tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Natalja Fatejeva

Natalja Nikolajevna Fatejeva (vene keeles Наталья Николаевна Фатеева; sündinud 23. detsembril 1934 Harkivis Ukraina NSV-s) on vene teatri- ja filminäitleja, Vene NFSV rahvakunstnik.
Ta on mänginud kokku 105 filmis. Debüteeris 1956. aastal Tanja Olenina rollis filmis "On selline noormees". Kuulsuse tõi talle lõvi- ja tiigritaltsutaja Zoja roll filmis "Kolm pluss kaks", mis ilmus ekraanile 1963. aastal.
Haridustee ja töökäik.
Fatejeva õppis aastatel 1952–1954 Harkivi teatriinstituudis, seejärel siirdus Moskvasse ja lõpetas seal 1958. aastal Üleliidulise Riikliku Kinematograafia Instituudi. Aastatel 1958–1959 oli ja alates 1961. aastast on Riikliku Filminäitleja Teatri (Государственный театр киноактёра) näitleja.
Poliitiline ja ühiskondlik tegevus.
Fatejeva oli 1990. aastatel poliitilise partei Venemaa Demokraatlik Valik liige. Hiljem liitus ta Paremjõudude Liiduga (partei läks laiali 2008. aastal). Fatejeva oli Venemaa presidendivalimistel 1996. aastal Boriss Jeltsini ja 2000. aastal Vladimir Putini usaldusisik. Kui 2008. aastal tekkis poliitiline liikumine Solidaarsus, hakkas Fatejeva selle üritustel osalema. 
2009. aasta juulis nimetas Fatejeva käimasolevat Hodorkovski–Lebedevi teise kohtuasja arutamist seadusevastaseks teoks. Ta leidis, et ka juriidilise hariduseta inimene võib toetudes vaid mõistusele kiiresti aru saada, et tegemist on võltsinguga kohtuorganite poolt.
2010. aasta märtsis kirjutas ta alla ühispöördumisele "Putin peab lahkuma". 2011. aasta juunis astus Fatejeva poliitilise partei PARNAS liikmeks. 
2013. aasta augustis, Moskva linnapea valimiste eel, riputas Fatejeva oma korteri rõdule kortermajas Frunzenskaja naberežnajal üles plakati üleskutsega linnapeakandidaat Aleksei Navalnõile: "NAVALNÕI. Muuda Venemaa, alusta Moskvast!". Kohalerutanud elamuekspluatatsioonikontori (EEK) töötajad koos miilitsakordnikuga nõudsid plakati mahavõtmist. Näitlejanna keeldus. Mõne tunni möödudes eemaldasid plakati EEK töölised oma jõududega.
2014. aasta märtsis ilmunud ühispöördumises väljendas Fatejeva koos teiste Venemaa kultuuritegelastega protesti president Vladimir Putini poliitikale Ukraina osas.
Isiklikku.
Natalja Fatejeva oli aastatel 1953–1954 (Harkivi aastatel) abielus ukraina näitleja Leonid Tarabarõnoviga (hilisema NSV Liidu rahvakunstnikuga). Ka teine abielu, samuti hilisema NSV Liidu rahvakunstnikuga, Vladimir Bassoviga oli lühiajaline (1958–1961). Nende poeg Vladimir Bassov (sündinud 1959) on tuntud näitleja, lavastaja ja stsenarist.
Fatejeva kolmas abielu (1965–1970) oli Boriss Jegoroviga, kes 1964. aastal esimese arstina kosmoses käis. Nende tütar Natalja sündis 1969. aastal.
Mereefekt

Mereefekt, ka järveefekt, ookeaniefekt ja laheefekt, on ohtraid sademeid põhjustav protsess ranniku lähedal. See võib tekkida suure veekogu, kas järve või mere kallastel, kus kõrvuti on suure temperatuurierinevusega õhumassid.
Protsessi kirjeldus.
Kõige rohkem lund ja tuisku tekib 0-kraadise külma juures, sest mida soojem õhk, seda rohkem niiskust see absoluutses mõttes saab sisaldada. Seetõttu ei teki tavaliselt suuri sademeid käreda pakase puhul. Kuid kui veekogu on jäävaba ja selle kohale liigub arktiline või polaarne õhumass, nii et umbes 1,5 km kõrgusel on õhutemperatuur –10 °C, ja samal ajal on tuul merelt maale, siis tekib teatud mõttes sademekonverter: niiske õhk veepinna kohal aurub, satub külma õhu kätte, kondenseerub ja tuul kannab selle maismaale. Tulemuseks on tihe lumesadu veekogu rannikualal. Sellised anomaaliad on hästi vaadeldavad sademetekaartidel, kus eriti suured kogused lund on tulnud maha rannikul.
Põhilised mereefekti esinemise tingimused:
Mereefekti esinemisest.
Klassikaline mereefekti esinemiskoht on Põhja-Ameerikas Suure järvistu ääres, kus seda nimetatakse järveefektiks (ingl. k "lake-effect"). Sealsete järvede vesi püsib kaua soe, kuid kui põhjast saabuvad külmad õhumassid ning õhu ja vee temperatuuri erinevus on vähemalt 13 °C, alles siis hakkab sademekonverter tööle, põhjustades suuri lumesadusid. Alles järvede jäätumisel lumesajud lakkavad.
Eestis esineb mereefekt tavaliselt Soome lahe kaldal, kui puhub põhja- või kirdetuul ja meri on jäävaba. Nähtus võib esineda nii pakasega kui ka sügisel, kui merevesi on veel väga soe (+10 °C ja rohkem). Sademed võivad tulla mandril mitte ainult lume, vaid ka vihmana. Oma kohaliku paikse eripära tõttu võiks seda nähtust kutsuda eesti keeles ka "laheefektiks".
Stuudio B

Stuudio B on Eesti filmiettevõte. 
Ettevõtte asutas aastal 1989 Rein Raamat. Ettevõte on tootnud animafilme.
Stuudio Navona

OÜ Stuudio Navona on Eesti filmitootja. OÜ on tootnud dokumentaalfilme.
Vilma Matsov

Vilma Matsov (10. detsember 1945 – 31. jaanuar 2009) oli eesti tõlkija.
Valdavalt on Matsov tõlkinud vene keelest ja kirjutanud mõnele tõlkele ka saatesõna. Tema tõlkes on ilmunud mitmes žanris kirjandusteoseid ja isegi ajaloolisi dokumente, alates Sergei Dovlatovi jutustustest ja Olga Ivinskaja mälestustest kuni Boriss Akunini kriminaalromaanide, hakassi muinasjuttude ning Nõukogude vastuluure tegevusaruandeni.
Isiklikku.
Vilma Matsovi mees oli ajakirjanik ja stsenarist Mark Matsov, tema äi oli dirigent Roman Matsov.
Tristan (filmistuudio)

OÜ Stuudio Tristan on Eesti filmistuudio. Ettevõte asutati 2003. aastal. Filmistuudio on tootnud dokumentaalfilme.
Suhkur Film

OÜ Suhkur Film oli Eesti filmistuudio aastatel 2000 - 2007. Ettevõtte asutas 2000. aastal Veiko Õunpuu.
Taara-film

Taara-film oli Eesti filmistuudio. Selle omanik ja tegelik juht oli Jaan Otter.
Taiga Film

OÜ Taiga Film on Eesti filmitootja. OÜ asutati 2013. OÜ on tootnud dokumentaalfilme.
Testfilm

Testfilm on Eesti filmitootja. Filmistuudio asutati 1997, et toota filme ja telesaateid.
Traumfabrik

OÜ Traumfabrik on Eesti filmistuudio, mis asutati 2004. aastal. Ettevõte on tootnud dokumentaal- ja mängufilme.
Tugev Tuul Films

Tugev Tuul Films OÜ (äriregistris Tugev Tuul Film OÜ) oli Eesti filmistuudio. Ettevõte tegutses osaühinguna aastatel 2012–2021.
Tuisk Film Production

OÜ Tuisk Film Production on Eesti filmitootja. OÜ asutati 1998. OÜ on tootnud mängufilme.
Ugri Film

OÜ Ugri Film on Eesti filmistuudio. Ettevõte asutati 2014. aastal. Filmistuudio on tootnud dokumentaalfilme.
Püha Siena Katariina kloostri kabel

Püha Siena Katariina kloostri kabel on Katoliku Kiriku Dominikaani Vendade Ordule kuuluv kabel, mis asub Tallinnas (Müürivahe tänav 33). 
Kabelis viiakse läbi eesti-, poola- ja ladinakeelseid jumalateenistusi.
Urania-Film

Urania-Film (ka AS Urania) oli Eesti filmitootja. Ettevõte registreeriti 24. jaanuaril 1930. Ettevõtte asutasid Richard Ley, Sigrid Ley ja Roman Birkenberg; nad kõik elasid Eestis ja olid Eesti kodanikud. Ettevõte tootis ühe filmi: "Kire lained".
Videomeedia

OÜ Videomeedia on Eesti filmitootja. OÜ asutati 2000. OÜ on tootnud dokumentaalfilme.
Valgevene Rahvavabariigi Nõukogu

Valgevene Rahvavabariigi Nõukogu (raada) (valgevene keeles "Ра́да Белару́скай Народнай Рэспу́блікі") on Valgevene Rahvavabariigi valitsus. Alates 1919. aastast on valitsus tegutsenud eksiilis, olles maailma kõige vanim praegune eksiilvalitsus. VRN on üks valgevenelaste mõjukamaid poliitorganisatsioone.
VRN moodustati detsembris 1917 Minskis Esimese Ülevalgevenelise Kongressi täidesaatva võimuna, millest võttis osa 1872 saadikut üle kogu Valgevene. 18. detsembril ajasid bolševikud kongressi vägivaldselt laiali. Peale bolševike taganemist Minskist ning Saksa Keisririigi ja bolševike vahelise Brest-Litovski rahulepingu sõlmimist kuulutas 77-liikmeline nõukogu 25. märtsil 1918 välja Valgevene Rahvavabariigi. Nõukogu 77 liiget jagunesid järgmiselt:
Bolševike lähenemisel Minskile oli nõukogu sunnitud taganema Vilniusesse ja hiljem Hrodnasse. Kui Poola mõlemad linnad aprillis 1919 vallutas, kolis nõukogu Kaunasesse. Józef Piłsudski lubas endistele Leedu suurvürstiriigi elanikele kultuurilist ja poliitilist autonoomiat. Nõukogu nõustus, kuna bolševikel oli plaanis Valgevene venestada. Nõukogu protesteeris aga Vilniuse vallutamist Poola poolt. 11. novembril 1920 sõlmis nõukogu partnerluslepingu Leeduga, plaaniga teha koostööd Leedu ja Valgevene alade vabastamiseks Poola võimu alt. 1923. aastal kolis nõukogu Prahasse.
Peale Valgevene NSV väljakuulutamist loobusid osad nõukogu liikmed oma mandaatidest ja tulid 1925. aastal Valgevenesse tagasi. Nõukogu ise keeldus Valgevene NSV-d tunnistamast. Enamus Valgevenesse tagasi tulnud nõukogu liikmetest langesid 1930. aastatel stalinliku terrori ohvriks.
Teise maailmasõja ajal ning pärast Tšehhoslovakkia okupeerimist Saksamaa poolt keeldus nõukogu natsidega koostööst ja ei tunnistanud ka Valgevene Keskraada nukuvalitsust.
Punaarmee pealetungi tõttu 1945. aastal oli nõukogu sunnitud Prahast taganema Saksamaa lääneossa. Veebruaris 1948 vastu võetud manifestiga tegutseb nõukogu jälle aktiivselt, aprillis 1948 toimus Baieris Osterhofenis nõukogu kongress, millest võtsid osa ka mitmed valgevene sõjapõgenikud. Nõukogu kolis Pariisi. Nõukogu põhitegevuseks läänes oli saavutamine Valgevene tunnustamine omaette riigina. Nõukogu tegi koostööd ka Balti riikide ja Ukraina eksiilvalitsustega, protesteerides inimõiguste rikkumise vastu NSV Liidus.
1950. aastatel osales nõukogu RFE/RL-i raadiosaate valgevenekeelse variandi loomises. Peale Tšornobõli katastroofi osalesid nõukogu liikmed Valgevenele abi andmise korraldamises.
1970. aastal kolis nõukogu Torontosse, 1983. aastal Vancouverisse.
Pärast nõukogude Liidu lagunemist 25. märtsil 1993 – Valgevene Rahvavabariigi 75. aastapäeval – osales nõukogu Minskis toimunud aastapäeva tähistamisel koos Valgevene riigijuhtidega. Nõukogu valmistus teiste eksiilvalitsuste eeskujul võimu üle andma vabalt valitud Valgevene parlamendile – mitte aga toonasele Valgevene Ülemnõukogule, mis oli valitud Nõukogude ajal. Kui aga juulis 1994 toimunud presidendivalimised võitis venemeelse hoiakuga Alaksandr Łukašenka, siis nendest plaanidest loobuti. Pärast seda on nõukogu toetanud Valgevene opositsiooni.
David Horovitch

David Horovitch (sündinud 11. augustil 1945 Londonis) on Suurbritannia näitleja.
Unemeditsiin

Unemeditsiin hõlmab mitmeid erialasid ning tegeleb une-ärkveloleku häirete ja unehäirete ennetamise, diagnostika ja raviga. 
Häirete alla kuuluvad uneaegsed hingamishäired, insomnia, hüpersomnia, une tsirkadiaanrütmi häired, parasomniad ja rahutute jalgade sündroom. 
Obstruktiivne uneapnoe võib olla soodustavaks teguriks mitmete kardiovaskulaarhaiguste tekkes, näiteks kõrgvererõhktõbi, müokardi infarkt, ajuinsult, suhkurdiabeet, rasvtõbi, mistõttu on õigeaegne diagnostika ja ravi väga olulised. Päevane unisus ja uinumisvalmidus vähendab töövõimet ja sotsiaalsust, soodustab liiklus- ja tööõnnetuste teket.
Emakeeleõpetuse sõber

Emakeeleõpetuse sõber on Eesti Emakeeleõpetajate Seltsi (EES) alates 2009. aastast antav aunimetus, millega tunnustatakse Eestis või välismaal tegutsevat füüsilist või juriidilist isikut, kelle põhitegevus ei ole seotud emakeeleõpetusega, kuid kes oma avalikes esinemistes on väärtustanud emakeeleõpetust Eestis ja toetanud emakeeleõpetajate seltsi eesmärke. 
Aunimetust ei anta emakeeleõpetajate seltsi liikmetele.
Sovhoz imeni Lenina

Külaasundus "Sovhoz imeni Lenina" (vene keeles Сельское поселение Совхоз имени Ленина) oli külaasundus Venemaal Moskva oblastis Lenini rajoonis. Külaasunduse keskuseks oli Posjolok sovhoza imeni Lenina.
Munitsipaalmoodustis (külaasundus) Sovhoz imeni Lenina moodustati 1. jaanuaril 2006. See kuulus Lenini munitsipaalrajooni koosseisu. 5. augustil 2019 see likvideeriti ja selle ala liideti Leninski linnaringkonnaga.
Külaasunduse pindala on 1307 ha.
Külaasunduses oli 3 asulat:
Kohalik omavalitsus.
Külaasunduse kohaliku omavalitsuse esindusorganiks oli 10-liikmeline saadikute nõukogu (Совет депутатов). Saadikud valisid endi seast nõukogu esimehe. Külaasunduse kõrgemaks ametiisikuks oli külaasunduse pea (Глава поселения), kes valiti üldistel munitsipaalvalimistel. Tema juhtis külaasunduse administratsiooni.
Posjolok sovhoza imeni Lenina

Posjolok sovhoza imeni Lenina (vene keeles Посёлок совхоза имени Ленина) on asula Venemaal Moskva oblastis Lenini rajoonis. 2019. aastani oli see külaasunduse Sovhoz imeni Lenina keskus. 
Asula jääb Moskvast kagu suunas vahetult Moskva ringtee taha. Tal on ühine piir Moskva linnaga ja Razvilka asulaga. Asula kõrvalt möödub Moskva ringteega ristuv Kaširski maantee.
2010. aasta seisuga elas asulas 3694 inimest.
Ajalugu.
Asula tekkis sovhoosi (asutatud 1918. aastal, 1928–1995 Lenini-nimeline sovhoos, 1995. aastast aktsiaselts Sovhoz imeni Lenina) keskusena. 1933. aastal ehitati esimene kahekorruseline kilpmaja 16 korterile. 1941. aastal rajati algkool, 1987. aastal keskkool. 
2005. aastal munitsipaalreformi käigus sai Posjolok sovhoza imeni Lenina külaasunduse keskuseks.
Infrastruktuur.
Asulasse on rajatud paljukorruselised kortermajad. Infrastruktuur on hästi varustatud; sotsiaalse infrastruktuuri rajatistest on asulas kool, lasteaed, lastesõim, ambulatoorium, kultuurimaja, raamatukogu, spordikompleks ning kaubandus- ja teenindusettevõtted. 
Asula suurima ettevõtte Sovhoz imeni Lenina rahaga (ilma riigi toetuseta) ehitati aastatel 2015–2017 asulas uus koolihoone maksumusega 1,5–2,0 miljardit rubla. See on seni ainus kool Venemaal, mis on varustatud Soome tehnoloogiaga. Veel varem ehitati majandi rahaga lasteaed Zamok Detstva (maksumus 260 miljonit rubla). 
Pavel Grudinin, Sovhoz imeni Lenina direktor (võttis osa 2018. aastal Venemaa presidendivalimistest kommunistide kandidaadina), nimetab oma ettevõtet ja asulat "sotsialismi saarekeseks" ("островок социализма"). Valimiskampaania ajal korduvalt ülesastunud Venemaa kommunistliku partei liider Gennadi Zjuganov agiteerides nende kandidaadi poolt hääletama nimetas ettevõtet ja asulat "Grudinini sotslinnakeseks".
Vladimir Kolev

Vladimir Kolev (bulgaaria keeles "Владимир Колев"; sündinud 18. aprillil 1953 Sofias) on Bulgaaria näitleja ja endine poksija.
Poksijana.
Ta oli vähemalt kahekordne Bulgaaria meister I kergekeskkaalus (kuni 63,5 kg) aastatel 1975 ja 1976. 
Ta sai I kergekeskkaalus (kuni 63,5 kg) 1976. aasta Montréali olümpiamängude poksivõistlustel pronksmedali, kaotades hilisemale hõbemedalivõitjale Andrés Aldamale (Kuuba) ja jäädes edasisest medaliheitlusest välja. Ta osales II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) 1972. aasta Müncheni olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas 2. ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Ta sai I kergekeskkaalus (kuni 63,5 kg) 1. maailmameistrivõistlustel (Havanna, 1974) hõbemedali, kaotades finaalis kuldmedalivõitjale ja maailmameistrile Ayub Kalulele (Uganda).
Ta sai II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) 20. Euroopa meistrivõistlustel (Belgrad, 1973) pronksmedali, kaotades hilisemale hõbemedalivõitjale Manfred Weidnerile (Ida-Saksamaa) ja jäädes edasisest medaliheitlusest välja. Ta osales I kergekeskkaalus (kuni 63,5 kg) 21. Euroopa meistrivõistlustel (Katowice, 1975), kuid kaotas 2. ringis hilisemale pronksmedalivõitjale Ulrich Beyerile (Ida-Saksamaa) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Film.
Kolev on alates 1984. aastast olnud filmi- ja seriaalinäitleja, ta on kasutanud ka nimesid Victor Kohl ja Vlado Kolev.
Herbert Kickl

Herbert Kickl (sündinud 19. oktoobril 1968 Villachis) on Austria poliitik (Austria Vabaduspartei).
Ta on õppinud Viini Ülikoolis filosoofiat, ajalugu, publitsistikat ja poliitikateadusi.
2005. aastast kuni 2018. aasta jaanuarini oli Herbert Kickl Austria Vabaduspartei peasekretär. 30. oktoobrist 2006 kuni 17. detsembrini 2017 oli ta Austria parlamendi liige.
Alates 18. detsembrist 2017 kuni 22. maini 2019 oli ta Austria siseminister.
Alates 7. juunist 2021 on ta Austria Vabaduspartei esimees.
Anna Mahler

Anna Justine Mahler (15. juuni 1904 Viin – 3. juuni 1988 Hampstead) oli Austria skulptor.
Elukäik.
Anna Mahler sündis helilooja Gustav Mahleri ja tema abikaasa Alma Mahleri teise lapsena. 
Tema vanem õde Maria suri lapseeas 1907. aastal, Anna oli siis kaheaastane. Tema isa suri 1911. aastal, kui Anna oli kuueaastane. 
Aastal 1915 abiellus tema ema arhitekti ja Bauhausi kunstikooli asutaja Walter Gropiusega, kellega tal oli suhe juba abikaasa eluajal. Abielu ei kestnud kuigi kaua ja lõppes 1920. aastal. Arvatakse, et abielule sai saatuslikuks Alma tormiline suhe Austria maalikunstniku ja kirjaniku Oskar Kokoschkaga. Abielust sündis tütar Manon Gropius. Hiljem abiellus ta Franz Werfeliga. 
Sama tormiliseks kujunes ka Anna isiklik elu. Aastal 1920, olles vaid 16-aastane, abiellus ta Rupert Kolleriga, kes oli maalikunstnik Broncia Koller-Pinelli poeg. Abielu kestis mõne kuu ja pärast seda siirdus ta Berliini õppima kunsti. Berliinis olles tutvus ta noore helilooja Ernst Krenekiga, armus ja 15. jaanuaril 1924 nad abiellusid. See abielu ei õnnestunud ning nad lahutasid juba sama aasta novembris.
Anna Mahleri kolmas abikaasa oli Paul Zsolnay. Nad olid abielus neli aastat (1929–1934) ja neil sündis tütar Alma (5. november 1930 – 15. november 2010). 
Aastal 1939 asus Anna Mahler elama Londonisse Hampsteadi. 3. märtsil 1943 sõlmis ta oma neljanda abielu, seekord dirigent Anatole Fistoulariga. Abielust sündis tütar Marina (sündinud 1. augustil 1943).
Pärast sõja lõppu reisis Ameerika Ühendriikidesse Californiasse, kus ta mõned aastad elas. Aastal 1956 lahutas ta oma abielu Fistoulariga.
Anna Mahleri viimane, viies abikaasa oli sakslasest Hollywoodi näitekirjanik ja stsenarist Albrecht Joseph. Pärast ema surma 1964. aastal naasis Anna Londonisse ja 1969. aastal siirdus elama Itaaliasse Spoletosse.
Anna Mahler suri 1988. aastal Hampsteadis, kui ta külastas oma tütart Marinat. Ta on maetud Põhja-Londonis Highgate'i kalmistule.
Õpingud ja loometegevus.
Anna Mahleri huvi kujutava kunsti vastu tärkas külastades Oskar Kokoschka stuudiot ja sõprusest maalikunstniku Broncia Koller-Pinelliga, kellele Anna oli modelliks. Pärast esimest lahutust õppis ta maalikunsti Berliinis, Roomas ja Pariisis. 26-aastaselt leidis ta, et skulptuurikunst on see, mis teada tõeliselt paelub ning kus ta oma loovust kasutada ja arendada saab.
1930. aastatel õppis ta Viinis skulptor Fritz Wotruba käe all. 
Tema loomingusse kuuluvad selliste muusikamaailma suurkujude "pronksist pead," nagu seda on Arnold Schönberg, Alban Berg, Artur Schnabel, Otto Klemperer, Bruno Walter, Rudolf Serkin ja Eileen Joyce.
Cássio Ramos

Cássio Ramos (enam tuntud lihtsalt nime all Cássio; sündinud 6. juunil 1987 Veranópolises) on Brasiilia jalgpallur, kes mängib väravavahina Brasiilia kõrgliiga Brasileirão klubis Corinthians.
Ta alustas klubikarjääri kodumaal Grêmios. 2007. aastal suundus ta Hollandisse, mängides esmalt PSV Eindhoveni ja seejärel Rotterdami Sparta ridades. 2008. aastal tuli ta Eindhoveniga Hollandi meistriks ja võitis 2018. aastal superkarikavõistlused.
2012. aastal suundus ta tagasi kodumaale, liitudes Corinthiansega. Alates sellest ajast on ta olnud Corinthianse põhiväravavaht. 2012. aastal tuli ta klubiga Lõuna-Ameerika meistrivõistluste Copa Libertadores võitjaks. Sellega pääses Corinthians Lõuna-Ameerika esindajana klubide maailmameistrivõistlustele, mis samuti võideti. Cássio valiti lisaks turniiri parimaks mängijaks. 2013. aastal võideti Lõuna-Ameerika superikavõistlustel Recopa Sudamericana teist Brasiilia klubi, São Paulot.
2015. aastal tuli ta Corinthiansega Brasiilia meistriks. Samuti valiti ta 2015. aasta kõrgliiga hooaja sümboolsesse koosseisu.
Teist korda tuli ta Corinthiansega Brasiilia meistriks 2017. aastal.
Cássio esindas 2007. aastal Brasiiliat alla 20-aastaste koondises juunioride maailmameistrivõistlustel Kanadas.
Brasiilia rahvuskoondises tegi ta debüüdi 10. novembril sõprusmängus Jaapani vastu, sekkudes mängu teiseks poolajaks. Ta oli Brasiilia koondise varuväravavaht 2018. aasta maailmameistrivõistlustel ja 2019. aasta Copa Américal.
Elektrooptika

Elektrooptika on füüsika haru, mis uurib elektrivälja mõju aine optilistele omadustele.
Elisabeth Köstinger

Elisabeth Köstinger (sündinud 22. novembril 1978 Wolfsbergis Kärnteni liidumaal) on Austria poliitik (Austria Rahvapartei).
Elisabeth Köstinger on õppinud Klagenfurti Ülikoolis publitsistikat, kommunikatsiooniteadusi ja rakenduslikke kultuuriteadusi, kuid stuudium jäi lõpetamata. Aastatel 2003–2009 töötas ta vabakutselisena kommunikatsiooni valdkonnas.
14. juulist 2009 kuni 8. novembrini 2017 oli ta Euroopa Parlamendi liige. Lühikest aega, 9. novembrist kuni 17. detsembrini 2017, oli ta Austria parlamendi Rahvusnõukogu president.
Alates 18. detsembrist 2017 oli ta Austria maa- ja metsamajanduse, keskkonna ja veemajanduse minister. Alates 8. jaanuarist 2018 kuni 3. juunini 2019 oli ta jätkusuutlikkuse ja turismi minister.
Alates 7. jaanuarist 2020 on ta Austria põllumajandus-, regionaal- ja turismiminister.
Hall in Tirol

Hall in Tirol on linn Austrias Tirooli liidumaal Innsbrucki ringkonnas. Vald asub 574 m kõrgusel merepinnast. Linna pindala on 5,54 km². 1. jaanuaril 2011 elas seal 12 695 inimest. Linn asub umbes 5 km Innsbruckist idas Inntalis.
Ajalugu.
Halli Tirooli krahvkonnas on esmamainitud kui "salina" (soolatehas) Thauri lossi juures 1232. aasta dokumendis. Praegune nimi pärineb aastast 1256, ning sarnaselt Halle, Halleini, Schwäbisch Halli ja Hallstatti nimega tuleneb keldi sõnast soola kohta.
Alates 13. sajandist moodustas Absami soolakaevandus Halli orus linnast põhjas linna ja selle ümbruse peamise tööstuse. Esimene stoll asutati 1272. aastal Tirooli krahvi Meinhard II käsul, kust soolavesi suunati 10 km pikka torujuhet pidi aurustamistiiki Hallis. Soolatööstuse tähtsus, mis eksportis kaupa Šveitsi, Schwarzwaldi ja Reini orgu, peegeldub Halli vapil, kus on kaks lõvi hoidmas soolatünni. 1303. aastal sai Hall linnaks. Sellega kaasnevad õigused, samuti kaubandustegevus Hallist allavoolu Innil ja Doonaul, muutsid selle juhtivaks turuks ja kauplemiskohaks Põhja-Tiroolis. Areng sai tõsise tagasilöögi 1447. aastal, kui suur osa ülalinnast hävis tulekahjus. 1477. aastal sai linn müntimisõiguse, kui Tirooli rahapaja koliti Meranost Halli. 1486. aastal vermiti seal esimene kõrge kvaliteediga hõbetaaler, dollari eelkäija. 16. sajandil juurutas rahapaja Hallis ka maailma esimese automaatse vermimismasina. Nüüdisajal asub see revolutsiooniline masin Halli rahapaja muuseumis Burg Haseggis.
15. ja 16. sajandil oli Hall üks Habsburgide monarhia kõige tähtsamaid linnu. Sel ajal ehitati palju kirikuid, kloostreid ja konvente, mis kujundavad endiselt linna välimust. Tänapäeval on Hall suurim puutumata vanalinn Austria lääneosas.
Habsburgide monarhia ajal loodi Hallis sõjaväegarnison. See koos suure kaubarongijaamaga sai Teise maailmasõja ajal raske pommitamise sihtmärgiks, mis hävitas rongijaama, kuid jättis vanalinna peaaegu puutumata.
Aastatel 1938–1974 oli linna nimi "Solbad Hall" – osis "Solbad" kaotati linna nimest mõni aasta pärast soolakaevanduse sulgemist 1967. aastal.
Kliima.
Kliimatüübis domineerib talvine hooaeg, pikk, kibedalt külm periood lühikeste ja selgete päevadega, suhteliselt vähe sademeid enamasti lumena, ja väike õhuniiskus. Köppeni kliimaklassifikatsiooni alamtüüp sellele kliimale on Dfc (mandriline lähisarktiline kliima).
Hatting

Hatting on vald ("Gemeinde") Innsbrucki ringkonnas Austria Tirooli liidumaal, 616 m kõrgusel merepinnast.
Valla pindala on 7,07 km².
1. jaanuaril 2016 elas seal 1395 inimest.
Vald asub 18 km Innsbruckist läänes.
Küla on esmamainitud umbes 11. sajandil.
Lincoln Ellsworth

Lincoln Ellsworth(tuntud ka kui William Linn Ellsworth; 12. mai 1880 Chicago – 26. mai 1951 New York) oli Ameerika Ühendriikide polaaruurija. 
Ta tegi mitu polaarlende Arktikasse. Sealhulgas 1926. aastal koos Roald Amundseni ja Umberto Nobilega ning 1935. aastal õhusõidukil üle Lääne-Antarktise, kus ta avastas Ellsworthi mäestiku ja andis nime selle põhjapoolsele osale (Sentineli mäeahelik).
Eskimo muusika

Eskimo muusikas on ülekaalus on väikese heliulatusega lihtne laul. Saatepillidena kasutatakse üldjuhul algupäraseid rahvapille – vuhisti, käristi ja raamtrumm ("gilain"). Laulu saatsid koor ja solist tantsuga.
Inzing

Inzing on vald ("Gemeinde") Austrias Tirooli liidumaal Innsbrucki ringkonnas. Vald asub 616 m kõrgusel merepinnast.
Valla pindala on 19,37 km².
1. jaanuaril 2016 elas seal 3754 inimest.
Asend.
Inzing paikneb Inntalis Innsbrucki (idas) ja Telfsi (läänes) vahel. See asub Inni lõunakaldal. Inzingist lõunasse jääb Rangger Köpfl, põhja Zirler Berg.
Naabervallad: Flaurling, Gries im Sellrain, Hatting, Oberperfuss, Pettnau, Ranggen, Sankt Sigmund im Sellrain, Sellrain, Zirl.
Ajalugu.
Inzingit on dokumendis esmamainitud 1034. aastal.
1974. aastal liideti Hatting Inzingiga ja 1993. aastal sai see taas omaette vallaks.
Majandus.
Tööstusala külast idas hõlmab puidutootmist.
Tallinna Linnakantselei avalike suhete teenistus

Tallinna Linnakantselei avalike suhete teenistus on Tallinna Linnakantselei koosseisus moodustatud valdkondlik teenistus, mille ülesanne on informeerida avalikkust Tallinna linna teenustest, linnavõimude tegevusest ja linnaruumis toimuvast.
Avalike suhete teenistust juhib direktor Ain Saarna.
Struktuuriüksused ja ülesanded.
Tugedes oma põhimäärusele on teenistusel mitmed allüksused, täites vastavalt järgmisi ülesandeid:
Kematen in Tirol

Kematen in Tirol on vald ("Gemeinde") Innsbrucki ringkonnas Austria Tirooli liidumaal, 610 m kõrgusel merepinnast.
Valla pindala on 6,99 km².
1. jaanuaril 2016 elas seal 2834 inimest.
Vald paikneb umbes 12 km Innsbruckist läänes.
Kematenis suubub Melach Inni.
Kemateni on esmamainitud 600. aasta paiku (Caminata).
Kolsass

Kolsass on vald ("Gemeinde") Austrias Tirooli liidumaal Innsbrucki ringkonnas. Vald asub 553 m kõrgusel merepinnast.
Valla pindala on 3,34 km².
1. jaanuaril 2016 elas seal 1581 inimest.
Vald paikneb umbes 17 km Innsbruckist idas.
Paika on esmamainitud kui "Quolesazz" või "Cholsasz" 1050. aastal.
Kolsassberg

Kolsassberg on vald ("Gemeinde") Innsbrucki ringkonnas Austria Tirooli liidumaal, 906 m kõrgusel merepinnast.
Valla pindala on 35,37 km².
1. jaanuaril 2016 elas seal 809 inimest.
Vald paikneb umbes 19 km Innsbruckist idas ja 2 km Kolsassi kohal. Ka paiga vapp sarnaneb suuresti Kolsassi omaga.
Paik asutati 1196. aasta paiku.
Ella Briggs

Ella Briggs (neiupõlvenimi Ella Baumfeld; 5. märts 1880 Viin – 20. juuni 1977 London) oli juudi päritolu Austria arhitekt.
Sündis Viinis advokaadi peres.
Kuna Saksa Keisririigis ei olnud naistel võimalik arhitektiks õppida, õppis Ella Baumfeld esialgu maalimist ja joonistamist ühes Viini kunstikoolis Adalbert Seligmanni käe all, seejärel Viini rakenduskunsti ülikoolis (Universität für angewandte Kunst Wien).
1903. aastal sõitis ta Ameerika Ühendriikidesse. Seal eksponeeriti tema töid 1904. aasta maailmanäitusel Saint Louises Missouri osariigis, mille eest anti talle medal.
1907. aastal abiellus Walter J. Briggsiga. Abielu lahutati 1912. aastal.
Kuni 1910. aastani töötas Ella Briggs sisekujundajana. Hiljem täiendas end ehitusinsenerina ja õppis kaks aastat Müncheni Tehnikaülikoolis saksa arhitekti Theodor Fischeri käe all. 
1920. aastal läks ta tagasi Ameerika Ühendriikidesse, kus töötas New Yorgis ja Philadelphias. Tema töid avaldati mitmes ajakirjas ja eksponeeriti ka Viini Künstlerhausis (Künstlerhaus Wien). 
1921. aastal sai Ella Briggsist Austria Inseneride ja Arhitektide Liidu esimene naisliige.
Olles tagasi Viinis, projekteeris ta seal oma ainsa hoone, Pestalozzi-Hofi.
Aastail 1930–1933 elas ja töötas Berliinis, 1936. aastal emigreerus Inglismaale ja jäi sinna elu lõpuni. Aastal 1947 sai ta Suurbritannia kodakondsuse.
Ella Briggs suri 20. juunil 1977 Londonis.
Lans (Tirool)

Lans on vald ("Gemeinde") Austrias Tirooli liidumaal Innsbrucki ringkonnas. Vald asub 867 m kõrgusel merepinnast. Valla pindala on 6,03 km². 1. jaanuaril 2016 elas seal 1062 inimest. Küla paikneb 8 km (15 minutit autoga) Innsbruckist lõunas.
Lans paikneb Vanal soolateel ja seda on esmamainitud 1180. aastal nimega Lannes. Peamised vaatamisväärsused on Lanser See, mitu head restorani (Wilder Mann, Isserwirt, Walzl) ja tervisekeskus Lanserhof. Suviti on lisavõimaluseks golfikeskus "Sperberegg".
Rahvusvahelised suhted.
Lansi sõpruslinn on Boutigny-sur-Essonne Prantsusmaal (1961. aastast).
Ümbruskonna külad ja linnakesed.
Aldrans, Ellbögen, Innsbruck, Patsch, Sistrans
Neli aastaaega (Piazzolla)

"Neli aastaaega", ka "Buenos Airese neli aastaaega" (hispaania keeles "Cuatro Estaciones Porteñas" või "Estaciones Porteñas", inglise keeles "The Four Seasons" või "The Four Seasons of Buenos Aires") on Argentina helilooja Ástor Piazzolla tangokompositsioonide tsükkel. Ehkki algselt valmisid palad eraldiseisvatena, esitas autor neid ise hiljem korduvalt ka terviksüidina. Teosed on kirjutatud kvintetile, kuhu kuuluvad viiul (või vioola), klaver, elektrikitarr, kontrabass ja (soleeriv) bandoonium.
Piazzolla kasutab barokk-kontserdi vormi vabalt, vaheldades soolofragmente "tutti"'ga. Helilooja põimib ühte erinevad muusikatraditsioonid: klassika, džässi, afrohispaania.. Maximilano Ribichini iseloomustab kirjutises "Astor Piazzolla y "Las cuatro estaciones porteñas"" teost järgnevalt: "Piazzolla püüab kirjeldada Buenos Airese elaniku elu; tango abiga kerkib boheemlik pilt Buenos Airesest, Buenos Airese hinge väljendus. Üksindus ja külmus "Invierno Porteño"s... üksindus- ja külmatunde katkestavad tugevad rütmilised löögid... "Primavera Porteños" leiame esimese armastuse. Keha ja embus. Piknik pargis. Armunud. Pärast talve sünnib linn uuesti. Puid kaunistab rohelus ja lillelõhn ujutab üle terve linna."
Aastaajad.
1996–1998 kirjutas vene helilooja Leonid Desjatnikov Piazzolla teosele uue arranžeeringu, mis tõstis esile seoses Vivaldi ja Piazzolla vahel, jagades iga osa omakorda kolmeks ning seades need sooloviiulile ja keelpilliorkestrile. Igasse ossa kaasas ta tsitaate Vivaldi teosest, kuid kuna aastaajad on põhja- ja lõunapoolkeral vahetuses, ei ühti kasutatud osade nimed (näiteks sisaldab Piazzolla "Suvi" tema seades osi Vivaldi "Talvest").
Ansambel Kremerata Baltica Gidon Kremeri juhatusel salvestas 2000. aastal plaadi "Eight Seasons" ("Kaheksa aastaaega"), kus on kõrvuti nii Vivaldi kui ka Piazzolla "Aastaajad".
Bensüülalkohol

Bensüülalkohol ehk fenüülmetanool (keemiline valem &lt;chem&gt;C6H5CH2OH&lt;/chem&gt;) on hästilõhnav värvusetu vedelik. Keemistemperatuur 205,8 °C, lahustub etanoolis, vees ei lahustu. Seda leidub mitmetes eeterlikes õlides ja looduslikes palsamites.
Bensüülalkoholi saadakse peamiselt fenüülklorometaani hüdrolüüsides. Kasutatakse parfümeerias (fiksaatorina ja lahustina), lõhnaainete sünteesi lähtematerjalina, värvainete, vahade, kaseiini lahustina.
Leutasch

Leutasch on vald ("Gemeinde") Austrias Tirooli liidumaal Innsbrucki ringkonnas. Vald asub 1136 m kõrgusel merepinnast. Valla pindala on 103,1 km². 1. jaanuaril 2016 elas seal 2284 inimest. Vald asub umbes 30 km Innsbruckist loodes ja 10 km Seefeld in Tirolist loodes.
See asub 16 km pikas kõrgemas orus, kus voolab Leutascher Ache. Leutascher Ache voolab edasi läbi Leutaschklammi põhja.
Gregor Baci

Gregor Baci, ungari Gergely Paksy (* 16. sajand; † 16. sajand) oli Ungari aadlik, kes elas üle raske trauma, mille käigus tungis piik sisse tema paremast silmast ja väljus kaelast. Sellest on olemas ka kaasaegne maal.
Vladimir Jeremejev

Vladimir Jeremejev (25. september 1964 Nižneaverkino – 6. märts 2018 Hmeimim) oli vene sõjaväelane, kindralmajor.
Tallinna Linnakantselei linna finantsteenistus

Tallinna Linnakantselei linna finantsteenistus on Tallinna Linnakantselei koosseisus moodustatud valdkondlik teenistus, mille ülesanne on tagada linna tõhus ja jätkusuutlik finantshaldus, linna majandustegevuse vastavus õigusaktidele ning osutada kvaliteetseid finantsteenuseid linna asutustele ja linna valitseva mõju all olevatele äriühingutele, sihtasutustele ning mittetulundusühingutele.
Linna finantsteenistust juhib finantsdirektor Katrin Kendra.
Teenistuse postiaadress on Rotermanni tänav 14, Tallinn.
Struktuuriüksused ja ülesanded.
Tugedes oma põhimäärusele on teenistusel mitmed allüksused, täites vastavalt järgmisi ülesandeid:
finantsplaneerimise osakond.
Finantsplaneerimise osakond koordineerib linna eelarveprotsessi, tagades seejuures:
linnakassa.
Linnakassa juhib linna rahahaldust, tagades seejuures:
finantsarvestuse osakond.
Finantsarvestuse osakond korraldab linna raamatupidamisarvestuse ja -aruandluse vastavalt õigusaktidele, tagades seejuures:
finantsinfosüsteemide osakond.
Finantsinfosüsteemide osakond haldab ja arendab linna ühtset finantsinfosüsteemi (FIS), tagades seejuures:
Reaktiivlennuk

Reaktiivlennuk on lennuk, mille jõuallikaks on nii-öelda "õhku hingav" reaktiivmootor.
Reaktiivlennuk saavutab maksimaalse lennuefektiivsuse helikiiruse lähedal Mach 0,8 (981 km/h ehk 273 m/s), 10 000 – 15 000 meetri kõrgusel. Kolbmootoriga propeller-lennukid lendavad maksimaalse efektiivsusega märksa väiksematel kiirustel, 300–650 km/h, lennukõrgusteni 5–6 km. Turboülelaadimisega kolbmootorlennukitega on saavutatud püsivaid lennukõrgusi ka 11–12 km.
Tallinna Linnakantselei linna haldusteenistus

Tallinna Linnakantselei linna haldusteenistus on Tallinna Linnakantselei koosseisus moodustatud valdkondlik teenistus, mille ülesanne on tagada linna asutuste kasutuses oleva kinnisvara korrashoid, varade arvestus ja riigihangete teostamine vastavalt kehtivatele õigusaktidele.
Linna haldusteenistust juhib 1993. aasta aprillist linna haldusdirektor Viljar Meister.
Teenistuse postiaadress on Vabaduse väljak 7, Tallinn.
Teenistuse nimetus inglise keeles on "city administrative service" ning vene keeles городская административная служба.
Struktuuriüksused ja ülesanded.
Tugedes oma põhimäärusele on teenistusel mitmed allüksused, täites vastavalt järgmisi ülesandeid:
Savoy ooper

Savoy ooper on kollektiivne nimetus, millega tähistatakse helilooja Arthur Sullivani ja libretist William S. Gilberti 14 operetti. Nendest kaheksa esitati juba väljatulekul just sellise nimetuse all. Nimetus tuleneb asjaolust, et Sullivani ja Gilberti teoseid kandis alates 1881. aastast ette Londoni Savoy Theatre. 
On välja kujunenud tava, et Savoy ooperite tandemile viidates kirjutatakse esimesena mitte helilooja, vaid libretisti nimi. Gilberti ja Sullivani teoste ettekandmiseks ehitas ettevõtja, produtsent ja impressaario Richard D'Oyly Carte aastatel 1880–1881 uue teatrimaja (1292 kohta) Londoni Embankmenti ja Strandi vahelisse kvartalisse, mis avati 10. oktoobril 1881 lavastusega "Patience". Teatri nimeks valiti ärimehe abikaasa ettepanekul Savoy, kuna see oli tollase Londoni kõrgema seltskonna teadvuses domineerinud populaarne lõbustus-, väljasõidu- ja meelelahutuskoht. Teatrihoone valmis vähem kui aastaga tolleaegse arhitektuuri viimase moe järgi: punasest tellisest ja Portlandi kivist. 
1929. aastal maja interjöör rekonstrueeriti ning teater taasavati 21. oktoobril 1929 Gilberti ja Sullivani "The Gondoliersi" etendusega. 12. veebruaril 1990 hävis teatrisaal tulekahjus. Kolm aastat hiljem avas Walesi printsess Diana rekonstrueeritud saali (1158 kohta), seekord Inglise kuningliku balleti galaetendusega. Tänapäeval on Suurbritannia pealinna oma aja kuulsamaid kultuuriasutusi suhteliselt märkamatu ning tagasihoidlik, kus mängitakse peamiselt sõnalavastusi ja muusikale ning korraldatakse balletietendusi. 1997. aastal läks teatrimaja Stephen Waley-Coheni juhitud meelelahutuskompanii käsutusse, kes on seal organiseerinud ka popmuusikute kontserte. Alates 2000. aastast esitab D’Oyly Carte trupp seal taas aeg-ajalt Gilberti ja Sullivani teoseid.
Eestis on Gilberti ja Sullivani Savoy ooperitest esitanud Estonia vaid kahel korral "The Mikadot" pealkirjaga "Mikaado ehk Titipu linn" (1911, 1990).
Savoy ooperi nimetust kannavad "Thespis" (1871), "Trial by Jury" (1875), "The Sorcerer" (1877), "H.M.S. Pinafore" (1878), "The Pirates of Penzance" (1880), "Patrience" (1881, esimene teos, mis Savoys ette kanti), "Iolanthe" (1882), "Princess Ida" (1884), "The Mikado" (1885), "Ruddigore" (1887), "The Yeoman of the Guard" (1888), "The Gondoliers" (1889), "Utopia Limited" (1893), "The Grande Duke" (1896).
Tallinna Linnakantselei linna infotehnoloogia teenistus

Tallinna Linnakantselei linna infotehnoloogia teenistus on Tallinna Linnakantselei koosseisus moodustatud linna valdkondlik teenistus, mille ülesanne on tagada linna põhitegevuse eesmärkide saavutamine infotehnoloogiliste (IT) vahenditega ning linna IT-süsteemide edasise arengu igakülgne toetamine, järgides Eesti infoühiskonna toimimise põhimõtteid.
Linna infotehnoloogia teenistust juhib 2000. aastast linna infotehnoloogia direktor Väino Olev.
Teenistuse postiaadress on Vabaduse väljak 7, Tallinn.
Teenistuse nimetus inglise keeles on "city information technology service" ja vene keeles городская инфотехнологическая служба.
Struktuuriüksused ja ülesanded.
Tugedes oma põhimäärusele on teenistusel mitmed allüksused, täites vastavalt järgmisi ülesandeid:
Tallinna Linnakantselei linna personaliteenistus

Tallinna Linnakantselei linna personaliteenistus on Tallinna Linnakantselei koosseisus moodustatud linna valdkondlik teenistus, mille ülesanne on koordineerida oma pädevuse piires ülelinnalist tegevust personalitöö valdkonnas ning tagada personalialaste ülesannete täitmine.
Alates 13. veebruarist 2018 täidab kuni uue personalidirektori ametisse nimetamiseni linna personalidirektori ülesandeid linna personaliteenistuse personali- ja avaliku teenistuse osakonna juhataja Ly Väljaots. Varem juhtis teenistust Esta Heinmaa.
Teenistuse postiaadress on Vabaduse väljak 7, Tallinn.
Teenistuse nimi inglise keeles "city personnel service" ja vene keeles городская служба персонала.
Struktuuriüksused ja ülesanded.
Tugedes oma põhimäärusele on teenistusel mitmed allüksused, täites vastavalt järgmisi ülesandeid:
Tallinna Linnakantselei linna sisekontrolöri teenistus

Tallinna Linnakantselei linna sisekontrolöri teenistus on Tallinna Linnakantselei koosseisus moodustatud linna valdkondlik teenistus, mille ülesanne on tugevdada linna sisekontrollisüsteemi ja avaliku teenistuse eetikat ning suurendada Tallinna Linnavalitsuse (edaspidi linnavalitsus) kindlustunnet, et linna asutustes võetavad juhtimis- ja kontrollimeetmed toetavad linna eesmärkide saavutamist, on õigusaktidega kooskõlas ning tagavad linna varade mõistliku kasutamise.
Teenistust juhib linna sisekontrolör Arvo Teder.
Teenistuse postiaadress on Vabaduse väljak 7, Tallinn.
Teenistuse nimi inglise keeles on "city internal auditor service" ja vene keeles служба внутреннего контролера города.
Struktuuriüksused ja ülesanded.
Tugedes oma põhimäärusele on teenistusel mitmed allüksused, täites vastavalt järgmisi ülesandeid:
Palgad.
Sisekontrolöri 2023. aasta tulemustasu oli 4850 eurot.
Kollektiivne pöördumine

Kollektiivne pöördumine on Eesti Vabariigi parlamendile, Riigikogule esitatav vähemalt tuhande allkirjaga taotlus, milles avaldajad esitavad oma seisukoha ühiskonnaelu paremaks korraldamiseks.
Kollektiivsele pöördumisele esitatud formaalsed nõuded ning tema menetlemisest Riigikogus reguleerib "Märgukirjale ja selgitustaotlusele vastamise ning kollektiivse pöördumise esitamise seadus" ning "Riigikogu kodu- ja töökorra seadus".
Universaalne arhiveerimismoodul

Universaalne arhiveerimismoodul (UAM) on rahvusarhiivi loodud tarkvaraline abivahend elektroonilistest dokumendihaldussüsteemidest (EDHS) eraldatud digitaaldokumentide arhiveerimise ettevalmistamiseks ja avalikku arhiivi edastamiseks.
UAM-i esimene versioon valmis 2008. aasta lõpus ning seda on igapäevasest kasutamisest tulenevast tagasisidest johtuvalt mitu korda täiendatud.
UAM võimaldab taaskasutada EDHS-is loodud metaandmeid arhiivikirjelduse koostamisel, täita puuduvad metaandmed, kontrollida failivormingute vastavust arhiivivormingutele, võimalusel viia mittevastavs vormingus failid sobivasse vormingusse, eraldada dokumendid ja metaandmed arhiivipüsival kujul edastamiseks rahvusarhiivi digiarhiivi.
Eksporditud dokumente on arhivaaril võimalus iseseisvalt, ilma infotehnoloogia spetsialistide abita täiendavalt kirjeldada ja korrastada ning kontrollitud kujul X-tee kaudu Rahvusarhiivi digitaalarhiivi vastuvõtumoodulisse edastada.
Hispaania eskuudo

Hispaania eskuudo (Escudo español) oli aastail 1535–1833 ja 1864–1868 vermitud münt ja rahaühik.
Kuldeskuudosid vermiti aastail 1535–1833. Kaheeskuudost münti nimetati dublooniks.
Hõbeeskuudo oli käibel lühikest aega aastail 1864–1869, Isabel II valitsemisaja lõpul, asendades reaali (10 reaali = 1 eskuudo). 1869. aastal asendati ta peseetaga (1 eskuudo = 2,5 peseetat).
Põlva valla aukodanik

Põlva valla aukodanik on Põlva valla tunnustusavaldus. Põlva valla aukodaniku nimetus antakse "erilise austusavaldusena aastatepikkuse töö või tegevuse ja eeskuju eest, mis on positiivselt mõjutanud Põlva valla arengut ja tuntust."
Põlva valla aukodaniku nimetuse andmise otsustab vallavolikogu. Vastava ettepaneku võib vallavolikogule teha igaüks. Aukodaniku nimetusega kaasneb aumärk ja rahaline preemia 1000 eurot.
Põlva valla aukodaniku nimetus kehtestati 2004. aastal.
Richard Heuberger

Richard Franz Joseph Heuberger (18. juuni 1850 Graz – 28. oktoober 1914 Viin) oli Austria helilooja, dirigent, muusikaõpetaja ja muusikakriitik. 
Elukäik.
Sidemevabrikandi poeg. Õppis esialgu Grazis inseneriks, kuid loobus ja alustas muusikaõpinguid Grazi konservatooriumis Robert Fuchsi juhendamisel. Võttis ka helilooja Wilhelm Mayerilt (teoseid avaldas W. A. Rémy nime all) komponeerimise eratunde. 1876. aastal sai Viini Academischer Gesangvereini koormeistri ja 1878 Singakademie dirigendi koha. 1902. aastast oli Viini konservatooriumi õpetaja. Tema õpilaste hulgas olid ka hilisem mainekas dirigent ja ooperi impressaario Clemens Krauss ning gruusia-prantsuse päritolu pianist ja helilooja Héraclius Djabadary. 1902–1909 juhatas Viinis meeskoori Wiener Männergesang-Verein. 
Kirjutas muusikaartikleid Müncheni ajalehtedele Allgemeine Zeitung ja Neue Wiener Tagblatt ning toimetas 1896–1901 mõjukat ajalehte Neue Freie Presse. Andis 1904–1906 välja teose "Musikbuch aus Österreich". 1902. aastal ilmus tema kirjutatud Schuberti biograafia. 
Komponeeris muusika kahele balletile, kirjutas neli ooperit (edukaim "Manuel Venegas"), kuus operetti ning koori- ja orkestrimuusikat. Operetiloomingust on konkurentsitult parim ja suurima rahvusvahelise tunnustusega "Der Opernball" ("Ooperiball"), mis toodi Estonias lavale 1959. aastal. Ülejäänud lavateoste edu on olnud tagasihoidlik. Rohkem tuntakse teda muusikakriitiku ja dirigendina. 
Talle pakuti ka "Die lustige Witwe" ("Lõbus lesk") libretot, kuid ei suutnud Viini teatri (Theater an der Wien) juhtide soove rahuldada ning libreto anti teostamiseks noorele Ferenc Lehárile. Oli vabamüürlane.
Nico Dostal

Nico Dostal (täisnimega Nikolaus Josef Michael Dostal; 27. november 1895 Korneuburg – 27. oktoober 1981 Salzburg) oli Austria helilooja ja dirigent, 1930. aastate Berliini operetikoolkonna väljapaistev esindaja.
Õpingud ja töökohad.
Nico Dostal oli sõjaväeorkestri kapellmeistri poeg ja helilooja Hermann Dostali nõbu. Ta osales noorukina kohaliku teatri massistseenides. Õppis Viini ülikoolis esialgu õigusteadust, kuid loobus sellest ja alustas kirikumuusika õpinguid Klosterneuburgis Akademie für Kirchenmusikis. Ta omandas komponeerimise põhimõtteid Vincenz Golleri juures. 
Võitles esimeses maailmasõjas nelja aasta jooksul Itaalia ja Venemaa rinnetel. 
Alustas muusikalist tegevust 1919. aastal Innsbrucki Stadttheateri dirigendina. Töötas seejärel Sankt Pölteni, Tšernivtsi (Ukraina) ning alates 1921. aastast Salzburgi ja Grazi teatrites dirigendina. 
Operetihelilooja.
1924. aastal asus Dostal elama Berliini, kus juhatas operette Theater am Kurfürstendammis ja Theater am Nollendorfplatzis. Ta oli tunnustatud orkestreerija, tehes koostööd peamiselt Oscar Strausi, Walter Kollo, Ferenc Lehári ja Robert Stolziga. 1923. aastal valmis tal esimene operett "Lagunenzauber" ("Maagiline laguun"), kuid selle lavastusel Grazis polnud edu. 1933. aastal tuli läbimurre operetimaailmas, kui Berliinis etendus suure eduga silmanähtavalt tantsuline "Clivia". Tükki esitati üle 250 korra.
Dostali rahvusvaheliselt tuntuim ja edukaim teos on "Die ungarische Hochzeit" ("Ungari pulm"), mida Estonias mängiti samal väljatuleku aastal pealkirjaga "Ungari pruudid". See on ka ainus tema 23 operetist, mida Eestis on kunagi esitatud. 
Dostal juhatas 1980. aastal (85-aastaselt) selle menuopereti pillavalt suurejoonelise lavastusega järjekordset esietendust Viini Volksoperis. 
Isiklikku.
1942. aastal abiellus Dostal ooperilaulja Lillie Clausiga. Nende poeg Roman Dostal töötas dirigendina. 
1959. aastast elas Dostal Salzburgis oma poja Romani juures. 
Austria president nimetas ta professoriks. 
1965. aastal sai ta oma sünnilinna Korneuburgi aukodaniku kuldmedali. 
Dostali on koos Robert Stolziga tituleeritud operetiajastu viimasteks mohikaanlasteks. 
Dostal saavutas suurt edu ka orkestri- ja filmimuusika loojana, komponeerides muusikat 20 linateosele. Tema ainus ooper "Der fremde Vogel" ("Võõras lind") jäi tähelepanuta. 
Dostal on maetud Salzburgi peamisse, Kommunalfriedhofi surnuaeda.
Operetid.
Esitamata on jäänud "Verzauberte Herzen Singspiel" (1946) ja "Ein Fremder in Venedig" (1946). Lõpetamata jäi "Der goldene Spiegel" (komponeeris 7 pilti).
Richard Genée

Franz Friedrich Richard Genée (7. veebruar 1823 Danzig – 15. juuni 1895 Baden bei Wien) oli preisi päritolu Austria näitekirjanik, helilooja, dirigent ja libretist.
Tema tuntuim töö on libreto Johann Strauss II kuulsale operetile "Nahkhiir" ("Die Fledermaus"), samuti tekst (kirjutatud koos Friedrich Zelliga) Karl Millöckeri menuoperetile "Der Bettelstudent" ("Kerjusüliõpilane"). Ta komponeeris 33 operetti (peamiselt Zelli libretole), koomilist ooperit ja "Singspiel"'i, lisaks kirjutas ka klaveri- ja koorimuusikat ning romansse.
Tegevus.
Ta on ooperilaulja Friedrich Genée poeg. Esialgu õppis Richard meditsiini, kuid asus siis Berliini Adolf Stahlknechti juurde muusikat õppima. Aastatel 1847–1867 pidas ta dirigendiametit Tallinnas, Riias, Kölnis, Düsseldorfis, Danzigis, Mainzis, Schwerinis ja Prahas. Perioodil 1868–1878 oli ta Viini teatri Theater an der Wien dirigent ja lõi tekste lavateostele, mis selles teatris esitamisele tulid.
1878. aastal jättis ta dirigendiameti maha ja hakkas tegelema komponeerimise ja kirjandusliku tööga. Ta tõlkis Charles Lecocqi, Jacques Offenbachi ja Arthur Sullivani operettide tekste saksa keelde. Richard oli tuntud suurepärase huumorimeele poolest.
Libretist.
Genée operetiloomingust olid populaarseimad Theater an der Wienis ja Ameerikas ette kantud "Der Geiger aus Tirol" ("Tirooli viiuldaja"), "Der Seekadett" ("Mitšman"), "Nanon, die Wirtin vom goldenen Lamm". Eestis on esitatud ainult tema operetti "Don Trabuco di Trabucillos" (Vanemuine 1887).
Ta sai tuntuks eelkõige 44 opereti ja koomilise ooperi libreto autorina, millest suur osa valmis koostöös Friedrich Zelliga. Tema osaks oli kirjutada peamiselt värsse muusikalugudele, Zell hoolitses faabula eest.
Kirjutas tekste Karl Millöckerile ("Der Bettelstudent", "Gasparone", "Gräfin Dubarry", "Die Jungfrau von Belleville", "Die Vice-Admiral"), Offenbachile ("Der schwarze Korsar"), Johann Straussile ("Die Fledermaus", "Cagliostro in Wien", "Eine Nacht in Venedig", "Das Spitzentuch der Königin"), Franz von Suppéle ("Fatinitza", "Die Afrikareise", "Donna Juanita", "Boccaccio"), Karl Michael Ziehrerile ("Ein Deutschmeister"), Carl Zellerile ("Die Fornaria", "Captäin Nicoll"), Alfons von Czibulkale ("Der Glücksritter", "Der Jagdjunker der Kaiserin", "Pfingsten in Florenz"), Rudolf Dellingerile ("Kaptäin Fracassa") jt.