tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Vitali Abalakov

Vitali Mihhailovitš Abalakov (vene "Виталий Михайлович Абалаков"; 13. jaanuar 1906 Krasnojarsk – 26. mai 1986 Moskva) oli Nõukogude Liidu alpinist ja insener.
Abalakov sai tuntuks, juhtides 1934. aastal esimest nõukogude ekspeditsiooni, millel õnnestus vallutada Taga-Alai mäeahelikus asuv Lenini mäetipp. Hiljem juhtis ta veel kahte ekspeditsiooni selle mäe tippu ja vallutas 1936. aastal Tian Shani mäeahelikus asuva Han-Tengri mäetipu. 
1935. aastal anti talle teenelise meistri tiitel alpinismis.
Tegevus alpinistina kahjustas oluliselt Abalakovi tervist ja juba 1930. aastate teisel poolel tunnistati ta I grupi invaliidiks.
Aastal 1938 arreteeris NKVD Abalakovi ja mitu tema ekspeditsioonide liiget, süüdistades neid luuramises Saksamaa kasuks, läänelike mägironimistehnikate propageerimises ja kodumaiste alpinistide saavutuste vähendamises. Mitmed tema kaaslased hukati, tal endal löödi ülekuulamiste ajal välja kõik hambad. Abalakov vabanes 1940. aastal.
1941. aastal ilmus tema mägironimisõpik "Основы альпинизма" ('alpinismi alused'), millest anti hiljem välja kaks kordustrükki ja mis on tõlgitud ka muudesse keeltesse.
Edaspidi tegutses ta mägironimistreenerina, pälvides 1961. aastal Nõukogude Liidu teenelise treeneri aunimetuse. Moskva spordiühingu Spartak juures tegutsev alpinistide meeskond, mida Abalakov treenis, võitis 12 korral üleliidulised meistrivõistlused mägironimises. 
1957. aastal autasustati Vitali Abalakovit Lenini ordeniga, 1972. aastal ordeniga Austuse märk ja 1976. aastal aumärgiga "Teenete eest kehakultuuri ja spordi arendamisel". Ta oli ka oma sünnilinna Krasnojarski aukodanik.
Ta on maetud Moskva Kuntsevo kalmistule.
Vitali vend Jevgeni Abalakov oli samuti kuulus alpinist, kes vallutas 1933. aastal Stalini mäetipu. Vendade sünnilinnas Krasnojarskis kannab nende nime üks tänav ja toimuvad regulaarselt nendenimelised mägironimisvõistlused.
2009. aasta Euroopa grand prix

2009. aasta Euroopa Grand Prix oli 2009. aasta Vormel 1 hooaja üheteistkümnes etapp, mis peeti Hispaanias Valencia tänavarajal 23. augustil 2009.
Sõideti 57 ringi, võistluse kogupikkus oli 308,883 km. Ilm oli kuiv ja kuum.
Kvalifikatsioonisõidu võitis Lewis Hamilton ja võistluse Rubens Barrichello.
Võistluse kiireima ringi sõitis Timo Glock (1.38.683).
Renault F1 meeskond asendas Nelson Angelo Piquet alates Euroopa GP-st Romain Grosjeaniga. Eelmisel etapil vigastada saanud Felipe Massat asendas Luca Badoer.
Samantha Carter

Samantha Carter (hüüdnimi "Sam") on väljamõeldud tegelaskuju Kanada-Ameerika SyFy telekanali sõjaväeulmepõhistes telesarjades "Tähevärav SG-1" ja "Tähevärav Atlantis". Mõlemad sarjad näitavad sõjaväelist meeskonda, kes uurib galaktikat tulnukate transpordiseadmete abil. 
Samantha Carterit kehastab inglise-kanada näitleja Amanda Tapping.
Kilplased

"Kilplased" on Friedrich Reinhold Kreutzwaldi jutukogu.
Kreutzwald sai oma teosele ainest saksa kirjandusest. Nimelt olid 19. sajandil Saksamaal levinud kirjatööd, mis pilkasid mingi Saksamaa piirkonna elanikke ning nende võimeid ja kombeid. Kreutzwald võttis Schilda linna kohta käiva paskvilli, jutustas ümber ja pani omalt poolt poole juurde ning andis enda nime all välja. Saksakeelne sõna "das Schild" tähendab kilpi ja sellest tekitas Kreutzwald sõna "kilplased". Raamatu tegelased ja nende elujuhtumid jätsid rahva teadvusesse nii sügava jälje, et "kilplane" hakkaski eestlastele tähendama rumalat, kes enne teeb ja siis mõtleb ning kelle teod lähevad seetõttu tühja. 
Teos ilmus eesti keeles 1857. aastal (esmatrüki täielik pealkiri: "Kilplaste imevärklikud, väga kentsakad, maa-ilmas kuulmata ja tännini weel üleskirjutamata jutud ja teud: Kalkuni keelest Maakeele tõlgitud ja meie külade komblikuks mõnes tükis ümbersolgitud"). 
Eno Raua lastepärane ümberjutustus "Kilplased" on ilmunud 1962 ja 2000.
Koomiksina ilmus teos 1977. aastal. 2003. aastal ilmus kirjastuses Tiritamm Otfried Preussleri "Meil Kilplas". 2004. aastal ilmus kirjastuses Varrak jutukogu "Kilplased".
Edward Smith-Stanley, neljateistkümnes Derby krahv

Edward George Geoffrey Smith-Stanley, neljateistkümnes Derby krahv (29. märts 1799 – 23. oktoober 1869) oli Suurbritannia poliitik; Suurbritannia peaminister (1852, 1858–1859, 1866–1868) ja Konservatiivse Partei juht (1846–1868). Enne 1834. aastat oli ta tuntud kui "Edward Stanley" ja 1834–1851 kui "Lord Stanley".
Tema isa oli Edward Smith-Stanley, kolmeteistkümnes Derby krahv. Ta õppis Etoni kolledžis ja Oxfordi Ülikoolis.
Ta valiti 1820. aastal parlamendi liikmeks viigide esindajana. 1830. aastal, kui viigid pääsesid võimule, oli Stanley krahv Grey valitsuses Iirimaa asjade minister. 1833. aastast oli ta sõja- ja asumaade minister. Tema ministriksoleku ajal keelati orjapidamine Suurbritannias ja suuremas osas asumaadest. 1834. aastal lahkus ta viigide parteist ja astus Konservatiivsesse Parteisse. 1841–1845 oli ta sõjaminister Robert Peeli teises valitsuses.
1852. aasta veebruaris moodustas ta vähemusvalitsuse, mis oli ametis sama aasta detsembrini. Selles valitsuses oli rahandusminister seni vähe tuntud Benjamin Disraeli, tulevane peaminister. Aastatel 1858–1859 juhtis Derby taas vähemusvalitsust. 1866–1868 oli ta kolmandat korda peaminister. Sellel ametiajal võeti vastu 1867. aasta reformiseadus, millega laiendati tunduvalt valimisõiguslike kodanike hulka. 
Tema järgi on nimetatud Falklandi saarte pealinn Stanley.
Vangelis

Evángelos Odysséas Papathanasíou (29. märts 1943 Vólos – 17. mai 2022 Pariis) oli elektroonilise ja progressiivse orkestrimuusika helilooja esinejanimega Vangelis. 
Tema tuntud teoste hulka kuulub filmide "Tulevankrid" ("Chariots of Fire", 1981; võitis Oscari parima algupärase muusika eest), "Blade Runner" (1982) ja "" (1992; nimetati Kuldgloobuse kandidaadiks) muusika. "Tulevankrite" avamuusika lasti 1982. aastal välja singlina ja see jõudis Billboardi edetabeli tippu. Suurbritannias tõusis see 5. kohale ja Jaapanis oli kogu aasta müüduim singel.
Vangelis kirjutas 2000. aasta Sydney olümpiamängude lõputseremoonia muusika ja 2002. aasta jalgpalli maailmameistrivõistluste ametliku laulu. See pani paljusid ja ka Vangelist ennast arvama, et ta võiks midagi kirjutada koduste 2004. aasta Ateena olümpiamängude jaoks, kuid see töö anti Hollandi DJ Tiëstole. Esimest korda olümpiaajaloos valis ja kirjutas kogu olümpiamängude muusika DJ, tehes seda "trance"-stiilis. Vangelis ei kirjutanud oma koduolümpia jaoks midagi.
1987. aastal kaebas Kreeka muusik Stavros Logarides Vangelise kohtusse: filmi "Tulevankrid" avamuusika olevat plagiaat tema teosest. Vangelis seadis kohtusaali süntesaatorid ja mängis kohtule, et demonstreerida oma heliloomingu käiku, koostades kohtus uue helitöö. Kohus otsustas, et sarnasused "Tulevankrite" avamuusika ja Logaridese muusika vahel on väikesed ja muusika on Vangelise loodud algupärand.
2003. aastal ilmus tema teoste kogumik "".
Stryn

Stryn on küla Norras Vestlandi maakonnas, Stryni valla keskus.
Jevgeni Abalakov

Jevgeni Mihhailovitš Abalakov (vene "Евгений Михайлович Абалаков"; 17. veebruar 1907 Krasnojarsk – 24. märts 1948 Moskva) oli Nõukogude Liidu alpinist ja skulptor.
Ta lõpetas 1932. aastal V. I. Surikovi nimelise Moskva Riikliku Akadeemilise Kunstiinstituudi ja kuulus NSV Liidu Kunstnike Liitu. Abalakovi tuntuim teos on mees- ja naisalpinisti kujutav skulptuurigrupp ("Альпипист и альпинистка").
1933. aastal kuulus ta Pamiiri mäestikku uurinud alpinistide ekspeditsiooni koosseisu ja vallutas esimesena sealse kõrgeima, 7495-meetrise mäetipu, mis nimetati tollase Nõukogude Liidu partei- ja valitsusjuhi järgi Stalini mäetipuks. Kokku osales Jevgeni Abalakov enam kui poolesajal ekspeditsioonil, avaldas teadusuurimusi ning kaardistas Pamiiri ja Tian Shani mäestikke.
Teises maailmasõjas osales ta vabatahtlikuna, võttis osa Moskva lahingust ja Kaukaasia kaitselahingutest, aga andis ka tunde sõjaalpinismi koolis.
Jevgeni Abalakov suri segastel asjaoludel 1948. aasta märtsis Moskvas. Ametliku versiooni kohaselt purunes korteris, kus Abalakov viibis, gaasitoru. Ometi surid mürgistusse arvukatest korteris viibinud inimestest vaid Jevgeni Abalakov ja Juri Artsiševski, mis tekitas algusest peale ametliku versiooni suhtes kahtlusi.
Abalakov on maetud Moskva Novodevitšje kalmistule.
Mälestuse jäädvustamine.
Tuntud alpinist oli ka tema vanem vend Vitali Abalakov. Vendade sünnilinnas Krasnojarskis kannab nende nime üks tänav ja korraldatakse regulaarselt nendenimelisi mägironimisvõistlusi.
Pour le Mérite

Pour le Mérite orden oli 1740. aastal Friedrich II asutatud Preisimaa kuningriigi kõrgeim sõjaväeline autasu.
Rahuklass.
Pour le Mérite "rahuklass" (sks. Friedensklasse des Orden "Pour le mérite" või Orden Pour le Mérite für Wissenschaft und Künste) on Friedrich Wilhelm IV poolt 1842. aastal asutatud teadus ja kunsti teenete eest antav aumärk, mida ka tänapäeval Saksamaal välja antakse. Esimeseks "rahuklassi ordu" kantsleriks valiti Alexander von Humboldt. 
Sõjaväelastest on rahuklassi kavalerideks teiste hulgas saanud sõjandusteadlane vabahärra Colmar von der Goltz (1911) ja sõjaliste teenete eest ordeni saanutest feldmarssal Helmuth von Moltke (1874), sõjanduskirjanik Julius von Verdy du Vernois (1891), riigitegelane vürst Otto von Bismarck (1896) ja sõjaajaloolane Hermann von Kuhl. 
Baltimaadest on rahuklassi autasu saanud:
Välismaalastest rahuklassi kavalere:
Voldemar Karl Koht

Voldemar Karl Koht VR II/3 (kuni 1940 Voldemar Karl Koch; 21. veebruar 1893 Vao vald, Virumaa – 2. september 1942 Norilsk) oli Eesti sõjaväelane (kolonel, 1936).
Elulugu.
Sündis 21. veebruaril 1893 Virumaal Vao vallas, tollane perekonnanimi oli Koch. Omandas üldhariduse Tartu Aleksandri Gümnaasiumis, kus lõpetas C-klassi. Õppis ohvitseriks Pihkva ohvitseride koolis just Esimese maailmasõja eel, 1913–1914. Ohvitseriks lipniku auastmesse ülendati . Võitles Esimeses maailmasõjas 95. Krasnojarski jalaväepolgu koosseisus sakslaste vastu, saades haavata ja põrutada.
Eesti Vabadussõja alul teenis 5. jalaväepolgus nooremohvitserina, kus taganemise ajal 1918. aasta detsembris degradeeriti reameheks. Komandeeriti 1. jaanuaril 1919 "iseäralises komandirovkas" 2. Jalaväerügementi. Tõsteti 25. septembril 1919 vahvuse ja eeskujuliku teenistuse eest tagasi kapteniks. Seejärel teenis 4. Jalaväerügemendi pataljoniülemana ja pataljoniülema abina. 
Võttis osa lahingutest Pada mõisast kuni Valklani, Valkla, Kriuši ja Narva all, Luuga jõe ümbruskonnas, samuti Krasnaja Gorka operatsioonist ja Narva kaitselahingutest 1919. aasta lõpul. Autasustati sõja lõppedes Vabadusristi II liigi 3. järguga.
Jätkas rahuajal esialgu jalaväes, olles mitme pataljoni ülem ning 1923–1924 ka 1. jalaväerügemendi ülema kohusetäitja. Ülendati 30. jaanuaril 1924 kolonelleitnandiks ja nimetati 15. märtsil 1924 koosseisu kitsendamise puhul 1. jalaväerügemendi 1. pataljoni ülemaks. Viidi teenistuse huvides 20. oktoobril 1925 üle 5. jalaväerügemendi 5. pataljoni ülemaks.
1.–28 oktoobrini 1928 oli kolonelleitnant Voldemar Koch Jõhvis asunud iseseisva üksusena taastatud 4. üksiku jalaväepataljoni ülem.
Määrati aprillis 1934 2. soomusrongirügemendi ülema kohusetäitjaks. Asus samal aastal õppima Kõrgemas Sõjakoolis juhtimist ja staabiteenindust, sõjakooli lõpetamisel 1936 sai Soomusrongirügemendi ülemaks. Ülendati 24. veebruaril 1936 koloneliks. Elas 1930. aastatel Tallinnas aadressil Tatari 21b–15.
Viidi veebruaris 1940 üle 1. diviisi staabiülemaks, kellena sai teenida Eesti okupeerimiseni. Eestistas oma perekonnanimeks Koht. 
Teenis Punaarmee 22. Eesti Territoriaalse Laskurkorpuse 182. Eesti Laskurdiviisi 140. laskurpolgu ülemana. Voldemar Karl Koht arreteeriti 14. juunil 1941 Värska õppelaagris, veeti Siberisse ja lasti 2. septembril 1942 Norilskis maha.
Aleksei Abrikossov

Aleksei Abrikossov (vene keeles Алексей Алексеевич Абрикосов; 25. juuni 1928 Moskva – 30. märts 2017 Palo Alto) oli vene füüsikateoreetik, kelle peamised saavutused on tahke keha füüsikas. Ta pälvis 2003. aastal Nobeli füüsikaauhinna.
Ta oli vene patoloog-anatoomi Aleksei Abrikossovi (1875–1955) poeg.
1951. aastal kaitses ta Lev Landau juhendatud doktoriväitekirja ja sai doktorikraadi. 1952. aastal avastas ta uut tüüpi ülijuhid, mis säilitavad oma omadused tugevas magnetvoos.
1991. aastast töötas ta Ameerika Ühendriikides Argonne National Laboratorys ning oli 1999. aastast ka Ameerika Ühendriikide kodanik.
Stephen King

Stephen Edwin King (sündinud 21. septembril 1947 Portlandis) on USA ulme- ja õudusulmekirjanik.
Kingi vanemad lahutasid, kui poiss oli kaheaastane, ja pärast seda pole ta oma isa näinud. Kingi ema suri 1973. aastal vähki, poja värskeima teosena jõuti talle enne seda ette lugeda romaan "Carrie" (1973). 
1980. aastatel oli King alkohoolik ja uimastisõltlane (kasutas kokaiini, Xanaxit, marihuaanat, Valiumi).
Paljud Stephen Kingi teosed on ka ekraniseeritud. Tema romaanidel põhinevad näiteks filmid "Roheline miil", "Shawshanki lunastus", "1408", "Carrie" jms.
Bad Azz

Bad Azz (sünninimega Jamarr Stamps; 27. november 1975 Hawaiian Gardens, California – 11. november 2019 Murrieta, California) oli Ameerika Ühendriikide räppar, räpiduo Tha Dogg Pound liige.
Arvutisõltuvus

Arvutisõltuvus on liigne arvutikasutus määral, mis segab tavaelu elamast. 
Esimesena viitas sellise sõltuvuse võimalikkusele briti elektroonilise õppe akadeemik Nicholas J. Rushby oma 1979. aasta raamatus "An Introduction to Educational Computing". Termini võttis kasutusele Margaret A. Shotton 1989. aastal ilmunud raamatus "Computer Addiction".
Arvutisõltuvuseks võib lugeda kontrolli alt väljunud arvutikasutust, mis mõjutab negatiivselt sõltlase suhteid ja elu väljaspool virtuaalreaalsust. Eksperdid vaidlevad selle üle, kas arvutisõltuvuse puhul on tegemist meditsiinilise probleemiga või võiks seda pigem kõrvutada liigse televiisorivaatamise, raamatulugemise ning tööl ületundide tegemisega. Tihti tuuakse selle sõltuvusliigi puhul välja sarnasust hasartmängusõltuvusega, mida peetakse tänapäeval üha üksmeelsemalt ohtlikuks käitumishälbeks. Mõlema sõltuvuse puhul toimuvad suured muutused inimese elus, kõrvale jäävad suhted, huvid ja kohustused.
Kuidas sõltuvust ära tunda?
Iseendal.
Tegu võib olla arvutisõltuvusega, kui võib kinnitada vähemalt viit järgmistest väidetest:
Teistel.
Jälgimise põhjal on sõltuvussümptomid sellised:
Arvutisõltuvuse tekkimine.
Arvutisõltuvust tunnetavad sõltlast ümbritsevad sõbrad, sugulased, õpetajad ja tuttavad, kuid mitte ta ise. See on iseloomulik kõigi sõltuvusliikide puhul. Esimeses staadiumis on see enam-vähem kergekujuline häire. Algab "uue mänguasjaga" tegelemine õppetöö ja koduste tegevuste arvelt. Inimene kaugeneb järk-järgult sugulastest ja sõpradest, esikohal on tegelemine arvuti ja internetiga. Tavaliselt varjab ta, kui palju aega arvuti kasutamisele kulub.
Teises staadiumis kasvavad sümptomid nagu lumepall. Kui inimene arvutist vägisi lahutada, tekib tal tunne, mis sarnaneb narkomaani piinadega, kui sellele ei anta järjekordset doosi. Tähelepanu kaob, töövõime väheneb, tekivad sundmõtted, unetus, kuni selleni, et inimene üldse ei maga. Järsult tugevneb tõmme selliste ergutite poole nagu kohv, sigaretid, alkohoolsed joogid või narkootikumid. Mõnikord satuvad uimastisõltuvusse ka need, kes pole varem kordagi uimasteid proovinud. Psüühikahäiretele lisanduvad peavalud, vererõhu kõikumine, valud silmades ja luudes. Tugevad, tahtejõulised isikud võivad veel proovida oma tähelepanu juhtida millelegi muule, näiteks armuda või leida uus töö.
Kolmas staadium on sotsiaalne desadaptatsioon. Arvutisõltlane, kes enam ei saagi mõnu suhtlemisest interneti kaudu, jätkab siiski pidevalt arvutis viibimist. Depressioon viib tõsiste tülideni tööl ja kodus.
Üks uuemaid arvutisõltuvuse erijuhtumeid on nn staatuseuuenduse ärevushäire (inglise keeles "status update anxiety"). See ilmneb meeleolumuutustes, kui ei ole võimalik võrku ühenduda ja pidevalt Facebooki või Twitteri kaudu oma tegemistest teada anda, ning on põhjustatud vajadusest saada tunnustust ja tunda end mingisse kogukonda kuuluvana.
Kuidas sõltuvusest vabaneda?
Rääkida oma murest sõpradele, perekonnale. Konsulteerida psühholoogiga.
Non Grata

Non Grata on Pärnus 1998 loodud tegevuskunstirühmitus, mis tegutseb rahvusvaheliselt üle maailma. Rühmitusse kuulub ligi 500 liiget, lisaks Eestile kogu Euroopast, Põhja- ja Lõuna-Ameerikast, Aafrikast ja Aasiast.
www.nongrata.ee
Rahvusvaheline Bioloogiaprogramm

Rahvusvaheline Bioloogiaprogramm ("International Biological Program", lühendatult IBP) oli aastail 1964–1974 toiminud koordineeritud ökoloogiliste uuringute kompleks.
Programmi üheks peamiseks ülesandeks oli ära mõõta Maa biosfääri bioloogiline produktiivsus kõigi bioomide kaupa.
Programm kestis kohati ka kauem, ent ta rahvusvaheliseks jätkuks oli programm "Inimene ja biosfäär" ("Man and Biosphere", MAB).
Eestis olid IBP eestvedajate seas Toomas Frey ja Loit Reintam. Moodustati IBP Eesti rahvuslik nõukogu, mis tegutses suuresti sõltumatult vastavast NSVL organist. Eestis anti välja seeria ingliskeelseid IBP uurimusi sisaldavaid kogumikke.
Natalja Korosteljova

Natalja Sergejevna Korosteljova (vene keeles "Наталья Сергеевна Коростелёва"; sündinud 4. oktoobril 1981 Permis) on Venemaa murdmaasuusataja.
Korosteljova on võistelnud rahvusvahelistel võistlustel alates 2002. aastast, kui ta osales 26. oktoobril Düsseldorfis peetud maailma karikasarjas 2 km sprindi vabasõidus ja sai 10. koha. Ta sõitis avavahetust pronksmedali võitnud Venemaa koondises 4x5 km teatesõidus 2003. aasta maailmameistrivõistlustel Val di Fiemmes. Individuaalselt oli ta sprindi vabasõidus üheksas ja 10 km klassikasõidus kümnes. Samal aastal sai ta teise koha Asiagos toimunud MK-etapil paarissprindi vabasõidus koos Aljona Sidkoga. 
2007. aasta MM-ilSapporos oli Korosteljova 10 km vabasõidus kümnes ja 15 km jälitussõidus üheteistkümnes. Sama aasta oktoobris Düsseldorfis peetud MK-sarja esimesel etapil sai ta koos Natalja Matvejevaga paarissprindis teise koha. Detsembris Rõbinskis toimunud MK-etapil oli ta 15 km ühisstardiga vabasõidus teine ning sprindi vabasõidus kolmas. 2008. aasta Tour de Skil sai ta Asiagos toimunud sprindi vabasõidus teise koha. Sama aasta detsembris võitis ta Düsseldorfis koos Natalja Matvejevaga paarissprindi vabasõidu.
2009. aasta MM-il Liberecis sai ta 1,3 km sprindi vabasõidus 11. koha. Detsembris 2009. aasta MK-etapil Düsseldorfis oli Korosteljova sprindi vabasõidus teine.
2010. aasta taliolümpiamängudel Vancouveris võitis ta sprinditeates koos Irina Hazovaga pronksmedali.
Saavutused.
Maailma karikasarjas.
Natalja Korosteljova on osalenud 163 maailma karikasarja etapil () ja jõudnud poodiumile 8 korral, millest 1 korral kõige kõrgemale astmele.
Isiklikku.
Korosteljoval on üks laps.
Vanalinna Hariduskolleegium

Vanalinna Hariduskolleegium (VHK) on 1992. aastal Kersti Nigeseni asutatud munitsipaalne kristliku suunitlusega üldhariduskool Tallinnas. 
Kool üritab integreerida kultuuri ja haridust ning anda üldharidust süvendatud ajalootunnetuse ja süvendatud muusika- ja kunstiharidusega. VHK tugineb kristlikule väärtussüsteemile. VHK töötajad ja õpilased ei tohi seada kristlikke tõdesid ja väärtusi kahtluse alla, neid ignoreerida ega naeruvääristada. 
Peamised struktuuriüksused.
VHK peamised struktuuriüksused on VHK Gümnaasium (Vene tänav 22), VHK Põhikool (Vene tänav 15/Pühavaimu 8), VHK Muusikakool (Uus tänav 32-34), VHK Kunstimaja (Olevimägi 8), Vanalinna Muusikamaja (Uus tänav 16c) ja Aiake. Nendes osakondades põimub regulaarne õpe ateljeede, stuudiote ja ringide tegevusega ning kunstnike ja muusikute individuaalne ja kollektiivne loome.
Peale ülalnimetatud osakondade kindlustab VHK kui terviku tööd rida teenistusi: terviseteenistus, teabeteenistus, raamatukogu, finantsteenistus, majandusteenistus ja toitlustusteenistus. HK koolide ja majade integratsiooni tagavad ka mitmesugused HK allüksusi läbivad programmid: folkloori-, kunsti-, muusika-, ajaloo-, võõrkeelte, liikumise, tasandus- ja kompensatsiooniprogramm. Nende kaudu püütakse kooskõlastada allüksuste õppekavu, õpilaste ja töötajate arusaamu ja teadmisi.
George Hammond

Kindral George Hammond on väljamõeldud tegelaskuju "Tähevärava" sarjades. Teda mängis Don S. Davis, kindral Hammond juhib Tähevärava Juhtimiskeskust esimest seitse hooaega sarjas "Tähevärav SG-1".
Siberi kass

Siberi kassi peetakse sageli Venemaa päritoluga kassitõuks. Kuid uurimused on näidanud, et siberi kass pärineb Pärsia ja Taga-Kaukaasia aladelt. Oletatavasti hakati neid nimetama siberi kassideks sellepärast, et neil on paks, kolmekihiline, vett tõrjuv karvkate, mis võimaldas neil Siberi karmistikus oludes ellu jääda. Venemaa tõukassikasvatajad aretasid välja 1980. aastate lõpus siberi kassi standardi, mille FIFe 1998. aastal heaks kiitis. FIFe klassifikatsiooni järgi kuulub siberi kass II ehk poolpikakarvaliste kategooriasse.. Siberi kasside registreerimine algas 1987. aastal Peterburis. 
Välimus.
Siberi kasse iseloomustab tugev kehaehitus, suur kaal ja paks karv. Siberi kassid sarnanevad välimuselt norra metskassiga ja Maine Cooniga. Tüüpiline isane isend kaalub 6,8- 9,1 kg, emase tüüpiline kaal on 4,5- 6,8 kg. Nad on norra metskassist lühemad ja jässakamad. 
Iseloom.
Iseloomult on Siberi kassid sõbralikud, ustavad ja intelligentsed. Oma inimesesõbralikkuselt on neid võrreldud koertega. Siberi kasse võib sageli näha uksel oma omanikku ootamas ja talle rõõmuga vastu jooksmas. 
Hüpoallergilisus.
Siberi kasse peetakse hüpoallergilisteks ehk allergiat mittetekitavateks, kuigi sellele ei ole kindlat teaduslikku tõestust. Emased siberi kassid toodavad vähem Fel d 1-te, mis on peamine allergeen kasside puhul. Vaatamata sellele arvavad mitmed eksperdid, et Fel d 1 tase on ka neil kassidel liiga kõrge, et allergiat üldse mitte tekitada.
Harilik käätsusikk

Harilik käätsusikk ("Acanthocinus aedilis") on siklaste sugukonda kuuluv mardikas.
Ta elab Euroopas kuni Vahemereni. Ta on Eestis tavaline. Elab surnud või surevate mändide peal.
Kehapikkus on 12–20 mm. Kitiinkest on pruunikas. Ta on tuntud ebatavaliselt pikkade tundlate poolest. Isase tundlad on emase omast umbes 2 korda pikemad ja oma kehapikkusest umbes 5 korda pikemad. Kattetiivad on määrdunudhallid korrapäratu mustriga, eesselg 4 pruuni tähniga. Enamiku isendite rindmikul on näha väikesed kollased täpid.
Tema vastseid on leitud rohkem kui 25 liiki puu koore alt, nende seas on nii okas- kui lehtpuid. Emane muneb paaritumise järel 30–50 muna ja paigutab need surnud või surevale puule. Tõugud kasvavad kuni 35 mm pikaks, valmikust pikemaks, ja uuristavad puidu sisse käike.
Sügisel poevad valmikud kooreprao vahele ja on seal ületalve.
Cornelius Possiet de Roussier

Cornelius Possiet de Roussier (16. mai 1711 Azov (t.a. 3. juuli 1705 Inglismaa ) – 21. september 1777 Pärnu) oli prantsuse päritolu Vene keisririigi kindralmajor ja Pärnu komandant. 
Perekond.
Tema vanemad olid Peeter I teenistuses olnud ja 1720. aastatel Astrahani admiraliteedi ülem olnud protestantlik hugenott Pierre Vincent Possiet de Roussier (1677–1756 Moskva; Пьер (Петр) Посьет де Росье ) ja Olympe Chiron. Tema vanaisa Pierre Vincent Bartholomé Possiet de Roussier elas 1685. aastal Vivaraisis, tänapäeva Ardèche'i departemangus Rhône ääres Lõuna-Prantsusmaal.
Ta oli kolm korda abielus: kõigepealt Anna Schweikarti, seejärel Leonora Schmidti ja 1742. aastast Dorothea Elisabeth Andersoniga (u 1712–1761 Pärnu), kes oli Rootsi suurtükiväekapteni tütar ja Johann von Deldeni lesk. Abieludest sündisid:
Possiet de Roussier

Possiet de Roussier, ka Possiet (vene keeles "Посьет де Росье") oli Prantsusmaalt pärit suguvõsa.
Lauri Laats

Lauri Laats (sündinud 22. aprillil 1981 Tallinnas) on Eesti poliitik ja ettevõtja, XV Riigikogu liige.
Lapsepõlv ja haridus.
Laatsi lapsepõlv möödus Abhaasias Salme külas, kus ta elas kuni 12. eluaastani. Abhaasia sõja alguses ei plaanitud sealt lahkuda, kuid sõjategevuse jätkumisel evakueerus pere sõjapõgenikena Tallinna. 
Lauri Laats on lõpetanud Tallinna Saksa Gümnaasiumi. 2003. aastal lõpetas Laats Tallinna Tehnikaülikooli ehitusteaduskonna kinnisvara haldamise erialal.
Poliitiline tegevus.
Ta kuulus 2005. aastast kuni maini 2015 Sotsiaaldemokraatlikku Erakonda. Laats kuulus SDE volikokku, oli erakonna Tallinna piirkonna juhatuse liige ja Mustamäe osakonna esimees. Detsembris 2009 sai ta Mustamäe linnaosa vanemaks. Pärast sotsiaaldemokraatide lahkumist linna võimukoalitsioonist esitas ta 31. detsembril 2010 lahkumisavalduse.
2011. aastast oli Lauri Laats Tallinna linnavolikogu liige, kus ta kuulus Sotsiaaldemokraatiliku Erakonna fraktsiooni. Laats võttis linnavolinikuna osa sotsiaal- ja tervishoiukomisjoni ning revisjonikomisjoni tööst.
2013. aasta kohalike omavalitsuse valimistel valisid Mustamäe elanikud Lauri Laatsi taas Tallinna linnavolikokku ning lisaks valisid sotsiaaldemokraatidest linnavolinikud Laatsi linnavolikogu SDE fraktsiooni esimeheks. 
Mais 2015 teatas Keskerakond, et Lauri Laats on astunud nende erakonda. 14. mail 2015 sai Laats Tallinna Linnavolikogu Keskerakonna fraktsiooni liikmeks. 
28. mail 2015 valiti Lauri Laats Tallinna Linnavolikogu aseesimeheks, sel ametikohal töötas ta kuni 2017. aasta kohalike valimisteni. 2017. aasta valimistel kogus Laats Mustamäe valimisringkonnas 1044 valija toetuse ning asus tööle Mustamäe linnaosa vanemana. 
2019. aasta Riigikogu valimistel kogus Laats Mustamäe-Nõmme valimisringkonnas 3251 valija toetuse ning osutus Riigikogusse valituks, kuid teatas, et loobub mandaadist ning jätkab tööd linnaosa vanemana. 
2021. aasta kohalikel valimistel sai Laats Mustamäe valimisringkonnas 8457 häält, mis oli paremuselt teine tulemus Tallinnas ja kogu Eestis. Ka pärast neid valimisi jätkas Laats tööd Mustamäe linnaosa vanemana.
Keskerakonna juhatuse liikmeks on Laats valitud 2020. ja 2022. aastal.
Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 3 (Tallinna Mustamäe ja Nõmme linnaosad) 5982 häält ning osutus valituks.
Ta kandideeris 2025. aasta kohaliku omavalitsuste volikogude valimistel Mustamäe linnaosas, sai 9803 häält ning osutus valituks.
Aastatel 2014–2015 oli Lauri Laats AS Teede Tehnokeskuse nõukogu liige. 8. juulil 2022 valiti Lauri Laats AS-i Tallinna Linnatransport nõukogu esimeheks.
Isiklikku.
Aastatel 1994–2000 tegeles Laats vabamaadlusega ja ta võitis mitu korda U18 vanuseklassis Eesti esivõistlustel esikoha. 1999. aastal saavutas ta Euroopa esivõistlustel U20 vanuseklassis 10. koha. 
Laats on tegelenud ka lohesurfiga ning aastail 2008–2009 oli ta Eesti Lohesurfiliidu juhatuse liige. 
Ta on abielus ning tal on kolm last.
Buratino (film)

"Buratino" on 2009. aasta Eesti ja Venemaa koostöös valminud komöödiafilm, mille on lavastanud Rasmus Merivoo. 
Film põhineb Aleksei Tolstoi lasteraamatul "Kuldvõtmeke ehk Buratino seiklused".
Filmi võtted kestsid 1. juulist 19. augustini 2008 Venemaal Peterburis ja Kroonlinnas.
"Buratino" sünd oli raske. Algselt pidi "Buratinost" tulema Wimbergi stsenaariumiga René Vilbre lavastatud film, kuid see ei saanud rahastust. Seejärel anti stsenaarium üle Merivoole, kes kirjutas selle ümber. Enne "Buratino" võtete algust ei sobinud aga Merivoo stsenaarium venelastele ning suur osa algselt plaanitud võttekohti ja mängima pidanud näitlejaid langes ära. Enne filmimise algust suutis Merivoo siiski mõned muutused läbi suruda. Survet lisas veel see, et paar nädalat enne filmimise algust vahetati välja operaator, kunstnik ja kostüümikunstnik.
Buratino

Buratino on tegelane, kes pärineb Aleksei Tolstoi lasteraamatust "Kuldvõtmeke ehk Buratino seiklused". 
Tolstoi sõnul olevat ta lapsepõlves "Pinocchiot" lugenud, kuid pärast raamatu kaotamist hakkas ta seda palju aastaid hiljem uuesti meenutama, püüdes selle ainetel oma lastele välja mõelda unejutte. Lood osutusid nii köitvaks ja meeldisid kirjaniku lastele, et ta otsustas need üles kirjutada ja avaldada. Teadlased aga ei kipu seda seletust usutavaks pidama, sest esimene "Pinocchio" venekeelne tõlge ilmus alles Tolstoi 20. eluaastate keskel. Miron Petrovski väidab oma selleteemalises artiklis, et raamat põhines 1924. aasta tõlkel, mille tegi Nina Petrovskaja (1879–1928) ja toimetas Tolstoi, kes oli juba eemaldanud paljud "Kuldvõtmekeses" puuduvad elemendid.
Voldemar Trumm

Voldemar Trumm (sündinud 3. mail 1946 Tõrvas) on Eesti ettevõtja ja poliitik.
Ta on Eestimaa Rahvaliidu liige, enne seda kuulus Eestimaa Ühendatud Rahvaparteisse.
Ta on lõpetanud Tallinna Polütehnilise Instituudi 1974. aastal mehaanikainsenerina.
Voldemar Trumm on töötanud Mustamäe linnaosa vanemana, Kohtla-Järve abilinnapeana ja Kiviõli linnapeana.
Vladimir Ivanov (poliitik)

Vladimir Ivanov (sündinud 9. juulil 1944 Soomes Tamperes) on Eesti poliitik. 
Ta on lõpetanud Tallinna Polütehnilise Instituudi 1982. aastal elektriinsenerina.
Vladimir Ivanov on töötanud Mustamäe ja Lasnamäe linnaosa vanemana. Olnud Kesklinna ja Lasnamäe Linnaosa Haldusnõukogu ning Tallinna Linnavolikogu liige.
Ivanov kuulus Eestimaa Ühendatud Rahvaparteisse, liitudes 1994 selle eelkäijaga ja astudes parteist välja 2011, kui ühinemiste käigus oli sellest saanud Eestimaa Ühendatud Vasakpartei.
Isiklikku.
Tema poeg on poliitilise liikumise Koos/Вместе aktivist Oleg Ivanov.
Ain Lillepalu

Ain Lillepalu (sündinud 18. oktoobril 1957) on Tallinna linnaametnik. Ta oli 1993. aastal esimene Mustamäe linnaosa vanem.
Ta on lõpetanud Tallinna Polütehnilise Instituudi. 
Aastatel 1986–1993 töötas ta Tallinna Mustamäe EEV peainsenerina ja juhatajana, Seejärel oli ta Mustamäe linnaosa vanem ja vanema asetäitja ning Keskkonnaministeeriumi jäätmeosakonna juhataja.
Jevgeni Tomberg

Jevgeni Tomberg (ka Thomberg; 14. juuni 1948 Kirovi oblast, Vene NFSV – 30. aprill 2021) oli Eesti poliitik. 
1958. aastal kolis ta koos perega Venemaalt Eestisse.
Ta lõpetas 1966. aastal Pärnu 3. Keskkooli ja 1972. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi elektriinsenerina.
Aastatel 1993–1999 oli ta Mustamäe linnaosa vanem, 1999–2003 IX Riigikogu liige. Kandideeris Eesti presidendiks 2001. aastal.
Ta kuulus mitmesse vene erakonda Eestis, sh Konstitutsioonierakonda. Ta on öelnud, et alates 2003. aastast ta poliitikaga ei tegele.
Tomberg oli üks Lasnamäe õigeusu kiriku rajamise eestvedajaid.
Isiklikku.
Tema isa Aksel Thomberg ja vanaisa Reinhold-Heinrich Thomberg sündisid Eestis. Vanaisa oli suurtalunik, Rumba karjamõisa ja veski omanik, küüditatud koos terve perega 14. juunil 1941. aastal Venemaale.
Tema ema ja ka ta abikaasa Irina on pärit Moskvast.
Tomberg suri koroonaviirushaiguse tüsistustesse.
Maestro (film)

"Maestro" on 2009. aasta Eesti dokumentaalne portreefilm fotograaf Kalju Suurest. Filmi on lavastanud Manfred Vainokivi.
Tautomeerid

Tautomeerid on isomeersed orgaanilised ühendid, mis lähevad kergesti üksteiseks üle tasakaalulise aatomi või rühma migreerumise tõttu. Seda protsessi nimetatakse tautomerisatsiooniks. Sagedaim tautomeeria liik on prototroopia; seda põhjustab ühe prootoni asukoha muutumine molekulis. Tautomeeria on kahe isomeeri teineteiseks üleminek aatomi või rühma migreerumise tõttu, see on struktuuriisomeeria erijuhtum.
Lahustes, milles tautomeeria reeglina avaldub, saavutab tautomeeride suhe tasakaalulise väärtuse. Viimane sõltub sellistest teguritest nagu temperatuur, solvent ja pH. Tavaliselt ei ole tautomeerid üksteisest eraldatavad ning seetõttu ei ole mõistlik vastandada üksikute tautomeeride omadusi. Kõige enam on tuntud keto-enooltautomeeria, mille puhul on tautomeerseteks vormideks küllastamata alkohol (enool) ja ketoon. Glükoosi lahus sisaldab alati viit tautomeeri.
Tautomeerid etendavad olulist rolli paljudes orgaanilise sünteesi ja bioprotsessides.
Maestro

Maestro (itaalia keeles 'meister' või 'õpetaja') on austatud muusiku või ka muu kunstniku austav nimetus.
Kõige sagedamini kasutatakse seda aunimetust dirigentide kohta, harvem heliloojate või teiste kohta.
Voldemar Kurs

Voldemar Kurs VR II/3 (13. juuli 1898 Assikvere küla, Pala vald, Tartumaa – 28. veebruar 1988) oli Vabadussõja veteran (reamees).
Ta osales Esimeses maailmasõjas ja Vabadussõjas Kuperjanovi pataljoni koosseisus, demobiliseeriti 23. detsembril 1920. Töötas Tartu, Kärkna, Nõo ja Tallinn-Väikese raudteejaamas rööpaseadjana. 
Alates 1944. aastast töötas Türi raudteejaamas ja Türi leivakombinaadis.
1937. aastal abiellus Voldemar Kurs Julia-Emiilia Poomiga, poeg Vello sündis 1940. aastal.
Ta on maetud Türi Kõrgessaare kalmistule.
Hank Landry

Henry "Hank" Landry on ulmeseriaali "Tähevärav SG-1" tegelane, USA õhujõudude kindralmajor ja Tähevärava Juhtimiskeskuse ülem alates üheksandast hooajast.
Teda mängib Beau Bridges oma tavapärases rollis sarja "SG-1" hooajal 9-10 ja mõlemas DVD-filmis, samuti sarja "Tähevärav Atlantis" osades "The Intruder", "Critical Mass", "No Man's Land" ning kaheosalises episoodis "The Return" seriaali teisel ja kolmandal hooajal.
Abiks otsustajale

"Abiks otsustajale" on kutseõppevõimalusi tutvustav regulaarselt ilmuv teatmik, mida on välja andnud Sihtasutus Innove. 
Teatmik annab ülevaate Eesti kutsekoolidest ning tutvustab nendes õpetatavaid ameteid. 
Ilmunud on kolm teatmikku:
Kamikaze Kaito Jeanne

Kamikaze Kaito Jeanne ("神風怪盗ジャンヌ Kamikaze Kaitō Jannu, eesti keeles Jumalatuule Varas Jeanne",) on shōjo manga- ja animesari, mille on kirjutanud ja illustreeritud Arina Tanemura.
Lugu räägib keskkoolitüdrukust Maron Kusakabest, kes on taassündinud Jeanne d'Arc ja ta muutub maagiliseks tüdrukuks, kes peab hävitama deemoneid, mis on peidus kaunites kunstiteostes.
Sündmustik.
16-aastast keskkooliõpilasest iluvõimlejat Maron Kusakabet külastab ingel Fin Fish, kes annab talle ülesande. Jumala võim on igal pool Maailmas ja kui Ta ei kogu piisavalt jõudu, Ta sureb. Et Jumalat blokeerida, on Kurjus saatnud agente, et koguda Jumala võimu, mis on inimeste südamete malenuppudes. Fini abiga, Maron muutub taassündinud Jeanne d'Arc-iks, et jahtida deemoneid. Kui Maron võidab deemonit, kunstiteos kaob ja inimeste arvates on ta selle ära röövinud, nagu "kaito" ("varas"). Maroni parim sõber on Miyako, kes on politseiniku tütar ja kes jahib Jeannet.
Vala Mal Doran

Vala Mal Doran on väljamõeldud tegelaskuju Kanada-Ameerika telekanali SyFy ulmesarjas "Tähevärav SG-1". 
Sari näitab sõjaväelist meeskonda, kes uurib galaktikat tulnukate transpordiseadmete abil. Teda kehastab endine "Farscape'i" sarja näitleja Claudia Black. Vala loodi Damian Kindleri ja Robert C. Cooperi poolt episoodilise tegelasena 8. hooaja osas "Prometheus Unbound" (2004).
Buratino seiklused

"Buratino seiklused" on 1975. aastal NSV Liidus toodetud muusikaline mängufilm lastele. 
Film on valminud Valgevene stuudios Belarusfilm vene kirjaniku Aleksei Tolstoi raamatu "Kuldvõtmeke ehk Buratino seiklused" ainetel. Seda peetakse kultusfilmiks. 
Filmi lavastas režissöör Leonid Netšajev ja muusika kirjutas helilooja Aleksei Rõbnikov. Filmi pikkus on 132 minutit. 
Televisiooni esilinastus toimus 1. ja 2. jaanuaril 1976 NSV Liidu Kesktelevisiooni esimeses programmis. Film restaureeriti Belarusfilmi poolt aastal 2022 4K kvaliteediga.
Rajajaefekt

Rajajaefekt ehk asutajaefekt (inglise "founder effect") on evolutsiooniteooria ja populatsiooniteooria mõiste, mis kirjeldab tagajärgi, mis tulenevad väga väikese arvu isendite poolt rajatud populatsiooni puhul. 
Asutajaefekti korral on suur tõenäosus, et uue populatsiooni geenifond on emapopulatsiooni omast märkimisväärselt erinev, samuti on geneetiline varieeruvus uuel populatsioonil väike. 
Ernst Mayri järgi on rajajaefekt sageli (kui mitte peamiselt) uute liikide tekkimise põhjuseks.
Cameron Mitchell

Cameron Mitchell on väljamõeldud tegelaskuju Kanada-Ameerika telekanali SyFy ulmesarjas "Tähevärav SG-1", keda kehastab näitleja Ben Browder.
Sari näitab sõjaväelist meeskonda, kes uurib galaktikat tulnukate transpordiseadmete abil. Cameron Mitchell on alates üheksanda hooaja avaosast ka sarja "Avalon" peategelane, kel on USA Õhujõudude kolonelleitnandi auaste.
Jonas Quinn

Jonas Quinn on väljamõeldud tegelaskuju Kanada-Ameerika SyFy telekanali sõjaväeulmepõhises telesarjas "Tähevärav SG-1". Sari näitab sõjaväelist meeskonda, kes uurib galaktikat tulnukate transpordiseadmete abil. 
Jonas Quinni kehastab Corin Nemec. Jonas tuleb esimest korda mängu viienda hooaja osas "Meridian". Jonas asendab Daniel Jacksonit SG-1 meeskonnas kuuendal hooajal ning seitsmenda hooaja alguses, viimast korda esineb osas "Fallout".
Teal'c

Teal'c [ˈtiːəlk] on tegelaskuju Kanada-Ameerika telekanali SyFy sõjaväelises ulmesarjas "Tähevärav SG-1". Teal'c on Jaffa sõdalane planeedilt Chulak ja tegelast kehastab Christopher Judge.
Nagu teisedki Jaffad, näeb Teal'c välja inimesena, kuid tema kõhus on inkubaatorina toimiv kukkur, kus kasvab Goa'uldi vastne. Vastne (sümbiont) annab peremeesorganismile jõudu, tervist, imelise paranemisvõime ja pika eluea. Teal'c on umbes 100-aastane ja sarja lõpuks on tema vanusele lisandunud veel 50 aastat. Teal'ci silmatorkavaim tunnus on kuldne tätoveering tema otsaesisel, mis tähistab seda, et kord teenis ta süsteemiisand Apophise esimese peaministrina, Jaffade kõrgeimal ametikohal.
Don S. Davis

Don Sinclair Davis (4. august 1942 Aurora, Missouri – 29. juuni 2008) oli Ameerika Ühendriikide näitleja, näitekunstiprofessor, maalikunstnik ja endine Ameerika Ühendriikide maaväe kapten.
Karjäär.
Ta oli paljudele televaatajatele eelkõige tuntud George Hammondi kehastajana ulmesarjas "Tähevärav SG-1" (1997–2007) ja enne seda major Garland Briggsina telesarjas "Twin Peaks" (1990–1991).
Telesarjas "MacGyver" oli ta Dana Elcari dublant ja sarja kahes osas olid tal ka erinevad pisirollid. Kolmanda hooaja jagudes "Plahvatus" ja "Hädaohus" mängis ta vastavalt seguautojuhti ja salakütt Wyatt Porterit.
Ta on ka mänginud Dana Scully isa sarjas "Salatoimikud". Kanada publikule võib Davis olla tuttav tuntud "Heritage Minutes'i" lühifilmidest, kus ta kehastas ülbet Ameerika kullaotsijat, kes sihtis relvaga ratsapolitseinik Sam Steele'i. Ta on veel mänginud Racine Bellesi mänedžeri filmis "Oma liigas".
William Boyce

William Boyce (11. september 1711 London – 7. veebruar 1779 London) oli inglise organist ja helilooja.
Teda on nimetatud Inglismaa 18. sajandi üheks tähtsamaks heliloojaks . 
Elu.
Lapsena laulis William Saint Pauli katedraali kooris. Kui tal oli häälemurre, hakkas ta õppima orelit Maurice Greeni juures. Juba 1734 sai William Boyce oma esimese töökoha organistina Oxfordi kabelis, mis asub Londonis Oxfordi tänaval. 1736 sai ta organistiks Püha Miikaeli kirikus. Samast aastast tegutses ta heliloojana Kuninglikus Kabelis ning täitis järgnevatel aastatel muidki muusikaga seotud ametikohti. 1755 sai ta kuninglikuks muusikameistriks, 1758 Kuningliku Kabeli organistiks.
1768 halvenes Boyce'i kuulmine ja ta tõmbus muusikast eemale, kuid kuninglikuks muusikameistriks jäi ta surmani, sest see oli auamet, millel polnud kindlaid tööülesandeid. Ta suri 1779 ja on maetud Saint Pauli katedraali. Tema matustel esitasid Westminster Abbey ja Kuningliku Kabeli muusikud tema loomingut.
Looming.
William Boyce tegi palju tööd kirikumuusika valdkonnas. Anglikaani kirikus kasutatakse tema teoseid tänapäevani. Ta kirjutas laule, uvertüüre, sonaate ja sümfooniaid. Loomingu moodustavad
Suurema osa William Boyce'i teoseid kogus kokku Philip Hayes. William Boyce'i lesk andis need välja 1780. aastatel.
Nunavik

Nunavik on Kanada eskimote asuala riigi põhjaosas Québeci provintsis. Ala lõunapiir kulgeb mööda 55 põhjalaiuskraadi. Nunavik on osa Nord-du-Québeci piirkonnast.
Alal elab üle 12 000 inimese, neist 90% on inuitid. Nunavikis on 14 inuiti küla ja kriide küla Whapmagoostui.
"Nunavik" tähendab inuktituti keeles 'elukoht'.
Voluntary

Voluntary on muusikapala, mida mängitakse orelil anglikaani kiriku jumalateenistuse alguses ja lõpus. Sellise pealkirja andsid hilisrenessansi ja barokiajastu heliloojad paladele, mis olid vabavormilised ja mõeldud kõlama improvisatsioonilistena. Voluntary'sid on kirjutanud näiteks Orlando Gibbons, John Blow, Maurice Greene, William Boyce, John Stanley, Sigismund von Neukomm. Mõnikord andsid heliloojad sarnastele paladele pealkirjaks ka "Fancy" (itaalia "Fantasia" järgi) või isegi Fuuga. Need "fuugad" algasid küll üksteise imitatsiooniga erinevate häälte poolt, kuid järgnev oli vabamas vormis.
Irvinglased

Irvinglased on usuliikumine. 
Eestis nimetati neid 19. sajandil Läänemaale jõudes ka Irve-Jaani koguduseks. Liikumise ametlik nimetus oli Eestis Apostlik-Katoliku Kogudus, kuni 1936 aastani, mil Eesti Vabariigi siseministeeriumi usulahu põhikirja enam ei kinnitanud. Nimetus tuleneb Suurbritanniast, ühe oma suurema ideoloogi Edward Irvingu (1792–1834) järgi. Eestisse jõudis liikumine 1880. aastate algul. Suuremad kogudused on olnud Tallinnas ja Nihkas Läänemaal.
Irvinglaste ühe haru moodustab tänagi Eestis tegutsev uusapostlik kirik.
Magusad huuled

"Magusad huuled" on Tiiu 1995. aasta album.
Silindervõlv

Silindervõlv ehk aamvõlv on lihtne, ligikaudu poolringjoonekujulise läbilõikega piklik võlv, mille pikkus on enamasti läbimõõdust suurem.
Eduard Aartee

Eduard Aartee (kuni 21. märtsini 1938 Eduard Aron; 30. mai 1910 Narva – 11. juuni 1963 Tallinn) oli eesti päritolu Nõukogude Liidu partisanijuht Teise maailmasõja ajal Saksa okupatsiooni all olnud Leningradi oblastis.
Eduard Aartee teenis 1931. aastast Eesti merejõududes, 1934. aastast koolitati allveelaevadel teenimiseks miini-torpeedoala spetsialistina, alates 1935. aastast allohvitserina miiniveeskajal Ristna, aastast 1937 allveelaeval Lembit.
1940. aastal arvati allveelaev Lembit Punalipulise Balti Laevastiku koosseisu, Aartee jäeti 1941. aastani teenima NSV Liidu mereväe Balti laevastikku. Teise maailmasõja alguses jõudis allveelaeval Kroonlinna, sealt edasi tööpataljoni, kust komandeeriti Stalingradi, kus ta oli Volga laevastiku koolis miinilektoriks. Eesti Rahvusliku Korpuse moodustamisel jätkas teenistust 1942. aasta maist Eesti diviisis ja osales Velikije Luki all 45 mm suurtükipatarei ülemana. Velikije Luki lahingutes ülesnäidatud vahvuse eest sai Aartee Isamaasõja II järgu ordeni. Lahingus Doroštšanko all sai haavata ning pärast paranemist jätkas teenistust NSV Liidu NKVD-le alluvas Eesti Partisaniliikumise Staabi partisanisalgas. Ta astus 1943. aastal NLKP-sse. 
Tema juhitud NSV Liidu NKVD partisanisalk osales aastatel 1943–1944 Saksa vägede poolt okupeeritud Pihkva–Oudova raudtee lõhkumisel, Pihkva–Luga raudtee purustamises ning 1943. aasta septembris lahingus Pihkva oblastis Pljussas, Pljussa raudteejaama lähedal. Pljussa võitude eest autasustati Aarteed Lenini ordeniga.
Paul Aarmann

Paul Aarmann (7. august 1922 Antsla – 23. märts 1987 Tartu) oli eesti arhitekt. 
Aarmann õppis Tallinna Polütehnilises Instituudis 1943–1950 ja lõpetas selle arhitektina.
Jüri Ojamaa

Jüri Ojamaa (16. juuni 1932 – 27. september 2017) oli eesti tõlkija ja toimetaja. Ojamaa on kasutanud pseudonüümi Jüri Aam.
Ojamaa lõpetas Tallinna 2. Keskkooli 1952. aastal ja õppis Moskva Riikliku Ülikooli ajakirjandusteaduskonna toimetamis- ja kirjastamisosakonnas. Ta töötas aastatel 1957–1973 kirjastuses Eesti Raamat poliitilise kirjanduse toimetuse toimetajana, tõlkekirjanduse toimetuse juhatajana ja peatoimetaja asetäitjana. Aastail 1973–1983 oli Ojamaa Loomingu Raamatukogu toimetaja (toimetuse juht), seejärel kutseline tõlkija ning aastail 1986–1993 ajakirjade Vikerkaar ja Raduga vastutav sekretär.
Eesti Kirjanike Liidu liige aastast 1984. NLKP liige aastail 1965–1990.
Tõlkija.
Jüri Ojamaa on vahendanud peamiselt vene kirjandust, teiste seas Boriss Pasternaki, Juri Trifonovi, Mihhail Bulgakovi, Sergei Dovlatovi ja Ljudmila Ulitskaja loomingut. Varjunime Jüri Aam all on ta tõlkinud Andrei Bitovi raamatu "Lahkuv Monahhov" (Loomingu Raamatukogu, 1978).
Isiklikku.
Jüri Ojamaa abikaasa oli Maarja Ojamaa, kes on töötanud kirjastuses Eesti Raamat toimetajana. Luuletaja Liisi Ojamaa oli nende tütar.
Gröönimaa saar

Gröönimaa on suur polaarsaar Põhja-Ameerika mandrist kirdes Põhja-Jäämere ja Atlandi ookeani vahel. 
Gröönimaa on maailma suurim saar, pindalalt on ta ligikaudu 50 korda suurem kui Eesti. Saare ulatus põhjast lõunasse on 2670 km. Põhjapoolseim punkt on maailma põhjapoolseim maismaapunkt Morris Jesupi neem 730 km kaugusel põhjapoolusest. Lõunapoolseim punkt on Nunap Isua neem (varasema nimega Farveli neem), mis paikneb ligikaudu Tallinna laiuskraadil. 
Saar moodustab põhiosa Gröönimaa omavalitsuslikust alast.
Ernst Limberg

Ernst-Carl-Johannes Limberg VR I/3 (23. veebruar 1871 Rakvere – 27. juuli 1938 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (kolonel, 1917).
Ernst Limberg sündis Rakveres (teistel andmetel Virumaal Kohala vallas) ja õppis Tallinna Aleksandri Gümnaasiumis. 1892. aastal lõpetas ta Peterburis Vladimiri jalaväe junkrukooli.
Enne Esimest maailmasõda teenis kapten Ernst Limberg Tallinnas 23. jalaväediviisi 89. Valgemere jalaväepolgu 13. roodu komandörina, mille koosseisus võttis osa ka Esimesest maailmasõjast. Sai lahingutes korra raskelt haavata ja kaks korda põrutada. Alampolkovnik Ernst Limbergi autasustati Georgi mõõgaga 10. detsembril 1915 selle eest, et tema pataljon vallutas 16. mail 1915 Karpaatides täägirünnakuga kõrgendiku nr 822, võttes selle juures vangi sadakond austerlast. Polkovnikuks ülendati ta 21. jaanuaril 1917, vanusega 16. jaanuarist 1916. Auaste nimetati ümber koloneli auastmeks 24. novembril 1922, auastme vanuseks loetud 13. jaanuar 1913.
1917. aasta detsembris tuli Limberg Eestisse, kus töötas 4. Eesti jalaväepolgu majandusülemana kuni Eesti rahvuslike väeosade laialisaatmiseni Saksa okupatsioonivõimude poolt 1918. aastal.
Teenistus Eesti sõjaväelasena.
Vabadussõja alguses moodustati lõunarinde üksustest 8. detsembril 1918 esialgu 1. Eesti brigaad polkovnik Ernst Limbergi juhtimisel. 24. detsembril 1918 reorganiseeriti 1. brigaad 2. diviisiks, 2. diviisile allusid 2., 3. ja 6. jalaväepolk ning Kaitseliidu osad. Eesti sõjavägede ülemjuhataja korralduse alusel kuulus 2. diviisi tegevus- ja kaitsepiirkonda Tartu, Võru, Petseri maakond. Diviisi tegevuspiirkond oli kogu lõunarinne. 24. detsembril 1918 määrati 2. diviisi ülemaks polkovnik Viktor Puskar.
Eesti Vabadussõjas teenis Limberg 4.–23. detsembrini 1918 Lõuna väerinde (Kagu- ja Lõuna-Eesti) juhatajana, alates 23. detsembrist 1918 2. diviisi ülemana ning ka 3. jalaväepolgu ülemana. 
Limbergi 2. diviisi ülemaks oleku esimesel päeval 23. detsembril 1918 moodustati tema käsul ja ülemleitnant Julius Kuperjanovi algatusel partisanide salk, mis peatselt muutus iseseisvaks pataljoniks. Pataljonist kujunes üks Vabadussõja vapramaid väeosasid. Pärast Kuperjanovi hukkumist nimetas vägede ülemjuhataja kindral Laidoner pataljoni tema langenud juhi mälestuseks "Ülemleitnant Kuperjanovi partisanide pataljoniks". Novembris 1919 formeeriti pataljon ümber samanimeliseks polguks.
1. jaanuarist kuni 8. aprillini 1919 oli polkovnik Ernst Limberg 1. diviisi reservpataljoni ülem ja 8. aprillist kuni 22. augustini 1919 Tallinna tagavarapataljoni ülem.
Limbergi teeneid Vabadussõjas tunnustati I liigi 3. järgu Vabadusristi, 225 000 marga ja normaaltaluga. Pärast Vabadussõda teenis ta 3. diviisi ülema abina ning ülema kohusetäitjana, oli ajakirja Sõdur vastutav toimetaja ning kindralstaabi VI osakonna ülem. 1. jaanuaril 1927 läks erru.
Ernst Limberg suri 27. juulil 1938 Tallinnas tromboosi tõttu ja maeti Tallinna Kaitseväe kalmistule. Haud on praegu tähiseta.
Ta on õpperaamatu "Mida rahvaväelane oma püssist peab teadma ja kuidas temaga ümber käima" autor.
Aavo Ürgsoo

Aavo Ürgsoo (kuni 1936. aastani Andrei Jurkson; 26. august 1905 Pärnu – 18. mai 1995 Toronto) oli Eesti sõjaväelane (kapten).
1926. aastal lõpetas ta Pärnu Linna Ühisgümnaasiumi, 1928. aastal Eesti Vabariigi Sõjakooli ning 1930 Eesti Vabariigi Sõjaväe Lennukooli, kus omandas sõjaväelenduri kutse. Kapteniks ülendati ta 1937. aastal.
Ta oli Antsla Omakaitses pataljoni ülem ja Eesti Aeroklubis lennuinstruktor.
Pärast Teist maailmasõda oli ta 5 aastat Poolas sõjavang ja sunnitööline söekaevanduses. Hiljem elas Kanadas, kus töötas Toronto ülikoolis katselabori tehnilise assistendina ning oli Toronto Eesti Võitlejate Ühingu liige.
Looming.
Aavo Ürgsoo oli tuntud ka loomeinimesena. 1938. aastal määrati ta väeosa ajalookomitee liikmeks, kus tema ülesandeks oli Eesti lennuväe ajaloo talletamine. Seda tegevust jätkas ta ka hiljem Kanadas ja selle töö eest pälvis Toronto Eesti Võitlejate Ühingu kuldrinnamärgi. Tema kogutud ja korrastatud materjalid on saadaval Toronto Eesti Maja arhiivis.
1958. aastal Torontos kirjutas ta Anti Ainiki pseudonüümi all raamatud „Lend leeki” (I ja II osa), kus kirjeldas Eesti lenduritest II maailmasõja päevil.
Aavo Ürgsoo joonistas ka karikatuure ja šarže, mida avaldati peamiselt ajakirjades Sõdur ja Kaitse Kodu.