tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Tenno (Trento)

Tenno (kohalikus murdes: "Tem", saksa: "Tinnebach" või "Thenn") on vald "(comune)" Trento provintsis Põhja-Itaalias, paiknedes umbes 30 km Trentost edelas. 2004. aasta 31. detsembri seisuga elas seal 1823 inimest ja valla pindala on 28,3 km².
Tenno vallas on "frazioni" (alljaotused, peamiselt külad ja asundused) Gavazzo, Cologna, Ville del Monte ja Pranzo.
Tenno külgneb järgmiste valdadega: Comano Terme, Fiavè, Arco, Ledro ja Riva del Garda.
Tenno vallas on kosk Cascate del Varone.
Tenno võõrustab iga-aastast suvefestivali "Quarta d'Agosto" (Augusti neljas), millega Colognas tähistatakse augusti neljandat pühapäeva.
Terragnolo

Terragnolo (tsimbri: "Leimtal") on vald "(comune)" Trento provintsis Põhja-Itaalias, paiknedes umbes 20 km Trentost lõunas. 
Terragnolo külgneb järgmiste valdadega: Folgaria, Rovereto, Trambileno, Laghi ja Posina.
Terzolas

Terzolas (saksa: "Knappendorf", "Terzels" või "Tertzeleis", ladiini: "Tergiolàs") on vald "(comune)" Trento provintsis Põhja-Itaalias, paiknedes umbes 35 km Trentost loodes. 2004. aasta 31. detsembri seisuga elas seal 578 inimest ja valla pindala on 5,4 km².
Terzolas külgneb järgmiste valdadega: Malé, Caldes ja Cles.
Kiirsortimine

Kiirsortimine (ka kiirmeetod, Hoare'i meetod) on tõhus jaga-ja-valitse põhimõttel sortimisalgoritm. Selle töötas välja Tony Hoare 1959. aastal  ja avaldas 1961. aastal. Algoritm on ka tänapäeval laialdaselt kasutuses. Hästi teostatuna on see umbes kaks kuni kolm korda kiirem oma peamistest alternatiividest, mestimissortimisest ja kuhjasortimisest.
Kiirsortimine on võrdlussortimise algoritm, millega on võimalik sortida mis tahes elemente, millel on defineeritud "vähem kui" seos (formaalselt täielik järjestus). Efektiivses teostuses ei ole tegu stabiilse sortimisalgoritmiga, mis tähendab, et võrdsete elementide omavaheline järjestus võib muutuda. Kiirsortimine saab toimuda kohapeal (ilma massiivi kopeerimata) ja selle mäluvajadus on väike.
Toivo Peäske

Toivo Peäske (sündinud 1. detsembril 1945) on eesti pianist ja muusikapedagoog.
1965. aastal lõpetas ta Tallinna Muusikakeskkooli klaveri erialal Anna Klasi õpilasena. 1970. aastal lõpetas ta Tallinna Riikliku Konservatooriumi klaveri erialal Ada Kuuseoksa klassis. Aastatel 1973–1975 täiendas end Leningradi konservatooriumis kammeransambli assistentuur-stažuuris professor Tamara Fiedleri klassis.
Aastatel 1966–1971 oli Tallinna Riikliku Konservatooriumi kontsertmeister, 1969. aastast ühtlasi Tallinna Muusikakeskkooli klaveriõpetaja. 1972. aastast töötas ta Tallinna Riiklikus Konservatooriumis üldklaveri õpetajana, 1975. aastast kammeransambli õppejõuna, 1989. aastast oli dotsent.
1974. aastast on mänginud koos Nata-Ly Sakkosega Tallinna Klaveriduos.
2002. aastast on ta Rakvere Muusikakooli direktor.
Isiklikku.
Tema isa oli flötist Elmar Peäske. Tema vend on flötist Raivo Peäske. Tema abikaasa on viiuldaja Tiiu Peäske.
Helve Võsamäe

Helve Võsamäe (16. jaanuar 1938 – 27. detsember 2017) oli eesti raadioajakirjanik.
Võsamäe lapsepõlvekodu oli Tallinnas. 1961. aastal lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli eesti filoloogina. Samal aastal asus ta tööle Eesti Raadiosse, kus töötas 44 aastat.
Aastatel 1975–1985 tegi ta saatesarja "Muusikaline tund. Õige valik" koos Edgar Selbergiga, 1996–2005 oli ta Eesti Raadio arhiivitoimetaja.
1999. aastal pälvis ta Eesti Raadio elutööpreemia.
Kalevi kolhoos

Kalevi kolhoose oli Eestis mitu:
Lapsendamine

Lapsendamine ehk adopteerimine on protsess, mille käigus isik võtab endale vanemlikud õigused ja kohustused teise isiku (tavaliselt lapse) üle. Üldiselt kantakse selle käigus bioloogilistelt vanematelt või eestkostjalt uu(t)ele vanema(te)le jäädavalt ja pöördumatult kõik juriidilised õigused ja kohustused lapsendatava suhtes.
Eesti.
Lapsendamine on õiguslik toiming, mis loob lapsendaja ja lapsendatu vahel vanema ja lapse vahelised õigused ja kohustused. Lapsendamine on tähtajatu ega saa olla seotud tingimustega. Lapsendamist reguleerib perekonnaseadus. 
Lapsendamisega tekivad lapsendaja ja lapsendatu vahel samad õigused ning kohustused, mis bioloogilise lapse sünnil. Lapsendada võib ainult lapse huve silmas pidades ja siis, kui on alust arvata, et lapsendaja ja lapse vahel tekib vanema ja lapse suhe. Vähemalt 10-aastast last saab lapsendada vaid lapse enda nõusolekul. Kui lapsendatakse nooremat kui 10-aastast last, siis selgitatakse välja ka tema arvamus.
Lapsendamise ja hooldusvanemaks olemise vahe. Lapsendada saab ainult neid lapsi, kelle bioloogilistelt vanematelt on vanemlikud õigused (hooldusõigus) täielikult ära võetud. Hooldusperre lähevad lapsed tihti siis, kui kohus on vanemate hooldusõigust ajutiselt piiranud või selle peatanud. Hooldusperes oleva lapse seaduslik eestkostja on elukohajärgne kohalik omavalitsus (konkreetsemalt lastekaitsetöötaja), kellega tuleb perel kooskõlastada kõik lapse elus toimuvad suuremad otsused (kooli valik, välismaale reisimine, haiglaravi jne). Kui bioloogilised vanemad likvideerivad probleemid, mille tõttu neilt laste hooldusõigus ära võeti, siis läheb laps hooldusperest koju tagasi. Hoolduspere peab olema valmis selleks, et laps võib nende juures elada ajutiselt või jääda alatiseks. Lapsendamine seevastu on lõplik ja pöördumatu. Lapsendamise hetkest on lapsel juriidiliselt kõik sidemed bioloogilise perega lõpetatud. 
Lapsendada saab orbu; last, kelle vanem on andnud nõusoleku lapsendamiseks; last, kelle vanematelt on vanema õigused ära võetud; last, kelle vanemad on tunnistatud teadmata kadunuks.
Lapsendajale esitatavad nõuded: lapsendaja peab olema vähemalt 25-aastane isik, kelle teovõimet ei ole piiratud; abielus olevad isikud lapsendavad ühiselt, erandina võib lapsendada üksi, kui teise abikaasa teovõime on piiratud; lapsendajaks võib olla ka üksikisik.
Satoshi Nakamoto

Satoshi Nakamoto (jaapani keeles 中本哲史 "Nakamoto Satoshi") on varjunimi, mida kasutab krüptovaluuta "bitcoin" ja selle etalonteostuse loonud anonüümne isik või isikute rühm. 
Nakamoto ise on väitnud ennast olevat 5. aprillil 1975 sündinud ja Jaapanis elava mehe, kuid spekulatsioonid tema tegeliku isiku ümber on üldiselt siiski keskendunud Ameerika Ühendriikides ja Euroopas elavatele krüptograafidele ja arvutiteadlastele; ühena neist on mainitud ka eesti arvutiteadlast Helger Lipmaad.
Kustavi vald

Kustavi on vald Soomes Päris-Soome maakonnas.
Mynämäki vald

Mynämäki on vald Soomes Päris-Soome maakonnas.
Pyhäranta vald

Pyhäranta on vald Soomes Päris-Soome maakonnas.
Greinert

Greinert (varem ka Grünert) on Volmarist pärit käsitöölise ja literaadisuguvõsa.
Ajalugu.
Greinertite suguvõsaliin algab XIX sajandi algul Volmaris elanud Günther Greinertiga, kes oli ametilt sadulsepp. Tema poeg mölder Nikolaus Greinert (1825−1906) siirdus elama Tarvastusse. Suguvõsast võrsus mitu vaimulikku.
Haapsalu Kalakombinaat

Haapsalu Kalakombinaat (aastatel 1973–1978 Haapsalu Eksperimentaalne Kalakombinaat) oli aastatel 1946–1978 Haapsalus tegutsenud kombinaat. Kombinaat töötas Krimmi holmil Uussadamas, Uus-Sadama tänav 25 ning tegeles kalakasvatuse ja kalatöötlemisega.
Ülevaade.
Kombinaat tegeles vääriskalavarude suurendamisega ning kombinaadile kuulus kalatöötlemistehas Haapsalus, kalakasvatuse ja -töötlemise tehas Hara külas, Sindi kalakasvatusmajand ja Vagula järve ääres asunud noorkalakasvatus.
Kombinaadil oli konservitööstus ja 300-tonnise mahutavusega külmutushoone. Sealseid konserve eksporditi ka teistesse liiduvabariikidesse ja värske kalaga varustati näiteks Moskvat. Lisaks rajas kombinaat Virtsu ostupunkti, millest hiljem sai eraldiseisev Virtsu Kalatööstus.
Kalakasvatus 1970. aastatel.
Haapsalu Eksperimentaalne Kalakombinaat oli esimene kalade kasvatamisega tegelenud asutus Läänemaal (tsaariajal ja vabariigi ajal Läänemaal kalu ei kasvatatud). Kombinaat alustas kasvatust 1973. aastal Hara lahes ja Vööla meres asunud sumpades.
1970. aastate keskpaigas hakati katsetama tiikides ja basseinides kala kasvatamist. Haras asunud kalavastuvõtupunkti ja töötlemistsehhi juurde rajati veekogud pindalaga 0,24 hektarit (võimsus projekti järgi 10 tonni vikerforelli) ja Vööla mere lähedusse hakati lisaks rajama suuremat tiigikasvandust (võimsuseks 40 tonni karpkala). Sellest ehitati aga välja vaid kaks muldtiiki (7 hektarit ja 3 hektarit). Basseinide veega varustamine põhines puhtalt merevee pumpamisel ja neis üritati esialgu kasvatada vikerforelli, hiljem ka besterit. Tiikides kasvatati karpkala ja katsetati ka siia vastsete kasvatamisega, kuid see ebaõnnestus (sügisel ei tabatud tiigist ainsatki noorsiiga).
Kombinaadi tegevuse lõpetamine.
Haapsalu Eksperimentaalne Kalakombinaat likvideeriti Eesti NSV Ministrite Nõukogu määruse nr 442 (26.12.1978) alusel alates 1979. aasta 1. jaanuarist. Eesti NSV Ministrite Nõukogu Kalamajanduse Valitsuse käskkirjaga nr 316 (29.12.1978) kanti kombinaadi varad kalurikolhoosi "Lääne Kalur" bilanssi. Kalurikolhoos jätkas muuhulgas 1980. aastatel ka kalakasvatusega Haras (kuni see 1985. aastal lõpetati seoses sellega, et Rohuküla sadam sai kolhoosi peamiseks kasvatuskohaks).
Piirkond tänapäeval.
Ka 1990. aastatel jätkus Krimmi holmil endise kalakombinaadi hoonetes kalatööstusega seotud tegevus, kuid 2000. aastate keskpaigas lõpetas töö viimane Krimmi holmil tegutsenud kalatööstus. Sealsed maad osteti kinnisvara arendamise eesmärgil, kuid 2000. aastate lõpus aset leidnud majandussurutise tõttu plaanid ei realiseerunud ja Krimmi holmil paiknevad varemed lagunevad edasi.
Heinrich Schliemanni gümnaasium

Berliini Heinrich Schliemanni gümnaasium ("Heinrich-Schliemann-Gymnasium") on gümnaasium Berliinis Prenzlauer Bergis aadressil Dunckerstraße 64.
Aastal 1864 asutati Luisenstadti gümnaasium 1836. aastal rajatud Luisenstadti reaalkooli baasil. Aastal 1928 sai see Heinrich Schliemanni nime. Praegune kool peab end selle kooli järglaseks. 
2007/08. õppeaastal oli koolis 837 õpilast ja 57 õpetajat.
Ajalugu.
Gümnaasium avati 10. oktoobril 1864, kui Berliini võimud olid linna rahvaarvu suure kasvu tõttu otsustanud rajada uusi keskkoole ja olemasolevaid laiendada. Õppetööd alustati 86 õpilasega. Õppeaastal 1880/81 oli õpilasi 587 ja õpilaste arv kasvas hiljemgi. 
Luisenstadti gümnaasium asus algul Luisenstadtis Brandenburgstraßel (praegu Lobeckstraße) Oranienstraße lähedal Kreuzbergi linnaosas, hiljem lääne pool aadressil Gleimstraße 49, kus praegu tegutseb Falkplatzi kool. Esimene hoone hävis Teises maailmasõjas.
Rektor Paul Hildebrandt (jaanuar 1925 – detsember 1932) ettepanekul sai kool 20. novembril 1928 Heinrich Schliemanni nime (Heinrich Schliemanni kool). Hildebrandt moderniseeris kooli ning tugevdas selle humanitaarset kallakut. Samas majas hakkas tööle ka reaalgümnaasium. Järgmine rektor 
Fritz Plagemann vallandati 1933 juudi päritolu tõttu. Aastal 1938 anti koolile Heinrich Schliemanni gümnaasiumi nimi. Aastal 1939 nimetati kool ümber Horst Wesseli gümnaasiumiks. Samal aastal viidi kool üle Carmen-Sylva-Straßele (praegu Erich-Weinert-Straße), aga õppetöö hakkas toimuma väljaspool Berliini. 1. septembril 1945 alustas kool tööd jälle vana nime all Gleimstraße hoones. Vahepealse koolijuhataja Falki asemele tuli 1946. aastal tagasi rektor Plagemann, kes juhatas kooli 1951. aastani ja tegi sellest tunnustatud kooli. Järk-järgult muudeti see laiendatud keskkooliks vanade ja uute keelte eriklassidega. Aastal 1953 viidi kool üle hoonesse Greifswalder Straße 25. Aastal 1969 liideti kooliga Karl Friedrich Schinkeli laiendatud keskkool, mille rektor Richard oli 1962. aastast juhtinud mõlemat kooli ning jäi koolijuhiks 1979. aastani. Aastal 1973 koliti uushoonesse Conrad-Blenkle-Straße 52. Järgmine koolijuht oli proua Stoppe, kes pärast Mitte 2. laiendatud keskkooli jagunemist 1983 võttis vanade keelte eriklassid Heinrich Schliemanni laiendatud keskkooli. See oli üks üheksast Saksa DV koolist, kus õpetati vanu keeli. 
1991/92. õppeaastaks saadeti kõik Ida-Berliini vanad koolid laiali. Koolihoones Dunckerstraße 64 avati keeltekallakuga Prenzlauer Bergi 4. gümnaasium Silvia Saleckeri juhtimisel. Sinna läksid üle Schliemanni kooli õpilased ja osa õpetajaid. 12. mail 1992 sai kool nimeks Heinrich Schliemanni gümnaasium ning 15. juunil 1992 anti koolile pidulikult nimeks Heinrich Schliemanni kool (gümnaasium). 21. oktoobril 1994 avati Schliemanni monument, mis koosneb kahest liivakivist steelist Christa Sammleri reljeefidega. 1993/94. õppeaastaks rajati vanade keelte haru. 2013/14. õppeaastast on kooli nimi Heinrich Schliemanni gümnaasium. Vana koolihoone kõrvale on rajatud loodusainete hoone, millel on muinsuskaitselistel kaalutlustel punastest kividest viilkatus.
Kahvelkuunar

Kahvelkuunar on kahveltaglasega kuunar s.t vähemalt kahemastiline purjelaev.
Lääne- ja Põhjamere kohalikku rannasõidukuunarit tuntakse ka nime all kaljas
Kuivdokk

Kuivdokk on ehitis (dokk), mille põhiosa on varjaga (dokivari) suletav veetihe bassein ehk dokikamber. Dokkimiseks tuuakse laev kambrisse, dokivari suletakse ja vesi pumbatakse kambrist välja. Laev jääb kuivale, toetudes dokikambri põhjale paigaldatud alustugedele ehk kiilplokkidele. 1980. aastail oli suurim 970 m pikk ja 100 m lai sügavusega 14,5 m Jaapanis 1972. aastal valminud kuivdokk, mis oli kavandatud, et ehitada laevu dedveidiga kuni miljon tonni.
Leidub ka selliseid kuivdokke, millesse pärast dokivarja sulgemist pumbatakse vett juurde ning veepinna tõustes tõmmatakse laev sissesõidukanali kõrvale veekogu tavalisest tasemest kõrgemal asuva astangu kohale, kus on alustoed, millele laev vee dokist väljalaskmisel laskub. Niisugust dokki nimetatakse täidetavaks kuivdokiks.
Eestile lähimad kuivdokid on Helsingi lähedal Suomenlinnas ja Liepājas Tosmare laevatehases.
Ašminta

Ašminta on küla Leedus Prienai rajoonis, Ašminta valla keskus. Ašminta asub rajoonikeskusest Prienaist 6 kilomeetrit põhja pool.
Ašmintas on postkontor ja algkool, seal asub ka noorte vaba aja veetmiseks mõeldud saal. Vaatamisväärsuseks on sealne aastal 1933 valminud katoliku kirik.
Küla nimi tuleneb seal voolava Ošvenčia oja nimest. Esimest korda mainiti seda kirjalikes allikates aastal 1609, mil Prienai ja Balbieriškise omanik G. Horvath andis sealse mõisa ja veidi maad kirikule. Algselt kasutati asula kohta nimekujusid Paašvinta või Paašminta. Sealsel mõisal on olnud palju erinevaid omanikke, praegune peahoone (tänapäeval asub seal koolimaja), vesiveski ja park rajati siis, kui selle omanikuks olid Müllerid. Teise maailmasõja ajal tegutsesid külas ja selle ümbruskonnas Leedu metsavennad.
Joseph-Louis Lagrange

Joseph-Louis Lagrange (sünninimega Giuseppe Lodovico Lagrangia; 25. jaanuar 1736 Torino – 10. aprill 1813 Pariis) oli Itaalia valgustusajastu matemaatik ja astronoom. Ta andis teadusse märkimisväärse panuse matemaatilise analüüsi, arvuteooria ning klassikalise ja taevamehaanika alal.
25. eluaastal loeti teda tänu lainete levimise ning kõverate ekstreemumi kohta käivate artiklite kirjutamise eest juba üheks olulisemaks elavaks matemaatikuks ja füüsikuks. 1780. aastatel ilmus kahes köites tema käsitlus analüütilisest mehaanikast, "Mécanique analytique", mis oli aluseks tema hilisemale tööle selles valdkonnas. Tegemist oli kõige ulatuslikuma käsitlusega klassikalise mehaanika kohta pärast Isaac Newtoni 1687. aasta teost "Philosophiæ Naturalis Principia Mathematica", mida peetakse kogu klassikalise mehaanika alustekstiks. Langrange'i saavutuste hulka kuuluvad veel Lagrange'i punktide avastamine ja töö diferentsiaalarvutuse valdkonnas.
1766. aastal sai temast Leonhard Euleri ja Jean le Rond d'Alembert soovitusel Berliini Preisi Teaduste Akadeemia matemaatika teaduskonna direktor. 1787. aastal kolis ta Berliinist Pariisi, kus elas elu lõpuni, ja sai Prantsuse Teaduste Akadeemia liikmeks.
Mälestuse jäävustamine.
Tema järgi on nimetatud asteroid 1006 Lagrangea, tänav Pariisi 5. ringkonnas ja Torinos ning kuukraater Lagrange.
Tema nimi on koos 72 Prantsuse teadlase, inseneri ja matemaatiku nimega graveeritud Eiffeli tornile.
Gustav Magnuse fond

Gustav Magnuse fond ("Gustav-Magnus-Stiftung") oli Berliini ülikooli filosoofiateaduskonna hallatav fond, millele pani aluse Heinrich Gustav Magnuse lese 60 000 marga (2013. aasta ostujõuekvivalent umbes 330 000 eurot) suurune annetus ülikoolile. Kapitali suurus oli hiljem 76 600 marka. Intressidest maksti igal aastal kahele suurepärasele vaesele matemaatika või loodusteaduste üliõpilasele 1200 marka. 
Statuudi kavandas ja viis läbi Karl Weierstraß Stipendiumi saamiseks tuli teha eksamid ja esitada soovituskiri. 
Stipendiumi saajate hulgas oli Ernst Zermelo (1892/93).
Balbieriškis

Balbieriškis on alev (endine linn) Leedus Prienai rajoonis, Balbieriškise valla halduskeskus. Alev asub merepinnast 80–95 meetri kõrgusel, paigas kus Peršėkė jõgi Nemunasesse suubub. Alevi lähistel on Nemunase jõe kaldal 1700 meetri pikkune ja 40 meetri kõrgune paljand.
Balbieriškises on keskkool, muusikakool ja raamatukogu. Alevis asub kruusakarjäär.
Ajalugu.
Asula rajati XV sajandi lõpus või XVI sajandi alguses, mil piirkonda hakkasid asustama leedulased. Aastal 1502 andis Zygmunt I sealsed metsad preisi kaupmehele Hanus Sudormannile. Ühe teooria kohaselt sai asula tolle kaupmehe järgi nime "Hanusiške". Hanus rajas sinna metsa ka mõisakompleksi, mille Zygmunt I aastal 1507 andis aga moskvalasele Matvei Mikitinitšile. Tol aastal on esmamainitud kirjalikult ka Balbieriškist.
Alev asus paigas, kus Nemunasesse suubus Barbiera oja, Nemunasel asus aga Barbė või Barbiera kärestik. Umbkaudu aastal 1520 rajati sinna esimene kirik ja loodi katoliku kihelkond, samal aastal sai asula Magdeburgi õigused. Aastail 1612–1644 oli sealne kirik kohaliku luteri kihelkonna kihelkonnakirikuks. Aastal 1731 laiendati alevi kaubandusprivileege ja see kujunes tähtsaks hobusekauplemise keskuseks. Mõisa juures asus tollel ajal õllevabrik.
Aastal 1776 kaotas Balbieriškis seetõttu, et oli olnud eraõiguslik alev, Magdeburgi õigused. Aastal 1782 laastas alevit tulekahju. Aastail 1795–1807 kuulus asula Preisimaale, kus sellel oli aastail 1797–1801 linna staatus. Saksa keeles olid asula kohta kasutusel nimekujud "Bauwerischeck" ja "Bauwersk". Novembriülestõusu järel läks alev tsaari valdusse. See andis sealse mõisa Tadeusz Tyszkiewiczile rendile, aastal 1841 läks alev aga ka juriidiliselt Tyszkiewiczite valdusse. 31. mail 1870 kaotas Balbieriškis ka alevi staatuse ja muudeti külaks.
Aastal 1913 rajati külla piiritusevabrik, aastal 1926 avati seal aga tütarlastele mõeldud põllumajanduskool. Samal ajal tegutses seal ka juutide algkool. Juute oli asulas palju – 1851. aastal oli alevi 1904 elanikust juute 1108. Vene riigis oli asula kohta kasutusel nimekuju "Бальвержишки".
Aastal 1944 põles suurem osa alevist Teise maailmasõja lahingute tõttu maha, järgmisel aastal avati seal aga keskkool. Aastal 1946 hakkasid alevi ümbruskonnas tegutsema leedu metsavennad. Aastal 1949 sai Balbieriškisest kohaliku kolhoosi keskasula. 15. mail 1958 sai Balbieriškis taas linnaõigused. Aastal 1992 sai Balbieriškisest taas alev, ühtlasi likvideeriti sealne kolhoos. 
Aastal 2013 põles maha sealne puidust kirikuhoone.
Tesero

Tesero (saksa: "Teser im Fleimstal") on vald "(comune)" Trento provintsis Põhja-Itaalias, paiknedes Val di Fiemmes umbes 40 km Trentost kirdes. 2004. aasta 31. detsembri seisuga elas seal 2710 inimest. Valla pindala on 50,4 km².
Tesero vallas on "frazioni" (alljaotused, peamiselt külad ja asundused) Lago, Stava ja Alpe di Pampeago.
Tesero külgneb järgmiste valdadega: Deutschnofen, Predazzo, Varena, Panchià, Cavalese ja Pieve Tesino.
1985. aasta Val di Stava tammi purunemise tõttu hukkus Teseros 268 inimest.
Sport.
Murdmaasuusatamine.
Lago külas võõrustab Lago di Tesero murdmaasuusatamise staadion talispordiüritusi (murdmaasuusatamine, laskesuusatamine, liuväljamängud). Staadion on olnud kolmede Põhja suusaalade maailmameistrivõistluste (1991, 2003 ja 2013), 2013. aasta taliuniversiaadi ja paljude FIS-i murdmaasuusatamise maailma karikasarja etappide paik. Igal aastal võõrustab see Miki Hiire murdmaasuusatamise karikavõistlusi (Trofeo Topolino di sci di fondo) ja Marcialonga läbib selle.
Teised murdmaasuusatamise rajad on Pampeagos ja Lavazè kurus.
Mäesuusatamine.
Suusakeskus Latemar Pampeagos pakub 48 km nõlvu.
Jalgrattasõit.
Giro d'Italia on lõpetanud viis etappi Pampeago kurus aastatel 1998, 1999, 2003, 2008 ja 2012.
Jean le Rond d'Alembert

Jean-Baptiste le Rond d'Alembert (16. november 1717 – 29. oktoober 1783) oli Prantsuse matemaatik, füüsik, filosoof, entsüklopedist ja muusikateoreetik.
Kuni 1759. aastani oli ta koos Denis Diderot'ga prantsuse esimese entsüklopeedia "Encyclopédie" toimetaja.
Tione di Trento

Tione di Trento (saksa: "Taun", "Teyen" või "Tillen") on vald "(comune)" Trento provintsis Põhja-Itaalias, paiknedes umbes 30 km Trentost läänes. 2004. aasta 31. detsembri seisuga elas seal 3528 inimest ja valla pindala on 33,3 km².
Tione di Trento vallas on "frazione" (alljaotus) Saone.
Tione di Trento külgneb järgmiste valdadega: Tre Ville, Porte di Rendena, Comano Terme, Bleggio Superiore, Sella Giudicarie, Borgo Lares, Breguzzo, Ledro ja Pieve di Bono-Prezzo.
Ajalugu.
Aastani 1918 oli Tione osa Habsburgide monarhiast (Austria poolest pärast Austria-Ungari kompromissi), samanimelise ringkonna keskus, üks 21-st "Bezirkshauptmannschaftist" Tirooli provintsis. Postijaam avati aastal 1851.
Ton (Trento)

Ton (saksa: "Thun") on vald "(comune)" Trento provintsis Põhja-Itaalias, paiknedes umbes 20 km Trentost põhjas. 2004. aasta 31. detsembri seisuga elas seal 1228 inimest ja valla pindala on 26,4 km².
Ton külgneb järgmiste valdadega: Predaia, Cortaccia sulla strada del vino, Denno, Roverè della Luna, Campodenno, Mezzocorona, Sporminore, Spormaggiore ja Mezzolombardo.
Torcegno

Torcegno (saksa: "Türtchein") on vald "(comune)" Trento provintsis Põhja-Itaalias, paiknedes umbes 35 km Trentost idas. 
Torcegno külgneb järgmiste valdadega: Palù del Fersina, Telve di Sopra, Fierozzo, Ronchi Valsugana, Roncegno Terme ja Borgo Valsugana.
Susan Sarandon

Susan Abigail Sarandon (sünninimega Tomalin; sündinud 4. oktoobril 1946) on Ameerika Ühendriikide näitleja ja aktivist.
Ta on võitnud naispeaosatäitja Oscari ja Briti Akadeemia parima naisnäitleja auhinna. 
1999. aastal nimetati ta UNICEF-i hea tahte saadikuks ja 2006. aastal sai ta humanitaarabiorganisatsiooni Action Against Hungeri auhinna.
Trambileno

Trambileno (saksa: "Trumbeleis") on vald "(comune)" Trento provintsis Põhja-Itaalias, paiknedes umbes 25 km Trentost lõunas. 
Trambileno külgneb järgmiste valdadega: Rovereto, Terragnolo, Vallarsa, Posina ja Valli del Pasubio.
Seda tuntakse Eremo di San Colombano kloostri asukohana, kirik kaljueendil.
108 eKr

Aasta 108 eKr ehk ab urbe condita DCXLVI (646).
Variatsioonarvutus

Variatsioonarvutus on matemaatilise analüüsi haru, mis kasutab funktsionaalide variatsioone ((lõpmata) väikseid muutusi) funktsionaalide (kujutused funktsioonide hulgalt reaalarvude hulka) ekstreemumite (miinimumide ja maksimumide) leidmiseks. Funktsionaale väljendatakse sageli määratud integraalidena avaldistest, mis sisaldavad funktsioone ja nende tuletisi. Funktsioone, mis on funktsioonide ekstreemumid, saab leida Euleri-Lagrange'i võrrandi abil. 
Lihtne näide niisugusest ülesandest on leida lühim joon kahe punkti vahel. Kui kitsendusi ei ole, siis lahend on nende punktide vaheline sirglõik. Kui aga joon peab asetsema mingil pinnal, siis lahend ei ole nii ilmne ja lahendeid võib olla mitu. Neid lahendeid nimetatakse geodeetiliseks joonteks. Samalaadne ülesanne tuleneb Fermat' printsiibist: valgus liigub kahe punkti vahel mööda teed, millel on lühim optiline pikkus (optiline pikkus sõltub keskkonna materjalist). Mehaanikas on üks samalaadne printsiip vähima mõju printsiip. 
Paljud tähtsad ülesanded on seotud mitme muutuja funktsioonidega. Laplace'i võrrandi rajaväärtusülesannete lahendid rahuldavad Dirichlet' printsiipi. Plateau ülesande puhul tuleb leida minimaalpind, mille äär on antud ruumiline joon. Lahendi saab sageli leida, kastes traadi seebimullilahusesse. Selliseid katseid on suhteliselt lihtne teha, kuid nende tõlgendamine ei ole kaugeltki lihtne, sest lokaalseid minimaalpindu võib olla mitu ja neil võib olla mttetriviaalne topoloogia.
109 eKr

Aasta 109 eKr ehk ab urbe condita DCXLV (645).
Funktsionaali variatsioon

Funktsionaali variatsioon ehk funktsionaali esimene variatsioon on ühe muutuja funktsiooni diferentsiaali üldistus, funktsionaali muudu lineaarne peaosa mingis kindlas suunas. 
Seda mõistet kasutatakse ekstreemumülesannete teoorias ekstreemumi tarvilike ja piisavate tingimuste leidmiseks. 
Selles tähenduses kasutatakse seda terminit alates Joseph-Louis Lagrange'i 1762. aasta tööst "Essai d'une nouvelle méthode pour déterminer les maxima et les minima des formules intégrales indéfinies". Lagrange vaatles peamiselt klassikalise variatsioonarvutuse funktsionaale (mõju funktsionaale) kujuga 
 formula_1
Formaalne definitsioon.
Vaatleme funktsionaali (*) muutust funktsiooniruumi ühest punktist teise (ühest funktsioonist teise). Selleks teeme asenduse formula_2 ning asetame selle avaldisse (*). Eeldusel, et formula_3 on pidevalt diferentseeruv funktsioon, kehtib võrdus, mis on analoogne funktsiooni diferentsiaali juhtumiga:
 formula_4
kus jääkliige formula_5 on funktsioonide vaheline kaugus ja formula_6, ja formula_7. Seejuures nimetatakse lineaarset funktsionaali formula_8 funktsionaali formula_9 (esimeseks) variatsiooniks ning seda tähistatakse formula_10.
Funktsiooni muut

Funktsiooni (reaalmuutuja funktsiooni) formula_1 muut kohal formula_2 on uue muutuja (argumendi) formula_3 funktsioon 
formula_4, mis defineeritakse nii:
 formula_5
Muutujat formula_3 nimetatakse argumendi muuduks.
Kui on selge, millisest formula_2 väärtusest (argumendi väärtusest) on jutt, kirjutatakse lühemalt:
 formula_8
Kulmbach

Kulmbach on linn Saksamaal Baieri liidumaal.
Linnas elas 2009. aasta seisuga 26 842 inimest.
Linnas asub ajalooline kindlus: Plassenburg. Tuntud on ka linnas toodetud Bratwursti variant (Kulmbacher Bratwurst).
Büsingen am Hochrhein

Büsingen am Hochrhein on vald Saksamaal Baden-Württembergi liidumaal Konstanzi kreisis. Vald on eksklaav, mis on ümbritsetud Šveitsi territooriumiga.
Büsingen am Hochrhein asub Reini ülemjooksul. Seda eraldab ülejäänud Saksamaast umbes 700 m laiune maariba. Vald piirneb Schaffhauseni kantoniga ja lõunas Reiniga, mille vastaskaldal asuvad Zürichi ja Thurgau kanton. Valla piir on 17,141 km pikk ja see on tähistatud 123 kiviga.
Ajalugu.
Büsingenist sai Württembergi osa 1805. aasta Pressburgi rahuga. 1810. aastast kuulus see Badeni suurhertsogiriiki. 1918. aastal peeti Büsingenis referendum, millel 96% osalenutest hääletas Šveitsiga liitumise poolt. Kuna Šveitsil ei olnud Saksamaale pakkuda sobivat ala vahetuseks, jäi liitumine Šveitsiga ära. Hilisemad Šveitsiga liitumiskatsed on Šveits tagasi lükanud.
Rahvastik.
Ametliku arvestuse järgi oli Büsingen am Hochrheinis 2015. aasta lõpus registreeritud 1358 inimest.
Majandus.
Büsingen ei kuulu Euroopa Liidu tollialasse. Seetõttu ei kehti seal Euroopa Liidu majandusregulatsioonid, välja arvatud need, mis kehtivad Euroopa Liidu ja Šveitsi lepingutega kogu Šveitsis.
Büsingenis on käibel Šveitsi frank, kuigi ka euro on ametlik maksevahend. 1980. aastate lõpuni ei saanud Büsingenis Saksa markades maksta. Siiski on levinuim maksevaluuta endiselt Šveitsi frank, kuna enamik elanikest töötab Šveitsis ja neile makstakse frankides.
Büsingeni elanikud võivad valida kas Saksamaa või Šveitsi tervisekindlustuse vahel.
Büsingen on suvel populaarne turismisihtkoht, mida külastavad nii Saksamaa kui Šveitsi turistid.
Büsingeni elanike vähemalt 16-aastastel mootorsõidukitel on oma registreerimistunnus BÜS erinevalt teistest Konstanzi kreisi sõidukitest, mille registreerimistunnus on KN. Šveitsi tolliametnikud käsitlevad sõidukeid registreerimistunnusega BÜS nagu Šveitsi kodanike autosid.
Büsingenil on nii Saksamaa kui Šveitsi sihtnumber. Kirjad lähevad kohale kui kirjutada aadressis
"8238 Büsingen am Hochrhein"
"Schweiz"
või:
"78266 Büsingen am Hochrhein"
"Deutschland".
Kirjadele võib panna kas Saksa või Šveitsi postmargi. Tavaline kiri Büsingenist Šveitsi vajab kas 70 eurosendist Saksa või 85-rappist Šveitsi marki.
Väljastpoolt Euroopa Liidu tolliala saadetud kaubad peavad mõnikord läbima kaks tollikontrolli: Saksamaale saabudes ja Büsingeni saabudes. Seda saab vältida, kui kasutada Šveitsi sihtnumbrit.
Ka Büsingeni telefonidel on kaks suunakoodi: Saksamaa kood on +49 7734 ja Šveitsi kood +41 52.
Kohalik jalgpalliklubi FC Büsingen osaleb Šveitsi jalgpalliliigas.
Büsingenis on korraga kuni kümme Šveitsi politseinikku ja kolm Saksa politseinikku iga saja elaniku kohta. Kuna piirikontroll puudub, võib Schaffhauseni kantonipolitsei Büsigenis kurjategijaid vahistada ja tuua Šveitsi.
Algkoolis käivad lapsed Büsingenis, keskkooli saab valida kas Saksa või Šveitsi oma.
Aino Valmet

Aino Valmet (5. aprill 1928 Pärnu – 22. märts 1993 Tallinn) oli eesti filoloog ja Tartu Ülikooli õppejõud.
Elulugu.
Aino Valmet sündis teenistujate perekonnas. Ta õppis Pärnu Linna V algkoolis ning seejärel Pärnu Tütarlaste Gümnaasiumis (praegu Pärnu Koidula Gümnaasium). Valmet alustas 1947. aastal tööd Pärnu I Mittetäielikus Keskkoolis ja asus Tartu Riiklikus Ülikoolis eesti keelt õppima.
Pärast ülikooli lõpetamist 1953. aastal asus Valmet professor Johann Voldemar Veski juhendamisel õppima aspirantuuris. Samal aastal alustas ta tööd eesti keele kateedris. Esialgu täitis Valmet õppeülesande täitja kohustusi, 1955. aastal sai temast aga poole kohaga ning aasta hiljem täiskohaga õpetaja.1959. aastast alates oli ta Emakeele Seltsi liige. 1963. aastal sai Valmet vanemõpetajaks ja neli aastat hiljem dotsendi kohusetäitjaks. 1972.–1974. aastal oli ta Oulu Ülikoolis eesti keele lektor, õpetades eesti keelt alg- ja järgkursusel. Valmet käis 1974. aastal koos Helsingi Ülikooli foneetikalabori töötajatega lindistamas eesti asukaid Kabböle kalurikülas Lõuna-Soomes. 1983. aastal oli ta Novosibirski Riiklikus Ülikoolis külalislekor, õpetades eesti ja soome keelt.
Valmet on juhendanud TRÜ ÜTÜ eesti keele ja soome-ugri ringi ning olnud ajaloo-keeleteaduskonna ametiühingubüroo esimees. 
Valmetilt on ilmunud üle 50 teadusartikli. Ta on koostanud ka õppematerjale ja metoodilisi juhendeid ning tegeles palju eesti vana kirjakeele ja Lääne-Eesti murrete uurimisega.
Aino Valmet suri 1993. aastal Tallinnas. Ta maeti oma vanemate kõrvale Pärnu Metsakalmistule.
Tarmo (laev, 1907)

Tarmo on endine Soome jäämurdja, praegu muuseumlaev.
Ajalugu.
Laev ehitati 1907 Suurbritannias Newcastle upon Tyne'is ja Soome viidi see jaanuaris 1908. 
Laev lõpetas töö jäälõhkujana 1970. 
Laev sai muuseumlaevaks 20. mail 1992 ja seda eksponeeritakse Kotka sadamas.
Leslie Laasner

Leslie Laasner, esinejanimega Leslie Da Bass, (sündinud 21. juunil 1974) on eesti muusik ja helilooja.
Laasner lõpetas Märjamaa Keskkooli 9. klassi ja 1994. aastal Tartu kunstikooli. Seejärel astus ta Eesti Kunstiakadeemiasse.
Lilli piiripunkt

Lilli piiripunkt on endine piiripunkt Eesti-Läti piiril Viljandi maakonnas Mulgi vallas Lilli külas Eesti-Läti piiril. 
Piiripunktis lõpeb Karksi-Nuia – Lilli maantee (registrinumbriga 54), mis jätkub Lätis Ungurini–Ruijena (Ruhja) maanteena (Läti tugimaantee P17 Eesti piir – Ruhja – Valmiera).
Reaalmuutuja funktsioonide teooria

Reaalmuutuja funktsioonide teooria ehk funktsiooniteooria on reaalmuutuja funktsioonide üldine teooria.
See tekkis seoses reaalarvu ja funktsiooni mõiste formaliseerimisega. Erinevalt klassikalisest matemaatilisest analüüsist, kus vaadeldi ainult konkreetsetes ülesannetes loomulikult tekkivaid funktsioone, hakati uurima funktsioone endid, nende käitumist ja nende omaduste vahekordi. Üks tulemusi, mis illustreerib reaalmuutuja funktsioonide teooria spetsiifikat, on see, et pideval reaalmuutuja funktsioonil ei pruugi olla tuletist mitte ühelgi kohal (selle avastasid Bernard Bolzano ja hiljem Karl Weierstraß; varem arvati, et kõik pidevad funktsioonid on diferentseeruvad). 
Reaalmuutuja funktsioonide teooria põhisuunad on:
Looduskaitsealaseid töid

"Looduskaitsealaseid töid" on raamatusari, mida annab välja Tartu Üliõpilaste Looduskaitsering.
Valfloriana

Valfloriana (saksa: "Welsch-Flörian") on vald "(comune)" Trento provintsis Põhja-Itaalias, paiknedes umbes 25 km Trentost kirdes. 2004. aasta 31. detsembri seisuga elas seal 538 inimest ja valla pindala on 39,4 km².
Valfloriana külgneb järgmiste valdadega: Capriana, Altrei, Castello-Molina di Fiemme, Sover, Lona-Lases, Telve ja Baselga di Pinè.
MACV-SOG

Military Assistance Command, Vietnam – Studies and Observations Group, üldtuntud kui MACV-SOG, oli salajane väeliikide vaheline Ameerika Ühendriikide erioperatsioonide üksus, mis tegeles varjatud tavatu sõjapidamisega Vietnami sõja ajal.
24. jaanuaril 1964 formeeritud üksus tegutses vahemikus 1964-1972 Lõuna-Vietnamis, Põhja-Vietnamis, Laoses ja Kambodžas, viies läbi 2675 operatsiooni. MACV-SOG osales näiteks operatsioonides Steel Tiger, Tiger Hound, Commando Hunt, Lam Son 719, samuti Kambodža kampaanias ning Teti ja Lihavõtte pealetungides. Üksuse ülesannete hulka kuulusid näiteks allatulistatud pilootide päästmine, sõjavangide vabastamine, maastikuluure ja psühholoogiline sõjapidamine. MACV-SOG'i peastaap asus Lõuna-Vietnami pealinnas Saigonis.
1. mail 1972 nimetati üksus ümber Strategic Technical Directorate Assistance Team 158-ks ja selle koosseisu vähendati, et viia üksus Vietnamiseerimise doktriini järgides Lõuna-Vietnami armeele koosseisus oleva Strategic Technical Directorate'i juhtimise all.
Roseni palee

Roseni palee on hoone Tallinna vanalinnas aadressil Pikk tänav 28. Hoones tegutseb tänapäeval Rootsi Suursaatkond. Hoone on arvele võetud kultuurimälestisena nr 3041.
Pikk tänav 28 hoone on üks linna hiilgavamaid aadlipaleesid, mis ehitati Tallinna vanalinna ajal, kui Tallinn oli Rootsi võimu all, 1670. aastatel. Hoone ehitaja ja esimene omanik Axel von Rosen, kes oli Ingerimaa kubermangu kuberner Bogislaus von Roseni poeg. Maatüki Pikk 28 sai Axel päranduseks oma isalt. Maatükil olid siis olnud lagunenud majad, mis lammutati ja 1670. aastate algul lõpul sai hoone valmis, kuid Axel von Rosen ei saanud oma kauni palee üle kaua rõõmu tunda, ta suri 1679. aastal ja maeti Tallinna Oleviste kirikusse. Maja pärandas ta nooremale pojale Bengt Gustav von Rosenile, kes omakorda pärandas selle oma tütrele. 18. sajandi lõpus müüdi krunt Venemaa keisririigi Balti laevastiku viitseadmiral Andrei Poljanskile ja maja kasutati Tallinnas asuva Läänemeres asuva Venemaa laevastiku admiraliteedihoonena.
Vallarsa

Vallarsa (tsimbri: "Brandtal") on vald "(comune)" Trento provintsis Põhja-Itaalias, paiknedes umbes 30 km Trentost lõunas. 2004. aasta 31. detsembri seisuga elas seal 1409 inimest ja valla pindala on 78,3 km².
Vallarsa vallas on mitu "frazioni" (alljaotust), raekoda asub Raossis.
Vallarsa külgneb järgmiste valdadega: Rovereto, Trambileno, Ala, Valli del Pasubio ja Recoaro Terme.
Varena (Trento)

Varena (saksa: "Warren") on vald "(comune)" Trento provintsis Põhja-Itaalias, paiknedes umbes 35 km Trentost kirdes.
Varena külgneb järgmiste valdadega: Deutschnofen, Aldein, Tesero, Daiano ja Cavalese.
Topola

 
Topola (serbia keeles Топола, [tɔpɔ̌la]) on linn ja omavalitsus Šumadija piirkonnas Kesk-Serbias. Topola on Serbiale väga oluline ajaloolise tähendusega linn, kus 1804. aasta oktoobris koondati väed, kus valiti liider Serbia Ülestõusuks Otomani impeeriumi vastu. Väejuhiks sai Serbia revolutsionalist Karađorđe. Kohalik Oplenaci kirik on Serbia ja Jugoslaavia hertsogi ja kuningliku perekonna (Karađorđevićes’i perekonna) matmispaik. 
Nimi Topolo tähendab kohalikus keeles pappel. Oplenaci folk festival on iga-aastane üritus, mis leiab aset Topolos ja kus osale tuhandeid turiste ja kohalikke.
Asulad.
Peale Topola on veel kohalikus omavalitsuses külasid ja linnu, mille populatsioon loeti 2002. aastal (rahvaarv sulgudes) Kogu regiooni populatsiooniks on 2011 aasta andmetega 22,207. :
Ajalugu.
Pärast Kosovo lahingut aastal 1389 oli piirkond hästi asustatud. Topolas on siiani mitmeid keskaegseid kalmistud kuhu on maetud palju Serbia ajaloo jaoks olulisi inimesi. Despot Stefan Lazarevic suri ja maeti lähedal olevasse Crkvine alevisse. 20. juunil 1459 langes Rudnike linn Ottomannile.
Linn asutati 1781. aastal Vožd Karageorge Kamenica jõe paremal kaldal. Linn hävines esimese Serbia ülestõusu ajal, kui Kučuk-Alija hävitas Šumadija piirkonnas 1804. aastal Karageorge maja. Renoveerimine algas 1805. aastal. Karageorge ehitas uue mõisa eelmise maja varemetesse ja mitmest ümbritsevast ehitistest, kusjuures kõik olid kaitstud palisade ja vaatevinklitega, muutes Topola strateegiliseks asulaks sõja ajal. Edukate mässudega saab Topolast poliitiline tähtsus Serbia ajaloos 19. sajandil. Vežd laiendas veelgi linna, 1808–1891 ehitas ta suured kaitsemüürid, tornid, kooli, kirikud ja paljusid teisi hooneid. Topola sai revolutsioonilise Serbia keskuseks, kus Karageorge valitses.
1814. aastal, kui linnas leidis aset Serbia Ülestõusuga seotud lahingud, sai linn kahjustusi ja alles jäid vaid varemed. Karageorge poeg Aleksandar Karađorđević, renoveeris linna ja Topolast sai paik, kus elasid kõrgema klassi kodanikud. 1859. aastal Obrenovići maja renoveerimisega arenes Topolo veelgi. 
Majandus.
Regiooni põhiliseks tegevusalaks on põllumajandus, põllumajandustootjad toodavad palju puu-, köögivilju ning peavad aretuskarja.
Turism.
Topolal on turismiks väga head tingimused. Ajaloolised kultuurimälestised, revolutsiooniline ja kuninglik ajalugu, kirikud, veinipiirkond ja suur jahinduspiirkond, mis on väga populaarsed külastavate turistide seas.
Vermiglio

Vermiglio (saksa: "Ulzbach", "Warmei" või "Wermel", ladiini: "Verméi") on vald "(comune)" Trento provintsis Põhja-Itaalias, paiknedes umbes 40 km Trentost loodes. 2004. aasta 31. detsembri seisuga elas seal 1884 inimest ja valla pindala on 103,7 km².
Vermiglio vallas on "frazioni" (alljaotused, peamiselt külad ja asundused) Pizzano, Fraviano, Cortina, Borgonuovo, Stavel, Velon ja Passo del Tonale.
Vermiglio külgneb järgmiste valdadega: Peio, Ponte di Legno, Ossana, Pellizzano, Giustino, Spiazzo, Strembo ja Carisolo.
Vignola-Falesina

Vignola-Falesina (saksa: "Walzburg-Falisen") on vald "(comune)" Trento provintsis Põhja-Itaalias, paiknedes umbes 13 km Trentost idas. 2004. aasta 31. detsembri seisuga elas seal 128 inimest. Valla pindala on 12,0 km².
Vignola-Falesina külgneb järgmiste valdadega: Frassilongo, Pergine Valsugana ja Levico Terme.
Vigo di Fassa

Vigo di Fassa (ladiini: "Vich de Fascia", saksa: "Wiegen im Fasstal" või "Vig im Fasstal") on vald "(comune)" Trento provintsis Põhja-Itaalias, paiknedes umbes 60 km Trentost kirdes. 2004. aasta 31. detsembri seisuga elas seal 1085 inimest ja valla pindala on 26,7 km².
Vigo di Fassa külgneb järgmiste valdadega: Pozza di Fassa, Welschnofen, Moena ja Soraga.
2001. aasta rahvaloenduse järgi kuulutas 921 elanikku 1073-st (85,8%) oma emakeeleks ladiini keele.
Villa Lagarina

Villa Lagarina (saksa: "Lagertaldorf") on vald "(comune)" Trento provintsis Põhja-Itaalias, paiknedes umbes 20 km Trentost edelas.
Villa Lagarina külgneb järgmiste valdadega: Cavedine, Cimone, Arco, Drena, Pomarolo, Ronzo-Chienis, Isera, Rovereto ja Nogaredo. Vaatamisväärsuste hulka kuuluvad Cei järv ja Castellano loss.
Ema au

Ema au (vene keeles "орден «Материнская слава»") oli Nõukogude Liidu orden, millega autasustati lasterikkaid emasid, kes olid sünnitanud ja kasvatanud 7–9 last.
Orden Ema au kehtestati NSV Liidu Ülemnõukogu Presiidiumi 18. augusti 1944 seadlusega.
Ordenil Ema au oli kolm järku:
Eesti NSV-s otsustati selle ordeniga autasustamine Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi seadlusega.
Volano

Volano (saksa: "Nussdorf") on vald "(comune)" Trento provintsis Põhja-Itaalias, paiknedes umbes 15 km Trentost lõunas. 2004. aasta 31. detsembri seisuga elas seal 2851 inimest ja valla pindala on 10,8 km².
Volano külgneb järgmiste valdadega: Calliano, Pomarolo, Nomi ja Rovereto.
Düsseldorfi gau

Düsseldorfi piirkond (saksa keeles "Gau Düsseldorf") oli 1933. kuni 1945. aastani Natsi-Saksamaa haldusüksus Düsseldorfi ringkonnas, osa Preisimaa Reini provintsist.
Aastatel 1930–1933 oli see NSDAP struktuuriüksus. Piirkonna juht ("Gauleiter") oli Friedrich Karl Florian.
Emamedal

Emamedal oli Nõukogude Liidu medal, millega autasustati lasterikkaid emasid, kes olid sünnitanud ja kasvatanud viis või kuus last.
Emamedal kehtestati NSV Liidu Ülemnõukogu Presiidiumi 18. augusti 1944 seadlusega.
Emamedalil oli kaks järku:
Eesti NSV-s otsustati autasustamine Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi seadlusega.
Kalamäe soo

Kalamäe soo oli tõenäoliselt allikaline heinamaa Põhja-Tallinnas Karjamaa asumis enne paikkonna hoonestamist, hõlmates ligikaudselt nüüdisaegse Erika, Angerja ja Karjamaa tänava piirkonna.
Erika tänava ja Suur-Karjamaa tänava (1939. aastast Tööstuse tänav) rajamisega soo tükeldati.
19. sajandi viimasel veerandil valminud Johann Friedrich Eurichi koostatud Tallinna üldmõõdistusjoonistel (1880.–1882. aastast ja täpselt dateerimata joonis 19. sajandi viimasest veerandist) on soo veel olemas ning selgelt kujutatud.
Soo järgi on nime saanud Soo tänav.
Nimi.
Aleksander Kivi on teadmata põhjusel nimetanud sood "Kalamaja sooks".
Zambana

Zambana (saksa: "Zalban") on vald "(comune)" Trento provintsis Põhja-Itaalias, paiknedes umbes 9 km Trentost põhjas. 2004. aasta 31. detsembri seisuga elas seal 1654 inimest ja valla pindala on 11,7 km².
Zambana külgneb järgmiste valdadega: Mezzolombardo, Fai della Paganella, Nave San Rocco, Lavis, Andalo ja Vallelaghi.
Ziano di Fiemme

Ziano di Fiemme (saksa: "Zanon") on vald "(comune)" Trento provintsis Põhja-Itaalias, paiknedes umbes 40 km Trentost kirdes.
Tallinna kiirtramm

Tallinna kiirtramm on seni ehitamata kergeraudtee linnatranspordi võrgustik Tallinnas, mis oli kavandatud NSV Liidu ajal. 
Ehitus pidi algama 1988. aastal ning viimane lõik pidi valmima 2005. aastaks. Eriliseks muutis selle samades linnaosades (Lasnamäe ja Mustamäe) kahe paralleelselt kulgeva liini kasutamine, mis polnud kooskõlas NSV Liidu normatiividega. 
Ajalugu.
Korrusmajade ehitamisega Mustamäel, Õismäel ja Lasnamäel tekkis ka transpordivajadus – Tallinnas prognoositi 2000. aastaks 500 000 elanikku. Arhitektide eesmärk oli reisijate suure hulga vedamine ja ajakulu vähendamine. Paljudes suurtes maailmalinnades oli juba metroo, kuid Tallinna otsustati ehitada kiirtramm odavuse tõttu – metroo rajamise eelduseks oli Nõukogude Liidus miljon elanikku. Kiirtrammi võrgustik võeti arvesse terviklikus transpordiskeemis ja üldplaneeringus. Teostatavusuuringutega töötasid nii Eesti Projekti insenerid kui ka teiste NSV linnade spetsialistid 1970.–1980. aastail. Kaaluti mitut marsruuti, kuid lõplikult valiti variant kolme laiarööpmelise trammiliiniga: kaks neist oleksid ühendanud Lasnamäe teiste linnaosadega ning kolmas liin Kakumäe ja Peetriküla. 
Projekti kirjeldus.
Projektis oli kavandatud kolm laiarööpmelist (1524 mm) trammiliini: 
Kuna projekt oli pikaajaline, siis viimase laiarööpmelise trammiliini ehitamise lõpuni (2005. aastani) Tallinnas pidid samal ajal sõitma nii laiarööpmelised kui ka kitsarööpmelised trammid, mistõttu laiarööpmeliste trammiliinide nimetamiseks kasutati ladina tähti "A", "B" ja "C". Pärast viimase trammiliini ehitamist Tallinnas kavatseti sulgeda kõik kitsarööpmelised trammiliinid. Uus trammidepoo koos dispetšerijaamaga pidi valmima Varraku tänava ja Laagna tee nurgale. Veeremiks nähti liinidel A ja C ette trammirong kolmest Tatra T5C5 vagunist ning liinil B Tatra KT8D5 vagunid. Kvartalisiseseks vedamiseks kavandati trammipeatuste vahele bussi radiaalliinid. Näiteks bussiliin 39 pidi ühendama Tiigiveski, Mäekalda, Majaka ja Maarjamäe trammipeatusi kõigil kolmel trammiliinil. Projektis nähti ette ka kesklinnaalused tunnelid: 
Projektitööde käigus selgitati, et kõigi kolme plaanitava trammiliini soovitaval teekonnal voolab Härjapea jõgi ning Kesklinna linnaosas pole võimalik tunnelit kaevata. Näiteks langes plaanitava trammiliin C trass kokku Härjapea jõega Juhkentali asumis. Ajutiseks lahenduseks otsustati ehitada trammitee Gonsiori tänavale, sest tunneli rajamine Tartu maanteel pidi võtma palju aega (sõelafiltrid polnud tol ajal veel head ning tunneliehituseks kasutati NSV Liidus lämmastikjahutust, mistõttu töö läks aeglaselt). Esimene ehitusjärk (aastail 1988–1989) oli kavandatud Seli asumi ja Türnpu tänava vahele. Teine ehitusjärk oli kavandatud 1990. aastaks. Siis tulnuks ümber ehitada Tartu maantee lõik Liivalaia ja Lubja tänava vahel, et seal valmiks trammi jaoks tunnel. Trammiliin A viimane ehitusjärk pidi valmima 1992. aastal. Teisena oli plaanis trammiliin B, mis pidi valmima 1998. aastaks ning tagama ühistranspordiühenduse Priisle ja Kopli asumi vahel. Viimasena pidi valmima trammiliin C, mis taganuks ühistranspordiühenduse Rae valla ja Kakumäe asumi vahel 2005. aastaks.
Balbieriškise vald

Balbieriškise vald (leedu keeles "Balbieriškio seniūnija") on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Prienai rajooni territooriumil. 
Valla pindala on 181 km². 2011. aasta seisuga elas seal 2863 inimest. Valla keskus on Balbieriškise alev, kus aastal 2011 oli 966 elanikku. Vallamaja asub aadressil Klevų g. 4. Vallavanem on Sigita Ražanskienė.
Kirsten Dunst

Kirsten Caroline Dunst (sündinud 30. aprillil 1982) on Ameerika Ühendriikide näitleja.
Naujoji Ūta vald

Naujoji Ūta vald (leedu keeles "Naujosios Ūtos seniūnija") on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Prienai rajooni territooriumil. 
Valla pindala on 81 km². 2011. aasta seisuga elas seal 961 inimest. Valla keskus on Naujoji Ūta küla, vallavanem on Algis Aliukevičius.
Naujoji Ūta

Naujoji Ūta on küla Leedus Prienai rajoonis, Naujoji Ūta valla keskus. 
Naujoji Ūtas on postkontor, kultuurikeskus, raamatukogu ja põhikool. Vaatamisväärsuseks on sealne aastal 1924 valminud katoliku kirik.
Küla nimi tuleneb saksa keelest. XVII sajandi keskpaigas rajati Senaūtise küla, mis oli leedukeelne mugandus sõnast "hütte" (väike tööstusettevõte). Toona toodeti sealse piiskonna metsades potast. Aastal 1782 rajas K. Sapieha uue potasetootmiskoha, mille juurde kujunes Naujoji Ūta. Aastal 1924 ehitati külla puidust kirik, mis aastal 1944 osaliselt maha põles, ent taastati aastal 1963. Nõukogude ajal oli küla kohaliku kolhoosi keskasulaks. Aastal 1958 rajati külla ka metsamajand.
Põhja-Tirool

Põhja-Tirool on Austria Tirooli liidumaa põhiosa, paiknedes riigi lääneosas. Liidumaa teine osa on Ida-Tirool, mis kuulub samuti Austriale, kuid millel puudub ühine piir Põhja-Tirooliga.
Nende kahe piirkonna kõrval kuulus ajaloolisse Tirooli piirkonda palju sajandeid ka Lõuna-Tirool ja ajalooline piirkond Welschtirol, mille Itaalia annekteeris pärast Esimest maailmasõda. Selle tulemusel eraldati Põhja-Tirool ja Ida-Tirool teineteisest. Esimese maailmasõja järel oli siin tõsine liikumine Põhja-Tirooli ühendamiseks Baieriga.
Põhja-Tirool külgneb Salzburgiga idas, Saksamaa Baieri liidumaaga põhjas, Vorarlbergiga läänes, Šveitsi Graubündeni kantoniga edelas ja Lõuna-Tirooliga (Itaalia) lõunas. Liidumaa pealinn on Innsbruck.
Abfaltersbach

Abfaltersbach on vald ("Gemeinde") Austrias Tirooli liidumaal Lienzi ringkonnas. Vald asub 983 m kõrgusel merepinnast. Valla pindala on 10,27 km², 1. jaanuaril 2016 elas seal 644 inimest.
Tuulikki Bartosik

Tuulikki Bartosik (sünninimi Tuulikki Veskus; sündinud 24. augustil 1976 Rakveres) on eesti akordionist.
Aastatel 1983–1994 õppis ta Tallinna 13. Keskkoolis ja 1984–1990 Lasnamäe Muusikakoolis. 
1995. aastal lõpetas Georg Otsa nimelise Tallinna Muusikakooli akordioni erialal Venda Tammanni õpilasena. 1997. aastal lõpetas ta Viljandi Kultuurikolledži. 2002. aastal lõpetas Stockholmi Kuningliku Muusikakõrgkooli rahvamuusika erialal bakalaureusekraadiga, 2004. aastal lõpetas Sibeliuse Akadeemia magistrikraadiga ("Master in Music)".
Ta on Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia pärimusmuusika eriala looja ja juht.
2023. aastal ilmus tema esitatud akordionimuusikaga album "Playscapes".
Ainet

Ainet on vald ("Gemeinde") Austrias Tirooli liidumaal Lienzi ringkonnas. Vald asub 747 m kõrgusel merepinnast. Valla pindala on 40,43 km², 1. jaanuaril 2016 elas seal 906 inimest.