tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Soome vapp

Soome vapp võeti kasutusele Gustav Vasa matustel aastal 1560 ja see on siiani Soome Vabariigi vapiks. Vappi kasutati ka Soome kindralkubermangu ametliku sümbolina.
Arvatakse, et lõvi pärineb Folkungite vapilt, nagu ka lõvi Rootsi vapil. Kaks erinevat mõõka sarnanevad Karjala vapil olevatega. Kaardus saabel lõvi jalgade all tähistab tolle perioodi poliitilist olukorda. Sel ajal olid Rootsi ja Venemaa pidevas sõjaseisus. Arvatakse, et üheksa roosi tähistavad üheksat ajaloolist Soome provintsi, aga rooside arv on aja jooksul erinenud ega ole provintsidega seostatav.
Vapp on ka Soome riigilipul.
Burundi vapp

Burundi vapp on Burundi riigivapp. Vapp on ametlikult kasutusel alates 1966. aastast.
Kollase äärisega punasel kilbil on kujutatud lõvi pea. Kilbi all on valge lint deviisiga "Unité, Travail, Progrès" (prantsuse keeles 'ühtsus, töö, progress'). Ka kolm kilbi taga paiknevat traditsioonilist Aafrika oda väljendavad sama deviisi.
Djibouti vapp

Djibouti vapp on Djibouti ametlik vapp. Vapp võeti kasutusele pärast riigi iseseisvumist 27. juunil 1977.
Vappi ääristavad loorberipuu oksad, mis sümboliseerivad rahu. Vapi keskel on kaitsetahet sümboliseerivad oda, kilp ja täht, nende kõrval aga kaks matšeetesid hoidvat kätt, mis tähistavad kaht etnilist gruppi, afareid ja issasid.
Roheneemesaarte vapp

Roheneemesaarte vapp on Cabo Verde Vabariigi vapp.
Vapp on ringikujuline. Kahel pool on kokku kümme kuldset tähte, mis sümboliseerivad Roheneemesaarte saari, all kolm kuldset seotud ketilüli ja palmilehed, ülal nöörloodi raskuse kujutis. Vapi keskel sinise rõnga sees on portugalikeelne riiginimi ja sinine kolmnurk tõrvikuga.
Vietnami vapp

Vietnami vapp on Vietnami Sotsialistliku Vabariigi vapp.
Vapp on ümmarguse kujuga. Punane taust ja kuldne viieharuline täht on Vietnami Kommunistliku Partei tunnused ja sümboliseerivad Vietnami revolutsioonilist ajalugu ja helget tulevikku. Kuldsed viljakõrred ja hammasratas sümboliseerivad põllumajanduse ja tööstuse koostööd.
Vapp võeti praegusel kujul kasutusele Vietnami ühendamise järel 1976. aastal. Enne seda kasutas sarnast vappi Põhja-Vietnam.
Vietnami vapiga sarnaseid elemente sisaldab ka Hiina Rahvavabariigi vapp.
Keelte loend

"Siin on loetletud maailma keeli. Üldjuhul ei sisalda nimekiri infot keelte omavahelise suguluse kohta. Samuti ei ole see täielik ega lõplik nimekiri maailmas kõneldavatest või kõneldud (surnud) keeltest. Viimased on tähistatud märgiga †.
Indoneesia vapp

Indoneesia vapp on Indoneesia Vabariigi riigivapp.
Vapp võeti kasutusele 11. veebruaril 1950.
Vapil on moto "Bhinneka tunggal ika" ('ühtsus mitmekesisuses').
Jatvingi keel

Jatvingi keel on hääbunud balti keel, mida kõneldi praegusel Valgevene-Poola piirialal.
Keel oli lähedases suguluses vanapreisi keelega.
Macau embleem

Macau embleem on Hiina Rahvavabariiki kuuluva Macau erihalduspiirkonna embleem.
Kasutatusel olev embleemvõeti vastu 20. detsembril 1999, kui Macau läks Portugali valdusest Hiinale.
Embleem sarnaneb Macau lipuga, kuid on ümmargune. Sisemisel rõngal on rohelisel taustal valge lootoseõis, mille all on kujutatud silda ning silla all olevad valged triibud tähistavad merd. Õie kohal on üks suur ja neli väikest kollast viisnurkset tähte, mis sarnanevad Hiina Rahvavabariigi embleemil olevale. Välimisel valgel rõngal on Macau ametlik nimi hiina kirjas ning all ladina tähtedega "Macau".
Keelkondade loend

Järgnev loend aitab orienteeruda maailma keeltes nende suguluse alusel.
Omavahel suguluses olevate keelte suurimad üldtunnustatud klassid on keelkonnad, mis jagunevad rühmadeks ja edasi alarühmadeks. Uurali keelte ja altai keelte puhul on keelkonna ja keelerühma vahel vahepealne klassifikatsiooniüksus haru, näiteks soome-ugri keeled on uurali keelte haru, läänemeresoome keeled aga sellesse harusse kuuluv keelerühm.
Keelte loetelud ei pruugi olla ammendavad. Lingid üksikutele keeltele sisalduvad keelkondi, harusid, keelerühmi ja alarühmi käsitlevates artiklites. Keelte tähestikuline loend on artiklis Maailma keelte loend.
Surnud keeled ning keelte klassid, millesse kuuluvad keeled on kõik surnud, on tähistatud märgiga †.
Keelte klassifikatsioon suguluse järgi on eri keeleklasside puhul ühel või teisel määral vaieldav ning keeleteadlaste seisukohad keelte suguluse kohta muutuvad. Ühest küljest on mõned uurijad rääkinud keelkondade sugulusest. Näiteks Vladislav Illitš-Svitõtš püüdis näidata, et uurali keeled, indoeuroopa keeled, altai keeled, afroaasia keeled, kartveli keeled ja draviidi keeled on omavahelises suguluses, moodustades nostraatilised keeled. Teiselt poolt ei pea paljud uurijad näiteks Altai keelte harusid omavahel suguluses olevateks. Üldiselt arvatakse, et kartveli keeled ei ole suguluses teiste traditsiooniliselt kaukaasia keelkonda arvatavate keeltega. Suguluse probleemidest on täpsemalt juttu vastavaid keeli ja keelte klasse käsitlevates artiklites.
Eraldi seisvad keeled (isoleeritud keeled)
San Marino kaptenregendid 1701–1800

San Marino kaptenregendid 1701–1800
Selles loendis on toodud San Marino kaptenregendid ("Capitani reggenti") 1. aprillist 1701 kuni 1. aprillini 1800.
San Marino kaptenregendid 1801–1900

San Marino kaptenregendid 1801–1900
Selles loendis on toodud San Marino kaptenregendid ("Capitani reggenti") 1. aprillist 1801 kuni 1.aprillini 1901.
Egiptuse riigipeade loend

Egiptuse riigipeade loend esitab Egiptuse territooriumit valitsenud monarhide ja presidentide nimestiku alates 1805. aastast, mil Egiptus saavutas "de facto" iseseisvuse Osmanite riigi võimu alt.
Monarhia.
Kediivid Osmanite riigi koosseisus (1805–1882).
Egiptusest sai "de facto" iseseisev riik 1805. aastal, mil Osmanite asehaldur ("wāli") Muḩammad `Alī hakkas sisuliselt teostama võimu sultanist sõltumatult ja võttis endale kediivi tiitli. "De iure" jäi Egiptus edasi Osmanite riigi osaks ja Osmani sultanid, kuigi jõuetud sõjaliselt sekkuma, Egiptuse sõltumatust ei tunnistanud. Alles 1867. aastal tunnistasid nad Egiptuse valitsejate kediivi tiitlit ja laiendatud võimupiire, kuid nominaalselt jäi Egiptus ka siis Osmanite riigi osaks.
Kediivid Suurbritannia protektoraadi all (1882–1914).
Suurbritannia mõju oli kasvanud Egiptuses alates 1870. aastatest ja suvel-sügisel 1882 viis see Egiptuse sisulise okupeerimiseni brittide poolt. Kuigi ametlikult Egiptuse õiguslik-poliitiline staatus ei muutunud, sai riigist nüüd "de facto" Suurbritannia protektoraat. Kediivid säilitasid seejuures oma positsiooni riigipeana.
Sultanid Suurbritannia protektoraadi all (1914–1922).
Ametlikult kuulutati Suurbritannia protektoraat Egiptuses välja 18. detsembril 1914 ja järgmisest päevast anti Egiptuse valitsejale sultani tiitel. 
Egiptuse kuningriik (1922–1953).
16. märtsil 1922 kuulutas Egiptus ühepoolselt välja iseseisvuse ja seoses sellega muutis valitseja tiitli sultanist kuningaks. Suurbritannia tunnistas Egiptuse kuningriigi iseseisvust ametlikult 14. novembril 1936. Troonil jätkas alates 1805. aastast riiki valitsenud Muḩammad ‘Alī dünastia.
Vabariik.
18. juunil 1953 likvideeriti monarhia ja kuulutati välja Egiptuse Vabariik. Aastatel 1958–1961 kandis riik nime Ühinenud Araabia Vabariik ja moodustas ühisriigi Süüriaga. Alates 11. septembrist 1971 on Egiptuse ametlik nimi Egiptuse Araabia Vabariik.
Egiptuse riigipea ametinimi on president, kuid sõjaväelise võimu aastatel on riigipea kandnud ka teistsuguseid tiitleid. Seetõttu on riigipeade erinevad ametinimed ära toodud tabelis.
San Marino kaptenregendid 1901–2000

San Marino kaptenregendid 1901–2000
Siin on loetletud San Marino kaptenregendid ("Capitani reggenti") 1. aprillist 1901 1. aprillini 2001.
¹ - "Ajutise valitsuse koosseis"
San Marino kaptenregendid

San Marino kaptenregendid (itaalia keeles "Capitani reggenti") on San Marino riigipead, kes valitakse Suure Peanõukogu (itaalia keeles "Consiglio Grande e Generale") poolt iga 6 kuu tagant. 
Korraga valitakse kaks kaptenregenti. Nad valitakse erinevatest parteidest ning nad on ametis 6 kuud. Ametisse nimetamine toimub iga aasta 1. aprillil ja 1. oktoobril. 
Selline mudel on tuletatud Vana-Roomas kasutusel olnud tavast, kus rahvakoosolekul valiti täitevvõimu teostajaks aastaseks perioodiks kaks konsulit. 
San Marino kaptenregentide loend.
San Marino kaptenregendid alates 1. aprillist 2001 kuni tänaseni
Mehhiko valitsejad 1813–1824

Mehhiko riigipeade loend 1813–1824
Mehhikol on olnud kaks korda riigipeaks monarh. Mõlemad valitsesid väga lühikest aega, kuid suutsid monarhia inimestele meelde jätta.
Iturbide oli konservatiivne teise põlvkonna ülemklassi mehhiklane, kes aktiivselt võttis osa Hispaania võimu lõpetamisest Mehhikos. Tema valitsemine näitas kujukalt, miks ei ole tark valida sellist inimest troonile, keda tema enda ühiskonnaklassi esindajad ei austa rohkem kui ennast ja enda positsiooni. Riigist välja aetuna tuli ta riiki tagasi, kuid hukati pärast aastast tagasiolekut.
Tema järglaseks sai Benito Juarez.
Teine keiser, Habsburgide dünastiast pärit Maximiliano, oli troonil heade suhete tõttu Prantsusmaaga.
Iturbide dünastia
Vaudemont (Lorraine-Habsburg)
Maximiliano ja tema abikaasa Charlotte olid lastetud ja adopteerisid 1865. aastal ametlikult Iturbide dünastia troonipärijad. Sellest momendist ühinesid Iturbide ja Habsburgi järjepidevus.
Habsburg-Iturbide dünastia
Tunkl-Iturbide dünastia
Götzen-Iturbide dünastia
USA Neitsisaarte lipp

Ühendriikide Neitsisaarte lipp on USA inkorporeerimata ala Ühendriikide Neitsisaarte ametlik lipp.
Lipp võeti ametlikult kasutusele 17. mail 1921.
Valgel kangal on kujutatud USA lihtsustatud vappi ning tähti V ja I (nime "Virgin Islands" esitähed). Kolm noolt, mida kotkas jalaga hoiab sümboliseerivad kolme saart: Saint Croix, Saint Thomas ja Saint John.
Puerto Rico lipp

Puerto Rico lipp on Puerto Rico Ühenduse lipp.
Praegune lipp võeti ametlikult kasutusele 1952. aastal. Lipu kujundus on pärit aastast 1895, kuid aastatel 1898–1952 oli ametlikuks lipuks vaid Ameerika Ühendriikide lipp ja enne seda Hispaania lipp.
1995. aastal andis Puerto Rico valitsus välja regulatsiooni lipu kasutamise kohta, kus määras lipu värvid, kuid mitte täpseid värvitoone. Seetõttu võib Puerto Rico lippudel näha sinise eri toone.
Põhja-Mariaanide lipp

Põhja-Mariaanide lipp on Ameerika Ühendriikidega assotsieerunud Põhja-Mariaani Ühenduse ametlik lipp.
See võeti ametlikult kasutusse 4. juulil 1976. Praegusel kujul on see alates 1989. aastast.
Lipu külgede suhe on 20:39.
Prantsuse Polüneesia lipp

Prantsuse Polüneesia lipp on Prantsuse Polüneesia lipp. See võeti kasutusele 1984. aastal.
Lipp koosneb punasest, valgest ja punasest horisontaalsest väljast laiustega 1:2:1. Valge välja keskel on ümmargune embleem, mille alumises osas on sinivalged lained ja ülemises osas kuldne kiirtelehvik, keskel aga punavalge kanuu, millel viis tähte sümboliseerimas viit saaregruppi.
Prantsuse Polüneesias registreeritud laevad peavad kandma Prantsusmaa lippu.
Norfolki saare lipp

Norfolki saare lipp on Norfolki saare lipp.
See koosneb kolmest vertikaalsest laiust (kahest rohelisest ja nende vahel olevast valgest) ja keskmisel laiul olevast araukaaria kujutisest. Lipu laiuse ja pikkuse suhe on 1:2.
Külgmised rohelised laiud sümboliseerivad Norfolki taimestiku rikkust.
Lipp sarnaneb Kanada lipuga, kuna kasutab samuti kahte värvi vertikaalseid laide, mille vahel on valge laid kohalikule loodusele iseloomuliku taime kujutisega. Keskmine triip on äärmistest laiem, kuid mitte nii lai kui Kanada lipul, kus ta hõlmab poole lipu laiusest, vaid triipude laiuse suhe on 7:9:7.
Norfolki saare lipp võeti kasutusele 17. jaanuaril 1980. Vastav seaduseelnõu esitati 7 kuud varem, kusjuures lipu kavandi autor on teadmata. Lipu seadus ei sätesta, kuidas araukaaria täpselt välja näeb, ei tema suhtelist suurust ega okste arvu, erinevalt Liibanoni lipust, kus keskmisel laiul oleva puu suurus on täpselt määratletud.
Araukaaria võeti Norfolki sümboolikas kasutusele 1856. aastal Norfolki vapil.
Niue lipp

Niue lipp on Uus-Meremaaga assotsieerunud ala Niue lipp. 
Lipp võeti kasutusele 15. oktoobril 1975.
Lipp koosneb kollasest plagust, mille vasakus ülanurgas (moodustab veerandi kogu lipu pinnast) on Suurbritannia lipp, mida on täiendatud viie ristikujuliselt asetseva viisnurkse kollase tähega. Suurbritannia lipu selline kombinatsioon kollase tausta ja täiendustega on väga ebatavaline.
Lipu küljepikkuste suhe on 1:2.
Suurbritannia lipu kasutamine sümboliseerib Niue olekut Suurbritannia kaitse all, kollane värvus sümboliseerib Niue eredat päikest ning viisnurksed tähed seotust Uus-Meremaaga.
Macau lipp

Macau lipp on Hiina Rahvavabariiki kuuluva Macau erihalduspiirkonna lipp.
Endine Portugali valdus Macau liideti 20. detsembril 1999 Hiina Rahvavabariigiga ning sellest ajast lehvib ka uus lipp. Rohelisel (PMS 341C) kangal on valge lootoseõis, mille all on kujutatud silda ning silla all olevad valged triibud tähistavad merd. Õie kohal on üks suur ja neli väikest kollast (PMS 116C) viisnurkset tähte, mis pärinevad Hiina Rahvavabariigi lipult. Lipul olevatele sümbolitele ei ole antud ametlikku tähendust.
Plagu valmis juba 31. märtsil 1993 ja selle autor on Henani ülikooli professor Xiao Hong.
Kaimanisaarte lipp

Kaimanisaarte lipp on Suurbritanniale kuuluvate Kaimanisaarte lipp. Praegune lipp on kasutusel alates 25. jaanuarist 1999.
Jersey lipp

Jersey lipp on Briti krooni sõltkonna Jersey lipp. 
Lipuks on punane saltiir valgel taustal. Ülemises veerandikus on Jersey vapp (kolm kuldset leopardi punasel kilbil) koos kuldse krooniga.
Lipp kinnitati Jersey lipuks 12. juunil 1979, kuninganna Elizabeth II kuulutas selle välja 10. detsembril 1980 ja lipp heisati ametlikult esimest korda 7. aprillil 1981.
Hongkongi lipp

Hongkongi lipp on Hiina Hongkongi erihalduspiirkonna lipp. Punasel taustal on kujutatud viie valge kroonlehega hongkongi sämplehiku ("Bauhinia blakeana") õis. 
Lipu kujunduse kinnitas Ülehiinaline Rahvaesindajate Kogu 16. veebruaril 1990 ja ametlikku kasutusse võeti see 1. juulil 1997.
Hollandi Antillide lipp

Hollandi Antillide lipp oli Hollandi Antillide (Madalmaade Kuningriigi autonoomse osa 1954–2010) lipp.
Lipp oli valge keskelt läbiva horisontaalse sinise triibuga, mille laius on kolmandik lippu kõrgusest. Sinine triip katab sama laia vertikaalse, lipu keskelt läbiva, punase triibu. Lipu keskkohas, sinisel taustal, on viis, ovaalselt paigutatud, viieharulist tähte, suunaga üles. Need tähed sümboliseerisid Hollandi Antillide saari: Bonaire, Curaçao, Saba, Sint-Eustatius ja Saint-Martini saar.
Guernsey lipp

Guernsey lipp on Briti kroonisõltkonna Guernsey lipp. Sellel on punane rist – püha Jüri rist - valgel põhjal. 1985. aastal lisati punasele ristile kuldne võrdhaardne rist, et eristada seda Inglismaa lipust.
Guami lipp

Guami lipp on Ameerika Ühendriikide valduse Guami lipp. Lipp võeti kasutusele 9. veebruaril 1948.
Lipu tumesinist tausta ümbritseb igast küljest punane rant, mis sümboliseerib teises maailmasõjas valatud verd ja Hispaania suveräänsust. Lipu keskel on Guami vapp. Lipu proportsioonid on 22:41.
Gröönimaa lipp

Gröönimaa lipp (grööni "Erfalasorput", 'meie lipp') on Taani omavalitsusliku üksuse Gröönimaa ametlik lipp.
Lipp on horisontaalselt jagatud kaheks võrdseks osaks, millest ülemine on valge ja alumine punane. Lipu keskel asub ring, mille ülemine pool on punane ja alumine valge. Mõõdud on 12:18. Ringi läbimõõt on 8 ühikut ja see asub 7 ühiku kaugusel mastist vertikaalselt keskel.
Lipp kujutab jäävälja kohale tõusvat päikest.
Lipp valiti Gröönimaa omavalitsuse korraldatud konkursi tulemusel 1980. aastal. Gröönimaa ametlikuks lipuks kinnitati see 21. juunil 1985.
Lipu autor on Thue Christiansen.
Fääri saarte lipp

Fääri saarte lipp Fääri saarte ametlik lipp.
See on Skandinaavia ristilipp, mis põhineb Dannebrogil. Lippu nimetatakse "Merkið", mis tähendab märki.
Ajalugu.
Esimese lipu valmistasid fääri õpilased Kopenhaagenis. Lipp viidi hiljem Fääri saartele, kus see heisati esimest korda 22. juunil 1919. Aastal 1931 hakati lippu kasutama mitteametlikult. 23. märtsil 1948 võeti lipp viimaks ametlikult kasutusele Fääri saarte rahvuslipuna. 25. aprill on lipupäev.
Sümbolism.
Peamine värv, valge, tähistab puhast taevast ning lainete tekitatud vahtu. Punane ja sinine on Fääri saarte traditsioonilise peakatte värvid. Neid värve kasutavad ka Norra ja Island.
Cooki saarte lipp

 Cooki saarte lipp on Uus-Meremaaga assotsieerunud ala Cooki saarte lipp.
Lipul on traditsiooniline endiste Briti kolooniate lipu kujundus. Sinise plagu vasakul ülanurgas on Briti lipp, paremal on ringikujuliselt 15 valget viisnurka, mis sümboliseerivad 15 saart.
Briti Neitsisaarte lipp

Briti Neitsisaarte lipp on Suurbritannia valduse Briti Neitsisaarte Meretaguse Territooriumi ametlik lipp. 
Lipp võeti kasutusele 15. novembril 1960, see on tüüpiline Briti asumaade lipp. Sinise välja vardapoolses ülanurgas on Suurbritannia lipp, lehvil aga valduse ametlik vapp. Lipu eripäraks on see, et vapikilp on lipu ühel küljel üht- ja teisel teistpidi, mõlemal poolel on vapil kujutatud püha Ursula näoga lipuvarda poole.
Briti India ookeani ala lipp

Briti India ookeani ala lipp sarnaneb teiste Suurbritanniast sõltuvate territooriumide lippudega. Selle vasakus ülemises servas asub Suurbritannia lipp. Kroon ja palmipuu on India ookeani ala sümbolid. Siniste ja valgete lainete tähendus ei ole teada, kuid nende kasutamine lipul erineb selgelt Briti kolooniate lippude traditsioonist: tavaliselt on taust sinine. Lipp võeti kasutusele 1990. aastal Briti India ookeani ala 25. aastapäeval.
Bermuda lipp

 Bermuda lipp on Suurbritannia meretaguse territooriumi Bermuda lipp.
Bermuda rahvuslipp on punane kangas Suurbritannia lipuga vardapoolses ülanurgas ehk Suurbritannia riigilaevade merelipp, mille lehvile on lisatud Bermuda vapp. 
Lipu värvitoonid on, punane PMS 186C ja sinine PMS 280C. 
Lipp võeti kasutusele 4. oktoobril 1910, esialgu sinise põhivärviga, kuid 1915. aastal muudeti see punaseks. 
Mitteametlikult kasutatakse ka lippe, millele on lisatud vapi alla kollane lint motoga "Quo, Fata, Ferunt".
Anguilla lipp

Anguilla lipp on Anguilla (Suurbritannia autonoomse meretaguse ala) lipp.
Ametlik lipp.
Praegune lipp kinnitati ametlikuks lipuks 30. mail 1990. See on tüüpiline Suurbritannia kolooniate lipp. Sinise kanga vardapoolses ülanurgas on Suurbritannia lipp, lehvil aga Anguilla vapp. Vapp on kujundatud rahvuslipu järgi. 
Rahvuslipp.
Rahvuslipp alates 12. juulist 1967 on valge põhivärviga. Selle alaservas on helesinine laid, valge välja keskel aga kolm oranži delfiini. Kolm delfiini tähistavad sõprust, arukust ja vastupidavust, üheskoos aga ühtsust ja jõudu; nende paiknemine ringikujuliselt kujutab järjepidavust. Valge väli sümboliseerib rahu, sinine laid merd ning võitlust, noorust ja lootust. Seda mitteametlikku lippu kasutatakse Anguillas rohkem kui ametlikku. 
Vaata ka.
Anguilla vapp
Ameerika Samoa lipp

Ameerika Samoa lipp on Polüneesias asuva ja Ameerika Ühendriikidele kuuluva Ameerika Samoa lipp.
Ameerika Samoa lipp võeti kasutusele 24. aprillil 1960. See on sinine kangas, mille lehvipoolsest üla ja alanurgast algav valge kolmnurk lõppeb teravikuga vardapoolse külje keskkohas. Kolmnurga kahel küljel, ülemisel ja alumisel on punane ääris ning lehvil on kujutatud valgepeakotkast, mis pärineb Ameerika Ühendriikide vapilt. Kotka küüniste vahel on kaks Samoa traditsioonilist sümbolit, valitsuskepp (fue) ja sõjanui (uatogi). Lipu värvid on võetud Ameerika Ühendriikide lipult.
Mehhiko riigipeade loend

Mehhiko riigipeade loend loetleb Mehhiko riigipead alates Mehhiko Ühendriikide moodustamisest 1824. aastal.
Kallaste

Kallaste on linn Tartu maakonna kirdeosas Peipsiääre vallas.
Linn asub Peipsi järve läänekaldal umbes kahe kilomeetri pikkusel rannalõigul. Linna lääneosa läbib Aovere–Kallaste–Omedu maantee.
Ajalugu.
17. sajandi Rootsi kaardil on oja suue tähistatud nimega "Hornet".
18. sajandil oli Kallaste vene vanausuliste asula.
Varasematel aegadel oli Kallaste jagatud Kokora ja Alatskivi mõisa vahel ning kuulus nende mõisavaldade alla, 1917. aastast kuulus Peipsiääre valda.
1921. aastal nimetati Kallaste aleviks ja 1938. aastal sai Kallaste 1. mail 1938 jõustunud linnaseadusega kolmanda astme linnaks. Esimeseks linnavanemaks sai Timofei Skorohhodov (1908–1999), kes oli ametis 1939. aastani. Kallaste linnavanem aastatel 1939–1940 (juulini) oli Ivan Pavlov (1895–1987). Tema järglane 1940. aasta juulist novembrini oli Nikolai Kussov (1913–1986). Täitevkomitee esimeheks sai nende järel Markel Feklistov (1913–1941), kes oli ametis 3. augustini 1941, mil võim vahetus ja ta mõrvati. Siis sai linnapeaks kuni sügiseni Hugo-Elmar Vabamets (1901–1960) ning tema järel 1942.a kevadeni Eduard Piiri (1894–1958) ja siis mõneks kuuks August Viljus (1902–1950). Viimane sõjaaegne linnapea septembrini 1944 oli Juhan Ruuge (1891–1969).
1950. aastal, kui moodustati maarajoonid, sai Kallaste linn Kallaste rajooni keskuseks. Pärast rajoonide reorganiseerimist 1959. aastal sai Kallastest Tartu ja Elva järel kolmas linn Tartu rajoonis.
Kallastel aadressil Oja tänav 13, Keskväljak 2 ja 4 tegutses aastatel 1959–1962 Kallaste Ehituskool nr 24, 1962–1972 Kallaste Linnakutsekool nr 5, 1972–1991 Kallaste Kutsekeskkool nr 5, 1991–1999 Tartumaa Põllutöökool ja 1999–2004 Kallaste Kutsekeskkool.
Kallaste linna omavalitsuslik staatus kinnitati aastal 1991. Kallaste linnapea oli Gennadi Kulkov.
2017. aasta haldusreformiga moodustati Alatskivi valla, Kallaste linna, Pala valla, Peipsiääre valla ja Vara valla liitmise teel uus haldusüksus Peipsiääre vald.
Loodus.
Maastikuliselt asub Kallaste linn Kagu-Eesti lavamaal.
Linna territooriumil paikneb Kallaste paljand.
Rahvastik.
Rahvastikuregistri andmetel elas 1. jaanuaril 2012 linnas 999 inimest. Neist 482 olid mehed ja 517 naised. 99 olid kuni 15-aastased, 662 tööealised ja 238 pensioniealised (65-aastased ja vanemad). 1. jaanuaril 2025 elas linnas 651 inimest.
"* arvestuslik"
2000. aasta rahvaloenduse andmeil oli 21,1% elanikest eestlased, 2011. aasta rahvaloenduse andmete põhjal oli eestlaste osatähtsus vähenenud 15,5%-ni.
Linnaruum.
1988. aastal püstitati Kallastele Eesti viimane avalik Lenini kuju.
Karksi-Nuia

Karksi-Nuia on linn Viljandi maakonnas Mulgi vallas. Linn kannab Eesti meepealinna tiitlit, mille pälvis 2018. aastal.
Linn asub Läti piiri lähedal, Lilli piiripunkt asub umbes 15 km kaugusel.
Ajalugu.
Karksi nime on ürikutes esmamainitud 1224. aastal, pärast mandrieestlaste lüüasaamist muistses vabadusvõitluses, kui Karksi alad läksid maadejagamisel mõõgavendade ordu valdusse. Pisut hiljem, 1228. aastast, on kirjas Karksi linnus Viljandi komtuurkonna foogtkonnana, mil see sai võrdlemisi suure maa-ala halduskeskuseks Saarde, Halliste, Paistu, Helme ja Ruhja piirkonnas.
1945. aastal sai Nuia aleviks.
1987. aastal nimetati Nuia alev Karksi-Nuia aleviks.
Karksi-Nuia alevi omavalitsuslik staatus kinnitati aastal 1991. Karksi-Nuias asus Eesti NSV Siseministeeriumi Paranduslike Tööde Valitsuse Asunduskoloonia nr 7.
Karksi-Nuia sai linnaõigused 1993. aastal.
1999. aasta sügisel ühinesid Karksi-Nuia linn ja seda ümbritsev Karksi vald üheks omavalitsuseks nimega Karksi vald. Karksi-Nuia linnast sai vallasisene linn.
2017. aasta haldusreformi käigus moodustati Mõisaküla linna ning Karksi, Abja ja Halliste valla liitumisel uus omavalitsusüksus, mille nimeks sai Mulgi vald.
20. maist 2018 on Karksi-Nuia Eesti meepealinn.
Vaatamisväärsused.
Karksi-Nuias asub August Kitzbergi monument ja Karksi Vabadussõja mälestussammas.
Kehra

Kehra on linn Harjumaal Anija vallas Jägala jõe ääres, Tallinnast idas.
1945. aastal sai asula iseseisva omavalitsusega alevi staatuse, 1993. aastal aga linnaõigused. 2002. aastast, mil linn ühines Anija vallaga, on Kehra vallasisene linn ja Anija valla halduskeskus.
Linn on tuntud tselluloosi- ja paberitehase järgi, mis tänapäeval on spetsialiseerunud jõupaberi tootmisele.
Kehrat läbib Tallinna–Narva raudtee. Tallinna on raudteed mööda 39 kilomeetrit, maanteed mööda umbes 43 kilomeetrit.
Ajalugu.
Kehra küla (praegusest linnast umbes 1 km põhjas, Jägala jõe ääres) on esmamainitud Taani hindamisraamatus 1241. aastal. 1620.–1630. aastatel rajati kilomeetri jagu külast lõuna poole, varasema Karukse veskikoha juurde Kehra mõis. Praeguseni säilinud varaklassitsistlik puidust mõisahoone ehitati 1820. aastatel ning on arvatavalt linna vanim ehitis.
1850. aastal alustas tegevust Kehra vallakool, millest kujunes hiljem välja Kehra Gümnaasium.
1870 avati Tallinna–Peterburi raudteeliin ning 1876 asutati Kehra raudteejaam. Selle tulemusena hakkas Kehra arenema suvituskohana.
4. jaanuaril 1919 toimus linna lähedal Eesti Vabadussõja Kehra lahing.
Suurem asula hakkas raudteejaama ja mõisa juurde tekkima pärast Jägala jõe äärde Eesti esimese iseseisvusperioodil suurima rajatud ehitise – Eesti Metsa ja Tselluloosi Aktsiaühingu sulfaattselluloositehase asutamist 1938. aastal, eriti intensiivselt aga 1950.–1960. aastatel.
1961. aastal ehitati uus koolimaja. 1962. aastal alustas tegevust Kehra Kunstidekool. 1963. aastast tegutseb asulas rahvateater Kehra Nukk.
Kehral oli omavalitsuslik staatus aastatel 1991–2002. Linnaõigused saadi 1993. aastal. 2002 ühineti Anija vallaga ja Kehrast sai vallasisene linn.
Kehra linna endine vapp ja lipp olid kasutusel aastatel 1993–2002.
Rahvastik.
2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Kehra elanike arv 2889, neist eestlasi 1531 (53,0%) ja venelasi 1006 (34,8%).
Tuntud isikuid.
Tuntud inimestest on Kehrast pärit botaanik August Vaga, näitlejad Laine Mägi ja Tõnu Aav, lauljad Kare Kauks ja Silvi Vrait, riigitegelane Rein Loik, modell Karmen Pedaru, elanud näitleja ning lavastaja Madis Ojamaa. Kooli lõpetanud botaanik Olaf Šmeidt ja õpetaja Sven Sagris. Tema on seal ka töötanud. Kehra külas elab mälumängur Rein Laumets.
Kiviõli

Kiviõli on linn Ida-Viru maakonnas Lüganuse vallas.
Linn on rajatud 1922. aastal, linnaõigused sai 1946. aastal. Aastatel 1957–1991 kuulus Kiviõli Kohtla-Järve linna koosseisu.
Kiviõli linn on nime saanud Teise maailmasõja eelse aktsiaseltsi Eesti Kiviõli järgi.
Linna koosseisus on ka Küttejõu ja Varinurme linnaosa, mis on Kiviõliga liidetud.
Kiviõli järgi on nimetatud Kukruse lademe Kiviõli kihistik.
Linna territoorium on kuulunud Lüganuse kihelkonda.
Rahvastik.
2000. aasta rahvaloenduse andmetel oli linnaelanikest venelasi 51% ja eestlasi 39,4%.
Seisuga 1. jaanuar 2010 oli linnas 6606 elanikku. Võttes arvesse rännet, oli elanike arv 5845.
Põlevkivitööstus.
Linna lääneservas paikneb Kiviõli Keemiatööstus.
Kiviõli kõige tuntumateks objektideks võib pidada Kiviõli tuhamägesid, mis on tekkinud seoses põlevkivitööstusega. Mägede kõrgus on 138 ja 135 m; tegu on Baltikumi kõrgeimate hulka kuuluvate tehismägedega.
1920. aastal anti Põhja Paberi- ja Puupapivabrikule luba alustada maardlauuringuid Sonda ja Püssi raudteejaama vahelisel maa-alal. 1922. aastal sai ettevõte loa Püssis AS Küttejõud põlevkivikaevanduse rajamiseks.
1922. aastal andis Põhja Paberi- ja Puupapivabrik kõik õigused ja kohustused üle aktsiaseltsile Eesti Kiviõli, mis rajas Erra-Sala küla maadele põlevkivikarjääri, kus alustas põlevkivi avakaevandamist. 1924. aastal alustas Eesti Kiviõli põlevkivi termilist töötlemist. 1927. aastal ehitati esimene katseline tunnelahi, mille võimsus oli 75 tonni põlevkivi ööpäevas. 1928. aastal hakati tööstuse läheduses jõudsalt kasvanud asulat nimetama Kiviõliks. Kiviõli raudteejaam rajati raudteepeatusena 1920. aastatel. Raudteejaam kujunes sellest esimeste aastakümnete jooksul seoses Eesti põlevkivitööstuse arenemisega. Raudteejaama areng oli seotud eeskätt õlitehase ja kaevanduse vajadustega. 1939. aastal oli ettevõtte toodang 132 000 tonni. Ettevõttes töötas 200–250 inimest.
1940. aastal ettevõte riigistati ja selle baasil moodustati Kiviõli Põlevkivikeemiatehas.
1941. aastal hõivasid Saksa väed tehase, kogu Ida-Viru põlevkivibassein läks üle ettevõttele Baltische Ölgesellschaft in Estland ja järgmise kolme aasta jooksul ehitasid sakslased tööstuskompleksi koos kahe uue tunnelahju, kaheksa gaasigeneraatori ning jõujaamaga. Saksa okupatsiooni ajal rajati Kiviõli kaevandusse uus ringliiklusega šahtiõu. Saksa vägede lahkumisel purustati kaevandus ja tehas ning uputati Kiviõli ja Küttejõu kaevandused.
1944. aastal hakati kaevandust ja tehast rekonstrueerima. 1945. aastal alustasid tööd kaks uut tunnelahju ning toodangut hakkas taas andma ka bensiinitsehh. 1947. aastal anti käiku veel üks tunnelahi ja soojuselektrijaam. 1951. aastal ühendati Kiviõli ja Küttejõu kaevandused ja 1955. aastal valmis kaevanduse uus administratiiv-olmehoone.
Kunda

Kunda on linn Lääne-Viru maakonnas Viru-Nigula vallas. See asub Kunda jõe suudmealal.
Kunda sai aleviõigused 1920. aastal, kui aleviga liideti Lontova, rannaküla Maagerand ja Lähta moonaküla. 1. maist 1938 on Kundal linnaõigused.
Kundas mõõdeti 2014. aastal Eesti absoluutne maikuu soojarekord 33,1 kraadi. Linna järgi on nimetuse saanud ordoviitsiumi Kunda lade.
Ajalugu.
Kunda on tekkinud Kunda mõisaomaniku John Karl Girard de Soucantoni 1870. aastal rajatud tsemendivabriku juurde. Sellest ajast on Kundas tsementi toodetud ja praegu toodab seda AS Kunda Nordic Tsement, mis kuulub rahvusvahelise Heidelberg Cement Groupi koosseisu. Aastal 1905 valmis Rakvere–Kunda raudtee ja võeti kasutusele Kunda raudteejaam.
Kunda alev lahutati Kunda-Malla vallast 26. märtsil 1920 ja sai 1. mail 1938 jõustunud linnaseadusega kolmanda astme linnaks.
Varem tähistas Kunda nimi linnast 2,5 kilomeetrit lõuna pool asunud Kunda mõisa, mida on esmamainitud 1443. aastal kivist vasallilinnusena. Mõis on nime saanud Cundiste perekonna järgi. 1770. aastatel püstitatud varaklassitsistlik mõisahoone on alates Teisest maailmasõjast varemeis.
Linna idaservas asub Kunda hiiemägi.
Kunda linna ja Kunda sadama vahel Kukerpalli orus asub Kukerpalli sild.
Kunda linna omavalitsuslik staatus kinnitati 1991. aasta 12. detsembril. 2017. aastal ühines Kunda linn Viru-Nigula vallaga.
Linnavalitsemine.
6. novembrist 2015 kuni 2018. aasta alguseni oli Kunda linnapea Kaido Veski. Kunda linnavolikogu juhtis 2017. aasta seisuga Janek Puusepp.
Haridus ja kultuur.
Kundas tegutseb Kunda ühisgümnaasium ja Kunda lasteaed Kelluke.
Tegutsevad Viru-Nigula valla muusikakool ja Viru-Nigula valla kultuurikeskus. Linnas asub veel Kunda linnaraamatukogu.
Endise Kunda tsemendivabriku kontorihoones on avatud Kunda tsemendimuuseum.
Majandus.
Kundas tegutseb tsemenditehas (tsemendivabrik).
Tuntud inimesi.
Linnas on sündinud astronoom Ernst Öpik, kirikuõpetaja Voldemar Kuljus, näitleja Argo Aadli, kirjanik Jüri Parijõgi ja Harald Suislepp, keemik Michael Wittlich, kunstnik Uno Ong, pedagoogikateadlane Lembit Andresen, koreograaf Ženja Fokin ja taani helilooja Knudåge Riisager.
Sõpruslinnad.
Endisel omavalitsuslikul Kunda linnal oli neli sõpruslinna.
Kärdla

Kärdla (rootsi keeles "Kärrdal"; saksa keeles "Kertel") on linn Lääne-Eestis, Hiiu maakonna ja Hiiumaa valla keskus. Tegemist on ainsa linnaga maakonnas. Läbi linna voolavad Nuutri jõgi, Lumumba jõgi (Kammioja) ja Kärdla oja (Liivaoja).
Paul Ariste on Kärdla rootsikeelset nime "Kärrdal" tõlgendanud "võsaoruna" (&lt; "kärr" ’lomp, soo’ + "dal" ’org’).
Hiidlaste seltside jaotuses nimetatakse Kärdla rahvast kohvilähkriteks ("kohvilehkrid"). "Kärdla alevi mehi on hüütud kohvilähkriks, kuna nad vabrikusse tööle minnes lähkriga kohvi kaasa võtnud," põhjendab seda Emmaste kihelkonnast 1971. aastal kogutud teade. Kohvijoomine levis ja muutus üldisemaks Kärdlas varem kui külades.
Aastal 2011 valiti telekanali TV3 saates Kärdla Eesti laulupealinnaks.
2013. aasta sügisel ühines linn Kõrgessaare vallaga Hiiu vallaks, ning Kärdlast sai vallasisene linn.
2017. aasta haldusreformiga moodustati kogu Hiiumaad hõlmav Hiiumaa vald, misjärel sai Kärdlast osavald. Kärdla osavallal on oma osavallakogu, osavallavanem ning lipp ja vapp.
Ajalugu.
Kärdlat on esmamainitud 1564. aastal, kui seal asus 24 perekonnast koosnev rootslaste asundus. Aastaks 1810 oli enamik rootsi peresid lahkunud ja Partsi mõis rajas sinna karjamõisa. Kärdla küla hakkas kasvama tänu 1830. aastal sinna Suuremõisast üle toodud Hiiu-Kärdla kalevivabrikule. Aastast 1847 kuni 1890. aastateni moodustas piirkond vabrikuvalla. Kärdla kirik valmis 1863. aastal peamiselt annetuste toel.
Aastal 1920 sai Kärdla aleviks Lääne maakonnas. Kolmanda astme linnaks sai Kärdla 1. mail 1938 jõustunud Linnaseadusega.
Aastal 1946 sai Kärdla maakonnalinnaks, aastal 1950 Hiiumaa rajooni keskuseks. 1990. aastast on Kärdla taas Hiiu maakonna maakonnalinn.
Loodus.
Umbes 450 miljonit aastat tagasi langes praeguse Kärdla asukoha lähedale meteoriit. Selle tagajärjel tekkis neljakilomeetrise läbimõõduga ja 400–500 m sügavune Kärdla kraater. Meteoriidikraater on mattunud ja praeguses reljeefis vähemärgatav. Linna järgi on nime saanud kraatrisse kujunenud Haljala lademe Kärdla kihistu.
Kärdla asub Tareste lahe (Kärdla lahe) lõunakaldal. Põhiosas jääb rannikumadalikule, kuid linna idaosa ulatub aluspõhjalisele Põllumäele. Linna läbivad Nuutri jõgi (Kärdla jõgi), Lumumba jõgi (Kammioja), Kärdla oja (Liivaoja). Linna lääneosas on arteesia allikaid. Kärdla on parklinn: seal on palju kõrghaljastust, valdavalt väikesed hooned ja palju aedu.
Kärdla supelrannas asub Kärdla rannakivi.
Elanikkond.
2010. aasta 1. jaanuaril oli statistikaameti andmeil Kärdla rändega rahvaarv 3381 ja rändeta rahvaarv 3634.
2011. aastal oli Kärdla elanike seas 98,2% eestlasi ja 1,8% muid rahvusi ning 2000. aastal 97,64% eestlasi ja 1,4% venelasi.
Transport.
Linna läbib Heltermaa–Kärdla–Luidja maantee. Kärdla lennujaam asub linnast umbes 4 km idas Hiiessaare külas.
Loksa

Loksa on linn Põhja-Eestis Harju maakonnas Soome lahe kaldal. Läbi linna voolab Valgejõgi, mis samas ka Hara lahte suubub. Loksa on Eesti kõige põhjapoolsem linn.
Loksa pindala on 382 hektarit. Linn tekkis Loksa küla maale. 1874 rajati sinna Loksa tellisetehas, 1903 elling ja 1907 saeveski. Loksa sai aleviks 1948, linnaõigused sai 25. augustil 1993.
Aastatel 1950–1957 oli Loksa samanimelise rajooni halduskeskus.
Linna suurim tööandja oli Laevatehas. Kaasajal vaid 4 väikeettevõttet, mis 2023 a müüsid toodangut ca 4 mil € eest (Forans Eesti meditsiinitooted, õmblusvabrik, metallitoodete tootmine).
Aastatel 1976–2016 tegutses linnas haigla. Selle baasil loodi 2000. aastal ambulatoorset ja statsionaarset arstiabi pakkuv osaühing Loksa Ravikeskus, mis pankrotistus 2011. aastal. Aastatel 2012–2016 pakkus samades ruumides meditsiiniteenuseid Ida-Tallinna Keskhaigla.
Loksa linnapea on Värner Lootsmann.
Rahvastik.
Loksa elanikkond on alates 1990. aastate algusest seoses tööstuse taandarenguga linnas püsivalt vähenenud. Linn on paljurahvuseline, kõige enam – umbes 57% – on venelasi. Eestlased moodustavad alalisest elanikkonnast umbes kolmandiku. 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli linna 2759 elanikust eestlasi 845 ehk 30,6%.
Tööealise elanikkonna arv oli 2000. aastal 1650 inimest, kellest 750 inimest töötas väljaspool linna.
Haridus ja kultuur.
Haridus.
Hariduse ajalugu Loksal ulatub tagasi detsembrisse 1867, kui kohalikus talus hakkas õpetaja Jakob Janter tunde andma 20 talulapsele. Loksa esimene koolimaja valmis 1903. aastal ja tegutses esialgu kaheklassilise vallakoolina. Täielik algkool alustas tegevust 1920.
Sõjajärgsel perioodil oli kool 7-klassiline. 1948 avati vene keelt kõnelevate elanike arvu suurenemise tõttu koolis esimesed kolm venekeelset klassi. 1951 muudeti senine seitsmeklassiline kool kakskeelseks keskkooliks.
Kakskeelne õpe jätkus koolis kuni 1988. aastani, mil kool jagati eesti õppekeelega Loksa 1. Keskkooliks ja vene õppekeelega Loksa 2. Keskkooliks. Alates 1996. aastast kandis vene kool Loksa Vene Gümnaasiumi nime. Kahe kooli ühendamine üheks eesti õppekeelega gümnaasiumiks tuli uuesti arutusele 2002 ja 2010 jõutigi koolide liitmiseni, kuid esialgu kakskeelse koolina. Kahe keskkooli ühinemisel tekkinud õppeasutus hakkas kandma Loksa Gümnaasiumi nime.
Religioon.
Linnas on neli pühakoda ja kogudust:
Teed ja transport.
Loksa linn on kaetud tiheda teede ja tänavate võrguga. Linna läbib üks tugimaantee – Liiapeksi–Loksa maantee – ja mitu kõrvalmaanteed:
Loksal on regulaarne bussiühendus Tallinna ja ümbruskaudsete küladega (Hara, Kolga, Pärispea, Viinistu, jt). Tallinna ja Loksa vahel on ühistranspordiliiklus toimunud alates 1938. aastast.
Avalikke maakondlikke bussiliine haldab AS SEBE; kõigi nende bussiliinide lõpp- või kontrollpeatuseks on Loksa bussijaam. Varasematel aastatel toimunud kommertsbussiliiklus Tallinna ja Loksa vahel katkes 2010. aastate teisel poolel reisijate vähesuse tõttu.
Raudteeühendus linnal puudub. Meritsi on ühendus tagatud Loksa sadama kaudu, kuid regulaarvedusid laevadega ei toimu.
Maardu

Maardu on linn Harjumaal Muuga lahe kaldal. Ta ulatub Maardu järvest Pirita jõeni ning piirneb Viimsi ja Jõelähtme vallaga.
Linna võib jaotada piirkondadeks:
Nimi.
Linna nimi on pärit teisel pool Maardu järve paiknevalt Maardu mõisalt. Viimane on saanud nime arvatavasti surmahaldjas Marduse järgi.
Ajalugu.
Esimest korda on mainitud asulat tänapäeva Kallavere kohal 1241. aastal, endise Kroodi küla kohta on andmeid 1397. aastast. Nende asulate endisel asukohal praegune Maardu põhiosas paiknebki. Kroodi küla tänapäeval enam ei ole. Kallavere küla paikneb praegu Maardust kirdes, kuuludes tervenisti Rebala muinsuskaitsealasse.
Maardust sai tööstusasula tänu fosforiidi kaevandamisele. Kaevandamist alustati Ülgase külas juba 1920. aastatel. 1939. aastal rajati Maardusse Eesti Fosforiidi tehas ja karjäärid, kus Teise maailmasõja ajal oli fosforiidimaardla alal Saksa koonduslaagrid.
Maardusse rajati Maardu Keemiakombinaat, mis tootis fosforiidist muuhulgas väetisi. See reostas väga suurel määral keskkonda. Eriti kahjulikud olid tehase korstnatest linna kohale paisatud väävliaurud, mis isegi aknaklaase söövitasid. Uus elamurajoon rajati sellega arvestades veidi eemale, endistele Kallavere küla maadele, kus varem oli väga vähe maju. 1951. aastal sai Maardu aleviõigused ja 17. juulil 1980 linnaõigused.
Maardu alad kuulusid 1963–1991 administratiivselt Tallinna alla. Iseseisvaks linnaks sai Maardu 1991. aasta novembris.
Rahvastik.
Maardus elavast umbes 17 000 inimesest on enamik vene rahvusest, eestlasi on 25%. Kokku leidub linnas 43 rahvuse esindajaid. 2011. aasta rahvaloenduse andmetel on Maardu 17 524 elanikust 4347 eestlased, 10 845 venelased, 861 ukrainlased, 660 valgevenelased, 168 tatarlased, 88 soomlased, 86 poolakad, 82 leedulased, 62 armeenlased ja 1 kuubalane. Teiste rahvuste esindajate arv jäi alla 40.
Elanike keskmine vanus on 35–36 aastat.
Kõige lähem luteri kirik on Jõelähtme Püha Neitsi Maarja kirik. Kallavere elamupiirkonna keskel asub Moskva Patriarhaadi Eesti Õigeusu Kirikule kuuluv Maardu Peaingel Miikaeli kirik. Linnas asub ka Eesti Jehoova Tunnistajate Maardu koguduse kuningriigisaal.
Haridus.
Maardus asuvad koolieelsed asutused ja kolm üldhariduskooli, vaid Kallavere keskkool on neist eestikeelne. Vene keeles toimub õppetöö Maardu põhikoolis ja Maardu gümnaasiumis. Tegutseb ka Maardu Kunstide Kool, kus õpetatakse muusikat, koreograafiat ja maalikunsti.
Transport.
Maardu arengule on soodsalt mõjunud väga erinevate transpordiliikide olemasolu linna läheduses. Kõige tähtsamad kaubanduse seisukohalt on raudtee ja Muuga sadam. 15 kilomeetri kaugusel asub Tallinna lennujaam. Autotransport on samuti kasutatav, linnast läheb läbi Tallinna-Narva maantee (Peterburi tee).
Aastatel 2001–2019 teenindas Maardu–Tallinna bussiliini AS Temptrans, juulis 2019 hakkas Tallinna–Maardu ja Tallinna–Viimsi bussiliine teenindama AS SEBE. On tehtud plaane, et pikendada võimalikku Lasnamäe trammiliini Maarduni.
Vaata ka Maardu teede ja tänavate loetelu.
Ettevõtlus.
Maardus asub Iru Soojuselektrijaam, mis toodab soojust ka Tallinnale.
Sport.
Maardus asub Maardu linnastaadion.
Gothic metal

Gothic metal sai alguse 1990. aastate keskel, arenedes välja "doom metal"'ist "death metal"'i seguna. 
Erinevuseks teistest "metal"'i stiilidest on väga tihe süntesaatori ja topeltvokaali kasutus, samuti võib esineda akustilist kitarri, mis on teistes "metal"'i žanrites peaaegu olematu. 
Akustilise kitarri kasutus ei erine eriti elektrilise omast, nimelt on mõlemal osapoolel võrdse raskusega roll. Basskitarr mängib madalamaid toone, nagu "doom metal"'is, aga seda "death metal"'i või "black metal"'iliku agressiivsusega. Pearolli instrumentides kannabki enamasti basskitarr, aga võib ka esineda, et juhtroll on kaheks jaotatud bassi ja süntesaatori vahel. Tihtipeale asendab süntesaator teist kitarri, väga palju kasutatakse süntesaatoril erinevaid helide võimalusi, näiteks tuule, koori või isegi keelpilli heli. Vokaale on, nagu varem mainitud, peaaegu alati kaks: nais- ja meesvokaal, neid nimetatakse ka "beauty and the beast" ('kaunitar ja koletis'). Meesvokalist laulab nagu "black"'is või "death"'is, naisvokaal vastandub sellele enamasti kas sopranina või lihtsalt harmoonilise laulmisega. Laulusõnad tiirlevad enamasti romansside ja fantaasialugude ümber, mis ühele või rohkematele osapooltele lõpeb traagiliselt. "Gothic metal"'i ansamblid ei kirjuta enamasti oma lugusid eraldi jäävatena, vaid lugu jätkub albumi järgnevatel paladel, nad kirjutavad albumi novelli vormis.
Duple Metsec

Duple Metsec oli Inglismaal asunud bussikerede tootja, mille mõned tehased kuuluvad ettevõttele Alexander Dennis. Eestis liiklesid tuntumad selle keremudeli esindajad Tallinnas, Tartus ja Narvas mudelinime Scania L113CLB all. Selle keretüübiga bussid on valmistatud 1995–1999 Tartus, Baltscani (Baltcoach) tehases, mis on Tartu Autode- ja Katseremonditehase (TARK) järglane.
Esimene seda tüüpi buss valmis 1995. aastal ja sõitis Tallinnas.
Mujal maailmas on tuntuim mudel DM5000 bussi kere.
Eduard Einmann

Eduard Einmann (23. jaanuar 1913 Laukna, Läänemaa – 27. oktoober 1982 Tallinn) oli eesti graafik ja maalikunstnik.
Aastast 1928 õppis ta Riigi Kunsttööstuskoolis ja lõpetas kooli 1934. aastal maali erialal. Aastal 1938 jätkas õpinguid Riigi Kõrgemas Kunstikoolis, lõpetas selle 1941 dekoratsioonimaali erialal. Mobiliseeriti Punaarmeesse. Teise maailmasõja ajal võttis Jaroslavlis osa Eesti Nõukogude Kunstnike Kollektiivi tegevusest ning osales näitustel Moskvas ja Jüriöö ülestõusu 600. aastapäeva juubelinäitusel.
Aastatel 1944–1948 töötas Tartu Riiklikus Kunstiinstituudi õppejõuna, 1948–1951 direktorina. Oli 1950–1956 Eesti NSV Kunstnike Liidu esimees, 1957–1963 juhatuse sekretär. Aastast 1963 vabakunstnik.
Einmann viljeles portreemaali. 1950. aastatel lõi natuuritruid tööliste, talupoegade, teadlaste ja kunstiinimeste portreejoonistusi. Hiljem hakkas kasutama sügavtrükitehnikaid. 1970. aastatel viljeles realistlikku portree- ja maastikumaali. Loomingulistelt reisidelt Armeeniasse, Ukrainasse, Usbekistani, Egiptusse, Itaaliasse ja Tadžikistani tõi kunstnik kaasa hulgaliselt eksootilisi tüüpe kujutavaid joonistusi ja maale.
1958. aasta Brüsseli maailmanäitusel olid väljas Einmanni teosed "Vana kalur" ja "Tütarlapse portree".
Leet

Leet või Leetspeak (sageli kirjutatud kujul Leet kui 1337, või 13375p34k, ka kujul 13375p33|&lt;) on kirjutussüsteem, mis on levinud peamiselt Internetis, eriti võrgumängudes, nt Counter-Strike, Half-Life, Half-Life 2 ja Team Fortress. Sõna "Leet" tuleneb ingliskeelsest sõnast "elite" tähenduses "parem kui teised"; lihtsamalt öeldes, keegi, kes mängib teistest mingit (arvuti)mängu paremini.
Rooma numbrid

Rooma numbrid moodustavad Vana-Roomast pärit liitmis-lahutamisprintsiibil põhineva arvusüsteemi. Roomlased võtsid oma arvusüsteemi üle etruskidelt. Algset süsteemi muudeti keskajal, selle tulemuseks on tänapäeval kasutusel olevad Rooma numbrid.
Rooma numbrid põhinevad ladina kirjatähtedel, millele on antud numbrilised väärtused. Rooma numbrite kirjutamiseks kasutatakse seitset suurtähte: I, V, X, L, C, D ja M. Neile on antud järgmised väärtused:
Neid märke liitmis-lahutamisprintsiibil järjestades saadakse naturaalarvude vahepealsed väärtused, kusjuures lähtutakse järgmistest reeglitest:
Näiteid: 47 (40 + 7) – XLVII; 386 (300 + 80 + 6) – CCCLXXXVI; 1001 (1000 + 1) – MI); 2018 (2000 + 10 + 8) – MMXVIII; 1354 (1000+300+50+4) – MCCCLIV
Smoky Hill

Smoky Hill on jõgi Põhja-Ameerikas Suurel tasandikul. Voolab valdavalt itta. Ühinedes Republicaniga, moodustab Kansase.
Jõe pikkus on 925 km.
Austraalia Alpid

Austraalia Alpid on mäestik Austraalia kaguosas. See on Austraalia kõrgeim mäestik ning osa Suurest Veelahkmeahelikust. 
Mäestik paikneb halduslikult Victoria osariigi idaosas, Uus-Lõuna-Walesi osariigi kaguosas ja Austraalia pealinna alal. Alpides paiknevad Austraalia ainsad mäetipud, mis on rohkem kui 2000 m kõrged, sealhulgas mandri kõrgeim tipp Mount Kosciuszko (2228 m). See on Austraalias ka ainus piirkond, kus igal aastal sajab maha paks lumikate.
Lajos I

Lajos I (hääldus ['lajoš]; ka Lajos Suur, ungari "I. Nagy Lajos"; 5. märts 1326 – 10. september 1382) oli Ungari kuningas alates 1342 ning Poola kuningas (Ludwik I nime all) alates 1370 kuni oma surmani.
Lajosi isa, Anjou dünastiast Ungari kuningas (1308–1342) Károly I oli endale saanud Ungari trooni, poeg lisas sellele ka Poola oma. Anjou dünastia valitses Napoli kuningriiki Lõuna-Itaalias ning seetõttu oli Lajosil ka Napoli trooni pärimise õigus.
Sõjad Itaalias.
Lajos pidas ulatuslikke vallutussõdu Balkani poolsaarel ja Itaalias. Enne Károly I surma korraldas kuninganna Elisabeth Poolast oma teise poja Andrase abielu Napoli kuninganna Johannaga. Andras tapeti 1345 ja kuningas Lajos kuulutas Napolile sõja ja edendas esimest kampaaniat aastatel 1347–1348. Kuid sõja katkestas väga nakkava musta surma äge puhang ja Ungari väed läksid koju tagasi. Aastatel 1345–1352 sõdis Lajos taas Napoliga. 
Lajos I jätkas sõda aastatel 1349–1350, vallutades Napoli kuningriigi. Nähes, et võimu hoidmine kahes riigis pole võimalik, sõlmis ta kuninganna Johannaga lepingu ja jättis talle sõltumatuse.
Sõjad Balkanil.
Aastatel 1342–1381 (vaheaegadega) pidas Lajos sõdu Veneetsia vabariigiga, ta vallutas Aadria mere idaranniku. 1358 sõlmiti Lajos I ja Veneetsia vabariigi vahel Zadari rahuleping, millega lõppes Veneetsia võim Dalmaatsia ranniku üle. Ragusa saavutas suhtelise sõltumatuse, jäädes Ungari vasallriigiks. Loodi Dubrovniki ehk Ragusa vabariik (1358–1808), kuigi Ungari müüs osa sellest (Zadari ja seda ümbritsevad alad) hiljem Veneetsiale tagasi.
1362. aastal vallutas Lajos Põhja-Bulgaaria. Teiste vallutussõdadega Balkanil sai Lajos Bosnia banaadi, Serbia, Valahhia vürstiriigi, Moldova ja Bulgaaria oma vasallideks.
Poola kuningana.
1370. aastal päris Lajos oma onult Poola kuningalt Kazimierz III-lt Poola trooni. Alguses ei tunnustatud Lajost Poola kuningana ja aadelkond protestis. Isegi leskkuninganna Elisabeth oli ohus ja tema kaaskond hukati tema Poola-visiidi ajal, kuna teda ei peetud rahva poolt poolakaks. Kuid aadliga kokku leppides sai Lajos ka Poola kuningaks Ludwik I Wielki (Ludwik Węgierski) nime all. 
Aastatel 1372 ja 1377 sõdis Lajos Leedu, Vene ja Žemaitija suurvürstiriigiga.
Järglased.
Lajosi dünastia ei jäänud püsima, sest tal polnud meessoost järeltulijaid. Poola ja Ungari troonid pärisid ta tütred Jadwiga ja Maria. Et tagada oma tütre Jadwiga valimine Poola valitsejaks, andis ta maksusoodustusi Poola šlahtale (1374. aasta Kosice eesõigused). 
Tütar Jadwiga, Poola kuninganna (1384–1399), abiellus Leedu suurvürsti Jogailaga, kes võttis vastu katoliikluse ja kuulutati Poola kuningaks (1386–1434) Władysław II Jagiełłona.
Tütar Maria, Ungari kuninganna (1382–1395), oli abielus Saksa-Rooma keiser Sigismundiga, kuid nende abielu jäi lastetuks.