Punapanda

Punapanda ehk panda (ka "punane panda", "väike panda". "tulikass"; "Ailurus fulgens") on kiskjaliste seltsi kuuluv imetajaliik. Ta elab mägistes metsades Ida-Himaalaja ning Edela-Hiina piirkonnas. Punane panda on looduskaitse all, IUCN on klassifitseerinud ta eriti ohustatud liigiks. Arvatakse, et looduses elab teda alla 10 000 isendi. Punapandade kaitseks on seadused, kuid nende populatsioon väheneb jätkuvalt elupaikade hävinemise ja killustumise, salaküttimise ja inbriidingu tõttu.
Punapanda on väike, veidi suurem kui kodukass. Tal on kirev roostepunane karvkate, sihvakad jalad, pikk kohev saba ning lühemate esikäppade tõttu taaruv kõnnak. Toitumisviisilt on punapanda omnivoor, ta võib süüa mune, linde, putukaid ja pisiimetajaid, kuid peamiselt toitub ta siiski bambusest. Ta on öise ja üksildase eluviisiga, päeviti on ta paikne.
Punapanda on oma perekonna ja sugukonna ainus elav liik. Varem peeti teda pesukarulaste sugukonda kuuluvaks, kuid fülogeneesi uurimisel selgus, et punane panda moodustab omaette sugukonna pandalased, mille ainus liik ta on. Tunnustatud on kaks alamliiki. Uuematel andmetel on aga alust arvata, et need kaks alamliiki on niivõrd erinevad, et neid tuleks pidada eri liikideks.
Punapanda ei ole hiidpandaga lähedases suguluses.
Välimus.
Punase panda kehapikkus on 50–64 cm, saba lisab pikkusele 28–59 cm. Isased kaaluvad 3,7–6,2 kg, emased 3–6 kg. Tema karvastik on pikk ja pehme, seljal roostepunane, kõhupoolel mustjas, robustse kujuga heledal näol on tumedad nn pisaratriibud. Nägu kattev valge nn mask sarnaneb pesukaru maskiga, kuid igal isendil võib see olla erinev. Tal on keskmise suurusega püstised kõrvad, must nina ja mustad silmad. Tema pikk kohev saba, mida kaunistavad vahelduvad kollased ja punased ookrivärvi põikitriibud, täidab tasakaalu tagamise ja varjevärvuse funktsiooni. Jalad on musta värvi ja lühikesed, käpataldu katab tihe karv, mis kaitseb pandat külma eest lumistel ja jäistel pindadel liikudes.
Punane panda on kohastunud bambusest toituma; tal on selleks tugevad, sissepoole kaardus, teravad poolsissetõmmatavad küünised, mis kergendavad peente okste, lehtede ja puuviljade haaramist. Nii punasel pandal kui ka hiidpandal on nn valepöial, mis on tegelikult randmeluu pikendus. Ronides puu otsast pea ees alla, pöörab punane panda oma pahkluud, et kontrollida oma laskumist – ta on üks vähestest ronivatest liikidest, kes seda suudab.
Levila ja elupaik.
Punane panda on Himaalaja parasvöötme metsade endeemne liik; ta levila ulatub eelmägedest Nepalis kuni Hiinani.
Punane panda elab mägistel (kõrgusel 2200–4800 m) aladel, kus temperatuur muutub aasta jooksul vähe, jäädes 10 ja 25 °C vahele. Ta eelistab mägiseid leht- ja okaspuu segametsasid, eriti selliseid, kus kasvab vanu puid ja alusmetsas on rohkelt bambust.
Punase panda levila on katkendlik. Säilinud on kaks alamliiki:
Eluviis.
Käitumine.
Punane panda on territoriaalse üksildase eluviisiga, välja arvatud paaritumisajal. Ta on vaikne loom, kes suhtleb sädistades, siutsudes, vilistades. Ta tegutseb öösel ja hämaruses ning päeval magab puuokstel või puuõõnsustes. Kui on palav, siis panda sirutab end oksal magades välja ja jätab jalad kõlkuma; külma ilmaga aga tõmbab ta saba endale ümber, hoides nii end soojas. Tema jaoks on ümbruse optimaalne temperatuur 17–20 °C, üle 25 °C ta ei talu.
Pärast ärkamist hakkavad punased pandad oma kasukat puhastama. Nagu kasski, lakuvad punased pandad oma esikäppasid ja siis hõõruvad oma karva käppadega. Lisaks hõõruvad nad end puude ja kivide vastu. Pesemisega valmis, võtavad nad oma territooriumil ringkäigu ette, märkides piire uriini ja pärakunäärme muskuslõhnalise nõrega. Toitu otsivad punased pandad nii maapinnalt kui ka puude otsast. Nad võivad kasutada oma esikäppasid, et toitu suhu panna.
Punase panda vaenlasteks on lumeleopardid, kärplased ja inimesed. Kui nad tunnetavad ohtu, üritavad nad põgeneda, ronides kivide või puude otsa. Kui põgeneda enam ei saa, tõusevad nad tagajalgadele, et paista suuremad, ja kaitsevad endid oma teravate küünistega.
Toitumine.
Punased pandad on suurepärased ronijad ja toituvad peamiselt puude otsas. Bambus moodustab nende toidulauast vähemalt kaks kolmandikku, lisaks söövad nad pisiimetajaid, linde, mune, õisi ja marju.
Punane panda, nagu ka hiidpanda, ei suuda tselluloosi seedida ja seega peab ta ellujäämiseks suurtes kogustes bambust sööma. Kuna nad saavad toidust vähe energiat, siis nad veedavad enamiku oma elust süües ja magades.
Paljunemine.
Punased pandad saavad suguküpseks 18-kuuselt ja täiskasvanuks kahe-kolmeaastaselt. Täiskasvanud isendid kohtuvad looduses vaid paaritumiseks, mis toimub jaanuari keskpaigast märtsi alguseni. Emapanda tiinus kestab 112–158 päeva. Paar päeva enne poegimist ehitab emane puuõõnde või kaljulõhesse haost, rohust ja lehtedest pesa. Suvel sünnib üks kuni neli poega, kes kaaluvad 110–130 grammi, on kurdid ja pimedad.
Algul viibib emasloom peamiselt poegade juures, kuid pärast esimest nädalat naaseb pessa vaid iga paari tunni tagant, et poegi toita ja puhastada. Ema koos poegadega vahetab tihti pesasid. Poegade silmad avanevad umbes 18-päevaselt. 90 päeva vanusena on noortel täiskasvanu karvastik ning nad hakkavad ümbritsevat uurima. Selles vanuses hakkavad nad sööma ka tahket toitu, võõrutudes piimast umbes kuue–kaheksakuuselt. Pojad jäävad koos emaga, kuni järgmisel suvel sünnib uus pesakond. Isased hoolitsevad järglaste eest väga harva.
Punase panda keskmine eluiga on 8–10 aastat, erandina kuni 15 aastat.
Ohud.
Peamiseks ohuallikaks on elupaikade hävimine ja killustumine metsade raiumise ja karjatamise tõttu. Põhjused on varieeruvad ja tihti arusaamatud. Näiteks on Indias suurimaks probleemiks elupaikade hävinemine, millele järgneb salaküttimine, kuid Hiinas on peamiseks põhjuseks küttimine. Viimase 50 aasta jooksul on Hiinas punaste pandade populatsioon vähenenud 40% ja Himaalaja lääneosas veelgi rohkem.
Metsade raiumine takistab punaste pandade levikut ning põhjustab elupaiga killustumist. Otsest konkurentsi kariloomadega toidu pärast ei ole, kuid karjamaade intensiivne tallamine vähendab bambuse kasvukiirust. Väikestes eraldatud gruppides elavaid loomi ohustab inbriiding, geneetilise mitmekesisuse vähenemine ja isegi väljasuremine. Lisaks hävitatakse lageraie käigus pesapuid ning mõnede bambuseliikide soodsaid kasvukohti.
Edela-Hiinas kütitakse punaseid pandasid karusnaha pärast, eriti kõrges hinnas on kohevad sabad, millest tehakse mütse. Sealses piirkonnas kasutatakse karusnahka tihti tseremooniates: see on osa peiu riietusest pulmades ning arvatakse, et punase panda müts toob vastabiellunutele õnne.
Minevikus püüti punaseid pandasid loomaaedadesse müümiseks. Tänu CITES-i tegevusele on punaste pandade jaht ja müük vähenenud, kuid salaküttimine jätkub ning neid pandasid müüakse tihti erakogujatele pööraste hindadega. Mõnes Nepali ja India osas peetakse neid lemmikloomadena.
Kaitse.
Punane panda kuulub CITES-i I kategooria nimekirja. Alates 2008. aastast on ta kantud Rahvusvahelise Looduskaitseliidu punasesse nimestikku klassifikatsiooniga eriti ohustatud, sest arvatakse, et looduses elab alla 10 000 isendi. Täpset arvu on keeruline öelda, sest teda on teiste liikidega segamini aetud ning salatseva loomuse ja öise eluviisi tõttu on punase panda uurimine keeruline.
Punane panda on kõigis riikides, kus ta elab, kaitse all, ja tema küttimine on seadusevastane. Hiinas, Indias, Nepalis, Bhutanis ja Birmas on kaitse alla võetud mitmeid punase panda elupaiku.
Vangistuses.
Punased pandad kohanevad vangistuses elamisega hästi, nad on tavalised loomaaiaasukad üle maailma. 2006. aasta seisuga elas loomaaedades ja parkides üle 800 isendi.
Kultuur ja meedia.
Punane panda on India osariigi Sikkimi tunnusloom alates 1990. aastatest. Ta on olnud ka Darjeelingi teefestivali maskott.
Edela-Hiinas peetakse punase panda sabast tehtud mütsi vastabiellunute seas hea õnne talismaniks.
Meister Shifu tegelaskuju kujutab punast pandat animafilmides "Kung Fu Panda" (2008) ja "Kung Fu Panda 2" (2011).