tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Vene-Türgi sõda (1877–1878)

Vene-Türgi sõda 1877–1878 ehk Üheteistkümnes Vene-Türgi sõda (türgi keeles "1877–1878 Osmanlı-Rus Savaşı" või "93 Harbi" ehk islami kalendri kohase 1293. aasta järgi nimetatud sõda; vene keeles "Русско-турецкая война") oli sõjaline konflikt Osmanite riigi ja Vene keisririigi juhitud õigeusu koalitsiooni vahel. 
Õigeusu koalitsioon kaasas Bulgaariat, Rumeeniat, Serbiat ja Montenegrot. Võitlused Balkani ja Kaukaasia eest olid kantud 19. sajandi Balkani natsionalismi esile kerkimisest. Samas oli Venemaa eesmärk korvata Krimmi sõja (Kümnenda Vene-Türgi sõja) aegsed territoriaalsed kahjud, lootes ennast Mustal merel kehtestada. Selleks toetas keisririik Balkani rahvaste poliitilisi liikumisi, vabastades sõja lõpuks peaaegu kõik Osmanite Euroopa valdused. Venemaad toetasid samuti ka salakokkulepped Austria-Ungariga.
Piltene vald

Piltene vald (läti keeles "Piltenes pagasts") on vald Lätis Ventspilsi piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Tārgale, Ugāle, Zlēkase, Zirase ja Vārve vallaga ning Piltene linnaga.
Valla pindala on 188 km². 2016. aasta seisuga elas seal 474 inimest. Valla keskus on Piltene linn, mis aga valla koosseisu ei kuulu. Vallamaja asub aadressil Lielā iela 28, vallavanem on Jānis Abakuks.
Ajalugu.
19. sajandi teisel poolel kandis vald saksa keeles nime "Pilten". Aastal 1935 oli valla pindala 126 km² ja seal oli 1038 elanikku. Aastal 1945 moodustati vallas Piltene ja Rapate külanõukogu, aastal 1949 aga vald likvideeriti. Aastal 1954 liideti Piltene külanõukoguga likvideeritav Gārzde külanõukogu. Aastal 1956 Piltene külanõukogu likvideeriti ja liideti Piltene linnaga, kus see moodustas Piltene linna maaterritooriumi. 2009. aastast hakkas Piltene kuuluma Ventspilsi piirkonda, aastal 2010 eraldati aga Piltene vald linnast.
Loodus.
Suurim jõgi on Venta jõgi. Järvedest asub vallas Venta soot 7,5 hektari suurune Vecventa järv. Vald ise asub Rannikumadalikul, idaosa aga Kursi madalikul. Valda jäävad mitmed liivaluited, mille kõrgus on 45 meetrit, need on ühtlasi ka valla kõrgeimad kohad. Valla pindalast katvad metsad 71,9 %.
Looduskaitse all on Ķīvmeža rahn ja Lodiņi pärn, lisaks kasvab vallas arvukalt looduskaitsealuseid nimetuid põlispuid. Zūru mežniecība külas kasvab mänd, mille Läti metsandus- ja metsatööstusminister Leons Vītols 50. juubeli puhul dramaturg Gunārs Priedele kinkis.
Kaitstavad mälestised.
Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Landze kirik, selle kolm uksekomplekti, altar ja kantsel, Landze kiriku muinaskalmed ning Lagzdīne linnamägi. Regionaalse kaitse all on Landze kiriku muinaskalmed, Čunči keskaegne kalmistu ja Krītkalnsi keskaegne kalmistu.
Asustus.
Aastal 2011 elas vallas 446 lätlast, 11 venelast, 1 poolakas ja 2 leedulast.
Valla külad:
Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.
Piraaja

Piraaja on ohtlik kala (ennekõike parvena), kes elab Lõuna-Ameerika troopilistes sisevetes. See on teravate hammastega halastamatult lihatoiduline magevee kala (kokku 38–39 liiki), kes toitub peamiselt teistest kaladest. Inimese (või vette kukkunud loomade) kokkupuude piraajaparvega päädib pärast taplust tihti tõsiste vigastustega või isegi surmaga.
Piraajad on Amazonase vesistu põlisasukad, kus neid elutseb 25 liiki. 16 liiki elutseb Orinoco jões, Guiana jõgedes, 3 liiki Paraguay jões ja Paraná jões, 2 liiki São Francisco jõesüsteemides.
Aasta arst

Aasta arst on Eesti Tervise Fondi poolt välja antav auhind. 
Otsustamisel on kaasatud portaali www.arst.ee lugejaid.
Dolores O'Riordan

Dolores Mary Eileen O'Riordan (/oʊˈrɪərdən/; 6. september 1971 Ballybricken, Limericki krahvkond – 15. jaanuar 2018 London) oli Iiri muusik ja laulja-laulukirjutaja. 
Ta juhatas 13 aastat ansamblit The Cranberries kuni selle laialiminekuni 2003. aastal ning uuesti pärast selle kokkutulemist 2009. aastal.
2011. aasta Õllesummeril pidi ta esinema koos ansambliga The Cranberries, kuid tema isa haigestumise tõttu jäi esinemine viimasel hetkel ära.
Priit Rannut

Priit Rannut (kuni 1937 Johannes Gottfried Friedrich Bussberg; 27. jaanuar 1919 Tallinn – 12. detsember 2010 Tallinn) oli eesti vaimulik. 
Õppis 1933–1938 Tartu Hugo Treffneri Gümnaasiumi klassikaharus, 1938–1940 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas ja 1941–1944 Tallinna Tehnikaülikoolis. 
Seoses kuulumisega Otto Tiefi valitsuse tugiorganisatsiooni arreteeriti tat NKVD poolt 5. veebruaril 1944. Vangina töötas ta metsatöödel Arhangelskis ja Inta söekaevanduses. 
1957. aasta lõpul pääses ta tagasi Eestisse, lõpetas seejärel aastal 1965 Tallinna Polütehnikumi tööstusettevõtete elektriseadmete erialal jätkas seejärel usuteaduse õpinguid EELK Usuteaduse Instituudis ja töötas Tallinna Elektrotehnika Tehases töölise, meistri ja vaneminsenerina.
14. juunil 1979 ordineeriti ta kirikuõpetajaks. Aastal 1979 oli ta Viru-Nigula ja Kunda koguduse õpetaja, aastatel 1979–2000 Märjamaa koguduse õpetaja ja aastatel 1985–1999 Nissi koguduse õpetaja. Hiljem oli abiks Nõva koguduse teenimisel ja jutlustas regulaarselt vennastekoguduse Endla tänava palvemajas. 
Ta on maetud Tallinna Rahumäe kalmistule.
Isiklikku.
Tema abikaasa Lehte Rannut oli eesti keeleteadlane. Tema poeg Mart Rannut on eesti keeleteadlane. Tema abikaasa õe väimees on piiskop Joel Luhamets. Tema õemees oli vaimulik Hermann Hansson. Tema pojanaise kasuisa oli arst ja vaimulik Jüri Raudsepp.
Perekondlik sarnasus

Perekondlik sarnasus (inglise keeles "family resemblance", L. Wittgensteinil saksa keeles "Familienähnlichkeit" ja inglise keeles "family likeness") on niisugune mingit kogumit iseloomustav ühisus, mille korral igale kogumi elemendile leidub ses kogumis teine temaga ühiste omadustega element, ent ei leidu üht omadust, mis oleks ühine kõigile kogumi elementidele. 
Selle mõiste võttis kasutusele Ludwig Wittgenstein oma hilisemates töödes. Ta kasutas seda näiteks mängu mõiste kirjeldamisel: igale mängule leidub mõni sellega kaunis sarnane mäng, kuid ei leidu omadusi, mis oleks ühised kõigile mängudele. 
Perekondlik sarnasus iseloomustab paljusid tavakeeles kasutatavaid mõisteid või kategooriaid. Perekondliku sarnasuse puhul ei pruugi kogum (mõiste, kategooria) olla selgelt piiritletud – teda ei saa defineerida mingite ühiste tunnuste kaudu. Näiteks Morris Weitzi järgi ei saa seetõttu defineerida kunsti. 
Perekondlik sarnasus iseloomustab ka bioloogilisi liike.
Näide.
Järgmised viis tähtede rida moodustavad perekondlikult sarnase kogumi, kuivõrd igale reale leidub kogumis paariline, millega tal on ühine tähekolmik, kuid ei leidu ühtegi tähte, mis oleks ühine kõigile ridadele.&lt;br&gt;
A B C D &lt;br&gt;
B C D E M&lt;br&gt;
C D E F &lt;br&gt;
D E F G &lt;br&gt;
E F G H K R&lt;br&gt;
Kerguta mõis

Kerguta mõis (saksa keeles "Kirkota") oli rüütlimõis Märjamaa kihelkonnas Läänemaal..
Kõhastu mõis

Kõhastu mõis (ka Kossaste mõis; saksa keeles "Kossas") oli rüütlimõis Kose kihelkonnas Harjumaal..
Kuivaveski mõis

Kuivaveski mõis (saksa keeles "Drögemühlen") oli Klooga mõisa kõrvalmõis Keila kihelkonnas Harjumaal.
Tänapäevase haldusjaotuse järgi jääb kunagine mõisasüda Harju maakonna Lääne-Harju valla Maeru küla territooriumile.
Tinuline

Tinuline on tinast või tina ja plii sulamist valmistatud nelinurkne rõivakaunistusnaast. Tinuliste tagaküljel on enamasti aasakesed, mille abil nad mustreid moodustavate ridade või gruppidena rõivastele õmmeldi.
Tinuliste kasutamise ajalugu.
Tinulistega on Eesti aladel rõivaid kaunistatud alates hiljemalt viikingiajast. Tinuliste kasutamist seostatakse sageli eelkõige soome-ugri ja balti rahvastega. Lisaks Eesti aladele on tõendeid nende kasutamisest Venemaa Peipsi- ja Laadoga-äärsetest asulatest. Tinulistega olid rikkalikult kaunistatud latgalite ja liivlaste ning vadjalaste rõivad.
Kivivormileidude põhjal võib oletada, et ümmargusi kodaratega tinulisi valmistati Eestis juba eelviikingi- ja viikingiajal. Teise varasema grupi moodustavad silmusnelinurga motiiviga tinulised.
Baltipäraste rosetikujuliste tinuliste kasutamisest on tõendeid muinas- ja varakeskajal kasutuses olnud Siksälä kalmistult. Siksälä kalme rõivaste kaunistamisviis sarnaneb Ida-Läti omaga pronkskaunistuste, trapetsikujuliste ripatsite ja rikkalikult pronksspiraalide, helmeste ja tinulistega kaunistatud peapärgade poolest.
Hiliseimad andmed tinuliste kasutamisest pärinevad 19. sajandi algusest. 18. sajandi lõpul ja 19. sajandil Lõuna- ja Ida-Eestis veel kasutuses olnud vaipseeliku sõukese alläärt on kaunistatud kandiliste tinulistega ehk tinaloppidega (ERM A 292: 305 ja 306, ERM 4243; tabel 1: 30, 31). Nelinurksed tinaplaadikesed kinnitati tõenäoliselt ühes või kahes reas kangale nii, et tagakülgedel olevad kannad suruti läbi riide ja teisel pool kangast tõmmati aasadest kahes reas nöör läbi.
Tinuliste valmistamisest.
Tina ja tina-plii sulameid on võimalik tänu nende madalale sulamistemperatuurile valada korduvalt kasutatavatesse kivivormidesse. Vormid koosnesid kahest osast – ühe poole sisse oli süvendatud tinulise pealmine, kaunistatud külg, teise sisse süvendid aasade jaoks. Tina sulatati ja valati I aastatuhande teisel poolel kohalikust savist valmistatud sulatuskulbis. 13. sajandi alguses kadusid savist lusikakujulised sulatuskulbid käibelt, asendudes oletatavalt metallist kulpidega.
Tinulised rõivastel.
Tinulistega on olnud kaunistatud sõbad, õlalinad, kuubede kaelused ja ääred ning mitmesugused peakatted (linikud, mütsid ja peapärjad) ning vaipseelikud. Tinulistest moodustatud ornamentide täpne paigutus rõivaesemetel on taastatav vaid üksikutel juhtudel, kuna tina säilib maapinnas väga halvasti. Eesti aladelt pärit tinulistega kaunistatud rõivaleidude põhjal on rekonstrueeritud Siksälä peapärg, 19. sajandi vaipseelik ja Parisselja rabakuub.
Walter Schuster

Walter Schuster (2. juuni 1929 Lermoos – 13. jaanuar 2018) oli Austria mäesuusataja.
Schuster võitis 1956. aasta olümpiamängudel Cortina d'Ampezzos suurslaalomis pronksmedali.
Anette Veerpalu

Anette Veerpalu (sündinud 24. juulil 1996 Otepääl) on eesti murdmaasuusataja.
Maailma karikasarja debüüdi tegi Veerpalu 19. veebruaril 2017 Otepää 10 km klassikadistantsil, saavutades 55. koha.
Ta pääses Pyeongchangis toimunud 2018. aasta taliolümpiamängudele, kuid haigestus ning võistlema ei läinud. 
Isiklikku.
Tema isa on suusataja Andrus Veerpalu, vend suusataja Andreas Veerpalu.
ELO

ELO või Elo võib tähendada järgmist:
Käpla mõis

Käpla mõis (saksa keeles "Kebbriel") oli keskaegne piiskopi lauamõis Ridala kihelkonnas Läänemaal.
Käpla kahe mõisa kohta on teateid aastatest 1683–1684. Need olid Käpla ehk Ülevalt-Käpla mõis (sks Kebbelhof) ja Alt-Käpla mõis (sks Kebbeldorf). Eestikeelses ajalookirjanduses on esimest nimetatud Käblamõisa, teist Käblaküla mõisaks. 1861. aastast kuulusid need samadele omanikele, kui pärijatevahelisel kokkuleppel sai Käblaküla mõisa ja Käblamõisa tsiviilinsener arhitekt Heinrich von Schonert.
Kõrgkool &quot;I Studium&quot;

Kõrgkool "I Studium" (nimetatud ka Kõrgkool "I Stuudium") oli erakõrgkool, mis tegutses 1997-2011 Tallinnas aadressil Kopli tänav 93. Kooli haldas MTÜ I Studium.
Kool asutati 1997 nime all "Instituut I Studium".
Vārve vald

Vārve vald (läti keeles "Vārves pagasts") on vald Lätis Ventspilsi piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Užava, Zirase, Piltene ja Tārgale vallaga ning Ventspilsi linnaga.
Valla pindala on 125 km². 2016. aasta seisuga elas seal 1763 inimest. Valla keskus on Ventava küla. Vallamaja asub aadressil Skolas iela 1, vallavanem on Gunita Ansone.
Ajalugu.
19. sajandi teisel poolel loodi Sarkanmuiža vald ("Rothof"). Vārve vald eraldati sellest Esimese maailmasõja ajal. Aastal 1935 oli valla pindala 50,8 km² ja seal oli 798 elanikku. Aastal 1945 moodustati vallas Vārve külanõukogu, mis aga aastal 1947 kaotati, aastal 1949 aga vald likvideeriti ja külanõukogu moodustati taas. Aastal 1954 liideti sellega likvideeritav Zūrase külanõukogu. Aastal 1990 muudeti külanõukogu vallaks. 2009. aastast kuulub vald Ventspilsi piirkonda.
Loodus.
Suurim jõgi on Venta jõgi. Vald ise asub Rannikumadalikul. Valla pindalast katvad metsad 33,8 %.
Looduskaitse all on Beķeri hiidrahn, Leči park, Zūrase mõisa allee ja Kakspuu tamm, lisaks kasvab Leči pargi lähistel üks nimetu looduskaitsealune põline pärn.
Kaitstavad mälestised.
Kultuurimälestistest on regionaalse kaitse all Pasiekste tuuleveski, Pasiekste muinaskalmed, Dumbrinieki muinaskalmed ja Bēķi keskaegne kalmistu.
Asustus.
Aastal 2011 elas vallas 1548 lätlast, 44 venelast, 16 valgevenelast, 15 ukrainlast, 20 poolakat ja 17 leedulast.
Valla külad:
Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.
Ventava küla

Ventava on küla ("ciems") Lätis Ventspilsi piirkonnas, Vārve valla halduskeskus. 
Küla asub Piltene linna vastas Venta jõe kaldal merepinnast 8 meetri kõrgusel. Seal asub Zūrase põhikool. Külas on mälestusmärk Saksa vägede vastu võidelnud kohalikele elanikele. Külas asub Ventava bussipeatus.
Medici lõvid

Medici lõvid on kahest marmorlõvist koosnev paarisskulptuur, mis algselt asus Roomas Medici villa juures.
16. sajandi lõpul soovis Toscana suurhertsog Ferdinando I de Medici oma villa juurde lõvikujusid. Ferdinando kunstikogusse kuuluva ja arvatavasti 2. sajandist pärineva lõvikuju põhjal lõi skulptor Flaminio Vacca teise samasuguse. Vacca järgi oli algne kuju varem reljeef, kuid Giovanni di Scherano Fancelli raius selle taustast välja.
1789. aastast asuvad lõvid Itaalias Firenzes Loggia dei Lanzis. Kui Napoleon I lasi 1803. aastal Medici villasse ümber kolida Prantsuse akadeemia Roomas, siis telliti prantsuse skulptorilt Augustin Pajoult sinna Medici lõvide koopiad.
Lõvidest on üle maailma tehtud palju eri täpsusega koopiaid. Medici lõvi kujutab ka näiteks Narvas asuv Rootsi lõvi mälestusmärk, mis on modelleeritud Rootsis asuva Slottslejoneni järgi.
Selle lõvikujuga sarnaneb ka 1. sajandist pärinev basaltskulptuur Albani lõvi, mis kuulub Louvre'i kogusse.
Užava vald

Užava vald (läti keeles "Užavas pagasts") on vald Lätis Ventspilsi piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Vārve, Zirase ja Jūrkalne vallaga.
Valla pindala on 125,5 km². 2016. aasta seisuga elas seal 566 inimest. Valla keskus on Užava küla. Vallavanem on Laima Erliha-Štranka.
Ajalugu.
Užava vald eraldati Zirase vallast Esimese maailmasõja ajal. Aastal 1935 oli valla pindala 138 km² ja seal oli 1947 elanikku. Aastal 1945 moodustati vallas Lībciemsi, Užava ja Sārnate külanõukogu, aastal 1949 aga vald likvideeriti. Aastal 1950 liideti Užava külanõukoguga likvideeritav Lībciemsi külanõukogu, aastal 1961 aga osa Jūrkalne külanõukogu maadest. Aastal 1990 muudeti külanõukogu vallaks. 2009. aastast kuulub vald Ventspilsi piirkonda.
Loodus.
Suurim jõgi on Užava jõgi. Järvedest asub vallas 1 hektari suurune Pāžezers. Vald ise asub Rannikumadalikul. Užava vallas asub Läti suurim rändluide. Valla pindalast katvad metsad 45,9 %.
Looduskaitse all on Hõbepaju ja veel kolm nimetut põlispuud. Valda jääb 3012 hektari suurune Užava hoiuala, valla lõunaossa jääb ka osaliselt Sārnate soo hoiuala. Lisaks jääb osa valla kaguosast Užava alamjooksu maastikukaitsealale.
Kaitstavad mälestised.
Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Celmi asulakoht, Užava luteri kirik, selle uksed ja altar, Užava majaka torn ja masinahoone, Sārnate muinasasula ja Silkāji muinaskalmed. Regionaalse kaitse all on hiiepaik Užava Puuslikupärn ja Puuslikuoja ning Užava muinaskalmed Kohaliku kaitse all on Sāmīši keskaegne kalmistu.
Asustus.
Aastal 2011 elas vallas 570 lätlast, 14 venelast, 2 valgevenelast, 4 ukrainlast, 2 poolakat ja 4 leedulast.
Valla külad:
Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.
Užava

Užava on küla ("ciems") Lätis Ventspilsi piirkonnas, Užava valla halduskeskus. Küla asub Užava jõe kaldal merepinnast 5 meetri kõrgusel, Ventspilsist 23 ja Riiast 210 kilomeetri kaugusel. Seal asuvad põhikool, kultuurimaja ja raamatukogu.
Küla lähistele jäävad regionaalse kaitse all olevad hiiepaigana kasutusel olnud Užava Puuslikupärn ja Užava Puuslikuoja. Külast mere poole jääb riikliku kaitse all olev arhitektuurimälestis Užava majakas koos masinahoonega. Riikliku kaitse all on külas asuvad Užava luteri kirik, selle uksed ja altar. Regionaalse kaitse all on Užava muinaskalmed.
Küla kujunes endise Užava mõisa ("Hasau") ja aastal 1783 ehitatud luteri kiriku juurde. Suurem osa hoonetest rajati siiski nõukogude perioodil, mil küla oli kohaliku sovhoosi keskasulaks. Külas asuvad Alekši ja Užava bussipeatused.
Majaka juures asub mälestustahvel teises maailmasõjas uputatud aurik Gaisma kaptenile Nikolai Duvele.
Küla jääb osaliselt Užava hoiulalale. Užavas kasvav hõberemmelgas (kõrgus 17 ja ümbermõõt 5,1 m) on looduskaitse all.
Albert Sikkar

Albert Sikkar (8. märts 1903 Saadjärve vald, Tartumaa – 7. juuni 1989 Göteborg) oli eesti keemik.
Gustav Simmo

Gustav Simmo VR I/3 (4/16. veebruar 1896 Tori-Jõesuu, Pärnumaa – 30. juuli 1958 Denver, USA) oli Eesti sõjaväelane (major).
Hariduse sai ta Tori-Viira vallakoolis, Tori kihelkonnakoolis. Lõpetas Rakvere Õpetajate Seminari. Õppis Moskva Aleksei sõjakoolis ja ohvitseride alalistel kursustel Tallinnas 1923-1924. Vabadussõjast võttis osa 1918. aasta detsembrist alates. Võttis lahingutest osa 5. Rakvere jalaväepolgu koosseisus algul Viru rindel ja aprillist 1919 lõunarindel. Pärast Vabadussõda lõpetas Alalisväe Ohvitseride Kursused Tondil ja teenis 5., 7. ja 6. rügemendis, 3. diviisi staabis ning seejärel pikemat aega Vabadussõja Ajaloo Komitees.
1941. aastal kuulus nn Trossi polgu koosseisu. Kodumaale tagasi jõudis ta Pihkva sõjavangide laagri kaudu. Teenis Tallinna omakaitses. Põgenes 1944. aastal Saksamaale, kus töötas Alam-Saksis Schwarmstedtis puukoolis ja õppis Hannoveris aianduskursustel. 1950. aastal emigreerus Ameerika Ühendriikidesse, kus asus elama Denveris, kus avas puukooli. 
Talle anti 2. liigi 3. järgu ja 1. liigi 3. järgu vabadusrist ja autasuna talu Taali asunduses. Avaldanud sõjaajaloolisi kirjutisi ajakirjas Sõdur.
Juhan Kriisa (jurist)

Juhan Kriisa (16. august 1897 Vihavu küla, Puhja kihelkond, Tartumaa – 10. juuli 1977 Los Angeles, USA) oli Eesti jurist, politseinik ja sõjaväelane (lipnik), hiljem väliseesti tegelane Ameerika Ühendriikides.
Esimese maailmasõja ajal.
Ta õppis Tartus kaubanduskoolis, mobiliseeriti selle lõpetamise järele Venemaa sõjaväkke, saadeti Pihkvasse sõjakooli ja selle lõpetamise järel lipnikuna uuesti sõjaväkke.
Teenis 172. tagavarapolgus ja läks hiljem 410. Bugurslani polguga rindele. Eesti väeosade loomisel pääses ta Tartusse tagavarapolku. 
Vabadussõja ajal.
Vabadussõja puhkedes liitus ta Eesti rahvaväega. Aitas Tallinnas Johan Pitkal organiseerida soomusronge, teenis hiljem soomusrong nr 2 kuulipildujate II rühma ülemana. 
Valga ja Võru vallutamise järele määrati ta 2. diviisi staapi, hiljem saadeti Valga linna ja maakonna komandandi abiks ja veelgi hiljem komandandiks. Sellelt kohal viidi ta Soomusrongide Diviisi ja hiljem staapi, kus ta teenis sõja lõpuni.
Pärast Vabadussõda ja Eesti Vabariigi esimese perioodi ajal.
Pärast Vabadussõda lõpetas ta 1923. aastal Tartu Kommerts- ja Kaubanduskooli ning õppis aastatel 1923–1927 Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas. Akadeemiliselt kuulus ta Korporatsioon Reveliasse.
Töötas õpingute kõrval algul Kaitseliidus instruktorina, olles üks selle ellukutsujaid Tartus ja Kaitseliidu Tartu maleva asutajaid. Pärast õpinguid töötas Tartu Seemnevilja Ühisuses juriskonsuldina.
Hiljem siirdus ta politseiteenistusse, töötades Tallinnas 1., hiljem Kadrioru jaoskonna komissarina ja lõpuks Nõmme jaoskonna komissarina. 
Teise maailmasõja ajal.
Saksa okupatsiooni ajal töötas ta Majandusdirektooriumi rahandusosakonnas vaneminspektorina.
Põgenes 1944. aastal Saksamaale, oli hiljem põgenikelaagris Geislingenis.
Hilisem elukäik.
Asus 1949. aastal Ameerika Ühendriikidesse, elades alates 1951. aastast Chicago ümbruses, hiljem Los Angelese piirkonnas. Oli tegev kohalikus eesti seltsi- ja kultuurielus, on olnud ka Los Angelese Eesti Maja esimees.
Isiklikku.
Tema abikaasa oli alates 13. detsembrist 1924 hilisem õpetaja ja haridustegelane Alice Kriisa.
Peeter-Enn Kukk

Peeter-Enn Kukk (2. september 1934 Tallinn – 11. veebruar 2003 Tallinn) oli eesti füüsikateadlane.
Sündis 2. septembril 1934. a Tallinnas ehitusinseneri perekonnas, suri 11. veebruaril 2003. a Tallinnas, maetud Pärnamäe kalmistule.
Haridus.
Õppis Tallinna 2. Keskkoolis 1948/1949; lõpetas Ust-Tarka Keskkooli (Novosibirski oblast) 1953 (küüditati koos ema ja vendadega 1949. a Venemaale (kaitseliitlasest isa arreteeriti 1944), vabanes asumiselt 1956), õppis Novosibirski Pedagoogilises Instituudis füüsikat 1953–1956; lõpetas TRÜ matemaatika-loodusteaduskonna optika ja spektroskoopia erialal 1960; TPI kaugõppe aspirant 1962–1966.
Täiendusõpe.
Moskva Riiklik Ülikool 1973, Tokio Tahke Keha Füüsika Instituut ja Sendai Ülikool (Jaapan) 1976, Hannoveri Päikese Energeetika Instituut 1996.
Teaduskraad ja kutse.
füüsika-matemaatikakandidaat 1969 (TRÜ); dotsent 1973; keemiadoktor 1984 (NSV Liidu TA Uurali Teaduskeskuse Keemiainstituut, Sverdlovsk); professor 1986.
Teenistuskäik.
H. Pöögelmani nimeline elektrotehnika tehase insener 1960–1961.
TTÜs 1961–2003: pooljuhtide uurimisgrupi vanemteadur 1961–1968; füüsikalise keemia kateedri vanemõpetaja 1968–1972, dotsent 1972–1977; füüsika kateedri dotsent 1977–1985, professor 1985–1992; füüsikainstituudi pooljuhtide füüsika erakorraline professor 1992–1995, pooljuhtide füüsika ja optoelektroonika professor 1995–2000; rakendusfüüsika professor 2000–2003.
Teadustöö põhisuunad.
Pooljuhtide füüsika ja keemia, rajas uue suuna ja koolkonna materjaliteaduses – pooljuhtkristallide tekkeprotsesside uurimise.
Avaldanud üle 140 publikatsiooni, 2 autoritunnistust. Tema juhendamisel on kaitstud 8 aspirandi kandidaadiväitekirja.
Teadusorganisatoorne ja -administratiivne tegevus.
Eesti Füüsika Seltsi ja Eesti Materjalitehnika Ühingu asutajaliige; Ülemaailmse Rakendusoptika Ühingu (SPIE), IPSi (International Planetarium Society), ISOE (International Society for Optical Engeneering) ja IASEE (International Association for Solar Energy Education) liige. NSV Liidu TA kolme koordinatsiooninõukogu liige; TPI toimetiste pooljuhtmaterjalide sarja toimetaja 1969–1976.
Ühiskondlik tegevus.
ÜTÜ Vabariikliku konkursikomisjoni ja EÜE rühma kuraator.
Prantsuse-Preisi sõda

Prantsuse-Preisi sõda või Preisi-Prantsuse sõda (saksa keeles "Deutsch-Französischer Krieg", prantsuse keeles "Guerre franco-allemande"), tuntud ka kui 1870. aasta sõda, oli sõda Napoleon III juhitud Prantsuse teise keisririigi ja Preisi kuningriigi juhitud Põhja-Saksa Liidu vahel. 
Sõja põhjustasid Preisi kuningriigi ambitsioonid Saksamaa ühendada, mis tekitasid hirmu Euroopas jõudude tasakaalu muutumist kartvates prantslastes. Osade ajaloolaste arvates provotseeris Preisi kantsler Otto von Bismarck teadlikult Prantsusmaad sõjategevust alustama, et Saksamaa lõunaosas asuvad neutraalsed riigid – Baden, Württemberg ja Hessen – Preisimaa juhitud Põhja-Saksa Liiduga ühineksid. Teiste arvates ei planeerinud Bismarck niivõrd ette, vaid lihtsalt kasutas tekkinud olukorda käigu pealt ära.
16. juulil 1870 hääletas Prantsuse parlament Preisimaa sõja kuulutamise poolt ja lahingutegevus algas kolm päeva hiljem. Põhja-Saksa Liit suutis aga prantslastest palju kiiremini väeüksused kokku koguda ja tungis Kirde-Prantsusmaale. Saksa vägedel oli nii arvuline ülekaal, kui ka parem väljaõpe ja ohvitserkond, samuti kasutasid nad edukalt ära raudteid ja suurtükke. 
Mitmed järjestikused Saksa võidud Ida-Prantsusmaal, kulmineerudes Metzi piiramisega 1870. aasta augustis ja Sedani lahinguga sama aasta septembris, mille tulemusena vangistati Prantsuse keiser Napoleon III ja marssal F. A Bazaine, põhjustasid Prantsuse teise keisririigi lagunemise. 4. septembril kuulutati Pariisis välja Prantsuse kolmas vabariik, mis jätkas edutult sõda sakslastega veel viis kuud kuni 28. jaanuaril 1871 langes pealinn Pariis sakslaste kätte. Seejärel puhkes linnas revolutsiooniline mäss ja võimu haaras Pariisi kommuun, mis valitses Pariisi kaks kuud, kuni 1871. aasta maini, mil Prantsuse armee nad veriselt võimult kõrvaldas.
Sõja lõpul kuulutasid sakslased välja ühendatud Saksa keisririigi, mida juhtis Preisi kuningas (hiljem Saksa keiser) Wilhelm I. 10. mail 1871 sõlmitud Frankfurdi rahulepinguga sai Saksamaa omale suurema osa Alsace'st ja mõned alad Lorraine'st, millest moodustati keiserlik territoorium Elsass-Lotring ("Reichsland Elsaß-Lothringen"). Sakslaste võit Prantsusmaa üle ja järgnenud Saksamaa rahvusriiklik ühendamine muutis märkimisväärselt jõudude tasakaalu Euroopas, mis oli senisel kujul püsinud alates 1815. aasta Viini kongressist. Riigikantsler Otto von Bismarck sai järgnevaks kaheks aastakümneks tugeva autoriteedi rahvusvaheliste suhete korraldamisel.
Prantsusmaa tahe Elsass-Lotring tagasi saada, kartus uue Prantsuse-Saksa sõja pärast ja Suurbritannia rahulolematus uue jõudude tasakaaluga, olid muuhulgas olulisteks Esimese maailmasõja põhjusteks.
Rahvusvärvid

Rahvusvärvid on rahvuslipul esinevad värvused.
Eesti rahvusvärvid on sinine, must ja valge.
Rahvusvärve kannavad näiteks riigi spordikoondised. Näiteks Prantsusmaa jalgpallikoondis kannab võimaluse korral oma rahvusvärve: sinist särki, valgeid pükse ja punaseid sokke.
Teotapik

Teotapik ("Phosphuga atrata") on liik mardikalisi raisamardiklaste sugukonnast.
Teotapik on pikliku peaga must mardikas. Nooremad isendid on pruunikad. Kehapikkus on 10–14 mm.
Toitub peamiselt tigudest. Võib tungida sügavale teokoja sisse.
Eestis tavaline.
Mihai Fifor

Mihai-Viorel Fifor (sündinud 10. mail 1970 Drobeta-Turnu Severinis) on Rumeenia poliitik, ta on Sotsiaaldemokraatliku Partei liige. Ta oli 16. jaanuarist 2018 kuni 29. jaanuarini 2018 Rumeenia peaministri kohusetäitja.
Ta sündis aastal Drobeta-Turnu Severinis Mehedinți maakonnas. Drobeta-Turnu Severinis lõpetas ta keskkooli. Aastal 1994 lõpetas ta Craiova Ülikooli.
Ta oli 29. juunist 2017 kuni 12. septembrini 2017 Rumeenia majandusminister. 12. septembrist 2017 kuni 20. novembrini 2018 oli ta Rumeenia kaitseminister. 16. jaanuaril 2018 nimetas Rumeenia president Klaus Iohannis ta Rumeenia peaministri kohusetäitjaks, ta oli peaministri kohusetäitja kuni 29. jaanuarini 2018.
Mäesalu

Mäesalu on eesti perekonnanimi.
Nimede eestistamisel määrati Mäesalu uueks perekonnanimeks isikutele, kelle perekonnanimi oli Bergmann, Bergström, Bootsmann, Everecht, Haciski, Hacisky, Hakmann, Heinbaum, Hermann, Ivvan, Konnist, Kravtsov, Lepikson, Lindmann, Littosk, Mäeberk, Mäemann, Mäesson, Mähkong, Mälkson, Maltis, Mälton, Mango, Männikson, Margus, Margusson, Markin, Martinson, Mäsak, Matfeld, Matiesen, Matson, Mielberg, Mihkelson, Miilberg, Möhring, Moshtshenkov, Mühlberg, Mullikas, Mülperk, Naisson, Otsberg, Paulberg, Perkovski, Pollmann, Sabalotni, Senka, Skorohodov, Smit, Sprenk, Tapfer, Teimann, Tolk, Tuurmann, Veinberg, Vesmann ja Zip.
2017. aasta 1. jaanuari seisuga oli perekonnanimi Mäesalu Eestis 178 mehel ja 181 naisel. 2021. aasta 1. jaanuari seisuga oli perekonnanimi Mäesalu 186 mehel ja 183 naisel. Perekonnanimede levikult oli Mäesalu meeste puhul 335. ja naiste puhul 392. kohal.
Käsitööteadus

Käsitööteadus on teadusharu, mis uurib käsitöötegemise protsesse ja olemust (käsitöötegijaid, -oskusi, -tehnikaid, -riistu ja -materjale ning nendevahelisi seoseid).
Vlamertinge

Vlamertinge on küla Belgias Lääne-Flandria provintsis Ieperi vallas.
Küla paikneb vahetult Ieperi linna kõrval, Poperinge linna viiva maantee N38 ääres. See on Ieperi järel rahvaarvult suurim asula Ieperi vallas.
Vlamertinge lääneosas asub Brandhoeki asum.
Ajalugu.
Vanimad andmed Vlamertinge kohta pärinevad keskajast. Aastal 857 ehitati Vlamertingesse kabel. Aastal 970 hävis Ieper ja ka Vlamertinge kabel põles maha. Vanim säilinud dokument, mis sisaldab nime Flambertenges, pärineb aastast 1066. Flandria krahv Baudouin van Lille, tema abikaasa Adela ja nende poeg Baudouin andsid selle kiriku käsutusse kiriku ja peatüki alates Sint-Pietersest Lille'is. Need kaubad olid muu hulgas kümnes asuv Elverdinge ja kümnes asuv Vlamertinge - "In territorio Furnensi, in villa Elverzenges, decinam unam ; Flambertenges decinam similiter unam ".
Ancien Régime Vlamertinge all oli Veurne-Ambachti au, millel oli 22 taga ja mis kannatas palju ümbritseva Ypresi piiramisest.
Geograafia.
Vlamertinge asub 17 meetri kõrgusel merepinnast. Piirkond piirneb Ieperiga idas, Voormezelega kagus, Kemmeli ja Dikkebusiga lõunas, Reningelstiga edelas, Poperingega läänes, Elverdingega põhjas ja Brieleniga kirdes.
Demograafilised arengud.
Ajavahemikus 1487–1697 vähenes Vlamertinge elanikkond märkimisväärselt. Tõenäoliselt oli selle põhjus kaheksakümneaastane sõda seitsmeteistkümnes provintsis.
Bexley linnaosa

Bexley on linnaosa Londoni idaosas. Bexley põhjapiiriks on Thames.
Linnaosa loodi 1965. aastal.
2011. aastal olid elanikest 77,3% on valgenahalised britid, 6,9% Aafrika neegripäritolu, 3,2% muud valgenahalised ja 3% India päritolu.
Linnaosa jaguneb 21 paikkonnaks.
Imst

Imst on linn Austrias Tirooli liidumaal. See asub Inni jõel Tirooli lääneosas, umbes 50 km Innsbruckist läänes ja kõrgusel 828 m merepinnast. Imst on Imsti ringkonna halduskeskus. Linna pindala on 113,4 km², 1. jaanuaril 2016 elas seal 10 109 inimest.
Ajalugu.
1282. aastast omas turuõigust. 1918. aastani oli linn (varem ka "JMST") osa Habsburgide monarhiast (pärast Austria-Ungari kompromissi Austria poolel), samanimelise ringkonna keskus, üks 21-st Tirooli provintsi "Bezirkshauptmannschaftist".
Imst sai täieliku linnaõiguse 1898. aastal.
Schemenlaufen.
Igal neljandal aastal võõrustab Imst Fasnachti ehk paastueelset karnevali. Selle karnevali on UNESCO pannud oma mittemateriaalse kultuuripärandi loenditesse. Schemenlaufeni osana kannavad meestepaarid erinevalt häälestatud kellasid, tehes samal ajal tantsulisi hüppeid ja kummardusi. Koos nendega on maskeeritud tegelaskujud, kes imiteerivad sama tantsu.
Kelgurada.
1958. aastal rajati Imstis esimene kunstlikult külmutatud rada. Rada oli 1000,9 m pikk, 17 kurviga ja kõrguste vahega 124,8 m, mis andis rajale keskmise kalde 12,48%. Raja kurvidele nimesid ei antud.
Rada võõrustas kelgutamise maailmameistrivõistlusi aastatel 1963 ja 1978 ja kelgutamise Euroopa meistrivõistlusi aastatel 1956, 1971 ja 1974.
SOS lasteküla.
1949. aastal asutas Hermann Gmeiner esimese SOS-lasteküla Imsti Sonnbergi linnaosas. Organisatsioonil SOS-Kinderdörfer on praegu üle 450 sellise küla kogu maailmas.
Imsterberg

Imsterberg on vald ("Gemeinde") Austrias Tirooli liidumaal Imsti ringkonnas. Ta asub 879 m kõrgusel merepinnast, paiknedes 4,4 km Imstist läänes. Valla pindala on 10,84 km², 1. jaanuaril 2016 elas seal 763 inimest.
Majandus.
Sissetuleku peamine allikas on põllumajandus.
Jerzens

Jerzens on vald ("Gemeinde") Austrias Tirooli liidumaal Imsti ringkonnas. Vald asub 1107 m kõrgusel merepinnast. Valla pindala on 30,4 km², 1. jaanuaril 2016 elas seal 997 inimest. Vald paikneb 8 km Imstist lõunas Pitze jõe orus.
Piirkonna asustamine algas 600. aasta paiku. Küla on kirjalikult esmamainitud 1313. aastal. Jerzensi peamised sissetulekuallikad on põllumajandus ja turism.
Hobusejõhvid

Hobusejõhv on hobuse sabast või lakast saadavad karvad (jõhvid).
Endisajal kasutati pikki hobusejõhve laialdaselt aadlike parukate tegemiseks ja lühemaid hobusejõhvi kasutati näiteks polstrimaterjalina või madratsi täitematerjalina. Hobusejõhvidel on ka tänapäeval tööstuslik tähtsus. Hobusejõhve kasutatakse näiteks poognate valmistamisel.
Quaoar

50000 Quaoar on Neptuuni-tagune, Kuiperi vöös liikuv taevakeha, arvatavasti kääbusplaneet. See on saanud nime USA California osariigis elutsevate tongva indiaanlaste loomisjumala järgi. Tongvad elasid tänapäeva Los Angelese maakonna alal, kus taevakeha avastati.
Quaoari avastasid 4. juunil 2002 Michael E. Brown ja Chad Trujillo, kes töötasid vastavalt California Tehnoloogiainstituudis ja Gemini observatooriumis. Avastamise ajal oli see suurim Päikesesüsteemis avastatud taevakeha pärast Pluutot. Hiljem avastati veel Eris, Sedna, Haumea ja Makemake.
Quaoari läbimõõt on umbes 1110 km.
Quaoari orbiit on ringikujuline. Ta teeb tiiru ümber päikese 288 Maa aastaga.
2007. aastal teatati Quaoari kaaslase avastamisest, millele pandi nimeks Weywot (tongvade taevajumal).
Kõrve mõis

Kõrve mõis, ka Kõrveküla mõis (saksa keeles "Corpes", ka "Corps") oli rüütlimõis Kadrina kihelkonnas Virumaal, tänapäeva Kõrveküla küla lähedal Kadrina vallas Lääne-Virumaal.
Ajalugu.
Kõrveküla küla on nimetatud 1241. aastal Taani hindamisraamatus ("Corpius, par. Tortuestæuæræ, kyl. Repel Vir".). Aastaks 1409 oli see jagunenud kaheks osaks. Mõlemasse ossa rajati ka mõis. Kõrve mõisa on allikais mainitud esimest korda 1495. aastal ("Hof zu Corpes"), mil selle valdajaks oli Bertold Firkes (Fircks). Varem oli see kuulunud Hans Corpesele (suri enne 1495). Viimane pärines Korbise vasallisuguvõsast, kelle kohta on esimesi teateid aastast 1306; nad sai küla järgi oma nime. Firkesi käest omandas mõisa Heinrich Hastfer (suri enne 1518) Kaarli mõisast, keda on mõisnikuna nimetatud 1500. ja 1505. aastal. 1516. aastal oli valdajaks tema sugulane Heinrich Hastfer (suri pärast 1529) Tõdva-Kõnnust. 
Kaarli mõisa omaniku Heinrichi poeg Reinhold Hastfer (suri pärast 1518) loovutas Kõrve mõisa 1517. aastal Heinrich Treydenile. Seejärel omandas selle Arend Asserie(n). 1533. aastal oli see tema poja Vohnja mõisniku Johann Asserieni käes. Kõrve minetas peagi mõisa staatuse ja see kadus jäljetult. Pool külast oli edaspidi Vohnja mõisa koosseisus.
Võle mõis

Võle mõis (saksa keeles "Woljel, Wolgel, Wolligell") oli rüütlimõis Haljala kihelkonnas Virumaal..
Tänapäeval jääb kunagine mõis Lääne-Viru maakonda Haljala valda, asub Võle küla lähedal.
Carl Gottlieb Baltz

Carl Gottlieb Baltz (1760 – 8/20. september 1802) oli Pärnu raehärra ja kaupmees.
Ta oli pärit Kuressaarest, sai Pärnu kodanikuks 1790, rae liikmeks 8/19. augustil 1793 ja oli raehärra 1797–1798. Abiellus Anna Juliana von Tornauw'ga, nende poeg oli Vene sõjaväelane Friedrich Julius von Baltz.
Vääsna mõis

Vääsna mõis (saksa keeles "Fersenhoff") oli Kiltsi mõisa kõrvalmõis Ridala kihelkonnas Läänemaal..
Välja mõis

Välja mõis (saksa keeles "Niethof") oli rüütlimõis Jaani kihelkonnas Saaremaal..
Lööra mõis

Lööra mõis (ka Lõõra mõis; saksa keeles "Lehra") oli Harmi mõisa kõrvalmõis Kose kihelkonnas Harjumaal..
Hermann Rägastik

Hermann Rägastik (ka Herman Regastik või Reggastik; sündinud 20. juuni 1886 ning surnud 1970) oli Keilast pärit elektrotehnik, .
Keilast pärit Rägastik õppis Saksamaal Mittweida ja Chemnitzi ülikoolis elektrotehnikat. 
Tema elukäigu kohta on andmeid napilt. On märgitud, et pärast asus ta masinaohvitserina tööle kaubalaevale, mis uppus, kuid kust kõik pääsesid. Samuti olevat ta olnud mobiliseeritud esimesse maailmasõtta, kus ta saadeti Belgia rindele ning sai seal raskelt põlvest haavata. Seejärel olevat ta saadetud tervist parandama Fidžile, kuhu jäi ka oma edasiseks eluks. Samas on väidetud ka seda, et ta elas hilisemas elus hoopis Uus-Meremaal.
Vastse-Otepää mõis

Vastse-Otepää mõis (saksa keeles "Neu-Odenpäh") oli kroonumõis Tartumaal, mis eraldati 1869. a Vana-Otepää kroonumõisast..
Vanaveski mõis

Vanaveski mõis (saksa keeles "Altemühle") oli Klooga mõisa kõrvalmõis Keila kihelkonnas Harjumaal., tänapäeva Põllküla küla lähedal Lääne-Harju vallas Harju maakonnas.
Täätsi mõis

Täätsi mõis (saksa keeles "Thetz") oli rüütlimõis Jaani kihelkonnas Saaremaal..
17. sajandi algul ühendati Tetze ja Töre talud Theetsi mõisaks, mis kuulus alates 1770. aastast Kareda mõisaga samale omanikule. 1798. aastal taas eraldi Täätsi (Täts) ja Tõre (Törre) talu.
1726. aastal 3/8 adramaad.
Aado Salumäe

Aado Salumäe (sündinud 16. märtsil 1938 Võrus) on Eesti mudellendur.
Ta lõpetas 1960. aastal Võru õhtukeskkooli ja 1965. aastal peenmehaanika erialal Tallinna Polütehnilise Instituudi. Töötanud nii Harju KEKis kui ka jaoskonnajuhatajana AS-is Harju Elekter.
Mudellennuspordiga tegi Salumäe algust 1951. aastal Võru Pioneeride Majas, kus algul juhendas teda Eino Kukk ja hiljem Endel Helme. Aastatel 1954–1961 juhatas ta ise Võru Pioneeride Majas ja 1962–1975 Tallinna Pioneeride Palees mudellennuringi. Alates 1991. aastast on ta Keila Mudellennu Klubi juhatuse esimees. Kokku on tema käe all mudellennundusega kokku puutunud ligikaudu 1000 inimest.
Nõukogude aja lõpul tõi Tallinnas asuv Noorte Tehnikaspordi Maja Eestisse AN-12 lennuki, millele pealinnas kohta ei leitud ja mis Salumäe ettepanekul viidi Keila kõrvale Valksesse Karjakülla viiva tee äärde. Sestsaati on lennukit kasutanud Keila Mudellennu Klubi ja selles asub töökoda, kus ehitatakse mudellennukeid.
Aastatel 1958–1988 kuulus Salumäe Eesti koondisse. Ta on tulnud ohimudelite ja raadio teel juhitavate mudelite klassis 40 korda ja vabalennus 1 korra Eesti meistriks. Ühtlasi on ta vigurlennu klassis kolmekordne Baltimaade meister. 2008–2009 võitis ka raadio- ja elektriplaanerite klassis Soome karika.
Tema poeg Eero Salumäe on tegelenud aerofotograafiaga.
Rahvusvaheline Rahvajutu-uurimise Selts

Rahvusvaheline Rahvajutu-uurimise Selts (inglise "International Society for Folk Narrative Research", lühend ISFNR) on rahvusvaheline teadusselts, mis tegeleb rahvajuttude temaatikaga. 
Selts korraldab rahvusvahelisi kongresse. Kongressid on toimunud ka Eestis: näiteks 26.-31. juulil 2005 toimus kongress Tartus; see oli ühtlasi seltsi 14. kongress.
Aastast 1998 ilmub seltsi häälekandja Fabula.
Aastast 2009 on seltsi esimees Ulrich Marzolph.
2026. aasta taliolümpiamängud

XXV taliolümpiamängud on 2026. aastal Milanos ja Cortina d'Ampezzos peetavad suurvõistlused, mis toimuvad 6.–22. veebruarini 2026. aastal Lombardia ja Kirde-Itaalia eri paigus. 
Mängudel debüteerib suusamägironimine taliolümpiaalana ning need on esimesed olümpiamängud ROK-i presidendi Kirsty Coventry juhtimisel.
Võistluste korraldajalinna valis Rahvusvaheline Olümpiakomitee 2019. aasta juunis.
Korraldajalinnaks kandideerisid 2018. aasta juuni seisuga Cortina d'Ampezzo (Itaalia), Stockholm (Rootsi) ja Calgary (Kanada).
Ajakava.
Ajakava esimene versioon avaldati 2024. aasta märtsis. Võistlused algavad kaks päeva enne avatseremooniat 4. veebruaril curlingu segapaarismängu võistlusega ja lõpevad 22. veebruaril 2026 meeste jäähokiturniiri finaaliga. Ajakava teine ​​versioon avaldati 2024. aasta detsembris.
Jäik tähistaja

Jäik tähistaja (inglise keeles "rigid designator)" on modaalses loogikas selline tähistaja, mis osutab samale asjale kõigis võimalikes maailmades või kõigis võimalikes maailmades, kus see asi eksisteerib, ega tähista midagi mujal, st nendes võimalikes maailmades, kus seda asja pole. Tähistaja on kõigutamatult jäik, kui see osutab sama asja igas võimalikus maailmas, perioodis, olenemata, kas see asi selles maailmas eksisteerib või mitte. Jäigad tähistajad vastanduvad mittejäikadele või lõtvadele tähistajatele, mis võivad tähistada erinevaid asju erinevates võimalikes maailmates.
Termini tõi kasutusele USA filosoof Saul Kripke rõhutamaks tõsiasja, et kui me määratleme singulaartermini abil mingi võimaliku olukorra, siis me eeldame, et sel singulaarterminil oleks kujutletud või võimalikus olukorras sama osutus, mis tegelikus maailmas. 
Määravate kirjelduste puhul ei ole see tingimata nii. Lauses "Kui Hume oleks olnud inglane, siis linn, kus ta suri, ei oleks olnud Edinburgh" osutavad nii "Hume" kui "Edinburgh" sellele, millele nad alati osutavad: filosoof Hume'ile ning Edinburgh'i linnale. Ent me ei saa eeldada, et fraas "linn, kus ta suri" osutab linnale, kus ta tegelikult suri, nimelt Edinburgh'ile. See lause ei taha öelda, et kui Hume oleks olnud inglane, siis Edinburgh ei oleks olnud Edinburgh. 
Kripke esitas selle mõjuka idee kriitikana teooria aadressil, nagu oleksid nimed tegelikult määravad kirjeldused. Asi läheb keeruliseks nende juhtumite käsitlemisel, kus me soovime hinnata lause kehtivust maailmas, kus osutatut ei oleks eksisteerinud, nt: "Kui Hume'i ema oleks surnud noorelt, siis ei oleks Hume'i olemas olnud." Siin ei saa me eeldada, et terminil on ka kujutletud võimalikus olukorras sama osutus, mis tavaliselt, sest "selles" olukorras ei leiduks Hume'i, kellele saaksime osutada, ehkki intuitiivselt tundub, et me siiski räägime Hume'ist.
Rootsi Riigiarhiiv

Rootsi Riigiarhiiv (rootsi keeles "Riksarkivet") on Stockholmis asuv riigiarhiiv, mida haldab Rootsi kultuuriministeerium. Riigiarhiiv on Rootsi arhiivinduse tähtsaim korraldaja. Riigiarhiivile alluvad Rootsi maarhiivid (rootsi keeles "landsarkiven"). Riigiarhiivi juht on riigiarhivaar (rootsi keeles "riksarkivarie").
Riigiarhiivi asutasid 1618 Rootsi kuningas Gustav II ja tema kantsler Axel Oxenstierna.
Pärnu maantee viadukt (Järvevana)

Pärnu maantee viadukt Järvevana teega on viadukt Tallinnas Pärnu maanteel Kitseküla, Ülemistejärve ja Järve asumi piiril üle Järvevana tee – Tammsaare tee ühenduse. 
Viadukt Pärnu maanteed oluliselt ei tõsta ja viadukt on seetõttu Pärnu maanteel sõitjale vähem märgatav, hoopis ristuv tee on viadukti alt läbi süvistatud. Viadukt valmis 1997. aastal koos Järvevana tee ja Tammsaare tee ühenduse loomisega. 
Järvevana tee ja Tammsaare tee ühenduse peaprojekteerija oli AS EA Reng (Jüri Rass, Andres Heno, Henno Grenzen). Viadukti projekteeris Tampereen Siltatekniika OY (Ilka Vilonen). Silla ehitas AS Via Pont (Väino Hallikmäe ja Aivar Saare juhtimisel).
Taimne Teisipäev

Taimne Teisipäev on MTÜ Nähtamatud Loomad eestvedamisel korraldatav kampaania, mis propageerib ühel päeval nädalas taimsete toitude söömist. Kampaania on peamiselt suunatud inimestele, kes soovivad muuta oma toitumisharjumusi tervislikumaks ning keskkonna- ja loomasõbralikumaks. Seejuures tehakse koostööd ka ettevõtetega.
Kampaania tutvustab toiduretsepte, taimse toitumise põhitõdesid ning aitab söögikohtadel oma menüüs teisipäeviti tutvustada taimseid toite, et keskkonna- ja terviseteadlikel klientidel oleks kergem valikuid teha. Eesmärgiks on tutvustada tarbijale, kuidas mugavalt ja taskukohaselt lisada oma toidusedelisse rohkem puu-, juur- ja köögivilju ning vähendada liha kogust. Kampaania peamine tähelepanu on inimestel, kes tahavad oma toitumises vähendada loomade intensiivkasvatuse produkte, kuid ei suuda järske muutusi läbi viia. Üheks oluliseks liha tarbimise vähendamise põhjuseks peetakse ka fakti, et Tervise Arengu Instituudi 2017. aasta kevadel avaldatud uuringust selgus, et eestlaste toidusedelis on soovitatud 12% lihakoguse asemel liha keskmiselt kaks korda rohkem, samuti tarbitakse liiga palju magustatud piimatooteid.
Tanel Moora

Tanel Moora (30. aprill 1938 – 18. märts 2019) oli eesti arheoloog ja ajaloolane.
Õppis 1956–1961 (lõpetas) Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonnas, 1998. aastal sai samas magistriks.
1961. aastal asus teadurina tööle Ajaloo Instituuti. Arvukad ekspeditsioonid viisid teda Karjalasse, Vepsamaale, Komisse jm. Koostöös Geoloogia Instituudi kvaternaarigeoloogidega uuris ta Peipsi ja Võrtsjärve arengulugu ja Läänemere vanu rannamoodustisi, koostöös Eesti Põllumajanduse Akadeemia mullateadlastega selgitas Eesti muldade arengulugu ning nende seost inimasustusega. Ta on samuti detailselt kirjeldanud Kaali peakraatri morfoloogiat ja setteid ning publitseerinud andmeid Kaali kraatrite tekke ja vanuse kohta . Kaasautorluses geoloogide ja mullateadlastega ilmus tal 13 teadusartiklit, milles geoloogiline sisu saab lisaks asustusajaloolise mõõtme.
1970.–1980. aastatel kuulus Moora Eesti Raadio populaarse mälumängusaate "Mnemoturniir" meeskonda. Ta oli Eesti Geograafia Seltsi liige.
Isiklikku.
Tema isa oli ajaloolane Harri Moora, ema ajaloolane Aliise Moora, vend soomepoiss Rein Moora, õde geograaf Ann Marksoo, pojad on keskkonnateadlane Harri Moora ja kolonelleitnant Kristjan Moora.
Soolaheeringas

Soolaheeringas on soolatud heeringas. Soolaheeringate tegemine algab sageli kohe pärast nende püüdmist, kui need juba kalalaeval pannakse soolvette. Soolamise abil kala konserveeritakse ja selle lihaskoe struktuur muutub.
Üks tuntumaid soolaheeringa tooteid on marineeritud soolaheeringas ehk "matjes-heeringas".
Enne soolaheeringate söömist võidakse neid vees leotada.
Tre Rosor

Tre Rosor oli Rootsi aadlisuguvõsa. 
Suguvõsa meesliin kadus 17. sajandi algul. Nime "Tre Rosor" ('kolm roosi') panid genealoogid suguvõsale pärast 17. sajandit, lähtudes nime panekul vapil olevast kolmest punasest roosist.
Suguvõsast on teateid alates 1299, kui mainitakse Jon Liten von Myrby'd.
Kirikutekstiilid

Kirikutekstiilid on tekstiilid, mida kasutatakse jumalateenistustel ja kiriklikel talitustel.
Kirikutekstiilid väljendavad ristiusu õpetuse sisu ning kirikuaasta perioodidega seotud sündmusi. Kirikuaasta perioode ja tähtpäevi tähistavad liturgilised värvid. Kirikutekstiilidel kujutatakse kristlikke sümboleid.
Kirikutekstiilid vahendavad religioosset sõnumit oma värvuste (näiteks liturgilised värvid), töötluse (näiteks sümboolne kuju või eriline lõige), viimistluse (näiteks eriline tikand) ja sümboolika abil, kandes religioosseid sümboleid ja pildiprogrammi. Kirikutekstiilide välimus ja tähenduslikkus on enamasti tekkinud pikema ajaloolise arengu tulemusena.
Kirikutekstiilid jagunevad:
Ajalugu.
Kirikutekstiilide ajalugu on sama pikk kui kristliku kiriku ajalugu. Esimesed viited tekstiilide kasutamise kohta pärinevad 4. sajandist.
Altari- ja armulauatekstiilid.
Roomakatoliku kirik.
Altar on kaetud altarilinaga. Armulaua pühitsemise juurde kuulub mitmesuguseid tekstiile: korporaal, bursa, palla, karikarätt, karikakate.
Altari esiküljel kasutatakse liturgilist värvi tekstiilist altarikatet.
Luterlik kirik.
Altar on pealt kaetud altarilinaga. Altarilina asemel kasutatakse mõnedes kirikutes ka liturgilist värvi altarikatet.
Armulaua ettevalmistamise ja jagamise juurde kuuluvad karikakate ja karikarätt.
Altari esiküljel võib olla liturgilist värvi tekstiilist altarikate. Kantsli puldil on kantslikate, mis enamasti on valmistatud samas stiilis nagu on altarikate, ja moodustab altarikattega komplekti. Komplekti võivad kuuluda veel lugemispuldi ja/või köstrikantsli kate, altariaia kate ja kantsli ääre kate.
Vaimulike riietus.
Roomakatoliku kirik.
alba - nöörvöö - stoola - dalmaatika - kaasula - pluviaal - mitra
Väljaspool liturgiat võivad vaimulikud kanda vaimulikusärki ja sutaani.
Õigeusu kirik.
Mitteliturgiline riietus on aluskuub podräsnik ja vaimuliku kuub rässa (rjassa).
Luterlik kirik.
Luteri kiriku vaimulike liturgiliseks riietuseks on talaar ja lõkad. Lõkad kuuluvad õpetaja (preestri) riietuse juurde. Diakon neid ei kanna.
Luteri kiriku vaimulikud kasutavad ka roomakatoliku kiriku preestrite riietust, kuhu kuuluvad alba, vöö, stoola ja kaasula. Diakonite riietuseks on alba, vöö ja stoola, mis asetatakse diagonaalselt üle vasaku õla. Piiskopiriietusse kuuluvad eespool nimetatud rõivaesemetele lisaks ka pluviaal ja mitra.
Väljaspool liturgiat võivad vaimulikud kanda vaimulikusärki ja luterokki. Naisvaimulikele on eri maades loodud erinevaid jakist ja seelikust või pükstest koosnevaid kostüüme.
Muud tekstiilesemed.
Õigeusu kirik.
kotkavaip - kirikulipp - analoogi kate
Luterlik kirik.
kirsturaami kate - kirstukate - pruudivaip - korjanduskott
Türi vald

Türi vald on vald Järva maakonnas.
Türi vallavanem on alates 9. märtsist 2023 Sulo Särkinen. Vallavolikogu esimees on Marge Hirtentreu.
Kahe ühinemise järel kuuluvad Türi valda Türi linn ning Oisu, Kabala, Türi, Käru ja Väätsa piirkond.
Asustus.
Türi vallas on 1 linn (Türi), 4 alevikku (Käru, Oisu, Särevere, Väätsa) ja 53 küla.
Külad: Aasuvälja, Arkma, Jõeküla, Jändja, Kabala, Kahala, Karjaküla, Kirna, Kolu, Kullimaa, Kurla, Kõdu, Kädva, Kändliku, Kärevere, Laupa, Lauri, Lokuta, Lungu, Lõõla, Meossaare, Metsaküla, Mäeküla, Näsuvere, Ollepa, Pala, Pibari, Piiumetsa, Poaka, Põikva, Rassi, Raukla, Reopalu, Retla, Rikassaare, Roovere, Röa, Saareotsa, Sagevere, Saueaugu, Sonni, Taikse, Tori, Tännassilma, Türi-Alliku, Vilita, Villevere, Vissuvere, Väljaotsa, Väljataguse, Äiamaa, Änari, Ülejõe
Ajalugu.
Türi vald moodustati 1992. aasta 30. jaanuaril.
16. oktoobril 2005 liideti senise Türi vallaga Kabala ja Oisu vald ning Türi linn.
2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformi käigus ühinesid senine Türi vald, Käru vald Rapla maakonnast ja Väätsa vald Järva maakonnast.
Muuseumid.
Vallas tegutsevad:
Viorica Dăncilă

Vasilica Viorica Dăncilă (sündinud 16. detsembril 1963 Roșiorii de Vedes) on Rumeenia poliitik, Rumeenia Sotsiaaldemokraatliku Partei liige. Ta oli aastatel 2009–2018 Euroopa Parlamendi liige ja 29. jaanuarist 2018 kuni 4. novembrini 2019 Rumeenia peaminister.
Dăncilă sündis aastal 1963 Roșiorii de Vedes Teleormani maakonnas Rumeenias.
29. jaanuarist 2018 kuni 4. novembrini 2019 oli ta Rumeenia peaminister.
Isiklikku.
Ta on abielus ja ühe lapse ema. Ta oli esimene Rumeenia naispeaminister.