tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Eduard Ševardnadze

Eduard Ševardnadze (gruusia keeles ედუარდ შევარდნაძე, vene keeles Эдуард Амвросьевич Шеварднадзе) (25. jaanuar 1928 Mamati küla – 7. juuli 2014 Thbilisi) oli Nõukogude Liidu ja Gruusia poliitik, Nõukogude Liidu välisminister 1985–1990 ja Gruusia president 1995. aastast kuni 23. novembrini 2003.
Juba 20-aastaselt kommunistlikku parteisse astunud Ševardnadze oli 1957–1961 Gruusia NSV komsomoliorganisatsiooni esimene sekretär. 1968 sai ta Gruusia NSV siseministriks. Alates 1972. aastast oli ta Gruusia Kommunistliku Partei Keskkomitee esimene sekretär. Ševardnadze pooldas Mihhail Gorbatšovi algatatud uutmispoliitikat ja taotles majandusreforme. 1985 valiti ta NLKP KK Poliitbüroo liikmeks ja NSV Liidu välisministriks. Välisministrina töötas ta pingelõdvenduse ja desarmeerimise heaks. 
20. detsembril 1990 astus Ševardnadze tagasi NSV Liidu välisministri kohalt protestiks diktatuuriohu vastu. 1991. aasta juulis astus ta NLKPst välja ning asutas koos teiste reformistide ja demokraatidega Demokraatliku Reformi Liikumise. Pärast Gorbatšovi-vastase putši läbikukkumist lükkas Ševardnadze tagasi Gorbatšovi ettepaneku saada julgeolekunõukogu liikmeks, kuid hiljem soostus kohaga Gorbatšovi nõuandvas nõukogus.
1991. aasta detsembris kukutati Gruusias relvastatud riigipöördega president Zviad Gamsahhurdia. 1992 valiti Ševardnadze Gruusia valitseva sõjaväelise nõukogu esimeheks ja oktoobris parlamendi spiikriks, mis võrdus presidendi ametikohaga. Gruusia presidendiks valiti ta 5. novembril 1995, kogudes 72,9% valijate häältest. Teiseks ametiajaks valiti ta tagasi 9. aprillil 2000, kui ta kogus valijate häältest üle 82%.
1995 ja 1998 elas Ševardnadze üle atentaadi. 9. veebruaril 1998 tulistati tema korteeži granaadiheitjast ja automaatidest, aga soomustatud "Mercedes" päästis presidendi elu.
2. novembril 2003 toimusid Gruusias parlamendivalimised. Opositsioon kutsus üles ilmutama kodanikuallumatust ja nõudis, et valitsus tunnistaks valimised mittetoimunuks. 20. novembril avaldati ametlikud valimistulemused. Nende järgi sai Ševardnadzet toetav valimisliit "Uue Gruusia eest" kõige rohkem kohti, kuigi kogus vaid 21,32% häältest. Demokraatliku Taassünni Liit kogus 18,84% häältest. Ševardnadze vastased pidasid valimistulemusi võltsituteks ja seepeale puhkesid rahvarahutused, mida hakati nimetama Roosirevolutsiooniks. Mässuliste survel läks Ševardnadze 23. novembril erru.
Maksim Tarassov

Maksim Tarassov (sündinud 2. detsembril 1970 Jaroslavlis) on Venemaa kergejõustiklane (teivashüppaja). Olümpiavõitja (1992), kahekordne maailmameister (1999) ja Euroopa meister (1998). 
Saavutused.
Olümpiamängudel.
1992 olümpiavõitja" (5.80"')
&lt;br&gt;2000 pronksmedal (5.90)
Maailmameistrivõistlustel.
1991 pronksmedal (5.85)
&lt;br&gt;1993 pronksmedal (6.00)
&lt;br&gt;1995 hõbemedal (5.86)
&lt;br&gt;1997 hõbemedal (5.96)
&lt;br&gt;1999 maailmameister (6.02)
Sisemaailmameistrivõistlustel.
1999 maailmameister (6.00)
Euroopa meistrivõistlustel.
1998 Euroopa meister (5.81)
Siimeon (sambapühak)

Siimeon ehk Simeon (õigeusu kirikus vaga sambur Siimeon ja Siimeon Sambnik vanem; umbes 388...390 Põhja-Süüria, Sisan (oletatavasti praegune Samandağı (Türgi)) 
– 2. september 459 Aleppo (praegu Ḩalab, Süüria) oli sambapühak.
Pärand.
Siimeoni Sambniku askees leidis palju järgijaid järgneval sajandil, nii on teada veel tema nimekaimud Siimeon Sambnik noorem, Siimeon Sambnik III ja Siimeon Sambnik Lesboselt, samuti Taaniel Sambnik, Alypius Sambnik ja Nikita Sambnik.
Aleksandria Kopti Õigeusu kirik pühitseb tema mälestuspäeva üheksanda kuu (Pashons, 9. maist 7. juunini) 29. päeval. Õigeusu ja kreekakatoliku kirikus on tema mälestuspäev 1. septembril, katoliku kirikus 5. jaanuaril.
Vanim säilinud kirikute kompleks, araabia keeles Qalaat Semaan ('Siimeoni kindlus'), on püstitatud Siimeoni samba ümber Süürias, Aleppost 30 km loodes ja kujutab endas nelja ristikujuliselt paigutatud basiilikat kaheksakandilise platsi ümber, mille keskel on sambafragment. Varemetena säilinud kompleks on dateeritud 5. sajandisse.
Miruts Yifter

Miruts Yifter (amhara keeles ምሩፅ ይፍጠር; 1. jaanuar 1938 või 15. mai 1944 Adigrat – 22. detsember 2016 Toronto, Kanada) oli Etioopia pikamaajooksja, kahekordne olümpiavõitja.
Yifter töötas noorena tehasetöölise ja autojuhina. Tema pikamaajooksuvõimet pandi tähele pärast seda, kui ta asus teenima Etioopia lennuväes.
Yifter kutsuti Etioopia koondisse juba 1968. aasta suveolümpiamängudeks Méxicos, kuid olümpiadebüüdi tegi ta siiski neli aastat hiljem Müncheni olümpiamängudel, kus võitis 10 000 m jooksus soomlase Lasse Viréni ja belglase Emiel Puttemansi järel pronksmedali. Yifter pidi osalema ka 5000 m jooksus, kuid jäid starti hiljaks ega saanud osaleda.
Pärast 1972. aasta olümpiamängudelt naasmist pidi ta Etioopia sõjaväelise riigivõimu ajal vanglas istuma, kuna ta ei olnud olümpiamängudelt võitnud kuldmedalit. Sellest hoolimata jätkas Yifter treenimist ja sai osaleda 1973. aasta alguses toimunud Aafrika mängudel Lagoses, kus võitis kuldmedali 10 000 meetri jooksus, edestades järgmisi üle 40 sekundiga. 5000 m jooksus võitis keenialase Ben Jipcho järel hõbemedali.
Ta jäi kõrvale 1976. aasta suveolümpiamängudest Montréalis, kuna paljud Aafrika riigid, sh Etioopia, boikoteerisid neid mänge.
6. aprillil 1977 jooksis ta Puerto Ricos Coamos poolmaratonis uue maailmarekordi – 1:02.56,3.
1979. aasta Aafrika meistrivõistlustel Dakaris võitis ta kuldmedali nii 5000 kui ka 10 000 meetri jooksus.
Aastatel 1977 ja 1979 võidutses ta maailma karikavõistlustel mõlemal korral nii 5000 kui ka 10 000 meetri jooksus.
1980. aasta suveolümpiamängudel Moskvas võitis ta kuldmedali 5000 meetri ja 10 000 meetri jooksus. Mõlemal korral saavutas ta võidu talle omase 300-meetrise lõpuspurdiga.
1982. aastal võitis ta krossijooksu maailmameistrivõistlustel kuldmedali meeskondlikus arvestuses.
2008. aasta suveolümpiamängude avatseremoonial oli Yifter Etioopia lipukandja.
Pärast sportlaskarjääri lõppu tegutses ta treenerina. 1990. aastate lõpus kolis Yifter Kanadasse. Ta suri 2016. aasta 22. detsembril Torontos.
Haile Gebrselassie on nimetanud Yifteri üheks oma suurimaks eeskujuks.
Yifteri täpne sünniaeg pole aega ja see tekitas küsimusi juba 1980. aasta Moskva olümpiamängude ajal. Rahvusvaheline Kergejõustikuliit (IAAF) märgib tema sünniajaks 15. maid 1944, kuid mõnede teiste andmete järgi oli ta sündinud 1938. aastal.
László József Bíró

László József Bíró ['laasloo 'joožef 'biiroo] (29. september 1899 Budapest – 24. november 1985 Buenos Aires) oli Ungari päritolu ajakirjanik, keda peetakse pastapliiatsi leiutajaks.
Ta oli ajakirja Hongrie-Magyarország-Hungary peatoimetaja. 25. aprillil 1938 patenteeris ta kuulotsikuga pastapliiatsi. 31. detsembril 1938 kolis ta perega Ungarist Prantsusmaale, sest tema abikaasa oli juut ning uue seaduse järgi ei oleks ta järgmisel aastal saanud patenti kaasa võtta. Pärast Pariisi okupeerimist Saksa vägede poolt emigreerus ta Argentinasse. Seal jätkas ta oma leiutise täiustamist.
10. juunil 1943 sai ta Argentinas uue patendi ja seal hakati uusi pastapliiatseid tootma. Bíróst sai suure pastapliiatsitehase Sylvapen direktor. 
Ta on ka mitme muu leiutise autor.
Argentinas tähistatakse tema sünnipäeva 29. septembrit leiutajate päevana.
Toomas Toimeta

Toomas Toimeta (esinejanimi Tommy ning ToTo Cantare; sündinud 23. oktoobril 1975 Pärnus) on eesti muusik, luuletaja ja endine sotsiaalpedagoog.
Toomas Toimeta on õppinud aastatel 1995–1999 Viljandi Kultuurikolledžis ning lõpetanud selle laste ja noorte huvi- ja vabahariduspedagoogina.
Samal aastal alustas ta tööd sotsiaalkasvatajana, hiljem sotsiaalpedagoogina Pärnu linnavalitsuse Pereabikeskuses. Pärast selle sulgemist 31. detsembril 2011 oli ta MTÜ Pereabikeskuse juhatuse liige ning töötas Paikuse Põhikoolis sotsiaalpedagoogi ja klassiõpetajana. Paikuse Põhikoolis töötades õppis ning praktiseeris Nordplusi projekti vahendusel kinesteetikat Lätis, Leedus ja Taanis.
2012. aastal asutas Toomas Toimeta koos teiste MTÜ Pereabikeskus liikmetega Pereabikeskuse tänapäevani tegutseva lastehoiu Pärnumaal Sauga vallas.
Aastatel 2017–2021 oli ta M. Lüdigi nimelise Vändra Muusika- ja Kunstikooli direktor.
Ühiskondlik tegevus.
Kuulub Eesti Sotsiaalpedagoogide Ühendusse.
2002. aastast on ta eri rahvaste kultuuri ja muusikat vahendava ning tutvustava MTÜ KS Paabel juhatuse esimees.
Ta juhib enneaegsete laste vanemate toetusgruppi "Väikesed imelapsed" ja peab blogi Puhas Elu, kus räägib tervislikust ja keemiavabast elust, toidust ja elukeskkonnast.
On kirjutanud arvamusartikleid.
Lisaks on osalenud avalike loengutega täiskasvanud õppija nädalal ning pannud oma teadmised ja õla alla kiusamisvastasele projektile "Julgelt vastu".
Looming.
Muusika.
1997. aastal asutas ta kaheliikmelise "electro-pop"'i ansambli Galaxy One, mille suurim etteaste oli esinemine 2001. aastal Depeche Mode'i Exciter World Touri Eesti kontserdi soojendusüritusel Pärnu ööklubis UP, kus lisaks oma nägemusele Depeche Mode'i, Kraftwerki ja Zodiaci lugudest kanti ette ka oma lugu "Blind Boy". 2017. aastal tuli Galaxy One uuesti kokku ning tegutseb tänapäevani.
Alates 2004. aastast laulab ning mängib ta klahv- ja elektroonilisi pille ansamblis Duo Catarsis. Ta on musitseerinud ka ansamblites ja stuudioprojektides Ghana, Dreamers ja Space Boys.
2022. aastal lõi Toomas Toimeta koos Urmas Aruojaga retroansambli Cantare. Esimeseks ülesastumiseks oli Hispaania Duo Baccara soojendamine Küüslaugufestivalil. Cantare esimeste lugude seas olid Aruoja sõnadele kirjutatud "Feliz Navidad", "Üks päev, üks öö", "Jõulumeenutus" ning "Andante, Andante".
Teater.
Ta on teinud kaasa Viljandi Ugala teatri lavastustes "Ainult unistus" ja "Loojang" ning on mänginud ühte peaosa (linnapead) noorte vabaõhumuusikalis "Kivine armastus".
Luule.
Ta on luulekogude "Cacaduu mõtisklusi" ja "Kirjakesi Teiselt Poolt, ehk Cacaduu mõtiskleb jälle" autor.
Isiklikku.
Tema ema on näitleja Malle Treial ja isa helitehnik Allar Toimeta.
Kajar Pruul

Kajar Pruul (sündinud 1. jaanuaril 1959 Tallinnas) on eesti kirjandusteadlane ja -kriitik ning tõlkija.
Ta lõpetas 1977. aastal Tallinna 44. Keskkooli ja 1982. aastal Tartu Riikliku Ülikooli eesti filoloogia eriala.
Aleksandr Uljanov

Aleksandr Iljitš Uljanov (vene Александр Ильич Ульянов; 13. aprill (vana kalendri järgi 1. aprill) 1866 Nižni Novgorod – 20. mai (vana kalendri järgi 8. mai) 1887 Schlüsselburg) oli Vene revolutsionäär ja terrorist. Ta oli Vladimir Lenini vanem vend.
Aleksandr Uljanov oli väga hea õpilane, lõpetas Simbirski gümnaasiumi kuldmedaliga ning läks õppima Peterburi ülikooli bioloogiat. Ta oli juba 16-aastaselt pettunud tsaarirežiimis ning õigeusus ja ajapikku ta vaated üha radikaliseerusid. 1886 suri ta isa Ilja Uljanov, kes oli olnud reformimeelse tsaari Aleksander II veendunud toetaja. 
Aleksandr Uljanov tahtis aga saavutada kiireid muutusi ning arvas, et parim tee selleks oleks tsaari tapmine ning võimu üleminek talupoegade eest seisvate agraarsotsialistide ehk narodnikute kätte. Narodnikud olid 1881 tapnud Aleksander II ja nüüd soovis Aleksandr koos oma mõttekaaslastega tappa ka tema järglase ja poja Aleksander III. Atentaadi päevaks valiti 1. märts (uue kalendri järgi 13. märts) 1887, sest just sel päeval 6 aastat tagasi oli sooritatud atentaat eelmisele tsaarile. 
Kuid ohranka sai sellest teada ning Aleksandr ja ta võitluskaaslased arreteeriti samal päeval. Nad mõisteti kohtuotsusega surma ning Aleksandr hukati poomise läbi.
Ruut

Ruut on geomeetrias (planimeetrias) võrdsete külgede ja nurkadega nelinurk. Ruudu nurgad on täisnurgad.
Ruudu pindala "S" võrdub külje "a" ruuduga.&lt;br&gt;
"S" = "a"2
Ruudul on kõik rombi ja ristküliku omadused. Nagu kõikidel rombidel, on ruudu diagonaalid risti. Teisisõnu on diagonaalide vaheline nurk täisnurk. Ruudu diagonaal on alati formula_1 korda suurem kui ruudu külg. Nagu kõikidel ristkülikutel, poolitavad ruudu diagonaalid teineteist ja ainult ruudu puhul poolitab diagonaal nurga. Kui võrrelda sama lühema küljepikkusega ristkülikuid ja ruutu, siis ruudu diagonaal on kõige lühem. 
Ruudu ümbermõõt P võrdub külgede summaga.
P = 4a
Keiser

Keiser ehk imperaator on valitseja tiitel.
Euroopa riikides on "keiser" olnud kõrgeim monarhitiitel. Nimetus tuleneb Vana-Rooma keisrite tiitlitest "Caesar" ja "Imperator". Tiitel "Caesar" tuleneb Julius Caesari nimest, tiitel "Imperator" tuleneb imperaatori volitustest. Saksa keelde jõudis see tiitel kujul "Kaiser" kreeka vormi "Kaisarios" kaudu. Saksa sõnast on laenatud ka eesti sõna. Sama päritolu sõna on kasutusel ka mitmes teises keeles. Slaavi keeltes on kasutatud vormi "tsaar". Paljudes teistes keeltes on keisrit tähistav sõna tulenenud tiitlist "Imperator" (näiteks prantsuse "empereur" ja sellest sõnast laenatud "emperor" inglise keeles). Ka albaania "mbret" 'kuningas' tuleneb sellest tiitlist. 
Sõna lähtealuseks on perekonnanimi Caesar. Julius Caesar lapsendas oma sugulase, kelle varasem perekonnanimi oli Octavius, mistõttu tema uueks perekonnanimeks sai Caesar. Et too sugulane omandas ka tiitli Augustus, sai temast Rooma riigi valitseja. Hiljem said kõik Rooma valitsejad muude tiitlite seas ka perekonnanime Caesar.
Alates 800. aastast hakkasid ka muud valitsejad kasutama nime Caesar ja selle vorme eri keeltes oma tiitlina. Seda ei teinud siiski kõik valitsejad.
Alates 1979. aastast on keiser vaid Jaapanil.
Chalkída

Chalkída (kreeka keeles Χαλκίδα ehk Χαλκίς [halk'is]) on linn Kreekas Euboia saarel, Euripose ehk Chalkída väina ääres. See on saare suurim asula, kus 2001. aasta rahvaloenduse ajal oli 53 600 elanikku ja koos ümbritseva omavalitsusega 92 200 elanikku ehk ligi pool kogu saare rahvastikust.
Kitsaimas kohas, kus asub vanem lahtivõetav sild, lahutab teda mandrist nüüdisajal umbes 35 m laiune ja 8 m sügavune väin. Väina mõõtmed on muutunud seoses süvendustöödega, aga ta on ajalooliselt alati eksisteerinud. Alates Peloponnesose sõjast ületab väina tõstesild. 20. sajandi lõpus rajati ka püsiv sild (avati 1993), mis on umbes 36 meetri kõrgune ja 215 m pikk. Väina laius silla all on 160 m.
Soodsa asukoha tõttu on Chalkis (Chalkis) olnud asustatud ja oluline Vana-Kreeka linn hiljemalt 8. sajandist eKr.
Ruut (algebra)

Ruut on arvu või avaldise teine aste, see on korrutis iseendaga.
Ruutu märgitakse väikse ülaindeksiga "2" arvu või avaldise järel, näiteks ("x"+1)2. Kui ülaindeksit pole tehniliselt võimalik märkida, kasutatakse ka esitust "x"^2.
Nii positiivse kui ka negatiivse reaalarvu ruut on positiivne arv.
Sitakare

Sitakare on väga väike kare Hiiumaa laidude maastikukaitsealal, halduslikult Hiiumaa vallas Salinõmme küla alal.
Saarekese pindala on 770 m² ja rannajoone pikkus 103 meetrit. Saare kaugus Salinõmme poolsaarest on umbes paarsada meetrit.
Salinõmme

Salinõmme on küla Hiiumaa vallas Suuremõisast edelas Salinõmme poolsaarel. Kuni 2017. aasta haldusreformini kuulus küla Pühalepa valda.
Naaberkülad on kirdes Valipe ja põhjas Kalgi.
Nimi.
Kohanime on mainitud 1564. aastal kui "Salmo by", 1565 "Sallomäeby", "Salomä by", "Salome by", 1609 "Salnim Holma" ja 1688 "Sallinaby". Paul Ariste pidas kohanime lähtekohaks sõna "salm" 'merelaht, väin', millele järgneb kas "nõmm", "nina "või "neem". Samuti arvas ta sõna algpäritoluks sõna "sali" 'viljasalv'. Kohanime esmamainimine viitab ka sõnale "salu".
Loodus.
Salinõmme asub samanimelisel poolsaarel, millest läänes asub Salinõmme laht ja idas Soonlepa laht. Poolsaar oli veel 1844. aasta kaardil eraldi saar. Küla alale jäävad Salinõmme soolak ja enamus Hiiumaa laidude maastikukaitseala laide, millest suuremad on Saarnaki laid ja Hanikatsi laid. Küla ala kuulub maastikukaitseala koosseisu.
Külas asub mitu rändrahnu: Salinõmme idarahn, Salinõmme sadamarahn ja Salinõmme Suurkivi. Hiiumaa laidudele rajati kõre taasasustamise eesmärgil mitu tiiki.
Elanike arv.
Salinõmmes elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 29 inimest. Kõik elanikud olid eestlased.
Ajalugu.
Küla on ajalooliselt kuulunud Hiiu-Suuremõisa mõisa alla ja 19. sajandil asus seal karjamõis. Aastatel 1725–1726 Läänemaa adramaarevisjonis oli külas 13 talu.
Salinõmmes asus aastatel 1971–2004 Hiiumaa laidude maastikukaitseala administratsiooni keskus.
Taristu.
Küla läbib Suuremõisa–Salinõmme tee, kus nõukogude ajal asus bussipeatus. Teest saavad alguse Allika tee, Tara tee, Lepiku tee, Posti tee, Pärgmäe tee, Pihla tee ja Vahi tee. Külas asub paadisadam. Vanasti tehti talviti külast Muhusse Seaninani jäätee.
Ettevõtlus.
Salinõmmes tegeleti 16. sajandil soolatootmisega. Külas asus varem Salinõmme puhkekeskus. Praegu tegutseb Paadi talu puhkemaja.
Kultuur.
Salinõmmes asuvad pärandkultuuriobjektidena karjamõisa kalatiigid, karjamõisa uue rehe ja karjamõisa vana rehe ase.
Pühalepa vald

Pühalepa vald oli vald Hiiumaa idaosas. 2017. aasta haldusreformiga liideti kogu Hiiumaad hõlmava Hiiumaa vallaga.
Vald hõlmas Hiiumaa saare idaosa, Kärdla ümbruse, Vohilaiu ja Hiiumaa laiud ning veel mõne väikesaare. Valla maa-ala kattus peaaegu täpselt ajaloolise Pühalepa kirikukihelkonna aladega, v.a Kassari mõisa ümbrus, mis vallale ei kuulunud.
Pühalepa viimane vallavanem oli Ants Orav.
Ajalugu.
Pühalepa vald moodustati 1991. aasta 24. oktoobril.
Pühalepa valla vastuseisust hoolimata otsustas Eesti valitsus 22. juunil 2017 seoses haldusreformiga sundliita Pühalepa vald moodustatava Hiiumaa vallaga. Pühalepa vald vaidlustas vastava määruse Riigikohtus, kuid jäi seal kaotajaks.
Asustus.
Külad.
Pühalepa vallas oli 47 küla.
Ala – Aruküla – Hagaste – Harju – Hausma – Hellamaa – Heltermaa – Hiiessaare – Hilleste – Kalgi – Kerema – Kukka – Kuri – Kõlunõmme – Leerimetsa – Linnumäe – Loja – Lõbembe – Lõpe – Määvli – Nõmba – Nõmme – Palade – Paluküla – Partsi – Pilpaküla – Prählamäe – Puliste – Pühalepa – Reikama – Sakla – Salinõmme – Sarve – Soonlepa – Suuremõisa – Suuresadama – Sääre – Tammela – Tareste – Tempa – Tubala – Undama – Vahtrepa – Valipe – Viilupi – Vilivalla – Värssu
Loodus.
Pühalepa valla territooriumil asusid Hiiumaa laiud, millest enamik kuulub Hiiumaa laidude maastikukaitseala koosseisu. Suuremad saared olid Vohilaid, Heinlaid, Saarnaki, Kaevatsi ja Hanikatsi laid.
Kallaste maastikukaitsealal Vahtrepa külas asub Kallaste pank.
Partsi–Palade metsatee ääres asub rändrahn Teomeeste leivalaud. Kärdlast 3 km kaugusel idas asub Helmerseni kivikülv.
Kukka külas asuvad Kukka kivi ja Kukka põllukivi.
Türnpuu (perekond)

Türnpuu ("Rhamnus") on roosilaadsete seltsi türnpuuliste sugukonda kuuluv mitmeaastaste puude ja põõsaste perekond.
Türnpuu teaduslik nimi tuleb vanakreeka sõnast ῥάμνος ("Rhamnos"), mis tähendab ogalist põõsast.
Türnpuid on sadakond liiki väikeseid puid ja põõsaid (1-10 m, harva kuni 15 m). Nad kasvavad põhjapoolkera parasvöötmes ja lähistroopikas. Mõned liigid kasvavad ka lõunapoolkera lähistroopikas Aafrikas ja Lõuna-Ameerikas. Mõned liigid on väljaspool looduslikku levilat invasiivsed.
Eesti looduses kasvab ainsa türnpuuna harilik türnpuu.
Esindatud on nii heitlehised kui igihaljad liigid. Türpuudele on iseloomulikud 3–15 cm pikkused lihtlehed. Leherood kaarduvad lehetipu poole. Viljadeks on tumesinised marjad.
Türnpuid on segi aetud kontpuudega, mille leherood samuti lehetipu poole kaarduvad. Neid saab eristada nii, et üks leht rebestatakse. Kontpuul on näha rebestuskohas valged ribad piimmahla, türnpuudel mitte.
Türnpuu perekond jaguneb kahte alamperekonda: türnpuu ja paakspuu ("Frangula"). On juhtunud, et neid käsitletakse eraldi perekondadena. Neil alamperekondadel on mitu selget erinevust. Türnpuud on 4, paakspuud 5 õielehega. Pungad on türnpuul soomustega, paakspuudel soomusteta. Leheseis on paakspuudel alati vahelduv, türnpuu lehed võivad paikneda ka vastakuti. Türnpuul on ogad, paakspuul mitte.
Euroopa Sotsialistlik Partei

Euroopa Sotsialistlik Partei (ka Euroopa Sotsialistide Partei ja Euroopa Sotsiaaldemokraatlik Partei), inglise keeles "Party of Europan Socialists" (PES), on Euroopa sotsiaaldemokraatide, sotsialistide ja tööparteide ühendus Euroopa tasandil.
PESi kuuluvad kõikide Euroopa Majanduspiirkonna riikide ja Ühendkuningriigi riikliku tasandi sotsialistlikud, sotsiaaldemokraatlikud, demokraatlikud ja tööparteid. Kokku on PESil on kolmkümmend kolm täisliiget, sinna hulka kuuluvad ka suuremad erakonnad nagu Saksamaa Sotsiaaldemokraatlik Partei, Prantsuse Sotsialistlik Partei, Briti Tööpartei, Itaalia Demokraatlik Partei ja Hispaania Sotsialistlik Töölispartei. Ka mitmete teiste Euroopa riikide ja Vahemere piirkonna erakonnad kuuluvad PESi võrgustikku assotsieerunud või vaatlejaparteidena. 
PES asutati 1992. aastal Haagis Sotsialistlike Parteide Konföderatsiooni jätkuna ning on Sotsialistliku Internatsionaali osa. PESi juured ulatuvad 19. sajandil alguse saanud töölisliikumisteni.
Praegu juhib PESi president Stefan Löfven, Rootsi endine peaminister. Euroopa Parlamendi fraktsioon on Sotsiaaldemokraatide ja Demokraatide Progressiivne Liit (S&amp;D). PES tegutseb ka Euroopa Regioonide Komitees (Regioonide Komitee PESi fraktsioonis) ja Euroopa Ülemkogus.
Euroopa Noored Sotsialistid, inglise keeles "Young European Socialists" (YES) (varem "European Community Organization of Socialist Youth" (ECOSY)) on selle noorte tiib. Organisatisioonil on ka naiskogu PES Women. 
Põhiväärtused:
Partei nimi on inglise keeles "Party of Europan Socialists" (PES), prantsuse keeles "Parti socialiste européen" (PSE), saksa keeles "Sozialdemokratische Partei Europas" (SPE), hispaania keeles: "Partido socialista Europea (PSE)".
Eesti erakondadest on PESi liige Sotsiaaldemokraatlik Erakond, mis lähtub ka PES-i Põhimõtete deklaratsioonist.
PES liikmesparteid.
PESil on kolmkümmend kolm täisliiget kõigist kahekümne seitsmest ELi liikmesriigist, Norrast ja Ühendkuningriigist. Lisaks kuuluvad võrgustikku kolmteist assotsieerunud ja kuusteist vaatlejaliiget teistest Euroopa riikidest.
Hendrik Lindepuu

Hendrik Lindepuu (sündinud 11. novembril 1958 Mõisakülas) on eesti tõlkija, näitekirjanik ja kergejõustikutreener.
Ta lõpetas 1981 Viljandi kaugõppekeskkooli.
Töötas lukksepana ning tuletõrjes Võhmas ja Viljandis. Aastatel 1991–1996 töötas ta Helsingi raamatukogudes, hiljem on tegutsenud vabakutselisena Laiusel. Alates 1996. aastast Eesti Kirjanike Liidu liige. 
Hendrik Lindepuu alustas loomingulist tegevust 1979. aastal värsside ja lühiproosaga. Aastatel 1988–1991 oli literaat Viljandis. Ta on kirjutanud kirjandusloolisi näidendeid luuletajatest-kirjanikest (Henrik Visnapuu, Hella Wuolijoki, Juhan Liiv) ning tõlkinud poola keelest, näiteks Sławomir Mrożeki, Stanisław Ignacy Witkiewiczi, Tadeusz Różewiczi, Bogusław Schafferi ja paljude teiste näidendeid ning muid teoseid.
Rohkesti tema kaastööd on poola kirjanduse erinumbris Looming 1997/6 (selle eest sai ta 1998 ajakirja aastapreemia); samasugune poola kirjanduse number on Vikerkaar1998/12.
Veeris

Veeris on ümar kivi läbimõõduga 64...512 mm.
Eestis on varem kasutatud ka purdsetete klassifikatsiooni, mille järgi nimetatakse veeristeks purdosakesi terasuurusega 10...100 mm.
Veeriseid leidub tihti rannikul.
Lecanora andrewii

Lecanora andrewii on Eestis haruldane samblikuliik liudsambliku perekonnast. 
Levik Eestis.
Kasvab 11 kaitsealusel laiul ja rahul ning rannaäärsetel graniitkividel.
Inga Jüriado ja Ave Suija leidsid selle sambliku esmakordselt Eestis 2001. aastal 11 Hiiumaa laiult ja Muhu rannikult.
Rinodina gennarii

Rinodina gennarii on Eestis haruldane graniitkivil kasvav piprasamblik.
Stabiilne isotoop

Stabiilne isotoop on keemilise elemendi püsiv isotoop, mis ei lagune madalama massiarvuga elementideks ega ole radioaktiivne või on nii pika poolestusajaga, et see pole mõõdetav.
Kuigi ühe ja sama elemendi isotoopidel on peaaegu ühesugused keemilised omadused, on eri isotoopide omadustel siiski suured erinevused. Aatomituum koosneb prootonitest ja neutronitest, mida hoiavad koos tugevad tuumajõud. Et prootonid on positiivse elektrilaenguga, tõukuvad nad omavahel. Neutronid, mis on elektrilaenguta, eraldavad mõningaid prootoneid üksteisest, vähendades nendevahelist tõukejõudu ja stabiliseerides sellega tuuma. Sellepärast ei saa kaks või rohkem prootonit uueks tuumaks ühineda (ega tuum stabiilne olla) ilma neutroniteta. Ent kui aatomituumas on liiga palju neutroneid, muutub tuum ebastabiilseks.
Vall

Vall on sõna, mida kasutatakse mitmes eri tähenduses.
Normaaltingimused

Normaaltingimused on füüsikas ja keemias kokkuleppelised tingimused temperatuurist ja rõhust sõltuvate suuruste üheseks fikseerimiseks.
Füüsikas loetakse normaaltingimusteks NTP (lühend inglise keele sõnadest "Normal Temperature and Pressure") temperatuuri 273,15 K (0 °C) ja rõhku 101 325 Pa = 101,325 kPa (1 atm = 760 mm Hg). Need väärtused vastavad ligikaudu jää sulamistemperatuurile ja õhurõhule merepinna tasemel.
Keemias, eriti materjalide termodünaamiliste omaduste määramisel, kasutatakse IUPACi standardtingimusi STP ("Standard Temperature and Pressure"), kusjuures temperatuur on samuti 273,15 K, kuid rõhk on 100 000 Pa = 100 kPa (1 bar).
USA Riikliku Standardite ja Tehnoloogia Instituudi ("National Institute of Standards and Technology", lühend NIST) määratluse kohaselt on normaaltingimuste temperatuur 20 °C = 293,15 K ja rõhk 1 atm = 101 325 Pa. 
Eri ainevaldkondades on kasutusel veel muidki kokkuleppelisi mõõtetingimusi. Tööstuses ja kaubanduses on normaaltingimuste arvväärtustel määrav tähtsus, sest nende alusel arvestatakse gaasi ja vedeliku mahtu.
Kahekojaline taim

Kahekojalised ehk diöötsilised ehk lahksugulised on taimed, kus ühel taimel on ainult kas isasõied või emasõied.
Kahekojalised taimed on näiteks harilik kadakas, kõrvenõges, astelpaju, hõlmikpuu.
Isasõis

Isasõis on õis, milles on ainult tolmukad, emakad puuduvad.
Emasõis

Emasõis on õis, milles on üks või mitu emakat, kuid puuduvad tolmukad.
Ühekojaline taim

Ühekojaline ehk monoöötsiline ehk liitsuguline taim on taim, millel nii isas- kui emassuguorganid asuvad samal isendil. Nende hulka kuuluvad nii ühesuguliste kui ka mõlemasuguliste õitega taimed.
Ühekojalise taime vastand ehk taim, millel isas- ja emassuguorganid on eri isenditel, on kahekojaline taim.
Ühekojalisus on seesama mis hermafrodiitsus, ent kui kojalisus on eelistatud termin botaanikas, siis zooloogias on kasutatavam hermafrodiitsus.
Kojalisusest räägitakse peamiselt sammaltaimedel ja soontaimedel, sest nende taimede elutsüklis domineerib haploidne faas diploidse üle, kuid põhimõtteliselt võib ju neid mõisteid teistestki taimedest rääkides kasutada.
Nii ühe- kui kahekojalistel taimedel on loodusliku valiku mõttes nii eeliseid kui ka puudusi, mis kahtlemata ongi põhjuseks, miks nad mõlemad tänapäeval eksisteerivad. Ühekojalised taimed saavad kergesti suguliselt paljuneda, sest mõlemad sood on samal organismil koos. Kuid teisalt võib see viia sugulusaretuseni ja geneetilise mitmekesisuse vähenemiseni asurkonnas. Seevastu kahekojalised taimed peavad suguliseks paljunemiseks tingimata teiste organismidega geene vahetama, mis suurendab organismide heterosügootsust ja muutlikkust järgmises põlvkonnas. Seevastu isoleeritud kahekojalised organismid saavad paljuneda ainult mittesuguliselt, mis pika aja peale muutub puuduseks.
Enamik õistaimi on ühekojalised.
Niihästi ühe- kui kahekojalistel taimedel valmivad sugurakud pigem mitoosi kui meioosi teel. See tähendab, et nii seemne- kui munarakud on geneetilise materjali poolest oma vanemaga identsed.
Kumari laid

Kumari laid on 17 hektari suurune asustamata laid Väinameres Matsalu rahvuspargi Väinamere vabavee sihtkaitsevööndis Lääne maakonnas Puise küla territooriumil. Laid on kolmnurkse kujuga, rannajoone pikkus on 3,8 kilomeetrit.
Asukoht.
Laiust edelasse jääb madal ja piklik Sipelgarahu ning põhja poole kormoranide koloonia poolest tuntud Tondirahu. Sellest omakorda veidi põhja pool asub Valgerahu. Lähim punkt mandril, milleks on Puise nina, asub 5,5 kilomeetrit idas; Muhu saar jääb 11 kilomeetrit edelasse ja lähim Hiiumaa laid, Kõverlaid, 9 kilomeetrit läände.
Laiust läänes asub Kumari madal, lõunas Kumari lee.
Laiust mandri pool asub Kumari kanal, mida tänapäeval ei kasutata; laevatee kulgeb laiust läänes.
Loodus.
Kumari laiule on iseloomulik tihe kadastik, samuti leidub seal ranna- ja aruniite.
Laiul pesitseb ja peatub rohkesti linde.
Laiul on juttselg-kärnkonnade ehk kõrede populatsioon. Saarele on toodud lambaid, kellest osa on metsistunud ja elab saarel aasta läbi.
Talviti kuhjuvad randa rüsijäävallid.
Inimtegevus.
Kumari laiul asusid kõrts ja muud hooned, mida tänapäevaks säilinud ei ole.
Kumari laiul ning selle ümber 500 meetri laiusel veealal on keelatud inimeste viibimine kaitseala valitseja nõusolekuta, välja arvatud teaduslikeks uurimistöödeks ning järelevalve- ja päästetöödeks.
Suviti käivad looduskaitsetöötajad ja vabatahtlikud laiul heina niitmas ja kadakaid raiumas.
Saare põhjaosas asub Kumari päevamärk, mille Veeteede Ameti 2009. aastal kasutusest kõrvaldas.
Kumari kultuuriloos.
Laiu järgi muutis 1938 oma nime ornitoloog Eerik Sits (Eerik Kumari). Kumari nime kandis laevakompaniile G. Sergo &amp; Ko kuulunud aurulaev, mis sõitis suvel 1937 liinil Narva-Jõesuu – Kotka.
Sipelgarahu

Sipelgarahu on 3,52 hektari suurune asustamata rahu Väinameres. Saar asub Lääne maakonnas Haapsalu linna alal ja kuulub Matsalu rahvusparki, kus moodustab Sipelgarahu loodusreservaadi.
Asukoht.
Sipelgarahu asub Kumari laiust 1 km edelas, Muhu põhjatipus paiknevast Seaninast 10 km kirdes, Puise ninast mandril 7 km läänes ja Hiiu maakonna idapoolseimast punktist Kõverlaiul jääb Sipelgarahu 7,5 km itta.
Loodus.
Saar on kivise pinnamoega. Suuri puid saarel ei kasva.
Saarel pesitsevad kormoranid.
Inimtegevus.
Sipelgarahu loodusreservaadis on keelatud inimeste viibimine, välja arvatud teaduslikel välitöödel ning järelevalve- ja päästetöödel, samuti majandustegevus ja loodusvarade kasutamine. Samuti on keelatud inimeste viibimine 500 meetri laiusel veealal ümber Sipelgarahu, välja arvatud teaduslikeks uurimistöödeks ning järelevalve- ja päästetöödeks.
Tööpartei

Tööparteideks nimetatakse erakondi, mis asuvad tsentrumist vasemal pool, sest vastandina kodanlikele erakondadele kaitsevad nad töötajate huve. 
Tööparteiks nimetatakse anglosaksi traditsiooni järgi sotsiaaldemokraatlikke parteisid. Tavaliselt on nad tekkinud ametiühingutest.
Keemiline aine

Keemiline aine on aine, mille molekulidel on ühesugune koostis ja struktuur või mis koosneb ühe keemilise elemendi vabadest aatomitest.
Lihtaine koosneb ainult ühe keemilise elemendi aatomitest, näiteks dihapnik (O2) ja raud (Fe). Liitaine koosneb mitme elemendi aatomitest, näiteks väävelhape (H2SO4) ja vesi (H2O).
Keemiliseks aineks ei loeta sulameid (näiteks pronks) ja muid segusid (näiteks õhk).
Keemilist ainet saab tähistada keemiliste valemite abil. Näiteks vee valem on H2O. Aine agregaatolekul pole tähtsust, näiteks tahkunud vee ehk jää valem on ikkagi H2O.
Mõiste idealiseeritus.
Selliseid puhtaid aineid looduses praktiliselt ei esine ning ka tehislikult ei õnnestu tavaliselt saada täiesti puhtaid aineid, nii et selline keemilise aine mõiste on idealisatsioon. Ometi töötab see mõiste sageli hästi.
Liigitamine.
Aineid saab liigitada väga erinevatel alustel ja erinevat moodi, näiteks liht- ja liitaineteks, millest eespool juttu oli.
Et erinevaid süsinikuühendeid on väga palju, siis liigitatakse ained tihti orgaanilisteks ja anorgaanilisteks. Nendevaheline piir pole aga selge ja ühene, sest paljusid aineid võib vastavalt vajadusele käsitleda nii orgaanilise kui anorgaanilise keemia vaatepunktist. Lihtsustatuna võib orgaanilist keemiat nimetada süsinikühendite keemiaks.
Ainete omadused.
Ainete omadused on keemilised ja füüsikalised omadused. Need on tunnused, mille poolest üks aine erineb teisest.
Näiteks: värvus, lõhn, maitse, sulamis- ja keemistemperatuur, tihedus, lahustuvus.
Võru Suurkannataja Ekaterina kirik

Võru Suurkannataja Ekaterina kirik (ka: Võru Aleksandria Püha Katariina kirik, Võru Jekateriina kirik) on õigeusu kirik Võrus, mida kasutab Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku Võru Suurkannataja Ekaterina kogudus. Kiriku aadress on Lembitu 1.
Arhitektuur.
Kirikul on lihtne ristkülikukujuline põhiplaan. Sel on toekas kellatorn. Kõrgel tambuuril asetseb kuplitaoline haritorn. Kaaraknad on petikniššides. Stiililt on kirik enamasti varaklassitsistlik, kuid ei puudu ka mõningad barokkstiili elemendid. Kirikul on kaks suurt ja kaks väikest kella. Kirik mahutab kuni 1000 inimest.
Ajalugu.
Kiriku ehitamist alustati Katariina II valitsusajal 1793. aastal. Kiriku projekteeris Liivimaa kubermanguarhitekt Matthias Schons. Ehitusmeister oli võrulane Johann Karl Otto. 
Kiriku pühitsemine toimus 6. novembril (vkj) 1804. aastal Riia 
arhimandriidi Benedikti poolt Aleksandria Katariina auks ja kannab tema nime.
Kiriku ülalpidamiseks andis riik sellele 1870. aastal Võru mõisa hooned, loomad, inventari ja 248 ha maad, seega ulatusid kiriku valduse piirid Mustjärvest Kirumpää linnuseni. Kirikul lubati ka Tamula ja Vagula järvest püüda kala.
Kirikus on palju pühakujusid ja rikkalik ikonostaas.
1922. aastal võõrandati riigi poolt suurem osa kiriku maast. Kirikule jäi vaid 72 ha. 1944. aastal vähendati maavaldust 14 hektarini, 1949. aastal võõrandati ka see maa koos sinna külvatud rukkiga.
1933. aastal ehitas kogudus Võru kalmistule väikese kabeli.
1999. aasta septembris leidsid restaureerijad kiriku ristimunast laeka, milles oli ülempreestri Joann Jelenini 17. juunil 1854 kirjutatud kiri, kus ta annab ülevaate õigeusu levikust Võrumaal, tolleaegsetest kirikutegelastest ja Võru eluolust. Laekast leiti veel ajalehe Severnaja Ptšela kolm numbrit aastast 1854, Eesti rahva kalender 1854, Riias 1848. aastal trükitud aabits, kolm eestikeelset õigeusuteemalist trükist ja 22 vaskmünti. Dokumendid anti üle Võrumaa Muuseumile.
Vaimulikkond.
Esimene eesti rahvusest vaimulik Võrus oli diakon Aleksei Allik, kes teenis kirikus aastatel 1880–1886 ja pühitseti ka preestriks. Hiljem oli ta Saaremaa praost.
Aastatel 1891–1921 oli kiriku esipreester Nikolai Protopopov, kes teenis koguduse juures juba alates 1870. aastast.
Aastatel 1904–1931 oli preester Joann Sepp, kes ülendati ka ülempreestriks. 1916. aastal asus kiriku teenistusse diakon Joann Randvere, kes pühitseti preestriks 1922. aastal ja teenis kuni 1976. aastani. Eakat preestrit abistasid diakon Semeon Aim ja köster August Iva. 1976. aastal tuli koguduse preestriks iguumen Antoni (Kaseküli), kelle algatusel toimus kirikus esimene remont – vahetati katus ja põrandad, hoone krohviti ja värviti nii seest kui ka väljast. Seitse aastat kestnud remont oli suurte kulude tõttu kogudusele raske. 18. novembrist 1991 oli koguduse preester Rafael Hinrikus, praegu Stefan Fraiman.
Austraalia manner

Austraalia manner on Uus-Meremaa mandri järel väikseim manner Maal.
See asub lõunapoolkeral.
Selle pindala on 7,7 miljonit ruutkilomeetrit.
Austraalia on ainus manner, kus pole ei liustikke ega tegutsevaid vulkaane. Suurima ulatuse hõlmas ta pleistotseenis umbes 18 000 aastat tagasi, kui meretase tugevalt alanes ja paljastus kogu Sahuli šelf (haarab ka Uus-Guinea jt saared; fotol helesinine). Tänapäevastest mandritest on ta kõige madalam – tipuks Kosciuszko mägi, 2228 m. Sahul ulatus mitu korda kõrgemale (praegu Jaya, varasematel andmetel 5030 m).
Austraaliat ümbritsevad Vaikne ja India ookean. Väga pikaajalise eraldatuse tõttu teistest mandritest on seal ülimalt eripärane taimestik ja loomastik, suurel hulgal liike, mida kuskil mujal ei esine.
Kogu Austraalia mandri hõlmab Austraalia Ühendus.
1730

1730. aasta (MDCCXXX) oli 18. sajandi 30. aasta.
Kirik (pühakoda)

Kirik on kristlik pühakoda – hoone, kus toimuvad jumalateenistused.
Ajalugu.
Algkristluse ajal.
Kristlike pühakodade arhitektuur kasvas välja kristlaste regulaarsetest kokkusaamistest eramajades ja sünagoogides. Spetsiaalseid kirikuhooneid hakati ehitama siis, kui kogudus ei mahtunud enam senistesse ruumidesse ära või endised ruumid ei vastanud enam jumalateenistuse vajadustele. Kirikute ehitamine muutus teostatavamaks ning kirikud tavalisemaks pärast seda, kui Rooma keiser Constantinus Suur tegi 313 Milano ediktiga lõpu kristlaste tagakiusamisele. 
Esimesed kristlased olid – nagu Jeesuski – Palestiina juudid (judaismi tunnistajad), kes käisid Jeruusalemma templis ning sünagoogides. Templiteenistus oli rituaal, kuhu kuulus ohverdamine, sealhulgas loomade ohverdamine lepitusohvrina Jahvele. Uues Testamendis mainitakse korduvalt Jeesuse viibimist Templis.
Võru Katariina kirik

Võru Katariina kirik on Võru linnakirik. Võru asub Rõuge kihelkonna ja Põlva kihelkonna piiril, mida kasutab EELK Võru Katariina kogudus.
See on varaklassitsistlik barokisugemetega kirik.
Kiriku aadress on Jüri 9.
Ajalugu ja arhitektuur.
Katariina II kinkis vastasutatud kreisilinna Võru luteriusu kiriku ehitamiseks 28 000 hõberubla. Kirik ehitati 1788–1793 arhitektuurilise dominandina turuväljaku äärde. Arhitekt oli arvatavasti Christoph Haberland Riiast. 
Kirik on ühelööviline. Tal on raskepärane läänetorn. See on liigendatud barokselt, ta kitseneb astmeliselt. Torni otsas on kõrge püramiidikujuline telkkiiver. Läänefassaadil, mis avaneb linna keskväljakule, raamistavad peasissepääsu paarispilastrid ja kolmnurkfrontoon. Külgfassaadidel on petikpindades suured kaaraknad.
Kirik õnnistati sisse 24. juulil 1793 ja sai Aleksandria Katariina nime.
1879. aastal tehti kapitaalremont. Torn sai uue kiivri. Torni paigaldati nelja numbrilauaga kell. 
Hävinud on paljud algsed kujunduselemendid, näiteks vaasid läänefassaadil ja torni ülaosa nurkades, skulptuurid portaali kõrval kaarniššides ja barokne rinnatis külgfassaadide rustikaliseeni kohal.
Altaripilt kujutab Kristust ristil. See on kunstimälestisena kaitse all.
1910. aastal valmis orelimeistrite vendade Kriisade orel 2 manuaali ja 30 registriga.
1997. tunnistati kirik kultuurimälestiseks.
Kiriku kõrvale endise turuväljaku kohale rajati pärast Teist maailmasõda skväär. Praegu on seal Seminari väljak.
Puutli Püha Nikolai kirik

Puutli Püha Nikolai kirik, ka Puutli Niguliste kirik (võro keeles "Puutli kerik") on õigeusu kirik Vastseliina kihelkonnas Võrumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Võru maakonnas Võru vallas Puutli külas.
Kirikut ehitati aastatel 1926–1935, ehitajad olid Petserimaalt pärit üksteist peret.
Puutli kirik on puukirik. Algselt kaeti ta laastukatusega. Seest oli kirik rikkalikult kaunistatud ornamentide ja ikoonidega. Aktiivselt tegutses kirik Teise maailmasõja algusaastateni, kuid ka hiljem on preester käinud jumalateenistusi läbi viimas.
Puutli

Puutli ("Puutli külä") on küla Võru maakonnas Võru vallas. Küla geograafilised koordinaadid on 57°48' N ja 27°16' E. 
Kõrgus merepinnast on 140 m.
Aastatel 1991–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Vastseliina vallas.
Seisuga 1. jaanuar 2004 oli külas 18 elanikku. 1970. aasta rahvaloenduse andmetel oli küla elanike arv 40 ja 2000. aasta rahvaloenduse andmetel 17 (või 15).
Ajalugu.
1935. aastal rajati Puutli õigeusu kirik.
Puutli punkrilahing.
Puutli küla lähedal metsas, punkris varjasid end 1953. aastani kaheksa metsavenda (viis meest ja kolm naist). Seal korraldasid julgeolekumehed 29. märtsil kell 9 neile haarangu, mis kestis kokku peaaegu kolm tundi. Metsas oli võimas tulevahetus. Lahingus hukkusid metsavennad Richard Vähi, Karl Kaur, August Kuus, August Kurra, Leida Grünthal, Endel Leimann, Lehte - Kai Ojamäe ja Ilse Vähi. Haavata saanud metsavennad lasid end granaatidega õhku, et vältida vaenlase kätte langemist. Julgeoleku kaotused olid aga palju suuremad. Nad kaotasid 20 meest surnutena ja haavatutena. R. Vähi ja A. Kuus olid osalenud 7. märtsil 1951 ka Saika punkrilahingus, pääsedes sealt aga minema. Pärast lahingut punker põletati julgeoleku poolt. Langenud metsavennad viidi äratundmiseks julgeolekusse ja maeti hiljem Ristimäe metsa sooserva.
Selles punkris langenud metsavendadele on avatud ausammas, ning igal aastal korraldab mälestusürituse Kaitseliit.
Rahvapärimus.
Tabina järv on olnud rändjärv. Tema endine asukoht olnud Puutli metsas kahe kõrge mäe vahel. Sealt asunud ta kolme kilomeetri kaugusele Tabinale.
Võru Katariina kogudus

Võru Katariina kogudus on EELK Võru praostkonna kogudus Võrus, mis tegutseb Võru Katariina kirikus.
Alates 1981. aastast kuni septembrini 2025 oli koguduse õpetaja Andres Mäevere, organist on Eve Harak, juhatuse esimees on Jüri Lubi. 
Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku Võru Katariina koguduse nõukogu valis 19. oktoobril 2025 toimunud koosolekul koguduse uueks õpetajaks Rene Alberi. 
Koguduse pastoraat ja kantselei asuvad aadressil Tartu 42. 
Kogudus asutati 1789. aastal. Kuni 1805. aastani teenis kogudust Põlva Maarja koguduse õpetaja.
Aleksandria Katariina

Katariina Aleksandriast (legendi järgi 3. või 4. sajandil) on müütiline kristlik pühak, keda austatakse nii õigeusu kui katoliku kirikus. Reaalselt sellise isiku olemasolu ei ole suudetud tõestada.
Müüt Aleksandria Katariinast arvatakse põhinevat neoplatonistliku naisfilosoofi Hypatia hukkamisest kristlaste poolt umbes 414. aasta paiku.
Legendi järgi oli Katariina ilus ja tark neiu, kes olevat avalikus vaidluses väidelnud 50 paganliku filosoofiga ja neid võitnud – selle tulemusena pöördusid filosoofid ristiusku. Selline avalik võit ei meeldinud Rooma keisrile Maximinus II-le või tema pojale Maxentiusele, kes saatis 18-aastase Katariina märtrisurma. Neiu tõmmati piinarattale, mida tuntakse püha Katariina sümbolina kui katariinaratast. Taevaste vägede vahelesegamise tõttu aga piinamine nurjus ja ratas olevat lagunenud. Ta mõisteti surma pea maharaiumise läbi. Vere asemel olevat tema kehast voolanud piima.
Kristliku traditsiooni järgi kandsid inglid tema surnukeha Siinai mäele, kuhu Bütsantsi keiser Justinianus I käskis rajada Katariina kloostri. Kloostri peakirik rajati 548–565 ja see sai palverändude sihtkohaks. See klooster on säilinud, tänapäeval on see turistidele avatud ning see on tähtis varakristliku kunsti ja arhitektuuri näide.
Ta on üks kõige armastatumaid katoliku pühakuid ja arvati 14 hädas aitaja hulka. Katariina mälestuspäevana tähistatakse kadripäeva tavaliselt 25. novembril, aga õigeusus 24. novembril. Ka 11. sajandi Kiievi-Venes tähistati kadripäeva 25. novembril. Selle tava päritolu on teadmata.
Katariina peamine sümbol on ogaline vokk.
Arvukad katsed siduda Katariinat reaalselt elanud inimestega on osutunud viljatuteks. Tänapäeval usuvad hagiograafid, et Katariina ei ole ajalooline, vaid puhtmüütiline isik. Tema kultus pärineb tõenäoliselt mälestustest kristlaste tagakiusamise käigus Diocletianuse ajal kannatada saanud naistest, olles nende idealiseeritud koondkuju. On ka oletatud, et Katariina on välja mõeldud vastukaaluks reaalselt elanud paganlikule naisfilosoofile Hypatiale, kelle mõrvasid ristiusu fanaatikud. Katariina olevat väidetavalt elanud samal ajal mil Hypatia.
Esimesed kirjalikud viited Katariinale pärinevad 866. aastast Basileios I-le omistatud monoloogidest. Siinai mäe kloostris väidetavalt avastati Katariina säilmed küll varem, 800. aasta paiku. Klooster ise on veelgi vanem, kuid esialgu oli see pühitsetud Kristuse muutmisele. Siinai mäe klooster on rajatud vanema kabeli asemele, mis ise rajati Constantinus Suure ema Helena käsul Moosese nähtud põleva põõsa asukohta.
Teeba (Kreeka)

Teeba on linn Kreekas Kesk-Kreeka piirkonnas Boiootia maakonnas.
Teeba linna olevat rajanud Tyrose (Foiniikia) kuningas Agenori poeg Kadmos.
Linn rajati Kithairónase mäe (Vana-Kreeka kontekstis 'Kithaironi mägi') jalamile. 
Et eristada linna Egiptuses asuvast Teebast, hüüti seda ka Seitsmeväravaseks Teebaks. 
Linna olevat rajanud Teeba kuningas Kadmos, kelle järgi on nimetatud ka Teeba tsitadell Kadmeia.
Venemaa hümn

Venemaa Föderatsiooni hümn (vene "Гимн Российской Федерации" või "гимн России") on Venemaa riigihümn. 
Hümn aastast 2001.
Praegune hümn kinnitati riigihümniks 7. märtsil 2001. Sõnade autor on Sergei Mihhalkov ja meloodia autor Aleksandr Aleksandrov. Selle hümniga võeti uute sõnadega taas kasutusele Nõukogude Liidu hümni meloodia.
Venekeelsed sõnad.
1. salm:&lt;br&gt;
Россия - священная наша держава,&lt;br&gt;
Россия - любимая наша страна.&lt;br&gt;
Могучая воля, великая слава -&lt;br&gt;
Твое достоянье на все времена!&lt;br&gt;
Refrään:&lt;br&gt;
Славься, Отечество наше свободное,&lt;br&gt;
Братских народов союз вековой,&lt;br&gt;
Предками данная мудрость народная!&lt;br&gt;
Славься, страна! Мы гордимся тобой!&lt;br&gt;
2. salm:&lt;br&gt;
От южных морей до полярного края&lt;br&gt;
Раскинулись наши леса и поля.&lt;br&gt;
Одна ты на свете! Одна ты такая -&lt;br&gt;
Хранимая Богом родная земля!&lt;br&gt;
Refrään:&lt;br&gt;
Славься, Отечество наше свободное,&lt;br&gt;
Братских народов союз вековой,&lt;br&gt;
Предками данная мудрость народная!&lt;br&gt;
Славься, страна! Мы гордимся тобой!&lt;br&gt;
3. salm&lt;br&gt;
Широкий простор для мечты и для жизни&lt;br&gt;
Грядущие нам открывают года.&lt;br&gt;
Нам силу дает наша верность Отчизне.&lt;br&gt;
Так было, так есть и так будет всегда!&lt;br&gt;
Refrään:&lt;br&gt;
Славься, Отечество наше свободное,&lt;br&gt;
Братских народов союз вековой,&lt;br&gt;
Предками данная мудрость народная!&lt;br&gt;
Славься, страна! Мы гордимся тобой!&lt;br&gt;
Pseudonüüm

Pseudonüüm ehk varjunimi on isiku kodanikunime asemel kasutatav teine nimi või nimemärk. 
Sageli eelistavad pseudonüüme kasutada teatri- või filminäitlejad, lauljad, kirjanikud, kunstnikud, poliitikud. Varjunime kasutavad ka luureagendid, põrandaaluste organisatsioonide liikmed, kurjategijad jms. Pseudonüümid on laialdaselt kasutusel ka internetikeskkonnas. 
Pseudonüüm võib olla ka kollektiivne, ühine mitmele autorile, isikule vmt. Näiteks kirjanike Bernhard Lülle ja Iko Marani ühine pseudonüüm oli Lall Kahas. Pariisi École Normale Supérieure'i noortest lõpetanutest väljakasvanud matemaatikute rühm koostas matemaatika põhialuste paljuköitelise aksiomaatilise esituse "Matemaatika elemendid", kasutades kollektiivset pseudonüümi Nicolas Bourbaki.
Pseudonüümiks võib olla ka mingi sümbol. Näiteks Prince kasutas oma elu lõpus pseudonüümina väljamõeldud "armastuse sümbolit", mida polnud võimalik hääldada.
Kui naised võtavad varjunimeks mehenime, nimetatakse seda pseudoandronüümiks. Seda tehti rohkem nendel aegadel, kui naise avalikku esinemist peeti sobimatuks.
Näiteks:
Kui mehed võtavad pseudonüümiks naisenime, nimetatakse seda pseudogünüümiks.
Näiteks:
Tähtkuju

Tähtkuju ehk konstellatsioon on kindlate koordinaatidega määratud hulknurk (kujuteldaval) taevaskeral, mille sisse jäävad vastava tähtkuju tähed, täheparved, galaktikad jm objektid väljaspool Päikesesüsteemi. Tähtkujud on ka rahvaastronoomias tuntud tähtede kujundid, millele ei vasta kindlalt määratletud taevapiirkonda.
Tähtkujud on nime saanud nendes asuvate heledamatest tähtedest traditsiooniliselt moodustatud kujundite järgi. Sisuliselt on tähtkuju püramiidjas osa kolmemõõtmelisest universumist, mille tipuks on Maal asuv vaatleja ehk üldistatumalt Päike.
Tänapäeva 88 tähtkujust 48 on pärit Vana-Kreekast ning pooled nendest on pärit Babülooniast.
Tähtkujud olid ka vanadel eestlastel, sealhulgas Herne Kahlad, Ridamus.
Hiromant

Hiromant on hiromantia praktiseerija ehk käejoonte järgi ennustaja. Sageli nimetatakse kõnekeeles hiromantideks ka teisi ennustajaid.
Hiromantidena on tuntud mustlasnaised.
Selle elukutse tuntuim esindaja Eesti kirjanduses on hiromant Pastelli (sündinud Pastel), Oskar Lutsu näidendi "Tagahoovis" tegelane.
Maakirik

Maakirik on maapiirkonnas asuv jumalateenistuse hoone (kirik kui pühakoda).
Maakirikud Eestis.
Arvatakse, et Eesti vanemad maakirikud on ehitatud paganlikele pühapaikadele.
Villem Raam on olnud maakirikute peamisi uurijaid. Ta oletab, et paljud kirikuhooned on vanemad kui üldiselt arvatakse. Tõenäoliselt olid esimese aastatuhande lõpus eesti rannaalad ja saared täidetud (skandinaavia tüüpi) puukirikutega. 
Vanim säilinud maakirik Eestis on Valjala Martini kirik, mis ehitati 1227. aastast 1270. aastateni.
Eesti suurim maakirik on Võnnu Jakobi kirik Luutsna jõe kaldal. 
Kõrgeima torniga on Pilistvere kirik (70 meetrit).
Ainus kahe torniga maakirik on Rapla Maarja-Magdaleena kirik.
Tallinna bastionid

Tallinna bastionid on Tallinna muldkindlustusvööndisse kuulunud bastionid.
17. sajandi lõpul alustati Rootsi Läänemereprovintsides Moskva tsaaririigist lähtuva sõjaohu kartuses uute ning senisest hoopiski võimsamate muldkindlustiste planeerimist. 1686. aastal kinnitati Rootsi riigi kõigi kindlustuste ülema Erik Dahlbergi ja Tallinna komandandi Paul von Esseni projekt, mis nägi ette 11 võimsa bastioni (mis pidid olema ristitud Rootsi riigi provintside või linnade nimedega) ja 6 raveliini ehitamist, millega oleks muldkindlustusvööndiga ümbritsetud kogu tollane linn. 
Kavandatud bastionidest jõuti valmis ehitada: Ingeri, Rootsi ja Skoone bastionid.
Suure Rannavärava bastion, aastatel 1518–1529
Väikese Rannavärava bastion, 1647. aastast