tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Gottfried Wilhelm Osann

Gottfried Wilhelm Osann (26. oktoober 1797 Weimar – 9. september 1866 Würzburg) oli saksa keemik ja füüsik.
Osann oli ametniku poeg. Tema isa oli Weimari valitsusnõukogu liige Friedrich-Heinrich Osann. Tema vennad olid balneoloog Emil Osann (1787–1842) ja filoloog Friedrich Gotthilf Osann (1794–1858). Pärast isa surma abiellus ema Amalie Caroline Frederika (1766–1843) 1815 teist korda ja teine abikaasa Christian Gottlob von Voigt (1743–1819) oli samuti Weimari minister.
Gottfried Osann õppis Berliini, Jena, Erfurdi ja Erlangeni Ülikoolis. Neist viimase ta lõpetas, sai 1819 eradotsendiks ja töötas seal kuni 1821. aastani, seejärel töötas 2 aastat Jena Ülikoolis. Ta oli Tartu Ülikoolis keemia ja farmaatsia professor 1823–28. Sealtpeale töötas ta kuni surmani Würzburgi ülikoolis.
Koostöö Jöns Jacob Berzeliusega viis ta peaaegu ruteeniumi avastamiseni 1828. Nad lahustasid Uuralist pärit plaatinamaaki kuningvees ja sõelusid seda, mis järele jäi. Kui Berzelius ei leidnud midagi, siis Osann arvas, et avastas kolm uut metalli, ning nimetas need pluraaniumiks, ruteeniumiks ja poliiniumiks. Pluraaniumi nimi tuli sõnadest "plaatina" ja "Uural". Ruteeniumi nimi tuli sõnast Ruteenia, mis oli ladina sõna Venemaa kohta. Poliiniumi nimi tuli kreeka sõnast "polia", mis tähendab hallijuukselist, ja see oli viide sõelutud jäägi värvile. Seda ei tohi segi ajada polooniumiga, mis avastati 70 aastat hiljem. Kuid metallide kogus oli väga väike, Osann ei suutnud neid isoleerida ja lõpuks loobus väidetest, et on metalle avastanud. Venemaa keemik Carl Claus suutis 1844 mõõdetavas koguses ruteeniumi eraldada ja tavaliselt nimetatakse just Clausi ruteeniumi avastajaks.
Suurem osa Osanni ülejäänud töödest kuuluvad küll füüsika alla, aga need käsitlevad galvanoplastikat ja elektrit ning on seetõttu tihedas seoses keemiaga. Keemiat ei puuduta vaid Osanni üksikud optika-alased tööd.
Eduard August Osenbrüggen

Eduard August Osenbrüggen (24. detsember 1809 Uetersen Holsteini hertsogkond – 9. juuni 1879 Zürich Sveitš) oli saksa õigusteadlane.
Osenbrüggen oli kantori poeg. Pärast Hildesheimi gümnaasiumi lõpetamist õppis ta aastatel 1830–1841 Leipzigi ja Kieli Ülikoolis klassikalist filoloogiat, ajalugu ja õigusteadust. 1835. aastal sai ta Kielis filosoofiadoktori kraadi ja 1841 samas õigusteaduse doktori kraadi. 
Aastatel 1842–1843 oli ta Kieli Ülikoolis eradotsent, õpetades filosoofiat ja Rooma õigust. 
1843. aastal valis Tartu ülikooli nõukogu ta kriminaalõiguse ja -prot­sessi, õiguse ajaloo ja juriidilise kirjanduse korraliseks professoriks. Tartus õpetas ta ka rooma õigust, võrdlevat õigusteadust, õiguse entsüklopeediat, rahvusvahelist õigust, kriminaalõiguse ja -protsessi üldosa, lõpuks ka tsiviil­protsessi. 
Aastatel 1843–1851 töötas ta Tartu Ülikoolis õigusteaduskonna kriminaalõiguse professorina ning õpetas seal kohtupidamist kriminaalprotsessides, õiguse ajalugu ja kohtukõnet. Sooviga äratada üliõpilastes huvi teaduse vastu, avaldas ta 1849. aastal oma õpilaste parimatest teostest raamatu "Dorpater juristische studien". Osenbrüggen õpetas sageli kolme-nelja ainet korraga, lisaks tegutses ta kuue poolaasta jooksul kriminaalõiguse praktiliste uurimistöödega. Peale selle oli ta viis aastat õigusteaduskonna dekaan, ühe aasta apellatsiooni- ja revisjonikohtu lihtliige ja kaks aastat esimees. Ta avaldas uurimuse Liivimaa, Eestimaa ja Kuramaa kri­minaalõiguse teooriast ja praktikast "Theorie und Praxis 
des livländischen, estländischen und kurländischen Krimi­nalrechts", Dorpat 1846-1847. 
Ta vallandati poliitilistel põhjustel (vastuolud Nikolai I ja Vene valitsevate ringkondadega) 14. augustil 1851 ning kriminaalõiguse kateedri võttis temalt üle Franz Victor Ziegler.
Alates 1852. aastast oli ta Zürichi ülikooli professor ja kolmel ametiajal rektor. Zürichi ülikooli kriminaalõiguse kateedrit juhatas ta 27 aastat – kuni surmani.
Orest Ostrogradski

Orest Ivanovitš Ostrogradski (5. detsember 1868 Brovarki – 26. juuli 1915 Tartu) oli õigusteadlane.
Ta õppis Kiievi Ülikoolis. Töötas Tartu Ülikoolis finantsõiguse eradotsendina aastatel 1895–1913.
Carl Eduard Otto

Carl Eduard Otto (14. august 1795 Dresden – 20. aprill 1869 Jena) oli saksa õigusteadlane.
Professori poeg. Õppis Leipzigi Ülikoolis 1814–1820, tudeeris ka Göttingeni Ülikoolis, oli dotsent Leipzigis 1819–1822. Töötas Tartu Ülikoolis rooma ja saksa tsiviilõiguse professorina 1832–1857.
Leonard Sydney Owen

Leonard Sydney Owen (4. detsember 1851 St. Leonards, Inglismaa – 16. juuni 1915 Tartu) oli inglise keele lektor Tartu Ülikoolis 1909–1915.
Viited.
Jevgeni Passek

Jevgeni Vjatšeslavovitš Passek (vene keeles Евгений Вячеславович Пассек; 14. detsember 1860 Ahtõri maakond, Harkovi kubermang, Vene Keisririik (tänapäeval Ukraina) – 1. oktoober 1912 Moskva) oli vene õigusteadlane.
Mõisaomaniku poeg. Õppis Moskva ja Berliini Ülikoolis. Töötas Tartu Ülikoolis Rooma õiguse eradotsendina 1891–1893 ja professorina 1893–1912. Ta oli 1905–1908 Tartu Ülikooli rektor.
Õpetamise kõrvalt oli Passek pikemat aega Tartu Ülikooli toimetiste toimetaja. 1905.–1907. aasta revolutsiooni ajal oli Tartu Ülikool tänu Passeki diplomaatilisusele ainus ülikool Vene Keisririigis, mis ei katkestanud tööd vaatamata keerulisele poliitilisele olukorrale.
1905. aastal avas Passek rektorina ülikooli naisvabakuulajatele, ootamata ära ministeeriumi korraldust. Selle omavoli eest anti ta hiljem kohtu alla.
4. septembril 1911 läks Passek tervislikel põhjustel erru ning sõitis Moskvasse, kus järgmisel aastal suri.
1886. aastal abiellus Jevgeni Passek Aleksandra Amfiteatrovaga, kelle vend oli kirjandus- ja teatrikriitik Aleksandr Amfiteatrov. Nende tütar Maria Grabar-Passek (1893–1975) oli vene filoloog ja antiikkirjanduse tõlkija, õigusteadlase Vladimir Grabari naine.
Carl Heinrich Johann Paucker

Carl Heinrich Johann Paucker (vkj 7. / 19. detsember 1820 Jelgava – vkj 7. / 19. august 1883 Tallinn) oli filoloog ja riiginõunik.
Professori poeg. Õppis Tartu Ülikoolis 1838–1850, tudeeris ka Berliini Ülikoolis. Töötas Tartu Ülikoolis klassikalise filoloogia professorina 1861–1875 ning oli ka Tartu õpperingkonna Kuramaa 1875–1878 ja 1878–1880 Eestimaa kubermangu koolidirektorja Tallinna Kubermangugümnaasiumi direktor.
Ta abiellus Simuna kihelkonnas Võiveres 1872 Elise Marie Dorothea von Baggehufwudtiga (1850–1920), kes oli Võivere mõisaomaniku Gustav von Baggehufwudti (1820–1895) ja Sophie Anna Karoline von Muelleri (surnud 1895) tütar. 1883. aastal lesestunud abikaasa abiellus 1901 Tallinna Oleviste kiriku pastori Anton Halleriga (surnud 1905).
Magnus Georg Paucker

Magnus Georg Paucker (vkj 15. november 1787 Simuna – 19. august 1855 Jelgava) oli baltisaksa matemaatik ja astronoom, kolleegiuminõunik.
Elulugu.
Magnus Georg sündis koguduse õpetaja Heinrich Johann Pauckeri (1759–1819) ja tema esimese naise, Hedwig Eleonore Christine Halleri (1766–1791) pojana.
Ta omandas alghariduse kodus ja Rakveres ning õppis aastatel 1805–1808 Tartu Ülikoolis, mille lõpetamise järel töötas Peterburis ja Viiburis matemaatika- ja loodusteaduste õpetajana. 
1811. aastast töötas ta Tartus astronoom-vaatlejana ning õpetas ülikoolis diferentsiaal- ja integraalarvutust ning analüütilist ja kujutavat geomeetriat. 1812. aastal kaitses ta doktoriväitekirja,1813. aastal sai ta filosoofia doktorikraadi ja töötas Tartus professorina 1813. aastal.
Seejärel oli 1813. aastast Miitavi (Jelgava) Gümnaasiumi ülemõpetaja kuni pensionini 1846. Ta oli Kuramaa Kirjanduse ja Kunsti Ühingu ja Kuramaa Provintsiaalmuuseumi kaasasutaja. 
1822. aastal avastas ta esimese viisi korrapärase 257-nurga konstrueerimiseks. 
Isiklikku.
Tema poolvendadest dr. Carl Julius (1798–1856) oli õigusteadlane ja ajaloolane, Heinrich Wilhelm (1797–1883) koguduse õpetaja Simunas, Friedrich August (1801–1837) 1828. aastast vabatahtlik sõjaväearst Türgi sõjas (Püha Anna ordeni 3. klassi kavaler) ja Gattšina linnahaigla ülemarst, ning Hugo Richard (1807–1872) Virumaa praost ja Põhja-Eesti konsistoriaalpiirkonna vaimulike leksikoni koostaja.
Magnus Georg Pauckeri poeg, Hermann Julius Georg von Paucker (1822–1889) oli Venemaa keisririigi sõjaväeinsener, kindralleitnant ning 1888. aasta novembrist kuni 1889. aasta märtsini Venemaa keisririigi teedeminister.
Ivan Pavlovski

Ivan Jakovlevitš Pavlovski (vene Иван Яковлевич Павловский; 5. oktoober 1800 Riia – 25. juuli 1869 Riia) oli vene filoloog, Tartu Ülikooli vene keele lektor aastail 1837–1869. 
Elulugu.
Pavlovski lõpetas Riias gümnaasiumi. EnneTartu Ülikooli tööle asumist oli ta vene keele õpetaja Valgas ja Riias. Aastatel 1837–1858 oli ta Tartu Ülikooli vene keele lektor ning samal ajal, aastatel 1837–1839, ka Tartu Gümnaasiumi vanemõpetaja ja kohusetäitja. Tartu õpperingkonna kuraatori ülesandel kontrollis ta 1846. aastal vene keele õpetamist Riia koolides. Lahkus 1858 tervislikel põhjustel Tartu Ülikooli lektori kohalt. Õpetas peamiselt vene keele grammatikat, koostas õppevahendeid (sh ka geograafia alal maakonnakoolidele) ja sõnastikke, millest mitmed ilmusid 19. sajandi teisel poolel kordustrükkidena.
Peter Pell

Peter Pell (ka Peeter; 14. september (vkj 2. september) 1807 Peterburi – 30. detsember (vkj 18. detsember) 1861 Peterburi) oli Eesti põllumajandus- ja loodusteadlane ning pedagoog.
Elulugu.
Peter Pell lõpetas 1830 Tartu Ülikooli loodusteaduste osakonna, kus 1836. aastal kaitses filosoofiakandidaadi kraadi väitekirjaga "Über die ölingen und fettigen Stoffe in Pflanzen und Thieren". 1836–39 oli ta Vana-Kuuste Põllumajanduse Instituudi adjunktprofessor ja direktori abi. Instituudis õpetas ta zooloogiat, koduloomade füsioloogiat, taimede süstemaatikat ja füsioloogiat, teoreetilist ja praktilist vene keelt, samuti juhendas taimede külvi- ja hooldustöid ning jälgis taimede kasvamist.
1838–41 täiendas Pell end põllumajandusteaduses välismaal. 1841–59 töötas ta Kaasani Ülikoolis põllumajanduseriala õppejõuna, õpetades 1845–48 ühtlasi sama ainet ka Kaasani vaimulikus akadeemias.
Thupten Gyatso

Thupten Gyatso (27. mai 1876 – 17. detsember 1933) oli 13. dalai-laama. Ta sündis Lhasast 130 km kagus, viidi 14. veebruaril 1878 Lhasasse ning tunnistati järgmiseks dalai-laamaks. 
Ta oli uuendusmeelne ja osav poliitik. Tema valitsemisajal tungisid Tiibetisse Briti (1904) ja Hiina (1910) väed. Pärast Hiina vägede lahkumist kuulutas ta 1912 Tiibeti iseseisvaks ja standardiseeris Tiibeti lipu selle praegusel kujul. 1913 naasis ta pagulusest Darjeelingis Lhasasse.
Vassili Perevoštšikov

Vassili Matvejevitš Perevoštšikov (vene keeles "Василий Матвеевич Перевощиков"; 1. aprill 1785 Saransk, Venemaa – 6. oktoober 1851 Peterburi) oli keeleteadlane.
Sõjaväelase poeg. Õppis Kaasani ülikoolis. Töötas Tartu Ülikoolis vene keele ja kirjanduse professorina 1820–1830.
Mihhail Pergament

Mihhail Jakovlevitš Pergament (vene Михаил Яковлевич Пергамент; 28. juuli 1866 Odessa – 21. märts 1932 Leningrad) oli vene õigusteadlane.
Kaupmehe poeg. Õppis Novorossiiski Ülikoolis. Töötas Tartu Ülikoolis vene tsiviilõiguse professorina 1903–1906 ja 1911. aastal, töötas ka Peterburis.
Tema vend Joseph Pergament (ka Ossip Pergament; 1868–1909) oli tuntud jurist.
Charles Vincent Francois Pezet de Corval

Charles Vincent Francois Pezet de Corval (6. märts 1800 Pussy, Prantsusmaa – 3. august 1861 Baden-Baden) oli Tartu Ülikooli prantsuse keele lektor 1825–1861.
Carl Friedrich Ludwig Petersen

Carl Friedrich Ludwig Petersen (ka Karl; 16. juuni 1775, Tartu – 31. detsember 1822, Tartu) oli baltisaksa luuletaja, saksa keele lektor ja raamatukogundustegelane.
1783. aastal lõpetas ta Dorpati Linnakooli. Õppis teoloogiat ja üldist kirjanduslugu kuni 1793. aastani Halle ülikooli usuteaduskonnas ja aastatel 1795–1798 Jena ülikooli usuteaduskonnas.
1802–1822 töötas Tartu ülikooli raamatukogus sekretärina (raamatukoguhoidja abi). Korraldas süstemaatilise kataloogi ettevalmistustööd ja teostamist, koostas üksikasjalikke juhendeid ajalookirjanduse registri ümberkirjutajale. Tegeles ka lugejateenindusega.
1802–1819 oli ta Tartu Ülikooli saksa keele lektor. Kuulus ka ülikooli tsensuurikomiteesse.
Osales kirjandusringides, kus loeti ühiselt raamatuid ja arutleti.
Mitrofan Petrov

Mitrofan Petrovitš Petrov (8. juuli 1862 – surma aeg teadmata) oli õigusteadlane.
Õppis Demidovi juriidilises lütseumis. Töötas Tartu Ülikoolis finantsõiguse dotsendina 1891–1894.
Georg Paul Alexander Petzholdt

Georg Paul Alexander Petzholdt (29. jaanuar 1810 Dresden – 5. mai 1889 Breisgau, Saksamaa) oli Tartu Ülikooli põllumajanduse ja tehnoloogia professor 1846–1872.
Ta oli arsti poeg ja omandas meditsiinilise hariduse Leipzigi ülikoolis. Arstipraktika kõrval õppis ta keemiat, osalt kuulsa Justus von Liebigi juures, ning asutas Dresdenis hästi sisustatud laboratooriumi koos auditooriumiga, milles pidas keemialoenguid. 
Tartu ülikooli keemia- ja farmaatsiaprofessori Carl Christoph Göbeli ettepanekul määrati ta 1846. aastal põllumajanduse ja tehnoloogia professoriks Tartusse, kus ta mitmesuguste kursuste õpetamise kõrval seadis agronoomiat õppivate üliõpilaste jaoks esimesena sisse agrokeemia praktikumid, mis toimusid ökonoomikakabineti juures tema enda loodud laboratooriumis.
Jevgeni Petuhhov

Jevgeni Vjatšeslavovitš Petuhhov (6. veebruar 1863 Tomsk – 2. november 1948 Simferopol) oli vene keeleteadlane ja pedagoog.
Petuhhovi isa oli veinitehase kontoritöötaja. Petuhhov oli kolmest lapsest vanim. Vend Vassili suri väikelapsena, oli ka õde Zoja. Petuhhov õppis maakonnakoolis ja aastatel 1873–1881 Tomski gümnaasiumis, mille lõpetas kuldmedaliga. Seejärel õppis Peterburi ülikooli ajaloo-filoloogiateaduskonnas, mille lõpetas 1885. aastal kandidaadina. Ülikoolis õppimise viimastel aastatel töötas ta Jakov Groti abilisena vene keele sõnaraamatu koostamisel. 8. mail 1888 kaitses ta Peterburi ülikoolis magistritöö, sai magistrikraadi ja hakkas sealsamas eradotsendina loenguid pidama. 
Ta pidas loenguid ka Bestuževi naiskursustel ja Maria instituudis. Seejärel saadeti ta komandeeringusse Tšehhimaale ja Slovakkiasse, mis tollal kuulusid Austria-Ungari koosseisu. 
Venemaale naasis ta järgmisel aastal. Ta sai pakkumise Nežinist ja juhatas järgmised kuus aastat Krahv Bezborodko instituudis vene sõnakunsti kateedrit. Hiljem ta kahetses, et provintsi sõitis.
Petuhhov töötas Tartu Ülikoolis vene keele ja slaavi filoloogia professorina aastatel 1895–1918. 1902. aastal, kui tähistati Tartu ülikooli 100. aastapäeva, koostas ta kaheköitelise Tartu ülikooli ajaloo, mille eest teda autasustati Püha Anna ordeni 2. järgu ja Püha Vladimiri ordeni 4. järguga.
1918. aastal evakueeriti Tartu ülikool Voroneži. Petuhhov juhatas seal ülikooli vene kirjanduse kateedrit, kuid juba järgmisel aastal jättis Voroneži koos valgekaartlastega maha ja sõitis Simferopolisse, kus sai Tauria ülikooli professoriks. 1920. aastal sõitsid paljud Tauria ülikooli professorid välismaale, ent Petuhhov jäi kuni surmani Simferopolisse. Ta sai Venemaa Teaduste Akadeemia (mis 1925. aastal reorganiseeriti NSV Liidu Teaduste Akadeemiaks) liikmeks. 1931 sattus ta oma artikli "Gribojedovi surmast. Gribojedov ja Puškin" pärast bolševistliku kriitika alla ning vallandati, 1939. aastal võeti ülikooli tagasi.
Petuhhovil oli poeg, kes hukkus GULAG-is.
Johann Pfaff

Johann Wilhelm Andreas Pfaff (5. detsember 1774 Stuttgart – 26. juuni 1835 Erlangen) oli saksa matemaatik.
Ülemrahandusnõuniku poeg. Tuntud matemaatiku Johann Friedrich Pfaffi vend. Õppis Tübingeni Ülikoolis. Töötas Tartu Ülikoolis puhta ja rakendusmatemaatika professorina 1804–1809, seejärel Nürnbergi ülikoolis ja oli 1817–1818 professor Würzburgis ning kuni oma surmani Erlangeni Ülikoolis.
1805–1807 rajas Johann Pfaff esimese ajutise observatooriumi Poe tänava ja Küüni tänava nurgale, pannes aluse Tartu Tähetornile.
Friedrich Adolph Philippi

 
Friedrich Adolph Philippi (15. oktoober 1809 Berliin – 29. august 1882 Rostock) oli saksa usuteadlane, üks kiriklik-konfessionaalse teoloogia juhtfiguure, Tartu Ülikooli usuteaduskonna mõjukamaid professoreid, nn balti luterluse oluline kujundaja.
Juudi päritolu pankuri poeg õppis Berliinis Joachimthaleri gümnaasiumis, sellele järgnesid klassikalise filoloogia ja teoloogia õpingud Berliinis Friedrich Wilhelmi Ülikoolis ja Leipzigi ülikoolis. 1829. aastal pöördus kristlusse. 1830 promoveeriti ta Leipzigis filosoofiadoktoriks, 1837 Berliinis teoloogialitsentsiaadiks. Töötas vanade keelte õpetajana Berliini ja Dresdeni gümnaasiumis, alates 1837 oli ta eradotsent Berliini ülikoolis.
1841–1851 Tartu ülikooli süstemaatilise usuteaduse professor. Peale oma õppetooli kohustuslike ainete (dogmaatika, teoloogiline eetika) käsitles Philippi Tartus veel uue testamendi sissejuhatust, dogmadelugu, sümboolikat ja mitmeid uue testamendi kirju.
Tartu-perioodil osales Philippi ka kohalikus kirikuelus. Tema juhtimisel murti 19. sajandi Liivimaal valgustusajale iseloomuliku teoloogilise ratsionalismi ülemvõim. Tartu ülikooli usuteaduskonnas ja nn balti provintside vaimulikkonnas kujunes valitsevaks nn kiriklik-konfessionaalne suund. Olulise ettevalmistuse oli teinud Philippi eelkäija Ernst Sartorius. Philippi oli tuntud oma võitlusega "sektide", eriti hernhuutluse vastu. 1843 promoveeriti ta Erlangeni ülikooli teoloogiadoktoriks.
1851. aastast oli ta Rostocki ülikooli uue testamendi eksegeesi professor.
Philippi lahkumise järel oli Tartu Ülikoolis süstemaatilise usuteaduse (dogmaatika ja teoloogilise eetika) õppetooli hoidja Theodosius Harnack, seejärel aastakümneid Alexander von Oettingen.
Teosed.
Peateosed 
Tõlkeid
Lev Pissarževski

Lev Vladimirovitš Pissarževski (vene keeles "Лев Владимирович Писаржевский"; 13. veebruar (vkj 1. veebruar) 1874 Chişinău – 23. märts 1938 Dnepropetrovsk) oli ukraina keemik, Ukraina NSV TA akadeemik (1925), NSV Liidu TA akadeemik (1930; korrespondentliige 1928).
Notari poeg, aadlik. Õppis Novorossiiski ülikoolis (praegune Odessa Ülikool). Töötas muuhulgas Tartu ülikoolis keemiaprofessorina 1904–1908. Oli aastast 1927 tema algatusel loodud Ukraina Füüsikalise Keemia Instituudi (aastast 1938 Ukraina NSV TA Pissarževski-nimeline Füüsikalise Keemia Instituut) direktor. Uurimusi peamiselt peroksiidide ja peroksohapete struktuuri ja omaduste kohta ning elektrokeemia alalt.
Valerian Podvõssotski

Valerian Jossifovitš Podvõssotski (vene Валериан Осипович Подвысоцкий; 18. jaanuar (vkj. 6. jaanuar) 1822, Maksimovka küla, Kiievi kubermang – 10. juuli (vkj. 28. juuni) 1892, Kaasan) oli vene farmakoloog.
Sõjaväelase poeg. Õppis Tartu Ülikoolis 1872–1878 ning ka Kiievi ja Harkovi Ülikoolis. Töötas Tartu Ülikoolis farmakoloogia eradotsendina 1879–1885, seejärel suundus Kaasanisse.
1880. a avastas ta podofüllotoksiini kilpjast jalglehest ("Podophyllum peltatum").
Jossif Pokrovski

Jossif Aleksejevitš Pokrovski (vene keeles Иосиф Алексеевич Покровский; 19. september (vkj. 7. september) 1868 Pustogorodi, Tšernigivi kubermang, Venemaa – 14. aprill 1920 Moskva) oli vene õigusteadlane.
Vaimuliku poeg. Õppis Kiievi ja Berliini Ülikoolis. Töötas Kiievis, Peterburis ja Moskvas ning oli ka Tartu Ülikooli Rooma õiguse eradotsent aastatel 1894–1896.
Konstantin Pokrovski

Konstantin Dorimedontovitš Pokrovski (11. mai 1868 Nižni-Novgorod, Venemaa – 1. juuli 1945 Kiiev) oli vene astronoom, Tartu tähetorni direktor 1908–1915.
Vaimuliku poeg. Õppis Moskva Ülikooli füüsika-matemaatikateaduskonnas 1887–1891. Pärast lõpetamist töötas ta mittekoosseisulise astronoomina Moskva Ülikooli observatooriumis ja juhatas samal ajal O. Schwabe eraobservatooriumi. 1893 siirdus ta ennast täiendama Pulkovo observatooriumi ja 1895 saadeti Tartusse. 
Töötas Tartu Ülikooli tähetornis astronoom-vaatlejana 1895–1907, alates 1896. aastast pidas ülikoolis ka astronoomia- ja matemaatikaloenguid. 1902 kaitses Moskva ülikoolis magistriväitekirja "Komeetide päritolust". 1907–1917 tegutses Tartu Ülikoolis astronoomia professorina. 1908. aastast oli Pokrovski ka Tartu tähetorni juhataja. 1915 evakueerus ta koos ühe osa tähetorni varadega Permi, kus Pokrovskist sai Petrogradi ülikooli Permi filiaali rektori kt. 1916. aasta aprillis omandas ta astronoomiadoktori kraadi. 1919 suundus ta Tomski ülikooli astronoomia kateedri juhatajaks ja 1920 Pulkovo observatooriumi vanemastronoomiks. 1927 valiti ta [[NSV Liidu Teaduste Akadeemia] korrespondentliikmeks. 1934–1944 töötas ta observatooriumi direktorina Odessas. Suri Kiievis siseministeeriumi vangla haiglas süüdistatuna kodumaa reetmises.
Pokrovski teadustöö oli seotud peamiselt komeetide, meteooride ja helkivate ööpilvede vaatlustega. Ta organiseeris Tartu perioodil kaks ekspeditsiooni päikesevarjutuste vaatlemiseks: [[Keeni raudteejaam]]a 17.04.1912 (rõngakujuline päikesevarjutus) ja Feodossiasse 22.08.1914 (täielik päikesevarjutus). Tartu tähetornile osteti uus teleskoop (Zeissi refraktor, 1911) koos astrograafiga ja tehti plaane tähetorni täielikuks ümberehitamiseks, kuid alanud Esimese maailmasõja tõttu need plaanid ei realiseerunud. 
[[Fail:Konstantin Pokrovski.jpg|pisi|Konstantin Pokrovski (1868–1945)]]
Pokrovski oli aktiivne astronoomia populariseerija. Ta pidas avalikke loenguid Tartu Ülikooli aulas ja mujal, kirjutas populaarteaduslikke artikleid ajakirjadele ja raamatu "Taeva teejuht" (1894, kordustrükid 1897, 1923). Tartus tegutses ta ühtlasi õpetajana [[Hugo Treffner]]i gümnaasiumis ja oli [[A. H. Tammsaare]] "Tõe ja Õiguse" II osa Mauruse kooli kosmograafiaõpetaja prototüüp.
Viited.
[[Kategooria:Tartu Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonna professorid]]
[[Kategooria:Tartu tähetorni astronoomid]]
[[Kategooria:Hugo Treffneri Gümnaasiumi õpetajad]]
[[Kategooria:Venemaa astronoomid]]
[[Kategooria:Moskva ülikooli vilistlased]]
[[Kategooria:Sündinud 1868]]
[[Kategooria:Surnud 1945]]
Pjotr Poljakov

Pjotr Andrejevitš Poljakov (15. jaanuar 1862 Donimaa – surma aeg teadmata) oli Eestis töötanud vene arstiteadlane.
Ta oli urjadniku (kasakaväe allohvitser) poeg. Lõpetas 1888. aastal Peterburi Sõjalis-Meditsiiniline Akadeemia ning oli sealsamas prosektor, meditsiinidoktor (1894). Töötas Tartu Ülikoolis võrdleva anatoomia, embrüoloogia ja histoloogia kateedri juhataja 1903–1910, aastast 1911 professor.
Lahkus 1911. aastal Eestist Harkivisse. Kirjutas kolmeköitelise histoloogia ja embrüoloogia käsiraamatu (1908–1909, maht 1820 lk) ja koostas võrdleva anatoomia õppevahendeid (1907–1908). Vaadetelt darvinist.
Nikolai Petrovitš Popov

Nikolai Petrovitš Popov (3. märts 1884, Tartu – surma aeg teadmata) oli eesti botaanik.
Kaupmehe poeg. Õppis Tartu Ülikoolis 1905–1910, tudeeris ka Pariisi ja Viini Ülikoolis. Töötas Tartus botaanika eradotsendina 1915–1918.
Vassili Popov

Vassili Nikolajevitš Popov (vene Василий Николаевич Попов; 10. jaanuar 1863 (vkj. 29. detsember 1862) Irkutsk, Venemaa – 31. detsember vkj. 19. detsember) 1895 Tartu) oli vene arstiteadlane.
Õpetaja poeg. Õppis Moskva Ülikoolis, kus ka töötas. Oli Tartu Ülikooli füsioloogia professor 1894–1895.
Moritz Conrad Posselt

Moritz Conrad Friedrich Ferdinand Posselt (14. aprill 1804 Fääri saared – 25. veebruar 1875 Wiesbaden) oli saksa filosoof ja loogik.
Elulugu.
Posselt oli vaimuliku poeg. Õppis Halle ja Heidelbergi ülikoolis, filosoofiadoktor (1832 Kieli Ülikool). Ta valiti 1834 Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna eradotsendiks, õpetas 1834–1844 filosoofiat, 1834–1845 ka psühholoogiat. Oli 1845–1851 saksa keele õpetaja Moskvas ja Peterburis, aastast 1851 Peterburi Keiserliku Avaliku Raamatukogu bibliotekaar.
Teadustöö.
Avaldanud töid 18. sajandi filosoofiast, väejuhtide elulugusid.
Töö Tartu Ülikoolis.
Töötas Tartu Ülikoolis filosoofia eradotsendina 1834–1844. Kokku õpetas ta Tartu Ülikooli 22 semestrit, sealhulgas psühholoogiat 17 semestri jooksul. Tema peamiseks õpetamissuunaks oli filosoofia ajalugu ja loogika.. Lahkus Tartust 1845.aastal. 
Esialgu õpetas ta psühholoogiat kolmel korral iseseisva ainena kolm kuni neli tundi nädalas, aga seejärel koos loogikaga mõlemat ainet kuus tundi nädalas (2 korda 5 tunni kaupa). Hinnates tema poolt avaldatud kahe filosoofia teemalise töö alusel, oli Posselt sarnaselt Jäschega oma teaduslikelt huvidelt eelkõige "filosoof". Tema poolt loetud psühholoogiakursuste olemuse üle saame me otsustada ainult nende kursuste aluseks olnud õpikute põhjal. Aga me ei näe tal sellist kindlat joont või sellist konservatismi nagu Jäschel, kes 22 aasta jooksul, kaks semestrit välja arvatud, õpetas psühholoogiakursust sellesama Jakobi järgi. Posselt õpetas psühholoogiakursust kord Scheidleri õpiku järgi, kord Fischeri õpiku järgi ja lõpuks Erdmanni õpiku järgi. Sellal kui Scheidler ja Fischer ei kuulu oma õpikutega ühegi tollal Saksamaal valitsenud filosoofilise suuna juurde ja pöörduvad laiema lugejate ringi poole, on Erdmann üks silmapaistvamaid saksa hegellasi ja esineb oma "Psühholoogias" Hegeli õpetuse järjekindla poolehoidjana. Posselti kui ülikooli õppejõu iseloomustamiseks võib veel mainida, et mõningate olemasolevate tõendite alusel oli tema loengute väline külg vähe rahuldav. 
Anonüümsena avaldatud raamatu "Dorpati saksa ülikool" autor Neander kirjutab temast nii: "Omal ajal oma täiesti võimatute loengute poolest küllaltki tuntud dotsent M. Posselt…"
Mstislav Prahhov

Mstislav Viktorovitš Prahhov (1840 Mstislavl, Venemaa – surmaaeg teadmata) oli Tartu Ülikooli vene keele dotsent 1876–1878.
Viited.
Ludwig Preller

Ludwig Preller (15. september 1809 Hamburg – 21. juuni 1861 Weimar) oli Saksa klassikaline filoloog.
Ludwig Preller sündis kaupmehe pojana.
Ta õppis Leipzigi, Berliini ja Göttingeni Ülikoolis. Oli eradotsent Kieli Ülikoolis 1822, töötas Tartu Ülikoolis klassikalise filoloogia professorina 1838–1842, seejärel suundus Jena Ülikooli.
Alexander Pridik

Heinrich Alexander Pridik (24. jaanuar 1864 Tallinn – 29. veebruar 1936 Tartu) oli eesti filoloog.
Ta oli sõjaväelase poeg. Õppis Tartu Ülikoolis 1883–1888, hiljem ka Berliini Ülikoolis. Töötas Tartu Ülikoolis klassikalise filoloogia eradotsendina 1892–1897, dotsendina 1897–1904 ja professorina 1921–1936.
Pjotr Pustoroslev

Pjotr Pavlovitš Pustoroslev (22. jaanuar 1854 Ussovka, Venemaa – 1928 Moskva) oli vene õigusteadlane.
Pustoroslev oli mõisaomaniku poeg ja pärines sajanditevanusest aadliperekonnast.
Ta lõpetas Moskva ülikooli õigusteaduskonna. Hiljem õpetas ta Moskva ülikoolis seitse aastat eradotsendina kriminaalkaristusõigust (tollase nimetusega vanglapidamist). 
1891. aastal ilmus ajakirjas "Juriditšeski vestnik" temalt pikk artikkel kerjamise uurimise ja kerjuste eest hoolitsemise Moskva komitee kohta (neid komiteesid Venemaal ainult kaks oligi: Moskvas ja Peterburis). Ta kaitses väitekirja "Omakohus kui kriminaalõiguse institutsioon" ja sai magistrikraadi, seejärel kaitses väitekirja "Kuriteo mõiste analüüs" ja sai doktorikraadi.
Ta töötas Tartu Ülikoolis kriminaalõiguse ja kriminaalprotsessi professorina 1892–1918, aastatel 1894–1899 oli ta õigusteaduskonna dekaan ja Tartu ülikooli rektor 1915–1917. 
Kui Tartu ülikool evakueeriti Voroneži, lahkus ta Eestist. Ta suri 1928. aastal Moskvas ja maeti Novodevitšje kalmistule.
Friedrich Eberhard Rambach

Friedrich Eberhard Rambach (14. juuli 1767 Quedlinburg, Saksamaa – 30. juuni 1826 Tallinn) oli õppejõud rahanduse alal.
Rambach oli vaimuliku poeg. Ta õppis Halle Ülikoolis 1786–1793, seejärel oli professor Berliinis. Töötas Tartu ülikoolis kameraalteaduste, rahanduse ja kaubanduse professorina 1803–1826. 1814–1816 oli ta Tartu Ülikooli rektor.
Carl Rathhaus

Carl Rathhaus (1805 Leszno, Saksamaa – 10. juuli 1872 Skierniewice) oli arhitektuuri aluste õpetaja Tartu Ülikoolis aastatel 1851–1869.
Ta oli vabrikandi poeg, oma eriala omandas Breslaus ja Berliinis.
Carl Rathlef

Carl Albert Rathlef (15/27. juuli 1810 Viljandi – 8. detsember 1895 Tartu) oli baltisaksa geograaf ja ajaloolane.
Elulugu.
Carl Rathlef oli Viljandi fiskaali poeg. Ta õppis Tartu ülikoolis aastatel 1828–1832 filosoofiat, algul ka mõnda aega teoloogiat ja filoloogiat. Seejärel õppis Rathlef professor Karl Morgensterni toetusel aasta Berliini ülikoolis. Võimalik, et ajendatuna Carl Ritteri loengutest, hakkas ta seal suurt huvi tundma geograafia vastu. Saanud Königsbergi ülikoolist filosoofiadoktori kraadi, naasis ta Tartusse ja jätkas geograafiaga tegelemist.
1835. aastal oli Rathlef lühikest aega botaanikaaia direktori abi. Aastatel 1836–1838 töötas ta Peterburis algul eraõpetajana ja hiljem õpetajana saksa koolides. Seejärel oli ta õpetajaametis Tartus ja aastatel 1841–1853 Tallinnas. Pärast tema ajalooalase teose ilmumist 1853. aastal valiti ta Tartu ülikooli ajalooprofessoriks. Esialgu pidi Rathlef olema küll erakorraline professori kohusetäitja, kuna magistri- ja doktorikraadi sai ta alles aastatel 1858 ja 1860. 1866. aastal teda professoriks tagasi ei valitud ja ta läks 56-aastaselt pensionile.
Carl Rathlef suri 1895. aastal ja on maetud Vana-Jaani kalmistule.
Teadustöö.
Rathlefi olulisim teos on 1852. aastal ilmunud "Liivi-, Eesti- ja Kuramaa orograafiline ja hüdrograafiline skeem. Orograafilise ja hüdrograafilise kaardiga ja üheksa kõrgusprofiiliga". Säärast orograafilist ja hüdrograafilist skeemi Eesti-, Liivi- ja Kuramaa alade kohta polnud varem tehtud. Teoses on toodud 317 punkti kõrgused. Autor märkis, et Liivimaa kõrgussuhted on kaardil tänu Wilhelm Struve töödele rahuldavama täpsusega ja mujal ligikaudsemad. Kõrgussuhete järgi jagas Rathlef Eesti ala Põhja-Eesti lavamaaks, Otepää kõrgustikuks, Pärnu jõe madalikuks ning veel mitmeks nõoks ja veelahkmeks. Hüdrograafiline ülevaade on enam-vähem tänapäevane. Selle töö eest pälvis Rathlef Demidovi auhinna.
Isiklikku.
Carl Rathlefi poeg Georg oli samuti ajaloolane ja pojapoeg Carlos Woldemar Harald sordiaretaja. Tema tütar oli abielus Karl Ernst von Baeri tütrepojaga.
August Rauber

August Antinous Rauber (22. märts 1841 Obermoschel (Saksamaa) – 1. märts (16. veebruar) 1917 Tartu) oli saksa anatoom, antropoloog, histoloog ja embrüoloog. Ta oli Tartu Ülikool anatoomiaprofessor ning Tartu Ülikooli anatoomiamuuseumi rajaja.
Elulugu.
August Antonius Rauber oli kohtutäituri poeg.
Ta lõpetas 1859. aastal Speieri Gümnaasiumi, õppis Müncheni Ülikooli arsti- ja õigusteaduskonnas 1859–1865, sai meditsiinidoktorikraadi (väitekiri "Die Vater'chen Körperchen der Bänder- und Periostnerven und ihre Beziehung zum sogenannten Muskelsinn"), õppis ka Viini Ülikoolis. Ta oli 1866–68 Viini anatoomia instituudi assistent, 1869–1872 Münchenis eradotsent (1870–1871 osales välikirurgina Preisi-Prantsuse sõjas), seejärel aasta prosektor Baseli Ülikooli anatoomia instituudis, mille järel suundus Leipzigi Ülikooli, kus pidas professoriametit kuni 1875. aastani, 1876–1886 tegeles erapraksisega.
1886–1911 töötas Rauber Tartu Ülikoolis anatoomia professori ja kateedri juhatajana. Seal jätkas ta professor Ludwig Stieda tööd ja pärast 25 aastat ametis püsimist emeriteeriti ta austusavalduste saatel.
Rauber asutas 1890. aastal Tartu Ülikooli anatoomiamuuseumi. Seda võimaldas 1888. aastal valminud uue anatoomikumi hoone, tänu millele jäi vanasse anatoomikumi piisavalt ruumi Rauberi anatoomiakogu jaoks.
Rauberi Tartus veedetud perioodi jäi ka venestusaeg ja seejuures oli ta üks vähestest professoritest, kellel lubati jätkata õppetöö läbiviimist saksa keeles.
August Rauber suri 1917 ja ta on maetud Uus-Jaani kalmistule Tartus.
Teadustöö.
Rauber saavutas maailmakuulsuse 1897 Saksamaal ilmunud anatoomiaatlasega "Lehrbuch der Anatomie des Menschen". 
Uurimisvaldkond: närvisüsteemi ja luustiku anatoomia, selgroogsete embrüoloogia, antropoloogia, sotsiaalküsimused jm. Esitas peapiirkonna ganglionide liigituse, selgitas reienärvi kulu ja täpse innervatsiooniala, avastas lootepõie erilise kattekivi olemasolu. Eksperimentaalembrüoloogia rajajaid, siiani kasutusel oleva anatoomia käsiraamatu (38 väljaannet) autor. Üle 100 teaduspublikatsiooni. 1991 asetati TÜ vana anatoomikumi välisseinale Rauberi bareljeef.
Mälestuse jäädvustamine.
Rauberit mälestatakse tema fülogeneetilise käsitlusviisi tõttu, mis hõlmas lindude ja imetajate embrüonaalset arengut. Tema nime kannab Rauberi kiht, mis on määratletud arenevate organismide embrüonaalketast katva trofoblastilise kelmena.
Tartu Ülikooli arstiteaduskond annab välja August Rauberi medalit.
23. aprillil 2009 avati Tartus Vanas Anatoomikumis pidulikult Rauberi vahakuju. Samas anti üle järjekordne August Rauberi medal, mille sai professor Helje Kaarma.
2021. aastal paigaldati Rauberi hauamonumendile tema bareljeefi koopia (hauabareljeefi originaali hoitakse Tartu Ülikooli muuseumis).
Carl Eduard Raupach

Carl Eduard Raupach (26. november 1793 Haapsalu – 16. juuli 1882 Tartu) oli Tartu Ülikooli itaalia ja saksa keele lektor 1820–1846.
Tema isa oli Stralsundist pärit apteeker.
Ta abiellus 1821. aastal Alexandra von Schulmanniga ja 1841. aastal Sophia von Wasmundtiga.
Tema pojad olid loomaarstiteadlased Casimir Carl Eduard von Raupach ja Maximilian Raupach.
Vassili Regel

Vassili Eduardovitš Regel (vene Василий Эдуардович Регель; 27. november 1857 Peterburi – 1. detsember 1932 Kaunas) oli vene ajaloolane.
Ta õppis Peterburi Ülikoolis ja töötas sealsamas. Aastatel 1914–1918 oli ta Tartu Ülikoolis üldajaloo professor.
Carl Bogislaus Reichert

Carl Bogislaus Reichert (20. detsember 1811 Rastenburg – 24. detsember 1883 Berliin) oli saksa arstiteadlane.
Elulugu.
Carl Bogislaus Reichert oli sakslane. Pürjermeistri poeg.
Lõpetas Rastenburgi gümnaasiumi ja 1836 Berliini Friedrich Wilhelmi Sõjameditsiininstituudi; meditsiinidoktor (1836, Berliin), väitekiri "De arcubus sic dictis bronchialibus". Õppis ka Königsbergi Ülikoolis. Oli 1840–1843 Berliini Ülikooli anatoomia instituudi assistent ja prosektor. Töötas Tartu Ülikoolis anatoomia ja kohtumeditsiini professorina 1843–1853. 1853–1858 Breslau (Wrocławi) Ülikooli füsioloogia kateedri professor ja 1858–1883 Berliini Ülikooli anatoomia kateedri professor.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: imetajate embrüogenees, munaraku lõigustumis- ja lootelehtede moodustamisprotsessid, sidekoe, kuulmeluukeste, kolju arengu uuringud, inimese peaaju ehitus, selgroogsete loomade lõpusekaared, nende metamorfoosid lindudel ja imetajatel. Tegi 1849 tähtsa avastuse hemoglobiini kristalliseerumise kohta, mis võimaldas saada valgupreparaate puhtal kujul. Peterburi TA korrespondentliige (1850). Andis 1850–1876 välja perioodilist väljaannet Archiv Anatomie und Psysiologie.
Ernst Andreas Reissner

Ernst Andreas Reissner (12. september 1824 Riia – 4. september 1878 Rundāle, Kuramaa) oli baltisaksa arstiteadlane ja anatoom.
Elulugu.
Ernst Andreas Reissner oli baltisakslasest kaupmehe poeg.
Lõpetas Riia kubermangugümnaasiumi. Õppis Tartu Ülikoolis 1845–1851, meditsiinidoktor (1851, TÜ), doktoriväitekiri "De auris internae formatione". Oli 1851–1853 Tartu Ülikooli anatoomia õppetooli prosektor, anatoomia ja kohtumeditsiini eradotsent, 1853–1857 erakorraline professor ja 1857–1875 professor.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: närvisüsteemi võrdlev anatoomia, sisekõrva embrüoloogia ja võrdleva anatoomia uuringud. Avastas kõrva vestibulaarmembraani ("membrana vestibularis" Reissneri). Alustas 1858. aastal esimesena Tartus praktilisi harjutusi histoloogias.
Alexander Magnus Fromhold von Reutz

Alexander Magnus Fromhold von Reutz (28. juuli 1799 Restu, Liivimaa – 2. juuli 1862 Gdovi maakond, Peterburi kubermang) oli baltisaksa päritolu Venemaa õigusteadlane, riiginõunik.
Sõjaväelase poeg. Õppis Tartu Ülikoolis 1817–1821, tudeeris ka Pariisi ja Viini Ülikoolis. Töötas Tartu Ülikoolis vene õiguse õpetajana 1821 ja professorina 1825–1840.
Dan Brown

Dan Brown (sündinud 22. juunil 1964 Exeteri linnas Rockinghami maakonnas USA New Hampshire'i osariigis) on Ameerika romaanikirjanik. Tema tuntuim teos on 2003. aastal ilmunud romaan "Da Vinci kood".
Brown on huvitatud krüptograafiast ja koodidest, mida ta ka tihti oma lugudesse põimib. Tema teoseid on tõlgitud 54 keelde.
Elukäik.
Brown oli pere kolmest lapsest vanim. Tema ema Constance oli muusik ja isa Richard G. Brown matemaatikaõpetaja. 1982. aastal lõpetas Brown Phillips Exeteri akadeemia ja läks Amhersti kunstikolledžisse. 1991. aastal läks Brown Hollywoodi, et teha karjääri laulja, laulukirjutaja ja pianistina. Elatist teenis ta Beverly Hillsi eelkoolis tunde andes. 1993. aastal kolis Brown tagasi New Hampshire'i osariiki ja hakkas oma endises koolis inglise keele õpetajaks. 1997. aastal abiellus ta Blythe Newloniga.
Kirjanikutee.
1996. aastal lahkus Brown õpetajatöölt, et hakata kirjanikuks. 1998. aastal ilmus Browni esimene romaan "Digitaalne kindlus". 2000. aastal järgnes sellele "Inglid ja deemonid" ning 2001. aastal "Pettepunkt". Browni esimesel kolmel romaanil oli vähe edu, kuid kui neljas romaan "Da Vinci kood" esimesel müüginädalal bestselleriks sai, hakkas ka tema varasemate romaanide läbimüük suurenema. Romaani "Da Vinci kood" on maailmas müüdud üle 60 miljoni eksemplari, millega läbi aegade suurima läbimüügiga raamatute edetabelis 19. kohale. 
2004. aastal olid kõik Browni romaanid samal nädalal New York Timesi bestsellerite nimekirjas. Ajakiri Forbes arvutas Browni aastaseks sissetulekuks 76,5 miljonit USA dollarit.
2009. aastal ilmus Dan Browni romaan "Kadunud sümbol" ("The Lost Symbol"; eesti keeles 2010), mis on romaani "Da Vinci kood" järg. Teos räägib vabamüürlusest. Peategelasest professor Robert Langdon satub taas kord põnevasse sündmustejadasse, mis leiab aset 12 tunni jooksul peamiselt Washingtonis. Romaani kirjutamiseks ja enamasti vabamüürluse kohta andmete kogumiseks kulus Dan Brownil viis aastat.
2013. aastal ilmus romaan "Inferno", mis on neljas professor Robert Langdonist jutustavate romaanide sarjas.
2017. aastal ilmus Robert Langdoni sarja viies romaan "Päritolu" ("Origin").
2025. aastal ilmus "Saladuste saladus" ("The Secret of Secrets"), mis on kuues professor Robert Langdoni tegelaskuju seiklus.
Isiklikku.
Browni sõnul pidi ta lapsepõlves oma jõulu- ja sünnipäevakinkide leidmiseks läbima aardejahi, järgides salajasi vihjeid ja koode, mille ta isa oli jätnud. Sama käib ka tema tegelaskuju Sophie Neveau lapsepõlve kohta romaanis "Da Vinci kood".
Gustav Ernst Victor Reyher

Gustav Ernst Victor Reyher (29. juuni/11. juuli 1831 Riia – 12. november 1903 Miltenberg) oli baltisaksa arstiteadlane.
Reyher oli kaupmehe poeg. Ta õppis Tartu ülikoolis 1852–1857, töötas samas teraapia eradotsendina 1860–1861 ja dotsendina 1861–1883.
Karl Wilhelm August Riemenschneider

Karl Wilhelm August Riemenschneider (14. september 1815 Stolzenberg, Saksamaa – 6. detsember 1898 Neuville) oli saksa keele lektor Tartu Ülikoolis aastatel 1852–1865.
Stephan Marie Bernard Rocher

Stephan Marie Bernard Rocher (29. märts 1847 Le Mas-d Azil, Prantsusmaa – 29. oktoober 1901 Peterburi) oli prantsuse keele lektor Tartu Ülikoolis 1895–1901.
Woldemar von Rohland

Woldemar Eduard von Rohland (27. mai/8. juuni 1850 Riia – 18. detsember 1936 Freiburg) oli baltisaksa päritolu Eesti õigusteadlane.
Elulugu.
Woldemar Eduard von Rohland oli Riia arsti Leo Theodor von Rohlandi poeg.
Lõpetas 1867 Tartu Kubermangugümnaasiumi ja 1872 TÜ õigusteaduse kandidaadina; õppides Berliinis ja Leipzigis, oli tal tihe side juhtivate saksa õigusteadlaste eraõiguslase Otto Stobbe ja karistusõiguslase Karl Bindinguga. Õigusteaduse doktor (1875, Leipzigi Ülikool), väitekiri "Zur Theorie und Praxis des deutsches Enteigungsrechts". Oli 1877–78 Leipzigi Ülikooli kriminaalõiguse eradotsent, õigusteaduse magister (1887, TÜ), väitekiri "Die strafbare Unterlassung. Erste Abteilung. Die Theorien über die Causalität beim Comissivdelict durh Unterlassung", õigusteaduse doktor (1888, TÜ), väitekiri "Die Gefahr im Strafrecht". 1878–92 TÜ kriminaalõiguse erakorraline professor, 1893–1919 Freiburgi Ülikooli professor, aastast 1919 emeriitprofessor, jätkas auprofessorina karistus- ja rahvusvahelise õiguse ning õigusfilosoofia õpetamist aastani 1936. TÜ venestamisperioodil jätkas juriidilise ajakirja Dorpater Juristische Studien (4 köidet, 1891–96) toimetajana.
Mihhail Rosberg

Mihhail Petrovitš Rosberg (vene Михаил Петрович Розберг; 17. august (vkj. 5. august) 1804 Moskva – 1. november 1874 Tartu) oli keeleteadlane ja filoloog, akadeemik ja tõeline riiginõunik.
Rosberg oli ihuarsti poeg. Ta lõpetas 1825 Moskva Ülikooli ajaloo-filoloogiateaduskonna kandidaadikraadiga.
1. jaanuaril 1830 asus Rosberg Novorossiiski ja Bessaraabia kindralkuberneri krahv Mihhail Vorontsovi kutsel tööle tema kantseleis ja ühtlasi määrati ta ajalehe Odesski vestnik peatoimetajaks. Peale selle sai ta Odessas asuva Richelieu lütseumi professoriks: 20. oktoobril 1831 ajaloo kateedris ja 14. detsembril 1831 sõnakunsti kateedris. Mõlemat professorikohta hoidis ta kuni 1835. aastani, mil lahkus Odessast.
Rosberg töötas Tartu Ülikoolis vene keele ja kirjanduse ning slaavi filoloogia professorina 1835–1867. Ta kutsuti Tartusse 6. juulil 1835, kuid töötas Vorontsovi kantseleis kuni 13. juunini 1836 ja asus Tartus tööle alles 21. septembril 1836. 7. detsembril 1838 kaitses Rosberg filosoofiadoktori kraadi väitekirjaga "Ilu arengust kunstis ja eriti sõnakunstis". Sama aasta 23. detsembril kinnitati ta ülikooli korraliseks professoriks. 24. märtsil 1841 määrati Rosberg Tartu tsensuurikomitee tsensoriks. 19. oktoobril 1841 valiti Rosberg Peterburi Teaduste Akadeemia äsja avatud vene keele ja sõnakunsti osakonna adjunktiks.
7. juunil 1843 autasustati Rosbergi Püha Vladimiri ordeni 4. järguga. 29. oktoobril 1843 anti talle kolleegiuminõuniku auaste. 1843 juhatas ta Võrumaa koolide revisjoni, mille eest teda autasustati briljantsulega. 3. veebruaril 1849 valiti ta Peterburi Teaduste Akadeemia erakorraliseks akadeemikuks.
1867 läks ta erru tõelise riiginõuniku auastmes.
Emil Woldemar Rosenberg

Emil Woldemar Rosenberg (26. aprill 1842 Vana-Vändra karjamõis – 29. detsember 1925 München) oli baltisaksa arstiteadlane.
Klaaskoja omaniku poeg. Õppis Tartu Ülikoolis 1860–1868, tudeeris ka Leipzigi Ülikoolis. Töötas Tartu Ülikoolis võrdleva anatoomia, embrüoloogia ja histoloogia professorina 1876–1888, seejärel oli professor Utrechti Ülikoolis kuni 1909.
Otto Rosenberger

Otto Benjamin Gottfried Rosenberger (17. veebruar 1769 Jaunpils, Kuramaa – 7. oktoober 1856 Tartu) oli pedagoog, koolijuht ja keeleteadlane. Tartu ülikooli läti keele lektor (1803−1847) ja Tartu Kubermangugümnaasiumi esimene direktor. Riiginõunik.
Elulugu.
Päritolu ja haridustee.
Põlvnes Kuramaa pastorisuguvõsast. Tema isa Otto Ludwig Rosenberger (1739−1809) oli Jaunpilsi pastor. Ema Marie Elisabeth Denffer (suri 1779) oli Salduse pastori tütar. 1787. aastast õppis Halle ülikoolis teoloogiat. 1790. aastal immatrikuleeriti Jena ülikooli, kus omandas teoloogiakandidaadi kraadi.
Pedagoog ja koolijuht.
Pärast ülikoolistuudiumi lõppu naasis Kuramaale, kus oli aastatel 1792−1803 koduõpetaja. Seejärel sai temast taasavatud Tartu ülikooli läti keele lektor, kellena oli ametis 1847. aastani. 1804−1814 oli ta ühtlasi Tartu kreiskooli õpetaja. 1814−1820 oli ta Tartu koolide direktor ja seejärel kuni 1838. aastani Tartu Kubermangugümnaasiumi direktor.
Christian Daniel Rosenmüller

Christian Daniel Rosenmüller (12. aprill 1762 Erfurdi lähedal – 15. aprill 1823 Rakvere) oli õigusteadlane.
Töötas Tartu Ülikoolis kohaliku õiguse (eesti ja soome) professorina 1803–1805.
Georg Philipp August von Roth

Georg Philipp August von Roth (8. oktoober 1782 (teistel andmetel 1783) Tartu – 15. veebruar 1817 Tartu) oli Eesti keeleteadlane, ühtlasi eesti ja soome keele lektor Tartu Ülikoolis.
Georg von Roth õppis aastatel 1802-1806 Tartu Ülikoolis ning töötas aastatel 1810-1817 ülikoolis eesti ja soome keele lektorina. Osales oma isa praost Johann Philipp von Rothi abilisena "Tarto maa rahwa Näddali Lehe" trükkitoimetamisel ja selle jaoks artiklite tõlkimisel välismaa lehtedest. Andis 1814 välja võru-tartukeelse aabitsa, millest ilmus neli kordustrükki. Noore õppejõu ootamatu surma puhul külastas tema vanemaid Kanepis ja perekonda Pilkuses Tartu Ülikooli rektor G. F. Parrot, kõik tema meessoost järeltulijad kolmes põlves õppisid Tartu Ülikoolis ja said ülikooli senati/nõukogu otsusega õppetoetust isa teenete tõttu.
On maetud Vana-Otepää kalmistul asuvale Rothide perekonnakalmistule.
Isiklikku.
Tema vanemad olid vaimulik Johann Philipp von Roth ja Beata Katharina Seefels.
Elulugu.
Georg Philippe August von Roth oli baltisakslane ja Johann Philipp v R-i poeg.
Õppis 1802–03 ja 1806 TÜ-s (matrikkel nr 4) ning 1803–06 mitmes Saksamaa ülikoolis teoloogiat. 1806 abistas oma isa "Tartomaa rahva Näddali-Lehe" väljaandmisel. Oli 1806–09 Otepääl koduõpetaja ja 1810–17 TÜ eesti ja sm keele lektor. Koostanud lõunaeestikeelse aabitsa.
Oscar Eduard Rothberg

Oscar Eduard Rothberg (30. jaanuar 1869 Tartu – 25. aprill 1935 Tartu) oli eesti arstiteadlane.
Talupidaja Gustav Rothbergi ja tema naise Katharina poeg. Õppis Tartu Ülikoolis 1888–1894, tudeeris ka Breslau Ülikoolis. Töötas Tartu Ülikoolis lastehaiguste eradotsendina 1911–1918 ja professorina 1918. aastal. 
Alates 6. maist 1919 nimetati ta 2. Tartu sõjaväehaigla vanemordinaatoriks. 1926. aastal arvati erru vanuse tõttu.
Ta on maetud Tartu Raadi (Vana-Jaani) kalmistule.
Vladimir Rubaškin

Vladimir Jakovlevitš Rubaškin (vene keeles "Владимир Яковлевич Рубашкин"; 5. aprill 1876 Novotšerkassk – 24. juuni 1932 Harkov) oli vene arstiteadlane.
Ta oli kasakast ametniku poeg. Õppis Sõjalis-Meditsiinilises Akadeemias ja töötas sealsamas. Oli Tartu Ülikoolis võrdleva anatoomia, embrüoloogia ja histoloogia professor aastatel 1912–1918.
Tema õpilasi oli histoloog Eduard Aunap.
Carl Christian Leopold von Rummel

Carl Christian Leopold von Rummel (1. november 1812 Aizpute, Kuramaa kubermang – 29. detsember 1887 Tartu) oli baltisaksa õigusteadlane. Ta uuris Balti provintsiaalõigust ja andis välja Kuramaa õigusallikad.
Von Rummel oli kohtuametniku poeg. Ta lõpetas 1832. aastal Miitavi (Jelgava) Gümnaasiumi ja õppis 1835–1838 Tartu Ülikoolis õigusteadust. 1843. aastal kaitses Tartu Ülikoolis õigusteaduse magistritöö "Zur Lehre von der Einwerfung des Vorausempfangenen nach liv-, esth- und kurländischem Landrecht". Doktoriväitekirja õigusteaduses kaitses ta "in absentia" 1844. aastal Heidelbergi Ülikoolis teemal "Instructorium des kurländisches Processes nach Vergleichung mehrerer Handschriften herausgegeben" ja 1847. aastal Tartu Ülikoolis teemal "De statu aetatis secundum juris livonici principa".
Töötas Tartus kohaliku õiguse eradotsendina 1841–1843, dotsendina 1843–1845 ja professorina 1845–1872. Seejuures oli ta aastail 1841–1844 ühtlasi ülikooli kohtu notar, 1866–1867 Tartu Ülikooli prorektor ning 1855–1866 ja 1867–1872 õigusteaduskonna dekaan. Professoriametis oli ta 1845–1852 provintsiaalõiguse erakorraline professor, 1852–1872 korraline professor ning 1872. aastast emeriitprofessor.
Edmund August Friedrich Russow

Edmund August Friedrich Russow (8. märts 1841 Tallinn – 23. aprill 1897 Tartu) oli baltisaksa botaanik. 
Russowi isa oli sõjaväeinsener. Ta õppis aastatel 1860–1864 Tartu Ülikoolis ja seejärel Berliini Ülikoolis. 
Ta töötas Tartu Ülikoolis botaanika eradotsendina aastatel 1866–1867, dotsendina 1867–1874 ja professorina 1874. aastast kuni surmani. 
Aastatel 1864–1874 töötas ta Tartu Ülikooli botaanikaaia direktori abilisena. 1865. aastal sai ta magistrikraadi tööga "Beiträge zur Kenntniss der Torfmoose" ("Lisandused teadmistele turbasambla kohta"). 
1872. aastal ilmus Russowi suurteos "Vergleichende Untersuchungen der Leitbündel Kryptogamen" ("Eostaimede soonte võrdlev uuring") ja Russow pälvis selle eest samal aastal Karl Ernst von Baeri preemia. See oli 200 rubla suurune preemia, mida andis välja Peterburi Teaduste Akadeemia, ja Russowile tuli läbi aegade teine Baeri preemia. 7. detsembril 1885 sai Russow Peterburi Teaduste Akadeemia kirjavahetajaliikmeks. 
1895. aastast kuni surmani oli Russow Eesti Looduseuurijate Seltsi president. 
Russow oli üks looduskaitseliikumise algatajaid Eestis. Ta oli kontaktis Euroopa looduskaitse rajaja Hugo Conwentziga. 
Ta uuris turbasamblaid ja tegeles loodusfotograafiaga.
Isiklikku.
Tema vend oli ornitoloog Valerian Carl Michael Russow.
Franz Rühl

Carl Friedrich Julius Peter Franz Rühl (26. oktoober 1845 Hanau – 3. juuli 1916 Jena) oli saksa ajaloolane.
Tubakavabrikandi poeg. Õppis Jena ülikoolis 1863–1867, tudeeris ka Berliini ja Marburgi Ülikoolis. Oli 1871–1872 eradotsent Leipzigis, töötas Tartu Ülikoolis klassikalise filoloogia ja arheoloogia dotsendina 1872–1875 ja professorina 1875–1876, seejärel oli professor Königsbergi ülikoolis.