tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Laanemetsa

Laanemetsa ehk Lannamõtsa on küla Valga maakonnas Valga vallas.
Aastatel 1992–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) oli küla Taheva valla halduskeskus. 
Külas asub Laanemetsa ohvrikivi.
Varem asus külas Valga–Mõniste–Ape–Aluksne–Gulbene raudtee Laanemetsa raudteejaam. Küla läbib ka Võru–Mõniste–Valga maantee.
Külas asub 1855. aastal ehitatud Laanemetsa Peeter-Pauli kirik.
Loodus.
Laanemetsa küla lõunapiir kulgeb mööda Koiva jõge. Jõgi on ühtlasi küla kohal Eesti-Läti piiriks.
Küla piiresse jääb osa Koiva-Mustjõe maastikukaitsealast. Seal asub Koiva-Mustjõe luha hoiuala.
Küla piiresse jäävad teiste seas Aheru järv, Räimi järv ja Laanemetsa Savijärv. Aheru järve kaitstakse Aheru järve hoiuala koosseisus.
Looduskaitse alla on võetud ka Oore männikud ja Laanemetsa park. Pargis asuvad kaitsealused Laanemetsa pärn ja Laanemetsa tamm.
Sutte

Sutte ehk Sute ehk Sutõ on küla Võru maakonnas Võru vallas.
Aastatel 1991–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Vastseliina vallas.
1977. aastal liideti Sutte külaga Imaru.
Tabina

Tabina on küla Võru maakonnas Võru vallas.
Aastatel 1991–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Vastseliina vallas.
Lepa

Lepa ehk Lepä on küla Valga maakonnas Valga vallas. 
Aastatel 1992–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Taheva vallas.
Küla lõunapiir kulgeb Võru–Mõniste–Valga maantee kõrval. Küla edelanurgas ühtib piir ühtlasi Eesti-Läti piiriga. Küla põhjapiiri märgib Ujuste oja.
Tallikeste

Tallikeste ehk Tallikõstõ ehk Tallikese on küla Võru maakonnas Võru vallas.
Aastatel 1991–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Vastseliina vallas.
Lutsu (Valga)

Lutsu on küla Valga maakonnas Valga vallas. 
Aastatel 1992–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Taheva vallas.
Ringiste

Ringiste on küla Valga maakonnas Valga vallas. 
Aastatel 1992–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Taheva vallas.
Külas on Nakatu paikkond.
Tellaste

Tellaste ehk Telläste on küla Võru maakonnas Võru vallas. Külas on 1 elanik.
Aastatel 1991–1997 asus küla Meremäe vallas ja 1998–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) Vastseliina vallas.
Sooblase

Sooblase ehk Suublasõ on küla Valga maakonnas Valga vallas. 
Aastatel 1992–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Taheva vallas.
Küla läbivad Võru–Mõniste–Valga maantee ja Mustjõgi.
Mustjõe-äärne ala kuulub Koiva-Mustjõe maastikukaitseala koosseisu. Samuti jääb osaliselt küla piiresse Koiva-Mustjõe luha hoiuala.
Vaarkali (Võru)

Vaarkali on küla Võru maakonnas Võru vallas.
Aastatel 1991–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Vastseliina vallas.
Vana-Saaluse

Vana-Saaluse ehk Vana-Saalussõ on küla Võru maakonnas Võru vallas.
Aastatel 1991–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Vastseliina vallas.
Taheva

Taheva ehk Tahiva on küla Valga maakonnas Valga vallas. 
Aastatel 1992–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Taheva vallas.
Varem kulges läbi küla Valga–Mõniste–Ape–Aluksne–Gulbene raudtee; külas asus Taheva raudteejaam.
Taheva küla läbib Võru–Mõniste–Valga maantee.
Küla haldusterritooriumil asub mitmeid väikseid järvi. Nende seas näiteks Alumati järv, Kaaramõisa lomp, Riidjärv, Essemäe Linnajärv ja Väikene Linnajärv. Osaliselt jääb küla piiresse Laanemetsa Savijärv.
Hard rock

Hard rock on vali ja agressiivne rokkmuusika vorm, mida iseloomustavad agressiivsed vokaalid ja moondatud elektrikitarrid. 
Kuigi "hard rock"'i juured ulatuvad 1950. aastatesse, on vormi põhiliseks varaseks esindajaks peetud ansamblit Cream, kelle LP "Fresh Cream" ilmus 1966. aastal.
"Hard rock"'ist veelgi agressiivsema kõlaga on "heavy metal rock".
Vana-Vastseliina

Vana-Vastseliina ehk Vahtsõliinamõisa ehk Vastseliina-Asunduse ehk Vastseliina küla asub Võru maakonnas Võru vallas.
Aastatel 1991–1997 asus küla Meremäe vallas ja aastatel 1998–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) Vastseliina vallas.
Vana-Vastseliinas asuvad Vastseliina piiskopilinnus ja Piiri kõrtsihoone.
Tsirgumäe

Tsirgumäe on küla Valga maakonnas Valga vallas Eesti-Läti piiri ääres.
Küla lõunapiir jookseb mööda Koiva jõge. Küla piires suubub Koiva jõkke Mustjõgi. Jõgedeäärset ala kaitstakse Koiva-Mustjõe maastikukaitseala koosseisus. Looduskaitse all on ka Kõõvistmäe looduskaitseala ja Taheva mõisa park. Osaliselt jääb küla alale Koiva-Mustjõe luha hoiuala.
Aastatel 1992–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Taheva vallas.
Külas asus Taheva mõisa keskus. Säilinud mõisahooned ja hoonete varemed on arvele võetud kultuurimälestistena.
Tsirgumäe külas kasvavad Tsirgumäe ohvrimänd ja Koiva tamm ehk Sõatamm.
Seal asub Tellingumägi, mille ääres on RMK laagriplats ning mille tippu on püstitatud 24 meetri kõrgune puidust vaatetorn.
Vatsa

Vatsa on küla Võru maakonnas Võru vallas.
Aastatel 1991–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Vastseliina vallas.
Külas asub Viitka Ristimägi.
Tõrvase

Tõrvase ehk Tõrvasõ on küla Valga maakonnas Valga vallas. Küla lähistel voolab Tõrvase oja.
Aastatel 1992–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Taheva vallas.
Bobby (film)

"Bobby" on Ameerika Ühendriikide 2006. aasta draamafilm senaator Robert F. Kennedy mõrvast 1968. aastal Ambassadori hotellis ja 22-st samal ajal hotellis viibinud inimesest. Kuldgloobusele esitatud filmi stsenarist ja lavastaja on Emilio Estévez. 
Auhinnad.
Veneetsia filmifestival (2006)
Hollywoodi filmifestival
Kuldgloobus (2007)
Ekraaninäitlejate Gildi auhind
Tsolli (Võru)

Tsolli ehk Julga on küla Võru maakonnas Võru vallas.
1940. aastal kuulus küla Haanja valda Võrumaal. Aastatel 1991–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Vastseliina vallas.
Hollywoodland

"Hollywoodland" on 2006. aasta USA biograafiline draamafilm, mille lavastas Allen Coulter. 
Film räägib detektiiv Louis Simo (Adrien Brody) katsest selgusele jõuda kuulsa näitleja George Reevesi (Ben Affleck) kahtlasevõitu enesetapus ja selle tagamaades.
Süžee.
On 16. juuni 1959. Püstolilasuga pähe sooritab enesetapu Hollywoodi näitleja George Reeves (Ben Affleck), kes oli tuntud Supermanina teleseriaalist "Supermani seiklused". George'i jäävad lisaks fännidele leinama ka rahaahne kihlatu Leonore Lemmon (Robin Tunney). Pidades surma enesetapuks, lõpetab politsei juurdluse üsnagi kiiresti. Reevesi ema (Lois Smith), kes oma poja enesetapu asjaolusid ei usu, palkab eradetektiiv Louis Simo (Adrien Brody) tõde välja selgitama. Simo avastab, et üks võimalik surma põhjusi võis olla Reevesi suhe Toni Mannixiga (Diane Lane), kelle abikaasa Eddie Mannix (Bob Hoskins) oli Hollywoodi võimsaima stuudio MGM boss.
Auhinnad.
Veneetsia filmifestival 2006 
2007. aasta Kuldgloobuse auhinnad
Assikvere

Assikvere on küla Tartu maakonnas Peipsiääre vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Pala valda.
Külas asub Assikvere Hiitemägi ja seal kasvab ka looduskaitsealune Assikvere mänd.
Küla läbib Ranna–Kääpa tee.
Haavakivi

Haavakivi on küla Tartu maakonnas Peipsiääre vallas Halliku–Pala–Kodavere maantee ääres, Haavakivi jõe ülemjooksul. Haavakivi on Pala küla tütarasula. 
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Pala valda.
Asulat on esmamainitud 1584. aastal nimega Awakifi. 
Haavakivi veskikohal sündis 1864. aastal luuletaja Anna Haava (Haavakivi). Kirjaniku sünnimaja ei ole säilinud. Haavakivi veskihoone, kus küll luuletaja on elanud, on ehitatud hiljem. Kingul, kus luuletaja pärast kodukoha võõrastesse kätesse minekut armastas istuda, kasvavad haavad ja vanad sirelid. Sealt alla vaadates endisele veskijärvele meenuvad luuletaja luuleread: "Järv leegib ehapaistel ja hiilgab nagu kuld…" 
1939. aastal asus Haavakivi küla, talu ja vesiveski Pala vallas.
Haavakivi veskitalu tähistab luuletaja mälestuskivi (1964).
Kadrina (Peipsiääre)

Kadrina on küla Tartu maakonnas Peipsiääre vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Pala valda.
Kirtsi

Kirtsi on küla Tartu maakonnas Peipsiääre vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Pala valda.
Kodavere

Kodavere on küla Tartu maakonnas Peipsiääre vallas. 2000. aasta rahvaloenduse andmetel elas külas 63 elanikku. 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Kodaveres 54 elanikku, neist eestlasi 47 (87,0%).
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Pala valda.
Kodavere küla asub Peipsi järve rannikul Kallaste–Mustvee maantee ääres. 
Kodaveres on kujunenud kodavere murrak, millele on iseloomulik üsna palju vadja keelest pärinevaid sõnu. Selle põhjuseks on kohalike asukate segunemine venelaste ja vadjalastega I aastatuhande lõpus ja 12.–15. sajandil.
13.–16. sajandini kuulus Tartu piiskopkonda. Asulasse ehitati Kodavere kirik, mida on esimest korda mainitud 1342. aastal. Kodavere oli Kodavere kihelkonna keskuseks, mida on esmamainitud 1443. aastal.
1688. aastal Kodaveres oli asutatud kool, kus õppisid 19. sajandi II poolel Jakob ja Juhan Liiv. Kodavere kihelkonnakool tegutses 1924. aastani, nüüdseks on koolimaja hävinud ja sellele on püstitatud mälestuskivi.
Kodavere motiive on kasutatud Juhan Liivi teostes (jutustuses "Peipsi peal" jm).
Kokanurga

Kokanurga on küla Tartu maakonnas Peipsiääre vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Pala valda.
Lümati

Lümati on küla Tartu maakonnas Peipsiääre vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Pala valda.
Metsanurga (Peipsiääre)

Metsanurga on küla Tartu maakonnas Peipsiääre vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Pala valda.
Moku

Moku on küla Tartu maakonnas Peipsiääre vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Pala valda.
Nõva (Peipsiääre)

Nõva on küla Tartu maakonnas Peipsiääre vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Pala valda.
1977. aasta väikekülade ühendamise käigus liideti varasema Nõva külaga Mäkaste (Mäkatsi), Luigemetsa ja Väljaotsa küla. 
Külas asub Mäkaste ohvrikivi.
Nõva külas on sündinud keeleteadlane Villem Ernits. Tema sünnitalu juures on vastav mälestuskivi.
Äteniidi

Äteniidi ehk Ätteniidi on küla Tartu maakonnas Peipsiääre vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Pala valda.
Vea

Vea ehk Veaküla on küla Tartu maakonnas Peipsiääre vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Pala valda.
Tagumaa

Tagumaa ehk Tagama on küla Tartu maakonnas Peipsiääre vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Pala valda.
Sõõru

Sõõru on küla Tartu maakonnas Peipsiääre vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Pala valda.
Eesti NSV perioodil kuulus Sõõru küla Saare külanõukogu koosseisu, aastatel 1992–1996 Saare valla koosseisu. Saare ja Pala vallavolikogude otsustega 1996. aasta oktoobrist arvati Sõõru küla Pala valda.
Sõõru külas asub 1910. aastast pärit tulevalvetorn.
Küla läbib Saare–Pala–Kodavere tee ja RMK Peraküla–Aegviidu–Ähijärve matkatee.
Sääritsa

Sääritsa on küla Tartu maakonnas Peipsiääre vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Pala valda.
Sassukvere

Sassukvere on küla Tartu maakonnas Peipsiääre vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Pala valda.
Ranna

Ranna on küla Tartu maakonnas Peipsiääre vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Pala valda.
Külas asub Tuhandeaastane tamm.
Raatvere

Raatvere on küla Tartu maakonnas Peipsiääre vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Pala valda.
Külas on Veskimetsa talumuuseum.
Küla kohal oli muistne Raatvere asulakoht, kus on säilinud ka Raatvere maa-alune kalmistu.
Punikvere

Punikvere on küla Tartu maakonnas Peipsiääre vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Pala valda.
Piirivarbe

Piirivarbe on küla Tartu maakonnas Peipsiääre vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Pala valda.
Piibumäe

Piibumäe ehk Sepametsa on küla Tartu maakonnas Peipsiääre vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Pala valda.
Perametsa (Peipsiääre)

Perametsa on küla Tartu maakonnas Peipsiääre vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Pala valda.
Pala

Pala on küla Tartu maakonnas Peipsiääre vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal oli küla Jõgeva maakonna Pala valla halduskeskus.
Külas on kultuurimaja, raamatukogu ja lasteaed-põhikool (Anna Haava nimeline Pala Kool).
Pala (täpsustus)

Pala on mitmetähenduslik sõna:
Pala on linn Tšaadis
Pala on muusikas tavaliselt lihtvormis väiksemamõõduline heliteos.
Pala on lühem kirjandusteos või selle osa.
Pala ehk toidupala on suutäis.
Pala on osa tervikust.
Joel Lindpere

Joel Lindpere (sündinud 5. oktoobril 1981 Tallinnas) on Eesti endine jalgpallur ja spordiametnik, 2016–2025 JK Tallinna Kalev juhatuse liige ja spordidirektor, 2016–2024 Estonian Youth Football Agency OÜ juhatuse liige.
Klubikarjäär.
2007. aasta veebruaris sõlmis Lindpere kolmeaastase lepingu Norra kõrgliigaklubi Tromsø Idrettslagiga. Enne seda oli ta mänginud FC Valgas, Lelle SK-s, CSKA Sofias ja FC Floras. Florast visati Lindpere välja halva käitumise tõttu palliplatsil. Ta oli kohtunikuga pahuksisse läinud ja teda sõimanud.
2007. aasta jaanuaris tundis Lindpere vastu huvi toona Kreeka kolmandas liiga lõunatsoonis mänginud Panetolikos. 2010. aasta jaanuaris sõlmis ta USA kõrgliiga MLS klubi New York Red Bullsiga kaheaastase lepingu, saades esimeseks eestlaseks MLS-is. Esimese värava lõi ta 20. märtsil uue staadioni avamisel Santos FC võrku. Lindpere head esitused Red Bullsis said jätku, kui MLS-i esimeses mängus lõi ta mängu ainsa värava 30 meetri pealt otse õhust ristnurka. 2010. aastal valiti Lindpere Red Bullsi kõige väärtuslikumaks mängijaks.
Koondisekarjäär.
Debüüdi Eesti jalgpallikoondises tegi Lindpere 1. novembril 1999 sõpruskohtumises Araabia Ühendemiraatide jalgpallikoondise vastu. 46. minutil vahetas ta välja Andres Operi. Mäng lõppes 2:2 viigiga. Mängupäeval oli Lindpere 18-aastane.
Esimese koondisevärava lõi ta 18. veebruaril 2004 Maltal Moldova jalgpallikoondise vastu ja see jäi mängu ainsaks väravaks. Kaks väravat lõi ta Andorra jalgpallikoondise vastu rohkem kui 5-aastase vahega. Tuntuim rahvusmeeskond, kelle vastu Lindpere skooris, oli Taani jalgpallikoondis. Kokku lõi Lindpere Eesti kasuks 7 väravat ja Eesti ei kaotanud ainsatki mängu, milles Lindpere värava lõi.
2010. ja 2011. aastal loobus Lindpere koondise esindamisest, et keskenduda klubile.
Ta osales 11. novembril 2011 Euroopa meistrivõistluste valikturniiri "play-off"-kohtumises Iirimaa vastu, tulles mängu vahetusest kohtumise 60. minutil.
Isiklikku.
Joeli isa on Jaak Lindpere ja onu Heiki Lindpere.
2016. aasta suvel abiellus ta Sagadi mõisas Julia Kähariga. Aprillis 2017 sündisid neil kaksikud Jonel ja Jesse.
Tal on ka poeg Juan.
2018. aastal ilmus Lindpere elulooraamat "Joel Lindpere: “Mina otsustan mänge!”".
Qianlong

Qianlong (sünninimega Hongli; 25. september 1711 – 7. veebruar 1799) oli Hiina keiser aastatel 1735–1796.
Qianlong sai Qingi dünastia keisriks 24-aastaselt, kui ta isa Yongzheng suri. Ta osutus väga võimekaks valitsejaks, kelle ajal saavutas Hiina impeerium oma maksimaalse ulatuse ning jõudis ilmselt ka võimsuse tippu. Euroopas puhkes samal ajal suur vaimustus kõige hiinapärase vastu (vt "chinoiserie"), mistõttu suurenes oluliselt ka portselannõude ja muude käsitöösaaduste eksport. Qianlong toetas ka kunsti ning tegeles noorena võitluskunstidega. Vanemas eas pühendus ta rohkem kunstile, kogudes portselannõusid ning huvitudes arhitektuurist.
1795. aasta lõpus teatas Qianlong, et ta loobub järgmise aasta kevadel troonist, sest oli endale andnud lubaduse mitte valitseda kauem kui tema legendaarne vanaisa Kangxi. Siiski jäi ta kuni oma surmani tegelikuks kõrgeimaks valitsejaks.
Hubilai

Hubilai ehk Hubilai-khaan (23. september 1215 – 18. veebruar 1294) oli Mongolite riigi viies suurkhaan (1260–1294) ja esimene Hiina keiser Yuani dünastiast (1271–1294).
Tema isapoolne vanaisa oli Tšingis-khaan. Tema isa Tolui oli Tšinigis-khaani noorim poeg.
Hubilai oli tuntud kavala ja taktikaliselt osava sõjapealikuna. 1252. aastal alustas ta suurkhaan Möngke käsul Põhja-Hiina vallutamist. Aasta hiljem vallutas ta Dali kuningriigi, kuid võimaldas sealsetel kuningatel edasi valitseta mongolite vasallidena. Seejärel alustas ta sõjakäiku Lõuna-Hiinasse, mida valitses Songi dünastia, kuid see peatus 1259. aastal Möngke surmaga.
Pärast Möngke surma pretendeerisid troonile Hubilai ja tema noorem vend Arig Böke. 1259. aastal valiti järgmiseks suurkhaaniks Arig Böke, kuid aasta hiljem lasi ka Hubilai ennast suurkhaaniks kroonida. Vendade ja nende toetajate vahe puhkes seejärel kodusõda, millest väljus 1264. aastal võitjana Hubilai, kuid Mongolite riigi lõhenemine jätkus alates sellest alates.
1271. aastal rajas ta Yuani dünastia ja võttis endale Hiina keisri tiitli. Hiina vallutamine jõudis lõpule 1279. aastal. Hubilai ühendas seega kaks maailmavalitsemisele pretendeerivat tiitlit (Hiina keisrit kui taevapoega loeti Kaug-Idas ju ainsaks tõelise impeeriumi valitsejaks) ning samuti liideti Mongoolia tegelikult Hiinaga, sest ta valis oma pealinnaks Pekingi. Hubilai tegeles Yuani riigis riigi arendamise ja rahva heaolu tõstmisega. Näiteks kehtestas ta seal usuvabaduse, kaitses tagakiusamise eest vähemusrahvusi ja võttis kasutusele uue maksusüsteemi, seahulgas võttis kasutusele paberraha. Hubilai valitsusajal aastatel 1274 ja 1281 korraldas Mongolite riik kaks sõjakäiku Jaapanisse, kuid mõlemal korral lõppesid sõjakäigud katastroofiga.
Hubilai tegelik võim piirdus tema valitsusaja lõpul vaid Yuani dünastiaga, khaanina oli tal mõningane mõjuvõimu ilkhanaadis ja veel väiksemal määral Kuldhordis. Mongolite riik valitses tema ajal ligikaudu 22,1% Maast, ulatudes Vaiksest ookeanist Musta mereni.
Hubilai valitsusajal külastas Hiinat ka Veneetsia seikleja Marco Polo, kes veetis tema teenistuses umbes 20 aastat.
Pärast Hubilai surma päris Yuani dünastia trooni tema pojapoeg Temür-khaan.
Jüri Luik

Jüri Luik (sündinud 17. augustil 1966) on Eesti ajakirjanik , diplomaat ja poliitik, aastast 2021 Eesti alaline esindaja NATOs, 2017–2021 kaitseminister Jüri Ratase esimeses valitsuses ja seejärel Jüri Ratase teises valitsuses.
Jüri Luik lõpetas 1989. aastal Tartu Ülikooli ajakirjanduse erialal. Ta kuulub Isamaa erakonda. Ta oli ühenduse Res Publica asutajaliige ning kuulus Vabariiklaste Koonderakonda.
Töökäik.
Luik asus 1991. aastal tööle toona Lennart Meri juhitud Eesti välisministeeriumi, tõustes juba järgmiseks aastaks selle poliitikaosakonna peadirektoriks. Enne seda jõudis ta lühikest aega olla ka Eesti saadik Suurbritannias. 
Sügisel 1992 valiti ta Riigikokku ning peagi sai temast Mart Laari valitsuse portfellita minister, hiljem kaitseminister ja veelgi hiljem välisminister. Viimast ametit pidas ta ka Laari esimesele ametiajale järgnenud Andres Tarandi valitsuses (1994–1995). 
Aastatel 1996–1999 oli ta Eesti erakorraline ja täievoliline suursaadik Beneluxi maade ja NATO juures, saades 1999. aastal taas kaitseministriks (kuni 2002). Aastal 2003 sai temast Eesti suursaadik Ameerika Ühendriikides. Septembris 2007 asus ta tööle Eesti suursaadikuna NATO juures. 11. juunil 2012 kutsus president Toomas Hendrik Ilves ta sellelt ametikohalt tagasi ja nimetas Eesti suursaadikuks Venemaal. 24. jaanuaril 2013 andis ta Venemaa presidendile Vladimir Putinile üle oma volikirja.
Alates 1. augustist 2015 juhtis Luik Rahvusvahelist Kaitseuuringute Keskust. 2015. aastal oli Luik üheks kandidaadiks Teabeameti peadirektori ametikohale, kuid tema asemel osutus valituks Mikk Marran.
2016. aasta presidendivalimiste käigus kaaluti Riigikogus pärast valimiskogus presidendi valimata jäämist Jüri Luige kandidatuuri. Teda toetasid esimese eelistusena Reformierakonna, IRL-i ja Vabaerakonna fraktsioon, kuid EKRE ja Keskerakonna fraktsioon olid tema vastu. Sellepärast võeti tema kandidatuur maha. 
17. mail 2017 asus ta tööle välisministeeriumi asekantslerina. 2017. aasta juunis nimetati ta EV kaitseministri kandidaadiks ning Jüri Luik asus kaitseministri ametisse esmaspäeval, 12. juunil 2017.
2021. aasta 26. jaanuaril lahkus ta seoses peaminister Jüri Ratase tagasiastumisega valitsusest ja temast sai Riigikogu liige, hiljem ka riigikogu väliskomisjoni aseesimees. 
11. mail 2021 teatas ERR, et juuni algul asub Luik tööle välisministeeriumi juhtkonna nõunikuna, kelle teemavaldkonnaks on NATO strateegilise kontseptsiooni väljatöötamisega seonduv, ja lahkub seetõttu Riigikogust. 
25. augustil 2021 andis Luik üle oma volikirja NATO peasekretärile Jens Stoltenbergile. Suursaadik Luik on Eesti alaline esindaja Põhja-Atlandi Nõukogus, alliansi Brüsseli peakorteris (vt välisministeeriumi koduleht).
Isiklikku.
Tema isa oli onkoloog Aleksander Gavrilov . Tema ema oli röntgenoloog Lilian Luik , emapoolne vanaisa Karl Luik (1891–1942) oli Eesti sõjaväelane (major).
Hero

Hero tähendab inglise keeles kangelast.
Hero või HERO nime kannab:
"Hero" on mitme filmi originaalpealkiri:
Slängis võib hero tähendada heroiini.
Hero ja Leandros olid vanakreeka mütoloogias õnnetult surnud armastajapaar.
Väiko-Tiilige

Väiko-Tiilige ehk Väike-Tiilike on küla Võru maakonnas Rõuge vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Misso valda.
Tiilige

Tiilige ehk Tiilike on küla Võru maakonnas Setomaa vallas.
Küla kuulub Luhamaa nulka. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Võru maakonna Misso valda.
Tserebi

Tserebi ehk Tserepi ehk Tšerepi ehk Terimäe on küla Võru maakonnas Setomaa vallas.
Küla kuulub Luhamaa nulka. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Võru maakonna Misso valda.
Toodsi (Setomaa)

Toodsi (ka: "Tootsi", "Tutšino") on küla Võru maakonnas Setomaa vallas.
Küla kuulub Luhamaa nulka. 
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Võru maakonna Misso valda.
Siksälä

Siksälä ehk Siksali on küla Võru maakonnas Rõuge vallas.
Aastatel 1945–1954 oli Siksälä küla Pugola külanõukogu keskuseks.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Misso valda.
Suurõsuu

Suurõsuu ehk Suuresoo on küla Võru maakonnas Rõuge vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Misso valda.
Tika

Tika on küla Võru maakonnas Rõuge vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Misso valda.
Tiastõ

Tiästõ ehk Teaste ehk Teastõ on küla Võru maakonnas Setomaa vallas.
Küla kuulub Luhamaa nulka. 
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Võru maakonna Misso valda.
Karl Palatu

Karl Palatu (sündinud 5. detsembril 1982 Pärnus) on eesti jalgpallur (keskkaitsja), kes mängis Eesti Meistriliiga klubis Pärnu JK Vaprus.
Ta on lõpetanud 2001. aastal Pärnu Koidula Gümnaasiumi, kus õppis bioloogia-keemia süvaõppega klassis.
Klubikarjäär.
Palatu mängis 2003 FC Valgas, 2004 ja 2005 Viljandi JK Tulevikus. 
2005. aasta juulis siirdus ta Tallinna FC Florasse, kus mängis aastatel 2005–2006. 
22. detsembril 2006 sõlmis ta Norra tugevuselt teise liiga Adeccoligaeni klubi Sogndal Fotballiga 3-aastase lepingu.
2008. aastast mängis ta taas Floras.
Koondisekarjäär.
A-koondise debüüdi tegi Palatu 21. mail 2010 sõpruskohtumises Soome vastu. Ta tuli mängu vahetusest Gert Kamsi asemel.
Karjääri statistika.
Klubi.
"Uuendatud seisuga 4. detsember 2017"
Tsolli (Rõuge)

Tsolli on küla Võru maakonnas Rõuge vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Haanja valda.
Peipsi-Pihkva järv

 Peipsi-Pihkva järv (vene "Псковско-Чудское озеро, Чудско-Псковское озеро") on Eesti suurim järv, mis koosneb kolmest osast: Peipsi, Pihkva ja Lämmijärvest. Järv asub Põhja-Euroopas Eesti ja Venemaa piiril. Järve pindala on 3555 km².
Üldandmed.
Peipsi-Pihkva järv on pindala poolest Euroopa 5. järv. Peipsist eespool on Laadoga, Äänisjärv, Vänern ning Saimaa.
Peipsi-Pihkva järve voolab 240 jõge või oja, suurimad neist on Velikaja ja Emajõgi. Ainus väljavoolav jõgi on Narva jõgi.
Peipsi-Pihkva järve suurimateks saarteks on Venemaale kuuluv Kolpino saar (Kulkna) ja Eestile kuuluv Piirissaar.
Peipsi-Pihkva järv on piiriks Eesti ja Venemaa vahel. Eestile kuulub 44% ning Venemaale 56% Peipsi-Pihkva järvest.
Füüsiline geograafia.
Peipsi ja Pihkva on tekkinud mandrijää poolt tekitatud madalasse lohku. Peipsi järve põhja- ja lõunakallas on väga eriilmelised. Põhjakaldal, näiteks Kauksis on liivane rand ning luited. Lõunakallas (Pihkva järv) on aga kinnikasvanud ning soostunud. Selle põhjuseks on maakerge, mis põhjakaldal on kiirem kui lõunakaldal. Selle tulemusena valgub Peipsi järve vesi aeglaselt lõunasse ning ujutab üle uusi alasid.
Peipsi järve nullveetasemeks loetakse 29,5 m BK77 kõrgussüsteemi järgi. Peipsi järve veetase kõigub aasta jooksul +1,5 meetrist –0,5 meetrini.
Keskmine õhutemperatuur Peipsi lähistel asuvas Tiirikoja ilmajaamas juulis on 17, 3 °C ning veebruaris alla -5, 9 °C, sademeid langeb keskmiselt 548 mm aastas. Alissovi kliimaklassifikatsiooni järgi asub Peipsi, nii nagu ka teda ümbritsevad naaberalad parasvöötme kontinentaalse ja merelise kliimavöötme piiril. Köppeni kliimaklassifikatsiooni järgi kuulub Peipsi järve piirkond Dfb kliimatüübi alla. Talvel on järv külmunud keskmiselt 114 päeva jooksul.
Elustik.
Järves elab 37 liiki kalu ning 9 liiki kahepaikseid. Nendest iseloomulikumad on rääbis, ahven, peipsi tint, lõhi ja haug. Elutsevad ka luts, koger, koha, latikas, nurg, roosärg, särg ja peipsi siig.
Peipsit kasutab igal aastal peatuspaigana üle miljoni rändlinnu.
Suuremad elustikku mõjutavad probleemid on Pihkva linnast lähtuv reostus, põlevkivi kaevandamine, põllumajanduses kasutatavad väetised ning sellest kõigest tulenev liigtoitelisus ehk eutroofsus. Probleemiks on ka kalade ülepüük. Aastas püütakse Peipsist ligikaudu 10 000 tonni kala.
Ajalugu.
Peipsi valglas elab tänapäeval ligikaudu miljon inimest.
Plaani

Plaani on küla Võru maakonnas Rõuge vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Haanja valda.
Külas asub Plaani kirik, mida kasutab Eesti Apostlik Õigeusu Kirik.
Raagi

Raagi on küla Võru maakonnas Rõuge vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Haanja valda.
Ruusmäe

Ruusmäe ehk Rogosi on küla Võru maakonnas Rõuge vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Haanja valda.
Külas asus Rogosi mõis. Mõisa endises kellatornis on muuseum (Ruusmäe koduloomuuseum).
Küla territooriumile jääb ka Ruusmäe mõisa kalmistu ja looduskaitse all olnud Ruusmäe tamm.
Küla piiresse jääb mitu järve, sealhulgas Ruusmäe järv ja Härmäjärv.
Karula

Karula on küla Valgamaal Valga vallas.
Aastatel 1992–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Karula vallas.
Karula nimi on tekkinud ajaloo käigus esinenud saksakeelsete nimede Karolen/Carolen, Karolle, Carroll ja Carvele eestipäraseks muutmise teel.
Mainland (Orkney)

Mainland (ka "Pomona") on saar Atlandi ookeanis, üks Orkney saartest. Pindala 461 ruutkilomeetrit. Saar on künklik, kõrgus kuni 269 meetrit. Kuulub Suurbritanniale.
Erütropoees

Erütropoees ehk erütrotsütopoees ehk punalibleloome (ladina "erytrocytopoiesis") on punaste vereliblede teke hemopoeetilises koes asuvatest pluripotentsetest tüvirakkudest ja järkjärguline diferentseerumine tuumata punasteks verelibledeks.
Erütropoeesis osalevad mikroelemendid raud, koobalt, tsink ja mangaan. Erütropoeesis omavad suurt tähtsust B6- ja B12-vitamiin. 
Erütropoees allub regulatsioonile üle hemopoeetilise kasvuhormooni – erütropoetiini, mida toodetakse peamiselt neerudes.
Terminoloogia.
Erütrotsütopoees on kantud rahvusvahelisse inimese tsütoloogia ja histoloogia standardsõnavarasse Terminologia Histologica.
Inimestel.
Erütrotsütopoees inimestel toimub diferentseerumata tüvirakkudest luuüdis, nimetatakse ka erütroplastideks, luuüdi vereliistakud omakorda komplekteeritakse arvatavasti megakarüotsüütidest, kuid selle täpne mehhanism pole seni teada.Proerütroblastidel (e noortel erütrotsüütidel) on veel alles hemoglobiini tootmiseks vajalikku ribonukleiinhapet, mis värvumisel on nähtav võrgustikuna. Noored erütrotsüüdid ehk eel-punalibled läbivad retikulotsüütideks arenemisel mitu rakugeneratsiooni, enne kui nad liiguvad luudest vereringesse.
Punaverelibledeks muutuvad punase luuüdirakud (normaalne sisaldus on 20% punasest luuüdist) hakkavad tasapisi (norm täiskasvanul 2 mln/s) täituma hemoglobiiniga.
Erütrotsüütide teket (nii stimulatsioon kui ka inhibeerimine) reguleerib põhiliselt neerudes komplekteeritava glükovalgu hormooni erütropoetiini ringlus. Selle kogus veres suureneb, kui hapniku kogus neerukoes väheneb.
Lisaks mõjutavad punase luuüdi normaalseid funktsioone oluliselt veel ka mitmed mikrotoitained, nagu B12-vitamiin, foolhape ja suure tõenäosusega ka B6-vitamiin, C-vitamiin, B2-vitamiin ja E-vitamiin.
Kristallkingake

Kristallkingake on Tuhkatriinu-loost tuntud kingake, mille Tuhkatriinu ballilt lahkudes maha pillas ning mille järgi prints ta hiljem ära tundis, sest Tuhkatriinu oli ainus, kellele see king jalga läks. Sellest loost on inspireeritud mitmeid filme, mis sellist nime kannavad:
Wilhelm Kress

Wilhelm Kress (29. juuli 1836 Peterburi – 24. veebruar 1913 Viin) oli Austria leidur ja lennunduspioneer, deltaplaani leiutaja.
Kress läks Viini 1873 ja hakkas seal õppima klaverite ehitamist. Ta leiutas seal 1877 deltaplaani. See oli suur saavutus ajal, mil paljud insenerid püüdsid välja töötada õhust raskemaid mootorita õhusõidukeid.
1892 kutsus Viini Inseneride Ühing Kressi avalikku loengut pidama. Seal esitles ta suurt lennumasinamudelit, millel oli kaks propellerit, mis pöörlesid vastassuunas. Valmiskujul pidanuks kumbki propeller olema 3-meetrise läbimõõduga. Lennuki tiibade pindalaks oli ette nähtud 68 m². Propellerid olid piisavalt elastsed, et säilitada koormuse all oma tigujat kuju.
1893 projekteeris Kress suure tiibu lehvitava lennumasina. Selle kere pikkus pidi olema 9,75 meetrit ja tiibade pindala 84 ruutmeetrit. Tiibade lehvitamisel nende nurk muutus, kusjuures kõige kõrgemas asendis oli nende kalle 3° horisontaalsest kõrgemale. Kress avaldas oma projekti 1894. aasta juulis ajakirjas Aeronautics, mille toimetaja Octave Chanute lisas märkuse, et Kressi hinnangud mootori vajaliku võimsuse kohta on täiesti ebaadekvaatsed.
Sajandivahetusel oli ta üks paljudest, kes töötasid mootoriga õhusõiduki kallal. 1900. aastal leiutas ta lennuki juhtimiseks käigukangi, kuid ei patenteerinud seda. Selle patenteeris hoopis Robert Esnault-Pelterie 1907. aastal.
Kressi lennuk Drachenflieger oli ehitatud veepinnalt startimiseks ja vette maandumiseks, sest sel juhul tekitas mis tahes õnnetus nii juhile kui ka lennukile vähem kahju. Sellel oli bensiinimootor ja kolm eri kõrgusel olevat tiiba. Sellel monoplaanil oli suur rõhtne saba ja suured tüürid. Mootor käitas kaht väga suurt vastassuunas pöörlevat propellerit, mis pöörlesid kiirusega 500 p/min. Lennuk oli väga hoolikalt ehitatud, tiivad õige tõstenurga all, ja nähtavasti tugev. Esimese õnnestunud "lennu" tegi see Viini lähedal Wienerwaldsee järvel 1901, kuid see polnud kontrollitud lend nagu vendadel Wrightidel 1903, vaid pigem oli tegu suurte hüpetega. Pikemat kontrollitud lendu ei saanudki sellega teha, sest Daimleri valmistatud 30-hobujõuline mootor oli poole raskem kui Kress oli tellinud ja sai töötada üksnes poole nimivõimsusega, 15 hobujõu ulatuses. Korduvalt on väljendatud arvamust, et kui Drachenfliegeril olnuks korralik mootor ja vee pindpinevuse ületamiseks mõeldud seadis, suutnuks ta lennata. Ühe oma järjekordse lendutõusmiskatse ajal takerdus lennuk järve pinnal ujuvasse prahti ja hävis.
Järgmisel, 1902. aasta suvel ehitas Kress oma lennumasinast uue koopia. Ka see ei lennanud. 1904. aastal viidi see hoiule Viini arsenali.
Lyman Gilmore

Lyman Wiswell Gilmore, Jr. (11. juuni 1874 – 18. veebruar 1951) oli ameerika leidur ja lennunduspioneer. 
Ta väitis, et tõusis õhku oma aurulennukiga 15. mail 1902. Võimalikud tõendid selle lennu kohta on hävinud. Säilinud on fotod tema lennukist, kuid need ei kujuta lennumasinat lendamas.
Karl Jatho

Karl Jatho (3. veebruar 1873 Hannover – 8. detsember 1933 Hannover) oli Saksa lennunduspioneer ja leidur. 
Ta oli esimene inimene, kes tõestatult motoriseeritud lennuvahendil lendas. Lend toimus 18. augustil 1903 24 m² kandepinnaga lennukil "Segel-1". Lennuaparaat oli varustatud Buchet' mootoriga, lendurile oli koht 5 rattaga gondlis. Lennuhüppe pikkus oli umbes 18 meetrit ja lennuk tõusis 1 m kõrgusele maapinnast.
Lõpuks Jatho loobus, märkides: "Hoolimata paljudest pingutustest, ei suuda [ma] teha pikemaid ega kõrgemaid lende. Mootor nõrk." Hiljem hankis ta parema mootori, millega tegi 1909. aastal 60 m pikkusi lende kuni 3–4 m kõrgusel. Pärastpoole asutas Jatho lennukooli ja lennukitehase, aga ilma suurema eduta.
Karl Jatho ei saanud kuulsaks mitmel põhjusel. Esiteks hankis ta alles 30 aastat hiljem, 1933. aastal tõendi lennu toimumise kohta. Teiseks pole tänapäevani selge, kas tema lennuvahend üldse juhitav oli. 1. augustil 1907 kirjutas ajaleht "Hannoverscher Courier", et Jatho töötab nüüdseks juba 12 aastat juhitavate lennuvahendite kallal, aga 19. novembrist 1902 pärineb dokument, millega ametivõimud keeldusid tulemast lennuvahendi ametlikule katsetamisele, ja selles olevatel joonistel puuduvad igasugused juhtimisseadmed.
Jathole ei tule kasuks seegi, et kahel korral on püütud tema lendu korrata tema lennumasina koopiaga. Esimesena püüdis seda teha tema endine assistent Werner Hegge aastal 1933, teine katse toimus aastal 2006. Mõlemad katsed ebaõnnestusid, väidetavasti halva ilma tõttu.
Toni Morrison

Toni Morrison (sünninimi Chloe Anthony Wofford; 18. veebruar 1931 Lorain, Ohio – 5. august 2019 New York) oli afroameerika naiskirjanik, Nobeli kirjandusauhinna laureaat (1993).
Tema esimene romaan "Siniseim silm" ("The Bluest Eye") ilmus 1970. aastal. Kriitikute tunnustatud "Solomoni laul" tõi talle riikliku tähelepanu ja kriitikute auhinna National Book Critics Circle Award.
Morrison on tuntud eeskätt bestselleri "Armas" ("Beloved"; 1987) autorina. Selle teose eest pälvis ta Pulitzeri preemia ja American Book Awardi. Teose põhjal tehti 1998. aastal mängufilm. Tema teiste tuntumate romaanide hulka kuuluvad "Džäss" ("Jazz", 1992) ja "Paradise" (1997), mis moodustavad teosega "Armas" osaliselt seotud triloogia. Tema viimane, üheteistkümnes romaan "God Help the Child" ilmus 2015. aastal.
1993. aastal pälvis ta Nobeli kirjandusauhinna ja temast sai esimene mustanahaline naisnobelist. 2012. aastal pälvis ta Ameerika Ühendriikide Presidendi Vabadusmedali. 2020. aastal võeti ta National Women's Hall of Fame'i liikmeks.
Tema kirjutised on tähelepanuväärsed jutustava laadi, värvikate dialoogide ja detailideni kirjeldatud afroameerika tegelaskujude ja olustiku poolest.
Elukäik.
Morrisoni sünninimi oli Chloe Anthony Wofford. Ta sündis neljalapselise töölispere teise lapsena. Lapsena luges Toni palju, tema lemmikkirjanikud olid Jane Austen ja Lev Tolstoi. Tema isa George Wofford rääkis talle rahvajutte mustanahaliste ühiskonnast (seda jutustamismeetodit kasutab Toni hiljem oma loominguski).
1949. aastal astus ta Howardi ülikooli, kus õppis humanitaarteaduskonnas. Seal vahetas ta oma eesnime Chloe Toniks. Vahetamise põhjuseks pidas ta rasket hääldust. Nimi "Toni" oli tuletatud tema keskmisest nimest Anthony. 1953. aastal sai ta bakalaureusekraadi inglise keeles. 1955. aastal kaitses ta Cornelli ülikoolis magistritöö. Juunis 2005 nimetas Oxfordi ülikool Morrisoni audoktoriks. 
Aastatel 1955–1957 oli ta Texas Southern Universitys õpetaja, hiljem õpetas inglise keelt Howardis. 
1958. aastal abiellus ta Harold Morrisoniga. Neil oli kaks last, paar lahutas abielu 1964. Pärast seda elas ta New Yorgi osariigis Syracuse'i linnas, kus töötas algul õpikutoimetajana. 18 kuud hiljem asus ta tööle New Yorgis asuvasse kirjastusse Random House. 
Toimetajana mängis ta tähtsat rolli afroameerika kirjanduse populariseerimises. Ta toimetas selliste kirjanike nagu Toni Cade Bambara, Angela Davise ja Gayl Jonesi teoseid. Selle kõrvalt õpetas ta New Yorgi Riiklikus Ülikoolis ka inglise keelt. 1984. aastal nimetati ta Albany Ülikooli Albert Schweitzeri õppetooli juhatajaks. Aastail 1989–2006 töötas ta Princetoni Ülikooli humanitaarharu Robert F. Goheeni õppetoolis. 
Hiljem töötas ta ka ajakirja The Nation toimetuses.
Ižma jõgi

Ižma (vene "Ижма" (Ižma), komi "Изьва" (Izva)) on jõgi Komis, Petšora jõe vasakpoolne lisajõgi. 
Jõgi algab Timaani kõrgustikult, voolab valdavalt põhja ning suubub vasakult Petšora jõkke. 
Jõe pikkus on 531 km, valgala 31 000 km².
Ižma jõe ääres asub Sosnogorski linn.
Gerry Mulligan

 
Gerry Mulligan (Gerald Joseph Mulligan; 6. aprillil 1927 New York – 20. jaanuar 1996 Darien, Connecticut) oli Ameerika Ühendriikide saksofonist.
Teda teatakse peamiselt baritonsaksofonistina, ent ta on mänginud ka sopransaksofoni ja klaverit. 
Muusikat hakkas Mulligan kirjutama juba 1944. aastal, kõigepealt Johnny Warringtoni ja Gene Krupa bändidele. Peatselt sai Mulligan Charlie Parkeri tähelepanu osaliseks ning tollal seostati teda ka Claude Thornhilli, Elliot Lawrence'i ja Stan Kentoniga. 
Tõeliselt kuulsaks sai Mulligan pärast kaasalöömist Miles Davise esimesel albumil "Birth of The Cool". Mitmed selle albumi kompositsioonid (teiste seas "Jeru" ja "Venus de Milo") pärinevad Mulligani sulest. Võib öelda, et "Birth of The Cool" andis Mulligani karjäärile tõelise tuule tiibadesse. 
1952. aastal kolis Mulligan Los Angelesse. Koos trompetimängija Chet Bakeriga lõi ta tol ajal tavatu klaverita kvarteti. Kvarteti uudne kõla lõi omaette voolu, mida praegu tuntakse lääneranniku džässina. Hiljem jäigi muusikapublik Mulligani selle terminiga seostama, kuigi mees kolis mõne aasta pärast tagasi idarannikule. 
Californias sattus Mulligan narkoprobleemide küüsi ja kandis ka vanglakaristust. Vanglast naasmise järel lootis saksofonist koostööd Bakeriga jätkata, ent too oli vahepeal siirdunud uutele radadele ja avastanud endas laulja talendi.
New Yorki tagasi pöördunud, leidis Mulligan oma kvartetile uue liikme, tromboonimängija Bob Brookmeyeri, kelle mängustiil oli küll Bakeri omast tunduvalt erinev, kuid kes sellegipoolest Mulligani klaverita kvartetti hästi sobis. Selle koosseisu parimaks albumiks peetakse 1954. aasta Pariisi-kontserdi salvestist. 
1950. aastatel mängis Mulligan veel mitmes vähem tuntud koosseisus. Koostöö trompetist Art Farmeriga viis mõnede kriitikute arvates Mulligani parima albumi "What is There to Say" sünnini. 
1950. aastate lõpus salvestas Mulligan kaks albumit altsaksofonist Paul Desmondiga. Kui Desmond Dave Brubecki kvartetist lahkus, asus tema kohale just nimelt Mulligan. Erinevatel turneedel oli aga Dave Brubecki bändi kummalisel kombel alati nimetatud trioks ning Mulligani nende külalisesinejaks. Üks tuntumaid nimesid, kellega Mulligan koostööd tegi, oli legendaarne pianist Thelonious Monk. 
Mulligani hilisem karjäär oli vähemalt sama eklektiline. Enim tõstetakse esile tema plaati "Dream a Little Dream", kus Mulligan oma kvartetiga mängis nii standardeid kui originaalloomingut. 
Äramärkimist väärib bossanoovaalbum "Paraiso", kus teeb kaasa Brasiilia laulja Jane Duboc. 
Tema viimane album "Dragonfly" siirdus džäss-"fusion"'i radadele; sellel tegid kaasa sellised "fusion"-muusikuid nagu Grover Washington ja Dave Samuels.
Gerry Mulligan suri põlveoperatsiooni tüsistuste tagajärjel 1996. aasta jaanuaris.
Agitatsioon

Agitatsioon (ladina "agitatio" 'ärgitus') on agitaatorite tegevus; ühiskondliku ideoloogia või liikumise tuline toetamine eeskätt selliste poliitiliste vahendite ja sütitavate üritustega, nagu loosungid, üleskutsed, kõned, ässitustöö ja muu ägedam kihutustöö ehk propaganda, mille eesmärk ei piirdu agitaatori ideedele poolehoidjate leidmisega, vaid eeldab ka poolehoidjate tegevussekaasamist ja inimrühma/de toimimapanekut just agitaatorile vajalikul moel.
Muinasajal nimetati agitaatoriteks sõjavankrite juhte. Uuel ajal, eriti 17. sajandi Suurbritannias nimetati agitaatoriteks sõdurite eestkõnelejaid.
Vasakäärmuslikud liikumised käsitlesid agitatsiooni alati käsikäes propagandaga ("agitprop").
Kommunistid eesotsas Vladimir Uljanoviga hakkasid 20. sajandi algul agitaatorit propagandistist eristama tegevuse kvaliteedi ja kvantiteedi järgi: agitaator levitas rahvamassile ainult üht ideed, kuna propagandist külvas neid hulgi (ideoloogiline töö massidega). Seda küsimust põhjalikumalt käsitlevas raamatus "Mida teha?" (1902) arutles Uljanov üksikasjalikult revolutsionääride hästi korraldatud grupeeringu väljavaateid võimu haaramiseks infiltratsioonitaktika ja legaalse strateegia kombineerimise abil.
Hilisemate tõlgitsuste järgi käsitatakse agitatsiooni sageli lihtviisiliselt kui propaganda räigemat, vastupanu ja mässu õhutavat vormi.
Chet Baker

Chet Baker (õieti Chesney Henry Baker Jr; 23. detsember 1929 – 13. mai 1988) oli ameerika muusik. 
Chet Baker sündis Oklahoma osariigis. Juba lapsepõlves võttis ta osa lauluvõistlustest ja laulis kirikukooris. Esimene tutvus puhkpillidega sündis tänu isale, kes tõi koju trombooni, ent kuna see instrument käis noorele Chetile esialgu üle jõu, asendas selle trompetiga. Esimesed muusikateadmised sai Baker Glendale'i keskkoolist, ent hilisemas elus mängis suuremalt jaolt kuulmise järgi. 
1946. aastal lahkus Baker koolist ning ta mobiliseeriti sõjaväkke. Kaks aastat hiljem alustas ta muusikateooria- ja harmooniaõpinguid Los Angeleses El Camino College'is, mille peagi pooleli jättis. 1950. aastal võeti Baker uuesti sõjaväkke, ent sai sealt vabastuse ning võimaluse jätkata oma eluteed professionaalse muusikuna. 
Muusikukarjääri alguses mängis Chet Baker Vido Musso ja Stan Getzi ansamblites. Murranguline aeg Bakeri jaoks oli 1952. aasta kevad, mil tal õnnestus Los Angeleses Tiffany Club'is mängida koos altsaksofonisti Charlie Parkeriga. Umbes samal ajal ühines Baker Gerry Mulligani klaverita kvartetiga, mis pälvis tollal suurt tähelepanu. 
Gerry Mulligani kvarteti tegutsemisaeg jäi lühikeseks, sest ansambli juht sattus 1953. aastal vanglasse seotuse tõttu narkoäriga. Peagi lõi Baker omaenda kvarteti, milles mängisid Russ Freeman klaverit, Red Mitchell bassi ja Bobby White trumme. Kvartett leidis ajakirjade DownBeat ja Metronome poolt korduvalt tunnustust.
1954. aastast alates tuntakse Chet Bakerit peamiselt kui lauljat. Tema album "Chet Baker Sings" tekitas džässipubliku seas vastakaid arvamusi, ent laulmise juurde Baker jäigi. 1955. aastal esines Baker filmis "Hell's Horizon". Samal aastal loobus ta stuudiolepingust ja viibis kaheksa kuud Euroopa-turneel. USA-sse naasnult lõi ta kvinteti, kuhu kuulusid ka saksofonist Phil Urso ja pianist Bobby Timmons. 1956. aasta juulis salvestas see ansambel albumi "Chet Baker &amp; Crew". 
1959. aastal kolis Baker Itaaliasse. Heroiinisõltuvusega oli ta võidelnud juba 1950. aastatel, ent alles 1960. aastatel hakkas see ohustama tema muusikukarjääri. 1960. aasta suvel arreteerisid Itaalia võimud Bakeri ning ta veetis ligi poolteist aastat trellide taga. 1960. aastate algul elas Baker mitmel pool Euroopas (Prantsusmaal, Saksamaal, Inglismaal, Hispaanias), ühtlasi oli see aeg, mil teda korduvalt arreteeriti ja ühest riigist teise saadeti. 1964. aastal pöördus Baker tagasi Ameerikasse ning mängis New Yorgis ja Los Angeleses, olles vahetanud trompeti mõneks ajaks flüügelhorni vastu. Tollest perioodist pärinevad mitmed suurepärased albumid. 
1960. aastate lõpul algasid Bakeri probleemid hambumusega. Asi läks niivõrd hulluks, et ta pidi hakkama kasutama hambaproteese ning 1970. aastateks oli ta juba trompetimängu lõpetanud. 1973. aasta novembris tegi metadoonasendusraviga oma uimastisõltuvuse kontrolli alla saanud Baker "comeback"'i ühes New Yorgi klubis. Sel kümnendil käis Baker veel mitmel ringreisil Euroopas.
Chet Bakeri diskograafia on suur, ent ebaühtlase tasemega. Osaliselt on see seotud tema sõltuvusprobleemide ja pideva rahapuudusega.
Prognoos

Prognoosiks (kreeka sõnast "prognōsis" 'etteteadmine') nimetatakse ennustust, mis on saadud enam-vähem usaldatavaks peetaval meetodil.
Omniva

Aktsiaselts Eesti Post on Eesti suurim postiteenuste ettevõte ja ühtlasi rahvusvaheline logistikaettevõte. Eesti Post kuulub täielikult Eesti riigile, kuuludes Regionaal- ja Põllumajandusministeeriumi haldusalasse. Alates juunist 2014 on Eesti Post koondanud enamiku oma teenuseid Eestis ja välismaal kaubamärgi Omniva alla.
Eesti Post on varem Eesti aladel tegutsenud riikliku postiteenistuse järeltulija, seepärast kuulus Eesti Postile enne Eesti postituru avamist postiteenuste monopol. Praegugi on sel ulatuslikele kärbetele vaatamata Eesti tihedaim teenindusvõrk. 2011. aasta augusti seisuga kuulus teenindusvõrku 398 postiasutust. 1997. aastal võttis valitsus vastu korralduse, mille alusel kujundati senine riigiettevõte Eesti Post, ümber aktsiaseltsiks Eesti Post. 2021. aasta novembri seisuga oli Eesti Postil 265 postkontorit või postipunkti, millest 187 asusid maapiirkondades. 2022. aasta novembriks jääb alles 182 postkontorit ja postipunkti.
Eesti Post pakub posti-, logistika- ja infologistikateenuseid, sealhulgas rahvusvahelisi ja riigisiseseid kullerteenuseid. Oma teenindusvõrgu kaudu vahendab firma koostöös teiste ettevõtetega muidki teenuseid, näiteks tehakse koostööd pankade (SEB), kiirlaenufirmade (Credit24) ja rahaülekandefirmadega (Western Union).
AS Eesti Post on PostEuropi (1994), Eesti Infotehnoloogia ja Telekommunikatsiooni Liidu ning Balti Postiliidu (1994) liige. Eesti Vabariik on Ülemaailmse Postiliidu liige (1922, liikmestaatus taastati 1992).
Ajalugu.
Varasem ajalugu.
Riikliku postiteenuse järglasena võib Eesti Post oma ajalugu jälgida kuni 1636. aastal asutatud Rootsi riikliku postisüsteemini, mis juurutati Eesti- ja Liivimaal 1638. aastal kuninganna Kristiina eestkostevalitsuse postimääruse alusel.
Enne 1917. aastat oli Eesti Vabariigi territooriumil 157 postiasutust, lisaks kolm iseseisvat riigi telefonikeskjaama.
25. veebruaril 1918 võtsid Saksa okupatsioonivõimud Tallinna postkontori üle ja likvideerisid senise postisüsteemi.
Esimesed Eesti postmargid ilmusid müügile 22. novembril 1918 – lillemuster (5 kopikat) ja 30. novembril lillemuster (15 kopikat).
Postimuuseum.
20. mail 1935 loodi Eesti Postimuuseum, mis suleti aga 1947 ja varad anti üle Ajaloomuuseumile, kust osad varad jõudsid ka Leningradi A. S. Popovi nimelisse Side Keskmuuseumi. 1994. aastal taastas Eesti Post Tartu Postkontori struktuuris Postimuuseumi. Alates 2009. aastast allub Eesti Postimuuseum Eesti Rahva Muuseumile ja selle nimi on Eesti Rahva Muuseumi Postimuuseum.
Majandusnäitajad.
Käive oli 2019. aastal 126,3 mln eurot ja kahjum 3,2 mln eurot.
Tütarettevõtted.
Kontserni kuuluvad emaettevõttena AS Eesti Post ning tütarettevõtetena Eestis Maksekeskus AS ja Finbite OÜ, Leedus Omniva LT UAB ja Lätis Omniva SIA. Samuti kuulub sinna sidusettevõte Post11 OÜ.
Eesti Posti kontserni kuulus varem tütarettevõtetena ka AS Eesti Elektronpost, kus AS Eesti Post osalus moodustas 50,86%, ning Eesti E-arvete Keskus OÜ, mis alustas tegevust 3. juunil 2009. AS-ile Eesti Elektronpost kuulus omakorda osa firmast Kasahstani Elektronpost.
Klassikaline filoloogia

Klassikaline filoloogia on kõiki Vana-Kreeka ja Vana-Rooma kultuuri aspekte uuriv teadusharu. See hõlmab keelt (vanakreeka, ladina), kirjandust, ajalugu, kunsti jms.
Eestis tegeleb klassikalise filoloogia uurimise ja õpetamisega klassikalise filoloogia osakond, mis kuulub 1. jaanuarist 2015 Tartu Ülikooli maailma keelte ja kultuuride instituudi koosseisu. Varem kuulus see germaani, romaani ja slaavi filoloogia instituudi koosseisu.