tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Göran Boije

Göran Nilsson Boije (Göran Boye, Jöran Boye af Gennäs och Kulla, Georg Boije, Yrjö Boije u. 1540 – 7. detsember 1617) oli soome päritolu Rootsi väepealik. 
Ta määrati 1574. aastal Tallinna linnuse pealikuks ning ülendati 1576. aastal Soomes paiknevate vägede feldmarssaliks. 1577. aasta 1. juulist Eestimaa asehaldur ja 29. oktoobrist Tallinna linnuse, Tallinna linna, Toompea ja Tallinna linnuselääni asehaldur. Osales Liivi sõjas, kus 21. oktoobril 1578 võitis Poola vojevood Andrzej Sapiehaga Võnnu lahingus venelaste väge ja 1581 vallutas Paide linnuse. 
Göran Boije oli Eestimaa asehalduri ametis, Rootsi kuninga (1568–1592) Johan III poolt 1577–1579, 1582–1583, Rootsi kuninga (1592–1599) Zygmunt III Waza poolt kindralasehaldurina nimetatuna aastatel 1592–1600 kuninglik kindralasehaldud (saksa k. "Kön. Generall Stadhaltter des Fürstenthumbs Ehsten") Rootsi Eestimaa hertsogkonnas ning Poola-Rootsi kuninga Zygmunt III Waza kindralasehaldur ning Södermanlandi hertsogi Karli sõjas.
1600. aastal läksid kindralasehaldur Göran Boije, Tallinn ja Eestimaa aadel Karli poole üle. 
Ta oli ka Österlandi (Lõuna-Soome) "laaman" aastatel 1583–1599 ja laaman ka Rootsi riigihoidja ja kuninga (1604–1611) Karl IX poolt nimetatuna aastatel 1602–1617.
1595. aastal oli ta Eestimaa ja Tallinna asehaldurina ka üks, Moskva Suurvürstiriigi ja Rootsi kuningriigi vahelise Täyssinä rahu sõlmimise saadikutest. 1602. aastal ülendati ta riiginõunikuks.
Talle kuulusid Soome Uusimaa Gennäsi ja 1581. aastal doneeritud Kulla mõis Pyhtää vallas.
Perekond.
Göran Boije pärines 15. sajandil Rootsi asunud Böömimaa suguvõsast. Tema vanemad olid Soome Uusimaa Pohja vallast (rootsi "Pojo") Gennäsi külast pärit Soome asehaldur Nils Boije ja Brita Kristersdotter Horn (surn.1580). Tema ema oli Raseborgi ja Turu linnusefoogt Krister Klasson Horni (surn. 1520) ja Ingeborg Siggesdotter Sparre af Rossviki tütar ning Åminne ehk Joensuu mõisa vabahärra (1561) admiral Klas Kristersson Horni (1518–1566) õde.
Göran Boije oli abielus Högsjögårdi mõisast pärit Anna Göransdotteriga. Hiljem abiellus ta Magdalena Skadhega.
Tal oli kaks poega:
1629. aastal immatrikuleeriti tema pojad Carl ja Claes nr 16 all Rootsi rüütelkonda., tituleerimata aadlisuguvõsana Boije af Gennäs.
Tema sugulastest Johan Gustav Boije (1665–1737) poeg, Rootsi kuningriigi Soome Uusimaa maakonna Gennäsi vabahärra ja Rootsi sõjaväelane (ooberstleitnant) Karl Gustaf Boije (1697–1769) oli Kehtna ja Henrik Georg Boije af Gennäs Järvamaal Varangu mõisnik.
1747. aastal immatrikuleeriti üks tema suguvõsa Varangu haru ka Liivimaa rüütelkonda aadlimatriklisse nr 59 Boye nime all.
Bengt Skytte

Bengt Skytte af Duderhof (30. september 1614 Stockholm – 23. juuli 1683 Stockholm) oli Rootsi riigitegelane ja diplomaat, Duderhofi vabahärra, Grönsjö ja Marby isand. 
Tema isa oli Liivimaa kindralkuberner ja Tartu Ülikooli rajaja Johan Skytte, vend Tartu Ülikooli esimene rektor Jakob Skytte.
Perekond.
8. detsembril 1636 abiellus ta Christina Sparrega (1619–1659), kes oli Östergötlandi lääni asehalduri, Häringe mõisniku Carl Eriksson Sparre (1595–1632) ja Margaretha Axelsdotter Natt och Dagi (1597–1623) tütar. 
Esimesest abielust sündisid:
1670. aastatel abiellus ta Eva Mörneriga. 
Välislingid.
Friedrich von Löwen (1654–1744)

Friedrich von Löwen (vene Фридрих фон Левен (Левей); 5. juuli 1654 Koluvere mõis – 9. juuli 1744 Tallinn) oli Eestimaa poliitik. 
Friedrich von Löwen oli sõjaväelane, Prantsusmaa ja Rootsi armees (major) Põhjasõjas, misjärel astus Venemaa sõjateenistusse. 
Löwen oli 1696–1721 Eestimaa maanõunik, Põhjasõja järel kindralkuberneride Menšikovi ja Apraksini asetäitjana Eestimaa asekuberner 1711 – 14. august 1730, Eestimaa kuberner 1728–1736. 
Ta oli Eestimaa Koluvere, Seira, Vanamõisa ja Lautna mõisnik.
Perekond.
Friedrich von Löwen sündis Georg Johann von Löweni ja Barbara Dorothea von Ferseni pojana. 
Friedrich von Löwen abiellus 15. juunil 1679 Tallinnas Christina Elisabeth von Nierothiga, kes oli Magnus Nierothi (maetud 1671) ja Helena Horni tütar, ning lesestunud abielust Albu ja Luunja (kuni 1674) mõisniku Adam Bernhard Schrapferiga. Abikaasa poolvend oli Rootsi vabahärra ja Venemaa poliitik Magnus Wilhelm von Nieroth (1663–1740) ja abikaasa ema Helena Horn oli Rootsi riigitegelase Henrik Karlsson Horni tütar. Abielust sündisid:
Inn

Inn on jõgi Euroopas.
Jõe lähe asub Alpides. Ülemjooksul voolab see läbi Engadini, keskjooksul läbi Tirooli ning alamjooksul Baieri kiltmaal. Suubub Passaus paremalt Doonausse. 
Inni pikkus on 517 km, valgla pindala 25 700 km².
Suuremad jõeäärsed linnad on Braunau, Kufstein ja Innsbruck. 
Tähtsaim parempoolne lisajõgi on Salzach.
Njassa järv

Njassa (jao "njassa" 'järv') ehk Malawi järv on järv Ida-Aafrika riftivööndis.
Välja voolab Shire jõgi. Njassa järv kuulub Aafrika riftivööndi järvede hulka, olles tekkinud murrangualale. Sellest tuleneb ka järve suur sügavus. Tulevikus (geoloogilises ajaskaalas) saab Njassa järvest uue tekkiva ookeani osa.
Boora

Boora (Horvaadi keeles: "bura", Sloveeni keeles: "burja", Bulgaaria keeles: "буран", Türgi keeles: "poyraz") on külm mägedest laskuv katabaatiline tuul Aadria ja Musta mere kirderannikul.
Bengt Klasson Horn

 
Bengt Klasson Horn af Åminne (10. november 1623 Vikhus – 7. veebruar 1678 Riia) oli Rootsi poliitik ja väejuht, vabahärra. 
Bengt Horni vanemad olid riiginõunik ja Åminne vabahärra Klas Kristersson Horn (1587–1651) ning Sigrid Oxenstierna (1590–1644), kelle vend Bengt Oxenstierna (1591–1643) ja poolvend Gabriel Oxenstierna (1586–1656) olid kõrgetel ametikohtadel Eesti, Liivi- ja Ingerimaal. Tema vend Krister Klasson Horn (1622–1692) oli samuti riigitegelane, vanaisa Krister Klasson Horn (1554–1612) oli Rootsi saadik Täyssinä rahu sõlmimisel ja vanavanaisa Klas Kristersson Horn (1518–1566) Viiburi asehaldur ja admiral, kes sai 1561. aastal Åminne ehk Joensuu mõisa vabahärra tiitli.
Bengt Horn õppis Upsala (1636) ja Tartu ülikoolis (1638), reisis Hollandisse, Itaaliasse ja Rooma, kust naasis 1646. aastal.
1647. aastal määrati Horn Blå rügemendi kapteniks, 1653 ülendati ooberstiks ja 1656 kindralmajoriks. 1654. aastast Hallandi kuberner. 1656. aastast oli ta Eestimaa kuberner, 1660 sai riiginõunikuks ja juhtis 1661. aastal Rootsi delegatsiooni Kärde rahu sõlmimisel. 
Aastatel 1672–1674 oli Horn Eestimaa kindralkuberner, 1674 Svea õuekohtu president ja 1677 ülendati feldmarssaliks.
Åminne vabahärrale Bengt Hornile kuulusid Ekebyholmi loss Norrtäljes, Koivaliina (Adsel), Mustiala (Tammela), Viki (Wijk), Edshammari (Edsshammer), Ridö (Ryda), Djursö (Diurssöö), Frössviki (Frösswyck) ja teised mõisad. 
Perekond.
Horn abiellus 20. novembril 1652 Stockholmi lossis vabapreili Margareta Sparrega (1631–1660), kes oli maamarssal Lars Eriksson Sparre (1590–1644) ja Märta Banéri (1593–1638) tütar.
16. septembril 1662 abiellus ta Stockholmis vabapreili Ingeborg Banériga (1641–1675), kes oli riiginõunik Axel Gustafsson Banéri (1594–1642) ja tema kolmanda abikaasa Carin Nilsdotter Bielke tütar. Abielust sündis
Tema kolmas abikaasa oli 11. oktoobrist 1677 vabapreili Margareta Bielke (1653–1726), kes oli Tartu õuekohtu presidendi Gustaf Bielke (1618–1661) ja Maria Elisabet Sparre (1623–1662) tütar.
1696

1696. aasta (MDCXCVI) oli 17. sajandi 96. aasta.
Serbia vapp

Serbia vapp on Serbia Vabariigi vapp.
17. augustil 2004 otsustas Serbia parlament võtta viisnurgaga vapi asemel taas kasutusele keskaegne vapp, mida viimati kasutati 19. sajandil. Tegemist on endise Obrenovićite dünastia vapiga. 
Samal hääletusel otsustati võtta hümnina taas kasutusele "Bože pravde" ning asetada uue vapi kujutis lipu vasakusse vardapoolsesse nurka. 
Otsus tehti häältega 183:0, kusjuures Sotsialistliku Partei saadikud boikoteerisid hääletust. 
Vapi kirjeldus.
Vapil on Nemanjićite dünastia kroon kahe peaga valge kotka kohal.
Kotka rinnal oleval punasel vapil on kujutatud risti ja nelja kirillitsa tähte C. Need on esitähed lausest "Samo Sloga Srbina Spasava" (Ainult ühtsus päästab serblasi). Serbia valitsuse kodulehel esitatud kirjelduse kohaselt on tegemist hoopis nelja tulerauaga.
Vapp kuni 2004.
Pärast Teist maailmasõda võeti kasutusele Nõukogude liidu ja teiste sotsialistlike riikide vappide eeskujul kujundatud vapp. Traditsioonilise Serbia sümbolina pandi vapile ka nelja C-ga vapp, kuid ilma ristita.
Kirjavahemärgid

Kirjavahemärgid ehk vahemärgid on kirja märgid, mida kasutatakse lause kirjapildi struktureerimiseks.
Kirjavahemärgid täidavad kirjalikus kõnes umbes sama rolli nagu kõne- ja hingamisrütm, intonatsioon ja pausid suulises kõnes, mida pole võimalik kirjalikku teksti üle kanda.
Kirjavahemärkide kasutamist ja kirjavahemärkide süsteemi nimetatakse interpunktsiooniks.
Interpunktsioon

Interpunktsioon ehk punktuatsioon ehk kirjavahemärgistus ehk vahemärgistus on kirjavahemärkide kasutamine.
Interpunktsiooniks nimetatakse ka kirjavahemärkide süsteemi mingis kirjasüsteemis.
Ajalugu.
Vanim ürik, mis kasutab interpunktsiooni, on Meša steel, kus sõnade vahel on punktid ning mõttelõikude vahel horisontaaljooned.
Vanakreeka kirjades on sõnade vahel vertikaaljoon, üks, kaks või kolm punkti ülestikku.
Vanarooma raidkirjades on interpunktsioon sagedasem: punktidega eraldatakse sõnu, rea lõpus aga punkti ei ole.
7. sajandil tekivad teised süsteemid, mille ehitus on siiski samalaadne. Karolingide ajal kasutati eraldusmärgina punkti, peale selle oli aga juba kasutusel kriips ("virgula"). Sellise interpunktsiooni võtsid üles hilisema keskaja trükkalid ning kasutasid seda ilma üheselt mõistetavate reegliteta.
Gustav Otto Douglas

Krahv Gustav Otto Douglas-Skenninge ("Оттон Густав Дуклас (Дуглас-Скеннинген)"; 23. veebruar 1687 Stockholm – 2. veebruar 1771 Tallinn) oli šoti päritolu Rootsi ja hiljem Venemaa sõjaväelane ning riigitegelane. 
Gustav Otto Douglas sündis Västerbotteni lääni kuberneri ooberst Gustaf Douglase (1648–1705) ja Beata Margareta Stenbocki (1661–1735) pojana. Tema isapoolne vanaisa oli Rootsi feldmarssal Robert Douglas ja emapoolne vanaisa feldmarssal Gustaf Otto Stenbock.
Ta teenis noorena Rootsi armees, kuid langes 1709. aastal Poltava lahingus vangi ja alates 1714. aastast teenis Vene sõjaväes, osaledes Soome okupeerimisel Isoviha ajal. Oli hiljem Eestimaa maanõunik. 
1725. aastast oli ta kindralmajor ja 1729. aastast kindralleitnant. 1735–1739 osales Douglas Vene-Türgi sõjas ning sai 1737. aastal "général en chef"i auastme.
11. august 1738 – 22. märts 1740 oli Douglas Eestimaa kuberner.
1740. aasta juunis ta arreteeriti, salajase riigivastase kirjavahetuse pärast Rootsiga.
Talle kuulusid Albu ja Kukevere mõis.
Piiskopi tänav Tallinnas on kandnud ajalooliselt nimetusi - Douglase tänav, Duglase tänav, Tuglase tänav, Kallaku tänav; saksa keeles "Douglasstraße, Douglasberg".
Perekond.
Ta abiellus 26. oktoobril 1715 Tallinnas Eestimaa kindralkuberneri Wolmar Anton von Schlippenbachi tütre Helena von Schlippenbachiga. Abielust sündisid:
Orkney saared

Orkney saared on saarestik Suurbritannia saare põhjaranniku lähedal. 
Saarestik koosneb rohkem kui 70 saarest, millest 20 on asustatud. Suurim saar on Mainland. Saared kuuluvad Suurbritanniale ja moodustavad Šotimaa haldusüksuse.
Suurim asula ja ühtlasi saarte administratiivne keskus on Kirkwall.
Orkney saartel asuvad neoliitilised asulakohad on ühed vanimad maailmas ja kuuluvad UNESCO maailmapärandi nimistusse. Saared on olnud asustatud juba vähemalt 8500 aastat.
Tänapäeval on 25,2 %-l Orkney saarte elanikel viikingite DNA-d.
Briis

Briis ehk vinu on iseloomulik suurte veekogude rannikualadele, kohalik ööpäevase tsükliga puhuv tuul, kus õhk võib minutitega muutuda lausa kaks korda jahedamaks.
Mere- ja maabriis.
Mere- ja maabriis esineb mere, ookeani või suure järve rannikualadel. Vee suurema soojusmahtuvuse tõttu soojeneb veekogu kohal olev õhk aeglasemalt kui rannikuala kohal paiknev õhk. Päeval päikese käes maapinna kohal soojenenud õhk tõuseb kõrgemale ning selle asemele voolab veepinna kohalt jahedam õhk. Tekib õhu tsirkulaarne liikumine ehk briis. Öösel on olukord vastupidine, näiteks mere kohal paiknev õhk jahtub aeglasemalt kui rannikuala maapind ning õhk hakkab tsirkuleerima vastupidi, tuul puhub maalt merele.
Briisi tuult on kõige tugevamini tunda rannikul. Sisemaa poole briis nõrgeneb, kuid võib ulatuda siiski rohkem kui 20 km kauguseni rannikust. Merebriis on tugevaim pärastlõunal, mil maapinna ja veekogu temperatuurierinevus on kõige suurem. Öösel on briis tunduvalt nõrgem kui päeval, sest õhu temperatuurierinevused on öösel väiksemad kui päeval. 
Mäe- ja orubriis.
Mäe- ja orubriis on põhimõtteliselt sarnane nähtus mere- ja maabriisiga. Päikesekiired soojendavad orukülgi, mis omakorda annab osa soojusest õhule, mis hakkab mööda mäe külge tõusma – seda nimetatakse orubriisiks. Öösel jahtuvad mäetipud kiiremini ning külm ja tihedam õhk laskub alla orgudesse – tekib mäebriis.
Põhjapoolkeral esineb orubriis lõunapoolseil mäekülgedel palju tugevamini kui põhjapoolseil (varjus olevail). Et Päike tõuseb idast, algab orubriis mäe idapoolsel küljel ning saavutab suurima tugevuse keskpäeval. Põhjapoolsel mäeküljel esineb orubriis nõrgemini või puudub. Mäebriis ehk mäelt laskuv tuul saavutab oma suurima tugevuse umbes päikesetõusu ajaks. Mäe-, nagu ka orubriis, algab kõigepealt idapoolsel mäeküljel. Kui tõusev orubriis on piisavalt niiske, võivad mägedes tekkida rünkpilved. See tähendab, et mägedes võib oodata sadu või isegi äikest eelkõige pärastlõunal. 
Mäebriis ja katabaatiline tuul, mille levinuimad nimetused on boora ja mistraal, ei ole sama nähtus. Briisi tuleb eristada ka märksa suurema ulatusega, kuigi tekkepõhjuselt sarnasest mussoonist.
Pitiuusid

Pitiuusid (hispaania "Islas Pitiusas") on saarestik Vahemeres, Baleaari saarestiku edelapoolsemad saared.
Suurim saar saarestikus on Eivissa. 
Saared kuuluvad Hispaaniale.
Chinook

Chinook on föön Kaljumäestiku idajalamil.
Et Kaljumäestik on Alpidest kõrgem, on "chinook" veel kuivem ja soojem kui Alpide föön. 
"Chinook"'i nimetatakse ka lumeõgijaks (inglise keeles "snoweater"), sest ta võib tunni ajaga sulatada 30 cm paksuse lumekihi. 
"Chinook" puhub peamiselt talvel.
Deklinatsioon

Deklinatsioon on kõrvalekalle, hälve, kääne. 
Sõna on eri teadusharudes kasutusel terminina:
Yorki dünastia

Yorki dünastia oli Inglise kuningadünastia Plantagenetide kõrvalharu, mis oli nime saanud 3. Yorki hertsogi Richardi järgi. Yorkid võitlesid oma vaenlaste Lancasteritega Inglismaa trooni pärast 30 aastat. Seda verist kodusõda nimetatakse Rooside sõjaks, kuna Yorkide vapil oli valge ja Lancasterite vapil punane roos.
Yorke saatis selles võitluses pikka aega edu, kuid kui Richard III langes Bosworthi lahingus 1485. aastal, sai võimule tema vennatütre mees Henry Tudor ja pani aluse Tudorite dünastiale.
Lancasteri dünastia

Lancasteri dünastia oli Inglismaa kuningriigi kuningadünastia aastatel 1399–1471.
Lancasterid on nime saanud oma esivanema Lancasteri hertsogi John of Gaunti järgi. Lancasterid sõdisid 30 aastat kodusõjas Yorkidega Inglise trooni pärast. Kuna Lancasteride vapisümboliks oli punane roos ja Yorkidel valge roos nimetati sõda Rooside sõjaks. Yorke saatis sõjas edu ja nad said küllaltki pikaks ajaks enda valdusse Inglise trooni. Kuid Lancasterid tõid mängu oma sugulase Henry Tudori, kes võitis 1485 Bosworthi lahingus Richard III vägesid. Henry Tudor pani aluse Lancasteride kõrvalliinile – Tudoritele.
Maagia

Maagia ehk nõiakunst ehk võlukunst on käitumine, mille abil soovitakse mõjutada nähtamatuid jõude.
Maagia (usund, religioon) on loodususundiline riituslik käitumine, millega püütakse oma eesmärkide saavutamiseks enda tahtele allutada üleloomulikke jõude. Maagia ja maagiline käitumine on nähtus kirjaeelses ühiskonnas või algusundis. Maagia on usundi tekkimise esimene aste ja ka usundirühma nimetus, milles kasutatakse vahendajat (vt prohvetlik usund). 
Nn "risti ette löömisega", "musta kassi nägemisega" või "üle õla sülitamisega" seotud toimingud on maagilise mõtlemisega seotud käitumised, mis on kirja eelsest ühiskonnast üle kandunud tänapäeva ühiskonda. 
Analoogiamaagia (ka homöopaatiamaagia) sisaldab riitust, mille käigus mingi tegevuse matkimisega usutakse kutsuvat seda sündmust esile ka tegelikkuses. Näiteks on meremeestel uskumus, et vilistamisega on võimalik tuult esile kutsuda, samuti "voodoo"-vahanukkudesse nõelte torkimine.
Kontagioosne (ka kontakt-, sümpateetiline) maagia põhineb usul, et eemalseisva isikuga või olendiga on võimalik kontakti saada temaga kokku puutunud või talle kuulunud eseme kaudu. Näiteks võib tuua nii karukihva amuletina kaelas kandmise kui inimese kehakarvadest "armujoogi" valmistamise.
Shkodëri järv

Shkodëri järv (albaania "Liqeni i Shkodrës", serbia "Skadarsko jezero" / "Скадарско језеро") asub Euroopas Balkani poolsaarel Albaania ja Montenegro piiril.
Pindala keskmiselt 390 km², millest ligi kaks kolmandikku jääb Montenegrosse. Pindala võib sõltuvalt hooajast ja veetasemest varieeruda 370–530 km². Järve maksimaalne sügavus on 44 meetrit, keskmine sügavus umbes 12 meetrit ning veetase jääb tavaliselt 5-6 meetri kõrgusele merepinnast. 
Järvest voolab välja Bunë jõgi, mis suubub Aadria merre.
Shkodëri järv ja selle ümbrus kuuluvad mitmete looduskaitsealade ja rahvusparkide koosseisu nii Albaanias kui ka Montenegros
Delta

Delta ehk suudmemaa on jõesetete kuhjumise tagajärjel tekkinud mitmeharuline jõesuu.
Delta tekib purdosakeste (peamiselt liiva, aleuriidi ja saviosakeste) settimisel aeglasema vooluga jõelõigul. Tavaliselt on selleks jõesuue. Setete kuhjumisel muutuvad nad takistuseks jõevoolu teel ning jõgi peab otsima uue tee. Setteist moodustuvad saared ja poolsaared.
Delta kuju mõjutavad lained ja looded. Lained takistavad deltade arengut, uhtudes setteid jõesuuetest laiali ja moodustades rannavalle, mis täidavad suuetevahelist ala ja ummistavad ka jõesuudmeid. Tugeva lainetuse korral võivad rannavallid ummistada kõik suudmed peale ühe. Delta võib esineda ka siis, kui jõgi hargneb suudme lähedal ja harud ühinevad taas enne rannavallist läbimurdmist, näiteks Guadalquiviri jõe delta.
Ka looded takistavad delta moodustumist: mõõnaga jõest välja voolav merevesi uuristab lehtrikujuliselt laieneva suudme ja uhub setted avamerele, tõusuga ujutab meri jõekaldad üle ning kannab setteid jõesängist välja. Suure hulga setete puhul võib delta siiski moodustuda, sest jõgi moodustab mitu lehtersuuet, mille vahele jääb saari. Nii on näiteks Jangtse ja Meghna jõega.
Delta võib moodustuda ka sisemaal. Näiteks Okavango ja Bartangi jõgi moodustavad delta, aga harujõed ei suubu kuhugi, vaid kaovad hoopis kõrbeliiva. Nigeri jõel on keskjooksul sisedelta, aga allavoolu harud ühinevad taas. Sisemaa deltasid ei nimetata siiski alati deltaks.
Termin "delta" on pärit Herodotoselt, kes märkas Niiluse delta sarnasust kreeka tähe Δ-ga. Delta kuju ei pea aga tingimata kolmnurka meenutama, näiteks Mississippi delta on niinimetatud linnujala-tüüpi. See on tüüpiline väga seteterikkale jõele: jõesetted moodustavad pikki poolsaari, mille vahele jäävad lahed.
Deltaaladel või nende vahetus läheduses elab tihti palju inimesi. Põhjuseks on enamasti viljakas muld, mis soodustab põllupidamist. Paljud suured linnad, näiteks Aleksandria, Kolkata, Rotterdam, Shanghai, Marseille ja New Orleans, on tekkinud suurte deltat moodustavate jõgede suudmealale.
Paljud linnad, mis on ehitatud mere kaldale jõesuudme vahetusse lähedusse, ei pruugi enam olla mere kaldal, sest jõesetteist tekib pidevalt juurde uut maad. Näiteks Mississippi jõe delta tungib edasi kiirusega umbes 60, Niiluse delta aga "kõigest" 3 m aastas.
Maailma suurim delta on tekkinud Brahmaputra ja Gangese suudmealale. Enamiku sellest alast katab Bangladeshi Rahvavabariik. Eesti jõgede suurimad deltad on Kasari jõel ja Emajõel.
Kuju järgi eristatakse nokk-, kaar- ja labadelta tüüpe.
Magnetiline deklinatsioon

Deklinatsioon ehk magnetiline deklinatsioon on horisontaalne nurk geograafilise ja magnetilise põhjasuuna vahel. 
Magnetiline deklinatsioon ei ole konstant, vaid on erinev maailma eri paigus ning muutub aja jooksul isegi samas kohas. Magnetiline põhjapoolus muudab aja jooksul oma asukohta, sellest ka muutused deklinatsioonis. Deklinatsioon loetakse positiivseks, kui magnetpoolus on idapoolsem kui geograafiline poolus ning negatiivseks vastasel korral.
Eestis on praegusel ajal deklinatsioon +7 (Sõrve) kuni +10 (Narva) kraadi. See tähendab, et kompassinõel näitab tegelikust põhjasuunast ida poole. Esinevad kohalikud anomaaliad.
India astroloogia

India astroloogia ehk jyotish (hindikeelne nimetus; sanskriti keeles "jyotisha" 'valguse Isand') on Lõuna-Aasias valdav, hinduistlikule kultuurile omane astroloogia vorm. 
"Jyotish" pärineb samast allikast, kust lääne astroloogiagi, kuigi vaieldakse selle üle, kas nende päritolumaa on India või Babüloonia. Mõlemas süsteemis on ühesugused märgid, planeedid ja majad ning neil on ühesugused üldised tõlgendused. 
Põhimõtteline erinevus nende vahel on sodiaagi mõõtmise viisis. India astroloogia kasutab sideerilist sodiaaki (kinnistähti vaadeldakse liikumatu taustana, mille suhtes mõõdetakse planeetide liikumist), kuna aga lääne astroloogia kasutab troopilist sodiaaki (planeetide liikumise mõõtmise taustaks on Päikese asend kevadise võrdpäevsuse ajal. Selle erinevuse kõige ilmsem tagajärg on see, et kui teisendada troopilist sodiaaki kasutav horoskoop sideerilisse sodiaaki, siis umbes 80% planeetidest liigub eelmisse märki. 
India astroloogia on arenenud pikka aega lääne astroloogiast lahus. Nende olulisemad kontaktid jäävad põhiliselt kahte ajavahemikku: Ahhemeniidide valitsusaega Mesopotaamias, mil kahe traditsiooni suhtlust vahendas Pärsia, ja Aleksander Suure vallutuste järgsesse perioodi, mil Indial olid otsekontaktid hellenistliku kultuuriga. India astroloogia pooldajad väidavad, et tegemist on ainulaadselt rikka ja võimsa tõlgendamis- ja ennustamissüsteemiga, milles leidub elemente, mida mujal pole, näiteks Kuu märkide ("nakshatra"'te) süsteem. 
India astroloogia tõlgendab end teadusena peentest mõjudest, mis tulevad meile universumist. Need mõjud on karmaseaduse peegeldused. Siin tulevad mängu nii saatus kui ka vaba tahe. Saatus tähendab, et meie praegune olukord on meie eelmiste tegude vili. Vaba tahe tähendab seda, et me kujundame tulevikku oma tänaste tegudega.
Lääne astroloogia

Lääne astroloogia on astroloogia traditsioon, mis sai alguse Mesopotaamia astraalreligioonist, levis Vana-Egiptuses ja Vana-Roomas. 
Lääne astroloogiatraditsioon ulatub tagasi Mesopotaamiani 2. aastatuhandel eKr. Ta on mõjutanud india astroloogia teket ja hilisemat arengut, kuid hiina astroloogia ja indiaani astroloogia on tekkinud sõltumatult.
Astroloogide loend

Astroloogide loend loetleb astrolooge.
Albert Suur

Püha Albert Suur ehk Albertus Magnus (enne 1200 Lauingen, Švaabimaa – 15. november 1280 Köln) oli filosoof. (Ametliku nimetusega ""Doctor universalis", praeclarus philosophus Teutonicus, episcopus theologusque.")
Albertus Magnus sündis Švaabimaal; õpingute ajal Itaalias ühines dominiiklaste vennaskonnaga. Õppis Paduas, Bolognas ja Pariisis. 1254 sai Albertist dominiiklaste provintsiaal-prior ning mõnda aega oli ta isegi paavsti isiklik teoloog. 1259 aastal esitas ta koos Aquino Thomase ja Peetriga Tarentasist dominiiklaste süstemaatilise õpetamise plaani. Mõne aja pärast määrati ta Regensburgi piiskopiks, kuid kahe aasta möödudes loobus ta sellest ning hiljem pöördus tagasi Kölni kloostrisse.
Tema kuulsaim õpilane on Aquino Thomas, kellega nad olid eluaegsed sõbrad ja vaimuvennad kuni Thomase surmani aastal 1274 . Teoloogia õpetamisel rakendasid mõlemad Aristotelese põhimõtteid ning püüdsid usku ja mõistust lahus hoida, seejuures mõlemat väärtustades.
Albert Suur suri 15. novembril 1280 Kölnis ning on maetud Kölni Andrease kirikusse. Temast jäi maha 38 köidet filosoofilisi mõtisklusi ja teoloogilisi analüüse, lisaks hulk astronoomia-, keemia-, geograafia- ja füsioloogiakirjutisi.
Albert Suur kuulutati õndsaks 1622. aastal, kuid kanoniseeriti alles 1931, mil paavst Pius XI ta Kiriku Doktoriks kuulutas.
Kunstis kujutatakse tavaliselt dominiiklaste rüüs puldis loengut pidamas või oma kuulsa õpilase Aquino Thomasega midagi arutamas.
Protestantism

Protestantism on roomakatoliku kirikust eraldunud koguduste üldnimetus. Neid kogudusi nimetatakse protestantlikeks kogudusteks ning nende pooldajaid protestantideks.
Sõna "protestant" tuleneb ladina sõnast "protestans" 'avalikult tunnistav'.
Tavaliselt mõeldakse protestantide all luterluse rajaja Martin Lutheri ja kalvinismi rajaja Johann Calvini mõjul katoliku kirikust eraldunud kristlikke rühmitusi. Reformatsiooni kolmandat haru, mis oli konfliktis nii katoliku kiriku kui ka luterlaste ja kalvinistidega, nimetatakse mõnikord radikaalseks reformatsiooniks ehk anabaptistideks. Protestantismi alla arvatakse ka mõningaid kristlikke rühmitusi (sekte), mis ei tunnista ajaloolist seost ei Lutheri, Calvini ega anabaptistidega. Protestantlikel kogudustel puudub vaimuliku pühitsuse kaudu edasiantav apostellik suktsessioon: nende rajajatel puudub Peetrusest lähtuv piiskopliku pühitsuse järglus. 
Protestantismi usk on rohkem abstraktne kui rituaalne; protestantismi laialdane levik tulenes suuresti rahvakeeltesse tõlgitud Piibli levikust trükitud kujul. Protestandid ei pea suurt lugu hierarhiast, nad on rünnanud preestriseisust ja Püha Tooli autoriteeti. Protestantismi seostatakse ka poliitilise demokratiseerumisega, mis leidis aset 16. ja 17. sajandi vältel. 
Protestantism kitsamas mõttes.
Ranges mõttes nimetatakse protestantideks vürstide ja linnade liitu, kes Speyeri riigipäeval 1529 kirjutasid alla Speyeri protestatsioonile Wormsi edikti vastu, mis keelustas Lutheri õpetuse Saksa-Rooma riigis. Lähtuvalt sellest nimetatakse saksa keeleruumis protestantideks luterlikku kirikut, kuid mitte reformeeritud kirikuid; reformatsioonist lähtunud kirikuid nimetatakse saksa keeleruumis tavaliselt evangeelseteks.
Protestantismi eellugu.
Esimesed, tänini säilinud eraldujad olid 12. sajandil albilased. 
Suurim eraldumine toimus 16. sajandil reformatsiooni käigus, kui tekkisid luteri, kalvini, anglikaani ja "evangeelsed" kogudused. 
Õpetuslikult pooldatakse emakeelset jutlust ja pühakirja. Protestantismis on arvamuste ja teoloogiliste koolkondade paljusus ja piirkonniti erinev jumalateenistus.
Tänapäeval toimub üksikkoguduste ja koguduste liitude vahel oikumeenia ehk koostöö kirikute ja koguduste nõukogu kaudu (Euroopa Kirikute Nõukogu), aga ka vahetult üksikkristlaste tasandil.
Salzach

Salzach on jõgi Alpides, Inni suurim lisajõgi. 
Salzach algab Austrias Kitzbüheli Alpides 2300 m kõrgusel merepinnast. Ta voolab ülemjooksul Kõrg-Tauerni ja Salzburgi Alpide vahelises orus itta. Seejärel pöördub ta põhja ja murrab läbi Salzburgi Alpide. Alamjooksul voolab Salzach läbi Baieri kiltmaa ja suubub Saksamaal Braunau lähedal 344 m kõrgusel merepinnast paremalt Inni. 
Suurim jõeäärne linn on Salzburg. 
Jõe pikkus on 225 km, millest 59 km moodustab Saksamaa ja Austria vahelise piiri. Jõe valgla on 6700 km². Keskmine vooluhulk on 11 km enne suuet Burghausenis 251 m³/s.
Saksamaal on võimalik umbkaudu 40 km ulatuses (Laufenist Burghausenini) jõekaldal jalutada.
Ajalugu.
Salzachi nimi tuleb saksa sõnast "Salz", mis tähendab soola. Enne raudteede rajamist 19. sajandil oli jõgi tähtis soolatransporditee.
Kuni 1791. aastani oli jõe ametlik nimi Salza.
1571. aastal oli jõel üleujutus, milles hukkus 2226 inimest. 25. juunil 1786 toimunud üleujutuse kõrgveemärk on linnas tänapäevani alles. 14. septembril 1899 mõõdeti vooluhulgaks 2300 m³/s, 7. septembril 1920 2200 m³/s ja 13. augustil 1959 2100 m³/s.
Suurveed on sageli kahjustanud üle jõe ehitatud sildu. 1959. aasta üleujutus viis ära koguni üle Salzachi viiva kiirtee silla.
Suur Karujärv

Suur Karujärv (ka "Suur-Karujärv", inglise keeles "Great Bear Lake") on järv Põhja-Ameerikas Kanadas.
Järve pindala on 31 153 km² ja kaldajoone pikkus 2719 km. Tema maht on 2240 km³, suurim sügavus 446 ja keskmine sügavus 72 meetrit. Järv asub 186 meetri kõrgusel merepinnast. Tema valgla pindala on 114 717 km². Järve soolsus on 0‰.
Suur Karujärv on pindalalt Kanada suurim, Põhja-Ameerikas suuruselt neljas ning maailma suuruselt kaheksas järv.
Suurest Karujärvest voolab välja Suur Karujõgi, mis on Mackenzie lisajõgi.
Suur Karujärv asub metsakasvu põhjapiiril.
Sahhalin

Sahhalin (vene keeles Сахалин, jaapani keeles 樺太 (Karafuto), サガレン (Sagaren)) 
on Venemaale kuuluv saar Vaikses ookeanis. 
Sahhalini eraldab läänes asuvast Euraasia mandrist Tatari väin (viimase kitsaim osa on Nevelskoi väin). Sahhalinist põhjas ja idas on Ohhoota meri, lõunas asuvast Hokkaidō saarest eraldab teda La Pérouse'i väin, edelas asub Jaapani meri .
Sahhalini pindala on 76 400 km2 (teistel andmetel 72 493 km2 ). Rannajoon on 3166 km pikk. Saar on mägine, kõrgeim tipp Lopatini mäetipp on 1609 m kõrge .
Sahhalini suurim linn ja halduskeskus on Južno-Sahhalinsk (174 700 elanikku). Teised suured linnad on Korsakov (35 000), Holmsk (31 400), Ohha (26 100), Poronaisk (16 600), Nevelsk (14 700), Uglegorsk (12 000) ja Dolinsk (11 500, kõik 2009. aasta andmed). Suur maailma atlas märgib vähemalt 10 000 elanikuga linnadena veel Aleksandrovsk-Sahhalinski ja Nogliki .
Ajalugu.
Arheoloogilised leiud näitavad, et inimesed elasid Sahhalinil juba paleoliitikumis, 20 000 – 25 000 aastat tagasi, kui jääajal alanes maailmamere tase ja Sahhalin omandas maismaaühenduse mandriga, samuti Hokkaidōga.
Neoliitikumis, 2000–6000 aastat tagasi, asusid saarele paleoasiaadid, tänapäeva Sahhalini põlisrahvad: saare põhjaossa nivhid ja lõunaossa ainud. Need rahvad elasid saarel kuni 17. sajandini kahekesi, kuid eraldatult. Nivhid käisid läbi Amuuri suudmes asunud hõimudega, ainud Hokkaidō ainudega. Ent nende materiaalne kultuur ja eluviis oli sarnane: mõlemad tegelesid koriluse, kalapüügi ja jahipidamisega.
17. sajandil ilmusid saarele tunguusi keeli kõnelevad rahvad: korilased ja põdrakasvatajad evengid ning orokid, kes evenkide mõjul samuti hakkasid põtru kasvatama.
1855 Venemaa ja Jaapani vahel sõlmitud lepingu kohaselt jäi Sahhalin Venemaa ja Jaapani jagamatusse ühisomandisse. 1875 sõlmisid need riigid Peterburi lepingu, mille kohaselt Sahhalin läks täies koosseisus Venemaale, kuid vastu andis Venemaa kõik Kuriili saared. Kohe seejärel, 23. mail 1875 võeti vastu seadus, millega Sahhalinist sai asumisele saatmise paik ja millega Sahhalinile asutati sunnitöövangla. Venelased asutasid 1882 asula, mis tänapäeval kannab nime Južno-Sahhalinsk (asutamise ajal Vladimirovka).
Vene-Jaapani sõjas võitis Jaapan Venemaalt Portsmouthi rahuga poole Sahhalini. Piir läks mööda 50. põhjalaiuskraadi ja jagas saare kaheks, Venemaale jäi 3/5 territooriumist.
11. augustil 1945, mõni päev enne Jaapani alistumist Teises maailmasõjas tungisid Nõukogude Liidu väed Lõuna-Sahhalinile. Jaapanlaste visa vastupanu kestis kuni 21. augustini, seejärel tehti vaherahu. Nõukogude väed viisid vallutuse lõpuni 25. augustil, hõivates pealinna Toyohara (praegu Južno-Sahhalinsk). Sõja tulemusena läksid kõik Kuriili saared ja kogu Sahhalin NSV Liidule, kuid rahuleping ja piirileping jäid sõlmimata, mistõttu juriidiliselt kuulub endiselt pool Sahhalini Jaapanile.
Konfessioon

Ladinakeelsest sõnast "confessio" (tunnistus, ülestunnistus, ka süü ülestunnistus ja hilisemas ajaloos patutunnistus ehk piht) tuletatud nimisõnaga tähistatakse tänapäeval kuulumist mõne kiriku (luterliku, õigeusu, katoliku, reformeeritud jne), denominatsiooni või koguduste liidu liikmete hulka. Selle sõna vanakiriklik algne tähendus pani olulise rõhu usu tunnistamisele. Oma usust avaliku tunnistuse andmise ja tõendamise jaoks kasutatud kreekakeelne sõna "martyreō" oli sarnane ladinakeelse "confessio" tähendusega. Kuna usu tunnistamine võis viia usukannatuseni ning kuni surmani välja, tähistati surmaga lõppenud usu tunnistamist kreekakeelsest sõnast tuletatuna martüüriumiga. Paralleelselt sellega hakati vajadusel surmanuhtluseks valmis usu tunnistajaid kutsuma ladinakeelse sõnaga "Confessores."
Reformatsiooni ajal ja sellest alates hakati sõnaga "Confessio" tähistama usulausete ja õpetuste kokkuvõtet. Nii kannab luterlik Augsburgi usutunnistus aastast 1530 pealkirja "Confessio Augustana." Šveitsi reformaatorite tööna kirjutati usutunnistuslikud dokumendid "Confessio Helvetica prior" (1536) ja "Confessio Helvetica posterior" (1562) ning sellest alates ilmus uute usutunnistuslike osaduskondade erinevaid usuliste põhijoonte kokkuvõtteid, mille tulemusena hakati erinevaid usukogukondi nimetama konfessioonideks, mis saavutas oma kõrgpunkti 19. sajandil. Tänapäeval mõistetaksegi konfessioonidena rohkem või vähem organiseerunud ning ühtseid usutunnistuslikke õpetuslauseid järgivaid kirikuid, usulisi ühendusi ja denominatsioone.
Konfessioonidel on peale õpetuslike kokkulepete ka sisemist elu korraldavad kirjutatud ja kirjutamata mentaliteedi markerid ja praktikad (amet, liturgia, sakramendid, pühadering jne), mis kokku kujundavad konfessionaalse identiteedi. Pikema aja jooksul kujuneb ka teadlikkus oma konfessiooni ajaloost. Sarnaseid õpetusaluseid tunnistavad konfessioonid moodustavad vahel ka konsultatiivseid liitusid ja ühiseid eesmärke teenivaid tööorganeid nagu Eesti Kirikute Nõukogu (EKN), Evangeelsete Kirikute Osadus Euroopas (EKOE) jt.
Oikumeenia

Oikumeenia tähendab kristlikus maailmas koostööd konfessioonide vahel. Oikumeenia alus on teoreetiline Kristuse kirik, kuhu kuuluvad kõik ristitud. Kirik on aja jooksul lagunenud roomakatoliku, õigeusu ja protestantlikeks "kogudusteks". Peale selle on hulk sekte, kes ei tunnista kiriku oikumeenilist ühtsust.
Oikumeenia ajaloost.
1992. aastal Porvoo ühisavaldus, Põhja-Euroopas uus osaduskond: anglikaani, Šoti, Iiri, Põhja- ja Baltimaade kogudused kooskõlastasid ühise arusaama piiskopiametist.
1997. aastal alustasid katoliku kogudused ja luteri kogudused tihedamat koostööd. Alusdokument "Ühisavaldus õigeksmõistuõpetusest".
Oikumeeniline meedia.
Kristlik portaal Kaev.net - Eesti kristlaskonda esindav portaal, kus on uudised, artiklid, pildid, videod, usukogemused, arvamused, jutlused, üritused, foorum, blogid ja mängud. Kristlikud uskkonnad, mida aktsepteerib Eesti Kirikute Nõukogu, on Kaevus erineval moel esindatud.
Polüteism

Polüteism ( &lt; kreeka keeles "poly" palju + "theos" jumal) on paljusid jumalaid tunnistav immanentne usundivorm (religioonivorm). 
Polüteismi puhul on erinevatel jumalatel erinevad funktsioonid ja atribuudid. Konkreetsetel kommunikatsioonijuhtudel (jumalateenistus, palve) pöördutakse tihti just selle jumala poole, kes vastaval puhul kõige paremini sobib pöörduja ootuste ja vajadustega.
Polüteismi ja monoteismi astmestatud vahevormi nimetatakse henoteismiks.
Palve

Palve on soovi avaldamine. 
Igapäevases tähenduses võib palve olla lihtsalt viisakas sooviavaldus: "Palun ulata see raamat mulle!", "Mul on sulle palve: katsu vähem suitsetada!", Jakob Hurda "Paar palvid Eesti ärksamaile poegadele ja tütardele" jne.
Religioosses tähenduses võib palve (palvetus, palumine) olla pöördumine kõrgemate vaimsete vägede poole. 
Religioosne palve.
Religioosses kontekstis on palve teatav vaimne praktika, mille puhul isik (palvetaja) avaldab oma soovi vaimse väe kandjale (Jumalale, pühakule vm pühale isikule või objektile). Selles mõttes erineb palve meditatsioonist. 
Palve võib olla sõnaline või sõnatu, hääleline või hääletu. Palve võib olenevalt usundist olla ettemääratud sõnastusega või vaba või koosneda mõlemast. Palve võib olla nii individuaalne kui ka kollektiivne. 
Religioosse palvega võidakse soovida midagi endale kui ka teistele.
Palve sisu.
Palve alguses võib olla pöördumine kõrgema väe poole ("Meie isa...", "Ave Maria...") ning selle lõpus võib olla vormeleid suhtlemise lõpetamiseks, kõrgema väe ära saatmiseks. 
Palve ehk palumine ise on kõrgemale väele oma soovi avaldamine, et toimuks midagi, mis ei ole palvetaja enda võimuses. See võib olla lühike ja lihtne ("Issand, halasta!", "Anna meile rahu!") või pikem ja keerulisem (Meieisa palve, Ave Maria, litaaniad). 
Palvele kui sooviavaldusele võib lisanduda tänu ja kiitus. 
Tänamine on tänulikkuse ehk tänu avaldamine kõige hea eest, mida on saadud (""Gloria"). 
Kiitus on au osutamine kõrgemale vaimsele väele, selle ülistamine ("Sanctus").
Palve võib sisaldada ka muid osiseid: usu kinnitamist ("Credo""), pihtimust, selgitust jne.
Palve vormid.
Palve esitamise vorm võib olla väga mitmesugune. Palve võidakse esitada vaid mõttes (nn sõnatu palve), sosinal, vaevukuuldavalt, selge häälega, karjudes, retsiteerides, lauldes jne. Muusika ajalugu tunneb väga suurt hulka palvetekstidele kirjutatud muusikateoseid. Palve võib olla palvetajatele vaimuliku poolt kordamiseks (järele laulmiseks) ette öeldud (lauldud). Palveid võib lugeda palveraamatust jne. 
Matteuse evangeeliumis õpetab Jeesus oma jüngreid õigesti palvetama ning esitab neile Meieisa palve. 
Palvega võivad kaasneda või sellele eelneda või järgneda paljud muud religioossed toimingud: küünalde süütamine ja paigaldamine, viiruki vms põletamine, ohverdamine (kingitused mitmesugusel kujul: lilled, väärisesemed, raha, toit, jook, riide-esemed vms) eesmärgiga tugevdada palve mõju ja sidet kõrgema väega. 
Palvele võib järgneda ootus, et kõrgema vaimse väe poolt tuleb mingi märguanne või vastus palve kuulda võtmise ja loodetava täitmise kohta. Enamasti tõlgendatakse vastusena mõne ebahariliku sündmuse toimumist (ime).
Liturgia

Liturgia (kreeka keeles λειτουργία "leiturgía", 'avalik teenistus') on kindla korra järgi peetav jumalateenistus. 
Katoliiklased nimetavat liturgiat missaks ja õigeusklikud kasutavad liturgia mõistet ainult armulauaga jumalateenistuse kohta.
Kristluses on jumalateenistus kindla korra järgi läbi viidud riitus, mis sisaldab pühakirja lugemist, palveid jmt. 
Jumalateenistuse raamistik.
Ordinaarium ehk jumalateenistuse muutumatud osad (neid järgivad nii katoliiklased kui protestandid):
Kõigile neile ladinakeelsetele osadele anti ka eestikeelne tähendus.
Propriumi ehk jumalateenistuse muutuvate osade hulka kuuluvad piiblitekstid, jutlus, koraalid, algussalmid, armulauapalve.
Luteri kiriku jumalateenistuse kord on kirjas Agendas, mis on õpetajale käsiraamatuks jumalateenistuse läbiviimisel. 
Liturgilised vahendid.
krutsifiks - mensa - tabernaakel - pateen - tsiboorium - korporaal - pallum - oblaat
Liturgilised rõivad.
amiktus - alba - dalmaatika - kaasula - pluviaal - ornaat
Liturgilised insiigniad.
stoola - maniipel - pallium - mitra
Vaimulik

Vaimulik on eesti keeles:
Paljudes religioossetes traditsioonides saadakse vaimulikuks pühitsuse või õnnistuse kaudu, mille annab teine, kõrgem vaimulik (budismis, katoliikluses ja õigeusus näiteks ordinatsiooni kaudu).
Seisuslikes ühiskondades moodustavad vaimulikud tihti omaette seisuse. Nii oli see näiteks keskaegses Euroopas, sealhulgas Eestis, kus vaimulikel oli eraldi õiguslik staatus, privileegid ja kohustused.
Vaimulike eelkäijateks on peetud nõidu ja šamaane.
Saar

Saar on täielikult veega ümbritsetud maismaa. 
Saare mõiste alla ei mahu kivid ja mandrid. Seega otsustab suurus, kas tegemist on saarega või mitte. Kindlat suuruse alammäära siiski pole. Ülempiiriks on väikseim manner Austraalia.
Enamasti mõeldakse saarte all meresaari, kuid ka jõe- ja järvesaared on saared.
Väikseid saari nimetatakse laidudeks, rahudeks, nasvadeks, mäkkideks, kivideks, kuivadeks jne.
Üksteisele lähedal asuvad saared moodustavad saarestiku.
Liigitamine.
Saari on mandrilisi ja ookeanilisi. Mandrilised saared asuvad mandrilisel maakoorel, ookeanilised saared on aga vulkaanilisel teel ookeani põhjast üle merepinna kerkinud. Kõik järve- ja jõesaared on mandrilised, kui nad just ei asu ookeanilisel saarel. 
Mandrilised saared võivad tekkida väga mitmel moel: eelmainitud järve- ja jõesaared; mandriga ühenduse kaotanud endised mandri osad nagu Suurbritannia; riftistumise tõttu mandrist eraldunud mandrilise maakoore plokid ehk mikrokontinendid nagu Madagaskar; isostaatilise maakerke tagajärjel merest kerkinud saared nagu Saaremaa; setete kuhjumise teel tekkinud barjäärsaared, mida võib leida näiteks Mehhiko lahe kaldal; skäärid, mis on tekkinud pealetungiva liustiku kulutatud kristalsest aluskorrast; veest välja ulatuvad liustikutekkelised voored, näiteks Naissaar; merepinnast kõrgemale ulatuvad liustiku kunagist servaasendit märkivad otsamoreenid, millest tekkinud saari võib leida Väinameres. Meteoriidi kukkumisel madalasse merre võivad tekkinud kraatri vallid samuti üle merepinna ulatuda. Nii oli see sadu miljoneid aastaid tagasi, kui merre kukkus meteoriit, mille jälge tunneme tänapäeval Kärdla kraatrina. Saarte tekkimiseks on võimalusi teisigi.
Ookeanilised saared on ümbritsetud ookeanilisest maakoorest. Keset ookeani asuvad saared on enamasti tekkinud seetõttu, et nende all on suure vulkaanilise aktiivsusega piirkond, nn kuum täpp. Nii on tekkinud näiteks Kanaari saared. Et kuum täpp püsib ühe koha peal paigal, tema kohal asuvad laamad aga liiguvad, tekib mõnikord terve vulkaaniliste saarte ahelik, nagu näiteks Hawaii saared. Mõned kuuma täpi kohal asuvad saared paiknevad lisaks veel ookeani keskahelikus, mis suurendab nende vulkaanilist aktiivsust. Sellised on näiteks Island ja Jan Mayen. Vulkaanilise saare ümber võib sobivate tingimuste korral tekkida korallriff. Kui saar vajub erosiooni tõttu merepinnast allapoole, peavad korallid vajumistempoga sammu, kasvatades riffi kõrgemaks. Seetõttu tekivad valdavalt ümarad korallrahud ehk atollid.
Pastor

Pastor (ladina keeles "pastor", karjane) ehk (kiriku)õpetaja on protestantlike koguduste vaimulik. Õiguslikult sarnaneb preestriga.
Kuningriik

Kuningriik on monarhistlik riik, mille peaks on kuningas või kuninganna. Kuningriik võib olla osa keisririigist.
Piiramatu kuningavõimuga riigi korral räägitakse absoluutsest monarhiast. 
Tänapäeval on enamikus kuningriikides konstitutsiooniline monarhia, kus kuninga võim on piiratud (tihti on kuningale jäetud vaid esindusfunktsioonid).
Enamasti on kuningad sünnijärgsed, kuid on olnud kuningriike, kus kuningaid valiti (näiteks Poola).
Tänapäeva kuningriigid:
Utoopia

Utoopia on hüpoteetiline ideaalriik või ideaalne ühiskond. Ka on selle sõnaga tähistatud selliste ühiskondade loomiseks reaalselt asutatud kogukondi. Utoopiaks võidakse nimetada ka mõne sellise riigi või ühiskonna kirjeldust. Kõnekeeles nimetatakse utoopilisteks häid, kuid mingitel põhjustel mitteteostatavaid ettepanekuid. Utoopia vastandiks on düstoopia.
Termin pärineb Thomas More'i teosest "De Optimo Reipublicae Statu deque Nova Insula Utopia", mida tavaliselt teatakse pealkirja "Utoopia" all. More lõi sõna "utoopia" kahest kreekakeelsest neologismist – "outopia", mis tähendab mitteeksisteerivat kohta, ja "eutopia", mis tähendab head kohta.
Idealism

Idealism on teoreetilises filosoofias mis tahes positsioon, mis peab vaimu, teadvust või ka keelt mateeria suhtes kas ontoloogiliselt või tunnetuslikult primaarseks.
Idealismi mõistet kasutatakse eelkõige subjektiivse idealismi kohta, mis peab primaarseks üksikisiku teadvust või vaimu: 
Idealismi vastandpositsioon on materialism.
Kui aga idealismi all mõistetakse seisukohta, et füüsiline maailm reaalselt ei eksisteeri, siis on idealismi vastandiks realism.
Idealismi esindaja on idealist.
Ajalugu.
Idealismi all võidakse silmas pidada väga erinevaid positsioone ja suundi filosoofia ajaloos.
Platon.
Platoni filosoofiat võib tõlgendada nii, et reaalselt ei ole olemas mitte konkreetsed üksikud asjad (partikulaarid), vaid need "üldised asjad" (universaalid, eidosed, "ideed"), mis on üksikutele asjadele ühised. Sellist õpetust nimetatakse platonismiks või Platoni realismiks (realismi ja nominalismi vastanduse kontekstis, ühena universaalideprobleemi lahendustest). Hoolimata sellest, et realismi ja idealismi teises tähenduses vastandatakse, on siin tegemist idealismiga (objektiivse idealismi ühe vormiga), sest mittemateriaalseid universaale peetakse selles õpetuses primaarseteks materiaalsete asjade suhtes.
Berkeley.
George Berkeley püüdis välja selgitada, mida on võimalik kindlalt teada, ning leidis, et teadmine peab põhinema tajumustele. Ta jõudis järeldusele, et reaalsed on üksnes tajumused ise ning mingit reaalset objekti nende taga ei ole. See seisukoht on liigitatud subjektiivse idealismi alla. Seda nimetatakse ka dogmaatiliseks idealismiks. Sellise positsiooni puhul tekib küsimus, miks inimestel on enam-vähem ühesugused tajumused. Berkeley väitel on asi selles, et Jumal on tajumuste vahetu põhjus.
Idealismi kriitika.
Engels.
Marksistlikus filosoofias tõlgendatakse idealismi ühena võimalikest vastusest olemise ja mõtlemise vahekorra küsimusele ehk filosoofia põhiküsimuse esimese poolele. See arusaam on pärit Friedrich Engelsi artiklis "Ludwig Feuerbach ja saksa klassikalise filosoofia lõpp" (1886).
Akadeemia

Akadeemiaks nimetatakse teatud tüüpi teaduslikku uurimisasutust või kõrgkooli. See nimetus tuleneb Platoni sellenimelise asutuse nimest. Renessansist peale on seda hakatud kasutama mitmesuguste asutuste nimetamiseks.
Platoni Akadeemia.
Platoni asutatud filosoofiline kool Ateena lähedal tegutses 385 eKr – 529 pKr.
Kool on saanud nime oma asupaiga järgi Ateena Hekademeia-nimelises hiies (hilisematel aegadel eeslinnas), millele omakorda andis nime heeros Akademos. Hekademeia oli pühapaik, mida lisaks Akademosele on seostatud ka Dioskuuride (Kastori ja Polydeukese) ning Dionysose kultusega.
Platon asutas Akadeemia Pythagorase Liidu eeskujul ning tal olid juriidilise isiku õigused. Akadeemia liikmed tasusid igal kuul liikmemaksu. Õpetajad ja õpilased elasid koos asutusele kuuluvais hooneis. Loengud ja väitlused toimusid tunniplaani järgi.
Platoni Akadeemiat vastandatakse sageli hiljem Aristotelese asutatud Lykeionile (ehk peripateetikute koolile). Aristoteles asutas Lykeioni just sellepärast, et Platon pärandas kooli juhtimise ja varanduse käsutamise õiguse mitte talle, vaid oma õepojale Speusipposele. Edaspidi Akadeemia juhataja valiti.
Ehkki Akadeemia tähtsus aegade jooksul muutus, on selle õpilaste seast kasvanud silmapaistvaid filosoofe, sealhulgas Aristoteles, Archesilaos ja Proklos.
Ida-Rooma keiser Justinianus I lasi paganliku filosoofiakooli sulgeda 529 pKr.
Akadeemia asukoht avastati taas 20. sajandil; suur osa sellest on praeguseks välja kaevatud.
Tänapäevased akadeemiad.
Esimese uusaegse akadeemia asutas Firenzes Cosimo de' Medici 15. sajandi keskel; selle keskseks kujuks sai Marsilio Ficino (Marsilius Ficinus).
Mitmel maal on asutatud rahvuslikud teadusakadeemiad. Nende hulka kuuluvad näiteks "Académie Française", Briti Akadeemia, Venemaa Teaduste Akadeemia ja Eesti Teaduste Akadeemia. Erialaakadeemiatest tuntumaid on ehk Ameerika Filmikunsti ja -teaduse Akadeemia (Academy of Motion Picture Arts and Sciences).
Akadeemia-nimelisi kõrgkoole: Ameerika Ühendriikide Mereväeakadeemia, Ameerika Ühendriikide Sõjaväeakadeemia West Pointis, Sibeliuse Akadeemia jne; Eesti Kunstiakadeemia, Viljandi Kultuuriakadeemia, Eesti Mereakadeemia jts.