tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Alfred Lepp

Alfred Elmar Lepp (19. jaanuar 1900 Saru – 14. september 1984 Mõniste) oli eesti vaimulik ja kultuuritöötaja. Ta on Mõniste külamuuseumi asutaja.
Ta võttis osa Vabadussõjast. Aastal 1923 lõpetas ta Võru Rahvahariduse Seltsi Poeglaste Gümnaasiumi. Aastal 1930 lõpetas Tartu Ülikooli usuteaduskonna. 22. mail 1932 ordineeriti ta Tallinna Jaani kirikus õpetajaks piiskop Jakob Kuke poolt.
Ta oli 18. maist 1932 kuni 5. juulini 1933 Rõuge Maarja koguduse õpetaja Valter Viksi isiklik adjunkt. Seejärel oli ta 2. maini 1935 Tallinna Pauluse koguduse asetäitja-õpetaja.
Aastatel 1935–1937 oli ta hingeravikabineti omanik, misjärel pidas ta isatalu. 1946–1957 töötas ta Mõniste kultuurimaja juhatajana ja asutas Mõniste koduloomuuseumi, mille teaduslik töötaja oli 1957–1963.
Ta on kirjutanud raamatuid toortaimetoitlusest.
Maetud Hargla kalmistule.
Audru II maailmasõja matmispaik

Audru II maailmasõja matmispaik on Teise maailmasõja aegne matmispaik Pärnu maakonnas Pärnu linna halduspiirkonnas Audru asulas Audru mõisa pargis. Matmispaik on arvele võetud kultuurimälestisena.
Matmispaigale püstitati 1978 mälestussammas. Samba kavandas skulptor A. Mölder. Ühishaua pindala on umbes 170 m².
Deniss Metsavas

Deniss Metsavas (sündinud 4. augustil 1980 Tallinnas) on endine Eesti kaitseväelane, kes mõisteti 11. veebruaril 2019 süüdi riigireetmises.
Riigireetmine.
Kaitsepolitsei vahistas Deniss Metsavase ja tema isa Pjotr Volini 2018. aasta 3. septembril. Neile esitatud kahtlustuse kohaselt edastasid mõlemad mehed Venemaa Föderatsiooni sõjaväeluurele GRU vähemalt viie aasta jooksul riigisaladusi ja rahvusvahelisi saladusi. Kaitseväe juhataja Riho Terrase sõnul on Eesti julgeolekut selle reetmise tulemusel oluliselt kahjustatud, kuna toimus nii riikliku kui ka rahvusvahelise teabe üleandmine Venemaa Föderatsioonile.
Major Deniss Metsavas töötas enne vahistamist Kaitseväe Peastaabis. Kinnipidamise päeval pidi Metsavas tööle asuma Kaitseliidus, mille liige ta oli 2015. aastast saadik.
11. veebruaril 2019. aastal mõisteti Deniss Metsavas Harju maakohtus süüdi riigireetmises. Kokkuleppemenetluses mõistis kohus Metsavasele karistuseks 15 aastat ja 6 kuud vangistust ning tema isale Pjotr Volinile 6 aastat vangistust. Metsavas ja Volin edastasid GRU-le Eesti riigisaladusi, salastatud välisteavet ja asutusesisest teavet. Metsavas pani riigivastased kuriteod toime enam kui kümne aasta jooksul. Volin andis "kullerina" infot üle ja tema tegevus kestis ligikaudu poole vähem.
Isiklikku.
Deniss Metsavas kannab oma vanavanemate perekonnanime Metsavas. Tema vanaisa Oktrev Volin (1927–1997), sündinud Metsavas, oli võtnud oma Vana-Antsla vallast pärit vanavanaema Ann Wollini (1839–1918) perekonnanime. 
Metsavase vanaisa Oktrev Volin oli Punaarmee võitleja, kes kuulus 1944. aasta augustis Lõuna-Eestisse saabunud diversioonigrupi koosseisu ning osales Vassili Võrgu eelsalgas 1944. aastal Tallinna vallutamisel. Oktrev Volin töötas hiljem Võru 2. Keskkoolis sõjandusõpetajana. 
Deniss Metsavas ja tema isa Pjotr Volin omandasid Eesti kodakondsuse naturalisatsiooni korras 1990. aastatel. Tema eesti päritolu vanavanavanemad Peeter (1895–1942) ja Ida-Sofie Metsavas (1890–1942) lahkusid Eestist iseseisvuse algusaastail Eesti kodakondsust saamata.
Auastmed.
2019. aasta 8. märtsil allkirjastas president Kersti Kaljulaid käskkirja, mille alusel võeti Eesti riigi reetmises süüdi mõistetud Deniss Metsavaselt ära kõik talle antud ohvitseri auastmed.
Tilsi II maailmasõja matmispaik

Tilsi II maailmasõja matmispaik on Teise maailmasõja aegne matmispaik Põlva maakonnas Põlva vallas Tilsi külas Tilsi mõisa pargis. Matmispaik on arvele võetud kultuurimälestisena.
Paika on maetud 26 sõdurit, kes 1940 Punaarmee sõduritena võitlesid Põlva lähedal toimunud lahingutes. 
1980 pandi esialgse mälestussamba asemele Endel Taniloo skulptuur "Leinav ema".
Alfred Lepp (loomaarst)

Alfred Lepp (Alfred Lep; 23. september 1906 Tartu – 16. jaanuar 1940) oli eesti loomaarst.
Õppis 1927–1932 (lõpetas "cum laude") Tartu Ülikooli loomaarstiteaduskonnas, Korporatsioon Fraternitas Tartuensise liige.
Teenis 4. Suurtükiväegrupis (leitnant, 1930); 1931–1932 Tartu Ülikooli veistehaiguste kabineti assistent. Alates 1932 Pankjavitsa jaoskonna loomaarst, hiljem loomaarst Pärnus ja Mõisakülas. Loomaarstide Koja liige.
Umurga kirik

Umurga kirik (ametlikult Umurga Maarja kirik) on luteri kirik Lätis Limbaži piirkonnas Umurga vallas Umurgas aadressil Cēsu iela 12. See oli Volmari kreisi Umurga kihelkonnakirik. 
Kirik ja selle piirdemüür on riikliku kaitse all olevad arhitektuurimälestised. 
Umurgasse ehitati kirik aastal 1496. Kunstimälestistena on kaitse all nii kiriku kantsel ja altar.. Tänapäevase ilme sai kirik ümberehitustööde käigus aastal 1859.
Karksi II maailmasõja matmispaik

Karksi II maailmasõja matmispaik on Teise maailmasõja aegne matmispaik Viljandi maakonnas Mulgi vallas Karksi-Nuia linnas. Matmispaik on arvele võetud kultuurimälestisena.
Matmispaigale püstitati 1952 monument.
Kuusalu II maailmasõja matmispaik

Kuusalu II maailmasõja matmispaik on Teise maailmasõja aegne matmispaik Harju maakonnas Kuusalu vallas Kuusalu alevikus, Kuusalu tee, Kupu tee ja Kursi tee ristumise lähedal
Matmispaik on arvele võetud kultuurimälestisena.
Paika on maetud 36 sõdurit, kes 1941–1945 Punaarmee sõduritena võitlesid Teises maailmasõjas.
Paigale püstitati 1954 hauasammas.
Tänaseks on väidetav matmiskoht läbi uuritud ja säilmete puudumisel mälestussammas likvideeritud, kui võõra ideoloogia objekt.
Köisfriis

Köisfriis või köisliist (saksa keeles "Seilstab", inglise keeles "cable moulding", "rope moulding" või "cable decoration"), ka köiemotiiv on ümarvöödiga sarnanev ehisliist, mille ornamendi moodustab diagonaalsete süvisjoonte rida, nii et liistu pind sarnaneb köiega. On olemas kaunistuselemendina juba Vana-Rooma arhitektuuris, seda kohtab romaani kapiteelidel, talumitel, portaalide arhivoltidel ja aknaraamistustes. Võib esineda nii horisontaalse friisina kui vertikaalse turbana, samuti järgida ava raamistuse kuju.
Köiemotiiv leiab kasutust ka renessanssarhitektuuris. Eriti manuelism, Portugali hilisgootika, mis kaasab renessansi elemente, kasutab köispunutisi ja sõlmi dekoratiivse motiivina läbivalt.
Vändra II maailmasõja matmispaik

Vändra II maailmasõja matmispaik on Teise maailmasõja aegne matmispaik Vändra kihelkonnas Pärnumaal, praeguse haldusjaotuse järgi Vändra alevis Põhja-Pärnumaa vallas Pärnu maakonnas. 
Paika on maetud 74 sõjaväelast ja tsiviilisikut, kes langesid sõjategevuse tulemusena 1940. aastate alguses ja keskpaigas.
Matmispaiga pindala on umbes 0,15 hektarit. Matmispaik on arvele võetud kultuurimälestisena.
Põlva II maailmasõja matmispaik

Põlva II maailmasõja matmispaik on Teise maailmasõja aegne matmispaik Põlva maakonnas Põlvas aadressil Kesk tänav 11c. Matmispaik on arvele võetud kultuurimälestisena.
Paigale püstitati 1976 mälestussammas.
Sänni Noormets

Sänni Noormets (sündinud 5. aprillil 1990) on eesti muusik, muusikapedagoog ja näitleja. 
Ta on pärit Türilt ja lõpetanud Türi Muusikakooli viiuli eriala. 2009. aastal suundus ta pärimusmuusikat õppima Tartu Ülikooli Viljandi kultuuriakadeemiasse, mille lõpetas 2014. aastal. Aastal 2017 sai ta magistrikraadi Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias pärimusmuusika eriala kompositsiooni suunal. 
Sänni Noormets õpetab viiulimängu Vanalinna Hariduskolleegiumis. 
Muusikuna on ta kaasa löönud pärimusmuusika ansamblites Midrid, Estbel ja Ars Apta ning ta kuulub Estonian Folk Orchestra ja kontsertprojekti "Ruhnu saare lood ja laulud" koosseisu. 
Ta on osalenud DJ Sander Mölderi albumi “TIKS 017” kontsertetteastes. 
Muusikuna on ta olnud kaastegev rändteatris Vaba Vanker ja Ugala lavastuses Once ning helilooja ja muusikalise kujundajana osalenud NUKU lavastuse “Eesti jõulud” lavastusmeeskonnas. 
Ta on loonud muusika tudengifilmidele "Hiis" ja "Toome helbed" (mõlemad 2014).
Sänni Noormets on alates 2014. aastast toimuva Ruhnu viiulilaagri üks korraldajatest.
Jaanus Mehikas

Jaanus Mehikas (sündinud 30. detsembril 1983) on eesti näitleja ja kaitseliitlane.
Ta on lõpetanud 2003. aastal Tallinna Nõmme Gümnaasiumi ja ta on lõpetanud 2007. aastal Tartu Ülikooli Viljandi kultuuriakadeemia näitlejana (6. lend).
Aastatel 2007–2013 oli ta Endla teatris näitleja. Seejärel oli pärast kaitseväeteenistuse läbimist põhikohaga Kaitseliidu Pärnumaa maleva teavituse ja tsiviil-sõjalise koostöö spetsialistina.
Näitlejana on ta hiljem kaasa teinud näiteks Ugala teatri lavastustes, aga näidelnud ka telesarjades "Tuulepealne maa" (ETV, 2008), "Ment" (TV3, 2012) ja "Köök" (Kanal 2, 2014–2018). Alates 2023. aasta sügisest kehastab ta kaitseliitlast Siim Susi teleseriaalis "Õnne 13".
Mäe külanõukogu

Mäe külanõukogu oli külanõukogu Paide rajoonis. Külanõukogu eksisteeris 1945–1954.
Orajõe külanõukogu

Orajõe külanõukogu oli külanõukogu Eesti NSV-s aastatel 1945–1954. 
Orajõe külanõukogu moodustati 1945 augustis Pärnumaal Orajõe valla territooriumil. Külanõukogu halduskeskus asus Ranna külas.
Seoses maakondade ja valdade likvideerimise ning maarajoonide moodustamisega arvati Orajõe külanõukogu 1950 septembris Kilingi-Nõmme rajooni koosseisu.
Orajõe külanõukogu likvideeriti 1954 juunis, selle territoorium liideti Kabli külanõukoguga.
Pöitse külanõukogu

Pöitse külanõukogu oli külanõukogu Eesti NSV-s aastatel 1945–1954.
Pöitse külanõukogu moodustati 1945 septembris Saaremaal Muhu vallas. Külanõukogu keskus asus Pöitse külas.
Seoses maakondade ja valdade likvideerimise ning maarajoonide moodustamisega arvati Pöitse külanõukogu 1950 septembris Orissaare rajooni koosseisu.
Pöitse külanõukogu likvideeriti 1954 juunis ja selle territoorium liideti Piiri külanõukoguga.
Ruusa külanõukogu

Ruusa külanõukogu oli külanõukogu Räpina rajoonis. Külanõukogu eksisteeris 1945–1954.
Muižkalnsi mõis

Muižkalnsi mõis (saksa keeles "Lindenhof", läti keeles "Muižkalnu muiža") oli algul rüütlimõis, hiljem aga Katvari mõisa kõrvalmõis Liivimaal Volmari kreisis Umurga kihelkonnas. Tänapäeval jääb mõisakompleks Limbaži piirkonda ja Katvari valda Stirnase küla lähistele.
Ajalugu.
Mõis oli algselt Tiesenhausenite pärusvaldus. 1631. aastal päris mõisa abielu teel Dietrich Johann Engelhardt. 1748. aastal pantis Berend Gustav von Engelhardt mõisa 4500 taalri eest George Gustav von Duntenile. See andis järgmisel aastal pandiõiguse üle kellelegi Fischerile, kes müüs mõisa 1751. aastal 5150 taalri eest parun Campenhausenile, kes ühendas selle siis Katvari mõisaga. 1775. aastaks omandas ta piirkonnas suured maavaldused, mille pärijaks oli tema kasupoeg Friedrich Reinhhold von Berg.
Aastal 1806 pantis Friedrich Reinhold Katvari ja Muižkalnsi mõisa 62 000 rubla eest 10 aastaks Christian Bernhard von Zimmermannile. Aastal 1834 müüs tema poeg need koos Šķirstiņi ja Suceni mõisaga 92 500 rubla eest ooberst Carl von Sommerile.
Mõisa suurus.
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 5 ja 3/4 adramaad, sellele allus koos Katvari mõisaga 243 mees- ning 269 naishinge. Aastal 1641 oli mõisate suurus 9 ja 1/2 adramaad. Aastal 1688 oli mõisate suurus 8 ja 1/2 adramaad, aastal 1734 oli adramaid 3 ja 5/8, aastal 1757 aga 10 ja 5/8. Aastal 1823 oli mõisate suurus 11 adramaad. Aastal 1832 oli mõisatel adramaid üksteist, aastal 1881 aga 5 ja 41/80, lisaks 13 ja 66/80 adramaad mõisatele kuuluvate talude valduses.
Liider (laev)

Liider "(ka hävitajate juhtlaev, hävitajate liider)" on hävitajast suurem ja ristlejast väiksem lahinguotstarbeline sõjalaev, mis on sisustatud ka staabilaevaks ning mõeldud teiste sama liiki sõjalaevade (reeglina hävitajad) juhtlaevana. Lisaks suurematele mõõtmetele on liidril tugevam relvastus.
Liidrid olid suuremate mereriikide relvastuses peamiselt 20. sajandi esimesel poolel.
Kaijese mõis

Kaijese mõis (saksa keeles "Kaizeem", läti keeles "Kaiju muiža") oli Straupe kihelkonda kuuluva Mazstraupe kõrvalmõis Liivimaal Volmari kreisis Umurga kihelkonnas. Mõisakompleks jääb tänapäeval Limbaži piirkonda ja Umurga valda Kaijciemsi külla.
Karjamõisad.
Mõisale kuulus aastal 1816 üks karjamõis: "Jaunamuische".
Lutter am Barenberge

Lutter am Barenberge on Langelsheimi linnaosa. 2021. aastani oli ta omaette vald Goslari kreisis.
Linna pindala on 33,29 km². 31. detsembril 2015 elas seal 2362 inimest.
Linn asub Harzi mäestiku (lõunas) ja Hainbergi küngaste (põhjas) vahel. Omavalitsusse kuuluvad paikkonnad Nauen ja Ostlutter.
Ajalugu.
Lutter, saanud nime lähedalasunud oja järgi, asutati keiser Otto I poolt 956. aastal, kui osa Gandersheimi kloostri valdusest Saksimaa hertsogkonnas. Vesilinnust on esmamainitud 1259. aastal, renditud Hildesheimi piiskoppide poolt kohalikele aadlikele. Erinevatel aegadel nõudsid seda Braunschweig-Lüneburgi hertsogid, kuid Hildesheimi piiskopid taasomandasid selle 1323. aastal. Seejärel ilmus nimetus "Bischofslutter", et eristada seda lähedasest Königslutterist. Nimi "Lutter am Barenberge" (s.o. Harzi mäed) on pärit 14. sajandist.
Ägedas Hildesheimi piiskopkonna vaenuses 1523. aastal vallutas Lutteri Braunschweigi hertsog Heinrich II ning Hildesheim vürstlik Saksi-Lauenburgi piiskop Johannes IV säilitas vaid Ostlutteri paikkonna. Kolmekümneaastase sõja ajal taganesid Taani väed kuningas Christian IV juhtimisel Lutteri lossi, kus keisri ja katoliiklikud väed krahv Tilly juhtimisel võitsid neid 1626. aasta Lutteri lahingus, mis muutis Kolmekümneaastase sõja käiku.
Viini kongressi lõppakti järgi läks endine Hildesheimi valdus Ostlutter 1815. aastal Hannoveri kuningriigile (1866. aastast Preisi Hannoveri provints), samas Lutteri põlisosa jäi Braunschweigi hertsogkonnale. Mõlemad osad taasühendati haldusreformiga 1941. aastal.
Wallmoden

Wallmoden on Langelsheimi linnaosa. Aastani 2021 oli ta omaette vald Goslari kreisis.
Linnaosa pindala on 16,82 km². 31. detsembril 2015 elas seal 895 inimest.
Ebamõrsja

Ebamõrsja oli pulmakommetes valepruut. 
Laialdaselt Euroopas levinud taval oli algselt maagiline eesmärk kaitsta pruuti kurjade jõudude eest. 
Eestis.
19. sajandiks oli Eestis ebamõrsja toomine muutunud tavaliseks pulmanaljaks, mis oli eriti levinud Lääne-Eestis ja Põhja-Eestis. 
Ebamõrsja oli kaetud näoga või maskeeritud tüdruk, poiss või vana naine, keda pakuti kosjades kosilastele, pulmades mõrsjakoju saabunud mõrsjat otsivale saajarahvale või ka pulmade teises pooles peiukoju saabunud vakarahvale. 
Sageli on ebamõrsjat pakutud korduvalt: esmalt naiseriietes mees, siis vana naine või raskejalgseks maskeeritud (kõhule seotud padjaga) tüdruk. Mõrsja tunnistamiseks tantsitati teda, tantsimisele anti lauluga hinnang (sageli üsna toores pilge) ja kinnitati: see pole õige mõrsja! Algselt rangelt kombestikku kuulunud episood muutus hiljem pulmanaljaks ja irdus kombestikust. Ebamõrsja askeldas vahel kogu pulma ajal – temagi põll paigati (väiksemate müntidega), ka tema kogus (katkise kausiga) raha jne. Ebamõrsja pakkumine on ühes versioonis tekkinud mõrsja mõistatamisest: neli neidu või neiud-poisid – mõrsja nende seas – seisid või istusid kõrvuti. Peigmees peab õige mõrsja ära arvama. Kui valesti arvas, siis narriti ja pilgati, kui õigesti, siis kiideti. Et eksitust vältida, andis õige mõrsja kuidagi märku, kas jalgade asendi või sõrmede liigutusega.
Thomas Reiter

Thomas Arthur Reiter (sündinud 23. mail 1958) on Saksamaa Luftwaffe brigaadikindral, endine lendur ja Euroopa Kosmoseagentuuri (ESA) astronaut. Ta valiti astronaudiks 1992. aastal ja osales missioonidel Euromir 95, STS-121 ja STS-116 ning kuulus Rahvusvahelise Kosmosejaama 13. ja 14. ekspeditsiooni meeskonda.
Reiter lõpetas astronaudikarjääri 2007. aastal on pärast seda töötanud erinevatel ametikohtadel DLR-is ja ESA-s.
Kaasanaine

Kaasanaine (ka "pulmaema", "kõrvatsinaine") esindas eesti pulmakombestikus mõrsjapoolseid pulmalisi. 
Ta oli abielus vanem naine, kes koos isamehega korraldas pulmarituaale alates kihlusest. Lesk, lapseta või rase naine kaasanaiseks ei sobinud. Kaasanaine oli pruudi lähim abiline, saatjaks kirikuteel, pulmalauas ja mujal, kuid tema roll oli passiivne. Tema abilisteks olid pruuttüdrukud, vallalised neiud, kelle arv pidi vastama peiupoiste arvule. 
Kesk-Eestis on kaasanaist nimetatud ka "mõrsjaemaks".
Kihlad

Kihlad on eesti rahvapärimuses kingitused ja käsiraha, mille peig andis mõrsjale. Kihlade andmine pärines muistsest naiseostmiskombest.
Kihlad olid kosjades või kihlusel vahetavad kingitused ja kihlade vastuvõtmine tähendas abielukokkuleppe kinnitust. Kihlad olid kihlasõrmus, riideesemed, ehted, nuga ja kihlaraha (hõbemüntides). Mõrsja kinkis kihlade eest kosilasele kindad, sokid, sukad jms. Tänapäeval on neist säilinud vaid kihlasõrmus. 
Kui pulmadeni ei jõutud mõrsja süü tõttu, tuli kihlad peiule tagastada; kui süü oli peiul, jäid kihlad hüvituseks mõrsjale.
Roberto Vittori

Roberto Vittori (sündinud 15. oktoobril 1964) on Itaalia õhuväelane ja Euroopa Kosmoseagentuuri (ESA) astronaut. 1989. aastal lõpetas Vittori Accademia Aeronautica ning asus tööle Itaalia õhuväkke. Ta suundus õppima Ameerika Ühendriikidesse ja sai 1995. aastal katselenduriks.
1998. aastal valiti Vittori ESA astronaudiks. Ta on osalenud missioonidel Sojuz TM-34/33, Sojuz TMA-6/5 ning Space Shuttle'i programmi eelviimasel missioonil STS-134. Vittori oli viimane mitte-ameeriklasest kosmosesüstiku meeskonnaliige.
Kosjajutt

Kosjajutt oli kosjades isamehe poolt räägitav jutt mõrsja juures.
Kosjas kõneles isamees, peig vaikis. Kosjajutt oli metafoorne - ei küsitud kunagi otse, vaid kosilased esinesid kas looma (mullika, sälu) või linnu (kana) otsijatena või ostjatena: olla teada, et siin peres on niisugust looma (lindu) nähtud. Vastati samuti metafoorselt: kui tunnete oma looma ära või kui leiate meeldima hakanud looma (linnu), siis saame kaubale. Jutu lõpuks kutsuti tüdrukud tarre ja kosilane pidi neist õige välja valima või ära tundma. Lääne-Eestis ja Põhja-Eestis pakuti kosilastele ka ebamõrsjat ehk valtspruuti, koeranoorikut. Kui õige mõrsja oli leitud või välja valitud, järgnes kosjaviina pakkumine.
Liivimaa kirikupatroonide loend

Liivimaa kirikupatroonide loend on loetelu Liivimaa ja Liivimaa kubermangu kirikukihelkondade kirikupatroonidest.
Sümfooniaorkestrite loend

"Siin on riikide kaupa loetletud sümfooniaorkestreid."
Harri Mägi

Harri Mägi (sündinud 1933) on eesti arvutiteadlane ja insener.
Töötas Tallinna Polütehnilises Instituudis (TPI) alates 1963. aastast.
Tehnikakandidaadi kraadi kaitses ta 1972. aastal.
TPI elektronarvutite kateedri vanemõpetaja ja dotsent alates aastast 1974.
Teadus- ja arendustöö.
Tema erialaks on arvututite projekteerimine ja ehitamine. 
Ta osales esimese Eestis ehitatud elektronarvuti loomisel töögrupis, mida juhtis Arnold Reitsakas. See oli Moskva Arvutustehnika Uurimisinstituudi projekteeritud elektronarvuti mudel M-3, mida ehitati ENSV Teaduste Akadeemia Küberneetika Instituudi jaoks Nikolai Alumäe initsiatiivil ja tehase RET abiga aastatel 1958-1960.
Audiomeetria

Audiomeetria on isiku kuulmisomaduste määramine audiomeetriliste meetodite abil.
Põhilisteks meditsiinilise audiomeetria vahenditeks on audiomeetrid.
Tavaliseks meetodiks on kõrva kuulmise sageduskarakteristiku määramine erinevate helitugevuste juures.
Audioloogia

Audioloogia on teadus, mis uurib elusolendite, eeskätt inimese kuulmise ja tasakaaluprobleeme ja püüab leida neile lahendusi. 
Termin "audioloogia" on tuletatud ladinakeelsest sõnast "audire" (kuulma) ja kreekakeelsest sõnast "λογία" (-loogia) 1940. aastatel.
Audiomeetria.
Audioloogiliste uuringute põhiliseks, kuid mitte ainsaks meetodiks on audiomeetria. Audiomeetria põhiline töövahend on audiomeeter – kuulmisteravuse mõõtur, elektroakustiline aparaat inimese kuulmisteravuse määramiseks. Audiogrammid on põhilised kuulmislanguse diagnoosi koostamise vahendid, mille abil saadakse teada kas tegemist on kuulmislangusega või mitte, kas kuulmislangus on madalates, keskmistes või kõrgetes sagedustes, kui tugev on kuulmislangus (kerge, mõõdukas, tugev, sügav) ja millises kõrva osas (välis-, kesk- või sisekõrv) probleem on. Kui kahtlustatakse kuulmisnärvi või tsentraalse närvisüsteemi patoloogiat, on vaja täiendavaid uuringuid. Lisaks kasutatakse tümpanomeetriat ja stapesrefleksi uuringut (keskkõrva seisundi mõõtmiseks) ning erinevaid teisi kuulmist (nt ABR, OAE) ja tasakaalu (nt VNG, vHIT, VEMP) uurivaid meetodeid. 
Audioloogia kui iseseisev eriala on väga noor. Vajadus kuulmisspetsialistide jaoks pärast II maailmasõda aitas kaasa audioloogia loomisele, kuid 1940. ja 1950. aastatel tegelesid audioloogid peamiselt vaid teaduse ja diagnostikaga (kuulmisuuringute tegemisega). Näiteks USAs müüsid sageli kuulmisaparaate edasimüüjad ja erafirmade töötajad, kel polnud meditsiiniharidust. Audioloog, kes sobitas ja programmeeris kuuldeaparaate, arvati audioloogia seltsidest välja. Sellist käitumist pidas (American Speech–Language–Hearing Association) ebaeetiliseks. 
Eestis tegutseb ka Eesti Audioloogia Selts, mis proovib arendada audioloogiat ja seda Eestis kaasajastada . 
Audioloog.
Audioloog on spetsialist, kes tegeleb kuulmislanguse ja tasakaaluprobleemide testimise, hindamise ja habilitatsiooni/rehabilitatsiooniga ning kuulmislanguse ennetustöö ja nõustamisega. Spetsialiseerunud audioloog võib nõustada ka tinnituse, hüperakuusia ja misofooniaga patsiente ning pakub kuulmisteraapiat.
Audioloogid programmeerivad ka kuuldeaparaate, spetsialiseerunud audioloogid pakuvad rehabilitatsiooni sisekõrvaimplantaatide, luukuulmisimplantaatide ja ajutüveimplantaatidega inimestele.
Pāle kirik

Pāle kirik on luteri kirik Lätis Limbaži piirkonnas Pāle vallas Pālest loodes. See on asub endise Katriņa kihelkonna aladel.
Kuni aastani 1927 pidasid Katriņa kirikuõpetajad jumalateenistusi kohalikus puust palvemajas. Aastal 1937 hakati Pālesse oma kirikut kavandama. Hoone ehitati aastal 1932 rajatud kohaliku kalmistu juurde, Pāle möldri Diedrich Birkenfeldi poolt valla tarbeks annetatud maale. Kiriku ehituseks annetas 1000 latti ka toonane Läti president Kārlis Ulmanis.
Aastal 1943 omandas kirik kunstimälestisena kaitse all oleva XVIII sajandist pärineva altarimaali.
Võžnõtsja rahvuspark

Võžnõtsja rahvuspark on rahvuspark Ukraina edelaosas Tšernivtsi oblastis Bukoviinas.
Rahvuspargi pindala on 11 238 ha. Pindalalt on see üks Ukraina Karpaatide väiksemaid rahvusparke. Rahvuspargi halduskeskus asub Berehometis.
Rahvuspark asub Pokuttja-Bukoviina Karpaatides, esindades mägist maastikku. Loodes ja läänes piirneb rahvuspark Tšeremoši jõega (Pruti lisajõgi), idas ja kagus Sireti jõega (Doonau lisajõgi). 
Ligi 95% rahvuspargi alast on kaetud metsaga. Metsad on valdavalt kuuse ja pöögi segametsad, kohati esineb nulgu. Loomadest elavad alal pruunkaru, euroopa piison, ilves, punahirv, metssiga ja tähniksalamander.
Augstroze kirik

Augstroze kirik on kirik Lätis Limbaži piirkonnas Umurga vallas Augstrozes muiža külas. Sealne kirik oli algselt Straupe abikirik, hiljem aga Dikļi abikirik.
Augstroze vasallilinnuse juurde kavandati kirikut juba konsistooriumi otsusega aastast 1636. Tegelik ehitus algas siiski alles 1795. aastal ja puidust kirik valmis 1798. aastal Augstroze mõisa maadel.
Praeguse kiriku lasi 1858. aastal rajada Augstroze mõisa omanik von Gersdorff. Tegemist on ühelöövilise kivikirikuga, millel altariosa ei eristu. Neliknurkset kirikutorni ehib suhteliselt madal tornikiiver, kiriku nurki kaunistab graniidist rustika.
Kuna otsus rajada Augstrozesse kirik oli üsna varajane, peeti sealset kirikuraamatut alates aastast 1735 (enne kiriku ehitamist) kuni aastani 1891, hilisemad sissekanded tehti aga Straupe ja Dikļi kirikuraamatutesse. 1873. aastal muudeti sealne kogudus Dikļi abikoguduseks. 1927. aastal kirikut remonditi.
Teise maailmasõja ajal kirik rüüstati. Kirik tehti korda alles 1968. aastal, ent võeti siis kasutusele laohoonena. Kogudus sai seda kasutama hakata alles 1991.. aastal. Taastamistööd algasid 2003. aastal, siis viidi sinna tagasi ka vahepeal Rundāle lossis olnud kiriku 300 aastat vana altar.
Winterveld

Winterveld on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Gautengi provintsis Tshwane linnaringkonnas.
Kuni 1994. aastani kuulus Winterveld Bophuthatswana bantustani koosseisu.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Winterveldi elanikest mustanahalisi aafriklasi 99,50%, värvilisi 0,16%, India või Aasia päritolu inimesi 0,07%, valgeid 0,05% ja teisi 0,20%. Tsonga keelt pidas emakeeleks 21,87% inimesi, tsvana keelt 19,87%, suulu keelt 19,08%, pedi keelt 11,54%, ndebele keelt 8,34%, sotho keelt 6,22%, svaasi keelt 2,34%, koosa keelt 2,16%, venda keelt 1,92%, inglise keelt 1,45%, afrikaani keelt 0,41%, viipekeelt 0,25% ja teisi keeli 4,54%.
Temba

Temba on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Gautengi provintsis Tshwane linnaringkonnas.
Kuni 1994. aastani kuulus Temba Bophuthatswana bantustani koosseisu.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Temba elanikest mustanahalisi aafriklasi 98,99%, värvilisi 0,28%, India või Aasia päritolu inimesi 0,20%, valgeid 0,14% ja teisi 0,39%. Tsvana keelt pidas emakeeleks 49,38% inimesi, pedi keelt 15,64%, tsonga keelt 11,54%, ndebele keelt 7,12%, suulu keelt 4,50%, sotho keelt 4,32% ja inglise keelt 2,32%.
Andres Kotsar

Andres Kotsar (sündinud 20. jaanuaril 1974 Tartus) on eesti arst ja tervishoiujuht. 
Ta lõpetas Tartu Ülikooli arstiteaduskonna ravi erialal 1998. aastal, seejärel internatuuri ning uroloogia eriala residentuuri 2004. aastal. 
Aastatel 2004–2014 töötas Kotsar uroloogina Tampere haiglas ning aastatel 2004–2009 läbis Tampere Ülikoolis doktorantuuri ja 2009. aastal kaitses doktoridissertatsiooni teemal "A Biodegradable Urethral Stent with New Braided Configuration and Drug-eluting Properties". 
2015–2018 oli ta Tartu Ülikooli Kliinikumi kirurgiakliiniku uroloogia ja neerusiirdamise osakonna juhataja ning Tartu Ülikooli kliinilise meditsiini instituudi uroloogiadotsent. 
1. oktoobrist 2018 kuni 30. septembrini 2023 oli ta Tartu Ülikooli Kliinikumi juhatuse liige–ravijuht.
Andres Kotsar on avaldanud 14 teadusartiklit uroloogia valdkonnast.
Marek Seer

Marek Seer (sündinud 25. oktoobril 1975 Tõrvas) on eesti tervishoiujuht. 
Ta on lõpetanud 2002. aastal Tallinna meditsiinikooli õeteaduse erialal ning on Tallinna tehnikaülikooli haldusjuhtimise magistrant. Tal on magistrikraad terviseteaduses.
Marek Seer on töötanud aastail 2005–2008 Tervishoiuametis erakorralise meditsiini osakonna juhatajana ja 2008–2018 olnud Valga haigla juht. Haiglajuhina pooldas ta Valga haigla ühinemist Tartu Ülikooli Kliinikumiga. Hiljem on Seer olnud haigla nõukogu esimees ning haiglajuhi Margus Ulsti tagasikutsumise järel, kui too oli pakkunud Rotary klubi liikmetele järjekorravälist vaktsineerimist, astus Seer nõukogu esimehe kohalt tagasi, et nõukogu saaks ta määrata haigla juhatuseliikme kohusetäitjaks 1. veebruarist kuni 30. aprillini 2020.
2018. aasta oktoobrist kuni 2021. aasta märtsi lõpuni oli ta Tartu Ülikooli Kliinikumi juhatuse liige ja haldusjuht. 27. märtsil 2020 määras TÜ Kliinikumi nõukogu Marek Seeri TÜ Kliinikumi juhatuse esimehe kohusetäitjaks, selles ametis oli ta 1. oktoobrini 2020. Koroonapandeemia kriisi ajal juhtis ta koos Joel Starkopfiga Lõuna meditsiinistaapi. 
Seer on ühtlasi Põlva haigla nõukogu esimees ja Sihtasutuse Tartu Kiirabi nõukogu liige. Põlva haigla nõukogus toetas ta haigla sünnitusosakonna sulgemist ning kinnitas ERR-ile antud intervjuus otsuse üksmeelsust nõukogus, ehkki tegelikult jagunesid hääled pooleks ja otsustavaks sai tema kui esimehe hääl..
Alates 19. aprillist 2021 on Marek Seer Sotsiaalministeeriumi juures asuva koroonavastase vaktsineerimise korraldamise töörühma juht.
Maret Tark

Maret Tark (sündinud 23. detsembril 1959 Tartus) on eesti finantsjuht.
Ta lõpetas Eesti Maaülikooli ettevõtluse ja ärijuhtimise eriala aastal 1987. 
Maret Tark oli aastail 1980–1990 Tartu Informatsiooni ja Arvutuskeskuse insener. 
Seejärel, aastatel 1995–1998 Tartu Maarjamõisa haigla peaökonomist, 1999–2003 Tartu ülikooli kliinikumi ökonoomikateenistuse direktor ning alates 2004. aastast finantsteenistuse direktor. 
Maret Tark oli aastail 2009–2017 SA Eesti Tervishoiu Pildipanga nõukogu liige, alates 2003. aastast on ta SA Tartu Kiirabi nõukogu liige.
2018. aasta 1. oktoobrist on ta TÜ Kliinikumi juhatuse liige - finantsjuht.
Pruuttüdrukud

Pruuttüdrukud, ka pruutneitsid, pruutõed ja mõrsjasõsarad olid Eesti talupojapulmas vallalised neiud, kelle pruut oma sõbrannade ja sugulaste hulgast välja valis.
Pruuttüdrukud olid pruudi saatjad ning kaasanaise abilised pulmatseremoonial. Nad olid mõrsjal vastas kirikust tulemisel, olid mõrsja saatjad olulistes pulmaepisoodides, õhutasid külalisi raha annetama.
Pruuttüdrukute arv pidi vastama peiupoiste arvule, kellega neil oli ühiseid ülesandeid ja vastamisi hoolitsusi. Pruuttüdruk ehtis "oma" peiupoissi roosiga, lindiga, üle õla seotud linikuga ning kinkis kindad, sukad või salli. 
Pruuttüdrukud abistasid pruuti juba enne pulmi veimede valmistamisel.
Priit Eelmäe

Priit Eelmäe (sündinud 8. oktoobril 1972) on eesti tervishoiujuht.
Ta on lõpetanud 1990. aastal Tartu 5. keskkooli ja 1994. aastal Tartu Ülikooli liikumis- ja sporditeaduste erialal ning kaitsnud 1997. aastal samas teadusmagistri kraadi füsioteraapia valdkonnas. 
Eelmäe on töötanud Tartu Ülikooli kehakultuuriteaduskonna õppeprodekaanina, Tartu ülikooli füsioteraapia- ja terviseedenduse õppetooli lektori ning juhatajana, Tallinna Ülikooli Haapsalu Kolledži terviseedenduse ja rehabilitatsiooni kompetentsikeskuse taastusravi valdkonna juhina. 
Alates 2008. aastast on Eelmäe olnud SA Haapsalu Rehabilitatsioonikeskuse juhatuse esimees ning arendanud välja Eesti meditsiinis olulise valdkonna. 
Priit Eelmäe on olnud Eesti Haiglate Liidu liige ning Eesti Füsioterapeutide Liidu president.
2018. aasta 1. oktoobrist kuni 27. märtsini 2020 oli ta Tartu Ülikooli Kliinikumi juhatuse esimees.
Eesti avalikus ringhäälingus edastatud ametisseastumise intervjuust lähtuvalt oli ta esimene Eesti füsioterapeut, kes kinnitas, et võitlus korruptsiooni vastu on tema ametisoleku ajal üks peamistest eesmärkidest. Teadaolevalt on see esimene juhtum Eesti inimestele meditsiinilise abi osutamise kaastekstis korruptsiooni olemasolu avalikust tunnistamisest.
10. jaanuaril 2020 avaldasid TÜ Kliinikumi all tegutsevate kliinikute juhid Eelmäele umbusaldust ning tegid kliinikumi nõukogule ettepaneku ta oma ametikohalt vabastada. 
27. märtsil 2020 vabastas Tartu ülikooli kliinikumi nõukogu Eelmäe ennetähtaegselt ametist.
Lembit Rebane

Lembit Rebane (9. jaanuar 1953 Mõisaküla – 4. september 2018) oli eesti korvpallur, treener, spordipedagoog ja koolijuht.
Ta lõpetas aastal 1971 Tallinna Spordiinternaatkooli ja aastal 1976 Tallinna Pedagoogilise Instituudi kehakultuuriteaduskonna.
Ta innustus spordist Pärnu-Jaagupi Keskkoolis Manfred Tõnissoni tundides. Tallinnas treenis ta Keskrajooni Laste ja Noorte Spordikoolis Märt Kermoni juhendamisel. Ta on mänginud Eesti noortekoondises, aastatel 1972–1973 Kalevi duubelmeeskonnas, aastatel 1973–1975 "Ehitajas", aastatel 1972 ja 1974–1976 Kalevi ja Eesti esinduskoosseisus. Ta oli aastal 1975 Balti karikavõistluste võitjaid ja Nõukogude Liidu üliõpilasmvõistluste hõbeda võitjaid ning 1976 pronksi võitjaid, 1971, 1972 ja 1975 karika- ning 1974 suvespartakiaadi võitjaid. Ta on olnud meeskonna kapten.
Aastatel 1983–1991 osales mängiva treenerina Pärnu Kalevi/KEK-i meeskonnas Eesti meistrivõistlustel. Aastatel 1976–1986 oli ta Pärnu Laste ja Noorte Spordikoolis treener. Aastatel 1986–1988 oli ta Sauga põhikooli kehalise kasvatuse õpetaja, aastatel 1988–2004 oli ta Sauga põhikooli direktor. Aastatel 2004–2007 oli ta Surju põhikooli ja aastatel 2008–2014 Pärnu-Jaagupi Gümnaasiumi direktor. Ta on olnud Sauga vallavanem. Aastatel 1991–1994 kuulus ta Noorte Meeste Kristliku Ühingu juhatusse.
Yle Radio 1

Yle Radio 1 on Soome raadiokanal, mis edastab uudiseid, jutusaateid ja kuuldemänge. Samuti mängitakse klassikalist muusikat (Soome Raadio Sümfooniaorkestri kontserdid), džässi ja folki.
Raadiojaam on kuuldav kõikjal Soomes, näiteks Helsingis sagedusel 87,9 MHz ja Fiskarsis sagedusel 90,9 MHz.
Tütarjaamad on Yle Radio Suomi, YleX, Yle Mondo, Yle Puhe, Yle Vega, Yle X3M ja Yle Klassinen.
ABC News

ABC News on Ameerika Ühendriikides New Yorgis asuv American Broadcasting Company filiaal, kus toodetakse uudistesaateid. See on asutatud 15. juunil 1945.
Filiaali telesaadetest on kõige populaarsemad päevakajalised uudistesaated "ABC World News" ja "Good Morning America" ning populaarseim ajakiri on 20/20.
Rubene kirik

Rubene kirik on luteri kirik Lätis Valmiera piirkonnas Kocēni vallas Rubenes. See oli Rubene kihelkonnakirik. 
Kirik ja selle piirdemüür on riikliku kaitse all olevad muinsusmälestised.
Ümera alade ristimisel ehitati esimene kirik lätlaste aladele just Rubenesse. Üks sealse koguduse vaimulikke oli aastal 1208 Läti Henrik. Algne kirik oli puidust. Eestlaste vanem Lembitu laskis selle kiriku põletada kättemaksuks kristlaste poolt Eestisse tehtud röövretkede ja inimestetapmiste eest. 
Praegune kirik ehitati Rubenesse aastal 1739, kuid selle ehitamisel säilitati 14. sajandil ehitatud kiriku altariosa. Kirikus on säilinud mitmed kunstimälestised – 18. sajandil valmistatud kantsel ja selle maalid, oblaadikarp aastast 1755 ja kauss aastast 1849. 19. sajandil ehitati kirik ümber. Kantsel on muinsusmälestisena riikliku kaitse all.
Arnold Sinisalu

Arnold Sinisalu (sündinud 20. veebruaril 1970 Kärdlas) on endine Eesti kaitsepolitseiametnik ja jurist, kes oli 16. juunist 2013 kuni 16. juunini 2023 Kaitsepolitseiameti viies peadirektor.
Haridustee.
Aastatel 1977–1988 õppis ta Tallinna 46. Keskkoolis ja 1991–1992 Siseministeeriumi Politseiakadeemias.
Kõrghariduse omandas ta Tartu Ülikoolis, läbides õigusteaduskonna bakalaureuseõppe aastatel 1994–1999 ja doktoriõppe 2006–2012. Sinisalu doktoritöö teema oli "Mõjutustegevuse piirid rahvusvahelises õiguses".
Töökäik.
Kaitsepolitseis.
Sinisalu töötas KAPO-s alates 1993. aastast, valdavalt juhtivatel ametikohtadel, seehulgas ühena KAPO peadirektori asetäitjatest. 
Muuhulgas osales ta uurijana KAPO juurdlustes, mis puudutasid aastatel 1992–1993 aset leidnud nn rublatehingut ja 1995. aasta lindiskandaali. Sinisalu on hiljem öelnud, et rublatehingu avalikustamisele järgnenud vestlus Tiit Vähi II valitsuse siseminister Edgar Savisaarega oli ainuke kord, mil teda on püütud poliitiliselt mõjutada. Sinisalu väitel hakkas Savisaar 1995. aastal talle ja tollasele KAPO peadirektorile Jüri Pihlile "õpetama, kes kõik tuleb kohtu alla anda". Ta on osalenud ka parvlaeva Estonia hukuga tegelenud uurimisgrupis. 1990. aastatel tegeles ta KAPO-s ka palju organiseeritud kuritegevusega, keskendudes ebaseaduslikule lõhkeaine- ja relvaärile.
Peadirektorina (2013–2023).
2013. aasta mais tegi siseminister Ken-Marti Vaher valitsusele ettepaneku nimetada Sinisalu Kaitsepolitsei peadirektori ametisse, vahetamaks välja lahkuv peadirektor Raivo Aeg. Valitsus kinnitas ettepaneku sama aasta 13. juunil, ametiajaga viis aastat, alates 16. juunist 2013.
5. septembril 2014 võtsid FSB töötajad Eesti ja Venemaa ajutise kontrolljoone lähedal kinni kaitsepolitseiametniku Eston Kohvri, kellele esitati süüdistus spionaažis. Venemaa väitel võeti Kohver kinni Venemaa territooriumil, KAPO väidetel võeti Kohver aga kinni Eesti territooriumil. 26. septembril 2015 korraldasid KAPO ja FSB Eesti-Vene piiril vahetuse, millega kaitsepolitsei loovutas FSB-le 2012. aastal riigireetmises süüdi mõistetud endise kaitsepolitseiametniku Aleksei Dresseni ja sai vastu Eston Kohvri. Kohvri pikka äraolekut Eestist on Sinisalu errumineku järel nimetanud "süsteemseks läbikukkumiseks", öeldes, et kahetseb seda.
2018. aasta veebruaris tegi siseminister Andres Anvelt valitsusele ettepaneku Sinisalu ametiaja pikendamiseks veel viie aasta võrra. Valitsus kinnitas ettepaneku sama aasta 3. mail. Tema teine ametiaeg lõppes 2023. aasta 16. juunil. 
Hilisem karjäär.
Aastast 2024 on Sinisalu Tartu Ülikooli Skytte instituudi julgeolekupoliitika külalisprofessor.
Isiklikku.
Tema isa on arstiteadlane Väino Sinisalu ja vend on ajakirjanik ja turundusekspert Hando Sinisalu (s 1970). 
Ta on abielus psühhoterapeut Kait Sinisaluga. 
Sinisalu on end inspireerinud raamatutena nimetanud Jevgeni Zamjatini romaani "Meie" ja Anton Hansen Tammsaare romaanisarja "Tõde ja õigus", samuti sotsioloog Norbert Eliase teost "Tsiviliseerumisprotsess" ning Kanada ajaloolase Margaret MacMillani ja Briti-Poola ajaloolase Norman Daviese teoseid.
Ir (organisatsioon)

Ir (lühend osseedikeelsest sõnast "Irõston" 'Osseetia'; ka Osseetia Rahvuslik Kultuuriselts Ir) on Eestis elavate Eesti osseetide kultuuriselts. Seltsi esimees on Leri Lalajev.
Selts loodi 11. märtsil 1998.
1990. aastate lõpus kuulus seltsi kümmekond liiget.
Göttingeni kreis

Göttingen on kreis ("Landkreis") Saksamaal Alam-Saksi liidumaal.
Kreisi pindala on 1753 km². 31. detsembril 2015 elas seal 327 065 inimest.
See külgneb (põhjast ja päripäeva) Northeimi kreisiga ning Tüüringi (Eichsfeldi kreis) ja Hesseni (Werra-Meißneri ja Kasseli kreisid) liidumaadega.
Ajalugu.
1885. aastal rajas Preisimaa valitsus Hannoveri provintsis Göttingeni, Mündeni ja Duderstadti kreisid. Need kreisid eksisteerisid 88 aastat, kuni need 1973. aastal praeguseks Göttingeni kreisiks ühendati. 1964. aastal liideti kreisiga seni kreisivaba Göttingeni linn. 1. novembril 2016 liideti sellega endine Osterode kreis.
Loodus.
Kreisi lääneosas on Weserberglandi mäed. Weseri jõgi saab oma nime Hann. Mündeni linna lähedal, kus Fulda ja Werra ühinevad. Kaugemal idas voolab läbi kreisi lõunast põhja Leine jõgi.
Linnad ja vallad.
Linnad:
Vabad vallad:
Inkorporeerimata ala:
"Samtgemeinden:"
1"Samtgemeinde" keskus; ²linn
Volmari Püha Siimoni kirik

Volmari Püha Siimoni kirik on luteri kirik Lätis Valmieras aadressil Bruņinieku iela 2. See on endine Volmari kihelkonna kihelkonnakirik, praegu kasutab seda Valmiera Siimona ja Juuda kogudus. Kirik on arhitektuurimälestisena riikliku kaitse all.
Esimene kirik rajati Valmierasse aastal 1224. Kuna see pühitseti Siimona ja Juuda nimepäeval, siis sai kirik Siimona järgi nime.
Aastal 1281 ehitasid Liivi ordumeister ja Riia peapiiskop koos kivist Volmari kiriku, mis keskajal ka linna kaitsesüsteemi kuulus. Wartberge Hermanni Liivimaa kroonikas on mainitud, et kui Johann I von Lunen suri, olid kirikud ehitatud Volmarisse, Astijärvele, Võnnusse ja Trikātasse. Algne hoone oli tõenäoliselt romaani stiilis basiilika.
Aastaks 1613 oli Liivi sõja üle elanud kirik kriitilises seisus. Selle katus oli sisse langenud ja seinad varisemisohtlikud. Selle remont algas rootsi ajal. Aastal 1644 valmis kiriku praegune kellatorn. Põhjasõja ajal rüüstasid aastal 1702 linna Vene väed, kannatada sai ka kirik ja kogu selle sisustus hävis, nii et aastal 1710 tuli hakata kirikut remontima. Seejärel elas kirik enne aastat 1720 üle mitu tulekahju, nii et aastal 1720 alustati taas remonti, mille käigus ehitati tugevamaks hoone võlvid. Aastal 1738 tabas kirikutorni välk ja see hävis tules. Tuli ehitada uus torn, selle käigus pandi torni tippu praegune kukekujuline tuulelipp. Ka kiriku muinsuskaitsealune kantsel pärineb aastast 1739. Kaheksateistkümnendast sajandist pärinevad veel muinsuskaitsealune kiriku seintele tehtud maaling-epitaaf.
Aastal 1780 annetas Kauguri mõis kirikule oreli. Aastal 1818 remonditi kiriku torni, selle käigus ehitati tornikiiver kõrgemaks. Aastal 1831 tabas kirikutorni välk ja kiivriosa hävis tules. Järgmisel aastal varustati taastatud torn piksevardaga. Esimese lätlasest kirikuõpetaja sai kirik endale aastal 1883, mil õpetajaks sai Jānis Neilands. Aastal 1886 annetas Kokmuiža mõis kirikule selle praeguse oreli. Nii orel kui ka orelirõdu on muinsusmälestistena riikliku kaitse all. Aastal 1908 remonditi kiriku sisemust, hoone sai uue interjööri.
Aastal 1963 võeti vastu otsus, et kirik tuleb kontserdisaaliks ümber ehitada. Aastal 1964 konfiskeeriti kirik sealselt koguduselt ning aastal 1972 avati hoone kontserdisaali ja Valmiera koduloomuuseumina. Kogudus sai kirikus jumalateenistusi alustada aastal 1988, ametlikult sai see hoone tagasi aastal 1996.
Kirikus on riikliku kaitse all P. Tilihami hauaplaat ja J.F Schröderi mälestustahvel.
Osterode kreis

Osterode oli kreis Alam-Saksimaal, Saksamaal. Kreisi pindala oli 636 km². 2014. aastal elas seal 73 793 inimest.
Ajalugu.
Seda osa Harzi mägedest valitsesid alates 12. sajandist Welfid. Osterode oli Grubenhageni vürstkonna keskus, mis oli üks Braunschweig-Lüneburgi väikeriik. Hiljem sai sellest Hannoveri osa, mis omakorda läks 1866. aastal Preisi kuningriigile. 1885. aastal rajas Preisi valitsus kreisid, Osterode nende seas.
1. novembril 2016 lakkas Osterode olemast eraldi kreis ja ühendati Göttingeni kreisiga.
Geograafia.
Rohkem kui 2/3 kreisi pindalast hõlmas Harzi mägede edelaosa, sealhulgas Harzi rahvuspark lõunaosa.
Isamees

Isamees, ka pulmaisa või mõõgaisa või saajavanem oli eesti pulmapeo peategelane ja juht, enamasti peigmehe vanim ja autoriteetseim abielus sugulane. Ta esindas pulmakombestikus peiupoolseid pulmalisi, olles peigmehe eestkõneleja juba kosjades.
Läbi aegade on tal olnud eri paikades muidki nimesid: ninamees, peiuisa, raudkäsi, saajavanem. Varasematel aegadel kandis isamees pulmas valget rätti õlgadel ja vööl või käes mõõka, mis 19. sajandil enamasti olid puust mõõkade imitatsioonid. Pulmatseremoniaali aitasid tal juhtida peiupoisid, vallalised noormehed.
Isameheks valiti vanem sõnaosav mees, algselt ilmsesti suurpere vanem. Ta oli peiu peamine abiline, kosjade läbiviija, pulmade korraldaja ja pulmarongi juht. Nõutav oli isamehe sõnaosavus ja kommete tundmine. Ta istus söögilaua otsas noorpaari lähedal, oli kesksel kohal rahakorjamisel. Isamehe partner pulmas oli mõrsja sugulane - kaasanaine.
Isamehe ülesandeid: oli sõitudel kõige ees, keegi ei tohtinud temast mööda sõita (Hageri); tuppa minnes oli õlletoobiga kõige ees, kaasanaine paeltega järel (Hanila); näitas pulmalistele raha eest pruuditanu (Pühalepa), istus lauaotsas ja jälgis, et süüa oleks (Karksi), pidi jälgima, et pruut ei saaks üksi teiste meestega kokku või et mõni mees ei saaks vägisi pruudi manu minna (Tarvastu); pidi olema laulumees (Rõuge); ütleb tanutamise sõnad (Räpina); pani noorpaari magama (Vastseliina.)
Välislingid.
Isamees, ERM Fk 2623:9, Eesti Rahva Muuseum,
Avatud Kihnu Fond

Avatud Kihnu Fond oli Eesti sihtasutus, mis tegutses 1992-2015. Sihtasutuse esimees oli Anneli Akermann.
Sihtasutus korraldas muu hulgas Kihnu päevi. Sihtasutus on välja andnud ka Kihnu Lehte.
Kõpu majaka fond

Kõpu majaka fond on Eesti Rahvuskultuuri Fondi üks allfonde, mille eesmärk on edendada ja toetada Hiiumaa kultuurielu. Fond asutati 24. juulil 1999 Kõpu majaka juures Eri Klasi algatusel. Sel päeval toimus majaka juures üritus "Pasuna ja pika puuga".
Fondist jagatakse igal aastal 500 eurot.
Mätta fond

Mätta fond oli Eesti muusikafond, mis toetas alternatiivkultuuri.
Fondi rahastati 27. novembril 1996 Tallinnas Von Krahli baaris toimunud Ülari "Mätas" Olliku mälestuskontserdi sissetulekutest.
Fond andis 1997–2004 välja 6-osalist plaadiseeriat "Mätta fondi 25 kuldset lööklaulu".
Thorth Føghæ

Thorth Føghæ, Taani hindamisraamatus mainitud Eestimaa vasall 13. sajandil.
Taanlane, kelle päritolu ja genealoogiliste seoste kohta puuduvad andmed. 
Talle kuulus 23-adramaaline Kiæppækylæ Hageri kihelkonnas (Haccriz), mis oli varem kuulunud Hilwardile ja Thidericile. 1452. aastal kuulus küla Pajaka mõisnikule Berndt Tidteverile, asus mõisast eraldi Hageri kihelkonnas (mõis Nissi kihelkonnas), võis varem vahest (vielleicht) olla iseseisev valdus. 20. sajandil Pajaka mõisa Käbiküla Hageri kihelkonnas.
Lēdurga vald

Lēdurga vald (läti keeles "Lēdurgas pagasts") on vald Lätis Sigulda piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Krimulda vallaga, Limbaži piirkonna Vidriži ja Limbaži vallaga ning Cēsise piirkonna Straupe vallaga.
Valla pindala on 162,7 km². 2016. aasta seisuga elas seal 1469 inimest. Valla keskus on Lēdurga küla, vallavanem 7. septembri seisuga 2018 puudus.
Ajalugu.
Aastal 1935 oli valla pindala 146,9 km². Aastal 1945 moodustati vallas Lēdurga ja Kaktiņi külanõukogu, aastal 1949 aga vald likvideeriti. Aastal 1954 liideti need külanõukogud taas ühtseks Lēdurga külanõukoguks. Aastal 1990 muudeti külanõukogu vallaks. Aastatel 2009–2021 kuulus vald Krimulda piirkonda.
Kaitstavad mälestised.
Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Lēdurga luteri kirik, selle piirdemüür ja väravad, kantsel, kantsliuks, portaalid ning altar. Ķipukalni muinaskalmed ja Vecpapini muinaskalmed on regionaalse kaitse all. Kohaliku kaitse all on paljude rahvajuttude tegevuspaik Vasiļase mägi ehk Peetriküngas. Väärtuslikuks objektiks peab muinsuskaitseamet veel Lēdurga kirikukõrtsi.
Loodus.
Valda jäävad 1,13 km² suurune Aģe järv ja 3,114 km² suurune Aijaži järv. Valla läänepiiril voolab Brasla jõgi, vallast algab Aģe jõgi.
Looduskaitse all on Aijaži mõisa lehis, Dzelzkaļi lehis, Vecapiņi pärn, Kupčase pajud, Kuguļi teine tamm, Romeži tamm, Lēdurga dendropark, Lēdurga metsapark "Zaļā birzs", Lēdurga pärn, Lēdurga mõisa tamm, Mudurgase paju, Mudurga hiidrahn, Viesturi tamm, Zaļā mõisa pärn, Mācītājmuiža tammed, Pandase vaher, Kliesmetese tammed, Dzirnieki tamm, Tintuļi tamm, Tintuļi pärn, Lode mõisa tamm, Lode allee pärnad, Leitīši tamm, Vaļļese paju, Sviņķi kask, Nauda mäe tamm, Avotmuiža lehis, Avotmuiža tsuugad, Avotmuiža kuusk (Kanada kuusk) ja Burtnieki tamm, lisaks kasvab seal arvukalt nimetuid looduskaitsealuseid põlispuid. Vallas asub 130 hektari suurune Linezersi hoiuala, lääneossa jääb osaliselt Lauga soo hoiuala põhjaossa aga osaliselt Pemme soo ja Suursoo hoiuala.
Asustus.
Aastal 2011 elas vallas 1359 lätlast, 53 venelast, 17 valgevenelast, 8 ukrainlast, 4 poolakat ja 5 leedulast.
Valla külad:
Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.
Krimulda vald

Krimulda vald (läti keeles "Krimuldas pagasts") on vald Lätis Sigulda piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Sigulda linnaga, Sigulda, Inčukalnsi ja Lēdurga vallaga, Limbaži piirkonna Vidriži vallaga, Cēsise piirkonna Līgatne ja Straupe vallaga ning Saulkrasti piirkonna Sēja vallaga.
Valla pindala on 176 km². 2016. aasta seisuga elas seal 3976 inimest. Valla keskuseks on Ragana küla.
Ajalugu.
Aastal 1935 oli valla pindala 76,4 km². Aastal 1945 moodustati vallas Gaveņi ja Krimulda külanõukogud, aastal 1949 aga vald likvideeriti. Aastal 1954 liideti need külanõukogud taas ühtseks Krimulda külanõukoguks. Aastal 1956 liideti sellega osa Sigulda ja Inčukalnsi külanõukogude maadest, aastal 1963 Turaida külanõukogu. Aastal 1953 liideti osa Krimuldast ja Turaidast Sigulda linnaga. Aastal 1990 muudeti külanõukogu vallaks. Aastatel 2009–2021 kuulus vald Krimulda piirkonda.
Kaitstavad mälestised.
Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Krimulda luteri kirik, Krimulda Uue kalmistu muinaskalmed, Vieši linnamägi, Loja linnamägi, Gavēņi muinaskalmed, Tālēni muinaskalmed, Liepeņi I muinaskalmed, petroglüüfidega Virtaka koopad ja Priedese muinaskalmed. Liepeņi II muinaskalmed, Melnā ieža linnamägi, Karātavkalnsi karistuspaik, Pūteļi muinaskalmed, Kubesele muinaslinnus, Annaskalnsi muinaskalmed, Jelgavkalnsi muinasasula, Krimulda kirikumõisa hooned, legendidega seotud Kaupo mägi ja Čiekuri muinaskalmed on muinsusmälestistena regionaalse kaitse all. Osa vallast jääb Turaida muuseumreservaati. Ka jääb valda osaliselt Turaida, Krimulda ja Sigulda ajalooliste keskuste kompleks.
Loodus.
Valda jääb 14,3 hektari suurune Jērkule järv. Valla läänepiiril voolavad Koiva jõgi ja selle lisajõgi Brasla jõgi.
Looduskaitse all on Saaremägi, Kalnasikšņi tamm, Turaida mõisavalitseja maja tammed, Pesutamm, Krimulda vana kooli haab, Ragana pajuhiid, Dvīņi kuusk, Loja kuusk, Loja luha mänd, Loja jõeoru kuusk, Vīganti kuusk, Mīlnieki kuusk, Silzemnieki allikas ja Līdumnieki allikas, osaliselt jäävad valda ka Brasla paljandid, Ziedlejase pank ja Cīruļi paljand koos Blusi koopaga, lisaks kasvab seal arvukalt nimetuid looduskaitsealuseid põlispuid ja vallas asub ka üks nimetu looduskaitsealune rändrahn. Valla kaguosa jääb Gauja rahvusparki.
Asustus.
Aastal 2011 elas vallas 3602 lätlast, 135 venelast, 28 valgevenelast, 23 ukrainlast, 35 poolakat ja 25 leedulast. 
Valla külad on:
Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.
Vilniuse kunstiakadeemia

Vilniuse kunstiakadeemia (leedu keeles " Vilniaus dailės akademija", lühend VDA) on Leedus Vilniuses asuv kunstiakadeemia. VDA rektor on Audrius Klimas.
VDA asutati 1793 Vilniuse ülikooli arhitektuuriosakonnana. Osakond tegutses aastani 1832, kui ülikool Venemaa keisri käsul suleti. Ülikool koos kunsti- ja arhitektuuriosakonnaga avati uuesti 1919. 1919-1990 oli VDAga seotud mitmeid ümberkorraldusi ja ümbernimetamisi.
Tänapäevane kunstiakadeemia tegutseb aastast 1990.
Näiteks õppeaastal 2010/2011 õppis VDAs 1928 õpilast.
Leedu muusika- ja teatriakadeemia

Leedu muusika- ja teatriakadeemia (leedu keeles "Lietuvos muzikos ir teatro akademija") on riiklik kõrgkool Leedus Vilniuses. Kooli direktor on Judita Žukienė.
Kool asutati 1933.