tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Savivärv

Savivärv on kergesti paigaldatav looduslik värv. Savivärv sisaldab erinevate koostiosadega savi, kaoliini, tärklist ning peeneteralist kvartsliiva. Savivärv ei sisalda säilitusaineid, lahusteid ega biotsiide. Savivärvid sobivad erinevatele sisepindadele (puidupinnad; puit-, kips-, kipskiudplaadid; kivi, tellis; savi-, lubi- jt. mineraalkrohvid, betoonplokid, Aeroc plokk, Fibo plokk jne.). Savivärv ei sobi niiskesse keskkonda. 
Välimus.
Savivärvidega kaetud pinnad on matid, pastelsed ega peegelda valgust. Savivärv on hea katvusega ja lisab isikupära ka siledatele pindadele, jättes pinnale kerge struktuuri. Savivärv pärsib hallituse teket ning sobib allergikutele. Eri partiides võivad esineda vähesed toonierinevused. Kvartsiliiv annab kerge sädeluse
Toonimine.
Savivärvi tooni saab muuta, kombineerides erinevaid naturaalseid savisid.
Värvi valmistamine.
Savivärvi valmistamiseks tuleb pulbrile vähehaaval vett lisada, samal ajal mikserdades, kuni massist saab ühtlane pasta. Seejärel tuleb lisada kogu ülejäänud vesi ning korralikult segada. Juhul kui värv tundub tükkis, tuleb pastal lasta seista 15 minutit ja seejärel mikserdada uuesti. Samaga tuleb jätkata kuni tükid on kadunud. Enne aluspinnale kandmist tuleb värvil lasta seista vähemalt 30 minutit.
Seinale paigaldamine.
Hästi imavad aluspinnad (savi- ja lubikrohvid jt.) tuleks eelnevalt kruntida, et tagada ühtlane nake ja imavus. Teiste pindade puhul on kruntmine soovituslik. Pinnale tuleb värv kanda kahes kihis, et aluspind ei jääks läbi kumama. Kui aluspind on imav, tuleb esimese kihi värv segada vedelam. Mitteimva aluspinna puhul tuleks esimese kihi värvi segada paksem, et katvus oleks parem ja ühtlasem. Enne teise kihiga alustamist peab esimene kiht olema kuivanud. Pintsliga värvides tuleb kasutada erisuunalisi tõmbeid. Ühes suunas pintseldades võib värv olenevalt aluspinnast sellega segunema hakata ning tooni muuta. Rulliga värvimisel tuleb pind katta nii, et rulli serva jutid ei oleks nähtavad. Ka rulliga värvides ei tohi ühte kohta liiga kaua töödelda. Pigem tuleb värvi ühtlane pind saavutada järgmises kihis.
Vilho Helanen

Vilho Veikko Päiviö Helanen (24. november 1899 – 8. juuni 1952) oli soome hõimutegelane, kirjanik ja akadeemiline aktivist. Eesti ajaloos on hinnatud Helaneni tihedad sidemed Eestiga.
Akadeemiline tegevus.
Ta süüdis 24. nov. 1899 Oulus senaatori pojana, õppis Helsingi Ülikooli filosoofiateaduskonnas ja lõpetas 1937. aastal oma doktorantuuri filosoofias. Juba üliõpilasena viibis ta tihti õppereisidel Eestis ja oli nendest aegadest peale soome akadeemilises noorsoos tuntud kui silmapaistev eesti orientatsiooni kandja. V. Helanen õhutas Soomes kontaktipidamist üle lahe eriti neil aegadel, kui ta ”Yliõppilaslehe” peatoimetajana soome üliõpilaste rahvusliku liikumise eesotsas seisis oli. Helanen oli veel 1928-1933 Pohjois-Pohjalainen Osakunta kuraator, Helsingi Akadeemilise Hõimuklubi tegelane ja üks soome-eesti üliõpilaspäevade korraldajaid. Tema algatusel tekkisid soome ja eesti üliõpilasorganisatsioonide vahelised esimesed sõpruslepingud - eeskujuks esimene neist oli Eesti Üliõpilaste Seltsi ja Pohjois-Pohjolainen Osakunta vahel aastal 1928, mille kavandasid välja Helanen ja Richard Janno. Helanen viibis oma organisatsiooni delegaadina ka EÜS 80. aasta juubelipidustusel Stockholmis 1950.
Hõimutegevus.
Pikka aega töötas elukindlustusühingus ,Salama." Eesti Vabadussõja ajal töötas Helanen Eesti Abiandmise Peatoimkonna juures ja võitis ka isiklikult osa Eesti Vabadussõjast. Ta kuulus pikka aega Akadeemilise Karjala Seltsi juhatusse ja oli 1928. aastal koguni selle esimees. Helanenil oli ühenduse ka Eesti Vabadussõjalaste liikumise juhtivate isikutega, sealhulgas Artur Sirkiga. Seoses vapside mässukatse ettevalmistamise abistamisega 8. detsembril 1935 Soome pinnal mõisteti kohut mitme vapse toetanud liitlase üle (nn major Bernhard Heimolaineni protsess), sealhulgas mõisteti Helsingi raekohtus mässu toetuses süüdi ka Helanen ning mõisteti ühe peategelasena aastaks ning kaheksaks kuuks vangi. 1936. aasta juunis mõistis Turu õuekohus ta aga õigeks. 
Vaherahu päevil pärast Talvesõda tema algatusel asutati organisatsioon nimega "Tõusev Soome,” mille ülesandeks oli rahvusliku üksmeele ja ühtekuuluvustunde kõvendamine. Kui puhkes jätkusõda ja Ida-Karjala vallutati, sai Helanen seal loodud sõjaväevalitsuse juures esimene informatsioonipealik. Samuti aitas Helanen arendada Ida-Karjala kooliolusid. 
Saksa okupatsiooni ajal aitas ta mitmeid eestlasi ja ingerlasi. Tema üks suuremaid ettevõtmisi oli ingerlaste evakueerimine Ingerist Soome. Samuti lootis Helanen 30 000 eestlast Eestist Soome evakueerida, aga see plaan ei läinud aga täide. Helase tegevus tekitas ka Saksa okupatsioonivõimudes ka kahtlusi ja korra ta arreteeriti, kuigi vabastati pärast lühikest pausi. Pärast Teist Maailmasõda külastas Helanen tihti Rootsit ja oli tihedas läbikäimises kohapealse eesti diasporaaga. 
Kirjanik.
Helanen kirjutas ka mitu kirjandusteost. Romaan "Karmid tähed" on Eesti Vabadussõja aineline ning eesti keelde tõlgitud. Samuti on ilmunud ajalooline teos "Soomlased Eesti Vabadussõjas." Tuntuks Soomes sai Helanen oma kriminaalromaanidega, millest sai piisavalt honorare, et sai elu muretult elada. Vähemalt üks kriminaalromaan oli ka Eestiga seotud.
Mont Ventoux

Mont Ventoux (Provence'i murdes "Ventor") on mägi Prantsusmaa lõunaosas Provence'is Vaucluse'i departemangus Carpentras'st 20 km kirdes. Mäe kõrgus on 1910 meetrit.
Kuigi Ventoux on geoloogiliselt osa Alpidest, peetakse seda väljaspool asuvaks (selle ümber pole võrreldava suurusega mägesid ja see asub Alpide peaahelast märkimisväärses kauguses).
26. aprillil 1336 ronis mäe otsa Itaalia kirjanik Francesco Petrarca ning seda sündmust peetakse alpinismi alguseks.
Alates 1958. aastast on Ventoux olnud mitmel korral Tour de France'i etapi finišipaik.
Hasan Akhund

Mohammad Hasan Akhund (puštu keeles محمد حسن اخوند; sündinud vahemikus 1945–1950 või 1955–1958) on Afganistani mulla, poliitik ja üks Talibani juhte, 2021. aasta sügisest Afganistani peaministri kohusetäitja. 
Akhund on Talibani kaasasutaja ning kuulub liikumise juhtkonda. Ta oli Talibani esimese valitsuse ajal (1996–2001) välisministri asetäitja.
Noorpõlv ja haridus.
Akhund on pärit Lõuna-Afganistanist. ÜRO Julgeolekunõukogu andmetel sündis ta Afganistani Kuningriigi Kandahāri provintsi Panjwayi ringkonna Pashmuli külas, mis on tänapäeval Zhari ringkonnas. Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni hinnangul sündis Akhund kas vahemikus 1945–1950 või 1955–1958.
Poliitikas.
Akhund on üks Talibani vanematest liikmetest ning oli rühmituse esimese juhi Moḩammad ‘Omari lähedane liitlane. Aastatel 1998–1999 oli ta Afganistani välisminister ning hiljem ka peaministri asetäitja. ÜRO on talle ja teistele Talibani liidritele määranud sanktsioonid terrorirühmituste aitamise eest.
Talibani mässu (2001–2021) ajal kuulus ta vahepeal Quetta Shurasse (Juhtidenõukokku). 2013. aastal oli ta Talibani komisjonide ülem ja värbamiskomisjoni juht.
Kui Taliban 2021. aastal taas võimule tuli, määrati Akhund peaministri ajutiseks peaministriks. Tema määramist peeti kompromissiks Talibani mõõdukate ja äärmuslaste vahel. Ta astus ametisse 7. septembril 2021.
Vaated.
Alhundi on mitme islamiteemalise kirjutise autor. BBC Newsi andmetel on ta usuringkondades mõjukam kui sõjaväeringkondades. United States Institute of Peace'i eksperdid peavad teda pigem poliitikuks kui sõduriks.
Kipsbetoon

Kipsbetoon (kipsvalu) on ehitusmaterjal, mida kasutatakse põranda aluskattena. Puitkarkassis- ja betoonkonstruktsioonides suurendab tulekindlust, teeb helikindlamaks ja aitab põrandat tasandada. Kipsbetoon on kipskrohvi, portlandtsemendi ning liiva segu.
Komponendid.
USA patendis 4 444 925 on Gyp-Crete® komponendid järgmised: kaltsineeritud kips, liiv, vesi ning väiksemates kogustes muud ained. Loetletud lisandid hõlmavad polüvinüülalkoholi täiteainet. Näide kastis.
Polüvinüülalkoholi eesmärk on vältida betooni pinna tolmamist. Kuigi täpne mehhanism pole teada, arvatakse, et betooni tardudes migreerub vesi pinnale, tuues endaga kaasa peeneid tolmuosakesi. Kui vesi aurustub, ladestuvad pinnale tolmuosakesed. Arvatakse, et polüvinüülalkohol takistab tolmuosakeste liikumist.
Segu valmistamine.
Segu valmistatakse kohapeal spetsiaalse veoki abil. Veokis on veepaak, segamispaak, hoiustuspaak, pumbad liiva ja kaltsineeritud kipsi jaoks. Liiva ja kipsi jaoks on paigaldatud sõidukile väljastpoolt punkervagun ehk "hopper". 
Segu valmistamiseks lisatakse hopperisse liiv ja kaltsineeritud kips ning segatakse omavahel ära. Suurem osa vajaminevast veest lisatakse segamispaaki, seejärel segatakse liiv ja kaltsineeritud kips. Kui kogu liiv ja kaltsineeritud kips on segatud, lisatakse ülejäänud vesi kuni sobiva konsistentsini. Lõpuks segatakse muud lisandid sisse ja kogu betoonipartii viiakse mahutisse, et see pikkade voolikute kaudu vajaminevasse kohta välja pumbata.
Kui segu on valatud, on vaja veidi tasandada. Segu tuleks õrnalt siluda lameda lauaga, näiteks 40” 1x4. See aitab tuua kaltsineeritud kipsi pinnale.
Head ja vead.
Kipsbetoon on kerge ja tulekindel. Täiendavat tugevdust ei vaja ning soojusjuhtivus on parem kui tavapärasel betoonpõrandal. Põrandakütte olemasolul võib selle umbes pärast 5 päeva kuivamist sisse lülitada (kiirendab üldist kuivamist oluliselt). 35mm paksuse valukihi puhul on põranda kaaluks alla 70kg/m², mis on kordades vähem kui tavapärase betoonpõranda kaal.
Viited.
__SISUKORDEES__
Oskari Wilho Louhivuori

Oskari Wilho Louhivuori (18. september 1884 – 1. juuli 1953) oli Soome poliitik ja haritlane. Eesti ajaloole on Louhivuori oluline, sest ta oli Vabadussõja-aegse Eesti Abistamise Peakomitee esimees.
Haridustegevus.
Ta sündis Kuopios, õppis Helsingi ülikoolis ja sai doktorikraadi 1911. aastal. Samal aastal astus ta kindlustusseltsi Salama teenistusse ja oli selle direktor kuni 1936. aastani. 1938. aastal valiti ta Helsingi Kaubandusülikooli rahvamajanduse ja statistika professoriks ja 1945. aastal sama ülikooli kantsleriks. 
Poliitiline tegevus.
Louhivuori oli iseseisvussenaator ehk selle parlamendi koosseisu liige, kes koostas 4. detsembril 1917 Soome iseseisvusdeklaratsiooni.
Louhivuori ja Eesti.
Eesti Vabadussõja ajal oli prof. Louhivuori Soome abi üks esimesi organiseerijaid Helsingis ja tegutses seejärgi Eesti abistamise peatoimkonna esimehena. Ta teenete eest anti talle Vabadusrist 1. järk, Kotkaristi teenetemärk ning ta valiti Kaitseliidu Tallinna maleva auliikmeks. 
Eesti esimese iseseisvuspäeva tähistamisel Tallinnas 24. veebruaril 1919 seisis senaator Louhivurori pea- ja sõjaminister Konstantin Pätsi kõrval. Mitteametlikust positsioonist hoolimata esitleti teda pressis kui Soome valitsuse ja rahva esindajat. Järgmistel aastatel oli Louhivuori riikide olulistel kohtumistel keskne külaline. Ta valiti ka 1935. aasta aprillis asutatud Soome-Eesti Kaubandusühenduse esimeheks. Järgmisel aastal, veebruaris 1936 oli senaator Louhivuori ka Soome-Eesti Seltsi asutamise juures ja valiti enesestmõistetavalt sellegi juhtkonda.
Louhivuori suri Helsingis 1. juuli hommikul lühikese haiguse järel 69-aastaselt.
Legal Immigrants

Legal Immigrants oli Räpina ansambel, mis tegutses aastatel 2007–2009. 
Bänd viljeles alternatiivrokki. 
Ürituste arhiiv.
2009: 
5.mai Põlva Intsikurmu laululaval - Noored on hukas 
2008:.
9.august Lobotka külaplats - Värske Kurgi Rock
17.mai Rogosi mõis (Võrumaal)- Kestvussõidu afterparty
5.aprill Tartu Rokiklubi 
4.jaanuar Räpina Rahvamaja - Saunarokk 2008
2007:.
1.detsember Räpina Rahvamaja - Aidsivastane kontsert
2.november Tartu Rockiklubi - Band Battle
1.august Saarjärve - PÕM kokkutulek 2007
13.juuli Räpina Tuletõrjeplats - Metal Cannon
18.mai Räpina Tuletõrjemaja saal - Märdi sünnipäevakontsert
20.aprill Räpina Ühisgümnaasium - Noortepidu ansambliga Legal Immigrants
13.aprill Põlva Kultuuri ja Huvikeskus - Infomess 2007
31.märts Põlva Ühisgümnaasium - peaesineja So Nata(Läti)
30.märts Räpina Rahvamaja - peaesineja So Nata(Läti)
Punktkeevitus

MIG/MAG punktkeevituseks nimetatakse keevitusmeetodit, mille puhul keevitatakse kaks üksteise peal asetsevat õhukest paneeli kokku ilma ava ette puurimata. Selle asemel suurendatakse keevitusvoolu ja sulatatakse üles pealmise paneeli pind, tekitades sel teel keevisvanni, mis sulandub kokku alumise paneeliga. Selline keevitusviis ei ole autokere juures tavapäraselt kasutatav, kuid mõnikord tekib selle järele vajadus lisa-kinnituspunkti tekitamiseks.
Tehnoloogia.
Punktkeevitus koosneb kolmest etapist; millest esimene hõlmab elektroodide viimist metalli pinnale ja väikese surve avaldamist. Teises etapis rakendatakse korraks elektroodide voolu, misjärel vool eemaldatakse, kuid elektroodid jäävad materjali jahtumiseks paigale. Keevitusaeg on vahemikus 0,01 kuni 0,63 sekundit sõltuvalt metalli paksusest, elektroodi jõust ja elektroodide läbimõõdust.
Omadused.
Punktkeevitusprotsess muudab materjali kõvaks, mis põhjustab selle kõverdumist. See vähendab materjali väsimustugevust ja võib materjali venitada ning lõõmutada. Punktkeevituse füüsikaliste mõjude hulka kuuluvad sisemised praod, pinnapraod ja ebaühtlane pind. Keemilised omadused mõjutavad metalli sisemist vastupidavust ja selle söövitavust.
Kasutusvaldkonnad.
Punktkeevitust kasutatakse tavaliselt teatud tüüpi lehtmetalli või traatvõrgu keevitamisel. Paksema materjali keevisõmblust on raskem märgata, kuna soojus voolab kergemini ümbritsevasse metalli. Punktkeevitust saab hõlpsasti tuvastada paljudel lehtmetallist toodetel, näiteks metallämbritel. Alumiiniumisulameid saab punktkeevitada, kuid nende suurem soojusjuhtivus ja elektrijuhtivus nõuab suuremat keevitusvoolu. Selleks on vaja suuremaid, võimsamaid ja kallimaid keevitustrafosid.
Punktkeevituse levinuim rakendus on autotööstuses, kus auto kere moodustamiseks, lehtmetall omavahel kokku keevitatakse. Punktkeevitus võib olla ka täielikult automatiseeritud protsess ning paljud koosteliinidel leiduvad tööstusrobotid ongi punktkeevitajad.
Teiseks rakenduseks on punktkeevitusrihmad nikkel-kaadmium, nikkel-metallhübriid või liitium-ioon akuelementidega akude valmistamiseks. Akud ühendatakse õhukeste nikkelribadega punktkeevitamise teel akuklemmide külge. Punktkeevitus ei lase akul minna kuumaks (kuumenemist esineb tavalise jootmise korral).
Marty Balin

Marty Balin (sünninimi Martyn Jerel Buchwald; 30. jaanuar 1942 Cincinnati, Ohio osariik – 27. september 2018 Tampa, Florida osariik) oli USA laulja ja laululooja. Ta oli eelkõige tuntud psühhedeelset rokki viljelenud ansambli Jefferson Airplane'i kaasasutaja ja solistina.
Jefferson Airplane loodi tema algatusel 1965. aastal California osariigis San Franciscos. Ta oli ansambli algusaastatel ansambli peamine laulukirjutaja ja Grace Slicki kõrval üks põhisolist.
Balini tähtsus hakkas ansamblis vähenema pärast albumi "Surrealistic Pillow" (1967) välja andmist, kuna Slick, rütmikitarrist Paul Kantner ja kitarrist Jorma Kaukonen said samuti küpsemateks laulukirjutajateks. Tema tuntumad Jefferson Airplane'ile kirjutatud laulud olid "Comin' Back to Me", "Today" ja "Volunteers", millest kaks viimast kirjutas ta koos Kantneriga.
Balin osales ansambliga 1967. aastal Monterey popfestivalil ja 1969. aastal Woodstocki festivalil. Ta lahkus ansamblist ametlikult 1971. aasta aprillis, kuigi ta oli ansambli liikmetega kõik sidemed katkestanud juba pärast eelmisel sügisel toimunud Ameerika turnee lõppu.
1975. aastal ühines Balin mõne Jefferson Airplane'i eksliikmega algsest Jefferson Airplane'ist välja kasvanud ansambliga Jefferson Starship. Järgmisel kolmel aastal laulis ta sisse Starshipi mitmed tuntud hitid. Ka Starshipis tekkisid ansambliliikmete vahel probleemid ning Balin lahkus ansamblist järsku 1978. aasta oktoobris mõnda aega pärast Slicki lahkumist.
Seejärel alustas Balin soolokarjääri. Tema debüütalbum "Balin" ilmus 1981. aastal. Albumilt pärit singel "Hearts" jõudis USA edetabelis Billboard Hot 100 kaheksandale ja "Atlanta Lady (Something About Your Love)" 27. kohale. 1989. aastal osales ta Jefferson Airplane'i taasühinemisel ning koos anti välja stuudioalbum. Balin andis hiljem välja veel mitu sooloalbumit.
1996. aastal võeti ta Jefferson Airplane'i algkoosseisu liikmena vastu Rock'n'rolli Kuulsuste Halli.
Aleksei Jermolov (täpsustus)

Aleksei Jermolov on mitme Jermolovi suguvõsaliikme nimi:
Külmapealinn

Külmapealinna tiitlit kannab Eestis Jõgeva.
Nimetuse põhjuseks on Jõgeva ilmajaamas 1940. aasta 17. jaanuaril mõõdetud külmarekord –43,5 °C. Idee nimetuse kasutuselevõtmiseks sündis 2003. aasta jaanuaris, mis Jõgeva püstitas tolle sajandi külmarekordi –36,7 °C ja nimetuse populariseerimiseks loodi mittetulundusühing Miinus 43,5.
Külmarekordite põhjust selgitatakse nii Jõgeva geograafilise paiknemisega Eesti idapoolsemas kontinentaalsema kliimaga osas kui ka ilmajaama paiknemisega Pedja jõe vasakkaldal sügaval orus, kus vaatlusväljak on avatud põhja- ja idakaarde, kuid lõuna- ja läänesuunal piiravad õhu vaba liikumist puud.
Jõgeva ilmajaamas on mõõdetud eri külmarekordeid, näiteks 1942. aastal madalaim aasta keskmine õhutemperatuur 1,6 °C, varaseim öökülm 2. septembril 1972 ja hiliseim öökülm 19. juunil 1978.
Jõgeva turundab end ka turismimaterjalides külmapealinnana, on püstitatud Jõgeva külmasammas, peetud jääpurikafestivali jpm.
Alan Greenspan

Alan Greenspan (sündinud 6. märtsil 1926 New Yorgis) on juudi päritolu Ameerika Ühendriikide majandusteadlane, aastatel 1987–2006 Föderaalreservi juhatuse esimees. 
1974–1977 oli ta USA presidendi majandusnõunike nõukogu esimees. 
Ta kuulub Vabariiklikku Parteisse.
Palais Ephrussi

Palais Ephrussi on linnapalee Austria pealinnas Viinis. See ehitati Ephrussi suguvõsale arhitekti Theophil Freiherr von Hanseni projekti järgi. See asub Ringstraße ääres, täpsemalt Universitätsringil, Votivkirche vastas.
Teadmusaudit

Teadmusaudit on organisatsiooni nn teadmustervise uurimine, see analüüsib, millised on organisatsiooni informatsiooni ja teadmiste vajadused. Teadmusaudit võimaldab välja selgitada organisatsiooni info- ja teadmisvajaduse, teadmusringluse tugevused, nõrkused, ohud ja riskid. Audit annab tõenduspõhise hinnangu, millele organisatsioon peab keskenduma oma teadmusjuhtimise püüdlustes.
Teadmised ja muu intellektuaalne kapital on organisatsiooni varjatud ressurss. Organisatsiooni teadmuse tõhus juhtimine ja kasutamine võib anda konkurentsieelise. Kui organisatsioonid alustavad teadmusjuhtimisega tegelemist, siis viiakse sageli esimese asjana läbi teadmusaudit, mis aitab aru saada teadmiste seisust ja teadmuse voolamisest, aga aitab luua ka organisatsiooni teadmusjuhtimise strateegiat. Kui infoaudit keskendub inforessurssidele, siis teadmusaudit võtab fookusesse kogu teadmuse, sh vaiketeadmuse.
Teadmusauditist saadav kasu.
David Skyrme Associate'i (2007) järgi on teadmusauditil mitmed kasutegurid, näiteks võimaldab see:
Teadmusauditi etapid.
Jon Hill (2021)on pilvepõhise teadmuse kaasamise platvormi Bloomfire'i blogis välja toonud järgmised teadmusauditi etapid:
Teadmusauditi meetodid.
Teadmusauditi puhul kasutatavad meetodid on kombinatsioon kvalitatiivsest ja kvantitatiivsest lähenemisest:
Müürsepp (perekonnanimi)

Müürsepp on eesti perekonnanimi.
2022. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Müürsepp 497 inimesel: 243 mehel ja 254 naisel. Perekonnanimede levikult on Müürsepp meeste puhul 212. kohal ja naiste puhul 233. kohal. Perekonnanimi Müürsepp on levinuim Jõgeva maakonnas.
Indrek Leibur

Indrek Leibur (kodanikunimega Taavo Einsoo; 31. juuli 1977 – 17. märts 2022 Kostivere) oli tuntud kui sensitiiv Nõia-Ints.
Taavo Einsoo oli pärit paljulapselisest perest, kuid koos kuue venna ja kolme õega viidi nad juba väikeste lastena Viiratsi lastekodusse. Lastekodust võeti väike poiss koos kaksikõe Ingaga kasuperre, kes elas Võrus. Kasuperes pandi tema uueks nimeks Indrek Puusepp. Nimemuutus Leiburiks toimus 2007. aastal, kui Indrek abiellus Tartu vanglas naisvangiga, kelle nimi oli Karmen Leibur.
Ta sai tuntuks 2009. aastal telesaates "Selgeltnägijate tuleproov", kuid esines ka 2010. aastal Kanal 2 saates "Tõehetk", kus Nõia-Ints jahtis miljonit krooni. Selles saates tuvastati valedetektori abil, kas inimene valetab või vastab tõepoolest ausalt.
2015. aastal rääkis ta avameelselt Tartu Ekspressile antud intervjuus enesevigastamisest. "Lõikasin parema kõrva maha, sest hääled mu peas ütlesid, et saan siis kosmosekuningriigi valitsejaks."
Indrek Leibur oli 22 aastat kandnud karistust vanglates ja viibinud kinnipidamisasutustes, viimane neist oli Jämejala Psühhiaatriakliinik.
Rahvusvaheline bussijuhtide päev

Rahvusvahelise bussijuhtide tunnustamise päeva tähistatakse 18. märtsil. Selle päeva algatasid 2009. aastal Seattle'i bussijuhid Hans Gerwitz ja Shannon Thomas, mis inspireeris neil looma rahvusvahelist bussijuhtide tunnustamise päeva. Nad valisid selleks 18. märtsi, sest just sel päeval 1662. aastal algas Pariisis bussiliiklus.
Indrek Holst

Indrek Holst (sündinud 25. mail 1969) on Eesti ettevõtja ja riigiametnik.
Indrek Holst on omandanud matemaatika magistrikraadi Tartu Ülikoolis (1993) ja tegutsenud kindlustusäris. 
Ta on töötanud Eesti Vabariigi Kindlustusinspektsioonis, Hansapanga Kindlustuse AS aktuaarina ja SEB elu- ja pensionikindlustuse juhatuse esimehena. 2019. aastast on ta puhastustarvete firma Cordeline OÜ omanik ja juhatuse liige. 
1. märtsist 2021 kuni 31. märtsini 2022 oli Indrek Holst Sotsiaalkindlustusameti peadirektor. 
18. märtsil 2022 teatas Holst avalikkusele, et lahkub riigiameti juhi kohalt ja läheb tagasi erasektorisse. Sotsiaalkindlustusamet on 2022. aasta algusest saanud kriitikat pensionide kojukande ja hiljem ka Ukraina sõjapõgenike vastuvõtmisel tekkinud probleemide pärast.
Marlen Piskunov

Marlen Piskunov (sündinud 12. märtsil 1977) on Eesti riigiametnik.
Ta on lõpetanud Tartu Ülikooli õigusteaduskonna.
Piskunov on töötanud Kultuuriministeeriumi õiguse ja varahalduse asekantslerina, erinevatel ametikohtadel Kaitsepolitseiametis, olnud Siseministeeriumi õigusosakonna nõunik ja Politseiameti personaliosakonna juhtivinspektor, samuti Rahandusministeeriumis riigihalduse ning avaliku teenistuse osakonna juhataja.
Alates 22. maist 2019 kinnitas tollane kaitseminister Jüri Luik Marlen Piskunovi Kaitseressursside Ameti peadirektoriks. Sellel ametikohal töötas ta kuni 18. märtsini 2022. 
Seejärel sai temast Tervise Arengu Instituudi tugikeskuse juht.
Ivo Kruusamägi

Ivo Kruusamägi (sündinud 16. oktoobril 1988) on eesti vikipedist ja .
Elulugu.
Ta kasvas üles Kosel, kus õppis aastatel 1996–2008 Kose Gümnaasiumis ja 2001–2008 Kose Kunstikoolis (oli esimese lennu lõpetaja). Õpilasena osales edukalt aineolümpiaadidel.
2006. aastast on ta tegutsenud Vikipeedias; 2008. aastast on ta eestikeelse Vikipeedia ja 2020. aastast ka võrukeelse Vikipeedia administraator.
2008. aastal asus ta Tartu Ülikooli geenitehnoloogiat õppima, läbides vahepeal ka ajateenistuse. 2012. aastal jätkas ta samal erialal magistriõpinguid, kus tema lõputöö juhendaja oli Agu Laisk. 
Alates 2015. aastast on ta Eesti Üliõpilaste Seltsi liige.
2009. aastal korraldas Kruusamägi esimese ametliku kiirkuubimise võistluse Eestis. 2011–2022 oli ta ka Maailma Kuubikuassotsiatsiooni delegaat Eestis. Sealhulgas delegeeris ta 2012. aastal esimesel Läti võistlusel ja 2013. aastal esimesel Leedu võistlusel. Kokku oli ta korraldaja 27 ja delegaat 33 kiirkuubimise võistlusel. 2011. aastal asutas ta ala katuseorganisatsioonina mittetulundusühingu Eesti Kuubik.
2010. aastal vedas ta MTÜ Wikimedia Eesti asutamist ja oli selle juhatuse liige 2010–2012. Ta on töötanud seal ka projektijuhina. Taas kuulus ta MTÜ juhatusse 2021–2023.
2010. aasta suvel korraldas Kruusamägi , mis oli üks esimesi selletaolisi pildikorjeid kogu Wikimedia liikumises. Koostöös ajakirjaga Eesti Loodus toimus see ka järgnevatel aastatel. leidis aset 2019. aasta sügisel. Sellega seoses ilmus Eesti Looduses ka mitmeid artikleid Vikipeedia pildikogumisest.
Ta on korraldanud ka muid foto- ja artiklivõistlusi. Neist üks pikaajalisemaid on Eesti teadusfoto võistlus, millega ta alustas 2011. aastal. 2015. aastal laiendas ta selle Euroopa teadusfoto võistluseks ja 2017. aastal ülemaailmseks võistluseks Wiki Science Competition. Selle eest on teda tunnustatud ka teaduse populariseerimise vallas.
Kruusamägi on kuulunud ka fotovõistluste žüriisse, näiteks võistlustel Wiki Loves Monuments ja Wiki Loves Earth, aga ka Eesti Looduse fotovõistlustel. Samuti on ta olnud žüriiliige arvukatel Vikipeedia artiklivõistlustel.
Ta on olnud laiemalt seotud Vikipeedia haridusprogrammiga Eestis. Sealhulgas on ta õpetanud Tartu Ülikoolis Vikipeedia-nimelist õppeainet, tutvustanud neid tegevusi konverentsidel ning olnud seotud sarnaste tegevustega teiste ülikoolide ja õppeasutuste juures.
2017. aastal osales ta Tartu Ülikooli ja Wikimedia Eesti Miljon+ projekti elluviimisel, mille eesmärgiks oli kiirendada eestikeelse Vikipeedia arengut. Samal aastal pani ta kokku esimese virtuaalnäituse eestikeelses Vikipeedias.
2023. aastal esitas Parvel Pruunsild Tartu maakohtule hagiavalduse Wikimedia Eesti juhi Ivo Kruusamägi ning poliitikute Andrus Ansipi ja Jürgen Ligi vastu, taotledes enda sõnul Vikipeedia artiklis nende väidete ümberlükkamist, mis seostasid teda pensionireformist kasu saamisega, kuna tema hinnangul on tegemist laimuga. Kruusamägi nimetas seda vaigistuskaebuseks ning kirjeldas toimuvat rünnakuna sõnavabadusele. Hiljem võttis Pruunsild hagi tagasi.
Looming.
Ta on kirjutanud üle tuhande vikiartikli ja tegelenud fotodokumentalistikaga, pildistades Vikipeedia jaoks.
Fotoloomingu näiteid:
Aare Urm

Aare Urm (5. märts 1950 Otepää – 9. jaanuar 2022) oli eesti sporditegelane, ühiskonnategelane, poliitik ja pankur.
Aare Urm lõpetas 1968 Otepää Keskkooli ja 1987 Tartu Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna ja hakkas tööle militsionäärina. 1987. aasta oktoobris, kui noored läksid Võru surnuaiale avaldama austust Vabadussõjas langenutele, siis kutsus ta üles mitte kasutama nende noorte vastu vägivalda. Sellise tegevuse pärast vallandati ta miilitsaorganist. 1988. aasta lõpus sai temast maakonnaajalehe Võru Teataja toimetaja, seejärel valiti teda maakonna volikogusse, kus valiti ta esimeheks. 1997–1999 oli ta Ratsaspordiliidu president ja 1997–2000 ka EOK liige. 1992. aastal osales ta Eesti Ühispanga loomisel, mille nõukogu esimees oli ta kuni 2000. aastani. Aastatel 2000–2002 oli ta ETV juhatuse esimees. Alates 2003. aastast kuulus MTÜ Muhutuur juhatusse.
2010. aastatel andis välja ka paar muusika CD oma lauludega.
Ants Lõhmus (füüsik)

Ants Lõhmus (26. märts 1944 – 11. jaanuar 2022) oli eesti füüsik ja teadur.
Ta õppis aastatel 1963–1965 Tartu Riikliku Ülikooli bioloogia-geograafiateaduskonnas (ei lõpetanud). Aastal 1969 lõpetas ta Tallinna Polütehnilise Instituudi keemiateaduskonna elektroonika erimaterjalide tehnoloogia erialal.
1969. aastal läks Ants Lõhmus Tartu Ülikooli tööle insenerina. 1972–1980 aastatel töötas vaneminsenerina ja 1980–1986 juhtivinsenerina. Täiendanud ennast Moskva Aatomienergia Instituudis, Jyväskylä Ülikoolis, Lundi Ülikoolis ja Göteborgi Chalmeri Tehnikaülikoolis. Alates 2008. aastast oli ta Tartu Ülikool füüsika instituudi madalate temperatuuride labori juhataja, füüsika-matemaatikakandidaat ja vanemteadur. Alates 1990. aastast tegeles nanouuringutega ja vastava aparatuuri konstrueerimisega.
Tema nimel oli mitmeid teadustöid ja patente.
Tunnustus.
2014 Tartu Ülikooli suur medal
Natalija Balassõnovõtš

Natalija Balassõnovõtš (ukraina keeles Наталія Олександрівна Баласинович, s. 1985 Vassõlkivis) on Ukraina ühiskonnategelane ja poliitik.
Elulugu.
Alates 2020. aastast on ta Vassõlkivi linnapea.
Andrei Mordvitšov

Andrei Nikolajevitš Mordvitšov ("Андрей Николаевич Мордвичёв", sündis 14. jaanuaril 1976 Pavlodaris Kasahhi NSV-s) on Venemaa sõjaväelane (kindralpolkovnik), alates 15. maist 2025 Venemaa maavägede ülemjuhataja. Venemaa sissetungi ajal Ukrainasse juhtis ta armeeüksusi Mariupoli lahingus (2022).
Elulugu.
1997. aastal lõpetas Novosibirski Kõrgema Üldvägede Sõjakooli, 2006. aastal Vene Föderatsiooni Üldvägede Akadeemia ja 2016. aastal Venemaa Relvajõudude Kindralstaabi Sõjaakadeemia.
19. aprillil 2011 määrati polkovniku auastmes Andropovi-nimelise 4. Kantemirovi nimelise üksiku kaardiväe tankibrigaadi ülemaks. Kindralmajor (12.06.2013). 2014. aastal oli ta motoriseeritud laskurbrigaadi ülem. 2017. aastal Južno-Sahhalinski garnisoni ülem. 2018. aastal Kesksõjaväeringkonna 41. armee ülema esimene asetäitja ja staabiülem. 2019–2021 Lõuna sõjaväeringkonna 8. armee ülema esimene asetäitja, 2021–2022 8. armee ülem.
Osalemine kallaletungis Ukrainale.
2022. aasta kevadel juhtis Venemaa vägesid Mariupoli lahingutes. 2022–2023 oli ta Lõuna sõjaväeringkonna ülema asetäitja. 18. märtsil 2022 tabasid Ukraina mürsud tema staapi Tšornobajivkas. Ukraina väitis alul, et on suutnud Mordvitšovi tappa. 
Alates 16. veebruarist 2023 oli ta Venemaa väegrupi "Tsentr" ülem Donbassis, kindralpolkovnik 7.09.2023. 
Tema juhtimisel vallutati Avdijivka. Selle eest andis president Vladimir Putin talle 2024. aastal Venemaa kangelase aunimetuse. 
Alates 15. maist 2025 määras Putin ta Venemaa Föderatsiooni maavägede ülemjuhatajaks.
Sanktsioonid.
2023. aasta 23. juunil kehtestasid Euroopa Liit ja Šveits talle sanktsioonid Ukraina territoriaalset terviklikkust, suveräänsust ja iseseisvust õõnestavate ja ohustavate tegevuste toetamise eest. 23. novembril 2023 tegi seda Ukraina ja 15. detsembril 2023 Jaapan.
Süüdistused.
Intervjuus Venemaa riigitelevisioonile septembris 2023 ütles ta, et sissetung Ukrainasse on alles algus edasisele konfliktile Euroopaga: „Ma arvan, et aega on veel palju. Konkreetsest perioodist rääkida on mõttetu. Kui me räägime Ida-Euroopast, mida me peame tegema, siis loomulikult on see pikem. See on alles algus. Sõda ei peatu siin.“ 
Ukraina on ta kuulutanud seoses tema juhtimisel toime pandud sõjakuritegudega tagaotsitavaks.
Ry Cooder

Ryland Peter Cooder (sündinud 15. märtsil 1947 Los Angeleses, California osariik) on USA muusik. Ta on multiinstrumentalist, kuid on eelkõige tuntud "slide"-kitarristina. Ta on viljelenud peamiselt "roots rock"i ja "americanat.
Ta hakkas kitarrimängu õppima kaheksa-aastaselt. Muusikukarjääri alustas ta 1960. aastatel. 1970. aastatel oli ta üks nõutumaid stuudiomuusikuid. 1970. aastal alustas ta ka soolokarjääri, andes sel aastal välja oma debüütalbumi. Aastatel 1991–1992 mängis ta koos John Hiatti, Nick Lowe'i ja Jim Keltneriga ansamblis Little Village, mis andis välja ühe stuudioalbumi. 1997. aastal produtseeris Cooder Kuuba muusikutest koosneva Buena Vista Social Clubi omanimelise stuudioalbumi, mis osutus üle maailma väga edukaks.
Cooder on teinud kaastööd teiste seas John Lee Hookeri, Captain Beefhearti, Gordon Lightfooti, Ali Farka Touré, Eric Claptoni, The Rolling Stonesi, Van Morrisoni, Neil Youngi, Randy Newmani, Linda Ronstadti ja Taj Mahaliga.
2003. aastal valis ajakiri Rolling Stone ta saja kõigi aegade parima kitarristi seas kaheksandale kohale.
Juris Jurašs

Juris Jurašs (sündinud 6. augustil 1975) on Läti poliitik. Ta oli 2018–2022 Läti Saeima liige ja erakonna parlamendifraktsiooni esimees. Ta on 2017. aastast Uue Konservatiivse Erakonna liige.
Elulugu.
Juris Jurašs sündis 6. augustil 1975 Burtnieki külas tulevase hobusekasvataja Jānis Jurašsi peres. Ta lõpetas 1999. aastal Läti Politseiakadeemia bakalaureuseõppe ja 2007. aastal Läti Politseiakadeemia magistri. 
2016. aastani oli ta korruptsioonivastase võitluse ja selle ennetamise büroo (KNAB) operatiivtoimingute osakonna juhataja.
2017–2018 oli ta Riia linnavolikogu liige. 2018. aasta parlamendivalimistel valiti Jurašs Kurzeme ringkonnas Läti 13. Seimi. 2020. aastast on ta Seimi Uue Konservatiivse Erakonna fraktsiooni esimees ja õiguskomisjoni kriminaalõiguspoliitika allkomisjoni sekretär. Märtsis 2022 loobus Jurašs Läti Seimi saadikukohast ja läks Ukrainasse vabatahtlikult võitlema Venemaa sissetungi vastu Ukraina relvajõudude poolel. Ta võitles Irpinis ning 5 kuud Izjumi all.
Moštšun

Moštšun on küla Ukrainas Kiievi oblastis Butša rajoonis. 
Ajalugu.
Küla on asutatud 1664. aastal.
2022. aasta sõjategevus.
5. märtsil 2022 tungisid külla Vene eriüksuslased ning algas Moštšuni lahing. 21. märtsil 2022 õnnestus Ukraina vägedel asulast Vene väed välja tõrjuda.
Mount Davidson

Mount Davidson on USA-s California osariigis asuva San Francisco linna kõrgeim looduslik punkt. Selle kõrgus merepinnast on 283 meetrit.
See asub San Francisco geograafilise keskpunkti lähedal Twin Peaksi küngastest lõunas. Selle geograafilised koordinaadid on 37°44′18″N 122°27′12″W. Selle ümbruses asub 15 hektari suurune Mount Davidsoni park.
Mount Davidson on saanud nime geodeedi ja geograafi George Davidsoni järgi.
Mount Davidsonil asub 31,4 meetri kõrgune betoonist rist, mis on valminud 1934. aastal. Rist on püstitatud California esimeste asunike mälestuseks. Mount Davidsonil ja seal asuva risti juures on filmitud üks 1971. aasta märulifilmi "Räpane Harry" ("Dirty Harry") stseene.
Jaak Raie

Jaak Raie (sündinud 1. juunil 1976 Kiviõlis) on Eesti riigiametnik ja endine sporditegelane, alates 1. aprillist 2022 Haridus- ja Noorteameti peadirektor. 
Ta on lõpetanud 1994. aastal Kiviõli I Keskkooli ja Kiviõli lastemuusikakooli, 1998. aastal Tartu Ülikooli kehakultuuriteaduskonna liikumis- ja sporditeaduste bakalaureuseõppe ning 1999. aastal samas kehalise kasvatuse õpetaja kutseõppe. 
1996. aastal alustas ta Eesti Akadeemilises Spordiliidus spordiprojektide juhina, hiljem on olnud ka selle liidu peasekretär. Aastatel 1996–2001 tegutses ka korvpallitreenerina ning aastast 1994 on tegutsenud korvpallikohtunikuna. 
Aastal 2002 oli ta SELL-i Tartu üliõpilasmängude tegevdirektor. 
Aastatel 2009–2012 oli Eesti Korvpalliliidu juhatuse liige ja noortekomisjoni esimees. 
Aastatel 2001–2002 oli Jaak Raie Tartu Ülikooli kehakultuuriteaduskonna õppejõud, 2002–2007 Tallinna Spordi- ja Noorsooameti juhataja ja 2007–2012 Eesti Rahvusringhäälingu juhatuse liige. Aastatel 2013–2019 oli ta Tallinna Teaduspargi Tehnopol juhataja ja 2019–2021 Viljandi haridus- ja kultuuriameti juhataja. 
Alates novembrist 2021 kuni 24. märtsini 2022 oli Jaak Raie Põhja-Sakala vallavanem.
Toni Braxton

Toni Michele Braxton (sündinud 7. oktoobril 1967 Severnis Marylandi osariigis) on USA laulja ja laulukirjutaja.
1980. aastate lõpus hakkas Braxton koos oma õdedega esinema ansamblis The Braxtons. Seal pälvis ta produtsentide L. A. Reidi ja Babyface'i tähelepanu. Ta sõlmis seejärel lepingu LaFace Recordsiga ja 1993. aastal ilmus temanimeline debüütalbum. Album jõudis USA plaadimüügi edetabelis Billboard 200 esikohale ja seda müüdi maailmas üle 10 miljoni eksemplari. Albumilt ilmunud singlid "Another Sad Love Song" ja "Breathe Again" said hittideks üle maailma. Album tõi Braxtonile kolm Grammy auhinda, sealhulgas auhinna parima uue artisti kategoorias.
Braxtoni järgmised albumid olid samuti väga edukad. 1996. aastal ilmunud albumilt "Secrets" pärinesid kaks tema suurimat hittsinglit: "You're Makin' Me High" ja "Un-Break My Heart", mis mõlemad jõudsid USA singlite edetabelis Billboard Hot 100 esikohale. 2000. aastal müügile tulnud Braxtoni kolmas stuudioalbum "The Heat" debüteeris edetabelis Billboard 200 teisel kohal. Albumi edukaim singel oli "He Wasn't Man Enough", mis jõudis USA edetabelis teisele kohale. 
Braxtoni järgmised stuudioalbumid "More Than a Woman" (2002), "Libra" (2005) ja "Pulse" (2010) anti välja ajal, mil tal lepingulised vaidlused plaadifirmadega, lisaks jõudsid avalikkuse ette tema terviseprobleemid. 2014. aastal andis Braxton koos oma kauaaegse tööpartneri Babyface'iga välja duettide albumi "Love, Marriage &amp; Divorce", mis pälvis aasta hiljem Grammy auhinna parima R&amp;B-albumi kategoorias. Pärast seda on Braxton kahe plaadifirma kaudu andnud välja veel kaks stuudioalbumit: "Sex &amp; Cigarettes" (2018) ja "Spell My Name" (2020).
Braxtoni plaate on maailmas müüdud üle 70 miljoni, millega ta on üks ajaloo edukamaid R&amp;B-stiili naisartiste. Ta on võitnud seitse Grammyt, üheksa Billboardi muusikaauhinda ja seitse Ameerika muusikaauhinda.
Ivankiv

Ivankiv (ukraina keeles Іванків) on alev Ukrainas Kiievi oblastis Võšhorodi rajoonis. See asub Teterivi jõe vasakkaldal.
Linnas asus Ivankivi ajaloo- ja koduloomuuseum.
Ajalugu.
Sõjategevus 2022. aastal.
1. aprillil 2022 taastasid Ukraina Relvajõud Ivankivi üle kontrolli.
Marija Vorontsova

Marija Vorontsova (vene keeles "Мария Воронцова", sünninimega Mariya Vladimirovna Putina, vene keeles "Мария Владимировна Путина" (sündinud 28. aprillil 1985 Leningradis) on Venemaa lastearst-endokrinoloog. Ta on Venemaa presidendi Vladimir Putini esiklaps.
Noorpõlv.
Vorontsova sündis Leningradis Vladimir Putini ja Ljudmila Putina esimese tütrena. Ta on õppinud Ida-Saksamaa Dresdeni koolis, kui nende pere elas seal 1980. aastatel. Pärast pere kolimist Peterburi 1991. aasta kevadel, õppis ta Peterburi Saksa Gümnaasiumis "Peterschules" (vene keeles "Петершуле"). Hiljem, Tambovi jõuguga seotud vägivaldsete jõukude vahelise sõdade ajal, kui need Peterburi energiakaubanduse üle kontrolli võtsid, saatis isa, kes kartis nende turvalisuse pärast, tema ja ta õe Katerina tagasi Saksamaale.
Hiljem, pärast pere kolimist Moskvasse, õppis ta juba Moskva Saksa Koolis, mis oli tihedalt seotud Saksa saatkonnaga ja kus õppis palju Moskva diplomaatide lapsi Šveitsist, Austriast ja Saksamaalt. Ta lõpetas kooli 11 aastat hiljem. Kolm aastat hiljem alustas ta ülikooliõpinguid, registreerudes koos Katerinaga esimese aasta üliõpilasteks.
Uuringud.
Marija Vorontsova õppis Peterburi Riiklikus Ülikoolis bioloogiat ja lõpetas 2011. aastal Moskva Riikliku Ülikooli arstiteaduse erialal.
Aastatel 2013–2015 oli ta viie uuringu kaasautor, sealhulgas "Vere antioksüdantide süsteemi staatus aktiivse akromegaaliaga patsientidel". 2015. aastal kirjutas ta raamatule laste idiopaatilisest kängumisest. Vorontsovat peetakse Putini nõunikuks geenitehnoloogia alal, eriti CRISPR -i kasutamisel geneetiliselt muundatud imikute loomiseks. 
Isiklikku.
Vorontsova on olnud abielus Hollandi ärimehe Jorrit Faasseniga. 2013. aastal elasid nad Hollandis Voorschoteni kõrgeima elumaja katusekorteris. 2014. aastal nõudsid Hollandi elanikud Vorontsova riigist väljasaatmist pärast seda, kui venemeelsed mässulised tulistasid Ukrainas alla Malaysia Airlinesi lend 17 lennuki. 2015. aastal teatati, et Vorontsova ja Faassen elavad Moskvas. 2022. aasta kevadel otsustasid nad oma abielu lõpetada.
Pihkva rahvusvaheline lennujaam

Pihkva rahvusvaheline lennujaam (vene Международный аэропорт Псков; IATA: PKV, ICAO: ULOO) on Venemaa rahvusvaheline lennujaam. 
Lennujaam asub Pihkva oblastis, 6 km Pihkvast kagus.
Andris Nelsons

Andris Nelsons (sündinud 18. novembril 1978 Riias) on läti dirigent.
Nelsons õppis Läti Muusikaakadeemias ja Peterburi konservatooriumis. Ta osales ka Neeme Järvi ja Jorma Panula meistrikursustel ning võttis 2002. aastast eratunde Mariss Jansonsi juures.
Ta alustas oma karjääri trompetistina. 2003. aastal sai ta Läti Rahvusooperi peadirigendiks. 2006–2009 oli ta Nordwestdeutsche Philharmonie peadirigent, 2008–2014 Birminghami sümfooniaorkestri peadirigent. Alates 2014. aastast on ta Bostoni sümfooniaorkestri peadirigent ja alates 2018. aastast Leipzigi Gewandhaus-orkestri peadirigent.
Temast on valminud dokumentaalfilm "Der Dirigent Andris Nelsons. Genius on Fire" (Saksamaa 2012).
1. jaanuaril 2020 dirigeeris ta Viini Filharmoonikute uusaastakontserti.
Sturla Böðvarsson

Sturla Böðvarsson (sündinud 23. novembril 1945 Ólafsvíkis) on Islandi poliitik (Iseseisvuspartei).
Sturla Böðvarsson lõpetas 1966. aastal Reykjavíki kutsekooli puusepana. Islandi Tehnikaülikoolis omandas ta bakalaureusekraadi tsiviilehituse alal 1973. aastal. Aastatel 1971–1974 töötas ta Sigurður Thoroddseni inseneribüroos. Oli aastatel 1974–1991 Stykkishólmuri linnapea. Lisaks sellele oli ta 1978–1985 osakoormusega õpetaja Stykkishólmuri kutsekoolis. Aastatel 1991–2009 oli ta Alþingi liige. 28. maist 1999 kuni 24. maini 2007 oli ta Islandi side- ja transpordiminister. 2007–2009 oli ta Alþingi esimees. Ta oli aastatel 2011–2014 Snæfellingari arendusühingu tegevdirektor ja aastatel 2014–2018 Stykkishólmuri linnapea.
Rakvere Riigigümnaasium

Rakvere Riigigümnaasium on riigigümnaasium Rakveres aadressil Lai 36. Kool alustas tööd 1. septembril 2022 ja oli esimene riigigümnaasium Lääne-Virumaal. Ühtlasi oli see ka viimane maakond, kus riigigümnaasium avati.
Ajalugu.
Läbirääkimised Rakverre riigigümnaasiumi rajamiseks algasid 2017. aastal. 2019. aastal toimus arhitektuurikonkurss Rakvere Riigigümnaasiumi hoone projekteerimiseks. Konkursi korraldasid Riigi Kinnisvara, Haridus- ja Teadusministeerium ning Eesti Arhitektide Liit. Konkursi võitis arhitektuuribüroo Salto esitatud ideekavand nimega "Pargielu", mille autoriteks olid Maarja Kask, Ralf Lõoke ja Martin McLean. 17. märtsil 2022. aastal pandi Rakvere Riigigümnaasiumi hoonele nurgakivi. Hoone avati pidulikult 6. veebruaril 2023. aastal. Enne seda toimus õppetöö asenduspindadel: 10. klassid õppisid Pikk tänav 40 asuvas endises Tallinna ülikooli Rakvere kolledži hoones. 11. ja 12. klassid õppisid Rohuaia 12 asuvas endises Rakvere Täiskasvanute Gümnaasiumi hoones. Kooli avaaktus peeti 1. septembril 2022. aastal koolihoone puudumise tõttu Rakvere Vallimäel. 
Koolist.
Kool koosneb vaid gümnaasiumiklassidest ning õppeastmete nimetused on G1, G2 ja G3. Kooli direktor on Liisa Puusepp. Kooli füüsikaõpetaja on Raimo Maasik, kes pälvis aasta gümnaasiumiõpetaja tiitli aastal 2023. Rakvere Riigigümnaasiumi õppe- ja arendusjuht on Mihkel Kangur. Koolimaja mahutab 540 õpilast ning 60 õpetajat ja tugipersonali. Rakvere Riigigümnaasiumi moto on "Tarkuse väega" ning koolimaja missioon on "luua tingimused kõigi oma liikmete potentsiaali maksimaalseks avamiseks oma õnneliku elu korraldamisel".
Õpiprojektid.
Rakvere Riigigümnaasiumi üks eripärasid on õpiprojektid. Kõikidel G1 õpilastel on võimalus kevadel valida endale sobiv õpiprojekt. G3 õpilased valivad õpiprojekti sügisel. Õpiprojektide eesmärk on anda õpilastele võimalus rakendada põhiainetes õpitut reaalsetes olukordades.
Viru Vägi.
Viru Vägi on kooli eripärane kursus, milleks saadi inspiratsiooni Saaremaa Gümnaasiumi saarluse kursusest. Kursuse raames uurivad õpilased Virumaa loodust, ajalugu ning kultuuri.
Lõiminguprojektid.
Rakvere Riigigümnaasium panustab suuremalt lõimitud õppesse, et anda õpilastele kogemus ja teadmised, et sünniks terviklikum ja süsteemsem maailmakäsitlus.
Valikkursused.
Kool pakub kuut valikmoodulit, mille eesmärk on aidata õpilasel kujundada terviklikku arusaama maailmast. Iga valikmoodul koosneb üheksast kursusest, mis omakorda on jaotatud kolme kursuseliseks mooduli osaks.
Kunstikonkurss.
2021. aasta detsembris kuulutati välja Rakvere Riigigümnaasiumi kunstikonkurss, mille koostas Riigi Kinnisvara koostöös Haridus- ja Teadusministeeriumiga, et leida uue hoone esisele kunstiteos. Kunstikonkursi võitis Eesti kunstnik Timo Toots teose “Tintinnebula” kavandiga. Teos on viie meetri kõrgune ja peaaegu viiemeetrise diameetriga ning koosneb painutatud metalltorudele kinnitatud 30 trummitaldrikust. “Tintinnebula” taldrikuid panevad helisema vihmapiisad ja tuuleiil. Talvel langevad neile lumemütsid.
Välislingid.
Rakvere Riigigümnaasiumi veebisait
Rakvere Riigigümnaasiumi YouTube'i kanal
Mäelta oja

Mäelta oja (ka "Tohera oja") on oja Pärnumaal Tori vallas Aesoo külas.
Tohera oja algab Aesoost ja suubub Navesti jõkke. Ta pikkus 2,8 km.
Aadu Kaasik

Aadu Kaasik (9. oktoober 1937 Narva – 5. jaanuar 2022) oli Eesti sporditegelane.
Aadu Kaasik sündis Narvas, kus veetis oma lapsepõlve. Kooliteed alustas ta Tallinna 16. Keskkoolis. Juba 1960. aastal nimetati ta Tallinna Dünamo jäähoki mängijana Eesti NSV jäähokikoondise kandidaatide hulka.
Esimese koduse jäähokiliiga meistrikulla võitis Kaasik Tallinna Kalevi ridades 1962. aastal, kui tuli ENSV jäähokimeistriks. Eelnevalt oli ta armeeteenistuse kaudu 1959. ja 1960. aastal saanud meistritiitlid Läti NSV jäähokiliigast.
Aadu Kaasik tegeles ka käsipalliga, mida tema mängijakarjääri algusajal harrastati väravpalli nime all ja mängiti 11-liikmeliste meeskondadega. 1960. aastal Tallinnas toimunud esimestel lahtistel meistrivõistlustel, kus mängiti tänapäevaste reeglite järgi ehk mängimas olid seitsmesed tiimid, tuli Dünamo meeskonna koosseisus võitjaks ka Aadu Kaasik. Peatselt siirdus ta mängima kõrgliigasse tõusnud Tallinna Vineeri- ja Mööblivabriku võistkonda ning võitis aastatel 1963–1966 kolm ENSV meistrikulda, vaid 1964. aastal saadi teine koht. Lisaks võitis ta 1963., 1965. ja 1966. aastal Tallinna Vineeri- ja Mööblivabriku meeskonnaga ENSV karikavõistlused.
1980. aastal, kui moodustati Kaasiku peamise töökoha Tallinna Lihakombinaadi juurde käsipallimeeskond, hakkas ta tegelema treeneritööga. Sellest ajast peale oli nende meeskond ENSV meistrivõistluste esinelikus, kuni 1991. aastal suudeti lõpuks võita ka kuldmedalid. Kokku tegeles ta käsipalliga üle 30 aasta, seda nii mängija kui treenerina.
Aksel Tiik

Aksel Tiik (14. mai 1921 Tallinn – 30. august 2010 Miku talu, Järva maakond) oli võimlemispedagoog ja spordiajaloolane, Eesti Spordimuuseumi asutaja.
Elukäik.
Aastatel 1928–1941 õppis ta Tallinna Linna IV Algkoolis, Tallinna Kaarli Gümnaasiumis, Riiklikus Inglise Kolledžis ja Tallinna 9. Keskkoolis. Aastatel 1944–1948 õppis ta Tartu Riikliku Ülikooli kehakultuuriteaduskonnas. 1959. aastal kaitses Tiik samas kandidaaditöö „Võimlemine Eesti koolides XIX sajandi teisel poolel“, pedagoogikakandidaadi teaduskraad kinnitati 1962. aastal.
Aastatel 1931–1938 kuulus Tiik Tallinna Skautide Malevasse. Võttis osa Eesti skautide rahvusvahelisest suurlaagrist Valgerannas (1932) ja Paralepas (1936). 1939–1944 oli Ernst Idla eliitrühma võimleja. Võttis osa kõigist rühma esinemistest ja tegi kaasa rahvakunstiainelises lavastustes („Leetepalu Volbripidu“ Estonia ja Vanemuise teatris). 
Mobiliseeriti Punaarmeesse. Mobiliseerituna oli ta ka aurikul Eestirand, mis sai sakslaste pommirünnakus tabamuse ja sõitis Prangli saare juures madalikule. Aastatel 1942–1944 töötas Tiik võimlemiskursuste organiseerijana Ernst Idla juhitud Eesti Kutsekogude osakonnas Puhkus ja Elurõõm. 
Aastatel 1945–1946 oli ta õppeülesande täitja Tartu Riikliku Ülikooli kehakultuuriteaduskonnas (TRÜ KKT) rahvatantsu alal. 1946–1947 töötas akrobaatika ala õpetajana TRÜ KKT võimlemise kateedris ja 1947–1948 õpetajana TRÜ KKT kehakultuuri ajaloo ja metoodika kateedris ülesandega välja töötada üleülikoolilise kehalise kasvatuse programm ja organiseerida tundide läbiviimist teiste teaduskondade üliõpilastele. 1949. aastal korraldas kehalise kasvatuse ja spordi kateedriga TRÜ I spordipäeva raames osavõtjate rongkäigu ja massvõimlemise ettekanded nais- ja meesüliõpilastega Tamme staadionil. Aastatel 1948–1953 oli ta TRÜ KKT-s asutatud kehalise kasvatuse ja spordi kateedri vanemõpetaja. 
Aastatel 1953–1974 töötas Tiik Eesti Põllumajanduse Akadeemias vanemõpetajana ja oli kehalise kasvatuse kateedri juhataja. 1953. ja 1954. aastal tuli tema akrobaatika treeningugrupi üliõpilane Lukretsia Otti-Saks naiste hüppeharjutustes Eesti NSV meistriks. 1956. ja 1957. aastal tuli tema üliõpilane Ilme Vetla-Suuder naiste hüppeharjutustes Eesti NSV meistriks. Aastatel 1962–2001 juhatas ta EPA meeste tervisevõimlemise rühma ja 1986–2001 ühtlasi AS ESTIKO meeste tervisvõimlemise rühma. 1964. aastal sai ta dotsendi kutse ning 1975–1984 töötas EPA kehalise kasvatuse kateedris dotsendina. 
1963. aastal oli ta üks Eesti NSV Kehakuultuuri- ja Spordimuuseumi (nüüdne Eesti Spordi- ja Olümpiamuuseum) asutajaid ja aastatel 1963–1967 selle ühiskondlik direktor. 1987–1989 oli Eesti Võimlejate Liidu taasasutamise initsiatiivgrupi liige.
Toomas Sõmera

Toomas Sõmera (17. veebruar 1945 Tallinn – 6. jaanuar 2022 Tallinn) oli Eesti poliitik ja infotehnoloogia ekspert.
Tema esimene kokkupuude IKT-sektoriga oli juba pärast keskkooli, kui ta 1963. aasta juunis asus tööle telefonikaugejaama montööriõpilasena. Pärast sõjaväeteenistust naasis ta telefonikaugejaama juba elektromehaanikuna.
Kui Toomas Sõmera 1975. aastal lõpetas Tallinna Polütehnilise Instituudi raadiotehnika erialal, siis tehti talle ettepanek asuda sideministri asetäitja kohale. Aastatel 1990–1991 oli ta Eesti Vabariigi sideminister. Sideministeeriumis töötas ta kuni 1991. aastani, kui ministeerium likvideeriti. 
Aastatel 1991–2000 oli Sõmera Eesti Telekomi juhatuse esimees. 2002. aasta veebruaris asus ta juhtima Eesti Infotehnoloogia Sihtasutust (EITSA), kust ta sama aasta mais pensionile suundus.