tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Tammistu mõis

Tammistu mõis () oli rüütlimõis Tartu-Maarja kihelkonnas Tartumaal. Nüüdisajal jääb mõis Tartu maakonda Tartu valda Tammistu küla territooriumile.
Mõis rajati 18. sajandi algul Kavastu mõisast eraldatud alast.
Mõisa hilisklassitsistlik peahoone on ehitatud 1850. aastatel, kui mõisa omanikuks oli Paul von Krüdener.
Mõisa viimane omanik enne 1919. aasta mõisate võõrandamist oli Gustav von Rathlef, kes oli mõisa ostnud aastal 1880. Vabadussõjajärgsel perioodil kuulus mõis ühiskonnategelasele Alice Kuperjanovile.
2015. aasta augustis avas Eesti Agrenska Fond Tammistu mõisas Tammistu perekeskuse erivajadustega noortele ja nende peredele.
Mati Brauer

Mati Brauer (24. september 1945 Tallinn – 16. detsember 2015 Tallinn) oli eesti helirežissöör.
Vivo Tamm

Vivo Tamm (10. oktoober 1932 Pärnu-Jaagupi – 16. detsember 2015 Tallinn) oli Eesti NSV partei- ja riigitegelane ning Eesti ehitusettevõtja ja sporditegelane.
Ta läks 1951. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi ehitusteaduskonda õppima vesiehitust, kuid lõpetas instituudi 1960. aastal juba tööstus- ja tsiviilehituse erialal.
1954. aastast töötas ta artellis Parkett ehitusjaoskonna meistrina, 1961. aastast Tallinna Remondi- ja Ehitusvalitsuse peainsenerina. 1964. aastast oli ta Tartu Kolhoosidevahelise Ehituskontori vanemtöödejuhataja ja peainsener.
Aastatel 1974–1992 oli ta Eesti NSV Vabariikliku Koondise Eesti Kolhoosiehitus (EKE; hiljem Eesti Külaehitus) juhatuse esimees.
Tegevus Eesti NSV valitsusasutustes ja NLKP-s.
NLKP liige 1964. aastast. Oli ka EKP revisjonikomisjoni liige. 
Ta oli Eesti NSV Ülemnõukogu X ja XI koosseisu liige. Oli sealse ehitus- ja kommunaalmajanduskomisjoni liige.
Sporditegelasena.
Aastail 1987–1992 oli ta Eesti Sulgpalliföderatsiooni president ja 1992–1997 Eesti Olümpiakomitee liige.
Uue-Kariste mõis

Uue-Kariste mõis (saksa keeles "Neu-Karrishof") oli rüütlimõis Halliste kihelkonnas Pärnumaal. Tänapäevase haldusjaotuse järgi asub mõis Viljandi maakonnas Mulgi vallas Uue-Karistes.
Säilinud on mõned mõisa majandushooned koos valitsejamajaga. Mõisa peahoone põles 1929. aastal maha. 
Ajalugu.
Uue-Kariste mõis eraldati 1795. aasta 25. augustil keisrinna Katariina II ukaasiga Kariste mõisast (edaspidi Vana-Kariste mõis). Esimene mõisnik oli kindralleitnant krahv Hans Heinrich von Fersen, kelle järeltulijatele kuulus lähedal ka Olustvere mõis. Järgmine mõisnik oli tema poeg, kammerhärra Karl Gustav von Fersen. 26. novembril 1863 võttis mõisa üle Karl Gustav von Ferseni poeg Paul von Fersen. Uue-Kariste viimane mõisnik oli Nikolai von Fersen.
Valgjärve mõis

Valgjärve mõis (saksa keeles "Weissensee") oli rüütlimõis Kanepi kihelkonnas Võrumaal. Nüüdisajal jääb mõis Põlva maakonda Kanepi valda.
Valgjärve mõisast eraldas Rootsi kapten Claus von Berg (Saaremaalt) Karstemõisa (Karstemois).
Vtáčnik

Vtáčnik (saksa keeles "Vogelgebirge") on põhiliselt andesiidist koosnev mäestik Slovakkias Nitra ja Hroni jõe vahel, osa Lääne-Karpaatidest. Mäestiku kõrgeim tipp on Vtáčnik kõrgusega 1346 meetrit.
Geoloogia.
Vtáčnik tekkis miotseenis Tortoni, Serravalli ja Langhi lademete tekke ajal 16,5–8,5 miljonit aastat tagasi. Mäestik tekkis Banská Štiavnica piirkonnas asunud kihtvulkaanide laavavooludest ja bretšast, kujunedes samal ajal koos naabruses asuva Kremnica mäestikuga. Varem selles piirkonnas asunud liivakivi ja konglomeraatidega madalik, kus asus ka kivisöesooni, täitus purskekivimite kihiga, mille alumise osa moodustab basalt, ülemised kihid koosnevad aga andesiidist. Mattunud söekihte kaevandatakse tänapäeval Novákys ja Handlovás.
Asend.
Vtáčnik piirneb järgmiste geograafiliste piirkondadega:
Kristel

Kristel on eestipärane naisenimi.
1. jaanuari 2024. aasta seisuga on eesnimi Kristel alla viiel mehel ja 2405 naisel. Kristel on populaarsuselt 12096. mehenimi ja 62. naisenimi.
Kristel on keskmiselt 39 aasta vanune (mediaanvanus on 40).
Kõige populaarsem on eesnimi Kristel vanuserühmas 45–49, kus neid on 10 000 elaniku kohta 36,74, ja Saare maakonnas, kus neid on maakonna 10 000 elaniku kohta 22,97.
Keha (matemaatika)

Keha on matemaatikas piirpindadega tõkestatud kujund ruumis, mis täielikult ei paikne ühelgi pinnal.
Riksens Ständer

Riksens Ständer oli Rootsi sõjalaev, mis ehitati 1744 ja hukkus 1790.
Aastatel 1744–1770 kandis laev nime "Konung Adolf Fredrik".
2. mail (vkj)/ 13. mail 1790 osales laev Rootsi-Vene merelahingus, mille käigus jooksis vigastatult Aegna madalale. Seejärel rootslased hülgasid laeva ja panid selle põlema.
29. septembril 1897 tõsteti hüdrograafialaevaga "Sekstant" laevavrakist välja ankur ja suurtükk ning paigutati lahingus langenute mälestusmärgina Tallinna Vene Seltskondliku Kogu hoone (praeguse Tallinna Keskraamatukogu hoone) kõrvale haljasalale.
1998. aastal avastatud laevavrakk asub Aegna saare lähedal. Vrakk on tunnistatud Eesti kultuurimälestiseks.
Myrtle

Myrtle oli Suurbritannia sõjalaev (suurtükipaat-miinitraaler), mis ehitati 1915 ja uppus 1919.
Vabadussõja ajal tuli laev Briti eskaadri koosseisulisena Eestisse, kus see hakkas merelt ära korjama Saksamaa miinitõkkeid. 15. juulil 1919 toimunud miinitraalimisoperatsiooni käigus sai laev meremiinide plahvatuste läbi nii tugevasti kannatada, et uppus.
Laevavrakk asub Saaremaal Undva poolsaare lähedal 34 m sügavuses vees. Vrakk avastati 1934 ja taasavastati 1990. Vrakk on arvele võetud Eesti kultuurimälestisena.
2000. aastal tehti vraki juures filmivõtteid, mida kasutatud filmis "Tema Majesteedi sõjalaev".
Soovästrik

Soovästrik on mitme linnu rahvapärane nimetus:
Stella (laev)

Stella oli algselt Saksamaa kaubalaev, hiljem Venemaa sõjalaev (miinitraaler).
Ajalugu.
Laev ehitati 1889. Esimese maailmasõja ajal kohandas Venemaa merevägi selle relvastatud miinitraaleriks ("miinitraaler nr 6"). Miinitraaler sattus 22. augustil 1915 Naissaare lähedal Venemaa enda paigaldatud allveelaevatõrje võrkudesse ja pärast võrgus oleva kolme tõkkepadruni plahvatust uppus. 
Laevavrakk asub Naissaare lähedal 60 m sügavuses vees. Vrakk avastati 1996 miinitõrjeoperatsiooni MCOPEST ja Eesti tuukriettevõtte Snorkel ühisettevõtmisena. Vrakk on arvele võetud kultuurimälestisena.
Tver (laev)

Tver oli Venemaa mereväe transpordilaev 19. sajandil. Laeva vrakk asub Tallinna rannavees.
Ajalugu.
Tver ehitati alampolkovnik Zaguljajevi juhtimisel 1839–1841 Arhangelskis. Laeva pikkus oli 39,09 m ning laius 9,05 m.
Teenis Balti laevastiku koosseisus.
1852 sattus laev Tallinna lahel suure tormi kätte ja hukkus.
Vrakk.
Laevavrakk asub Tallinna lahe lõunakaldal Russalka monumendi ja Vanasadama värava vahelisel merealal. Vraki identifitseeris 1990. aastate algul Vello Mäss. Vrakk on arvele võetud Eesti kultuurimälestisena.
Fomalhaut (laev)

Fomalhaut oli Eesti kuunar, mida kasutati kaubalaevana. 
Laev ehitati 1901 Lätis Gibkas. Läti müüs 1918 laeva Eestile. 1922 kandis laev ajutiselt nime Mathilde. Laeva omanik oli Leopold Truberg.
Kui laev oli 1927 talvel nn laevakorteris, siis sattus see jääpressingusse, mille tagajärjel laev purunes. Purunemise tõttu läks ankrus laev vett täis ja uppus Käsmu lahel Lobi neeme lähedal 25 m sügavusele.
Laevavrakk avastati 1996. Vrakk asub Käsmu lahel Lobi poolsaare lähedal. Vrakk on arvele võetud kultuurimälestisena.
Maria (eesnimi)

Maria on naisenimi, mille aluseks on ladinakeelne "Maria", mis omakorda tuleneb vanakreekakeelsest nimest Μαρία ("María"), Μαριάμ ("Mariám"), mis pärineb arameakeelsest nimest מרים‎ ("Maryām"), mis vastab heebreakeelsele nimele מרים‎ ("Miryām"; otselaenuna eesti keeles Mirjam).
Nime eestipärased kujud on Maarja, Mari.
"Maria" ajalooline populaarsus tuleneb suuresti neitsi Maarja kultusest kristluses.
Tähendused.
See nimi sai populaarseks kristlaste seas Jeesuse ema Maarja tõttu. 
Maria on vooruslikkuse, vägistamisohvrite, noorte, teismeliste tüdrukute, vaesuse, puhtuse ja andestuse pühak.
Ajalooliselt on nimi kasutusel olnud ka meeste keskmise nimena. See oli nii paljudes Kesk-Euroopa riikides. 20.–21. sajandil oli nimi Maria meeste nimede keskmiseks nimeks hispaaniakeelsetes riikides. Väga levinud olid José María, Juan María ja Julio María kombinatsioonid.
Nimepäev.
Nimepäev on 25. märts – paastumaarjapäev, mis on ka maarjapäev.
Eesnime Maria statistika.
Soomes.
Soomes on Maria nimelisi 359 201 inimest, kellest 269 on mehed. Soomes oli Maria nimi väga populaarne aastatel 1900–1929 ja 1980–2004. 
Eestis.
2018. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis eesnimi Maria 7677 naisel. Maria on populaarsuselt 9. naisenimi.
Vanim Maria on üle 85-aastaste vanuserühmas, noorim vanuserühmas 0–4.
Maria on keskmiselt 46 aasta vanune (mediaanvanus on 37).
Kõige populaarsem on eesnimi Maria üle 85-aastaste vanuserühmas, kus neid on 10 000 elaniku kohta 227,65.
Kõige rohkem on eesnimega Maria sündinuid augustis, kokku 725.
Kõige populaarsem on eesnimi Maria Ida-Viru maakonnas, kus neid on maakonna 10 000 elaniku kohta 105,87. 
Lätis.
Lätis oli 2021. aasta 30. juuni seisuga eesnimi Maria 900 inimesel.
Barteld Herman

Barteld Herman (identifitseerimisel valesti nimetatud nimega "Maria") oli Hollandi galiott. Laev ehitati 1858 ja uppus 1870. Laevavrakk asub Kolga lahes Kiiu-Aabla lähedal. Vrakk on arvele võetud Eesti kultuurimälestisena.
Laeva kapten oli P. F. Barlinckhoff. 
1870 sõitis laev rukkilastiga Peterburist Amsterdami või (?), ent olles 3. oktoobril Kolga lahel sattus tormi kätte. Tormi põhjustatud laevakahjustuste tagajärjel laev uppus. Laeva meeskond evakueerus enne laeva uppumist.
Pjotr Veliki (laev, 1912)

Pjotr Veliki oli Venemaa jäämurdja.
Laev ehitati 1912. aastal Rootsis, Göteborgs Nya Verkstads AB laevatehases ja mille omanik oli Riia Börsikomitee. Tegemist oli aurulaevaga. Aluse veeväljasurve oli 1580 tonni, pikkus 55,5 meetrit, laius 15,5 meetrit. 4. juulil 1917 pukseeris Briti allveelaev C 32 jäämurdjat Tallinna sadamasse, ent sattuti eksituse tõttu Vene miinitõkkele. Laev uppus 3 minuti jooksul. Hukkus üks inimene.
Laevavrakk leiti 1996. aastal ja ta asub Naissaare lähedal 66 m sügavusel merepõhjas. Vrakk on arvele võetud Eesti kultuurimälestisena.
Krimulda (laev)

Krimulda (endised nimed "Somerford, General Dragomirov, Komissar") oli Läti aurik, mis ehitati 1899 ja uppus 1941. 
30. juunil 1941 sõitis laev Väinamerel meremiini otsa ja uppus. Õnnetuses hukkus 5 inimest. 
Laevavrakk asub Väinameres Lainemadala juures 16 m sügavusel. Vrakk on arvele võetud Eesti kultuurimälestisena.
Kihelkonna (laev)

Kihelkonna oli Eesti kaljas, mis ehitati 1928 Saaremaal Papisaares ja uppus 1942/1943. Laevavrakk leiti 1996. Vrakk on arvele võetud kultuurimälestisena. 
Laeva hukkumine on ebaselge. Ühe versiooni kohaselt tuli laev 1942 või 1943 Rammu saarele, kus laev ankurdati. Pärast seda kui laevameeskond tuli maale läks laeva põlema ja uppus sealsamas ankrukohas.
Sancte Marcus

Sancte Marcus oli teadmata päritolumaaga kraier (teatud kaubalaev). Laev uppus enne 1705. aastat. Laevavrakk avastati 1989 Prangli saare edelarannikul Nõiakivi lähedal. Vrakk on arvele võetud Eesti kultuurimälestisena.
Laevavrakk on märgitud rootsi kartograafi Carl Eldberghi 1705. aastal tehtud merekaardile.
Glückliche Ankunft

Glückliche Ankunft oli Saksamaa päritolu galiott, mis uppus 1767. Laevavrakk asub Soome lahes Väike-Malusi juures. Vrakk on arvele võetud Eesti kultuurimälestisena.
Laeva omanikud olid Lübecki kaupmehed. 
1767 sõitis laev Peterburist Lübeckisse, kui 18. oktoobril 1767 Väike-Malusi juures sõitis karile. Kinni jäänud laev rööviti tühjaks ja pandi põlema.
Linnea

Linnea oli Venemaa miinitraaler, mis kuulus Balti laevastiku koosseisu.
Ajalugu.
Laev ehitati 1892. aastal Stockholmis Lindbergi ellingul reisi-kaubalaevaks. See mobiliseeriti 14. augustil 1914 Vene Balti laevastiku koosseisu ja ehitati ümber miinitraalerks nr. 1. 16. septembril 1915 sõitis laev Vormsi saare lähistel meremiinile ja uppus.
Vrakk.
Laevavrakk asub Vormsi saarest kirdes 15 m sügavusel. Vrakk on arvele võetud Eesti kultuurimälestisena. 1997 tõid allveeklubi Viikar sukeldujad vrakilt üles 47 mm suurtüki, mida praegu eksponeeritakse Lennusadamas.
Püha Risti kirik (Binstead)

Püha Risti kirik on kirik Ühendkuningriigis, Inglismaa lõunaranniku lähistel asuval Wighti saarel Binsteadis. Kirikut kasutab Inglismaa kiriku kogudus.
11. ja 13. sajandil asus pühakoda asula ja ranniku vahel.
Suurem osa altariesisest on valmistatud kalasabaseotismüüritisest. Algne lööv asendati 1844. aastal ning seda laiendati 1875. aastal põhjapoolse külglöövi lisamisega. Kirik sai 1969. aasta tulekahjus tugevasti kahjustada. Pühakoda taastati ja pühitseti 1971. aasta veebruaris taas sisse.
Kiriku orel valmis umbes 1897. aastal.
Peeter-Pauli kirik (Mottistone)

Peeter-Pauli kirik on kirik Ühendkuningriigis, Inglismaa lõunaranniku lähistel asuval Wighti saarel Mottistone'is. Kirikut kasutab Inglismaa kiriku kogudus.
Esimesed teated kiriku kohta on pärit 12. sajandist.
West

West (inglise keeles 'lääs') võib tähendada mitmeid asju:
West (laev)

West oli Venemaa hüdrograafialaev, mis teise maailmasõja ajal kohandati miiniveeskajaks ja kuulus Balti laevastikku. 
Ajalugu.
Laev ehitati 1939. 
27. juunil 1941 sattus laev Hari kurgus meremiinile ja uppus. 
Laevavrakk avastati 1979. See asub Hari kurgu suul. Vrakk on arvele võetud Eesti kultuurimälestisena.
Püha Vaimu kirik (Newtown)

Püha Vaimu kirik on kirik Ühendkuningriigis, Inglismaa lõunaranniku lähistel asuval Wighti saarel Newtownis. Kirikut kasutab Inglismaa kiriku kogudus.
Pühakoja arhitekt oli A. F. Livesay, kes rajas selle 1835. aastal keskaja kabeli varemele.
Dago

Dago oli aurik ja miinitraaler, mille uputas Saksamaa allveelaev 1915. aastal.
Ajalugu.
Laev ehitati 1912 Inglismaal. Esimese maailmasõja ajal kuulus laev Venemaa mereväele ja see kohandati ümber relvastatud miinitraaleriks (nr 4); oli Balti laevastiku koosseisus. 
23. oktoobril 1915 oli laev Osmussaare juures ankrus, kui teda ründas Saksamaa allveelaev U-9. Torpeedo tabas Dagot otse kesklaeva ja Dago uppus kohe. 
Laevavrakk leiti 1998 ja see asub Osmussaare lähedal 34 m sügavusel. Vrakk on arvele võetud Eesti kultuurimälestisena.
Najaden

Najaden (varasema nimega "Ardmellie") oli Taani kuunar, mis ehitati 1884 ja uppus 1905. Laevavrakk leiti 1935 ja uuesti 1996. Vrakk asub Tallinna lahes Naissaare Hülkkari neeme lähedal. Vrakk on arvele võetud Eesti kultuurimälestisena. 
29. jaanuaril 1905 sai laev Tallinna lahel jää tekitatud raske kahjustuse ja uppus.
Holy Trinity kirik (Bembridge)

Holy Trinity kirik on kirik Ühendkuningriigis, Inglismaa lõunaranniku lähistel asuval Wighti saarel Bembridge'is. Kirikut kasutab Inglismaa kiriku kogudus.
Kirik ehitati aastatel 1845–1846.
Kiriku orel valmis 1884. aastal ja on kantud riiklikku orelite registrisse.
Fennia (kaubalaev)

Fennia oli jääklassiga Soome kaubaaurik, mis ehitati 1874 ja uppus 1888. Laevavrakk leiti 1991 Lohusalu poolsaare tipu lähedalt. Vrakk on arvele võetud Eesti kultuurimälestisena.
29. detsembril 1888 sõitis laev Suurupi lähedal tundmatule karile. Pärast karilt lahtisaamist oli laev juhtimisvõimetu ja varsti pärast seda uppus.
Ukraina Rahvuslik Liit

Ukraina Rahvuslik Liit (ukraina keeles Український Національний Союз) oli 1918. aasta augusti algusest kuni 1919. aasta jaanuarini Ukrainas tegutsenud ühendus.
Ukraina Rahvuslik Liit moodustati 1918. aasta mai keskel loodud Ukraina Rahvuslik-Riikliku Liidu (Український Національно-Державний Союз) asemele.
Santoriniit

Santoriniit on vulkaaniline kivim. Tegemist on suure päevakivi ja kvartsi sisaldusega kivimiga, mis sisaldab ka suurel hulgal plagioklassi (labradorist anortiidini).
Santoriniit on nimetuse saanud Santorini saare järgi Kreekas. Nimetuse võttis aastal 1897 kasutusele Henry Stephens Washington.
Friedrich Johann Karl Becke hakkas aastal 1899 samalt saarelt avastatud andesiidivormi samuti santoriniidiks nimetama.
Saule raudteejaam

Saule raudteejaam on raudteejaam Valga–Riia raudteeliinil Valka piirkonnas Valka valla territooriumil Saule külas.
Raudteejaam avati 1900. aastal "Sauleki" peatusena. Raudtee valmimise ajal jäi jaam Valga kreisi Luke kihelkonda Luke mõisa maadele. Praeguse nime sai peatus aastal 1919, toona sai peatusest ka raudteejaam. Pärast Eesti ja Läti iseseisvumist asus Valga ja Saule vahel veel Valka raudteejaam.
Jaam asub Riiast 154,9 km kaugusel. Jaamas asub lisaks peateele kaks kõrvalteed; päevas peatub seal kuus reisirongi.
Alates 2019. aasta detsembrist ei peatu selles jaamas reisirongid.
Seda raudteepeatus

Seda raudteepeatus on endine raudteepeatus Lätis Valmiera piirkonnas Seda linna lähistel Valga–Riia raudteeliinil. Peatus asub Riiast 144,4 km kaugusel.
Raudteejaam avati 1919. aastal ja algselt kandis see nime "Sēde". See jäi Valga kreisi Trikāta kihelkonda Vecbrenguļi mõisa maadele. Jaamast hargnes tee Kaucise talu juures asunud liivakarjääride juurde. Aastal 1920 raudteejaam likvideeriti.
Aastal 1972 avati vana jaama kohal taas Seda linna ja sealset turbatööstust teenindav peatus. See jäi Valka rajooni Seda alevi maaterritooriumile.
Rongid Sedas aastast 2019 enam ei peatu.
Strenči raudteejaam

Strenči raudteejaam on raudteejaam Valmiera piirkonnas Strenčis Valga–Riia raudteeliinil.
Raudteejaam avati 1889. aastal ja algselt kandis see nime "Stakeln". Raudtee valmimisajal jäi jaam Valga kreisi Trikāta kihelkonda Vecbrenguļi mõisa maadele. Praeguse nime sai jaam aastal 1919. 1950. aastatel püstitati jaama juurde varjualused turba ladustamiseks.
Jaam asub Riiast 141,1 km kaugusel. Jaamas asub lisaks peateele kolm kõrvalteed; platvorme on kaks. Päevas peatub seal kuus reisirongi. Jaamas võib toimuda ka kaupade rongidele ning neilt maha laadimine.
Brenguļi raudteejaam

Brenguļi raudteejaam on raudteejaam Valmiera piirkonnas Brenguļi vallas Valga–Riia raudteeliinil.
Raudteejaam avati 1918. aastal ja aastani 1919 jõudis see kanda nimesid "Neu-Wrangelshof" ning "Jaun-Brenguļi". Raudtee valmimisajal jäi jaam Valga kreisi Trikāta kihelkonda Vecbrenguļi mõisa maadele.
Praeguse nime sai jaam aastal 1919. Algselt jaamas reisiliiklust ei toimunud, Aastal 1922 jaam suleti, see avati taas aastal 1925, seejärel hakkasid seal peatuma ka reisirongid. Jaam asub Riiast 129,5 km kaugusel. Jaamas asub lisaks peateele üks kõrvaltee; platvorme on üks. Päevas peatus seal varem kuus reisirongi.
Alates 2019. aasta detsembrist ei peatu selles jaamas ükski reisirong.
Valmiera raudteejaam

Valmiera raudteejaam on raudteejaam Valmiera linnas Valga–Riia raudteeliinil.
Jaam asub Riiast 120,8 km kaugusel. Jaamas asub lisaks peateele kolm kõrvalteed; platvorme on kaks. Päevas peatub seal kaheksa reisirongi. Jaamas võib toimuda ka kaupade rongidele ning neilt maha laadimine.
Raudteejaam avati 1889. aastal ja algselt kandis see nime "Wolmar". Raudtee valmimisajal jäi see Volmari kreisi Volmari kihelkonda Kauguri mõisa maadele. Praeguse nime sai jaam aastal 1919. 
Vana jaamahoone hävis sõjategevuse käigus aastal 1941. Varem viisid jaamast kitsarööpmelised raudteed Staicelesse, Heinastesse ja Smiltenesse (Heinaste-Smiltene kitsarööpmeline raudtee valmis aastal 1912). Algselt oli kitsarööpmelise raudtee jaam praeguse Valmiera raudteejaama kõrval, ent Teise maailmasõja järel need ühendati.Kitsarööpmelise raudtee jaamal oli oma vedurite hoolduseks mõeldud depoo.
Detsembris 2019 suleti Valmiera ja Lode jaamade vahel asuv Bāle raudteejaam reisiliikluseks.
Ahoi!

Ahoi! on meremeeste kasutatav hõige laeval või paadis, et äratada tähelepanu. Arvatakse, et hõige pärineb viikingiajast.
Ahoi! (saade)

"Ahoi!" oli aastatel 1993–1998 Vikerraadio iganädalane saade, mida juhtis Hubert Veldermann. Saate helikujunduse autor oli Urmas Lattikas.
Viimane saade oli eetris 25. märtsil 1998. 
Pärast seda hakkas Veldermann Kuku Raadios tegema meresaadet "Meretund".
Bāle raudteejaam

Bāle raudteejaam on raudteejaam Valmiera piirkonnas Kauguri vallas Valga–Riia raudteeliinil.
Raudteejaam avati 1919. aastal ja suleti 1920. aastal. Toona jäi see Volmari kihelkonda Kauguri mõisa maadele. Taas hakkas see tegutsema aastal 1929, mil see jäi Volmari kreisi Kauguri valda. Jaam asub Riiast 113,8 km kaugusel. Jaamas asub lisaks peateele üks kõrvaltee. Aastani 2019 peatus seal päevas kaheksa reisirongi, detsembris 2019 suleti aga jaam reisiliikluseks, kuna seda kasutas alla 2,6 reisija rongi kohta.
Lode raudteejaam

Lode raudteejaam on raudteejaam Cēsise piirkonnas Liepa valla Liepa külas Valga–Riia raudteeliinil.
Jaamas asub lisaks peateele kolm kõrvalteed, perroone on seal kaks. Päevas peatub jaamas kaheksa reisirongi. Jaamas võib toimuda ka kaupade rongidele ning neilt maha laadimine. Jaam asub Riiast 105,3 km kaugusel. 
Raudteejaam avati 1889. aastal. Raudtee valmimisajal jäi see Võnnu kreisi Võnnu kihelkonda Liepa mõisa maadele. Aastail 1919–1920 kandis see Liepa raudteejaama nime. Taas Lode nime hakkas see kandma aastal 1921. Praegune jaamahoone valmis aastal 1946.
Jaama lähistelt Lode karjäärist avastatud fossiilide põhjal kirjeldati esmakordselt akantoodide perekonda "Lodeacanthus". Jaama ja Jāņamuiža raudteepeatuse vahel asub Rauna jõel kultuurimälestisena kaitse all olev raudteesild, mis on kõrgeim raudteesild Lätis.
Detsembris 2019 suleti Lode ja Valmiera vahel asunud Bāle raudteejaam reisiliikluseks.
Jāņmuiža

Jāņmuiža (vanasti "Jāņamuiža") on küla ("ciems") Põhja-Lätis Cēsise piirkonnas Priekuļi vallas. 
Küla asub merepinnast 55 meetri kõrgusel. Külas on Valga–Riia raudteeliini Jāņamuiža raudteepeatus ja Jāņmuiža bussipeatus.
Haridust annavad keskkool ja algkool. 
Jāņmuiža jääb Gauja rahvusparki. Külas kasvavad pärn, mänd ning tamm on looduskaitse all.
Jāņmuižat on esmamainitud 1757. aastal, mil seal asus Võnnu linnale kuulunud linnamõis. Praegune küla tekkis Jāņmuiža mõisa (saksa keeles "Johannenhof") hoonetekompleksi juurde selle tükeldamisel 1920. aastal. Nõukogude ajal rajati kutseharidust andev keskkool. 2004. aastal avati mõisa häärberis sealse kutsekeskkooli ajaloomuuseum. Aastail 2009–2021 kuulus küla Priekuļi piirkonda.
Jāņmuiža mõisa häärber, selle mansardkorrus, nelja toa laed ja üks uks on muinsusmälestistena riikliku kaitse all.
Aasta mereharija

Aasta mereharija on aunimetus, mida aastast 2011 annavad igal aastal ühiselt Eesti Laevajuhtide Liit, Eesti Laevamehaanikute Liit, Eesti Laevaomanike Liit, Eesti Kaptenite Klubi, Eesti Meremeeste Liit ja Eesti Meremeeste Sõltumatu Ametiühing. Aunimetuse saaja kuulutatakse välja IMO meremehe päeval 25. juunil.
Aunimetuse saajad.
Aunimetuse on saanud:
Jāņamuiža raudteepeatus

Jāņamuiža raudteepeatus on raudteepeatus Valga–Riia raudteeliinil Cēsise piirkonnas Priekuļi vallas Jāņmuižas. Peatus on nime saanud küla vananenud nimekuju järgi. Päevas peatub peatuses seitse reisirongi.
Peatus asub Riiast 97,5 km kaugusel. See avati 1941. aastal ja jäi Võnnu kreisi Cēsise valda. Aastani 1942 kandis see nime "Bušleja", seejärel kuni Teise maailmasõja lõpuni "Priecene". Pärast sõja lõppu peatus suleti. Taas avati see aastal 1971 nimega "98. km izmaiņas punkts". Nüüd jäi peatus Cēsise rajooni Priekuļi külanõukogu territooriumile. Tänapäevast nime kannab peatus aastast 1994.
Cēsise raudteejaama ja Jāņamuiža raudteepeatuse vahel on Valga–Riia raudtee kaheteeline. Peatuse ja Lode raudteejaama vahel asub Rauna jõel kultuurimälestisena kaitse all olev raudteesild, mis on kõrgeim raudteesild Lätis.
St. Mary kirik (Brading)

Maarja kirik on kirik Ühendkuningriigis, Inglismaa lõunaranniku lähistel asuval Wighti saarel Bradingus. Kirikut kasutab Inglismaa kiriku kogudus.
Kiriku 1864. aastal valminud orel on kantud riiklikku orelite registrisse.
Kiriku kaheksast kellast vanim valmis 1594. aastal.
St. Mary kirik (Brighstone)

Maarja kirik on kirik Ühendkuningriigis, Inglismaa lõunaranniku lähistel asuval Wighti saarel Brighstone'is. Kirikut kasutab Inglismaa kiriku kogudus.
Kirik valmis 12. sajandil, kellatorn lisati 17. sajandil.
Kiriku elektrooniline orel on kantud riiklikku orelite registrisse.
Cēsise raudteejaam

Cēsise raudteejaam on raudteejaam Valga–Riia raudteeliinil Cēsise piirkonnas Cēsise linnas.
Jaam asub Riiast 93 km kaugusel. Jaamas asub lisaks peateele kolm kõrvalteed, platvorme on kaks. Päevas peatub seal kümme reisirongi. Jaamas võib toimuda ka kaupade rongidele ja neilt maha laadimine.
Raudteejaam avati 1889. aastal ja algul kandis see nime "Wenden". Raudtee valmimise ajal jäi see Võnnu kreisi Võnnu kihelkonda Rucka mõisa maadele. Praeguse nime sai jaam aastal 1919. Vana jaamahoone hävis sõjategevuse käigus aastal 1944; praegune stalinistlikus stiilis peahoone valmis aastal 1946.
Cēsise raudteejaama ja Jāņamuiža raudteepeatuse vahel on Valga–Riia raudtee kaheteeline.
St. Mary kirik (Brook)

Maarja kirik on kirik Ühendkuningriigis, Inglismaa lõunaranniku lähistel asuval Wighti saarel Brookis. Kirikut kasutab Inglismaa kiriku kogudus.
Kirik valmis 1864. aastal, samal kohal asunud ja tulekahjus hävinud ehitise asemele.
Kiriku 1867. aastal valminud orel on kantud riiklikku orelite registrisse.
Maanus Valentin

Maanus Valentin (9. august 1957 – 28. november 1982) oli eesti näitleja.
Ta lõpetas 1975. aastal Tallinna 2. Keskkooli ja 1982. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri (10. lend).
Pärast seda töötas Rakvere Teatris näitlejana.
Isiklikku.
Tema tädi oli näitleja ja laulja Gerda Murre.
Āraiši raudteejaam

Āraiši raudteejaam on raudteejaam Valga–Riia raudteeliinil Cēsise piirkonnas Drabeši vallas Āraišis.
Jaamas asus kuni aastani 2000 lisaks peateele veel kaks kõrvalteed, tänapäeval on neid üks. Päevas peatub jaamas üheksa reisirongi. Jaam asub Riiast 83,8 km kaugusel.
Raudteejaam avati 1889. aastal. Raudtee valmimisajal jäi see Võnnu kreisi Āraiši kihelkonda Drabeši mõisa maadele. Kuni aastani 1934 kandis see nime Araiži raudteejaam. Aastal 1830 valmis vana jaamahoone asemele uus, ent see ehitis hävis Teises maailmasõjas.
Melturi raudteepeatus

Melturi raudteepeatus on raudteepeatus Valga–Riia raudteeliinil Cēsise piirkonnas Drabeši vallas Melturis.
Aastani 2019 peatus Melturis üheksa reisirongi, siis vähendati peatuvate rongide arvu kahele. Peatus asub Riiast 78 km kaugusel. Peatuses algas Valga–Riia raudteeliinist hargnenud Ieriķi–Gulbene–Abrene raudtee Ramotskoje–Schwanenburgi raudteelõik. Sel raudteel järgnes Melturile Amata raudteejaam.
Raudteepeatus avati 1941. aastal ja algselt kandis see nime "Bille". Toona jäi see Võnnu kreisi Drabeši valda. Aastal 1942 muudeti peatuse nimi Melturiks. Pärast sõja lõppu peatus suleti. Aastal 1985 avati peatus taas, siis kandis see nime "78. km. postenis". Peatus jäi siis Cēsise rajooni Drabeši külanõukogu koosseisu. Tänapäevast nime kannab peatus aastast 1994.
Kodusadam

Kodusadam on sadam, kus mingi laev on kantud riiklikku laevaregistrisse. Kodusadama nimi ja laevanimi on koos märgitud laeva ahtrisse, päästerõngastele jm kohtadele.
Līgatne raudteejaam

Līgatne raudteejaam on raudteejaam Valga–Riia raudteeliinil Cēsise piirkonnas Līgatne vallas Augšlīgatnes.
Jaamas asub lisaks peateele veel neli kõrvalteed, ooteplatvorme on kaks. Päevas peatub jaamas kümme reisirongi. Jaam asub Riiast 64,1 km kaugusel. Jaamas võib toimuda ka kaupade rongidele ning neilt maha laadimine.
Raudteejaam avati 1889. aastal. Raudtee valmimisajal jäi see Riia kreisi Sigulda kihelkonda Paltmale mõisa maadele. Kuni aastani 1927 kandis see nime Ligate raudteejaam. Esimese maailmasõja ajal rajati sealt läbi Madliena Koknese ja Skrīveri kanti viiv kitsarööpmeline raudtee, mis oli mõeldud Daugava jõel püsinud rindejoone teenindamiseks. Aastail 1934–1948 eelnes jaamale Vildoga raudteepeatus. Teise maailmasõja ajal ehitati jaama juurest 600 mm laiune kitsarööpmeline raudtee Līgatnesse, et teenindada sealset paberivabrikut. Aastail 1991–1994 see raudtee demonteeriti.
Augšlīgatne

Augšlīgatne (Nõukogude perioodil Līgatne, vanasti ka Līgate või Paltmales muiža) on küla ("ciems") Lätis Cēsise piirkonnas, Līgatne valla keskus.
Asula asub merepinnast 75 meetri kõrgusel Ratnieki järve kaldal. 2021. aastani kuulus küla Līgatne piirkonda.
Külas asub Valga–Riia raudteeliini Līgatne raudteejaam. Bussipeatustest on küla piires Darbnīcas, Gateri, Līgatne, Līgatnes pamatskola ja Līgatnes stacija.
Lisaks vallavalitsusele asuvad külas põhikool ning Līgatne muusika- ja kunstikool. Seal on ka raamatukogu.
Külas asuvad muinsusmälestisena regionaalse kaitse all olevad Ratnieki muinaskalmed. Külas asub Teises maailmasõjas hukkunud sõdurite vennaskalmistu, mis on tähistatud obeliskiga.
Augšlīgatnet on esmamainitud 1688. aastal, mil seal asus Ligaste kõrts ("Ligast krogh"). Küla hakkas kasvama pärast 1898. aastat, mil sinna rajati raudteejaam. 
Asula jääb osaliselt Gauja rahvusparki. Looduskaitse all on kolm külas kasvavat tamme.
Meretund

"Meretund" on aastast 1998 Kuku Raadio iganädalane mereteemaline raadiosaade. 
Aastatel 1998–2012 oli "Meretunni" saatejuht Hubert Veldermann, pärast tema surma 7. juunil 2012 juhtis saadet Küllike Rooväli koos Vallo Kelmsaarega kuni aastani 2018, pärast Küllike Rooväli surma juhib praegu saadet Vallo Kelmsaar üksi.
Saate eetrisse jõudmist on toetanud Tallinna Sadam ja Eesti Loots.
Fred Ise

Fred Ise (20. aprill 1925 Tallinn – 23. september 2019) oli eesti insener.
Ta lõpetas aastal 1944 Jakob Westholmi Gümnaasiumi. Ta õppis aastatel 1946–1949 Müncheni Tehnikaülikoolis, ta on õppinud Johns Hopkinsi Ülikoolis, lõpetanud Texas Western University.
Ta on töötanud Johns Hopkinsi ülikoolis elektronmikroskoopia tehnika arendamise alal. Hiljem kaitsetehnika arendamise alal. 
Ta on olnud 1978–1985 Baltimore Eesti Seltsi esimees; samuti on ta olnud Baltimore'i eesti koguduse kauaaegne esimees.
Isiklikku.
Tema isa Rudolf Ise oli Eesti diplomaat ja Eesti konsul Brasiilias; vend, kolonelleitnant Sven Ise (1923–2009) oli üks soomepoiste juhte ja üks Eesti relvajõudude taastajaid.
Fred Ise oli üks 1941. aasta Toompea torni sinimustvalge lipu heiskajatest. (Vt https://elu.ohtuleht.ee/978052/suri-insener-fred-ise-kes-1941-aastal-heiskas-sinimustvalge-lipu)
Sigulda raudteejaam

Sigulda raudteejaam on raudteejaam Valga–Riia raudteeliinil Sigulda piirkonnas Siguldas.
Jaamas asub lisaks peateele veel kolm kõrvalteed, ooteplatvorme on kaks. Päevas peatub jaamas kakskümmend reisirongi. Jaam asub Riiast 53,1 km kaugusel. Piletihinnalt kuulub jaam C-tsooni.
Raudteejaam avati 1889. aastal. Raudtee valmimisajal jäi see Riia kreisi Sigulda kihelkonda Sigulda mõisa maadele. Kuni aastani 1919 kandis see nime "Segewold". Aastail 1934–1948 järgnes jaamale Vildoga raudteepeatus, aastani 2019 eelnes Siguldale Silciemsi raudteepeatus. Teise maailmasõja ajal hävis sealne aastal 1925 püstitatud jaamahoone, praegune jaamahoone valmis aastal 1950.
Vangaži raudteejaama ja Sigulda raudteejaama vahel on Valga–Riia raudtee kaheteeline.
Poolruum

Poolruum on geomeetrias üks kahest osast, milleks tasand jaotab kolmemõõtmelise eukleidilise ruumi. 
Üldistatult on poolruum üks kahest osast, milleks hüpertasand jaotab afiinse ruumi. See tähendab, et punktid, mis ei paikne hüpertasandil, on jaotatud kahte kumerasse hulka, nii et iga alamruum, mis ühendab ühe hulga punkti teise hulga punktiga, peab lõikuma hüpertasandiga. 
Poolruum võib olla lahtine või kinnine. Lahtine poolruum on üks kahest lahtisest hulgast, mis tekib hüpertasandi lahutamisel afiinsest ruumist. Kinnine poolruum on lahtise poolruumi ja seda määrava hüpertasandi ühend.
Kahemõõtmelist poolruumi nimetatakse pooltasandiks, ühemõõtmelist poolruumi nimetatakse kiireks.
Esimene trollibuss

"Esimene trollibuss" on 1963. aastal valminud Nõukogude Liidu mängufilm. Film on must-valge.
Sisu.
Filmi tegevus toimub ühes mereäärses tööstuslinnas. Töölisnoored sõidavad hommikuti tööle kõige varasema trollibussiga, mida juhib noor ja sümpaatne Svetlana, kes leiab oma reisijate hulgas palju häid sõpru. Oma isa ja tädi pealekäimisel aga lahkub Svetlana töölt, et minna õppima instituuti. Reisijad igatsevad Svetlana järele ja ta ise tunneb, et tema elust on nüüd midagi puudu.
Varia.
Nõukogude Liidu kinodes käis filmi vaatamas 24,6 miljonit inimest.
Piirpindade esitus

Piirpindade esitus (inglise keeles "boundary representation" ehk BREP) on mahtmodelleerimise modelleerimisskeem, mille puhul keha esitatakse sisemist ja välimist ruumi eristavate ühendatud pindade kogumi abil.
Piirpindade esituse mudel koosneb geomeetrilisest (pinnad, kõverad, punktid) ja topoloogilisest (tahud ("face"), servad ("edge") ja tipud "vertice") osast. Piirpindade esituse mudeli muudeks elementideks on 'kest' ("shell", graafi ühendatud pindade hulk), marsruut ("loop", tahku piiravate graafi servade marsruut) ning 'marsruut-servade lingid' ("loop-edge links", ka graafi hargnevate servade ("winged edge") lingid või ka poolservad ("half-edges"), mida kasutatakse graafi servade marsruutide loomisel.
Konstruktiivne mahtgeomeetria

Konstruktiivne mahtgeomeetria (inglise keele "constructive solid geometry" ehk CSG), ka binaarne mahtgeomeetria on mahtmodelleerimise modelleerimisskeem, mille puhul komplekssete objektide modelleerimisel kasutatakse lihtsamate geomeetriliste kujundite kombinatsioone.
Lihtsaid mahtobjekte nimetatakse mahtmodelleerimisel 'primitiivideks' ("primitives"). Tüüpilisteks primitiivideks on risttahukas, silinder, prisma, püramiid, kera ja koonus.
Trojitske (Svatove rajoon)

Trojitske on alev Ukrainas Luhanski oblastis Svatove rajoonis.
Trojitske asutati 1750. aastal, alevi õigused alates 1957. aastast.
Asula kõrgus merepinnast on 129 meetrit.
Harri Käär

Harri Käär (1. juuli 1944 Kärdla – 20. aprill 1997 Tallinn) oli eesti soojusenergeetik, tehnikateadlane, professor ja Eesti Teaduste Akadeemia liige (1994).
Haridus.
Õppis Tallinna 8. 7-klassilises koolis 1951–1958, Tallinna 4. keskkoolis 1958–1962, Tallinna Polütehnilise Instituudi energeetika teaduskonnas, tööstuslik soojusenergeetika eriala 1962–1965, Moskva Energeetika Instituudis, tööstusliku soojusenergeetika teaduskonnas 1965–1968; Moskva Energeetika Instituudi aspirantuuris 1968–1971.
Ta täiendas end Eesti NSV TA Termofüüsika ja Elektrofüüsika Instituudis 1978; Eesti NSV Energeetika ja Elektrifitseerimise Tootmispeavalitsuses Eesti Energia 1983, 1989; Boris Kidriči nimelises tuumauuringute instituudis ja Belgradi Ülikoolis 1978–1979.
Tehnikateaduste kandidaat 1972 (teema "Metallokeraamiliste materjalide soojusfüüsikalised omadused monotoonsel kuumutamisel"); tehnikateaduste doktor 1991 (Leedu TA Energeetika Füüsikalis-Tehniliste Probleemide Instituut, teema "Soojusfüüsikalised uurimused sadestiste ja puhastamise mõjust konvektiivsetele soojusvahetuspindadele"); dotsent 1978.
Töökäik.
TPI/TTÜs 1968–1997: tööstusliku soojusenergeetika kateedri stažöör 1968; insener 1971; assistent 1972–1973; vanemõpetaja 1973–1975; dotsent 1975–1992; soojustehnika instituudi tööstusliku soojustehnika professor 1992–1997; õppetooli juhataja 1992–1997. 
Eesti TA Energeetika / Eesti Energeetika Instituudi direktor 1994–1997.
Teadustöö mujal: Toronto Ülikooli külalisprofessor 1992–1993.
Teadustöö.
Teadustöö põhisuunad: rakenduslik soojusfüüsika energeetilistes seadmetes; energeetika areng riiklikul tasandil, eurointegratsioon energeetikas; akustilise puhastusmeetodi kasutamine tehnoloogias; soojus- ja massivahetus soojustehnilistes seadmetes.
Avaldanud üle 120 teaduspublikatsiooni, sh 1 monograafia.
Teadusorganisatsiooniline tegevus.
Eesti TA ja Soome Tehnikateadlaste Akadeemia ühise energeetika-töögrupi eestipoolne juht; Balti riikide akadeemiate koostööprogrammi energeetikasektsiooni juhataja, EV Majandusministeeriumi energeetikanõukogu esimees 1997; mitme teadusajakirja toimetuskolleegiumi liige.
Vene Mereregister

Vene Mereregister (vene keeles Российский морской регистр судоходства, inglise Russian Maritime Register of Shipping) on Venemaa riiklik laevandusorganisatsioon (klassifikatsiooniühing). Organisatsiooni peakontor asub Peterburis.
Organisatsioon asutati 1913. 1969. aastast oli Vene Mereregister Rahvusvahelise Klassifikatsiooniühingute Assotsiatsiooni liige, kuid 11. märtsil 2022 teatas assotsiatsioon Vene Mereregistri väljaarvamisest kooskõlas Suurbritannias kui assotsiatsiooni asukohamaal Venemaale kehtestatud sanktsioonidega.
Alates 1997. aastast on Vene Mereregister INTERTANKO, INTERCARGO ja BIMCO liige.
7. oktoobril 2022 võttis Euroopa Liidu Nõukogu seoses Venemaa sõjategevusega Ukrainas vastu määruse (EL) 2022/1904, millega keelatakse alates 8. aprillist 2023 Vene Mereregistri sertifitseeritud laevade sisenemine liikmesriikide sadamaisse ja lüüsidesse.
Vaido Kraav

Vaido Kraav (sündinud 1. oktoobril 1938 Väinjärve vallas Järvamaal) on Eesti mereuurija ja riigiametnik. 
1973–1990 töötas ta Eesti Teaduste Akadeemia Termofüüsika ja Elektrofüüsika Instituudi Läänemere osakonnas. 1992–2000 oli ta Veeteede Ameti peadirektori asetäitja - hüdrograafia ja navigatsioonimärgistuse teenistuse juhataja. 2000–2015 oli ta Veeteede Ameti juhtkonna nõunik.
Ta on pälvinud Valgetähe V klassi teenetemärgi.
Taivo Laevastu

Taivo Laevastu (aastani 1940 Erich Granfeldt; 26. veebruar 1923 Vihula vald – 11. märts 2002 Seattle, USA) oli eesti päritolu USA okeanograaf.
1976–1994 oli ta Seattle'is USA Loodeosa ja Alaska Kalanduskeskuse osakonnajuhataja.
Ajapunkt

Ajapunkt (inglise keeles "time point", saksa keeles "Zeitpunkt") ehk hetk (inglise keeles "instant") ehk moment on muusika matemaatiline mudel, mille abil on võimalik omistada teatud hetkele arvuline väärtus. Ajapunkti mõistet kasutatakse üheaegsuse kirjeldamisel. Geomeetriast pärit analoogial põhinev aja kujutamine punktina ajateljel sarnaneb ruumipunkti kontseptsioonile: ajapunkti kui matemaatilise objekti kestus on null, mistõttu tal puudub ulatus ajas.
Ajapunkti mõiste võttis kasutusele ameerika helilooja Milton Babbitt.
Ajapunkt kui hetk ("instant") on defineeritud standardina.
Otto Paul von Krusenstern

Adam August Otto Paul von Krusenstern (7/19. august 1834 Tallinn – 12/24. august 1871 Tartu) oli baltisaksa päritolu Vene meresõitja ja polaaruurija.
1846–1850 õppis ta Tallinna toomkoolis ja Saksamaal Heidelbergis. 1855 sai ta Vene esimese allveelaeva komandöriks.
Isiklikku.
Tema vanaisa oli Adam Johann von Krusenstern. Tema vanemad olid viitseadmiral Paul von Krusenstern (1809–1881) ja Wilhelmine von Kotzebue (1812–1851). 1869. aastal abiellus ta Peterburis Natalie Meyeriga.
Göteborgi Eesti Segakoor

Göteborgi Eesti Segakoor on 1946. aastal tegevust alustanud eesti koor, mis osa tegevusajast on olnud eraldi tegutsenud, aga vahel koos esinenud nais- ja meeskoor.
Meeskoor.
Sügisel 1963 asutati 40 lauljaga Göteborgi Eesti Meeskoor, mis tegutses umbes 30 aastat. Meeskoor esines iseseisvalt eestlaste keskustes Rootsis ning ka Inglismaal, Norras ja Saksamaal, kuid esines ka segakoorina koos naiskooriga.
Dirigendid:
Naiskoor.
Algul segakoorina tegutsenud koori naislauljad jätkasid pärast meeskoori asutamist naiskoorina, mis vormistati 1967. aastal ametlikult nimega Göteborgi Eesti Naiskoor. Peale eestlaste keskuste Rootsis on naiskoor esinenud ka Norras, Inglismaal ja Saksamaal.
Dirigendid:
Segakoor.
1946. aastal alustanud koori jagunemise järel 1960. aastail ühinesid meeskoor ja naiskoor jälle Göteborgi Eesti Segakooriks 1994. aastal. Alguaastail tegutses segakoori kõrval ka väiksem kirikukoor.
Dirigendid:
Jõulukoor.
Hiljem tegutses mõne aasta eraldi ka Göteborgi Eesti Noortekoor, millest kasvas välja väike Jõulukoor, mis on kümmekond aastat esitanud jõululaule EELK jõuluõhtu jumalateenistustel Göteborgis.
Arno Kask

Arno Kask (2. november 1927 – 7. november 2002) oli Eesti kaugsõidukapten ja merendustegelane.
1949. aastal lõpetas ta Tallinna Merekooli kiitusega.
Aastast 1967 oli ta Eesti Merelaevanduse ülema asetäitja laevastiku ekspluatatsiooni alal. 1978–1987 oli ta Eesti Merelaevanduse ülem. 1985–1990 oli ta Eesti NSV Ülemnõukogu XI koosseisu liige.
Isiklikku.
Tema poeg oli kapten Alar Kask, tama vend on merendustegelane Jüri Kask.
Silciemsi raudteepeatus

Silciemsi raudteepeatus oli raudteepeatus Valga–Riia raudteeliinil Sigulda piirkonnas Allaži vallas. Peatus asus Riiast 47,5 km kaugusel. Silciemsi raudteepeatuse juures on Valga-Riia raudtee kaheteeline. Piletihinnalt kuulus peatus C tsooni.
Peatus avati aastal 1926. See suleti detsembris 2019, kuna seda kasutas alla 2,6 reisija rongi kohta.
Egļupe raudteepeatus

Egļupe raudteepeatus on raudteepeatus Valga–Riia raudteeliinil Sigulda piirkonnas Inčukalnsi vallas. 
Iga päev peatub seal kuusteist reisirongi, tööpäeviti kaheksateist rongi. Peatus asub Riiast 44 km kaugusel. Egļupe raudteepeatuse juures on Valga–Riia raudtee kaheteeline. Piletihinnalt kuulub peatus C-tsooni.
Peatus avati aastal 1981. Aastani 2019 järgnes sellele Silciemsi raudteepeatus.
Inčukalnsi raudteejaam

Inčukalnsi raudteejaam on raudteejaam Valga–Riia raudteeliinil Sigulda piirkonnas Inčukalnsi vallas Inčukalnsis. 
Jaamas asub lisaks peateele kolm kõrvalteed ja kolm ooteplatvormi. Iga päev peatub seal 17 reisirongi, tööpäeviti 19. Jaamas võib toimuda ka kaupade rongidele ning neilt maha laadimine. Jaam asub Riiast 40,6 km kaugusel. Piletihinnalt kuulub jaam C-tsooni.
Jaam avati 1889. aastal. Raudtee valmimise ajal jäi see Riia kreisi Allaži kihelkonda Inčukalnsi mõisa maadele. Algul kandis see nime "Hinzenberg", tänapäevase nime sai 1919. aastal. Aastail 1932–1933 hargnes sealt Allažisse viiv metsaveoks mõeldud kitsarööpmeline raudtee. Aastail 1931–1932 ehitati uus jaamahoone.
Inčukalnsi raudteejaama juures on Valga–Riia raudtee kaheteeline.
Priit Kulu

Priit Kulu (sündinud 13. veebruaril 1945 Võhmanõmme külas Põltsamaa vallas Viljandimaal) on eesti tehnikateadlane ja professor.
Haridus.
Priit Kulu lõpetas Põltsamaa Keskkooli 1963. aastal ning Tallinna Polütehnilise Instituudi (praegune Tallinna Tehnikaülikool) mehaanikateaduskonna masinaehituse tehnoloogia erialal 1968. aastal. Aastatel 1970–1972 oli ta aspirant Tallinna Polütehnilises Instituudis.
Kulu on täiendanud oma teadmisi rahvusvahelistes teadusasutustes:
Kulu omandas 1972. aastal Ukraina Teaduste Akadeemia materjaliteaduse instituudis tehnikateaduste kandidaadi kraadi pulbermetallurgia erialal. Ta on tehnikateaduste doktor ("Принципы создания эрозионностойких порошковых материалов и покрытий") ning kuulus Valgevene pulbermetallurgia teadus-tootmiskoondisse 1989.
Töökäik.
Kulu alustas tööd Tallinna Polütehnilise Instituudi metallide tehnoloogia kateedris assistendina aastatel 1968–1970. Aastatel 1970–1978 oli ta sama kateedri pulbermetallurgia laboratooriumi juhataja ning aastatel 1978–1980 vanemõpetaja. Aastatel 1980–1983 töötas ta sama kateedri dotsendina ja aastatel 1983–1990 dotsendi ja juhatajana.
Aastatel 1990–1992 oli ta Tallinna Polütehnilise Instituudi (Tallinna Tehnikaülikooli) metallide tehnoloogia kateedri professor ja juhataja. Seejärel töötas ta materjalitehnika instituudi professorina ning oli samal ajal ka instituudi direktor (1992–2005). 
2005–2010. aastatel oli Kulu mehaanikateaduskonna dekaan ning ühtlasi töötas ta metalliõpetuse professorina ja õppetooli juhatajana kuni 2015. aastani. Alates 2015. aastast on ta olnud inseneriteaduskonna mehaanika ja tööstustehnika instituudi vanemteadur ja emeriitprofessor.
1998. aastal sai ta Eesti volitatud inseneri kutse ja 2001. aastal euroinseneri kvalifikatsiooni.
Teadustöö.
Teadustöö põhisuunad.
Priit Kulu on teadustöös keskendunud järgmistele valdkondadele: pulbermetallurgia ja pulbermaterjalid; pinded ja pinnatehnoloogiad; materjalide korduskasutus; materjalide katsetamine.
Kulu on avaldanud ligikaudu 200 teaduspublikatsiooni ning kolm monograafiat, sealhulgas koos Ilmar Kleisiga kirjutatud teose "Solid Particle Erosion: Occurrence, Prediction and Control" (Springer, 2008). Kulu on ka kolme kõrgkooliõpiku kaasautor, sealhulgas on ta kirjutanud koos Jakob Kübarsepa, Andres Laansoo ja Renno Veinthaliga õpiku "Materjalitehnika" (TTÜ, 2015). Samuti on ta kahe käsiraamatu kaasautor: "Mehaanikainseneri käsiraamat" (TTÜ, 2012) ning koos Jakob Kübarsepaga koostatud "Materjalitehnika seletava sõnaraamat" (2013). Tal on kolm autoritunnistust.
Priit Kulu juhendamisel on kaitstud 13 magistritööd ja 14 doktoritööd.
Teaduskorralduslik tegevus.
Priit Kulu on olnud aktiivne teadus- ja inseneriorganisatsioonide töös:
Priit Kulu on ka:
Isiklikku.
Tema vend on poliitik Tiit Kulu.
Tallinna Eramerekool

Tallinna Eramerekool oli 1930-1931 Tallinnas tegutsenud merekool. Kooli tegevust toetasid laevandusorganisatsioonid. Koolis oli üks klass, kus õppis 25 õpilast, kellest 17 ka kooli lõpetas. Lõpetanud said lähisõidutüürimehe paberid. Kooli juhataja oli Oskar Treilman (Toomara).
Aron Jóhannsson

Aron Jóhannsson (sündinud 10. novembril 1990 Mobile'is Alabama osariigis) on USA jalgpallur. Ta mängib Islandi kõrgliigaklubis Valur ründajana.
Jóhannsson sündis USA-s Islandi päritolu perekonnas. Kolmeaastaselt kolis ta perekonnaga tagasi Islandile. Suurema osa lapsepõlvest veetis ta Islandil.
Jóhannsson alustas klubikarjääri Islandi klubis Fjölnir. 2010. aasta augustis liitus ta Taani klubiga AGF Aarhus. Ta aitas meeskonnal jõuda Taani kõrgliigasse. Taani kõrgliigas Superligaen tegi ta debüüdi 18. juulil 2011 mängus Lyngby Boldklubiga. Esimese värava lõi ta kõrgliigas 7. novembril 2011 võõrsil mängus SønderjyskE-ga. 27. augustil 2012 lõi ta 4:1 võidumängus AC Horsensiga 3 minuti ja 50 sekundiga kõige kiirema kübaratriki Taani kõrgliigas. Lisaks lõi ta ka mängus neljanda värava. Nelja värava löömiseks kulus tal ainult 16 minutit, mis oli samuti rekord.
2013. aasta jaanuaris liitus ta Hollandi klubiga AZ. Esimese värava lõi ta klubi meeskonnas 14. aprillil 2013. Sama aasta mais võitis ta meeskond Hollandi karika.
2015. aasta augustis sõlmis ta Saksamaa klubiga Bremeni Werder nelja-aastase lepingu. Ülemineku summa oli 5 miljonit eurot. Debüüdi Saksamaa kõrgliigas tegi ta 15. augustil 2015 mängus Schalkega. Esimese värava lõi ta 30. augustil 2015 penaltist Mönchengladbachi Borussia vastu.
2019–2020 mängis ta Rootsi kõrgliigaklubis Hammarby IF. 2020. aasta hooajal lõi ta Rootsi kõrgliigas 12 väravat.
2021. aasta novembris naasis Jóhannsson Islandile, sõlmides lepingu Valuriga.
Debüüdi USA jalgpallikoondises tegi ta 14. augustil 2013 sõprusmängus Bosnia ja Hertsegoviinaga. Esimese värava lõi ta rahvuskoondises 15. oktoobril 2013 maailmameistrivõistluste valikmängus Panamaga. Ta valiti USA koondisse 2014. aasta maailmameistrivõistlusteks.
2015. aasta CONCACAF Gold Cupil lõi ta värava 18. juulil veerandfinaalimängus Kuubaga.
Ta on mänginud kümnel korral ka Islandi U21 jalgpallikoondises.
DaMarcus Beasley

DaMarcus Lamont Beasley (sündinud 24. mail 1982 Fort Wayne'is Indiana osariigis) on endine USA jalgpallur (kaitsja).
Debüüdi USA rahvuskoondises tegi ta 27. jaanuaril 2001 mängus Hiinaga. Esimese värava lõi ta rahvuskoondises 2002. aasta CONCACAF Gold Cupil esimeses alagrupimängus 19. jaanuaril Lõuna-Koreaga.
Ta esindas USA-d rahvuskoondises 126 mängus. Ta on ainus USA meesjalgpallur, kes on koondises mänginud neljadel maailmameistrivõistlustel.
Fabian Johnson

Fabian Marco Johnson (sündinud 11. detsembril 1987 Münchenis) on USA jalgpallur (kaitsja).
Debüüdi USA rahvuskoondises tegi ta 11. novembril 2011 mängus Prantsusmaaga. Esimese värava lõi ta rahvuskoondises 1. juunil 2014 mängus Türgiga.
Ta on esindanud Saksamaad ka noortekoondistes.
Knjaz Potjomkin-Tavritšeski

Knjaz Potjomkin-Tavritšeski (vene Князь Потёмкин-Таврический) (ka Potjomkin), oli Venemaa Keisririigi, Venemaa Vabariigi, Vene SFNV ja Nõukogude Liidu Musta mere laevastiku soomuslaev.
Laev kandis aja jooksul erinevaid nimesid:
Ajalugu.
Soomuslaev Potjomkin ehitati 1898–1905 aastail Mõkolajivis. Sai nime Tauria vürsti Grigori Potjomkini järgi.
Tuntuks sai äsja lõplikult valminud laev 27. juunist – 7. juulini 1905. a pardal toimunud meeskonnaliikmete mässu tõttu, millest aastaid hiljem tehti ka nõukogude propagandafilm. Mäss algas eeldatavalt probleemidest toiduga (liha sees olid ussid) ja sellest tekkinud vastasseisust laeva juhtkonnaga ning kulmineerus poliitilisel tasemel. Mässu mahasurumine osutus võimudele keerukaks, kuid lõpuks lõppesid mässajatel varud ja nad olid sunnitud sõitma laevaga Rumeeniasse pakku.
Pärast mässu tagasi Venemaale toodud laev nimetati ümber Panteleimoniks. Osales 1. maailmasõjas Musta mere laevastiku koosseisus brigaadi lipulaevana.
Vene kodusõja päevil käis laev sadamas seisvana käest kätte ja jäi lõpuks vähekõlblikuna 1920. a bolševike valdusse. Arvati teenistusest välja ja lammutati 1923–1925.
Sõsarlaev

Sõsarlaev on laev, mille ehitamiseks on kasutatud teiste laevadega sama projekti. Tänapäeval on laevade ehitamine sama projekti järgi üldlevinud, sest seetõttu kulub laeva ehitamiseks vähem raha.
Postilaev

Postilaev on endisaegne reisi- või kaubalaev, mis oli kohandatud postisaadetiste ühest kohast teise viimiseks. Enamasti sõitis postilaev kindlal laevaliinil. 
Esimesed postilaevad sõitsid 1630. aastatel Läänemerel ja vedasid postisaadetisi Stockholmi ja Saksamaa sadamalinnade vahel. 1647-1710 sõitsid postilaevad Tallinna-Stockholmi liinil ja aastast 1701 ka Pärnu-Stralsundi liinil.
Tunnus (täpsustus)

Tunnus (inglise keeles "feature") on mitmetähenduslik sõna: