tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Abiminister

Abiminister on valitsuskabineti liikmest ministrit abistav kõrgem riigiametnik. Sageli kureerib abiminister laiema vastutusalaga ministeeriumis ühte kitsamat valdkonda.
Abiministrid Eestis.
Abiministri ametikohad seadustati muudatustega Vabariigi Valitsuse seaduses 2003. aasta juulist.
Abiministri ülesandeks oli juhtida ministrilt saadud volituste piires ministeeriumi valitsemisalasse kuuluvates küsimustes poliitika kujundamisega tegelevaid struktuuriüksusi, korraldada ministeeriumi valitsemisalasse kuuluvaid küsimusi ja täita muid ministri antud ülesandeid.
Abiministri ametikoht kuulus ministeeriumi koosseisu, abiministrid olid avalikud teenistujad avaliku teenistuse seaduse mõttes. Igas ministeeriumis võis samal ajal olla vaid üks abiminister. Abiministri nimetas ametisse Vabariigi Valitsus oma korraldusega ministeeriumi juhtiva ministri ettepanekul. Sarnaselt võis abiministrit ka teenistusest vabastada. Abiministri volitused lõppesid vastava ministri või kogu Vabariigi Valitsuse volituste lõppemisel.
Esimese abiministrina määrati 8. oktoobrist 2003 sotsiaalministeeriumi abiministri ametisse Külvar Mand. Viimasena tegutses abiministri ametis Keskkonnaministeeriumi abiminister Rita Annus, kes vabastati ametist 2008. aasta juunis. Peale teda uusi abiministreid ametisse ei määratud. Abiministri ametikohti reguleerinud sätted Vabariigi Valitsuse seaduses tunnistati kehtetuks 1. juulist 2014.
Samuli Paulaharju

Samuli Paulaharju (14. aprill 1875 Kurikka – 6. veebruar 1944 Oulu) oli Soome kooliõpetaja, kirjanik, rahvaluulekoguja ja fotograaf.
Estonia mäetipp

Estonia mäetipp on 6211 m kõrgune mägi Pamiiris Taga-Alai ahelikus. 
Mäetipu vallutasid esimestena 1960. aastal Eesti mägironijad, teiste seas Peeter Varep, Heino Paltser ja Hillar Kaal. See oli eestlaste esimene tõus üle 6000 m kõrgusele mäetipule.
1990. aastal tõusis Tõivo Sarmeti juhtimisel Estonia ja Lenini mäetippu 5 inimest.
22. augustil 2018 tõusis Eesti Vabariigi 100. aastapäeva puhul mäetippu ekspeditsiooni Raivo Plumeri juhtimisel. Kaheteistkümnest mägironijast jõudsid tippu kümme ja kaks jäid madalamale laagrisse.
Harju Maakonnaraamatukogu

Harju Maakonnaraamatukogu on Harju maakonnas Keila linnas aadressil Ehitajate tee 1 asuv maakonnaraamatukogu, mida haldab Keila linnavalitsus. 
Raamatukogu teeninduspiirkond on Keila linn ning põhiteenused on teavikute kohapeal kasutamine, kojulaenutus ja avalikule teabele üldkasutatava andmesidevõrgu kaudu juurdepääsu võimaldamine. 
Raamatukogul on kaks osakonda: teenindusosakond ja kogude arendamise osakond.
Raamatukogus on hoiul tõlkija ja esseisti Enn Soosaare (1937–2010) isiklik raamatukogu ja  osa välis-eesti kirjaniku Arvo Mägi (1931–2004) isiklikust raamatukogust. Kokku oli Harju Maakonnaraamatukogus 2019. aasta lõpu seisuga 100 219 teavikut.
Harju Maakonnaraamatukogu täidab täiendavalt raamatukoguteeninduse maakondliku koordineerimise ülesandeid, millest peamisteks on erialane nõustamine, täiendkoolituse korraldamine ja kogude komplekteerimine.
Raamatukogu annab kord kvartalis välja infolehte.
Ajalugu.
Jakob Maaberg asutas 1883. aastal Keilasse esimese laenuraamatukogu, mis tegutses üheksa aastat. Eesti, Liivimaa ja Peterburi raamatukogude nimekirjades aastatest 1909–1911 ja 1913 märgitakse ära 1903. aastal asutatud raamatukogu Keila mõisas. 
Praegune raamatukogu peab oma eelkäijaks siiski Keila Rahvahariduse Seltsi raamatukogu, mis avati lugejatele 2. veebruaril 1919. Kui Keila sai 1938. aastal linnaõigused, otsustas selts raamatukogu üle anda linnale. 1941. aastal oli raamatukogus 3500 köidet. Sõja aastatel jäi raamatukogu üsnagi laokile, palju raamatuid kanti laiali. 1945. aastal kandis raamatukogu nimetust Keila Valla ja Linna Keskraamatukogu ja fondis 2547 raamatut. 
1. oktoobril 1951 loodi Keilas lasteraamatukogu. 1957. aastal koliti uude vastvalminud kultuurimajja.
Kuuste raamatukogu

Kuuste raamatukogu on Tartu maakonnas Vana-Kuustes Vana-Kuuste mõisa härrastemajas asuv raamatukogu. Raamatukogu viidi mõisahoonesse 2001. aastal.
1926–1940: raamatukogu Sipe algkoolis.
Kuuste raamatukogu sünniajaks võib lugeda 1926. aastat, mil Vana-Kuuste vallavalitsus otsustas asutada Sipe algkooli juurde täiskasvanutele ja õpilastele avaliku raamatukogu. Raamatukogu komplekteerimine ja laenutamine tehti ülesandeks koolijuhataja Eduard Prügile. Raamatute arv kogus oli 54, sellest ilukirjandust 45. Raamatud olid liigitatud, kasutati inventarivihikut ja kaardikataloogi. Lugejaid oli 34, neist 14 õpilast. 1940. aastaks oli fondis juba 703 raamatut, neist ilukirjandust 433. Kõik raamatud olid eestikeelsed. Raamatukogu oli avatud kaks tundi nädalas, korraga laenutati kuni neli köidet 30 päevaks. Raamatukogu mahtus ära klassitoa kappi ja jäi sinna 15 aastaks.
1941–1950: raamatukogu Vana-Kuuste mõisa härrastemajas.
1941. aastal viidi avalik raamatukogu Vana-Kuuste mõisa härrastemajja, kus asusid tööle ka Kambja valla täitevkomitee ja rahvamaja. Kooliraamatukogu jäi Sipele ja hävis sõjas peaaegu täielikult. Ka Kuuste raamatukogu sai osaliselt kannatada.
Kuuste raamatukogu taasavati 1945. aastal. 1947. aastal asus raamatukogujuhatajana tööle Elisabeth Kihno, kelle juhtimisel saavutas Kuuste raamatukogu vabariiklikul ülevaatusel juba 1948. aastal esikoha.
1951–2000: raamatukogu rännuaastad.
1951. aastal alustas Vana-Kuuste mõisahoones tööd Kuuste 7-klassiline kool ja raamatukogu pidi poole sajandi jooksul viis korda asupaika vahetama, sest alati läks ruume kellelegi rohkem tarvis. Kolimiste raskus langes 1959. aastast raamatukogu juhatama asunud Saima Nemvaltsi õlgadele. Mõisahoonest koliti kõigepealt kõrvalasuvasse moonakamajja, sealt kolhoosi "Uus elu" senisesse kontorisse, seejärel Vambola kolhoosi vabanenud kontorisse ning lõpuks isegi kolhoosi töökoja 30 ruutmeetri suurusesse kütteta abiruumi.
Alates 2001: raamatukogu tagasi Vana-Kuuste mõisa härrastemajas.
2001. aastal kolis raamatukogu tagasi Vana-Kuuste mõisa härrastemajja. Muu hulgas (taas)ühendati küla- ja kooliraamatukogu. Raamatukogu teenindab nii kõiki piirkonna lugejaid kui ka kooli, tegeldes ka õppekirjanduse hankimise, laenutuse ja müügiga. Raamatuid on koos õpikutega üle 15 000, lugejaid 200 ringis. 42 aastat Kuuste raamatukogu juhatajana töötanud Saima Nemvalts ja kauaaegne kooliraamatukogu juhataja Milvi Padjus läksid pensionile. Ühendatud raamatukogu juhatajana asus tööle Kuuste kooli emakeeleõpetaja Heli Nemvalts.
Alates 1. oktoobrist 2020 töötab Kuuste raamatukogu Tõrvandi raamatukogu harukoguna.
Viisakusmaksiimid

Vastavalt Geoffrey Leechile on olemas viisakuspõhimõtted koos vestlus maksiimidega, mis sarnanevad nendega, mida Paul Grice formuleeris. Ta loetleb kuus maksiimi: taktitunne, suuremeelsus, heakskiit, tagasihoidlikkus, nõustumine ja sümpaatia. Esimene ja teine moodustavad paari nagu ka kolmas ja neljas. Need maksiimid varieeruvad kultuuriti: mis on ühes kultuuris viisakas, võib olla imelik või ebaviisakas teises. 
Taktitunne.
See maksiim ütleb: „Vähenda teise inimese vaeva ja suurenda teise inimese hüve.“ Esimene puudutab negatiivse viisakuse strateegiat ja teine positiivse viisakuse strateegiat. Selle maksiimi esimene osa sobib kokku Browni ja Levinsoni negatiivse viisakuse strateegiaga, mis vähendab kohustust. Teine pool peegeldab positiivse viisakuse strateegiat, mis keskendub kuulaja huvidele, tahtmistele ja vajadustele.
Suuremeelsus.
See maksiim ütleb: „Vähenda iseenda kasu ja suurenda iseenda kulusid.” 
Heakskiit.
Heakskiit ütleb: „Vähenda laitust teisele ja suurenda kiitust.“ Esimene osa väldib lahkarvamust ja teine tekitab inimestes heaolu, näidates solidaarsust. 
Tagasihoidlikkus.
Tagasihoidlikkus ütleb: „Suurenda eneselaitust ja vähenda enesekiitust.“ 
Nõustumine.
Nõustumismaksiim ütleb: „Vähenda enda ja kuulaja vahelisi lahkarvamusi ning suurenda nõustumisi.“ See on kooskõlas Browni ja Levinsoni strateegiaga, mis püüab kokkuleppele jõuda ja väldib lahkarvamust. 
Sümpaatia.
Sümpaatiamaksiim ütleb: „Vähenda omavahelist antipaatiat ja suurenda sümpaatiat.“ Sinna kuulub väike grupp kõneakte, nagu õnnitlus, kaastunne ja muud, mis on kooskõlas Browni ja Levinsoni positiivse viisakuse strateegiaga.
Prandi looduskaitseala

Prandi looduskaitseala on looduskaitseala Järva maakonnas .
Kaitseala pindala on 862,6 ha.
Kaitsealale jäävaid objekte:
Nuiasõda

Nuiasõda (soome keeles Nuijasota, rootsi keeles Klubbekriget) oli aastatel 1596–1597 Rootsi Kuningriigis (tänapäeva Soome aladel) aset leidnud talupoegade ülestõus, mille peamised põhjused olid koormiste suurendamine, veel alistamata rahva vastupanu ja väline ärgitamine.
Ülestõusu nimi tuleneb sellest, et talupojad olid relvastatud erinevate nüride relvadega (nt kaikad, koodid ja nuiad), sest neid peeti kõige tõhusamateks relvadeks tugevalt soomustatud vaenlase vastu. Väikemaaomanike käsutuses olid ka mõõgad, mõned tulirelvad ja kaks suurtükki. Nende vastase Klas Flemingi väed koosnesid professionaalsetest, korralikult relvastatud ja soomustatud sõduritest.
Sõda.
1595. aasta jõululaupäeval algas esimene ülestõus, mis oli küll algul edukas, kuid suruti peagi ratsaväe poolt maha. 1596. aasta detsembris algas Nuiasõda ja talupojad võitsid hulga kokkupõrkeid jalaväega. Klas Fleming alustas läbirääkimisi vaherahu sõlmimise asjus, millega nõudis ka talupoegade juhi Jaakko Ilkka alistumist. Ilkka põgenes, et vältida enda üles andmist, ja sõduritepoolse tagaajamise tulemusel hajus talupoegade vägi laiali. Järgneva kahe kuu jooksul tapeti neist vähemalt 1500. Koos Jaakko Ilkkaga hukati 1597. aasta 27. jaanuaril veel viis mässujuhti.
Ülestõusu viimane osa.
Pohjanmaa kesk- ja põhjaosa uueks kuberneriks määratud Israel Laurinpoika plaanis küll mässu toetada, kuid otsustas Flemingi vastu astumise asemel põgeneda. Juhita talupojad alustasid Flemingi vastu lahingut 1597. aasta 24. veebruaril. Rohkem kui 1000 neist tapeti ja 500 võeti vangi.
Ülestõusunud olid peamiselt Soome talupojad Pohjanmaa, Põhja-Häme ja Savo maakonnast. Neid sündmusi võib vaadelda kui osa suuremast kuningas Sigismundi ja hertsog Karli vahelisest võimuvõitlusest.
Pärand.
Ajaloolane ja fennomaan Yrjö Sakari Yrjö-Koskinen käsitleb oma teoses "Nuijasota, sen syyt ja tapaukset" (1857–1859) talupoegi kui vabaduse ja õigluse eest võitlejaid. Üks Soome esimesi ajaloolisi romaane, Fredrika Runebergi teos "Sigrid Liljeholm" (1862) kirjeldab naiste saatust Nuiasõja ajal. Albert Edelfelti maal "Põletatud küla" (1879) kujutab kalju taha peituvat naist, last ja vanameest ning taamal põlevat küla.
Poeet Kaarlo Kramsu ülistas ülestõusnuid ja kurtis nende lüüasaamise üle "Runoelmias" (1887) ilmunud patriootilistes poeemides nagu "Ilkka", "Hannu Krankka" ja "Santavuoren tappelu". Pärast 1918. aasta Soome kodusõda on arutelus rõhutatud hertsog Karli (hilisem kuningas Karl IX) rolli ülestõusule õhutamises (nagu on leidnud Pentti Renvall oma 1949. aasta töös "Kuninkaanmiehiä ja kapinoitsijoita Vaasa-kauden Suomessa"). Lisaks arvatakse, et ülestõusu juured asusid sotsiaalses ebaõigluses ja klassivõitluses (nagu on väitnud Heikki Ylikangas oma 1977. aasta töös "Nuijasota").
Nuiasõda taaskehastatakse igal aastal Kavalahti skaudilaagris. Telesaates "Suured soomlased" valisid vaatajad Jaakko Ilkka 75. kohale.
Regina-Film

Regina-Film oli 1923 Tartu fotograafi Jakob Sildniku eestvedamisel asutatud Eesti filmitootmisettevõte. 
Ettevõte jõudis toota kaks filmi:
1985. aasta Tillanderi juveelipoe rööv

1985. aasta Tillanderi juveelipoe rööv oli 17. aprillil 1985 Soomes Helsingi kesklinnas Aleksanterinkatu tänaval Tillanderi juveelipoes toime pandud relvastatud rööv. Röövitud ehete väärtus oli umbes 1,4 miljonit Soome marka. Röövi panid toime Alex Lepajõe ja Raivo Roosna.
Päev hiljem röövisid samad mehed Helsingi Osakepankki Käpylä kontorist 100 000 Soome marka. Kolme päeva pärast Lepajõe ja Roosna vahistati. Röövitud ehteid ei leitud.
Tillanderi kullassepaäri juhtivtöötajad lahkusid omal soovil töölt mõne kuu jooksul pärast röövi. Lepajõele ja Roosnale mõisteti ligi kaheksa-aastane vanglakaristus. Lepajõe vabanes vanglast ennetähtaegselt 1989. aastal ning Rootsi Norrköpingi vanglasse karistust kandma läinud Roosna põgenes sealt 1989. aastal.
2017. aastal valmis eestlaste Läände põgenemise ning toime pandud röövide ainetel tehtud Eesti-Soome-Läti mängufilm "Sangarid".
Freyja Film

Freyja Film on 1990 Tõnu Virve asutatud Eesti filmitootmisettevõte. Ettevõte on teinud mängu-, dokumentaal- ja õppefilme.
Homeless Bob Production

Homeless Bob Production on 2006 Veiko Õunpuu asutatud Eesti filmitootmisettevõte. Ettevõte on teinud mängu- ja dokumentaalfilme.
Tallinna Automuuseum

Tallinna Automuuseum on 2013. aastal asutatud autode eksponeerimisele orienteeritud muuseum (automuuseum).
MTÜ Tallinna Automuuseum avati 8. augustil 2013 Tallinnas. 12. juunil 2016 kolis Automuuseum Pärnumaale Põhja-Pärnumaa vallas asuvasse Loomse külla (Tallinna–Pärnu maantee 103. km).
Muuseumist leiab laia valiku Nõukogude Liidus ja läänes toodetud autodest. Automuuseumis on ka suur autosuveniiride ja mudelautode kogu. Automuuseumis on vaatamiseks väljas Rambler, mille Paul Keres võitis 1963. aastal Los Angelese maleturniiri peaauhinnana. 
Teine Automuuseumi pärl on Lennart Meri Tšaika (GAZ 14), millega ta sõitis taasiseseisvunud Eesti Vabariigi algusaastatel.
Revolver Film

Revolver Film on 2005 Karin Reinberg-Šestakovi eestvõttel asutatud Eesti filmitootmisettevõte. Ettevõte on teinud mängu-, dokumentaal- ja lühifilme, samuti telereklaame.
Alasti Kino

OÜ Alasti Kino on 2009. aastal asutatud Eesti filmitootmisettevõte. Ettevõte on teinud dokumentaalfilme, muusikavideoid ja reklaamklippe.
Amrion

Amrion on 2003 Riina Sildose asutatud Eesti filmitootmisettevõte. Ettevõte on teinud dokumentaal- ja mängufilme.
Eetriüksus

OÜ Eetriüksus on 2000 asutatud Eesti filmitootmisettevõte. Ettevõte on teinud dokumentaalfilme.
Selle peamine režissöör on Artur Talvik.
In-Ruum

OÜ In-Ruum on 1997 asutatud Eesti filmitootmisettevõte. Ettevõte on teinud dokumentaalfilme.
Maurum

Maurum on 1997 asutatud Eesti filmitootmisettevõte. Ettevõte on teinud dokumentaal- ja reklaamfilme.
Filmograafia.
Umberto Productions

Umberto Productions on 1997. aastal asutatud Eesti filmitootmisettevõte. Ettevõte on teinud peamiselt dokumentaalfilme.
Konstantin Märska Filmproduktsioon

Konstantin Märska Filmproduktsioon oli Konstantin Märska asutatud Eesti filmitootmisettevõte, mis tegutses 1920. ja 1930. aastatel. Ettevõte tootis neli mängufilmi.
Barrie Kosky

Barrie Kosky (sündinud 18. veebruaril 1967 Melbourne'is) on austraalia lavastaja. 
Kosky on 2012/2013 hooajast Berliini Koomilise Ooperi (Komische Oper Berlin) pealavastaja ja kunstiline juht. Aastal 2014 pälvis ta auhinnatseremoonial aasta ooperilavastaja nimetuse.
1990. aastal asutas Gilgul Theatre ja oli aastani 1997 selle kunstiline juht. Aastatel 2001–2005 oli Schauspielhaus Wieni kaaslavastaja Viinis.
Eestis on mängitud tema lavastatud Kurt Weilli muusikal ja Bertold Brechti tekstil põhinevat lavateost "Seitse surmapattu" Birgitta festivalil. Lavastuse muusikajuhiks ja dirigendiks oli Kristiina Poska.
Algirdas Butkevičiuse valitsus

Algirdas Butkevičiuse valitsus oli pärast oktoobris peetud 2012. aasta Leedu parlamendivalimisi Algirdas Butkevičiuse moodustatud Leedu Vabariigi valitsus. 
Valitsuskoalitsiooni kuulusid Leedu Sotsiaaldemokraatlik Partei, Tööerakond, Kord ja õiglus ja Leedu poolakate valimisaktsioon. Leedu poolakate valimisaktsioon lahkus valitsuskoalitsioonist augustis 2014.
Valitsuse koosseis.
Valitsusse kuulusid järgmised ministrid:
Pobeda (lennufirma)

Pobeda (vene keeles "Победа") on Venemaa odavlennufirma. Pobeda on Aerofloti tütarettevõte. Pobeda kodulennujaam on Vnukovo lennujaam, firmal on baasid ka Anapas ja Sotšis. Ettevõttel on sihtkohti nii Venemaal kui ka välisriikides.
Vnukovo lennujaam

Vnukovo rahvusvaheline lennujaam (vene keeles: "Международный аэропорт Внуково"; IATA: VKO, IACO: UUWW) on kaherajaline rahvusvaheline lennujaam, mis asub Moskva kesklinnast 28 kilomeetri kaugusel. 
Peale Vnukovo lennujaama teenindavad Moskvat ka Moskva Domodedovo rahvusvaheline lennujaam ja Šeremetjevo rahvusvaheline lennujaam. 
2015. aastal teenindas Vnukovo lennujaam 15,82 miljonit inimest, see oli 2014. aastaga võrreldes 24% tõus. Vnukovo lennujaam on Venemaa suuruselt kolmas lennujaam.
Rein Ahun

Rein Ahun (22. märts 1940 Valga – 14. detsember 2016) oli eesti kergejõustiklane ja kergejõustikutreener.
Ta lõpetas 1958. aastal Valga 1. Keskkooli ja 1963. aastal Tartu Riikliku Ülikooli kehakultuuriteaduskonna.
Aastatel 1954–1959 harrastas ta kergejõustikku Meinhard Kukli ja aastatel 1959–1963 Valter Kalami juhendamisel. Tema rekord vasaraheites oli 50,48 m (1962. aastal)
Ta oli aastatel 1963–1967 Tööjõureservide kergejõustikutreener. Aastatel 1980–1984 oli ta Tallinna Polütehniline Instituudi õppejõud. Aastast 1984 oli ta Karksi-Nuia Spordiklubis kergejõustikutreeneriks, olles ühtlasi aastatel 1984–2004 Karksi-Nuia Gümnaasiumi kehalise kasvatuse õpetaja.
Tema õpilased on olnud teiste hulgas Margus Hunt ja Märt Israel.
Ülar Martjan

Ülar Martjan (sündinud 18. detsembril 1971 Pajusis) on eesti rahvatantsujuht. 
Ta oli I Eesti Naiste Tantsupeo ja II Eesti Naiste Tantsupeo lavastusmeeskonna liige.
Elulugu.
Ülar Martjan lõpetas 1987. aastal Lustivere Põhikooli ja 1990. aastal masinisti-traktoristina Põltsamaa Ametikooli. 
Ta on tantsinud 1990. aastast Lustivere segarahvatantsurühmas Lustilised. Aastast 2004, mil eelmine juhendaja Harry Tarve pani ameti maha, on Martjan selle rühma juhendaja. 2011. aastast juhendab Pajusi segarühma Kaljaan.
Ülar Martjan oli I Eesti Naiste Tantsupeo sega- ja meesrühmade liigijuhi assistent ja II Eesti Naiste Tantsupeo sega- ja meesrühmade liigijuht.
Marcus Kolga

Marcus Adrian Kolga (sündinud 6. augustil 1973 Torontos) on eesti ajakirjanik ja politoloog Kanadas.
Ta on lõpetanud Illinoisi Ülikooli, kus ta õppis aastail 1991–1995 politoloogiat.
Kriisikommunikatsioon

Kriisikommunikatsioon on suhtekorralduse eriala üks harusid, mille eesmärk on kaitsta indiviidi, firmat või organisatsiooni, kui nende avalik maine maine on ohus. Kommunikatsiooniteadlane Timothy Coombs defineerib kriisi kui taju ettearvamatu sündmuse ees, mis ähvardab osanike olulisi ootusi ning võib tõsiselt mõjutada organisatsiooni suutlikkust ja põhjustada negatiivseid tulemusi. Kriisikommunikatsiooni selgitab ta kui informatsiooni kogumist, töötlemist ja levitamist, mis on vajalikud kriisiolukorraga tegelemiseks.
Selle tähendust võib sotsiaalselt konstrueerida, sest organisatsiooni osanike suhtumine (positiivne, neutraalne või negatiivne) sündmusse on väga suureks mõjutavaks teguriks selle juures, kas juhtumist areneb välja kriis. Lisaks sellele on oluline teha vahet tõsisel kriisil ja intsidendil. Kriisi mõistet tuleks kasutada ainult tõsiste sündmuste puhul, mis nõuavad juhtkonnalt hoolikat tähelepanu.
Kriisiohjamist defineeritakse kui tegurite kogumit, mille eesmärk on võidelda kriiside vastu ja vähendada tegelikke põhjustatud kahjusid. Kriisiohjamine ei tohiks olla vaid tagurlik, see peaks koosnema ennetavatest meetmetest ja ettevalmistustest, nägemaks ette võimalikke kriise. Tõhusal kriisiohjamisel on suur potentsiaal vähendada kriisiolukorrast tulenevat kahju organisatsioonile ja see võib isegi vältida intsidendi arenemist kriisiks.
Kriisidele reageerimise strateegia.
Kriisikommunikatsiooni teooriad eeldavad, et organisatsioonid peaksid kriisiolukorras oma mainet kaitsma õige reageerimisega. Tõhusa sõnumi koostamine on kriisikommunikatsiooni valdkonnas keskseks küsimuseks. Maine parandamise teooria pakub organisatsioonidele mitmeid võimalusi, sealhulgas vähendava ründamise, eitamise, vältiva vastutuse ja parandusmeetmete kasutamise strateegia. Eitamisstrateegia koosneb kahest strateegiast, lihtsast eitamisest ja vahelduvast süüdistamisest. Vältiva vastutuse strateegia sisaldab provokatsiooni, tühistatavust ja häid kavatsusi. Vähendava ründamise strateegia keskendub minimeerimisele, eristamisele, ületatavusele, rünnaku süüdistajale ja kompensatsioonile.
Kriisikommunikatsiooni taktikad.
Kriisi ajal.
Kriisikommunikatsiooni taktikad kriisi ajal peaksid sisaldama järgmist:
Must kast (teater)

Must kast on eksperimentaalteatris kasutatav iluelementideta esinemispaik, milleks on tavaliselt suur nelinurkne ruum musta värvi seinte ja tasapinnalise põrandaga. Must kast ilmus teatrikunsti alles hiljuti. Seda ei tohi segamini ajada mustal taustal toimuva valgusteatriga, mida tuntakse ka musta teatri nime all. 
Ajalugu.
Musta kastid muutusid populaarseks ja hakkasid levima 1960. ja 1970. aastatel. Iga suurema ruumi, sealhulgas mahajäetud kohvikud, kauplused ja laoruumid, saab kohandada mustaks kastiks suuremate kulutusteta. Tänu sellele köidab must kast eeskätt mittetulundusühinguid ja madala sissetulekuga näitlejaid. Paljud peavad musta kasti selleks kohaks, kus saab teha „ehedamat” teatrit, mille keskmes on kõige rohkem inimlikkust ja kõige vähem tehnilisust.
Paindlikku lavakujundust võimaldava rajatise idee mõtles välja šveitsi lavakunstnik Adolphe Appia 1921. aasta paiku. Sellele järgnes pool sajandit uuendusi, mis muutsid publiku ja esinejate vahelist suhtlust. Ka teatriteoreetikul Antonin Artaud'l oli sarnaseid ideid sellise lava kohta. Esimene paindlik lava Ameerikas asus näitleja ja mänedžeri Gilmor Browni elutoas Pasadenas (USA, California). Seda toimumispaika ja kahte sarnast kohta, mis loodi hiljem, tunti nimega Playbox Theatre. Seda kasutati Browni suurema toimumiskoha Pasadena Playhouse'i eksperimentaalruumina. 
Kasutus.
Eksperimentaalruume on lihtne ehitada ja hooldada ning seal saab korraldada etendusi või muid etteasteid, sealjuures kasutades vaid põhivahendeid, näiteks üksikuid lavakonstruktsioone. Ruumides on tavaliselt etteulatuv lava, kohandatav etteulatuv lava ja areenlava. Mustakastiteatrit kasutatakse ülikoolides ja teistes teatrikunsti õppeprogrammides, sest selline ruum annab mitmekülgseid võimalusi ja seda on lihtne muuta. Paljudes õppeprogrammides on kasutusel nii suur prostseeniumlava kui ka must kast. See võimaldab korraga etendada kahte lavatükki, millest suurejoonelisem toimub pealaval ja eksperimentaalsem mustas kastis. Musta kasti saab samuti kasutada proovide tegemiseks. Mustad kastid on populaarsed ka Fringe’i teatrifestivalidel, sest nende lihtne kujundus ja tehnika võimaldab iga päev korraldada mitu etteastet. Mustaks kastiks saab muuta ka teisi ruume, näiteks konverentsisaale. Seda juhtub eriti tihti teatripidustustel Edinburgh Festival Fringe, kus toimumiskohtadeks on terved hooned, millest iga ruum renditakse välja mitmele teatritrupile.
Mustakastiteatrid on näiteks Oslos asuv The Black Box Teater ja USA Illinoisi osariigis Northwesterni ülikooli juures tegutsev Alvina Krause Studio
Nagu nimetusest võib arvata, on mustakastiteatrite seinad enamasti värvitud mustaks. Värvide puudus tekitab pealtvaatajates tunde, et värvid viibivad „ükskõik kus” (võimaldades seega olla paindlik etenduste või stseenide vaheldumisel) ning muudab ka üksikud valgusefektid sellevõrra mõjusamaks.
Dramaturgia (sotsioloogia)

Dramaturgia on sotsiaalne käitumine, mis on valitud vastavalt näitleja kujutlusele sellest, millisena võib publik teda konkreetses olukorras näha. Lisaks Erving Goffmanile on seda mõistet kasutatud näiteks ka Jürgen Habermas ja Harold Garfinkel.
Dramaturgia on sotsioloogilises perspektiivis käitumismeetod, mida kasutab indiviid enda igapäevases sotsiaalses elus. Esimest korda võeti sotsioloogias kasutusele teatrist laenatud termin tänu Erving Goffmanile, kes avaldas 1959. aastal teatrisotsioloogiat käsitleva raamatu "The Presentation of Self in Everyday Life" ('enda esitlemine teistele igapäevaelus'). Varem oli Goffman kasutanud dramaturgilist sotsioloogia teooriat juba 1945. aastal, siis põhinesid tema ideed suuresti Shakespeare'i kirjutatud teostel.
Siiski pole Goffmann ainuke, kes on kasutanud oma teostes dramaturgia teooriat. Sellest on kirjutanud ka Kenneth Burke, kuid mõlema teadlase käsitletud teooriates leidub erinevusi. Näiteks tugineb Burke'i teooria pigem reaalsele elule, sest Burke'i jaoks näib kõik dramaturgiaga seonduv tulenevat päris elust. Goffmann näeb teatrit pigem kui metafoori. Tema sõnul kujutleme me ennast ette lavastajatena, kes liiguvad ringi teatris (ehk igapäeva elus) ja seda analüüsides teeme me ka nii-öelda dramaturgilist analüüsi, sest vaatleme pidevalt teiste inimeste sotsiaalset käitumist (ehk vaatleme teatris näitlejate käitumist). Indiviide ühiskonnas vaadeldes hakkame me ka enda käitumist vastavalt lavale (ehk situatsioonile) teadlikult muutma.
Dramaturgia teooria sotsioloogias on kogum inimese käitumise variantidest eri ajal, kohas ja publiku ees. Goffmani teooria järgi käitub inimene teadlikult vastavalt sellele, millise publiku ees tal esineda palutakse. Goffmani sõnul hakkab indiviid oma käitumist muutma vastavalt keskkonnale. Ta esitleb end täpselt sellisena, nagu see talle antud kohas kõige soodsam on, ja nii näitab ta teadlikult enda kultuurilisi väärtusi, norme ja uskumusi. See esitlus on aga inimese poolt hoolega valitud, mistõttu näeb publik näitlejat ehk indiviidi sellisena, nagu ta soovib, et teda nähtaks, sest niinimetatud näitleja on teadlik enda lavast.
Uus meedia

Uus meedia on Internetis leviv informatsioon, mis on interaktiivses kooskõlas tarbijate nõudlusega. 
Näited uuest meediast.
Tuntumateks näideteks võib pidada veebiväljaanded, ajaveebe, artikleid, reklaami, videomänge, sotsiaalmeediat.
Üheks uue meedia tunnuseks on dialoog. Sisu edastatakse läbi vestluse, mis annab inimestele üle maailma võimaluse jagada ja kommenteerida huvipakkuvaid teemasid. Erinevalt varasematest tehnoloogiatest on uus meedia rajatud interaktiivsele kommuunile.
Tehnoloogiad, mida võib uue meedia alla lugeda on digitaalsed ning omavad tihtipeale interaktiivse, kokkusurutud võrgustiku tunnusjoont. Näiteks võib tuua interneti, veebilehed, sotsiaalmeedia, videomängud, virtuaalreaalsuse jne. Kontrastiks uuele meediale eksisteerib n-ö vana meedia ajalehtede, raadio ja televisiooni näol. Veebientsüklopeedia Vikipeedia on näide, kuidas Internetis kättesaadav informatsioon, pildid ja videod, kasutajate koostöö ning tagasiside moodustavad töötava uue meedia kanali. Facebook on näide sotsiaalmeediakanalist, kus kasutajad osalevad samuti meedia vormimise protsessis.
Meedia areng.
Kuni 1980. aastateni toetus meedia peamiselt trükiväljaannetele. Elektroonilise teabelevi vahenditena kasutati lisaks trükiväljaannetele ka televisiooni ja raadiot. Interneti ja digiseadmete kasutuselevõtust tingituna on meedia viimase 25 aasta jooksul läbinud hüppelise arengu. 
Uue meedia kasutuselevõtt on suurendanud kommunikatsiooni inimeste vahel üle maailma ja Interneti. Meedia evolutsiooni tõttu suureneb ka globaliseeritus. Elektroonilise kommunikatsiooni abil vähendatakse inimestevahelist distantsi, mis vähendab füüsilise isiku kohalolu tähtsust sotsiaalsetes suhetes.
Uue meedia kasulikkus.
Internetis levivad meediakanalid on võrreldes vana meediaga palju efektiivsemad ning võimaldavad rohkem tegevusi. Uue meedia informatsiooni levik toimub reaalajas, materjale on mugav arhiveerida, internetis saab kasutada hüperlinke ning teksti vms kõrval on tihti olemas ka pilt või heli.
Uus meedia kommunikatsiooni tehnoloogiana võimaldab interaktiivset käitumist informatsiooni ja tarbijate vahel. See asendab traditsioonilise massikommunikatsiooni ühelt-kõigile mudeli kõigilt-kõigile vastu. Iga indiviid saab sobiva tehnoloogia abil toota endale sobivat sisu piltide, tekstide, helide ja videote näol, mis annab kasutajale võimaluse väljendada ennast läbi blogide, veebilehtede, piltide, videote ja muude loodud kanalite kaudu.
Sille Kapper

Sille Kapper-Tiisler (sünninimi Sille Villo; sündinud 17. juunil 1968) on eesti rahvatantsujuht. Ta omandas esimesena Eestis rahvatantsualase doktorikraadi.
Elulugu.
1986. aastal lõpetas ta Tallinna 32. Keskkooli. Aastatel 1986–1991 õppis ta Tallinna Pedagoogilises Instituudis kultuuritöö metoodikat ja tantsujuhtimist. Ta kaitses 2006. aastal Tallinna Ülikooli Kunstide Instituudis koreograaf-lavastajana magistritöö ja 2013. aastal Tallinna Ülikooli Eesti Humanitaarinstituudis kultuuriuuringute alal doktoritöö "Muutuv pärimustants: kontseptsioonid ja realisatsioonid Eestis 2008–2013" (juhendaja Marju Kõivupuu). Sille Kapper on avaldanud rahvatantsu teemal enam kui 40 teaduspublikatsiooni.
Kapper alustas 1990. aastal tööd rahvakunstiseltsis Leigarid kunstilise juhi assistendina ja tantsuõpetajana. 2014. aastast on ta Leigarite kunstiline juht.
2018. aastast on ta Tallinna Ülikooli Balti filmi, meedia ja kunstide instituudi rahvakultuuri dotsent.
Isiklikku.
Tema abikaasa on Tarmo Tiisler, neil on lapsed Jürgen, Katariina Nelli, Mari ja Kristiina.
Ashraf Ghanī

Ashraf Ghani Ahmadzai (puštu/pärsia keeles: اشرف غني احمدزی‎‎; sündinud 19. mail 1949) oli 21. septembrist 2014 15. augustini 2021 Afganistani president. Ta on hariduselt antropoloog ning on varem olnud Afganistani rahandusminister ja Kabuli ülikooli kantsler.
Enne aastal 2002 Afganistani naasmist töötas Ghani Maailmapangas. Rahandusministrina aastatel 2002–2004 juhtis ta Afganistani majanduse taastamist pärast Talibani valitsuse kukkumist. 
Aastal 2005 asutas ta Riigi Efektiivsuse Instituudi, mille eesmärgiks on parandada riikide efektiivsust oma kodanike teenimisel. Aastal 2005 arutles ta TED konverentsil, kuidas uuesti üles ehitada Afganistani-sarnast rusudes riiki. President Ghani on Vaeste Juriidilise Mõjuvõimu Komisjoni liige, komisjon on ÜRO Arenguprogrammi initsiatiiv. Aastal 2013 hääletati ta ajakirja Foreign Policy Maailma intellektuaalide nimistus 50. kohale.
2009. aasta presidendivalimistel jäi ta Ḩāmid Karzay, ‘Abdullāh ‘Abdullāh' ja Ramazan Bashardosti järel neljandaks. 2014. aasta valimistel sai ta 56,44% häältest ja osutus valituks.
2021. aasta 15. augustil põgenes president Ţālebāni vägedest ümberpiiratud Kabulist teadmata suunas. Abdullah Abdullah ja kaitseministri kohusetäitja Bismillah Mohammadi mõistsid Ghani sammu hukka. Nii Tadžikistan kui ka Usbekistan on kinnitanud, et Ghani ei asu nende territooriumil.
Afganistani president

Afganistani islamivabariigi president oli Afganistani riigipea. 
Enne seda kui Afganistani presidendi ametikoht aastal 2004 loodi, oli Afganistan vabariik ka aastatel 1973–1992 ja pärast seda alates aastast 2001. Enne aastat 1973 oli Afganistanis monarhia. Aastatel 1992–2001, kodusõja ajal, oli Afganistan nii Afganistani islamiriik kui ka Afganistani Islami Emiraat. Aastal 2021 tuli taas võimule Taliban ning riiki hakkas uuesti juhtima emiir.
Hilary Jenkinson

Sir Charles Hilary Jenkinson (1. november 1882 London – 5. märts 1961 London) oli Briti arhivaar ja arhiiviteoreetik.
Karjäär.
Jenkinson õppis Dulwichi kolledžis Londonis ja Pembroke'i kolledžis Cambridge'is. Koolid lõpetas 1904. aastal. 1906. aastal asus ta tööle Briti avalikku arhiivi (Public Record Office, liideti 2003. aastal eraarhivaale hoidva Historical Manuscripts Commissioniga ja moodustati rahvusarhiiv National Archives). Aastatel 1916–1918 teenis ta suurtükiväes Prantsusmaal ja Belgias, seejärel staabis kuni 1920. aastani. Pärast sõda jätkas tööd arhiivis. Seal jätkas ta asutuse ümberkorraldamist, mida oli alustanud 1912. aastal uurimissaalist, ja jätkas kuni 1929. aastani. Selle käigus loodi sobivamad säilitustingimused arhivaalidele ja asutusest sai uurimise, teaduse ja õppekeskus. 1947. aastast kuni pensionile minekule 1954. aastal, oli ta arhiivi juht.
Teise maailmasõja ajal, peamiselt aastatel 1944–1945 aitas ta sõjaministeeriumi arhiivinõunikuna Itaalias ja Saksamaal kaasa nn monumendimeeste tegevusele, kes päästsid sõja ajal ja järel kunsti, monumentide ja arhiive.
Cambridge'i ja Londoni kolledžites pidas ta loenguid paleograafiast, diplomaatikast ja arhiivindusest. Samadel teemadel kirjutas ka raamatuid, millest tuntuim on arhiivi administreerimise käsiraamat "Manual of Archive Administration".
Lisaks tegutses ta mitmes arhiivinduse, arhivaaride ja juudi ajalooga tegelevas organisatsioonis. 
Arhiiviteooria.
Jenkinsoni "Manual of Archive Administration" ilmus esmakordselt 1922. aastal ning täiendatuna aastal 1937. Jenkinson tõlgendas head arhivaari kui ainulaadselt isetut ja täielikult erapooletut "tõele" pühendunud inimest, kelle eesmärgiks oli ilma eelarvamuste või hinnanguteta pakkuda teadmisi kõigile neile, kes soovivad õppida "teadmiste vahendeid".
Kriitika.
Jenkinsoni suurim mõju arhiiviteooriale ja -praktikale paistis silma eeskätt tänu tema avaldatud töödele, õpetamisele ning isiklikele ettevõtmistele. Samas teati teda tööalaselt kui autokraatlikku ja vähepaindlikku konservatiivi, kes hoidis tagasi arhiveerimise professionaalsuse arengut. Jenkinsonil oli teoreetilisi lahkarvamusi oma ameerika kolleegi T. R. Schellenbergiga. Eelkõige seisnes lahkarvamus arhivaari rollis hindamisel ja valiku tegemisel. Schellenberg on erakirjas Jenkinsoni parastavalt kutsunud ka "vanaks fossiiliks". John Rideneri sõnul oli Jenkinsoni teooria rajatud keskaegsetele andmestruktuuridele, mistõttu ka ebasobilik kaasaegsete andmete jaoks. Jenkinsoni usk arhiivi objektiivsusse ja arhivaari kui erapooletusse järelevaatajasse on hiljem langenud sügava kriitika alla.
Kabuli Ülikool

Kabuli Ülikool (dari keeles پوهنتون کابل ) on ülikool Afganistani pealinnas Kabulis. See asutati aastal 1931 ning avati aastal 1932. 
Kabuli Ülikool on ikka veel pikast sõjast taastumas. Ülikoolis õpib umbes 25 000 üliõpilast, kellest 40% on naised. Uus peahoone ehitati vanast peahoonest umbes 500 meetri kaugusele ning on kujunduselt peaaegu täpselt samasugune.
Kabuli Ülikooli eesmärk on kasvada rahvusvaheliselt tunnustatud õppe- ja uurimisasutuseks ning innovatiivse mõtte ja praktika keskuseks.
Iso-Heikkilä Observatoorium

Iso-Heikkilä Observatoorium on astronoomiaobservatoorium Soomes Turu Iso-Heikkilä linnaosas. See oli aastatel 1937–1972 Turu Ülikooli astronoomiaosakonna tähetorn. Praegu kasutab seda amatöörastronoomide ühendus Turun Ursa ry.
Observatoorium ehitati aastatel 1935 ja 1936. Selle tehnilise poole projekteeris füüsika- ja astronoomiaprofessor Yrjö Väisälä. Väisälä uurimisrühm avastas observatooriumis 807 planeeti ja 7 komeeti.
Onu Vanja

"Onu Vanja" (vene keeles: “Дядя Ваня”) on vene näitekirjaniku Anton Tšehhovi näidend. Näidend ilmus 1897. aastal ja esietendus 1899. aastal Moskva Kunstiteatris Konstantin Stanislavski lavastuses.
Näidend jutustab loo eaka professori ja tema teise abikaasa, palju noorema ja glamuursema Jelena, visiidist oma maamõisa. 
Vanja, professori esimese abikaasa vend, kes on mõisa eest kaua hoolt kandnud, ja Astrov, kohalik doktor – on kaks sõpra, kes on mõlemad Jelena võludest lummatud, vingudes seejuures oma provintsliku eksistentsi üle. Samuti kannatab Sonja – professori ja tema esimese abikaasa tütar, kes koos Vanjaga mõisa ülal peavad – armuvalu, kuna dr Astrov ei vasta ta tunnetele. Olukord väljub kontrolli alt, kui professor teatab otsusest mõis – Vanja ja Sonja kodu – maha müüa, et parandada enda ja oma abikaasa elujärge.
See näidend on Tšehhovi loomingus unikaalne, kuna “Onu Vanja” on töötlus ta enda kümme aastat varem ilmunud näidendist “Леший“. Muudatused, mis Tšehhov näidendi töötluses läbi viis: tegelaste arvu vähendamine 24lt 9le, enesetapu asendamine läbikukkunud mõrvakatsega, algupärase õnneliku finaali asendamine problemaatilise ja lahtise lõpuga. Mitmed kriitikud, nagu näiteks Donald Rayfield, Richard Gilman ja Eric Bentley, on püüdnud läbi nende näidendite analüüsi kaardistada Tšehhovi dramaturgiliste meetodite arengut läbi 1890. aastate.
Tuorla Observatoorium

Tuorla Observatoorium on Turu Ülikooli astronoomiaobservatoorium. See on suurim astronoomiaalane uurimiskeskus Soomes, mille tähetornis paiknev Dall-Kirkhami reflektor on suurim optiline teleskoop Soomes. 
Tuorla Observatooriumi asutas 1952. aastal professor Yrjö Väisälä. Uut vaatluskohta vajati, kui Iso-Heikkilä Observatooriumis hakkas vaatlusi segama valgusreostus.
Tuorla Observatooriumis uuritakse peamiselt aktiivseid galaktikatuumasid, selle valdkonnaga tegeleb umbes pool asutuse uurimismeeskonnast. Optikalaboris Opteon toodetakse kõrgekvaliteedilisi optikaseadmeid. Näiteks valmistati Tuorlas ESA kosmoseaparaadi Herschel peapeegel.
Pressikonverents

Pressikonverents on meediaüritus, kuhu kutsutakse kokku ajakirjanikud, et jagada nende kaudu informatsiooni avalikkusele. Hiljem saavad ajakirjanikud esitada pressikonverentsil esinejale küsimusi. Ühiseid pressikonverentse peetakse siis, kui küsimusi esitatakse mitmele esinejale.
Praktika.
Pressikonverentsil võivad avaldusi teha mitu esinejat, millele järgnevad küsimused ajakirjanikelt. On olnud ka kordi, kus toimub ainult küsitlus; mõnikord esineb avaldusi, kus küsimuste esitamine pole lubatud. 
Pressikonverentse peavad tihti poliitikud, spordiorganisatsioonid, kuulsused, firmad ja paljud teised, kes näevad väärtust meedia pakutud tasuta reklaamil. Konverentsi pidamine on viis, kuidas suhelda meediaga kollektiivselt, mitte iga ajakirjanikuga eraldi.
Pressikonverentsi võib korraldada, saates meediaväljaannete toimetajatele teadaande pressikonverentsi toimumise üksikasjadega. Jällegi leidub erandeid: need võivad toimuda spontaanselt.
Konverentsi toimumiskoht ei ole kindel ning neid võib pidada kõikjal: Valgest Majast kõrvalise konverentsiruumini, staadionist majaesise kõnniteeni. Hotellides leidub üle maailma pressikonverentsi pidamise otstarbeks ehitatud ruume.
Meediapäev.
Meediapäev on pressikonverentsi liik, mis ei jaga teavet äsja toimunu kohta, vaid korraldatakse enne suurema ürituse, näiteks eelseisva spordihooaja algust. Ajakirjanikud ja reporterid kogunevad kindlaks määratud kohta, et esitada küsimusi, intervjueerida osalejaid ja koguda infot. Samuti äratab see huvi, sest üritusele pööratakse kõrgendatud tähelepanu. Spordiklubid korraldavad meediapäevi enne uue hooaja algust või enne mõnda tähtsat mängu (nt tähtede mäng).
Andrei Karlov

Andrei Karlov (vene keeles "Андрей Геннадьевич Карлов", "Andrei Gennadjevitš Karlov"; 4. veebruar 1954 Moskva – 19. detsember 2016 Ankara) oli Venemaa diplomaat. Ta oli aastatel 2013–2016 (kuni surmani) Venemaa suursaadik Türgis. Ta mõrvasid Ankaras kaasaegse kunsti keskuses toimunud näituse avamisel terroristid.
Ta omandas kõrghariduse Moskva Riiklikus Rahvusvaheliste Suhete Instituudis, mille lõpetas 1976. aastal. Hiljem täiendas end Nõukogude Liidu Välisministeeriumi Diplomaatia Akadeemias, mille lõpetas 1992. aastal.
1976. aastast diplomaatilises teenistuses. Aastatel 1976–2008 mitmesugustel ametikohtadel Venemaa välisministeeriumi keskaparaadis ja välismaal. 9. juulist 2001 kuni 20. detsembrini 2006 Venemaa Föderatsiooni erakorraline ja täievoliline saadik Korea Rahvademokraatlikus Vabariigis. Aastatel 2007–2009 Venemaa VM Konsulaarosakonna direktori asetäitja. 26. jaanuarist 2009 kuni 12. juulini 2013 Venemaa VM Konsulaarosakonna direktor. 12. juulist 2013 kuni 19. detsembrini 2016 Venemaa Föderatsiooni erakorraline ja täievoliline saadik Türgi Vabariigis. 
Isiklikku.
Andrei Karlov oli abielus ja tal on üks poeg.
Albaania Jalgpalliliit

Albaania Jalgpalliliit (albaania keeles "Federata Shqiptare e Futbollit"; FSHF) on Albaania jalgpalli katusorganisatsioon, mis korraldab kohalikke jalgpallimeistrivõistlusi (sh Kategoria Superiore), haldab eri koondisi (sh esinduskoondist).
Armeenia Jalgpalliliit

Armeenia Jalgpalliliit (FFA) (armeenia keeles "Հայաստանի Ֆուտբոլի Ֆեդերացիա") on Armeenia jalgpalli katusorganisatsioon, mis korraldab kohalikke jalgpallimeistrivõistlusi (sh Armeenia jalgpalli kõrgliiga), haldab eri koondisi (sh esinduskoondist).
Austria Jalgpalliliit

Austria Jalgpalliliit (ÖFB) (saksa keeles "Österreichischer Fußball-Bund") on Austria jalgpalli katusorganisatsioon, mis korraldab kohalikke jalgpallimeistrivõistlusi (sh Austria Bundesliga), haldab eri koondisi (sh esinduskoondist).
Aserbaidžaani Jalgpalliliit

Aserbaidžaani Jalgpalliliit (AFFA) (aserbaidžaani keeles "Azərbaycan Futbol Federasiyaları Assosiasiyası") on Aserbaidžaan jalgpalli katusorganisatsioon, mis korraldab kohalikke jalgpallimeistrivõistlusi (sh Azərbaycan Premyer Liqası), haldab eri koondisi (sh esinduskoondist).
Valgevene Jalgpalliliit

Valgevene Jalgpalliliit (BFF) (valgevene keeles "Беларуская Федэрацыя Футбола"; "Bielaruskaya Fiederatsyya Futbola") on Valgevene jalgpalli katusorganisatsioon, mis korraldab kohalikke jalgpallimeistrivõistlusi (sh Vyšejšaja liga), haldab eri koondisi (sh esinduskoondist).
Belgia Jalgpalliliit

Belgia Jalgpalliliit (hollandi keeles "Koninklijke Belgische Voetbalbond", FFA; prantsuse keeles "Union royale belge des sociétés de football association", URBSFA; saksa keeles "Königlicher Belgischer Fußballverband", KBFV) on Belgia jalgpalli katusorganisatsioon, mis korraldab kohalikke jalgpallimeistrivõistlusi (sh Jupiler Pro League), haldab eri koondisi (sh esinduskoondist).
Tim Vickery

 
Tim Vickery (sündinud 25. mail 1965) on vabakutseline inglise jalgpalliajakirjanik, kes on kirjutanud väljaande BBC Sport Lõuna-Ameerika jalgpallikorrespondendina veebikolumni.
Tema viimane BBC-le kirjutatud artikkel ilmus aastal 2014. Vickery kirjutab väljaannetele World Soccer ja Sports Illustrated ning on hommikuprogrammi Redação SporTV analüütik. Alates 1994. aastast on elanud Brasiilias, praegu elab koos elukaaslase ja kahe kasutütrega Rio de Janeiros.
Noorus.
Tim on pärit Hemel Hempsteadist Hertfordshire'i krahvkonnas. Pärast koolist lahkumist töötas Vickery mitmesugustes ametites: meesteriiete poe assistendi, lihttöölise, huumorikirjaniku, kontoriabilise ja teatrimänedžerina Brasiilia slummis. Seal tutvus ta mitmete rahvusvaheliste tegijatega, kelle mõjul ta brasiillaste jalgpallikirest nakatus.
1994. aastal lahkus Vickery Inglismaalt ja suundus pärast TEFL-i litsentsi saamist Brasiiliasse inglise keelt õpetama, kohaliku keelega tutvuma ning Brasiilia jalgpallikultuuri sukelduma. Lisaks TEFL-ist saadavale sissetulekule hakkas ta kirjutama artikleid Brasiilia jalgpallilehtedele.
Ajakirjandus.
Vickery on tuntud tänu tööle Briti raadiosaates "World Football Phone-In", mis on eetris kord nädalas ning mille saatejuht on Dotun Adebayon. Saade on osa BBC Radio 5 Live programmist "Up All Night" ning on eetris laupäeva varahommikuti. Saates on Vickery hüüdnimedeks "Legendinho" ja "Vikipedia" tänu tema laialdastele teadmistele Brasiilia jalgpalli kohta.
Vickery esines koos Danny Dyeriga 2006. aasta Briti telesarjas "International Football Factories", mis oli Brasiilia jalgpallihuligaansust käsitlev dokumentaalsari.
2008. aastast alates on Vickery Brasiilia jalgpalli reporter raadio jutusaates "World Soccer Daily" ning jätkab oma rolli eelneva saate asendanud videopõhises jutusaates "World Football Daily". Alates 2011. aasta maist on ta avaldanud iganädalasi artikleid veebilehel Sambafoot.com. Aeg-ajalt esineb ta ka Brasiilia telekanali SporTV jalgpalli jutusaadetes.
Vickery oli 2014. aasta jalgpalli maailmameistrivõistluste ajal üks BBC ülekande saatejuhtidest. Selle aja jooksul kogus ta palju populaarsust ning tema jälgijate arv Twitteris kahekordistus.
Isiklik elu.
Peale inglise keele räägib Vickery ka portugali ja hispaania keelt.
Vickery toetab inglise jalgpalliklubi Tottenham Hotspuri.
Vickery on väitnud, et on saanud suuresti inspiratsiooni Brian Glanville'i "vanast stiilist", kelle "rahvusvaheline teadlikkus" jäi talle alati silma. Lisaks on teda inspireerinud ka The Sunday Timesi Hugh McIlvanney oma "sotsiaalse teadlikkusega".
Bosnia ja Hertsegoviina Jalgpalliliit

Bosnia ja Hertsegoviina Jalgpalliliit (bosnia keeles ja horvaadi keeles: "Nogometni Savez Bosne i Hercegovine" (NSBiH); bosnia keeles ja serbia keeles "Фудбалски Савез Босне и Херцеговине" (ФСБиХ)/"Fudbalski Savez Bosne i Hercegovine" (FSBiH)) on Bosnia ja Hertsegoviina jalgpalli katusorganisatsioon, mis korraldab kohalikke jalgpallimeistrivõistlusi (sh Bosnia ja Hertsegoviina Premijer liga), haldab eri koondisi (sh esinduskoondist).
Bulgaaria Jalgpalliliit

Bulgaaria Jalgpalliliit (BFU) (bulgaaria keeles "Български футболен съюз", БФС, "Bŭlgarski futbolen sŭyuz") on Bulgaaria jalgpalli katusorganisatsioon, mis korraldab kohalikke jalgpallimeistrivõistlusi (sh Parva Liga), haldab eri koondisi (sh esinduskoondist).
Horvaatia Jalgpalliliit

Horvaatia Jalgpalliliit (HNS) (horvaadi keeles "Hrvatski nogometni savez") on Horvaatia jalgpalli katusorganisatsioon, mis korraldab kohalikke jalgpallimeistrivõistlusi (sh Prva HNL), haldab eri koondisi (sh esinduskoondist).
Küprose Jalgpalliliit

Küprose Jalgpalliliit (CFA) (kreeka keeles "Κυπριακή Ομοσπονδία Ποδοσφαίρου" (ΚΟΠ)) on Küprose jalgpalli katusorganisatsioon, mis korraldab kohalikke jalgpallimeistrivõistlusi (sh Küprose jalgpalli kõrgliiga), haldab eri koondisi (sh esinduskoondist).
Tšehhi Jalgpalliliit

Tšehhi Jalgpalliliit (FAČR) (tšehhi keeles "Fotbalová asociace České republiky") on Tšehhi jalgpalli katusorganisatsioon, mis korraldab kohalikke jalgpallimeistrivõistlusi (sh Tšehhi 1. liga), haldab eri koondisi (sh esinduskoondist).
Taani Jalgpalliliit

Taani Jalgpalliliit (DBU) (taani keeles "Dansk Boldspil-Union") on Taani jalgpalli katusorganisatsioon, mis korraldab kohalikke jalgpallimeistrivõistlusi (sh Superligaen), haldab eri koondisi (sh esinduskoondist).
Suhtekorralduse dialoogiteooria

Dialoogiteooriat on defineeritud kui “mistahes ideede ja arvamuste vahetamist” (Kent &amp; Taylor, 1998, p 325). Suhtekorraldus saab dialoogile kaasa aidata, rajades kanaleid ja toiminguid dialoogilise kommunikatsiooni jaoks (Kent &amp; Taylor, 2002). Dialoogiteooria väidab, et organisatsioon peaks tahtma suhelda inimestega ausalt ja eetiliselt selleks, et luua efektiivne kommunikatsioonikanal organisatsiooni ja avalikkuse vahel (Kent, Taylor &amp; White, 2003).
Ajalooline areng.
Dialoogi kontseptsiooni juured pärinevad erinevatest teadusharudest, näiteks filosoofia, retoorika, psühholoogia ja suhestus-kommunikatsioon (Kent &amp; Taylor, 2002).
Filosoofid ja retoorikud on suhtunud dialoogi kui ühte kõige eetilisemasse kommunikatsioonivormi. Dialoogi peetakse üheks põhiliseks viisiks tõe eraldamisest valest. Teoloog Martin Buberit peetakse kaasaegse dialoogi kontseptsiooni loojaks (Kent &amp; Taylor, 2002). Eelnevalt on suhtekorralduses selgitatud dialoogi kui “avalikkusega probleemide arutamine” (Kent &amp; Taylor, 2002, p. 22). Ajaga on toimunud muudatus teoreetilises lähenemises, mis kunagi peegeldas suhtekorralduse rolli kommunikatsioonis (Gruning &amp; Hund, 1984), kuid nüüd on see omandanud olulise rolli suhete loomise alustamiseks vajaliku kommunikatsiooni suunamisel.
Esimesena hakkas dialoogi suhtekorraldusteooriasse arvestama Pearson (Kent &amp; Taylor, 2002). Pearsoni (1989) sõnul saab suhtekorraldust võrrelda isikutevaheliste seosetega. Pärast seda (1997) väitis Botan, et “kommunikatsioonis kujutab dialoog endast pigem hoiakut, kehahoiakut ja orienteeritust, kui eraldi meetodit, tehnikat või formaati.” Kent ja Taylor vaidlesid Botanile vastu (1998), väites, et dialoogi puhul on tegemist pigem tulemuse kui protsessiga ning vaatlesid selle sümmeetrilist mudelit kui tavapärast moodust kuulamiseks või tagasiside andmiseks. Lisaks sellele on Kent ja Taylor selgitanud (2002) suhtekorralduse valdkonnas dialoogi mõistet ning pakkunud välja ka dialoogiteooria põhiprintsiibid.
Laienemine.
Dialoogi teooriat on laiendatud, et selgitada, kuidas erinevad organisatsioonid loovad dialoogilist suhet oma sihtrühmaga veebilehtede (Esrock &amp; Leichty, 1999; Taylor, Kent, &amp; White, 2001; Kent et al., 2003), blogide (Seltzer &amp; Mitrook, 2007) ja sotsiaalmeedia nagu Facebook (Sweetser &amp; Lariscy, 2008; Bortree &amp; Seltzer, 2009) ja Twitter (Rybalko &amp; Seltzer, 2010) kaudu. Esrock ja Leichty (1999) uurisid dialoogi kasutust ettevõtete veebilehtedel ja leidsid, et ainult vähesed Fortune 500 ettevõtted kasutasid Kenti ja Taylori (1998) dialoogilise suhtluse põhimõtteid. Teine uuring vaatles, kuidas keskkonda propageerivad organisatsioonid kasutasid dialoogilisi strateegiaid oma Facebooki profiilidel ja jõuti järeldusele, et dialoogi kasutamine viib parema suhteni organisatsiooni ja selle klientide vahel (Bortree &amp; Seltzer, 2009).
Trükkimine

Trükkimine on teksti, piltide jm kujutiste paljundamine sel teel, et trükivormilt kantakse trükivärv paberile vm materjalile.
Kõnekeeles nimetatakse trükkimiseks ka printimist ja arvutil kirjutamist.
Köitmine

Köitmine on trükinduses poognate või lehtede ühendamine raamatuks. Köitmise tulemus on köide. 
Köitekujundusega tegelevat tarbekunsti haru nimetatakse köitekunstiks.
Köide

Köide on köitmise tulemusena saadud raamat. Köide ühendab poognad (või lehed) ning annab raamatule vajaliku tugevuse ja vormi. Poognate või lehtede ühendamise viisi järgi eristatakse õmmeldud köidet ja liimköidet, kaante kõvaduse järgi pehme- ja kõvaköidet, kaane kattematerjali järgi paber-, riie-, nahk- või tehismaterjalist köidet.
Köide võib sisaldada tervikteost või olla mitmest raamatust koosneva (mitmeköitelise) teose üks raamat, ka jätk- ja perioodikaväljaande kokkukuuluvad numbrid (nt aastakäik).