Nago-Torbole

Nago-Torbole (saksa keeles "Naag-Turbel") on vald ("comune") Trento provintsis Põhja-Itaalias, paiknedes umbes 30 km Trentost edelas Garda järve põhjakaldal. 2004. aasta 31. detsembri seisuga elas seal 2434 inimest ja valla pindala on 28,4 km².
Nago-Torbole vallas on "frazioni" (alljaotused, peamiselt külad ja asundused) Torbole ("Turbel"), Nago ("Naag") ja Tempesta.
Nago-Torbole külgneb järgmiste valdadega: Arco, Riva del Garda, Mori, Ledro, Brentonico ja Malcesine.
Torbole.
Torbole, 67 m üle merepinna, asub Baldo aheliku äärmises loodeosas ja moodustab Garda järvele amfiteatri. Järv, kunagi vaid kaluritele ja kaupmeestele kasulik, on endiselt kõige väärtuslikum ressurss üheskoos 2079 m kõrguse Monte Baldoga, mis oli kunagi näiliselt ammendamatu küttepuude ja ulukite varamu, kuigi nüüd on see haruldase, mõnikord isegi endeemse floora kaitsealune piirkond.
Nago.
Torbole kohal asuvatel küngastel asub Nago. Nago kihelkonnakirik San Vigilio paikneb linna peatänaval. Praegune ehitis pärineb 16. sajandi lõpust, kuid esimene kirik ehitati arvatavasti varakristlikul perioodil. Seda on esmamainitud 1203. aastal dokumendis, mis seotud vaidlusega Nago rahva ja Trento piiskopi Konrad II von Beseno vahel. Dokumendis nimetatakse seda "kollegiaalseks" ja selle tähtsus sel ajal peab olema märkimisväärne.
Ajalugu.
Venezia domineerimine (1440–1510) on ilmne vanas sadamas: tüüpiline tollimaja asetseb järveäärsel kail. Austria domineerimise ajal (1810–1918) kasvas turism "Belle Époque"i ajal. Goethe, kes peatus seal septembris 1786, kirjeldas Torbolet lummusega ja imestusega. Sellest ajast alates on linn olnud kõikjal tuntud nagu armastatud siht kunstnikele ja maalijatele, kes on jätnud meile kohast suure ikonograafia. Kuigi Torbole oli piiril, on ta alati hoidnud teatud itaalia atmosfääri oma värviliste majadega, suurte katustega, mis katsid galeriisid ja sageli tüüpilisi rehepõrandaid majade ees. Torbole on tüüpiliselt järveline ja vahemereline, kuid piki mõnda kõrgemat tänavat muutub keskkond rohkem alpiinseks.
Küla klammerdub lubjakivikaljudele Monte Baldo äärmisel loodenõlval; see asub Sarca jõe suudme lähedal ja selle majad asuvad amfiteatrina väikese lahe ümbruses Monte Rocchetta ja Ledro Alpide ees.
Ala asustati eelajaloolisel ajal ja koloniseeriti keiserliku Rooma ajal; see moodustas kogukonna koos Nagoga, d'Arco krahvide lossiresidentsiga. 1439. aastal toimus Torboles erakordne sündmus Milano ja Venezia vahelise Kolmanda Lombardia sõja (1438) ajal. Venezia domineeris järve idakaldal (Riviera). Garda järvel ülemvõimu saavutamiseks ja Venezia palgasõduri Erasmo da Narni, hüüdnimega Gattamelata, aitamiseks Brescia vabastamisel Milano piiramisrõngast transportisid veneetslased 25 paati ja 6 galeeri Aadria merelt Adige jõge pidi üles kuni Mori sadamani. Seal pandi paadid käte ja härgade jõul vankritele, viidi edasi Loppio järvele ja lasti lõpuks Monte Baldo nõlva pidi Torbole juures Garda järvele. See tegu läks maksma 240 härga ja 15 000 tukatit. 1440. aasta aprillis purustas väike Venezia laevastik Visconti laevastiku ja vallutas Riva del Garda.
Torbole oli isegi 15. sajandil peatuspaik Euroopa reisijatele, kes tulid Atesina teed pidi Saksamaalt Itaaliasse. Michel de Montaigne külastas Torbolet 1580. aastal. Goethe saabus Roveretost sinna 12. septembri pärastlõunal 1786, neli päeva pärast Brenneri mäekuru ületamist. Goethe oli 37-aastane, kui puutudes kokku Garda järve sinise avarusega ja hõbedaste oliivisaludega, koges esimest korda klassikute poolt ülistatud koha mahedat kliimat, ja uskus olevat saavutanud õnne. Isegi Brescia Cesare Arici, idülliline maaelu luuletaja, innustus "kalarikkast Torbolest". Küla erakordselt maaliline ilme ahvatles mitut saksa romantismi ja maailma hilisromantismi maalijat. Näiteks maalikunstnik Hans Lietzmann ostis suure oliivisalu järve kaldal (Hotel Paradiso taga) ja avas aktikunsti kooli; palju andekaid maalijaid õppis selles koolis. Tegelik turismikeskus arenes eelmise sajandi teisel poolel vanast kalurite, talupidajate ja mägironijate külast hooajaliseks tervisekuurordiks Euroopa reisijatele, nagu naabruses olevad Riva ja Arco.
Praegu on see kuurortlinn Nago-Torbole valla keskus ja paikneb ümber väikese lahe järve idakaldal. Nagost tulev rahvas, laskudes järveni piki järsku juuksenõelakurvilist teed, võib imetleda selle ilu. Kalda lähedale koondatud majakatused paistavad välja põldude rohelusest ja tekitavad kromaatilise kontrasti Garda järve veega, mis peegeldab sügavsinise taeva tonaalsust.
Püha Andrease kirik.
Ei tasu vaeva peljata, et minna üles Püha Andrease kirikuni, mis paistab üle Torbole vanema osa: autasuks saab muljetavaldava vaate kaemuse ja sügavalt müstilise õhkkonna, mis kutsub külalisi mäletama ja palvetama. Püha Andrease kirikut, kuigi üsna tagasihoidlikku, peetakse Torbole elanike poolt kalliks, sest see on nende ajaloo ilmalik tõestus. Pühendumus apostel ja kalamees Andreasele näitab templi iidset päritolu. Kirikut on ürikus esmamainitud 1175. aastal. 1183. aastal määras paavst Lucius III (itaalia: Lucio) selle koos ümbritseva oliivisaluga tsistertslaste ordu Püha Lorenzo abtkonnale Trentos. 1497. aastal anti mõned kiriku omandused preestri toetuseks, kes hoolitses Torbole kogukonna eest. 1741. aastal loodi Torbole abivaimuliku koht ja 1839. aastal pühitseti kirik ametlikult.
Arhitektuur.
Pärast laastamist Prantsuse vägede poolt 1703. aastal ehitati kirik uuesti üles hilisbarokkstiilis, kuid mõned arhitektuurilised elemendid taastati. See on tõestatud transepti kahe kivikaare alusesse raiutud kuupäevadega. Kunstilisest vaatepunktist kõige tähtsam töö kogu kirikus on altaritükk apsiidis. See kujutab endast Püha Andrease märtrisurma ja see on Verona kunstniku Giambettino Cignaroli (1706–1770) meistriteos. Kõigi tegelaste maalil, keda on tõesti üksikasjalikult ja tõepäraselt kujutatud, modellideks on võetud mõned Torbole elanikud. Kiriku järvepoolsel seinal on maalitud vertikaalne päikesekell ja vastasküljel on väike kalmistu. Püha Andrease kihelkonnakirik on jaotatud kolmeks lööviks ja sellel on ilus puidust koor. Oluline element on 18. sajandi lõuend, mille tegi Giambettino Cignaroli ja mis kujutab Püha Andrease ohvrit.
Goethe reis.
1786. aasta suve lõpus peatus Goethe oma reisil Torboles, jättes oma kirjadesse sellest kohast igatseva ja kirgliku pildi, mis on endiselt parim viis reklaamida kuurorti suurele arvule Saksa külalistele. Torbole turismimagnetite hulka kuuluvad mälestustahvel ja Goethe pilt, mis asuvad Goethe peatumiskohaks olnud hoone arkaadil. Järve ääres on ka Goethe büst.
Penede loss.
18. sajandil purustatud Penede loss on tänapäeval varemetes. Selle omanikud olid Arco ja Castelbanco krahvid ning Veneetsia vabariik.
Marmitte jääaja kaevud.
Elementi, mis erutab loodusteadlasi ja geolooge, saab imetleda serpentiinteel, mis tõuseb Nagosse: niinimetatud hiiglase pott (itaalia: Marmitte dei Giganti), mis kujutab endast käegakatsutavat jääaja tõendit erodeerivast fenomenist, mis toimus, kui laiad liustikud katsid territooriume. Niinimetatud "Marmitte" ei ole midagi muud, kui aukuvajunud jääaja kaevud, tekkinud kividest ja liustikust, kiirest pöörlemisest, kõrgematest kihtidest alla tulevast detriidist.
Jalutuskäigud.
Kogu Torbole promenaad on kõnnitee, 2 km pikk: selle otstes on hästivarustatud avalikud rannad: Conca d’oro, Parco Pavese ja Villa Cian.
See iidne Rooma tee oli ühendusliin järve ja Adige oru vahel. Nagosse saab Torbole keskusest läbi Penede lossi kannuse väga võluva oliivipuude, viinapuuistandike ja rippuvate kaljude miljöö kaudu.
See on suurepärane kaljune maastik Torbole kohal; praegu kaetud igihaljusega, kuid kunagi veerevate kivide lage rusu. Sealt pääseb Tenini teed pidi kergesti Nagosse.
Alustades Nagost juhivad paljud viidad üksteise järel lossivaremete juurde. Kindlaksmääratud tee läbi varemete viib tagasi Nagosse.
Need on iseloomulikud hästi säilinud erosioonid ja ka üks kõige huvitavamaid ja haruldasi tunnistusi jääajast Alpi piirkonnas.
Koht erakordse vaatega, kus traditsiooni järgi seisis iidse Torbole lossi torn. Sealt saab edasi liikuda Nago suunas mööda vana teed, mida praegu väga vähe kasutatakse.
See algab silla juurest Sarca jõel ja läheb Arcosse, ääristades peamist lisajõge, mis voolab Garda järve.
Kohalik köök.
Kohalik köök põhineb Trento provintsi lihtsa toidu peamistel koostisosadel: polental ja ulukilihal. Ometigi on järve lähedus rikastanud Torbole ja Nago söögilaudu tõeliselt maitsvate kaladega, nagu forell, haug, ahven, siig ja paljud teised. Peale selle soosib mahe kliima oliivipuude kasvatamist (tõenäoliselt kõige põhjapoolsemalt Itaalias), mis annavad tõeliselt puhast õli, aromaatset, kuid õrna toidule, mille sisse see läheb. Mis on maitsev puuvili? Harilik viigipuu, ida isegi Goethe palju hindas, ploomipuud, virsikupuud, õunapuud... Kogu see puuvili on Alto Garda mikrokliimas parimal viisil kasvanud ja on omandanud tõesti erilise, isegi ainulaadse maitse.
Mõelge tuntud "broccoli di Torbole" ("Brassica oleracea" var. "botrytis") peale. Seda sorti lillkapsas või roheline lillkapsas toodi Veronast sisse umbes 18. sajandi keskpaigas. Torbole ja Santa Massenza maapiirkonnad osutusid ideaalseks kasvupaigaks, mis erinevad ülejäänud Trentino piirkonnast. Suures kapsaste perekonnas muutus "broccoli di Torbole" oma kasvurühmas eraldi sordiks, sest aja jooksul kaotas see mõned omadused ning omandas täiustatud ja peene maitse. Pärast iduetappi kasvab see kiiresti ja ilma erilise hooleta, kuid seda tuleb sageli kasta. Küpsus algab novembri alguses ja lõpeb aprillis. Sellel on väike eeldatav saak, 30 000 pead aastas.
Tuuled.
Lõpuks tuleb Torbolet mainida tähtsa purjetamisspordi kohana: see on tingitud sellest, et sellel järve osal puhuvad head ja pidevad tuuled.
Alto Garda Trentino saladusi hoiavad tuuled, mis avavad igal hooajal hulgaliselt värvilisi purjesid. Tuuled, millega mehed on töötanud ja pikka aega lõbutsenud.
See on kõige pidevam ja kuulsam tuul. See puhub Torbole poole kiirusel 10–12 meetrit sekundis, alates pärastlõuna esimesest tunnist ja kestes õhtuni välja. See jõuab Torboleni lõunast pärast kogu järve pikkuse ületamist ja seal põhjustab see märkimisväärset lainetust.
Ka see on püsiv ja pidev tuul, kuid see puhub põhjast kogu öö ja hommikul. See ei põhjusta Torboles lainetust.
See on tihti seotud äkiliste, vägivaldsete tormitujudega. See pärineb Ledro orust ja sõna otseses mõttes põrkub vastu Monte Baldo nõlva.
See tuleb Monte Ballinost alla peamiselt talvel ja siis läbib see järve lääneranna mõnikord suure ägedusega.
Torbole purjetamisklubi.
Torbole purjetamisklubis, mis on asutatud 1964. aastal, on umbes 300 liiget. See on üks tähtsamaid ja kuulsamaid klubisid nii Itaalias kui ka Euroopas. Kõiki selle klubi korraldatud regatte loetakse rahvusvahelisteks, kuna neil osaleb nii olümpiavõitjaid kui ka riikide koondistesse kuuluvaid purjetajaid. Torbole on küll tänu pidevate tuultele ja maalilisele ümbrusele regattide pidamiseks suurepärane koht, kuid sealse purjetamisklubi korraldustööd peetakse samuti veatuks.
Torbole purjelauaklubi.
Torbole purjelauaklubi on asutatud 1979. aastal ja praegu on seal 250 liiget, nende seas meistrid Cantagalli, Comerlati, Moretti, Sensini. See paikneb villas Torbole kesksel rannal. Klubi aitab kaasa purjelauasõidu ülemaailmsele kuulsusele Garda järvel, kus kalender on täis üleriigilisi ja rahvusvahelisi võistlusi (nagu elukutseliste maailma karikavõistlused aastatel 1988, 1992 ja 2006). Torbole purjelauaklubi on Itaalia ja Euroopa meistrite tavaline kohtumispaik ja see on arvatavasti järveklubide seas üks tuntumaid.