tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Aino Pill

Aino Pill (20. märts 1926 Tallinn – 8. veebruar 2016) oli eesti hüdrogeoloog.
Elulugu.
Ta õpetas 1944. aastal Tallinna 7. Keskkooli ja 1957. aastal Tartu Riikliku Ülikooli geoloogiaosakonna ning kaitses 1974. aastal geoloogia-mineraloogiakandidaadi kraadi Eesti Teaduste Akadeemia juures (väitekiri "Подземные воды западного побережья и островов Эстонии и особенности их формирования"). 
Ta töötas aastatel 1957–1958 Krasnojarski Geoloogia Valitsuse ja 1958–1962 ENSV Geoloogia Valitsuse (EGV) hüdrogeoloogina, aastatel 1963–1988 Eesti NSV TA Geoloogia Instituudi teadurina.
Teadustöö.
Uurimusi merevee mõjust põhjavee koostisele, põhjavee reostuse ja isepuhastusvõime kohta. 
Teoseid.
18 teaduspublikatsiooni.
Ene Pill

Ene Pill (sündinud 19. detsembril 1958 Tallinnas) on eesti psühholoog.
Elukäik.
Ene Pill on ehitusinseneri tütar.
Pill lõpetas 1977. aastal Tallinna 22. Keskkooli, 1982. aastal Tallinna Pedagoogilise Instituudi matemaatika-füüsika erialal ja 1991. aastal Tartu Riikliku Ülikooli sotsiaalpsühholoogia erialal. 1999. aastal kaitses ta Tallinna Pedagoogikaülikoolis (TPÜ) väitekirja "Kadettide ja riigikaitseametite töötajate isikuprofiilide võrdlus" (juhendaja Eha Rüütel) ja sai psühholoogiamagistriks ning 2010. aastal kaitses Tallinna Ülikoolis väitekirja "Loodusstiimulitega audio-visuaalse retseptiiv-projektiivse programmi mõju üliõpilaste enesetundele igapäevastes tingimustes" (juhendaja Eha Rüütel) ja sai terviseteaduste magistrikraadi kunstiteraapiate erialal. Ta täiendas end 1991–2005 mitmesugustel erialakursustel, sealhulgas suhtlemistreenerite kursustel (1998, 2005), üldhariduskooli juhtimise alal (2003), kunstiteraapias (2005) jm.
1991–1992 oli Ene Pill TPÜ personalitöötaja ja sotsiaaltöö kateedri vanemlaborant, 1993–1994 Riigikaitse Akadeemia haridusmetoodik, 1994–1999 õppeosakonna juhataja, 1999–2000 TPÜ terviseuuringute labori teadur, 2001–2006 Tallinna Haridusameti peaspetsialist/peanalüütik, 2006–2009 OÜ Inscape Baltic koolituskonsultant, 2009–2011 Rehabilitatsioonikeskus Adeli Eesti OÜ psühholoog ning alates 2008. aastast Tallinna Perekeskuses psühholoog. Ühtlasi on ta laste tugikeskuse Tähetorn vabatahtlik psühholoog-nõustaja.
Pill on Loovteraapiate Ühingu, Eesti Suhtlemistreenerite Ühingu ja Eesti Koolipsühholoogide Ühingu liige ning MTÜ Q-klubi juhatuse liige.
Teadustöö.
Ene Pilli peamised uurimisvaldkonnad on kutsevalik ja seda mõjutavad tegurid, probleemsed lapsed, koolistress, kunstiteraapia võimalused haigete rehabilitatsioonis ja töös probleemsete lastega. Ta on rakendanud kunstiteraapia võtteid insuldijärgsete patsientide rehabilitatsioonil.
Teoseid.
Üle 10 teaduspublikatsiooni, sh 3 monograafia (kaasautor).
Mari Pill

Mari Pill (10. september 1939 Tallinn – 8. oktoober 1987 Tallinn) oli eesti kunstiteadlane.
Elulugu.
Mari Pill oli pangaametniku tütar.
Lõpetas 1959 Tallinna 16. Keskkooli, 1971 TÜ kunstiajaloolasena. Oli 1969–86 Tartu Kunstimuuseumi teadur, 1974–86 näituste sektori juhataja.
Teadustöö.
Uurimused peamiselt Tartu Kunstimuuseumi näitusetegevusest ja kaasaegsest tarbekunstist. Koostanud tarbekunsti ja tarbekunstnike näitusi ja katalooge (sh kataloogid "Tartu tarbekunst" 1971, 1973, 1974 ja 1976), avaldanud artikleid tarbekunstist, kunstnike loomingust (oli Ülo Soosteri loomingu Eestisse vahendajaid ja uurijaid).
Toomas Pill

Toomas Pill (7. jaanuar 1938 Tartu – 18. mai 2022 Austraalia) oli eesti kirjandusteadlane.
Elulugu.
Toomas Pill oli ametniku poeg.
Põgenes 1944 koos perega Saksamaale, läks sealt 1948 Austraaliasse. Lõpetas 1956 Homebushi gümnaasiumi, 1965 Sydney Ülikooli filoloogia erialal, 1966 omandas Uus-Lõuna-Walesi Ülikoolis raamatukoguhoidja diplomi ning õppis seal (töö kõrvalt) 1976–1980 hispaania keelt; M.A.. (rooma kirjandus, 1986, Sidney Ülikool), väitekiri "Valerius Flaccus, imitator of Vergil", B.A. vana-kreeka keeles (1991, samas), väitekiri "The Orphic Argonautica in relation to Apollonius and Valerius Flaccus", Ph.D. (antiikkirjandus, 1996, samas), väitekiri "Tradition and originality in Nonnus' Dionysiaca". Töötas 1966–1998 Uus-Lõuna-Walesi Ülikooli raamatukogus. Akadeemiliselt kuulus ta Eesti Üliõpilaste Seltsi.
Teadustöö.
Avaldanud artikleid eesti kirjameestest, muistendeist, rahvausundist, etnograafiast ja hispaania kirjandusest. Osales mitmeid haruldusi sisaldava Eesti Arhiivi Austraalias trükiste korrastamisel. Esinenud ettekannetega, mille koostamiseks on kasutanud ka nimetatud arhiivis leiduvaid algmaterjale.
Peep Pillak

Peep Pillak (sündinud 8. veebruaril 1957 Ahjal Põlva rajoonis) on eesti ajaloolane, muinsuskaitsja, arhivaar ja literaat.
Elulugu.
Peep Pillak on teenistujate poeg.
Haridus.
Ta lõpetas aastal 1975 Tallinna 10. Keskkooli, 1982 Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo osakonna, ajaloomagister (2002, TÜ), väitekiri "Otto Greiffenhagen (1871–1938) ja tema tegevus Tallinna linnaarhivaarina (1900–1934)". Läbinud PHARE koolitusprogrammi "Eesti haldusjuhtimise reformi projekt Eesti 1996". Ta sai 2003 professor Arno Rafael Cederbergi stipendiumi tööks Soome arhiivides.
Töökäik.
Ta on pidanud arhiivindusalaseid loengukursusi Eesti Humanitaarinstituudis (EHI) ja TPÜ-s. Ta oli 1982–1983 Mahtra Talurahvamuuseumi peavarahoidja, 1983–1991 Eesti NSV Ministrite Nõukogu juures asuva Arhiivide Peavalitsuse inspektor, metoodik ja arheograaf, 1991–1996 Eesti Arhiiviameti peadirektor, 1997–1998 Riigiarhiivi filiaali teadur ning 1999–2000 Eesti Rahvusarhiivi isikuarhiivide talituse juhataja. Aastast 2001 oli ta Riigiarhiivi nõunik. Seejärel oli Peep Pillak Eesti Hoiuraamatukogu vahetusosakonna töötaja.
Muu.
Aastatel 2021 ja 2025 kandideeris Pillak KOV valimistel Nõmmel Isamaa nimekirjas. 
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: Eesti ajalugu ja arhiivindus, kultuuriväärtuste restitutsiooniküsimused. EE kaasautor, avaldanud artikleid kogumikes, ajakirjanduses, samuti Soome, Rootsi, Saksa, Poola, Vene, Ukraina ja USA erialaväljaannetes. Ajakirja Tuna toimetuskolleegiumi liige (1989–). Oli 1989–1990 EV presidendi Konstantin Pätsi matmispaiga väljaselgitamiseks Buraševosse korraldatud ekspeditsiooni liige ja kindral Juhan Laidoneri matmispaiga väljaselgitamiseks Vladimirisse korraldatud ekspeditsiooni juht (1995). Aastast 1993 ekspert Eesti-Vene läbirääkimistel kultuurivarade ja sõjahaudade küsimustes. Noorte Arhivistide Nõukogu asutajaid ja president (1986–1989), Eesti Arhivaaride Ühingu taasasutajaid (1989) ja esimees (1989–1992, 1999–), Arhiivinõukogu liige (2002–), Akadeemilise Sõjaajaloo Seltsi asutajaid (1988) ja juhatuse liige (1998–2000), Eesti rahvusliku sõjaajaloo komisjoni asutajaliige (2004), Eesti Kodu-uurimise Seltsi juhatuse liige (1990–1998), väljaspool Eestit asuvate Eesti kultuurivaradega tegeleva valitsuskomisjoni esimees (1997–2000). Valgetähe IV klassi teenetemärk (2005). Üle 40 teaduspublikatsiooni, arvukalt aimeartikleid.
Aleksander Pille

Aleksander Pille (14. august 1929 Vilo vald Petserimaa – 29. detsember 2024) oli eesti arstiteadlane ja kirurg.
Elulugu.
Aleksander Pille oli talupidaja poeg. 
Ta lõpetas 1949 Valga 1. Keskkooli ja 1955 TRÜ arstiteaduskonna ning täiendas end abdominaalkirurgias Moskvas (1963, 1974, 1977), Tallinnas (1982, 1987) ja Tartus (1992). 
Pille oli 1955–1959 Valga Keskhaigla kirurg ja Valga Rajooni Töörahva Saadikute Nõukogu täitevkomitee tervishoiuosakonnajuhataja, 1959–1963 Valga Keskhaigla kirurgia osakonna juhataja, 1964–1967 TRÜ teaduskonnakirurgia kateedri aspirant, 1967–1974 samas assistent, 1974–1997 operatiivse kirurgia ja topograafilise anatoomia kateedri assistent. 
1997–2002 oli ta Valga Keskhaigla kirurg. 
Pille on avaldanud üle 50 teaduspublikatsiooni ja õppevahendeid.
Meinhard Pille

Meinhard Pille (7. veebruar 1922 Vastse-Kuuste vald, Tartumaa – 20. märts 2009) oli eesti agrotehnikateadlane.
Elulugu.
Meinhard Pille oli talupidaja poeg.
Lõpetas 1945 Tallinna Elektromehaanika Tehnikumi, 1951 Tartu Riikliku Ülikooli metsandusteaduskonna metsatööstuse osakonna, 1964–1965 Moskva Üleliidulise Põllumajanduse Mehhaniseerimise Kaugõppeinstituudi sihtaspirant, tehnikakandidaat (1965, samas), väitekiri käsitles lahusagregaatse hüdraulilise süsteemi ja traktorite diiseltoiteaparatuuri täppisdetailide tampoongalvaanilist taastamist. Oli 1951–1954 Eesti Põllumajanduse Akadeemia masinapargi ekspluatatsiooni ja remondi kateedri assistent, 1954–1963 metallide tehnoloogia ja masinate remondi kateedri vanemõpetaja, 1965–1968 metallide tehnoloogia ja masinate remondi kateedri vanemõpetaja, 1968–1993 dotsent. Õpetanud masinate remonti, metallide tehnoloogiat, põllumajandustehnika töökindlust.
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: galvaanika, tampoongalvaanika kasutamine masinate ja seadmete remondil ning stantsimisel, lõikeriistade ja matriitside püsivuse suurendamisel, korrosioonivastaste kaitsekatete loomine. Töötas välja masinate remondi tampoongalvaanika meetodi, mida seejärel rakendati NSV Liidus ja võeti õppeprogrammidesse; lõi väärismetalli kokkuhoidu võimaldava kuldamisagregaadi Tallinna Juveelitehasele, raudbetoonkonstruktsioonides kasutatavate ja mitmesuguste terasdetailide suure korrosioonikindlusega katte ning selle metallile kandmise tehnoloogia. Rahvamajanduse Saavutuste Näituse diplomid (1967, 1970) ja medal (1970). Üle 110 teaduspublikatsiooni, 8 autoritunnistust.
Eino Pillikse

Eino Pillikse (20. märts 1914 Jaroslavl – 25. november 2004 Tallinn) oli eesti elektriinsener, harrastusajaloolane ja kodu-uurija.
Elulugu.
Eino Pillikse oli mehaaniku poeg.
Lõpetas 1933. aastal Tartu Poeglaste Gümnaasiumi. Õppis aastatel 1936–1948 (vaheaegadega) Tallinna Tehnikaülikoolis, 1946–1948 Tartu Riiklikus Ülikoolis matemaatikat, lõpetas 1965. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi elektriinseneri erialal. 1940. aastal lõpetas Sõjakooli aspirantide kursuse (lipnik). Korporatsiooni Tehnola liige.
Töötas 1936–1944 Riigi Ringhäälingu tehnikaosakonnas. 1944. aasta aprillis arreteeriti, põgenes vanglast ja varjas end sakslaste lahkumiseni. Oli 1944–1947 Vändra Keskkooli matemaatikaõpetaja, 1947–1948 Tartu Industriaaltehnikumi õpetaja ja osakonnajuhataja. Arreteeriti, oli 1948–1954 vangilaagris. Pärast vabanemist töötas peaenergeetiku ja projekteerijana, 1968–1974 oli EKE Projekti vaneminsener. Aastast 1974 pensionil.
Eino Pillikse on maetud Tallinna Siselinna kalmistule.
Isiklikku.
Eino Pillikse vend oli kirjanik ja ajakirjanik Eerik Laidsaar.
Teadustöö.
Aastast 1932 tegi kaastööd ajalehtedele Vaba Maa, Päevaleht, Rahvaleht jmt. Nn Pillikse valemi rakendamine kõrgepingeliinide rajamisel võimaldas aastatel 1960–1975 säästa üle 3200 ha metsa. Oli "Põllumajanduse entsüklopeedia" (I kd ilmus 1998) kaasautor. Osales Tallinna Linnamuuseumi kodu-uurimisringi tegevuses. Oli 1984–1987 mälumängu "Kaitse loodust" mängujuht. 
Esines raadios ja televisioonis. Looduseuurijate Selts (LUS), Eesti Muinsuskaitse Seltsi ja Eesti Kodu-uurimise Seltsi asutajaliige, korp! Tehnola taastamise algataja (1989) ja auvilistlane (1991). Üle 100 trükise kultuuriloost, tehnika ja põllumajanduse ajaloost (mitu uurimust jäid käsikirja).
Ene Pilliroog

Ene Pilliroog (1971. aastani Gustke; sündinud 20. novembril 1946 Mooritsa külas Jõgevamaal) on eesti muusikateadlane ja kirikutegelane.
Elulugu.
Pilliroog on lõpetanud 1966. aastal Tallinna Muusikakooli akordioni ja puhkpilliorkestri dirigeerimise erialal ning 1971. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi dirigeerimise ja 1973. aastal muusikateaduse erialal. 
Ta töötas aastatel 1969–1978 Tallinna Muusikakeskkooli ja 1993–1999 Georg Otsa nimelise Tallinna Muusikakooli muusikaajaloo õpetajana, ühtlasi töötas 1978–1997 Eesti Raadios eri ametikohtadel ja oli 1997–2003 meediakeskuse Eesti Luterlik Tund direktor. 
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: eesti muusikud, muusika ja muusikaajalugu. Kirjutanud, koostanud ja toimetanud muusikaalaseid raamatuid (Rahvusvahelise Eduard Tubina Ühingu aastaraamat 6 (2006), Eesti orelikultuurist (toimetaja ja koostaja koos Ivalo Randaluga; Tallinn, 2007) jm, "Eesti muusika biograafilise leksikoni" (Tallinn, 1990) kaasautor, teinud kaastööd Eesti Entsüklopeediakirjastusele ja TEA kirjastusele, süstematiseerinud Eesti Rahvusraamatukogus Neeme Järvi fondi.
Ta on võitnud rahvusvahelisel raadiosaadete konkursil "Prix Musical de Radio Brno" esikoha saatega "Arbos" (1988) ja kolmanda koha saatega "Musica coeli" (1990).
Avaldanud 8 monograafiat ja ligikaudu 200 artiklit perioodikas (sh ajakirjades Muusika, Kultuur ja Elu jm).
Isiklikku.
Tema vanemad on August Gustke ja Eha Gustke-Karu. 
Ta on olnud abielus klarneti- ja saksofonimängija Arvo Pillirooga (1946–1993), nende pojad on Arne (sündinud 1974) ja Allan (sündinud 1977).
Aadu Andres Pilt

Aadu Andres Pilt (11. detsember 1945 Örebro, Rootsi – 6. mai 2018 Burlington, Kanada) oli eesti päritolu Kanada füüsik, Eesti ohvitseri poeg.
Elulugu.
Aadu Andres Pilt elas aastast 1951 Kanadas.
Lõpetas 1964. aastal Torontos Keskkooli, 1968. aastal Toronto Ülikooli matemaatika ja füüsika erialal, füüsikamagister (1969, Alberta Ülikool; väitekiri "An investigation of high spin states in 55Fe"), "Ph.D." (eksperimentaalne ja teoreetiline tuumafüüsika; 1972, McMasteri Ülikool; väitekiri "Nuclear structure on 21Ne and 29Si"). Oli järeldoktorina aastatel 1972–1973 uurimistööl Saksamaal Max Plancki Instituudis ja 1973–1974 Inglismaal Oxfordi Ülikooli tuumafüüsika osakonnas, 1974–1978 Oxfordi Ülikooli tuumafüüsika osakonna teadur, 1978–1979 McMasteri Ülikooli füüsika osakonna vanemteadur, 1979–1981 teadur ja abiprofessor, 1981–1985 kaasprofessor, 1985–1988 Mohawki Kolledži (Hamilton, Ontario) füüsikateaduste osakonna lektor (professor), 1988–1996 Ontario Päästeteenistuse kiirgusosakonna tehniline grupi vanemohvitser ja grupijuhi asetäitja, 1996– grupi juhataja. Olnud 1977. aastal Helsingi Ülikooli füüsika osakonna külalisteadur ning 1980. ja 1981. aastal Oxfordi Ülikooli tuumafüüsika osakonna külalisuurija.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: tuumafüüsika – tuuma struktuur, raskete ioonide reaktsioonid, tuuma kihtmudeli arvutused, klastri moodustumised kergetes tuumades. Kergete tuumade Я-osakese klastermudeli kaasautor. Umbes 60 teaduspublikatsiooni.
Ilme Pilv

Ilme Pilv (5. detsember 1928 Koeru, Järvamaa – 28. september 2016) oli eesti arstiteadlane ja pediaater.
Elulugu.
Ilme Pilv oli arsti tütar.
Lõpetas 1947 Väike-Maarja Keskkooli, 1953 Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna, 1960–1964 Moskva Pediaatria Instituudi aspirant, meditsiinikandidaat (1965, samas), väitekiri "К вопросу o бельково-аминокислотном обмене при ревматизме у детей". 
Oli 1953–1956 Tallinna Vabariikliku Haigla lasteosakonna ordinaator, 1956–1960 Haapsalu ja Tallinna lastehaiglates pediaater, 1964–1968 Eksperimentaalse ja Kliinilise Meditsiini Instituudi (EKMI) laste reumatoloogia sektori nooremteadur, 1968–1971 Eesti NSV Pedagoogika Teadusliku Uurimise Instituudi (PTUI) koolijõudluse sektori vanemteadur, 1971–1977 Eesti NSV Tervishoiuministeeriumi peapediaater, 1977–1991 EKMI töökorralduse ja metoodika osakonna vanemteadur, uurimisgrupi juhataja, 1991–1994 TPÜ tervisekasvatuse osakonna teadur, aastast 1995 Tallinna Pedagoogika Seminari vanemõpetaja.
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: laste reuma, laste meditsiinisotsioloogilised uuringud, terviseõpetus ja tervisekasvatuse süsteem. Aastast 1977 juhendas Eesti terviseõpetuse programmide väljatöötamist ja teadusuuringuid, aastast 1993 programmi "The European Network of Health Promoting Schools" koordinaator Eestis. 65 teaduspublikatsiooni.
Mehis Pilv

Mehis Pilv (sündinud 13. jaanuaril 1947 Tallinnas) on Eesti tehnikateadlane ja majandustegelane.
Elulugu.
Mehis Pilv on lukksepa poeg (abikaasa Silja Pilv, arst ja sportlane, oli 1965–1967 Eesti meister iluvõimlemises; abikaasa isa oli spordipedagoog ja soomepoiss Uno Sahva).
Lõpetas 1965 Tallinna 5. Töölisnoorte Keskkooli, 1970 Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI) automaatika ja telemehaanika erialal, tehnikakandidaat (1984, Küberneetika Instituut), väitekiri "Улучшение характеристик быстродействующих преобразователей напряжения в код".
Ta oli 1962–1965 Tallinna Raadioelektroonika Konstrueerimisbüroo (TREKB) raadioaparatuuri monteerija, 1970–1974 vaneminsener, 1974–1985 Eesti NSV Ministrite Nõukogu teaduse ja tehnika osakonna vanemreferent, osakonna juhataja asetäitja, 1985–1989 NSV Liidu Helsingi Kultuuri- ja Teaduskeskuse vanemreferent ja direktori asetäitja, 1989–1990 Eesti NSV Plaanikomitee esimehe ja majandusministri asetäitja, 1990–1992 Eesti Välismajandusameti peadirektor, 1992 Majandusministeeriumi, Estimpeksi ja Tartu Kommertspanga nõunik, 1993 AS Toval direktori asetäitja, 1994–1999 Tallinna Maailmakaubanduskeskuse AS arendusdirektor (nõukogu esimees 1994–), 2000– AS Silmet Grupp arendusdirektor (nõukogu liige, esimees 1997–).
Pidanud TTÜ-s ja Estonian Business Schoolis (EBS) loenguid teemal "Haridus ja toimetulek tööturul kõrgtehnoloogilise suurettevõtte vaatevinklist".
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: raadioelektroonika ja rakendusküberneetika. Eesti Inseneride Liidu asutajaliige (1988), Mainori Kõrgkooli nõukogu liige (1995–), Eesti Keemiatööstuse Liidu juhatuse liige (2002–), Sillamäe linnavalitsuse liige (2003–). Olnud Eesti Võimlemise Assotsiatsiooni juhatuse esimees, Eesti Võimlemisliidu president (1990–). 20 teaduspublikatsiooni, 1 patent, 6 autoritunnistuse autor või kaasautor.
Valter Pilv

Valter Pilv (aastani 1938 Valter Pois(s); 16. detsember 1923 Rõuge vald, Võrumaa – 27. august 2011) oli eesti majandusteadlane.
Elulugu.
Valter Pilv oli talupidaja poeg.
Lõpetas 1951 Antsla Põllumajandustehnikumi, 1956 kaugõppes EPA agronoomiateaduskonna, majanduskandidaat (1963, EPA), väitekiri "Tööprotsesside ratsionaliseerimine Eesti NSV kanafarmides". Oli 1956–61 Eesti NSV TA Loomakasvatuse ja Veterinaaria Instituudi (ELVI) laborant ja ökonomist, 1961–65 noorem- ja vanemteadur, 1965–75 ökonoomika ja katsemajandite osakonna juhataja, 1975–79 ka asedirektor katsemajandite alal, 1979–90 ökonoomika sektori juhataja, 1990–93 teadur.
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: põllumajanduse organiseerimine ja ökonoomika, linnu- ja veisekasvatuse ratsionaalne korraldamine, põllumajandustoodangu suurendamine ja tasuvus. Nõukogude Eesti preemia (1975, kollektiivis). 117 teaduspublikatsiooni.
Arne Pilvet

Arne Pilvet (sündinud 16. septembril 1943 Saarde vallas Pärnumaal) on eesti tehnikateadlane.
Elulugu.
Arne Pilvet on talupidaja poeg.
Lõpetas 1964 Tihemetsa Põllumajanduse Mehhaniseerimise Tehnikumi, 1972 Eesti Põllumajanduse Akadeemia insener-mehaanikuna, 1980 Leningradi Põllumajanduse Instituudi aspirantuuri, tehnikakandidaat (1980, samas), väitekiri käsitles põllumajanduses autoveeremite töökindluse tõstmise ja tehnohoolduse täiustamise küsimusi. Oli 1968–1972 Tartu Autovedude diagnostikaseadmete operaator, 1972–1975 Tartu Autokolonni nr 3053 ja 1975–1977 vaneminsener, 1977–1982 EPA mehaanikakateedri assistent, 1983–1985 Tartu rajooni Lenini-nimelise Näidissovhoosi asedirektor, 1985–1987 Saadjärve kolhoosi aseesimees, 1987–1992 Jõgeva Maavalitsuse peaspetsialist. Õpetas EPA-s masinaelementide, tõste-transpordimasinate ja rakendusmehaanika kursusi. 1995–2000 Riigikontrolli energeetika valdkonna kontrolör. 2000–2008 Maksu- ja Tolliameti peaaudiitor. Aastatel 2005–2021 õpetas EMERA-s teoreetilise mehaanika, tugevusõpetuse, tõste-transpordimasinate ja rakendusmehaanika kursusi. Aastast 2003 MTÜ Loodusteaduse ja tehnoloogia ühenduse Ööbik juhatuse liige.
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: ettevõtte optimaalse autopargi määramine, autode diagnostika ja töökindlus, Eestis ratsionaalse autode kapitaalremondi võrgu loomine. Rajas esimesed diagnostikaliinid Tartu , hiljem evitas profülaktikakompleksid ja diagnostikaliinid Mäksal, Adaveres, Rannus ja Saadjärvel. Tutvustas oma uurimistulemusi ja nende rakendamist 18 teaduslikus ettekandes. 12 teaduspublikatsiooni.
Uno Raimond Pilvre

Uno Raimond Pilvre ka Pilvre Unn (16. august 1927 Tallinn – 1. juuni 1991 Tallinn) oli eesti füüsik ja pedagoog.
Elulugu.
Uno Raimond Pilvre oli ametniku poeg.
Lõpetas 1947 Tallinna Elektromehaanika Tehnikumi, 1953 Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI) mehaanikateaduskonna insener-elektrikuna, aspirantuuri 1958; füüsika-matemaatikakandidaat (1966, Eesti Teaduste Akadeemia), väitekiri käsitles alumiiniumi ja vase plastilist survedeformatsiooni madalal ning toatemperatuuril ja seismisel. 1967 täiendas end Moskva Ülikooli füüsika osakonnas. 
Oli 1947 Eesti NSV TA Geoloogia Instituudi laborant, 1952–54 (õpingute ajal) TPI füüsika kateedri vanemlaborant, 1958–61 assistent, 1961–67 vanemõpetaja, 1967–69 TPedI , 1969–74 dotsent, 1974–84 vanemteadur, 1984 Eesti NSV Riikliku Kutsehariduse Komitee õppemetoodika kabineti vanemmetoodik, 1985–89 informaatika ja arvutustehnika labori juhataja, 1989–91 tootmis-varumiskooperatiivi "Ester" teaduslik konsultant. Koostanud õppevahendeid füüsika, liikluse jm kohta, tõlkinud füüsika õpiku tehnikumidele.
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: metallofüüsika (sh metallide erosioonkulumise mikromehhanismid), õpetamise metoodika, eriti tehniliste õppevahendite kasutamine õppetöös. NSV Liidu ja Eesti NSV rahvamajanduse saavutuste näituste diplomid ja preemiad, NSVL Rahvamajanduse Saavutuste Näituse hõbemedal. Umbes 50 teaduspublikatsiooni, 2 autoritunnistust.
Veera Pino

Veera Pino (26. juuni 1925 Mäe vald, Petserimaa – 29. juuni 2015 Tartu) oli eesti rahvaluuleteadlane.
Elulugu.
Veera Pino oli talupidaja tütar.
Ta lõpetas 1944. aastal Petseri Gümnaasiumi. Oma mälestustes on ta meenutanud, et sõjaolude tõttu lõpetati kool kevadel tavapärasest varem, kiirendatud korras.
Alates 1945. aastast õppis ta Tartu Riiklikus Ülikoolis eesti filoloogiat, ülikooli lõpetas 1950. aastal. Aastatel 1950–1953 oli ta samas aspirant ning kaitses 1954. aastal filoloogiakandidaadi väitekirja "Sotsiaalsed vastuolud eesti külaühiskonnas rahvalaulu andmete põhjal". 
Aastatel 1953–1957 töötas ta Tartu Riikliku Ülikooli eesti kirjanduse ja rahvaluule kateedris vanemõpetajana. Aastatel 1956–1992 oli ta Eesti NSV TA Keele ja Kirjanduse Instituudi rahvaluule sektori teadur. Ta õpetas erikursusi rahvalauludest ja vanemast kirjandusest ning osales arvukatel uurimisekspeditsioonidel.
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: peamiselt rahvaluule historiograafia ja rahvalaul.
Teoseid.
Ta osales teadusliku väljaande "Kalevipoeg. Tekstikriitiline väljaanne" (2 kd, 1961–1963), antoloogia "Eesti rahvalaulud" (4 kd, 1969–1974), kogumiku "Eesti vanasõnad" (I–V kd, 1980–1988) koostamises. 37 teaduspublikatsiooni.
Isiklikku.
Tema õde oli kirjanik ja ajakirjanik Nasta Pino.
Aleksander Pint

Aleksander Pint (20. aprill (vkj 3. mai) 1910 Rosentali küla, Tobolski kubermang – 13. oktoober 1984 Moskva) oli Eesti pedagoogikateadlane.
Elulugu.
Aleksander Pint oli 19. sajandil teisel poolel Räpina mailt Siberisse siirdunud talupidaja poeg.
1930. aastail vanemad represseeriti. Lõpetas 1929 Leningradi Eesti-Soome Pedagoogika Tehnikumi, 1932 kaugõppes Irkutski pedagoogika Instituudi, 1935 aspirantuuri, pedagoogikakandidaat (1935, samas), väitekiri käsitles kommunistlikku kasvatust klassivälises töös. Oli 1949–51 Vene NFSV Teaduste Akadeemia aspirant, pedagoogikadoktor (1951, samas), väitekiri "Основные этапы истории педагогического образования в Эстонии в XIX–XX веках". NSV Liidu Pedagoogika Akadeemia korrespondentliige (1965). Oli 1929–30 Irkutskis kooliõpetaja, 1931–34 Irkutski Pedagoogika Instituudi pedagoogika osakonna juhataja, 1934–37 Irkutski Ülikooli lektor ja dekaan, 1937 Stalinabadi Pedagoogika Instituudi õppeosakonna juhataja, 1938–45 Sverdlovski Ülikooli pedagoogika kateedri juhataja, 1945–51 Tartu Ülikooli pedagoogika ja metoodika kateedri juhataja, ühtlasi 1945–48 kaugõppeprorektor ja 1948 ka õppeprorektor, 1951–53 TPedI pedagoogika ja psühholoogia kateedri juhataja, 1953–80 Moskva Riikliku Kultuuriinstituudi pedagoogika kateedri juhataja, 1980–84 TÜ pedagoogika- ja metoodika kateedri konsultant-professor. TÜ pedagoogikaaspirantuuri taastajaid, mis võimaldas kaitsta siin kandidaadiväitekirju. Õpetas pedagoogika üldkursust, täiskasvanute pedagoogikat, kultuuriharidustöö teooriat, uuris Eesti kooli ajalugu.
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: pedagoogika ajalugu, perekonnakasvatus ja andragoogika. VNFSV teeneline kultuuritegelane (1971). Üle 100 teaduspublikatsiooni.
Peeter Pints

Peeter Pints (sündinud 17. juulil 1944 Tallinnas) on eesti filosoof.
Elukäik.
Peeter Pints on töölise poeg.
Ta on lõpetanud 1963. aastal Tallinna Kaugõppekeskkooli, 1969 Leningradi Ülikooli, 1974 samas aspirantuuri; filosoofiakandidaat (1975, samas), väitekiri "Проблема личности в социологии Н. Михайловского". 
Ta töötas aastatel 1974–1997 Tallinna Pedagoogilise Instituudi / Tallinna Pedagoogikaülikooli filosoofia osakonna vanemõpetaja ja dotsendina. Õpetanud filosoofia ajalugu, eetikat, inimese filosoofiat.
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: filosoofia ajalugu, sotsioloogia, sotsiaalpsühholoogia. Teadustöö tähtsamaid tulemusi: kollektiivse käitumise sotsiaalpsühholoogiliste mehhanismide ja populismi arengutendentside kindlakstegemine. Üle 30 teaduspublikatsiooni.
Aivar Pintsaar

Aivar Pintsaar (sündinud 22. aprillil 1960 Tartus) on eesti arstiteadlane ja ortopeed.
Elulugu.
Aivar Pintsaar on teenistuja poeg.
Lõpetas 1978 Tartu 7. Keskkooli ja 1986 TÜ arstiteaduskonna. Täiendas end Soome, Rootsi, Belgia, Saksamaa, Šveitsi ja Austria traumakliinikutes. Oli 1986–1987 Tartu Vabariikliku Kliinilise Haigla intern, 1988–1990 TÜ traumatoloogia, ortopeedia ja välikirurgia kateedri kliiniline ordinaator, 1990–1992 samas assistent, 1992–2000 traumatoloogia ja ortopeedia kliiniku assistent, aastast 2000 Tartu Ülikooli Kliinikumi traumatoloogia ja ortopeedia kliiniku direktor.
Teadustöö.
Uurinud hüppeliigese ebastabiilsust, põlveliigese artroskoopiaga seonduvat, operatsioonijärgset lihas- ja käimisfunktsiooni taastumist. Saanud patendi hüppeliigese fiksaatorile. Eesti Traumatoloogide-Ortopeedide Seltsi (1992), Euroopa Sporditraumatoloogia, Põlvekirurgia ja Artroskoopia Seltsi (1994), Skeletihaiguste Seltside Rahvusvahelise Föderatsiooni (1995) liige, Eesti AO ALUMNI esimees. Üle 50 teaduspublikatsiooni, 1 patent.
Rein Pirn

Rein Pirn (sündinud 13. juulil 1932 Tartus) on USA ja eesti tehnikateadlane, arhitekt ja arhitektuuriakustik.
Elulugu.
Rein Pirn isa oli kohtunik. Õppis 1940–1944 Tallinna Õpetajate Seminari algkoolis. Põgenes 1944 koos vanematega Saksamaale. Lõpetas 1951 Durbanis (Lõuna-Aafrika Unioon) Marist Brothersi Keskkooli, 1956 Natali Ülikooli bakalaureuse kraadiga arhitektuuris ja 1963 Harvardi Ülikooli magistrikraadiga arhitektuuris. Oli 1963–1978 Chicagos ja 1978–1991 Bostonis teadusfirma Bolt, Beranek and Newman Inc. ja aastast 1991 samas asuva Acentech Inc. teenistuses arhitektuuriakustika konsultandina, ühtlasi 1969–1979 Notre Dame'i Ülikooli (South Bend, Indiana) külalisprofessor ("visiting assistant professor").
Teadus- ja projekteerimistöö.
Rein Pirni uurimisvaldkond oli arhitektuuriakustika ning peamiselt uuris ta ehitiste, peamiselt kontserdi- ja teatrisaalide, ka seinteta ("open-plan") ruumide akustilist projekteerimist. Kavandanud üle 100 saali ruumiakustika, sh Dominikaani Vabariiklik Rahvusteater Santo Domingos, kontserdisaalid Barrus Rexburgis (Idaho), Spivey Hall Atlantas jt. Pidanud ettekandeid Ameerika akustika ühingu (Acoustikal Society of America) kokkusaamistel jm. Institute of South African Architects'i (1957–95), Royal Institute of British Architects'i (1959–88), Ameerika akustika ühingu liige (aastast 1964).
Reet Pirrus

Reet Pirrus (aastani 1960 Reet Sõrmus; 17. märts 1935 Pärnu – 22. detsember 1997 Tallinn) oli eesti geoloog ja palünoloog.
Elulugu.
Reet Pirrus oli teenistujate tütar ja Enn-Aavo Pirruse abikaasa.
Lõpetas 1953 Viljandi Keskkooli ja 1959 Tartu Riikliku Ülikooli geoloogiaosakonna.
Töötas 1959 ENSV Geoloogia Valitsuse (EGV) Tartu kaardistamisrühmas, oli 1960–1997 Eesti NSV TA Geoloogia Instituudi (GI) teadur.
Teadustöö.
Uurimusi kvaternaarigeoloogia, eriti järvesetete ja hilispleistotseeni setete palünoloogia kohta. 
Teoseid.
Üle 50 teaduspublikatsiooni.
Jüri Pirso

Jüri Pirso (sündinud 22. jaanuaril 1941 Audru vallas Pärnumaal) on eesti tehnikateadlane.
Elulugu.
Jüri Pirso on talupidaja-kaluri poeg.
Tal on 3 last.
Lõpetas 1960 Tõstamaa Keskkooli, 1966 Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI) mehaanikainsenerina, 1976 samas aspirantuuri, tehnikakandidaat (1976, Moskva Terase ja Sulamite Instituut), väitekiri käsitles koostise ja tehnoloogiliste faktorite mõju kroomkarbiidsete kõvasulamite struktuurile ja omadustele, tehnikadoktor (1996, TTÜ), väitekiri "Titanium and chromium carbide based cermets". Oli 1967–1973 TPI metallograafia labori juhataja, 1976–1979 TPI vanemteadur, 1979–1992 pulbermetallurgia tootmisharu labori juhataja, 1992– TTÜ materjalitehnika instituudi vanemteadur. Õpetanud komposiitmaterjalide, tehnokeraamika ja pulbertehnoloogia kursusi; koostanud õppevahendeid.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: materjaliteadus, peamiselt pulbermetallurgia, kõvasulamite tehnoloogia, erosioon-, hõõrde- ja abrasiivkulumine. Olnud mitme uudse tehnoloogia (kroomkarbiidsete kermiste reaktsioonpaagutamine, volframkarbiidsete kõvasulamite valmistamine mehaaniliselt aktiveeritud sünteesi teel) autor ja kaasautor. Mitme grandi vastutav täitja. Nanotehnoloogiaalase EL projekti Eesti-poolne koordinaator, Eesti volitatud insener (1998). Eesti Mehaanikainseneride Seltsi liige. Eesti NSV riiklik preemia (1985, kollektiivis). Üle 110 teaduspublikatsiooni, 11 autoritunnistust, 1 kasulik mudel.
Alfred Pisuke

Alfred Pisuke (6. august 1929 Jõgeveste vald, Valgamaa – 17. juuni 2010) oli eesti spordipedagoog.
Elulugu.
Alfred Pisuke oli talupidaja poeg ja Heiki Pisukese isa. 
Ta lõpetas 1948 Tõrva Keskkooli, 1953 TRÜ õigusteaduskonna ja 1957 kehakultuuriteaduskonna, 1967 aspirantuuri, pedagoogikakandidaat (1967, TRÜ), väitekiri "Mõningaid võimalusi treeningkoormuse doseerimiseks nais- ja meesjooksjail intervallmeetodi kasutamisel".
Oli 1953–1958 TRÜ kergejõustikukateedri vanemlaborant, 1958–1960 TRÜ spordiklubi kergejõustikutreener, 1960–1961 vaneminstruktor, 1961–1964 ja 1967–1968 kergejõustikukateedri õpetaja, 1968–1973 vanemõpetaja, 1973–1984 kateedri juhataja, dotsent, 1984–1992 dotsent, 1992–1995 treeninguõpetuse instituudi dotsent.
Õpetanud kergejõustikku; koostanud õppevahendeid.
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: spordipedagoogika ja spordiajalugu. Olnud seitsmekordne Eesti meister kergejõustikus, NSVL üliõpilasmeister 800 m jooksus (1953). TÜ spordiklubi juhatuse esimees (1972–74), Eesti NSV Kergejõustikuföderatsiooni presiidiumi liige (1972–81) ja treenerite nõukogu esimees (1972–79). Eesti NSV teeneline treener (1970). Spordiühingu Kalev auliige. Üle 90 teaduspublikatsiooni, aimeartikleid.
Enn Plaan

Enn Plaan (6. juuni 1942 Tartu – 6. juuni 2021) oli eesti majandusteadlane. 
Elulugu.
Enn Plaan oli teenistuja poeg. 
Lõpetas 1961 Tartu 8. Keskkooli, 1969 EPA põllumajanduse mehhaniseerimise teaduskonna, majanduskandidaat (1988, Läti Põllumajanduse Akadeemia), väitekiri käsitles põllumajandusettevõtete transporditeenindamise ökonoomikat ja organiseerimist (jõusööda veo näitel), majandusteaduse doktor (1997, Läti Põllumajanduse Akadeemia), väitekiri käsitles põllumajandustranspordi ökonoomikat, organiseerimist ja planeerimist (tsentraliseeritud jõusöödaveo näitel). 
Oli 1969–1988 EPA põllumajanduse ökonoomika kateedri vanemõpetaja, 1988–1990 agraarökonoomika kateedri dotsendi kohusetäitja, 1990–1992 dotsent, 1992–1994 ettevõtluse õppetooli dotsent, 1994–1998 EPMÜ ühistegevuse instituudi juhataja ja ühtlasi agraarökonoomika ja turunduse instituudi dotsent. 
1998–2000 oli Enn Plaan EPMÜ õppeprorektor, professor, 2000–2005 EPMÜ majandus- ja sotsiaalinstituudi dotsent, 2005–2014 EMÜ majandus- ja sotsiaalinstituudi agraarökonoomika ja turunduse töögrupi dotsent. Õpetanud tootmise organiseerimist ja planeerimist, , juhtimist.
2012. aastal autasustati Enn Plaani EMÜ teenetemedaliga.
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: maamajandus, agraarökonoomika, transpordi- ja põllumajandustehnika ökonoomika, põllumajandusettevõtlus ja ühistegevus. Töid transpordiökonoomiast, ettevõtlusest. Eesti Agraarökonomistide Assotsiatsiooni ja Akadeemilise Ühistegevuse Seltsi liige. Üle 70 teaduspublikatsiooni.
Oskar Plaan

Oskar Plaan (perekonnanime rööpkuju Plan; 26. jaanuar 1910 Ropka vald, Tartumaa – 27. veebruar 1993 Tartu) oli eesti loomaarstiteadlane.
Elulugu.
Oskar Plaan oli talupidaja poeg.
Lõpetas 1930 Tartu Tehnika Ühisgümnaasiumi, õppis Tartu Pedagoogiumis, lõpetas 1947 TÜ loomaarstiteaduskonna, 1948–1950 Eesti NSV TA Loomakasvatuse ja Veterinaaria Instituudi (ELVI) aspirant, veterinaariakandidaat (1951, TÜ), väitekiri "Tibude koktsidioosi tõrje". 
Oli 1945–1946 TÜ loomaarstiteaduskonna patoloogilise anatoomia, histoloogia ja parasitoloogia kateedri assistent, 1951–1952 ELVI nooremteadur, 1952–1965 veterinaariaosakonna juhataja, 1965–1983 parasitoloogia labori vanemteadur ja aastast 1983 mittekoosseisuline vanemteadur. Õpetanud patoloogilist anatoomiat.
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: peamiselt parasitoloogia, ka veterinaariline sigimisbioloogia ja günekoloogia. Üle 130 teaduspublikatsiooni.
Jaanus Plaat

Jaanus Plaat (sündinud 16. augustil 1967 Rakveres) on eesti etnoloog ja usundiajaloolane.
Elulugu.
Jaanus Plaat on töölise ja õpetaja poeg.
Ta lõpetas 1985. aastal Rakvere Õhtukeskkooli, 1992. aastal Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna ajaloo osakonna, oli aastatel 1992–1994 samas magistrant ja 1994–2000 doktorant. Täiendas end 1993–1994 USA-s Kentucky Ülikoolis kultuuriantropoloogias ning 1995–1996 Uus-Meremaal Victoria Ülikoolis Wellingtonis, filosoofiamagister (etnoloogia, 1994, TÜ), väitekiri "Usuliikumised Lääne- ja Saaremaal 1875–1905", Ph.D. (etnoloogia, 2001, TÜ), väitekiri "Usuliikumised, kirikud ja vabakogudused Lääne- ja Hiiumaal: usuühenduste muutumisprotsessid 18. sajandi keskpaigast kuni 20. sajandi lõpuni" (Tartu 2001). 
Ta oli aastatel 1992–1993 Eesti Rahva Muuseum (ERM) teadur ja 1995–2005 direktor, ühtlasi 1995–2004 Tartu Ülikooli ajaloo osakonna etnoloogia õppetooli lektor, 2006 TLÜ Eesti NSV TA Ajaloo Instituudi projektijuht, 2006–2012 Eesti Kunstiakadeemia professor. 2013. aastast SA Juuru ja Hageri Kihelkonna Muuseumid juhatuse liige ning Mahtra Talurahvamuuseumi tegevjuht. 
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: kultuuriuuringud: usuliikumised, kirikud ja kogudused Eestis ja teistes Baltimaades (18. sajand – 21. sajandi algus); Eesti vähemusrahvuste (eestivenelaste, sh vanausuliste, eestirootslaste jt) ajalugu ja religioossus. Korraldanud ja juhtinud etnograafia ja religioonisotsioloogia välitöid ning filmivõtteid Eestis (Lääne-, Hiiu-, Saare-, Põlva-, Setu-, Ida-Viru-, Viljandi- ja Võrumaal 1995–2007), Mehhikos (1994, 1997), Vanuatul ja Saalomoni saartel (1996, 1999), Keenias (2000), Birmas, Tais, Laoses, Kambodžas (2001), Venemaal (Siberis 2001), Boliivias ja Peruus (2002), Venezuelas (2003), Iraanis (2003–04), Armeenias, Gruusias, Usbekistanis, Tadžikistanis ja Kõrgõzstanis (2004), Jamaical ja Haitil (2005), Indias (2007). Koordineerinud rahvusvahelisi museoloogia projekte Eestis, USA-s, Venemaal (Peterburis) ja Taiwanil. Õpetatud Eesti Seltsi (ÕES) (1995–2002 juhatuse) liige, Eesti Muuseuminõukogu (1996–2005), Eesti Muinsuskaitse Nõukogu (2002–2003) liige. Üle 30 teaduspublikatsiooni.
Isiklikku.
Plaadil on poeg Kaspar ja tütar Elsa Liine Maria.
Kaja Plado

Kaja Plado (aastani 1972 Kaja Härmits; sündinud 12. novembril 1952 Põlvas) on eesti eripedagoog.
Elulugu.
Kaja Plado on metsniku tütar.
Lõpetas 1970. aastal Põlva Keskkooli ja 1978. aastal Tartu Riikliku Ülikooli (TRÜ) defektoloogia osakonna. Eripedagoogikamagister (1996, Tartu Ülikool), väitekiri "Liitlausete õpetamine õpiraskustega lastele. Sissejuhatav ülevaade".
Aastatel 1978–1980 oli Tartu Pedagoogilise Kooli Harjutuskooli õpetaja, 1980–89 TRÜ eripedagoogika kateedri õpetaja, 1989–92 vanemõpetaja, 1992– Tartu Ülikooli haridusteaduskonna eripedagoogika osakonna lektor. Aastast 2004–2014 eripedagoogika osakonna juhataja ja eripedagoogika õppekavade programmijuht. Lektor õpetajate täiendkoolitus- ja ümberõppekursustel. Andragoog V. Õpetanud eesti keele õpetamist erivajadustega lastele, õpilaste kirjaliku kõne puudeid; koostanud õppevahendeid, õpikuid ja tööraamatuid.
Autasustatud Tartu Ülikooli aumärgi ja väikese medaliga.
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: kõne ja keele puuded, eesti keele õpetamine õpiraskuste ja vaimupuudega lastele. Üle 40 teaduspublikatsiooni.
Mari Plakk

Mari Plakk (sündinud 24. novembril 1951 Tallinnas) on eesti tehnikateadlane.
Elulugu.
Mari Plakk on Paul Plaki tütar ja Peeter Plaki õde.
Ta lõpetas 1970 Tallinna 24. Keskkooli, õppis 1970–1972 Tallinna Polütehnilise Instituudis (TPI) tööstuselektroonikat ja 1972–1975 Saksa DV-s Karl-Marx-Stadti Tehnikakõrgkoolis informaatikatehnikat. 1978–1980 oli ta TPI aspirant. 1984 kaitses ta Küberneetika Instituudis tehnikakandidaadi kraadi tehnilises küberneetikas ja informaatikateoorias väitekirjaga "Разработка и исследование методов синтеза тестов для дискретных устройств на основе модели альтернативных графов". 1994. aastal läbis ta täienduskoolituse Bentley Kolledžis USAs. 
1975–1977 oli Mari Plakk TPI teadusliku uurimise sektori elektronarvutite kateedri insener ja vaneminsener, 1978–1980 samas aspirandina nooremteadur, 1981–1990 Teadusliku Õppe-Tootmiskeskuse Algoritm vanemteadur, 1991–2001 TTÜ majandusteaduskonna arvutisaali juhataja ning teoreetilise majandusteaduse ja -metodoloogia instituudi vaneminsener, 2001–2002 Tiigrihüppe Sihtasutuse internetiportaali Koolielu toimetaja, 2003–2005 TPÜ haridustehnoloogia keskuse koolitusjuht, 2006. aastast keskuse teadur. Ta on õpetanud digitaalsüsteemide diagnostikat, informaatikat, arvutiõpetust ja arvutite kasutamisega seotut eri rakendusvaldkondades, samuti koostanud õppematerjale.
Teadustöö.
Mari Plaki peamised uurimisvaldkonnad on arvutustehnika ja informaatika, sh digitaalskeemide testdiagnostika; ta on töötanud välja testide sünteesi meetodid alternatiivsete graafide mudelil, tegelenud e-õppe juurutamise ja arendamisega seotuga (uuringud, võtted, metoodika, virtuaalsed e-õppe keskkonnad) ning haridusuuringutega. Ta on avaldanud üle 15 teaduspublikatsiooni.
Paul Plakk

Paul Plakk (15. juuli 1909 Vana-Koiola vald, Võrumaa – 5. veebruar 2001 Tallinn) oli eesti elektrotehnikateadlane.
Elulugu.
Paul Plakk oli talupidaja poeg ning Mari, Peeter ja Tiit Plaki isa..
Lõpetas 1930 Tartu Tehnika Ühisgümnaasiumi elektrotehnika haru "cum laude".
Töötas 1931. aastani kooli laboratooriumis. 
Teenis 1931–1932 aega kaitseväes sidepataljonis elektrotehnika laboratooriumis.
Sooritas septembris 1931 Postivalitsuses raadioamatööri eksami.
1932–1936 tegutses raadio alal kodukohas Koiolas.
1936 töötas lühikest aega raadiotehases OÜ RET ja alates 1. oktoobrist 1936 J. Rammuli raadiotehases.
1941. aastal lõpetas ta TTÜ ehitus- ja mehaanikateaduskonna elektrotehnika erialal.
1952. aastal kaitses ta Tallinna Polütehnilises Instituudis (TPI) tehnikakandidaadi kraadi elektrimasinate ja -aparaatide erialal (1952, TPI). Väitekirja pealkiri oli "Freesturba niiskuse määramine elektrilisel teel".
Õppetöö.
Ta oli Eesti elektroonika- ja raadiotehnikaalase kõrghariduse üks alusepanijaid.
Õppevahendid.
Ta on koostanud õpikuid jm õppevahendeid.
Teadustöö.
Ta on loonud 17 liiki uusi originaalseid elektroonseid mõõtevahendeid.
Teaduspublikatsioonid ja leiutised.
Üle 30 teaduspublikatsiooni ja trükise.
Leiutised.
Ta on 2 autoritunnistuse autor.
Muu tegevus.
Ta tegeles ka Eesti elektrotehnikaalase kõrghariduse ajalooga.
Peeter Plakk

Peeter Plakk (sündinud 22. aprillil 1953 Tallinnas) on eesti elektroonik.
Elulugu.
Peeter Plakk on Paul Plaki poeg ja Mari Plaki vend.
Lõpetas 1971 Tallinna 24. Keskkooli, 1976 Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI) automaatikateaduskonna. Oli 1976–1986 TPI teadusliku uurimise sektori insener, vaneminsener ja nooremteadur, 1986–1992 TÜ elektroluminestsentsi ja pooljuhtide labori vanemteadur ja teadur, 1992–2002 OÜ Emros elektroonikainsener, 2002– OÜ Eli elektroonikains.
Teadustöö.
Uurimusi elektrilisest kakskihist, meditsiinilisest elektroonikast. 10 teaduspublikatsiooni.
Teoseid.
Эквивалентная схема электрического двойного слоя и его электротехнический непротиворечивая модель (kaasautorid Paul Plakk, Tiit Plakk). // TPI Toim 617 (1986)
Arved Plaks

Arved Plaks (sündinud 9. juunil 1933 Tallinnas) on eesti tehnikateadlane.
Elulugu.
Arved Plaks on aedniku-lilleäri omaniku poeg.
Põgenes 1944 vanematega Saksamaale, siirdus sealt 1949 USA-sse. Õppis Geislingeni Eesti Gümnaasiumis, lõpetas 1951 Danburys (Connecticut) keskkooli, 1956 Connecticuti Ülikooli mehaanikainseneri erialal, (1981, Pacific Lutheran University), väitekiri käsitles suurte (2,5 MW) tuulegeneraatorite käitamist. Oli 1957–78 Kaman Aerospace Corporation'i insener-aerodünaamik, vanem ja juhtivinsener helikopterite ja lennukite aerodünaamika alal, 1978–95 Boeing Corporation'i juhtivinsener tuulegeneraatorite arendamise valdkonnas, raketibaaside arendamisel ja International Space Station'i projekti efektiivsuse osakonna juhtivinsener.
Teadustöö.
Juhtinud edukalt uute helikopterite, suurte tuulegeneraatorite ja kosmosejaama mudelite loomist nende kontseptsioonide hindamiseks ja optimeerimiseks, parima lahenduse leidmiseks töövõime, turvalisuse ja maksumuse seisukohalt. Juhtis helikopteri HH-43B ettevalmistamist 5 maailmarekordi püstitamisel. Society of Beta Gamma Sigma liige, Ameerika Astronautika ja Aeronautika Instituudi (AIAA) auliige (1997). International Space Station Program'i aukiri (1995). Uurimistöö tulemused on avaldatud peamiselt ametkondlikes aruannetes ja trükistes.
Toomas Plank

Toomas Plank (sündinud 27. aprillil 1971 Tartus) on eesti füüsik, Tartu Ülikooli füüsika instituudi direktor (2018. aastast).
Elulugu.
Toomas Plank sündis inseneri ja arst-epidemioloogi peres.
Ta lõpetas 1989 Tartu 14. Keskkooli ja 1993 TÜ füüsika-keemiateaduskonna. 1993–95 oli TÜ magistrant ja 1995–2001 doktorant. Magistrikraadi sai füüsikas optika ja spektroskoopia erialal (1995, TÜ, väitekiri "Elektronegatiivsete lisandgaaside mõju koroonastriimerite kordussagedusele atmosfääriõhus"). Doktorikraadi füüsikas samal erialal (2001, TÜ, väitekiri "Positive corona at combined DC and AC voltage"). Täiendas end 1995 ja 1997 Prantsuse valitsuse stipendiaadina Kõrgemas Elektrikoolis (L'Ecole Supérieure d'Electricité) Prantsusmaal.
Oli 1996–2002 TÜ eksperimentaalfüüsika ja tehnoloogia instituudi optika ja spektroskoopia õppetooli assistent. Alates 2002. aastast töötas samas lektorina ja 2007. aastast dotsendina. Peamised loengukursused: arvutiriistvara, elektrimõõtmised, elektriväljade numbriline modelleerimine, füüsikalise mõõtmiste alused.
Alates 2009. aastast on ta töötanud TÜ Füüsika Instituudi asedirektorina ja alates 1. jaanuarist 2018 on ta instituudi direktor.
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: koroonalahendus, gaaslahendusprotsesside modelleerimine, plasmaspektroskoopia. 17 teaduspublikatsiooni.
Ülle Planken

Ülle Planken (aastani 1970 Ülle Känd; sündinud 17. veebruaril 1948 Tallinnas) on eesti arstiteadlane ja kardioloog.
Elulugu.
Ülle Planken on teenistujate tütar.
Lõpetas 1966 Loksa Keskkooli, 1972 TÜ arstiteaduskonna, 1979 kaugõppeaspirantuuri, meditsiinikandidaat (1980, Kaunase Meditsiiniinstituut), väitekiri "Артериальная гипертензия у мужчин и женщин среднего возраста г. Тарту". 
Ta oli 1973–74 Laeva jaoskonnahaigla juhataja, 1974–76 Tartu Kliinilise Haigla terapeut, 1976–79 kardioloogia funktsionaaldiagnostika osakonna juhataja, 1979–88 TÜ üld- ja molekulaarpatoloogia instituudi (ÜMPI) vanemteadur, 1988–91 ÜMPI Koronaarkirurgia Tallinna Teaduskeskuse vanemteadur, aastast 1991 Tallinna Kiirabihaigla ja SA Põhja-Eesti Regionaalhaigla kardioloogia osakonna vanemarst.
Teadustöö.
Planken on uurinud südame isheemiatõve mitmesuguseid aspekte. Eesti Kardioloogide Seltsi liige (sekretär 1976–78). Tal on üle 50 teaduspublikatsiooni.
Haquinus Platinus

Haquinus Platinus (1611 Öjaby (praegu Växjö), Småland, Rootsi – 1684 Urshult) oli Rootsi filosoof ja vaimulik.
Elulugu.
Haquinus Platinus oli talupidaja poeg.
Õppis Academia Gustaviana (AG) (stipendiaat 1638–43) filosoofiateaduskonnas, eeskätt astronoomiat, füüsikat ja praktilist filosoofiat, seejärel aastani 1645 teoloogiat. Kaitses 1643 AG-s juhendamisel filosoofiamagistri kraadi, väitekiri "Ülimast kodanikuhüvest" (De summo bono civili; Dorpat, 1643). juhendamisel valmis tal mitu disputatsiooni astronoomiast ja füüsikast: "Astronoomia loomusest" (De astronomiae natura; Dorpat, 1641) on tõenäoliselt esimene disputatsioon AG-s, mis määratleb üldiselt astronoomia kui teaduse asendi teaduste süsteemis; "Taevast" (De coelo; Dorpat, 1642) ja "Füüsilisest kuulmisest" (De naturali auscultatione; Dorpat, 1642; kommentaar Aristotelese "Füüsika" juurde) käsitlevad vastavate teemade uurimise üldisi metodoloogilisi aluseid. Teoloogiateaduskonnas disputeeris juhendamisel Uue Testamendi eksegeesi alal: "Johannese evangeeliumi 12. ptk. salmide 1–20 kohta" (In c. XII à v. 1. usque ad v. 20 D. evangelistae Iohannis; Dorpat, 1645), milles demonstreeris lisaks väljapaistvale teoloogia süstemaatilisusele head juudi ajalooallikate tundmist ja etümoloogilist leidlikkust. Tartu-perioodist on temalt säilinud ka ladina- ja kreekakeelset juhuluulet (5 ladina ja 1 kreeka keeles). Oli 1646–52 Växjös lektor, aastast 1652 Urshultis pastor, aastast 1664 samas praost.
Vladimir Plehhanov

Vladimir Plehhanov (sündinud 19. juulil 1941 Altai krais Venemaal) on Eesti füüsik.
Elulugu.
Vladimir Plehhanov on kolhoosniku poeg.
Lõpetas 1958 Krasnõi Jari keskkooli (Altai krai), 1968 TRÜ füüsika-osakonna optika ja spektroskoopia erialal, füüsika-matemaatika-kandidaat (1972, TRÜ), väitekiri "Низкотемпературное исследование электронных возбуждений в галоидных солях свинца", füüsika-matemaatika-doktor (1982, Eesti NSV TA Füüsika Instituudi (FI)), väitekiri "Свободные экситоны и экситон-фононное взаимодйствие в широкощелевых ионных кристаллах". Oli 1968–76 Eesti NSV TA Füüsika ja Astronoomia Instituudi (aastast 1973 Eesti NSV TA Füüsika Instituut) nooremteadur, 1976–87 vanemteadur, 1987–91 spetsiaalse konstrueerimis- ja tehnoloogiabüroo "Desintegraator" teaduslabori juhataja, 1992–94 Rahvusvahelise Sotsiaalteaduste Rakendusliku Kõrgkooli LEX rakendusmatemaatika professor, 1993–94 ka rakendusmatemaatika osakonna juhataja, 1994–95 teadusdirektor, 1995– arvutusmatemaatika professor, matemaatika ja füüsika osakonna juhataja.
Teadustöö.
Uurimusi tahkisefüüsika mitmes valdkonnas: eksitoni seisundid isolaatorites, eksitonide ja footonite vastasmõju, tahkiste isotoopne käitumine, isotoopse mõju olemus ja piirid, kvantinformaatika ja kvantprotsessorid. Olulisemad tulemused: eksitoni seoseenergia isotoop-efekti avastamine (Wannieri-Motti eksitonmudel), autolokaliseeritud elektronide ja isolaatorite Vk-tsentri kvanthajumise eksperimentaalne avastamine, isotoopide korrastamatuse mõju foonon- ja eksitonseisunditele. Umbes 150 teaduspublikatsiooni, sh 4 monograafiat, 2 õpikut.
Jüri Plink

Jüri Plink (sündinud 7. märtsil 1938 Kiviõlis) on eesti muusikapedagoog ja pedagoogikateadlane.
Elulugu.
Lõpetas 1956. aastal Tartu 1. Keskkooli. Õppis aastatel 1954–1958 Tartu Muusikakooli klaveriklassis, lõpetas 1963. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi (TRK) Heljo Sepa klaveriklassi. Aastatel 1972–1975 õppis pedagoogika alal Tartu Riikliku Ülikooli aspirantuuris, kaitses 1975. aastal pedagoogikakandidaadi kraadi väitekirjaga "Tallinna Riikliku Konservatooriumi õppeprotsessi struktuur-funktsionaalne analüüs". TRK-s õppides tegutses ka kontsertmeistri, klaverisaatja, kompositsiooni kateedri laborandi ja orkestripillide kateedri assistendina (viimasena oli põhitööks Tallinna muusikakeskkooli edendamine). Oliaastatel 1964–1968 ja 1987–1991 Tallinna Muusikakeskkooli direktor, 1968–1971 TRK klaverikateedri vanemõpetaja, 1971–1972 ja 1975–1983 üldklaveri kateedri juhataja (aastast 1978 dotsent), 1983–1987 interpretatsiooniteaduskonna dekaan, 1987–1991 TRK prorektor (aastast 1989 professor). 1991. aastast töötas Soomes Kouvolas Pohjois-Kyme muusikakooli klaveriõpetajana.
Teadustöö.
Uurimusi muusikaõpetajate ettevalmistamisest, kõrgkooli õppeprotsessist, õppematerjali hindamisest ja õppetöö tulemustest. Süvendas eesti pedagoogika uurimistöös süsteemset käsitlust, rõhutas selle tähtsust uurimisprintsiipide seadmisel ja uurimismeetodite rakendamisel. Üle 30 teadus- ja aimetrükise.
1980. aastatel oli Mõttetalgud meetodi algatusgrupi hulgas.http://talgujad.forum.co.ee/t48-talgugrupp#76
Isiklikku.
Tema abikaasa oli Lilian Semper.