tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Rameshbabu Vaishali

Rameshbabu Vaishali (tamili keeles இரமேசுபாபு வைசாலி; sündinud 21. juunil 2001 Chennais) on India maletaja, rahvusvaheline suurmeister (2024), naiste suurmeister (2018). 
Tema isa Rameshbabu on panga keskastme juht, tema noorem vend Rameshbabu Praggnanandhaa on malesuurmeister.
Vaishali tuli kahel korral noorte maailmameistriks: neidude vanuseastmes U12 (2012) ja U14 (2015). 
Suurmeistriks sai ta 2024. aastal. Varem oli ta FIDE-lt saanud naiste rahvusvahelise meistri (2016), naiste suurmeistri (2018) ja rahvusvahelise meistri nimetuse (2022). 
Vaishali kuulub alates 2022. aastast India naiste koondisse maleolümpiatel. 2022. aastal Chennais toimunud 44. maleolümpial mängis ta India I naiskonnas, kus tema naiskond võitis pronksmedali (Vaishali mängis teisel-kolmandal laual ja kogus 7,5 punkti 11 mängitud partiist). 2024. aastal Budapestis peetud 45. maleolümpial võitis India naiskond kuldmedali (Vaishali mängis esimesel-teisel laual ja kogus 6 punkti 10 mängitud partiist).
Pretendentide turniir.
Vaishali võitis Mani saarel peetud FIDE naiste 2023. aasta Grand Swissi turniiri, kus ta ei kaotanud ühtegi mängu ja saavutas tulemuse 8,5 punkti 11 mängitud partiist, kvalifitseerudes sellega aprillis 2024 Torontos peetud naiste pretendentide turniirile, kus ta jäi neljandaks (võitis Tan Zhongyi).
Nihal Sarin

Nihal Sarin (malajalami keeles നിഹാൽ സരിൻ; sündinud 13. juulil 2004 Thrissuris Kerala osariigis) on India maletaja, rahvusvaheline suurmeister (2018). 
Nihali isa Sarin Abdulsalam on arst ja ema psühhiaater. Malet hakkas Nihal õppima kuueaastaselt. Ta võitis noorte maailmameistrivõistlustel kuldmedali vanuseastmes U10 (2014 Durbanis) ja hõbemedali vanuseastmes U12 (2015 Kreekas). 
Suurmeistriks sai ta 14-aastaselt 2018. aastal. Aasta varem oli ta FIDE-lt saanud rahvusvahelise meistri nimetuse. 
Nihal on kuulunud korra India koondisse maleolümpial. 2022. aastal Chennais toimunud 44. maleolümpial oli Indial kui korraldajariigil õigus välja panna kolm võistkonda. Nihal mängis India II meeskonnas, kes võitis pronksmedali edestades India I meeskonda, kes jäi neljandaks (Nihal mängis teisel laual ja kogus 7,5 punkti 10 mängitud partiist).
Erigaisi Arjun

Erigaisi Arjun (telugu keeles ఎరిగైసి అర్జున్; sündinud 3. septembril 2003 Warangali ringkonnas Telangana osariigis) on India maletaja, rahvusvaheline suurmeister (2018). 
Arjuni isa Erigaisi Srinivas Kumar on kirurg ja ema Erigaisi Jyothi Kumar töötab haiglas. Suurmeistriks sai Arjun 15-aastaselt septembris 2018. Aasta varem oli ta FIDE-lt saanud FIDE meistri ja juulis 2018 rahvusvahelise meistri nimetuse. 
Arjun kuulub alates 2022. aastast India koondisse maleolümpiatel. 2022. aastal Chennais toimunud 44. maleolümpial mängis ta India esindusmeeskonnas (kokku oli olümpial Indiat esindamas kolm võistkonda), kes aga jäi India II meeskonna järel neljandaks. (Arjun mängis teisel-kolmandal laual ja kogus 8,5 punkti 11 mängitud partiist). 2024. aastal Budapestis peetud 45. maleolümpial mängis ta olümpiavõitjaks tulnud India meeskonnas (Arjun mängis teisel-kolmandal laual ja kogus 10 punkti 11 mängitud partiist).
Novõi Put (Kurski oblast)

Novõi Put (vene keeles Новый Путь; sõna-sõnalt: 'Uus tee') on asula (посёлок) Venemaal Kurski oblastis Gluškovo rajoonis, paarisaja meetri kaugusel Vene-Ukraina piirist põhjas.
2010. aasta rahvaloenduse andmetel elas asulas 5 inimest.
Ajalugu.
Venemaa sissetung Ukrainasse.
2024. aasta septembri keskel võtsid Ukraina relvajõud asula oma kontrolli alla.
Planques

Planques on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Väikese Planquette'i jõe läte on vallas.
Onkalo kasutatud tuumkütuse hoidla

Onkalo kasutatud tuumkütuse süvahoidla on süvageoloogiline hoidla kasutatud tuumkütuse lõppladustamiseks. See asub Soome läänerannikul Eurajoki vallas Olkiluoto tuumaelektrijaama lähedal. See on maailma esimene kasutatud tuumkütuse pikaajaline lõppladustusrajatis.
Seda ehitab Posiva ja see põhineb KBS-3 tuumajäätmete matmise meetodil, mille on välja töötanud Rootsis Svensk Kärnbränslehantering AB (SKB). Rajatis hakkas tööle 2020. aastate keskel.
Dolgoprudnõi kalmistu

Dolgoprudnõi kalmistu (vene keeles Долгопрудненское кладбище) on kalmistu Venemaal Moskva oblastis Dolgoprudnõi linnas aadressil Lihhatšovski projezd 1.
Dolgoprudnõi kalmistu pindala on 59 hektarit. Kalmistu jaguneb eraldiasuvaks lõuna ja põhjaosaks.
Dolgoprudnõi kalmistu on asutatud 1957. aastal. 1971. aastal kalmistu territooriumi laiendati. Dolgoprudnõi kalmistu lõunapoolne osa rajati 1975. aastal.
Polüneeslased

Polüneeslased on etnolingvistiline rühm, mis koosneb tihedalt seotud etnilistest rühmadest, mis on pärit Polüneesiast. Polüneesia hõlmab Vaikse ookeani Polüneesia kolmnurga saari. Arvatakse, et polüneeslaste esivanemad tulid Vaikse ookeani saartele suurte merekõlblike kanuudega Indoneesiast ja Filipiinidelt umbes 1000 eKr. Rühm on osa suuremast austroneesia etnolingvistilisest rühmast. Polüneeslased räägivad polüneesia keeli, mis on austroneesia keeleperekonna okeaania alamperekonna haru. Polüneeslastest on enim maoorisid, neile järgnevad samoalased, põlishavailased, tahitilased, tongalased ja Cooki saarte maoorid.
2012. aasta seisuga elas maailmas hinnanguliselt 2 miljonit etnilist polüneeslast. Enamik neist elab iseseisvates Polüneesia rahvusriikides (Samoa, Niue, Cooki saared, Tonga ja Tuvalu) või moodustavad vähemuse sellistes riikides nagu Austraalia, Tšiili (Lihavõttesaar), Uus-Meremaa, Prantsusmaa (Prantsuse Polüneesia ning Wallis ja Futuna) ja Ameerika Ühendriikides (Hawaii ja Ameerika Samoa), samuti Briti ülemereterritooriumil Pitcairni saartel. 
Polüneeslastel on suurepäraste meresõitjate maine, sest nad on asustanud üksteisest nii kaugel asuvaid saari nagu Hawaii, Lihavõttesaar ja Uus-Meremaa. Polüneesia elanikud sooritasid selliseid reise, kasutades kanuusid ja iidseid navigeerimisoskusi, mille hulgas on tähtede, hoovuste, pilvede ja lindude liikumise lugemine. Polüneeslased on neid navigeerimisoskusi edasi õpetanud põlvest põlve.
Ilmar Kuusmann

Ilmar Kuusmann (29. detsember 1938 Tallinn – 25. juuli 2010 Kurepalu, Tartu maakond) oli eesti füüsik.
Ta lõpetas aastal 1957 Tallinna 2. Keskkooli, 1965 Tartu Riikliku Ülikooli (TRÜ) füüsika erialal, 1969 TRÜ-s aspirantuuri, sai 1975 samas füüsika-matemaatikakandidaadi kraadi väitekirjaga „Спектрально-кинетическое исследование катодолюминесценции ионных кристаллов“.
Kuusmann oli aastatel 1963–1965 Füüsika ja Astronoomia Instituudi (FAI) vanemlaborant, 1965–1966 nooremteadur, 1969–1972 vaneminsener, 1972 FAI ja 1973–1977 Füüsika Instituudi (FI) nooremteadur, 1977–1986 vanemteadur, 1986–1994 juhtivteadur, 1980–1981 Alexander von Humboldti fondi stipendiaat ja töötas ka hiljem (1984. aastast) Hamburgi sünkrotronkiirguse laboris HASYLAB (professor Georg Zimmereri grupis). Tema uurimisvaldkond oli ioonkristallide katoodluminestsentsi spektroskoopia ja kineetika, mille tarbeks arendas FI-s välja seadmekompleksi nõrkade kiirguste mõõtmiseks vaakumultravioleti spektripiirkonnas laias temperatuuride vahemikus. Ta avastas vabade ja iselõksustunud eksitonide kooseksisteerimise nähtuse, avaldas umbes 50 teaduspublikatsiooni.
Krista Lõivukene

Krista Lõivukene (1987. aastani Krista Naaber; sündinud 11. aprillil 1965 Tartus) on eesti arstiteadlane, kliiniline mikrobioloog.
Elulugu.
Ta lõpetas aastal 1983 Tallinna 2. Keskkooli, 1990 Tartu Ülikooli (TÜ) arstiteaduskonna, sai 2000 TÜ-s magistrikraadi biomeditsiini alal väitekirjaga “Helicobacter pylory tüvede antibiootikumitundlikkus” ja 2003 filosoofiadoktori kraadi kliinilise meditsiini alal väitekirjaga “Helicobacter pylory in gastric microbial ecology and its antimicrobial susceptibility pattern”.
Lõivukene oli aastatel 1990–1993 TÜ Kliinikumi (TÜK) intern, 1993–1996 TÜ mikrobioloogia instituudi resident, on 1996. aastast TÜK-i ühendlabori kliinilise mikrobioloogia osakonna kliiniline mikrobioloog, 2006. aastast TÜK ühendlabori kliinilise mikrobioloogia osakonna juhataja kohusetäitja, 2011. aastast osakonnajuhataja. Tema uurimisvaldkonnad on kliiniline mikrobioloogia, antibiootikumiresistentsus ja mikroobiökoloogia. Ta on Eesti Laborimeditsiini Ühingu (1999–), Seksuaalsel Teel Levivate Infektsioonide Eesti Ühingu liige (1999–). Ta on avaldanud umbes 80 teaduspublikatsiooni ja on kahe patentse leiutise kaasautor.
Isiklikku.
Tema isa oli terioloog Jaan Naaber.
Luule Mizera

Luule Mizera (2001. aastani Luule Kants; sündinud 12. aprillil 1972 Tallinnas) on eesti psühholoog.
Elulugu.
Ta lõpetas aastal 1990 Tallinna 2. Keskkooli kuldmedaliga, 1994 Tartu Ülikooli (TÜ) psühholoogia erialal, sai 1997 TÜ-s magistrikraadi psühholoogias väitekirjaga “Meta-level collectivism in Estonia and Finland” ja 2003 filosoofiadoktori kraadi psühholoogias väitekirjaga “Socialization in Estonian families: attitudes and behaviour in comparative perspective”.
Mizera oli aastatel 1994–1995 TÜ rektori sekretär, 1995–1997 TÜ psühholoogia osakonna üliõpilasnõustaja, 1997 erakorraline teadur, 1997–2007 Rootsis Södertörni Kolledži uurimisassistent, ühtlasi 2002 TÜ psühholoogia osakonna erakorraline lektor, 2002–2003 spetsialist, 2004–2008 Eesti Teadusagentuuri juhatuse liige, 2008. aastast TÜ psühholoogia instituudi arengupsühholoogia osakonna vanemteadur. Tema uurimisvaldkonnad on kultuuriti võrdlev psühholoogia, arengupsühholoogia, sotsialisatsioonimustri muutumine üleminekuühiskonnas ja selle seos lapse arenguga. Ta on Eesti Käitumis- ja Terviseteaduste Keskuse arengu- ja koolipsühholoogia uurimisgrupi liige (2001–), mitmete koolituste jm korraldus- ning koordinatsioonikomitee liige (1994–), Kultuuriti Võrdlevate Uurimuste Seltsi (2000–2005) ja Eesti Psühholoogide Liidu liige (2001–). Ta on avaldanud umbes 20 teaduspublikatsiooni.
Isiklikku.
Tema õde on Lenne Nigul.
Oleg Roslavlev

Oleg Roslavlev (22. november 1921 Tallinn – 12. jaanuar 1978 München) oli insener ja harrastusajaloolane.
Ta õppis Tallinna toomkoolis. 1939. aastal siirdus koos vanematega Saksamaale. 1951. aastal lõpetas ta Müncheni Tehnikaülikooli. Saksa ehitusfirma insenerina projekteeris ja ehitas teid ja sildu Ladina-Ameerikas, Araabia maades ja Pakistanis.
Inseneritöö kõrval tegeles aktiivselt Eesti asustusajaloo uurimisega, kirjutas asustusajaloo teemalisi artikleid ja koostas ülevaatekaarte. Aastatel 1965–1973 andis välja enda koostatud seitsmeköitelise Eesti asutusajaloo materjalide sarja "Hefte zur Landeskunde Estlands":
2006. aastal anti tema kogutud asutusajalooline uurimismaterjal, trükised ja kirjavahetus üle Eesti Rahvusarhiivile.
Isiklikku.
Tema isa oli jurist, majandusteadlane ja poliitik Vladimir Roslavlev.
Gloiothele

Gloiothele on pilvikulaadsete seltsi kuuluv perekond seeni.
Margarítis Schinás

Margarítis Schinás (kreeka keeles Μαργαρίτης Σχοινάς [marɣaˈritis sçiˈnas]; sündinud 28. juulil 1962) on Kreeka ja Euroopa Liidu poliitik, endine ametnik. Ta oli alates 1. detsembrist 2019 kuni 30. novembrini 2024 Euroopa Komisjoni asepresident von der Leyeni esimeses komisjonis, vastutades euroopaliku eluviisi edendamise eest.
Haridus.
Ta on lõpetanud 1985. aastal Thessaloníki ülikooli bakalaureusekraadiga õigusteaduses. Seejärel asus 1986. aastal õppima Euroopa Kolledžis Brugges Euroopa avalikku haldust ja 1987. aastal Londoni Majandus- ja Poliitikateaduste Koolis magistriõppes avalikku haldust ja politoloogiat.
Karjäär Euroopa Liidus.
Margarítis Schinás sooritas 1989. aastal edukalt ELi ametnike konkursi ning asus tööle Euroopa Komisjoni transpordi peadirektoraadis ja seejärel Euroopa Komisjoni esinduses Ateenas.
Aastatel 1999–2004 töötas ta Euroopa Komisjoni voliniku Loyola de Palacio kabinetis personaliülema asetäitjana, vastutades transpordi, energeetika ja suhete eest Euroopa Parlamendiga. Aastatel 2004–2007 oli Schinás Euroopa Komisjoni voliniku Márkos Kyprianoú kabineti juhataja.
Pärast Antónis Samaráse tagasiastumist Euroopa Parlamendi liikme kohalt sai Schinásest 25. septembril 2007 Euroopa Parlamendi liige. Ta oli eelarvekomisjoni liige. Margarítis Schinás oli Euroopa Parlamendi liige kuni 2009. aastani ega kandideerinud 2009. aasta Euroopa Parlamendi valimistel.
2010. aastal sai Margarítis Schinásest Euroopa Komisjoni presidendi José Manuel Durão Barroso Euroopa poliitikanõunike büroo asedirektor. 2013. aasta aprillis sai temast aga Euroopa Komisjoni majandus- ja rahandusküsimuste peadirektoraadi direktor.
2014. aasta novembris määrati ta Euroopa Komisjoni presidendi Jean-Claude Junckeri ettepanekul Euroopa Komisjoni peamise kõneisiku kohusetäitjaks. 16. detsembril 2015 sai Margarítis Schinásest Euroopa Komisjoni kommunikatsiooni peadirektoraadi (DG COMM) asepeadirektor.
Pärast 2019. aasta Euroopa Parlamendi valimisi nimetati Margarítis Schinás von der Leyeni esimese komisjoni Euroopa Komisjoni asepresidendiks, kes pidi vastutama euroopaliku eluviisi kaitsmise eest. Tema vastutusvaldkondade hulgas oli nii õigusriik, ränne kui ka sisejulgeoleku põhimõtted. Temast sai Euroopa kõrgeimas otsuseid tegevas organis esimene nii kõrgel ametikohal olnud kreeklane. Hiljem nimetati tema portfell ümber euroopaliku eluviisi edendamiseks.
Isiklikku.
Ta räägib kreeka, inglise, prantsuse ja hispaania keelt. 
Tema abikaasa on Mercedes Alvargonzález, kes oli nagu temagi Euroopa Kolledži tudeng ja kes töötab Euroopa Rahvapartei fraktsiooni ja selle presidendi Manfred Weberi sekretariaadis. Neil on kaks poega: Stergios ja John.
Margarítis Schinás on Aris Thessaloniki toetaja.
2020. aasta märtsis osales Margarítis Schinás Kreekas Olümpias COVID-19 kriisi tõttu hiljem ära jäetud Tokyo 2020 olümpiatule teatejooksu stardis kolmanda tõrvikukandjana kahe olümpiavõitja, Kreeka laskuri Anna Korakaki ja Jaapani maratoonar Mizuki Noguchi järel.
Perepetšino kalmistu

Perepetšino kalmistu (vene keeles Перепечинское кладбище) on kalmistu Venemaal Moskva oblastis Solnetšnogorski rajoonis Perepetšino külas.
Perepetšino kalmistu pindala on 106 hektarit. Kalmistul on ka kaks moslemite sektorit.
Perepetšino kalmistu on rajatud 1999. aastal.
Radinghem

Radinghem on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Radinghem asub 32 km Montreuil-sur-Merist kirdes tee D157 ääres.
Ajalugu.
Teises maailmasõjas oli aastatel 1944-1945 lossi territooriumil V-2 stardiplatvorm.
Rimboval

Rimboval on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Rimboval asub 16 km Montreuil-sur-Merist kirdes tee D149 ääres.
Nana Ioseliani

Nana Ioseliani (gruusia keeles ნანა იოსელიანი; sündinud 12. veebruaril 1962 Thbilisis) on gruusia maletaja, rahvusvaheline meister (1993), naiste suurmeister (1980). 
Ta oli 1980. aastatel Nõukogude Liidu tippmaletajaid. Pärast Gruusia iseseisvumist (1991) mängis ta Gruusia värvides.
Ta on pääsenud kahel korral mängima tiitlimatši valitseva maailmameistriga – pärast 1988. ja 1993. aastal pretendentide turniiri võitmist. Tiitlimatši mängis ta 1988. aastal Maia Tšiburdanidzega ja 1993. aastal Xie Juniga, kuid kaotas tiitlikaitsjatele.
Aastatel 1980–2002 osales ta kaheksal maleolümpial, neist kahel Nõukogude Liidu koondise ja kuuel Gruusia koondise koosseisus. Kokku võitis ta 14 medalit, sealhulgas seitse kuld- (kaks individuaalset ja viis meeskondlikku), neli hõbe- ja kolm pronksmedalit.
FIDE andis talle 1979. aastal naiste rahvusvahelise meistri ja aasta hiljem naiste suurmeistri nimetuse. 1993. aastal täitis ta rahvusvahelise meistri saamiseks vajalikud nõuded.
Royon

Royon on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Royon asub 16 km Montreuil-sur-Merist idas tee D130 ääres, Créquoise'i jõe orus.
Ajalugu.
Piirkonna küngaste nõlvu tõkestasid okkalised hekid "créquiers", metsik ploomid, ja neid hekke kutsuti "royon", mis võib olla ka nime allikas.
Esimest korda mainitakse Royoni 893. aastal "Gallia Christianas". Seda mainitakse uuesti 1641. aastal kui "Roion" ja 1804. aastal sai sellest "Royon".
Naiste pretendentide turniir

Naiste male maailmameistrivõistluste tiitlipretendentide turniir (inglise keeles "Women's Candidates Tournament") on naiste male maailmameistrivõistluste FIDE egiidi all peetav kvalifikatsioonivõistlus, viimane vaheetapp (aste) enne naiste MM-tiitlimatši. Pretendentide turniiri võitja saab õiguse kohtuda MM-tiitlimatšis valitseva naiste maailmameistriga. 
Esimene naiste pretendentide turniir leidis aset 1952. aastal Moskvas (kaks aastat hiljem kui meeste esimene vastav turniir). Kuni 1971. aastani korraldati pretendentide turniire ringsüsteemis (igaüks mängib igaühega), seejärel aastatel 1971–1986 selgitati naiste maailmameistri vastane pretendentide matšides. Aastatel 1986–1997 mängiti pretendentide turniiridel ringsüsteemis. Pärast ajavahemikku (1997–2018), kui pretendentide turniire ei korraldatud, hakati 2019. aastast neid taas pidama.
Ainsana on pretendendi turniiri võitnud kolmel korral Alla Kušnir (1964, 1967, 1971). Kahel korral on seda teinud Nana Alekhsandria, Nana Ioseliani ja Xie Jun.
Naiste pretendentide turniirid 2020. aastatel.
Naiste pretendentide turniir (2022–2023).
Aastatel 2022–2023 peeti Monacos, Hiivas ja Chongqing Shis kaheksa osavõtjaga naiste pretendentide turniir nokautsüsteemis. Poolfinaali jõudsid ukrainlanna Anna Muzõtšuk, hiinlannad Lei Tingjie ja eksmaailmameister Tan Zhongyi ning FIDE lipu all mängiv Aleksandra Gorjatškina. Hiina maletajad pääsesid finaali, kus aprillis 2023 Lei Tingjie võitis Tan Zhongyi tulemusega 3½:1½ ja sai õiguse mängida MM-tiitlimatš valitseva maailmameistri Ju Wenjuniga (tiitlimatš toimus juulis 2023. Võitis Ju Wenjun).
2024. aasta naiste pretendentide turniir.
Aprillis 2024 peeti Torontos kaheksa osavõtjaga kaheringiline naiste pretendentide turniir. Võitis hiinlanna Tan Zhongyi (edestas järgnevaid pooleteise punktiga), kes sai õiguse 2025. aastal mängida MM-tiitlimatš valitseva maailmameistri Ju Wenjuniga. Tan Zhongyile järgnesid Koneru Humpy (teine koht), Lei Tingjie (kolmas koht) ja Rameshbabu Vaishali (neljas koht). Venemaa maletajad Aleksandra Gorjatškina ja Jekaterina Lagno (mõlemad mängisid FIDE lipu all) jäid viiendaks-kuuendaks.
Eesti maletajad naiste pretendentide turniiridel.
Eesti maletajaist on naiste pretendentide turniiril mänginud Salme Rootare (1959. aastal Plovdivis 4.–5. koht) ja Maaja Ranniku (1964. aastal Suhhumis kuues koht). Mõlemad esindasid Nõukogude Liitu.
Hilisem Tartu Ülikooli professor Larissa Volpert oli 1950. aastatel Leningradi maletaja, kes esindas Nõukogude Liitu kolmel naiste pretendentide turniiril: 1955. aastal Moskvas jäi ta Olga Rubtsova järel teiseks, 1959. aastal Plovdivis saavutas kolmanda koha ja 1961. aastal Serbias Vrnjačka Banjas jäi jagama 7.–9. kohta.
Ruisseauville

Ruisseauville on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Ruisseauville asub 24 km Montreuil-sur-Merist idas, Fruges'ist vahetult lõunas, tee D928 ääres.
Ajalugu.
See vabastati 1944. aasta septembris Poola 1. soomusdiviisi poolt.
Sains-lès-Fressin

Sains-lès-Fressin on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Sains-lès-Fressin asub 27 km Montreuil-sur-Merist idas, Fressini ja Créquy'i külade vahel, tee D155 ääres.
Ogaeoseline ebapoorik

Ogaeoseline ebapoorik ("Lindtneria trachyspora") on šampinjonilaadsete seltsi kuuluv liik seeni.
Senlis (Pas-de-Calais)

Senlis on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Senlis asub 24 km Montreuil-sur-Merist idas tee D104 ääres.
Remco Evenepoel

Remco Evenepoel (sündinud 25. jaanuaril 2000 Aalstis) on Belgia jalgrattur. 
Tema suurimad kordaminekud on olnud Vuelta a España üldvõit 2022. aastal, maailmameistriks tulek grupisõidus (2022) ja temposõidus (2023, 2024) ning olümpiavõidud eraldistardist sõidus ja grupisõidus 2024. aastal Pariisis. Ta on võitnud ka Liège–Bastogne–Liège ühepäevasõidu 2022. ja 2023. aastal.
Remco Evenepoel alustas jalgpallurikarjääri viieaastaselt RSC Anderlechtis. 11–14-aastaselt mängis ta kolm hooaega PSV Eindhovenis poolkaitsjana, misjärel naasis Anderlechti. 2014. ja 2015. aastal pidas Evenepoel Belgia U15 koondisega kokku neli kohtumist. 2015. ja 2016. aastal pidas ta U16 koondisega viis kohtumist, milles kandis kaptenipaela. 2016. aastal saavutas ta Brüsseli poolmaratonil 13. koha ajaga 1:16.15.
2017. aastal liitus Evenepoel KV Malinesiga. Ta lõpetas jalgpallurikarjääri neli kuud hiljem.
Välislingid.
[[Kategooria:Belgia jalgratturid]]
[[Kategooria:Sündinud 2000]]
Albert F. Mummery

Albert Frederick Mummery (10. september 1855 Dover, Kent – 24. august 1895 Nanga Parbat, Briti India) oli Briti mägironija ja alpinismi üks teerajajaid.
1895. aastal üritasid Mummery, J. Norman Collie, Geoffrey Hastings ja kaks gurkhat – Ragobir Thapa ja Goman Singh Rakhioti – esimestena tõusta Himaalajas asuva üle 8000 meetri kõrguse Nanga Parbati (8126 m) tippu. See oli esimene teadaolev katse vallutada mõni 8000-meetrine mägi. Ekspeditsioon lõppes traagiliselt, kui Mummery ja mõlemad gurkhad hukkusid lumelaviinis. Nende surnukehi ei leitud kunagi.
Ekspeditsioonist kirjutas J. Norman Collie hiljem raamatu "From the Himalaya to Skye". Mummery mälestuseks andis Collie 1898. aastal Kanada Kaljumäestikus ühele seni nimeta tipule nime Mount Mummery.
Efesose kirikukogu

Efesose kirikukogu oli 431. aastal Väike-Aasias Efesoses toimunud kolmas oikumeeniline kirikukogu, kus jõuti Jeesuse Kristuse mõistmiseni ühe, lahutamatu isikuna, mis ei välista tema kahte loomust – jumalikku ja inimlikku.
Efesose kirikukogu kutsus kokku Ida-Rooma keiser Theodosios II (valitses 402–450), et kristlaskond jõuaks ühisele seisukohale Konstantinoopoli peapiiskopi Nestoriuse (u 386 – 450) kristoloogiliste ja marioloogiliste õpetuste suhtes. Kirikukogul võeti vastu kaheksa kaanonit, millega mõisteti Nestorius ja tema järgijad hukka kui hereetikud, kinnitati Nikaia kirikukogul vastu võetud usutunnistuse sõnastus ning tunnistati Küprose kiriku iseseisvust, sõnastades sellega ühtlasi kiriku territoriaalse jaotuse ja autokefaalia algsed põhimõtted. Nestoriuse õpetust hukka mõistes kinnitas kirikukogu, et Jeesuses Kristuses ei ole kahte isikut ehk hüpostaasi, vaid üks isik kahe, jumaliku ja inimliku loomusega. Sellest lähtuvalt tunnistati õigeks ka neitsi Maarja nimetamine Jumalasünnitajaks (kreeka keeles Θεοτόκος).
Horace Bénédict de Saussure

Horace Bénédict de Saussure (17. veebruar 1740 Chêne-Bougeries, Genfi Vabariik – 22. jaanuar 1799 Genf) oli Genfi vabariigi loodusteadlane, Alpide uurija ja alpinist.
Ta oli loodusteadlase Nicolas Théodore de Saussure'i isa ja Henri de Saussure'i vanaisa.
1762. aastal määrati ta 22-aastaselt Genfi Akadeemia filosoofiaprofessoriks.
Huvi botaanika vastu viis ta arvukatele reisidele Alpidesse. Alates 1773. aastast uuris ta ka Alpide geoloogiat. 
1760. aastal, soovides arvutada Mont Blanci kõrgust merepinnast, oli tal vaja selle tippu pääseda, seepärast lubas ta tasu sellele, kes esimesena leiab tee tippu jõudmiseks. 8. augustil 1786 leidsid Jacques Balmat ja Michel Gabriel Paccard õige suuna tippu ja jõudsid sinna. Aasta hiljem, 3. augustil 1787 tõusis de Saussure koos oma saatjaskonnaga mägigiidi Jacques Balmat' juhtimisel Mont Blanci tippu, kus ta lasi telgi püstitada, enne kui asus mäe kõrgust arvutama. Tipptõusu ajal tegi ta muu hulgas geoloogilisi vaatlusi ning võrdlevaid baromeetrilisi ja termomeetrilisi mõõtmisi.
1788. aastal veetis de Saussure 17 järjestikust päeva Colle del Gigante harjal, tehes vaatlusi ja katseid. 1789. aastal tegi ta pika ringreisi ümber Monte Rosa.
Tema seitsme Alpi rännaku kirjeldus ja teaduslikud tähelepanekud on avaldatud neljas köites pealkirjaga "Voyages dans les Alpes" ('Reisid Alpides'; ilmusid 1779–1996).
Horace de Saussure viis läbi ka mägikliima uuringuid ja meteoroloogilisi vaatlusi, sageli Alpide tippudel. Samuti andis ta omapoolse panuse hügromeetria alal, leiutades arvukalt teaduslikke instrumente, sealhulgas anemomeetri.
Suurbritannia välisministeerium

Suurbritannia välisministeerium (inglise keeles "Foreign, Commonwealth and Development Office" ehk FCDO) on Suurbritannia välispoliitika eest vastutav ministeerium.
See moodustati praegusel kujul (Välis-, Rahvaste Ühenduse ja Arengu ministeeriumina) 2020. aastal, kui liideti Välis- ja Rahvaste Ühenduse ministeerium (FCO) ja Rahvusvahelise arengu osakond (DFID). FCO ise moodustati 1968. aastal Välisministeeriumi (FO) ja Rahvaste Ühenduse ministeeriumi liitmisega.
Ministeeriumit juhib välisminister ehk välissekretär, keda peetakse üheks neljast Suurbritannia valitsuse tippametnikust (peale välisministri ka peaminister, rahandusminister ja siseminister). Alates juulist 2024 on Suurbritannia välisminister David Lammy.
Ministeeriumi igapäevatööd juhib kantsler (ametlikult välisasjade alaline alasekretär), kes on ka Tema Majesteedi Diplomaatilise Teenistuse eesotsas. Septembrist 2020 on Suurbritannia välisministeeriumi kantsler Philip Barton.
Nicolas Théodore de Saussure

Nicolas Théodore de Saussure (14. oktoober 1767 Genf, Genfi Vabariik – 18. aprill 1845 Genf, Šveits) oli Šveitsi loodusteadlane.
Ta oli loodusteadlase Horace Bénédict de Saussure'i poeg. Aastatel 1802–1835 töötas ta Genfi Akadeemia mineraloogia ja geoloogia auprofessorina. 
De Saussure'il oli uurimusi fütokeemia alal. Ta andis oma panuse ka fotosünteesi uurimisse.
Lisaks keemiale pühendus ta ka botaanikale. Tema põhiteos "Recherches chimiques sur la Vegetation" (Pariis 1804; saksa keeles 1805) oli taimefüsioloogias tähelepanuväärne.
Henry Petty-Fitzmaurice, viies Lansdowne'i markii

Henry Charles Keith Petty-Fitzmaurice, viies Lansdowne'i markii (14. jaanuar 1845 – 3. juuni 1927) oli Suurbritannia poliitik, kes oli muuhulgas Kanada ja India kindralkuberner ning Suurbritannia sõjaminister ja välisminister.
1917. aastal saatis ta esimese maailmasõja ajal välja n-ö Lansdowne'i kirja, millega proovis sõda kompromissiga lõpetada. Ta oli jõukas ning kõrgetel ametikohtadel nii liberaalide kui ka konservatiivide valitsustes.
Genfi Vabariik

Genfi Vabariik oli iseseisev riik, mis eksisteeris aastatel 1534–1798 (kuni Genfi Vabariigi annekteerimiseni Prantsusmaa poolt). Genfi Vabariik taastati 1813. aastal. Alates 1815. aastast Šveitsi Konföderatsiooni koosseisus kui Genfi vabariik ja kanton.
Rattanakosini Kuningriik (1782–1932)

""Rattanakosin" suunab siia. Teiste tähenduste kohta vaata artiklit Rattanakosin (täpsustus)."
Rattanakosini Kuningriik (ka Siiami Kuningriik või Rattanakosini Riik) oli Tai (ehk Siiami) kuningriik. See periood algas 1782. aastal kui rajati Bangkoki linn (ehk Rattanakosin), millest sai Thonburi asemel Siiami uus pealinn. Rattanakosini perioodi lõpuks peetakse 1932. aasta Siiami revolutsiooni.
Rattanakosini Riigi mõjualasse jäid ka Kambodža, Laose, Šani, Malaisia vasallriigid. Riigi rajas Chakri dünastiasse kuulunud Rama I. Ajajärgu esimest osa iseloomustasid Siiami ülemvõimu kinnitamine Kagu-Aasia mandriosas ning sõjad Birma ja Vietnamiga. Perioodi teist poolt iseloomustasid kokkupõrked Suurbritannia ja Prantsusmaa koloniaalimpeeriumitega. Siiam oli ainus Kagu-Aasia riik, millel õnnestus jääda iseseisvaks.
Rattanakosini Riik oli tsentraliseeritud võimuga, absolutistlik rahvusriik, mille piirid pandi paika läbirääkimistel Lääne jõududega. Aastate jooksul kuninga võim laienes, riik läks üle agraarmajandusele, tugevnes kontroll kaugete vasallriikide üle, tekkisid tai rahvuslus ning linnastunud keskklass. Demokraatlikest reformidest keeldumine viis lõpuks 1932. aasta revolutsiooni ja konstitutsioonilise monarhiani.
Chêne-Bougeries

Chêne-Bougeries on vald Šveitsis Genfi kantonis. 
Sihtnumber on 1224 ja vallanumber on 6612.
Elanike arv.
Elanike arv on 12 621 (31. detsember 2020)
Saksamaa Suursaatkond Londonis

Saksamaa Suursaatkond Londonis on Saksamaa diplomaatiline esindus Suurbritannias. Suursaatkonna hooned asuvad Belgrave'i platsil Belgravias. Saatkond tegutseb kolmes ridaelamu tüüpi hoones ning 20. sajandi lõpus juurde ehitatud osas.
Paul von Hatzfeldt

Melchior Hubert Paul Gustav Graf von Hatzfeldt-Wildenburg (8. oktoober 1831 – 22. november 1901) oli Saksa diplomaat, suursaadik Suurbritannias aastatel 1885–1901. Ta oli enne seda ka saadik Hispaanias ja Türgis, välisminister ja välisministeeriumi kantsler. Tema tuntuim töö oli Yangtze lepingu allkirjastamine 1900. aastal.
Theobald von Bethmann Hollweg

Theobald Theodor Friedrich Alfred von Bethmann Hollweg (29. november 1856 – 1. jaanuar 1921) oli Saksa poliitik, Saksamaa riigikantsler aastatel 1909–1917. Tema ametiajal algas esimene maailmasõda. Ta tagandati juulis 1917 suuresti sõjaväe juhtkonna rahulolematuse tõttu.
Bethmann Hollwegi tegi Preisimaal karjääriredelil aastatel 1884–1899 kiire tõusu ning kuulus 1890. aastal lühikest aega ka parlamenti. Kogemus parlamendis muutis ta parteipoliitika suhtes skeptiliseks ning ta oli ülejäänud karjääri erakonnata. Keiser Wilhelm II nimetas ta 1909. aastal riigikantsleriks, valikus mängis osaliselt rolli ka Bethmann Hollwegi põhimõte parteipoliitikast mitte osa võtta. Oma kaheksa aastat kestnud kantsleriaja jooksul oli ta liberalismi suhtes mõõdukalt toetav, kuid samas parlamentaarse monarhia veendunud toetaja.
Esimese maailmasõja ajal arvas ta, et Saksamaa on nii suures ohus, et säilimiseks tuleb võtta kasutusele kõik meetmed. Ta kinnitas Austria-Ungarile Saksamaa jäägitut toetust ja pooldas austerlaste agressiivseid nõudeid Serbiale. Ta venitas mobilisatsiooni väljakuulutamisega kuni Venemaa seda tegi, et Saksamaast ei jääks agressorriigi muljet. Kuigi ta pooldas Saksamaad varitsevate ohtude tõttu sissetungi Belgiasse, arvas ta, et see on kokkuvõttes ebaõiglane ning tuleks hiljem hüvitada. Ta oli alguses vastu piiranguteta allveelaevasõjale, kuid lõpuks andis sõjaväelaste ja parlamendi konservatiivide survele järele ning lubas piiranguteta allveelaevasõda pidada. Sõja edenedes tekkis parlamendis arvamus, et Bethmann Hollweg on rahuläbirääkimiste pidamiseks liiga kaua ametis olnud. Ta esitas keisrile tagasiastumisavalduse kui nii varustusülem Erich Ludendorff kui kindralstaabi ülem Paul von Hindenburg ise muidu tagasi astuda ähvardasid.
Ta kirjutas maailmasõjast raamatu, mis jäi surma tõttu lõpetamata. Teoses toonitas ta Saksamaa keerulist geograafilist asukohta ning tunnistas, et nii valitsus kui ka keiser tegid enne sõda vigu.
H-101

H-101 (vene keeles X-101; NATO koodnimi AS-23 "Kodiak"; strateegiline versioon H-102) on Venemaa õhust lastav alahelikiirusega tiibrakett. See konstrueeriti 1990. aastatel, seda katsetati 2000. aastatel ning jõudis kasutusse 2010. aastatel. Raketti on kasutatud Süüria kodusõjas ja Ukraina sõjas.
Mudel H-102 on relvastatud tuumalõhkepeaga. 2024. aasta seisuga seda kasutatud ei ole.
H-22

H-22 Torm (vene keeles Х-22 "Буря"; NATO koodnimi AS-4 Kitchen) on suur pika laskeulatusega Nõukogude Liidu laevatõrjerakett, mille arendas välja MKB Raduga. See konstrueeriti, et võidelda lennukikandjatega kasutades kas konventsionaalset- või tuumalõhkepead. Raketi uuendatud ja konventsionaalne variant on H-32, millel on parem mootor ja uus juhtimissüsteem.
Colt Single Action Army

Colt Single Action Army (ka SAA, Model P, Peacemaker või M1873) on Ameerika Ühendriikide revolver. Colt konstrueeris selle Ameerika Ühendriikide valitsuse relvakonkursi jaoks aastal 1872 ning see oli aastatel 1873–1892 Ameerika Ühendriikide maaväe teenistusrevolver.
Relvast on palju erineva kaliibri ja suurusega mudeleid. Suures pildis on välimus 19. sajandist muutumata püsinud. Colt on relva mitmel korral tootmisest maha võtnud, kuid siis klientide nõudluse tõttu selle tagasi toonud. Single Action Army hüüdnimi on Peacemaker (inglise keelest "Rahusobitaja") ja seda seostatakse Americana ja Metsiku Lääne kultuuriga, kuna relv oli sellel perioodil populaarne talunike, politseinike ja kurjategijate seas. Tänapäeval ostavad seda kokku peamiselt kollektsionäärid ning seda kasutatakse näiteks filmides. Revolvri disain on inspireerinud mitmete teiste ettevõtete revolvreid.
Colt Single Action Army algse mudeli, mis väljastati Ameerika Ühendriikide ratsaväele, toru pikkus oli 19 cm ning kogu relva pikkus 33 cm.
Colt Python

Colt Python on Ameerika Ühendriikide revolver, mis kasutab padrunit .357 Magnum. Selle tõi 1955. aastal turule Colt's Manufacturing Company.
Kasutajate hinnangul on Colt Python täpne, sujuva päästega ning jäiga silindriga. Python konstrueeriti Colti suurele I-raamile ning on seega sarnased mudelile Colt Trooper.
Colt Python on mõeldud kõrgkvaliteetset relva otsivale kliendile. Seda toodeti aastatel 1955–2005 ning uuesti aastast 2020. Relvaeksperdid ja ajaloolased on seda kiitnud ning kirjeldanud kui "revolvrite Rolls-Royce'i".
Remington Model 95

Remington Model 95 on Ameerika Ühendriikide kahetoruline taskupüstol (tehniliselt "derringer" ehk ei püstol ega revolver). Relv oli tootmises ligi 70 aastat ning selle aja jooksul selle disain sisuliselt ei muutunud. Seda pakuti graveeringuga ning käepideme materjal oli tootmises kas pähklipuust, roosipuust, eboniidist, elevandiluust või pärlmutrist.
Indrek Meelak

Indrek Meelak (18. oktoober 1960 Tallinn – 2. september 2025) oli eesti prokurör ja poliitik.
Elulugu.
Ta lõpetas 1979. aastal Tallinna 2. Keskkooli ja 1985. aastal Tartu Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna.
Meelak töötas 1984. aastast Harju rajooni prokuratuuris, oli stažeerija, abiprokurör, uurija ja vanemuurija, aastatel 1989–1993 eriti tähtsate asjade uurija üleriigilises prokuratuuris, 1993–1998 riigiprokurör.
Meelak oli aastatel 1998–2009 Keskerakonna ja 2002–2003 IX Riigikogu liige. Ta oli ka keskfraktsiooni kantselei ülem ja põhiseaduskomisjoni esimees. Meelak oli hiljem Tarvastu vallavolikogu liige ja Keskerakonna Viljandimaa piirkonna juht.
Meelak oli 2004. aastast ettevõtte Pluspak OÜ juhatuse liige.
Isiklikku.
Tema isa oli insener Heldur Meelak, ema arhitekt Malle Meelak, õde laulja ja muusikapedagoog Katrin Ehala, poeg on arhitekt Mikk Meelak.
Argos Kracht

Argos Kracht (sündinud 31. jaanuaril 1962 Tallinnas) on eesti ujuja ja ettevõtja.
Elulugu.
Ta lõpetas 1980. aastal Tallinna 2. Keskkooli ja 1985. aastal automatiseeritud juhtimissüsteemide erialal Tallinna Polütehnilise Instituudi.
Kracht alustas sportimist Tallinna Dünamo ujumiskoolis Viio Helmi juhendamisel, harrastas vetelpääste mitmevõistlust, osales Eesti sportlastest esimesena vetelpääste MM-il 1987. aastal. Ta tuli aastatel 1981–1983, 1986–1988, 1991 ja 1992 8-kordseks Eesti meistriks vetelpääste mitmevõistluses, 1989 Ukraina meistriks, kuulus 1978 Eesti ujumiskoondisse ja 1981–1992 vetelpäästekoondisse, 1981–1990 töötas Kloogal vetelpäästjana.
Kracht on 1991. aastast OÜ Kermon direktor.
Isiklikku.
Ta oli abielus Kersti Krachtiga, nende tütar on Katrin Lucas, poeg on Akis Kracht.
Apóstolos Tzitzikóstas

Apóstolos G. Tzitzikóstas (kreeka Απόστολος Τζιτζικώστας; sündinud 2. septembril 1978) on Kreeka ja Euroopa Liidu poliitik. Ta on alates 1. detsembrist 2024 Euroopa Komisjoni kestliku transpordi ja turismi volinik von der Leyeni teises komisjonis.
Haridus ja karjäär ettevõtluses.
Aromuuni päritolu Apóstolos Tzitzikóstas sündis 1978. aastal Flórina piirkonnaüksuses Nymfaios ühes Põhja-Kreeka rikkaimas peres. Tema isa oli tulevane Makedoonia ja Traakia minister Geórgios Tzitzikóstas. Apostolos Tzitzikostas õppis Georgetowni Ülikoolis rahvusvahelist poliitikat ja diplomaatiat ning töötas Ameerika Ühendriikide Esindajatekoja väliskomisjoni esimehe büroos. Pärast avaliku halduse ja majanduse eriala lõpetamist University College Londonis naasis Apóstolos Tzitzikóstas Kreekasse ja asutas 2001. aastal mahestandarditel põhineva piimatoodete tootmise, töötlemise ja standardimise ettevõtte MACEDONIA FARM SA, mida hiljem turustab tööstusharu liider Mevgal. Aastatel 2003–2007 oli ta ettevõtte tegevjuht. 
Ajavahemikul 2005 kuni september 2007 oli ta liberaalse mõttekoja Poliitikauuringute ja Kommunikatsioonikeskuse Thessaloniki haru president.
Poliitiline karjäär.
Kreeka 2007. aasta parlamendivalimistel kandideeris Apóstolos Tzitzikóstas Thessaloníki A valimisringkonnas erakonna Uus Demokraatia nimekirjas ja valiti Kreeka parlamendi liikmeks. 2009. aasta erakorralistel parlamendivalimistel kaotas ta koha parlamendis, kuid määrati erakonna Uus Demokraatia väliskreeklaste asejuhi asetäitjaks.
2010. aasta kohalikel valimistel valiti Apóstolos Tzitzikóstas Kesk-Makedoonia piirkonna asekuberneriks. Pärast Panagiotis Psomiadise süüdimõistmist sai Apóstolos Tzitzikóstasest 5. jaanuaril 2013 toimunud valimistel tema asemel Kesk-Makedoonia piirkonna kuberner.
Teda kritiseeriti 2013. aastal (ka tema enda partei poolt) selle eest, et ta kutsus iga-aastasele 28. oktoobri Ei-päeva paraadile Kuldse Koidiku esindajad, ja veelgi enam selle eest, et ta võrdles seejärel fašistlikku parteid Ülekreekalise Sotsialistliku Liikumisega (PASOKiga).
2014. aasta kohalikel valimistel kaotas Apóstolos Tzitzikóstas erakonna Uus Demokraatia toetuse, sest ta keeldus kandideerimast Thessaloníki linnapeaks ja otsustas kandideerida piirkonna kuberneriks. Tema vastaskandidaat oli erakonna Uus Demokraatia kandidaat Yannis Ioannidis. Parempoolsete parteide ANEL, EPAL ja LAOS toel alistas ta Yannis Ioannidise teises voorus 71,03% häältega ja valiti rahva poolt veel viieks aastaks piirkonna kuberneriks. Alates 26. jaanuarist 2015 on ta Euroopa Regioonide Komitee liige.
Ta oli üks neljast kandidaadist erakonna Uus Demokraatia 2015. aasta juhi valimistel. Ta saavutas Evangelos Meimarakise ja Kyriákos Mitsotákise järel kolmanda koha.
Euroopa Komisjoni volinik.
2024. aasta augustis nimetas Kreeka valitsus Apóstolos Tzitzikóstase Euroopa Komisjoni voliniku kandidaadiks von der Leyeni teises komisjonis. 17. septembril 2024 nimetas ametisseastuv president Ursula von der Leyen ta Euroopa Komisjoni kestliku transpordi ja turismi voliniku kandidaadiks. Tema kuulamine Euroopa Parlamendis toimus 4. novembril 2024. Von der Leyeni teine komisjon astus ametisse 1. detsembril 2024.
Lembit Vaher

Lembit Vaher (sündinud 27. juulil 1962 Tallinnas) on eesti automudelisportlane.
Elulugu.
Ta lõpetas 1980. aastal Tallinna 2. Keskkooli ja 1985. aastal automajanduse erialal Tallinna Polütehnilise Instituudi.
Vaher hakkas automudelisporti harrastama 1969. aastal Artur Ranna juhendamisel, võistleb kiirusautomudelitel. Ta võitis MM-il aastatel 1998 ja 2004, 2010, 2013, 2019 (2,5 cm3 klassis) ning 2010 ja 2013 (1,5 ja 2,5 cm3 klassis) kuld-, 2001, 2004, 2016, 2022 (1,5 cm3) hõbe- ning 1998, 2007 (1,5 cm3) ja 2001 ja 2022 (2,5 cm3) pronksmedali, võitis EM-il 2002–2004 ja 2009–2015, 2017, 2019 (2,5 cm3) ning 2003 ja 2009–2015 (1,5 cm3) kuld-, 2000 (2,5 cm3) ning 2001, 2004–2006 ja 2008, 2016, 2019, 2022 (1,5 cm3) hõbe-, 2018 ja 2022 (2,5 cm3) ning 2002, 2007, 2018 ja 2021 (1,5 cm3) pronksmedali, tuli 2002–2023 19 korda Euroopa karika võitjaks ja 1984-2024 44 korda Eesti meistriks. Ta püstitas aastal 2003 1,5 cm3 klassis maailmarekordi (266,469 km/h), oli 2002–2003, 2009, 2011–2014, 2020 2,5 cm3 klassis ning 2003, 2008–2010, 2012, 2015 ja 2018 1,5 cm3 klassis maailma edetabeli esimene. Ta kuulub 1983. aastast Eesti koondisse.
Vaheril on 2012. aastast automudelismitreeneri 7. kutsetase. Ta on olnud Eesti Olümpiakomitee tehnikaspordialade treenerite kutsekomisjoni esimees, oli aastatel 1998–2002 kiirusautomudelite Euroopa alaliidu FEMA tehniline sekretär, 2002–2011 alaliidu peasekretär, 2006. aastast Tehnika- ja Spordiliidu juhatuse ja 1995. aastast Eesti Automudelispordi Klubi juhatuse liige, 2021. aastast EOK tehnikaspordialade treenerite hindamiskomisjoni esimees.
Tema õpilaste seas on Priit Hoyer.
Vaher töötas aastatel 1985–1987 Tallinna Autobussikoondises, väikeettevõttes Tevalo ja rendiettevõttes Merk, on 1993. aastast AS-i Lukukoda juhatuse liige.
Jacques Balmat

Jacques Balmat (1762 Chamonix, Savoia hertsogkond – 1834 Sixt-Fer-à-Cheval, Savoia hertsogkond) oli Sardiinia Kuningriigi mägironija ja mägigiid.
Tuntud loodusteadlane Horace-Bénédict de Saussure oli 1760. aastal välja kuulutanud tasu sellele, kes esimesena leiab sobiva marsruudi Mont Blanci tippu. 8. augustil 1786 vilunud mägigiid Balmat koos arstist mägironija Michel-Gabriel Paccardiga leidsid õige suuna tippu ja jõudsid sinna. Neist said alpinismi ajaloos Alpide kõrgeima mäetipu esmavallutajad. Selle saavutuse eest andis Sardiinia kuningas Vittorio Amedeo III Balmant'le "Mont Blanci" aunimetuse.
Aasta hiljem, augustis 1787 juhtis Balmat mägigiidina de Saussure'i ja tema saatjaskonna Mont Blanci tippu. Teadlane lasi tipus telgi püstitada ja asus tegema teaduslikke vaatlusi ja mõõtmisi.
Michel-Gabriel Paccard

Michel-Gabriel Paccard (1757 Chamonix, Savoia hertsogkond – 1827 Chamonix) oli Sardiinia Kuningriigi arst ja mägironija.
Tänu oma kirele botaanika ja mineraalide vastu kohtus Paccard loodusteadlase Horace-Bénédict de Saussure'iga, kes oli juba ammu välja kuulutanud tasu sellele, kes esimesena leiab sobiva marsruudi Mont Blanci tippu. 8. augustil 1786 leidsid Paccard koos vilunud mägigiidi Jacques Balmat'ga õige suuna tippu ja jõudsid sinna. Neist said alpinismi ajaloos Alpide kõrgeima mäetipu esmavallutajad. Aasta hiljem viis Balmant de Saussure'i Mont Blanci tippu. 
Paccard abiellus hiljem Balmat' õega ja temast sai rahukohtunik.
Raul Viik

Raul Viik (sündinud 19. mail 1963) on eesti autosportlane.
Ta lõpetas 1981. aastal Tallinna 2. Keskkooli.
Viik tuli aastatel 1990 ja 1991 autorallis 1300 cm3 klassis koos Toomas Valteriga Eesti meistriks ja võitis veoautode rallis Henn Jürgenthaliga 2002 kuld- ja 2003 hõbemedali.
Isiklikku.
Tema isa oli autosportlane Aadu Viik.
Jastrebki kalmistu

Jastrebki kalmistu (vene keeles Ястребковское кладбище) on kalmistu Venemaal Moskva oblastis Odintsovo linnaringkonnas Jastrebki külas. Kalmistu asub Moskva kesklinnast ligikaudu 55 km läänes.
Jastrebki kalmistu pindala on 8 hektarit, kuid kavas on kalmistu territooriumi enam kui kolmekordne suurendamine.
Jastrebki kalmistu on asutatud 2020. aastal. Varem oli samal kohal 18. sajandil rajatud väike külakalmistu. Kalmistul on ka kolumbaarium.
Errata

Errata (mitmus ladinakeelsest sõnast "erratum" 'viga') on trükitud tekstis leiduvate trükivigade nimistu ja parandused. "Errata" asub tavaliselt raamatu lõpus või eraldi vahelehel.
Eriti teaduskirjanduses on paranduste loetelude avaldamine väga oluline, et lugejat vigadest võimalikult kiiresti enne järgmise väljaande ilmumist teavitada. "Errata" maht võib ulatuda ühest vahelehest mitmeleheküljelise brošüürini, mis lisatakse kirjastuse poolt raamatupoes väljaandele tasuta. Teose järgmises väljaandes need vead parandatakse.
Ajaloost.
Trükivigade loetelu lisamine trükisele oli tavaks juba 16. sajandil. Tavaliselt trükiti see raamatu viimasele poognale. Poognate uuesti trükkimine pärast trükivea avastamist oli liiga kallis, odavam oli trükiviga märkida ja parandada eraldi osas.
Sarnased mõisted.
"Errata" on ainult trükivigade parandus, hoopis teise sisuga mõiste on "addenda" ehk täiendused. Täiendused on trükisele tagantjärele lisatud lõigud tekstis kaasamata, ent olulise materjaliga, näiteks avastused, mis tehti alles pärast raamatu trükkimist ja seetõttu ei sisaldu selles.
Thierry Breton

Thierry Breton (sündinud 15. jaanuaril 1955 Pariisis) on Prantsuse ärijuht, poliitik ja kirjanik. Ta oli aastatel 2019–2024 Euroopa Komisjoni siseturu volinik von der Leyeni esimeses komisjonis. Enne seda oli ta Groupe Bulli (1996–1997), Thompson-CRA (1997–2002) ja France Telecomi juht (2002–2005). 
Thierry Breton tuli poliitikasse 2005. aastal ja oli aastatel 2005–2007 Prantsusmaa majandus-, rahandus- ja tööstusminister. Aastatel 2007–2008 oli ta Harvardi ülikooli ärikoolis professor. Aastatel 2008–2019 juhtis ta ettevõtet Atos.
Aastatel 2019–2024 oli Breton Von der Leyeni esimeses komisjonis siseturu volinik. Tema määramine tekitas poleemikat, kuna tema varasem töökogemus tekitas ekspertide hinnangul tõsise huvide konflikti riski. Ta astus tagasi 2024. aastal.
Moraalne paanika

Moraalne paanika on laialtlevinud hirm, et mõni pahatahtlik isik või asi ohustab kogukonna või ühiskonna väärtuseid, huvisid või heaolu. Ühiskonna mure tekitamise protsessi mingi probleemi pärast algatavad tavaliselt huvigrupid ja massimeedia ning seda võimendavad omakorda poliitikud ja seadusandjad. Moraalne paanika tekitab tihti õigustuse uute ühiskonna kaitseks mõeldud seaduste vastuvõtmiseks.
Termini võttis kasutusele sotsioloog Stanley Cohen, kelle sõnul tekib moraalne paanika kui "seisund, episood, isik või isikute rühm on määratletud ohuna ühiskondlikele väärtustele ja huvidele". Kuigi käsitletavad probleemid võivad olla tõelised, liialdatakse nende liigse rõhutamisega nende "tõsidust, ulatust, tavalisust ja/või ärahoitavust". Moraalset paanikat uurivad teadusharud, nagu sotsioloogia, kriminoloogia, meediauuringud ja kultuuriuuringud.
Moraalse paanika näited on uskumus nagu pedofiilid rööviksid massiliselt lapsi, nagu satanistlikes sektides kiusataks naisi taga ning mured laulusõnade mõjude pärast. Mõned näited moraalsest paanikast on jõudnud jõuliselt päevapoliitikasse, näiteks MeToo liikumine, "Red Scare" ning mured rassismi ja terrorismi pärast.
See erineb massipsühhoosist, kuna on pigem sotsioloogiline fenomen, mitte psühholoogiline haigus.
Glenn Micallef

Glenn Micallef (sündinud 30. juulil 1989) on Malta riigiametnik ja poliitik, aastatel 2020–2024 Malta peaministri Robert Abela kabinetiülem. Alates 1. detsembrist 2024 on ta Euroopa Komisjoni põlvkondadevahelise õigluse, noorte, kultuuri ja spordi volinik von der Leyeni teises komisjonis.
Haridus.
Glenn Micallef on lõpetanud Malta ülikooli bakalaureusekraadiga kaubanduses ja majanduses ning magistrikraadiga Euroopa õiguses.
Töökogemus.
Ta on töötanud Malta välisministeeriumis Euroopa Liidu koordinatsiooniosakonna ja Brexiti osakonna juhatajana. 2020. aasta jaanuaris nimetati Glenn Micallef peaminister Robert Abela Euroopa asjade nõunikuks.
Brexiti ettevalmistused.
Pärast Ühendkuningriigi otsust Euroopa Liidust lahkuda ja sellele järgnenud läbirääkimisi Euroopa Komisjoniga määrati Glenn Micallef Brexiti osakonna juhatajaks, kelle ülesanne oli koordineerida Brexitiks valmistumist Maltal ja kohandada vastavalt Malta seadusandlust. Peamised juhised Brexiti pealäbirääkijale lepiti kokku 2017. aastal Malta eesistumise ajal Euroopa Liidu Nõukogus. Oma ametiajal vastutas Micallef ka teabekampaania "Brexit Be Prepared" eest, et teavitada Maltal elavaid Ühendkuningriigi kodanikke sammudest, mida neil on vaja astuda pärast Brexitit ja kuidas toimub suhtlus eri valitsusasutuste ja osakondade vahel.
Peaministri kabinetiülem.
22. novembril 2020 sai Glenn Micallefist Clyde Caruana järel Malta peaministri kabinetiülem. Ta lahkus sellelt kohalt 26. juunil 2024 ja tema järglaseks sai Mark Mallia. Glenn Micallefi peeti esialgu Marlene Bonnici järglaseks Malta alalise esindajana ELi juures.
Euroopa Komisjoni volinik.
2024. aasta juulis nimetas Malta valitsus Glenn Micallefi Euroopa Komisjoni voliniku kandidaadiks von der Leyeni teises komisjonis. 17. septembril 2024 nimetas Ursula von der Leyen ta Euroopa Komisjoni põlvkondadevahelise õigluse, noorte, kultuuri ja spordi voliniku kandidaadiks. Tema kuulamine Euroopa Parlamendis toimus 4. novembril 2024. Von der Leyeni teine komisjon astus ametisse 1. detsembril 2024.
Isiklikku.
Glenn Micallef oli kuni 2024. aasta septembrini Zabbar St Patrick FC asepresident.