Massarosa vald

Massarosa on vald Itaalias Lucca provintsis Toscanas.
See asutati 1869. aasta dekreediga, eraldades selle territooriumid Viareggio omavalitsusest; aastatel 1870–1875 kohaldati dekreeti koos kõigi sellega seotud vaidluste lahendamisega.
2017. aasta 31. oktoobri seisuga elas vallas 22 435 inimest.
Geograafiliselt iseloomustab seda looduskaitsealadega kaitstud rannikujärvede piirkonna otsene üleminek Apenniinide-eelsetele küngastikele. Seal tegeletakse oliivi- ja teraviljakasvatuse ning veinivalmistusega. Montramito piirkonnas, Viareggio piiril, asuvad suured tootmis-, laevaehitus- ja kõrgtehnoloogiaettevõtted, mis on ühinenud Montramito konsortsiumiks.
Loodusgeograafia, maastik ja loomastik.
Järvekeskkond ja looduskaitsealad.
Vallas asub Massaciuccoli järv, mis ise on osa Migliarino, San Rossore, Massaciuccoli looduspargist . Järv asub Apenniinide aheliku moodustumisel tekkinud suures lohus ja esindab iidse rannikulaguuni hilisemat staadiumi, mille Versilia rannajoone edasiliikumine piiras.
Eelkõige Massaciuccoli külas asub Chiarone looduskaitseala, mis on pühendatud järvekeskkonna kaitsele ja uurimisele. Kaitseala on alates 1985. aastast usaldatud Itaalia Linnukaitseliidule. Järve vetes elab väga rikkalik loomastik, mis on kaitse ja linnuvaatluse objekt. Märgalale iseloomulikes erinevates elupaikades võib igal aastal täheldada üle 200 liigi. Mõned neist on kohal ainult talvel, teised ainult kevadel ja suvel, kolmandad aga ainult rände ajal. Talvekuudel on registreeritud parte, pütte ja kormorane ; rände ajal täidavad järvepiirkonda sajad musttiiru, kajakad ja tiirud . Majesteetlik on kalakotkas (Pandion haliaetus), röövlind, keda on üha sagedamini näha domineerivatel positsioonidel, nagu postid, puud ja soomused. Märgala on koduks ka paljudele kahlajaliikidele: hallhaigur (Ardea cinerea), väikehaigur (Egretta garzetta) ja suur valgehaigur (Egretta alba) on kohal aastaringselt. Rändeperioodil on lihtne kohata merihaigrut (Ardeola ralloides) ja haruldast läikivat iibist (Plegadis falcinellus). Mustitiib-kurg (Himantopus himantopus) pesitseb järve lähedal kevadel. 
Niiskel ribal, mis ühendab Massarosa-Bozzano jaama ja Massarosa külakest, kulgeb vaiadel kulgev rada, mida ümbritsevad maalilised lootoseõieistandused . 
Vallas asub ka väike allikajärv, Montramito järv, mis on tuntud sportliku kalapüügi poolest.
Mägi.
Järvepiirkonnaga vahetult külgnev valla territoorium tõuseb. Mägedel on arvukalt matkaradu ja sageli haritakse seal oliivisalusid. Mäel asub keskaegne San Pantaleone a Elici koguduse kirik, nagu ka Massaciuccoli Rooma vannide varemed.
Ajalugu.
Nimi Massarosa tuleneb suure tõenäosusega seal asunud keskaegse germaani päritolu asula nimest. Muistne nimi "Massa Grausi" tuleneks tegelikult "massa", mis oli tohutu põllumajandusmaa, ja "Grauso", langobardide funduse omaniku nime, ühendusest. Samuti on leitud dokumente, mis kinnitavad curtis'e olemasolu koos kõigi selle lisadega 10. sajandi lõpus. Samades kohtades oli ka palju vanemaid arhailisi asulaid. 
Mõnede Lucca riigiarhiivis leiduvate allikate kohaselt oli suur osa Massarosast ja praegu vallale omistatavatest territooriumidest keskajal Lucca San Martino kanoonikute "jurisdiktsiooni all" ja seejärel alluvussuhetes Pisa Orlandi perekonnaga. Nimi sel kronoloogilisel tasandil oleks olnud "Massagrogia" või "Massagrosa". 
Massarosa eraldus Viareggiost 18. detsembril 1869 ja sai autonoomseks omavalitsuseks koos kõigi mägiste külade ja lähedalasuvate tasandikega .
Teine maailmasõda.
1944. aasta kevade ja suve vahel toimus Massarosa omavalitsusüksuse territooriumil arvukalt natsifašistide poolt nii partisanide kui ka tsiviilisikute vastu toime pandud veresaunasid, milles hukkus kokku üle 90 inimese. 
19. aprillil tulistasid vabariiklased pealinna kalmistul kaks noormeest, keda süüdistati vastupanuliikumises . 
27. juunil Compignanos, villas, kus asus Saksa väejuhatus, mõrvati pärast kirjeldamatut piinamist noor Amos Paoli, kes oli partisanide kuller vaatamata sellele, et oli põdenud lastehalvatust. Hiljem autasustati teda postuumselt sõjavapruse kuldmedaliga .
11. augustil tulistasid Saksa väed kolmes asukohas kokku 51 tsiviilisikut: Massacciuccolis (4), Quiesas (10) ja Sassaias (37).
2. septembril tapeti Massacciuccolis krahv Eugenio Minutoli Tegrimi villas perekonnapea ja kõik majaelanikud: 11 tsiviilisikut, kolm meest ja kaheksa naist, sealhulgas kaks 7- ja 10-aastast tüdrukut. Samal ajal tapsid Compignanos SS-mehed, keda saatis itaalia naine, kes tegutses nii tõlgi kui ka spioonina, 12 tsiviilisikut kahes kohas: seitse kiriku lähedal ja viis komandopunkti lähedal.
Teised hukkamised, isegi üksikud, toimusid järgmistes kohtades: Corsanico (22. juuli); Macellarino (10. august); Pieve a Elici (30. august); Gualdo (8. september); Montigiano (10. september); Bargecchia (10. september); Bozzano, Montemagno ja Sottomonte (12. september); alle Capanne (17. september); Stiava (kuupäev teadmata).
Sümbolid.
Vapp ja lipp tunnustati valitsusjuhi 12. jaanuari 1935. aasta määrusega. 
Vapi kuju on inspireeritud provintsi pealinna Lucca vapist ning sellel on kujutatud kahte klubi, mis on paigutatud kahekordselt asetatud võrku, mida ääristavad neli roosi, meenutades seega linna nime.
Gonfalon on sinine lipp.
Ühiskond.
Etnilised rühmad ja välisvähemused.
ISTATi andmetel elas seal 31. detsembri 2018 seisuga 950 alaliselt elavat välismaalast. Neist enim oli Rumeenia päritolu inimesi (376, mis on 1,68% kogu valla rahvastikust).
Taristu ja transport.
Raudteed.
Massarosa-Bozzano jaam asub Lucca-Viareggio raudtee ääres; see on tegutsenud alates 1890. aastast ja seda teenindavad Trenitalia rongid Toscana maakonnaga sõlmitud teenuslepingu alusel.
Linnaline liikumiskeskkond.
Linna- ja linnalähiliinide ühistransporti tagavad bussiliinid, mida kuni 31. oktoobrini 2021 opereeris ettevõte Vaibus (CTT Nord gruppi kuuluv ettevõte) ja alates 1. novembrist 2021 opereerib Autolinee Toscane.
Sport.
Jalgpall.
Peamine jalgpallimeeskond on "A. SD Massarosa 1925," mis mängib Toscana 2. kategooria A-grupis.
Samuti Corsanico, Stiava ja Bargecchia.
Uudishimu.
Nn "tapjakreveti", Louisiana punase kreveti, võõrliigi, sissetung, mis pääses põllumeeste käest ja levis seejärel (ka teiste vastutustundetute põllumeeste töö tõttu) esmalt Toscanasse ja seejärel ülejäänud Itaaliasse, kus see nüüd teisi liike hävitab, sai alguse Massarosa farmist .
Piano del Quercione külas asub " 30 puukingade oliivipuu ", mis on elanud 700 aastat.