Hispaania

Hispaania (hispaania keeles "España", "de facto" ametliku nimega Hispaania Kuningriik ("Reino de España")) on riik, mille põhiosa paikneb Edela-Euroopas Pürenee poolsaarel.
Hispaania põhiosa piirneb lõunas ja idas Vahemerega, välja arvatud väike maismaapiir Gibraltariga, põhjas ja kirdes Prantsusmaa, Andorra ja Biskaia lahega ning läänes ja loodes Portugali ja Atlandi ookeaniga. Hispaaniale kuuluvad veel Baleaari saarestik Vahemeres, Kanaari saared Atlandi ookeanis Aafrika ranniku lähedal, veel saari, kaljuneem Peñón de Vélez de la Gomera, autonoomsed linnad Ceuta ja Melilla Põhja-Aafrikas ning Llívia eksklaav Prantsusmaal.
Hispaania pindala on 505 990 km² või 505 370 km². Riik on pindalalt suurim riik Lõuna-Euroopas, Prantsusmaa järel teisel kohal Lääne-Euroopas ja Euroopa Liidus ning Venemaa, Ukraina ja Prantsusmaa järel neljandal kohal Euroopas. Rahvaarvult on Hispaania Euroopa riikide seas kuuendal ja Euroopa Liidu riikide seas neljandal kohal. Pealinn ja suurim linn on Madrid, suuremate linnade seas on veel Barcelona, Valencia, Sevilla, Málaga, Bilbao ja Granada. 
Tänapäevased inimesed jõudsid Pürenee poolsaarele esimest korda umbes 35 000 aastat tagasi. Enne roomlaste vallutuse algust 2. sajandi algust elasid poolsaarel ibeerid, foiniiklased, muinaskreeklased, keldid ja kartaagolased. Roomlased panid piirkonnale nimeks Hispania. Lääne-Rooma keisririigi allakäigu ajal rändasid germaanlaste ja sarmaatide hõimuliidud, sealhulgas sveebid, alaanid ja vandaalid, suure rahvasterändamise käigus Kesk-Euroopast lääne poole, tungisid Pürenee poolsaarele ja rajasid selle läänepoolsetesse provintsidesse suhteliselt sõltumatuid kuningriike. 6. sajandi lõpuks olid läänegoodid vallutanud kõik Pürenee poolsaarele alles jäänud sõltumatud alad, sealhulgas Bütsantsi valdused, ning koondanud need Toledo kuningriiki, mis ühtlustas poliitiliselt, kiriklikult ja juriidiliselt kõik endised Hispania provintsid ja Pürenee poolsaare kuningriigid. 
8. sajandi alguses langes läänegootide kuningriik islami vallutuse käigus. Aastaks 726 olid maurid vallutanud peaaegu kogu Pürenee poolsaare, vabaks jäid ainult mõned väikesed kristlikud kuningriigid poolsaare põhjaosas (islami võim jäi kõige kauem – seitsmeks sajandiks – püsima Granada emiraadi alal). See tõi pikaks ajaks kaasa palju sõdu. Rajati kristlikud kuningriigid León, Kastiilia, Aragón ja Navarra, millest said kristlaste põhijõud moslemitevastases võitluses. Pärast mauride vallutust alustasid eurooplased piirkonna järkjärgulist tagasivõitmist, mida nimetatakse rekonkistaks. 15. sajandi lõpuks oli Hispaaniast saanud ühendatud maa, mida valitsesid katoliiklikud monarhid.
Uusaja alguses sai Hispaaniast esimene ülemaailmne impeerium (Hispaania koloniaalimpeerium) ja maailma kõige vägevam riik. Sellest on jäänud rikas kultuuripärand ja keeleline pärand: hispaania keel on emakeelena kõnelejate arvu poolest hiina keele järel teisel kohal. Hispaania kuldajastu (16. ja 17. sajand) tõi ka palju kultuurisaavutusi. Tolle aja maailmakuulsate kunstnike seas on Diego Velázquez. Sel ajal ilmus ka kõige kuulsam Hispaania kirjandusteos "Don Quijote". Riik on UNESCO maailmapärandi nimistusse kantud objektide arvu poolest kolmandal kohal (vt UNESCO maailmapärand Hispaanias).
Hispaania on konstitutsioonilise monarhiaga ilmalik demokraatlik parlamentaristlik riik, mille riigipea on Hispaania kuningas. Hispaania kuulub arenenud riikide ja suure tuluga riikide hulka: SKT poolest on ta maailma riikide seas 15. kohal ning Euroopa Liidus 4. kohal (2024). Ta on ÜRO, Euroopa Liidu, euroala, Euroopa Nõukogu, Iberoameerika Riikide Organisatsiooni, Vahemere Liidu, NATO, OCDE, OSCE, Schengeni ruumi, WTO jpt rahvusvaheliste organisatsiooonide liikmesriik ning G20 kohtumiste alaline külalisriik. 
Hispaania territoorium jaguneb Hispaania haldusjaotuse alusel 17 autonoomseks piirkonnaks ja kaheks autonoomseks linnaks. Hispaania 1978. aasta põhiseaduse kohaselt on riigikeel hispaania keel, mida "kõigil hispaanlastel on kohustus osata ja õigus kasutada". 2006. aasta andmetel oli hispaania keel 89% Hispaania elanike emakeel. Lisaks riigikeeleks olevale hispaania keelele on mitmes Hispaania autonoomses piirkonnas kasutusel kaasametlikud keeled.
Nimi.
Roomlased kasutasid Pürenee poolsaare kohta nime "Hispania", millest tuleb Hispaania tänapäevane hispaaniakeelne nimi "España". Vana-Kreeka allikates nimetati seda piirkonda alati "Iberia". Nime Hispania kasutas esimest korda luuletaja Quintus Ennius umbes 200 eKr. 
Nimi "Hispania" ei pärine algselt ladina keelest, selle päritolu kohta on mitu teooriat. Neist tunnustatuima järgi on "Hispania" pärit foiniikiakeelsest nimest "i-spn-ya". Roomlased võtsid selle nime alistatud kartaagolastelt, tõlgendades morfeemi "i" kui 'rannikut', 'saart' või 'maad', morfeemi "ya" kui 'piirkonda'. Morfeem "spn" tõlgiti "küülikuteks" (tegelikult küüniskabjalised, Põhja-Aafrikas tavalised loomad).
Hispaania praegune hispaaniakeelne nimi "España", mis pärineb Rooma riigi aegsest nimest "Hispania", mis tähistas kogu Pürenee poolsaart koos Baleaaride jt saartega, ei tähistanud kuni 18. sajandini konkreetset riiki. Hispaania ühendati alles valgustusajal, enne seda oli see sama monarhia poolt valitsetavate juriidiliselt ja poliitiliselt sõltumatute kuningriikide kogum. Neid kuningriike ühendas pärand, dünastiline liit või vallutus. Nende valitsemise viis oli "aeque principaliter": neid valitseti nii, nagu igal kuningriigil oleks oma kuningas. Igal neist olid oma õigussüsteem, oma keel, oma kohtud ja oma eesõigused. Välismaalasuse seadused ("Leyes de extranjeria") sätestasid, et mis tahes kuningriigi alam on kõigis teistes selle monarhia kuningriikides välismaalane. Hispaania 1812. aasta põhiseadus võttis uue riigi kohta kasutusele nime "Las Españas" ('Hispaaniad'). Hispaania 1876. aasta põhiseaduses kasutati esimest korda nime "Espanha".
Nimed "las Españas" ja "España" ei olnud samatähenduslikud, neid eristati väga hoolikalt. "Las Españas" tähendas algul Pürenee poolsaare sõltumatute kristlike riikide kogumit, hiljem ühe monarhia alla kuuluvate riikide kogumit. Nimi "España" tähendas geograafilist ja kultuurilist ruumi, millesse need kuulusid. Alates Carlos I-st viitas tiitel "Hispaaniate kuningas" kogu "España"le peale Portugali, kuid see oli vaid juriidilise kehtivuseta viis võtta lühendatult kokku pikk ametlik tiitel "Kastiilia, Leóni, Aragóni, Navarra, Granada, Toledo, Valencia, Galicia, Mayorca, Menorca, Sevilla jne kuningas".
Portugali kuningas võttis seda, et Fernando ja Isabel kasutasid tiitlit "Hispaania kuningad", solvanguna, sest tema silmis tähistas see nimi kogu poolsaart. Viimast korda protesteeris Portugal ametlikult väljendite "Hispaania kroon" ja "Hispaania monarhia" ametliku kasutamise vastu arvatavasti seoses Utrechti rahuga 1714.
Hispaania põhiseadus ei kehtesta riigi ametlikku nime, kuigi selles kasutatakse nimetusi "España" 'Hispaania', "Estado español" 'Hispaania riik' ja "Nación española" 'Hispaania rahvus'. Hispaania Välisministeerium avaldas 1984 korralduse, mille järgi riigi tähistamiseks rahvusvahelistes lepingutes on võrdselt kehtivad nimetused "España" 'Hispaania' ja "Reino de España" [ˈreino ð(e) esˈpaɲa]. Viimast nimetust kasutab riik igasugustes sise- ja välisasjades, sealhulgas rahvusvahelistes lepingutes ja riigisisestes ametlikes dokumentides, mistõttu paljud rahvusvahelised organisatsioonid käsitavad seda riigi ametliku nimetusena. 
Hispaania pikk nimi regionaalsetes ametikeeltes:
Riigi pikk nimi teistes regionaalkeeltes, mida riik Euroopa regionaal- ja vähemuskeelte harta raames kaitseb, on:
Asend, piir ja suurus.
Hispaania põhiosa hõivab suurema osa Pürenee poolsaarest. See osa piirneb lõunas ja idas Vahemerega, välja arvatud maismaapiir Gibraltariga. Hispaaniast põhja ja kirdesse jäävad Prantsusmaa, Andorra ja Biskaia laht. Looduslik kirdepiir Prantsusmaaga on Püreneed. Lääne ja loode poolt piiravad Hispaania põhiosa Portugal ja Atlandi ookean. Hispaania on üks kolmest riigist (teised kaks on Maroko ja Prantsusmaa), millel on rannajoon nii Atlandi ookeaniga kui ka Vahemerega. Lõuna poole jäävast Aafrikast lahutab Hispaania põhiosa kitsas Gibraltari väin, mille ääres Euroopa poolel asub ka Suurbritanniale kuuluv Gibraltar. Hispaania 1214 km pikkune maismaapiir Portugaliga on pikim katkematu piirijoon Euroopa Liidus.
Väljaspool Pürenee poolsaart asuvad Hispaania territooriumi osad on 
Hispaania on ainus Euroopa riik, millel on maismaapiir Aafrika riigiga (nimelt Marokoga).
Riigipiiride kogupikkus on 1952,7 km, sealhulgas 63 km Andorraga, 646 km Prantsusmaaga, 1,2 km Gibraltariga, 1224 km Portugaliga, 18,5 km Marokoga (8 km Ceutal, 10,5 km Melillal ja 75 m Peñón de Vélez de la Gomeral). 
Rannajoone pikkus on 4964 km.
Hispaania pindala on 505 990 km² või 505 370 km². Riik on pindalalt suurim riik Lõuna-Euroopas, Prantsusmaa järel teisel kohal Lääne-Euroopas ja Euroopa Liidus ning Venemaa, Ukraina ja Prantsusmaa järel neljandal kohal Euroopas.
Loodus.
Pinnamood.
 
Pürenee poolsaare kogu läänepoole (välja arvatud äärmine põhjaosa) moodustavad vanad, Hertsüünia kurrutusele allunud kivimid; geoloogid nimetavad seda Ibeeria massiivi tavaliselt Meseta kiltmaaks. 
Püreneed on 430 km pikkune mäestik, mis ühendab Vahemerd Biskaia lahega. 
Paljudest kirde-edelasihilistest mäeahelikest moodustuvad Kesk-Kordiljeerid, mis eraldavad Ebro nõgu Mesetast ja mille kõrgeim tipp on Moncayo (2313 m).
Veestik.
Pürenee poolsaarel on palju vooluveekogusid, millest kolm kuuluvad Euroopa pikimate hulka: Tejo (hispaaniapäraselt "Tajo"; 1007 km), Ebro (909 km) ja Douro (hispaaniapäraselt "Duero"; 895 km). Guadiana on 818 km ja Guadalquivir 657 km pikkune. Tejo, nagu Douro ja Guadianagi, jõuab Atlandi ookeani Portugali territooriumil (Guadiana on piirijõgi). Kõik Hispaania tähtsamad jõed peale Ebro suubuvadki Atlandi ookeani. Hispaania Vahemere valgla jõestik on vähem arenenud kui Atlandi ookeani oma, osalt sellepärast, et need alad on kuivemad. Pürenee poolsaare jõgedele on iseloomulikud väike vooluhulk, ebakorrapärane veerežiim, väga sügav jõeorg, mõnikord lausa kuristik. Üleujutuse oht on pidev.
Kliima.
Hispaania ala jaguneb humiidse, poolariidse ja poolariidse ja ariidse kliima vahel ning merelise ja mandrilise kliima vahel ja kuulub parasvöötmesse. See mitmekesisus tuleb soojusrežiimide erinevusest suurel territooriumil ning Atlandi ookeani ja Sahara kõrbe lähedusest.
Püreneed ja Kantaabria mäeahelikud hoiavad suvel lähistroopilisi õhumasse Hispaanias. Üldiselt on enamiku aastast valdavad Põhja-Atlandi ookeanilt puhuvad läänetuuled, Saharast tulev tugev palav ja kuiv tuul puhub harvem. Hispaania põhjaosas Galicia ja Kataloonia vahel on mereline paraskliima.
Pürenee poolsaare ülejäänud osas on mandriliste tendentsidega lähistroopiline vahemereline kliima. Ka Guadalquiviri ja Ebro org on mandrilise kliimaga, Guadalquivir külmem ja kuivem ning Ebro niiskem ja soojem. Kataloonias, Valencia autonoomses piirkonnas ja Baleaaridel on parajam kliima, Kataloonias palju vihmasem. Kanaari saartel on lähistroopiline atlantiline kliima.
Hispaania on väga põuane maa: aastatel 1880–2000 olid üle poole kuivad või väga kuivad. 1980. aastatel oli seitse ja 1990. aastatel viis kuiva või väga kuiva aastat. On oodata, et kliimamuutus toob kaasa tõsiseid keskkonnaprobleeme, mis süvendavad kohaliku kliima kõige äärmuslikumaid jooni.
Elustik.
Looduslik taimkate katab peaaegu poole Hispaania territooriumist, kuid ainult väike osa sellest (suuresti ainult mägedes) on paks mets. Hispaania põhjaosas on laialehised metsad (tamm, pöök) ja nõmmed. Hispaania ülejäänud osa taimkate koosneb iilekstammest ja teistest põuakindlatest taimedest.
Aafrika läheduse tõttu elab Hispaanias enamik metsloomaliike, kes elavad teistel Vahemere-äärsetel poolsaartel. Püreneede ning Hispaania suure pindala tõttu on seal hulk endeemseid liike. Euraasia hunt ja euroopa pruunkaru on säilinud Hispaania loodeosa väikestel metsaaladel. Kabehirv, alpi kaljukits, punahirv ja metssiga on tavalised. Umbes pool Euroopa linnuliikidest leidub Guadalquiviri suudmes Doñana rahvuspargis; ibeeria kääpakotkas ja mitmed faasanite teisendid on Püreneede endeemid. Lõuna-Hispaaniasse ja Põhja-Aafrikasse tungivad perioodiliselt kõrbetirtsud.
Hispaania vetes elavad kalad ja teised mereloomad, eriti Atlandi ookeani ja Vahemere piiril Alboráni meres). Nende seas on meripoisurid, makrellid, tuunid, kaheksajalad, mõõkkalad, sardiinid ja anšoovised. Demersaalsete kalade seas on heigid ja tursad. Hispaania kaguosa vetes elavad vööt-eeldelfiinid, kiusvaalalised ja afaliinid.
Keskkonnaprobleemid.
Mulla erosioon, mis tuleb taimkatte vaesustumisest 3000 aasta jooksul, on tekitanud suuri viljatuid alasid, õhendanud mullakihti, moodustanud alluuviume jõesängide kõrvale ning hilisemal ajal ummistanud niisutuskanaleid ja paise. 
Üks suuremaid keskkonnaprobleeme on ähvardav kõrbestumine – kuivade, poolkuivade ja niiskete ökosüsteemide vaesustumine inimtegevuse ja põua koosmõjul. Peaaegu pool Hispaania alast kannatab mõõdukalt või raskelt põudade all, eriti ariidne idaosa (Almería provints, Murcia autonoomne piirkond) ning suur osa poolariidsest Hispaaniast (Ebro valgla). Riik on käivitanud metsastamise, kuid mõnede asjatundjate arvates annaks taimkatte loomulik taastumine kiiremaid ja püsivamaid tulemusi.
Alates aastast 1996 on süsinikdioksiidi emissioon Hispaanias märgatavalt kasvanud. ÜRO peasekretär Ban Ki-moon palus 2007. aastal Hispaanialt "veel aktiivsemat juhtimist" kliimamuutusevastases võitluses. Aastal 2007 ütles Al Gore, et Hispaania on kasvuhooneefektist kõige ohustatum Euroopa riik.
Rahvastik.
Rahvaarv.
Hispaania hinnanguline rahvaarv 2025. aasta 1. aprilli seisuga oli 49 153 849. Hispaania on maailma maade seas rahvaarvult 31. kohal. 
1900. aastal oli Hispaania rahvaarv 18,6 miljonit. Sellest ajast saadik on rahvaarv rohkem kui kahekordistunud. Rahvaarv kasvas eriti kiiresti 1960. aastatel ja 1970. aastate alguses.
Pärast sündimuskordaja langemist 1980. aastatel jäi Hispaania rahvastiku kasv aeglasemaks, kuid rahvaarv kasvas jälle, algul paljude 1970. aastatel teistesse Euroopa maadesse emigreerunute tagasituleku tõttu, hiljem aga toitis seda suur hulk immigrante.
Asustus.
Hispaania rahvastikutihedus on 91 in/km². See on väiksem kui enamikus Lääne-Euroopa riikides.
Kõige tihedamalt asustatud alad peale Madridi ja selle ümbruse on rannikul.
"Kõik vallad elanike arvu järjekorras on loetletud leheküljel Hispaania valdade loend elanike arvu järjekorras"
Välismaalased ja ränne.
Sünnipärased hispaanlased (sealhulgas katalaanid, baskid, galeegid) moodustavad 88% Hispaania rahvastikust, immigrandid 12% rahvastikust. Immigrantide osatähtsuselt rahvastikus oli Hispaania 2005. aastal 9. kohal, jäädes alla näiteks Luksemburgile, Iirimaale, Austriale ja Saksamaale. Immigrandid pärinevad Ladina-Ameerikast (39%), Põhja-Aafrikast (16%), Ida-Euroopast (15%) ja Mustast Aafrikast (4%).
2008. aastal andis Hispaania kodakondsuse 84 170 isikule, kes pärinesid peamiselt Ecuadorist, Colombiast ja Marokost. Märkimisväärne osa Hispaania välismaalastest tuleb ka mujalt Lääne-Euroopast ning Kesk-Euroopast. Need on enamikus britid, prantslased, sakslased, hollandlased ja norralased. Nad elavad peamiselt Vahemere rannikul ja Baleaaridel, kus paljud soovivad veeta oma pensionipõlve.
Teistes maailmajagudes, eriti Ladina-Ameerikas, on palju hispaania kolonistide ja immigrantide järeltulijad. Alates 15. sajandi lõpust asus praegusesse Ladina-Ameerikasse elama suur hulk koloniste Pürenee poolsaarelt. Tänapäeval on suurem osa valgetest ladinaameeriklastest (kes moodustavad umbes kolmandiku Ladina-Ameerika rahvastikust) hispaania või portugali päritolu. 16. sajandil rändas välja hinnanguliselt 240 000 hispaanlast, peamiselt Peruusse ja Mehhikosse. 17. sajandil lisandus veel 450 000 väljarändajat. Aastatel 1846–1932 emigreerus Ameerikasse, eriti Argentinasse, Kuubale ja Brasiiliasse, hinnanguliselt 5 miljonit hispaanlast. Aastatel 1960–1975 emigreerus umbes 2 miljonit hispaanlast teistesse Lääne-Euroopa maadesse. Samas ajal siirdus umbes 300 000 hispaanlast Ladina-Ameerikasse.
Hispaania rändesaldo kordaja on tunduvalt vähenenud, sisserändekordaja ei ole enam Euroopa suurim. Aastal 2005 oli aastane sisserändekordaja 1,5%, mis Euroopa Liidus oli suurem ainult Küprosel. 2005. aastal oli Hispaania rändesaldo kordaja 0,99%, millega ta oli Euroopa Liidus 15. kohal. Aastal 2005 moodustas sisseränne Hispaaniasse 38,6% sisserändest Euroopa Liitu, kusjuures immigrandid olid peamiselt Ladina-Ameerika maade, teiste Lääne-Euroopa maade, Ida-Euroopa maade ja Magribi maade kodanikud.
Siserändele on iseloomulik ränne maalt linna.
Keeled.
Hispaania on paljukeelne maa. Kogu Hispaania ametikeel ja kõige kõneldavam keel, mida valdab 98,9% rahvastikust, on hispaania keel, 89% hispaanlaste emakeel. Hispaania keele kõnelejate arv kogu maailmas on eri hinnangute järgi 450 miljonit kuni 500 miljonit. See on emakeelena kõnelejate arvu poolest hiina keele järel teisel kohal. On ette näha, et hispaania keelest saab tulevikus teine rahvusvahelise suhtlemise keel inglise keele järel ning seejärel õppijate arvu poolest teine keel.
Põhiseadus tunnistab Hispaania keelelise rikkuse eriliselt austatavaks ja kaitstavaks kultuuripärandiks ning kuulutab "ülejäänud Hispaania keeled" ametlikeks autonoomsetes piirkondades vastavalt nende autonoomiastatuutidele, kuigi ainult hispaania keele oskus on kohustuslik.
Hispaanias on järgmistel keeltel samasugune kaitse nagu hispaania keelel: katalaani keel (9%–17% rahvastikust), galeegi keel (5%–7% rahvastikust), baski keel (1% rahvastikust), astuuria keel, aragoni keel, oksitaani keel. Hispaania ratifitseeris 9. aprillil 2001 Euroopa regionaal- ja vähemuskeelte harta.
Religioon.
Hispaania 1978. aasta põhiseaduse artikkel 16-3 sätestab, et riigikirikut ei ole. On tagatud üksikisikute usuvabadus ja kultusevabadus ning koostöösuhe avalike võimude ja kõigi uskkondade vahel. 
Sotsioloogiliste Uuringute Keskuse 2019. aasta juulis tehtud uuringu järgi pidas umbes 67,4% hispaanlastest end katoliiklasteks, kuigi ainult 22,7% olid praktiseerivad katoliiklased. 2006. aasta oktoobris tehtud uuringu kohaselt käis neist 54% kirikus üliharva, 15% mõne korra aastas, 10% mõne korra kuus ja 19% igal pühapäeval või sagedamini. Ladina-Ameerikast saabunud katoliiklased on katoliku kiriku positsiooni tugevdanud.
Umbes 2% järgib mingit muud usundit peale katoliikluse (sealhulgas islam, protestantism, budism).
Umbes 50 000 inimest kuulub protestantlikesse usulahkudesse ja 20 000 on mormoonid.
21,6% peab end ateistiks, 7,5% agnostikuks (2019). 2010. aasta uuringu järgi uskus 59% Hispaania rahvastikust mingi jumala olemasolusse, 20% mingisuguse vaimu või elujõu olemasolusse ja 19% ei usu mingisuguse vaimu, jumala ega elujõu olemasolusse.
22% Hispaania elanikest käib mingit tüüpi religioossel teenistusel vähemalt korra kuus.
Evangelism on levinum mustlaste kogukonnas; pastorid on kirikumuusikasse põiminud flamenkot. Evangeliste on natuke rohkem kui Jehoova tunnistajaid (keda on 105 000).
Viimase aja sisseränne on suurendanud moslemite arvu – neid on umbes miljon. Moslemid ei ole tegelikult Hispaanias elanud juba sajandeid. Kuid Hispaania kolooniad Põhja- ja Lääne-Aafrikas on osale Sahara ja Maroko elanikkonnast andnud kodakondsuse. Tänapäeval on islam Hispaania suuruselt teine usund (umbes 3% rahvastikust). 
Judaism oli peaaegu olematu 19. sajandini, mil juudid jälle riiki lubati. Praegu on Hispaanias umbes 50 000 juuti (1% elanikkonnast), kes saabusid eelmisel sajandil. Enne judaistide pagendamist moodustasid juudid 8% elanikkonnast.
Suhtumine homoseksuaalsusesse.
Pew Research Centeri 2014. aasta uuringu järgi oli Hispaania uuringusse haaratud maade seas homoseksuaalsuse suhtes kõige sallivam. 6% küsitletutest nõustus, et homoseksuaalsus on moraalselt vastuvõetamatu, 55% pidas seda moraalselt vastuvõetavaks ja 38% nõustus, et homoseksuaalsus ei ole moraaliküsimus. 
Alates 2005. aastast on samasooliste abielu Hispaanias seadustatud.
Riik.
Riigikord.
Hispaania on parlamentaarse monarhiaga riik. Riigipea on päritava võimuga Hispaania kuningas. Hispaania parlamendil ("Cortes Generales") on kahekohaline.
Täitevvõimu moodustab ministrite nõukogu eesotsas valitsuse esimehe ehk valitsuse presidendiga, kes on valitsusjuht.
Haldusjaotus.
Hispaania on halduslikult jaotatud 17 autonoomseks piirkonnaks ja kaheks autonoomseks linnaks Põhja-Aafrika rannikul (Ceuta ja Melilla). Autonoomsed piirkonnad jagunevad 50 provintsiks. Ka kumbki autonoomne linn koosneb ühest provintsist. Provintsid on jaotatud valdadeks.
Ajalugu.
16. sajandil kujunes Hispaania oma vallutuste tõttu Ameerikas Euroopa võimsaimaks suurriigiks. Järgnevatel sajanditel jäi Hispaania arengus mitmetest teistest Euroopa riikidest maha.
Esiaeg ja Rooma-eelsed rahvad Pürenee poolsaarel.
Tänapäeva inimese eellased, kromanjoonlased, hakkasid Pürenee poolsaarele saabuma üle Püreneede umbes 35 000 aastat tagasi. Tuntuimad mälestised ja kunstiteosed sellest perioodist on maalingud Põhja-Hispaanias Kantaabrias Altamira koobastes. Need loodi ilmselt umbes 15 000 eKr.
Poolsaare ajaloolised asukad olid ibeerid ja keldid, esimesed ida- ja teised läänerannikul. Keskplatool segunedes said neist keltibeerid.
Varaseimaks linnaks peetakse poolmüütilist Tartessost poolsaare lõunaosas (enne 11. sajandit eKr). Umbes perioodil 500–300 eKr asutasid meresõitjatest foiniiklased ja kreeklased hulga kolooniaid Vahemere rannikul. Puunia sõdade käigus said ülemvõimu Vahemerel kartaagolased – kuni roomlased nad purustasid ja ülemvõimu endale said. Alates aastast 218 eKr läks suur osa Pürenee poolsaarest Rooma valdusse, kusjuures Rooma ja Kartaago piir kulges mööda Ebro jõge.
Rooma aeg.
Teise Puunia sõja ajal allutas laienev Rooma riik endale Vahemere rannikul olevad Kartaago kaubanduskolooniad. See toimus umbes 210–205 eKr. Roomlastel läks kaks sajandit, et vallutada kogu Pürenee poolsaar, kuid suur osa sellest oli nende võimu all üle 600 aasta. Pürenee poolsaart ühendasid Rooma õigus, ladina keel ja Rooma teed. Kohalikud ülikud sulandati Rooma aristokraatiasse, kuid põhiosa keltidest ja ibeeridest säilitas oma rahvuse.
Roomlased arendasid juba olemasolevaid linnu, näiteks Olissipot (Lissabon) ja Tarracot (Tarragona) ning asutasid Caesaraugusta (Zaragoza), Augusta Emerita (Mérida) ja Valencia (Valentia). Rooma eestkoste all arenes poolsaare majandus. Hispania sadamatest viidi välja kulda, villa, oliiviõli, veini. Põllumajandustoodang kasvas hüppeliselt, kui võeti kasutusele niisutussüsteemid, millest osa on kasutusel siiani. Hispanias on sündinud keisrid Traianus, Hadrianus, Marcus Aurelius ja Theodosius I ning filosoof Lucius Anneus Seneca. 1. sajandil pKr jõudis Hispaniasse kristlust ja linnades sai see populaarseks juba 2. sajandil. Hispaania nimi, keeled, usund ja seaduste alus on pärit sellest perioodist.
Germaanlaste sissetung ja läänegootide kuningriik.
Esimesed Hispaniat vallutanud barbarid saabusid 5. sajandil, samal ajal kui Lääne-Rooma keisririik langes. Hispaniasse jõudsid üle Püreneede goodid, läänegoodid, sueebid, alaanid, hasdingid ja silingid. Roomastunud läänegoodid saabusid Hispaaniasse 415. aastal ja läänegootide kuningriik haaras enda alla kogu Pürenee poolsaare. Ka kõikjal levinud hobuserauakujuline kaar on pärit läänegootide arhitektuurist.
Lääne-Rooma keisririigi võimu nõrgenemine Hispanias algas 409, kui germaanlased (sueebid ja vandaalid) koos alaanide (sarmaatidega) ületasid Reini ning rüüstasid Galliat ja Pürenee poolsaart. Samal aastal ründasid Pürenee poolsaart läänegoodid. Sueebid rajasid tänapäeva Galicia ja Põhja-Portugali alale kuningriigi. Keisririik oli lagunemas, aga selle sotsiaalne ja majanduslik baas jäi alles. Järgnenud riigid säilitasid paljud keisririigi institutsioonid ja seadused, sealhulgas kristluse.
Alaanide liitlased vandaalid (hasdingid) rajasid kuningriigi Galicias, hõivates suure osa sellest piirkonnast ja ka osa alast Douro jõest lõunas. Teised vandaalid (silingid) hõivasid piirkonna, mis seniajani kannab nende nime – Vandaluusia ehk Andaluusia. Ida-Rooma kuningriik rajas poolsaare lõunaosas Spania provintsi, kavatsedes taastada Rooma võimu kogu Pürenee poolsaarel. 6. sajandi lõpus ühendati Hispania läänegootide kuningriigi võimu alla.
Islami ülemvõim.
8. sajandil vallutasid lühikese aja jooksul (711–718) peaaegu kogu Pürenee poolsaare peamiselt Põhja-Aafrika (berberi) päritolu moslemitest (mauridest) koosnevad väed. Need vallutused moodustasid osa Umaijaadide kalifaadi laienemisest. Vaid kolmel väikesel mägipiirkonnal (Astuuria, Navarra ja Aragón) Kirde-Hispaanias õnnestus vabadus säilitada.
Šariaadi all oli judaistidel ja kristlastel "dhimmī" staatus. Nemad kui "raamaturahvad" tohtisid oma usku vabalt praktiseerida, ent nad pidid maksma spetsiaalset maksu ja neid diskrimineeriti veel mõneti. Pöördumine islamisse toimus üha kasvavas tempos, alates aristokraatidest, kellele see pakkus võimaluse vabaneda "dhimmī" staatusega kaasnevatest piirangutest ja alandustest. Arvatakse, et 10. sajandi lõpuks olid Al-Ándalusis ülekaalus "muladí"d (kohalikku päritolu moslemid). 
Moslemi kogukond Hispaanias oli kihistunud ja selles oli sotsiaalseid pingeid. Berberitel, kes olid vallutajate sõjaväes olnud suures enamuses, olid konfliktis Lähis-Idast tulnud araablastega, kelle käes oli võim. Araablaste asustus koondus aja jooksul eriti Guadalquiviri jõe orgu, Valencia rannikutasandikule ning hiljem ka mägisesse Granada piirkonda.
Kalifaadi pealinn Córdoba oli oma aja Lääne-Euroopa rikkaim ja vaimselt arenenuim linn. Vahemere kauba- ja kultuurivahetus õitsesid. Moslemid olid kaasa toonud Lähis-Idast ja Põhja-Aafrika rikka intellektuaalse traditsiooni. Moslemi ja juudi õpetlased etendasid väga suurt osa Vana-Kreeka kultuuripärandi taaselustamises Lääne-Euroopas. Pürenee poolsaare roomastatud kultuuride ning moslemi ja juudi kultuuri keerulised vastastikused mõjud andsid tulemuseks piirkonnale iseloomuliku kultuuri.
Linnadest väljaspool jäi maaomandus põhiliselt puutumata, sest moslemitest valitsejad võõrandasid maad väga harva. Küll aga juurutati uusi tehnoloogiaid ja uusi põllukultuure, mis tõid kaasa märkimisväärse tõusu põllumajanduses.
11. sajandiks olid moslemite vallutatud alad jagunenud rivaalitsevate kuningriikide ehk taifade vahel, mis küll sisuliselt allusid moslemitele. See andis väikestele kristlikele riikidele võimaluse oma territooriumi tohutult laiendada.
Kui Põhja-Aafrikast Almoraviidide ja Almohaadide riigist saabusid rangemad ja vähem sallivad islami sektid, taastati moslemi valdustes ühtsus. Pisut rohkem kui sajandi jooksul õnnestus sellel ühendatud riigil osa Põhja-Hispaaniast tagasi vallutada.
Rekonkista.
Rekonkista (hispaania "reconquista" 'tagasivallutus') on sajanditepikkune periood, mil kristlikud kuningriigid vallutasid Pürenee poolsaare islami valitsejatelt tagasi. Rekonkista alguseks peetakse aastat 722, kõigest 11 aastat pärast mauride sissetungi, mil Pürenee poolsaare looderanniku mägipiirkonnas loodi Astuuria kuningriik. See toimus pärast kristlaste vägede võitu moslemite vägede üle Covadongase lahingus Pelayo juhtimisel. Juba 739. aastal aeti moslemi väed välja Galiciast, kus hiljem asus keskaegse kristluse üks pühamaid kohti Santiago de Compostela, ja sellest sai uue kristlaste kuningriigi osa. See, et Al-Ándalusi taifa ülejäänud Hispaaniast irdus, aitas kaasa kristlike kuningriikide laienemisele. 
Moslemite väed liikusid ka Püreneedest põhja poole, kuid Frangi riigi väed lõid neid Poitiers' lahingus 732 ning ajasid nad 760. aastatel piki rannikut Frangi riigist välja. Hiljem rajasid Frangi väed kristlikke krahvkondi Püreneedest lõunas. Nendest said hiljem Navarra kuningriik ja Aragóni kuningriik. 
Leóni kuningriik oli sajandeid kõige vägevam kristlik kuningriik. Selle riigi territooriumilt sai alguse Leóni Kastiilia kuningriik, millest omakorda kujunes kõige vägevam kuningriik.
Kui 1085. aastal vallutati tagasi Toledo, oli peaaegu kogu Põhja-Hispaania tagasi vallutatud. Pärast moslemite taganemist ja väljarännet Hispaaniast 12. sajandil langesid 13. sajandil sellised suured mauri kindlused nagu Córdoba 1236 ja Sevilla 1248. Mauridele jäi vaid Granada. 13. sajandil laiendas Aragóni kuningriik oma piire üle Vahemere Sitsiiliani.
Katoliku kirik ja Hispaania.
Hispaania on olnud pikaajaline ja traditsiooniline katoliku kiriku toetuse piirkond, vaatamata Ibeeria poolsaare jaotusele erinevate ilmalike (Aragóni kuningriik, Navarra kuningriik, Portugali kuningriik jt.) valitsejate vahel. 14. sajandil tegutsesid Pürenee poolsaarel katoliku kiriku: Braga peapiiskopkond, Astorga, Orense, Coimbra, Porto piiskopkondadega; Zaragoza peapiiskopkond, Calahorra, Huesca, Pamplona, Segorbe ja Albarracini, Tarazona piiskopkondadega; Santiago de Compostella peapiiskopkond, Avila, Coria, Ciudad-Rodrigo, Leoni, Lugo, Mondonedo, Oviedo, Badajozi, Plascencia, Salamanca, Tuy, Zamora piiskopkondadega; Sevilla peapiiskopkond, Cartagena, Cordoba, Cadizi, Maroko Marrakechi, Jaeni piiskopkondadega; Tarragona peapiiskopkond, Barcelona, Tortosa, Gerona, Lerida, Mallorca, Seo de Urgeli, Valencia, Vichi piiskopkondadega; Toledo peapiiskopkond, Burgose, Cuenca, Osma, Palencia, Segovia, Siguenza piiskopkondadega; Lissaboni peapiiskopkond, Idanha, Evora, Lamego, Silvese piiskopkondadega.
Hispaania ühendamine, 1492. aasta sündmused ja vallutused Ameerikas.
1469. aastal abiellusid Kastiilia kuninganna Isabel I ja Aragóni troonipärija Fernando, kellest 1479 sai Aragóni kuningas. Sellest dünastilisest liidust sündis "katoliiklik monarhia", mida valitsesid "katoliiklikud monarhid". 
Isabel ja Fernando tsentraliseerisid kuningavõimu kohaliku aadli arvelt. Selle tsentraliseeritud võimu kohta hakati kasutama sõna "España", mis märkis tollal kahte riiki – Kastiiliat ja Aragóni. Nende laiaulatuslike poliitiliste, õigus- ja sõjaväereformide tulemusel sai Hispaaniast suur jõud Euroopas.
1492. aastal vallutas ühendatud kuningriik Granada, viimase Pürenee poolsaare mauride kantsi, 781 aastat islami võimu all olnud linna. 
Aastat 1492 märgistas ka Christoph Kolumbuse jõudmise Uude Maailma. Seda ekspeditsiooni, milles osalesid laevad Pinta, Niña ja Santa Maria, rahastas Isabel I. Ületati Atlandi ookean ja jõuti Kariibi mere saarteni. Sellest sai alguse Ameerika avastamine ja vallutamine eurooplaste poolt, kuigi Kolumbus jäigi veendumusele, et on jõudnud Idamaale. Suur hulk indiaanlasi hukkus Hispaania vallutajatega võideldes, teised surid mitmesugustel muudel põhjustel, nagu hispaanlaste kaasa toodud haiguste epideemiad. Mõned uurijad loevad hispaanlaste vallutuse algperioodi — alates Kolumbuse esimesest maabumisest Bahama saartel kuni 16. sajandi keskpaigani — üheks märkimisväärsemaks genotsiidiks inimkonna ajaloos. On võimalik, et 80 miljonist indiaanlasest suri sel ajal umbes 70 miljonit.
1492. aastal aeti ka Hispaaniast välja suur hulk juute.
Kuldne ajastu.
Tänapäeva Hispaaniale pani aluse Aragóni, Kastiilia ja Leóni kuningriigi ja Navarra kuningriigi lõunaosa ühendamine. 16. sajandil ja 17. sajandi esimese poolel oli Hispaania Euroopa mõjuvõimsaim riik. Selle tagasid kaubandus ning koloniaalvaldustest saadavad rikkused. Oma tippu jõudis Hispaania kahe esimese Hispaaniat valitseva Habsburgi Carlos I (valitses 1516–1556) ja Felipe II (valitses 1556–1598) ajal. Sellesse perioodi jäävad Itaalia sõjad, "comuneros"te ülestõus, Kaheksakümneaastane sõda, Alpujarrase ülestõus, Osmanite-Habsburgide sõjad, Inglise-Hispaania sõda ja sõjad Prantsusmaaga.
Maadeavastuste, vallutuste ja dünastiliste liitude abil laienes Hispaania riik hiiglaslikele aladele Ameerikas (peaaegu kogu Lõuna- ja Kesk-Ameerika, Mehhiko, Põhja-Ameerika keskosa; vt Hispaania kolonisatsioon Ameerikas), Aasia (Ida-Aasia) saarteni, tänapäeva Itaalia aladele (Lõuna-Itaalia, Sitsiilia), Põhja-Aafrika linnadesse ning mõnele tänapäeva Prantsusmaa, Saksamaa, Belgia, Luksemburgi ja Hollandi aladele (Lõuna-Madalmaad) ning alates 1580. aastast ka Portugali. Esimene ümbermaailmareis leidis aset 1519–1521. See oli esimene impeerium, mille kohta öeldi, et "Päike ei lähe seal kunagi looja". See oli avastuste aeg, tehti julgeid uurimisretki merel ja maal, avati uusi kaubateid üle ookeanide. Oli vallutuste aeg ja Euroopa kolonialismi algus. Koos väärismetallide, vürtside, luksuskaupade ja senitundmatute taimedega tõid Hispaania maadeavastajad teadmisi, mis muutsid Euroopa arusaamist maailmast. Hispaanias kutsutakse seda kultuurilist õitseaega Hispaania kuldseks ajastuks.
Allakäik ja uus tõus.
Aeglane "Hispaania allakäik" algas 17. sajandil ning sellesse olid kaasatud ka poliitilised, sotsiaalsed ja majanduslikud asjaolud, kuid põhjustajaks oli pidev pinge sõjaväeliste püüete näol – seda kogu Euroopas. Reformatsioon tõmbas Hispaania kuningriigi aina sügavamale Euroopa ususõdade kaosesse. Ta oli sunnitud viima oma väed kogu Euroopasse ja Vahemerele. 17. sajandi keskpaigas, sõjast ja mustast surmast laastatud Euroopas, olid Hispaania Habsburgid mässinud riigi kogu maailmajao poliitiliste ja usuliste konfliktide võrku. Need konfliktid ammendasid Hispaania ressursid ja laostasid majanduse. Hispaania sõjavägi oli üldiselt edukas laialipaisatud Habsburgide impeeriumi kaitsmisel ning aitas Saksa-Rooma riigi vägedel tagasi pöörata suurema osa protestantide vägede vallutustest, kuid see ettevõtmine viis Hispaania kolmekümneaastase sõja ajal lõpuks pankrotti. 1640. aastaks, mil Hispaania jõud olid Euroopas laiali, oli ta sunnitud tunnistama Portugali ja selle koloniaalvalduste lahkulöömist pärast Portugali iseseisvussõda ning seitsmeteistkümne provintsi lahkulöömist pärast kaheksakümneaastast sõda, samuti sai tõsiselt lüüa Prantsusmaal väga laastava kolmekümneaastase sõja lõpus. 
Allakäik tipnes 18. sajandi esimesi aastaid täitnud vaidlustega troonipäriluse üle. 1701–1714 peeti Hispaania pärilussõda, laiaulatuslik rahvusvaheline konflikt, millega kaasnes kodusõda. See sõda läks Hispaaniale lõpuks maksma Euroopa valdused ja positsiooni Euroopa juhtiva jõuna, kuid säilisid ülemerevaldused. Selle sõja ajal sai troonile uus dünastia Prantsuse Bourbonid (Hispaanias Borbónid) ning kuulutati välja tõeline Hispaania Kuningriik, kui esimene Borbónii dünastiast kuningas Felipe V trooniti 1707 ning Kastiilia kroon ja Aragóni kroon ühendati üheks riigiks. See tähendas ka paljude piirkondlike privileegide ja seaduste tühistamist. 
18. sajand nägi järkjärgulist paranemist ja kasvavat jõukust. Uus Borbónide monarhia võttis eeskuju Prantsusmaalt – moderniseeris majandust ja haldust. Sajandi lõpu poole hakkas kaubandus lõpuks tugevasti kasvama. Ja tänu sellele, et Hispaania saatis brittidele abivägesid, kui Briti kolooniad Ameerika Iseseisvussõja ajal mässasid, sai Hispaania tagasi oma rahvusvahelise positsiooni.
Napoleoni aeg ja selle tagajärjed.
Aastal 1793 astus Hispaania Esimese koalitsiooni sõja käigus sõtta Prantsuse uue revolutsioonilise vabariigiga. See sõda (Pürenee sõda) meelestas Hispaania oma prantsustunud eliidi vastu. Pärast Hispaania lüüasaamist sõlmiti 1795 Prantsusmaaga Baseli rahu, millega Hispaania loovutas kaks kolmandikku Hispaniolast (Haiti saarest). Peaminister Manuel Godoy andis tagatise, et Hispaania on lühikeses Kolmanda koalitsiooni sõjas Prantsusmaa liitlane. See sõda lõppes Suurbritannia võiduga Trafalgari lahingus 1805. aastal. Aastal 1807 viis salaleping Napoleoni ja ebapopulaarse peaministri vahel sõjakuulutuseni Suurbritanniale ja Portugalile. Napoleoni väed sisenesid Hispaaniasse, kuid hõivasid Hispaania peamised kindlused. Hispaania kohutav majanduslik olukord – ja ka muud tegurid – sundisid Hispaania kuningat Fernando VII loobuma troonist Napoleoni venna Joseph Bonaparte'i (Hispaania kuningana José I) kasuks. Võõrasse monarhisse suhtuti põlgusega. 2. mail 1808 tõusis Madridi rahvas Prantsuse sõjaväe vastu üles – seda tuntakse Hispaania iseseisvussõjana, britid nimetavad seda poolsaare sõjaks. Napoleon oli sunnitud isiklikult sekkuma, lüües Hispaania vägesid ja Inglise-Portugali vägesid. Hispaania vägede, partisanide ja Portugali-Briti vägede (eesotsas Wellingtoniga) uued aktsioonid ning Napoleoni kohutav läbikukkumine sissetungil Venemaale, viisid siiski selleni, et 1814 kihutati Prantsuse sõjavägi Hispaaniast välja ja troonile naasis kuningas Fernando VII.
Sõja ajal 1810. aastal kutsuti kokku Cádizi parlament, mis koordineeris võitlust bonapartistliku režiimiga ning töötas välja Cádizi põhiseaduse. See kogunes ühtse organina ja selle liikmed esindasid kogu Hispaania impeeriumi. Aastal 1812 kuulutati välja Cádizi põhiseadus, mis nägi ette üldise rahvaesinduse ja konstitutsioonilise monarhia, ent pärast bonapartistliku režiimi langemist saatis Fernando VII Cortes Generalese laiali ja otsustas valitseda absoluutse monarhina. Need sündmused kuulutasid ette konservatiivide ja liberaalide konflikti 19. ja 20. sajandil.
Prantsusmaa sissetung oli Hispaania majandusele hävitav ja jättis endast maha sügavalt lõhenenud riigi, mis oli väga aldis poliitilisele ebastabiilsusele enam kui sajandi jooksul. Võimutülid 19. sajandi alguses viisid kõikide Hispaania Ladina-Ameerika kolooniate kaotamiseni, erandeiks vaid Kuuba ja Puerto Rico.
Hispaania-Ameerika sõda.
19. sajandi lõpus tekkisid Filipiinidel ja Kuubal rahvuslikud liikumised. Aastal 1895 puhkes Kuuba iseseisvussõda ja 1896 Filipiinide revolutsioon. Lõpuks sekkusid Ameerika Ühendriigid. Hispaania-Ameerika sõda algas kevadel 1898 ning selle tagajärjel kaotas Hispaania oma hiiglasliku impeeriumi viimase tugipunkti väljaspool Põhja-Aafrikat. Hispaania kaotas USAle ka Kuuba, Puerto Rico, ja Guami. Aastal 1899 müüs Hispaania oma ülejäänud Vaikse ookeani maad Saksamaale.
1898. aasta katastroof ("El Desastre"), nagu hakati nimetama Hispaania-Ameerika sõda, andis hispaania kultuurielule tugeva tõuke (1898. aasta põlvkond), mis tõi palju kriitilist eneseuurimist.
20. sajandi algus.
1900. ja 1910. aastad tõid väikese rahuaja. Hispaania etendas väikest osa Aafrika jagamises (võidujooks Aafrikale), koloniseerides Lääne-Sahara, Hispaania Maroko ja Ekvatoriaal-Guinea. Rasked kaotused Rifi sõjas (Marokos 1920–1926) õõnestasid monarhiat. Kindral Miguel Primo de Rivera autoritaarse valitsemise aeg (1923–1931) lõppes Hispaania Teise Vabariigi kehtestamisega. Vabariik andis Baskimaale, Katalooniale ja Galiciale poliitilise autonoomia ja naistele valimisõiguse.
Hispaania kodusõda.
1936. aastal algas Hispaania kodusõda (1936–1939). Kolme aasta pärast saavutasid rahvussotsialistliku Saksamaa ja fašistliku Itaalia toel võidu rahvuslikud jõud eesotsas Francisco Francoga. Valitsusmeelset Rahvarinnet toetasid Nõukogude Liit, Mehhiko ja internatsionaalsed brigaadid, kuid Ameerika Ühendriikide ja Suurbritannia mittesekkumispoliitika tõttu läänemaailma riigid teda ei toetanud. 
Kodusõjas hukkus üle 500 miljoni inimese ja sõja eest põgenes umbes pool miljonit Hispaania kodanikku. Enamik põgenike järeltulijaid elab praegu Ladina-Ameerika maades, sealhulgas 300 000 Argentinas. 
Hispaania kodusõda on nimetatud ka Teise maailmasõja esimeseks lahinguks.
Frankistlik Hispaania.
Ainus legaalne partei Franco režiimi ajal oli Falange española tradicionalista y de las JONS (loodud 1937); partei tähtsustas antikommunismi, katoliiklust ja rahvuslust.
Franco juhtimise all jäi Hispaania Teises maailmasõjas formaalset neutraalseks, ehkki sümpatiseeris teljeriikidele. Siiski saatis ta Saksamaa vägede koosseisus Idarindele nn Helesinise diviisi.
Pärast Teist maailmasõda hoiti Hispaaniat, mis oli niigi poliitilises ja majanduslikus isolatsioonis, ka ÜRO-st kuni 1955. aastani eemal. Külma sõja ajal osutus Hispaania aga USAle strateegiliselt oluliseks, et tal oleks sõjaline kohalolek Nõukogude Liidu võimaliku rünnaku puhuks Vahemere basseinis. Aastal 1953 omandas USA Hispaanias sõjaväelise tugipunkti. 
1960. aastatel leidis Hispaanias aset ootamatult suur majanduskasv, mida kutsutakse ka Hispaania imeks. Sellest kasvas välja Hispaania tänapäevane industriaalmajandus koos õitsva turismitööstusega.
Aastal 1967 toimus Gibraltaril rahvahääletus, kus 99,19% elanikest hääletas Suurbritannia võimu poolt. Hispaania valitsus sulges juunis 1969 Gibraltari piiri.
Demokraatia taastamine.
Kui Franco novembris 1975 suri, sai vastavalt seadusele Hispaania kuningaks ja riigipeaks prints Juan Carlos. Kui võeti vastu Hispaania 1978. aasta põhiseadus ja taastati demokraatia, detsentraliseeris riik suure osa oma võimust omavalitsusega piirkondadele – autonoomsetele piirkondadele. 
Baskimaal eksisteeris mõõdukas baski rahvuslus kõrvuti radikaalse rahvusliku relvastatud organisatsiooniga Euskadi ta Askatasuna (ETA) (vt Baski konflikt). See rühmitus moodustati 1959 Franco võimu ajal, kuid nende vägivallaaktsioonid jätkusid ka pärast demokraatia ning ulatusliku piirkondliku autonoomia taastamist.
23. veebruaril 1981 hõivasid julgeolekujõududesse kuulunud mässajad parlamendihoone, püüdes ametisse panna sõjaväelise valitsuse (Hispaania 1981. aasta riigipöördekatse). Kuningas Juan Carlos võttis sõjaväe juhtimise enda peale ning nõudis üleriiklikus televisioonis esinedes, et riigipöörajad annaksid alla. See oli demokraatia lõplik võit.
Demokraatlik Hispaania.
30. mail 1982 astus Hispaania pärast referendumit NATOsse. Samal aastal tuli võimule Hispaania Sotsialistlik Töölispartei esimese vasakpoolse valitsusega üle 43 aasta. 1985. aastal avati Gibraltari piir. 1. jaanuaril 1986 astus Hispaania Euroopa Ühendusse, millest hiljem sai Euroopa Liit. Aastal 1996 sai võimule Rahvapartei.
1. jaanuaril 2002 lõpetas Hispaania oma rahaühiku Hispaania peseeta kasutamise ja asendas selle euroga, saades euroala osaks. Sellega kaasnes majanduse kiire kaasajastamine. Toimus kiire majanduskasv, mis ületas tunduvalt Euroopa Liidu keskmist. Ent paljud majanduskommentaatorid olid kinnisvara hindade buumi ja väliskaubanduse defitsiidi ajal mures selle pärast, et võib järgneda majanduse valus kokkuvarisemine. Aastal 2008 algaski tõsine majanduslangus.
11. märtsil 2004 plahvatas Madridi metroos terve pommiseeria (Madridi pommiplahvatused). Aastal 2007 jõudis kohus järeldusele, et plahvatused korraldas Al-Qā‘idah'st inspireeritud kohalik islamistlike võitlejate rühm. Selles terroriaktis sai surma 191 ja haavata 2050 inimest. Eesmärk võis olla mõjutada kolm päeva hiljem, 14. märtsil 2004, toimunud üldvalimiste tulemust. Kuigi alguses kahtlustati eelkõige baskide terrorirühmitust ETA, ilmusid peagi tõendid, mis viitasid islamiäärmuste võimalikule asjassesegatusele. Valimuste läheduse tõttu sai plahvatuste süüdlaste küsimusest peagi poliitiline vaidlus.
Madridi rongiplahvatustel oli väga ebasoodne mõju toona valitsenud konservatiivsele Rahvaparteile, kellele küsitlusfirmad olid ennustanud tõenäolist valimisvõitu. Valitsuspartei süüdistas kohe ETAt, kelle süü oleks õigustanud valitsuse poliitikat, ehkki asitõendid viitasid islamistidele, kes olid Hispaania peale pahased, sest Hispaania valitsus toetas 2003. aasta sissetung Iraaki, mis oli Hispaania rahva seas ebapopulaarne. Seega aitasid pommitamised kaasa José Luis Rodríguez Zapatero Hispaania Sotsialistliku Töölispartei võidule. Zapatero võitiski valimised.
2011. aasta Hispaania parlamendivalimised võitis Rahvapartei eesotsas Mariano Rajoyga. Nad said üle 10,8 miljoni hääle ning absoluutse enamuse ja tulid võimule. See oli Rahvapartei parim tulemus läbi aegade.
1. oktoobril 2017 toimus Kataloonia iseseisvusreferendum ja 27. oktoobril kuulutas Kataloonia parlament ühepoolselt välja Kataloonia iseseisvuse (Kataloonia iseseisvusdeklaratsioon). Samal ajal arutas Hispaania senat kavandatavat sekkumist Kataloonia autonoomiasse. Samal päeval nõustus senat Kataloonia toomisega Madridi otsevalitsemise alla ja peaminister Rajoy saatis Kataloonia parlamendi laiali ning kuulutas välja uued valimised. Ükski riik Kataloonia iseseisvust ei tunnistanud. 
1. juunil 2018 avaldas Saadikute Kongress peaminister Rajoyle umbavaldust ning asendas ta sotsialistliku töölispartei juhi Pedro Sánchezega, nii et sotsialistid said üle seitsme aasta taas võimule.