Psüühiline funktsioon

Psüühiline funktsioon ehk mentaalne funktsioon on protsess, mille läbi toimub organismi suhe ümbritseva keskkonnaga ja mille eesmärk on organismi jaoks võimalikult optimaalse seisundi kindlustamine sõltuvalt ümbritseva keskkonna tingimustest.
Ajalugu.
A. Augustinus.
Kuigi psüühika olemus pakkus suurt huvi juba Vana-Kreeka filosoofidele nagu Aristoteles (kes psüühikat uurides oletas, et mälu, tähelepanu, fantaasia substraat paikneb ajuvatsakestes), tõstis psüühilised funktsioonid eraldi esile Augustinus oma teoses "De trinitate".
Augustinuse eesmärk ei olnud uurida inimpsüühika olemust, vaid püüd lahendada konflikti arusaamade vahel kolmainsusest. Nimelt – varakristliku perioodi lõpus kujutas Kolmainsus endast tõsist loogilist vasturääkivust. Kuigi tollane kirik lükkas tagasi kõik ratsionaalsed seletused, mis püüdsid lahendada seda loogilist konflikti, pakkus Augustinus välja mudeli, kujutamaks ette Kolmainsust.
Ta lähtus Imago Dei ehk Jumala kujutise mõistest – inimene on jumala projektsioon. Olles tuttav varasemate mõtlejate käsitlustega inimhingest ja hinge kohast inimeses, püstitas ta hüpoteesi, et Jumal projitseerub inimese vaimus. Seega peab inimese vaimus projitseeruma ka Jumalik Kolmainsus, olles samaaegselt üks substants. Vaadeldes inimesi, leidis Augustinus psüühikas kolm üliolulist tunnust/funktsiooni, mis on eraldi täheldatavad, aga ühtselt toimivad. Nendeks olid Augustinuse arvates mälu, intellekt ja tahe.
Mälu juures pidas Augustinus tähtsaks just mälu toimimist nii, et oleks kindlustatud inimese optimaalne talitlemine – tähtis pole mitte see, kuidas asju meelde jäetakse, vaid see, mida meelde jäetakse. See tähendab, et Augustinuse nägemuse järgi andmete salvestamisel mälustruktuuridesse toimub informatsiooni olulisuse hindamine ja ainult tõeliselt tähtis informatsioon salvestatakse.
Sarnaselt mäluga pidas Augustinus intellekti juures oluliseks just seda, millest aru saadakse. Seega on Augustinuse jaoks tähtis mõista nähtuse olemust – mis on nähtuse juures olulise tähendusega ja mis ei ole olulise tähendusega antud nähtuse olemuse mõistmisel. Ja kui inimene on suuteline aru saama nähtuse olemusest, siis avaneb inimesel võimalus seda nähtust ära kasutada oma optimaalse seisundi tagamiseks.
Tähtsuse analoogiat rakendades järeldas Augustinus, et tõeliselt tähtis on tahte eesmärk . See tähendab, et inimese eksistentsi optimaalne keskkond on kindlustatud ainult siis, kui inimese soovid lähtuvad tema olulistest vajadustest.
Need kolm vaimu omadust moodustavad Augustinuse nägemuse kohaselt ühtse terviku ja on võrdväärse tähtsusega, et ühtses tervikus (psüühikas) toimida.
René Descartes.
Arvatakse, et mehhanismi, kuidas realiseerub psüühika talitlus, kirjeldas esimesena prantsuse filosoof René Descartes (hüdrauliline mudel).
Franz Gall.
Franz Gall oletas, et igal psüühilisel funktsioonil on oma kindel anatoomiline substraat.
Carl Gustav Jung.
Carl Gustav Jung arendas olulisel määral edasi arusaamu psüühika struktuurist. Oma uurimustest kokkuvõtteid tehes eristas Jung nelja psühholoogilist põhifunktsiooni: mõtlemist, tundmist, intuitsiooni ja aistmist.
Tänapäev.
Psüühilisi funktsioone on võimalik liigitada mitmeti, näiteks nii: