tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Labrenči mõis

Labrenči mõis (saksa keeles "Labrentz", ka "Labbrenz", läti keeles "Labrenču muiža") oli rüütlimõis, hiljem Sauļi kõrvalmõis Liivimaal Volmari kreisis Astijärve kihelkonnas. Nüüdisaegse haldusjaotuse järgi asub mõisasüda Valmiera piirkonnas Rencēni vallas.
Ajalugu.
Aastal 1654 pantis Libbert von Pfeil selle Sauļi mõisast eraldatud mõisa 800 marga eest Gabriel Brandesele. Too maksis veel samal aastal Libbertile 900 marka juurde ja sai mõisa pärisomanikuks. Aastal 1680 omandas mõisa advokaat Gottlieb Jahny. Aastal 1723 oli mõisa omanikuks Libbert Pfeili järeltulija Karl Gustav von Patkul (1686−1750), kes selle Quistide suguvõsale loovutas. Aastal 1774 müüs Paul Wilhelm von Völckersahm mõisa 15 259 taalri eest vabahärra Gustav Wilhelm von Fersenile, kes selle samal aastal sama hinna eest Adrian Balthasar von Hagemeisterile (1744−1790) edasi müüs. Järgmine omanik oli Georg Heinrich von Loudon, kes mõisa aastal 1781 Gustav Wilhelm von Strohkirchile (1747−1825) 16 000 taalri eest edasi müüs. Tolle lesk müüs mõisa aastal 1790 sama raha eest Johann Georg Gustav von Reusnerile (1747−1825). Tolle poeg pantis aastal 1807 mõisa 22 000 taalri eest Georg Friedrich von Bruiningkile (1780−1845), ent hiljem ostis selle taas välja. Aastal 1819 pantis ta mõisa taas 17 500 rubla eest Anton Johann von Engelhardtile. 
Aastal 1821 ostis mõisa pandiõigused 19 000 rubla eest Dorothea Maria Palmzweig (sündinud von Nolde), kes aastal 1821 ka mõisa täieõiguslikuks omanikuks sai. Aastal 1836 pantis ta mõisa 19 000 rubla eest Friedrich Magnus von Engelhardtile, kes aastal 1840 mõisa 23 550 rubla eest Paul Salomon Faberile (1798−1875) loovutas. See omakorda loovutas aastal 1843 mõisa 25 000 rubla eest Hollandi konsulile Johann Friedrich von Schroederile (1800−1880). Sajandi lõpul läks mõis Loudoni suguvõsa valdusse. Viimane omanik oli vabahärra Harald von Loudon.
Mõisa suurus.
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 4 ja 3/8 adramaad, mõisale allus 72 mees- ja 88 naishinge. Aastal 1641 oli mõisa suurus (sel aastal koos Sauļi mõisaga) 8 ja 1/2 adramaad, aastal 1688 aga 3 ja 1/8 adramaad. Aastal 1734 oli adramaid 2 ja 7/8, aastal 1757 aga 4 ja 3/8. Aastal 1823 oli mõisa suurus 2 ja 19/20 adramaad. Aastal 1832 oli mõisal adramaid 2 ja 13/20, aastal 1881 aga 2 ja 6/80, lisaks allus mõisale 3 ja 65/80 adramaad mõisadele kuuluvate talude valduses.
Karjamõisad.
Aastal 1816 kuulus mõisale kaks karjamõisa: "Mahlenhof" ja "Semmgall".
Rūte mõis

Rūte mõis (saksa keeles "Ruthenhof", varem "Smaeling", läti keeles "Rūtes muiža") oli rüütlimõis (fideikomiss) Liivimaal Volmari kreisis Astijärve kihelkonnas. Nüüdisaegse haldusjaotuse järgi asub mõisasüda Valmiera piirkonnas Burtnieki vallas Andruvese külas.
Ajalugu.
Esimesed teated sellest mõisast pärinevad aastast 1404, mil see kuulus Albert Krammerile. Aastal 1523 andis Wolter von Plettenberg selle mõisa Goswin Smoelingile. Smoelingite valduses oli mõis ka aastal 1537 ja 1599. 
Gustav Adolf andis selle mõisa riigikantsler Oxenstiernale, ent seejärel sai sellest mõisate reduktsiooni käigus riigimõis. Anna Ivanovna andis selle mõisa 29. septembril 1736 krahv Löwenwolde valdusse, ent aastal 1742 sai Rūtest taas riigimõis. 1744. aastal doneeriti see krahv Aleksandr Ivanovitš Rumjantsevile (1680−1749). Aastal 1806 ostis Theodor Heinrich von Schroeder Pjotr Rumjantsev-Zadunaiski pojalt kogusumma 489 120 rubla eest Rūte, Astijärve, Seķi, Ēķini, Zvārte, Dūre, Briede ja Pučurga mõisad.
Mõisa suurus.
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 5 ja 7/8 adramaad, sellele allus 145 mees- ja 178 naishinge. Aastal 1757 oli mõisa suurus 5 ja 7/8 adramaad, aastal 1823 aga 4 ja 4/5 adramaad. Aastal 1832 oli mõisal adramaid 4 ja 8/15, aastal 1881 aga 2 ja 4/80, lisaks allus mõisale 5 ja 72/80 adramaad mõisadele kuuluvate talude valduses.
1920. aasta agraarreformi ajal oli mõisa suurus 486 hektarit.
Karjamõisad.
Aastal 1816 kuulus mõisale üks karjamõis: "Zahlit".
Seķi mõis

Seķi mõis (saksa keeles "Seckenhof", läti keeles "Seķu muiža") oli rüütlimõis (fideikomiss) Liivimaal Volmari kreisis Astijärve kihelkonnas. Nüüdisaegse haldusjaotuse järgi asub mõisasüda Lätis Valmiera piirkonnas Burtnieki vallas.
Ajalugu.
Anna Ivanovna doneeris selle mõisa 29. septembril 1736 krahv Löwenwolde valdusse, ent aastal 1742 sai Seķist taas riigimõis. 1744. aastal doneeriti see krahv Aleksandr Ivanovitš Rumjantsevile (1680−1749). Temalt ostis mõisa (koos Pučurga mõisaga) tema tütar, kes oli abiellunud Trubetskoide perre. 1762. aastal müüs ta need mõisad edasi von Siversite suguvõsale. 1806. aastal ostis Theodor Heinrich von Schröder Pjotr Rumjantsev-Zadunaiski pojalt kogusumma 489 120 rubla eest Seķi, Pučurga, Astijärve, Rūte, Zvārte, Ēķini, Briede ja Dūre mõisa.
Mõisa suurus.
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 7 ja 1/4 adramaad, sellele allus 135 mees- ja 165 naishinge. Aastal 1757 oli mõisa suurus 7 ja 1/4 adramaad, aastal 1823 aga 6 ja 1/20 adramaad. Aastal 1832 oli mõisal adramaid 6 ja 1/10, aastal 1881 aga 1 ja 69/80, lisaks allus mõisale 6 ja 19/80 adramaad mõisatele kuuluvate talude valduses.
1920. aasta agraarreformi ajal oli mõisa suurus 435 hektarit.
Zvārte mõis

Zvārte mõis (saksa keeles "Swarten", läti keeles "Zvārtes muiža") oli rüütlimõis, hiljem Ēķini mõisa kõrvalmõis Liivimaal Volmari kreisis Astijärve kihelkonnas. Nüüdisaegse haldusjaotuse järgi asub mõisasüda Valmiera piirkonnas Burtnieki vallas Zvārtese külas.
Ajalugu.
Anna Ivanovna andis selle mõisa 29. septembril 1736 krahv Löwenwolde valdusse, ent aastal 1742 sai sellest taas riigimõis.
18. augustil 1776 andis Katariina II selle mõisa koos Ēķini mõisaga kindralfeldmarssal Pjotr Rumjantsev-Zadunaiski valdusse. 1806. aastal ostis Theodor Heinrich von Schroeder tema pojalt kogusumma 489 120 rubla eest Zvārte, Ēķini, Astijärve, Seķi, Rūte, Dūre, Briede ja Pučurga mõisa.
Mõisa suurus.
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 2 ja 5/8 adramaad, sellele allus 77 mees- ja 83 naishinge. Aastal 1641 oli mõisa suurus (koos Ēķini mõisaga) 1/2 adramaad, aastal 1688 kuulus mõisatele 4 ja 1/8 adramaad. Aastal 1734 oli mõisatel adramaid 4 ja 1/4, aastal 1757 aga 5 ja 3/8. Aastal 1823 oli mõisate suurus 5 ja 3/20 adramaad. Aastal 1832 oli mõisatel adramaid 5 ja 5/20, aastal 1881 aga 2 ja 4/80, lisaks allus mõisatele 5 ja 73/80 adramaad mõisatele kuuluvate talude valduses.
Ēķini mõis

Ēķini mõis (saksa keeles "Heydekenshof", varem "Broesemoise", läti keeles "Ēķina muiža") oli rüütlimõis Liivimaal Volmari kreisis Astijärve kihelkonnas. Nüüdisaegse haldusjaotuse järgi asub mõisasüda Valmiera piirkonnas Burtnieki vallas.
Ajalugu.
1490. aastal ostis Ambrosius Heydecken selle mõisa Andreas Finckilt ära. 1572. aastal ostis Ewert Heydecken Libbert Stalhoewetilt veel tüki maad juurde. Aastal 1638 oli mõis pandituna Eberhard Dettingi valduses, ent reduktsioonikomitee andmetel oli selle omanikuks aastail 1667 ja 1682 major Dietrich Heydecken. 
Temalt päris mõisa Anna Elisabeth Högerstierna, seejärel tema õde Mirau. Viimase tütre kaudu läks mõis Johann Georg Blücheri valdusse. Seejärel oli mõisa omanikuks Otto Friedrich Högerstiern. Tema valduses oli mõis aasta ja üks päev, seejärel oli ta sunnitud Blücheri võlausaldajate nõudmiste tõttu mõisast loobuma. 18. augustil 1776 andis Katariina II selle mõisa koos Zvārte mõisaga kindralfeldmarssal Pjotr Rumjantsev-Zadunaiski valdusse. Aastal 1806 ostis Theodor Heinrich von Schroeder tema pojalt kogusumma 489 120 rubla eest Ēķini, Astijärve, Seķi, Rūte, Zvārte, Dūre, Briede ja Pučurga mõisa.
Mõisa suurus.
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 2 ja 3/4 adramaad, sellele allus 70 mees- ja 90 naishinge. Aastal 1641 oli mõisa suurus (koos Zvārte mõisaga) 1/2 adramaad, aastal 1688 kuulus mõisatele 4 ja 1/8 adramaad. Aastal 1734 oli mõisatel adramaid 4 ja 1/4, aastal 1757 aga 5 ja 3/8. Aastal 1823 oli mõisate suurus 5 ja 3/20 adramaad. Aastal 1832 oli mõisatel adramaid 5 ja 5/20, aastal 1881 aga 2 ja 4/80, lisaks allus mõisatele 5 ja 73/80 adramaad mõisatele kuuluvate talude valduses.
1920. aasta agraarreformi ajal oli mõisa suurus 249 hektarit.
Sissi Nylia Benita

Sissi Nylia Benita (sündinud 25. märtsil 1999) on Eesti laulja. 
Ta saavutas 2018. aastal võistluslikus saatesarjas "Eesti otsib superstaari" (seitsmendal hooajal) teise koha.
Võistlusel Eesti Laul 2019 osales ta lauluga "Strong", mis pälvis 4. koha.
Võistlusel Eesti Laul 2021 osales ta lauluga "Time", mis pälvis 2. koha.
2021. aastal oli ta Eurovisiooni lauluvõistluse Eesti žürii liige, kes edastas Eesti antud punktid rahvusvahelises otsesaates Rotterdami.
2024. aastal osaleb ta võistlejana meelelahutussaates "Su nägu kõlab tuttavalt". Ta võitis sarja neljanda saate Sinéad O'Connorina lauluga "Nothing Compares 2 U."
Isiklikku.
Tema isa on Dave Benton. Tema vanaisa oli kontrabassimängija Andi Villenthal (1948–2021).
Diego Ribas da Cunha

Diego Ribas da Cunha (tuntud kui Diego või Diego Ribas; sündinud 28. veebruaril 1985 Ribeirão Pretos) on Brasiilia endine jalgpallur (poolkaitsja).
Ta mängis Brasiilia, Portugali, Saksamaa, Itaalia, Hispaania ja Türgi liigades ning Brasiilia jalgpallikoondises.
Klubikarjäär.
2014. aasta jaanuaris sõlmis ta lepingu Madridi Atléticoga, et mängida seal kuni hooaja 2013–2014 lõpuni. Madridi Atléticos tegi ta debüüdi 2. veebruaril 4:0 võidumängus Real Sociedadi vastu, lüües mängu viimase värava. 1. aprillil lõi ta UEFA Meistrite Liiga veerandfinaalis värava Barcelona vastu, aidates sellega Madridi Atlético Euroopa karikasarja poolfinaali esimest korda pärast 1974. aastal. Madridi Atlético jõudis lõpuks finaali, kus kaotati linnarivaalile Real Madridile. Sellest hoolimata õnnestus tal Madridi Atléticoga tulla Hispaania meistriks (enne seda oli see klubil õnnestunud 18 aastat varem).
2016. aasta juulis suundus ta Brasiiliasse, liitudes Flamengoga. Ta sai kiiresti Flamengo üheks kõige olulisemaks liikmeks. Flamengos tegi ta debüüdi 21. augustil 2016 kõrgliiga mängus Grêmioga, lüües mängu võiduvärava. Kuigi ta sai Flamengo meeskonnas platsile hooaja jooksul vähem kui pooltes mängudes, valiti ta kõrgliiga hooaja sümboolsesse koosseisu. Ta tuli 2019. aastal Flamengoga Brasiilia meistriks ja võitis lisaks Lõuna-Ameerika klubide meistrivõistlused.
Koondisekarjäär.
Debüüdi Brasiilia rahvuskoondises tegi ta 30. aprillil 2003 mängus Mehhiko vastu. Esimese värava lõi ta rahvuskoondise särgis 2003. aasta CONCACAF Gold Cupi alagrupimängus 14. juulil Hondurase vastu.
Ta on kuulunud Brasiilia koondisse ka 2004. ja 2007. aasta Copa Américal. Mõlemal korral tuldi turniiri võitjaks.
2008. aasta suveolümpiamängudel kuulus ta Brasiilia meeskonda. Ta lõi turniiril kaks väravat ja võitis meeskonnaga pronksmedali.
Anette Maria Rennit

Anette Maria Rennit (sündinud 4. novembril 1998) on eesti laulja. 
Ta osales seitsmendal hooajal (2018) saates "Eesti otsib superstaari", kus jäi kaheksandaks.
Aleksei Jermolov (1777−1861)

Aleksei Petrovitš Jermolov (vene: Алексей Петрович Ермолов, 4, juuni [v.k 24 .mai] 1777 Moskva – 23. aprill [v.k 11. april] 1861 Moskva) oli Vene Impeeriumi kindral, kes juhatas Vene vägesid Kaukaasia sõjas.
Ta võttis osa kõigist Vene armee kampaaniatest prantslaste vastu, v.a Aleksander Suvorovi 1799 aasta kampaania põhjapoolses Itaalias ja Šveitsis. Sel ajal oli ta süüdistatav vandenõus keiser Paul I vastu ja saadetud asumisele. Kahe aasta pärast talle andestati ja ta asus Aleksander I teenistusse. Ta tõusis esile Napoleoni sõdade aegsetes lahingutes: Austerlitzi lahingus, Eilau lahingus, Borodino lahingus, Kulmi lahingus ja Pariisi lahingus. 
Hiljem juhatas ta Venemaa vallutussõda Kaukaasias, kus ta sai tuntuks oma brutaalsete võtete poolest (m.h põletatud maa taktikat kasutades). Oma kirjas keiser Aleksander I-le teatas ta muuhulgas: "Ma soovin, et hirm minu nime ees hoiaks meie piire tugevamalt kui ketid või kindlused." Kaukaasia ekspert Charles King on tema tegevust Kaukaasia sõja ajal nimetanud "riiklikult toetatud terroriks". Aleksei Jermolovi loetakse Groznõi linna asutajaks ja Tšerkessi genotsiidi üheks peamiseks korraldajaks.
Ljudmila Nikolajeva

Ljudmila Valerjevna Nikolajeva (vene keeles Людмила Валерьевна Николаева; sündinud 1969. aastal Megino-Kangalassõ rajoonis Jakuudi ANSV-s) on jakuudi pangajuht. 
Ta on 2014. aastast Jakuutias suurima kommertspanga aktsiaseltsi AKB Almazergienbank juhatuse esimees.
2015. aastal valiti ta Sahha (Jakuutia) Vabariigi Iluvõimlemise Föderatsiooni presidendiks.
Haridus.
Nikolajeva lõpetas 1993. aastal Peterburi Majanduse ja Rahanduse Ülikooli rahanduse ja krediidi erialal ökonomisti kvalifikatsiooniga.
Isiklikku.
Tema abikaasa on Sahha (Jakuutia) Vabariigi pea Aissen Nikolajev. 
Peres kasvab kolm last.
Sünkrotron

Sünkrotronid on elektronide kiirendid, mida kasutatakse sünkrotronkiirguse loomiseks.
Sünkrotronides saadakse kiirgust (valgust) valguse kiirusel liikuvate elektronide aeglustamisel magnetväljas. Elektronide aeglustumine toimub sünkrotroni võngutis (ingl "undulator"), loksutis (ingl "wiggler") või pöördemagnetis (seadmed, kus sünnivad footonid). Tekkinud kiirgus läbib kiirekanali eelosa (ingl "front end"), mis eemaldab liigse soojuse ja kaitseb kasutajaid soovimatu kiirguse eest. Seejärel jõuab valgus kiirekanali põhiossa, mille kaudu juhitakse iga teadlase jaoks sobivate omadustega kiirgus (valgus) eksperimendiseadmeni.
Aissen Nikolajev

Aissen Sergejevitš Nikolajev (jakuudi keeles Сэргэй уола Ньукулаайап Айыы Сиэн; vene keeles Айсен Сергеевич Николаев; sündinud 22. jaanuaril 1972 Leningradis Vene NFSV-s) on jakuudi rahvusest Venemaa riigitegelane, Sahha (Jakuutia) Vabariigi pea. 
Ta oli aastatel 2004–2007 Sahha (Jakuutia) Vabariigi rahandusminister ja 2011–2012 Sahha (Jakuutia) Vabariigi Valitsuse esimehe esimene asetäitja. 2012. aastal sai ta Jakutski meeriks. 
28. mail 2018 määras Venemaa president Vladimir Putin Nikolajevi Sahha (Jakuutia) Vabariigi pea kohusetäitjaks ning alates 27. septembrist 2018 on ta Vabariigi juht. 
Nikolajev on Ühtse Venemaa liige.
Haridus ja töökäik.
Ta lõpetas 16-aastaselt kuldmedaliga füüsika-matemaatika kallakuga Verhneviljuiski keskkooli Jakuutias ja 1994. aastal Lomonossovi-nimelise Moskva Riikliku Ülikooli füüsikateaduskonna. Samal aastal lõpetas ta ka Venemaa Föderatsiooni Valitsuse juures asuva Rahvamajanduse Akadeemia rahandusjuhi kvalifikatsiooniga.
Aastatel 1995–1998 oli Nikolajev Jakuutias tegutseva kommertspanga aktsiaseltsi AKB Almazergienbank juhatuse liige ja 1998–2003 juhatuse esimees.
1997. aastal valiti ta 25-aastaselt Sahha parlamendi Il Tümene rahvasaadikuks. Parlamendi liikmeks jäi ta 2004. aastani. Ta oli aastatel 2004–2007 Sahha (Jakuutia) Vabariigi rahandusminister, 2007–2011 Sahha (Jakuutia) Vabariigi presidendi ja valitsuse administratsiooni juht, 2011–2012 Sahha (Jakuutia) Vabariigi valitsuse esimehe esimene asetäitja ning 2012–2018 munitsipaalmoodustise linnaringkond "Jakutski linn" administratsiooni pea.
Nikolajev oli aastatel 1998–2017 Sahha (Jakuutia) Vabariigi Ratsaspordi Föderatsiooni president. Presidendiamet tuli maha panna seoses muudatusega seadusandluses, mille järgi omavalitsusjuht ei tohi osaleda tulundus- ega mittetulundusühingu juhtimises.
Isiklikku.
Aissen Nikolajev on pärit õpetajate perekonnast. Tema abikaasa Ljudmila Nikolajeva on pangajuht. Peres kasvab kolm last.
Katriņa kihelkond

Katriņa kihelkond (saksa keeles "Kirchspiel St. Katharinen", läti keeles "Katriņas draudzes novads") oli haldusüksus Liivimaal Volmari kreisis.
Ajalugu.
Katriņa kihelkond tekkis 19. sajandil eraldumisel Lemsalu kihelkonnast. Kihelkond iseseisvus juba aastal 1669, ent liideti aastal 1709 tsaarivõimude poolt taas Lemsaluga. Patronaadiõigus kuulus varem Riia linna raele, XIX sajandi lõpust alates aga Riia linnamõisate valitsusele.
Sünkrotronkiirgus

Sünkrotronkiirgus on elektromagnetkiirgus, mida kiirgavad radiaalselt valguse kiirusel liikuvad laetud osakesed, mis kaotavad energiat 
magnetväljas. Selline olukord tekib näiteks, kui sünkrotronides suunatakse laetud osakeste liikumist kasutades magneteid, võnguteid (ingl "undulator") või loksuteid (ingl "wiggler"). Sünkrotronkiirgus tekitatakse tehislikult sünkrotron kiirendites või seda tekib looduslikult kui kiired elektronid liiguvad läbi magnetväljade. Kui osakse on relativistlik, on tegu sünkrotronkiirgusega. Sünkrotronkiirgusel on iseloomulik polarisatsioon ning sünkrotronkiirgusega on võimalik tekitada sagedusi kogu elektromagnetlaine spektri vahemikus. Kui osake aga pole relativistlik, on kiirguseks tsüklotronkiirgus, mis on kontsentreerunud suhteliselt kitsasse lainepikkuste vahemikku. 
Sünkrotronkiirgus osakeste kiirendites.
Sünkrotronkiirgus võib tekkida osakeste kiirendites nii nuhtlusena, põhjustades soovimatut energia kadu osakeste füüsika kontekstis, kui ka eesmärgipäraselt mitmete laboratoorsete rakenduste tarvis. Elektronid kiirendatakse suurtele kiirustele mitmes järgus, et saavutada lõplik energia, mis on tavaliselt GeV vahemikus. Suures Hardonite Põrgutis prootonid toodavad kiirgust suureneva amplituudi ja sagedusega kiirenedes läbi vaakumi, tekitades fotoelektrone, mis omakorda muutuvad sekundaarelektronideks torude seintes suureneva sagedusega ja tihedusega. Iga prooton võib kaotada 6,7 keV igal tiirul selle nähtuse tõttu.
Sünkrotronkiirgus astronoomias.
Sünkrotronkiirgust esineb ka looduslikult, astronoomiliste objektide tekitatuna. Tavaliselt relativistlikud liiguvad elektronid spiraalselt (ja seega muudavad kiirust) läbi magnetvälja.
Pāle mõis

Pāle mõis (saksa keeles "Sepkull", läti keeles "Pāles muiža") oli rüütlimõis Liivimaal Volmari kreisis Katriņa kihelkonnas. Tänapäeval asub mõisasüda Limbaži piirkonnas Pāle vallas Pāles.
Ajalugu.
Esimesed teated sellest mõisast pärinevad 1489. aastast, mil seda mainiti päranduse jagamisel, kui Michael Hildebrand mõistis õigust Gottschalk von der Paaleni ja Hellmoldt Schmöllingi lese Anna vahel. 1510. aastal müüs Jacob Aderkas Reinold von Pahlenile 4000 marga eest pool sellest mõisast. Teise poole müüs Nicolaus Aderkas 1533. aastal 1000 marga eest Meinhard von Schierstädtile. 1554. aastal ostis mõisa 800 marga eest Riia peapiiskop Wilhelm von Hohenzollern.
Aastal 1589 andis Zygmunt III Waza mõisa Alexander Rogosinskyle eluaegseks kasutamiseks. See müüs mõisa 1000 taalri eest George von der Pahlenile ja nii läks mõis taas Pahlenite suguvõsa valdusse. 17. sajandi lõpul kuulus mõis Liivimaa maanõunik, Gustav von der Pahlenile (surn. 1701). Aastal 1726 läks mõis Bergide suguvõsa valdusse, aastal 1780 said mõisa omanikuks aga Fersenid. Aastal 1834 pani Anna von Medem (sündinud Fersen) mõisa panti ja aastani 1839 olid selle omanikuks õed Lindwartid, seejärel Armin Samson von Himmelstjerna. Aastal 1843 sai ta ka mõisa ametlikuks omanikuks.
Mõisa suurus.
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 4 ja 1/8 adramaad, sellele allus 182 mees- ja 224 naishinge. Aastal 1641 oli mõisa suurus 6 ja 1/2 adramaad. 1688. aastal oli mõisa suurus 7 ja 3/8 adramaad, 1734. aastal oli adramaid kaks, 1757. aastal aga 4 ja 1/8. Aastal 1823 oli mõisa suurus 5 ja 9/10 adramaad. Aastal 1832 oli mõisal adramaid 5 ja 19/20, aastal 1881 aga 9 ja 14/80, lisaks 6 ja 29/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses.
Karjamõisad.
Aastal 1816 kuulus mõisale üks karjamõis: "Sakke".
Rūstuži mõis

Rūstuži mõis (saksa keeles "Rüssel", läti keeles "Rūstužu muiža") oli rüütlimõis Liivimaal Volmari kreisis Katriņa kihelkonnas. Tänapäevase haldusjaotuse järgi asub mõisasüda Limbaži piirkonnas Viļķene vallas Rūstužis.
Ajalugu.
Esimesed teated sellest mõisast pärinevad aastast 1447, mil Carl Vietinghoff selle Johann Uxküllilt 500 marga eest ära ostis. Aastal 1550 kuulus see Gerdt Linde lesele, kes jättis oma vara oma neljale kasupojale. Need olid George Krüdener, George Rosen, Gerdt von Medem ja Kersten Gutzleff. Rosen ja Gutzleff olid pärandi jagamise ajaks aastal 1551 surnud, ent külad, mis kuulusid Rūstuži juurde, läksid siiski George esindajatele Rosenite suguvõsast.
Aastal 1589 ostis mõisa Caspar Tiesenhausen. Temast jäi maha kaks tütart, mõisa pärinu abiellus Caspar Engelhardtiga. Aastal 1748 pani major Engelhardt Rūstuži ja Muižkalnsi mõisa 8000 taalri eest panti ning need omandas major Gustav von Dunten (lõplikult aastal 1752). Aastal 1761 ostis mõisa Godofredus von Lincke, aastal 1765 aga Johann Gustav Frey.
Aastal 1772 ostis mõisa lesk Catharina Margaretha von Buschen (sündinud Saumann) (u 1731−maeti 1799). Aastal 1787 loovutas ta selle 10 000 taalri eest oma sekretärile Johann Bernhard Müllerile. Aastal 1819 ostis selle Christoph Wilhelm von Berg, aastal 1825 aga Carl Reinhold von Jarmerstedt. Aastal 1836 pani too mõisa panti ja selle omandas vabahärra Hieronymus von Boye, kes andis pandiõiguse edasi õdedele Lindwartidele, kes selle aastal 1838 Catharina von Bergile müüsid. Aastal 1856 ostis mõisa õuenõunik Theodor Joseph von Czarnoczki, kes selle aastal 1859 Medemitele pantis ja seejärel pandilepingu lõppedes aastal 1868 vabahärra Johann Friedrich Carl Georg von Mengdenile (1827−1904) müüs. 1892. ja 1900. aastal oli mõisnikuks viimase vend vabahärra Friedrich Oskar von Mengden (1840−1902). Aastatel 1905−1919 oli mõisaomanikuks kolmas vend vabahärra Louis Franz Theodor von Mengden (1848−1919). 
Mengdenite suguvõsale kuulus mõis kuni võõrandamiseni.
Mõisa suurus.
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 2 ja 7/8 adramaad, sellele allus 54 mees- ja 66 naishinge. Aastal 1641 oli mõisa suurus 1 ja 1/4 adramaad. 1688 oli mõisa suurus 2 ja 7/8 adramaad, aastal 1734 oli adramaid 1 ja 3/8, aastal 1757 aga 2 ja 7/8. Aastal 1823 oli mõisa suurus 2 ja 3/10 adramaad. Aastal 1832 oli mõisal adramaid 6 ja 8/20, aastal 1881 aga 4 ja 68/80, lisaks seitse adramaad mõisale kuuluvate talude valduses. Aastal 1832 oli mõisal adramaid 2 ja 8/20, aastal 1881 aga 3 ja 38/80, lisaks 3 ja 31/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses.
1923. aastal kuulus mõisale 180 hektarit maad.
Mõisaansambel.
Häärber.
Mõisa häärber rajati XIX sajandi alguses. Tegemist oli kivist sokliga puidust hoonega. Nõukogude perioodil asusid seal Rūstuži brigaadi kontor, eluruumid ja peosaal. Pärast Läti taasiseseisvumist tegutses seal mööbli restaureerimise töökoda. Märtsis 2003 põles hoone maha.
Tuulik.
Aastal 1905 rajati tuulik, mis tegutses aastani 1940.
Kõrvalhooned ja park.
Mõisakompleksist on säilinud veel väike kivist sepikoda. Looduskaitse all on Rūstuži mõisa pärn ümbermõõduga neli meetrit.
Suceni mõis

Suceni mõis (saksa keeles "Sutzendorf", ka "Suzzen", läti keeles "Sucenu muiža") oli rüütlimõis (fideikomiss) Liivimaal Volmari kreisis Katriņa kihelkonnas. Tänapäeval asub mõisasüda Limbaži piirkonnas Pāle vallas Būdele külas.
Ajalugu.
Mõisa ajalugu on kogu aeg olnud seotud Šķirstiņi mõisaga. Aastal 1492 ostis Jürgen Weipte Claus Salze tarbeks Šķirstiņi mõisa Jürgen Koskullilt ära. aastal 1492 loovutas Claus selle oma vennale Heinrichile. Aastal 1512 ostis selle mõisa Jacob Aderkas. Tema abikaasa abiellus hiljem Wolff von Schierstädtiga. Nende tütar Agneta abiellus Magnus Brümmeriga, nende tütar omakorda Johann von Tiesenhauseniga.
Aastal 1723 ostis mõisa Albert Cadaeus, kelle poeg kindral Karl Gustav von Cahdeus selle 1751. aastal 8584 taalri eest õuekohtu sekretär ja assessor von Fischerile müüs. Aastal 1780 ostis mõisa ooberst Zimmermann, selle tehingu juures on eraldi esmamainitud ka Suceni mõisa. 1834. aastal müüs tema poeg selle koos Šķirstiņi mõisaga 92 500 rubla eest ooberst Carl von Sommerile. Carli surma järel pärisid mõisad tema lesk Anna ja nende lapsed. Aastal 1868 ostis Carli poeg ülejäänud pärijatelt nende pärandiosad 120 000 rubla eest välja ja sai Suceni ning Šķirstiņi ainsaks omanikuks.
Mõisa suurus.
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal koos Šķirstiņi mõisaga 4 ja 3/4 adramaad, neile allus 106 mees- ning 121 naishinge. Aastal 1641 oli nende mõisade suurus 3 ja 1/4 adramaad. 1688 oli mõisade suurus 5 ja 1/8 adramaad, aastal 1734 oli adramaid üks, aastal 1757 aga 4 ja 1/4. Aastal 1823 oli mõisade suurus 5 ja 9/20 adramaad. Aastal 1832 oli mõisadel adramaid 6 ja 8/20, aastal 1881 aga 4 ja 68/80, lisaks seitse adramaad mõisale kuuluvate talude valduses.
Sipa Patukahetsuse tamm

Sipa Patukahetsuse tamm (ka (Sipa) Patukahjatsuse tamm) on tamm Rapla maakonnas Märjamaa vallas Sipa külas Angasilla mäel. 
Tamm on madal kõveratüveline, maapinna lähedal hargneb tüvi kaheks. Kes hargnenud tüvest suudab läbi pugeda, selle patud pidavat kustutatama. Sellest ka puu nimi.
Viļķene mõis

Viļķene mõis (saksa keeles "Wilkenhof", läti keeles "Viļķenes muiža") oli Riia linnamõis Liivimaal Volmari kreisis Katriņa kihelkonnas. Tänapäeval asub mõisasüda Limbaži piirkonnas Viļķene vallas Viļķenes.
Ajalugu.
19. novembril 1621 kinkis Rootsi kuningas Gustav II Adolf Lemsalu piiskopilinnuse koos kõige sinnakuuluvaga Riia linnale. Kingitu hulgas oli ka Viļķene vakus ("Wilcken"), millest kujunes hiljem Riia linnale alluv Viļķene mõis.
Mõisa suurus.
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal üksteist adramaad, sellele allus 342 mees- ning 413 naishinge. Aastal 1641 oli mõisa suurus koos Lemsalu ja Lāde mõisaga kuuskümmend viis adramaad. 1688 oli mõisa suurus 14 ja 3/4 adramaad, aastal 1734 oli adramaid kümme, aastal 1757 aga üksteist. Aastal 1823 oli mõisa suurus 14 ja 13/20 adramaad. Aastal 1832 oli mõisal adramaid 14 ja 12/20, aastal 1881 aga 4 ja 27/80, lisaks 15 ja 2/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses.
Karjamõisad.
Mõisale kuulus Indriķi karjamõis, kus aastal 1835 sündis Läti hümni autor Kārlis Baumanis.
Šķirstiņi mõis

Šķirstiņi mõis (saksa keeles "Napkull", läti keeles "Šķirstiņu muiža") oli rüütlimõis (fideikomiss) Liivimaal Volmari kreisis Katriņa kihelkonnas. Tänapäeval asub mõisasüda Limbaži piirkonnas Viļķene vallas Šķirstiņis.
Mõisakompleks.
1860. aastatel kuulusid mõisakompleksi häärber, kõrts ja veski. Veski tarbeks rajati mõisa juurde paisjärv, veski ise tegutses Teise maailmasõjani.
Mõisa häärber rajati XIX sajandil. Tegemist oli puidust hoonega, mida kattis tellistest vooderdis. Pärast võõrandamist asusid seal vaestemaja ja rahvamaja, hiljem kujunes see Raudupese talu elumajaks. Nõukogude perioodil asusid seal kohaliku kolhoosi kontor, klubi ja pood. 1999. aasta detsembris hävis hoone tules.
Ajalugu.
Aastal 1492 ostis Jürgen Weipte Claus Salze tarbeks selle mõisa Jürgen Koskullilt ära. aastal 1492 loovutas Claus selle oma vennale Heinrichile. Aastal 1512 ostis selle mõisa Jacob Aderkas. Tema abikaasa abiellus hiljem Wolff von Schierstädtiga. Nende tütar Agneta abiellus Magnus Brümmeriga, nende tütar omakorda Johann von Tiesenhauseniga.
Aastal 1723 ostis mõisa Albert Cadaeus, kelle poeg, kindral Karl Gustav von Cahdeus, selle 1751. aastal 8584 taalri eest õuekohtu sekretärile ja assessorile von Fischerile müüs. Aastal 1780 ostis mõisa ooberst Zimmermann. Aastal 1834 müüs tema poeg selle koos Suceni mõisaga 92 500 rubla eest ooberst Carl von Sommerile. Carli surma järel pärisid mõisad tema lesk Anna ja nende lapsed. Aastal 1868 ostis Carli poeg ülejäänud pärijatelt nende pärandiosad 120 000 rubla eest välja ning sai Suceni ja Šķirstiņi ainsaks omanikuks.
Mõisa suurus.
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal koos Suceni mõisaga 4 ja 3/4 adramaad, neile allus 106 mees- ja 121 naishinge. Aastal 1641 oli nende mõisate suurus 3 ja 1/4 adramaad. 1688 oli mõisate suurus 5 ja 1/8 adramaad, aastal 1734 oli adramaid üks, aastal 1757 aga 4 ja 1/4. Aastal 1823 oli mõisate suurus 5 ja 9/20 adramaad. Aastal 1832 oli mõisatel adramaid 6 ja 8/20, aastal 1881 aga 4 ja 68/80, lisaks seitse adramaad mõisale kuuluvate talude valduses.
Karjamõisad.
Aastal 1816 kuulus mõisale kaks karjamõisa: "Knippe" ja "Buddel".
Dreiliņi mõis (Katriņa kihelkond)

Dreiliņi mõis (saksa keeles "Badenhof", läti keeles "Dreiliņu muiža") oli rüütlimõis Liivimaal Volmari kreisis Katriņa kihelkonnas. Mõisakompleks jääb tänapäeval Limbaži piirkonda ja Pāle valda Drieliņi küla aladele.
Mõisa uksed on muinsusmälestisena riikliku kaitse all.
Ajalugu.
Esimesed teated mõisast pärinevad 1518. aastast, mil Diedrich Uexküll müüs selle hilisemale (1529–1534) Läänemaa stiftifoogtile ja oma õe abikaasale Klaus Hastferile (suri pärast 1541). Johann Hastfer pani mõisa aastal 1796 Reinhold Friedrich von der Ostenile panti ja viimane omandas aastal 1821 mõisa pärusvaldusena. Aastal 1845 ostis Georg Friedrich von der Osten-Sacken Dreiliņi ja Āstere mõisa teistelt pärijatelt välja, ent kaks aastat hiljem müüs ta need Vegesackidele.
Mõisa suurus.
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 2 ja 1/8 adramaad, sellele allus 51 mees- ja 56 naishinge. Aastal 1725 kuulus mõisale 3/4 adramaad maad, aastal 1734 oli adramaid üks. Aastal 1738 oli adramaid 1 ja 1/9, aastal 1744 aga 1 ja 1/2. Aastal 1757 oli mõisa valduses 2 ja 1/2 adramaad maad. Aastal 1832 oli mõisal adramaid 2 ja 16/20, aastal 1881 aga 2 ja 17/80, lisaks 2 ja 53/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses.
Ahunapalu kadakad

Ahunapalu kadakad on kaks kadakat (üks hävinud) Tartu maakonnas Kastre vallas Ahunapalu külas Ahunapalu kalmistul. Säilinud kadakas on Eesti kõige kõrgem kadakas.
Säilinud kadaka rinnasümbermõõt on 102 cm ja kõrgus 13,5 m.
Baltic Sea Basketball Cup

Baltic Sea Basketball Cup (Balti mere maade karikaturniir) on noorte korvpalliturniir, kus osalevad Läänemere-äärsete riikide noortekoondised (U18 ja U16).
Balti heitealade maavõistlus

Balti heitealade maavõistlus on Balti riikide vaheline võistkondlik võistlus, kus võisteldakse kettaheites, kuulitõukes, odaviskes ja vasaraheites.
Võidab lõppkokkuvõttes enim punkte teeninud riigi koondis.
Arvestust peetakse täiskasvanute, U-23, U-20 ja U-18 vanuserühmas.
Läti presidendi karikavõistlused

Läti presidendi karikavõistlused (ka Balti võistkondlikud meistrivõistlused) on Lätis igal aastal toimuv Balti riikide maavõistlus, kus võisteldakse 20 kergejõustikualal. Igast riigist osaleb igal alal kaks meest ja kaks naist. 
2012. aastal taaselustatud võistlused oli kuni 2017. aastani igal aastal koondpunktidega võitnud Läti. 2018. aastal võitis Leedu. 2019., 2020. ja 2021. aastal võitis Eesti. 2022. aastal võitis Leedu ning 2023. ja 2024. aastal Eesti.
Euroopa aasta muuseum

Euroopa aasta muuseum (inglise "European Museum of the Year Award") on auhind, mida igal aastal annab välja Euroopa Nõukogu moodustatud Euroopa Muuseumifoorum (inglise "European Museum Forum"). 
Auhind antakse muuseumile, millel on tähelepanuväärseid saavutusi oma näitustega seotult. 
Auhinna asutas 1977. aastal Kenneth Hudson.
Witrivier

Witrivier (inglise keeles White River) on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Mpumalanga provintsis Ehlanzeni ringkonnas Mbombela vallas.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Witrivieri elanikest valgeid 60,25%, mustanahalisi aafriklasi 32,50%, värvilisi 4,30%, India või Aasia päritolu inimesi 2,51% ja teisi 0,44%. Afrikaani keelt pidas emakeeleks 42,16%, inglise keelt 28,71%, svaasi keelt 16,08%, tsonga keelt 3,00%, suulu keelt 2,36%, sotho keelt 1,64% ja pedi keelt 1,42%.
Koduloomuuseum

Koduloomuuseum on muuseum, mis tutvustab ja uurib mingi piirkonna loodust, majandust, kultuuri ja ajalugu.
Graskop

Graskop on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Mpumalanga provintsis Ehlanzeni ringkonnas Thaba Chweu vallas.
Graskop on asutatud 1880. aastal kullakaevanduse laagrina. Tänapäeval on linnas peamiseks tegevusalaks turism.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Graskopi elanikest mustanahalisi aafriklasi 61,25%, valgeid 22,89%, värvilisi 12,99%, India või Aasia päritolu inimesi 0,85% ja teisi 2,03%. Afrikaani keelt pidas emakeeleks 29,39%, pedi keelt 22,03%, sotho keelt 14,85%, inglise keelt 10,89%, svaasi keelt 9,74%, tsonga keelt 6,65% ja suulu keelt 2,30%.
Malalane

Malalane (kuni 2007. aastani Malelane) on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Mpumalanga provintsis Ehlanzeni ringkonnas, Nkomazi valla halduskeskus.
Malalane on asutatud 1949. aastal. Linn asub Krügeri rahvuspargi lähedal.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Malalane elanikest mustanahalisi aafriklasi 43,26%, valgeid 43,23%, India või Aasia päritolu inimesi 10,67%, värvilisi 2,55% ja teisi 0,32%. Afrikaani keelt pidas emakeeleks 41,23% inimestest, svaasi keelt 25,64%, inglise keelt 17,89%, tsonga keelt 3,42% ja suulu keelt 1,71%.
Gerinši mõis

Ģerinši mõis (saksa keeles "Jehrenhof", läti keeles "Ģerinšu muiža") oli poolmõis Liivimaal Volmari kreisis Volmari kihelkonnas. Mõisakompleks asub tänapäeval Valmiera piirkonnas Valmiera vallas Jeri külas.
Ajalugu.
1681. aastal on Kokmuiža mõisa koosseisus nimetatud Ģerinsi talu ("Gesinde Jerre"). 1826. aastal oli olemas karjamõis. Valdus oli pikka aega Volmari pastori lese elukohaks. Lesekassa müüs selle Kokmuiža mõisnikule Theodor von Schröderile, kes selle omakorda 1888. aastal müüs lätlasele Jānis Enkmanisele (1856−1915) ja sellest sai iseseisev poolmõis. Enkmanis oli mõisaomanik veel 1909. aastal.
Mūri mõis

Mūri mõis (saksa keeles "Muremoise", läti keeles "Mūrmuiža") oli rüütlimõis Liivimaal Volmari kreisis Volmari
 kihelkonnas. Mõisakompleks jääb tänapäeval Valmiera piirkonda Kauguri valda Mūrmuiža külla. Peahoones tegutseb tänapäeval kohalik postkontor.
Ajalugu.
Mūri oli varasemal ajal koos Skangaļi mõisaga Volmari lossiala osa või vakus. Mõis doneeriti eravaldusse alles 1793. aastal, mil selle omanikuks sai kindral Möller-Zakomelski. Aastal 1798 ostis mõisa 44 000 taalri eest Magnus Johann von Lilienfeld. Aastal 1828 omandas mõisa 28 320 rubla eest Christoph Drachenauer. 
1843. aastal sai mõisa omanikuks Johann August von Knieriem, kes ostis selle Christophi leselt tema laste nõusolekul 49 000 rubla eest.
Mõisa suurus.
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 8 ja 1/2 adramaad, sellele allus 187 mees- ning 229 naishinge. Aastal 1641 oli Mūri mõisa, Kokmuiža, Kauguri ja Volmari mõisade suurus 103 adramaad. Aastail 1688 ja 1734 oli mõisa suurus 7 ja 1/2 adramaad, aastal 1757 aga 8 ja 1/2. Aastal 1823 oli mõisa suurus 7 ja 9/10 adramaad. Ka aastal 1832 oli mõisal adramaid sama palju, aastal 1881 kuulus mõisale aga 4 ja 8/80 adramaad, lisaks 13 ja 11/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses.
Karjamõisad.
Mõisale kuulus aastal 1816 kaks karjamõisa: "Swarge" ja Skangaļi, mis hiljem iseseisvus ("Skangal").
Kauguri mõis

Kauguri mõis (saksa keeles "Kaugershof", läti keeles "Kaugurmuiža") oli rüütlimõis Liivimaal Volmari kreisis Volmari kihelkonnas. Tänapäeval jääb mõisakompleks Valmiera linna, mõisakompleks asub Cēsu iela majade 50–54 piirkonnas.
Ajalugu.
Kauguri oli varasemal ajal Volmari lossiala osa. 1737. aastal doneeris Anna Leopoldovna mõisa feldmarssal Münnichile. 1740. aastal müüs too mõisa oma kasupojale parun Mengdenile. 
1795. aastal omandas mõisa 60 000 taalri eest Georg Heinrich Ludwig Mengden. 1832. aastal ostis mõisa tema lastelt 120 000 rubla eest Alexander Mengden. 1861. aastal aga 115 000 rubla eest Moritz Mengden. 1873. aastal pantis too mõisa 90 000 rubla eest Gustav Krüdenerile. Tolle järeltulijad panid mõisa 1876. aastal enampakkumisele, ja see müüdi 170 000 rubla eest. Moritz vaidlustas kohtus selle tulemuse ja 1879. aastal tagastati talle see valdus.
Mõisa suurus.
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 21 ja 3/4 adramaad, sellele allus 433 mees- ja 529 naishinge. Aastal 1641 oli Kauguri, Mūri, Kokmuiža ja Volmari mõisade suurus 103 adramaad. Aastal 1688 oli mõisa suurus 24 ja 1/4 adramaad, aastal 1734 oli adramaid 19 ja 1/8, aastal 1757 aga 21 ja 3/8. Aastal 1823 oli mõisa suurus 19 ja 1/2 adramaad. Aastal 1832 oli mõisal adramaid 19 ja 1/3, aastal 1881 kuulus mõisale aga 7 ja 13/80 adramaad, lisaks 19 ja 14/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses.
Karjamõisad.
Mõisale kuulus aastal 1816 viis karjamõisa: "Neuhof", "Lisettenhof" (ka "Elisabethshof"), "Constancenhof", "Friederikenhof" ja "Alexandershof" (ka "Axelshof").
Rēza mõis

Rēza mõis (saksa keeles "Resenhof", ka "Rösenhof", läti keeles "Rēzas muiža") oli rüütlimõis, hiljem Riia linnamõis Liivimaal Volmari kreisis Lemsalu kihelkonnas.
Ajalugu.
Esimesed teated sellest mõisast pärinevad aastast 1509, mil Riia peapiiskop Michael Hildebrand selle Lorenz Kehlile läänistas. Tema järel kuulus see Hans Koskullile. Aastal 1526 ostis selle Johann Albedyll. Aastal 1571 ostsid Albedyllid kaheksa Rūstuži mõisa lõikust. 9. mail 1653 ostis mõisa Riia linn. Aastal 1657 kinnitas Karl X Gustav selle Riia linna omandiks ja allutas Lemsalu mõisale.
Viffhuseni mõis

Viffhuseni mõis (saksa keeles "Vyshusen, Viffhusen", rootsi k. "Wyffhusen") oli rüütlimõis, hiljem Lemsalu karjamõis Liivimaal Volmari kreisis Lemsalu kihelkonnas.
Ajalugu.
Selle mõisa andis Riia peapiiskop Michael Hildebrand aastal 1504 Albert Stapelile. Tolle tütar Barbara müüs mõisa aastal 1545 500 marga eest Andreas Koskullile. Aastal 1638 oli mõisa omanik Jürgen/George Koskull ja selle pindala oli 1 ning 1/8 adramaad. Toona omandas Riia linn selle 165 taalri eest. 
Hiljem kujunes see Lemsalu mõisa osaks.
Buddenbrockshofi mõis

Buddenbrockshofi mõis (saksa keeles "Buddenbrockshof") oli rüütlimõis Liivimaal Volmari kreisis Lemsalu kihelkonnas.
Mõisa omandas Riia linn 600 taalri eest aastal 1640, selle varasem omanik oli George Buddenbrock. Hiljem kujunes see Lemsalu mõisa osaks.
Springfontein

Springfontein on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Free State'i provintsis Xhariepi ringkonnas Kopanongi vallas.
Springfontein on asutatud 1904. aastal, linnaõigused sai 1912. aastal. Springfontein on tähtis raudteesõlm.
Teise buuri sõja ajal asus Springfonteini lähedal buuri tsiviilelanikkonna koonduslaager.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Springfonteini elanikest mustanahalisi aafriklasi 75,1%, värvilisi 21,1%, valgeid 3,1%, India või Aasia päritolu inimesi 0,5% ja teisi 0,1%. Koosa keelt pidas emakeeleks 41,5% inimesi, afrikaani keelt 28,9%, sotho keelt 22,8%, tsvana keelt 3,1% ja teisi keeli 3,8%.
Krüdenershofi mõis

Krüdenershofi mõis (saksa keeles "Krüdenershof") oli rüütlimõis Liivimaal Volmari kreisis Lemsalu kihelkonnas.
Mõis kuulus Wolmar ja Johann Jarensbachile. Vennad pantisid selle aastal 1621 2000 taalri eest Werner von Diepenbrockile. Tolle kasupoeg Arend Thor Avest loovutas mõisa omakorda Riia linnale. Hiljem kujunes see Lemsalu mõisa osaks.
Gerķise mõis

Gerķise mõis (saksa keeles "Garkisch", ka "Gerkes") oli rüütlimõis, hiljem Riia linnamõis Liivimaal Volmari kreisis Lemsalu kihelkonnas.
Ajalugu.
Esimesed teated sellest mõisast pärinevad aastast 1548, mil Riia peapiiskop Wilhelm von Hohenzollern selle oma sekretärile Georg Niederlandile kinkis. Aastal 1567 omandas too Adam Chodkiewiczilt veel kolm ja pool adramaad maad. Aastal 1647 müüs Johann Niederland kuue adramaa suuruse mõisa Riia linnale, osa selle maadest eraldati siis Lemsalu kirikumõisa tarbeks. Aastal 1657 kinnitas Karl X Gustav selle Riia linna omandiks ja allutas Lemsalu mõisale.
Vecķipēni mõis

Vecķipēni mõis (saksa keeles "Alt-Eck", varem "Eckenhof", läti keeles "Vecķipēnu muiža") oli rüütlimõis, hiljem Lemsalu karjamõis Liivimaal Volmari kreisis Lemsalu kihelkonnas.
Ajalugu.
Algselt oli tegemist Ķipēni mõisa osaga. Aastal 1701 ostis Ķipēni mõisa 4300 taalri eest Martin Schlüter. Seejärel pärisid mõisa tema lesk ja kasupoeg Gerhard Bluhm. Aastal 1738 sai Bluhmist mõisa ainuomanik. Ta pani mõisas panti ja aastal 1732 müüs parun Campenhausen, kellele mõis oli panditud, osa maadest Vecķipēni mõisa nime all Lemsalu mõisale.
Kliķi mõis

Kliķi mõis (saksa keeles "Kusemannshof", ka "Kliechenhof", "Marthahof" ja "die lebendige See", läti keeles "Kliķu muiža") oli rüütlimõis, hiljem Vana-Salatsi kõrvalmõis Liivimaal Volmari kreisis Salatsi kihelkonnas. Mõisakompleks jääb tänapäevase haldusjaotuse kohaselt Limbaži piirkonda Salatsi valda. 
Ajalugu.
Mõis kuulus algselt Puikule mõisale. Aastal 1670 müüsid sealsed Vana-Salatsi mõisa omanikud Werner ja Dietrich Diepenbrockid mõisa 600 taalri eest. Aastal 1698 müüsid Dietrich ja Werneri lesk sealse mõisa sama hinnaga Martin Schlüterile. Selle lesk müüs mõisa aastal 1720 koos oma kasupoja ja uue abikaasaga mõisa Johann Wilhelm Paufflerile (suri 1737), kellelt mõisa omandas omakorda Werner von Diepenbrocki tütar, sel ajal von Dannenstern.
Mõisa suurus.
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal (koos Vana-Salatsi mõisaga) 12 ja 1/8 adramaad, sellele allus 419 mees- ja 513 naishinge. Aastal 1641 oli mõisa suurus koos Vana-Salatsi ja Uue-Salatsi mõisaga 22 ja 3/4 adramaad. Hiljem arvestati mõisa pindala ikka koos Vana-Salatsi mõisaga. Aastal 1688 oli mõisate suurus 13 ja 1/2 adramaad, aastal 1734 oli adramaid 8 ja 1/2, aastal 1757 aga 14 ja 1/2. Aastal 1823 oli mõisate suurus 12 ja 1/2 adramaad. Aastal 1836 oli mõisatel adramaid 12 ja 1/20, aastal 1881 aga 22 ja 15/60, lisaks viisteist adramaad mõisale kuuluvate talude valduses.
Philippolis

Philippolis on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Free State'i provintsis Xhariepi ringkonnas Kopanongi vallas.
1823. aastal rajatud Philippolis on vanim linn Free State'i provintsis. Philippolis asutati Londoni Misjoniseltsi misjonijaamana, linnaõigused sai 1861. aastal.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Philipolise elanikest mustanahalisi aafriklasi 65,1%, värvilisi 27,6%, valgeid 5,9%, India või Aasia päritolu inimesi 0,5% ja teisi 0,9%. Afrikaani keelt pidas emakeeleks 41,2% inimesi, koosa keelt 29,3%, sotho keelt 25,7%, inglise keelt 1,3% ja teisi keeli 2,3%.
Hobhouse

Hobhouse on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Free State'i provintsis Thabo Mofutsanyana ringkonnas Mantsopa vallas.
Houbhouse on asutatud 1912. aastal, linnaõigused sai 1913. aastal. Linn on saanud nime Briti filantroobi ja ühiskonnategelase Emily Hobhouse'i (1860–1926) järgi.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Hobhouse'i elanikest mustanahalisi aafriklasi 94,5%, valgeid 2,8%, värvilisi 2,1%, India või Aasia päritolu inimesi 0,4% ja teisi 0,2%. Sotho keelt pidas emakeeleks 91,7%, afrikaani keelt 3,9%, inglise keelt 1,7%, viipekeelt 1,4% ja teisi keeli 1,3%.
Mmabatho

Mmabatho on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Loodeprovintsis Ngaka Modiri Molema ringkonnas Mahikengi vallas.
Mmabatho oli aastatel 1977–1994 Bophuthatswana bantustani pealinn. 1994. aastal oli Mmabatho lühikest aega Loodeprovintsi halduskeskus.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Mmabatho elanikest mustanahalisi aafriklasi 95,89%, värvilisi 2,04%, India või Aasia päritolu inimesi 0,98%, valgeid 0,96% ja teisi. Tsvana keelt pidas emakeeleks 73,66%, inglise keelt 9,01%, sotho keelt 3,61%, koosa keelt 2,81%, afrikaani keelt 2,02%, suulu keelt 1,92%, pedi keelt 1,26% ja ndebele keelt 1,21%.
Dzanani

Dzanani on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Limpopo provintsis Vhembe ringkonnas Makhado vallas.
Dzanani oli aastatel 1979–1994 Venda bantustani koosseisus.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Dzanani elanikest mustanahalisi aafriklasi 99,07%, India või Aasia päritolu inimesi 0,58%, valgeid 0,05%, värvilisi 0,02% ja teisi 0,28%. Venda keelt pidas emakeeleks 92,86%, inglise keelt 1,35%, tsonga keelt 0,52%, afrikaani keelt 0,43% ja pedi keelt 0,43%.
Groblersdal

Groblersdal on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Limpopo provintsis, Sekhukhune ringkonna ja Elias Motsoaledi valla halduskeskus.
Linn on saanud nime kohaliku farmeri W. J. Grobleri järgi. Põhiline tegevusala Groblersdalis on põllumajandus. Groblersdali lähedal asub Loskopi tamm.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Groblersdali elanikest valgeid 47,61%, mustanahalisi aafriklasi 47,29%, India või Aasia päritolu inimesi 3,58%, värvilisi 0,79% ja teisi 0,74%. Afrikaani keelt pidas emakeeleks 50,08% inimesi, pedi keelt 25,32%, inglise keelt 6,96%, suulu keelt 3,46%, ndebele keelt 2,79%, tsonga keelt 1,88%, tsvana keelt 1,86%, sotho keelt 1,74% ja venda keelt 1,17%.
Valge karikakar

Valge karikakar ("Anthemis arvensis") on korvõieliste sugukonda karikakra perekonda kuuluv taimeliik.
Teda leidub Eestis hajusalt. Ta on üheaastane põlluumbrohi.
Sarnaseid liike.
Valge karikakar sarnaneb õite poolest mitme liigiga. Neid saab eristada lehtede järgi.
Harilikul härjasilmal on saagja servaga äraspidimunajad varrele vahelduvalt kinnituvad lihtlehed.
Harilikul kesalillel ja teekummelil on lehed niitjad; seejuures teekummeli õisikud on palju väiksemad ning kummis (kuhikja) õisikupõhjaga.
Valgel karikakral on sulgjalt lõhestunud, ent mitte niitjad lehed.
Amanzimtoti

Amanzimtoti on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis KwaZulu-Natali provintsis eThekwini linnaringkonnas. Linn asub India ookeani rannikul, Durbanist ligikaudu 25 km edelas.
Asula on rajatud 1928. aastal, linnaõigused sai 1939. Praegustes piirides on Amanzimtoti alates 1961. aastast.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Amanzimtoti elanikest valgeid 67,26%, mustanahalisi aafriklasi 22,10%, India või Aasia päritolu inimesi 8,20%, värvilisi 1,89% ja teisi 0,54%. Inglise keelt pidas emakeeleks 50,92% inimesi, afrikaani keelt 30,63%, suulu keelt 14,02% ja koosa keelt 1,33%.
David Rubenstein

David Mark Rubenstein (sündinud 11. augustil 1949 Baltimore'is) on USA rahandustegelane ja filantroop, Carlyle Groupi kaasasutaja ja -juht.
1987. aastal asutas ta koos William E. Conway Jr. ja Daniel A. D'Anielloga ettevõtte The Carlyle Group Inc., mis on kasvanud üheks maailma suurimaks varahaldusfirmaks ja muutnud Rubensteini üheks USA rikkamaks inimeseks. Ajakiri Forbes hindas 2018. aastal tema vara väärtuseks 2,8 miljardit USA dollarit, millega ta kuulus USA 300 rikkama inimese sekka.
Ta osaleb kampaanias The Giving Pledge ja plaanib valdava osa oma varast annetada heategevuseks. Seni on ta toetanud enim kõrgharidust ja meditsiiniuuringuid, aga ka kultuuripärandi säilitamist ja muid valdkondi. Näiteks on ta toetanud Washingtoni monumendi renoveerimist, Smithsoniani loomaaia hiidpandade programmi ja John F. Kennedy Keskuse laiendamist.
Margate (LAV)

Margate on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis KwaZulu-Natali provintsis Ugu ringkonnas. Linn asub India ookeani rannikul.
Margate on kuurortlinn.
Margate on asutatud 1908. aastal. Linn on saanud nime Suurbritannias Kentis asuva Margate linna järgi.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Margate'i elanikest mustanahalisi aafriklasi 47,27%, valgeid 46,90%, India või Aasia päritolu inimesi 3,05%, värvilisi 2,21% ja teisi 0,56%. Inglise keelt pidas emakeeleks 35,83% inimesi, koosa keelt 22,53%, afrikaani keelt 19,83% ja suulu keelt 18,35%.
Port Shepstone

Port Shepstone on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis KwaZulu-Natali provintsis, Ugu ringkonna ja Ray Nkonyeni valla halduskeskus. Linn asub India ookeani rannikul Umzimkulu jõe suudmes.
Port Shepstone on asutatud 1867. aastal. Linn on saanud nime Natali asumaa riigitegelase Theophilus Shepstone'i järgi.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Port Shepstone'i elanikest mustanahalisi aafriklasi 39,71%, India või Aasia päritolu inimesi 32,12%, valgeid 21,33%, värvilisi 6,33% ja teisi 0,50%. Inglise keelt pidas emakeeleks 55,34% inimesi, suulu keelt 21,37%, koosa keelt 10,51% ja afrikaani keelt 9,28%.
Vudila mängumaa

Vudila mängumaa (ametlikult OÜ Vudila Mängumaa) on Eesti meelelahutuskeskus, mis asub Tartu maakonnas Tartu vallas Kaiavere külas endise Kaiavere vutifarmi alal. 
Keskus avati 1. juunil 2010.
Vudila Mängumaa tegevjuht on Geidi Lemming.
Kummel

Kummel ("Matricaria" L.) on taimede perekond korvõieliste sugukonnast.
Kummel sarnaneb õisiku poolest härjasilma ja valge karikakraga, ent erineb selgesti lehtede poolest. Kummeli lehed on niitjate harudega, karikakral jagused, ent siiski selge lapiku lehelabaga, härjasilma lehed on aga jämesaagja servaga ning talbja või äraspidimunaja lehelabaga.
Kummel on tavaline taim Euroopa, Aasia ja Ameerika parasvöötmes, neid kasvab nii Põhja- kui ka Lõuna-Aafrikas ning mõned liigid on naturaliseerunud Austraalias.
Eesti liigid.
Eestis on levinud kaks liiki:
Scottburgh

Scottburgh on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis KwaZulu-Natali provintsis Ugu ringkonnas. Linn asub India ookeani rannikul, 58 km Durbanist edela pool.
Scottburgh on asutatud 1860. aastal.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Scottburghi elanikest valgeid 46,76%, mustanahalisi aafriklasi 27,69%, India või Aasia päritolu inimesi 21,98%, värvilisi 3,02% ja teisi 0,56%. Inglise keelt pidas emakeeleks 68,02% inimesi, suulu keelt 15,98%, afrikaani keelt 11,20% ja koosa keelt 2,08%.