tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Sakjapa koolkond

Sakja ("Sa-skya") on Tiibeti budismi koolkond. Sakja koolkonna eestseisjaks ehk pealaamaks on Sakja Trizin (Sakja trooni valitseja), kes alati sünnib Khön suguvõsa meessoost järeltulijate hulgast.
Praegune Ngawang Kunga Tegchen Palbar Samphel Wanggi Gyalpo, kes sündis 1945.a Tsedong-is on (41) XXXXI Sakja Trizin.
Ajalugu.
(‘Phags-pa) (1235–1280) kutsumine Mongooliasse Hubilai-khaani õukonda 1251 a. Keiserliku 
õpetaja tiitli ning täieliku võimu andmine Tiibeti üle 1260 a. 
Tiibeti uus administratiivkord Sakja ("Sa-skya")koolkonna valitsuse all. Patrooni-õpetaja suhte kujunemine Hiina ja Tiibeti vahel.
Sakja koolkonna võimu kahanemine Hubilai-khaani surma järel 1295 a. Vastuolud (‘"bri-gung" ja "karma" "bka’-brgyud") koolkondade vahel.
Sakja koolkonna traditsioon algab 11. sajandil. Khon Konchok Gyalpo (992–1072) rajas Sakja kloostri 1073. aastal, õppis lhotsava Drokmi käe all.
Sakja koolkonna õppeprogramm (mille läbimine ja omandamine võtab aega umbes 15 aastat), koos vastavate india panditite teostega, mis iga teema juures aluseks võetud.
I Praj~naapaaramitaa (ületav mõistmine, budistliku tee alused)
II Vinaya (käitumisjuhised, eetika)
"Pratimok.sasuutra" 
III Maadhyamaka (kesktee filosoofia, dialektika)
IV Abhidharma (metafüüsika, teoreetiline psühholoogia)
V Praamaa.nika (loogika, epistemoloogia, keeleteooria)
VI Kolm tõotust
Gelukpa koolkond

Geluk ehk Gelug (tiibeti keeles "dge lugs – "‘vooruslik komme’) on 15. sajandi algul Tsongkhapa rajatud tiibeti budismi koolkond. Mitteametlikult nimetatakse gelukki mõnikord ka kollamütside koolkonnaks kollaste teravatipuliste peakatete järgi, mida selle vaimulikud kannavad rituaalide ja tseremooniate läbiviimise ajal.
Koolkonna tähtsaim vaimulik on dalai-laama, kes ei ole aga formaalselt koolkonna pea, kelleks on Ganden tripa.
16.–17. sajandil kujunes geluk kõige suuremaks ja tugevamaks koolkonnaks ning V dalai-laama Ngavang Lobsang Gjatso (1617–1682) ajal sai see mongolite sõjalisel toel ka ilmaliku võimu Tiibeti üle.
Järgides Atīša rajatud endise kadami koolkonna põhimõtteid ja Tsongkhapa reforme, lõi geluk tugeva hierarhilise kloostrikorra ning muutis varasemast süsteemsemaks kloostrites antava hariduse. Geluki süsteem näeb ette nii hinajaana, mahajaana kui ka vadžrajaana tekstide ja õpetuste õppimise selles järjekorras ning kindlate akadeemiliste kraadide andmise munkadele vastavalt läbitud haridustee etappidele.
Geluki peakloostrid on juba Tsongkhapa ajal rajatud Ganden (tiibeti keeles "dga’ ldan"), Drepung (tiibeti keeles "’bras spungs") ja Sera (tiibeti keeles "se ra"), mis Tiibetis Hiina kultuurirevolutsiooni ajal 1960. aastatel purustati, kuid tegutsevad praegu uuesti rajatutena Lõuna-Indias ja osaliselt taastatutena ka Tiibetis.
Buki ringkond (Busan)

Buki ringkond ("Buk-gu", hangulis 북구, hanjas 北區) on Busani haldusüksus (ringkond). Jaguneb 14 linnaosaks ("dong").
Samcheok

Samcheok (ka "Samch'ŏk", haldusüksusena 삼척시 "Samcheok-si" 'Samcheoki linn') on linn Lõuna-Korea idarannikul Gangwoni provintsis. 
Linnas oli 2003. aasta andmete järgi 80 000 elanikku.
Panmongolism

Panmongolism on ideoloogia, mille mõte oli vabastada mongoli rahvad teiste riikide ikke alt ja luua uus teokraatlik riik, milles valitsevaks ja ühendavaks ideoloogiaks oleks budism. Ideoloogiliseks platvormiks panmongolismi puhul oli lamaism ehk Tiibeti budism, mis oli levinud mongolite hulgas.
Vene luuletaja Vladimir Solovjov (1853–1900) deklareeris: "Panmongolism – see on barbaarne sõna, kuid selle eest magusa kõlaga."
Panmongolism kui liikumine tekkis 16.–17. sajandil. Eesmärgiks oli niinimetatud Suur-Mongoolia ehk Tšingis-khaani poolt rajatud kunagise impeeriumi taastamine. See on siiani ajaloos olnud suurim rajatud impeerium, mis ulatus Hiinast Poolani.
Alati kerkib küsimus, kuidas praktiliselt kirjaoskamatud nomaadid suutsid kõigest inimpõlvega alistada kolm suurt ja omanäolist tsivilisatsiooni – Hiina, Horezmi ja Vana-Vene – ning hoida hirmu all koguni Lääne-Euroopat.
Orientalistide loend

"See loend loetleb eesti ja välismaa orientaliste."
Lev Gumiljov

Lev Gumiljov (vene keeles Лев Николаевич Гумилёв; 1. oktoober 1912 Peterburi – 15. juuni 1992 Peterburi) oli vene ajaloolane-etnoloog, filosoof, etnogeneesi teooria rajaja, üks maastikuarheoloogia rajajatest, luuletaja, pärsia keelest tõlkija ja orientalist.
Elulugu.
Lev Gumiljov on vene poeedi Nikolai Gumiljovi poeg, tema ema oli vene poetess Anna Ahmatova. Ta sündis Tsarskoje Selos Venemaal 1. oktoobril 1912. aastal. Lapsepõlves elas vanaema juures Slepnjovo mõisas Bežetski maakonnas Tveri kubermangus.
1917–1929 elas ta Bežetskis, kus lõpetas keskkooli. Pärast seda tahtis ta astuda edasi ülikooli, kuid teda ei võetud vastu, kuna tema isa Nikolai Gumiljov oli aadlik, kes tapeti bolševike poolt 1921. aastal.
1930. aastast elas Lev Gumiljov Leningradis. Aastatel 1930–1934 võttis ta töölisena osa ekspeditsioonidest Sajaanidesse, Pamiiri ja Krimmi. Pamiiris õppis ta tadžiki ja kirgiisi keelt. 1934. astus 22-aastane Lev Gumiljov Leningradi ülikooli idateaduskonda.
1935 heideti ta ülikoolist välja ja vahistati, kuid mõne aja pärast võeti tagasi Leningradi ülikooli. 1938. aastal Lev Gumiljov vahistati ja teda karistati viieaastase vabaduskaotusega vangilaagris. 1944. aastal pärast vabanemist astus vabatahtlikult Punaarmeesse, võttis osa Berliini lahingust. 1946. aastal lõpetas ta eksternina Leningradi Ülikooli, kandidaadikraadi kaitses 1948. aastal. 1949. aastal vahistati Lev Gumiljov jälle ja vangilaagrist vabanes ta alles 1956. aastal.
Lev Gumiljov suri 15. juunil 1992. aastal Peterburis.
Etnogeneesi teooria.
Lev Gumiljov kirjeldas ja üldistas etnoste elulugusid ja nendega seotud nähtusi. Etnos oli tema järgi osa biosfäärist, mis võib eksisteerida mitmetes formatsioonides. Sellele on omane ajaloolise ja eluruumilise faktori ühtsus. Eluruum on peamine etnose kujunemise sulatuskatel. Etnogenees kujutab endast etnose neljafaasilist elulugu: teke, tõus, langus ja surm. See lugu on seotud ta maa-ala ja kultuuri ajalooga. Etnose teket liikumapanevat jõudu nimetas ta passionaarsuseks (kirg) ja selle kandjaid passionaarideks. See on impulss, mis seesmiselt käivitab etnogeneesi. Passionaaridele on aktiivsuse kõrval suuremal astmel kui teistele omane oma genofondi juhuslikes suhetes edasiandmine. Etnose ääremaile jäävaid heidikuid nimetab ta subpassionaarideks. Etnost mõjutavad sisemine vananemine, väline segunemine teiste etnostega ja suured loodusvormide muutustega seotud protsessid. Etnose elueaks leidis olevalt maksimaalselt 1500 aastat.
 (0 aasta) Tõuge ehk dreif. Tavaliselt ajaloos el peegeldu. 
# (1150–1300) Agoonia. Ainult sellistel etnostel, kes ei suutnud homeoöstaasi saavutada. Kiire langus ja lagunemine.
# (1150– ) Homeoöstaas (?) : eksisteerimine tasakaalus keskkonnaga.
Etnogeneesi faaside üksikasju..
Tema huvitav, avarapilguline ja laiamahuline teooria on väga kergesti haavatav. Esitades, rühmitades ja üldistades mingeid reaalseid veel mitte nime ja termineid omavaid nähtusi, kasutab ta juba olemasolevaid ja juurdunud tähendustega sõnu, tekitades mitmeti mõistetavusi ja segadust. Talle on ette heidetud, et ta on sellega kutselise ajaloolasena avanud tee ebamäärastele ja ebateaduslikele ajalookäsitlustele.
Martti Kalda

Martti Kalda (sündinud 1. oktoobril 1973 Tallinnas) on eesti orientalist ja tõlkija.
Ta on teinud raadiosaateid "Metamorfoos", "Veel üks maailm", "Palveränduri päevaraamat", "Valgus tuleb idast" ja "Hommikumaa vägevad".
Hariduskäik.
Ta lõpetas Tallinna 21. Keskkooli ja asus 1991. aastal õppima Eesti Humanitaarinstituudis katoliku teoloogiat, mille olevat ta aga 1993. aastal vahetanud teoloogiakateedri vastu. Instituudi lõpetas ta kevadel 1999, mil viieminutise vahega kaitses nii bakalaureuse- kui ka magistritöö (magistrantuuri lõpetas "cum laude"). Bakalaureusetöö oli vedade kirjandusest ja magistritöö Rigveda mütoloogiast ("Rigveda mütoloogia I-II", juhendaja Andres Herkel, oponent Ülo Valk).
Töökäik.
Kuni 2015. aastani töötas ta Tallinna Ülikooli Eesti humanitaarinstituudi India ja Kesk-Aasia kultuuriloo lektorina. Tema peamised uurimisvaldkonnad on India vanem ajalugu ja kultuur ning sanskriti keel.
Lisaks Tallinna Ülikoolile on ta loenguid pidanud ka Tallinna Rahvaülikoolis, Usuteaduse Instituudis, Eesti Diplomaatide Koolis ja Eesti Kunstiakadeemias.
Priit Kelder

Priit Kelder (7. detsember 1945 – 25. aprill 2019) oli Eesti orientalistika populariseerija ja riigiametnik, Eesti Rooma Klubi liige.
Elukäik.
1975. aastal lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli ajaloolasena. 
Orientalistika alal on ta töötanud õppejõuna mitmes Tallinna kõrgkoolis ning esinenud konverentsidel. Nõukogude ajal pidas ta Tallinna kõrgkoolides ateismiloenguid, kus propageeris idausundeid, ida filosoofiat ja kultuuri. 1980. aastatel pidas loenguid Eesti NSV Riiklikus Kunstiinstituudis ja Kultuuriülikoolis. Hiljem on ta töötanud muuhulgas ka Akadeemia Nordis.
Ta on olnud Interpoli Eesti büroo direktor (1994–1997) ja Siseministeeriumi asekantsler.
Ka kuulus ta Eesti idamaiste võitluskunstide pioneeride hulka. Ta treenis karatet, osales karatevõistlustel kata-vormi soorituses ja oli karatetreener. Hiljem sai tema meelisalaks "taiji". Ta oli ka selle võitluskunsti treener.
Terofüüdid

Terofüüdid ehk lühieataimed ehk efemeerid on üheaastased taimed, mis paljunevad seemnete abil. Terofüüdid on Raunkiæri eluvormiliigituse üks põhirühmadest.
Carl Brockelmann

Carl Brockelmann (17. september 1868 Rostock – 6. mai 1956 Halle) oli väljapaistev saksa orientalist ja semitoloog, Breslau ja Berliini ülikooli professor.
Katmandu org

Katmandu org on umbes 600 ruutkilomeetrise pindalaga org Nepali keskosas. Seal asuvad Katmandu, Pāṭani ja Bhaktapuri linn ning arvukalt hinduistlikke ja budistlikke kultusepaiku ja palverännakute sihtkohti ning tähtsaid kunsti- ja arhitektuurimälestisi.
Alates 1979. aastast kuulub Katmandu org UNESCO maailmapärandi nimistusse. 
Katmandu oru põliselanikud on nevarid.
Andres Herkel

Andres Herkel (sündinud 14. augustil 1962 Tallinnas) on eesti orientalist, poliitik, Eesti Vabaerakonna juhatuse liige ja endine esimees.
Ta on kuulunud Riigikogu IX, X, XI ja XII koosseisu. Samuti valiti ta XIII Riigikogusse.
Haridus.
Andres Herkel on lõpetanud 1980. aastal Saku Keskkooli. 1985. aastal lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli ajalooteaduskonna psühholoogia erialal ja 1998. aastal sai Tartu Ülikoolist magistrikraadi ajaloos tööga "Mütoloogiline psühholoogia Vana-India tekstides".
Poliitiline tegevus.
Herkel oli Ühendus Res Publica esimees aastatel 1989–1991. Sellest kasvas hiljem välja erakond Res Publica. Pärast Res Publica liitumist erakonnaga Isamaaliit moodustus Isamaa ja Res Publica Liit, kuhu Herkel kuulus kuni 2013. aastani.
Andres Herkel on olnud Euroopa Nõukogu Parlamentaarse Assamblee (ENPA) Eesti delegatsiooni juht. 2009–2011 oli ta ENPA asepresident ning aastast 2012 on ta ENPA Monitooringukomitee esimees.
Andres Herkel on MTÜ Vaba Isamaaline Kodanik liige. 2013. aasta lõpus valiti ta selle MTÜ esimeheks. VIK alustas uue erakonna moodustamist ning 20. septembril 2014 registreeriti Eesti Vabaerakond. Herkel valiti Vabaerakonna esimeseks esimeheks.
Teosed ja kirjutised.
Tema artikleid ja muid publikatsioone on ilmunud nii Eesti kui ka rahvusvahelises ajakirjanduses.
Isiklikku.
Andres Herkel abiellus Kaie Herkeliga (58) 24. juunil 1983. Paaril on üks poeg.
15. augustil 2018 avalikustati, et ta saab lapse Külliki Kübarsepaga.
Nickelback

Nickelback on Kanada üks edukamaid rokkansambleid. Selle asutasid Chad Kroeger ja Mike Kroeger 1996. aastal Alberta provintsis Hannas.
Hiljem liitusid nendega Ryan Peake ja trummar Brandon Kroeger. Nickelbacki muusikat on tavaliselt valesti nimetatud alternatiiv- või "hardrock"'iks, sealjuures neid liigitatakse valesti ka alternatiiv-metal'i ja post-grunge alla. Ansambli liikmed ütlevad, et nad teevad siiski rokkmuusikat. Praegu tegutseb ansambel Vancouveris.
Hittsingel "How You Remind Me" nende kolmandalt albumilt "Silver Side Up" jõudis Kanada singlite edetabelisse ja edetabeli Billboard Hot 100 esikolmikusse samal ajal – see oli sel ajal teine Kanada bändi, kes sellega oli hakkama saanud (esimene oli The Guess Who oma "American Womaniga").
"How You Remind Me" ajast ehk 2001. aastast saatis ansamblit suur reklaamiedu. Nickelbacki albumeid müüdi üle 13,5 miljoni eksemplari Ameerika Ühendriikides ja üle 1,7 miljoni Kanadas, maailmas kokku 20 miljoni ringis. 
Nickelbacki viiendat stuudioalbumit, mis ilmus 2005. aastal, "All the Right Reasons", müüdi üle 6,1 miljoni albumi USA-s ja üle 9 miljoni albumi maailmas. Tuntumad lood sellelt on "Photograph", "Savin' Me", "Far Away", "If Everyone Cared" ja "Rockstar".
Album "Dark Horse", ilmus Euroopas 17. novembril 2008. Üks selle tuntumaid lugusid on "Gotta Be Somebody". Albumi produtseeris Mutt Lange.
Nickelbacki praegused liikmed on
Chad Kroeger – laulja/kitarr, Ryan Peake – taustalaulja/kitarr, Mike Kroeger – bass, Daniel Adair – trummid.
Jade Puget

Jade Errol Puget (sündinud 28. novembril 1973) on USA alternatiivroki ansambli AFI kitarrist ja ansambli Blaqk Audio süntesaatorimängija.
Puget liitus AFI-ga 1998. aastal. Enne seda mängis ta ansamblites Redemption 87 ja Loose Change.
Puget on taimetoitlane ja "straight edge"'i eluviisi järgija. Tal on õde, poolvend ja noorem vend Smith, kes on AFI turneemänedžer. 
Jade sooritas varase keskkooli lõpueksami ja asus edasi õppima Berkeley ülikooli. Bändiga liitus ta pärast ülikooli lõpetamist. Tal on bakalaureusekraad sotsiaalteoorias.
Jade'il on mitu tätoveeringut, näiteks sõna ""committed" ('pühendunud'), mis jookseb üle ta kõhu, kätel "boys don't cry"" ('poisid ei nuta'), "18", kass hüppamas läbi 9 ja "love will tear us apart" ('armastus kisub meid lahku'). 
Jade mängib Gibsoni Les Paul Studio kitarridega.
Ladinakeelsete lühendite loend

"Siin on loetletud ladinakeelseid lühendeid".
"Ladinakeelseid väljendeid vaata: ladinakeelsete väljendite loendist"
Hemoglobiin

Hemoglobiin ehk verevärvnik (ladina keeles "haemoglobinum"; lühendatult Hb) on enamikul suletud vere- ja lümfiringlusega selgroogsetel punastes verelibledes ringlev globulaarne kromoproteiin, mis sisaldab rauda ning seob ja transpordib hapnikku. Hemoglobiin on kompleksühend.
Hemoglobiini ja hemoglobiinilaadseid molekule on leitud ka osal selgrootutest (rõngussidel, limustel, pärgussidel, kärssussidel), seentel ja taimedel.
Variandid.
Hemoglobiini variante:
Nimetus.
Sõna "hemoglobiin" tuleneb kreekakeelsest sõnast "haima" ('veri') ja ladinakeelsest sõnast "globus" ('kera').
Avastamine.
Punast verepigmenti ehk hemoglobiinikristalli (saksa keeles "Hämoglobinkristalle") õnnestus teadaolevalt esimesena eraldada saksa arstil Otto Funkel 1852. aastal.
Struktuur.
Nagu nimigi ütleb, on verevärvnik ka pigment, mis annab erütrotsüüdile iseloomuliku punase värvuse. Hemoglobiini molekul koosneb neljast valgulisest kerakujulisest alamühikust, mis on seondunud mittevalguliste prosteetiliste heemirühmadega. Heemirühm on sümmeetrilise molekulaarse ehitusega struktuur, mille keskel asub rauaioon. Heemirühma heterotsüklilist osa koos rauaiooniga nimetatakse porfüriiniks.
Kui molekuli keskmest puudub raua kahevalentne ioon, siis heemirühm hapnikku siduda ei saa. Seega on porfüriin hemoglobiinis kõige tähtsam, molekuli valguline osa on tugirollis. Sellegipoolest on globulaarne osa küllaltki aktiivne – valgulised alamühikud muudavad molekuli kuju vastavalt sellele, kas ja mitu hapniku molekuli on hemoglobiiniga seondunud. Massilt on hemoglobiinis 94% globiini (valguline osa) ja ainult 4,6% moodustavad prosteetilised rühmad. 
Kuna heem on vingugaasi ehk süsinikmonooksiidi suhtes palju afiinsem kui hapniku suhtes, seondub süsinikmonooksiid hemoglobiinis hapniku kohale, kui sissehingatavas õhus on vingugaasi. Organism ei saa selle tagajärjel piisavalt hapnikku ja järgneb vingumürgistus, mis võib lõppeda surmaga.
Analoogsed molekulid.
Hemoglobiinis sisalduv sümmeetrilise kujuga heemirühm sarnaneb taimedes fotosünteesis osaleva klorofüllimolekuliga, mille keskmes asub magneesiumiaatom.
Autonoomne Sotsialistlik Nõukogude Mägivabariik

Autonoomne Sotsialistlik Nõukogude Mägivabariik (1920–1924; vene keeles "Горская АССР") oli aastatel 1921–1924 Vene NFSV-sse kuulunud autonoomne vabariik Põhja-Kaukaasias.
Algselt oli tegemist 1917. aasta Vene revolutsioonide järel endiste Kubani ja Tereki oblastite aladel elanud põliselanike asutatud Mägivabariigiga, kuid Vene kodusõja ajal vallutas selle Punaarmee ja riigis kehtestati Nõukogude võim. 20. jaanuaril 1921 inkorporeeriti piirkond Vene NFSV koosseisu.
Riigi pindala oli 73 000 km² ning selles elas ligikaudu 800 000 inimest. Selle pealinn oli Vladikavkaz. Halduslikult oli see jaotatud kuueks autonoomseks ringkonnaks: Balkaaria, Tšetšeeni, Karatšai, Kabardi, Inguši ja Osseedi. Autonoomiaga tereki kasakatele loodi eraldi autonoomne ringkond Sunžas.
1. septembril eraldati Mägivabariigist Kabardi autonoomne ringkond, mis allutati autonoomse oblastina VNFSV-le. 12. jaanuaril 1922 tehti sama Karatšai autonoomse ringkonnaga, mis muudeti Karatšai-Tšerkessi autonoomseks oblastiks. 16. aprillil liideti Kabardi oblastiga ka Balkaaria autonoomne ringkond, misjärel organiseeriti senine haldusüksus ümber Kabardi-Balkaaria autonoomseks oblastiks. 30. novembril loodi endisest autonoomsest ringkonnast samuti Tšetšeeni autonoomne oblast. Ülevenemaalise Kesktäitevkomitee otsusega 7. juulist 1924 jaotati ülejäänud ASNMV territoorium Põhja-Osseedi ja Inguši autonoomseteks oblastiks. Sunža ringkond ja Vladikavkaz allusid otse Kesktäitevkomiteele kuni Põhja-Kaukaasia krai moodustamiseni 17. oktoobril 1924.
Hendrik Toompere seenior

Hendrik Toompere seenior (17. juuli 1946 Mustla, Pärnumaa – 13. oktoober 2008) oli eesti näitleja ja lavastaja.
Ta lõpetas Pärnu 1. Keskkooli, õppis Tallinna Polütehnikumis automaatikat ja telemehaanikat ning lõpetas 1966. aastal Nukuteatri õppestuudio (juhendaja Ferdinand Veike). Töötas alates 1963. aastast Eesti Nukuteatris.
Hendrik Toompere sen suri 13. oktoobril 2008 ja ta maeti 20. oktoobril 2008 Metsakalmistule.
Ta kuulus Eesti Näitlejate Liitu.
Isiklikku.
Ta oli aastast 1964 abielus nukunäitleja Maie Toomperega (neiuna Kruusenberg). 
Nende poeg Hendrik Toompere on Eesti Draamateatri lavastaja ning tütar Harriet Toompere ja väimees Mait Malmsten on Eesti Draamateatri näitlejad. Pojapoeg Hendrik Toompere juunior on Eesti Draamateatri kunstiline juht.
Marimbafon

Marimbafon ehk marimba on ksülofonisarnane pill. Ka marimba koosneb puitplaatidest, millest igaüks teeb kindla kõrgusega häält. Marimba kõla on aga pehmem kui ksülofonil. 
Marimba puitplaatide alla on paigutatud metalltoruresonaatorid (neid kasutatakse viimasel ajal ka ksülofonidel). Klaver ja marimba täiendavad teineteist kõlaliselt huvitavalt ning elektroonika seob need helipildis tervikuks.
Tamburiin

Tamburiin on kultuspill Jaapani, Hiina, Tiibeti, India ja Turkmeenia rahvastel. Euroopa muusikute instrumentaariumi jõudis ta keskajal. 1440. aastal mainitakse, et Maini-äärse Frankfurdi moosekandid on tamburiini mänginud.
Tamburiin on puust rõngas, millesse on tehtud hulk piklikke avasid. Nendesse avadesse on paigutatud metallkettad. Kui pillimees raputab tamburiini või lööb sellega vastu oma teist kätt, siis hakkavad kettad tilisema. Mõnel tamburiinil on puurõnga peale tõmmatud nahk. Vastu seda nahka lööb pillimees sõrmedega. Siis tamburiin tümpsub ja tiliseb ühe korraga.
Tamburiin on määratlemata helikõrgusega löökpill.
Oriküla

Oriküla on küla Pärnu maakonnas Põhja-Pärnumaa vallas. Küla läbib Mädara jõgi ja see piirneb Pärnu jõega. 
Ajalugu.
Seda paika on esimest korda mainitud 1638. aastal "Orgi" hajataluna. 1680–1684 elas seal Vändra mõisa alla kuuluv vabadik "Orekylla Wannames". 1795 oli Vändra mõisa all juba 4 taluperemeest lisanimega "Orikülla" või "Orrikülla". 1798. aastal on mainitud "Orri" küla. Küla asus 19. sajandil Vändra kihelkonnas ja kuulus Uue-Vändra mõisale. 
Külanimi tuleb sõnast "ori", millel keskajal oli palju tähendusi, näiteks 'suur ja raske puutüvi'. Metsa orjad olid üksikud vanad puud metsas. "Ilm-ori suur" tähendas ülisuurt, "oripuu" tähendas tala ja sõna "ori" kasutati ka täku kohta.
Külas paikneb 15.–18. sajandisse kuuluv maa-alune külakalmistu, mille rahvapäraseks nimetuseks on olnud Pere Kalmet.
Praegune Oriküla oli 1970 kirjas Oriküla I nime all. Üle jõe asus Oriküla II ja see liideti 1977 Tagassaarega. Samal aastal liideti Orikülaga Valma.
Külas sündis Tallinna ja kogu Eesti metropoliit Aleksander (1872–1953).
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Vändra valda.
Viisa

Viisa (&lt;ladina "visum" "nähtud, heaks kiidetud") on luba riigipiiri ületamiseks kas riiki sisenemisel (sissesõiduviisa), riigist väljumisel (väljasõiduviisa) või riigist läbisõidul (transiitviisa). Viisa väljastatakse suursaatkonnast või konsulaadist, tavaliselt tehakse selle kohta märge passi vm reisidokumenti. Üldjuhul on viisad tänapäeval tähtajalised
Riikidevaheliste viisavabaduse kokkulepete kohaselt ei vaja mõnede riikide kodanikud teise riiki reisimiseks viisat, viisavabaduse tingimused varieeruvad aga suuresti sõltuvalt lepingus sätestatust. Nii näiteks on Euroopa Liidu liikmesriikide kodanikel lubatud viisavaba liikumise raames ka töötada, samas enamasti viisavabadus teise riigi kodanikule töötamisõigust ei anna ning on mõeldud vaid riigi külastamiseks isiklikul otstarbel, näiteks turismiks. Euroopa Liidu liikmesriikide vahelise vaba liikumise põhimõtte kohaselt on liikmesriikidel õigus väljastada kolmandate riikide kodanikele nn Schengeni viisasid, mis lubavad neil liikuda teatud tingimustel mitte üksnes viisa väljastanud riigi, vaid kogu Euroopa Liidu territooriumil.
Arno Kasemaa

Arno Kasemaa (kuni 1937 Arnold Kaskman; 28. august (vkj)/ 10. september 1915 Kupukalda talu, Karepa küla, Maria vald, Haljala kihelkond, Virumaa – 18. märts 1999 Kiltsi) oli eesti õpetaja, koorijuht ja prosaist.
Elulugu.
Ta sündis väiketaluniku pojana. 
Alghariduse sai ta Karepa ja Selja algkoolis, hiljem õppis 1940–1941 Kunda Õhtukeskkoolis. Seejärel lõpetas 1957. aastal Rakvere 1. Töölisnoorte Keskkooli. 
Saksa okupatsiooni ajal (1941–1944) töötas Käsmus tollivalvurina, 1944–1945 Käsmu . Aastail 1945–1947 oli Käsmu algkooli juhataja kohusetäitja, 1947–1962 Karepa rahvamaja juhataja, 1959–1962 kohakaaslusega Rakvere 2. 8-klassilise kooli ja Rakvere Internaatkooli laulmisõpetaja, 1962–1979 Kiltsi 8-klassilise kooli ajaloo-, geograafia- ja laulmisõpetaja. 
Juhendas laulukoore ja osales isetegevuses nii koolis kui ka rahvamajas, juhendas ansambleid, lavastas näidendeid ja estraadistseene. Aastatel 1971–1990 oli kooliaia juhataja. Silmapaistev saavutus oli gladioolide kasvatamine, millega kooliaed jõudis Moskva Üleliidulisele Rahvamajanduse Saavutuste Näitusele.
Koori- ja ansamblijuht.
Kasemaa koori- ja ansamblijuhitöö algas 1938. aasta veebruaris, mil ta asutas Karepa noorte meeste ansambli. Järgnesid Käsmu segakoor, Karepa sega- ja naiskoor, Rakvere naiskoor Viru, segakoorid Mallas ja Kundas.
1962. aastal kolis ta Kiltsi ning lõi seal elujõulise segakoori. 1969. aasta sügisel võttis oma õlgadele Väike-Maarja segakoori juhtimise. Aasta hiljem ka Rakke koori ja alates 1974. aastast moodustasid Kiltsi, Väike-Maarja ja Rakke kolmikkoori.
1975. aastast osales ta segakoori Helin koolijuhina kõikidel maakonna laulupidudel ja segakooride kokkutulekutel, ülevaatustel, festivalidel. Mitu korda tuli koor mõne konkursi laureaadiks. Kasemaa ise laulis vabariiklikus õpetajate meeskooris teist tenorit.
Ta suri Kiltsis 18. märtsil 1999 ja on maetud Kunda vanale kalmistule.
Looming.
Vanemas keskeas alustas ta raamatute kirjutamist. Romaan "Rannamännid" (1986, 2. osa 1995) kujutab autorile hästituntud Käsmu ja Karepa rannarahva elu 1930. aastatel, saavutades põnevust sõjaeelse salapiirituseveo ja armuseikluste kujutamisega. 
Lühiromaan "Oli see armastus?" (1995) käsitleb pealkirjast lähtuvat teemat. 
Mahukas taluromaan "Maa ja armastus" (2000) viib lugeja autori lapsepõlvemaile Virumaal aastatel 1920–1930. 
Romaan "Metsad kõnelevad" (2001) käsitleb rahva kannatusi 1940. aastatel. 
Luuleraamatusse "Jää inimeseks" (2000) on koondatud nii varem avaldatud kui ka avaldamata luuletused. 
1998. aastal ilmusid ajalehes Virumaa Teataja järjejuttudena "Ema kiri" ja "Sanatooriumis". Kasemaa sulest on ilmunud muinasjutt-näidendid "Põhjamaa" (1982) ja "Tornlinnus Vao" (1990) ning ta on kirjutanud luuletekstid muinasjutt-näidenditele "Kodu" (1983) ja "Muinasjutt Ebaverest" (1985).
Diviis

Diviis on väekoondis, mis koosneb tavaliselt 2–6 rügemendist (Venemaal nimetatakse rügementi polguks) või/ja brigaadist, millele lisanduvad harilikult mõned eriülesannetega üksikud pataljonid, kompaniid ja tagalaüksused.
Diviisil on oma lahingutoetus- ja teenindusvõimekus.
Eestis.
Esimest korda kasutati Eesti sõjaväelaste rahvuspõhiseks formeerimiseks diviisi Esimese maailmasõja ajal 1917. aastal. Juulikuu alul loodud, Vene armees teenivaid eestlastest sõdureid ja ohvitsere esindav Eesti Sõjaväelaste Ülemkomitee taotles Vene võimudelt luba formeerida seni üksikult teiste üksuste koosseisus olnud Eesti rahvusväeosad ühtseks grupeeringuks, kuid luba ei antud. Pärast seda, kui enamlased kukutasid novembri alul riigipöördega tulemusel kukutati senine Ajutine Valitsus, otsustas ülemkomitee iseseisvalt rahvusväeosad ühteseks 1. Eesti jalaväediviisiks koondada. Detsembriks keskpaigaks formeeritud diviis sai tegutseda 1918. aasta aprillini, mil see Eesti okupeerinud Saksa keisririigi väed selle laiali saatsid.
Uuesti võeti diviis Eestis kasutusele 1918. aasta novembris, mil iseseisva Eesti riigi Ajutine Valitsus otsustas luua Eestile regulaarsõjaväe. Sõjaväe organisatsiooniliseks vormiks määrati üks diviis, mis omandas konkreetse kuju 1. Diviisi näol. Vabadussõja käigus formeeriti lisaks 2. Diviis ja 3. Diviis (1940. aasta veebruaris formeeriti veel ka 4. Diviis), mis jäid eraldi struktuuriüksustena püsima kuni Eesti kaitseväe laialisaatmiseni 1940. aasta augustis.
Eesti iseseisvuse taastamisel diviise kaitseväe koosseisus ei loodud, suurimad struktuuriüksused olid algul pataljonid ja alates 2002. aastast brigaadid. 
2022. aasta lõpul asuti aga ette valmistama kaitseväe koosseisus uue struktuuriüksusena diviisi loomist, mis koondaks enda alla 1. ja 2. jalaväebrigaadi ning ühe brigaadi NATO liitlastelt. Uuele diviisile nähti ette koht Poolas asuva NATO Kirdekorpuse struktuuris. 
Aastast 2024 on Eesti Kaitseväe Diviisi ülema ülesannetes kolonel Mait Müürisepp.
Diviiside tüübid.
Näiteks:
Rügement

Rügement on sõjaväeline üksus, mis koosneb tavaliselt 2–5 pataljonist ning eriotstarbelistest kompaniidest ja rühmadest. Rügement ei ole tavaliselt majanduslikult ja logistiliselt iseseisev üksus, vaid kuulub diviisi koosseisu. 
Rügemendi suurus ja struktuur sõltuvad otstarbest. Eraldiseisvaks (üksikuks) rügemendiks võivad olla formeeritud ka koos tegutsevad või paiknevad sama väeliigi või eriala-relvaliigi pataljonid, mis ei moodusta siiski brigaadi. Näiteks suurtükiväerügement, tagalarügement, pioneerirügement.
Rügementi juhib vanemohvitser, tavaliselt kolonel. Rügemendil on oma number, lipp, pitsat ja staap. 
Mereväes koosneb rügement divisjonidest, õhuväes eskadrillidest. Slaavi riikides ja SRÜ maades vastab rügemendisuurusele väeosale polk.
Tänapäeva armeedes on lahinguüksused-rügemendid asendatud sageli eri relvaliikidest koosnevate ja iseseisvamate brigaadidega. Siiski on osaliselt alles jäänud sama toetusotstarbelise relvaliigi pataljone koondavad rügemendid.
Esimesed rügemendid ("Landsknecht") moodustati 16. sajandil Saksamaal.
Brigaad

Brigaad on iseseisev operatiiv-taktikaline väekoondis, mis koosneb tavaliselt mitmest pataljonist ja mitmesugustest muudest vajalikest üksustest. Brigaadil on reeglina olemas iseseisvaks tegevuseks vajalikud juhtimis- tagala- ja lahingutoetusüksused.
Brigaad võib tegutseda kas iseseisva väekoondisena või kuuluda diviisi koosseisu.
Brigaadi juhib brigaadiülem, kes on tavaliselt madalaimas kindrali auastmes või kõrgemas vanemohvitseri auastmes. 
Näiteks:
Mereväes koosneb brigaad ühe või mitme klassi sõjalaevade divisjonidest.
Härma (Hiiumaa)

Härma on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas. Kuni 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformini kuulus küla Emmaste valda.
Küla piirneb Laartsa, Haldreka ja Haldi külaga ning läänes Haldi lõugasega.
Nimi.
Kohanime on esmamainitud 1565. aastal, kui seal elasid talupojad Harman Dirich ja Harman Jacob. Leo Tiik on pakkunud nime lähtekohaks isikunime Hermann. Ajalooliselt oli küla nimi 20. sajandi alguseni Herma.
Ajalugu.
Küla kuulus ajalooliselt Agapäe ja seejärel Emmaste mõisa alla. 1725–1726 Läänemaa adramaarevisjonis oli külas 8 talu, mille peremehed olid: Herma Siemo, Michle Siem, Herma Thomas, Herma Jack, Herma Knut ja Toffer, Lartza Hinrich, Lartza Jüri ja Kasiko Jack. 
1835. aastal perekonnanimede panemise ajaks oli Laartsa küla Härma külast eraldatud, külas oli kolm talu ja elanikud võtsid järgmised perekonnanimed: Herm, Mulk, Pikk ja Vööl (Wööl). 
1977–1997 kuulus küla Kaderna küla koosseisu.
Taristu.
Küla peamine tee on piiriks Laartsa külaga.
Pataljon

Pataljon on sõjaväeline üksus või allüksus, mis koosneb staabist ja harilikult 3...8 kompaniist või roodust, millele võib lisanduda mõni eriotstarbeline üksik rühm. Pataljon on põhiline taktikaline allüksus. Pataljoni juhib pataljoniülem, kelleks on tavaliselt vanemohvitser.
Pataljon kuulub harilikult rügemendi, polgu või brigaadi koosseisu.
Üksikpataljon on administratiivselt ja struktuuriliselt iseseisev väeosa, mis ei ole allutatud otseselt ühelegi rügemendile ega brigaadile, vaid allub vahetult kõrgemale väekoondisele või juhtkonnale.
Näiteks: 
Mereväes ja õhuväes nimetatakse pataljoniga võrdsustatud üksust divisjoniks.
Kompanii

Kompanii on relvajõudude maismaavägede taktikalis-haldus-majanduslik allüksus, milles on tavaliselt 50...250 inimest. Kompanii koosneb harilikult juhtkonnast ja 2...8 rühmast, millele võib lisanduda ka mõni üksik eriotstarbeline jagu. Kompanii suurus ja struktuur sõltuvad tema otstarbest ja ülesannetest. 3...8 kompaniid moodustavad ühe pataljoni.
Iseseisvalt ülesannet täitvat ja selleks täiendavate lahingutoetus- ning teenindusallüksustega tugevdatud (peamiselt lahinguväeliigi) kompaniid nimetatakse kompanii lahingugrupiks või üksikkompaniiks.
Kompaniid juhib tavaliselt (ametikohajärgselt) kapten või vastava auastmega sõjaväelane, üksikkompaniid sageli majori auastmes sõjaväelane. Lisaks kuuluvad kompanii juhtkonda tavaliselt vähemalt nooremohvitserist kompaniiülema abi ja vanemallohvitserist kompaniiveebel (kompaniivanem). Lisaks võib kompanii juhtkonda või juhtimisallüksusse kuuluda allohvitsere, kelle ülesanneteks on kompaniis logistilise tegevuse korraldamine. Näiteks relvur, tehnik, varahoidja.
Erineva otstarbega kompaniisid:
Kompanii nimetusele vastavad allüksused teistes relvaliikides ja maades.
Slaavi riikides ja SRÜ maades vastab kompanii suurusele allüksusele rood. 
Eesti rahvaväes nimetati kompanii suurust üksust Vabadussõja ajal ja mõnede sõjajärgsete aastate jooksul Venemaa keisririigi sõjaväe eeskujul rooduks. 1920. aastate algul nimetati kaitseväe roodud läänepäraselt ümber kompaniideks ja polgud rügementideks.
Kasutusel on olnud ka militaarnimetus sadakond ehk "sotnja".
Jausa

Jausa on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa valla lõunaosas Väinamere rannikul. Kuni 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformini kuulus küla Emmaste valda.
Küla piirneb põhjas Utu ja Kleemu, loodes Aadma, läänes Muda ning lõunas Valgu külaga.
Jausa on rahvapärimuse järgi Hiiumaa suurim küla.
Nimi.
Kohanime on mainitud 1564 kui "Joosz dorp", 1565 "Jaus by", 1587 "Jawsar" ja 1688 "Jaustakülla". Kohalikus murdes on kohanimi Jäusa.
Nime päritolu on selgusetu, see võib tuleneda isikunimest Jauß või liitnimest Jaosaar. 
Hiidlaste seltside traditsioonilises jaotuses on Jausa küla rahvast nimetatud jähusepeaga jäusameesteks.
Loodus.
Läbi küla voolavad Jausa jõgi ja Mudaoja.
Ajalugu.
Jausa küla kuulus ajalooliselt Putkaste mõisa ja hiljem Aadma mõisa alla. Ajalooliselt on tegemist Käina kihelkonna külaga, mis Emmaste kihelkonna moodustamisega liideti Emmaste kihelkonnaga.
Esimesed seni leitud kirjalikud allikad Jausa külast on aastast 1564. 1725–1726 Läänemaa adramaarevisjonis asus külas 15 talu.
Taristu.
Küla läbib Suuremõisa–Käina–Emmaste maantee, Aadmaga ühendab Jausametsa tee.
Kultuur.
Jausa külas asuvad Tooma tuulik ja Jausa palvela.
Külas asus kõrts, mis hiljem muudeti postiagentuuriks.
1865 avasid Käina pastor Haller ja Vaemla mõisnik külas algkooli, mis 1927. aastaks kujunes 6-klassiliseks kooliks. 
Küla üks huvitavamaid hooneid on laevakapten Peet Juurmanni elamu, kus nõukogude ajal asus Ühtri kooli internaat.
Külas on sündinud ja seal koolis käinud kirjanik Herman Sergo (1911–1989) ja helilooja Paul Tammeveski. Külast on pärit diplomaat Ernst Jaaksoni ja kunstiteadlase Kaalu Kirme vanemad. Lisaks pärinevad külast sugupuud Niidud, Vähejausid, Soosterid, Pomerantsid ja Porgid.
Ettevõtlus.
Jausas on asunud tarbijate ühistu pood, koorejaam ja vesiveski (Siimu vesiveski), mis kujunes Nõukogude ajal tööstuslikuks artelliks.
Kabuna

Kabuna on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa valla lõunaosas. Kuni 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformini kuulus küla Emmaste valda.
Küla piirneb põhjas Emmaste-Kurisu, läänes Külama, edelas Sepaste, lõunas Reheselja ja Viiri, idas Metsalauka ja Harju külaga.
Nimi.
Agapäe vakuses on kohanime Kabbuna esmmainitud 1668. aastal. 1684. aastal oli see koht Kappuna, 1725 Kabona ja 1798 Kabbona. Leo Tiigi arvates võis esimene asunik pärineda Saaremaalt, kus on samad kohanimed.
Ajalugu.
Küla kuulus ajalooliselt Agapäe vakusesse ja hiljem Emmaste mõisa alla. 1668 elas vakuses kaheksandikadrik Kabbuna Paull. 1725–1726 Läänemaa adramaarevisjonis elas Agapäe vakuses 3 vabadikku: Kabona Hans, Kabona Mart ja Kabona Peter.
1977–1997 kuulus küla Külama küla koosseisu.
Taristu.
Küla läbib Emmaste–Luidja maantee, küla põhjaosa piirneb Harju–Leisu teega, kuhu viib Emmaste–Luidja maanteest lähtuv Kabuna–Harju tee.
Kaderna

Kaderna on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas. Kuni 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformini kuulus küla Emmaste valda.
Kaderna piirneb põhjas Mänspe, läänes Haldi ja Laartsa, lõunas Metsapere ja Kuusiku ning idas Lelu ja Pärnselja külaga.
Nimi.
Kohanime on mainitud 1684 kui Herma Kaddri, 1688 Herma Kidrich ja 1697 Herma Codrick Leo Tiigi arvates tuletub nimi isikunimest Godericus.
Ajalugu.
Küla kuulus ajalooliselt Agapäe vakusesse ja hiljem Emmaste mõisa alla. 1684 elas vakuses kaheksandikadrik Herma Kaddri, kelle kohajärglast on edaspidi nimetatud Herma Kidrich Jaak (1688), Herma Kaddri Jack (1693) ja Herma Codrick Jaak (1697).
Aastatel 1977–1997 kuulusid Kaderna küla alla Haldreka, Härma, Laartsa ja Metsapere küla.
Taristu.
Küla piirneb läänes Emmaste–Luidja maanteega, kus asub Kaderna bussipeatus. Küla idaosa läbib Valgu–Lelu–Leemeti tee.
Kitsa

Kitsa on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas Läänemere ääres. Kuni 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformini kuulus küla Emmaste valda.
Kitsa piirneb põhjas Laartsa ja Haldreka, lõunas Külaküla ning idas Nurste ja Metsapere külaga.
Nimi.
Kohanime on mainitud 1564 "Kyße", 1565 "Kyttsas", 1576 "Kitz", 1577 "Kitze", 1587 "Kitzo" ja 1693 "Kitza". 
Nimi lähtub kas sõnadest "kitsas" või "kits". Leo Tiik pakkus kohanime lähtekohaks ka isikunime Gisebertus lühivorme.
Loodus.
Külas asub Nurste tammik, küla läbib Kitsa kraav.
Ajalugu.
Koht kuulus ajalooliselt Aunaku mõisa (Kassari mõis) alla Agapäe vakuses. 1564 on mainitud talunikku Kyße Pett(er), 1576 Kitz Micke, 1725–1726 Läänemaa adramaarevisjonis Kitze Peter ja 1795 Kitse Mart.
1835 oli Agapäe külas 2 Kitsa talu, peremees Mihkli Pent sai perekonnanimeks Rõmmel (Remmel) ja Hansu Jüri sai perekonnanimeks Kask, lisaks sai samas talus elanud Nigula Jüri perekonnanimeks Plas. 
Kitsa kuulus 1977–1997 Kaderna koosseisu.
Taristu.
Küla lääneosa piirneb Emmaste–Luidja maanteega.
Kultuur.
Külas suvitas kirjanik Elmar Õun.
Emmaste-Kurisu

Emmaste-Kurisu on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas. Kuni 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformini kuulus küla Emmaste valda ja kandis nime Kurisu. Varem oli küla nimi ka Kurisuu. Külas asub Kurisoo karstiala. 
Külast põhjas asub Kuusiku, läänes Lassi ja Emmaste-Selja, lõunas Sinima, Kabuna ja Harju ning idas Ligema ja Muda küla.
Elanike arv.
Emmaste-Kurisul elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 18 inimest. 
Ajalugu.
Emmaste-Kurisu kuulus ajalooliselt Emmaste mõisa alla. 1566. aastal on mainitud Hagapäe vakuses üksjalga nimega Bengt Kurisw, kelle majapidamine hävis 1576. aastal tatarlaste rüüsteretke ajal. 1583. aastal on Hagapäe vakuses mainitud pooladrik Curiasz Andreszi, kes pärast taanlaste rüüsteretke 1612. aastal Kalmari sõja ajal langes üksjala staatusse. 1636. aastal on mainitud Kurisul kahte üksjalga.
1649. aastal rajati Kurisu rüütlimõis ("Haflägret Kurisu Hakapäh"). 1712. aastal elas Hagapäe külas talunik Kurisoo Mart. 1755. aastaks oli Kurisule rajatud teine talu.
Kurisu rüütlimõis likvideeriti 1780 ja mõisa maadele moodustati seitsme taluga küla, kuhu asustati pered Emmastest. Lisaks oli külas kaks varasemat talu. 1835. aastal said küla elanikud perekonnanimed Anspu, Ernes, Hein, Kaasik, Kajo, Kalda, Kangur, Klink, Koolmeister, Koppel, Kreek, Känd, Käsn, Kõrwa, Leesmaa, Leis, Leisberg, Leps, Liiv, Männik, Ots, Pahtmann, Pajod, Post, Pumberg, Seppel, Takis, Tammo, Tenn, Väljas ja Üksik. 
19. sajandi keskpaiku eraldus Kurisust Emmaste-Selja küla. 1977. aastal liideti Kurisu Lassi külaga, kuid 1997. aastal muudeti taas omaette külaks. 
Külast on pärit looduskaitsja Ruuben Post.
Taristu.
Küla läbib Harju-Leisu tee.
Kurisu (täpsustus)

Kurisu on geoloogiline termin karstumise tagajärjel tekkinud negatiivne pinnavorm, mille põhjast toimub pinnavee äravool põhjavette.
Kurisu on ka mitme koha nimi:
Kurisu (Hiiumaa)

Kurisu on Hiiumaal Hiiumaa vallas Laukalt 2–2,5 km idas asuv küla. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Hiiu valda ja kuni 2013. aastani Kõrgessaare valda.
Kurisu piirneb põhjas Heigi, loodes Otste, läänes Lauka, edelas Isabella ja idas Metsaküla külaga.
Nimi.
Kohanime on mainitud alates 16. sajandist: 1564 Kwrwese Bencht, 1565 Bengtt Kwrisw, 1576 Kurris Andreiß, 1583 Curiaß Andreß, 1636 Kuriuße, 1666 Kurjuße Matz, 1688 Kurißby ja Kuriso Hanso Peter, 1693 Kurrisu Petri Jürgen, 1727 Kurrisso Jüri ja 1798 Kurriso. 
Paul Ariste ja Leo Tiigi arvates sai küla karstilehtri (kurisu) järgi. Lauri Kettuse hinnangul pärineb külanimi sõnast kuri, mis ilmselt pole otsene lähtekoht, aga rahvaetümoloogia seisukohalt on 1564., 1636. ja 1666. aasta üleskirjutused sellega võrreldavad
Loodus.
Küla põhjaosa hõlmab Pihla-Kurisu hoiuala. Külas asub Kurisu neeluauk. Küla läbivad Kurisu oja ja Rima oja.
Talud.
Kurisu ajaloolised talud 1917 
Lisaks on selle külaga seotud veel järgmised perekonnanimed:
Ajalugu.
17. sajandil moodustati talumaadele ratsuri eluasemeks Kurrisso väikemõis, oli hiljem rendil ühe mõisavalitseja käes (Gelegenheit) ning 1779/1780 jaotati taludeks. Küla kuulus ajalooliselt Lauka mõisa alla. 1725–1726 Läänemaa adramaarevisjonis oli külas 11 talu.
Kultuur.
Külas asus varem kõrts. Külas on üles kasvanud Kidastes sündinud muusik Johannes Kappel (Margus Kappeli isa).
Teletekst

Teletekst on televisiooni teabeteenus, mis loodi Suurbritannias 1970. aastate alguses. 
Teletekst pakub tekstipõhist teavet – peamiselt uudiseid, ilmateadet, börsiteavet ja telekavasid. 
Teleteksti kaudu on võimalik edastada ka subtiitreid.
Eestis edastasid teleteksti ETV ja TV3.
Kiisa (täpsustus)

Kiisa on mitmetähenduslik sõna:
Kloostri

Kloostri on küla Pärnu maakonnas Lääneranna vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Lääne maakonda Lihula valda.
Külas on olnud Kloostri mõis. Küla lähistel asus frantsisklaste mungaklooster.
Silla

silla (ehk siniliilia) on taimeperekonna ("Scilla") eestikeelne nimi
Silla nime kannab Eestis mitu kohta:
Silla oli Piiblis Lemeki teine naine.
Rebaste (Viljandi)

Rebaste on küla Viljandimaal Viljandi vallas. Küla paikneb Viljandist 25 km idas.
Kuni 2013. aastani kuulus küla Viiratsi valda.
Ajalugu.
Külas on asunud Rebaste karjamõis. Karjamõisa ait on renoveeritud elamuks.
Tänassilma jõel, Rebaste ja Jõeküla külade piiril, asus Sauga veski, mis ei ole aga säilinud.
Loodus.
Külast voolab läbi Tänassilma jõgi. Külast saab alguse Joona oja, mille ääres on kaitsealuse must-toonekure püsielupaigad. Küla edelapiiril voolab ja suubub Tänassilma jõkke Kõveroja. Samuti läbib küla ja suubub Tänassilma jõkke Adula oja.
Kurisu

Kurisu on karstumise tagajärjel tekkinud negatiivne pinnavorm, mille põhjast toimub pinnavee äravool läbi pugemite põhjavette. Argikeeles nimetatakse kurisuid "neeluaukudeks".
Kurisu on põhiplaanilt enamasti ümar ning lehtritaoliste seintega mõne kuni mõnekümne meetri laiune pinnavorm.
Kurisu tekib lubjakivi või evaporiitide lahustumise ning sissevajumise läbi.
Kurisuga väga sarnane nähtus on doliin ning näiteks Põhja-Ameerikas peetaksegi termineid ""sinkhole" ning "doline"" samatähenduslikeks. Euroopas eristatakse kurisud doliinist selle poolest, et esimene on koht, kus pinnavesi oja vms kujul kaob maa alla. Doliin võib aga olla lihtsalt karstumise tagajärjel tekkinud negatiivne pinnavorm. Erinevus on ka selles, et doliinideks nimetatakse enamasti suuremaid pinnavorme.
Brisbane

Brisbane on linn Austraalias, Queenslandi osariigi pealinn. See on elanike arvult Queenslandi osariigi suurim linn, Austraalias elanike arvult Sydney ja Melbourne'i järel kolmandal kohal. Brisbane'is elab umbes 2,6 miljonit inimest ning koos seda ümbritseva Kagu-Queenslandi hiidlinnastuga, elab Brisbane'is 3,8 miljonit inimest. Linna elanikest oli 2021. aasta seisuga 32 % sündinud välismaal.
Linn on rajatud 1824. aastal ja see asub Brisbane'i jõe orus Vaikse ookeani kaldal. Brisbane'i alal on tuhandeid aastaid elanud Yugara, Turrbali ja Quandamooka hõimud. 1859. aastal valiti Brisbane Queenslandi osariigi pealinnaks kui see eraldus Uus-Lõuna-Walesist. 19. sajandi keskpaigaks oli linn kasvanud suureks sadamalinnaks ning sinna asus elama palju immigrante. Teise maailmasõja ajal paiknes linnas liitlasvägede Vaikse ookeani edelaosa operatsioonide ja Douglas MacArthuri peakorter. 
Brisbane'i peetakse maailmalinnaks ning see on Aasia ja Vaikse ookeani piirkonna teadus- ja innovatsioonikeskus, mis keskendub peamiselt meditsiinile ja biotehnoloogiale. Linn on ka oluline transpordisõlm, millest lähtuvad raudtee-, bussi- ja laevaliinid. Brisbane'is asub Austraalia suuruselt kolmas sadam ning Brisbane'i lennujaam. Linnas paiknevad mitmed galeriid ja muuseumid. 
Brisbane on võõrustanud mitmeid suuri üritusi, sealhulgas 1982. aasta Rahvaste Ühenduse mänge, 1988. aasta maailmanäitust ja 2014. aasta G20 tippkohtumist. 2032. aastal võõrustab linn suveolümpiamänge.
Ditmar

Ditmar on baltisaksa aadlisuguvõsa.
Suguvõsa esimene teadaolev liige oli palgasõdur Meinhart Ditmar, kes elas 17. sajandi esimesel poolel ja kellele kuulus Pärnumaa Uduvere ja Oisu mõis.
1797. aastal kanti Ditmar Kuru ja Virumaa Tatruse mõisast Liivimaa rüütelkonna aadlimatriklisse nr 238 all ja 1869. aastal Alexander Edmund von Ditmar (1842–1902) Paju mõisast nr 425 all.
Alexander Ludwig von Ditmar (Paju mõisast), kanti 1804. aastal Saaremaa rüütelkonna ja Georg von Ditmar (1789–1852) kanti 1833. aastal Saaremaa rüütelkonna aadlimatriklisse nr 22 all.
Tomasz Stańko

Tomasz Ludwik Stańko (11. juulil 1942 Rzeszów – 29. juuli 2018 Varssavi) oli Poola džässmuusik ja helilooja. Ta oli üks paremaid džässi viljelevaid puhkpillimängijaid maailmas, džässi avangardi pioneer.
Ridaküla (Viljandi)

Ridaküla on küla Viljandimaal Viljandi vallas. Ridaküla asub Viljandi-Tartu maantee 22. kilomeetril.
Kuni 2013. aastani kuulus küla Viiratsi valda.
Arnold Matteus

Arnold Alvil Matteus (1./13. detsember 1897 Kärgula vald – 2. november 1986 Tartu) oli eesti arhitekt.
Elukäik.
Arnold Matteus pärines taluperest. Kooliteed alustas Matteus Kärgula vallakoolist. 1914–1918 õppis ta Tartu Reaalkoolis. 1918. aastal astus ta Tartu Ülikooli füüsika-matemaatikateaduskonda. Aastatel 1919–1920 võttis ta osa Vabadussõjast. 1921–1925 õppis Matteus ka Karlsruhe tehnikaülikooli arhitektuuriosakonnas.
1926–1935 ja 1941–1944 oli Arnold Matteus Tartu linnaarhitekt, 1944–1960 Tartu linna peaarhitekt. 1956–1957 oli ta Tartu Ülikooli arstiteaduskonna kehakultuuriosakonna dotsent, õpetas spordiehitiste teooriat. 1970 Tartu Kommunaalprojektis arhitekt.
Arnold Matteuse abikaasa oli Juta Matteus (sündinud Otsason, 1914–1943) ja tütar Hella-Mare Männamaa. 
Looming.
Matteus töötas pikka aega Tartu linnaarhitektina ja kujundas suuresti Tartu arhitektuuri palet, projektides valdab funktsionalistlik stiil. Tema süstemaatiline lähenemine linnaruumile oli ajastus uudne ning selle iseloomulikuks näiteks on Tähtvere aedlinna planeering.
Sarnastest põhimõtetest lähtuvalt on tema loodud või korrastatud suur osa Tartu parke, aedu ja haljasalasid. Matteuse juhtimisel rajati 1928. aastal Vabaduse puiestik, Tartu Linnaujula, loodi Emajõe park, 1930. aastal muudeti haljasalaks Barclay de Tolly plats koos toona Tartu ainsa purskkaevuga, 1929. aastal ehitati ümber Tähtvere park, vahemikus 1930–1932 ehitati ümber Karlova park ja rajati Forseliuse park, Tamme staadion ja spordipark, 1933. aastal Eesti Panga Tartu hoone esine väljak. Aastatel 1932–1936 rajati Emajõe-äärsed puiesteed ja Tamme puiestee. Aastatel 1945–1947 lõi Matteus teise maailmasõja purustatud alade taastamise käigus Tartu Keskpargi.
Nii linnaarhitektina kui ka vabakutselisena töötades oli Matteus autori või kaasautorina seotud ligi kuuesaja arhitektuuriprojektiga. Sõjas hävis Matteuse projektide register, kus oli üle 1000 teose.
Ühiskondlik tegevus.
Matteus oli korporatsiooni Ugala vilistlane ja üks kunstiühingu Pallas juhatajaid 1943–44.
Vanavälja

Vanavälja on küla Viljandimaal Viljandi vallas 16 km Viljandist ida pool.
Kuni 2013. aastani kuulus küla Viiratsi valda.
Vardja (Viljandi)

Vardja on küla Viljandimaal Viljandi vallas 10 km Viljandist lõunas.
Läbi küla voolab Sooba oja, mis suubub küla läänepiiril voolavasse Orika ojasse. Küla idapiir kulgeb mööda Viljandi–Rõngu maanteed.
Kuni 2013. aastani kuulus küla Viiratsi valda.
Vardja külas asub Vabadussõja väejuhi Johan Laidoneri sünnikohta (Raba talu) tähistav mälestussammas.
Verilaske

Verilaske on küla Viljandimaal Viljandi vallas.
Küla lõunapiiril ja külast läbi voolab Verilaske oja, millele on paisutatud Verilaske järv. Külas asub Koerakuse allikas, küla kirdepiiril voolab Ärmä jõgi.
Kuni 2013. aastani kuulus küla Viiratsi valda.
Speleoteem

Speleoteemid on koobastes tekkinud sekundaarsetest mineraalidest koosnevad moodustised.
Tuntuimad speleoteemid on stalagmiidid ja stalaktiidid. 
Et enamik koopaid on tekkinud lubjakividesse, siis koosnevad ka speleoteemid põhiliselt lubjakivist. Kivimeis liikuv põhjavesi lahustab aeglaselt lubjakivi ning kannab ta koostisosad kivimeist välja. Seda nähtust nimetatakse karstumiseks. Lahustumise tagajärjel võivad tekkida tühikud. Kui nad on maapinnaga ühenduses ning piisavalt suured, et neisse võiks siseneda inimene, siis nimetatakse neid koobasteks. Põhjavesi, mis kivimeid lahustas, võib neid ka tekitada, sest vees sisalduvad ioonid võivad koopani jõudes rõhu langemise tõttu kaltsiumkarbonaadina veest välja sadeneda. Sarnase protsessi läbi moodustub peale speleoteemide ka näiteks allikalubi.
Vesioinas

Vesioinas on veetõsteseade, mis rakendab vee pumpamiseks hüdraulilise löögi energiat. Niisugune pumbaseade ei vaja töötamiseks energiat väljastpoolt. Sobib kasutamiseks küllalt suure kaldega jõgede ääres. 
Vesioinaid kasutati juba 18. sajandil. Töötavad vesioinad on näiteks Rõuge ürgoru veerel Liinjärve ääres.
Vesioina töötsükkel.
Vesioina põhiosad on surveklapiga õhukuppel ja hüdrolöögi toimel veevoolu reguleeriv löögiklapp.
 
Vesioina elektriline analoog.
Vesioina elektriline analoog on kõrgendav pingemuundur, mis tekitab madalast alalispingest kõrgemat väljundpinget. Seejuures kehtivad järgmised vastavused:
Pneumosilinder

Pneumosilinder on silindritaoline seade, mis võimaldab selles kolvi sirgjoonelist liikumist gaasi rõhu jõul. Sisuliselt on pneumosilinder edasi tagasi liikumist võimaldav pneumomootor. 
Pneumosilindri eeliseks võrreldes hüdrosilindriga on suur töökiirus ja tavalisima töögaasi, suruõhu laialdane kättesaadavus. Puuduseks võrrelduna hüdrosilindriga on madalama töörõhu tõttu samade mõõtmete juures nõrgem jõud.