tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Pitrags

Pitrags (liivi keeles "Pitrõg", vanas liivi kirjaviisis "Pytro̤g") on küla ("ciems") Lätis Kuramaal Talsi piirkonnas Kolka vallas. Ajalooliselt oli see küla liivlaste asualal.
Küla on esmamainitud 1582. aastal (nimega "Pudteraggen"). Legendi kohaselt asutasid selle neli Saaremaalt tulnud venda. 1826. aastal oli külas 190 elanikku. 1902. aastal ehitati sinna baptistide palvemaja ja 1938. aastal rajati muul. Kuni Läti iseseisvumiseni kuulus küla Dundaga mõisale. Aastail 2009–2021 kuulus küla Dundaga piirkonda.
Pitrags jääb Slītere rahvusparki. Külas kasvavad kolm mändi on looduskaitse all. 
Külas asuv Pitragsi keskaegne kalmistu on regionaalse mälestisena muinsuskaitse all. Kohaliku legendi kohaselt on sinna kalmistule maetud lahingus hukkunud võõramaa laevnikud. Tänapäeval on kasutusel Pitragsi ja Košragsi vahel asuv Pitragsi-Košragsi kalmistu.
Kuigi külakeskus pole otseselt muinsuskaitse all, on omavalitsus tunnistanud külasüdame kultuuriväärtuslikuks piirkonnaks. Väärtuslikeks loetakse põllumajandusega tegelenud kalurite Saknese talu, kuhu aastail 1920–1930 püstitati elumaja, laudake, pisike küün, suitsutuskoda ja garaaž. Jaunvalki rajas mõis 19. sajandi viimasel veerandil külavahtide tarbeks. Ēdrumi rajati 1907. aastal osana karjalautade kompleksist; säilinud on elumaja ja majapidamishoone. Delnieki talust on säilinud kolm elumaja, mis tänapäeval kannavad Sapņukalni, Delnieki ja Indriksoni nime. Neist viimane, mis oli kaugsõidukaptenite eluase, on nüüd kalurite elumaja. Kurgati elumaja rajati projekti järgi; säilinud on veel majandushoone varemed ja maakividest kelder.
Küla nimi tuleneb oletatavasti liivi keelest, sõnadest "põddõr" (põder) ja "aiga" (rannik).
Saunags

Saunags (ka "Saunagciems", liivi keeles Sǟnag) on küla ("ciems") Lätis Kuramaal Talsi piirkonnas Kolka vallas. Ajalooliselt oli see küla liivlaste asualal.
Küla on esmamainitud 1310. aastal. Aastal 1582/1583 oli külas "Sonnagen" Piltene vakuraamatu järgi kaheksa talu, millest neli olid rendile antud. Aastal 1836 oli külas 60 elanikku. Kuni Läti iseseisvumiseni kuulus küla Dundaga mõisale. Aastail 2009–2021 kuulus küla Dundaga piirkonda.
Saunagsis asub keskaegne kalmistu ehk Vanakalmistu mägi, mis on arheoloogilise mälestisena kohaliku kaitse all.
Saunags jääb Slītere rahvusparki. Külas kasvavad Saunagsi sanglepp (kõrgus 15.5 m), veel viis sangleppa, kaks pärna ja mänd on looduskaitse all.
Kuigi külakeskus pole otseselt muinsuskaitse all, on omavalitsus tunnistanud külasüdame kultuuriväärtuslikuks piirkonnaks. Väärtuslikeks loetakse Jūrnieki meremeeste ja kalurite majapidamist, kus vahepeal tegeleti ka käsitööga. Sealsed elumaja, ait ja laut valmisid aastal 1910, saun ja suitsutuskoda aastal 1911. Druvnieki oli põllumajandusega tegelenud kalurite-uusmaasaajate majapidamine, millest on säilinud küüni ja tõllakuuriga tall, elumaja, ait, kelder, suitsutuskoda, saun ja aiad. Vecvalki oli põllumajandusega tegelenud kalurite majapidaminemillest on säilinud aastal 1926 ehitatud elumaja, aastal 1928 rajatud laut, lehmade varjualusega küün ja tõllakuur, aastal 1935 valminud küün, aastal 1910 rajatud kartulikelder, aastal 1945 vana sauna asemele rajatud uus saun ja aastal 1957 vana aida asemele rajatud uus ait.
Copterline

Copterline oli Eesti-Soome lennufirma, mis lendas kopteriliinil Tallinnast Helsingisse. Lennud toimusid helikopteriga AgustaWestland AW139; varem on kasutanud ka helikopterit Sikorsky S-76.
Copterline OÜ oli Eestis registreeritud lennuoperaator, FastClass Oy Soomes registreeritud asutajaettevõte, kes vastutas kopterite hoolduse eest.
Copterline läks esimest korda pankrotti 2010. aastal ja tõi põhjuseks majandusraskused. 2011. aastal taastas ettevõte oma lennuliikluse Tallinna ja Helsingi vahel. 2013. aastal ei opereerinud ettevõte Eesti-Soome vahelisi lende, vaid oli keskendunud Põhjamere sektorile. 2016. aastal läks Copterline teist korda pankrotti ja lõpetas tegevuse.
Dolgorukov

Dolgorukov ehk Dolgoruki, ladinapäraselt Dolgoruky (vene keeles "Долгоруков" ehk "Долгорукий") on vene vürstisuguvõsa, üks Obolenski suguvõsa kõrvalharu. Suguvõsast on pärit mitmed tuntud Venemaa riigitegelased ja sõjaväelased.
Ajalugu.
Suguvõsa rajajaks peetakse vürst Ivan Andrejevitš Obolenskit, kes oli Rjuriku 17. põlve järeltulija. Ta sai XV sajandil oma valdusse Dolgoruki-nimelise asula.
Harry Karro

Harry Karro (10. aprill 1930 Tallinn – 24. jaanuar 2009) oli eesti näitleja ja stsenarist.
Ta lõpetas 1944. aastal Tallinna 9. algkooli ja 1953. aastal GITISe eesti stuudio.
1945. aastast töötas ta Estonia teatris jumestajaõpilasena, aastatel 1946–1948 oli Eesti NSV Riikliku Noorsooteatri näitleja. Aastatel 1953–1956 töötas ta näitlejana Draamateatris, 1961–1963 näitlejana Nukuteatris ja 1964–1972 teatris Vanemuine. Aastatel 1956–1961 töötas ta Eesti Televisioonis režissööriabina.
Ta on teinud stsenaristi ja režissöörina telefilme näitlejatest ("Teatrihetked Lia Laatsiga", 1976; "Einari Koppel rollideprismas", 1976), kirjutanud laste- ja nukunäidendeid ("Talvetaadi jääpalee", 1974), estraadipalu ja följetone.
Isiklikku.
Ta oli 1964. aastast abielus Lia Laatsiga. Neil sündis tütar Kadi.
Tõnismägi (mägi)

Tõnismägi on Tallinna keskosas asuv Keskkõrgendiku keskosa. See on 30,9 m üle merepinna. Kõrgendikul paikneb Tõnismäe asum. 
Tõnismäeks võib pidada üsna lauget maatõusu umbes Toom-Kuninga ja Õllepruuli tänava vahelises lõigus, kus Suur-Ameerika tänava joonelt tõuseb maapind 17,5 meetrilt umbes 100 meetrit põhja suunas 27,5 meetrini merepinnast. Edasi jätkub maatõus kirde suunas ja Tõnismäe kõrgeim „tipp“ (31–31,7 meetrit) asub Läti Vabariigi saatkonna hoovis, Tõnismägi 10. 
Ajalugu.
Tõnismägi on saanud nime Tõnismäe Antoniuse kabeli järgi. Varasemal ajal on kasutatud ka nime "Antoniuse mägi". Eri aegadel on Tõnismäge kutsutud ka muude nimedega: Veskimägi ja Riia mägi, Väike-Tõnismägi, Käomägi, Kukumägi. Tõnismäe nimi esineb dokumentides väga mitmesugustes variantides näiteks: Sunte Anthoniesberg (1469), St. Tonnies Berg (1654), rootsi keeles Tönnisberget (1686), 1795. aastal Tönnisberg jne.
Tõnismägi olnud tunduvalt kõrgem kui praegu, kuid kõrgendikku on Tallinna kaitse huvides mitme sajandi kestel madalamaks kaevatud. Tõnismägi oli enne Tallinna linnamüüri vallikraavi ja bastionide ehitamist otseses ühenduses Toompeaga madalama, nn mäekaela ("collum montis") kaudu. Tõnismäge on mitmel korral strateegilistel kaalutlustel madalamaks kaevatud (viimane suurem mahakaevamine oli 1744. aastal). Nii on tekkinud ka Hariduse tänava äärne järsak.
Ida-Virumaa Valgevene Kultuuriselts Bez

Ida-Virumaa Valgevene Kultuuriselts Bez on Ida-Virumaal Jõhvis aastast 1989 tegutsev Eesti valgevenelaste selts. Seltsi juhataja on Zinaida Klõga.
Selts asutati 1989. aastal Vladimir Dehteruki (Владимир Дехтерук) eestvõttel.
Fljuza Hairullina

Fljuza Hairullina (baškiiri Флүзә Хәйруллина, vene keeles Флюза Тимергазимовна Хайруллина; sündinud 7. veebruaril 1960 Baškiirias Novo-Kurutšjovo külas) on baškiiri päritolu ühiskonnategelane, kes edendab ja tutvustab Eestis baškiiri kultuuri.
Ta sündis aastal 1960 Novo-Kurutšjovo külas Bakalõ rajoonis Baškiirias.
Ta on Tallinna Baškiiri Kultuuri Ühenduse Agizel esimees ja Baškortostani Vabariigi teeneline kunstnik.
Sekundomer.ee

Sekundomer.ee on venekeelne Eesti sporti ja märkimisväärselt Ida-Virumaa sporti kajastav veebisait. Veebisaidi lõi 2005. aasta maikuus Aleksandr Komšin. Veebisaidilt on leida spordiuudiseid, intervjuusid sportlastega, fotosid ja videomaterjali.
Lighthouse

"Lighthouse" on eesti helilooja Erkki-Sven Tüüri 1997. aastal keelpilliorkestrile loodud teos. Muusikateose pikkus on 9 minutit. Teose kandis esimest korda ette 5. augustil 1997 Saksamaal Ansbachis orkester Bachwoche Ansbach Ensemble (dirigent Thomas Hengelbrock).
Rindesõprade päevad

Vabariiklikud rindesõprade päevad olid peamiselt Eesti Laskurkorpuses võidelnud Punaarmee sõjaveteranide kokkutulekud Eesti NSVs. 
Kokkutulekutel esinesid sõjaveteranide ansamblid.
Laeva viimne ohe

"Laeva viimne ohe" (ka "Hukkuva laeva viimne ohe") on Amandus Adamsoni 1899. aastal modelleeritud skulptuur. 
Skulptuuri mõõtmed on 81,2 × 41,8 × 40 cm. Kipskuju valmis 1899, biskviitportselanist kujud 1901–1902 ning 1926 marmorist autorikoopia. Teosed asuvad Peterburis Ermitaažis ning Tartu Kunstimuuseumis.
Teose koopia Paldiski linnaskulptuurina.
Paldiski projekti algatas rühmitus Johnson ja Johnson (Taavi Talve ja Indrek Köster) 2006. aastal.
2008. kevadel korraldati Paldiskis hääletus: milline Amandus Adamsoni skulptuur sobiks kaunistama Paldiskit ja meenutama skulptori sidet selle linnaga. Hääletuse võitis "Laeva viimne ohe".
19. oktoobril 2013 avati linna keskuses teose suurendatud koopia, mille valmistasid skulptorid Mare Mikof ja René Reinumäe. Skulptuuri valmimist toetasid Eesti Kultuurkapital, Kaasaegse Kunsti Eesti Keskus ja Paldiski Linnavalitsus, raha saadi ka Adamsoni skulptuuri suveniirkoopiate müügist. Kuju võeti aga juba samal aastal maha. Vahepeal mitu aastat laoruumis seisnud skulptuurile leiti uus koht Pakri poolsaarel Paldiski restorani Pakri Parun ja tuletorni läheduses. Skulptuur sallitati ja avati uuesti 2018. aastal Eesti Vabariigi sajandal aastapäeval. 
Skulptuuri kõrgus on 3,3 meetrit ning see on valmistatud klaaskiudplastist.
Määratlemata kodakondsusega isikud Eestis

Määratlemata kodakondsusega isikud Eestis on tüüp kodakondsuseta isikuid Eestis, kellel pole Eesti kodakondsust ja kes ei ole pärast NSV Liidu lakkamist kasutanud võimalust, et saada endale NSV Liidu järglasriigi Venemaa Föderatsiooni kodakondsust, kuigi neil on olnud selleks võimalus.
2024. aasta 1. jaanuari seisuga elas Eestis 62 216 määratlemata kodakondsusega isikut. Nende arv on olnud pidevas langustrendis. Näiteks 2011. aastal elas Eestis 84 494, 2006. aasta lõpul aga 125 799 määratlemata kodakondsusega isikut. Kodakondsuseta isikute arv Eestis väheneb Eesti kodakondsuse omandamise, mõne teise riigi kodakondsuse omandamise ja inimeste surma tõttu.
2021. aasta rahvaloenduse andmetel elas Eestis 31. detsembri 2021 seisuga 66 592 määratlemata kodakondsusega isikut (35 486 meest ja 31 106 naist). Neist 60 olid alla 15-aastased, 1138 inimest 15-29-aastased, 24 068 inimest 30-49-aastased, 22 096 inimest 50-64-aastased ja 19 230 inimest 65-aastased ja vanemad.
Määratlemata kodakondsusega isikute arv on viimase kümne aastaga vähenenud 30 000 isiku võrra. Uusi määratlemata kodakondsusega noori lisandub vähe. Kui aastal 2010 elas 1. juuli seisuga 1914 määratlemata kodakondsusega inimest, kel oli vanust 15 eluaastat või vähem, siis 2020. aasta 1. juuli seisuga elas Eestis vaid 133 määratlemata kodakondsusega inimest, kel vanust 18 eluaastat või vähem. 2024. aasta alguse seisuga moodustab määratlemata kodakondsusega inimeste arv Eesti elanikest 4,5%.
Lina Fjodorova

Lina Aleksejevna Fjodorova (vene keeles Лина Алексеевна Фёдорова; sündinud 20. detsembril 1997 Moskvas) on Venemaa iluuisutaja.
Iluuisutamist tutvustas talle vanaema, kui Lina oli 4-aastane. Esialgu osales Lina naiste üksiksõidus, kuid 2009. aastast Maksim Miroškiniga paarissõidus.
Miroškiniga saavutas ta 2012. aasta noorte taliolümpiamängudel teise koha ja 2015. aasta juunioride iluuisutamise maailmameistrivõistlustel pronksi.
Maksim Miroškin

Maksim Romanovitš Miroškin (vene keeles Максим Романович Мирошкин; sündinud 22. mail 1994 Jekaterinburgis) on Venemaa iluuisutaja.
Lina Fjodorovaga saavutas ta paarissõidus 2012. aasta noorte taliolümpiamängudel teise koha ja 2015. aasta juunioride iluuisutamise maailmameistrivõistlustel pronksi.
Henri Pirenne

Henri Pirenne (23. detsember 1862 Verviers – 22. oktoober 1935 Uccle)
oli Belgia ajaloolane.
Ta oli 1886–1930 Genti ülikooli keskaja ajaloo ja Belgia ajaloo professor. 
Ta väitis, et islami sissetung tekitas Lääne- ja Põhja-Euroopa ühiskondlikus ja majanduslikus arengus suurema katkestuse kui suur rahvaste rändamine (Pirenne'i tees). Ta kinnitas, et Belgia territoorium on keskajast saadik olnud poliitiliselt ühtne ning oli romaani ja germaani rahvaste vaimse ja kaubandusliku läbikäimise tulipunktis. Ta uuris ka keskaegse linna elu. 
Ta oli üks Annaalide koolkonna inspireerijaid. 
Esimese maailmasõja ajal oli ta Saksa okupatsiooni aegse vägivallatu vastupanu üks juhtkujusid.
Pierre Goubert

Pierre Goubert (25. jaanuar 1915 Saumur – 16. jaanuar 2012 Issy-le-Molyneaux) oli prantsuse ajaloolane.
2015. aasta juunioride iluuisutamise maailmameistrivõistlused

2015. aasta juunioride iluuisutamise maailmameistrivõistlused toimusid 2.–8. märtsini 2015 Tallinnas Tondiraba jäähallis.
Võistlusel tehti kindlaks 2014.–2015. hooaja juunioride maailmameistrid meeste (Shoma Uno Jaapanist) ja naiste üksiksõidus (Jevgenija Medvedeva Venemaalt), paarissõidus (Yu Xiaoyu ja Jin Yang Hiinast) ning jäätantsus (Anna Janovskaja ja Sergei Mozgov Venemaalt).
Eestit esindasid Samuel Koppel meeste üksiksõidus, Kristina Škuleta-Gromova naiste üksiksõidus ja Marina Elias Denis Korelinega jäätantsus.
Servač

Servač ehk Servatš on jõgi Valgevenes, Nerise parempoolne lisajõgi. Valgevene keeles on jõe nimi "Сэрвач", vene keeles "Сервечь" (Servetš).
Jõe pikkus on 85 km ja valgla on 1105 km². Jõe lang on 0.2 m/km.
Servači jõgi algab Valgevenest Viciebski oblasti Dokšycy rajoonist Servači järvest. Jõgi voolab edelasse Minski oblastisse, läbides seal Miadziełi rajooni ja suubudes Vilejka rajoonis Vilejka veehoidla lähistel Vilijasse.
Ülemjooksul ja kohati ka keskjooksul org puudub, alamjooksul on selle laiuseks 1,5-2,5 kilomeetrit. Lamm on ülemjooksul soostunud ning turbane, allpool aga liivane. Keskjooksul on jõesängi 1,8 kilomeetri ulatuses maaparandustööde käigus õgvendatud. Ülemjooksul on jõgi kohati kinni kasvanud, selle laius on 2-5 meetrit, kesk- ja alamjooksul 15-25 meetrit, kohati ka kuni 40 meetrit.
Servači jõe kaldal asuvad Budsłaŭ agrolinnake ja Kryvičy alev.
Eestimaa Rammumees

Eestimaa Rammumees on iga-aastane spordivõistlus, kus selgitatakse Eesti tugevaim mees. Võistlust korraldab Eesti Professionaalsete Rammumeeste Ühing.
Medali saajad.
! Aasta !! Esikoht !! Teine koht !! Kolmas koht
Terroriakt Bardo rahvusmuuseumis

Terroriakt Bardo rahvusmuuseumis oli Tuneesia pealinnas Tunises 18. märtsil 2015 toimunud terrorirünnak, mille käigus hukkus 24 inimest ja sai vigastada 42 inimest. Tegemist oli Tuneesia ajaloo seni ohvriterohkeima terrorirünnakuga.
Alguses püüdsid kolm Kalašnikovi automaatide ja käsigranaatidega relvastatud meest tungida muuseumi kõrval asuvasse parlamendihoonesse, katse ebaõnnestumisel aga suunasid rünnaku muuseumi ja selle külastajate vastu.
Hukkunud turistide seas oli lisaks kolmele Tuneesia kodanikule välisturiste Itaaliast (4), Jaapanist (3), Suurbritanniast (1), Poolast (3), Colombiast (2), Hispaaniast (2), Prantsusmaalt (4), Belgiast (1) ja Venemaalt (1); kahe hukkunu kodakondsus oli teadmata.
Umbes kolm tundi kestnud vastasseisu käigus tapsid Tuneesia korrakaitsejõudude esindajad kaks ründajat, kolmas kurjategija oli 22. märtsi seisuga veel tabamata. Korrakaitsejõudude poolel hukkus tulevahetuses üks korrakaitsja ja üks politsei teenistuskoer. Hukkunud koera eemaletoimetamist tervitasid lähedalseisjad "kangelaskoerale" austuse avaldamiseks aplausiga.
19. märtsi õhtuks oli juhtumiga seoses arreteeritud üheksa kahtlusalust. Üks ründajaist oli oma islamistlike äärmusvaadete poolest riigi korrakaitsejõududele teada juba eelnevalt.
Järgmisel päeval võttis rünnaku eest vastutuse terrorirühmitus Islamiriik, rünnakuga võis olla aga seotud ka Al-Qā‘idah Tuneesia haru. Mõningatel andmetel võis rünnaku korraldajaks olla ka džihadistlik terrorirühmitus "Katībat ʿUqba ben Nāfiʿ" (pataljon ʿUqba ben Nāfiʿ).
Riigi president Muḩammad al-Bājī Qā‘id as-Sabsī kinnitas 22. märtsil 2015 prantsuse telekanalile antud intervjuus, et hukkunute mälestuseks püstitatakse monument.
Rahvamuusikapidu

Rahvamuusikapidu on kontsert, kus esinevad paljud rahvamuusikakollektiivid.
Eestis hakati üleriigilisi rahvamuusikapidusid korraldama üldlaulu- ja -tantsupidude eeskujul. Selle mõtte autor ja paljude üleriigiliste rahvamuusikapidude kunstiline juht on olnud Ahto Nurk. Rahvamuusikapeod toimuvad Eesti eri paigus ja mitte igal aastal. Üleriigiline rahvamuusikapidu kestab kaks päeva. Esimesel päeval mängitakse rahvapillidel võistu ja esinevad üksikkollektiivid. Teisel päeval on koondorkestri kontsert. Koondorkester koosneb paljudest rahvamuusikaorkestritest. Eraldi esinevad kandleorkester, viiulikoorid ja rahvapillisolistid.
Alates 2011. aastast toimub ka laulu- ja tantsupeo osana suur rahvamuusikapidu ehk pillipidu. Idee autoriks peetakse Els Roodet ning formaadiks ammutati inspiratsiooni 2009. aastal Tallinnas Raekoja platsil toimunud pillipeost, mida juhtisid Tarmo Kivisilla ja Juta Helilaid. 2011. aastal oli laulu- ja tantsupeo rahvamuusika kontserdi liigijuht Ando Kiviberg ning esineti laulukaare all. 2014. aastal Tallinna Lauluväljakule püstitatud eraldi laval, 2017. aastal Kalevi staadioni kõrval Poolamäel toimunud ja 2019. aastal Vabaduse väljakul aset leidnud rahvamuusikapidusid juhtis Juhan Uppin, kes oli ka 2023. aasta rahvamuusikapeo juht. Pillipeol astuvad üles eri pilliliigid (nt akordionid, mandoliinid, kandled, lõõtspillid jt) ning esineb ka koondorkester.
Miss Valentine

Miss Valentine on Eestis toimuv rahvusvaheline iluvõimlemisvõistlus. 
2013. aasta võistlus oli üheksateistkümnes ja toimus Tartus.
Öörahu

I. Öörahu on Lääne maakonnas Haapsalu linna halduspiirkonnas Eeslahes asuv 0,14 hektari suurune saar (rahu). Rahu rannajoone pikkus on 156 meetrit..
Rahu nimi kinnitati Haapsalu linnavolikogu otsusega, mis jõustus 11. märtsil 2005.
II. Öörahu on avaliku korra mõiste.
Kaudselt seda reguleerib Korrakaitseseaduse §56 lõik 2 mis ütleb:
Käkimaa

Käkimaa (ka Kalarahu) on 43,3 hektari suurune saar Saare maakonnas Saaremaa valla Vilsandi küla haldusalas Kihelkonna lahes Kuusnõmme poolsaare lähedal. Saare rannajoone pikkus on 5,4 kilomeetrit.
Saar on sirpja kujuga ja kuulub Vilsandi rahvusparki.
Käkirahu

Käkirahu on 170 m² suurune saar (rahu) Hiiumaa kaguosas Kaevatsi laiu kõrval. Rahu rannajoone pikkus on 57 meetrit.
Käkirahu on Eesti üks väiksemaid ametliku nimetusega saari. Rahu on kivise pinnamoega, seal kasvab võsa.
Rahu kuulub Väinamere hoiuala koosseisu ja on looduskaitse all.
Külalaid

Külalaid on Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas Kõrgessaarest läänes Luidja lahes asuv 16,2 hektari suurune saar (laid). Laiu rannajoone pikkus on 3,3 kilomeetrit.
Saare koordinaadid on .
Minevikus on Külalaidu nimetatud kõige lähema küla järgi Paope laiuks (1798 "Papalaid", 1844 "Paope laid"). 1855–1859 on teda mainitud nimega "Ос. Кулляляйтъ".
Madala veetaseme korral saab Külalaiule jala minna, kuid mitte Kõrgessaarest, vaid Ninaotsa neemest. Laid kuulub Paope looduskaitseala koosseisu ja on looduskaitse all.
Tallukrava

Tallukrava (ka "Küllisäär") on saar Kihnu väinas, halduslikult Pärnu maakonnas Kihnu vallas. Saare pindala on 780 m² ja rannajoone pikkus 125 meetrit.
Saar asub 4 km Kihnust põhja pool. Saar on kivise pinnamoega.
Saar kuulub Kihnu laidude looduskaitseala koosseisu ja on looduskaitse all.
Laasirahu

Laasirahu on Saare maakonnas Saaremaa vallas Vilsandi lähedal 6,6 hektari suurune saar (rahu). Rahu rannajoone pikkus on 1,9 kilomeetrit.
Rahu asub 800 meetri kaugusel Vilsandi edelarannikust. Rahu on pikliku kujuga, seal kasvab põõsaid.
Rahu kuulub Vilsandi rahvusparki ja on looduskaitse all.
Saare koordinaadid on .
Laidu

Laidu (ka Laidu saar, Põhjalaid) on Saare maakonnas Küdema lahes asuv 18,7 hektari suurune saar. Saare looduse kaitseks on moodustatud Laidu saare looduskaitseala.
Asukoht.
Laidu saar paikneb Saare maakonna loodeosas asuva Küdema lahe keskosas Mariku maasäärest lõunas 400 meetri kaugusel rannikust.
Pinnamood.
Saar on liivase pinnamoega. Saare mullastiku moodustavad põuakartlikud klibumullad.
Taimestik.
Saarel leidub loopealseid. Saarel kasvab võsa.
Linnustik.
Laidu saarel on tuvastatud pesitsemas 47 linnuliiki. Saare peamised pesitsejad on hahk ja hõbekajakas.
Loomastik.
Laiul pesitsevad aeg-ajalt rebased.
Liivanuka ots

Liivanuka ots on endine saar Väinameres, halduslikult Hiiu maakonnas. Saar on kokku kasvanud Hiiumaaga. Selle pindala oli umbes 1,8 ha.
Mardirahu

Mardirahu oli saar (rahu) Läänemaal Haapsalu linnas. Saar on liitunud Tauksiga, asus Tauksi kaguranniku lähedal.
100 partiid

"100 partiid" (originaalpealkirjaga "100 партий") on Paul Kerese 1966. aastal ilmunud maleraamat. Raamat on ilmunud vaid vene keeles. Raamatus on Paul Keres kommenteerinud oma tuntud malepartiisid aastaist 1929–1964.
Raamatule on kirjutanud eessõna Vladas Mikenas ja Iivo Nei.
AS Master

AS Master on aastast 1994 tegutsev Eesti aktsiaselts, mille põhitegevusala on sõidu- ja pakiautorehvide taastamine ning nende jae- ja hulgimüük.
Carl Friedrich Karell

Carl Friedrich Karell (11. oktoober 1791 Hageri kihelkond – 28. veebruar 1857 Peterburi) oli eesti helilooja ja klaveriõpetaja. Kuni 1811. aastani oli Karelli perekonnanimi Jakobson.
Carl Friedrich Jakobson sündis 1791. aastal Hageri kihelkonnas Haibal, Jakobite peres, sai saksapärase nime Carl Friedrich ja ristiisaks parun von Ulrich. Isa pidas mõisas mitut ametit – oli teenija, jääger, aidamees. Kui parunipere Tallinna kolis, võeti kaasa ka Jakobi pere. Pere kolis Tallinna, kus Carl oli organistiks mitmes kirikus. Linnas pandi neile liignimi ja see oli Jakobson. Peatselt sai perekond endale uue nime – Karell. Arvatavasti sündis see Carli initsiatiivil. Innustudes kuulsaist heliloojatest ja nende lennukatest nimedest, olevat Carl välja pakkunud tuletise Corelli–Carelli–Karell. Aastaks 1811 oli selle omaks võtnud kogu pere. 
Muusikuna alustas Carl Pühavaimu kirikukooris, jätkas 1804–1819 viiuldajana ja muusikadirektori abina August von Kotzebue Tallinna Saksa teatris, oli organistiks mitmes Tallinna kirikus, sh 1816–1820 Pühavaimu koguduse organist. Aktiivsust heliloomingus tõendavad 1816–1817 David Heinzi noodikogumikes ilmunud klaveriteosed “Kolm poloneesi”, “Kaks ekosseesi” ja “Anglees” – esimesed eesti helikunstniku trükis ilmunud instrumentaalpalad. 
1819. aastal kutsuti Moskva teatri koorikordajaks, 1820 siirdus Karell Peterburi, kus ta oli vürst Lopuhhini juures kapellmeistriks, koorirepetiitor ja organist, Moskvas ooperilaulja, Kiievi ja Smolenski kubermangus kapellmeister. 1830. aastal asus ta Peterburi Rootsi Katariina kiriku organisti ja koorijuhataja kohale.
Suurim tunnustus tuli Peterburi õigusteaduskooli muusikaõpetaja ametis aastast 1837, 1837. aastast töötas ta Peterburi õigusteaduskoolis muusikaõpetajana ja oli õpilaste hulgas väga hinnatud. Teiste seas andis ta muusikaharidust ka tulevasele heliloojale Pjotr Tšaikovskile.
Karell nakatas kõiki erilise kiindumusega muusikasse ja nii kõneldi koolist kui õigusteadus- ja muusikaakadeemiast. Karelli käe all said muusikaõpetust ka Vene muusika hilisemad suurkujud, muusikateadlased Vladimir Stassov ja Aleksandr Serov ning helilooja Pjotr Tšaikovski. Neile antud muusikalise õpetuse olulisust on raske ülehinnata.
Isiklikku.
Tema noorem vend Philipp Karell oli eesti soost arst Peterburis Venemaa keisri õukonnas ning Vene Punase Risti asutaja, vend Ludwig Johann Karell (1809–1871) oli 1829–1871 Raplas köster ja kihelkonnakooli õpetaja.
AS 7P Nordic

AS 7P Nordic (varasemate nimedega "OÜ Fromdistance" ja "AS Fromdistance") on Eesti infotehnoloogiaettevõte. Ettevõte kuulub emaettevõttele Seven Principles AG.
Ursula Põks

Ursula Põks (20. august 1919 – 4. juuli 2006) oli eesti tõlkija ja toimetaja.
Ursula Põks sündis Keila vallas Suur-Tutermaa talu peremehe August Põksi ja tema abikaasa, kõrtsmiku tütre Karin Põksi (sündinud Pipenberg) perekonnas.
Ta õppis Tallinnas Elfriede Lenderi Eragümnaasiumis. Aastatel 1958–1964 omandas ta kaugõppe teel kõrghariduse inglise keele ja kirjanduse alal Tartu Riiklikus Ülikoolis.
Põks elas enamiku elust Keilas. Palju aastaid töötas ta toimetajana kultuurilehes Sirp.
Ursula Põks suri 4. juulil 2006 ja ta maeti 20. augustil 2006 Karjaküla kalmistule.
2008. aastal korraldas Harjumaa Muuseum tema mälestuseks isikunäituse, kus demonstreeriti tema isiklikke esemeid ja dokumente, mille ta oli muuseumile pärandanud.
Melchior Grodziecki

Melchior Grodziecki (1582 või 1584 Cieszyn, Sileesia, tänapäeva Poola – 7. september 1619 Košice, Sileesia, tänapäeva Slovakkia) oli poola roomakatoliiklik vaimulik, jesuiit, märter ja pühak. 1603. aastal astus Cieszyni aadlisuguvõsast pärit Grodziecki jesuiitide ordusse noviitsiks ja kaks aastat hiljem andis vanded. Tulevane silmapaistev teoloog õppis jesuiitide kolleegiumites Brnos 1603–1605 ja Kłodzkos 1605–1607. Õpetajakoolituse sai ta aastases seminaris České Budějovices. 1608. aastal naasis ta Kłodzkosse, et lõpetada oma muusikaharidus. Ta lõpetas Praha Clementinumi filosoofia ja teoloogia alal, pärast vaimulikuks pühitsemist 1614. aastal tegutses ta algul Prahas vaeste üliõpilaste majutusasutuse juhina ning hiljem Tšehhimaal jutlustaja ja pihiisana.
Kolmekümneaastase sõja ajal saadeti ta Košicesse tollase Ungari aladel koos ungari kaasseminaristi István Pongrácziga. Pärast linna vallutamist Transilvaania vürsti György I Rakoczy vägede poolt võeti nad mõlemad ja kanoonik Marko Krizin riigireetmises ja Poola vägede Ungarisse kutsumises süüdistatuna kinni, piinati ja neil raiuti pea maha.
350 aastat hiljem kuulutas paavst Johannes Paulus II Melchior Grodziecki koos ta kahe saatusekaaslasega 2. juulil 1995 Slovakkias pühakuks. Tema säilmeid hoitakse tänini ursuliinide nunnakloostris Tarnawas, tema peamine pühapaik asub Košices. Püha Melchior Grodziecki mälestuspäev on 7. september, tema kaitse alla kuuluvad Katowice arhediötsees ja Bielsko-Żywieci diötsees.
Jalgpall 2016. aasta suveolümpiamängudel

2016. aasta suveolümpiamängude jalgpalliturniir peeti 3.–20. augustini. Võistlused algasid kaks päeva varem, kui olümpiamängud ametlikult avati.
Lisaks olümpiamängude korraldajalinnale Rio de Janeirole toimusid mängud veel viies linnas: Belo Horizonte, Brasília, Salvador, São Paulo ja Manaus. Kõigis neis linnades toimusid ka 2014. aasta jalgpalli maailmameistrivõistluste mängud. Ainult Rio de Janeiro teisel staadionil Estádio Olímpicol ei toimunud ühtegi mängu.
Meeste koondised võisid koosneda põhiliselt kuni 23-aastastest mängijatest, kuid reeglid lubavad osaleda ka kuni kolmel mängijal, kes on vanemad. Naiste võistlustel võisid osaleda riikide rahvuskoondised.
Sise-Eesti kliimavaldkond

Sise-Eesti kliimavaldkond (ka "Sise-Eesti mandrilise kliima piirkond") on üks kahest Eesti kliimavaldkonnast (teine on Läänemere kliimavaldkond). Kahe kliimavaldkonna peamine erinevus on temperatuurirežiimis.
Sise-Eesti kliimavaldkonnas eristatakse kahte allvaldkonda: "Lõuna- ja Lääne-Eesti" ning "Põhja-Eesti allvaldkond". Nende kahe allvaldkonna piir kulgeb loode-kagusuunaliselt umbes Põõsaspea neemest Vooremaani ja sealt edasi kulgeb piir Peipsi ranniku juurest kirdesse. Lõuna- ja Lääne-Eesti allvaldkonna aktiivsete temperatuuride keskmine summa on üle 1750 ºC; Põhja-Eesti allvaldkonna keskmine summa on aga sellest väiksem.
Lasteekraani Muusikastuudio

MTÜ Lasteekraani Muusikastuudio on Tallinnas aadressil Faehlmanni tänav 12 tegutsev stuudio, kus antakse lastele ja noortele muusikalist huviharidust. Muusikastuudio kasvandikud esinevad ka kontsertidel ning raadio- ja telesaadetes.
Stuudio moodustati 1990. aastal Eesti Televisiooni juurde ning see kandis algul nime "ETV Lasteekraani Laulustuudio". Septembris 1990 hakkasid stuudios tegutsema 3–6-aastaste ja 7–10-aastaste laste koorid. Koore hakkas juhendama Aarne Saluveer.
1992. aastal alustas stuudio lauluvõistlust "Laulukarussell".
Septembris 1995 nimetati Lasteekraani Laulustuudio ümber Lasteekraani Muusikastuudioks. 1995. aastal alustasid stuudios tegevust ka 4–5-aastaste koor ja mudilaskoor.
1997. aastast tegutseb stuudio mittetulundusühinguna.
Vana-Võidu Mädajärv

Mädajärv (ka Vana-Võidu Mädajärv) on looduslik järv Sakala kõrgustiku põhjaosas, Viljandi maakonnas Viljandi vallas Vana-Võidu ja Taari külas.
Järve pindala on 3 ha, pikkus 800 m, suurim laius 90 m ja kõrgus merepinnast 41 m. Järv asub Sakala kõrgustiku põhjaosa piiriks olevad Tänassilma ürgorus. Järv on edela-kirdesuunaline ja sellest voolab läbi Tänassilma jõgi.. Piki järve kulgeb Vana-Võidu ja Taari küla piir, järve kaguservas asub kaitsealune Kivistiku metsapark. Järv kuulub Ida-Eesti vesikonda ja Võrtsjärve alamvesikonda. Järv on avalikult kasutatav veekogu.
Rutsniku mädajärv

Rutsniku Mädajärv on looduslik järv Viljandi maakonnas Sakala kõrgustikul asuvas Tänassilma ürgorus. Piki järve kulgeb Vana-Võidu ja Peetrimõisa küla piir. 
Mõnedel andmetel saab järvest alguse Tänassilma jõgi, levinuma seisukoha järgi voolab jõgi järvest läbi. Järv kuulub Ida-Eesti vesikonda ja Võrtsjärve alamvesikonda.
Rutsniku Mädajärv on madal, sopilise kaldajoonega ja tugevasti kinnikasvav. Järve üksikuid osi eraldavad õõtsikuribad ja ümbritsevad tihedad pillirookogumikud. Järve põhja katab rohke hõljuva muda kiht.
Jolanta Tambor

Jolanta Barbara Tambor (sündinud 1958) on Poola sileesia päritolu keeleteadlane, lingvistikaprofessor Sileesia Ülikoolis Katowices.
Elulugu.
1977–1981 õppis Tambor poola filoloogiat Sileesia Ülikoolis Katowices. 1988. aastal kaitses ta doktorikraadi väitekirjaga poola keelest teadusulmes. Ta habiliteerus samas 2006. aastal väitekirjaga "Ülemsileeslaste keel, nende keeleline ja etniline teadlikkus". 2015. aastal sai ta professoriks.
1982. aastast töötab ta Sileesis Ülikoolis, algselt poola keele ajaloo osakonnas, hiljem pragmaatilise keeleteaduse osakonnas ning dotsendina poola keele instituudis. Ühtlasi on ta Sileesia Ülikooli poola keele ja kultuuri kooli direktor. Teadustöös tegeleb ta eelkõige polonistikaga.
Enne presidendivalimisi 2010. ja 2015. aastal kuulus Jolanta Tambor Bronisław Komorowski toetuskomiteesse. 2010. aastal pälvis ta Poola Kuldse Teeneteristi (Złoty Krzyż Zasługi).
2011. aastal määras Sileesia vojevood Zygmunt Łukaszczyk Jolanta Tambori rahvuslike ja etniliste vähemuste komisjoni täievoliliseks liikmeks.
Valuoja

Valuoja on oja Sakala kõrgustiku põhjaosas Viljandi maakonnas Viljandi vallas ja Viljandi linnas.
Oja on 9,3 km pikk, valgla pindala 13,6 km², langus 50 m ja lang 5,37 m/km. Oja saab alguse 92,5 m kõrgusel Pärsti külas Kuuni järvest ja suubub 42 m kõrgusel Viljandi linnas Viljandi järve. Oja alamjooks kuulub Viljandi maastikukaitseala koosseisu.
Kirjeldus.
Valuoja lähtub Kuuni järvest ning voolab umbes 1,3 km pärast Tallinna–Viljandi raudteeliini alt läbi. 1,1 km pärast voolab oja Imavere – Viljandi – Karksi-Nuia maantee alt läbi. 1,2 km pärast voolab oja Jämejala tee alt läbi. 1,1 km pärast jõuab oja Viljandi linna ja voolab mööda Paalalinna ja Jämejala vahelist sood Paala järve. Järvest väljudes voolab oja jäbi truubi Carl Robert Jakobsoni tänava alt läbi ja kuni Vaksali tänava truubini voolab mööda puhkealaks kujundatud Valuoja orgu. Pärast Vaksali tänava truubist läbivoolamist läbib Valuoja nn Ugala tiigid ja jõuab pärast Reinu tee alt läbivoolamist Viljandi maastikukaitsealale. Sealt alates jõuab oja Huntaugu mägede ja Lossimägede vahele, langus muutub oluliselt järsemaks ja kaldad kõrgemaks ning kohati väga püstiseks. Selles lõigus läbib oja Hariduse tänava truubi ja voolab oru Viljandi lossimägede poolses servas kuni Ranna puiesteeni. Pärast Ranna puiestee alt läbivoolamist jõuab oja Viljandi järve ääres olevale luhale, kus langus pole enam järsk. Valuoja suubub Viljandi järve Huntaugul, kus oja suudmesse on rajatud supelrand.
Valuoja lähe asub Pärsti külas, oja voolab läbi Aindu ja Jämejala külade ning läbi Viljandi linna.
Valuoja voolusängi ümbritsevat orgu nimetatakse Viljandi linnas Valuoja oruks. Orus asuvad Paala järv, terviserada, park, Ugala teatrihoone, Viljandi Gümnaasium ja Viljandi lennukitehas.
Ajalugu.
Valuoja nimi pärineb Rootsi ajast, kui oru kaldal toimusid hukkamised.
Valuoja voolab oma praeguses pikkuses alates 1930. aastate lõpust, mil Kuuni järvest väljuv vesi suunati Valuojasse. Enne seda oli oja lühem ja sai alguse Aindu külast.
1897. aastal ehitati üle Valuoja sild Viljandi linna ja raudteejaama vahelise kaubaveo parandamiseks.
20. sajandi alguses rajati Valuoja oru keskosasse linna puukool ning hiljem kujundati ala ümber pargiks.
1960. aastatel ehitati Viljandi linnas oja sängi Valuoja paisjärv, mis kannab tänapäeval nime Paala järv.
Mereinspektsioon

Mereinspektsioon oli Keskkonnaministeeriumi alluvuses tegutsenud asutus (inspektsioon).
Mereinspektsiooni põhimääruse järgi oli selle tegevusvaldkonnad "sise- ja territoriaalmeres, majandusvööndis ja piiriveekogudel looduskeskkonna ja -varude kasutamise ja kaitse alase järelevalve teostamine ning seaduses ettenähtud alustel ja ulatuses riikliku sunni kohaldamine".
1999. aastal liideti Keskkonnainspektsioon ja Mereinspektsioon ning ühendatud asutuse nimeks sai Keskkonnainspektsioon.
Epra–Sürgavere–Klaassepa tee

Epra–Sürgavere–Klaassepa tee (registrinumbriga 24126) on kõrvalmaantee Viljandi maakonnas. Tee pikkus on 16 km.
Tee saab alguse Epra külas Viljandi – Suure-Jaani tee 18. kilomeetrilt, läbib Sürgavere, Kookla ja Pärsti küla ning lõppeb Aindu külas Imavere–Viljandi–Karksi-Nuia maantee 45. kilomeetril.
Tee 7. kilomeetrilt saab alguse ida suunas kulgev 3,6 km pikkune Auksi tee, 14. kilomeetril asub Tallinna–Viljandi raudteeliini ülesõit.
Tauno Vahter

Tauno Vahter (sündinud 18. veebruaril 1978 Tallinnas) on eesti kirjastaja, kirjanik ja tõlkija.
Ta on lõpetanud 1996. aastal Tallinna Reaalkooli ja 2002. aastal Tartu Ülikooli avaliku halduse erialal. 
Ta on töötanud 1999. aastast kirjastuses Tänapäev, aastast 2008 peatoimetajana. 
Tõlkinud eesti keelde raamatuid inglise ja soome keelest, muu hulgas Sofi Oksaneni "Stalini lehmad" ja Arto Paasilinna "Maailma parim küla", Urho Kekkoneni ja Ronald Reagani elulood.
Vahter on avaldanud esseid, kirjandus-, muusika-, teatri- ja filmiarvustusi, ülevaateid Eesti raamatuturu olukorrast ning kriitilisi seisukohavõtte esoteerika ja pseudoteaduse (sh vaktsiinivastasuse, MMSi propaganda ja lameda maa teooria) levitamise suhtes Eesti ühiskonnas.
Tegelenud mälumänguga, tulnud võistkondlikult, paaris- ja pildimängus korduvalt Eesti meistriks ning võistkondlikult Euroopa meistriks. 
Telesarjade "Eesti (täielik ja kontrollitud) ajalugu" (2024) ning "Lühhike öppetus Eesti kultuurist" (2025) stsenarist, toimetanud Mart Juure intervjuusaadete sarju "Kirjandusministri juures" ja "Presidendi raamatuklubi" ning koostanud küsimusi klassikalise muusika saatele "Orkestrimängud".
Teoseid.
Teoseid on tõlgitud saksa, ungari, läti, prantsuse ja soome keelde. 
Isiklikku.
Tema vend Tarmo Vahter on Eesti Ekspressi ajakirjanik ja mitme raamatu autor.
Tauno Vahter (muusik)

Tauno Vahter (2. oktoober 1946 Tallinn – 24. detsember 2018 Tallinn) oli eesti muusik ja muusikapedagoog.
Haridus.
Tauno Vahter on õppinud Tallinna 27. algkoolis. Selle kõrvalt õppis ta Nõmme Muusikakoolis klaverimängu. 
Seejärel õppis ta Tallinna 39. Keskkoolis, kus muusikaõpetaja Koit Kirber tema muusikaandele kohe rakendust leidis. Ansamblis hakkas Vahter mängima trumme. Koit Kirberi lavastatud ooperis „Tsaar Saltaan“ sai Tauno Vahter koos Raivo Trassiga peaosa. Tauno Vahter oli peaosas ka siis, kui seda ooperit etendati Estonia teatris. 1969. aastal lõpetas ta Tallinna Pedagoogilise Instituudi muusikapedagoogika erialal. Aastatel 1967–1970 laulis ta Tallinna Üliõpilassegakooris (TÜS), kus dirigendiks oli Ants Sööt. 
Töö.
Pärast Pedagoogilise Instituudi lõpetamist suunati Tauno Vahter Järvakandi Keskkooli muusikaõpetajaks. Seal hakkas ta juhendama ansamblit Welled, millest sai tuule tiibadesse mitu muusikut, näiteks Ardo Juhkov ja Riho Sibul.
1970. aastast oli ta poolteist aastat sõjaväes, kus muusikaline tegevus jätkus orkestris mängides. Koos saatusekaaslaste Ivo Linna ja Gunnar Grapsiga lauldi ka paljudel tantsupidudel ja kontsertidel. 
Aastatel 1973–1991 laulis Tauno Vahter RAM-is (II tenorit) ja kvartetis RAM-4 baritoni. Samal ajal huvitus Tauno üha enam poksimisest, millega oli algust teinud juba keskkooli ajal. Poksis sai ta I järgu, tegutses ka poksitreenerina.
1970. aastatel laulis ta ansamblis Collage (baritoni). Selle ansambli plaat "Käokiri" tunnistati üheks paremaks Eestis välja antud heliplaadiks. 
1980. aastatel laulis trios koos Uno Loobi ja Ülle Tomingaga. Veel laulis ta erinevates ansamblites solistina ja mängis trumme mitmes Tallinna restoranis. Oli laulja ansamblis laulu- ja mängukoor Üks Lust. Aastatel 1992–1993 oli ta Kõmsi kooli direktor. 1990. aastatel töötas Päästeametis päästjana.
Isiklikku.
Tema isa oli muusikateadlane, dirigent ja muusikapedagoog Artur Vahter, vend Kuulo Vahter on kunstnik. Tema poeg on Reivo Vahter (1975).
Elmar Vrager

Elmar Vrager (31. mai 1916 Haapsalu – 22. oktoober 1998 Eskilstuna) oli eesti luuletaja, ajakirjanik ja pedagoog.
Ta sündis aastal 1916 Haapsalus meremehe pojana, ta kasvas üles Kärdlas. Ta õppis aastatel 1924–1931 Kärdla algkoolis, aastatel 1931–1932 Haapsalus Läänemaa Ühisgümnaasiumis, aastatel 1934–1937 Eesti Haridussõprade Seltsi kodukeskkoolis, lõpetas aastal 1938 Kärdla reaalkooli. Pedagoogilise ettevalmistuse sai ta aastatel 1942–1943 suvekursustel Haapsalus.
Ta töötas aastatel 1938–1940 ajakirjanikuna Kärdlas, aastatel 1940–1942 töötas ta Kärdla haigla kantseleis ja arveametnikuna Kärdla kalevivabrikus. Aastal 1943 töötas ta õpetajana Kõrgesaare valla Puski algkoolis, aastatel 1943–1944 töötas ta õpetajana Kullamaa vallas algkoolis.
Aastal 1944 põgenes ta Rootsi, kus oli aastal 1945 õpetajaks Gränna laagrikoolis ja aastatel 1949–1951 Höganäsi eesti täienduskoolis. Vahepealsetel aegadel ja aastatel 1951–1966 töötas ta vabrikutes ja muinsuskaitse alal. Aastatel 1966–1981 töötas ta Eskilstuna kunstimuuseumis arhiivitöölise ja konoristina. Ta elas Eskilstunas, kus ta ka suri.
Ta alustas värsikatsetustega algkoolis, trükidebüüt oli aastal 1934. Talt on ilmunud kolm luulekogu. Murdeluule loomisele innustas teda Gustav Suitsu "Kerkokell".
Puusaehe

Puusaehe, ka nabedrennik (vene keeles "набедренник") on ristkülikukujuline preestri liturgilise riietuse ese õigeusu vene traditsioonis. Kantakse ainult liturgial.
Kirjeldus.
Puusaehe on püstise ristküliku kujuline jäik voodriga riidetükk, mille keskel on ristikujuline tikand (leidub ka nabedrennikuid, millel on figuraalne tikand, näiteks Jumalaema kujutis), alumine serv võib olla kaunistatud narmastega. Ülemiste nurkade külge on kinnitatud lint üle õla riputamiseks. Tavapäraselt kantakse seda üle vasaku õla paremal puusal, aga kui preestril on ka palitsa kandmise õigus, siis üle parema õla vasakul puusal. Võrreldes palitsaga on ta mõõtudelt ja pindalalt suurem.
Ajalugu.
Venemaal võeti puusaehe kasutusele 16. sajandil võib-olla palitsa ühe erikujuna, teistes õigeusu kirikutes ja traditsioonides seda ei tunta (erandiks on Venemaa õigeusu kirikust välja kasvanud kirikud, teiste seas ka Eesti Apostlik-Õigeusu Kirik). Mõne autori arvates pärineb selle vorm õlakotist. Selle kandmise õigust ei ole igal preestril, vaid seda antakse ustava või silmapaistva kirikliku teenistuse eest esimese autasuna. Tavaliselt eeldab see vähemalt kolmeaastast teenistust preestriametis, aga erandjuhtudel võidakse see anda vaimuliku seminari haridusega preestritele ka nende ametisse pühitsemisel. Nabedrenniku sätestas kirikliku autasuna Moskva ülempiiskop Platon (Malinovski) 18. sajandi keskpaigas.
Sümboolika.
Puusaehe sümboliseerib "vaimumõõka", mida apostel Paulus mainib oma kirjas efeslastele (6:17). See tähendab, et preester on vastavalt apostli juhistele varustatud Jumala Sõnaga; puusaehte nelinurkne kuju viitab omakorda neljale evangeeliumile, mille kujul on Jumala Sõna inimestele antud.
Muud.
Lääne-Euroopa raskerelvastuses rüütli varustuse kontekstis tähendab venekeelne sõna "набедренник" reieturvist.
Kaitseliidu peastaap

Kaitseliidu peastaap on Kaitseliidu ülema tööorgan.
Ajalugu.
Eesti esimesel iseseisvusperioodil tegutses Kaitseliidu Staap.
Peastaabi osakonnad.
Peastaabil on järgmised osakonnad:
Kazimir Reichel

Kazimir Jakovlevitš Reichel (vene Казимир Яковлевич Рейхель; 20. oktoober (vkj 8. oktoober) 1797 Varssavi – 8. detsember (vkj 26. november) 1870 Novgorodi kubermang) oli saksa päritolu Venemaa insener ja sillaehitaja. Kindralmajor (1842).
Reicheli esivanemad olid Saksimaalt pärit, kes 18. sajandi alguses asusid elama Poolasse. Kazimiri isa Jan Reichel oli Varssavi mündikoja asutaja ja graveerija. Sajandivahetusel kolis pere Peterburi. Seal lõpetas Kazimir 1819. aastal Teedeinseneride korpuse instituudi.
Reichel valdas nelja keelt: vene, prantsuse, saksa ja poola.
Sillaehitus.
Aastatel 1821–1838 juhtis Reichel Peterburi–Moskva maanteel sildade ehitamist, seejuures suuremate sildade projekteerimist ja rajamist juhtis vahetult ise. 
Tema tehtud sildadest olid tuntumad 1830. aastal valminud kivisammastele rajatud puidust kaarkanduritega Volhovi sild Novgorodis (üldpikkus 250 m) ja aastatel 1837–1942 ehitatud 242 meetri pikkune viieavaline katusega sild Peterburi–Moskva maanteel üle Msta jõe Bronnitsa küla juures. Bronnitsa silda on kutsutud ka Reicheli sillaks. Mõlema silla sildeehitised asendati sajandivahetuse paiku metallsõrestikfermidega.
Enne kui Bronnitsa silla projekt kinnitati, kaaluti erinevaid lahendusi, sealhulgas tunneli rajamist Msta jõesängi alt läbi (1828. aastal Reicheli projekt) ja hiljem kettsilla varianti (ka Reicheli projekt).
Lembitu kasarmud

Lembitu kasarmud on sõjaväekasarmud Pärnus, aadressil A. H. Tammsaare puiestee 70.
Kasarmud ehitati 1906. aastal ja neid hakkas kasutama 24. jalaväediviisi Pärnu garnisoni kuulunud 95. Krasnojarski jalaväepolgu rood. Polgu nimetuse tõttu nimetati kasarmuid "Krasnojarski kasarmuteks". 
Pärast Vabadussõda kasutas 1921. aastast kasarmuid Eesti kaitseväe 6. Üksik Jalaväepataljon.
Nõukogude okupatsiooni ajal oli hoonete viimane valdaja aastal 1992 oli Nõukogude armee 6. keemiakaitsebrigaad.
Tänapäeval on kasarmud Kaitseministeeriumi valduses.
Muinsuskaitseamet uurib kasarmulinnaku kasarmute ja söökla kaitse alla võtmise võimalusi.
Wilhelm Steinberg

Wilhelm Steinberg (5. aprill/17. aprill 1866 – 16. aprill 1933) oli eesti pagaritööstur. 
Ta oli kolme kondiitri- ja pagariäri omanik Tallinnas (Lai 36, Tatari 13 ja Kreutzvaldi 2). Tallinna Pagari- ja Kondiitritööstuse Meistrite Ühingu asutaja ja auliige.
Helga Merits

Helga Merits (sündinud 1963 Hollandis) on stsenarist, režissöör ja vabakutseline ajakirjanik.
Ta on õppinud Amsterdami ülikoolis filosoofiat ja teinud ulatusliku uurimistöö Eesti põgenike Teise maailmasõja aegsest ja järgsest saatusest ning uurinud oma dokumentaalfilmi jaoks Balti ülikooli ajalugu.
Isiklikku.
Helga Meritsa ema on hollandlanna Elizabeth Wilhelmina Merits (sündinud van der Kolk) ja isa eestlane Paul Merits. Tal on kolm vanemat õde: Inge, Karin ja Aino.
Beyond Beyond

Beyond Beyond on Eesti poistebänd, mis alustas avalikkuse ees tegevust 2016. aastal Tallinnas.
Beyond Beyond on kolmest Eesti noormehest koosnev bänd. Bändi liikmed on Gevin Niglas, Karl Killing ja Frank Pintsaar.
15. novembril 2017. aastal teatas Frederik Küüts, et lahkub bändi ridadest.
Merirahu tänav

Merirahu tänav on tänav Tallinnas Haabersti linnaosas.
Tänav sai nime 19. aprillil 2000.
Aadressil Merirahu tänav 55 asub Merirahu sadam.
Merirahu elamurajoon.
Tänava Rocca al Mare klindiastangul olevad eriilmelised majad moodustavad "Merirahu elamurajooni". Elamurajoonis on 75 elamukrunti suurusega 1130–3324 m².
Vibulaskmine 2016. aasta suveolümpiamängudel

Vibulaskmine 2016. aasta suveolümpiamängudel toimus Rio de Janeiros 6.–12. augustini. Meeste ja naiste individuaalvõistluse eelring toimus võistluste eel 5. augustil.
Vibulaskmise võistlustel osales 128 sportlast 56 riigist. Välja jagati neli komplekti medaleid. Võistluste programm koosnes nii meeste kui ka naiste individuaalvõistlusest ning võistkondlikust võistlusest, kus osalesid kolmeliikmelised võistkonnad.
Eesti sportlastest võistles naiste individuaalvõistlusel Laura Nurmsalu.
Võistlused toimusid Sambadrome Marquês de Sapucaíl.
Tulemused.
Mehed.
Individuaalvõistlus.
Kulladuellis alistas lõunakorealane Ku Bon-chan prantslase Jean-Charles Valladont' 7:3 (30:28, 28:26, 29:29, 28:29, 27:26). Pronksiduellis võitis ameeriklane Brady Ellison hollandlast Sjef van den Bergi 6:2 (27:26, 226:27, 30:28, 28:25).
&lt;br&gt;Finaal: 12. august 
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 64
&lt;br&gt;Olümpiavõitja 2012: Oh Jin-Hyek, Lõuna-Korea 
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
Võistkondlik.
&lt;br&gt;Finaal: 6. august 
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 12 võistkonda
&lt;br&gt;Olümpiavõitja 2012: Itaalia (Michele Frangilli, Marco Galiazzo, Mauro Nespoli)
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused:
Naised.
Individuaalvõistlus.
Laura Nurmsalu sai eelvõistlusel 35. koha (625 silma), mis viis ta 1. ringis kokku eelvõistlustel 30. koha saanud ukrainlanna Veronika Martšenkoga (630). Nurmsalu kaotas Martšenkole 0:6 (22:27, 23:25, 21:26) ja langes konkurentsist välja. Kulladuellis alistas lõunakorealanna Chang Hye-jin sakslanna Lisa Unruh' 6:2 (27:26, 26:28, 27:26, 29:27). Pronksiduellis võitis 2012. aasta olümpiavõitja lõunakorealanna Ki Bo-bae mehhiklannat Alejandra Valenciat 6:4 (26:25, 28:29, 26:25, 21:27, 30:25).
&lt;br&gt;Finaal: 11. august 
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 64
&lt;br&gt;Olümpiavõitja 2012: Ki Bo-Bae, Lõuna-Korea 
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused:
Võistkondlik.
&lt;br&gt;Finaal: 7. august 
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 12 võistkonda
&lt;br&gt;Olümpiavõitja 2012: Lõuna-Korea (Lee Sung-Jin, Ki Bo-Bae, Choi Hyeonju)
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused:
Pandivere põhjavee alamvesikond

Pandivere põhjavee alamvesikond on veeseadusega määratud Ida-Eesti ja Lääne-Eesti vesikonna alale jääv vesikond.
Territoriaalselt langeb see alamvesikond kokku Pandivere veekaitsealaga.
Saarte vesikond

Saarte vesikond on ühe võimaliku jaotuse järgi üks neljast Eesti vesikonnast Soome lahe, Liivi lahe ja Peipsi järve vesikonna kõrval. Vesikonna pindala on 4140 km². Vesikonna alale jääb 152 vooluveekogu ja 100 järve. Vesikonna aastane äravool on 1,1 km³.
Erinevad autorid on välja pakkunud ka teisi jaotusi. Samuti erineb veeseaduses määratud vesikondade jaotus. Selle kohaselt jääb saarte vesikond Lääne-Eesti vesikonna alale ja kattub suuresti Läänesaarte alamvesikonna piiridega.
Tervikuna jääb Saarte vesikond ja kogu ülejäänud Eesti Läänemere vesikonna aladele.
Soome lahe vesikond

Soome lahe vesikond on ühe võimaliku jaotuse järgi üks neljast Eesti vesikonnast Peipsi järve, Liivi lahe ja Saarte vesikonna kõrval. Vesikonna pindala on 10 350 km². Vesikonna alale jääb 417 vooluveekogu ja 210 järve. Vesikonna aastane äravool on 2,7 km³.
Erinevad autorid on välja pakkunud ka teisi jaotusi. Samuti erineb Eesti "Veeseaduses" määratud vesikondade jaotus. Selle kohaselt Soome lahe vesikonda ei eksisteeri ning see territoorium jääb Lääne- ja Ida-Eesti vesikonna alale.
Tervikuna jääb Soome lahe vesikond ja kogu ülejäänud Eesti Läänemere vesikonna aladele.
Vaata ka.
Soome laht
Liivi lahe vesikond

Liivi lahe vesikond on ühe võimaliku jaotuse järgi üks neljast Eesti vesikonnast Soome lahe, Peipsi järve ja saarte vesikonna kõrval. Seda vesikonda on käsitletud ka kui Väinamere – Liivi lahe vesikonda. Vesikonna pindala on 14 542 km². Vesikonna alale jääb 563 vooluveekogu ja 240 järve. Vesikonna aastane äravool on 4,4 km³.
Eri autorid on välja pakkunud ka teisi jaotusi. Samuti erineb veeseaduses määratud vesikondade jaotus. Selle kohaselt jääb Liivi lahe vesikond Lääne-Eesti vesikonna alale ja Eestisse jääv Läti-poolse Liivi lahe vesikonna osa arvatakse omaette Koiva vesikonda.
Tervikuna jääb Liivi lahe vesikond ja kogu ülejäänud Eesti Läänemere vesikonna aladele.
Peipsi järve vesikond

Peipsi järve vesikond on ühe võimaliku jaotuse järgi üks neljast Eesti vesikonnast Soome lahe, Liivi lahe ja Saarte vesikonna kõrval. Vesikond hõlmab Peipsi-Pihkva järve valgla Eesti-osa (34,1% kogu valglast). Selle pindala on 16 187 km². Vesikonna alale jääb 623 vooluveekogu ja 560 järve. Vesikonna aastane äravool on 3,9 km³.
Eri autorid on välja pakkunud ka teisi jaotusi. Samuti erineb veeseaduses määratud vesikondade jaotus. Selle kohaselt on olemas Peipsi alamvesikond Ida-Eesti vesikonna alal ja selle piirid erinevad Peipsi järve vesikonna piiridest.
Tervikuna jääb Peipsi järve vesikond ja kogu ülejäänud Eesti Läänemere vesikonna aladele.
Tädu kuusk

Tädu kuusk oli kaitsealune kuusk Harjumaal Tammneeme lähedal. Puu asus nüüdse Lubja küla territooriumil Viimsi–Randvere teest 50 m kaugusel. Tädu kuusk oli tuntud selle poolest, et kasvas kivi otsas.
Puu ümbermõõt rinnaskõrgusel (1,3 m) oli 110 cm ja kõrgus 20 m.
2007. aasta kevadel hakkas kuusk kuivama ja kaks aastat hiljem olid kõik okkad langenud. Kuivades oli puu ligi 130-aastane. 2011. aasta detsembris murdus puu tormiga.
Tädu kuusk võeti kaitse alla 1939. aastal. Puu pehkinud känd on jätkuvalt kaitse all looduse üksikobjektina ja kuulub ka vahetult enne puu kuivamist moodustatud Mäealuse maastikukaitseala koosseisu.