Glioblastoom

Multiformne glioblastoom (GBM – "Glioblastoma multiforme") või lihtsalt glioblastoom on agressiivseim ja levinuim primaarne ajukasvaja. See on klassifitseeritud kui IV astme astrotsütoom. GBM areneb gliiarakkude perekonnast, astrotsüütidest, mis toetavad närvirakke. Põhiliselt moodustub kasvaja ajupoolkeradel, kuid võib levida ka aju teistesse piirkondadesse, näiteks ajutüvve või seljaajju.
Glioblastoomi esinemissagedus on 2–3 juhtumit 100 000 inimese kohta Euroopas ja Põhja-Ameerikas.
Peamine ravi on operatsioon, millele järgneb kiiritusravi üksi või kombineerituna kemoteraapiaga. Kirurgilise ravivõimaluse puudumisel (opereerimine oleneb eelkõige kasvaja asukohast, nt ajutüves ja kõnekeskuse piirkonnas olevaid kasvajaid ei saa opereerida) võib operatsiooni asendada kas kiirituse või kiirituse/kemoteraapiaga. Samuti kuuluvad ravivõimaluste hulka radiokirurgia, kortikosteroidid, antiangiogeneetiline teraapia ja alles katsetusjärgus olev geeniülekanne.
Ravi vajab neurokirurgide, neuroonkoloogide, kiiritusonkoloogide, sotsiaaltöötajate ja psühholoogide efektiivset koostööd. Samuti on omal kohal toetav perekondlik keskkond.
Glioblastoomi prognoos on ajukasvajate ja muude kesknärvisüsteemi häirete korral halvim. Patsientide keskmine eluiga pärast diagnoosi saamist on lühem kui 1 aasta ja 99% haigetest sureb ajukoe lokaalse retsidiivi tõttu.
Sümptomid.
Põhilisteks sümptomiteks on krambid, iiveldus, oksendamine, peavalu ja ühepoolne halvatus. Samuti võivad esineda progressiivne mälukaotus, rääkimisraskused, koordinatsiooni ja tasakaalu kadumine, ühepoolne nõrkus, meeleolu ja isiksuse muutused, aistingute kadumine ning nägemisprobleemid. Sümptomite olemus sõltub kasvaja asukohast. Sümptomid võivad ilmneda üsna kiiresti, kuid aeg-ajalt esineb ka asümptomaatilist konditsiooni, mis tähendab sümptomite avaldumist kasvaja suurenedes.
Epidemioloogia.
Haigestumus.
Ameerika Ühendriigid.
Üldine esinemus on osariigiti üpris sarnane.
Rahvusvaheline.
Glioblastoom on kõige sagedamini esinev primaarne aju kasvaja, mis moodustab ligi 12–15% kõigist koljusisestest kasvajatest ja 50–60% kõigist astrotsüütide kasvajatest. Enamikus Euroopa ja Põhja-Ameerika riikides on esinemissagedus 2–3 uut juhtu 100 000 inimese kohta aastas.
Suremus.
Viimase 25 aasta jooksul on glioblastoomi ravis toimunud väga tagasihoidlik areng. Praegune ravi on pigem leevendav. Keskmine elumus on vanusega negatiivses korrelatsioonis. Ravita sureb patsient glioblastoomi tagajärjel umbes 3 kuu jooksul. Optimaalset ravi (kirurgiline eemaldamine, kiiritusravi ja kemoteraapia) saanud patsientide keskmine eluiga pärast diagnoosimist on umbes 12 kuud, sealjuures vähem kui 25% patsientidest on elanud kuni 2 aastat ja vähem kui 10% patsientidest kuni 5 aastat.
Rass.
On täheldatud, et Ameerika Ühendriikides esineb glioblastoomi rohkem valgel rassil.
Sugu.
Zürichi Ülikooli haiglas tehtud glioblastoomi biopsiate ülevaatest selgus, et meeste seas on kasvaja esinemise sagedus suurem kui naistel. Suhe oli 3:2.
Vanus.
Glioblastoom võib ilmneda inimestel igas eas, kuid eelisjärjekorras täiskasvanutel vanuse vahemikus 45–70 aastat. 
Zürichi Ülikooli haigla tehtud uuringute sarjas kuulus 70% patsientidest gruppi, kus keskmine vanus oli 53 aastat. Vaid 8,8% glioblastoomi juhtudest esines lastel.
Patofüsioloogia.
Glioblastoomid jagunevad primaarseteks ja sekundaarseteks. Primaarne glioblastoom moodustub valdavalt (60% juhtudest) üle 50-aastastel täiskasvanutel. Ravi puudumisel on elumus alla 3 kuu.
Sekundaarne glioblastoom (40%) areneb tavaliselt noorematel patsientidel madalaastmelise astrotsütoomi (WHO II) või anaplastilise astrotsütoomi (WHO III) pahaloomulisel progressioonil. Progresseerumise aeg on väga erinev, 1–10 aastat, keskmine intervall on 4–5 aastat. Üha rohkem on näidatud, et primaarne ja sekundaarne glioblastoom on erinevad alavormid, mis arenevad läbi erinevate geneetiliste radade, tabavad patsiente eri vanuses ning erinevad praegusele ravile allumise poolest. Kõikidest astrotsüütide kasvajatest sisaldavad glioblastoomid enim geneetilisi muutusi, mis enamikul juhtudel tulenevad arvukatest mutatsioonidest.
Üldisemaid geneetilisi kõrvalekaldeid kirjeldatakse järgmiselt:
Vähem sagedased kui pahaloomulisemad mutatsioonid:
Täiendavad geneetilised muutused primaarsetes glioblastoomides sisaldavad p16 deletsioone (30–40%), p16INK4A ja retinoblastoomi (RB) geenivalgu muutusi. Sekundaarsete glioblastoomide progressioon sisaldab sageli LOHi 19q kromosoomi õlas (50%), RB valgu muutusi (25%), PTEN mutatsioone (5%), DCC geeni kadu ekspresseerimisel (50%) ja LOH 10q-s.
Glioblastoom esineb kõige sagedamini ajupoolkerade subkortikaalses valgeolluses. Zürichi Ülikooli haiglas läbi viidud uuringus leiti, et kõige sagedasemateks piirkondadeks olid temporaalne (31%), paritaalne (24%), frontaalne (23%) ja oktsipitaalne (16%) ajusagar. Tüüpilisim on fronttemporaalne piirkond. Kasvaja ulatub sageli lähedalasuva korteksini või basaalganglionideni. Kasvaja levik frontaalsest korteksist üle mõhnkeha kontralateraalsesse ajupoolkerasse tekitab bilateraalse sümmeetrilise kahjustuse, n-ö liblikaglioomi. Glioblastoom moodustub harvem ajutüves, väikeajus ja seljaajus.
Diagnoosimine.
MRT-d kasutades näivad glioblastoomid ringikujuliste kahjustustena. Välimus ei ole spetsiifiline, see võib sarnaneda ka selliste kahjustustega nagu mädanik, metastaas ja "tumefactive multiple sclerosis". Lõpliku diagnoosi määramiseks kompuutertomograafia uuringuga (KT) või magnetresonantstomograafia uuringuga on vajalik stereotaksiline biopsia või kraniotoomia kasvaja resektsiooni ja patoloogilise kinnitusega. 
Kuna kasvaja aste määratakse kõige pahaloomulisema osa järgi, siis biopsia või eemaldatud kasvaja osa järgi määrates võib juhtuda, et olukorda alahinnatakse. Kasvaja verevoolutuse jälgimine perfusioon-MRT abil ja kasvaja metaboliitide kontsentratsiooni mõõtmine massispektromeetriliselt võib anda lisainformatsiooni glioblastoomi diagnostikale, patoloogia seejuures jääb samaks.
Ravi.
Multiformset glioblastoomi on väga keeruline ravida mitmel põhjusel:
Primaarsete ja metastaatiliste ajukasvajate ravi hõlmab nii sümptomaatilist kui ka palliatiivset ravi.
Sümptomaatiline ravi.
Toetav ravi keskendub sümptomite ravimisele ja patsiendi neuroloogilise funktsiooni taastamisele. Esmased toetavad ained on antikonvulsandid ja kortikosteroidid.
Palliatiivne ravi.
Palliatiivne ravi viiakse läbi elukvaliteedi parandamise ja pikema eluea saavutamise nimel. See hõlmab operatsiooni, kiiritusravi ja kemoteraapiat. Maksimaalne resektsioon saavutatakse harilikult kiiritusravi ja kemoteraapia ühendamisel. Kasvaja täielikku resektsiooni seostatakse parema diagnoosiga. 
Keemiaravi on teostatav vähiravi eri etappidel: