tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Karl-Artur Korsar

Karl-Artur Korsar (sündinud 20. märtsil 1989) on eesti rõivadisainer. 
Elukäik.
Karl-Artur Korsar kasvas üles Tartus. 19-aastaselt kolis ta Tallinna, et õppida Eesti Kunstiakadeemias tekstiilidisaini. Peale sealt tehniliste teadmiste sai ta sealt kaasa ka kire prinditehnoloogia vastu. Pärast õpinguid töötas Karl-Artur Korsar viis aastat vabakutselisena Londonis, Melbourne'is ja Sydneys. Praegu töötab ta nii Tallinnas kui ka Berliinis. 
KarlKorsar.
KarlKorsar on tekstiilidisaini bränd, mille eestvedajaks on Karl-Artur Korsar. Bränd kasutab julgeid värve, mängulisi mustreid, kõrge kvaliteediga Itaaliast pärit kangaid ja Eesti rätsepatööd. Iga muster on ainulaadselt käsitsi või digitaalselt valminud. Brändi mõte on luua mustreid, mis poleks mõjutatud trendidest, vaid oleksid ajatud kangaid, mis annaksid aimu Karl Kolsari mõttemaailmast. Bränd loob kirevaid ja isikupäraseid teoseid. Karl Korsari visioon on luua riideid, mille kandjad saaksid nendega ennast välismaailmale väljendada. Tema loomingut iseloomustab detailirohkus. 
The Korsars.
Disaineritest õde ja vend Karl-Artur Korsar ja Hanna Korsar lõid koos elustiilibrändi. The Korsars brändi loomingust võib leida nii kodusisustust, rõivaid, siidrätte kui ka aluspesu. Mõlemad olid oma brändide kallal töötanud juba aastaid ja ka eelnevad projektid olid neid pannud koostööd tegema. Karl-Artur tegeleb firmas eelkõige prindi ja kangastega ning õde Hanna vormiga. Brändile sobiva nime leidmisel lähtuti sellest, et selles peaks kindlasti olema Korsar, kuna see kõlab hästi ja see nimi oli ka mõlema poolt juba ülestöötatud. The Korsar on suuresti suunatud ekspordile. Nad annavad aastas kaks korda välja pret-a-porter-kollektsiooni. Bränd erineb mõlema enda firmast just selle poolest, et The Korsars ei piirdu ainult rõivastusega, vaid pakub ka kodusisustust ja aksessuaare. The Korsarsi üks kindlatest põhimõtetest on see, et rõivaid valmistavaid inimesi koheldakse lugupidavalt ja väärikalt. See innustab firmat tegema koostööd ainult nende tarnijatega, kelle jaoks on samuti olulised jätkusuutlikud töökohad, mis säilitavad looduskeskkonda. 
Perekond.
Tema õde Hanna Korsar töötab samuti rõivadisainerina. Karl leidis tee disainini tänu emale, kellel oli kodus ateljee, kus nad õega juba väiksest peale aega veetsid. Karlil ei olnud palju kannatust õmblemiseks, aga talle meeldis palju joonistada ja visandada. 
Tunnustus.
Igal aastal annab Eesti Disainiasutus välja autasusid silmapaistvatele disaineritele. Karl-Artur Korsar sai 2018. aastal SÄSI ehk noore toote-, moe- või tekstiilidisaineri auhinna.
Turka

Turka (ukraina Турка) on linn Ukrainas Lvivi oblastis Sambiri rajoonis. Kuni 2020. aastani oli Turka rajooni halduskeskus. Turka asub Strõi jõe vasakul kaldal, Poola piirist umbes 12 km kaugusel, Lvivist ligikaudu 105 km edelas.
Turkat on esmamainitud 1431. aastal, Magdeburgi linnaõigused sai 1730. aastal. Esimese Poola jagamise tagajärjel läks linn 1772. aastal Austria keisririigi võimu alla.
Ukraina 2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Turka elanikest ukrainlasi 99,35% ja venelasi 0,46%.
Sille Pihlak

Sille Pihlak (sündinud 20. novembril 1985) on eesti arhitekt ja õppejõud. Alates 2023. aastast Eesti Kunstiakadeemia arhitektuuriteaduskonna dekaan.
Elulugu.
Arhitektuur hakkas Sille Pihlakut huvitama, kui ta käis koos isaga Valve Pormeistri näitusepaviljonis uusi kombaine ja traktoreid vaatamas ning teda lummas paviljoni ruumielamus. Lapsena veetis suved vanaema ja vanaisa juures Aseris.
Haridus.
2005. aastal lõpetas Sille Pihlak Saku Gümnaasiumi. Aastatel 2005–2008 õppis Pihalk Eesti Kunstiakadeemia bakalaureuseõppes sisearhitektuuri. Aastatel 2007–2013 õppis eesti arhitekti Siim Tuksami soovitusel Erasmuse programmi kaudu Viini Rakendusülikoolis (Universität für Angewandte Kunst) Hani Rashidi ja Wolf D Prixi juhendamisel, kus omandas magistrikraadi "cum laude" arhitektuuri erialal. Aastatel 2016–2020 õppis Eesti Kunstiakadeemias doktorantuuris arhitektuuri ja linnaplaneerimist. Sille Pihlak kaitses oma doktoritöö 2020. aasta detsembris Eesti Kunstiakadeemias ning see kandis pealkirja "Prototüüpides protokolle, protokollides prototüüpe. Somaatilise modulaarsuse metodoloogia kujunemine puitarhitektuuris". Pihlak pälvis doktoritöö eest EKA teaduspublikatsiooni preemia.
Pihlak on end täiendanud Ameerika Ühendriikide Lõuna-California Arhitektuuriinstituudis ning mitme riigi arhitektuuri- ja disainibüroodes (nt Morphosis USA-s Los Angeleses ja CoopHimmelb(l)au Austrias Viinis).
Töö.
Sille Pihlak on Eesti Arhitektide Liidu liige. Sille Pihlak kompab interdistsiplinaarse arhitektuuri tagamaid, tehes koostööd teiste erialade tippudega (nt moekunstnik Liisi Eesmaa, kunstnik KIWA, tootedisainer Mihkel Masso jt).
PART – Practice for Architecture, Research and Theory.
PART on arhitektuuripraksis, mille asutasid ettevõttena 2015. aastal Tallinnas arhitektid Sille Pihlak ja Siim Tuksam. 
PART mis keskendub eksperimentaalse, digitaalse ja tehnoloogilise innovatsiooni uurimisele ja rakendamisele. Ideede rakendamiseks on leitud enim arenenud masinapargi Eestist. Väärindatakse puitu ja taastuvat loodusvara disaini kaudu. Praksis uurib puidu väga integreeritud digitaalset kujundamise ja valmistamise protsessi. PART uurib puidu uuringus, kuidas arhitektid saaksid kohaliku disaini kaudu materjalile rohkem väärtust lisada, võimaldades tootjatel olla vaid tooraine pakkuja. 
Isiklikku.
Sille Pihlakul on õde Rille.
Andrej Šircelj

Andrej Šircelj (sündinud 28. veebruaril 1959 Ljubljanas) on Sloveenia majandusteadlane, jurist ja poliitik, ta on Sloveenia Demokraatliku Partei liige. Ta oli 13. märtsist 2020 kuni 1. juunini 2022 Sloveenia rahandusminister.
Šircelj sündis aastal 1959 Ljubljanas. Ta lõpetas Ljubljana ülikooli majandusteaduskonna. Seejärel lõpetas ta magistrina Maribori ülikooli õigusteaduskonna.
Šircelj oli 13. märtsist 2020 kuni 1. juunini 2022 Sloveenia rahandusminister (Janez Janša kolmandas valitsuses).
Samanta Schweblin

Samanta Schweblin (sündinud 8. märtsil 1978 Buenos Aireses) on Argentina kirjanik. 
Samanta Schweblin õppis Buenos Airese ülikoolis audiovisuaalset meediat ja stsenaristikat. Alates 2012. aastast elab ta Berliinis, kus lisaks kirjutamisele juhendab loovkirjutamise kursuseid. Tema teoseid on tõlgitud rohkem kui 20 keelde ning pärjatud paljude kirjandusauhindadega.
Lauahoki

Lauahoki (inglise "table hockey" või "boardhockey") on kahe mängijaga mäng, mis simuleerib jäähokit. Mängu mängitakse mehaanilisel simulaatoril spetsiaalsel laual. Iga mängija juhib oma meeskonna eest, juhtides oma figuuridega. 
Lauahoki on hasartne ja lõbus mäng. Igaüks võib võita vaatamata vanusele ja soole. Võrdselt edukalt võivad selles osaleda kõik: täiskasvanud ja lapsed, mehed ja naised, sportlased ja füüsiliste puuetega inimesed. See mäng pakub eneseväljendusvõimalust erineva temperamendiga inimestele, nii hasartsetele ja tulistele, kui külmaverelistele ja pikatoimelistele. Lisaks peetakse lauahokit tõeliseks perekondlikuks mänguks, mis aitab tugevdada põlvkondadevahelisi sidemeid. Piisab sellest, kui teil on reaktsioon, intellekt, osavus ja kavalus. 
Ajalugu.
Lauahoki esimene kontrollitud teave selle pärineb 1932. aastast, kus kodukasutuseks mõeldud kanadalane Donald Munro lõi oma lauahoki puumudeli, vaade meenutab siiski rohkem pinballi . Seda mängu saab nüüd vaadata Toronto jäähokikuulsuste saalis. Selle idee valisid nii Põhja-Ameerika kui ka Rootsi tootjad ja juba 1934. aastal toimus esimene ametlik matš. 
Idee tungis NSV Liitu, kuid ei saanud siis tööstuslikku elluviimist. 1961. aastal ilmus lühike telelugu, kus Juri Gagarin mängis koos hokimeestega lauahokit. 1964. aastal ilmus koomiks “Šaibu! Šaibu!". Lauahoki tegijad on mängijatest teinud koomiksitegelasi. Nende figuuridega lauahoki vabastamine NSV Liidus jätkus kuni 1982. aastani. 
Lauahoki mudelid.
Aastal 1971 korraldati New Yorgis turniiril lageraies "Coleco", korraldajad nimetasid seda "maailma lauahoki meistrivõistlusteks" . Hiljem USA-s ja Kanadas toimus palju turniirid . 1975. aastal korraldas Põhja-Ameerikas tegutsev WTHA oma esimese Munro lagendiku lauahoki turniiri . Rootsis on korraldatud Stiga mudeli turniirid. 1982. aastal korraldati Rootsi esimesed meistrivõistlused ja 1983. aastal laskis Stiga välja uue lagendiku spordimudeli, mida toodetakse ilma suuremate muudatusteta ka praegu . Ametliku ITHF Maailmameistrivõistlused toimuvad alates 1989. aastast (iga kaks aastat) ja juunis 2025.a. Umeås toimub 19. MM lauahokis.
2005. aastal registreeriti ametlikult Rahvusvaheline Lauahoki Föderatsioon, mis võttis osa kõigist suurematest võistlustest Stiga mudel . 
Turniire peetakse muudel lauahoki mudelitel, tavaliselt Põhja-Ameerikas, kuid nende populaarsus on madal. Internetis on video turniiridelt "Benej" ja "Munro" mudelitell . 
Lauahoki Eestis.
Eesti Lauahoki Liit (ELHL) tegutseb 2004. aastast ning arendab seda mängu nagu tõelist spordiala. ELHL on korraldanud Eesti meistrivõistlusi mitmes kategoorias: lahtised (open), juuniorid, veteranid ja naised. Alates 2012 a. Eesti Lauahoki Liit korraldas koolidevahelised võistlused eri linnades, samuti üldine meistrivõistlus gümnaasiumide ja koolide vahel. Eesti Harrastajate Liiga oli korraldatud 2019 a. 
ELHL on Rahvusvahelise Lauahoki föderatsiooni (ITHF) liige on alates juunist 2005. a. 
Lühendatud mängureeglid.
(ei ole ametlikud ja neid kasutatakse ainult amatöörmängudes saates Stiga).
Sportlastele mõeldud turniiridel kasutatakse palju keerulisemaid reegleid .
Isemoodi muinasjutt (film)

Isemoodi muinasjutt on 2008. aastal Ukraina ja Eesti koostöös valminud lavastaja Roman Širmani kaasaegne muinaslugu kahest vaenutsevast riigist, mille printsess ja noor kuningas teineteisesse armuvad. Ja hoolimata kurjast võõrasemast, õelast võlurist ja tapahimulistest sõjarditest saab armastus vaenust võitu.
Film esilinastus Ukrainas 29. veebruaril 2008 ja Eestis 28. novembril 2009.
Sisu.
Iroonilise muinasjutu tegevus toimub kahes naaberriigis – Sõjakas Kuningriigis ja Õnnetus Kuningriigis. Tegelasteks on noored armunud, salakavalad intrigaanid ja pöörased sõjardid. Sõjaka Kuningriigi elanikud sõdivad lakkamatult ja mõttetult, Õnnetu Kuningriigi omad kaebavad õnnetu saatuse üle. Nagu muinasjutus ikka, armub Õnnetu Kuningriigi printsess Sõjaka Kuningriigi nooresse kuningasse. Pärast suuri seiklusi ühendab neid Saatus, keda kehastab väike võlutüdruk. Lõpptulemusena taipab sõjaminister, et inimese päästmine on palju parem kui tema hävitamine, printsess leiab armastuse, salakaval spioon saab teenitud karistuse. Kuningriigid hakkavad aga elama rahus, heaolus ja õnnes.
Tudulinna kalmistu ühishaud

Tudulinna kalmistu ühishaud on ühishaud Tudulinna kalmistul Iisaku kihelkonnas, tänapäevase haldusjaotuse järgi Tudulinna külas Alutaguse vallas Ida-Viru maakonnas.
Ühishauda on maetud märtsis 1918 tapetud neli Tudulinna valla elanikku: August Blok, Oskar Iiesaar, Daavet Kiikajon ja Jaak Uuk.
Pole teada, miks nad Saksa esimese okupatsiooni ajal hukati. Nõukogude ajal esitatud versioon, et tegu oli "valgekaartlaste poolt elajalikult mõrvatud Eesti Töörahva Kommuuni aegsete aktivistidega", ei saa olla õige, sest märtsis 1918 polnud Eestis valgekaarti ega olnud veel olemaski Eesti Töörahva Kommuuni.
Mälestusmärk ühishauale (betoonist valatud alusel on kunstmarmorist tahvel) rajati arvatavasti 1960. aastatel, sest siis üldiselt püstitati väiksematel kalmistutel selliseid mälestusmärke. Millalgi Nõukogude ajal on see ühishaud kuulutatud ajaloomälestiseks. Uuesti on ühishaud kuulutatud riiklikuks kultuurimälestiseks 1. juunil 1995.
Tudulinna kalmistu

Tudulinna kalmistu on kalmistu Ida-Virumaal Alutaguse vallas Tudulinna külas. Ajalooliselt jäi kalmistu Iisaku kihelkonda.
Kalmistu pindala on 2,07 hektarit.
Likviidsuskriis

Likviidsuskriis (inglise keeles "liquidity crisis") tähendab finantsmajanduses teravat rahapuudust. Mõistega märgitakse üldtunnustatud maksevahendi puudust turul, mis hõlmab ühte valuutat (riiki või eurotsooni). Liikviidsuskriis muudab võimatuks turumajanduslike suhete toimimise, kuna tehingu algatajatel pole võimalik viia seda lõpuni maksevahendi puudumise tõttu. Praktikas tähendab see, et osta ja müüa ei saa mitte üksnes kaupu ja teenuseid, vaid ka teisi finantsinstrumente (aktsiad, võlakirjad, futuurid, optsioonid jms). Sellises olukorras saab teha vaid bartertehinguid ehk vahetada kaupa kauba vastu.
Likviidsuskriisi olukorras – milles tuluvood lakkavad, kuid varem sõlmitud lepingutest tulenevad raha tasumise kohustused jäävad – satub suur hulk isikutest makseraskustesse ning nad on sunnitud oma kaubavarud, põhivahendid või isikliku omandi müüma maha ebaõiglaselt madala hinnaga. See taas pakub erakordseid võimalusi neile, kelle kätte on kogunenud palju sularaha. Tervikvaates lõpeb likviidsuskriis, eriti fiat-rahal põhinevas rahasüsteemis rikkuse ümberjagamise ja ebavõrdsuse kasvuga, s.t varad kontsentreeruvad üha väiksema grupi finantsoligarhide kätte.
Likviiduskriisi põhjused.
Likviidsuskriis on raskesti mõistetav nähtus, sest rahapuuduse üle kurdavad samaaegselt nii inimesed, ettevõtted kui ka valitsused. Rahapuuduse põhjused on nii objektiivsed ja subjektiivsed teguritest. Objektiivseks põhjuseks on rahaemisiooni meetod, s.t pank annab turule vähem raha kui ta sealt tagasi nõuab (+ lepingutasud, intressid). Subjektiivsed põhjused tulenevad inimlikust ahnusest ja spekulatsioonidest (vt Panganduskriis), millega tekitatakse kunstlikult ajutine rahapuudus. 
Likviiduskriisi mõjud.
Varade hind.
Likviidsuskriisi olukorras (mille ajal rahapakkumine puudub) langevad varade turuhinnad järsult Seda arvestab CAPM (Capital Asset Pricing Model), mis nõuab varadelt, mille müümiseks kulub rohkem aega ning mille realiseerimise võimalused likviidsuse langemisel kukuvad ebaproportsionaalset palju, vastavalt suuremat tootlust riskide maandamiseks.
Võlakirjad.
Võlakirjadelt nõutava intressi suurus sõltub otseselt selle emiteerija usaldusväärusest ja järelturu suurusest. Usaldusväärse emiteerija (äriühing, KOV, riik) võlakirjadelt nõutav tasu on väike, kuna paljud on valmis neid ostma. Ja vastupidi – ebausaldusväärselt emiteerijalt nõutakse kõrgeid intresse. Näiteks peetakse riikide ja KOV-te võlakirju kõige usaldusväärsemateks, kuna nad ei saa minna pankrotti (niikaua, kuni nende territooriumil on veel makse maksvaid inimesi), kuid 2007.-2008. aasta finantskriisi ajal tõusid nn PIGS-riikide (Portugal, Itaalia, Kreeka, Gispaania) võlakirjade intressimäärad kõrgemale kui 10%. Samas on nimetatud kriisile järgnenud perioodil hakanud ilmnema ka vastupidine trend, s.t mõnede riikide (Austria, Madalmaad, Saksa, Soome, Šveits, Taani ja ka Eesti) võlakirjade intress on muutunud negatiivseks (s.t langenud alla 0%). Seda fenomeni saab selgitada vaid sellega, et investorite usk nende riikide püsimisse on suurem kui kasutusel oleva valuuta püsimisse.
Ustõluh

Ustõluh (ukraina Устилуг, poola Uściług) on linn Ukrainas Volõõnia oblastis Volodõmõri rajoonis. Ustõluh asub Poola piiri lähedal, Volodõmõrist umbes 12 km läänes.
Ustõluhi on esmamainitud 1150. aastal, Magdeburgi linnaõigused sai 1653. aastal.
Ukraina 2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Ustõluhi elanikest ukrainlasi 96,79% ja venelasi 2,15%.
Sofia Hallik

Sofia Hallik (Sofja Markarova; sündinud 25. aprillil 1991) on Eesti ehtekunstnik, disainer, ettevõtja ning ehtebrändide SOMA ja ONEHE looja.
Ta on oma teostega üles astunud näitustel Taanis, Suurbritannias, Belgias, Saksamaal, Brasiilias, Hispaanias, Rootsis ja Eestis. 
Haridus.
Õppis Eesti Kunstiakadeemias keraamikat aastatel 2010–2013, seejärel Eesti Kunstiakadeemia magistriõppes ehte- ja sepakunsti alal aastatel 2013–2015 ("cum laude"). 2015. aastast jätkab õpinguid Eesti Kunstiakadeemia doktoriõppes kunsti ja disaini alal 
Looming.
SOMA jewellery.
Sofia Hallik lõi oma brändi SOMA Jewellery 2015. aastal. Ehted disainib Sofia Hallik ise.
Isiklikku.
Sofia Hallik on abielus Andres Hallikuga. 
Ta vanaisa oli tekstiilikunstnik ja isa kullassepp.
Paabulinnusinine

Paabulinnusinine on üks sinistest värvitoonidest, erksa tooniga keskmine kuni tume sinine, millel on kerge rohekas varjund ja mida kirjeldatakse soojatoonilisemana, rohekamana ja vähem teravana ultramariinsinisest. Nime on värv saanud isase sini-paabulinnu rinnasulestiku ja sabasulgede "silmade" värvuselt.
Variatsioonid.
Prantsuskeelne värvinimetuste portaal pourpre.com annab paabulinnusinise ("bleu paon") vasteks keskmiste ja tumedate rohekassiniste toonivahemiku 
ISCC-NBS-i värvisõnaraamatu "Color: Universal Language and Dictionary of Names" järgi on paabulinnusinine ("Peacock blue", "Peacock") kõige enamatel juhtudel murtud rohekassinine , kuid ka keskmine rohekassinine . "Bright peacock blue" on särav rohekassinine ja "Deep peacock blue" tume rohekassinine .
Pantone värvitoon PQ-16-4728 "Peacock Blue" on tumedam ja veidi tuhmima tooniga kui türkiissinine .
Veebivärv "Peacock Blue" on kergelt murtud keskmine sinine mitmes toonivariandis .
Ftalotsüaniinsinise (Pigment Blue 15:3) värvitooni nimetavad kunstitarvete tootjad ja müüjad vahel paabulinnusiniseks.
Kasutamine.
Värvus seostub rikkalikkuse ja glamuuriga.
Paabulinnusinist kombineeritakse sisekujunduses kas sarnaste silmatorkavate värvustega, mis võivad olla toon-toonis (ultramariinsinine, türkiissinine) või kontrastis. Näiteks sobib kontrastvärviks ka neutraalne puhas valge, julged kõrvutused on korallpunane või violetne, paabulinnusinise kontrast ookerkollasega mõjub lihtsamalt ja kuldse metallihelgiga värvusega on see väga teatraalne. Värvi kasutatakse nii seintel kui ka üksikul mööblitükil neutraalses ruumis värviaktsendina.
Värvinime kasutatakse peale sisekujunduse mitmesuguste toodete värvuse märkimiseks, nagu tekstiilid, toiduvärvid ja igapäevatarbed.
Värvinimetus esines Eesti ajakirjades moenõuannetes juba 1920. ja 1930. aastatel kirjakujul "paabulinnu sinine".
Jaanus Tamme

Jaanus Tamme (sündinud 6. mail 1973) on eesti purjetaja, ettevõtja ja disainer. 
Elulugu.
Lõpetanud Eesti Kunstiakadeemia arhitektuuri eriala. Pärast ülikooli töötas mõne aasta arhitektina, seejärel asutas reklaamibüroo Tank.
Purjetamine.
Purjetamisega tegi tutvust juba viieaastaselt, nüüdseks on mehel soolopurjetajana ette näidata ridamisi auhindu.
Võistles aastatel 2000–2019 Soolo Ookeani võistluspurjetaja klassis Minitransat Open 650. Osalenud iga-aastastel soolo ookeani võistluspurjetamise 300–700-miilistel regattidel. Sealhulgas osalenud ka MiniTransat Soolo Atlandi ületamise regatil. Läbinud Soolo Ookeani võistlustel kokku üle 50 000 meremiili. 2016. aastal saavutas ülemaailmsetel Soolo Ookeani seeriavõistlustel FFVoile Course Au Large 2. koha. On esimene eestlane, kes on Ülemaailmsel Soolo Ookeani purjetamise seeriavõistlustel professionaalide klassis saavutanud nii kõrge koha.
Ettevõtlus.
Jaanus Tamme alustas äritegevust 1997. aastal. 
Seni on ta juhatuse liige järgmistes ettevõtetes: JAANUS TAMME CONSULTANCY OÜ, SAILINVEST OÜ, Solo Ocean Racing OÜ ja ROPEYE OÜ. Maailmas tuntuim on neist Ropeye OÜ.
Linnaarendus, arhitektuurne planeerimine ja Place Marketing.
Aastatel 2008–2015 Noblessneri Sadama kvartali arendaja. Osalenud ranna-ala planeerimises koostöös Tallinna Linnaplaneerimisameti ja BLRT-ga. Noblessneri sadama asutaja ja arenduse looja.
Tootedisain, tootmine ja globaalne turustamine.
Asutas 2013. aastal firma Ropeye OÜ. Firma tegeleb purjekate väikedetailide leiutamise, arendamise ja müügiga. Ropeye kaubamärk ja tooted on kõik patenteeritud tema ettevõttele, kus Jaanus Tamme on olnud tootearenduse juht. Firmas töötab 2020. aasta seisuga 7 inimest. On olnud eksklusiivses lepingus maailma juhtiva purjetamistarvikute tootjaga HARKEN Inc USA. Ropeye tooted on pälvinud rahvusvahelisi auhindu tootedisaini ja insenerlahenduse eest.
Kommunikatsioon ja disain.
Tema praegune kommunikatsiooniettevõte on JAANUS TAMME CONSULTANCY OÜ. Valdkondadeks: Ärinõustamine kommunikatsiooni alal, Digital Marketing, Disain ja kommunikatsioon. Tema kommunikatsiooni, brändingu ja disaini tööd on võitnud nii kohalikke kui ka rahvusvahelisi auhindu. Tema disainitud tuntumad kaubamärgid on Kaubamaja, GoGroup, Starman, Onefly (France), Reverso (France) ja paljud teised.
Aleksei Kolodeznikov

Aleksei Zassimovitš Kolodeznikov (vene keeles Алексей Засимович Колодезников; sündinud 1. jaanuaril 1974 Džebariki-Hajas Tompo rajoonis Jakuudi ANSV-s) on Venemaa riigitegelane, Sahha valitsuse esimehe kohusetäitja (2020. aasta aprillist).
Kolodeznikov lõpetas 1996. aastal Plehhanovi-nimelise Peterburi Riikliku Mäeinstituudi mäeinseneri-ökonomistina ja 2006. aastal Venemaa Föderatsiooni Presidendi juures asuva Venemaa Riigiteenistuse Akadeemia riikliku ja munitsipaaljuhtimise erialal. Pärast mäeinstituudi lõpetamist töötas kaks aastat mäetööstuses, seejärel viis aastat koduulussis – Venemaa Föderatsiooni Rahandusministeeriumi föderaalse riigikassa valitsuse Tompo osakonna juhina (1998–2003). Aastatel 2003–2007 oli ta Tompo munitsipaalrajooni pea esimene asetäitja ja 2007–2009 Mirnõi ulussis asuva Aihhali linnasunduse pea.
2009. aastast töötab Kolodeznikov Jakutskis kõrgetes riigiametites. Oli aastatel 2009–2011 Sahha (Jakuutia) Vabariigi Kaubanduse ja Materiaal-Tehnilise Riikliku Komitee aseesimees ning 2011–2016 Sahha (Jakuutia) Vabariigi elamu, kommunaalmajanduse ja energeetika minister.
Juunis 2016 määrati Kolodeznikov Sahha (Jakuutia) Vabariigi pea seadlusega Sahha (Jakuutia) Vabariigi Valitsuse esimehe esimeseks asetäitjaks ja 4. aprillil 2020 Sahha valitsuse esimehe kohusetäitjaks.
Paldiski matkarada

Paldiski matkarada asub Pakri poolsaarel Harju maakonnas.
Raja tutvustus.
Paldiski matkarada on 26 km pikkune ning selle läbimiseks kulub umbes 6,5 tundi. Rada avati 20. juunil 1999.
Loodus.
Pakri maastikukaitsealal kasvab palju kaitsealuseid taimi nt. nõmmenelk, kuldkann, harilik koirohi, tuhkpuu, türnpuu ning leidub metsistunud õunapuid.
Vaatamisväärsused.
Peetri kindlus.
Peetri kindlus on Peeter I rajatud Paldiskis asuv kaitseehitis. Legendi järgi projekteeris Peeter I kindluse ning sõjasadama isiklikult ning alustas selle ehitamisega 1718. aastal. Sadamas oleva basseini vee sügavus on 5-7 m. Kindluse bastion on paest monoliitselt välja raiutud ning kindlust ümbritseb peaaegu terves ulatuses lai ja sügav vallikraav, mis samuti paest välja raiutud. Ehitis on arvele võetud kinnismälestisena. 
Pakri tuletorn.
Pakri tuletorn asub Pakri poolsaare loodetipul kõrgel paeklindi äärel. Tuletorn on 1889. aastal paekivist ehitatud ning 54 meetri kõrgune.
Pakri tuletorn märgistab põhjaranniku merepoolset serva tähtsa laevatee ääres ning aitab orienteeruda. 
Leetse mõis.
Leetse mõis paikneb Leetse supelranna kohal ning on ehitatud 1860. aasta paiku. Praeguseks on mõis tunnustatud väljasõidu- ja suvituskoht, kuigi enamik mõisahooneist on varemetes. Tänapäeval on mõisasüda eraomanduses, valitsejamaja on restaureeritud. 
Joad.
Merikülas väikese oja suudmes asub Valli juga, mille kõrgus moodustab 2,2 m. 
Kagu pool asuva Raja joa kõrgus moodustab 2-2,5 m, Vanaaseme joa kõrgus on umbes 2,5-3 m.
Talvel joad jäätuvad, kuid suvel kuivavd nad ära.
Leetse-Lepiku talukalmistu.
Lepiku talu on andmete järgi rajatud 18. sajandil. Kalmistu kuulub Lääne-Harju valda ning pindala on 0,033 ha. Kalmistu ehitati 20. sajandi esimesel veerandil. Sinna on maetud eesti kunstnik Nikolai Triik.
Leena Nurmi

Leena Nurmi (sündinud 20. märtsil 1994 Valkeakoskil) on soome murdmaasuusataja.
Maailma karikasarjas võistles Nurmi esimest korda Lahtis 2014. aasta märtsis. Nurmi sai esimesed maailma karikasarja punktid Kuusamo traditsioonilise suusatamisviisi sprindis 2014. aasta novembris, kui saavutas 25. koha.
Ljuboml

Ljuboml (ukraina Любомль, poola Luboml) on linn Ukrainas Volõõnia oblastis, Ljubomli rajooni halduskeskus. Ljuboml asub Poola piirist ligi 15 km kaugusel, Kovelist umbes 46 km läänes.
Ljubomli on esmamainitud 1287. aastal, Magdeburgi linnaõigused sai 1541. aastal.
Ukraina 2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Ljubomli elanikest ukrainlasi 97,71%, venelasi 1,73% ja valgevenelasi 0,26%.
KKEKi ajakiri

Kaasaegse Kunsti Eesti Keskuse ajakiri (ehk KKEKi ajakiri) oli veebiajakiri Kaasaegse Kunsti Eesti Keskuse kodulehel, mille eesmärk oli arendada eestikeelset kunstikirjutust ja pakkuda kõneplatvormi kunstnikele ning anda teavet Eestis toimuvate kunstiürituste kohta. 
Ajakirjale tegid kaastööd paljud Eesti kunstnikud, kuraatorid ja kunstikriitikud, ilmus tõlkeartikleid maailma suurimatest kunstiajakirjadest. Ajakiri lõpetas tegevuse 2022. aasta alguses.
2020. aasta algusest tegi KKEKi ajakiri koostööd Postimehe kultuurilisaga "Arvamus. Kultuur", kus ilmub ajakirja satelliitrubriik "Kunst sinu ümber", mis tutvustab Eesti kunstnikke laiemale publikule. 
Toimetus.
Toimetusse kuulusid Kaarin Kivirähk (peatoimetaja) ja Marika Agu (toimetaja).
San Luis

San Luis on linn Argentina keskosas Cuyo regioonis, San Luisi provintsi keskus, San Luisi departemangu halduskeskus.
San Luis asub Andides asuva Sierras de Córdoba mäestiku jalamil 762 meetrit üle merepinna. 
San Luis jääb pealinnast Buenos Airesest linnulennult 770 km kaugusele lääne suunas. Córdoba (naaberprovintsi keskus, Argentina miljonilinn) jääb San Luisist 290 km kirde suunas.
2010. aasta seisuga oli linnas 169 947 elanikku.
Linn on asutatud 1594. aastal.
Linnas asuvad 1973. aastal asutatud San Luisi Riiklik Ülikool ("Universidad Nacional de San Luis") ja Cuyo Katoliiklik Ülikool (asutatud aastal 1953).
Välislingid.
Dārzciems (Virbi vald)

Dārzciems on küla ("mazciems") Lätis Talsi piirkonnas Virbi valla põhjaosas.
Küla asub merepinnast 100 meetri kõrgusel. Dārzciems jääb valla keskusest Jaunpagastsist 1,8, piirkonna keskusest Talsist 17 ning Riiast 105 kilomeetri kaugusele. Külas asub Beltase bussipeatus.
Küla rajati nõukogude perioodil Virbi sovhoosi põllumajandussaaduste töötlemise tehase juurde.
Lēdas

Lēdas on asula Lätis Talsi piirkonnas Virbi valla kirdeosas.
Küla asub merepinnast 100 meetri kõrgusel. Lēdas jääb valla keskusest Jaunpagastsist 2, piirkonna keskusest Talsist 17 ning Riiast 103 kilomeetri kaugusele. Külas asub Lēdase bussipeatus.
Küla tekkis endise Lēdase karjamõisa ("Lehden") keskuse juurde.
Nikolai von Baranoff

Nikolai von Baranoff (1. mai 1808 Tallinn – 6. august 1863 Paide) oli Eestimaa maalikunstnik. 
Elukäik.
Nikolai von Baranoff sündis Väätsa mõisaomanike Baranoffide peres 1808. aastal. Kurttummana sai ta hariduse Berliinis (Berliini kurtide kool), kus avaldus tema kunstianne. Maalimist õppis ta Münchenis ja Viinis, hiljem täiendas end Roomas. 1845. aastal sai temast Peterburi Akadeemia vabakunstnik. Peterburis maalis ta vene näitlejate portreid ja pühapilte, mida võis leida õigeusu ja katoliku kirikutes. Tuntuim Eestis asuv teos on Paide kiriku altarimaal 1848. aastast. Kunstnik suri 1863. aastal Paides. 
Perekond.
Nikolai von Baranoff oli pärit Eestimaa aadlike suguvõsast. Tema isa oli Väätsa ja Prääma mõisnik Vene alampolkovnik Joachim von Baranoff (1776 Tallinn – 1862 Paide), kes oli abielus Elisabeth Hayga (1772–1852). Nikolai nõod olid Vene kindralid Nikolai von Baranoff (1808–1883), krahv Johann Baranoff (1811–1884) ja krahv Paul Baranoff (1814–1864). Nikolai oli abielus Eleanor Abramowskyga (suri 1849 Peterburis). Tema järeltulijad olid Karl Johann Nikolaus (3. september 1843 Nürnberg – 22. jaanuar 1867 Peterburi) ja Wilhelm Alexander Joachim (2. mai 1846 Peterburi – 1879 Viin).
Looming.
Nikolai von Baranoff kujutas teostel, enamasti portreedel, peamiselt vene näitlejaid. Ta lõi pühakute pilte Peterburi kirikutes, samuti Paide kiriku altarimaali ja mõned žanripildid.
Altarimaal.
Altarimaali “Kristuse taevaminemine” on valmistanud vähetuntud maalikunstnik Nikolai von Baranoff Peterburi keiserliku kabeli maali järgi, mille autoriks oli Virumaal sündinud Peterburi Kunstide Akadeemia akadeemik ja professor Carl Timoleon von Neff. Tegu on kunstimälestisega, mis valmis aastal 1848 ja on ka 19. sajandi maalikunsti näide. Altarimaal on teostatud meisterlikult ja see moodustab osa kirikusisustuse tervikust. 
Taevaminemise ehk ülestõusmisstseen põhineb Uuel Testamendil. Maalil ülaosas on kujutatud pikkade sirgete juuste ja habemega ujedailmelist Jeesust, kes pikka rüüsse rüütatuna pilvedel hõljudes taevastesse kõrgustesse tõuseb ja õnnistab. Maali allservas kujutatakse heitunud-üllatunud ilmega Jeesuse kaaskondlasi – viit meest ja üht naist. Meeste puhul on tegemist Jeesuse jüngritega. Käega ülespoole osutav nooruke jünger on tõenäoliselt Jeesuse lemmikjünger Johannes ja parempoolne habemik jäljendab kõige enam Peetruse tüpaaži. Naisterahva pea ümber on pühapaiste. Tegemist on tõenäoliselt Maarja Magdaleenaga, keda kõik evangeeliumid ülestõusmissündmustega seoses nimetavad. 
Õlimaal on värvitud pruunikaskollastes ja sinistes toonides. Kõrgus on 2,17 meetrit ja laius 1,33 meetrit. Aastal 1980 võeti see muinsuskaitse alla. Maali kinkis tulekahjust taastatavale kirikule keisrinna Aleksandra Fjodorovna. 
Nikolai von Baranoffi suguvõsa panustas mõisasüdame väljaehitusse kõige rohkem. 18. ja 19. sajandi vahetusel valminud varaklassitsistliku peahoone rikkuseks on rohke stukkdekooriga interjöör. Altariümbruse kujundas August Roosileht.
Skrunda (Virbi vald)

Skrunda on küla ("mazciems") Lätis Talsi piirkonnas Virbi valla idaosas.
Küla asub merepinnast 95 meetri kõrgusel. Skrunda jääb valla keskusest Jaunpagastsist 3, piirkonna keskusest Talsist 20 ning Riiast 105 kilomeetri kaugusele.
Küla tekkis endise Jaunpagastsi mõisa Skrunda karjamõisa ("Skrundenhof") juurde.
Brūzis

Brūzis on küla ("mazciems") Lätis Talsi piirkonnas Virbi valla keskosas.
Küla asub merepinnast 95 meetri kõrgusel Virbupe jõe paremal kaldal. Brūzis jääb valla keskusest Jaunpagastsist 0,8, piirkonna keskusest Talsist 18 ning Riiast 108 kilomeetri kaugusele.
Küla tekkis endise Jaunpagastsi mõisa keskuse juurde. Asulale pani alguse viinavabriku rajamine aastal 1839. Sealse pruulikoja järgi on küla ka nime saanud. Vabriku ruumides tegutseb SIA «Jaunpagasts Plus».
Eņģeļciems

Eņģeļciems on küla ("mazciems") Lätis Talsi piirkonnas Virbi valla loodeosas.
Küla asub merepinnast 120 meetri kõrgusel. Eņģeļciems jääb valla keskusest Jaunpagastsist 3,7, piirkonna keskusest Talsist 15 ning Riiast 108 kilomeetri kaugusele.
Küla tekkis endise Eņģeļi mõisa ("Engelzeem") keskuse juurde.
Külas kasvavad Auziņase tamm, Rogase tammed ja kolm Eņģeļciemsi tamme on looduskaitse all.
Ezerciems

Ezerciems (vanasti ka Dekšņciems) on küla ("ciems") Lätis Talsi piirkonnas Virbi valla lõunaosas.
Küla asub merepinnast 90 meetri kõrgusel Virbupe jõe ja Kūja järve ääres. Ezerciems jääb valla keskusest Jaunpagastsist 1,8, piirkonna keskusest Talsist 20 ning Riiast 107 kilomeetri kaugusele. Looduskaitse all on külas kasvav saar ümbermõõduga 4.9 m.
E-õpik

E-õpik ehk digiõpik on digitaalne õppematerjal: õpik, töövihik ja vihik ühes. See on keskkond, mis pakub uusi teadmisi juba õpitu kohta, võimalust uurida rohkem ja süvitsi, täita ülesandeid, saada tagasisidet ja iseseisvalt edasi õppida. 
Vaatamata e-õpiku laialdasele kasutamisele pole e-õpikul veel selget ja üldtunnustatud definitsiooni. Võrreldes trükitud õpikutega, millele on Haridus- ja teadusministeerium sätestanud nõuded, pole kuskil kirjas, mida oodatakse e-õpikult või mis üldse on e-õpik. Puudub ka selgelt määratud e-õpiku formaat. 
E-õpikute võimalused.
See on keskkond, mis pakub uusi teadmisi juba õpitu kohta, võimalust uurida rohkem ja süvitsi, täita ülesandeid, saada tagasisidet ja iseseisvalt edasi õppida. Võrreldes paberõpikutega saab digiõpikutes luua õppeainete, teemade, klasside ja kursuste vahel paremaid ja vahetumaid seoseid. Tänu digiõpikutele on õpilase koolikott kergem, kuna edaspidi piisab kõikide õpikute kasutamiseks vaid ühest nutiseadmest. E-õpikutel on palju eeliseid. Need aitavad vähendada kulusid, aitavad lihtsustada (üli)õpilaste arengu jälgimist, ja neid saab vajadusel lihtsamalt ja odavamalt uuendada. Avatud lähtekoodiga e-õpikud võimaldavad tasuta luua algõppeainete õpikuid, ja annavad võimalust õpetajatele luua nende oma e-tekste klassiruumide jaoks. 
Eesti Haridus- ja Teadusministeeriumi järgi annavad e-õpikud järgmised eelised :
E-õpikute kasutamine Eestis.
Tasuta digiõpikud on kõikidele põhikooliõpilastele kättesaadavad Haridus- ja Teadusministeeriumi tellimusel Euroopa Sotsiaalfondi meetme „Kaasaegse ja uuendusliku õppevara arendamine ja kasutuselevõtt“ raames. Eesti elukestva õppe strateegia 2020 kohaselt väljatöötatud Digipöörde programmi raames digiõppevara kasutamise soodustamiseks oli loodud digitaalse õppevara portaal E-koolikott. E-koolikott on digitaalse õppevara portaal, mis sisaldab õppematerjale lasteaedadele, koolidele ja kutsekoolidele. E-koolikott võimaldab õpetajatel rikastada ainetunde kaasaegsete õppematerjalidega, õpilastel iseseisvalt erinevate õppematerjalide toel õppida ning lapsevanematel vajadusel oma lapsi ise abistada. Digiõpikud leiab e-koolikotist vastavalt Opiq keskkonnas ja Foxcademy keskkonnas. 
E-õpiku tulevik.
Tallinna Ülikooli haridustehnoloogia keskuse juhataja Mart Laanpere on välja toonud tuleviku e-õpiku kolm mudelit: 
Ideaalpilt oleks see, et viimase 20 aasta matemaatikaülesanded on repositooriumist võtta. Arvutiprogramm valib konkreetsele õpilasele sobivad ülesanded kokku. Mitte ainult õpetajal ei ole võimalus tuua täiendavaid ülesandeid e-õpikusse, vaid ka õpilasel. 
E-õpik ja COVID-19 eriolukord.
Vabariigi Valitsus kuulutas 12. märtsil välja eriolukorra, et tõkestada koroonaviiruse levikut Eestis. E-õpikute platvormide areng Eestis võimaldas koroonaviiruse pärast tekkinud eriolukorra raames suhteliselt sujuvalt koolidele üle minna distantsõppele. E-koolikoti kasutamine tõusis koduõppe esimesel nädalal võrreldes varasema perioodiga kolm korda ja ulatus 12 000 külastuseni ööpäevas, millest kaks kolmandikku olid uued kasutajad. E-koolikotis olevatest materjalidest oli suurim kasutamise tõus gümnaasiumi õppematerjalide osas.
Sukturi (Lībagi vald)

Sukturi on küla ("ciems") Lätis Talsi piirkonnas Lībagi valla põhjaosas.
Küla asub valla piiril Sirdsezersi järve ääres ja jääb Talsi küngastiku loodusparki. Sukturis kasvav Kurzemnieki kirsipuu on looduskaitse all. Küla asub valla keskusest Mundigciemsist 4,5, piirkonna keskusest Talsist 3 ja Riiast 119 kilomeetri kaugusel. Osa külast jääb Laidze valda ja moodustab ametlikult iseseisva küla. Külas asub Sukturi bussipeatus.
Ābeļi

Ābeļi on küla ("mazciems") Lätis Talsi piirkonnas Lībagi valla põhjaosas.
Küla asub Ābeļi järve ääres ja jääb Talsi küngastiku loodusparki. Looduskaitse all on tamm ümbermõõduga 4.2 m. Küla asub valla keskusest Mundigciemsist 3,5, piirkonna keskusest Talsist 3 ja Riiast 121 kilomeetri kaugusel.
Gaschurn

Gemeinde Gaschurn-Partenen on vald Austrias Vorarlbergi liidumaal Bludenzi ringkonnas. Kaks suuremat küla on "Gaschurn Dorf" ja "Partenen".
Geograafia.
Gaschurni keskus asub 979 m kõrgusel üle merepinna. See asub Montafoni orus Gortipohli ja Parteneni vahel. 12,7% vallast on metsa all ja 51,7% on alpiinne.
Valda läbib Illi jõgi, sellest paremal on Verwalli mäed ja vasakul Silvretta mäestik.
Ajalugu.
Retoromaani kohanimesid on mainitud juba 15. sajandi ürikutes (1423 "Gaschurra", 1499 "Parthenna"), mõnd alpi isegi varem (näiteks 1089 "alpem in Signes" = Zeinisalpe). Saades kasu keskaja soojemast kliimast, aga ka kuni 18. sajandini kasutasid kõrgel Alpides asuvat Vermunti Alam-Engadini Ardezi ja Guarda talunikud (karjaajamine üle Vermuntpassi).
Habsburgid valitsesid Vorarlbergi külasid vaheldumisi Tiroolist ja Kaugemast Austriast (Freiburg im Breisgau). Aastatel 1805–1814 kuulus paik Baierile, siis taas Austriale. Gaschurn kuulub Austria Vorarlbergi liidumaa koosseisu alates selle asutamisest 1861. aastal.
19. sajandi keskpaigas sai populaarseks suveturism. 1885. aastal asutati linnakaunistamise selts. Avati mitu Alpiklubi onni: 1885 Madlenerhaus, 1896 Wiesbadener Hütte, 1908 Tübinger Hütte, 1910 Saarbrücker Hütte, 1927 Heilbronner Hütte. 1910. aasta paiku alustati tee-ehitust Schrunsist Parteneni.
Kultuur.
Gaschurni turismimuuseum avati 1992. aastal kui esimene turismimuuseum Austrias.
1986. aastal valminud küla uus kogukonnakeskus näitab 300-aastast traditsioonilist "Montafoner Stube" – niinimetatud Lukas Tschofen-Stube.
Gaschurni kihelkonnakirik, uusromaani kirik, õnnistati sisse 1869. aastal piiskop Franz Josef Rudigieri poolt, kes oli sündinud Partenenis. Altari- ja laemaalid tegid Schrunseri vennad Franz ja Jakob Bertle hilises natsareenstiilis.
Maria Schnee kabeli ehitis pärineb pealiskirje järgi 1637. aastast. Asutaja ja ehitaja on Lukas Tschofen, legendaarne Montafoni oru tegelane. Kabelis on Maria Hilfi pilt (koopia Lucas Cranach Vanema graatsiapildist) ja sellest on saanud populaarne Maria palverännu paik. Kabel asub väikesel künkal küla keskel.
Sport.
Kuna tegemist on Vorarlbergi suurima omavalitsusega, pakutakse suurt matkaradade võrgustikku (266,8 km) ja arvukalt maastikuratta radu (ühtekokku 71,9 km). Partenenist Gaschurni kaudu Sankt Gallenkirchi on 12 km pikk jalgratta-, jalutus- ja talimatkarada.
Innerbraz

Innerbraz on vald Austrias Vorarlbergi liidumaal Bludenzi ringkonnas.
Linejciems

Linejciems on küla ("ciems") Lätis Talsi piirkonnas Lībagi valla idaosas.
Küla asub Talsi küngastiku maastikukaitsealal Kamparkalnsist lõunas. Linejciems asub valla keskusest Mundigciemsist 4,5, piirkonna keskusest Talsist 8 ja Riiast 109 kilomeetri kaugusel.
Klösterle

Klösterle on vald Austrias Vorarlbergi liidumaal Bludenzi ringkonnas.
Ööbiku tee (Assaku)

Ööbiku tee on asfaltkattega tänav Rae vallas Assaku alevikus. Tänav on ligikaudselt 642,9 meetrit pikk, enamjaolt 4 meetrit lai ja pindalaga 7129 m². Ööbiku tee on enamasti hästi valgustatud.
Tänav on ühenduses Maria tee, Heina tee ja Veski teega, varem oli ka Tallinna–Tartu–Võru–Luhamaa maanteega.
Ööbiku tee koordinaadid on 59° 22' 22.44"N, 24° 50' 46.68"W.
Asustus.
Tänaval asub 14 eri aadressiga ehitist:
Ööbiku tee sihtnumber on 76615.
Fauna.
Ööbiku tee 8 ja Ööbiku tee 6 piiril asub post, kus asub valge-toonekure pesa juba enam kui 35 aastat. Pesitsusperiood algab kohalikel kurgedel 20.–30. märtsil ning lõppeb septembris, olenevalt ilmaoludest. Kuna antud tänava juures asub nii mets, kui ka põld, on tänaval lähiminevikus näha olnud põldvutte, ilveseid, rebaseid, metskitsi ja nirke.
Kõige tavalisemad Ööbiku tänaval nähtavad fauna esindajad on aga varblased, sinilinnud, turteltuvid, varesed, harakad, västrikud, ööbikud, rähnid, rongad, suitsupääsukesed, lehelinnud, kuldnokad, musträstad ja pasknäärid.
Loomadest võib näha Ööbiku tänaval mügrisid, juttselg-hiiri, mutte, siile ja nastikuid.
Ajalugu.
Ööbiku tee on nime saanud selle järgi, et varem on sellel alal olnud palju põõsaid ja ööbikupesi.
Tee on ametlikult registreeritud 23. mail 2013, kuid tänavana rajatud juba 1960. aastatel. Algul oli see tupiktee, mis sai alguse Tallinna–Tartu maanteelt, aga pärast seda, kui 1980. aastatel hakati seal jagama ehituskrunte, pikendati 1981. aastal tee kohalike elanike poolt Veski teeni. 2007. aastal muutus Ööbiku tee uuesti tupikteeks, kuna Ööbiku tee ja Tallinna–Tartu maantee vahele rajati mürasein. 2012. aastal rajati Ööbiku tänavale kõrvaltee Maria tee.
Bēķciems

Bēķciems on küla ("ciems") Lätis Talsi piirkonnas Lībagi valla põhjaosas.
Küla asub valla keskusest Mundigciemsist 4, piirkonna keskusest Talsist 6,5 ja Riiast 117 kilomeetri kaugusel.
Birzmaļi

Birzmaļi on küla ("ciems") Lätis Talsi piirkonnas Lībagi valla lõunaosas.
Küla asub Stende linna piiril. Birzmaļi jääb valla keskusest Mundigciemsist 9, piirkonna keskusest Talsist 11 ja Riiast 115 kilomeetri kaugusele.
Gailīšciems

Gailīšciems on küla ("ciems") Lätis Talsi piirkonnas Lībagi valla kaguosas.
Küla asub maantee A10 ääres. Gailīšciems jääb valla keskusest Mundigciemsist 13, piirkonna keskusest Talsist 15 ning Riiast 102 kilomeetri kaugusele. Külas asub Sknābe bussipeatus.
Küla hooned asuvad vana Riiast Ventspilsi viiva maantee ääres.
Mācītājmuiža (Lībagi vald)

Mācītājmuiža (tõlkes "Kirikumõis") on küla ("ciems") Lätis Talsi piirkonnas Lībagi valla keskosas.
Küla asub maantee A10 ääres. Mācītājmuiža jääb valla keskusest Mundigciemsist 5,5, piirkonna keskusest Talsist 7,5 ja Riiast 110 kilomeetri kaugusele. Külas asuvad Selekcija ja Talsu pagrieziensi bussipeatused.
Küla on tekkinud Stende kiriku ja kirikumõisa juurde. Stende kirik jääb külast läände. Kirik ja selle kabel, kiriku altar, orel ning kantsel on muinsusmälestistena riikliku kaitse all. Regionaalse kaitse all on Adamoviči koolimaja.
Valija Zinck

Valija Zinck (sündinud 1976 Ingolstadtis) on saksa lastekirjanik.
Elu.
Ta õppis Freiburgis ja San Franciscos kaasaegset tantsu ning töötab juba üle 15 aasta vabakutselise koreograafi ja tantsupedagoogina, õpetades tantsu lastele ja täiskasvanuile. Ta on olnud noortemuusikaprojektide režissöör. Ta hakkas kirjutama pärast teise lapse sündi ja avaldas 2016 lasteraamatu "Jakob und die Hempels unterm Sofa" (’Jakob ja suur segadus’). Valija Zinck elab koos perega Berliinis.
2017 nomineeriti tema teine raamat "Penelop und der funkenrote Zauber" (e. k. "Penelop ja tulipunane ime") Zürcher Kinderbuchpreisi auhinnale La vache qui lit. Samuti sai see lasteraamatuauhinnad Ulmer Unke (vanuserühmas 10–12 aastat) ja Goldener Bücherpirat. Tema raamat "Drachenerwachen" (e. k. "Draakoni ärkamine") sai aastal 2019 Leipzigi lasteraamatumessi ja lugemisfondi välja antava auhinna Leipziger Lesekompass (vanuserühmas 10–14 aastat).
Putniņciems

Putniņciems on küla ("ciems") Lätis Talsi piirkonnas Lībagi valla idaosas.
Küla jääb valla keskusest Mundigciemsist 10, piirkonna keskusest Talsist 15 ja Riiast 112 kilomeetri kaugusele.
Rudi Reinwarth

Rudi Reinwarth (23. detsember 1907 Lauter – 22. märts 1971) oli Saksa DV riigitegelane.
Kommunist alates 1925, 1933–1935 koonduslaagris. Osales Teises maailmasõjas 1939–1945 kuni vangilangemiseni. 1947 naasis Saksamaale ja osales 1948 Saksamaa Rahvusdemokraatliku Partei asutamises.
Kadrioru Plaza

Kadrioru Plaza on äri- ja eluhoone Tallinnas aadressil Vesivärava tänav 50. 
Hoone asub linna ühe elavaima liiklussõlme kõrval ning oluliste teenindusettevõtete ja valitsusasutuste lähedal. Plaza kõrval asuvad ka Kadrioru Saksa Gümnaasium, Torupilli Selver, Kadrioru park. 
Ehitus.
18. juunil 2018 sõlmiti ASi Merko Ehitus Eesti ja Bariot Group OÜ vahel ehitusleping Kadrioru Plaza kahe maa-aluse ja üheksa maapealse korrusega elu- ja ärihoone monoliitse raudbetoonkarkassi projekteerimiseks ja ehitamiseks. Lepingu maksumus oli üle kolme miljoni euro, millele lisandus käibemaks. Ehitus kestis 2018. aasta juunist 2019. aasta sügiseni. Hoone projekteeris arhitektibüroo Künnapu &amp; Padrik Architects. 
Hoone.
Kadrioru Plazal on 3193 m2 kohta 9 korrust ja 2 korrust maa-alust parklat. Ehitise viis korrust (8095 m2) on eluruumide päralt, kokku on hoones 95 korterit. Samuti ei puudu Plazast äripinnad, mis asuvad hoone neljal korrusel, kokku 6190 m2. Parkimiskohti on 155 autole, millest 133 on maa-aluses parklas ja 22 väliparklas. 
Kadrioru Plazas on funktsionaalsus ühendatud elegantse stiiliga. Äripindade suured vaateaknad annavad ruumidele avaruse ja valguse ning suurepärase võimaluse toodete väljapanekuks. Korterites on kõrged laed ja merevaade alates kaheksandast korrusest. Peasissekäik asub Gonsiori tänaval, hoones on ruumikas fuajee ja avar nelja korruse kõrgune aatrium. Korteriomanikele on kolm privaatset trepikoda, kuhu pääseb nii tänavalt kui ka maa-alusest parklast. Hoonesisestel aatriumi korteritel on rõdud, kust avanevad vaated vana- ja südalinnale ning suurele laste mängualale, mis asub 5. korrusel. 9. korruse katusekorteritel on terrassid, kust avaneb panoraamvaade Tallinnale. 
Kadrioru Plaza arhitektuuri on kirjeldatud kui taasavastatud vana, juugendarhitektuuri ja voolujoonelise "art déco" stiili tänapäevast interpretatsiooni, tsentraalse aatriumi ja päikese kuplitega katusel. Kadrioru Plazas on elektriautode laadimispaik ja jalgrataste parkla. Samuti on majas ööpäev läbi osutatav portjeeteenus, koristusteenus korteriomanikele ja rentnikele, restoran, kohvik ja toidu otse korterisse või kontorisse tellimise teenus. Samas hoones tegutsevad tervise- ja heaolukeskus ning erakliinikud (hambaarst, ilukliinik ja füsioteraapia).
Linda Andreste

Linda Andreste (kuni 1937 Andrusson (Andresson); 6. jaanuar 1926 Pärnu – 29. mai 2007 Tallinn) oli eesti teatri- ja televisioonikunstnik, aastatel 1959–1975 Eesti Televisiooni peakunstnik.
Elukäik.
Linda Andreste isa oli kalur Mihkel Andreste ja ema väikeettevõtja Anna Andreste. 
Ta lõpetas 1944. aastal Pärnu 2. Keskkooli ja 1951. aastal Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi maali erialal. 
Aastatel 1951–1958 töötas ta dekoraatori ja lavakujundajana Eesti Draamateatris, tema nime leiame näiteks August Kitzbergi “Libahundi”, Aleksei Arbuzovi “Majake äärelinnas” ja Eduard Vilde “Mahtra sõja” kavalehelt. 
1959. aastast töötas ta Eesti Televisioonis kunstniku ja dekoraatorina, aastatel 1959–1975 peakunstnikuna. Andnud selle ameti küll 1975. aastal üle oma õpilastele, tegi ta ETV-le kunstnikutööd vahel pensionipõlveski. 
Aastatel 1963–1969 töötas ERKI-s kompositsiooni õpetajana. 1975. aastast andis Tallinna Kergetööstustehnikumis joonistamis-, maalimis- ja kunstiajaloo tunde. Hiljem oli vabakutseline kunstnik. 
Ta oli Eesti Teatriliidu (1954) ja Eesti Kunstnike Liidu (1964) liige ning Lavastuskunstnike Liidu liige 1993. ja auliige 1996. aastast. 
Isiklikku.
Tema õde oli Florida Andreste ja tütar Anna Andreste-Sui.
Looming.
Telelavastused.
Linda Andreste õpetas välja ja kujundas telekunstnike koolkonna, mille traditsioone ja lahendusi rakendavad tema õpilased ja õpilaste õpilased siiani. Andreste meistritööde kuuluvad kunstnikutöö televisiooni esimeses muusikalises komöödias “Muinasjutt kevadest”, esimene täispikk muusikafilm “Helisev päev”, esimene telemängufilm “Näitleja Joller”, esimene teleooper “Kaupo”. 
Andrestel oli suur roll ka telepublitsistika pildikeele väljaarendamisel. Ta osales selliste saadete nagu “Mis Koosta peres uudist?”, ”Täna 25 aastat tagasi” ja “Horoskoop” valmimises. Lisaks esimene värviline telelavastus “Minu vanaema imeline tugitool” (1974), Soome-Eesti ühisviktoriin “Naapurivisa” (1966–1970), “Kutsuv tuluke”, kui nimetada mõningaid Andreste töid.
Aleš Hojs

Aleš Hojs (sündinud 12. detsembril 1961 Ljubljanas) on Sloveenia insener ja poliitik, ta on erakonna Sloveenia Demokraatliku Partei liige. Ta oli aastatel 2012–2013 Sloveenia kaitseminister. Ta oli 13. märtsist 2020 kuni 1. juunini 2022 Sloveenia siseminister.
Ta lõpetas aastal 1988 Ljubljana ülikooli tsiviilehituse alal.
Ta kuulus algselt erakonda Sloveenia kristlikud demokraadid. Seejärel kuulus ta erakonda Uus Sloveenia; ta oli 27. jaanuarist 2012 kuni 27. veebruarini 2013 Sloveenia kaitseminister (Janez Janša teises valitsuses). 13. märtsist 2020 kuni 1. juuni 2022 oli ta Sloveenia siseminister (olles Sloveenia Demokraatliku Partei liige).
Silvi Baradinskas

Silvi Baradinskas (sündinud 16. märtsil 1941) on eesti muusikapedagoog. Aastail 1986–2009 oli ta Pärnu Muusikakooli direktor.
Ta on koostanud Pärnu Muusikakooli ajalugu käsitleva teose "Seitse aastakümmet muusikaõpet: Pärnu Muusikakool 1945–2014" (Pärnu, 2015).
Smildzējciems

Smildzējciems on küla ("ciems") Lätis Talsi piirkonnas Lībagi valla loodeosas.
Küla asub valla keskusest Mundigciemsist 2, piirkonna keskusest Talsist 4 ja Riiast 114 kilomeetri kaugusel.
Lībagi

Lībagi on küla ("ciems") Lätis Talsi piirkonnas Lībagi valla idaosas.
Küla asub merepinnast 102 meetri kõrgusel maantee A10 ääres.
Küla on tekkinud endise Lībagi mõisa keskuse juurde. Seal asuvad Lībagi ja Lībagu skola bussipeatused.
Andumi

Andumi on küla ("ciems") Lätis Talsi piirkonnas Lībagi valla kaguosas.
Küla asub maantee A10 ääres. Andumi jääb valla keskusest Mundigciemsist 8,5, piirkonna keskusest Talsist 15 ja Riiast 115 kilomeetri kaugusele. Külas asuvad Sknābe ja Andumu mežniecība bussipeatused.
Küla on tekkinud Andumi metskonna juurde. Andumist kolm kilomeetri kirdes kasvav Andumi tamm on hiiepaigana riikliku kaitse all.
Kursakciems

Kursakciems on küla ("maziems") Lätis Talsi piirkonnas Lībagi valla kaguosas.
Küla jääb valla keskusest Mundigciemsist 6,5, piirkonna keskusest Talsist 12 ja Riiast 107 kilomeetri kaugusele.
Kursakciemsis kasvav Sproģi tamm ümbermõõduga 4 m on looduskaitse all. Veel on kaitse all üks külas kasvav raagremmelgas.
Purgalciems

Purgalciems on küla ("ciems") Lätis Talsi piirkonnas Lībagi valla kaguosas.
Küla asub merepinnast 110 meetri kõrgusel.
Aklaisciems

Aklaisciems (ka Aklais ciems) on küla ("ciems") Lätis Talsi piirkonnas Lībagi valla kaguosas.
Küla jääb valla keskusest Mundigciemsist 6, piirkonna keskusest Talsist 14 ja Riiast 106 kilomeetri kaugusele.
Nõukogude perioodi algusaastatel oli küla Aklāciemsi külanõukogu halduskeskuseks. Külast kirdes asuvad Zviedri muinaskalmed on muinsusmälestisena kohaliku kaitse all.
Aklaisciemsis kasvav tamm ümbermõõduga 5,5 meetrit ja saar ümbermõõduga 3,64 meetrit on looduskaitse all.