tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Küti mõis

Küti mõis (ka Kurkülla, Kupna-Küti karjamõis; saksa keeles "Kurküll") oli rüütlimõis Viru-Jaagupi kihelkonnas Virumaal, tänapäeva Küti küla lähedal Vinni vallas Lääne-Virumaal.
Ajalugu.
Küti mõis oli keskajal Saksa ordu Liivimaa ordu majandusmõis. Esmamainitud kirjalikes allikates 1473. aastal. Enne 1581. aastat kuulus Küti kroonumõisana Rakvere linna alla, seejärel Rootsi kroonile. 1582. aastal sai Halsten Nilsson Küti mõisa vahetusena temalt 1582. aastal ära võetud Buxhöwdeni/Neeruti mõisa eest, pärast tema surma 1598. aastal läks mõis uuesti kroonule tagasi. Rootsi kuningas Gustav II Adolf kinkis Harju-Viru õiguse järgi Küti mõisa Gerdt Skyttele/Schützile, kes 1676. aastal pantis Küti mõisa Norra ja Jõgisoo mõisate omanikule Georg (Jürgen) von Knorringule. 1685. aastal mõis redutseeriti, kuid jäi Schützide kätte rendile. 1725. aastal ostis rittmeister Ewold Gustav von Schütz, pärandavara jagamise lepinguga oma õe Margaretha Elisabeth von Rosenthalilt ja surnud õe Christina Esther von Tiesenhauseni lastelt nende pärandiosa (2600 riigitaalrit) välja.
1777. aastal assessor Adolph Heinrich von Anrep müüs Küti mõisa leitnant Berend Johann von Kursellile, kes omakorda müüs mõisa Hermann Johann von Fredericile. 1757. aastal oli mõisa omanik lesestunud kapteniproua Barbara Juliane von Friederici (sünd von Wrangell). Pärija, leitnant Karl Christian von Frederichi müüs isalt päritud ja emale kuulunud Kupna ja Küti mõis haagikohtunik Heinrich Otto Zoege von Mannteuffelile. Hind 52 000 rubla.
1800. aastal Eestimaa Ülemmaakohtu assessor Heinrich Otto Zoege von Manteuffel loovutas Kupna mõisa koos Võhu karjamõisa ja Merikülaga oma vennale assessor, kapten Wilhelm Johann Zoege von Manteuffelile. Wilhelm Johann Zoege von Manteuffeli (surn. 1816) pärija, poeg Heinrich Otto sai 1817. aastal Kupna ja Küti mõis koos Võhu karjamõisaga ning Merrekülli koos külaga. 1827. aasta pärandavara jagamise lepinguga sai Wilhelm Johann Zoege von Manteuffeli pärija, poeg Peter Otto Zoege von Manteuffel Kupna mõisa, Võhu karjamõisa ja Meriküla küla ning lisatingimusega Vinni ja Mõdriku mõisa raieõigusega Võhu puistus.
1837. aastal Peter Otto Zoege von Manteuffel pantis Kupna mõisa koos Võhu karjamõisa ja Meriküla külaga kolmeks aastaks Karl Georg von Essenile. Hind 75 000 hõberubla ning 1842. aastal muudeti pandileping ostu-müügilepinguks. 1847. aastal müüs Karl Georg von Essen Kupna, Küti, Meriküla ja Võhu mõis Verein zur Einführung einer Musterwirtschaft in Estlandile" (Eestimaa Mustermajapidamise Asutamise Ühingule).
1861. aastal omandasid Küti mõisa Stackelbergid: Georg Alexander von Stackelberg, kes kinkis mõisa 1909. aastal Virumaa kreisisaadik ja aurahukohtunik Georg Rudolf von Stackelbergile.
Küdema mõis

Küdema mõis (saksa keeles "Kiddemetz") oli rüütlimõis Mustjala kihelkonnas Saaremaal. Nüüdisajal jääb mõis Saare maakonda Saaremaa valda.
Mõisa omanikud olid Ditmarid.
Kõltsi mõis

Kõltsi mõis (saksa keeles "Kölzi") oli mõis Türi kihelkonnas Järvamaal.
Kõrvetaguse mõis

Kõrvetaguse mõis (saksa keeles "Körwentack") oli rüütlimõis Märjamaa kihelkonnas Läänemaal.
Mõisa omanikud olid Tiesenhausenid, Möllerid.
Kübassaare mõis

Kübassaare mõis (saksa keeles "Kübbasaar") oli Uuemõisa mõisa kõrvalmõis Pöide kihelkonnas Saaremaal.
Kääsla mõis

Kääsla mõis (saksa keeles "Käsal") oli Loodna mõisa kõrvalmõis Kullamaa kihelkonnas Läänemaal.
Kääniku mõis

Kääniku mõis (saksa keeles "Känick") oli Kodasoo mõisa kõrvalmõis Kuusalu kihelkonnas Harjumaal.
Kõiguste mõis

Kõiguste mõis (saksa keeles "Koigust") oli riigimõis Pöide kihelkonnas Saaremaal.
Kõiguste mõis eraldati 1740. aasta paiku Laimjala mõisast.
Siugumetsa mõis

Siugumetsa mõis (saksa keeles "Siugomets" või "Siugemets") oli mõis Türi kihelkonnas Järvamaal.
See oli Väätsa mõisa karjamõis. Karjamõisa kaotamisel tekkis asemele Siugumetsa küla.
Sirgu mõis

Sirgu mõis (saksa keeles "Sirgo") oli Luunja mõisa kõrvalmõis Tartu-Maarja kihelkonnas Tartumaal. Nüüdisajal jääb mõisa ala Tartu maakonda Luunja valda.
Sompa mõis

Sompa mõis (saksa keeles "Sompäh") oli rüütlimõis Jõhvi kihelkonnas Virumaal, tänapäeval jääb kunagine mõisasüda Ida-Viru maakonna Jõhvi valla Sompa küla territooriumile.
Mõisa omanikud olid Loded, Wrangellid.
Võrungi mõis

Võrungi mõis (saksa keeles "Wörring") oli riigimõis Mihkli kihelkonnas Pärnumaal. Nüüdisajal jääb mõisa ala Pärnu maakonda Lääneranna valda.
Võru mõis

Võru mõis (saksa keeles "Werrohof") oli riigimõis, kuni 1784. aastani eramõis Põlva kihelkonnas Võrumaal. Nüüdisajal jääb mõisa ala Võru maakonda Võru valda.
Liivi sõja järel oli mõis Poola Tartu vojevoodkonna Kirumpää staarostkonna folvark ehk riigimõis.
1783. aastal asehalduskorra sisseviimisel muudeti senised linnad kreisikeskusteks ja linnaõigused said tagasi Rakvere, Viljandi ja Pärnu, linnaks sai Paldiski ning uue Võru kreisi linnana rajati Võru. 1784. aastal Venemaa keisririik ostis parun Carl Ludwig von Mengdenilt 57 000 rubla eest ära Võru rüütlimõisa koos härrastemajaga ning viimane anti Võru magistraadile.
Askizi rajoon

Askizi rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaa Hakassia Vabariigis.
Rajooni halduskeskus on Askiz.
2015. aastal oli rajooni elanike arv 39 102, neist 47% hakassid, 45,4% venelased, 1,5% sakslased ja 1,2% Šoorid.
Rajoon jaguneb 14 kohalikuks omavalitsuseks, kus on kokku 64 asulat.
Võõpsu mõis

Võõpsu mõis (saksa keeles "Wöbs") oli Räpina mõisa kõrvalmõis Räpina kihelkonnas Võrumaal. Nüüdisajal jääb mõisa ala Põlva maakonda Räpina valda.
Võlla mõis

Võlla mõis (saksa keeles "Magnusdahl") oli rüütlimõis Muhu kihelkonnas Saaremaal. Nüüdisajal jääb mõis Saare maakonda Muhu valda.
Võlla mõisa rentnik oli Otto Friedrich von Buxhoevedeni (1703–1754). Mõisas sündisid Saaremaa maanõunik Matthias Christoph von Buxhoeveden (1754–1814) ja Venemaa väejuht jalaväekindral Friedrich Wilhelm von Buxhoeveden (1750–1881). 
1794. aastal kinkis Venemaa keisrinna Katariina II Võlla riigimõisa oma väimehele, Peterburi kubermangu sõjakubernerile ratsaväekindral krahv Friedrich Wilhelm Buxhoevedenile (kelle abikaasa Natalia oli Katariina II vallastütar suhtest vürst Grigori Orloviga), kes pantis 1798. aastal mõisa oma Saaremaa maanõunikust vennale, Matthias Christoph von Buxhoevedenile ja 1807. aastal müüs mõisa 50 000 hõberubla eest. 1816. aastal päris mõisa Matthias von Buxhoevdeni pärijate kokkuleppel Võlla mõisa Otto von Buxhoevden.
Võhmuta mõis (Harju-Jaani)

Võhmuta mõis (saksa keeles "Wechmuth") oli Peningi mõisa kõrvalmõis Harju-Jaani kihelkonnas Harjumaal. Nüüdisajal jääb mõisa ala Harju maakonda Raasiku valda.
Võivere mõis

Võivere mõis (saksa keeles "Woibifer") oli Avanduse mõisa kõrvalmõis Simuna kihelkonnas Virumaal. Nüüdisajal jääb mõisa ala Lääne-Viru maakonda Väike-Maarja valda.
Taebla mõis

Taebla mõis (saksa keeles "Taibel") oli rüütlimõis Lääne-Nigula kihelkonnas Läänemaal. Nüüdisajal jääb kunagine mõis Lääne maakonda Lääne-Nigula valda.
Mõisa omanikud olid Ungern-Sternbergid, Maydellid.
Taagepera-Vanamõisa mõis

Taagepera-Vanamõisa mõis (saksa keeles "Alt-Wagenküll") oli Taagepera mõisa kõrvalmõis Helme kihelkonnas Viljandimaal.
Mäkaste mõis

Mäkaste mõis (saksa keeles "Mekkast") oli Jõe mõisa karjamõis Maarja-Magdaleena kihelkonnas Tartumaal. Nüüdisajal jääb mõis Tartu maakonda Peipsiääre valda.
Männiku mõis

Männiku mõis (saksa keeles "Mennik, Tannenhof") oli poolmõis Märjamaa kihelkonnas Läänemaal. Nüüdisajal jääb mõis Rapla maakonda .
Männiku mõis eraldati Käände mõisast 1805. aastal ja oli 1865. aastani rüütlimõis, seejärel poolmõis,
Mägise mõis

Mägise mõis (saksa keeles "Mäggis") oli Seidla mõisa kõrvalmõis Järva-Madise kihelkonnas Järvamaal. Nüüdisajal jääb mõis Järva maakonda Järva valda.
Coco enne Chaneli

"Coco enne Chaneli" (originaalpealkiri prantsuse keeles "Coco avant Chanel") on Prantsusmaa 2009. aasta film, mis põhineb moelooja Coco Chaneli elulool, mille pani kirja Edmonde Charles-Roux.
Filmi lavastas Anne Fontaine, peaosa mängis Audrey Tautou.
Must vikerkaar

"Must vikerkaar" on 1989. aastal valminud Suurbritannia mängufilm.
Sisu.
Meedium Martha Travis on koos oma alkohoolikust isaga ringreisil. Spiritistlikel seanssidel astub ta kontakti pealtvaatajate surnud omaste hingedega ja vahendab neilt sõnumeid. Ühel seansil avastab Martha eneselegi ootamatult, et ta suudab kontakteeruda veel elus olevate inimeste hingedega, kes lähiajal mõrvatakse. Seetõttu sattub Martha kurjategijate huviorbiiti ning olukord muutub väga ohtlikuks.
Uuesalu mõis

Uuesalu mõis (saksa keeles "Neuhall") oli mõis Märjamaa kihelkonnas Läänemaal.
Uuesalu mõis eraldati Mõraste mõisast 1824. aastal.
Kabina mõis

Kabina mõis (saksa keeles "Kabbina") oli rüütlimõis Tartu-Maarja kihelkonnas Tartumaal. Nüüdisajal jääb mõisa ala Tartu maakonda Luunja valda.
Ajalugu.
Mõisa omanikud olid Igelströmid, Nolckenid, Bruiningkid.
Kahtla mõis

Kahtla mõis (saksa keeles "Kahtla, Kjahtla") oli riigimõis Pöide kihelkonnas Saaremaal.
Kaisma mõis

Kaisma mõis (saksa keeles "Kaisma") oli rüütlimõis Pärnu-Jaagupi kihelkonnas Pärnumaal. Nüüdisajal jääb mõis Pärnu maakonda Põhja-Pärnumaa valda.
Mõisa omanikud olid Schmidtid.Oldekopid (Victor von Oldekop)
Kaliküla mõis

Kaliküla mõis (saksa keeles "Kalliküll") oli Lustivere mõisa kõrvalmõis Põltsamaa kihelkonnas Viljandimaal.
Kalju mõis

Kalju mõis (saksa keeles "Kaljo", "Groß-Kaljo") oli rüütlimõis Kullamaa kihelkonnas Läänemaal. Nüüdisajal jääb mõisa asukoht Lääne maakonda Lääne-Nigula valda. Maastikul ei ole mõisast jälgi säilinud.
Gustav II Adolf andis 25. septembril 1614 kuus adramaad ja hiljem veel kaks adramaad Suur-Kalju külast aadlik Gerhard Hünninghusenile.
Mõisa omanikud olid Dellingshausenid ja hiljem Buxhoevedenid.
Mõis riigistati 25. oktoobril 1919.
Kaalepi mõis

Kaalepi mõis (saksa keeles "Kaulep") oli rüütlimõis Järva-Madise kihelkonnas Järvamaal. Nüüdisajal jääb mõisa ala Järva maakonda Järva valda.
Mõisa omanikud olid Wreded, Nierothid.
Kallavere mõis

Kallavere mõis (saksa keeles "Makalafer") oli Maardu mõisa kõrvalmõis Jõelähtme kihelkonnas Harjumaal. Nüüdisajal jääb mõisa ala Harju maakonda Jõelähtme valda.
Kalli mõis

Kalli mõis on mitme Eesti mõisa nimi:
Kambi mõis

Kambi mõis on mitme Eesti mõisa nimi:
Kalle mõis

Kalle mõis (saksa keeles "Kalle") oli Saiakopli mõisa kõrvalmõis Ambla kihelkonnas Järvamaal. Praeguse haldusjaotuse järgi jääb mõisakoht Lääne-Viru maakonna Tapa valla Saiakopli külla.
Kalle poolmõis eraldati Nõmmküla mõisast 1753. aastal. Mõis kuulus Michael Meurile, aga 1765. aastal ostis selle Otto Reinhold von Yhrmann. 1811. aastal läks mõis Jakob Johann von Patkuli valdusse, 1839. aastal abielu kaudu perekond Tritthofile. 1852. aastal ostis mõisa doktor Gustav-Hieronymus Ehrenbusch ning mõisa viimane omanik oli eestlane Arved Kurberg.
Mõisahooned on hävinud. Praegu asub kunagiste hoonete kohal talumaja, osaliselt on säilinud Kalle mõisa vesiveski.
Kangru mõis

Kangru mõis (saksa keeles "Konstanzenhof") oli Halinga mõis kõrvalmõis Pärnu-Jaagupi kihelkonnas Pärnumaal.
Karula mõis (Haljala)

Karula mõis (saksa keeles "Carull", ka "Karrol") oli rüütlimõis Haljala kihelkonnas Virumaal.
Ajalugu.
16.–19. sajand.
Karula rüütlimõisa on esmamainitud 1499. aastal, mil pärandusejagamise lepinguga jättis Otto Wrangell mõisa poegadele Hans ja Mauritius Wrangellile. 1581. aastal kuulus kompleks järgmisele Otto Wrangellile, ent siis läks mõis üle Rootsi riigivõimule ning anti Rootsi sõjaväelasele Arvid Stålarmile. Kuna Otto Wrangell viibis venelaste käes vangis, võõrandas kümnendi lõpus Rootsi kuningas Johann III mõisa mõisniku naise ja 12 lapse käsutusse. Mõni aasta hiljem, 1595. aastal, läks kompleks Röttger von Tiesenhauseni kasutusse. 1696. aastal panditi Karula mõis kuueks aastaks kapten Hans Christopher von Rohrile, ent pärusomanikuks oli ikkagi Wrangellide suguvõsa. 18. sajandil käis mõis läbi mitme aadliperekonna (Tiesenhausen, Uexküll, Hertzfeldt, Kursell, Hastfer) omandusest, kuni 1783. aastal soetas selle uuesti Wrangell. Kreisikohtunik Georg Johann von Wrangell pantis seda aja jooksul mitmele aadliperele (Lantinghausen, Brevern), kuni 1861. aastal omandas mõisakompleksi kindraliproua Sophie Marie von Essen. Hiljem päris selle Nikolai von Essen.
20. sajand.
Nikolai von Essen müüs mõisa 1902. aastal Nottbeckile, Berthold Eduard Johann von Nottbeckile. Kolm aastat hiljem põles härrastemaja maha ning omanik alustas uue peahoone ehitamist. Peale Eesti iseseisvumist võõrandati mõis (mille peahoone oli peaaegu valmis) 1919. aastal Eesti riigile ning kunagisest mõisahärrast sai rentnik. 28. mail 1922 süttis mõisa peahoone taas. Tolleaegse Päevalehe andmete järgi olevat tuli lahti pääsenud korstnast. 
1930. aastal ilmus Virumaa Teatajas lühiartikkel pealkirjaga "Pilk Karulale - läbisõidul": "Mõis oli omal ajal suuremaid ja rikkamaid Wirumaal, mida tõendavad eeskujulikud, kunagi korras olnud hooned. Nüüd nad muidugi kõik lagunevad. Kõige kurvastavam on näha pooleli valmisehitatud kahekordse, paekivist ja kivikatusega härrasmaja hävinemist. Maja on võrdlemisi suur ja oleks kusagil rahvarikkamas kohas kõigiti kohane ümberehitada kas rahvamajaks või ühispiimatalituse hooneks. Siin aga laguneb ta." Aasta hiljem ilmus Virumaa Teatajas kuulutus härrastemaja osade äravedamisest. Sealt ära viidud palke olevat kasutatud Vihula koolihoone ehitusel.
Nõukogude okupatsiooni ajal kuulusid Karula mõisa alad Õitsengu kolhoosile, hiljem oli nad osa Viru kolhoosist. 1970. aastatest pärineb muinsuskaitse dokumente, milles antakse ülevaade selleks ajaks säilinud mõisa kompleksihoonete seisukorrast. Tolleks ajaks oli suur osa hooneid varemetes või väga halvas seisundis. Tänapäeval on kunagiste hoonete olukord veelgi halvenenud. Kõige paremas seisukorras on mõisa tall, milles 1990. aastatel tegutses Karula kõrts, kuid mis seisab praegu tühjalt.
Muud.
Karula mõisa ja selle 19. sajandi esimeses pooles tegutsenud mõisahärrat Justus von Brevernit ning tema pereliikmeid on Ain Kütt käsitlenud 2019. aastal ilmunud kriminaaljutustuses "Risti soldati mõistatus", mis on osa sarjast "Sagadi paruni mõrvalood". 2024. aastal filmiti jutustuse põhjal kirjutatud stsenaariumi alusel neljajaoline ajalooline kriminaalsari "Von Fock".
Karala mõis

Karala mõis (saksa keeles "Karral") oli riigimõis Kihelkonna kihelkonnas Saaremaal. Nüüdisajal jääb mõis Saare maakonda Saaremaa valda.
Karkuse mõis

Karkuse mõis (saksa keeles "Karkus") oli rüütlimõis Ambla kihelkonnas Järvamaal. Nüüdisajal jääb mõis Lääne-Viru maakonda Tapa valda.
Omanikud.
Karkuse mõis kuulus algselt Järvajõe mõisa juurde, 1637. aastal eraldati mõis aga Järvajõe mõisast. Eraldamise ajal kuulus mõis Poortenite perekonnale, 1650. aastal said Karkuse mõisa omanikeks Mohrenschildtid. 
1765. aastal läks mõis von Fockide perekonna valdusse, olles ühtlasi ka Tapa mõisa karjamõis. Von Fockide valdusse jäi mõis kuni võõrandamiseni, Karkuse mõisa viimaseks omanikuks jäi Axel Magnus Ludwig Eduard von Fock.
Mõisahooned.
Mõisa peahoone on täielikult hävinenud, säilinud on üksnes mõisa kuivati, mis on samuti lagunemisjärgus. Osaliselt varemetes on ka muud kõrvalhooned.
Kassi mõis

Kassi mõis (saksa keeles "Kaschhof") oli Uue-Antsla mõisa kõrvalmõis Urvaste kihelkonnas Võrumaal.
Kasenurme mõis

Kasenurme mõis (saksa keeles "Kassenorm") oli Käända mõisa kõrvalmõis Kullamaa kihelkonnas Läänemaal.
Kasari mõis

Kasari mõis, Kassari mõis (saksa keeles "Kasargen, (Gut) Kasargen; Klein-Kesküll; Kiwiszel; Kasarien; klein Käskül"; vene keeles "Мз. Казаргенъ; Им. Казаргенъ") oli rüütlimõis Kirbla kihelkonnas Läänemaal.
Mõisa omanikud olid Bodiscod, viimane omanik advokaadist Alexander Eduard Woldemar von Bodisco. 1867. aastal võttis Kasari mõisa rendile eestlasest rentnik Ollino, Kasari mõis oli kahe inimpõlve jooksul rendil, kokku üle 50 aasta.
Kastolatsi mõis

Kastolatsi mõis (saksa keeles "Kastolatz") oli riigimõis Otepää kihelkonnas Tartumaal.
Kaubi mõis

Kaubi mõis (ka Uue-Pornuse mõis; saksa keeles "Neu-Bornhusen") oli rüütlimõis Halliste kihelkonnas Pärnumaal.
Kaubil oli kolm karjamõisa: Ereste, Hendrikumõisa ja Kõrgemäe.
Mõisa kahekorruseline peahoone on tänapäeval varemetes.
Ajalugu.
Kaubi mõis eraldati Johann von Schlippenbachile kuuluvast Vana-Pornuse (tänapäeval lihtsalt Pornuse) mõisast 6. juunil 1678. Mõis asus samanimelise talu maadel, mida on esmamainitud 1624. aastal. Kaubi haldajaks sai Friedrich Johann von Schlippenbach. Pärast tema surma päris mõisa tema poeg Reinhold Johann von Schlippenbach. Kuna kummalgi Friedrich Johanni pojal järeltulijaid polnud, läks mõis edasi tema vennale Gustav Wilhelm von Schlippenbachile. Gustav Wilhelm jättis mõisa enda pojale Georg Gustav von Schlippenbachile. Viimane müüs 22. märtsil 1725 mõisa 6769 taalri eest krahv Moritz Possele, kes omas elu lõpuks lähiümbruses ka Abja, Laatre ja Veelikse mõisat. Moritzi järel valitses mõisa Eberhard Gustaf Posse, kes müüs 18. märtsil 1760 mõisa 13 000 rubla eest Joachim Heinrich von Oettingenile.
Kaubi mõisa päris Joachim Heinrichi poeg Reinhold Axel von Oettingen, kes 27. aprillil 1823 selle 32 000 hõberubla eest Elisabeth Juliana von Bockile müüs. Oettingen eraldas mõisast Naistevalla küla, mille müüs 1833. aastal 6000 hõberubla eest Heinrich August von Bockile ning mis liideti Vardi mõisaga. Elisabeth Juliana von Bock valitses oma mõisas kuni oma surmani 1857. aastal, misjärel sai järgmiseks mõisnikuks tema vennapoeg, kreisisaadik Heinrich Ludwig Valentin von Bock.
1850. aastatel Abja mõisniku Reinhold Johann Woldemar von Stackelbergi eestvedamisel alguse saanud talude müümine kandus ka Kaubisse, kus Valentin von Bock 1865. ja 1866. aastal 21 talu talupoegadele päriseks müüs. Talude ostjad said lisaks ka 5–23 hektarit metsa.
Rahvapärimuses tunti Valentin von Bocki helde valitsejana, kes talupoegi tihtipeale ei karistanud. Siiski on levinud jutud, kuidas Kaubi mõisaproua laskis mõisakeldris inimesi piinata. 1861. aasta märtsis kolis Pärnu III kihelkonnakohus Suure-Kõpust Kaubisse. Kaubi mõisas käisid Reinhold von Stackelbergi soovitusel kohtus ka talupojad Abja mõisast.
1905. aasta revolutsioon mõisat palju ei mõjutanud. Mõisast käisid läbi lätlaste mässusalgad, kes Bockilt relvad ära võtsid. Mõisnik aga kellegi peale ei kaevanud. Hiljem anti mõisas karistussalkadele öövarju.
Pärast Heinrich Ludwig Valentin von Bocki surma 1911. aastal päris mõisa tema poeg Arthur Gustav Valentin von Bock. Kaubi mõis riigistati 1919. aasta maareformiga.
Kauksi mõis

Kauksi mõis (saksa keeles "Kauks") oli rüütlimõis Iisaku kihelkonnas Virumaal. 
Nüüdisajal jääb mõis Ida-Viru maakonda Alutaguse valda, Kauksi küla lähedale Vinni vallas Lääne-Viru maakonnas..
Mõisa omanikud olid Wetter-Rosenthal, Luederid.
Kauksi mõisa alad eraldati Kiikla mõisast, Maidla mõisast ja Liigvalla mõisast 1782 ja 1795 vahel.
Beja rajoon

Beja rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaa Hakassia Vabariigis.
Rajooni halduskeskus on Beja.
Rajoon jaguneb 9 kohalikuks omavalitsuseks, kus on kokku 28 asulat.
Babrungase vald

Babrungase vald (leedu keeles "Babrungo seniūnija") on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Plungė rajoonis. Vald paikneb Plungė linna ümbruskonnas.
Valla pindala on 100 km². 2011. aasta seisuga elas seal 2278 inimest. Valla keskuseks on Babrungase küla.
Kuliai vald

Kuliai vald (leedu keeles "Kulių seniūnija") on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Plungė rajoonis
Valla pindala on 128 km². 2011. aasta seisuga elas seal 1193 inimest. Valla keskus on Kuliai alev (2011. aastal elas seal 625 inimest).
Üheksas planeet

 
Planeet üheksa (ka üheksas planeet) on oletuslik suur planeet päikesesüsteemi äärealadel. Planeedi olemasolu selgitaks mitmete Kuiperi vöö taevakehade üllatuslikke joondumisi ja orbiite. 
Esimest korda oletati planeedi olemasolu 2014. aastal, kui Chad Trujillo ja Scott Sheppard pakkusid planeedi välja kui võimaliku seletuse 13 Kuiperi vöö objekti ebatavalisele orbiidile. 
20. jaanuaril 2016 avaldasid California Tehnoloogiainstituudi teadurid Konstantin Batygin ja Mike Brown artikli täiendavate tõendusmaterjalidega planeedi olemasolust.
Kose mõis

Kose mõis on mitme Eesti mõisa nimi:
Hans Röckle ja kurat

"Hans Röckle ja kurat" on 1974. aastal valminud Saksa DV mängufilm. Filmi stsenaarium põhineb Ilse Korni ja Vilmos Korni muinasjutul "Meister Hans Röckle ja mister Flammfuss".
Sisu.
Hans Röckle on populaarne nukunäitleja ja andekas leiutaja. Kuid ta sattub majanduslikesse raskustesse ja ta varandust ähvardab konfiskeerimine. Kurat Flammfuss pakub Röcklele lepingut. Röckle saaks endale võlujõu uute leiutiste loomiseks, kurat aga saaks endale Röckle hinge. Hans Röckle on sunnitud lepingule alla kirjutama. Röckle püüab oma imevõimeid kasutada inimeste hüvanguks, kuid tihti on nende tagajärjed hoopis negatiivsed. Lõpuks õnnestub Röcklel kuradit ninapidi vedada ja koos oma kaaslastega asub ta teele tulevikumaale.
La Loche

La Loche on küla Kanadas Saskatchewani provintsi loodeosas. Asub Lac La Loche'i idakaldal ning piirneb Clearwater Riveri Dene põliselanike omavalitsusalaga.
Asula elanikud on valdavalt dened (tšipevaid) ja neist 89% emakeel on dene keel.
Asula tekkis 1780. aastal rajatud karusnahakaubapunktide juurde. 1860 rajati sinna misjonipunkt.
Ordžonikidzevski rajoon

Ordžonikidzevski rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaa Hakassia Vabariigis.
Rajooni halduskeskus on Kopjovo.
Rajoon jaguneb 14 kohalikuks omavalitsuseks, kus on kokku 24 asulat.
Šira rajoon

Šira rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaa Hakassia Vabariigis.
Rajooni halduskeskus on Šira.
Rajoon jaguneb 15 kohalikuks omavalitsuseks, kus on kokku 37 asulat.
Ust-Abakani rajoon

Ust-Abakani rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaa Hakassia Vabariigis.
Rajooni halduskeskus on Ust-Abakan.
Rajoon jaguneb 13 kohalikuks omavalitsuseks, kus on kokku 40 asulat.
Nausodise vald

Nausodise vald (leedu keeles "Nausodžio seniūnija") on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Plungė rajoonis. Vald paikneb Plungė linna ümbruskonnas Minija ja Babrungase kallastel.
Valla pindala on 82 km². 2011. aasta seisuga elas seal 3673 inimest. Valla keskuseks on Varkaliai küla.
Kärevere mõis

Kärevere mõis oli mitme Eesti mõisa nimi:
Pimesikk

Pimesikk on laste otsimismäng. 
Kirjeldus.
Üks kinniseotud silmadega mängija (pimesikk) püüab tabada ning ära tunda mõnd teist mängijat, kellest saab järgmine pimesikk. Pimesikule antakse mõnikord ka muid ülesandeid. 
Juba antiikajast see mitmes variandis Euroopas tuntud mäng kuulub nimetuse järgi ka Skandinaavia, Soome ja Eesti ühisvarasse.
Laatre mõis

Laatre mõis (saksa keeles "Fölk") oli rüütlimõis Sangaste kihelkonnas Tartumaal.
Vene-Poola sõja (1562–1582) järel Poola kuningas Stefan Batory andis suurema osa Tartu piiskopkonna Kärkna kloostri Kärkna abtkonna mõisatest kloostri maaalal Tartu vojevoodkonna Tartu staarostkonnas kuninglikkudele majandusmõisatele, nende hulgas ka Conrad Taube mõisad, Uniküla, Lätiküla (Lettenküll) ühes Pextega, Morajerwe ja Morajerwe Jorikas'ega, Tammepee ja Luua mõisa. Tasuks selle eest andis kuningas Stefan Batory 28. veebruaril 1585 Conrad Taube'le, kes oli Võnnu vojevoodkonna „veinikallaja" (der Mundschenk), Laatre mõisa ühes Wainkkatz'i, Tõlliste, Mõisamaa, Uniküla, Hastikuse, Rama, Herru ja Bella küladega.Conrad Taube ehitas 6. juunil 1594. aastal tänutäheks oma mõisa tagasisaamise eest, endise katoliku kiriku asemele uue Laatre kiriku
Conrad Taube tütar Elisabeth andis Laatre, Tõlliste, Uniküla ja oma vanaisa Kiuma mõisa, millised olid saadud 8. juunil 1608 Poola kuningas Sigismund III Vasalt ja kuningas Gustav II Adolfi poolt 19. septembril 1625, oma mehele, maanõunik, õuekohtuassessor ja kotkalipu rüütel Fabian Plater'ile, millise toimingu kuningas Gustav II Adolf Bauskas 19. septembril 1625 ja kuninganna Kristiina 30 septembril ja 2. oktoobril 1646 kinnitas.
Elisabeth Plater pärandas mõisa oma pojale, rittmeister Fabian Plater'ile, kes pärandusjagamisel 20. oktoobril 1663 võttis enesele Laatre, Tõlliste, Kioma ja Valgjärve mõisad. Tema poeg, Rootsi oberst-leitnant Caspar Plater, kes Laatre oli päranduseks saanud, müüs selle 21. veebruaril 1727. aastal 12.360 Albertustaalri eest assessor Georg von Rennenkampff'ile, jättes aga enesele ja oma tütre Luise mehele, maanõunik parun Johann Gustav Budbergile väljaostuõiguse, kes seda ka kasutas ja mõisa 17. juunil 1728 omandas. Aastal 1752 müüs ta selle 20.000 albertustaalrieest oma väimehele Johann Plater'ile. kes 16. veebruaril 1759. aastal selle 50.000 taalri ja 100 dukati eest leitnant Ernst Johann Henn'ile andis, kellelt mõisa ostis Gerald Johann Plateri vend, Carl Magnus von Plater. 
Carl Magnus von Plateri surma järel 1771 päris mõisa tema poeg, maakonnamarssal Hans Reinhold von Plater. 1790. aastal ostis Laatre konkursilt pärastine distriktdirektor Friedrich Wilhelm von Meiners, kellele see 26. märtsil 1795 kinnitati Liivimaa öuekohtu otsusel. 23. oktoobril 1836 sai Laatre viimase pärijale. Tema poeg Georg Ernst von Meiners'i surma järel leppisid tema lesk Maria, sündinud von Gersdorff ja tema lapsed (sillakohtu-adjunkt Friedrich von Merners ja tema õde majori- ja paruniproua Juhanna Schoultz) 6. mail 1841, et Laatre mõisa sai Friedrich von Meiners, kes selle 23. aprilli! 1853 pantis kapten ja rüütel parun Robert Carl Emil Engelhardtile 3 aasta peale, ning müüs temale ära, pärast seda kui pandileping 20. märtsil 1856 tühistati, 23. märtsil 1866 sama summa eest, kelle nimele Laatre 21. oktoobril 1857 ka kanti.
1878. aastal müüs Robert Karl Emil von Engelhardt Laatre mõisa 262 600 hõberubla eest Bernhard Georg Viktor von Strykile, kes 1892. aastal kinkis mõisa Oskar Eduard Robert von Strykile, kes oli ka mõisa viimane võõrandamiseelne omanik.
David Gross

David Jonathan Gross (sündinud 19. veebruaril 1941 Washingtonis) on Ameerika Ühendriikide osakestefüüsik ja stringiteooria uurija.
2004. aastal sai ta koos Frank Wilczeki ja David Politzeriga Nobeli füüsikaauhinna.
Claude Cohen-Tannoudji

Claude Cohen-Tannoudji (sündinud 1. aprillil 1933 Constantine'is Alžeerias) on prantsuse füüsik.
1997. aastal sai ta koos Steven Chu ja William Daniel Phillipsiga Nobeli füüsikaauhinna.
Žoress Alfjorov

Žoress Ivanovitš Alfjorov (vene keeles Жорес Иванович Алфёров, valgevene keeles Жарэс Іванавіч Алфёраў "Žares Ivanavič Ałfioraŭ"; 15. märts 1930 Viciebsk – 1. märts 2019 Peterburi) oli valgevene päritolu Venemaa füüsik, akadeemik ja poliitik.
2000. aastal jagas ta Nobeli füüsikaauhinda.
Alates 1995. aastast oli ta Riigiduuma liige.
Tunnustus.
Ta on valitud ka Hiina Teaduste Akadeemia välisliikmeks.
Taštõpi rajoon

Taštõpi rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaa Hakassia Vabariigis.
Rajooni halduskeskus on Taštõp.
Rajoon jaguneb 9 kohalikuks omavalitsuseks, kus on kokku 32 asulat.
Altai rajoon

 
Altai rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaa Hakassia Vabariigis.
Rajooni halduskeskus on Belõi Jar.
Rajoon jaguneb 9 kohalikuks omavalitsuseks, kus on kokku 19 asulat.
Pierre-Gilles de Gennes

Pierre-Gilles de Gennes (24. oktoober 1932 Pariis – 18. mai 2007 Orsay) oli prantsuse füüsik.
1991. aastal anti talle Nobeli füüsikaauhind.
Roosna mõis

Roosna mõis (saksa keeles "Sonorm") oli rüütlimõis Ambla kihelkonnas Järvamaal. Nüüdisajal jääb mõisa ala Jõgisoo küla lähedale Järva maakonda Järva valda.
Roosna mõis (Sonorm) oli enne 1402. aastat Curd Sonorme valduses, seejärel läänistas ordumeister Conrad von Vietinghoff mõisa Diderik von Gilsenile.
1594. aastal kinnitas kuningas Sigismund III Harju-Viru õiguse järgi Soonurme/Roosna mõisa kuulumist Johann von Rosenile. Mõisa omanikud olid teiste seas Rosenid, Wrangellid.
Bogradi rajoon

Bogradi rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaa Hakassia Vabariigis.
Rajooni halduskeskus on Bograd.
Rajoon jaguneb 10 kohalikuks omavalitsuseks, kus on kokku 28 asulat.
Kastre mõis

Kastre mõis ehk Uue-Kastre mõis (saksa keeles "Kaster") oli rüütlimõis (fideikomiss) Võnnu kihelkonnas Tartumaal. Nüüdisajal kuulub mõis Tartu maakonda Kastre valda.
Enne mõisat oli seal 3 km ülesvoolu ja teisel pool Emajõge Uue-Kastre piiskopilinnus (saksa "Warbecke"), mis ehitati 14. sajandil. Uue-Kastre piiskopilinnus sai purustusi 16.–17. sajandil nii Liivimaa sõjas kui ka Poola-Rootsi sõdades, hävis lõplikult aga Põhjasõjas. Pärast linnuse hävimist rajati mõis, mis sai linnuse järgi nimeks "Kaster". Liivi sõja järel oli mõis Poola Tartu vojevoodkonna Tartu staarostkonna folvark ehk riigimõis.
1765. aastal müüs vabahärra Otto Reinhold von Rosen Kastre mõisa krahv Andreas von Manteuffelile, 1790. aastal müüs krahv Gotthard Andreas Mannteuffel Kastre mõisa Karl Otto von Löwensternile,
Mõisa viimane omanik enne 1919. aasta mõisate võõrandamist oli Alexander Jacob Otto von Essen, kellel kuulus ka läheduses asunud Mäksa mõis. Kastre mõisasüdame omanik Aleksander Jakob Otto Essen (1878–1939) suri Tartus 61-aastaselt 25. oktoobril 1939. 
1924. aastal vaestemajana asutatud Kavastu Invaliididekodu hävines 1944. aastal lahingute käigus ja sealsed asukad koliti ümber Kastre mõisa härrastemajja. Sestpeale on mõisa peahoone olnud hooldekodu käsutuses, mis alates 1997. aastast kannab nime Hooldekodu Härmalõng.
Mõisahoonete juures asub kaitsealune Kastre park.
Vana-Kastre mõis

Vana-Kastre mõis (saksa keeles "Altenturn") oli Kaagvere mõisa kõrvalmõis Võnnu kihelkonnas Tartumaal. Nüüdisajal jääb mõis Tartu maakonda Kastre valda.
Mõisasüda asus Vana-Kastre külas.
Ugly Kid Joe

Ugly Kid Joe on 1987. aastal Californias Isla Vistas moodustatud Ameerika Ühendriikide rokkansambel. Ugly Kid Joe muusika on segu rokist, "hard rock"'ist, "funk metal"'ist ja "heavy metal"'ist. Bänd läks laiali 1997. aastal, kuid tuli kokku uuesti 2010. aastal ja tegutseb tänini.
Nende edukaimad plaadid on olnud EP "As Ugly as They Wanna Be" (1991) ja album "America's Least Wanted" (1992), mis on RIAA poolt tunnistatud kahekordseks plaatinaplaadiks. Neist esimene on läbi aegade esimene EP, mis on saanud plaatinaplaadiks.
Peetrimõisa mõis (Viljandi)

Peetrimõisa mõis (saksa keeles "Petershof") oli Karula mõisa karjamõis Viljandi kihelkonnas Viljandimaal. Nüüdisajal jääb mõis Viljandi maakonda Viljandi valda.
Uglier Than They Used ta Be

"Uglier Than They Used ta Be" on Ugly Kid Joe neljas täispikk album. 2015. aastal ilmunud album on esimene pärast 19-aastast vaheaega.
Laulud.
Laul "Papa Was a Rolling Stone" on ka Dallas Frasca 2015. aasta albumi "Love Army" lisalugu.
Lõve mõis

Lõve mõis (saksa keeles "Lauenhof") oli rüütlimõis Helme kihelkonnas Viljandimaal. Nüüdisajal jääb mõis Valga maakonda Tõrva valda.
Lokuta mõis

Lokuta mõis (saksa keeles "Tecknal, Deckenagel") oli rüütlimõis Türi kihelkonnas Järvamaal. Nüüdisajal jääb mõis Järva maakonda Türi valda.
Mõisat on esimest korda mainitud 1460. aastal. 1441. aastast on andmed kolme Kadrina (Tristfer) kihelkonnas asuva küla Kitko, Locketage (Lokuta) ja Pamdemecki üleandmisest Clawes Brakelilt Wolmar Lode'le. 1461. aastal pantisid Diderik ja Hans Teckenagel pandivad oma isale kuuluva Lokuta mõisa Dyderik von Durenile. Enne 1531. aastat on nimetatud Mõdriku ja Lokuta omanikuna Berthold von Brackelit. Johan Brackel vahetas 1531 Lokuta mõisa, veski ja külad oma onu Otto Brackeliga Vinni mõisa vastu.
1615. aastal läänistas Rootsi kuningas Gustav II Adolf Lokuta mõisa Magnus von Bruemmerile. 1627. aasta kirikuvisitatsioonis aga on märgitud Lokutat tühjalt seisva Brakeli mõisana, 1647. aastal oli mõis Claus Brackeli valduses, 1676. aastal aga kandis meeskohtu otsusel leitnant Otto Friedrich Brakel, isalt päritud Lokuta mõisa koos küladega üle kapten Gotthard Wilhelm Essenile. 1689. aasta reduktsioonikomisjoni otsusega vabastati Lokuta mõis reduktsioonist. 
1708. aastal pantis kapten Gotthard Wilhelm von Essen, Lokuta mõisa oma õe Anna Wilhelmina von Bremeni (sünd von Essen) mehele, leitnant Adam Johann von Bremenile. 1735. aasta maanõunik Wilhelm Gotthard von Esseni (surn. 1730) pärandavara jagamise lepinguga, lese Ebba Catharina von Esseni (sünd Wrangell) ja mehe õe Magdalena Sophia von Brummeri (sünd von Essen) ja selle tütre Luise Charlotte von Brummeri (surn. 1737) abikaasa Carl Bremeni vahel. Eestimaa Ülemmaakohtu otsusega 20.03.1734 kuulutati M.S. von Brummer ja tema tütremees C. von Bremen pärusmõisate pärijaks. 1738. aastal vahetasid Gerhard Johann von Buxhöwden, adjunkt Karl von Bremeniga (surn. 1764) Vanamõisa mõisa Keila kihelkonnas Lokuta mõisa vastu Türi kihelkonnas. 
Lokuta mõisas tegutses 18. sajandil ka Lokuta tellisetehas.
1767. aastal müüs Gerhard Johann von Buxhöwdeni (surn. 1761) lesk, Anna Charlotta von Ludwig gen. Briesemann von Nettig, Lokuta mõisa oma tütre Johanna Luisa abikaasale leitnant Carl Otto von Freymannile ja see müüs Lokuta mõisa oma naise õe Anna Justina (surn. 1757) mehele oobristleitnant ja kammerhärra Carl Gustav von Rosenile. 1791. aastal pantis Carl Gustav von Rosen Türi-Alliku ja Lokuta mõisad oma äiale, Carl Gustav von Baranoffile (1713–1796), 80 aastaks. Karl Gustav von Baranoffi pärandavara jagamise lepinguga sai tema poeg major Christoph Heinrich von Baranoff, Suure-Lähtru ja Niinja pärusmõisad ning Lokuta ning Türi-Alliku pandimõisad Türi kihelkonnas. 1801. aastal loovutas Christoph Heinrich von Baranoff, Lokuta mõisa pandi meeskohtuassessor Gustav Reinhold von Stackelbergile koos poole osaga Türi-Alliku mõisa juurde kuuluvast heinamaast. 
1840. aastal omandas avalikul müügil Lokuta mõisa August Rausch von Traubenberg (1808–1860), kelle surma järel, pärandavara jagamise lepinguga omandas mõisa 1878. aastal Georg Otto Adolf Rausch von Traubenberg (1845–1927), kes oli ka mõisa viimane omanik enne 1919. aasta mõisate võõrandamist.
Mõisa ühekorruseline peahoone ehitati 1875–1888. Hoones töötab Lokuta Lasteaed.
Paris School of Business

Paris School of Business (varem "ESG Management School") on Pariisis ja Rennesis asuvate linnakutega Euroopa äriülikool.
Õppekavadel on kolm rahvusvahelist akrediteeringut: AMBA, IACBE ja CGE. Kooli vilistlaste seas on tuntud ärimehed ja poliitikud, nt Franck Louvrier (Publicis Eventsi tegevjuht) ja Vianney (Laulja).
Rahula mõis

Rahula mõis (saksa keeles "Rahhola") oli rüütlimõis Keila kihelkonnas Harjumaal. Nüüdisajal jääb mõis Harju maakonda Saku valda, tänapäeva Rahula küla lähedal.
Rahula mõis rajati 17. sajandi algul Voore mõisast eraldatud alast. 
1741. aasta jaanuaris eraldati Rahula rüütlimõis Venemaa keisrinna Anna ukaasiga alampolkovniku auastme saanud, seni alates 1733. aastast Keila külje all Karjaküla mõisa omanud Abram Hannibalile, kes oli Vene tsaari Peeter I ristipoeg ja alates 1742 Tallinna garnisoni ülemkomandandiks. 
Mõisa viimane omanik enne 1919. aasta mõisate võõrandamist oli krahv Otto Magnus Ernst Konstantin von Stackelberg.
Sergei Astahhov

Sergei Astahhov on mitme inimese nimi:
Rooküla mõis

Rooküla mõis (saksa keeles "Rohküll") oli rüütlimõis Kose kihelkonnas Harjumaal. Nüüdisajal jääb mõis Harju maakonda Anija valda.
Mõis rajati 17. sajandi algul Paunküla mõisast eraldatud alast.
Mõisa viimane omanik enne 1919. aasta mõisate võõrandamist oli Konstantin von Stackelberg.
Love Army

"Love Army" on Austraalia rokkansambli Dallas Frasca 2015. aastal ilmunud album.
Rummu mõis

Rummu mõis (saksa keeles "Rumm") oli rüütlimõis Jõelähtme kihelkonnas (mõnedes allikates Kuusalu kihelkonnas) Harjumaal. Nüüdisajal jääb mõis Harju maakonda Kuusalu valda.
Mõisat on esmamainitud 1494. aastal. 
Mõisa viimased omanikud enne 1919. aasta mõisate võõrandamist olid Rehbinderid.
Lagedi mõis

Lagedi mõis (saksa keeles "Laakt, Holsteinsruh, Fürsenhof") oli rüütlimõis Jüri kihelkonnas Harjumaal. Nüüdisajal jääb mõis Harju maakonda Jõelähtme valda.
Mõisat on esmamainitud 1397. aastal, 1508. aastal oli mõisnik Harju-Viru Liivimaa orduvasall Henning Passow, 1575. aastal läänistas Rootsi kuningas Johan III Lagedi mõisa õuenõunik ja rüütel Anders Kedtile (Keith) igaveseks omandiks, 1578. aastal konfirmeeris Johann III Lagedi rittmeister Hans Wachtmeisterile (surn. 1590). 1597. aastal oli mõisnik Otto Wrangell, 1598. aastal Johan Taube ja pärijad. 1600. aastast Otto Wachtmeister. 1624. a Claus Wachtmeister, temalt pärib poeg, hilisem krahv ja kindral Hans Wachtmeister. 11.07.1672. aastal ostis mõisa Hans Heinrich von Tiesenhausen. 1696. aastal mõis redutseeriti ja kuulutati Rootsi krooni omaks. 
Tiesenhausen müüs 1714. aastal mõisa vürst Eestimaa kindralkuberner Aleksandr Menšikovile, kes ehitas uue elumaja ja nimetas selle Fürsenhofiks. 08.09.1727 vürst arreteeriti ja saadeti Siberisse asumisele, mõis läks Vene kroonile. Mõisa sai rendile Sebastian Ernst von Mannstein (surn. 1747). Seejärel tema lesk Dorothea Manstein (sünd von Dittmar), kes oli rentnik 1757. aastani. 1758. aastal kinkis Venemaa keisrinna Jelizaveta Petrovna Lagedi, Saha ja Viimsi mõisad Tallinna kubernerile, Eestimaa kindralkubernerile, Schleswig-Holstein-Sonderburg-Becki hertsogile 
Peter August Friedrichile igaveseks valduseks.
Mõis on mitu korda olnud ka riigimõis.
Mõisa viimane omanik enne 1919. aasta mõisate võõrandamist oli Rudolf von Harpe.
Tihomir Orešković

Tihomir Orešković (sündinud 1. jaanuaril 1966 Zagrebis) on Horvaatia poliitik. Ta oli 22. jaanuarist kuni 19. oktoobrini 2016 Horvaatia peaminister.
Ta sündis Zagrebis, kuid pool aastat pärast tema sündi rändas ta koos vanematega Kanadasse. Ta kasvas üles Ontario provintsis Hamiltonis. Orešković õppis McMasteri Ülikoolis keemiat (lõpetades keemiaalased õpingud 1989. aastal). 1991. aastal lõpetas ta ülikooli magistrikraadiga ärijuhtimises.
Aastast 1992 oli ta seotud farmaatsiatööstusega.
Isiklikku.
Ta on abielus, peres on kaks tütart ja kaks poega.
Balti Täht

Balti Täht (inglise keeles Baltic Star) on autasu, mis antakse rahvusvahelise teatrifestivali "Balti maja" raames inimlike suhete arendamise ja tugevdamise eest Läänemere regiooni riikide vahel.
Autasu asutasid Venemaa Föderatsiooni Kultuuriministeerium, Peterburi kultuurikomitee, Venemaa Föderatsiooni Teatritöötajate Liit, Peterburi Elanike Maailmaklubi ja Venemaa Rahvusliku Au Keskus.
Balti Täht asutati 2004. aastal, et tunnustada Läänemere maade kultuuri- ja kunstiringkondade esindajaid, ühiskonnategelasi, poliitikuid ja majandusinimesi, kes on andnud suure panuse humanitaarsidemete ja -koostöö arendamisse Läänemere regioonis. 
Laureaate.
Eestlastest on Balti Tähe saanud
Raivo Ruukel

Raivo Ruukel (18. veebruar 1942 Voltveti vald – 17. jaanuar 2016 Otepää) oli Eesti kergejõustikutreener ja spordipedagoog.
Ta lõpetas aastal 1960 Mustla Keskkooli ja hiljem Tartu Ülikooli kehakultuuriteaduskonna. 
Ta töötas Eesti Spordigümnaasiumi Otepää Suusakooli direktorina ja Rõngu Keskkooli direktorina.
Tema õpilased on olnud Tiit Pahapill, Tarmo Valgepea, Rein Sokk, Ramon Lindal.
Hea Laps

Hea Laps on Eestis ilmuv kooliealistele lastele mõeldud ajakiri.
Ajakirja Hea Laps idee algataja on ja peatoimetaja oli aastatel 1994–2018 luuletaja Leelo Tungal.
Ajakirja uus peatoimetaja on lastekirjanik Kätlin Vainola. Ajakiri ilmub 1994. aastast üks kord kuus. Aastatel 1994–1997 oli ajakirja nimi Hea Laps, 1998. aasta 5. numbrist kuni 2011. aastani oli nimi Hea Laps ja Tema Sõbrad ja Sugulased. 2011. aasta kuuendast numbrist on nimi Hea Laps: koolilaste ajakiri. Ajakirja väljaandjaks on olnud Pikker AS, Vaimukirjastuse AS, Eesti Lastekaitse Liit (1994–1997) ja MTÜ Hea Laps (1998–2013). 2014. aastast annab ajakirja Hea Laps välja SA Kultuurileht.
Tegu on peamiselt eesti autorite kirjatöid kasutava lasteajakirjaga, millele kirjutavad jutte ja luuletusi, illustreerivad, saadavad teste, aadresse, nalju ka lapsed ise. Ajakirja püsiautorite hulka kuuluvad Peep Veedla, Aleksei Turovski, Mai Zernask, Lauri Kaare, Lully Gustavson, Mall Türk Vanemuisest, Andres Jakovlev, Sandra Vungi ja paljud teised. Kujundaja on Vivika Kalt.
Ajalugu.
1990. aastate alguses muudeti varasemad lasteväljaanded Säde ja Pioneer noorteväljaanneteks: Sädemest sai Meie Meel ja Pioneerist Põhjanael. Kuna nende väljaannete sihtrühmaks olid juba vanemad klassid ja keskmine kooliiga ning Täheke oli mõeldud just noorematele, siis oligi tarvis midagi ka 3.–5. klassile. AS-i Pikker esimees Vladislav Koržets avas lisaks Heale Lapsele veel ajakirjad Kass ja Koer ning Ristik. Ajakirja Kass ja Koer toimetaja oli Jaan Rannap ning Ristikut toimetas Ilmar Trull.
1995. aastal otsiti uut väljaandjat. Rudolf Rimmel, kes oli tollal ajakirja Noorus kirjandustoimetaja, soovitas äsja Nooruse ostnud AS Vaimukirjastust Kui kirjastus sattus rahalistesse raskustesse, andis Leelo Tungal lahkumisavalduse ning kinnitas patendiametis nime Hea Laps. Vaimukirjastus nimetas oma väljaande Nipitiriks ning tegi veel mõned üksikud numbrid. Aastaks läks ajakiri Eesti Lastekaitse Liidu tiiva alla. 1998. asutati Eesti Kirjanike Liidu ja Kultuuriministeeriumi nõuandel mittetulundusühingu, mis haldas ajakirja kuni 2013. aastani. 2014. aastast annab ajakirja välja SA Kultuurileht.
Ruhnu kirikumõis

Ruhnu kirikumõis (saksa keeles "Pastorat Runö") oli kirikumõis Ruhnu kihelkonnas Saaremaal. Nüüdisajal jääb mõis Saare maakonda Ruhnu valda.
Karuse kirikumõis

Karuse kirikumõis (saksa keeles "Pastorat Karusen") oli kirikumõis Karuse kihelkonnas Läänemaal.
Muhu kirikumõis

Muhu kirikumõis (saksa keeles "Pastorat Mohn") oli kirikumõis Muhu kihelkonnas Saaremaal. Nüüdisajal jääb mõisa ala Saare maakonda Muhu valda.
Noarootsi kirikumõis

Noarootsi kirikumõis (saksa keeles "Pastorat Nukkö") oli kirikumõis Noarootsi kihelkonnas Läänemaal. Nüüdisajal jääb mõis Lääne maakonda Lääne-Nigula valda.
Saarde kirikumõis

Saarde mõis (saksa keeles "Pastorat Saara") oli kirikumõis Saarde kihelkonnas Pärnumaal. Nüüdisajal jääb mõis Pärnu maakonda Saarde valda.
Roio pae

Roio pae on liivakivipaljand Ahja jõe paremkaldal Kiidjärve sillast umbes 400 meetrit allavoolu. Roio pae paikneb Ahja jõe ürgoru maastikukaitsealal. 
Roio pae on kuni 5 meetrit kõrge ja 30 meetrit pikk Burtnieki lademe Härma kihistiku põimkihiline liivakivi paljand.
Reigi kirikumõis

Reigi kirikumõis (saksa keeles "Pastorat Roicks") oli kirikumõis Reigi kihelkonnas Läänemaal. Nüüdisajal jääb mõis Hiiu maakonda Hiiumaa valda.
Reigi mõis

Reigi mõis oli mitme Eesti mõisa nimi:
Uueküla mõis

Uueküla mõis (saksa keeles "Udenküll") oli Purtse mõisa karjamõis Lüganuse kihelkonnas Virumaal.
Päri mõis (Türi)

Päri mõis (saksa keeles "Perrisar") oli rüütlimõis Türi kihelkonnas Järvamaal.
Luua mõis (Paide)

Luua mõis (saksa keeles "Bärenshof") oli Mäo mõisa karjamõis Paide kihelkonnas Järvamaal.
Rahivere mõis

Rahivere mõis (saksa keeles "Rahhifer") oli karjamõis Maarja-Magdaleena kihelkonnas Tartumaal.
Reopalu mõis

Reopalu mõis (saksa keeles "Reopall") oli rüütlimõis Türi kihelkonnas Järvamaal.
Prääma rüütlimõisa kõrvalmõis.
Rikassaare mõis

Rikassaare mõis (saksa keeles "Rikkasfer") oli Särevere mõisa karjamõis Türi kihelkonnas Järvamaal.
Roovere mõis

Roovere mõis (saksa keeles "Rofer") oli Piiumetsa mõisa karjamõis Türi kihelkonnas Järvamaal.
Keskküla mõis

Keskküla mõis (saksa keeles "Kesküll") oli rüütlimõis Kirbla kihelkonnas Läänemaal. Nüüdisajal jääb mõis Lääne maakonda Lääne-Nigula valda.
Mõis rajati tõenäoliselt 17. sajandil. Rootsi ajalsai Kuninglik nõunik krahv Claes Tott Keskküla kingiks Rootsi kuningas Gustav II Adolfi käest ja müüs edasi kantsler krahv Erik Oxenstiernale (1624–1656). Mõisate reduktsiooni ajal mõis riigistati, kuid mõis jäeti Carl Gustaf Oxenstierna (1656–1686) kasutada. 
1723. aastal Venemaa keiser Peeter I kinkis mõisa kindral Adam van der Weydele (1667–1720), selle surma järel Venemaa keisrinna Katariina I resolutsiooniga kinnitati mõis Oxenstierna perekonnale. 1725. aastal müüs kindralmajor Axel Gabriel Oxenstierna (1679–1755) oma kaaspärijate nõusolekul Keskküla mõisa Henning Otto von Grassile. 1788. aastal müüs Henning Otto von Grassi tütar, Maria Elisabeth von Roemlingen (sünd von Grass) Keskküla mõisa major Anton Friedrich von Maydellile.Anton Friedrich von Maydellilt (surn. 1799) päris mõisa tema poeg, haagikohtunik Karl Gustav Anton von Maydelli (surn. 09.02.1829) ja tema abikaasa Elisabeth Rosina von Maydelli (sünd Funck) ning seejärel 1849. aastal nende poeg Friedrich Nikolaus von Maydell. 1879. aastal pärisid mõisa Friedrich Nikolaus von Maydelli (surn. 16.07.1871) lesk Alma von Maydell (sünd Müller von der Lühnen) ja neli last: Friedrich Paul Oskar von Maydell, Helene Katharina Dorothea von Maydell, Ernst Karl Anton von Maydell, Adelheid (Ada) Julie Elisabeth von Maydell, Alma Luise von Maydell. 1883. aastal müüs Alma von Maydell ja tema neli last Keskküla mõisa Läänemaa kreisisaadik Nikolai von Fersenile (1829–1896) hinnaga 60 000 hõberubla ja 19. sajandil ja 20. sajandi algul olid mõisa omanikud Fersenid. 
1897. aastal, Nikolai Gotthard Georg von Ferseni surma järel 1896, pärisid Keskküla mõisa tema 5 poega (Lorenz Nikolai Arthur von Fersen, Erich Bernhard Nikolai Lorenz von Fersen, Kurt Konstantin Ernst von Fersen, Otto Wilhelm Karl von Fersen, Axel Georg Theodor Hermann von Fersen), igaüks 2/14 osas ja 4 tütart (Dorothea (Dora) von Fersen, Margarethe Else Dorothea Nelly von Fersen, Antonie (Tony) Johanna Bertha von Fersen, Helene Auguste Dorothea von Fersen), igaüks 1/14 osas. Neile kinnistati Keskküla ja Kirbla mõis. 1901. aastal läks Keskküla koos Kento maatüki ja Kirbla mõisaga (2262 tessatiini) pärijatevahelisel kokkuleppel parun Axel "Georg" Theodor Hermann "von Fersen"ile (1870–1943).
Mõis riigistati 1919. aasta maareformiga.
Guido Muttikas

Guido Muttikas (13. august 1925 Tallinn – 10. november 2007 Tallinn) oli eesti ujuja ja soomepoiss.
Õppis Anna Tõrvand-Tellmanni Inglise Kolledžis, peale selle kooli sulgemist 1940. aastal õppis Gustav Adolfi Gümnaasiumis.
1943. aastal tuli Eesti meistriks 400 m vabaujumises, lisaks võitis 1942 ja 1943 Eesti meistri tiitli 4 × 200 m vabaujumises Tallinna Estonia meeskonnas.
1943 novembris siirdus Soome mereväkke, 1944 veebruaris läks üle jalaväkke ja osales 200. jalaväerügemendi ridades kaitselahingutes Karjala kannasel. Naasis Eestisse 1944 augustis, võitles Tartu rindel ja sai haavata. Arreteeriti 1944 oktoobris, viibis vangilaagris Arhangelski oblastis 1954 oktoobrini. Peale vabanemist töötas Tallinnas maalrina.
Ta on maetud Tallinna Rahumäe kalmistule.
Seira mõis

Seira mõis (saksa keeles "Seyer") oli Vanamõisa mõisa kõrvalmõis Kirbla kihelkonnas Läänemaal.
Kangelane

Kangelane või kangelanna on silmapaistva mehisuse või naiselikkuse poolest tuntud isik, kes on riskides teiste hüvanguks toime pannud erakordse teo ning mida teised on ka täheldanud. Erakordselt vapraid inimesi nimetatakse eesti keeles samuti sangariteks. Kangelane võiks sama olla on kirjandusteose peategelane.
Tidriküla mõis

Tidriküla mõis (saksa keeles "Didriküll") oli Taheva mõisa kõrvalmõis Hargla kihelkonnas Võrumaal.
Põllküla mõis

Põllküla mõis (saksa keeles "Pöllküll") oli rüütlimõis Harju-Madise kihelkonnas Harjumaal. 
Nüüdisajal jääb mõis Harju maakonda Lääne-Harju valda, Põllküla lähedale.
Mõis rajati 17. sajandil. 
Mõisa viimased omanikud enne 1919. aasta mõisate võõrandamist olid Tritthof'id.
Seliküla mõis

Seliküla mõis (saksa keeles "Selliküll") oli rüütlimõis Järva-Jaani kihelkonnas Järvamaal.
Mõis rajati 1849 Võhmuta mõisast eraldatud alast.
Orgmetsa mõis

Orgmetsa mõis (saksa keeles "Orgmetz") oli rüütlimõis Järva-Madise kihelkonnas Järvamaal.
Mõis rajati 17. sajandi I poolel.
Vaida mõis

Vaida mõis (saksa keeles "Wait") oli poolmõis Jüri kihelkonnas Harjumaal. Nüüdisajal jääb mõis Harju maakonda Rae valda.
Mõis asutati 1630. aastatel. 
Mõisal oli aegade jooksul palju omanikke.
Kihnu mõis

Kihnu mõis (saksa keeles "Kühno") oli riigimõis Kihnu saarel Tõstamaa kihelkonnas Pärnumaal. Nüüdisajal jääb mõis Pärnu maakonda Kihnu valda.
Ühe mõrva kroonika

"Ühe mõrva kroonika" on 1965. aastal valminud Saksa DV mängufilm. Filmi stsenaarium põhineb Leonhard Franki romaanil "Jeesuse jüngrid".
Sisu.
Filmi tegevus toimub 1950. aastate keskpaigas ühes Lääne-Saksamaa linnas. Oma ametisseastumise päeval lastakse maha linnapea Zwischenzahl. Tulistaja on noor juuditar Ruth Bodenheim, kes tahtis oma vanemate surma eest kätte maksta. Hoolimata kindlatest süütõenditest Ruthi vastu, sooviksid õiguskaitseorganid toimunu skandaali kartuses kinni mätsida. Erinevalt oma abikaasast dr. Martinist ei taha Ruth mahavaikimisega nõustuda. Ta ei soovi oma mineviku traumaatilisi elamusi unustada. Vanemate surm, milles Zwischenzahl SA-mehena kaasvastutav oli, ei anna Ruthile rahu. Ruth kogus varem Zwischenzahli süü kohta pealtnägijate tunnistusi ja dokumente, kuid ametivõimude poole pöördumine ei andnud mingeid tulemusi. Nii ei jäänudki tal muud üle, kui õigusemõistmine enda kätte võtta. Ruthi kindlameelsus avaldab prokurör dr. Hoffmannile sügavat muljet ja ta otsustab kohtus tema kaitsjaks hakata.
Lepa mõis

Lepa mõis oli mitme Eesti mõisa nimi:
Ranna mõis

Ranna mõis oli mitme Eesti mõisa nimi: