tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Aakre raamatukogu

Aakre raamatukogu on rahvaraamatukogu Tartu maakonnas Elva vallas Aakre külas. Alates 2018. aastast on raamatukogu Elva valla haldusalas, enne seda oli Valga maakonna Puka valla haldusalas.
Ajalugu.
Aakre raamatukogu rajati 1926. aastal. Raamatukogu tegutses Aakre vallamajas ja kandis nime Aakre Valla Raamatukogu. 1933. aastal asus 500 eksemplariga raamatukogu veel vallamajas, aga mingil ajal koliti Aakre rahvamajja. 1940. aastal laenutas rahvamajas raamatuid õpetaja Jaan Tober. 
1941 . aastal loodi Aakre Valla Raamatukogu. Raamatukogu kasutuses oli kaks ruumi Rebaste rahvamajas. Kogus oli 830 eksemplari. Teise maailmasõja ajal kogu osaliselt hävis. 23. septembrist 1944 tegutses Aakre Valla Keskraamatukogu. 1948. aasta lõpus oli raamatuid 2070 eksemplari, lugejaid 119 ning laenutusi 4658. 
1956. aastal tehti raamatukogu ruumides remont. Raamatud mahtusid neljale riiulile ja kahte riidekappi. 1957. aastal ühendati mõned Elva rajooni (eksisteeris aastatel 1950–1962) rahvamajad raamatukogudega. Ka Aakres (kuulus Elva rajooni) ühendati raamatukogu ja sellest 200 meetri kaugusel üle tee asunud rahvamaja – päeval käis rahvas raamatukogus, õhtul aga rahvamajas. 
1964. aastal koliti raamatukogu Aakre Algkooli alumisele korrusele. 1967. aastal kolis raamatukogu sama maja teisele korrusele. 
1972. aastal oli ruume vaja Aakre Eriinternaatkoolile ja raamatukogu viidi Rõngu külanõukogu piiriäärsesse Eduard Lambile kuulunud suurde kivimajja, kus see mahutati ühte väikesesse tuppa. Talvel puudus majale juurdepääs ning lugejate vähesuse tõttu ähvardas raamatukogu sulgemine. Varsti leiti avaramate ruumide ja parema ligipääsuga koht kolhoosikontori vastasmajas.
1983. aastal tehti raamatukogus remont ja lastefond sai eraldi ruumi. 1985. aasta veebruarist kuni 1986. aasta aprillini käis Aakre raamatukoguhoidja lapsepuhkuse tõttu raamatuid laenutamas Puka raamatukoguhoidja. Lugejaid teenindas ka Valga Keskraamatukogu raamatubuss. 
1993. aastal otsustati, et raamatukogu saab kolm ruumi endise Aakre kolhoosi kontori esimesel korrusel. Remont ja kolimine toimusid 1994. aastal. Samas majas asub ka rahvamaja. 
2000. aastal kolis raamatukogu maja teisele korrusele. Raamatukogu sai endale neli ruumi (85 m²). 
2007. aastal läks raamatukogu üle elektroonilisele laenutusele.
Michel Ney

Michel Ney (prantsuse hääldus: ​[miʃɛl ˈnɛ], tuntud kui marssal Ney; 10. jaanuar 1769 – 7. detsember 1815) oli Prantsusmaa sõjaväelane ja sõjaline juht Prantsusmaa revolutsiooni sõdade ja Napoleoni sõdade ajal, Elchingeni hertsog (1808) ja Moskva vürst (1813). 
Ta oli üks 18-st Napoleoni nimetatud Impeeriumi marssalist. 
Sõdurid hüüdsid teda hüüdnimega "Le Rougeaud" ("punanägu"), Napoleon hüüdnimega "le Brave des Braves" ("vapramatest vapram").
Tee Kommunismile (Märjamaa rajooni kolhoos)

Tee Kommunismile oli aastatel 1950–1963 tegutsenud kolhoos Teenuse, Urevere ja Altküla külas.
Kolhoos moodustati 1950. aastal aasta varem (1949) asutatud väikekolhooside Luiste ja Sulev ühendamisel. 1951. aastal liideti kolhoosiga Tee Kommunismile veel kaks väikekolhoosi – Pioneer ja Urevere. 1963. aastal nimetati kolhoos Tee Kommunismile Teenuse kolhoosiks.
Asutamise ajal kuulus kolhoos Märjamaa rajooni Teenuse külanõukogu koosseisu, 1954. aastast Kullamaa külanõukogu koosseisu. Pärast Märjamaa rajooni likvideerimist 1962. aastal kuulus kolhoos Rapla rajooni Loodna külanõukogu koosseisu. Praeguse haldusjaotuse järgi jäävad endise kolhoosi maad Rapla maakonna Märjamaa valla territooriumile.
Tenno Teets

Tenno Teets (26. oktoober 1931 Tallinn – 31. mai 2003) oli eesti põllumajandustegelane.
1949. aastal lõpetas ta Tallinna 10. Keskkooli. 1954. aastal lõpetas Eesti Põllumajanduse Akadeemia agronoomina.
Töötas 1950. aastatel Saaremaal algul agronoomina, seejärel kolhoosi esimehena. 1961. aastast kolis Rapla rajooni, töötas algul kolhoosi Tee Kommunismile agronoomina, 1962. aastal valiti sama kolhoosi esimeheks. Aastatel 1965–1966 töötas ta ühtlasi Valtu 8-klassilise kooli õpetajana.
1971. aastal, pärast kolhoosi Tee Kommunismile ühinemist kolhoosiga Võit sai temast kolhooside ühinemisel moodustatud Valtu kolhoosi esimees ja ta töötas Valtu kolhoosi esimehena kuni kolhoosi likvideerimiseni 1991. aastal. Seejärel oli Valtu põllumajandusliku osaühistu esimees.
1988. aastal oli üks Rahvarinde asutajatest ja valiti Rahvarinde volikogu liikmeks. 1989. aastal oli ta üks Balti keti korraldamise juhtidest Raplamaal ning samal aastal valiti ta Rapla maakonna volikogu liikmeks. 1990. aastal oli ta üks Eesti Maa-Keskerakonna algatajatest, hiljem kuulus Eesti Maarahva Erakonda.
Aastatel 1996–2002 oli ta Kehtna vallavolikogu liige ja juhtis erinevatel aegadel volikogus keskkonnakaitsekomisjoni ja heakorrakomisjoni.
2003. aastal avaldas ta Maalehe intervjuus pettumust Eesti põllumajanduse suhtes ning nimetas kindlameelseid kolhoosiesimehi rahva teenriteks. Samas intervjuus iseloomustab ta ennast Eesti-meelsena.
Tenno Teetsile on Kaereperes püstitatud mälestuskivi.
Valtu kolhoos

Valtu kolhoos oli kolhoos Rapla rajoonis Kehtna külanõukogus. 
Kolhoosi keskus asus Kaereperes, kolhoosi maad ulatusid 8 küla – Hertu, Ingliste, Kaerepere, Kumma, Lau, Pae, Põrsaku ja Saksa küla – maadele.
Valtu kolhoos asutati 1971. aastal kolhooside Tee Kommunismile ja Võit ühinemisel. 
Kolhoosi kogupindala oli 6615 ha, millest 3310 ha haritavat maad. 1976. aasta seisuga oli kolhoosil umbes 450 töötajat.
Kolhoos oli tugev maaviljeluses, tegeleti teravilja-, kartuli- ja põldheinakasvatusega, samuti veise- ja seakasvatusega. Lisaks oli kolhoosil mitmeid abitootmisi – Valtu veinitehas, Valtu aiand ja keemiatehas Estosteriil.
Kolhoosil oli oma ujula ja staadion ning hoolitseti Kaerepere ja ümbruse haljastuse eest.
Kolhoosi esimees asutamisest kuni likvideerimiseni (1971–1990) oli Tenno Teets. 1990. aastal moodustati Valtu kolhoosist Valtu põllumajanduslik osaühistu.
Kalju Rahu (pedagoog)

Kalju Rahu (15. mai 1935 – 20. märts 2018) oli eesti pedagoog ja koolijuht.
Ta töötas 1962. aastast Valtu 8-klassilise Kooli õpetajana, aastatel 1964–2000 oli sama kooli (1989. aastast Valtu 9-klassilise Kool, 1991. aastast Valtu Põhikool) direktor.
Aastatel 1993–1996 oli ta Kehtna vallavolikogu liige.
Jaanuar 2016

Jaanuar 2016, kroonika
2016. aasta jaanuar algas reedel ja lõppes 31 ööpäeva möödudes pühapäeval.
Avinurme raudteejaam

Avinurme raudteejaam oli raudteejaam Sonda–Mustvee raudteel Jõgeva maakonnas Avinurmes ja on raudteejaam Avinurme muuseum-raudteel.
Ajalugu.
Kitsarööpmelise raudtee rajamist Sondast alustati 1923. aastal. 1925. aasta lõpul jõuti välja Avinurmeni ning järgmised 10 kilomeetrit Mustveesse ehitati välja 1926. aasta kevadeks.
Raudtee tulek lõi kogu piirkonnas uusi töökohti ning paranes igapäevane kauba- ja postivedu. Avinurme jaama ümber kerkis peagi alevik uute elamute ja poodidega.
Avinurme jaam oli raudteeharu üks suurimaid. Alates 1968. aastast, kui peatati liiklus Mustvee-Avinurme lõigul, oli Avinurme raudteeliini lõppjaam. Jaamas asus kolm teed, üks tupik ning harutee liiva laadimiseks, mis viis kiriku kõrvale liivakarjääri. 
Avinurmele eelnes Sonda poolt tulles Muru raudteepeatus ja järgnes Kõrve raudteepeatus. Jaam suleti 1972. aastal seoses kitsarööpmelise raudtee sulgemisega.
Seoses Avinurme muuseum-raudtee arenguga valmis 2018. aasta augustis uus jaamahoone.
Jaamahoone.
Avinurme esimene jaamahoone ehitati eriprojekti järgi 1927. aastal. Jaamahoone hävis koos suure osaga alevist 1941. aastal.
Jaamahoone asemele rajati puitbarakk, mis oli kasutusel kuni raudtee sulgemiseni. Hoone on muudetud kujul säilinud ja kasutusel elamuna.
Augustis 2018 avati Avinurmes uus jaamahoone, mis on ühtlasi esimene taasiseseisvunud Eesti Vabariigi ajal rajatud kitsarööpmelise raudtee jaamahoone. 
Avinurme muuseum-raudtee.
Kunagisest raudteest taastati algselt kohalike poolt 178,5-meetrine raudteelõik, raudteesild ning veerem, mis koosneb bensiinimootoriga vedurist (MUZ-4) ja kohvik-, looma- ja platvormvagunist. 
22. juunil 2019 avati taastatud ühe km pikkune kitsarööpmeline raudteelõik, mis on kohaliku elu seisukohalt oluline turismiobjekt. 
Kui vanal 178,5 m lõigul võis rong sõita kuni 5 km/h, siis uuel teel on lubatud tunnikiirus 7 kilomeetrit.
Raudteelõigu pikendamise ehitustöö teostas Go Track.
Vändra raudteejaam

Vändra raudteejaam (Vana-Vändra) oli raudteejaam Pärnumaal Vändras.
Vändra raudteejaam oli kitsarööpmelise Viluvere–Vändra harutee lõppjaam.
Ajalugu.
Raudteejaam rajati aastatel 1927-1928. Samal ajal valmis ka Leon Johansoni projekti järgi ehitatud jaamahoone. Jaamahoone ehitati tüüpprojekti järgi sarnaselt Eidapere, Sindi, Tori ja Viluvere jaamahoonetega. Hoone oli kasutusel kuni raudtee sulgemiseni 1969. aastal ning on säilinud tänaseni.
Pirita Majandusgümnaasium

Pirita Majandusgümnaasium on üldhariduskool Tallinnas Pirita linnaosas Pirita asumis. 
Kool alustas tööd 1. septembril 1948 kui Tallinna 36. Mittetäielik 7-klassiline Kool. Esimesel paaril aastal tegutses kool eramus aadressil Metsavahi tee 14. Esimesel õppeaastal õppis koolis 132 õpilast (neist osa eesti ja osa vene õppekeelega) ja töötas 13 õpetajat. 1950. aastal valmis uus koolihoone praeguses asukohas Metsavahi tee 19.
1996. aastast kannab kool Pirita Majandusgümnaasiumi nime. Kooli erisuunaks on juba algklassidest algav majandusõpe. 2017. aastal avati ka loomeettevõtluse õppesuund. 
2003. aastal valmis kooli juurdeehitis, mille projekteeris arhitekt Andres Põime. Kooli juurdeehitises asub Pirita raamatukogu.
Maie Lind

Maie Lind (sünninimi Maie Palm; 26. mai 1938 – 1. märts 2013) oli eesti erakonnategelane.
Ühiskondlik tegevus.
Maie Lind oli 1990. aastast Eesti Sotsiaaldemokraatliku Partei, hiljem Sotsiaaldemokraatliku Erakonna liige. 1993. aastal oli ta Tallinna Sotsiaaldemokraatlike Naiste Klubi Kibuvits üks asutajaid, juhatuse liige ja aseesinaine. 1994. aastal sai ta Ühenduse Eesti Sotsiaaldemokraatlikud Naised esinaiseks.
Ta oli eri perioodidel erakonna revisjonikomisjoni liige, naiskogu president, erakonna tegevsekretär, erakonna Mustamäe osakonna revident, Ühenduse Vanemad Sotsiaaldemokraadid sekretär-koordinaator.
Ta osales 1993., 1996. ja 1999. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel ning kandideeris Tallinna linnavolikokku vastavalt Eesti Sotsiaaldemokraatliku Partei, Valimisliidu Paremerakonnad ja Mõõdukad ning Erakonna Mõõdukad nimekirjas, kuid ei osutunud valituks.
Maie Lind on maetud Tallinna Metsakalmistule.
Jälle see Jäpe

"Jälle see Jäpe" oli TV3 lastesaade, mis oli eetris aastatel 1998–2001. 
Saate peategelased olid Tibu, kodanikunimega Kaupo-Lembitu Keerberg von Timberhoff, (Venno Loosaar) ja Jäpe (Jaan Vaher).
Sarja produtsendid olid Tarmo Kiviväli ja Indrek Simm. Režissöör-lavastaja oli Venno Loosaar ning stsenaristid Erki Aule ja Tim Janson.
Uitru säär

Uitru säär on Ihasalu poolsaare tipus olev maasäär.
Säärel asub Ihasalu päevamärk.
Säärel asus NSV Liidu piirivalve Eestis asunud Tallinna piirivalvesalga 1. piirivalvekordoni Neeme tehnilise vaatluse post (TVP)
Rummu karjäär

Rummu karjäär on mahajäetud karjäär Harju maakonna lääneosas Lääne-Harju vallas. Karjäärist kaevandati paekivi, sealhulgas Vasalemma paekivi, mida tuntakse paremini Vasalemma marmorina.
Rummu karjääris alustati kaevandamist 1938. aastal, kui alustas tööd Vasalemma Lubja- ja Marmoritehas asukohaga Rummul, mis kasutas tööjõuks Murru vangla vange.
Kuna vee ärajuhtimine karjäärist 1990. aastatel lõpetati, hakkas põhjaveetase tõusma. Murru vangla suleti 2012. aasta lõpus.
Karjääri kõrval on kaevandamisest üle jäänud osast tekitatud Rummu aherainemägi.
Karjääri pikkus on 2,5 kilomeetrit, laius 150-750 meetrit. Murru seinas paljandub vee kohal 3 meetri ulatuses paas, vee all esineb veel 4 meetrit paljandit. Paljanduv osa on puhas Vasalemma kihistu lubjakivi, mille stratotüübiks karjäär ka on. Vee all paljandub veel meetri jagu lubjakivi, edasi tuleb kahe meetri ulatuses mikrokihilist mergli ja puhta lubjakivi vahekihtidega paasi. Paljandi alumise osa moodustavad meetri ulatuses Pääsküla või Saue kihistiku lubjakivid.
Karjääris on 88 ha suurune tehisjärv (Rummu järv). Varem oli keskkonnaregistrisse kantud nüüdse tehisjärve kohal kaks eraldi veekogu: Läänekarjäär ja Idakarjäär.
Rummu karjääri ja Murru vangla territooriumi hoiab ja arendab Rummu Invest OÜ, 21. sajandil on karjääri rajatud veepark, vesirataste ja SUP laudade rent. Territooriumil töötab ka suvekohvik.
Nantua

Nantua (hääldus "nan'tüa") on vald ja asula Prantsusmaal Auvergne-Rhône-Alpesi piirkonnas Aini departemangus. See on departemangu alamprefektuur ("sous-prefecture") ehk ringkonna halduskeskus. Linn on ka samanimelise kantoni keskuseks.
Linna territoorium asub 427–1125 meetri kõrgusel üle merepinna.
Gex

Gex (hääldus "že'ks") on vald ja asula Prantsusmaal Auvergne-Rhône-Alpesi piirkonnas Aini departemangus. Ta on departemangu alam-prefektuur ("sous-prefecture") ehk ringkonna halduskeskus. Linn on ka samanimelise kantoni keskuseks.
Ta kuulub Šveitsi linna Genfi suurlinnastusse ja on ühendatud TPG linnaliiniga mis kannab nimetust liin F.
Linna territoorium asub 532–1614 meetri kõrgusel üle merepinna.
Soissons

Soissons [soa'sson] on linn Prantsusmaal Aisne'i departemangus. See on departemangu alamprefektuur ("sous-prefecture") ehk ringkonna halduskeskus. Linn on ka kahe kantoni keskuseks.
Linna territoorium asub 38–130 meetri kõrgusel üle merepinna.
Linna tähtsaim ehitismälestis on gooti stiilis ehitatud Soissonsi katedraal.
Château-Thierry

Château-Thierry (hääldus "šatoo tje'rrii") on linn Prantsusmaal Aisne'i departemangus.
See on departemangu alamprefektuur ("sous-prefecture") ehk ringkonna halduskeskus. Linn on ka samanimelise kantoni keskuseks.
Linna territoorium asub 59–222 meetri kõrgusel üle merepinna.
Prantsuse Revolutsiooni segastel aegadel kandis linn algul nime "Château-Égalité" ja hiljem "Égalité-sur-Marne".
Vichy

Vichy [vi'ši] on linn Prantsusmaal Allier' departemangus. See on departemangu alamprefektuur ("sous-prefecture") ehk ringkonna halduskeskus. Linn on ka kahe kantoni keskuseks.
Linna territoorium asub 243–317 meetri kõrgusel üle merepinna.
Barcelonnette

Barcelonnette [bar'se'lo'nett] on linn Prantsusmaal Alpes-de-Haute-Provence'i departemangus. See on departemangu alamprefektuur ("sous-prefecture") ehk ringkonna halduskeskus. Linn on ka samanimelise kantoni keskuseks.
Linna territoorium asub 1115–2680 meetri kõrgusel üle merepinna.
Castellane

Castellane [kas'tel'an] on linn Prantsusmaal Alpes-de-Haute-Provence'i departemangus. See on departemangu alamprefektuur ("sous-prefecture") ehk ringkonna halduskeskus. Linn on ka samanimelise kantoni keskuseks.
Linna territoorium asub 639–1761 meetri kõrgusel üle merepinna.
Forcalquier

Forcalquier [fork'alk'jee] on linn Prantsusmaal Alpes-de-Haute-Provence'i departemangus. See on departemangu alamprefektuur ("sous-prefecture") ehk ringkonna halduskeskus. Linn on ka samanimelise kantoni keskuseks.
Linna territoorium asub 397–904 meetri kõrgusel üle merepinna.
Digne-les-Bains

Digne-les-Bains [din'je le ban] on linn Prantsusmaal Alpes-de-Haute-Provence'i departemangus. Ta on departemangu prefektuur ("prefecture") ehk halduskeskus. Linn on ka kahe kantoni keskuseks.
Linna territoorium asub 524–1731 meetri kõrgusel üle merepinna.
Grasse

Grasse (hääldus "grass") on linn Prantsusmaa lõunaosas Alpes-Maritimesi departemangus. See on selle departemangu alamprefektuur (prantsuse keeles "sous-prefecture"), mis tähendab ringkonna halduskeskus. Lisaks on Grasse kahe kantoni halduskeskuseks.
Linna territoorium paikneb vahemikus umbes 80 kuni 1061 meetrit üle merepinna, ulatudes madalamatest orgudest kuni Alpide jalamil asuvate kõrgemate aladeni.
Grasse on maailmas tuntud kui parfümeeriatööstuse keskus ning on olnud üks peamisi parfüümide tootmiskohti juba alates 18. sajandist. Linnas asub mitu parfüümimuuseumi. Üks tuntumaid on Fragonard'i parfüümimuuseum, mis kannab nime kuulsa rokokoo maalikunstniku Jean-Honoré Fragonardi järgi ja tutvustab nii parfümeerimise ajalugu kui ka linna kunstipärandit. Lisaks on Grasse'is ka Riiklik parfüümimuuseum (Musée International de la Parfumerie), mis keskendub lõhnakunsti ja parfümeerimise ajaloo ning tootmisprotsesside tutvustamisele. Selle juurde kuulub ka lõhnade aed (Jardins du MIP), kus kasvatatakse parfüümides kasutatavaid taimi nagu roos, jasmiin ja lavendel.
Grasse'iga seotud tuntud isikud.
Grasse on seotud mitme tuntud isikuga. Siin sündis Jean-Honoré Fragonard (1732–1806), üks tuntumaid 18. sajandi rokokoo maalikunstnikke, kelle nime kannab ka kohalik parfüümimaja ja kunstimuuseum (Musée Fragonard). Linnaga on seotud ka tekstiilikunstnik Édith Mézard ning laulja ja laulukirjutaja Francis Cabrel, kes on elanud Grasses. Siin veetis eluõhtud ka tunnustatud parfüümimeister Jacques Polge, kes töötas aastaid Chaneli loovjuhina.
Grasse'i lähedal asuvas Plascassier’ külas veetis oma elu viimased kuud prantsuse legendaarne lauljatar Édith Piaf, kes suri seal 1963. aastal. Tema mälestuseks korraldatakse linnas igal aastal kultuurifestival "Grasse à Édith".
Pärnu rand

Pärnu rand ehk Pärnu keskrand on Pärnu linnas Pärnu lahe ääres asuv supelrand.
Ranna ääres asuvad Pärnu mudaravila, Pärnu rannakohvik, Pärnu rannahotell ja hotell-veekeskus Tervise Paradiis.
Rannast põhja poole jääb Pärnu rannapark. Läände ja itta jääb Pärnu rannaniidu looduskaitseala. Rannani ulatub ka Pärnu vanalinna ja kuurordi muinsuskaitseala.
Rannas tegutseb vetelpääste. Paigaldatud on kaks vetelpäästetorni.
Teisele poole Pärnu jõge jääb Vana-Pärnu rand.
Nõlvassoo

Nõlva(s)soo on soo Raplamaal Kehtna vallas. Soo kaitseks on moodustatud Nõlvassoo hoiuala.
Soo lõunaservalt algab Kõnnu jõgi.
Ohtu soo

Ohtu soo (ka Ohtu raba) soo (raba) Harju maakonnas Lääne-Harju vallas.
Soos asub Ohtu linnamägi, mis on arvele võetud kultuurimälestisena.
Soost on lõigatud turvast.
Ohtu soost saab alguse Lehola oja.
Väike-Õismäe tiik

Väike-Õismäe tiik (ka Õismäe tiik) on tiik Tallinnas Haabersti linnaosas Väike-Õismäe asumis. Tiigi pindala on 1,6 hektarit.
Kadrina paisjärv

Kadrina paisjärv on Lääne-Viru maakonnas Kadrina vallas asuv paisjärv, mis on moodustatud Loobu jõele. Selle pindala on 8,8 hektarit.
Suur Kalajärv

Suur Kalajärv (ka Kreo Kalajärv, Suurjärv) on Harju maakonnas Anija vallas Vetla külas asuv järv.
Järve pindala on 1,7 hektarit.
Järv paikneb Kõrvemaa maastikukaitsealal.
Järve ääres on RMK Kalajärve lõkkekoht.
Oese kool

Oese kool oli kool Oese külas (tänapäeval Märjamaa vallas Raplamaal), mis tegutses aastatel 1846–1889. Kooli asutas Boris von Uexküll (1793–1870) ja seda pidas ülal Vana-Vigala mõis. 
Esimene koolmeister oli Jaan Eisen (Matthias Johann Eiseni isa), kes hakkas seda ametit pidama 17-aastaselt 1846. aastal ja töötas Oese koolis vahet pidamata 1882. aastani.
Jädivere seminari hariduse saanuna hakkas ta õpilastele jagama teadmisi maailma maadest ja rahvastest, milleks oli mõisa abiga hankinud maakaardid.
Koolimaja lammutas Vana-Vigala mõis 1889. aastal, sest oli sattunud vastuollu õpetaja Jaan Beipmanniga.
Sarvesai

Sarvesai (prantsuse keeles "croissant") on võirohkest pärmilehttainast keeratud väike sai.
Sarvesaiu süüakse kõige sagedamini hommikusöögiks. Need on eriti populaarsed Prantsusmaal ja Austrias.
Härjakivi

Härjakivi on kultusekivi Saare maakonnas Saaremaa vallas Suur-Pahila külas. Kivi on tunnistatud riiklikuks kultuurimälestiseks.
Kivi lähedal asub teine tähelepanuväärne kivi: Rautsikivi (ka Raudsikivi, Ratsikivi).
Marsoroligheterna

Marsoroligheterna (Märtsirahutused) oli rida Rootsi pealinnas Stockholmis aset leidnud mässe 1848. aasta revolutsioonide ajal.
2. märtsil 1848 jõudsid Stockholmi uudised Prantsuse revolutsioonist. 18. märtsi hommikul leidis politsei kogu pealinnas üleskutseid, mis trotsisid valitsust ja nõudsid reforme, sealhulgas valimise ja valimisõiguse reformi. Samal pärastlõunal korraldati Hotel de la Croix bankett. Rahvahulk kogunes Brunkebergstorgi väljakule selle kõrval ja ähvardas hoonesse siseneda. Rahvahulk aeti politsei poolt laiali ja mõned vahistati, kuigi nad kaitsesid end kive loopides.
Õhtul kogunes rahvahulk Stockholmi kuningalossi ja Storkyrkani vahele. Kuningas Oskar I, kes käis Kuninglikus Ooperis Jenny Lindi etendusel, kohtus meeleavaldajatega Storkyrkobrinkenis, kuulas nende kaebusi ja käskis vahistatud vabastada, mispeale rahvahulk laiali läks.
Kuid veel üks rahvahulk moodustus hiljem samal päeval, kes loopis kive Gustav Adolfs torgi, Drottninggatani ja Blasieholmeni akendesse, sealhulgas peapiiskop Wingårdi akendesse.
19. märtsil kogunesid rahvahulgad taas ja rüüstasid ärisid. Kui rahvahulk Storkyrkobrinkenis keeldus laiali minemast, kutsus monarh välja miilitsa. Kõlasid lasud, mis viis 18 ohvrini meeleavaldajate hulgas. Norra Smedjegatanis ründas sõjavägi barrikaadi. Rikaste kaupmeeste klassi hulgas moodustati relvarühmitusi rahu hoidmiseks.
Järgmine päev oli rahulik. 21. märtsil saabusid pealinna armee tugevdused, et olla käepärast edasiste rahutuste puhul, kuid midagi ei toiminud.
Mahu-Rannametsa looduskaitseala

Mahu-Rannametsa looduskaitseala on looduskaitseala Lääne-Viru ja Ida-Viru maakonnas. Kaitseala pindala on 412,8 hektarit.
Looduskaitseala moodustati, et kaitse alla võtta väärtuslikke elupaigatüüpe (näiteks lammi- ja lodumetsad, vanad loodusmetsad, vanad laialehised metsad) ja kaitsta kaitsealuseid loomaliike.
Mõisamaa allikad

Mõisamaa allikad on kaitsealused allikad Lääne-Viru maakonnas Väike-Maarja vallas Väike-Rakke külas Onga jõe lammil. Allikad jäävad Pandivere veekaitsealale.
Vinni-Pajusti maastikukaitseala

Vinni-Pajusti maastikukaitseala on maastikukaitseala Lääne-Viru maakonnas Vinni vallas. Kaitseala pindala on 93,2 hektarit.
Kaitseala moodustati selleks et kaitsta: I kategooria liiki, Vinni-Pajusti tammikut, sealseid karste, väärtuslikke elupaigatüüpe (näiteks puisniidud, puiskarjamaad).
Mahtra looduskaitseala

Mahtra looduskaitseala on looduskaitseala Harju ja Rapla maakonnas.
Kaitseala pindala on 7609,9 hektarit.
Kaitseala eesmärk on kaitsta sealseid poollooduslikke kooslusi, metsakooslusi, kaitsealuseid linnuliike, huumustoitelisi järvi, puisniite.
Ruila looduskaitseala

Ruila looduskaitseala on looduskaitseala Harju maakonnas Saue vallas.
Kaitseala pindala on 830,6 hektarit.
Kaitseala moodustati selleks, et kaitsta sealset Ruila raba ja selle kooslusi ja kaitsealuseid liike koos nende elupaikadega.
Aela maastikukaitseala

Aela maastikukaitseala on maastikukaitseala Harju ja Rapla maakonnas. Kaitseala pindala on 3662 hektarit.
Kaitseala moodustati selleks, et muu hulgas kaitsta sealseid sooalasid (Aela-Viirika soo), kus elab mitmeid kaitsealuseid liike.
Kaitseala ajalugu ulatub 1981. aastasse, mil moodustati Aela-Viirika sookaitseala.
Teet Ehala

Teet Ehala (sündinud 11. septembril 1945 Paides) on eesti teatritegelane.
Ta töötab 1961. aastast teatris Ugala, 1994. aastast on ta Ugala lavastusala juht.
Kõneanalüüs

Kõneanalüüs on keeletehnoloogia interdistsiplinaarne haru, mis uurib inimkõnest vajaliku info automaatset eraldamist, kasutades selleks keeleteaduse ja informaatika uurimistulemusi. 
Kõneanalüüsi kasutatakse näiteks kõnetuvastuses, kõnelejatuvastuses, masintõlkes jne.
Kõnesüntees

Kõnesüntees (inglise keeles "speech synthesis") on inimkõne kunstlik produtseerimine kas inimhääle omaduste sünteesimise abil või salvestatud inimkõne üksuste (foneemid, , sõnad vms) ühendamise teel.
Kõnesünteesiga tegelevat arvutiprogrammi nimetatakse kõnesüntesaatoriks. Seda kõneanalüsaatoriga kombineerides on võimalik luua keskkond, kus inimene saab arvuti või mõne arvutit sisaldava seadmega suhelda ainult kõne vahendusel.
Ajalugu.
1779. aastal ehitas Peterburis elanud Taani teadlane Christian Gottlieb Kratzenstein inimese kõnetrakti mudeleid, mis suutsid tekitada viit vokaali. Nende eeskujul lõi 1791. aastal Ungari teadlane Wolfgang von Kempelen akustilis-mehaanilise kõnemasina, mis suutis tänu keele ja huulte mudeli lisamisele tekitada peale vokaalide ka konsonante. Tegemist oli mehaaniliste aparaatidega, mis jäljendasid inimese kõnetrakti tööd rääkimise ajal. Analoogseid mehaanilisi ja poolelektroonilisi süsteeme ehitati ja arendati ilma suurema eduta 1960. aastateni. 
1920. aastatel tehti esimesi katsetusi kõne elektroonilise sünteesiga. Esimeste tulemusteni jõuti 1930. aastate keskel, mil ehitati VOCODER ja selle eeskujul Homer Dudley loodud VODER 1939. aastal. Viimane koosnes heli- ja müraallikast, põhitooni kõrgust juhtivast pedaalist ja sõrmedega juhitavatest filtritest. Esimese formantsünteesil põhineva süntesaatori PAT ehitas Walter Lawrence 1953. aastal. 
Esimene artikulatoorne kõnesüntesaator loodi 1958. aastal Massachusettsi Tehnoloogiainstituudi laborites. Üks esimesi teksti kõneks teisendatavaid (Text-To-Speech, TTS) kõnesüntesaatoreid ehitati Jaapanis 1968. aastal. 1980. aastatel oli turul juba hulk kommertssüsteeme. 
1990. alustati kompilatiivse kõnesünteesiga, mille puhul võeti aluseks kõnekorpustes olevad üksused ja ühendati need omavahel seotud kõneks. Esimeseks tuntumaks süsteemiks sai MBROLA. 
Sünteesimeetodid.
Kõnesünteesi puhul kasutatakse erinevaid sünteesimeetodeid :
Kõnelejatuvastus

Kõnelejatuvastus (inglise keeles "Speaker identification", "") on kõneleja isiku kindlakstegemine tema hääle alusel. Selleks luuakse isikute kõnemudelid ja võrreldakse tuvastatava kõnet nendega. Sõltuvalt eesmärgist kasutatakse kõneleja identifitseerimist (otsitakse sisendile lähimat andmebaasis olevat mudelit) ja verifitseerimist (võrreldakse, kas sisend on piisavalt lähedal andmebaasis oleva sama kõneleja mudeliga). Kõnelejatuvastus kuulub kõneanalüüsi valdkonda.
Privas

Privas [pri'va] on linn Prantsusmaal Ardèche'i departemangus. Ta on departemangu prefektuur ("prefecture") ehk halduskeskus. Linn on ka samanimelise kantoni keskuseks.
Linna territoorium asub 200–750 meetri kõrgusel üle merepinna.
Largentière

Largentière [lar'žän'tjeer] on linn Prantsusmaal Ardèche'i departemangus. See on departemangu alamprefektuur ("sous-prefecture") ehk ringkonna halduskeskus. Linn on ka samanimelise kantoni keskuseks.
Linna territoorium asub 147–420 meetri kõrgusel üle merepinna.
Linnapea on Jean-Roger Durand.
Tournon-sur-Rhône

Tournon-sur-Rhône [tur'non sür roon] on linn Prantsusmaal Ardèche'i departemangus. See on departemangu alamprefektuur ("sous-prefecture") ehk ringkonna halduskeskus. Linn on ka samanimelise kantoni keskuseks. See asub Rhône'i jõe paremal kaldal.
Jõgi on ka departemangu piiriks ning teispool jõge asub Drôme'i departemangu kuuluv Tain-l'Hermitage'i linn. Need kaks linna moodustavad ühtse linnastu.
Linna territoorium asub 115–508 meetri kõrgusel üle merepinna.
Linnapea on Frédéric Sausset Vabariiklaste Parteist "(Les Républicains)" (endise nimega UMP).
Rahumeri

Rahumeri (ka Rahujärv) on looduslik järv Pärnu maakonnas Saarde vallas Kärsu külas. Järve pindala on 1,5 ha.
Kahvatu laht

Kahvatu laht on järv Pärnu maakonnas Lääneranna vallas Paatsalu küla lähedal.
Laht kuulub Lääne-Eesti vesikonna Pärnu alamvesikonda.
Järve pindala on 5,1 ha.
Veerežiim.
Kahvatu laht on madal seisuveekogu, millel võib märgala kaudu olla ühendus merega. Lahest lääne pool asub Paadremaa jõgi, mis tõenäoliselt moodustab mere ja lahe vahele puhvri. Kahvatu lahe kooslused on iseloomulikud vananevale veekogule.
Kahvatu lahe tumedat tooni vesi on läbipaistev kuni põhjani (0,4 m). Vee pH-tase on võrdlemisi kõrge (9,21), st laht on hapnikuga üle küllastunud (116%). Samuti on seal suur toitesoolade ja kloriidide sisaldus (163 mg/l), mis võib olla tingitud merevee lähedusest või juuresolevate teede soolamisest. Kokkuvõtlikult on lahe veekvaliteet halb.
Vees oleva sette paksus on suurim lahe keskosas (50 cm) ning veidi väiksem põhja- ja lõunaosas (20–35 cm). Vett on kõige rohkem lahe kesk- ja lõunaosas (40–50 cm) ning vähem põhjaosas (20–35 cm).
Elustik.
Taimestik.
Kahvatu laht on tumedaveeline veekogu, millel on eriline taimestiku koosseis. Kaldaveetaimedest on lahes näiteks harilikku pilliroogu ("Phragmites australis") ja karedat kaislat ("Schoenoplectus tabernaemontanii"). Ujutaimedest on arvukaima levikuga liht-jõgitakjas ("Sparganium emersum"), veesisestest taimedest aga tähk-vesikuusk, kamm-penikeel ja ogaterav penikeel. Kaitsealustest liikidest leidub Kahvatu lahes süstlehist konnarohtu, mis on Eestis haruldane liik.
Kalastik.
Kalaliikidest on Kahvatu lahes kõige arvukamalt on esindatud ahven. Lisaks leidub seal nii linaskit ja roosärge kui ka haugi ja hõbekokre. Kaitsealustest liikidest elutseb lahes hink.
Linnustik.
Veekogus ja selle lähiümbruses on märgatud ka erinevaid linnuliike. Näiteks seal pesitsevad roo-loorkullid ("Circus aeruginosus") ja hänilased ("Motacilla flava") on arvatud Eestis looduskaitse all olevate liikide III kategooriasse.
Kaitse.
Kahvatu laht kuulub Nehatu looduskaitsealale, mille eesmärk on säilitada ja kaitsta Nehatu soo ja merelahtede liike ning nende elupaikasid. Ühtlasi kuulub piirkond nii Väinamere linnuala (keskkonnaregistri kood EE0040001) kui ka Väinamere loodusalana (keskkonnaregistri kood EE0040002) Euroopa Liidu Natura 2000 võrgustikku.
Riisipere lõpp

Riisipere lõpp on looduslik järv Pärnu maakonnas Lääneranna vallas. 
Järve pindala on 11,2 ha.
Järve kaldajoone pikkus on 3044 m.
Ridalepa paisjärv

Ridalepa paisjärv on järv Pärnu maakonnas Pärnu linnas.
Järve pindala on 9,3 ha.
Järve keskmine sügavus on 1,16 m.
Kaldajoone pikkus on 4102 m.
Käomardi laht

Käomardi laht (vanemates allikates ka "Kaumardi laht", "Kaomardi laht", "Käomardi järv"; samuti "Käümardi laht") on järv Pärnu maakonnas Lääneranna vallas Hõbesalu külas. See kuulub Nehatu looduskaitseala koosseisu. Rannajärvena asub see merest (Paatsalu laht) umbes poole kilomeetri kaugusel.
1953. aastal märgati lahel Eestis esmakordselt pelikani. 24.–25. juunil 1953 toimusid järve teaduslikud süvauuringud. 
Kirjeldus.
Järv on 400 meetrit lai ja 700 meetrit pikk. Selle valdavalt kivine (erandiks kohati mudane põhja- ja kirdekallas) kaldajoon on kokku 1887 meetri pikkune. Selle pindala on 10,6 hektarit ja valgala suuruseks on hinnatud 19,7 ruutkilomeetrit.
Seda on hinnatud väga madalaks: järve sügavaim koht on 0,5 meetrit allpool veepinda. Madala põhja tõttu tõuseb järvevee temperatuur suviti tihti väga kõrgeks. Põhjapind on tasane, süvenedes ühtlaselt. Kallaste lähedal katab järve põhja klibu koos mõne suurema kiviga, kirdeosas paas ning keskosas kuni 0,7 meetri paksune hall tervismuda, mille all on savikiht. 
Taimestik ja loomastik.
Ehkki veesisene taimestik katab vahelduva tihedusega peaaegu kogu järvepõhja, on see suhteliselt liigivaene. Domineerivaks on mändvetikas, saartevahelisel alal on levinud ka kamm-penikeel ja tähkjas vesikuusk. Kaldaveetaimestikus, mis esineb katkendlikult, on liigiti levinuim kare kaisel ja pilliroog, vähemal määral näiteks meri-mugulkõrkjas, sooalss, ahtalehine hundinui.
Fütoplanktoni hulka on hinnatud väheseks. Zooplanktoni levikut on liikide kui ka mahu poolest hinnatud väga väikseks: suvel levivad avavees ja kaldavöötmes keriloomad, märkimisväärselt vähemal määral aerjalalised ja veelgi harvem vesikirublised (neist arvukaim "Chydorus sphaericus"). Talvist zooplanktoni levikut peeti eriti väheseks.
Põhjaloomastikus domineerivad vesikakandid ning ühepäevikuliste ja ehmestiivaliste vastsed.
Kaladest on levinuim haug, esineb ka särge, linaskit, ogalikku, luukaritsat ja viidikat.
1953. ja 1955. aastal tehtud vaatluste järgi on seda hinnatud väga linnurikkaks järveks. Levinud liikidena toodi esile sarvikpütt, tuttvart ja vesikana, vähemal määral punapea-varte ning sinikael-, räga-, ja luitsnokk-parte Järve keskel asuvas rootukas elutses naerukajakate koloonia, saarekestel pesitsesid mõned jõgitiirud. Värvulistest tähendati rästas-roolindu.
Kivilöövi paisjärv

Kivilöövi paisjärv on järv Pärnu maakonnas Saarde vallas.
Järve pindala on 2,8 hektarit.
Teotalli laht

Teotalli laht oli järv Pärnu maakonnas Lääneranna vallas.
Järve pindala oli 1,5 ha.
Veekogu on kinni kasvanud ja keskkonnaregistrist eemaldatud.
Surju järv

Surju järv (ka Surju paisjärv) on järv Pärnumaal Saarde vallas Surju külas.
Järve pindala on 4,8 ha. Kaldajoone pikkus on 2268 meetrit. Järves on kaks saart. Läbivoolav jõgi on Surju oja. Järve maht on 85 500 m³. Valgala pindala on 41 km².
Järv kuulub Lääne-Eesti vesikonda ja Pärnu alamvesikonda.
Valgeraba järv

Valgeraba järv on järv Oissaare külas Saarde vallas Pärnu maakonnas.
Järv asub Kikepera hoiualal.
Järve pindala on 1,7 ha.
Nõuni raamatukogu

Nõuni raamatukogu on Otepää valla rahvaraamatukogu.
Ajalugu.
Palve Tartu-Võru Rahukogule registreerida Nõuni Rahvaraamatukogu Seltsi põhikiri esitasid Paul Raudsepp, Karl Uibo ja Aleksander Tamm. Selts registreeriti 26. juulil 1922.
Seltsi avamise koosolek toimus 10. septembril 1922 Päidla Laulu ja Mängu Seltsi ruumides. Esimesel koosolekul võeti vastu 36 seltsi liiget, liikmemaksuks sai 50 marka. Valitud eestseisusse kuulusid teiste seas esimehena Andres Rõõm ja raamatukoguhoidjana Villem Susi. Samal aastal moodustati komisjon, mis hakkas tegelema raamatute ostmisega. Otsustati osta „Noor Eesti Kirjastuse” laost Tartust 5000 marga eest raamatuid. Kuna seltsil polnud võimalik kogu summat korraga maksta, siis jäädi võlgu, mis hiljem tasuti. Aasta lõpuks oli seltsil 55 liiget. Seltsi sissetulekuteks olid iga-aastased liikmemaksud, korjandused, annetused, peoõhtute tulud, näitused. Tulusid kasutati raamatute ostmiseks, köitmiseks, ruumide üüriks, raamatukogu mööbli soetamiseks, aga ka peoõhtute korraldamiseks. 
Päidla Laulu ja Mängu Selts andis rahvaraamatukogu seltsile tasuta kasutada ühe oma ruumi, mille kohalikud taluperemehed remontisid. Hendrik Aarike andis seltsile laenuks raamatukapi. 
Teada on, et Nõuni Rahvaraamatukogu Seltsi eestseisuse esimeesteks valiti: 1924., 1926. ja 1927. aastal Mihkel Kruus ning 1929. aastal Jaan Raudsepp. Raamatukoguhoidjateks valiti nimetatud aastatel August Susi, Leopold Arike ja Karl Urm, Karl Lomp, Mihkel Kruus. 1928. aastal võeti vastu ,Nõuni Rahvaraamatukogu Seltsi poolt ülalpeetava avaliku raamatukogu tarvitamiskorra määrus“. Aastatel 1933–1940 oli eestseisuse esimeheks Ferdinand Kõll ja raamatukogujuhatajad Johannes Jägel ja Paul Prikker. Raamatukogu paiknes Nõuni koolimajas. 
Seltsi 30. oktoobri 1940 koosoleku päevakorras oli tegevuse lõpetamine. Seltsi esimees Ferdinand Kõll tegi teatavaks, et Otepää vallavalitsuselt on tulnud korraldus Nõuni Rahvaraamatukogu Seltsi likvideerimiseks. Seltsi vara seis üleandmisel oli 376 raamatut, 2 raamatukappi, puhkpilli komplekt, raha kassas 8,61 kr. ja avaliku raamatukogu kassas 42,21 kr. Edasise raamatukogu tegutsemise kohta andmed katkevad. Rahva küsitluse tulemusena on teada, et raamatukogus töötasid Leida Kukk, Robert Urm ja Paul Viires. 
15. novembril 1948 kinnitati Tüki Raamatukogu juhatajaks August Kukk ja seati sisse raamatukogu põhinimestik, mille järgi oli kogus aasta lõpul 342 raamatut. 1960. aastal ehitati Nõuni kultuurimajale juurdeehitus ja raamatukogu sai uued avaramad ruumid.
1976. aastal muudeti raamatukogu nimi Nõuni Raamatukoguks ja alates 1990. aastast on raamatukogu juhatajal 0,5 kohta. 1999. aastal kolis raamatukogu endise Nõuni kolhoosi kontorihoonesse. Raamatukogu sai endale teisel korrusel avarad ruumid. 1999. aastal avati ka avalik internetipunkt. Algas teavikute andmete koostamine. Elektroonilisele laenutusele mindi üle 2004. aastal.
2009. aastal sai Nõuni raamatukogu oma maja ja kaasaegselt sisustatud ruumid. 
Statistika.
Statistika 2014. aasta seisuga
Kogud: 7 760
Kasutajad: 133
Külastused: 2 766
Laenutused: 32 00
Töökohad: 0,5
Rae järv

Rae järv (ka Rae paisjärv) on Paisjärv Pärnu maakonnas Saarde vallas. Rae järve pindala on 9,8 ha.
Aksel Nõmmela

Aksel Nõmmela (sündinud 22. oktoobril 1994) on Eesti jalgrattur. 
Ta sõidab Prantsusmaa klubis Team Pro Bike Shop St Etienne.
2015. aasta jalgratta maanteesõidu maailmameistrivõistlustel saavutas ta alla 23-aastate sõidus 106. koha.
Daniel Albert Naurits

Daniel Albert Naurits (sündinud 22. märtsil 1998) on Eesti iluuisutaja, kes 2014–2015 esindas Prantsusmaad.
Poliitiline tegevus.
2017. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel kandideeris ta Tallinna linnavolikokku valimisliidus Savisaare Valimisliit ja Tegus Tallinn.
Endrik Puntso

Endrik Puntso (sündinud 12. juunil 1993) on Eesti jalgrattatreener, endine jalgrattur ja stand-up koomik.
2015 tuli ta U23 vanuseklassis Eesti meistriks grupisõidus.
Stand-up.
2022. aastal esines Comedy Estonia sügistuuril, 2023. aastal tegi ta sooja Mikael Meema stand-up soolotuuril "Palderjan", 2024. aastal Sander Õiguse soolotuuril "Vertikaalne lõpmatus" osadel etendustel sooja ning 2024. aastal tegi ta sooja ka Mikael Meema stand-up soolotuuril "Peaingel Mikael".
Ervin Korts-Laur

Ervin Korts-Laur (sündinud 21. juulil 1986) on Eesti jalgrattur.
Ta on Eesti meistrivõistlustel kokku võitnud 10 medalit: 2 kulda, 4 hõbedat ja 4 pronksi.
Henri Rüütli

Henri Rüütli (sündinud 16. märtsil 1987) on Eesti jalgpallur.
Ta on mänginud klubides FC Nõmme United, FC Tallinna Flora.
Tema isa on endine jalgpallur ja jalgpallitreener Tarmo Rüütli.
Igor Tšikinjov

Igor Tšikinjov (26. juunil 1961 Kohtla-Järve – 8. detsember 2022) oli Eesti vehkleja ja vehklemistreener, 7. kutsetase (2014-2018) Osales 2000 Sydney, 2004 Ateena ja 2008 Pekingi OM-il Rootsi koondise ning 2016 Rio de Janeiro OM-il Eesti koondise treenerina.
Lapsepõlves harrastas jäähokit ja jalgpalli, alates 1973 aastast tegeles vehklemisega, Valeri Romanovi ja Kladvi Jadlovski käe all. Meeskondlikult tuli ta 1981. aastal epees ja aastatel 1984–1985 floretis Eesti NSV meistriks, individuaalselt tuli ta 1984. aastal floretis teiseks. Aastast 1978 meistersportlane. 1994. aastal lõpetas Peterburis Sõjaväe Kehakultuuri Instituudi (Военный институт физической культуры) ja sai kõrgema hariduse vehklemistreenerina. 1982. aastal alustas tööd vehklemistreenerina Tallinna Mererajooni Spordikoolis, kus töötas kuni 1992. Igor Tsikinjovi esimeste õpilaste seas oli olümpiavõitja Oksana Jermakova. 1991-1992 oli Eesti epeenaiskonna vanemtreener. 1993. aastal viis ta Eesti epeenaiskonna peatreenerina maailmameistrivõistlustel pronksmedalite võiduni ja Oksana Jermakova tuli 1993 Essenis toimunud MM individuaalselt maailmameistriks. Aastast 2013-2018 ja 2020-2021 Eesti epeemeeskonna peatreener. 
Ta sai treenerina tuntuks rahvusvaheliselt, jõudis olla Rootsi koondise peatreener (2003-2012) ja Usbekistani vehklemiskoondise peatreener (aastal 2018). Temal oli oluline roll Nikolai Novosjolovi jõudmisel maailmameistriks. Õpilasi: Oksana Jermakova, Maria Isaksson, Nikolai Novosjolov. 
Igor Tsikonjov oli keeleliselt andekas, rääkis eesti, vene, inglise ja rootsi keelt, mis andis võimaluse rahvusvaheliseks suhtluseks ja edukaks treeneritööks mitmete riikide sportlastega.
Josten Vaidem

Josten Vaidem (sündinud 23. augustil 1994) on Eesti jalgrattur.
2021. aastal tuli ta Eesti meistriks maastikurattamaratonis.
2015. aastal sai ta USA-s Richmondis toimunud maailmameistrivõistlustel maanteerattasõidus 53. koha.
Julia Oleinik

Julia Oleinik (enne 2013. aastat Julia Zuikova; sündinud 6. augustil 1989 Tallinnas) on Eesti vehkleja.
2009, 2010 ja 2011 tuli ta individuaalselt ning 2004, 2007, 2012, 2014 ja 2016 naiskondlikult Eesti täiskasvanute meistriks. Aastatel 2008–2014 kuulus ta Eesti naiste epeekoondisse.
Isiklikku.
Tema isa on vehkleja Viktor Zuikov, ema oli vehkleja Alla Zuikova (1964–2009).
Kaarel Jõeväli

Kaarel Jõeväli (sündinud 8. jaanuaril 1990) on Eesti kergejõustiklane.
Ta on eri aladel tulnud mitu korda Eesti meistriks.
Kuldar Sikk

Kuldar Sikk (sündinud 20. juunil 1979 Puhjas Tartumaal) on Eesti autosportlane (kaardilugeja).
Ta on olnud muuhulgas Urmo Aava, Ott Tänaku ja ukrainlase Juri Protassovi kaardilugeja.
2001. aastal võitis ta Eesti meistrivõistlustel klassis A 2000+ hõbemedali ja 2010. aastal klassis N 2000+ pronksmedali.
Sikk jõudis esimese eestlasena 100 MM-ralli stardini (Portugali ralli 2018).
2020. aasta sügisest kuulub Sikk Eesti Autospordi Liidu juhatusse.
Lauri Lelumees

Lauri Lelumees (sündinud 23. aprillil 1978) on Eesti käija.
Ta on Eesti meistrivõistlustel käimises ja ekidenis võitnud kokku 41 medalit: 27 kulda ja 14 hõbedat.
Maria Romanjuk

Maria Romanjuk (sündinud 15. augustil 1996) on Eesti ujuja.
Ta on Eesti meistrivõistlustel ujumises võitnud kokku 136 medalit: 71 kuld-, 38 hõbe- ja 27 pronksmedalit.
2016. aasta suveolümpiamängudel Rio de Janeiros saavutas ta 100 m rinnuliujumises 1.09,49-ga 31. koha.
2017. aastal püstitas Maria Romanjuk Taanis toimuvatel ujumise lühiraja Euroopa meistrivõistlustel 100 m rinnuliujumises Eesti rekordi ajaga 1.06,95. 2018. aasta detsembril uuendas rekordit ajaga 1.06,90.
50 m basseinis on tema nimel kaks Eesti rekordit: 100 m rinnuli (1.08,81) ja 200 m rinnuli (2.31,29).
Marno Allika

Marno Allika (sündinud 18. veebruaril 1982) on Eesti vehkleja. 
Ta võitis 2015. aasta Euroopa meistrivõistlustel vehklemises võistkondlikus epees 2. koha.
Martin Järveoja

Martin Järveoja (sündinud 18. augustil 1987 Elvas) on Eesti autorallisõitja (kaardilugeja) ja endine judoka.
Ta on 2017. aastast Ott Tänaku kaardilugeja, enne seda oli Karl Kruuda kaardilugeja.
Enne rallisporti siirdumist tegeles ta judoga ja oli tulnud viiekordseks Eesti meistriks.
Isiklikku.
Martin Järveoja isa on Eesti poliitik Toomas Järveoja. Tema onu on Nõo Reaalgümnaasiumi direktor Jaanus Järveoja. Tema onupoeg Ken on samuti kaardilugeja. Abikaasa Maarjaga on tal kolm last: Maria, Mateo ja Monte.
Norman Vahtra

Norman Vahtra (sündinud 23. novembril 1996) on Eesti profijalgrattur.
Karjäär.
Võistelnud järgmistes profimeeskondades:
Saavutused.
2019. aasta Course Cycliste de Solidarnosc et des Champions Olympiques võitja
2020. aasta Eesti meister grupisõidus
2022. aasta 2.etapi Tour of Estonia võitja
Ta sai 2015. aastal Eesti meistrivõistlustel talikrossis hõbemedali.
Peeter Turnau

Peeter Turnau (sündinud 30. augustil 1994) on Eesti vehkleja.
Ta võitis 2015. aasta Euroopa meistrivõistlustel vehklemises võistkondlikus epees 2. koha.
Saavutas 2017 aasta suveuniversiaadil 8. koha.
Raigo Mõlder

Raigo Mõlder (sündinud 25. märtsil 1982) on Eesti autorallisõitja (kaardilugeja).
Ta oli Ott Tänaku kaardilugeja.
Sindra Kriisa

Sindra Kriisa (sündinud 11. juulil 1996) on eesti iluuisutaja.
Ta on Eesti meistrivõistlustel iluuisutamises juunioride arvestuses saanud ühe kuldmedali ja kaks hõbemedalit.
Timmo Jeret

Timmo Jeret (sündinud 9. mail 1993) on Eesti jalgrattur.
Ta on Eesti meistrivõistlustel noorte/juuniorite arvestuses võitnud 40 medalit: 18 kulda, 9 hõbedat ja 13 pronktsi.
Vabadussõjas langenud Soome vabatahtlike monument

Vabadussõjas langenud Soome vabatahtlike ausammas (soome keeles "Vironkävijäin muistomerkki") on mälestusmärk, mis avati 27. mail 1923 Helsingis, et mälestada Eesti Vabadussõjas langenud soomlasi. Ausamba kujur on Into Saxelin ja arhitekt Johan Sigfrid Sirén. 
Ausammas asub Vanas kirikupargis (soome keeles "Vanha kirkkopuisto") Eesti Vabadussõja vabatahtlike ühishaual, kuhu maeti 1919. aasta veebruaris ja märtsis 31 Eestis langenud soomlast.
Esimesed neli vabadussõdurit maeti Helsingi Hietanieme kalmistule, kus asub () 1921. aastal rajatud teine mälestusmärk.
Lenini monument Schwerinis

Lenini monument on Leninit kujutav monument Saksamaal Schwerinis. Monumendi autor on eesti skulptor Jaak Soans.
Monument avati 22. juunil 1985. Selle rajamise idee käis välja Rahvakoja president Horst Sindermann. Monument on pühendatud Nõukogude Venemaa valitsuse poolt 1917. aastal vastu võetud maadekreedile.
Eesti sõjakalmistu Lübeckis

Eesti sõjakalmistu Lübeckis (saksa keeles "Estnische Kriegsgräberstätte Lübeck") on Teises maailmasõjas hukkunud Eesti sõjapõgenike matmispaik Vorwerkeri kalmistul Lübeckis. 
Paika tähistab mälestusmärk (hauasammas), mille autor on Richard Wunderlich ja arhitekt Roman Koolmar. 
Sellel on Eesti Vabariigi kolm lõvi, aastaarv 1947 ning tekst: "Schleswig-Holsteinis maetud eestlased". Esiküljel on 30 nime. Allservas on kiri: "Fern der Heimat ruhen hier Esten" ('kaugel kodumaast puhkavad siin eestlased'). Tagaküljel on 32 nime.
Kose Vabadussõja mälestussammas

Mälestussammas sõjas langenud Kose kihelkonna meestele on mälestusmärk Harju maakonnas Kose vallas Kose alevikus Kose kalmistul, mis on püstitatud Vabadussõjas ja esimeses maailmasõjas langenud Kose kihelkonna meeste mälestuseks. Mälestussammas on tunnistatud riiklikuks kultuurimälestiseks.
Mälestussammas avati 5. juulil 1925. 1941. aastal sammas lõhuti ning selle tükid veeti Pirita jõkke. 1989. aastal püstitati Kose Muinsuskaitse Seltsi aktiivsemate liikmete ettevõtmisel endisele kohale samasugune mälestussammas, osaliselt ka algse samba tükkidest, mis jõest välja toodi. Mälestussammas avati taas 17. juunil 1989.
Igor Kašintsev

Igor Kašintsev (vene Игорь Константинович Кашинцев; 17. juuni 1932 Moskva – 11. detsember 2015 Moskva) oli vene teatri- ja filminäitleja.
1955. aastal lõpetas ta Moskva Kunstiteatri stuudiokooli (MHATi kool-stuudio).
Tema filmidebüüdiks sai pisiroll Marlen Hutsijevi 1966. aasta filmis "Juulivihm". 
Ühtekokku tegi ta üle 120 filmi- ja telesarjarolli.
Igor Kašintsev on maetud Golovino kalmistule.
Kanepi kalmistu

Kanepi kalmistu all võidakse mõelda:
Kanepi Vabadussõja mälestussammas

Kanepi Vabadussõja mälestussammas on mälestussammas Põlva maakonnas Kanepi vallas Kanepis Kanepi kirikuaias. Mälestussammas on tunnistatud riiklikuks kultuurimälestiseks.
Mälestussamba kavandas ja raius kivist välja Vana-Piigastest pärinev skulptor Aleksander Jannes. Sammas otsustati valmistada kohalikust materjalist ja selleks valiti välja suur lame kivirahn kirikumõisa niidul. Vabadussõja mälestussammas on Kanepi kihelkonnast pärinevate I maailmasõja, Vabadussõja ja punase terrori ohvrite mälestamiseks.
Nissi Vabadussõja mälestussammas

Nissi Vabadussõja mälestussammas on mälestusmärk Harju maakonnas Saue vallas Riisipere aleviku Nissi asumis. Mälestussammas on tunnistatud riiklikuks kultuurimälestiseks.
Sambast vasakule ja paremale on hiljem paigaldatud nimeloenditega lisatahvlid Teises maailmasõjas ja aastatel 1940–1985 vastupanuliikumises langenud ja poliitilise vägivalla läbi hukkunud nissilastele.
Esimeses maailmasõjas ja Vabadussõjas Nissi kihelkonnast pärit langenute vabadussammas avati 18. juunil 1933 Nissi kirikuaias.
Sammas lõhuti 1945. aasta sügisel.
Samba taasavamine toimus 30. juunil 2000. Samba taastasid Ars Monumentaali skulptorid.
Suure-Jaani Vabadussõja mälestussammas

Suure-Jaani Vabadussõja mälestussammas Lembit on mälestussammas Viljandi maakonnas Põhja-Sakala vallas Suure-Jaanis. See on tunnistatud riiklikuks kultuurimälestiseks.
Mälestussammas avati 24. juunil 1926. aastal, skulptuuri autor on Amandus Adamson. Sambal kujutatakse muinaseestlaste vanemat Lembitut, kes on haavatud, kuid hoiab veel mõõka kõrgel. Sammas purustati esimest korda 1941. aastal ja teist korda 1949. aastal. Skulptuur "Lembit" leidis pärast mitmeid eksirännakuid tee Viljandi muuseumi ning 2004. aastal tagasi Suure-Jaani, kus asus algul Suure-Jaani raamatukogu lasteosakonnas ning on 23. veebruarist 2012 Suure-Jaani koolis. 
Sammas taastati ja taasavati 23. juunil 1990. aastal, selle kuju modelleerisid originaali järgi Matti Varik ja Edgar Viies.
Massinõmme kalmistu

Massinõmme kalmistu on kalmistu Anseküla kihelkonnas Saaremaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Üüdibe külas Saaremaa vallas Saare maakonnas. 
Kalmistu on tunnistatud riiklikuks kultuurimälestiseks. Kalmistul asub ka II maailmasõjas hukkunute ühishaud, mis samuti on arvele võetud kultuurimälestisena (nr 4165).
Alatskivi kalmistu

Alatskivi kalmistu on kalmistu Kodavere kihelkonnas Tartumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Alatskivi alevikus Peipsiääre vallas Tartu maakonnas.
Kalmistu on tunnistatud riiklikuks kultuurimälestiseks. Kalmistul asub mitu kultuurimälestist:
Aegna kalmistu

Aegna kalmistu on kalmistu Jõelähtme kihelkonnas, tänapäevase haldusjaotuse järgi Aegna saarel Kesklinna linnaosas Tallinnas. 
Ajalugu.
Esimesed märkmed Aegna kalmistust pärinevad 1736. aastast. Aastatel 1736–1784 toimus 26 matust. Aegna kabel
it ja kalmistut kasutas ka Rohuneeme ja Püünsi rahvas. Kokku võib Aegna kalmistule olla maetud sadakond inimest. Säilinud on mitu 19. sajandi keskpaiga malmristi.
Kalmistu kõrvale püstitati 1882. aastal uus kabel. Sellest kabelist on säilinud tornikell Rohuneeme uues kabelis.
Kalmistul on kaks mälestuskivi. Üks on püstitatud kahele Nõukogude mereväelasele, kes hukkusid 1947. aastal plahvatuses. Teine on pühendatud 1996. aastal õnnetult hukkunud saare metsavahile Raevo Lillele.
Kalmistu oli varem piiratud kiviaiaga. Nõukogude sõjaväelased võtsid piirdekivid oma ehituste tarbeks, kiviaed asendati saarelt ülesvõetud raudtee rööbastega.
19. juulil 1995 tunnistati kalmistu riiklikuks kultuurimälestiseks.
Denis Héroux

Denis Héroux (15. juuli 1940 Montréal – 10. detsember 2015 Montréal) oli Kanada filmilavastaja ja -produtsent.
Filmiga "Atlantic City" (1980) kandideeris ta parima filmi Oscarile.
Aastal 1983 sai temast Kanada ordeni ohvitser (Officers of the Order of Canada).