Himnusz

"Himnusz" (ungari keeles "Hümn") on Ungari rahvushümn, tuntud ka esireaga "Isten áldd meg a magyart" ("Issand, kaitse ungarlast...").
Sõnad kirjutas Ferenc Kölcsey 1823. aastal, viisi lõi Ferenc Erkel 1844. aastal.
Sõnad.
Isten, áldd meg a magyart&lt;br&gt;
Jó kedvvel, bőséggel,&lt;br&gt;
Nyújts feléje védő kart,&lt;br&gt;
Ha küzd ellenséggel;&lt;br&gt;
Bal sors akit régen tép,&lt;br&gt;
Hozz rá víg esztendőt,&lt;br&gt;
Megbűnhődte már e nép&lt;br&gt;
A múltat s jövendőt!
Őseinket felhozád&lt;br&gt;
Kárpát szent bércére,&lt;br&gt;
Általad nyert szép hazát&lt;br&gt;
Bendegúznak vére.&lt;br&gt;
S merre zúgnak habjai&lt;br&gt;
Tiszának, Dunának,&lt;br&gt;
Árpád hős magzatjai&lt;br&gt;
Felvirágozának.
Értünk Kunság mezein&lt;br&gt;
Ért kalászt lengettél,&lt;br&gt;
Tokaj szőlővesszein&lt;br&gt;
Nektárt csepegtettél.&lt;br&gt;
Zászlónk gyakran plántálád&lt;br&gt;
Vad török sáncára,&lt;br&gt;
S nyögte Mátyás bús hadát&lt;br&gt;
Bécsnek büszke vára.
Hajh, de bűneink miatt&lt;br&gt;
Gyúlt harag kebledben,&lt;br&gt;
S elsújtád villámidat&lt;br&gt;
Dörgő fellegedben,&lt;br&gt;
Most rabló mongol nyilát&lt;br&gt;
Zúgattad felettünk,&lt;br&gt;
Majd töröktől rabigát&lt;br&gt;
Vállainkra vettünk.
Hányszor zengett ajkain&lt;br&gt;
Ozman vad népének&lt;br&gt;
Vert hadunk csonthalmain&lt;br&gt;
Győzedelmi ének!&lt;br&gt;
Hányszor támadt tenfiad&lt;br&gt;
Szép hazám, kebledre,&lt;br&gt;
S lettél magzatod miatt&lt;br&gt;
Magzatod hamvvedre!
Bújt az üldözött, s felé&lt;br&gt;
Kard nyúlt barlangjában,&lt;br&gt;
Szerte nézett s nem lelé&lt;br&gt;
Honját e hazában,&lt;br&gt;
Bércre hág és völgybe száll,&lt;br&gt;
Bú s kétség mellette,&lt;br&gt;
Vérözön lábainál,&lt;br&gt;
S lángtenger fölette.
Vár állott, most kőhalom,&lt;br&gt;
Kedv s öröm röpkedtek,&lt;br&gt;
Halálhörgés, siralom&lt;br&gt;
Zajlik már helyettek.&lt;br&gt;
S ah, szabadság nem virul&lt;br&gt;
A holtnak véréből,&lt;br&gt;
Kínzó rabság könnye hull&lt;br&gt;
Árvák hő szeméből!
Szánd meg Isten a magyart&lt;br&gt;
Kit vészek hányának,&lt;br&gt;
Nyújts feléje védő kart&lt;br&gt;
Tengerén kínjának.&lt;br&gt;
Bal sors akit régen tép,&lt;br&gt;
Hozz rá víg esztendőt,&lt;br&gt;
Megbűnhődte már e nép&lt;br&gt;
A múltat s jövendőt!
Tõlked eesti keelde.
Jumal, lase madjareid
Rõõmu, rikkust maitsta,
Võtku võimas käsi neid
Vaenlaste eest kaitsta;
Keda muistsest muljuti,
Anna neile rammu:
Rahvas tulevikugi
Lunastand ju ammu!
Oled esiisad toond
Sa Kárpáti mäele,
Siin sa oled kodu loond
Bendegúzi väele,
Ja kus vete kohinaid
Kandub Dunalt, Tiszalt,
Seal Arpádi pojad maid
Viljelevad visalt.
Kahisesid viljapead
Kúni-riigi põllul,
Tilkus nektarina head
Veini Tokaj nõlvul;
Meie lippu nähti siis
Julmil türklastelgi,
Ning kõrk Viin väe vangi viis
Kurval Mátyáselgi.
Haih, kuid süttis vihameel
Sul me eksimustest,
Nuhtlesid meid pilve teel
Pikse raksatustest.
Mongolite röövli noolt
Saatsid Sa me üle;
Orjaike Türgi poolt
Avas meile süle.
Ja kui tihti tõstis häält
Osmani julm veli,
Langena meeste luudemäelt
Kostis võiduheli!
Kodu, sinu rinnale
Langesid su pojad,
Ei saand võsu pinnale,
Said vaid surnukojad!
Pages põgenik, kuid ees
Valvas mõõk ju urus.
Isamaad ei leidnud mees
Oma kodukurus.
Teda orgu, mäele tõi
Mure, kahtlus hinges,
Kives varbad verre lõi
Tulemeres vinges.
Linnad nüüd on varemes;
Rõõm ja tuju lahtund;
Kaebeis, surmaoietes
Kaunis põli ahtund.
Ah, et tärka vabadus
Surnuverest ilmas!
Orjanutt ja ahastus
Nukral orvul silmas.
Jumal, aita madjareid!
Hukkuvad nad veres,
Sinu käsi kaitsku neid
Kannatuste meres.
Keda muistsest muljuti,
Anna neile rammu:
Rahvas minevikugi
Lunastand ju ammu.
Issand, kaitse ungarlast,
küllust, rõõmu anna,
vaenlasele vägevast
aita vastu panna.
Aita vaevast väsinut
õnnemaile sammu:
tuleviku maksnud ta
muistsel vaeval ammu.
Sa Karpaatidele tõid
vanemate pere,
viljaväljad luhtavad
joonud nende vere.
Seal, kus Doonau Tiszaga
lõikab kodupinna,
pojad kanged püstitand
linna kõrval linna.
Õnnistanud kodumaad
rikkusel su vägi,
nõrgub kallist nektarit
Tokaj viinamägi.
Lehvind Türgi kantsidel
meie võitjalipud,
tunnud meie tugevust
Wiini tornitipud.
Aga viha sütitas
meie patt su põue,
äratasid pilvedes
kärgatava kõue,
mongolite sõjaparv
taas me nurmi sõtkus,
Türgi ränga ikke all
uhke turi nõtkus.
Issand, päästa ungarlast
raskest valupainest,
tõsta välja hädade
vintsutavast lainest.
Aita vaevast väsinut
õnnemaile sammu:
tuleviku maksnud ta
muistsel vaeval ammu.