Sirimavo Bandaranaike

Sirimavo Ratwatte Dias Bandaranaike (singali සිරිමා රත්වත්තේ ඩයස් බණ්ඩාරනායක, tamili சிறிமா ரத்வத்தே டயஸ் பண்டாரநாயக்கே; 17. aprill 1916 Balangoda – 19. oktoober 2000 Colombo) oli Sri Lanka poliitik, kaasaja maailma esimene naisvalitsusjuht. Ta oli Sri Lanka peaminister kolmel ametiajal: 1960–1965, 1970–1977 ja 1994–2000. Ta oli pikka aega Sri Lanka Vabaduspartei juht.
Bandaranaike oli Sri Lanka varasema peaministri S. W. R. D. Bandaranaike lesk, kes mõrvati 1959. aastal.
Elu ja karjäär.
Bandaranaike sündis 17. aprillil 1916 ning oli kuuelapselises perekonnas vanim tütar. Ta oli pärit jõukast perekonnast. Ta sai hariduse St Bridgeti nunnakloostris Colombos, kuid oli budist. Solomon Bandaranaikega abiellus ta 1940. aastal. Sirimavol ja Solomonil oli kolm last: Chandrika, Anura ja Sunethra. Chandrika ja Anura on osalenud Sri Lanka poliitikas, Sunethra on tegelenud filantroopiaga.
Pärast abikaasa mõrva sai ta Sri Lanka Vabaduspartei liidriks. 1960. aasta juulis toimunud valimistel saavutas ta võidu ning sai maailma esimeseks naissoost peaministriks.
Peaministrina jätkas singaleid soosivat poliitikat, millega oli alustanud tema abikaasa. Selline poliitika põhjustas tamilite seas rahutusi ja 1962. aastal kehtestati sõjaseisukord. Lisaks lasi tema valitsus riigistada naftatöötlemisettevõtteid, panku ja kindlustusseltse, mille tulemusena eemalduti Suurbritanniast ja USA-st ning läheneti Hiinale ja Nõukogude Liidule. 1964. aastal avaldas parlament talle umbusaldust ning järgmine aasta sai tema juhitud koalitsioon üldvalimistel lüüa. 
Uuesti sai ta peaministriks 1970. aastal, mil Vabaduspartei, marksistliku Lanka Sama Samaja Partei ja Kommunistliku Partei moodustatud koalitsioon saavutas üldvalimistel ülekaaluka võidu.
Teisel ametiajal paistis ta silma vasakpoolse poliitikiga. 1972. aastal vastu võetud põhiseadusega sai seni Tseiloni nime kandnud riik Sri Lanka Demokraatlikuks Sotsialistlikuks Vabariigiks, lisaks kinnitati riigiusuks budism, peaministri võimu suurendati ja ajakirjandusvabadust piirati. 1972. aastal piiras ta kaupade importi ning riigistas 1975. aastal tee-, kohvi-, suhkruroo-, kardemoni-, kaneeli- ja tubakaistandused. Järgmistel aastatel tema populaarsus riigis majandusliku stabiilsuse muutumise ja väidetava korruptsioonisüüdistuse tõttu vähenes. Bandaranaike oli peaminister kuni 1977. aastani, mil tema juhitud koalitsioon sai hävitalt lüüa. 1978. aastal võeti vastu uus põhiseadus ja peaministri amet muutus presidendi täitevvõimu kõrval eeskätt tseremoniaalseks.
Bandaranaike oli kogu oma valitsuaja jätkanud Solomoni natsionaliseerimispoliitikat ning võttis tarvitusele äärmuslikke meetmeid, mis muutsid põhjalikult Sri Lanka poliitilist ja majanduslikku maastikku. 1980. aastal heitis president Junius Richard Jayewardene valitsus Bandaranaike võimu kuritarvitamise eest parlamendist välja ja võttis tal seitsmeks aastaks õiguse poliitikas osaleda, kuid Bandaranaike jäi ka selleks ajaks Vabaduspartei liidriks. Tema õigused taastati 1986. aastal.
1988. aastal kandideeris ta presidendiks, kuid jäi alla Ranasinghe Premadasale. 1989. aastal valiti ta tagasi parlamenti. Tema partei juhitud koalitsioon võitis 1994. aasta üldvalimised. Peaministriks valiti Sirimavo tütar Chandrika, kes sai olla sellel ametikohal vaid lühikest aega, mil valiti juba presidendiks. Chandrika nimetas peaministriks Sirimavo, kuid peaministri ametikoht oli võrreldes tema eelmiste ametiaegadega muutnud pigem tseremoniaalseks. Ta lahkus ametikohalt paar kuud enne surma halveneva tervise tõttu.
Bandaranaike suri 2000. aasta 10. oktoobril 84-aastaselt südamerabanduse tagajärjel.