Ramachandrani graafik

Ramachandrani graafik ehk Ramachandrani kaart on biokeemias tuntud kahemõõtmeline graafik, mis näitab, millised konformatsioonid on enim levinud looduslike aminohappejääkide puhul valkude koosseisus. Teisiti öelduna illustreerib Ramachandrani graafik, milline on aminohappejääkide koostisse kuuluvate aatomite energeetiliselt soodsaim ruumiline paigutus tingimustes, kus kovalentsed sidemed valgu sees püsivad, kuid aatomite ja nende asendajate pöörlemine üksiksideme ümber on võimalik. Ramachandrani graafik algselt põhineb eksperimentaalselt mõõdetud andmetel ning kasutab aatomite ruumilise paigutuse kirjeldamiseks kahetahulise nurga mõistet.
Graafiku detailne kirjeldus.
Aminohappe „selgroo“ koostisse kuuluvad aminorühma lämmastik (N), sellele järgnev süsinik (Cα) ja karboksüülrühma süsinik (C); nii N ja Cα kui Cα ja C vahel on üksikside, mille ümber saavad asendajad põhimõtteliselt vabalt pöörelda, ilma et side katseks. Samas piiravad vaba pöörlemist järgmised tegurid:
Seega on mõned aatomite asendid teistest energeetiliselt soodsamad, kui õnnestub vältida ruumilist ehk steerilist konflikti nii sama aminohappejäägi eri osade piires kui naabruses paiknevate aminohappejääkide osadega.
Kaasaegse Ramachandrani graafiku x-teljel on kahetahuline nurk fii (φ), mis kujutab asendajate ruumilist paigutust, vaadatuna piki Cα ja N vahelist sidet (nn Newmani projektsioon). Graafiku y-teljel on kahetahuline nurk psii (ψ), mis kujutab asendajate ruumilist paigutust, vaadatuna piki Cα ja C vahelist sidet. Seepärast nimetatakse Ramachandrani graafikut erialases kirjanduses ka φ,ψ-graafikuks. Telgede skaala ulatub -180 kraadist 180 kraadini: näiteks nurga φ väärtus on võrdne nulliga, kui vaadatuna piki Cα ja N vahelist sidet ruumis täielikult kattuvad aatomiga N ühendatud eelneva aminohappe karbonüülne süsinik ja aatomiga Cα ühendatud vaadeldava aminohappe karbonüülne süsinik.
Graafikul näidatakse punktidena selliseid (φ,ψ) koordinaatide väärtusi, mis on levinuimad konkreetse aminohappe (näiteks glütsiini) jaoks eri valkudes, eri aminohapete jaoks ühe valgu puhul või siis eri aminohapete jaoks eri valkudes (õpikutes enim kasutatud variant). Eriti punktirikkad on Ramachandrani graafikul sellised (φ,ψ) koordinaatide vahemikud, mis vastavad aminohappejääkide paigutusele valkudes leiduvates tuntud sekundaarsetes struktuurides. Näiteks levinuma paremakäelise alfa-heeliksi koostisse kuuluvate aminohappejääkide puhul varieerub φ tüüpiliselt vahemikus -80 kuni -50 kraadi ja ψ vahemikus -60 kuni -25 kraadi.
Ajalugu ja olulisus tänapäeval.
Esimese Ramachandrani graafiku koostajateks olid india füüsik G. N. Ramachandran, tema doktorant C. Ramakrishnan ja india biofüüsik V. Sasisekharan. Graafik põhines esimesel valgu kristallstruktuuril (röntgendifraktsiooni abiga 1960. aastal mõõdetud müoglobiini kristallstruktuur). Esialgses variandis kasutati graafikus kahetahulise nurga ψ puhul tähistust φ’ ning telgede väärtused esitati skaalal 0 kuni 360 kraadi.
Tänapäeval kasutatakse Ramachandrani graafikut, hindamaks eksperimentaalselt mõõdetud või modelleerimise teel saadud valkude ruumiliste struktuuride kvaliteeti. Usaldusväärne info valgu ruumilise struktuuri kohta on äärmiselt oluline näiteks valguga seonduvate ravimite arendamisel. Lisaks on Ramachandrani graafiku alusel võimalik võrrelda looduslikke peptiide ja nende sünteetilisi analooge – viimaste puhul võib konformatsioonide esindatus olla mitmekesisem, võimaldades seega uudse ruumilise struktuuriga molekulide disaini.