Ühisõpe

Ühisõpe (inglise keeles "cooperating learning") on õpe, mis keskendub õpilaste koostööle väikestes rühmades. Õpilaste eesmärgid võivad olla struktureeritud koostöö, võistluslikkuse või individuaalse pingutuse edendamisele. Õpilasi hinnatakse ja neile jagatakse tunnustust kogu rühma soorituse põhjal.
Ajalugu.
Ühisõpe pärineb sadade ja isegi tuhandete aastate tagant, aga lähemalt hakati seda uurima alles 1960. aastatel. Sestpeale on see äratanud palju tähelepanu. 1960. aastate keskel andsid ühisõppe uurimisse suure panuse vennad ja Roger Johnson Minnesota Ülikoolis. Koos rajasid nad Cooperative Learning Centeri. Oma osa ühisõppe edendamisse on andnud ka teadlased David DeVries ja Keith Edwards Johns Hopkinsi Ülikoolist, Sholmo ja Yael Sharan Iisraelist, Robert Slavin, Spencer Kagan ja Donald Dansereau.
Meetodid.
Aastate jooksul on välja töötatud mitmesuguseid meetodeid, mis on jaotatud kahte kategooriasse: 
Struktureeritud rühmaõppe meetodid.
Õpilaste meeskondlikud saavutusrühmad (STAD).
Õpilaste meeskondlikke saavutusrühmasid kasutatakse nii matemaatika, keeleõppe kui ka sotsiaalteaduste puhul. Seda meetodit kasutatakse kindlate eesmärkide õpetamiseks nagu näiteks matemaatilised tehted ja teaduslikud faktid. 
Õpilaste meeskondlike saavutusrühmade meetod koosneb neljast etapist:
Meeskondade turniirid (TGT).
Meeskondade turniiride meetod kasutab samasugust lähenemist nagu õpilaste meeskondlike saavutusrühmade meetod, selle erinevusega, et testid on asendatud iganädalaste turniiridega, mille puhul ei kasutata sama punktide jagamis süsteemi. 
Meeskondade turniiride süsteem koosneb samuti neljast etapist:
Ühine lugemine ja kirjutamine (CIRC).
Ühise lugemise ja kirjutamise meetodi töötas välja Robert Slavin. Seda kasutatakse lugema ja kirjutama õpetamiseks algkooli vanemates klassides. 
Klass on jaotatud kaheks: tugevamateks ning nõrgemateks lugejateks. Selle jaotuse põhjal jagatakse õpilased rühmadesse, mis koosnevad kahest paarist ehk kokku neljast liikmest. Kaks tugevamat ning kaks nõrgemat lugejat. Paaridele antakse erinevad lugemisülesanded vastavalt nende võimetele. Kuigi paarid töötavad erinevate materjalidega, siis tugevam paar aitab õppida ja aru saada ka nõrgemal paaril. Nädala lõpus tehakse töö tekstist arusaamise peale. Iga rühma liikme punkti liidetakse kokku ning see moodustab suure osa nädala punktidest. Õpetaja jagab ka lugemisülesandeid korra nädalas ning õpilased peavad iga kahe nädala tagant esitama õpetajale raamatu kokkuvõtte ning ka selle eest saavad rühma liikmed punkte. 
Informaalsed rühmaõppe meetodid.
Mosaiikmõistatus II ("Jigsaw II").
Mosaiikmõistatuse meetod oli algselt välja töötatud Elliot Aronsoni ja tema kolleegide poolt 1978. aastal, aga 1994. aastal Robert Slavin uuendas seda, kasutades Aronsoni tehnnnikat. Mosaiikmõistatuse meetodit kasutatakse põhiliselt sotsiaalteadustes ja teistes ainetes, kus oluline on tekstipõhine õpe.
Mosaiikmõistatus II meetod koosned viiest etapist:
Üheskoos õppimine ("learning together").
David Johnson ja Roger Johnson töötasid välja üheskoos õppimise meetodi mudeli. Seda meetodit iseloomustavad viis ühisõppe elementi. Õpilased töötavad töölehtetega 4- või 5-liikmelistes rühmades. Rühmad esitavad iga töölehe ühiselt ning vastavalt rühma panusele saadakse autasu või muu preemia. Meetod keskendub meeskonnatööle ja arutelule, kuidas sujub rühma koostöö.
Rühma uurimus ("group investigation").
Rühma uurimuse meetodi töötasid välja Shlomo Sharan ja Yael Sharan 1922. aastal. 
Rühma uurimus koosneb kuuest etapist: