tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Bowen Byram

Bowen Byram (sündinud 13. juunil 2001 Cranbrookis Briti Columbias) on Kanada jäähokimängija, kes mängib kaitsjana NHL-i klubis Colorado Avalanche.
Aastatel 2017–2020 mängis ta Western Hockey League'i (WHL) klubis Vancouver Giants. Hooajal 2018/19 oli ta WHL-is enim väravaid löönud kaitsemängija (26).
2019. aastal valis Colorado Avalanche ta NHL-i "draft"is neljanda valikuna. Sama aasta juulis sõlmis ta klubiga kolmeaastase lepingu. NHL-is debüteeris ta 21. jaanuaril 2021 mängus Los Angeles Kingsi vastu. Erinevatel tervislikel põhjustel jäi ta hooajal 2020/21 mitmel korral mängimisest eemale ning sai hooaja jooksul kirja vaid 19 mängu. 13. oktoobril 2021 lõi ta hooaja avamängus Chicago Blackhawksi vastu oma esimese värava NHL-is. 2021/22. põhihooajal jäi ta erinevate põhjuste tõttu jällegi mitmel korral mängimisest eemale, kuid kuulus väljalangemismängudes kindlalt Avalanche'i põhikoosseisu. Avalanche jõudis Stanley karika finaalmängudele, kus alistati Tampa Bay Lightning.
2020. aastal võitis Byram Kanada kuni 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistrivõistlustel kuldmedali ja 2021. aastal hõbemedali.
Helendav pulk

Helendavad pulgad on põnev ja praktiline leiutis, mis on leidnud laialdast kasutust erinevates valdkondades, sealhulgas lõbusas meelelahutuses, vahendites hädaolukordades ning isegi teadusuuringutes. Need säravad pulgad on tihti kasutatud pidudel, festivalidel ja kontsertidel, kuid vähesed inimesed teavad nende põhimõtteid ja kuidas nad tegelikult töötavad.
Helendavate pulkade tööpõhimõte on lihtne, kuid geniaalne. Need koosnevad plastikust või klaasist torust, mis sisaldab kahte eraldi komponenti - fluorestseeruvat ainet ja oksüdeerijat. Fluorestseeruv aine on tavaliselt ühend, mis suudab sära pimedas, kui talle antakse energiat. Oksüdeerija on komponent, mis vabastab energiat, kui see reageerib fluorestseeruva ainega. Kui helendav pulk puruneb või paindub, segunevad fluorestseeruv aine ja oksüdeerija, põhjustades keemilise reaktsiooni ja helendava efekti.
Kui helendavat pulka loksutada või painutada, segunevad fluorestseeruv aine ja oksüdeerija, käivitades keemilise reaktsiooni. See reaktsioon toodab valgust, mis põhjustab pulga helendamise. Erinevate fluorestseeruvate ainete kasutamine võib anda erinevaid värve, näiteks rohelist, sinist, punast või kollast. Mõned helendavad pulgad võivad sära kuni mitu tundi, samal ajal kui teised võivad helendada vaid mõne minuti jooksul.
Ajalugu.
Helendavad pulgad on suhteliselt uus leiutis, mis on saanud populaarseks alates 1980. aastatest. Nende päritolu võib jälitada sõjaväelistesse rakendustesse, kus neid kasutati algselt valgustustehnikana lahinguväljadel. Siiski on nende kasutamine ja tehnoloogia areng aja jooksul laienenud, ulatudes kaugemale sõjaväe kasutusest ja leides rakendust mitmel erineval viisil.
Helendavate pulkade varased variandid olid tegelikult suured ja ebapraktilised, kuid tehnoloogia areng on viinud palju väiksemate, taskukohasemate ja efektiivsemate pulkade loomiseni. 1960. aastatel töötasid teadlased välja fluorestseeruvate ainete ja oksüdeerijate segu, mis võimaldas pulkadel sära pimedas ja tekitada erinevaid värve. Esialgu olid need pulgad mõeldud sõjalisteks rakendusteks, näiteks öiste signaalide andmiseks või lahinguväljadel kasutamiseks, kuid kiiresti mõisteti nende potentsiaali ka tsiviilkasutuses.
Helendavad pulgad said laiemat tuntust ja populaarsust 1980. aastatel, kui neid hakati kasutama meelelahutuslikel üritustel, nagu pidudel, kontsertidel ja festivalidel.
Kasutus.
Helendavate pulkade kasutusalad on mitmekülgsed ja ulatuvad meelelahutusest erakorraliste olukordadeni. Üks tuntumaid kasutusvaldkondi on pidude ja ürituste valgustamine. Helendavad pulgad on populaarsed aksessuaarid pidudel, festivalidel ja kontsertidel, kuna need loovad huvitava ja lõbusa visuaalse efekti. Neil on ka praktiline rakendus ohutuse ja nähtavuse tagamisel, näiteks pidude turvalisus, suure rahvahulga korraldamine või öine matkamine.
Lisaks meelelahutusele on helendavatel pulkadel ka oluline roll hädaolukordades. Need võivad olla väärtuslikud abivahendid elektrikatkestuste, loodusõnnetuste või muude kriisiolukordade
Pilditöötlusprogramm SNAP

SNAP on Euroopa Kosmoseagentuuri satelliitandmete töötlemiseks, analüüsimiseks ja visualiseerimiseks mõeldud platvorm.
Ülevaade.
Sentineli rakendusplatvorm SNAP on modulaarne tarkvarasüsteem, mis võimaldab kasutajatel satelliitandmeid töödelda ja visualiseerida graafilise kasutajaliidese või käsurea tööriistade abil. SNAP pakub rikkalikku andmetöötluse ja analüüsi võimalust, sealhulgas pildi kalibreerimist, atmosfääri ja maapinna korrigeerimist. Lisaks toetab platvorm mitmeid andmevorminguid, sealhulgas ESA Sentineli andmeprodukte ning ka muude satelliidimissioonide, näiteks Landsato ja MODIS-e andmeid.
Kasutajad.
SNAP-i kasutatavad paljud kaugseirest huvituvad inimesed, akadeemilised instituudid ning ka Maa kaugseire teenuste osutajad ja satelliitkaugseiretööstus üldiselt. Selle lihtne kasutajaliides tähendab, et see on juurdepääsetav inimestele, kellel on vähe kodeerimis- ja programmeerimiskogemusi, kuid ka andmeanalüüsi ekspertidele. SNAP-il on atraktiivne graafiline kasutajaliides ja käsurea kasutamine skriptimise kaudu, mistõttu on see sobilik kasutamiseks kõikjal, alates sülearvutitest kuni andmekeskusteni.
Funktsioonid.
SNAP platvorm pakub laia valikut funktsioone ja tööriistu satelliitandmete töötlemiseks, analüüsimiseks ja visualiseerimiseks. Platvormi peamised funktsioonid:
Ajalugu.
SNAP-i eellugu algas 2003. aastal, mil ESA töötas välja tööriistakasti BEAM, et vaadata ja töödelda agentuuri ERSi ja Envisati missioonide optilisi andmeid. Mõni aasta hiljem alustas ESA tööd uue tööriista, NESTi, peal, mis töötles ja analüüsis ESA ja kolmanda osapoole tehisavaradari andmeid. NEST sai kasutama hakata aastal 2007. 
Peaaegu seitse aastat töötati neid tööriistu välja paralleelselt eraldi koodidena, kuid Copernicus Sentineli ajastu koidikul alustas ESA nende ühendamist üheks platvormiks ja 2014. aastal sündis sellest SNAP, mis lihtsustas nii arendust kui ka kasutamist. Eelkäivate tööriistakastide funktsioonid on nüüd osa SNAP-ist ja uued funktsioonid lisatakse modulaarselt. SNAP-ile ja teistele ESA tööriistakastidele pääseb juurde Science Toolbox Exploitation Platformi (STEP) veebisaidi kaudu, kus on ka SNAP-i arutelufoorum 10 000+ registreeritud kasutajaga, samuti dokumentatsioon, juhendid, kolmandate osapoolte pistikprogrammid jms. 2022 suvel ilmus SNAP-i versioon 9.0.0 ning see on tänase päevani kõige uuem versioon SNAP-ist.
Ülevenemaaline Eksperimentaalfüüsika Teadusinstituut

Venemaa Föderaalne Tuumakeskus – Ülevenemaaline Eksperimentaalfüüsika Teadusinstituut (vene keeles Российский федеральный ядерный центр – Всероссийский научно-исследовательский институт экспериментальной физики) on Rosatomi koosseisu kuuluv riiklik teadus- ja tootmisasutus, mis asub kinnises linnas Sarovis (Arzamass-16). 
Instituudi peamine tegevussuund on tuumarelva väljatöötamine ja selle tootmine.
2005. aastal töötas tuumakeskuses umbes 25 000 inimest. Kraadiga teadureid oli 629.
Ajalugu.
Nõukogude aatomiprojekti kureeris Riikliku Kaitsekomitee liige Lavrenti Beria, kes märtsis 1943 määras aatomiprojekti juhtima Igor Kurtšatovi. Tulevase instituudi asukohaks valiti Sarovi aleviku territooriumil asunud endine klooster. Seal alustaski tegevust 1946. aastal NSV Liidu Teaduste Akadeemia Labori nr 2 juurde loodud konstrueerimisbüroo KB-11 (ülem Pavel Zernov, peakonstruktor Juli Hariton). Tootmiskorpuste rajamiseks tõi NKVD tööjõuna kohale üle 10 000 vangi. 
Kõige rangema salastatuse õhkkonnas tehti Sarovis tööd, mis kulmineerus esimese Nõukogude aatomipommi (29. august 1949) ja vesinikupommi (12. august 1953) katsetamisega.
1967. aastal kujundati KB-11 ümber Üleliiduliseks Eksperimentaalfüüsika Teadusinstituudiks ja allutati NSV Liidu Keskmise Masinaehituse Ministeeriumile.
Praegust nime kannab instituut 1992. aastast.
George E. Huthsteiner

George Edward Huthsteiner (17. veebruar 1891 Tell City, Perry, Indiana – 29. juuni 1967 Glendale, Los Angeles, California) oli Ameerika Ühendriikide sõjaväelane (kolonel, 1941).
Ta oli Ameerika Ühendriikide sõjaväeatašee Balti riikides 1939–1940 ja Soomes 1939–1942. Kotkaristi III klassi teenetemärk, 1940.
Lahe (perekonnanimi)

Lahe on eesti perekonnanimi.
Statistika.
2023. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Lahe 265 inimesel: 122 mehel ja 143 naisel. Perekonnanimede levikult oli Lahe meeste puhul 623. kohal ja naiste puhul 567. kohal. Kõige levinum oli perekonnanimi Lahe vanuserühmas 10–14, kus neid on 10 000 elaniku kohta 2,57. Nimi oli kõige sagedasem Lääne maakonnas, kus sellist nime kandis maakonna 10 000 elaniku kohta 4,80 inimest.
19. sajandi algul pandi pärisorjusest vabastamise käigus talupoegadele Läänemaal Pühalepa kihelkonnas ja Ridala kihelkonnas, Tartumaal Palamuse kihelkonnas ja Pärnumaal Pärnu-Elisabethi kihelkonnas neljal korral nimeks Lahhe (Lahe).
Nimede eestistamisel võeti Lahe 1935.–1940. aastal uueks perekonnanimeks 99 korral isikute poolt, kelle perekonnanimi oli varem Bastig, Bauvald (2 korral), Kell, Klimand, Kressel, Laatson (2), Ladin, Laga, Läks, Lampberg, Leinsküll, Libber, Lieders, Limberverk, Luggenberg, Lunts, Lutsius, Mikson (2), Neyvaldt (2), Pibing (3), Pinberg (2), Poolenkoolmann, Puström (3), Sau, Serka, Spiess, Veiber, Vetterberg (3), Viridov, Volens (5), Zimmermann jne.
Strem

Strem (ungari "Strém") on vald ("Marktgemeinde") Austrias Burgenlandi liidumaal Güssingi ringkonnas.
Tobaj

Tobaj (sama ka horvaadi ja ungari keeles) on vald ("Gemeinde") Austrias Burgenlandi liidumaal Güssingi ringkonnas.
Tschanigraben

Tschanigraben (ungari "Sándorhegy") on vald ("Gemeinde") Austrias Burgenlandi liidumaal Güssingi ringkonnas.
Wörterberg

Wörterberg (ungari "Vörthegy") on vald ("Gemeinde") Austrias Burgenlandi liidumaal Güssingi ringkonnas.
Jennersdorf

Jennersdorf [ˈjɛnɐsˌdɔʁf] (ungari "Gyanafalva, Gyana-Falva", sloveeni "Ženavci") on linn ("Stadtgemeinde") Austrias Burgenlandi liidumaal , Jennersdorfi ringkonna keskus.
Matteo Darmian

Matteo Darmian (sündinud 2. detsembril 1989 Legnanos) on Itaalia jalgpallur, kes mängib kaitsjana Itaalia kõrgliigaklubis Milano Internazionale ja Itaalia jalgpallikoondises.
Ta alustas klubikarjääri AC Milanis, mille noorteakadeemiaga liitus ta 2001. aastal. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta 2006. aastal (16-aastaselt) Itaalia karikavõistlustel. Itaalia kõrgliigas debüteeris ta 2007. aasta mais. Hooajal 2007/08 sai ta Milani noortevõistkonna kapteniks, kuid Milani põhimeeskonnas ta endale kohta ei kindlustanudki. Hooajal 2009/10 oli ta laenul Itaalia esiliigaklubis Padova.
2010. aasta juulis liitus ta Itaalia kõrgliigaklubiga Palermo. Aastatel 2011–2015 kuulus ta neli hooaega Torino põhikoosseisu, neist kolmel viimasel hooajal mängis ta klubiga Itaalia kõrgliigas. Hooaegadel 2013/14 ja 2014/15 valiti Darmian Itaalia kõrgliiga sümboolsesse koosseisu.
2015. aasta juulis siirdus ta 12,7 miljoni naelsterlingi eest Inglismaa kõrgliigaklubisse Manchester United. 2016. aasta aprillis lõi ta Inglismaa kõrgliigas värava Crystal Palace'i vastu, kuid see jäi ka tema ainsaks väravaks Manchester Unitedi meeskonnas. Kui esimesel hooajal kuulus Darmian Manchester Unitedi koosseisu 39 mängus, siis iga järgmise hooajaga aina vähemates mängudes, kuni oma viimasel hooajal klubis, 2018/19, vaid seitsmes mängus.
2019. aasta septembris naasis Darmian Itaalia kõrgliigasse ja sõlmis lepingu Parmaga. 2020. aasta oktoobris läks ta laenule Milano Interisse, kellega sõlmis hooaja lõpus püsiva lepingu. Hooajal 2020/21 tuli ta Interiga Itaalia meistriks.
Itaalia jalgpallikoondises debüteeris Darmian 31. mail 2014 sõprusmängus Iirimaa vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 10. oktoobril 2015 EM-i valikmängus Aserbaidžaani vastu. Ta on kuulunud Itaalia koondisse 2014. aasta maailmameistrivõistlustel ja 2016. aasta Euroopa meistrivõistlustel.
Alessandro Bastoni

Alessandro Bastoni (sündinud 13. aprillil 1999 Casalmaggiores) on Itaalia jalgpallur, kes mängib keskkaitsjana Itaalia kõrgliigaklubis Milano Internazionale ja Itaalia jalgpallikoondises.
Ta alustas klubikarjääri Atalantas, mille noorteakadeemiaga liitus ta 2006. aastal. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta hooajal 2016/17.
2017. aasta augustis sõlmis ta lepingu Milano Internazionalega. Hooajaks 2017/18 jäi ta laenule Atalantasse. Hooajal 2018/19 oli ta laenul Itaalia kõrgliigaklubis Parma. Internazionale põhikoosseisu on Bastoni kuulunud alates hooajast 2019/20. Hooajal 2020/21 tuli ta Internazionalega Itaalia meistriks, lisaks valiti Bastoni sel hooajal Itaalia kõrgliiga sümboolsesse koosseisu.
Aastatel 2014–2019 mängis Bastoni Itaalia noortekoondistes. Itaalia jalgpallikoondises debüteeris ta 11. novembril 2020 sõprusmängus Eesti vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 14. juunil 2022 UEFA Rahvuste Liiga mängus Saksamaa vastu. 2021. aastal tuli ta Itaalia koondisega Euroopa meistriks.
Peipsi järvefestival

Peipsi Järvefestival on Peipsi sadamaid ühendav ja järve põhjaotsast lõunasse kulgev kultuuriüritus, mis näitab nii kohalikele kui piirkonna külalistele Peipsi järve tavapärasest märksa põnevamal moel.
Järvefestivali raames saabuvad erinevad veesõidukid 8 päeva vältel iga päev uude sadamasse, kus terve päeva kestel viiakse läbi erinevaid tegevusi, mis tutvustavad Peipsi järve kultuuripärandit ja loodust, annavad ülevaate Eesti pärimusmuusikast ning võimaluse osa saada õpitubadest, laevasõitudest ja kontsertidest. Kõik huvilised on oodatud oma paatidega kaasa sõitma või maad mööda festivalile tulema.
Festivalil pakuvad toiduelamusi Peipsi piirkonna kohalikud ettevõtjad ja rahvas. Taldrikule jõudev maitsenauding on valmistatud kohalikust toorainest.
Festivali külastajat ootab mitmekülgne kultuuriprogramm ja erinevad õpitoad, mis on kõik külastajale tasuta.
Päeva lõpetuseks saavad külalised nautida meeliülendavat kontserti otse Peipsi kaldal.
Viited
https://www.puhkaeestis.ee/et/peipsi-jarvefestival
https://www.sisevetefestival.ee/peipsi-jarvefestival
Klim Kostin

Klim Sergejevitš Kostin (vene keeles Клим Сергеевич Костин; sündinud 5. mail 1999 Penzas) on Venemaa jäähokimängija, kes mängib ääreründajana NHL-i klubis San Jose Sharks.
Hooajal 2016/17 debüteeris ta KHL-i klubis Moskva Dinamo.
2017. aastal valis St. Louis Blues ta NHL-i "draft"is 31. valikuna. Sama aasta juulis sõlmis ta Bluesiga kolmeaastase lepingu. Aastatel 2017–2020 mängis ta kolm hooaega American Hockey League'is (AHL) Bluesi tütarklubis San Antonio Rampage. NHL-is debüteeris ta Bluesi meeskonnas hooajal 2019/20 ning sai sel hooajal NHL-is kirja neli mängu. Esimese värava lõi ta NHL-is 23. novembril 2019 mängus Nashville Predatorsi vastu.
Suurem osa hooajast 2020/21 mängis ta KHL-i klubis Omski Avangard, kellega võitis samal hooajal Gagarini karika. Hooaja lõpus naasis ta Bluesi. Hooajal 2021/22 sai ta NHL-is kirja 40 mängu, mille jooksul lõi neli väravat ja andis viis väravasöötu.
2022. aasta oktoobris kaubeldi Kostin Dmitri Samorukovi vastu Edmonton Oilersi. Ta asus alguses mängima AHL-is Oilersi tütarklubis Bakersfield Condors. Oilersi meeskonda kutsuti ta 2022. aasta novembris pärast seda, kui Evander Kane oli vigastusega eemale jäänud. 2022/23 tegi Kostin NHL-is seni oma edukaima hooaja, kui lõi 11 väravat ja andis kümme väravasöötu.
2023. aasta juunis kaubeldi Kostin koos Kailer Yamamotoga Oilersist Detroit Red Wingsi. Sama aasta juulis sõlmis Kostin Red Wingsiga kaheaastase lepingu, kuid juba järgmise aasta märtsis kaubeldi ta San Jose Sharksile.
2019. aastal võitis Kostin Venemaa kuni 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistrivõistlustel pronksmedali.
Karpaatide ja teiste Euroopa regioonide muistsed ja põlised pöögimetsad

Karpaatide ja teiste Euroopa regioonide muistsed ja põlised pöögimetsad (inglise keeles "Ancient and primeval beech forests of the Carpathians and other regions of Europe"; prantsuse keeles "Forêts primaires et anciennes de hêtres des Carpates et d’autres régions d’Europe") on 2007. aastal UNESCO maailmapärandi nimistusse kantud looduspärandi objekt, mis pärast 2021. aasta laienemisi paikneb kokku 94 alal 18 riigis Euroopas.
Ajalugu.
Hariliku pöögi ("Fagus sylvatica") metsad võeti esmalt maailmapärandisse 2007. aastal kui looduspärand Karpaatides Slovakkia ja Ukraina alal. See oli nende riikide ühispärand (jagatud pärand) ning objekti nimi oli "Karpaatide pöögiürgmetsad".
2011. aastal laiendati objekti Saksamaale ning objekti nimeks sai "Karpaatide pöögiürgmetsad ja vanad pöögimetsad Saksamaal". Selleaegne objekti alade pindala moodustas objekti alade tänasest pindalast umbes 0,04%.
2017. aastal toimus esimene suur laiendus, kui lisandusid pöögimetsad Albaanias‎, Belgias, Austrias, Bulgaarias, Hispaanias, Horvaatias, Itaalias, Rumeenias ja Sloveenias. Väga suurel määral laiendati objekti alasid Ukrainas.
2021. aastal toimus teine suur laiendus, kui lisandusid pöögimetsad Bosnias ja Hertsegoviinas, Põhja-Makedoonias, Poolas, Prantsusmaal, Šveitsis ja Tšehhis. Väga suurel määral laiendati objekti alasid Itaalias ja Slovakkias.
Kirjeldus.
Maailmapärandi objekti pöögimetsade kogupindala on umbes 92 km2, millest umbes 30% paikneb Ukrainas.
Euroopa mäestike pöögimetsad on silmapaistev näide suhteliselt algsena säilinud parasvöötme metsadest ning iseloomustavad laia valikut ökoloogilisi mustreid ja protsesse hariliku pöögi ("Fagus sylvatica") puhastes ja segapuistutes erinevates keskkonnatingimustes. Viimase miljoni aasta jää-aegadel elas pöök ebasoodsad kliimatingimused üle varjupaikades Euroopa lõunaosas. Neid varjupaiku on nüüd dokumenteerinud paleoökoloogilise analüüsi ja geneetiliste uurimuste abil. Pärast viimast jääaega umbes 11 000 aastat tagasi hakkas pöök nendest lõunapoolsetest varjupaikadest laienema, et katta lõpuks suur osa Euroopast. Selle veel kestva laienemisprotsessi käigus moodustas pöök erinevates keskkondades erinevaid taimekooslusi. Keskkondade erinevus, kliimamõjurite ja erinevate liikide genofondide koosmõju on kujundanud ja kujundab jätkuvalt edasi seda pöögimetsade mitmekesiseid kooslusi. Need metsad sisaldavad hindamatut vanade puude populatsiooni ning pöögi ja paljude teiste liikide geneetilist reservuaari.
Volodõmõr Zelenskõi mõrvakatsed

Ukraina valitsusametnike ja uudisteallikate sõnul on Ukraina president Volodõmõr Zelenskõi 2022. aasta Venemaa sissetungi ajal Ukrainasse üle elanud mitmeid Vene või venemeelsete agentide mõrva- ja inimröövikatseid.
Taust.
Kiire võidu saavutamiseks Venemaa sissetungi ajal Ukrainasse kavandas Venemaa rühmituste sisenemist Ukraina pealinna Kiievisse ja Ukraina juhtkonna hävitamist. Presidendi nõunik Mõhhailo Podoljak märkis, et "Venemaa peamine kavatsus [oli] kõrvaldada riigi kõrgeim juhtkond, tekitada maksimaalne paanika ja püüda luua oma nukuvalitsus".
Katsed.
Ukraina valitsuse andmetel andis Venemaa president Vladimir Putin 2022. aasta veebruari alguses Tšetšeeni juhile Ramzan Kadõrovile korralduse Ukraina juhid kõrvaldada. Märtsi alguses teatas Ukraina luure, et Zelenskõi mõrvamiseks saadetud tšetšeeni komandod on Ukrainale kaasatundva FSB agentide abiga likvideeritud.
Rohkem kui 400 Wagneri grupi Vene palgasõdurit viibisid 2022. aasta veebruari lõpuks Kiievis ülesandega mõrvata Zelenskõi ja destabiliseerida valitsus piisavalt, et Venemaa saaks kontrolli üle võtta.
Mitmed katsed.
Konflikti ajal räägiti Zelenskõi vastu tehtud mõrvakatsete arvust vastuolulisi kirjeldusi. Presidendi nõunik Podoljak viitas sellele küsimusele Ukraina Pravda uudisteväljaandele rääkides, öeldes: "Meie välispartnerid räägivad kahest või kolmest katsest. Usun, et katseid oli rohkem kui tosin."
Lisaks hoiti laupäeval, 26. veebruaril 2022 Kiievi äärelinnas ära tšetšeeni palgasõdurite rühma poolt sooritatud mõrvakatse, mille käigus palgasõdurid tapeti.
2022. aasta märtsi alguses ütles Ukraina riikliku julgeolekunõukogu juht Oleksi Danilov, et Zelenskõi elas ühe nädala jooksul üle kolm mõrvakatset. Danilov tunnustas FSB sõjavastaste luureohvitseride abi, kes jagasid Ukraina vägedega teavet kahe Tšetšeeniast pärit palgamõrvarite rühma kavandatud rünnakute kohta.
Vastus.
USA välisminister Antony Blinken teatas CBS-ile antud intervjuus, et Ukraina valitsus on valmistunud Zelenskõi võimalikuks surmaks invasioonis, kuid ei avalda täiendavaid üksikasju.
Brian Gibbons

Brian Robert Gibbons (sündinud 26. veebruaril 1988 Braintrees, Massachusettsis) on USA jäähokimängija, kes mängib Saksamaa kõrgliigaklubis ERC Ingolstadt ründajana paremäärel.
Aastatel 2007–2011 mängis ta Boston College'i jäähokimeeskonnas. Aastatel 2008 ja 2010 tuli ta Boston College'iga ülikoolide meistriks.
2011. aasta aprillis sõlmis ta lepingu NHL-i klubiga Pittsburgh Penguins. Hooajal 2011/12 asus ta mängima American Hockey League'is (AHL) Penguinsi tütarklubis Wilkes-Barre/Scranton Penguins. 2014. aastal valiti Gibbons AHL-i tähtede mängule. NHL-is debüteeris ta Pittsburgh Penguinsi meeskonnas 18. novembril 2013 mängus Anaheim Ducksi vastu. Selles mängus lõi ta oma kõige esimese löögiga kohe ka värava.
Hiljem on Gibbons NHL-is mänginud veel Columbus Blue Jacketsi (2014/15), New Jersey Devilsi (2017/18), Anaheim Ducksi (2018/19), Ottawa Senatorsi (2018/19) ja Carolina Hurricanesi ridades (2019/20. Tema edukaim hooaeg NHL-is oli 2017/18, kui ta lõi Devilsis mängides 12 väravat ja andis 14 väravasöötu.
2020. aasta juulis sõlmis ta üheaastase lepingu Šveitsi kõrgliigaklubiga Lausanne HC. Hooajal 2021/22 mängis ta Rootsi kõrgliigaklubis Linköping HC. 2022. aasta augustis sõlmis ta üheaastase lepingu Ingolstadtiga.
2018. aasta maailmameistrivõistlustel võitis Gibbons USA jäähokikoondise koosseisus pronksmedali.
Angelina Topić

Angelina Topić (serbia kirillitsa: Ангелина Топић; sündinud 26. juulil 2005 Belgradis) on serbia kergejõustiklane.
Rahvusvahelistel võistlustel võistleb peamiselt hüppealadel, aga tema nimel on ka alla 20-aastaste vanuseklassi Serbia rekord viievõistluses.
2022. aastal tuli ta Jeruusalemmas toimunud Euroopa U18 meistrivõistlustel kõrgushüppes tulemusega 1.92 Euroopa kuni 18-aastaste meistriks. Samal aastal Colombias Calis toimunud juunioride maailmameistrivõistlustel võitis ta tulemusega 1.93 pronksmedali. 
2022. aasta Euroopa meistrivõistlustel Münchenis võitis ta tulemusega 1.93 pronksmedali.
2023. aasta Euroopa sisemeistrivõistlustel Istanbulis võitis Angelina Topić tulemusega 1.94 neljanda koha. Euroopa sisemeistriks kõrgushüppes tuli tulemusega 1.98 ukrainlanna Jaroslava Mahutšihh.
2024. aasta Euroopa meistrivõistlustel Roomas võitis Topić hõbemedali tulemusega 1.97.
2025. aasta Euroopa sisemeistrivõistlustel Apeldoornis võitis ta Jaroslava Mahutšihhi järel hõbemedali tulemusega 1.95.
Isiklikku.
Tema ema on endine kergejõustiklane Biljana Topić, kelle nimel on Serbia rahvusrekord kolmikhüppes 14.37. 
Tema treener on tema isa Dragutin Topić, kelle nimel on Serbia rahvusrekord kõrgushüppes 2.38.
NSV Liidu Ministrite Nõukogu juures asuv Esimene Peavalitsus

NSV Liidu Ministrite Nõukogu juures asuv Esimene Peavalitsus (vene keeles Первое главное управление при Совете Министров СССР) oli aastatel 1945–1953 eksisteerinud riigiorgan NSV Liidu Ministrite Nõukogu alluvuses.
Esimene peavalitsus loodi tuumaprojektiga seotud teadusuuringute, projekteerimis- ja inseneriorganisatsioonide ning tööstusettevõtete otseseks juhtimiseks.
Esimene peavalitsus loodi algselt 20. augustil 1945 NSV Liidu Riikliku Kaitsekomitee juurde alluvusega riikliku kaitsekomitee juures asunud erikomiteele. 
Pärast riikliku kaitsekomitee likvideerimist septembris 1945 allutati esimene peavalitsus NSV Liidu Rahvakomissaride Nõukogule. Pärast rahvakomissaride nõukogu ümberkujundamist ministrite nõukoguks (märtsis 1946) asus esimene peavalitsus ministrite nõukogu struktuuris.
Märtsis 1953 ühendati kaks peavalitsust (esimene ja teine) üheks.
Esimese peavalitsuse kaotamine.
Samal päeval kui arreteeriti Lavrenti Beria (26. juunil 1953) moodustati esimese ja kolmanda peavalitsuse baasil NSV Liidu Keskmise Masinaehituse Ministeerium.
NSV Liidu Ministrite Nõukogu juures asuv Erikomitee

 NSV Liidu Ministrite Nõukogu juures asuv Erikomitee (vene keeles Специальный комитет при Совете министров СССР) oli aastatel 1945–1953 eksisteerinud riigiorgan NSV Liidu Ministrite Nõukogu alluvuses. 
Erikomitee peamisteks ülesanneteks oli esimeste Nõukogude tuumarelvade väljatöötamine ja loomine lühikese aja jooksul, et saavutada Nõukogude Liidu ja Ameerika Ühendriikide tuumapariteet nende sõjajärgse vastasseisu taustal.
Erikomitee loodi algselt NSV Liidu Riikliku Kaitsekomitee juurde 20. augustil 1945 (14 päeva päeva pärast Ameerika Ühendriikide relvajõudude Hiroshima aatomipommitamist). Erikomitee esimeheks nimetati vahepeal (1944) Riikliku Kaitsekomitee aseesimeheks tõusnud Lavrenti Beria. 
Pärast Riikliku Kaitsekomitee likvideerimist septembris 1945 allutati erikomitee NSV Liidu Rahvakomissaride Nõukogule. Pärast rahvakomissaride nõukogu ümberkujundamist ministrite nõukoguks (märtsis 1946) asus erikomitee ministrite nõukogu struktuuris. 
Esimene peavalitsus.
Tuumaprojektiga seotud teadusuuringute, projekteerimis- ja inseneriorganisatsioonide ning tööstusettevõtete otseseks juhtimiseks loodi Riikliku Kaitsekomitee juurde esimene peavalitsus, mis allus erikomiteele.
Erikomitee likvideerimine.
26. juunil 1953 Lavrenti Beria arreteeriti. Samal päeval ilmus NLKP Keskkomitee Presiidiumi määrus erikomitee likvideerimisest. Erikomitee töötajaskond anti üle äsjaloodud NSV Liidu Keskmise Masinaehituse Ministeeriumile.
Julius Muuga

Julius Muuga (pseudonüüm) on Eesti kirjanik.
NSV Liidu Ministrite Nõukogu juures asuv Kolmas Peavalitsus

NSV Liidu Ministrite Nõukogu juures asuv Kolmas Peavalitsus (vene keeles Третье главное управление при Совете Министров СССР) oli aastatel 1950–1953 eksisteerinud riigiorgan NSV Liidu Ministrite Nõukogu alluvuses.
Kolmas peavalitsus tegeles õhutõrje probleemidega. Rakendusülesandeks oli õhutõrjesüsteemil S-25 põhineva õhutõrjekaitse moodustamine Moskva ümber. 
Kolmanda peavalitsuse kaotamine.
Samal päeval kui arreteeriti Lavrenti Beria (26. juunil 1953) moodustati esimese ja kolmanda peavalitsuse baasil NSV Liidu Keskmise Masinaehituse Ministeerium.
Ene-Reet Ehala

Ene-Reet Ehala (kuni 1963 Ene-Reet Veski; sündinud 26. novembril 1938 Tallinnas) on eesti koorijuht ja muusikapedagoog.
Ta lõpetas 1958. aastal Tallinna Muusikakooli Laine Karindi ja 1963. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi Gustav Ernesaksa klassis. 
On töötanud muusikaõpetajana 1964–1974 Tallinna 42. Keskkoolis ja rütmikaõpetajana 1964–1973 Tallinna 22. Keskkoolis, koorijuhtimise osakonna juhatajana 1974–1998 Tallinna Pedagoogilises Ülikoolis (aastast 1992 dotsent).
Tema tuntumad õpilased on Tiia Soomre, Tiiu Tikerber, Varje Lepp, Ülle Tammearu, Kaja Viira, Marika Mets, Rita Kikajon, Anneli Kasela, Ülle Keerberg jpt.
Täiendanud end 1967. aastal Bratislavas Elly Basici, Karl Lorenzi juhendamisel (rütmika), 1969 Moskva Riikliku Konservatooriumi juures asuvas muusikakeskkoolis Jelena Konorova juhendamisel (rütmika), 1979 stažeeris Leningradi Konservatooriumis, dirigeerimist Elizaveta Kudrjavtseva juhendamisel, 1985 Riia Konservatooriumis Imants Kokarsi juhendamisel.
Ta oli aastatel 1966–1972 Tallinna Kammerkoori laulja, 1970–1985 Üldlaulupeo büroo Järvamaa kooride koorijuht konsultant.
1958–1962 juhatas Tallinna Ehitus- Ja Mehhaanikatehnikumi meeskoori, 1965–1975 Tallinna 42. Keskkooli naiskoori, 1966–1970 Ülgase segakoori Harjumaal, 1969–1984 Kõrgemate Kooride Lõpetanute segakoori, 1975–1991 Tallinna Õpetajate Maja kammerkoori, 1992–1999 Tallinna Saarlaste segakoori. 
On juhatanud koore nii maakondlikel laulu- ja tantsupidudel kui ka rahvusvahelistel festivalidel (sh 1986 Kuldne Lüüra Gus-Hrustalnõis, 1988 Armeenias, 1994 Seinajoel, 1996 Kopenhaagenis).
On andnud kontserte 1976 Kapella saalis Leningradis, 1978 Riia Ülikooli aulas, 1979 ja 1986 Jerevani filharmoonia suures saalis, 1989 Stockholmi Vanamuusika Akadeemia saalis, korduvalt Estonia kontserdisaalis ja kirikutes.
Isiklikku.
Tema vend on tehnikateadlane Rein Veski, poeg on keeleteadlane ja õppejõud Martin Ehala.
Tye McGinn

Tye McGinn (sündinud 29. juulil 1990 Fergusis Ontario provintsis) on Kanada jäähokimängija, kes mängib Saksamaa kõrgliigaklubis ERC Ingolstadt ründajana vasakäärel.
Aastatel 2007–2010 mängis ta Ontario Hockey League'i klubis Ottawa 67's ja 2008–2010 Quebec Major Junior Hockey League'i klubis Gatineau Olympiques.
2010. aastal valis Philadelphia Flyers ta NHL-i "draft"is 119. valikuna. 2011. aasta juulis sõlmis ta Flyersiga kolmeaastase lepingu. Hooajal 2011/12 asus ta mängima American Hockey League'is (AHL) Flyersi tütarklubis Adirondack Phantoms. NHL-is debüteeris McGinn Flyersi meeskonnas 22. jaanuaril 2013 mängus New Jersey Devilsi vastu. Esimese värava lõi ta liigas neli päeva hiljem mängus Florida Panthersi vastu.
2014. aasta juulis kaubeldi McGinn Flyersist San Jose Sharksi. 2015. aasta märtsis liitus ta Arizona Coyotesiga, kus mängis kuni hooaja lõpuni.
2015. aasta juulis sõlmis ta üheaastase lepingu Tampa Bay Lightningiga. Lightningi meeskonnas sai ta kokku kirja vaid kaks mängu. Ülejäänud ajal mängis ta aastatel 2015–2020 AHL-i klubides.
2021. aasta jaanuaris sõlmis ta lepingu Saksamaa kõrgliigaklubiga Fischtown Pinguins. 2022. aasta juunis sõlmis ta üheaastase lepingu Ingolstadtiga.
Tema vennad Jamie ja Brock McGinn on samuti NHL-is mänginud.
Neal Pionk

Neal Robert Pionk (sündinud 29. juulil 1995 Omahas, Nebraskas) on USA jäähokimängija, kes mängib NHL-i klubis Winnipeg Jets 
Aastatel 2013–2015 mängis ta United States Hockey League'i (USHL) klubis Sioux City Musketeers ja 2015–2017 Minnesota Duluthi Ülikooli jäähokimeeskonnas. Pionk paistis silma juba noorteliigades, kui ta valiti hooajal 2014/15 USHL-i hooaja parimaks kaitsemängijaks.
2017. aasta mais sõlmis ta kaheaastase lepingu NHL-i klubiga New York Rangers. Hooaja 2017/18 alguses asus ta mängima American Hockey League'is (AHL) Rangersi tütarklubis Hartford Wolf Pack. 2018. aasta veebruaris kutsuti ta Rangersi meeskonda ning NHL-is debüteeris ta 9. veebruaril mängus Calgary Flamesi vastu. Esimese värava lõi ta NHL-is sama aasta 24. märtsil Buffalo Sabresi vastu. 28 mänguga sai ta sel hooajal NHL-is kirja ühe värava kõrvale 13 väravasöötu.
2019. aasta juunis kaubeldi Pionk Rangersist Winnipeg Jetsi. Hooaeg 2019/20 on olnud tema senise NHL-i karjääri resultatiivseim (6+39). 2021. aasta augustis pikendas ta Jetsiga lepingut nelja aasta võrra.
2018. aasta maailmameistrivõistlustel võitis Pionk USA jäähokikoondise koosseisus pronksmedali.
Barbara Brylska

Barbara Brylska (sündinud 5. juunil 1941 Skotnikis) on Poola teatri- ja filminäitleja.
Ta sündis aastal 1941 Skotnikis Łódźi lähedal (praeguse haldusjaotuse järele Łódźi vojevoodkonnas Zgierzi maakonnas Ozurkovi vallas). Tema esimene filmiroll oli aastal 1958 episoodiline roll Antoni Bohdziewiczi filmis "Õnne kalossid". Tuntuks sai ta Eldar Rjazanovi 1975. aasta osatäitmisega mängufilmis "Saatuse iroonia ehk hüva leili!"
Isiklikku.
Tema tütar oli Poola näitleja ja modell Barbara Kosmal (1973–1993).
Laidla

Laidla on eesti perekonnanimi.
Statistika.
2023. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Laidla 76 inimesel: 39 mehel ja 37 naisel. Perekonnanimede levikult oli Laidla meeste puhul 2826. kohal ja naiste puhul 3385. kohal. Perekonnanime Laidla kandja oli keskmiselt 44 aasta vanune. Kõige levinum oli see perekonnanimi vanuserühmas 60–64, kus neid on 10 000 elaniku kohta 0,83.
Nimede eestistamisel võeti Laidla 1935.–1940. aastal uueks perekonnanimeks 29 korral isikute poolt, kelle perekonnanimi oli varem Feldman, Illison, Junn, Jürgens (3 juhul), Klis (3), Lampe (3), Langholz, Laurfeldt, Lavinthal, Lazarus (3), Leesment, Liesment, Perkmann, Porkon, Römmer, Seeman, Seemann, Skopik, Sosi, Tiimann ja Timan.
Defender 23

Defender 23 oli 2023. aasta 22. aprillist kuni 23. juunini toimunud USA Euroopa väejuhatuse (USAREUR-AF) juhitud rahvusvaheline ühisõppus, mille eesmärk oli suurendada valmisolekut ja koostalitlusvõimet USA ning NATO liitlaste ja partnerite vahel.
Lisaks Ameerika Ühendriikide relvajõududele osalesid õppusel Albaania, Belgia, Bosnia ja Hertsegoviina, Bulgaaria, Eesti, Gruusia, Hispaania, Hollandi, Horvaatia, Itaalia, Jaapani, Kosovo, Kreeka, Leedu, Luksemburgi, Läti, Moldova, Montenegro, Norra, Poola, Prantsusmaa, Põhja-Makedoonia, Rootsi, Rumeenia, Saksamaa, Sloveenia, Slovakkia, Soome, Taani, Tšehhi, Türgi, Ungari ja Ühendkuningriigi relvajõudude üksused.
12. juunil algas 23. juunini kestnud õppus Air Defender 23, mis oli suurim omalaadsete seas alates NATO moodustamisest 1949 aastal.
Pöördosmoos toiduainetööstuses

Toiduainetööstuses kasutatakse pöördosmoosi seadet toodangu kontsentreerimiseks.
Näiteks vadaku puhul kontsentreeritakse 5% kuivainesisaldusega toorvadak kuni 15…30% kuivainesisalduseni.
Pöördosmoosi seade, mida nimetatakse ka RO (ingliskeelse nimetuse "Reverse Osmosis" järgi), on tööpõhiomõttelt filtratsiooniseade, kus membraan laseb läbi osakesi, mille läbimõõt on väiksem kui 0,001 μm ja filtreerimine toimub suure rõhu all. Toode, millest vesi on välja filtreeritud, on retendaat. Vesi mis välja filtreeriti, on kõrvalsaadus ehk permeaat, omadustelt pehme vesi.
Pöördosmoosi filter koosneb rulli keeratud membraanmaterjalist filterkottidest. Kottide sees ja kottide vahel on drenaaživõrk, mis laseb ainel vabalt liikuda. Membraanmaterjalist filterkotid avanevad keskel paikneva toru külge, mille kaudu eraldub tootest välja filtreeritud permeaat.
Pelmeenisupp

Pelmeenisupp on supp, mis on tehtud aedviljadest ja pelmeenidest. See sobib hästi eelroaks või kergeks eineks.
Koostisosad.
Et teha pelmeenisuppi nt neljale inimesele on vaja1.5 l vett, 1-2 sl õli, 2-3 porgandit, 1-2 väiksemat porrut, tükk juursellerit, 3-4 kartulit, 1 loorberileht, 3-4 tera musta pipart, 350 g pelmeene, hakitud tilli ja peterselli.
Valmistamine.
Et valmistada pelmeenisupp tuleb potis kuumutada veidi õli, lisada tükeldatud porgandid, seller ja porru. Siis praadida paar minutit, lisada kuum puljong, tükeldatud kartulid ning loorberileht ja pipraterad. Keeda tasasel tulel 10-15 minutit.
Siis tuleb lisada pelmeenid ning jätkata keetmist, kuni pelmeenid pinnale tõusevad.
Lisa hakitud maitseroheline siis kata pott kaanega, keera tuli kinni ning lase supil paar minutit tõmmata.
Kokku peaks tulema umbes 30 minutit.
Serveeri toitu hapukoorega.
Deutsch Kaltenbrunn

Deutsch Kaltenbrunn (ungari "Némethidegkút, Német-Hidegkút", sloveeni "Mrzli Most") on vald ("Marktgemeinde") Austrias Burgenlandi liidumaal Jennersdorfi ringkonnas.
Eltendorf

Eltendorf (ungari "Ókörtvélyes, Ó-Körtvélyes", sloveeni "Gruškova Ves") on vald ("Gemeinde") Austrias Burgenlandi liidumaal Jennersdorfi ringkonnas.
Lõhnaküünal

Lõhnaküünal on küünal, mis on valmistatud lõhna eritamise eesmärgil ja mis põlemise ajal eritab mingit kindlat lõhna. 
Enamasti on need valmistatud vahast ja eeterlikest õlidest, mis põlemisel eritavad erilisi lõhnu. Lõhnaküünlad võivad olla valmistatud erinevatest materjalidest, nagu sojavaha, mesilasvaha ja parafiin. Lõhnaainete kõrval lisatakse lõhnaküünaldele sageli ka värvaineid, et muuta nende välimust.
Lõhnaküünlaid valmistatakse laias valikus nii lõhna, kuju, välimuse ja suuruse kui ka kasutusviisi ja otstarbe poolest. Nii näiteks tehakse neid teeküünaldena, mida saab vees ujutada, aga ka klaasanumates või traditsioonilisemate küünalde kujul, mida saab kinnitada küünlajalale või muule alusele. Selliseid lõhnaküünlaid kasutatakse vahel rituaalsetel eesmärkidel, sealhulgas usutseremooniatel. Lõhnaga loodava meeleolu järgi võidakse eristada küünlaid, mis on romantilised, värskendavad, rahustavad, energiat andvad vms. Samuti valmistatakse küünlaid mitmesuguste sündmuste jaoks nagu pulmad, jõulud ja sünnipäevad. Lõhnaküünla põlemiskestus ei ületa tavaliselt paari tundi, kuid on ka kuni 50 tundi põlevaid küünlaid.
Lõhnaküünaldeks nimetatakse ka mittevahapõhiseid pulgakujulisi küünlaid, mis kinnitatakse ühest otsast spetsiaalsele alusele ning mis põlevad mitte lahtise leegiga, vaid hõõgudes, nii et ärapõlenud küünlaosa pudeneb tuhaks. Selliseid lõhnaküünlaid peetakse Läänes pigem eksootilisteks, sageli omistatakse neile idamaist päritolu. Seda tüüpi lõhnaküünalde põlemisaeg on üldjuhul lühem kui vahapõhistel küünaldel.
Mereveokiri

Seawaybill ehk laevanduses kasutatav mereveokiri on alternatiiv "bill of lading" ehk konossemendile. Sarnaselt konossemendile tõestab ka mereveokiri, et kaup on vedajale üle antud ja toimib nagu sellekohane kviitung tõestades seeläbi ka vastava lepingu olemasolu kauba saatja ja vedaja vahel. Mereveokiri nimetab ka kaubasaaja, kellele kaup üle antakse. Erinevalt konossemendist ei ole mereveokiri üle antav ("non-transferable" inglise keeles) ega ka läbi räägitav ("non-negotiable" inglise keeles), ehk mereveokirja ei saa kolmandale isikule üle anda ja seeläbi muuta kauba omanikku või kaubasaajat. Mereveokiri lihtsustab oluliselt kaupade transporti juhul, kui on kindel, et kauba saaja ei muutu ja kaup ei vaheta transportimise ajal omanikku. Lisaks toob mereveokirja kasutamine eeliseid ka kulude kokkuhoiu läbi võrreldes konossemendiga - pole vajadust saata saajale mereveokirja originaali, väheneb ka kontoritöö dokumentide vormistamisel ning laevaomanikul piisab kauba kätte andmiseks vaid veendumisest, et kauba saaja on see, kes mereveokirjas nimetatud.
Vítězslav Veselý

Vítězslav Veselý (sündinud 27. veebruaril 1983 Hodonínis) on Tšehhi odaviskaja.
Ta tegi täiskasvanute tiitlivõistluste debüüdi 2008. aasta suveolümpiamängudel Pekingis, kui pääses kvalifikatsioonis isikliku rekordiga 81.20 finaali ning sai 12. koha.
2011. aasta maailmameistrivõistlustel Daegus jäi ta esimesena medalita, kui oli tulemusega 84.11 neljas.
2012. aasta Euroopa meistrivõistlustel Helsingis tuli Veselý tulemusega 83.72 Euroopa meistriks. Suveolümpiamängudel Londonis viskas ta kvalifikatsioonis isikliku rekordi 88.34. Finaalis jäi ta tulemusega 83.34 algselt neljandaks, kuid sai 2017. aastal ukrainlase Oleksandr Pjatnõtsja diskvalifitseerimise järel pronksmedali.
2013. aasta maailmameistrivõistlustel Moskvas tuli ta tulemusega 87.17 maailmameistriks, edestades Tero Pitkämäkit 10 sentimeetriga.
2014. aasta Euroopa meistrivõistlustel Zürichis viskas Veselý finaalis 84.79 ja võitis Antti Ruuskase järel hõbemedali.
2015. aasta maailmameistrivõistlustel Pekingis oli ta finaalis kaheksas.
2016. aasta Euroopa meistrivõistlustel Amsterdamis võitis Veselý Zigismunds Sirmaisi järel hõbemedali tulemusega 83.59. Suveolümpiamängudel Rio de Janeiros sai ta 7. koha.
Olümpiamängudel Tokyos võitis ta Neeraj Chopra ja Jakub Vadlejchi järel pronksmedali.
2022. aasta Euroopa meistrivõistlustel Münchenis oli ta 84.36-ga neljas.
Veselý isiklik rekord on 8. augustil 2012 Londonis visatud 88.34.
Ross Colton

Ross Colton (sündinud 11. septembril 1996 Robbinsville Townshipis, New Jerseys) on USA jäähokimängija, kes mängib NHL-i klubis Colorado Avalanche keskründajana.
Aastatel 2014–2016 mängis ta United States Hockey League'i klubis Cedar Rapids RoughRiders ja 2016–2018 Vermonti Ülikooli jäähokimeeskonnas. 
2016. aastal valis Tampa Bay Lightning ta NHL-i "draft"is 118. valikuna. Aastatel 2018–2020 mängis Colton American Hockey League'is (AHL) Lightningi tütarklubis Syracuse Crunch. NHL-is debüteeris ta Lightningi meeskonnas 24. veebruaril 2021 mängus Carolina Hurricanesi vastu ja lõi selles mängus kohe ka värava. Colton sai sellega Nikita Kutšerovi kõrval Lightningi ajaloo teiseks mängijaks, kes on oma debüütmängus võiduvärava visanud. 30 mänguga lõi Colton 2020/21. põhihooajal üheksa väravat. Ta kindlustas koha klubi põhikoosseisu ning tuli kohe esimesel hooajal klubiga ka Stanley karika võitjaks. 2021. aasta Stanley karika finaalseeria viiendas ja viimases mängus võitis Lightning Coltoni väravast Montreal Canadiensi 1:0.
2021. aasta augustis pikendas ta Lightningiga lepingut kahe aasta võrra. 2021/22. põhihooajal lõi Colton NHL-is 22 väravat ja andis 17 väravasöötu.
2023. aasta juulis kaubeldi Colton Tampa Bay Lightningist Colorado Avalanche'i.
Malta megaliittemplid

Malta megaliittemplid (inglise keeles "Megalithic Temples of Malta"; prantsuse keeles "Temples mégalithiques de Malte"; malta keeles "It-Tempji Megalitiċi ta' Malta") on 1979. aastal UNESCO maailmapärandi nimistusse kantud objekt, mis asub Maltas kuuel alal Gozo ja Malta saarel.
Ajalugu.
Maailmapärandi objekti templid on ehitatud kolmel erineval ajajärgul 3600 eKr kuni 2500 eKr.
Esmalt võeti 1980. aastal maailmapärandisse Ġgantija kaksiktempel Gozo saarel. 1992. aastal laiendati objekti oluliselt, sellele lisati Malta saarel asuvad templid. Mais 2015 laiendati objekti piire. 
Kirjeldus.
Gozo saarel on Ġgantija kaksiktempel tähelepanuväärne oma hiiglaslike pronksiaegsete ehitiste poolest. Malta saarel on Ħaġar Qimi, Mnajdra ja Tarxieni templid tähelepanuväärsed meistriteosed, arvestades nende ehitajate piiratud ressursse. Ta’ Ħaġrati ja Skorba kompleksid näitavad, kuidas anti Maltal templite ehitamise traditsioone edasi.
Malta megaliittemplid kuuluvad maailma varasemate eraldiseisvate kiviehitiste hulka ning on tähelepanuväärselt mitmekesiselt liigendatud. 
Tavaliselt sisenetakse templisse nõgusa fassaadi ees olevast elliptilisest esiväljakust. Seinad koosnevad püstistest kiviplokkidest (ortostaatideks), mida katavad rõhtsad plokid. Säilinud horisontaalsed müüritiskihid näitavad, et templid olid pseudovõlvitud. See ehitusviis oli oma aja kohta märkimisväärselt keerukas lahendus. 
Tavaliselt asub hoone sissepääs fassaadi keskel, mis viib läbi monumentaalse vahekäigu sillutatud väljakule. Hoonete siseruumid on moodustatud poolringikujulistest kambritest (apsiididest) ja mis paiknevad sümmeetriliselt mõlemal pool peatelge. Apsiide on hooneti kolm kuni kuus.
Ehituseks kasutati kohapealset lubjakivi, mida tunti põhjalikult. Kõva korallilist kivi kasutati välisseinte jaoks ning pehmemat kivi interjööride ja raiddetailide jaoks. Viimastel on kujutatud spiraalmotiive, puid, muid taimi ja loomi.
Niko Mikkola

Niko Jaakko Mikkola (sündinud 27. aprillil 1996 Kiiminkis) on Soome jäähokimängija, kes mängib kaitsjana NHL-i klubis Florida Panthers.
Mikkola alustas klubikarjääri Soome klubis KalPa, mille meeskonnas debüteeris ta Soome kõrgliigas hooajal 2014/15. Klubi põhimeeskonda murdis ta ennast järgmisel hooajal. Hooajal 2017/18 mängis ta Soome kõrgliigaklubis Tappara. 2017. ja 2018. aastal võitis Mikkola Soome meistrivõistlustel vastavalt KalPa ja Tapparaga hõbemedali.
2015. aastal valis St. Louis Blues ta NHL-i "draft"is 125. valikuna. 2018. aasta juunis sõlmis ta Bluesiga kaheaastase lepingu. Hooajal 2018/19 asus ta mängima American Hockey League'is (AHL) Bluesi tütarklubis San Antonio Rampage. NHL-is debüteeris Mikkola Bluesi meeskonnas 7. jaanuaril 2020 mängus San Jose Sharksi vastu. Püsivalt kuulus ta Bluesi põhimeeskonda alates järgmisest hooajast.
2023. aasta veebruaris kaubeldi Mikkola koos Vladimir Tarassenkoga Bluesist New York Rangersisse. Rangersis mängis Mikkola vaid kuni hooaja lõpuni.
2023. aasta juulis sõlmis ta kolmeaastase lepingu Florida Panthersiga.
2016. aastal tuli Mikkola Soome kuni 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistriks. Soome jäähokikoondise koosseisus tuli ta maailmameistriks 2019. aastal.
Ivar Veermäe

Ivar Veermäe (sündinud 3. juunil 1982 Tallinnas) on Berliinis tegutsev eesti fotokunstnik.
Õpingud.
Veermäe on õppinud Tallinna Tehnikaülikoolis tootmistehnikat, 2001–2003 Tallinna Polütehnikumis graafilist disaini ja 2004–2009 Eesti Kunstiakadeemia vabade kunstide teaduskonnas fotograafiat. 2007–2008 õppis vahetusüliõpilasena Duisburgi-Esseni ülikoolis. Aastatel 2011–2014 õppis Berliini Weißensee kunstikoolis ruumistrateegiate magistriprogrammi raames.
Looming.
Ivar Veermäe kunstnikupraktika põhineb pikaajalistel visuaaluurimustel. Veermäe kombineerib dokumentaalset materjali digitaalsete simulatsioonidega ning esitleb oma töid video- ja ruumiinstallatsioonidena. Ta tegeleb oma loomingus uue tehnoloogia ja digitaalsete võrgustike omavaheliste seoste uurimisega, lähtudes ruumilistest ja sotsiaalsetest aspektidest. Oma kollaaže nimetab ta elavateks või bioloogiliselt muudetud piltideks.
Näitused.
Veermäe isikunäitused on toimunud muuhulgas Tallinna Kunstihoone galeriis (isikunäitus "Igavesed huvid"), Kumu kunstimuuseumis (grupinäitus Ekraani arheoloogia), Edith-Russ-Hausis (Oldenburg), Galerie im Turmis (Berliin), (AV17) galeriis (Vilnius), Belgradi kultuurikeskuses ja Tallinna Linnagaleriis. Lisaks on tema töid eksponeeritud RIBOCA-l (Riia), Veneetsia arhitektuuribiennaalil, transmediale festivalil (Berliin), Eesti Kaasaegse Kunsti Muuseumis, Tallinna Kunstihoones, rahvusvahelise kaasaegse kunsti biennaalil BIENALSUR (Buenos Aireses), Kaunite kunstide keskuses BOZAR (Brüssel), Kunsti ja meediakeskuses ZKM (Karlsruhe) ja Läti Kaasaegse Kunsti Keskuses LCCA (Riia).
Raketitehnika Riiklik Instituut

NSV Liidu Rahvakomissaride Nõukogu juures asuv Raketitehnika Riiklik Instituut (vene keeles Государственный институт ракетной техники; akronüüm GIRT) oli Moskvas raketitehnika väljatöötamisega tegelev teadusinstituut.
Instituudis väljatöötatud sõjatehnikast oli tuntuim toode mitmikmürsuheitja BM-13 (Katjuša), mille edukalt lõppenud katsetused toimusid 17. juunil 1941 Moskva oblastis Krasnoarmeiski lähedal asunud polügoonil (mõni päev enne Wehrmachti sissetungi Nõukogude Liitu).
Ajalugu.
Septembris 1933 asutati Moskvas NSV Liidu Revolutsioonilise Sõjanõukogu käskkirja alusel Reaktiivliikumise Instituut (Реактивный институт; lühend RNII). Oktoobris 1933 anti see instituut NSV Liidu Rahvakomissaride Nõukogu määruse alusel NSV Liidu Rasketööstuse Rahvakomissariaadi alluvusse. 
1936. aastal viidi Reaktiivliikumise Instituut NSV Liidu Kaitsetööstuse Rahvakomissariaadi (1939. aastast NSV Liidu Lahingumoona Rahvakomissariaat) alluvusse ja nimetati ümber NII-3-ks.
Juulis 1942 kujundati NII-3 ümber "NSV Liidu Rahvakomissaride Nõukogu juures asuvaks Raketitehnika Riiklikuks Instituudiks".
Instituudi likvideerimine.
Veebruaris 1944 Raketitehnika Riiklik Instituut likvideeriti NSV Liidu Riikliku Kaitsekomitee määruse alusel. Raketitehnika väljatöötamine määrati NSV Liidu Lennukitööstuse Rahvakomissariaadi vastutusalaks. Seoses sellega loodi lennukitööstuse rahvakomissariaadi alluvuses teadusinstituut NII-1.
Tuuli Põhjakas

Tuuli Põhjakas (sündinud 10. novembril 1998) on eesti ajakirjanik ja kultuurikriitik. 
Ta on lõpetanud 2021. aastal Tartu Ülikooli filosoofia ja semiootika instituudis filosoofia eriala bakalaureuseõppes ning 2022. aastal Tartu Ülikooli usuteaduskonnas teoloogia ja religiooniuuringute eriala bakalaureuseõppe, kaitstes mõlemal erialal bakalaureusekraadi.
Ta on töötanud ajakirjanduses alates 2019. aastast ning on teinud kaastööd sellistele väljaannetele nagu Sirp, Müürileht, Delfi ja ERRi kultuuriportaal. 2021. aastast töötab ta ajalehe Postimees kultuuritoimetuses.
2022. aastast juhib Tuuli Põhjakas koos Ralf Sauteriga Postimehe kultuuritoimetuse taskuhäälingut "Kultuuris kuum".
Keldõši Uurimiskeskus

Keldõši Uurimiskeskus (vene keeles Исследовательский центр имени М. В. Келдыша) on Roskosmose korporatsiooni kuuluv Moskvas aadressil Onežskaja ulitsa 8 asuv teadusinstituut, mille peamised uurimisvaldkonnad on rakettmootorid ja kosmoseenergeetika. 
Uurimiskeskus on nimetatud mehaanikateadlase Mstislav Keldõši auks, kes oli ka uurimiskeskuse algusaegadel selle juhte.
Keldõši Uurimiskeskuses on välja töötatud teadusaparatuur mitmele kosmosesondile, sealhulgas Venera-9 ja Venera-10-le. 
Ajalugu.
Keldõši Uurimiskeskus loeb enda asutamisaastaks 1933. aastat ja kogu Raketitehnika Riikliku Instituudi ajalugu enda omaks.
Veebruaris 1944 Keldõši Uurimiskeskuse eelkäija Raketitehnika Riiklik Instituut likvideeriti NSV Liidu Riikliku Kaitsekomitee määruse alusel. Raketitehnika väljatöötamine määrati NSV Liidu Lennukitööstuse Rahvakomissariaadi vastutusalaks. Seoses sellega loodi lennukitööstuse rahvakomissariaadi alluvuses teadusinstituut NII-1, mis 1965. aastal nimetati ümber Soojusprotsesside Teadusinstituudiks ja 1995. aastal "Keldõši Keskuseks".