Joe Hisaishi

Mamoru Fujisawa (藤澤 守 "Fujisawa Mamoru"; sündinud 6. detsembril 1950), tuntud kui Joe Hisaishi (久石 譲 "Hisaishi Jō"), on Jaapani helilooja, kes on alates 1981. aastast loonud üle 100 filmimuusika ja sooloalbumi.
Hisaishi muusika sisaldab erinevaid žanreid, kaasa arvatud minimalism, Euroopa klassikaline, Jaapani klassikaline ja eksperimentaalne elektrooniline muusika.
Alates 1984. aastast on ta olnud tihedalt seotud animaator Hayao Miyazakiga, olles loonud muusika kõikidele tema filmidele välja arvatud ta esimesele filmile "Lupin III ja Cagliostro loss" (1979). Ta on loonud ka muusika ka videomängu sarjale "Ni no Kuni" ning Takeshi Kitano filmidele "A Scene at the Sea" (1991), "Sonatine" (1993), "Kids Return" (1996), "Hana-bi" (1997), "Kikujiro" (1999), ja "Dolls" (2002).
Elulugu.
Noorpõlv.
Hisaishi sündis Jaapanis Nagano prefektuuris Nakano linnas sünninimega Mamoru Fujisawa (藤澤 守 "Fujisawa Mamoru"). Tema huvi muusika vastu avaldus siis, kui ta hakkas viieaastaselt viiulit õppima. Aastal 1969 läks ta Kunitatchi Muusikakolledžisse muusika kompositsiooni õppima. Ta suurendas oma kogemust töötades trükkijana minimalistlikke artistide heaks.
Tema esimene edu muusikatööstuses oli aastal 1974, kui ta kirjutas muusika animesarjale "Gyatoruzu". Siis tegutses ta veel oma sünninime all. Sellel perioodil lõi ta muusikat ka sarjadele "Sasuga no Sarutobi" ja "Futari Daka". 1975. aastal tegi Fujisawa oma esimese avaliku esinemise. 1970. aastatel õitsesid Jaapani popmuusika, elektrooniline muusika ja "new-age" muusika. Need žanrid ja Yellow Magic Orchestra (Jaapani elektroonilise muusika ansambel aastatel 1978–1983) mõjutasid Hisaishi loomet. Ta arendas oma muusika minimalistlikkest ideedest ja laienes orkestrimuusika poole. 1975. aastal tegi Hisaishi oma esimese avaliku esinemise ja levitas oma nime oma kogukonnas. Hiljem, kui ta töö oli rohkem tuntud, lõi ta endale lavanime, mis oli inspireeritud Quincy Jonesi poolt. Jaapani keelde transkribreerituna sai sellest "Joe Hisaishi" ("Quincy", mida jaapani keeles hääldatakse "Kuishi", saab kirjutada sama kanjiga, nagu "Hisaishi". "Joe" tuleb nimest "Jones"). 
1981–1998. Animefilmitööstus.
Uue nime all aastal 1981 ilmus tema esimene kunstmuusika album "MKWAJU" ning aasta hiljem "electro pop"'i žanris minimalistlik album "Informantion". 1983. aastal soovitas "Informationi" avaldaja, Tokuma, Hisaishit looma muusikaalbumit filmile "Tuulte oru Nausikaa". Hisaishist ja filmi režissöörist Hayao Miyazakist said head sõbrad ning nad töötasid hiljem paljudes projektides koos. Nende koostööd on võrreldud Steven Spielbergi ja John Williamsi koostööga. Sellest filmist sai läbimurre, mis viis Hisaishi tohutu eduni filmimuusika loojana. 1986. aastal ilmus "Taevane kindlus" ja 1990. aastatel "Porco Rosso" ja "Printsess Mononoke". Need suured hitid tõstsid Hisaishi üheks olulisemaks muusikaloojaks Jaapani animatsioonis. Ta lõi muusika ka sellistele telesarja- ja filmihittidele nagu "Sasuga no Sarutobi", "Two Down Full Base", "Tonde Mon Pe" ja anime "Tekuno porisu 21C" (kõik 1982), "Sasuraiger" (1983), "Futari Taka" (1984), "Honō no Alpen Rose" (1985) ja "Oz no mahôtsukai" (1986). Ta lõi muusika ka ulmesarjale "Mospeada" (1983), mis töötati hiljem ümber ilma tema muusikata Carl Maceki kogumiku kolmandasse osasse "Robotech". Teiste filmide hulka, millele ta muusika on kirjutanud, kuuluvad "Mobile Suit Gundam Movie II: Soldiers of Sorrow" (1981), "Mobile Suit Gundam Movie III: Encounters in Space", (1982), "Birth" ("Bâsu") (1984), "Arion" (1986), "Robot Carnival" (1987), "Minu naaber Totoro" (1988), "Crest of the Royal Family" ja "Maison Ikkoku – Apartment Fantasy" (mõlemad 1988), "Venus Wars" (1989), "Kiki kulleriteenus" (1989) ja "Ocean Heaven" (2010). Ta tegi ka tunnusmuusika seadeid ja kirjutas teisi anime tunnusmuusikaid nagu näiteks "Mahō Shōjo Lalabel" (1980), "Hello! Sandybell" (1981), "Meiken Jolie" (1981), "Voltron" (1981), "Ai Shite Knight" (1983), "Creamy Mami, the Magic Angel: Curtain Call" (1986), ja "Kimagure Orange Road: The Movie" (1988).
Pärast animetööstuses kuulsuse kogumist jätkas Hisaishi soolokarjääri ja hakkas muusikat produtseerima. 1988. aastal lõi ta oma plaadifirma Wonder Land Inc. Aastal 1989 avaldas ta sooloalbumi "Pretender" esimese albumina oma uue plaadifirma all.
1998–2005. Ülemaailmne edu.
1998. aastal lõi Hisaishi muusika selle aasta paraolümpiamängude jaoks. 1999. aastal ilmus Hisaishi muusikaga Takeshi Kitano film "Kikojiro", mille tunnusmuusika, "Summer", sai Hisaishi üheks äratuntavamaks teoseks.
2001. aastal lõi Hisaishi muusika järgmisele Kitano filmile, "Vend", ja Miyazaki filmile "Vaimudest viidud". Samal aastal tegi Hisaishi oma debüüdi filmirežissöörina filmiga "Kvartett", millele kirjutas ta ise nii stsenaariumi kui ka muusika, ning lõi esimest korda muusika välismaisele filmile "Le Petit Poucet".
20. novembril 2004 ilmus järjekordne Hayao Miyazaki film "Howli liikuv kindlus", millele Hisaishi muusika kirjutas. Sama aasta 3.–24. novembril käis Hisaishi turneel "Joe Hisaishi Freedom – Piano Stories 2004" koos Kanada muusikutega. 2005. aastal lõi ta muusika Korea filmile "Tere tulemast Dongmakgoli" ja osales ka Korea suure draamasarja tegemisel, kirjutades muusika draamasarjale "Legend", mis ilmus 2007. aastal. Tänu Miyazaki filmide populaarsusele on Hisaishi Koreas tuntud.
2006 – tänapäev.
2006. aastal avaldas Hisaishi kaasaegses idamaises stiilis stuudioalbumi "Asian X.T.C.". 2007. aastal lõi ta muusika Frederic Lepage'i filmile "Sunny ja Elevant", Miyazaki filmile "Ponyo mäe otsas" ja Jiang Weni filmile "Ja päike tõuseb".
2008. aastal kirjutas ta muusika auhinnatud filmile "Väljumised" (おくりびと "Okuribito") ja "Ma tahan pigem olla karp" (私は貝になりたい "Watashi wa Kai ni Naritai"). Augustis 2008. aastal esines ta dirigendi ja pianistina orkestriga World Dream Symphony Orchestra kontserdil Budokanis, millega tähistati Hisaishi ja Miyazaki 25-aastast koostööd. 2009. aastal avaldas ta sooloalbumi, kus sisaldusid palad tema 2008. aasta filmimuusikast.
28. juunil 2013 kutsuti Hisaishi Ameerika Filmikunsti ja -teaduste Akadeemiasse. 2013. aastal kasutati tema muusikat loodusteemalises dokumentaalfilmis "Legends of the Deep: The Giant Squid", mis oli esimene kord, kui filmiti hiidkalmaari. 2017. aastal esitas ta kaks kontserti Pariisis, kus esitati samuti muusikat Hayao Miyazaki filmidest.
Auhinnad ja tunnustus.
Hisaishi on Jaapani Akadeemia filmiauhinna parima muusika eest saanud seitse korda – aastatel 1992, 1993, 1994, 1999, 2000, 2009 ja 2011.
Novembris 2009 andis Jaapani valitsus Hisaishile lilla lindiga aumedali.
"Tuulte oru Nausikaa" (1984)
"Taevane kindlus" (1986)
"Minu naaber Totoro" (1988)
"Kiki kulleriteenus" (1989)
"Porco Rosso" (1992)
"Sonatine" (1993)
"Kids Return" (1996)
"Printsess Mononoke" (1997)
"Hana-bi" (1997)
"Kikujiro" (1999)
"Brother" (2000)
"Vaimudest viidud" (2001)
"Howli liikuv kindlus" (2004)
"Ponyo mäe otsas" (2008)
"Departures" (2008)
"Tuul tõuseb" (2013)
"The Tale of the Princess Kaguya" (2013)
"" (2013)