tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Erik Eriksson Ryning

Erik Eriksson Ryning (1. november 1592 Gimmersta mõis, Södermanland – 6. detsember 1654 Stockholm) oli Rootsi riiginõunik, admiral ja laaman, Sundi vabahärra, Lagmansö, Sjösa ja Riseberga mõisnik.
Erik Eriksson Ryning sündis Västmanlandi ja Dalarna asehalduri; Gimmersta, Hålbonäsi ja Lagmansö mõisniku Erik Nilssoni (Ryning) (u 1555 – 1613) ja Anna Månsdotteri (Lilliehöök af Fårdala) (1559–1621) pojana. Tema isa vendadest oli Olof Ryning (surnud 1589, Tallinna Toomkirikusse maetud) Johan III õuemarssal ja Eestimaa asehaldur ning Axel Nilsson Ryning (1552–1620) Tallinna asehaldur aastatel 1605–1608.
Kolmekümneaastane sõja ajal teenis Rootsi laevastikus, oli Älvsborgi (Elfsborg) kindluse asehaldur ja määrati 1629. aastal Elbingi kuberneriks Preisimaale. Preisimaal oli 1630. aastal Stralsundi garnisoni komandant ja seejärel ka Wismari kuberner.
Pärast Gustav II Adolfi surma sai temast 14. juunil 1633 riiginõunik ja 4. märtsil 1634 Södermanlandi laaman.
1644. aasta mais määrati ta Liivimaa kindralkuberneriks Riiga, kuid pärast laevastiku ülema Clas Larsson Flemingi surma Torstensoni sõja Femerni merelahingus määrati ta novembris Rootsi sõjalaevastiku ülemaks.
Aastatel 1640–1644 lasi ta Stockholmi vanalinna Riddarhustorgeti väljaku äärde ehitada Ryningi palee.
15. detsembril 1651 sai ta vabahärra tiitli ja immatrikuleeriti 1652. aastal Rootsi rüütelkonda. 
Ta suri 6. detsembril 1654 Stockholmis ja on maetud Vadsbro kirikusse Södermanlandis.
Perekond.
Erik Eriksson Ryning abiellus Maria Elisabeth Kurselliga (Kurtzel), kes oli Örebro ja Närke asehalduri, Sjösa ja Riseberga mõisniku Jost Kurselli ja Ebba Esbjörnsdotteri (Lilliehöök af Fårdala) tütar. Abielust lapsi ei sündinud. Abikaasa õdedest Sigrid Kursell oli 1633. aastast Laiuse ordulinnuse omaniku Henrik Klasson Flemingi teine abikaasa ning Christina Kursell abiellus 1624. aastal Henrik Klasson Horni pojapoja Erik Arvidsson Horniga (u 1603–1626), pärast viimase hukkumist Saksamaal abiellus kolonelleitnant Erik Axelsson Stålarmiga (surnud 1632).
Viktor von Ditmar

Viktor Karl Maximilian von Ditmar (1/13. juuni 1866 Küdema mõis, Saaremaa – 8. juuni 1935 Tallinn) oli Eesti riigikohtunik ja diplomaat.
Ta oli Küdema mõisniku Napoleon von Ditmari (1834–1909) ja viimase abikaasa Ottilie von zur Mühleni (1839–1902) poeg. 
Ta õppis 1884–1889 (cand. jur.) Tartu Ülikoolis ja teenis kuni 1917. aastani Vene kohtutes (viimaks senaator). 1920. aastal opteerus Eestisse ja valiti Kohtupalati liikmeks. 15. novembrist 1921 Moskvas Eesti-Vene segakomisjoni ja reevakueerimiskomisjoni liige ja esimees, 1922 Moskva desarmeerimiskonverentsi ekspert, 1. jaanuarist 1923 kuni 20. maini 1924 Eesti saatkonnanõunik Moskvas, seejärel kuni surmani riigikohtunik. 
Ta on koos abikaasaga maetud Tartu Uspenski kalmistule.
Perekond.
Ta oli abielus Olga Lavrovaga (1873–1935).
Berliini paplid

"Berliini paplid" (norra keeles "Berlinerpopline") on Norra kirjaniku Anne B. Ragde viieosalise romaanisarja esimene raamat, mis ilmus Norras 2005. ja Eestis 2008. aastal Elvi Lumeti tõlkes. Raamat on saanud maineka Norra kirjandusauhinna Riksmålsforbundetsi hea keelekasutuse eest.
See on sissejuhatav lugu vana Norra suurtalu Neshovi inimestest. Lugu saab alguse sellest, et talu perenaine Anna Neshov, alati elujõuline ja näiliselt eatu, jääb ootamatult raskesti haigeks. Tema haigevoodi ümber koguneb üsna vastuoluline lähikondsete seltskond: tema kolm poega, kes kõik elavad väga erinevat elu ning pole seetõttu vahepealsetel aastatel üksteisega õigupoolest suhelnudki.
Pere vanim poeg Tor, juba üle viiekümnene mees, elab ainsana ema talus ja on kirglik seakasvataja. Ta on endassetõmbunud, sünge olemisega ning leiab tõelist lohutust vaid sigadega tegelemisest.
Pere keskmine poeg, neljakümnendates poissmees Margido peab isatalu lähedal Trondheimis väikest matusebürood. 
Noorim poeg Erlend on homoseksuaal, elab koos taanlasest elukaaslasega Kopenhaagenis ning tegutseb tunnustatud vaateaknadekoraatorina. 
Ema surma eel otsustab Tor üles otsida ka oma tütre Torunni, keda ta on elus vaid korra näinud. Torunn treenib igapäevatööna koeri. Tema saabub samuti kohtuma oma siiani praktiliselt tundmatu isa ja onudega. Surivoodi ümber hakkab arenema saatuslike muutuste ja üllatavate ülestunnistuste jada.
Jõhvi Vabadussõja mälestussammas

Jõhvi Vabadussõja mälestussammas avati riigivanem Konstantin Pätsi poolt 10. juunil 1935. 
Mälestusmärk õhiti 25. oktoobril 1940. Sammas avati taastatud kujul 16. augustil 1942, kuid juba 1945. aasta sügisel lammutati mälestusmärk taas.
Endise monumendi koopiana taastatud mälestussammas avati 23. juunil 1993.
Erakvähid (romaan)

"Erakvähid" (norra keeles "Eremittkrepsene") on norra kirjaniku Anne B. Ragde romaanisarja teine raamat, mis ilmus kodumaal 2005. ning eesti keeles 2008. aastal Elvi Lumeti tõlkes. Sellele eelnes sarja esimene osa "Berliini paplid".
Jätkub Neshovi talu ja inimeste lugu. Pärast Anna Neshovi surma on kogu talupidamine jäänud pere vanima poja, seakasvataja Tori õlule, kelle peamiseks mureks kujuneb küsimus, kellele oma vara edasi pärandada. Kuna noorematel vendadel on eluplaanid juba paigas, paneb ta kogu lootuse tütre Torunni peale, kes samuti loomadega hästi läbi saab ning kes pole hoolimata 37 eluaastast endale veel õiget kohta elus leidnud.
Torunn aga kahtleb ega taha kuidagi lõplikku vastust anda. Tor, kes tunneb, et suure talu üksi pidamine käib talle üle jõu, vajub aina sügavamasse depressiooni, mida ei kergenda ka asjaolu, et ta peab hoolitsema oma 80-aastase isa eest, kes, nagu juhuslikult selgub, ei olegi tema isa, vaid poolvend. Tor hakkab salaja alkoholi tarvitama ning asi päädib õnnetusega, kus ta kirvega raskelt jalga vigastab. Seetõttu palgatakse tallu majapidajanna ning omaette abiline ka lauta. Torunn tuleb Oslost ära Neshovile, et isale abiks olla.
Tori vend Margido, kes ei ela samuti vanematekodust kaugel, käib aeg-ajalt talus, kuigi tunneb end seal üsna ebamugavalt, ning ka teisel vennal Erlendil, kes seni kaugel elavaid sugulasi peamiselt vaid rahaliselt toetas, tekivad pikapeale taluga omad plaanid.
Kuna Tori jalg paraneb väga visalt, ei leia mees enam kusagil asu ning ka rahaliselt on talul raske oma aitajaile tasuda. Torunn on isale küll endiselt abiks, aga talu ülevõtmise kohta ei ütle midagi selget. Masendushoos sooritab Tor enesetapu.
Gerhard Pärli

Gerhard Pärli (kuni 1935 Gerhard Perli, 14. detsember 1889 Kavastu vald, Tartumaa – 3. veebruar 1956 Siedlinghausen, Põhja-Rein-Vestfaal, Lääne-Saksamaa) oli eesti vaimulik.
Õppis kohalikus vallakoolis, Tartu linnakoolis, Hugo Treffneri ja Aleksandri gümnaasiumis. Tartu Ülikoolis õppis ta aastatel 1912–1918 ja 1920–1923 usuteadust, lõpetas cand. theol. astmega (Ristiusu ja Buddhausu põhimõtted võrreldud ja eetiliselt hinnatud). Fraternitas Estica vilistlane. Prooviaastal oli ta Tartu Pauluse koguduses Arnold Habichti juures. Ordineeriti 12. oktoobril 1924 õpetajaks.
Osales Esimeses maailmasõjas ja Vabadussõjas.
Oli aastatel 1925–1939 Paide Püha Risti- ja Anna koguduse õpetaja, lisaks oli ta aastatel 1935–1939 Järva praostkonna praost ja 1930–1939 Paide linnapea. 
Ta osales poliitilises elus, valiti Paide linnavolikogusse. Aastatel 1930–1939 oli ta Paide linnapea (kuulus Isamaaliitu). 1936. aastal seati ta üles Rahvuskogu liikme kandidaadiks, kuid võttis oma kandidatuuri tagasi Johan Pitka kasuks.
Lahkus aastal 1939 Saksamaale.
Isiklikku.
Gerhard Pärli vennad olid arstiteadlane Harald Perli ja diplomaat Edgar Pärli.
Pärli abiellus aastal 1920 Mary-Anna Steinbergiga, neli aastat hiljem sündis poeg. Aastal 1933 abikaasa suri, uuesti abiellus ta aastal 1936 abikaasa õe Elfriedega. Kuigi Pärli kodune keel oli saksa keel (abikaasa oli sakslanna), ei takistanud see aastal 1939 Päevalehel teda nimetamast rahvuselt puhastverd eestlaseks.
Richard Vaska

Richard Vaska (11. oktoober 1898 Mõdriku küla, Rägavere vald, Virumaa – 5. august 1973 Pärnu) oli Eesti kohtunik.
Õppis Tartu Ülikoolis 1918 arstiteadust ja 1920–1923 (lõpetas) õigusteadust. Fraternitas Estica vilistlane.
1918–1920 osales Vabadussõjas. 1926–1934 Rakvere-Paide rahukogu liige, 1934–1938 Tallinna Ringkonnakohtu abiesimees ja kriminaalosakonna esimees, alates 1938 Kohtukoja liige. 
Arreteeriti Smerši poolt mais 1945 ja saadeti Irkutski oblasti vangilaagrisse, vabastati 1950.
Esta

Esta oli ministritevahelise komisjoni poolt 4. veebruaril 1927 pakutud nimetus tulevasele kulla alusel seisvale Eesti rahaühikule. Nimetuse valiku põhjenduseks oli soov vältida eri maade samanimeliste rahaühikute segiajamist. Esta pidi koosnema 100 sajakust.
L

L (väiketähena l) on eesti tähestiku ja teiste ladina kirja kasutavate tähestike täht. L on ladina tähestiku 12. täht. Rooma numbrina tähistab see arvu 50.
L-le vastab kreeka tähestikus lambda ja kirillitsa Л.
N

N (väiketähena n) on eesti tähestiku ja teiste ladina kirja kasutavate tähestike täht. N on ladina tähestiku 14. täht. 
N-le vastab kreeka tähestikus nüü ja kirillitsas Н.
E

E (e) on eesti tähestiku ja ladina tähestiku ning paljude teiste ladina kirja kasutavate keelte tähestike täht.
Eesti tähestikus on E viies täht.
Ladina tähestiku E-täht tuleneb kreeka tähestiku tähest epsilon. 
E-tähe ASCII-kood on 69 ja Unicode'i kood U+0045. Väiketähe e ASCII-kood on 101 ja Unicode'i kood U+0065.
Biomarker

Biomarker on elusorganismi teatud karakteristik (tüüpiliselt organismis leiduv molekul, nt valk või DNA lõik), mille hulk või kontsentratsioon näitab organismi füsioloogilist seisundit, sh võimaldab hinnata toksiliste ainete poolt esile kutsutud füsioloogilisi muutusi organismis. 
Biomarkereid kasutatakse laialdaselt farmakoloogia- ja ökoloogiaeksperimentides (eriti ökotoksikoloogias). Selles valdkonnas võimaldab biomarkerite kindlakstegemine ja analüüs anda väärtuslikku informatsiooni toksilise aine biotoime kohta.
Samuti on biomarkeri mõiste muutunud eriti laialdaselt kasutatavaks meditsiini ja biokeemia valdkondades. 
Biomarkerid meditsiinis.
Biomarkeid saab liigitada kas tervisliku seisundi alusel, mille olemasolu on võimalik biomarkeri alusel tuvastada (nt vähi biomarker, endometrioosi biomarker) või biomarkeri täpsema rakendusliku väärtuse alusel, näiteks: 
Nagu iga analüütilise meetodiga, kaasneb ka biomarkerite tuvastusega teatud mõõtemääramatus ning valepositiivsete ja valenegatiivsete mõõtmistulemuste risk.
Wizards of Waverly Place

"Wizards of Waverly Place" ('võlurid Waverly tänavalt') on Ameerika telesari, Disney Channeli noortesari, mis oli eetris 12. oktoobrist 2007 kuni 2012. aastani Disney Channelis. Selle stsenarist on Todd J. Greenwald, kokku toodeti 106 osa. Sarja peaosatäitjad on Selena Gomez, David Henrie ja Jake T. Austin.
Sarja sisu.
Sari keskendub kolmele teismelisele: Alex Russole (Selena Gomez), tema vanemale vennale Justinile (David Henrie), nende väiksemale vennale Maxile (Jake T. Austin) ja Alexi parimale sõbrale Harperile. Alex, Justin ja Max elavad koos oma isa Jerry ja ema Theresaga. Kõik pere liikmed peale ema ja isa on võlurid. Alex, Justin ja Max õpivad võlukunsti oma isa käe all. Nad satuvad igasugustesse sekeldustesse.
Osad.
Hooaeg 1.
21 osa, algas 12. oktoobril 2007 ja lõppes 31. augustil 2008
Hooaeg 2.
30 osa, algas 12. septembril 2008 ja lõppes 21. augustil 2009
Film.
Sarja põhjal tehtud film oli esimest korda eetris Disney Channelis 28. augustil 2009. "" on filmitud Puerto Ricos, Los Angeleses ja New Yorgis.
Biotest

Biotest (inglise "bioassay") on teaduslik eksperiment, kus standardsetel tingimustel hinnatakse organismide, koosluste jt abil keskkonnaseisundit. Üks teatav biotest on algo- ehk vetikatest, kust keskkonnaseisundit hinnatakse vetikate abil.
Klorella

Klorella ("Chlorella") on perekond rohevetikaid.
Liike:
Koppvetikas

Koppvetikas ("Chlamydomonas") on perekond üherakulisi rohevetikaid. Siia on arvatud enam kui 500 liiki.
Koppvetika nimi tuleneb sellest, et tema rakus olevad kromatofoorid on kopakujulised. Kehakujult on nad enamasti ümarad või munajad, viburitega.
Koppvetikad asustavad mageveekogusid. Sageli on neid veekogudes massiliselt; võivad põhjustada "veeõitsenguid".
Koppvetika liikide määramine on enamasti võimalik üksnes elektronmikroskoobiga, sageli nõuab see ka häid vetikamäärajaid ja kogenud algoloogi.
Koppvetika positiivse fototaksise tagab silmtäpipiirkond.
Koppvetikate sigimine võib olla nii mittesuguline (rändeostega) kui ka suguline.
Koppvetikal "Chlamydomonas reinhardtii" on avastatud võime lagundada tselluloosi ja kasutada seda energiaallikana, kui tingimused fotosünteesiks on ebasoodsad. See on esimene selline leid taimeriiki kuuluva organismi puhul ning selle juures nähakse potentsiaali lihtsustada biokütuste valmistamist.
Meistriliiga 1992

Meistriliiga 1992 võitis ja tuli seega 1992. aastal Eesti jalgpallimeistriks FC Norma. Tegemist oli esimeste meistrivõistlustega pärast riigi taasiseseisvumist ning vastloodud Meistriliiga debüüthooajaga.
Formaat.
Hooaeg peeti 1992. aasta kevadel, et minna veel samal aastal üle sügis-kevad tsüklile. Meeskonnad olid jaotatud kahte seitsmeliikmelisse piirkonda (lääs ja ida) ning kohtusid iga tsoonikaaslasega korra. Kummagi piirkonna neli esimest pääsesid üheringilisele esikohaturniirile, kummagi piirkonna kolm viimast selgitasid üheringilisel lisaturniiril kaks väljalangejat.
Finaal- ja väljalangemisturniiril mängiti ainult vastas tsooni meeskondade vastu. Samast eelvooru tsoonist tulnud meeskondade omavahelised mängud arvestati lõppvooru.
Hooaeg.
Hooaja eel muutsid nime kuus klubi:
Hooaja järel muutsid nime neli klubi:
Lõppturniirid.
Finaalturniir.
1
Väljalangemisturniir.
1
Barbadose saar

Barbados on saar Lääne-India saarestikus, üks Antillidest.
Pindala on 340 ruutkilomeetrit. Saar on künklik, kõrgus kuni 336 meetrit. Kuulub Barbadosele.
Liilia

Liilia ("Lilium") on liilialiste sugukonda liilialaadsete seltsi kuuluv taimeperekond.
Perekonda kuulub umbes 115 liiki.
Førde

Førde on linn Norras, Førde valla ja endise Sogn og Fjordane maakonna keskus. Asub kohas, kus Jølstra jõgi suubub Førdefjordenisse. 
Elanike arv on 9087 (2008), pindala 6,01 km². 
Førde linnas asub Sogn og Fjordane maakonna suurim haigla, Førde kirik ja Sogn og Fjordane Kunstimuuseum. Igal suvel toimub seal Førde rahvamuusikafestival. Kohaliku ajakirja nimi on Firda. 
Linnast 16 km kaugusel asub piirkondlik Førde lennujaam.
Nord-Aurdali vald

Nord-Aurdali vald on vald Norras Innlandeti maakonnas. Valla halduskeskus on Fagernes. Nord-Aurdali vald loodi 1. jaanuar 1838.
Valda teenindab Fagernesi Leirini lennujaam.
2019. aastani kuulus vald Opplandi maakonda.
Vapp.
Valla vapp pärineb lähiajast. See kinnitati 20. detsembril 1985. Vapil kujutatakse kolme sinist erku emajuurt ("Gentiana nivalis"). Neid lilli kasvab Nord-Aurdalis külluslikult. Kolm õit esindavad valla kolme peamist asulat Aurdali, Fagernesi ja Leirat. Erk emajuur avab oma õied ainult päikesevalguses ja soojuses. Sellepärast valiti see ka valla avatust ja positiivsust sümboliseerima.
Jaak Kikas

Jaak Kikas (sündinud 23. veebruaril 1949 Tallinnas) on eesti füüsik ja fotograaf, korrastamata süsteemide professor Tartu Ülikoolis.
Kikas on olnud teaduskeskuse Ahhaa teadusnõukogu esimees ja juhendanud kaks kümnendit Eesti võistkonda rahvusvahelistel füüsikaolümpiaadidel. Ta on pälvinud tunnustust ka teaduse populariseerijana.
Haridus.
1967. aastal lõpetas ta Tallinna II Keskkooli ja 1972. aastal Tartu Riikliku Ülikooli füüsikaosakonna "cum laude". 1979. aastal kaitses Tartus füüsika-matemaatikakandidaadi väitekirja tahkisefüüsika erialal akadeemik Karl Rebase juhendamisel.
Ta on end täiendanud Baseli Ülikoolis, Bayreuthi Ülikoolis ja Müncheni Tehnikaülikoolis.
Teadustöö.
Jaak Kikase teadustöö on olnud seotud tahkiste optilise kõrglahutusspektroskoopia (selektiivspektroskoopia, spektrite püsisälkamine, üksikmolekulide spektroskoopia) meetodite arendamisega ning nende rakendamisega erineva korrastusastmega tahkiste (molekulaarkristallid, ühismõõduta süsteemid, polümeer- ja oksiidklaasid) uurimisel, samuti mõnede kõnealuste meetodite praktiliste rakendustega optilises informaatikas ja sensoorikas. Sealhulgas on ta koos kolleegidega näidanud kõrgete hüdrostaatiliste rõhkude olulist mõju klaaside madalatemperatuursele mikrodünaamikale ja arendanud seda kirjeldavaid teoreetilisi mudeleid.
Fotograafia.
Jaak Kikas on tegelenud ka fotograafiaga. Tema esimene fotonäitus "40 pilti" toimus 2015. aastal Tartu galeriis Noorus ja teine "Katoptromaania" 2016. aastal Tartu Jakobi galeriis. 2023. aastal avati tema näitus "Erinevatel aegadel".
Alates 2019. aastast on ta Tartu Kunstnike Liidu liige.
Samuti on Kikas osalenud mitme fotovõistluse žüriis, sealhulgas korduvalt Eesti teadusfoto võistluse žüriis. Kureerib Physicumi kunstigaleriid.
Isiklikku.
Tema vanaisa Reinhold Kamsen (1871–1952) oli eesti luuletaja, tuntud laulu "Küll on kena kelguga" sõnade autor, isa Verner Kikas (1916–2000) ja ema Valve Kikas (1914–1991) olid Eesti tehnikateadlased. Abielus Ülle Kikasega (sündinud 1949), neil on tütred Riina Tens (s 1974) ja Rutt Hints (s 1976) ning poeg Taavet Kikas (s 1982).
Hunditubakas

Hunditubakas ("Hieracium") on astrilaadsete seltsi korvõieliste sugukonda kuuluv taimede perekond.
Hunditubakad on pärit Euraasiast, Ameerikast ja Aafrikast.
Esimesena kirjeldas hunditubakaid teaduslikult Linnaeus. Eestis on hunditubakaid uurinud Albert Üksip.
Hunditubakale kõige lähedasemad perekonnad on võilill, sigur, salat ja piimohakas.
Selle perekonna eripära on sugulise paljunemise valdav puudumine. Selle tulemusena ei ole perekonnas selgeid liike. Süstemaatikud on kirjeldanud üle 10 000 liigi ja pisiliigi. Kuid teised on need ühendanud umbes 800 liigiks. Ja on vahepealseidki (mitu tuhat liiki) hinnanguid.
Enamik hunditubakaid paljuneb seemnete abil, mis on moodustunud partenogaamselt ehk teisisõnu on geneetiliselt identsed emataimega – seda nimetatakse ka apomiksiseks ehk agamospermiaks. Seetõttu on moodustunud suured rühmad lähestikku kasvavaid kloonide asurkondi. Mõned botaanikute koolkonnad (eriti Suurbritannias, Skandinaavias ja Venemaal) võtavadki neid kloone eri liikidena, väites, et on võimatu kindlaks määrata, missuguses järjekorras nad üksteisest lahknesid. Kuid teised koolkonnad (eriti Mandri-Euroopas ja USA-s) rühmitavad neid siiski mitmesajasse suuremasse liiki.
Uuemates süstemaatikates on osa liike eraldatud karutubaka ("Pilosella") perekonda. Paljud karutubakad suudavad paljuneda nii seemnete kui võsunditega, aga hunditubakad üksnes seemnetega. Paljud karutubakad suudavad ka suguliselt paljuneda, hunditubakad mitte. Veel üks erinevus seisneb selles, et kõik karutubakad on terve leheservaga, aga enamik hunditubakaid on saagja või isegi jagunenud leheservaga.
Hunditubakal on üksik püstine vars, mis võib olla nii karvane kui sile. Mõnikord on vars kinnitumiskohas harunenud, mõnikord isegi üleni haruline.
Hunditubakaliigid võivad olla väga erineva karvasusega alates täiesti siledatest kuni puukujuliste ja isegi tähekujuliselt harunenud karvadega liikideni. Varred, lehed ja õieraod võivad kanda nii ühe-, kahe- kui isegi kolmesuguseid karvu.
Nagu nende lähimad sugulased, sisaldavad hunditubakadki piimmahla.
Hunditubakal on tihedad korvõied, mis on tavaliselt kollased. Kuid erinevalt samasse sugukonda kuuluvatest karikakardest ja päevalilledest ei ole hunditubaka õisikus kaht sorti õisi, vaid kõik õied on sarnased. Iga üksikõis on eraldivõetunagi täiesti toimiv, kaasa arvatud tolmukad. Iga õis kinnitub varre külge õierao abil. Igal õiel on oma kroonleht, mis on otsast 3–5 hambaga.
Uus-Meremaal on kõik hunditubakad tunnistatud invasiivseteks liikideks. Nende müük, levitamine ja kasvatamine on keelatud. Hunditubakad kasvavad seal karjamaadel, kus vähendavad kariloomade söödabaasi ja tõrjuvad kõrvale pärismaist elustikku. Eriti ohtlikud on nad alpiniitudel, kus enne kasvasid kohalikud puhmad. Hunditubakad suudavad asustada mitmesuguseid elupaiku alates paljast maapinnast kuni männikute ja lõunapöögimetsadeni.
USA-sse on samuti hulk hunditubakaliike introdutseeritud. USA-s peetakse kõiki hunditubakaliike (sealhulgas pärismaiseid) vähemalt ühes osariigis mürktaimeks.
Lomi vald (Bulgaaria)

Lomi vald on 2. järgu haldusüksus Bulgaarias Montana piirkonnas. Valla lõunapiiriks on Doonau, mille vastaskaldal on Rumeenia.
Vallas on 10 asulat, millest suuremad on Lom, Stalijska Mahala ja Kovačica.
89% elanikest on õigeusklikud, ligi 10% protestandid.
Georgi Damjanovo vald

Georgi Damjanovo vald on 2. järgu haldusüksus Bulgaarias Montana piirkonnas.
Vallas on 13 asulat, vallakeskus on Georgi Damjanovo küla, mis on nime saanud bulgaaria kommunisti Georgi Damjanovi järgi.
Alide Remmel

Alide Remmel (aastani 1928 Alide Mangelson; 18. veebruar (vkj)/ 2. märts 1899 Lebavere küla, Vana-Põltsamaa vald, Viljandimaa – 5. jaanuar 1979 Tartu) oli eesti botaanik.
Hariduskäik.
Lõpetas 1920. aastal Paide Tütarlastegümnaasiumi ja 1933. aastal Tartu Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonna. Akadeemiliselt oli ta Eesti Naisüliõpilaste Seltsi liige.
Töökäik.
Oli 1939–1945 keskkooli loodusloo- ja maateaduse õpetaja. 
Oli 1945–1949 Tartu Riikliku Ülikooli taimesüstemaatika ja geobotaanika kateedris assistent, 1949–1952 sama kateedri ning mineraloogia ja paleontoloogia kateedri vanemõpetaja, 1952–1953 taimesüstemaatika ja geobotaanika kateedri assistent, 1953–1956 vanemõpetaja, 1956–1961 assistent.
Teadustöö.
Ta oli tuntumaid ja viljakamaid Eesti adventiivfloora (tulnuktaimede) uurijaid.
Ugolnõje Kopi

Ugolnõje Kopi on alev Venemaal Tšuktšimaal, Anadõri rajooni keskus. Asub Beringi mere Anadõri lahe kaldal Anadõri vastas.
Peamiseks majandusharuks on kivisöe kaevandamine.
1968. aastast alates on alev. 
Alevi lähedal on Ugolnõi rahvusvaheline lennujaam.
Ülo Tamm

Ülo Tamm (24. märts 1935 Kanepi kihelkond, Võrumaa – 9. mai 2020) oli eesti metsandusteadlane.
Ta lõpetas 1959. aastal Eesti Põllumajanduse Akadeemia.
Ta töötas Eesti Maaülikoolis.
Ta tegeles metsaselektsiooni ja paplite süstemaatikaga.
Oda Krohg

Oda Krohg sünninimi Othilia Pauline Christine Lasson (11. juuni 1860 Åsgårdstrand – 19. oktoober 1935 Oslo) oli norra kunstnik.
Elukäik.
Sündis advokaat Christian Lassoni (1830–1893) ja Alexandra von Munthe Morgenstierne teise tütrena. Oda Krohg kasvas kümnelapselises peres. Tema vend Per Lasson oli tunnustatud helilooja, õde Caroline Bokken Lasson tuntud laulja ja kirjanik.
Aastal 1881 abiellus ta Jørgen Engelhardtiga, kellega tal oli kaks last. Abielu lahutati alles 1888. aastal, kuid pere ei elanud koos 1883. aastast. 
1885 alustas õpinguid Erik Werenskioldi ja Christian Krohgi käe all. Viimasega ta abiellus oktoobris 1888. Aastal 1889 sündis abikaasade teine ühine laps, poeg Per Krohg, kellest sai samuti tuntud maalikunstnik. Nende esimene ühine laps, tütar Nana, sündis 1885. Aastail 1901–1909 elas pere Pariisis.
Pariisis elades oli tal ateljee Montparnasse'il. Aastal 1903 olid tema teosed näitusel Salon de Paris's ja aasta hiljem oli tal esimene näitus Salon d'Automne'is, kus Oda osales regulaarselt aastani 1909. Samal ajal oli tal armulugu luuletaja ja kunstikriitiku Jappe Nilsseniga. Oda siiski oma abikaasast ei lahutanud ning pere pöördus tagasi elama Oslosse.
Oda Krohg suri 19. oktoobril 1935. Ta on maetud Oslo Vår Frelsersi kalmistule (Vår Frelsers gravlund).
Tiiu Trei

Tiiu Trei (aastani 1963 Pullisaar; 24. oktoober 1936 Viljandi – 2. detsember 2021 Tartu) oli Eesti botaanik ja algoloog.
Ta lõpetas 1959. aastal Tartu Riikliku Ülikooli bioloog-botaanikuna. 1973. aastal sai ta samas bioloogiakandidaadi kraadi väitekirjaga "Lääne-Eesti rannikuvete fütobentos".
Aastatel 1959–1975 töötas ta Balti kalamajanduse teadusliku uurimise instituudi Eesti mereihtüoloogia laboratooriumis, 1975–1976 Eesti Loomakasvatuse ja Veterinaaria Instituudis vanemteadurina; 1976–1993 ZBIs vanemteadurina ning 1994–2005 ZBIs laborandi ja vanemlaborandina. 2005–2006 oli ta Eesti Maaülikooli põllumajandus- ja keskkonnainstituudis vanemlaborant. Eesti Looduseuurijate Seltsi liige alates 1957.
Ta on uurinud Eesti jõgede ja mere makrovetikaid ja veetaimestikku.
Isiklikku.
Zooloog Anne Kirk on tema õde.
Bilibino

Bilibino on linn Venemaal Tšuktšimaal, Bilibino rajooni halduskeskus. 
Ajalugu.
Karalvaami küla nimetati 1956. aastal ümber geoloog Juri Bilibini järgi. 1958. aastal sai aleviks, 1993. aastal sai linnaõigused.
Majandus.
Linna lähedal asub 1974. aastal tegevust alustanud Bilibino tuumaelektrijaam ja kullakaevandus.
Visolde Puusepp

Visolde Puusepp (1955. aastani Erik; 23. juuli 1928 – 21. oktoober 2020) oli eesti botaanik ja mükoloog. 
1947. aastal lõpetas ta Tartu 3. keskkooli, 1952. aastal Tartu Riikliku Ülikooli matemaatika ja loodusteaduskonna bioloog-botaanikuna. 
Ta töötas kolm aastat õpetajana Mustvee 1. keskkoolis. 1955. aastal abiellus ta Olev Puusepaga ning asus tööle Tartu linna 7. seitsmeaastases koolis bioloogia ja geograafia õpetajana. 
Alates 15. jaanuarist 1956 töötas mittekoosseisulisena ja 1. maist 1957 koosseisulisena Zooloogia ja Botaanika Instituudi botaanika sektoris, algul laborandina, siis vanemlaborandina ja alates 1973 vaneminsenerina. 1990. aastast jäi pensionile. 
Ta on avaldanud teadustöid peamiselt õistaimede süsteemi alal. Tema töö tulemusi kajastavad "Eesti NSV floora" 5. ja 8. köide, mille kaasautor ta on. PlutoF-i andmetel on ta kogunud 6469 eksemplari seeni ja taimi.
Pevek

Pevek on linn Venemaal Tšuktšimaal, Tšauni rajooni halduskeskus. Asub Ida-Siberi mere Tšauni lahe ääres.
Ajalugu.
Asula rajati 1933. aastal, 1967. aastal sai linnaõigused. 1949–1957 asus linnas Tšaunlag, osa GULAGist. Kui 1989 elas linnas 12 900 inimest, siis 2008. aastal vaid 4400. Elanike arvu vähenemise üheks põhjuseks on väljaränne tinakaevanduste sulgemisest põhjustatud töökohtade kadumise tõttu. 
Majandus.
Linna lähedal asub kullakaevandus.
Skjærhalden

Skjærhalden ehk Skjærhollen on küla Norras Østfoldi maakonnas, Hvaleri valla keskus. 
Asub Kirkeøy saarel. Rahvaarv 688 inimest ja pindala 0,82 km² (2008).
Meistriliiga 1992/93

Meistriliiga 1992/93 võitis ja tuli seega 1993. aasta Eesti jalgpallimeistriks FC Norma, kellele see oli teine meistriliiga võit järjest. Aste madalamale esiliigasse pidid langema JK Sillamäe Kalev ja Viljandi JK Tulevik, kuid Kohtla-Järve JHK Keemiku loobumise tõttu säilitasid sillamäelased oma koha meistriliigas. Esiliigast kerkisid astme võrra kõrgemale Pärnu JK Tervis ja JK Tallinna Sadam.
Hooaeg.
Meistriliiga klubide arv vähenes 14-lt 12-le. Kahe piirkondliku tsooni asemel moodustati ühetsooniline liiga, samuti loobuti esikoha- ja väljalangemisturniirist.
Hooaja eel muutsid nime neli klubi:
Mängutulemused.
Iga meeskond mängis kõikide vastastega 2 korda, ühe korra kodus ja ühe korra võõrsil, kokku 22 mängu.
Meistriliiga 1993/94

Meistriliiga 1993/94 võitis ja tuli seega 1994. aasta Eesti jalgpallimeistriks Tallinna FC Flora, kes võitis otsustavas lisamängus FC Norma tulemusega 5:2.
Hooaeg.
Hooaja eel võttis Tallinna KSK Vigri sponsornime FC Tevalte.
JK Sillamäe Kalev jättis viimased neli kohtumist pidamata, vastased said kirja loobumisvõidu väravatevahega 0:0
Tallinna FC Tevalte juhtis voor enne lõppu, kuid diskvalifitseeriti liidrikohalt väidetava korruptsiooni tõttu. Tallinna FC Tevalte viimane mäng jäi pidamata, vastane sai kirja loobumisvõidu väravatevahega 0:0. Tallinna FC Tevalte süüd ei tõestatud, kuid ta jäi kindlana näinud meistritiitlist ilma.
Võrdselt punkte kogunud Tallinna FC Norma ja Tallinna FC Flora pidasid otsustava lisamängu, mille võitis Flora tulemusega 5:2 (3:0). FC Norma saatis protestiks FC Tevalte diskvalifitseerimise vastu väljakule noormängijad.
Aste madalamale esiliigasse langesid Pärnu JK Tervis, Tallinna JK Dünamo, Tartu JK Merkuur, JK Sillamäe Kalev. Esiliigast kerkisid astme võrra kõrgemale Pärnu JK Kalev.
Meistriliiga klubide arv oli järgmisel hooajal 12 asemel kaheksa.
Mängutulemused.
Iga meeskond mängis kõikide vastastega 2 korda, ühe korra kodus ja ühe korra võõrsil, kokku 22 mängu.
Edukamad väravakütid.
"Meistriliiga esikoha lisamängu väravad pole siia arvestatud"
Meistriliiga 1994/95

Meistriliiga 1994/95 võitis ja tuli seega 1995. aasta Eesti jalgpallimeistriks FC Flora.
Hooaeg.
Tartu FC Esdag-ist sai Tartu FC DAG, Tallinna FC Nikoli põhjal moodustati keset hooaega Tallinna FC Lantana-Marlekor (tulevane FC TVMK).
Meistriliiga eelvooru kuus esimest meeskonda pääses finaalturniirile, kus neile arvestati lisaks pooled eelvoorus võidetud punktid. Kaks viimast pidasid väljalangemisturniiri esiliiga nelja parima meeskonnaga.
FIFA otsusega ennistati korruptsioonisüüdistustes õigeks mõistetud Tallinna FC Tevalte koht meistriliigas. Seetõttu pidid finaalturniiri kuues Tallinna FC Norma ja üleminekuturniiri teine Pärnu JK Kalev selgitama veel ühe väljalangeja (FC Norma – PJK Kalev 2:3, 0:0).
Aste madalamale langesid Tallinna FC Norma ja Tartu FC DAG, esiliigast kerkis astme võrra kõrgemale Pärnu JK Tervis.
Meistriliiga.
Lõplik liigatabel.
"Eelvoor ja finaalturniir kokku."
Finaalturniir.
Finaalturniiri mängutulemused.
"Kõik mängud toimusid 1995. aasta kevadel."
Meistriliiga eelvoor.
Eelvooru mängutulemused.
"Kõik mängud toimusid 1994. aasta sügisel."
Edukamad väravakütid.
"ML eelvoorus ja finaalturniiril löödud väravad."
Meistriliiga üleminekumängud.
FIFA otsustas, et EJL peab andma Tallinna FC Tevalte (diskvalifitseeritud 1 mäng enne enne hooaja 1993/94 lõppu ilma tõenditeta) meistriliiga koha tagasi hooajaks 1995/96. Sel põhjusel mängiti lisa üleminekumängud PJK Kalevi (üleminekuturniiri 2. koht) ja FC Norma (finaalturniiri 6. koht) vahel.
Meistriliiga üleminekuturniir.
Edukamad väravakütid.
"Üleminekuturniiril löödud väravad"
Meistriliiga 1995/96

Meistriliiga 1995/96 võitis ja tuli seega 1996. aasta Eesti jalgpallimeistriks Tallinna FC Lantana.
Hooaeg.
Tallinna FC Lantana-Marlekorist sai kaks klubi, Tallinna FC Lantana (uus klubi) ja Tallinna FC Tevalte-Marlekor (hilisem FC TVMK ja Lantana-Marlekor õigusjärglane). AS Marlekor ostis korruptsiooniskandaali sattunud Tallinna FC Tevaltelt meistriliiga osalusõiguse: vana klubi jätkas madalamates liigades tegevust Tallinna KSK Vigrina, uus meeskond võttis nime Tallinna FC Lantana. 
Meistriliiga eelvooru kuus esimest meeskonda pääses finaalturniirile, kus neile arvestati lisaks pooled eelvoorus võidetud punktid. Kaks viimast pidasid väljalangemisturniiri esiliiga nelja parima meeskonnaga.
Aste madalamale langes Pärnu JK, esiliigast kerkis astme võrra kõrgemale Tallinna JK Vall.
Meistriliiga.
Lõplik liigatabel.
"Eelvoor ja finaalturniir kokku."
Finaalturniiri mängutulemused.
"Kõik mängud toimusid 1996. aasta kevadel."
Eelvooru mängutulemused.
"Kõik mängud toimusid 1995. aasta sügisel."
Edukamad väravakütid.
"ML eelvoorus ja finaalturniiril löödud väravad"
Seli vald

Seli vald on omavalitsusüksus Norras Innlandeti maakonnas. Valla halduskeskus on Otta.
Seli vald loodi 1. jaanuaril 1908, kui see eraldati Vågå vallast. Endine Heidali vald liideti Seli vallaga 1. jaanuaril 1965. 2019. aastani kuulus vald Opplandi maakonda.
Nimi.
Vanalt Seli talult saadud nime (vanapõhja "Sil") kannab vald (algselt kihelkond) ajast, mil sinna ehitati esimene kirik. Sõna "sil" tähendab jõe alamjooksu (mõeldud Lågeni jõge).
Vapp.
Valla vapp on pärit lähiajast. See kinnitati 18. mail 1985. Vapil on kujutatud kuldset tüdrukut mängimas trompetit sinisel taustal. Kujutis põhineb Prillar-Guri legendil. 1612. aastal viis Rootsi teenistusse astuda sooviva Šoti palgasõdurite salga teekond läbi Seli. Kohalikud talumehed ründasid šotlasi ja said Kringeni lahingus nende üle võidu. Legend räägib, et talumehi hoiatas šotlaste eest tüdruk trompetiga.
Stovneri linnaosa

Stovner on linnaosa Oslo idaosas. Piirneb Nittedali, Skedsmo ja Lørenskogi vallaga.
Nordre Landi vald

Nordre Landi vald on vald Norras Innlandeti maakonnas.
Landi vald jaotati Nordre Landi ja Søndre Landi vallaks aastal 1847. Torpa ala eraldati Nordre Landist 1. jaanuaril 1914 ja sellest sai omaette vald. 1. jaanuaril 1962 liideti need vallad taas. 2019. aastani kuulus vald Opplandi maakonda.
Nimi.
Vanapõhja keele sõna "Land" tähendab maad ja Landi kaheks jagamisel tekkinud Nordre Landi nimi Landi põhjaosa.
Annemarie Lorentzen

Annemarie Lorentzen, neiupõlvenimega Olsen (23. september 1921 Sør-Varangeri vald – 30. juuni 2008) oli norra poliitik. Ta kuulus Norra Tööparteisse. 
Ta oli esimene norra naissoost transpordi- ja kommunikatsiooniminister. Lisaks oli ta ka tarbijaasjade- ja administratsiooniminister ning Norra suursaadik Islandis.
Norra Kommunistlik Partei

Norra Kommunistlik Partei ("Norges Kommunistiske Parti", NKP) on Norra vasakpoolne partei, millel puudub esindatus parlamendis. Partei asutati 1923. aastal pärast Norra Tööpartei lagunemist. Teise maailmasõja perioodil, Saksa okupatsiooni ajal oli parteil oluline roll vastupanuliikumises. Partei oli populaarne ka sõja järel, menu hakkas vähenema pärast külma sõja algust. NKP ei poolda Norra liitumist Euroopa Liidu ja teiste rahvusvaheliste ühendustega. 
Ajalugu.
Asutamine.
Norra Tööpartei (DNA), mida juhtis Martin Tranmæl, ühines oma asutamisel Kommunistliku Internatsionaaliga, kuid ei soovinud end siduda bolševikkude partei liiniga. Tranmæl oli vastu, et internatsionaal sekkuks tööpartei tegevusse ja 1923. aasta kongressil otsustas DNA internatsionaalist lahkuda. Samal kongressil, 4. novembril 1923 otsustati luua Norra Kommunistlik Partei. Uue partei asutajate hulgas olid peamiselt DNA noorteorganisatsiooni liikmed, keda juhtisid Peter Furubotn, Eugene Olsen ja Arvid G. Hansen. 
Partei esimeheks valiti Sverre Sjøstad, aseesimeheks Halvard Olsen ja peasekretäriks Furubotn. 5. novembril ilmus partei esimene ajaleht Norges Kommunistblad. Ajalehe toimetaja oli Olav Scheflo.
13 Norra Tööparteisse kuulunud Stortingi liiget ning suur osa ametiühingu tegelasi ühinesid NKPga..
Tegevus teise maailmasõja ajal ja pärast sõda.
Augustis 1940 oli NKP esimene Norra erakond, mille Saksa okupatsioonivõimud keelasid. Partei tegutses põranda all ja oli aktiivne partisaniliikumises. 
Pärast sõda oli NKP väga populaarne, kuna toetas sõja võitnud Nõukogude Liitu, mis oli sakslastelt vabastanud Norra põhjaosas asuva Finnmargi.
Pärast sõda moodustasid nad valitsuse ja partei liige Kirsten Hansteen oli esimene naissoost minister Norras. Hakati trükkima NKP ajalehte Friheten umbes 100 000-eksemplarises tiraažis. Peeti ka läbirääkimisi uuesti Tööparteiga ühinemiseks. 
1945. aastal sai NKP parlamendivalimistel 176 535 häält (11,89%) ja üksteist kohta Stortingis. 1946 valiti partei peasekretäriks Furubotn.
Tänapäev.
Pärast NSV Liidu perestroika algust revideeris NKP nagu ka teised Euroopa kommunistlikud parteid oma programmi ja distantseerus NSV Liidu poliitikast, keskendudes pehmemale kommunismile. 
NKP sai 2003. aasta kohalikel valimistel kolm kohta: kaks Åsnesis ja ühe Vadsø volikogus. Åsnes asuv partei osakond on tugevaim, kuid seoses eriarvamustega religioonist ja Stalinist lahkus 2004. aastal osa selle liikmeskonnast. Viimased asutasid koos teiste vasakpoolsetega uue partei Radikale Sosialister (Radikaalsed Sotsialistid). Norra 2005. aasta parlamendivalimistel sai NKP 1070 häält (0,04%). 2007. aastal ei leidnud nad piisavalt kandidaate Vadsø piirkonnas ja seetõttu pole neil parlamentaarset esindatust.
Finlandia-talo

Finlandia-talo on kontserdihall ja konverentsikeskus Helsingi kesklinnas Mannerheimintie ääres.
Maja projekteeris Alvar Aalto. Kontserdihalli hakati ehitama detsembris 1968 ning see avati pidulikult 2. detsembril 1971. Aastatel 1973–1975 ehitati hoonele juurde konverentsikeskuse tiib.
Finlandia-talo välisvooder on valgest Carrara marmorist. Kasutatud on ka tumedat Soome graniiti.
Aastal 1998 asendati murenema hakanud marmorplaadid uutega.
Hoone pindala on 18 157 m² ja kubatuur 125 140 m³. Kontserdisaalis on 1700 istekohta.
Aastal 2008 käis Finlandia-talos korraldatud üritustel kokku umbes 325 000 külastajat.
20.12.2016 avati hoone katusel 47 kW võimsusega päikeseelektrijaam.
Knivskjellodden

Knivskjellodden ehk Knivskjelodden on Barentsi mere äärne poolsaar Norras Finnmargi maakonnas Magerøya saarel Nordkapi vallas Nordkapist lääneloodes (4,5 km loodes).
Knivskjelloddeni juures paiknev skäär on Norra põhiosa põhjapoolseim maismaapunkt. Äärmuspunkti koordinaadid on 71° 11' 08,5676" N, 20° 20' 32,29" E. Knivskjellodden on umbes 1380 m võrra kaugemal põhja pool tuntumast Nordkapist (oma madaluse tõttu avaldab ta Nordkapist vähem muljet). Knivskjellodden ja Nordkapp on teineteiselt hästi nähtavad. Mõnikord peetakse Knivskjelloddeni juures paiknevat skääri ka Euroopa põhjapoolseimaks maismaapunktiks (sel juhul ei võeta arvesse kaugeid saari).
Poolsaarel on betoonplaatidest püramiid geograafiliste andmetega poolsaare kohta ning külalisraamat.
Erinevalt Nordkapist Knivskjelloddenile autoga ligi ei saa. Sinna pääseb mööda 9 km pikkust loodesse kulgevat kividega hästi tähistatud jalgrada maantee E69 äärselt tähistatud parkimisplatsilt, mis asub 5 kilomeetrit Nordkapist lõuna pool. Käik Knivskjelloddenile ja tagasi võtab umbes viis ja pool tundi (tee poolsaarele umbes 2 km, tagasitee rohkem, sest see kulgeb ülesmäge).
Nime algusosa "knivskjell" tähendab noaterakujulist kaunkarpi "Ensis". Poolsaar on nime saanud oma kuju järgi. Lõpuosa on neemede nimes esinev "odden", määrava artikliga vorm sõnast "odd" ('odaots; ots').
Østensjø linnaosa

Østensjø on linnaosa Oslos. Asub Østensjøvanneti ümber.
Linnaosa asumid on Oppsal, Bøler, Bogerud, Abildsø, Manglerud ja Høyenhall.
Vestre Akeri linnaosa

Vestre Aker on Oslo linnaosa. Loodi 2004. aastal Vindereni linnaosa ja Røa linnaosa liitmisel.
Linnaosas paiknevad teiste seas Sørkedalen, Bogstad, Røa, Holmenkollen, Voksenkollen, Slemdal, Ris ja Vinderen.
Sentrum

Sentrum on Oslo kesklinn. 
Halduslikult jääb ta väljapoole linnaosasid ning allub otse linnavalitsusele. 
Sentrumi elanikele osutab tervise- ja sotsiaalteenuseid St. Hanshaugeni linnaosa.
Haldusajalugu.
2004. aasta Oslo linnaosareformiga Sentrumit pisut vähendati. 
Piirid.
Sentrumi praegune piir kulgeb sadamabasseinist Brynjulf Bulls plassi (endise Vestbanestasjoneni ees), Dronning Mauds gate, Munkedamsveieni, Cort Adelers gate, Ruseløkkveieni, Løkkeveieni, Arbins gate, Henrik Ibsens gate (vana nimega Drammensveien), Parkveieni, Wergelandsveieni, Holbergs gate, Pilestredeti, Grenseni, Stortorveti, Kirkeristen, Storgata, Brugata ja Nylandsveieni Bjørvikautstikkerenini. 
Oslo valla detsentraliseerimisest 1. juulil 2008 kuni 2004. aasta Oslo linnaosareformini kulges piir piki mereäärt Kongenist mööda Frognerstrandat, Munkedamsveienit, Cort Adelers gatet, Ruseløkkveienit, Løkkeveienit, Arbins gatet, Drammensveienit, Parkveienit, Wergelandsveienit, Holbergs gatet, Pilestredetit, St. Olavs gatet, Ullevålsveienit, Schandorffs gatet, Kristparkenit, Bernt Ankers gatet, Brugatat ja Nylandsveienit Bjørvikutstikkerenit. 
Sisemine sadamabassein kuulus Sentrumisse nii enne kui ka pärast 2004. aasta reformi.
Valeri Karpin

Valeri Karpin (vene keeles Валерий Георгиевич Карпин; sündinud 2. veebruaril 1969 Narvas) on endine Venemaa jalgpallur (poolkaitsja), treener ja praegune jalgpallitegelane. 
Suvest 2008 on ta Moskva Spartaki peadirektor ja 2009–2012 sama klubi peatreener. Seni on Karpin ainuke Eesti Vabariigi kodanik, kes pääsenud jalgpalli suurklubi juhtima.
Valeri Karpin on sünnijärgne Eesti Vabariigi kodanik, 2003. aastal võttis ta ka Eesti Vabariigi passi. Karpinite perekond pärineb Peipsi põhjakaldalt Iisaku ja Alajõe vallast, algselt kandis perekond nime Karp. Karpinil on ka Hispaania kodakondsus.
Lapsepõlves mängis Karpin jalgpalli Narva spordikoolis, Kopli Dünamos, hiljem Tallinna jalgpalliklubis FK Sport (1986–1987), Venemaa klubides Moskva CSKA (1988), Voroneži Fakel (1989), Moskva Spartak (1990–1994) ja Hispaania kõrgliiga klubides.
Venemaa koondises mängis Karpin 72 mängu ja lõi 17 väravat. Mänginud ühe mängu SRÜ koondises (29. septembril 1992, kui mängiti Inglismaaga viiki 2:2). On olnud mitu korda koondise kapten.
Aastail 2005–2008 elas Hispaanias Vigos, kus tegutses ärimehena.
Pärast jalgpallurikarjääri lõppu on ta töötanud treenerina. Aastatel 2017–2021 ja uuesti alates 10. märtsist 2022 on ta Venemaa kõrgliiga klubi Rostovi peatreener ning on alates 26. juulist 2021 ühtlasi ka Venemaa jalgpallikoondise peatreener. 
Enne 2023. aasta tulekut istus Karpin ühes lauas mitmete Eesti endiste ja praeguste jalgpallikoondislastega. Sellest levitatud pilt tekitas laiema skandaali, sest seoses Venemaa sissetungiga Ukrainasse ei peetud sobilikuks, et Eesti jalgpallurid kohtuvad agressorriigi esindajaga. Probleeme tekitasid ka jalgpallurite endi ja jalgpalliliidu kommentaarid, mida peeti mittekohasteks.
Gripholmen

Gripholmen on saar Norras Norra meres, Gripi saarestiku suurim ja ainus elamiskõlbulik saar.
Seal asub Gripi kaluriküla. Kalurikülast lõuna pool asub peasadam, mida kaitseb lainete eest kaks muuli. Vanem ja põhjapoolsem sadam on väiksem ja vähem kaitstud. Teised muulid kaitsevad kaluriküla suurte ookeanilainete eest. Kõrgeim koht saarel on ainult 10 m kõrgusel merepinnast.
Rossøya

Rossøya on saar Svalbardi kirdeosas Vesle Tavleøyast veidi loodes, Sjuøyane saarestiku põhjapoolseim saar. See asub põhjapoolusest 1024,3 km kaugusel, umbes 350 km Longyearbyenist kirdes ja umbes 50 km Kirdemaast põhjas. Geograafilised koordinaadid on 80°49′42...44″ N, 20°20′15...32″ E (80°49,7' N, 20°21,0' E). 
Saar on umbes 400 m pikkune ja 300 m laiune. 
Asustus puudub. 
Saarel on Svalbardi ja Norra Kuningriigi põhjapoolseim punkt (80°49'44,41" N, 20°20'32,29" E). Mõnikord nimetatakse seda ka Euroopa põhjapoolsemaks punktiks, kuid siis ei arvestata Euroopa hulka Venemaale kuuluvat Franz Josefi maad, mille osaks oleva Rudolfi saare Fligely neem on põhjalaiusel 81°48′24″. 
Rossøya asub alates 1. jaanuarist 1973 Kirde-Svalbardi loodusreservaadi territooriumil.
Jääkatte tõttu on laevaga saare juurde jõuda raske, kuigi Golfi hoovus mõjutab seda piirkonda rohkem kui Svalbardi edelapoolsemaid osi. 
Tänu lindude ekskrementidele kasvav taim "Cochleraria groenlandica" teeb saare pisut rohekaks. 
Kõige tavalisem lind on väikealk, tavalised on ka lunn ja põhjatirk. Linnud saabuvad aprillis-mais ja jäävad suveks. 
Ainuke imetaja on jääkaru, keda leidub rohkem talvel, kui saarele saab tulla mööda jääd. 
Saar on saanud nime polaaruurija James Clark Rossi järgi ('Rossi saar'). Ross osales Briti polaarekspeditsioonil 1827. aastal laevaga HMS Hecla William Edward Parry juhtimisel. Pärast Rossøyast möödumist jäädi jäässe kinni, ent siiski jõuti varasematest uurimisretkedest kaugemale põhja.
Võimalik, et seda saart ja teisi Sjuøyane saari nägi juba 1618. aastal üks Enkhuizeni vaalakütt. Kaardile kanti saar 1663. aastal pärast hollandlase Hendrick Donckeri ekspeditsiooni. Oma kaartidele kandsid selle ka Pieter Goos, Cornelis Giles ja Outger Rep.
Mil Mi-24

Mi-24 (vene keeles Миль Ми-24, NATO koodnimega Hind) on Nõukogude Liidus valmistatud sõjaväe ründe- ja dessanthelikopter. 
Mi-24 loodi M. Mili konstrueerimisbüroos. Mi-24 esmalend toimus 1969. aastal. NSV Liidu relvajõududes võeti kasutusele 1972. aastal. Kopterit kasutati Nõukogude-Afganistani sõjas lähituletoetuseks koostöös Su-25 lennukitega. Mi-24 on senini mitme riigi sõjaväe relvastuses.
Relvastus.
Statsionaarne 12,7 mm mitmeraudne kuulipilduja. Kandepüloonidele võib riputada mitut tüüpi relvastust: 32x57 mm või 20x80 mm kassette reaktiivmürskudega, pomme, UPK-23 23 mm kahurikonteinereid, juhitavaid tankitõrjerakette ja muud, tiibade otstesse on võimalik kinnitada 9M117P Falanga rakette.
Kopterile on võimalik paigaldada IP-segajad, CFD ja heitgaaside jahutussüsteemid; Hind-D-le lisatud titaanisulamist soomusplaat, kuulikindlad
klaasid ja kütusepaagid, raketihoiatussüsteem.
Jalaväekompanii

Jalaväekompanii on jalaväe relvaliigi (väeliigi) koosseisu kuuluv kompanii. Jalaväekompanii kuulub tavaliselt jalaväepataljoni koosseisu.
Koosseis.
Jalaväekompanii koosneb 3–4 jalaväerühmast, lahingutoetusallüksustest, teenindus- ning juhtimisallüksustest. Jalaväekompanii suuruseks on sõltuvalt allüksuste suurusest ja arvust tavaliselt 100–200 sõjaväelast.
Taktika ja tegevus.
Jalaväekompanii kaitselõigu pikkus on sõltuvalt koosseisust, maastikust ja olukorrast 500–1500 m. Tavaliselt tugevdatakse jalaväekompaniid lahingutegevuseks pataljoni lahingutoetusallüksustega.
Pataljonist iseseisvalt tegutsemiseks ette valmistatud jalaväekompaniid nimetatakse jalaväekompanii lahingugrupiks või üksik-jalaväekompaniiks.
Relvastus ja varustus.
Jalaväekompanii relvastusse kuuluvad püstolid, automaadid, kuulipildujad, granaadiheitjad, täpsuspüssid, mõnikord ka raskemad tankitõrjerelvad, samuti kerged miinipildujad. 
Jalaväekompanii liigub tavaliselt kas taktikalistel veoautodel, maasturitel, soomustatud autodel, soomusautodel või soomustransportööridel.
XVIII üldtantsupidu

XVIII üldtantsupidu toimus 3.–5. juulini 2009. aastal Tallinnas. Peoga, mille teema on "Meri", tähistati muuhulgas 75 aasta möödumist I üldtantsupeost. Peo mereteemalised vahetekstid kirjutas ja esitas Jaan Tätte. Kolmel etendusel käis kokku 33 900 pealtvaatajat.
Tantsupeo kunstiline juht oli Ülo Luht. Peo aujuht ja ideekavandi autor oli Henn Tiivel. Segarühmade üldjuhid olid Marina Kuznetsova, Maido Saar, Linda Pihu, Märt Agu, Helle-Mare Kõmmus ja Erika Põlendik, naisrühmade üldjuhid Maire Udras ja Tiiu Pärnits ning võimlemisrühmade üldjuht Riina Voolpriit.
Peole registreerus ligi 11 000 tantsijat ja võimlejat. Eelproovide käigus valiti nende seast välja 534 tantsu- ja võimlemisrühma 7460 esinejaga. Teiste hulgas tulid peole neli rühma Soomest ja kolm Lätist kokku 136 esinejaga. Koos saatjate, juhendajate ja üldjuhtidega oli osalejaid 8713.
Esitamisele tuli 20 tantsuseadja looming. 29-st esitusele tulnud tantsust 18 olid loodud seekordseks tantsupeoks.
Sisu.
Tantsupidu "Meri" jutustas tantsu ja liikumisnumbrite abil iseseisva, konkreetse alguse ja lõpuga ning kindlate alltekstidega loo mereäärsest rahvast, kes on vaatamata katsumustele selle mere kallastele pidama jäänud.
Pidu algas kogu tantsuväe etendatud maa kerkimisega merest, tekkis Eesti kontuur. Järgnesid rannarahva pidu, rannanoorte esimesed paadikatsetused, laeva ehitamine, meeste lahkumine merele, kohtumised võõrastel kallastel, mere karmus, laevahukk ning hukust pääsenud meeste naasmine kodurannale. Etenduse lõpetas tants "Mere pidu" Virve Kösteri muusikale.
Koduteel

Koduteel on Eesti Metodisti Kiriku ajakiri. 
1920. aasta mais nägi ilmavalgust EPMK ajakirja Kristlik Kaitsja esimene number, mille vastutav toimetaja ja väljaandja oli Martin Prikask. Ajakiri ilmus kord kuus, septembrist novembrini 1928 nimega Uus Kristlik Kaitsja. Kristlikule Kaitsjale jäi viimaseks XXI aastakäigu number 6/7 ehk juuni/juuli 1940. aastal. Ajakirja anti välja vaheldumisi Kuressaares, Tartus ja Tallinnas. Lisaks Martin Prikasele olid ajakirja Kristlik Kaitsja vastutavad väljaandjad ja toimetajad Ferdinand Tombo, Hans Söte ja Aleksander Kuum ning toimetajatena aitasid kaasa Eduard Valdmann, Voldemar Ojasson ja Richard Järv.
Aastail 1935–1936 andis Kuressaare metodisti kogudus kord kuus välja ka ajakirja Koduteel, mille vastutav toimetaja oli samuti Martin Prikask. Ajakirja väljaandmist alustati 28. veebruaril 1935 ja sellest sai Saaremaa koguduste sõnumitooja.
Kui 1990. aasta maist hakkas taas ilmuma EMK ajakiri, valiti selle nimeks just Koduteel, ajakirja esimeseks toimetajaks sai Urmas Rahuvarm EMK Haapsalu kogudusest. Hiljem oli ajakirja toimetaja Kärt Jänes-Kapp ja kujundaja Taimi Pärna. 2007. aastast kuuluvad toimetuse kolleegiumisse Anneli Klausson, Tarmo Lilleoja, Toomas Pajusoo ja Priit Gregorios Tamm. Aastast 2005 ilmub Koduteel neli korda aastas, selle väljaandmist toetavad EMK kirikuvalitsus ja The United Methodist Publishing House.
Vestre Slidre vald

Vestre Slidre vald on omavalitsusüksus Norras Innlandeti maakonnas.
Aastal 1849 jaotati Slidre vald Vestre Slidre ja Øystre Slidre vallaks. 2019. aastani kuulus vald Opplandi maakonda.
Saproobsus

Saproobsus on veekogu või selle osa saastatuse määr oksüdeeruvate orgaaniliste (saaste)ainetega. 
Vastava veekogu saproobsust määratakse selles elava elustiku (nii autotroofse kui heterotroofse komponendi) ja põhjasetete füüsikalis-keemiliste omaduste alusel. Saproobsusastme määramisel kasutatavaid organisme nimetatakse saproobideks.
Nende näitajate alusel on konstrueeritud saproobsusklassifikatsioon, mis eristab nelja peamist saproobsusastet. Need on oligosaproobne, β-mesosaproobne, α-mesosaproobne ja polüsaproobne. Neist esimene on ökoloogilises mõttes kõige puhtam, ja polüsaproobne aste iseloomustab tugevasti reostunud veekogu.
Malle Meentalo

Malle Meentalo (kuni 1930 Amalie Fuchs, 1930–1936 Amalie Meenov, 17. märts 1903 Rasina vald, Tartumaa – 2. juuni 1940 Räpina) oli eesti agronoom.
Ta õppis 1925–1930 (lõpetas) Tartu Ülikooli põllumajandusteaduskonnas.
Hüdrobioloogia mõisteid

"Siin on loetletud hüdrobioloogia mõisteid".
Jevgeni Krinov

Jevgeni Leonidovitš Krinov (Евгений Леонидович Кринов; 3. märts 1906 – 2. jaanuar 1984) oli vene meteoriitikateadlane.