muistis Malaisias.
Alates 2013. aastast on kompleks soovitatud võtta UNESCO maailmapärandi nimistusse ja see on praeguse seisuga nomineerimise ootel, kuna 2017. aastal tegi valitsus ettepaneku muistiseid rohkem uurida ja konserveerida, et hoida kompleksi universaalset väärtust.
Kirjeldus.
Kompleksi kuuluvad varemed, mille vanuseks on hinnatud enam kui 1500 aastat. Välja on kaevatud enam kui 50 templi ("candi") jäänused. Kõige silmapaistvam ja paremini säilinud templiase asub Pengkalan Bujangis Merbokis. Bujangi oru arheoloogiamuuseum, mis asutati 1980. aastal muistise parema uurimise eesmärgiga, asub Merbokis; selle lähikonnas Sungai Batus tehtud väljakaevamised on toonud välja pigi ja rauasulatuskohti ning savitellistest rajatise 110. aastast, teadaolevalt vanima inimkäega loodud ehitise Kagu-Aasias.
Bujangi oru rajatised pärinevad ajast, mil kohalikud valitsejad võtsid omaks hinduistliku ja budistliku India kultuurimudeli. See juhtus oluliselt varem kui Ida-Kalimantanil, Lõuna-Sulawesil või Lääne-Jaaval Tarumanegaras, kus see leidude järgi toimus 5. sajandi algul.
Leiud, mille hulgas on raidtekstidega kivilaekad ja -tahvlid, metallist tööriistad ja ehted, keraamika ja hinduistlikud pühakujud, on eksponeeritud kohalikus arheoloogiamuuseumis.
Kultuuriline omastamine

Kultuuriline omastamine tähendab kultuuriliste väljendusviiside ülevõttu ilma laiema teadmiseta omastatavast kultuurist. See võib olla eriti vastuoluline, kui domineeriva kultuuri liikmed laenavad vähemuskultuuridelt. Kui domineeriva kultuuri esindajad kopeerivad vähemuskultuurist kultuurielemente ja kasutavad neid väljaspool nende algset kultuurikonteksti – mõnikord isegi päritolukultuuri liikmete selgesõnaliselt väljendatud soovide vastaselt, siis võetakse praktika sageli negatiivselt vastu.
Sinilobeelia

Sinilobeelia ehk aedlobeelia ("Lobelia erinus") on populaarne suvelill, mis on hinnatud oma väikeste, õrnade õite ja tiheda kasvukuju poolest. Taim pärineb Lõuna-Aafrikast ja on levinud dekoratiivtaimena paljudes maailma piirkondades, sealhulgas Eestis. 
Botaaniline iseloomustus.
Sinilobeelia on madalakasvuline taim, mis kasvab 10–30 cm kõrguseks. Taime lehed on väikesed, helerohelised ja paiknevad tihedalt vartel. Õied on umbes 1 cm läbimõõduga ning võivad olla sinised, valged, roosad või lillad. Mõnedel sortidel on siniste õite keskosa kollane. 
Kasvutingimused.
Sinilobeelia eelistab päikeselist või poolvarjulist kasvukohta. Taimed on tuule- ja sademekindlad. Parim kasvupinnas on õhurikas ja toitaineterikas muld. Istutamisel soovitatakse taimede vahekauguseks jätta 15–20 cm. 
Hooldus.
Regulaarne kastmine ja väetamine on olulised, et sinilobeelia õitseks rikkalikult kuni sügiskülmadeni. Õitsemise pikendamiseks on soovitatav eemaldada närbunud õied või vajadusel taimi tagasi lõigata. 
Paljundamine.
Sinilobeelia seemned on väga väikesed ja vajavad ettekasvatamist. Seemned külvatakse veebruaris-märtsis niiskele mullapinnale seemneid mullaga katmata. Seemned idanevad 18–21°C juures 10–14 päeva jooksul. Noored taimed istutatakse avamaale pärast öökülmade möödumist. 
Populaarsed sordid.
Sinilobeelia sobib suurepäraselt peenarde, rõdukastide, amplite ja kiviktaimlate kaunistamiseks. Tänu oma kompaktsele kasvule ja rikkalikule õitsemisele on sinilobeelia ideaalne ääristaim.
Mõned levinud sinilobeelia sordid on:
Sinilobeelia mitmekülgsus ja lihtne hooldus teevad temast armastatud taime nii algajatele kui ka kogenud aednikele.
Tallinna Tuletõrjeühingu puhkpilliorkester

Tallinna Tuletõrjeühingu puhkpilliorkester on Eesti orkester. See loodi 1884. aastal Tallinna Tuletõrjeühingu juurde.
Ajalugu.
Esimese kontserdi andis orkester juba oma asutamise päeval teistele Tuletõrjeühingu muusikahuvilistele liikmetele, esimene avalik ülesastumine toimus aga kaks kuud hiljem. Alguses musitseeriti peamiselt restoranides, paraadidel ja näitustel.
Orkestri esimene dirigent oli kapellmeister Vessely (eesnimi teadmata) püsis ametis vaid mõne kuu. Järgnevatel aastakümnetel vahetusid dirigendid üsna tihti, kuni 1954. aastal asus sellele postile Helmut Orusaar, kes juhatas orkestrit 22 aastat. Tema järglane Vello Loogna oli ametis veelgi kauem, 27 aastat. Seejärel sai peadirigendiks Aigar Kostabi ja abidirigentidena töötasid Raimo Reitel ning ka Pille Ehelaid. Kaks hooaega oli dirigendiks Triin Viljus – 2013 aasta hooajal abidirigendina ja 2014 hooajal peadirigendina. 2015-2016 hooajal oli orkestri peadirigendiks taas Aigar Kostabi ning abidirigendiks Raimo Reitel. Alates 2017 sügisest on abidirigendiks Riho Sild ning Raimo Reitel pühendus rohkem Pritsu Brassi juhendamisele. Alates 16.okt 2019 on Tallinna Tuletõrjeühingu Puhkpilliorkestri peadirigendiks Riho Sild. Aigar Kostabi jätkab teise dirigendina.
Enamasti on muusikud kandnud spetsiaalset vormirõivastust, mis on sarnanenud tolle perioodi tuletõrjujate riietusega. Alates 1971. aastast on orkestrisse kuulunud ka rühm trummitüdrukuid.
Orkestri on esinetud Tuletõrjeühingu ja Päästeameti üritustel, Tallinnale olulistel sündmustel ja üleriigilistel pidudel. Alates 1928. aastast on orkester osalenud ka kõikidel Eesti üldlaulupidudel. Igal aastal toimub keskmiselt 20 avalikku ülesastumist. Orkestrit on korduvalt salvestatud nii raadio kui ka televisioonisaadete tarvis.
Alates 1990. aastast on orkester esinenud mitmel pool välisriikides – Sloveenias, Ungaris, Austrias, Norras, Tšehhis,Soomes ja Moldovas.
Hulk aastaid tegutses orkester Viru väljaku kõrval tuletõrjemajas. Alatest 01. märts 2014 on uued prooviruumid aadressil Tondi 1.
Pinnasetihendaja

Pinnasetihendaja ehk tamper või potsataja on mehhanism, mida kasutatakse pinnase tihendamiseks või tasandamiseks. Seadme mootori tekitatud võnked kanduvad masinalt pinnasesse läbi metallplaadi. Mehaaniline liikumine vähendab õhuruumi pinnaseosakeste vahel, mis tihendab pinnast ja parandab pinnase kandevõimet.
Tööpõhimõte.
Pinnasetihendaja töötab vibratsioonide või löökide abil. Masina alla kinnitatud metallplaat tekitab tugevaid vibratsioone, mis edastavad mehaanilise energia pinnasesse. See omakorda tihendab pinnast ja muudab stabiilsemaks, mis on oluline näiteks ehitusplatsidel või teede rajamisel.
Kasutusvaldkonnad.
Pinnasetihendajat kasutatakse ehitus- ja infrastruktuuriprojektides: 
Pinnasetihendajad on olulised, et tagada pinnase kandevõime ja vältida hilisemaid kahjustusi, mis võivad tekkida liiga ebastabiilsete või nõrkade aluspindade tõttu.
Erinevad tüübid.
Pinnasetihendajaid on erinevaid tüüpe, mis sobivad erinevatele töötingimustele ja pinnaseliikidele.
Kõige levinumad liigid on:
Kasutajatunnus

Kasutajatunnus (inglise keeles "user identifier", lühend ID, UID) on personaalne tunnus, mis antakse kliendile internetiühenduse või võrguteenuse kasutamise eesmärgil.
Kasutajatunnus määrab üheselt kindlaks kasutajakonto võrguteenuses (nt internetipangas, ühismeedias). Veebikontode jaoks on see sama mis kasutajanimi. Igapäevases keelekasutuses võrdsustatakse kasutajatunnus mõnikord kasutajakontoga, kuigi kasutajakonto sisaldab tavaliselt enamat kui lihtsalt kasutajatunnust.
Malaisia Arhitektuurimuuseum

Malaisia Arhitektuurimuuseum (malai keeles "Muzium Seni Bina Malaysia") on Melaka linnas Melaka osariigis Malaisias asuv arhitektuurimuuseum, kus eksponeeritakse Malaisia erinevaid arhitektuuristiile, ehitusmaterjale, ehitiste makette ja ehituskontseptsioone.
Muuseumi hoone ehitati Madalmaade ajajärgul 18. sajandil ametnike elu- ja haldushooneks. Briti ajajärgul oli see samuti haldushoone. Kui Malaia Föderatsioon saavutas 1957. aastal iseseisvuse, oli siin Melaka osariigi veeteede ameti kontor.
2000. aastal taastati hoone algsel kujul, muuseum avati selles 2004. aastal.
Muuseumi väljapanek on kahel korrusel:
Pildid.
Foto: Robert Treufeldt, 13. august 2023
Kreisiarst

Kreisiarst ehk maakonnaarst oli piirkondlik riiklik tervishoiuametnik.
Venemaa keisririigis ja Balti kubermangudes loodi ametikoht 1783. aastal seoses asehalduskorra sisseseadmisega.
Preisimaal oli 17.-18. sajandist tegutsenud ringkonnaarstide pädevuses täita avalikke ülesandeid, nagu epideemiatõrje, meditsiinipersonali järelevalve ja kohtumeditsiinilised küsimused.
Rootsi valitsusajal tegutses Eesti Harjumaa osas Eestimaa rüütelkonna poolt ülalpeetavad maaarstid (saksa k. "Landtphysici").
Eestimaa aladel Tallinna ja Riia asehaldurkonna (ning järgnevalt Eestimaa ja Liivimaa kubermangus) oli kubermanguvalitsuse Üldhoolekandekolleegiumi haldusalas igas kreisis ametis arst ja kirurg abilistega. Kreisiarsti ametikoht loodi igasse kreisilinna 1797. aastast. Kreisiarstide alaliseks asupaigaks oli maakonnalinn, kust seoses teenistuskohustuste täitmisega tegid väljasõite maakonda. Kreisiarsti ülesanded olid: haigete ravi, rõugepookimised, epideemiate ja taudide vastaste meetmete rakendamine, arstlikud läbivaatused ning laipade ja isikute kohtumeditsiinilise ekspertiisi teostamine; järelevalve apteekide, haiglate, vaestemajade, vanglate jt asutuste sanitaarolukorra üle; ilmastikuvaatlused. Kreisiarst allus kubermanguvalitsuse tervishoiuvalitsusele ja teostas järelevalvet maakonna tervishoiuasutuste üle ning osales maakonna hoolekandeasutuste, koolera- ja rõugepanemise komiteede tegevuses.
Eestimaa kubermangus tegutsesid (lisaks kreisilinnade linnaarstidele ja kihelkonnaarstidele) kreisiarstidena: Harju kreisiarst Tallinnas, Järva kreisiarst Paides, Viru kreisiarst Rakveres, Läänemaa kreisiarst Haapsalus, (asehalduskorra ajal Paldiski kreisiarst Paldiskis), Liivimaa kubermangus tegutsesid Tartu kreisiarst Tartus, Viljandi kreisiarst Viljandis, Pärnu kreisiarst Pärnus, Kuressaare kreisiarst Kuressaares Saaremaal, Valga kreisiarst Valgas, Võru kreisiarst Võrus ja Liivimaa Põhja-Lätis tegutsesid linna- ja kreisiarstid Riia linnas ja Riia kreisis, Võnnu linnas ja kreisis, Valmiera linnas ja kreisis.
Kreisi- ehk maakonnalinnades tegutsesid ka linnaarstid (nt Võru linnaarst Friedrich Reinhold Kreutzwald) ja kihelkondades ka kihelkonnaarstid.
Kirju salvei

Kirju salvei ("Salvia viridis") on huulõieliste sugukonda kuuluv mitmeaastane ilutaim. 
Taim hakkab õitsema alles kesksuvel, kuid tema õied on peaaegu nähtamatud, sest asetsevad valgete, roosade või lillade kõrglehtede kaenlas.
Kirju salvei sobib lillekimpudesse ja kuivseadetesse. 
Kasvutingimused.
Kasvamiseks on sobiv toitaineterikas vett hästi läbilaskev muld, pH 6-7. Kirju salvei vajab päikesepaistelist kasvukohta (6-8h päevas), õitseb suvest sügiseni ja olenevalt sordist kasvab 30-90 cm kõrguseks. 
Paljundamine.
Kirju salvei taimed võib ette kasvatada, külvates seemned aprillis. Öökülmade möödudes istutatakse taimed välja. Seemnete idanemise ajal peab muld olema pidevalt niiske. 
Maikuus või ka sügisel võib seemned külvata otse kasvukohale.
Kahjurid ja haigused.
Kirju salveid kahjustavad röövikud, mis tuleb ära korjata käsitsi.
Taimel puuduvad haigused, kuid ta ei talu järske ilmastikumuutusi.
Pek nga

Pek nga on traditsiooniline Malaisia pannkook, mis on populaarne Kedahi osariigi põhjaosas. Kelantani ja Terengganu osariikides tuntakse seda ka "lempeng kelapa" ehk kookosepannkookide nime all. Tavaliselt serveeritakse seda hommikusöögiks.
Traditsioonilise pannkoogi jahusegu hulka on segatud riivitud kookos ja kookospiim. Koogid praetakse praepannil ja serveeritakse koos vürtsika lisandiga ("rendang", "sambal)" või karriga. Traditsiooniliselt serveeritakse pannkooki banaanilehtedel.
Malaisia olümpiamängudel

Malaisia on osalenud nüüdisaegsetel olümpiamängududel oma nime all alates 1964. aastast, kuid tema eellasriigid on osalenud juba varemgi.
Eellasriigid.
Malaia Föderatsiooni (nüüd Lääne-Malaisia osariigid) rahvuslik olümpiakomitee loodi 1953. aastal ja Rahvusvaheline Olümpiakomitee tunnustas seda 1954. aastal. Malaia Föderatsioon võistles 1956. ja 1960. aasta mängudel Malaia (maakood MAL) nime all.
Praegune Sabahi osariik osales 1956. aasta mängudel Põhja-Borneo nime all. Rohkem pole Põhja-Borneo olümpiamängudest võtnud eraldi osa.
Singapur osales olümpiamängudel iseseisvalt neli korda aastatel 1948–1960. Kui 1963. aastal moodustati Malaisia, liitus sellega ka Singapur. 1964. aasta mängudel osales Singapur Malaisia koosseisus. Singapur iseseisvus 1965. aastal ja osaleb alates 1968. aastast iseseisva riigina.
Malaisia olümpiamängudel.
Pärast 1963. aastal Malaisia moodustamist võisteldi selle nime all esimest korda 1964. aasta suveolümpiamängudel. Sestpeale on Malaisia võistelnud kõikidel suveolümpiamängudel, välja arvatud 1980. aastal, kui Malaisia osales Moskva suveolümpiamängude boikotis.
Malaisia kasutas vana Malaia Föderatsiooni maakoodi MAL kuni 1984. aastani, alates 1988. aastast kasutatakse praegust maakoodi MAS.
Malaisia osales esimest korda taliolümpiamängudel 2018. aastal.
Olümpiamedalid.
Malaisia sportlased on võitnud kokku 15 olümpiamedalit, neist 11 sulgpallis, 2 vettehüpetes ja 2 jalgrattasõidus. Esimesed Malaisia olümpiamedalisaajad olid vennad Jalani ja Razif Sidek, kes said 1992. aasta suveolümpiamängudel sulgpalli paarismängus pronksmedali. Ükski Malaisia sportlane pole võitnud kuldmedalit, seetõttu on Malaisia riik, kes on võitnud kõige rohkem olümpiamedaleid ilma kuldmedalit saavutamata.
Taliolümpiamängudelt pole Malaisia saanud ühtegi medalit.
Suvirüps

Suvirüps ehk õlinaeris ("Brassica rapa" subsp. "oleifera" var. "oleifera f. annua" (Metzg.) Thell.) on õli- ja söödataim ristõieliste sugukonnast kapsasrohu perekonnast. Kasvatatakse ja kasutatakse nagu rapsi. Rüps oli esimesi kapsalaadseid, mida hakati kasvatama.
Suvirüpsil on palju ühist naeriga ("Brassica rapa oleifera") nii geneetiliselt kui väliselt. Suvirüpsi metsikuks esivanemaks peetakse põldkapsasrohtu ("Brassica campestris"), mis kohati kasvab ka Eestis. Leheroseti perioodil on suvirüpsi lehed kollakasrohelised ja karvakeste tõttu veidi karedad nagu naeril. Taime varre keskmises osas ja kõrgemal paiknevad lehed on teravaservalised. Suvirüpsi õitsemisel on õied avanemata õiepungadest samal tasemel või neist kõrgemal. Kõdrad paiknevad varre küljes, mis on viltu suunaga ülespoole. Seemned on pruunid kuni punakaspruunid. 
Kasvunõuded.
Suvirüps kasvab kõige paremini keskmisel liivsavi- ja saviliivmullal, mille pH on üle 5,5. Taimele on kohased kõik soodsa niiskusrežiimiga mullad peale turvasmulla. Turvasmuldadel võib suvirüpsi kasvatada haljassöödaks, kuid mitte seemneks, kuna seal valmib seeme hilja ja ebaühtlaselt ning taim lamandub varakult. 
Suvirüps vajab väga hästi haritud mulda. Muld peab olema mitmeaastastest umbrohtudest võimalikult puhas. Nõuetele vastava mullaharimise aluseks on korralik sügiskünd.
Suvirüpsi külv.
Suvirüpsi tuleks külvata varajaste teraviljadega ühel ajal, kohe kui mulla küpsus seda võimaldab. Liiga varajase külvi korral võib ebasoodsate tingimuste tõttu tärkamine viibida. Selle tagajärjel võivad raskesti tõrjutavad umbrohud kasvada suvirüpsist ette. Suvirüpsi seemned hakkavad idanema +5 kraadi juures, kuid alles 10–15 kraadi juures kulgeb idanemine hoogsalt. Soovitav on lasta pärast esimest mullaharimist umbrohud kasvama ja külvieelse mullaharimisega need hävitada. Soovitatav on külvata 10–15 cm reavahega. Kitsa reavahega külvatud suvirüps suudab umbrohtumust paremini alla suruda kui laiema reavahega külv. Ühtlasemalt jaotatud taimestiku puhul valmib seeme ühtlasemalt ja isegi mõni päev kiiremini. Seeme külvatakse 2-3 cm sügavusele, kergemate muldade puhul isegi 4 cm sügavusele. Liiga madalale külvatud seeme võib jääda kuiva kätte. Liiga sügavale külvatud seeme tärkab hilja ning kulutab tärkamiseks palju energiat jäädes nõrgaks.
Suvirüpsi õli.
Suvirüpsi lehtedest on leitud 48 lenduvat ühendit, mis moodustasid 94,0–96,6% taimeõlidest. Peamisteks koostisosadeks olid 3-butenüülisotiotsüanaat, 4-pentenüülisotiotsüanaat, 2-metüül-5-heksenonitriil, 2-fenüületüülisotiotsüanaat ja fütool. Suvirüpsi eeterlik õli sisaldab rohkesti väävlit ja lämmastikku sisaldavaid ühendeid, mis on iseloomulikud Kapsasrohu perekonna liikmetele.
Väetamine.
Optimaalse väetamise norm lämmastikuga on suvirüpsil 100kg/ha. Fosfori ja kaaliumi optimaalne norm on vastavalt 30kg ja 60kg hektarile. Väävli lisamiseks soovitatakse 1:5 kuni 1:10 väävli ja lämmastiku suhet.
Taliraps

Taliraps.
Taliraps ("Brassica napus var. napus") on üks levinumaid õlikultuure, mida kasvatatakse peamiselt õli tootmiseks. Taim on rapsi alamliik, mis kuulub ristõieliste sugukonda. Taliraps on kõdraline taim. Taliraps on oluline põllumajanduskultuur tänu oma heale saagikusele ja õli kvaliteedile.
Kirjeldus.
Taliraps on rohttaim, mille varred võivad ulatuda 80–150 cm kõrguseni. Lehed on sinakasrohelised ja kaetud vahaja kihiga. Õied on kollased ja asetsevad kobarates. Viljad on kaunades, mis sisaldavad väikeseid musti või pruune seemneid. Taimel on sügavale ulatuv peajuur, mis aitab tal paremini taluda põuda ja parandada mulla struktuuri. 
Kasvatamine.
Talirapsi kasvatatakse peamiselt parasvöötmes, kus ta külvatakse sügisel ja talvitub lume all. See taim on vastupidav madalatele temperatuuridele ja talub kuni 15-kraadilist (C) külma. Kevadel alustab ta kiiresti kasvu ning õitsemine toimub mai lõpus või juuni alguses. Saak koristatakse tavaliselt juulis või augustis. 
Talirapsi kasvatamisel pööratakse tähelepanu külvikorrale, kuna see aitab vähendada haiguste ja kahjurite levikut. Tavaliselt ei soovitata talirapsi kasvatada samal põllul mitte sagedamini kui iga 3–4 aasta tagant. Taim vajab toiteainerikast mulda ning piisavalt lämmastikku, fosforit ja kaaliumi. 
Kasutamine.
Talirapsi kasutatakse peamiselt toiduõli tootmiseks, kuid ka söödateraviljana ja biokütuse toorainena. Rapsiõli on suure oleiinhappesisaldusega, mistõttu on see tervislikum alternatiiv paljudele teistele taimeõlidele. Rapsikooki kasutatakse loomasöödana ja talirapsi rohumass on hea siloallikas. 
Haigused ja kahjurid.
Taliraps on vastuvõtlik mitmetele haigustele ja kahjuritele. Levinumad haigused: 
Tavalisemad kahjurid: 
Haiguste ja kahjurite tõrjeks kasutatakse nii agrotehnilisi võtteid (külvikord, umbrohutõrje, mulla harimine) kui ka keemilisi taimekaitsevahendeid. 
Talirapsi roll keskkonnas.
Taliraps on oluline mesilastele ja teistele tolmeldajatele, kuna taim toodab rikkalikult nektarit ja on kevadel üks esimesi õitsejaid. Lisaks aitab taliraps parandada mulla viljakust ja struktuuri ning vähendab erosiooni.
Mulla poorsus

Mulla poorsus.
Mulla poorsus on mulla tahkete osakeste vahelistes avades ja õõnsustes paiknev vesi ja õhk. Mulla poorsus jaguneb 6-eks: seotud veega täidetud poorsus,
liikumatu kapillaarveega täidetud poorsus,
raskesti liikuva kapillaarveega täidetud poorsus,
kergesti liikuva kapillaarveega täidetud poorsus,
aeratsioonipoorsus,
mulla üldpoorsus.
Poor.
Poor on mullas olev ava või õõs, mis on ebakorrapärase suuruse või kujuga. Mulla poorides paikneb vesi ja õhk. Poorsus on mulla füüsikalise ja bioloogilise seisundi üks olulisemaid näitajaid. Poorsus on tähtis mulla omadus, mis eristab mulda massiivsest kivimist.
Mulla üldpoorsus.
Mulla üldpoorsus (Pü%) näitab nii struktuuriagregaatidesiseste ja -vaheliste pooride summaarset osakaalu mulla üldmahus protsentides. See leitakse mulla lasuvustiheduse (Dm) ja tahke faasi tiheduse (De) põhjal:
formula_1
Seotud veega täidetud poorsus.
Seotud veega täidetud poorsus (Ps%) arvutatakse maksimaalse hügroskoopsuse (Wmh) ja lasuvustiheduse (Dm) järgi:
formula_2
Liikumatu kapillaarveega täidetud poorsus.
Liikumatu kapillaarveega täidetud poorsus(Pk1%) leitakse kapillaarsidemete katkemise veemahutavuse (Wkk) ja taimede närbumisniiskusega (Wnärb):
formula_3
Raskesti liikuva kapillaarveega täidetud poorsus.
Raskesti liikuva kapillaarveega täidetud poorsus (Pk2%) on tähtis, sest see näitab taimede poolt keskmiselt omastatavat ja suhteliselt püsivat mulla veevaru, mille korral saadakse maksimaalne saak. See leitakse väliveemahutavuse (Wv) ja kapillaarsidemete katkemise veemahutavusega (Wkk):
formula_4
Kergesti liikuva kapillaarveega täidetud poorsus.
Kergesti liikuva kapillaarveega täidetud poorsus (Pk3%) võetakse arvesse kõrge põhjaveeseisuga muldades, kui kapillaarvööde ulatub mullaprofiili. Selle poorsuse puhul lähtutakse arvutamisel kapillaarsest (Wk) ja väliveemahutavusest (Wv):
formula_5
Aeratsioonipoorsus.
Aeratsioonipoorsusest (Paer%) sõltub mulla õhustatus, filtratsioon ning õhuvahetus mulla ja atmosfääri vahel. Aeratsioonipoorsus sõltub otseselt mulla veesisaldusest. Väliveemahutavuse juures on aeratsioonipoorsus leitav üldpoorsuse (Pü) ja maksimaalse veemahutavuse (Wmaks) põhjal:
formula_6
Mullaproov

Mullaproov on mulla analüüsimiseks võetav proov, mis annab teavet mulla füüsikaliste ja keemiliste omaduste kohta. Seda kasutatakse põhiliselt põllumajanduses, kuid ka keskkonnaseires ja teadusuuringutes, et hinnata mulla toitainesisaldust, happesust, orgaanilise aine taset ja muid olulisi näitajaid. 
Mullaproovide tähtsus.
Mullaproovide regulaarne võtmine aitab põllumajandustootjatel teha teadlikke otsuseid väetamise, lubjaga töötlemise ja kultuuride vaheldamise kohta. Samuti annab see võimaluse hinnata agrotehnolooglisi vajadusi. Õigeaegne analüüs võimaldab ennetada toitainete puudust või ülejääki, mis võib mõjutada saagikust ja keskkonnaseisundit. 
Mullaproovi võtmise meetodid.
Mullaproovide võtmine peab toimuma korrektselt, et tulemused oleksid usaldusväärsed. Proovid võetakse ühtlaselt valitud alalt mullapuuriga, vältides anomaalseid kohti, nagu kompostihunnikud või sõnnikuga rikastatud alad. Proovid kogutakse 15–30 erinevast punktist algul ämbrisse ja segatakse ühtlaseks komposiitprooviks karpi, mis tuleks võimalikult kiiresti transportida laborisse. Eestis asub antud labor Sakus. 
Analüüsitavad näitajad.
Mullaproovide analüüsimisel määratakse makro- ja mikroelementide sisaldus (nt lämmastik, fosfor, kaalium, magneesium, boor), pH-tase, orgaanilise aine sisaldus ja soolsus. Need andmed võimaldavad põllumeestel määrata sobiva väetusplaani ja vähendada keskkonnamõjusid. 
Kiirtestid ja laboratoorsed analüüsid.
Tänapäeval kasutatakse lisaks klassikalistele laborianalüüsidele ka kiirteste, mis võimaldavad mullaomadusi hinnata otse põllul. Kuigi kiirtestid annavad kiire ülevaate mulla seisundist, on nende täpsus piiratud. Parima tulemuse saamiseks tuleks neid kombineerida laboratoorsete meetoditega.
Kirpmardikas

Kirpmardikas ("Alticinae") on lehemardikate alamperekonna putukas, kes on tuntud kultuurtaimede kahjurina. Täiskasvanud kirpmardikas toitub taimede lehtedest, samas kui vastne kahjustab juuri.
Välimus.
Kirpmardikas on väike, tavaliselt alla 6 mm pikkune ja sageli tumedat värvi. Mardika suured tagajalad on kohandatud hüppamiseks.
Levinumad liigid.
Viinamarja-kirpmardikas ("Altica chalybea") on 4-5 mm pikkune ja tumesinist värvi. Varakevadel toitub ta viinamarjapungadest ning suvel viinamarjalehtedest. Viinamarja-kirpmardika tõrjumiseks pihustatakse viinamarjalehti arseenimürgi või mõne muu insektitsiidiga.
Kartuli-kirpmardikas on must, umbes 1,5 mm pikkune ja väga levinud kahjur Põhja-Ameerikas, kes toitub maavitsalisdest nagu kartulid, tomatid, paprika, baklažaan. Täiskasvanud isendid ilmuvad mullast kevade keskpaiku ja toituvad maavitsaliste noortest lehtedest. Vastsed kahjustavad kartulimugulaid, tekitades nende pinnale ja sisemusele roopaid ja lohke, mis kooritud kartulitel on nähtavad mustade laikudena. Kartuli-kirpmardikas levitab ka mitmeid kartulihaigusi.
Maisi-kirpmardikas on umbes 1,5 mm pikkune musta värvi putukas, kes toitub maisitaimedest. Maisi-kirpmardika kahjustused esinevad peamiselt alla 15 cm kõrgustel taimedel ning on ohtlikud eelkõige kehvades kasvutingimustes. Ta toitub lehtedest, eemaldades neilt rohelise pealmise kihi ja jättes järele ebakorrapärased pruunid või hallid jooned. Lisaks lehtede kahjustamisele levitab maisi-kirpmardikas Stewarti närbumistõbe põhjustavat bakterit.
Triibuline kirpmardikas sööb peamiselt ristõielisi taimi nagu kapsas, spargelkapsas, raps ja redis. Täiskasvanud mardikas on 2 mm pikk ja läikivmustade kattetiibadega, millel on kollakate triipudega muster. Täiskasvanud mardika tekitatud kahjustused ilmuvad lehtedele väikeste lohkude või aukudena. Vastsed tekitavad tõsist kahju taimede juurtele, eriti naeristel ja redistel. Triibuline kirpmardikas on kõige levinum rapsikultuuride kahjur. Nad närivad lehtedesse väikeseid auke, mis vähendavad taime fotosünteesipinda ja kasvukiirust. Kui noored taimed saavad tugevalt kahjustada, võivad nad hukkuda. Eriti kriitiline on periood enne 4–6 pärislehe arengut. 
Kahvatutriibuline kirpmardikas toitub kapsast, ubadest, tomatitest, maisist ja maasikatest, kuigi tema looduslikeks peremeestaimedeks on puju ja hanemalts. Täiskasvanud putuka pikkus on umbes 3 mm ning selle värvus varieerub punakast pruunikaskollaseni. Tiibadel on lai sirge kollane triip.
Rehepeksumasin

Rehepeksumasin, tuntud ka kui viljapeksumasin või viljapeksur, on põllumajandusseade, mida kasutatakse teravilja peksmiseks, et eraldada terad viljapeadest ning eemaldada aganad ja muud lisandid. See leiutis oli oluline samm põllumajanduse mehhaniseerimisel, vähendades oluliselt käsitsi tehtavat tööd ja suurendades saagikoristuse efektiivsust.
Ajalugu.
Enne rehepeksumasina leiutamist eraldati terad viljapeadest käsitsi, kasutades selleks vikatit või muid lihtsaid tööriistu. See protsess oli aeganõudev ja töömahukas. Esimese mehhaniseeritud rehepeksumasina töötas välja šoti insener Andrew Meikle umbes 1784. aastal, pakkudes tõhusamat lahendust terade eraldamiseks. Mõned allikad viitavad, et ta patenteeris oma masina 1786. aastal.
Enne Meikleti olid olemas lihtsamad rehepeksumehhanismid, kuid need polnud laialdaselt kasutusel ega efektiivsed. Meikle täiustas varasemaid lahendusi, kasutades trumlil põhinevat süsteemi, mis suurendas töökiirust ja efektiivsust.
19. sajandi alguseks olid rehepeksumasinad laialdaselt levinud üle Euroopa ja Põhja-Ameerika, aidates kaasa põllumajanduse industrialiseerimisele.
Eestis võeti esimesed rehepeksumasinad kasutusele 19. sajandi teisel poolel, esialgu peamiselt suurtes mõisates. 20. sajandi alguseks muutusid need kättesaadavamaks ka väiketalunikele.
Tööpõhimõte.
Rehepeksumasin koosneb järgmistest põhiosadest:
Masina tööprotsess algab viljakõrte sisestamisega peksuseadisesse, kus pöörlevad trumlid või latid eraldavad terad viljapeadest. Seejärel suunatakse eraldatud materjal puhastusseadisesse, kus ventilaatorite või sõelte abil eemaldatakse aganad ja muud kerged osakesed, jättes alles puhtad terad. Esialgu töötasid rehepeksumasinad käsitsi või loomajõul, kuid hiljem hakati kasutama aurumasinaid ning sisepõlemismootoreid, mis suurendasid töö efektiivsust.
Rehepeksumasinad Eestis.
Eestis on mitmed muuseumid ja talupidamised säilitanud ajaloolisi rehepeksumasinaid. Eesti Põllumajandusmuuseumis ning erinevates vabaõhumuuseumides on võimalik näha vanu rehepeksumasinaid ja tutvuda nende tööprotsessiga. Need eksponaadid aitavad mõista rehepeksumasinate rolli Eesti põllumajanduse ajaloos ning nende mõju talupidamise arengule.
Kokkuvõte.
Rehepeksumasin oli murranguline leiutis, mis muutis oluliselt teraviljakasvatuse praktikaid. Selle kasutuselevõtt vähendas käsitsitöö mahtu, kiirendas saagikoristust ning parandas teravilja kvaliteeti. Kuigi tänapäeval on need masinad asendunud kaasaegsete kombainidega, jääb nende ajalooline tähtsus põllumajanduse arengus märkimisväärseks.
Nasi tumpang

Nasi tumpang on Malaisiast Kelantani osariigist pärit riisiroog. "Nasi tumpang" koosneb riisist, mille kihtidest on vormitud koonus ja mis on mähitud banaanilehe sisse, et säilitada selle aroomi. Riisi kihtide vahele lisatakse tavaliselt näiteks veiseliha või kala, krevetid, magus sambal, kurk, omlett. 
Traditsiooniliselt on see Kelantani osariigis reisijate või sealsete talupidajate jaoks põhitoit, mida tööle kaasa võtta.
Jerai mägi

Jerai mägi (malai keeles "Gunung Jerai") on mägi Kedahi osariigis Malaisias, kõrgusega 1217 meetrit. Mägi paikneb Kedahi territooriumil Kuala Muda ja Yani piirkondade piiril.
Geoloogia.
Jerai on 1217 meetri kõrgune saarmägi Malaka väina ranniku lähedal. Mägi on osa samanimelisest geoloogilisest formatsioonist, mis joondub Matchinchangi formatsiooniga Langkawi saarel. Jerai formatsioon on algselt settekivimiformatsioon, mis koosneb täielikult moondunud liivakivist ja savikildast ning sisaldab argilliiti, areniiti ja porfüürseid kivimeid.
Ajaloost.
On oletatud, et mägi oli kunagi saar Pulai Serai kuni maailmamere veetaseme languseni. Sellele on arvatud viitavat Muutuste raamatus mainitud maa nimega Pu Lou Shi (Pulau Sri), mis asus Sriboghast läänes.
Turism.
Mäe tippu on rajatud turismikeskus. Mäelt avanevad vaated Yani piirkonna riisipõldudele ja Pinangi saarele.
Lincoln Continental

Lincoln Continental on sõiduautomudel, mida tootis aastatel 1939–2020 Ameerika Ühendriikide autotootja Lincoln (Ford Motor Company osa). Mudel loodi Edsel Fordi isikliku tellimusautona, mis põhines 1939. aasta kabrioletil Lincoln-Zephyr. Selle kujunduses kasutati Euroopa "continental" stiilielemente, sealhulgas tagaküljele paigutatud varuratast.
Continentalist valmistati kümme põlvkonda ning see oli tootmises üle 55 aasta. Continental täitis aja jooksul erinevaid rolle, olles nii Lincolni lipulaev kui ka baasmudel. Aastatel 1961–1976 oli see Lincolni ainus mudel. Continental on kolm korda tootmisest eemaldatud: 1949–1955, 1981 (asendudes Lincoln Town Cariga) ja 2002 (asendudes Lincoln MKS-iga). Aastal 2017 naasis see tootmisesse kümnenda põlvkonna mudelina.
Continental oli esimene nn isiklik luksusauto ("personal luxury car") ning keskendus stiilile ja mugavusele. Aastatel 1956–1957 oli see lühiealise Continental Divisioni lipulaev. Aastal 1969 algas Continental Marki seeria, mis kestis kuus põlvkonda kuni 1998. aastani. 
Continental on mitmes mõttes Ameerika Ühendriikide autotööstuse verstapost, olles viimane USA V12-mootoriga mudel (1948), viimane neljaukseline kabriolett (1967) ja viimane "downsizing"’i läbinud Lincolni sedaan (1980).
2020. aastal lõppes Continental ja MKZ-i tootmine Ameerika Ühendriikides ning Lincoln muutus täielikult linnamaasturitele keskenduvaks automargiks. Pärast Ameerika Ühendriikide turult kadumist plaanis Ford jätkata Continentali tootmist Hiinas.
Muda jõgi

Muda jõgi (malai keeles "Sungai Muda") on jõgi Malaisias Kedahi osariigis. See on osariigi pikim jõgi.
Kirjeldus.
Jõe pikkus on umbes 180 km ja jõgikonna pindala 4111 km².
Muda jõgi saab alguse Ulu Muda metsas Siki piirkonnas Kirde-Kedahis. Tai piiriga paralleelselt kulgedes varustab jõgi veega Kedahi ja Penangi osariike. Jõgi läbib suure osa Siki piirkonnast ja jõuab seejärel Balingi piirkonda, kus kohtub Kuala Ketilis vasakpoolse Ketili lisajõega.
Seejärel voolab jõgi läände ja läbib Kedahi suuruselt teise linna Sungai Petani lõunapoolseid eeslinnu. Jõgi on piiriks Kuala Muda piirkonna ja Põhja-Seberangi Perai piirkonna vahel. Muda jõgi suubub Malaka väina Kota Kuala Mudas (Kuala Muda tähendab Muda suudmeala).
Mussooniperioodil võivad vihmad põhjustada jõel suuri üleujutusi.
Ehitised.
Muda jõele ehitati 2004. aastal valminud Berisi tamm, mille abil reguleeritakse Muda veevoolu, et kasutada Muda jõgikonnas vett riisi- või mäestikukultuuride niisutamiseks, koduseks ja tööstuslikuks veevarustuseks ning muuks otstarbeks.