Põhjamaade Nõukogu

Põhjamaade Nõukogu (taani keeles "Nordisk Råd", norra keeles "Nordisk råd", soome keeles "Pohjoismaiden neuvosto", islandi keeles "Norðurlandaráð", rootsi keeles "Nordiska rådet") on Põhjamaade parlamentide koostööorgan. Valitsuste koostööorgani Põhjamaade Ministrite Nõukogu kõrval on ta Põhjamaade ametliku koostöö üks põhiorganitest.
Selle liikmesmaad on riigid Island, Norra, Rootsi, Soome ja Taani ning autonoomsed piirkonnad Fääri saared (Taani), Gröönimaa (Taani) ja Ahvenamaa (Soome). Nende maade kogupindala on umbes 3 493 000 km² (ilma Gröönimaata 1 318 412 km²), summaarne elanike arv 25 016 546 ning rahvastiku tihedus 7,2 in/km² (ilma Gröönimaata 18,9 in/km²).
Põhjamaade Nõukogu eesmärk on hoida ja arendada Põhjamaade koostööd justiits-, kultuuri-, transpordi-, keskkonna, sotsiaal- ja majandusvallas. Koostöö raamid on määratletud Helsingi lepinguga.
Nõukogu koosneb parlamentide delegaatidest, kes valitakse igal aastal uuesti.
Valitsused on Põhjamaade Nõukogu ees aruandekohuslikud.
Põhjamaade Nõukogu organid on
Põhjamaade Nõukogu peakorter on Kopenhaagenis. Selle peasekretär ehk presiidiumi sekretariaadi direktor on alates 2021. aastast Kristina Háfoss (Fääri saared). Töökeeled on taani, norra ja rootsi keel.
Liikmesmaad ja liikmed.
Põhjamaade Nõukogu viis liikmesriiki ja kolm autonoomset piirkonda on (sulgudes delegaatide arv nõukogus):
Autonoomsed piirkonnad:
Igal riigil peale Islandi on Põhjamaade Nõukogus kokku 20 kohta (koos autonoomsete piirkondadega), Islandil on seitse kohta. Kokku on Põhjamaade Nõukogus on 87 liiget, kelle valivad liikmesriikide ja autonoomsete territooriumide parlamendid.
Autonoomsed piirkonnad said 2007. aasta Ahvenamaa dokumendiga Põhjamaade Nõukogus suuremad õigused.
Ülesanded ja pädevus.
Põhjamaade Nõukogu ülesanne on koordineerida liikmesmaade suhteid ja töötada välja mittesiduvaid soovitusi.
Põhjamaade Nõukogu teeb algatusi ja annab nõu Põhjamaade ametlikku koostööd puudutavates küsimustes. Nõukogu otsused ei ole liikmesmaadele siduvad ning need jõustuvad liikmesriikide seaduste kaudu, mille annavad liikmesriikide parlamendid.
Põhjamaade Nõukogu istungid.
Igal aastal toimub Põhjamaade Nõukogu täiskogu istung aktuaalsel teemal. Täiskogu on Nõukogu kõrgeim otsustuskogu. Peale 87 Nõukogu liikme kuulub täiskogusse hääleõiguseta liikmena üks esindaja iga liikmesriigi valitsusest. Istungi korraldajamaad roteeruvad.
Täiskogu ülesanded on järgmised:
Komisjonid.
Istungite vaheajal toimub Nõukogu töö viies alalises komisjonis:
Fraktsioonid.
Põhjamaade Nõukogul on neli fraktsiooni:
Fraktsiooni moodustamiseks on tarvis vähemalt viis liiget vähemalt kolmelt maalt.
Osa Põhjamaade Nõukogu liikmeid (Taani Rahvapartei ja Norra Progressipartei esindajad) ei kuulu ühessegi fraktsiooni.
Juhtimine ja eelarve.
Põhjamaade Nõukogu juhib presiidium, kuhu kuulub 12 lihtliiget ning president, kelle valib täiskogu üheks aastaks. Presidentuur roteerub viie liikmesriigi vahel.
Presiidiumi tähtsamad ülesanded on järgmised:
Põhjamaade Nõukogu sekretariaat asub Kopenhaagenis samas hoones Põhjamaade Ministrite Nõukogu sekretariaadiga. Peale selle töötab iga liikmesriigi parlamendis Põhjamaade Nõukogu rahvuslik sekretariaat, mis on kontaktis selle riigi delegatsiooniga Põhjamaade Nõukogus.
Põhjamaade Nõukogu finantseerivad liikmesriikide parlamendid. Aastal 2005 oli eelarve umbes 30 miljonit Taani krooni.
Töökeeled.
Põhjamaade Nõukogu ametlikud töökeeled on algusest peale olnud taani keel, rootsi keel ja norra keel, sest need keeled on vastastikku hõlpsasti arusaadavad ning kõigis Põhjamaades mõni nendest on või on olnud üks ametikeeltest (taani keel on Islandi koolides ka kohustuslik õppeaine).
Põhjamaade Nõukogu auhinnad.
Põhjamaade Nõukogu annab välja nelja mainekat auhinda:
Iga auhinna suurus on 350 000 Taani krooni. Need määratakse igal aastal ning antakse üle Põhjamaade Nõukogu istungi või temaatilise konverentsi ajal.
Aastatel 2007–2010 anti välja ka Põhjamaade Nõukogu bioenergiaauhinda.
Ajalugu.
Eellugu.
Põhjamaade koostöö ideel on pikk traditsioon. Aastatel 1397–1523 ühendas Taanit, Norrat ja Rootsit (sealhulgas Soomet) Kalmari unioon, mis jättis igale maale suhtelise iseseisvuse. Põhjamaade ühtsuse idee levis alates 19. sajandi algusest. 1920. aastatel rajati seda propageeriv valitsusväline organisatsioon Põhjala Ühing. 1920. ja 1930. aastatel loodi Põhjamaade riikide vahel ka ametlikud kontaktid koostöö edendamiseks.
Pärast Teist maailmasõda kaaluti sõjalise bloki Põhjamaade kaitseliidu loomist. See liit oleks koordineerinud oma välis- ja kaitsepoliitikat, jäänud võimaliku kolmandate riikide konflikti korral neutraalseks ning jäänud NATO-st kõrvale. USA oli huvitatud baasidest Põhjamaades ega pidanud neid riike võimeliseks end kaitsma, mistõttu ta kuulutas, et ei taga Põhjamaadele sõjalist kaitset, kui need NATO-st kõrvale jäävad. Taani, Norra ja Island ühinesid NATO-ga ning Skandinaavia kaitseliidust ei saanud asja.
Nurjusid ka mõned muud Põhjamaade koostööplaanid, sealhulgas tolliliidu loomine.
Põhjamaade Nõukogu asutamine.
1946. aastal kohtusid Taani, Norra ja Rootsi justiitsministrid ning leppisid kokku luua tulevikus organ, millel oleks seadusandlikud volitused kõigi kolme riigi jaoks.
Taani peaminister Hans Hedtoft pani 1951. aastal ette luua parlamentidevaheline konsultatiivorgan. 1952. aastal leppisidki Taani, Island, Norra ja Rootsi selles kokku. Organile pandi nimeks Põhjamaade Nõukogu. Organ tuli kokku 12. veebruaril 1953. Nõukogu esimene istung peeti Taani parlamendi hoones 13. veebruaril 1953; organi presidendiks valiti Hans Hedtoft.
Liikmesuse areng.
Pärast Soome ja Nõukogude Liidu suhete paranemist Jossif Stalini surma järel võeti 1955. aastal vastu Soome, mis liitus organi tööga 27. jaanuaril 1956.
1970. aastal lubati Põhjamaade Nõukogus osaleda Fääri saarte ja Ahvenamaa esindajatel vastavalt Taani ja Soome delegatsiooni koosseisus. 1984. aastal lubati Taani delegatsioonis osaleda Gröönimaa esindajatel.
Saamide poliitilised struktuurid on ammu taotlenud ametlikku esindatust Põhjamaade Nõukogu struktuurides, nad osalevad faktiliselt üha rohkem nende huve puudutavates tegevustes.
Fääri saared on avaldanud soovi saada Nõukogu täisliikmeks.
Novembris 2000 Reykjavikis Nõukogu arutas konservatiivide saadikurühma ettepanekut alustada läbirääkimisi Eesti, Läti ja Leeduga nende vastuvõtmise üle ühenduse liikmeteks, kuid see lükati hääletuse järel tagasi.
Integratsioonimeetmed ja ühisasutused.
2. juulil 1954 loodi Põhjamaade ühine tööturg ning 1958 loodi 1952. aastast eksisteerinud passivaba reisimise ala edasi arendades Põhjamaade passiliit. Need meetmed aitasid tagada Põhjamaade kodanike vaba liikumist Põhjamaade piires. Aastal 1955 jõustus Põhjamaade sotsiaalkindlustuse konventsioon. Kavandati ka ühisturgu, kuid sellest loobuti 1959, sest Taani, Norra ja Rootsi olid liitumas EFTA-ga. Soome sai 1961 EFTA assotsieerunud liikmeks ning Taani ja Norra taotlesid Euroopa Majandusühendusse vastuvõtmist.
Lähenemine Euroopa Majandusühendusele ajendas Taani, Soome, Islandi, Norra ja Rootsi vahelise koostöö lepingu ehk Helsingi lepingu sõlmimise; see jõustus 24. märtsil 1962. Lepinguga fikseeriti Põhjamaade Nõukogu õiguslikud protseduurid ja volitused. Koostöö kohta konkreetsetes valdkondades kirjutati alla mitmele lisalepingule, sealhulgas Põhjamaade kultuurivahetuse lepingule.
Järgnevatel aastatel rajati Põhjamaade Tervishoiukool, Põhjamaade Kultuurifond ja Põhjala Maja Reykjavíkis.
Taani peaminister Hilmar Baunsgaard tegi 1968 ettepaneku täielikuks majanduskoostööks Euroopa Majandusühenduse eeskujul (Nordek). Selle peakorteriks pidi saama Malmö. Aastal 1970 lepiti selles kokku, kuid Soome ei ratifitseerinud lepingut, väites, et sidemete tõttu Nõukogude Liiduga ei saa ta sõlmida tihedaid majandussidemeid potentsiaalsete Euroopa Majandusühenduse liikmetega (Taani ja Norra). Nõukogude Liit oleks võinud pidada Soome liitumist Nordekiga võimalikuks ohuks Soome erapooletusele, mille eest Nõukogude Liit tasus kliiringkaubandusega. Ilma Soome osaluseta ei olnud mõtet Nordekit luua, ning Taani ja Norra taotlesid Euroopa Majandusühenduse liikmeks saamist.
Aastal 1971 loodi Põhjamaade koostööd valitsuste tasandil toetav Põhjamaade Ministrite Nõukogu, millel on Kopenhaagenis Põhjamaade Nõukogu sekretariaadiga samas hoones asuv sekretariaat.
Aastal 1972 loobus Norra rahvahääletusel Euroopa Majandusühenduse liikmesusest. Taani aga sai 1973 Euroopa Majandusühenduse liikmeks. Aastal 1973 sõlmis Soome Euroopa Majandusühendusega vabakaubanduslepingu, millega 1977. aastast tollid praktiliselt kaotati, kuigi mõne kauba suhtes jäid üleminekuperioodid, mis ulatusid maksimaalselt 1985. aastani. Rootsi jättis oma neutraalsuspoliitika tõttu Euroopa Majandusühendusse astumata. Gröönimaa lahkus hiljem Euroopa Majandusühendusest ning on püüdnud aktiivsemalt osaleda Arktika koostöös.
1970. aastatel rajas Põhjamaade Nõukogu Põhjamaade Tööstusfondi, Nordtesti ja Põhjamaade Investeerimispanga. Nõukogu tegevusvaldkondade hulka lisandus keskkonnakaitse. Läänemere ning Atlandi ookeani põhjaosa puhastamiseks rajati ühine energiavõrk. Aastal 1983 rajati Põhjamaade Teaduspoliitika Nõukogu. Samal aastal eraldas Põhjamaade Nõukogu 8 miljonit Rootsi krooni Põhjamaade ühise teleskoobi Nordic Optical Telescope rajamise projektile.
Rootsi ja Soome ühinesid 1995 Euroopa Liiduga. Vahepeal oli Euroopa Liidu liikmesust taotlenud ka Norra, kuid rahvahääletus oli selle kava tagasi lükanud. Norra ja Island ühinesid siiski Euroopa Majanduspiirkonnaga, mis integreeris nad majanduslikult Euroopa Liiduga. Põhjamaade passiliidust sai 1996 Schengeni viisaruumi osa.
Sundi sild Rootsi ja Taani vahel tõi kaasa palju reisimist üle piiri. See ajendas edasisi pingutusi tõkete vähendamiseks. Ent Põhjamaade Nõukogu algsed ülesanded võtsid suures osas enda peale Euroopa Liit ja Euroopa Majanduspiirkond. Alates 2009. aastast taotleb ka Island Euroopa Liidu liikmesust.
Põhjamaad on sõlminud kümneid koostöölepinguid eri valdkondades. Viimastel aastatel on keskendutud eriti Põhjamaade kodanike igapäevaelu puudutavate nn piiritõkete kaotamisele.
Väliskoostöö.
Pärast Nõukogude Liidu lagunemist 1991 hakkas Põhjamaade Nõukogu tegema rohkem koostööd Balti riikidega ja uute Läänemere organisatsioonidega.
Põhjamaade Nõukogu hakkas tegema rohkem koostööd Arktika, Baltimaade, Euroopa ja Kanada suunal.
Põhjamaade Nõukogu peasekretärid.
Põhjamaade Nõukogu peasekretärid ehk presiidiumi sekretariaadi direktorid
Põhjamaade Nõukogu presidendid.
Põhjamaade Nõukogu presidentuur roteerub liikmesriikide vahel. Presidendi ametiaeg on kalendriaasta.
Põhjamaade Nõukogu presidendid aastati:
Võimalik tulevik.
Mõned ootavad, et Põhjamaade Nõukogu edendaks Põhjamaade koostööd praegusest palju kaugemale. Rootsi ajaloolane ja majandusteadlane Gunnar Wetterberg on kirjutanud raamatud, milles ta teeb ettepaneku luua Põhjamaade Nõukogu baasil lähematel aastakümnetel Põhjamaade Föderatsioon.
Välislingid.
"Artiklis on kasutatud afrikaani-, inglis-, katalaani-, saksa- ja tšehhikeelset Vikipeediat seisuga 23.3.2011, taanikeelset Vikipeediat seisuga 24.3.2011, hispaaniakeelset ja soomekeelset Vikipeediat seisuga 25.3.2011 ja taanikeelse Vikipeedia artiklit ."