tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Adige jõgi

Adige ['aadidže] (saksa Etsch, ladiini "Adiç", ladina "Athesis") on jõgi Itaalias, Lõuna-Tirooli tähtsaim jõgi.
Jõe pikkus on 410 km ning ta on Po järel pikkuselt teine Itaalia jõgi. 
Adige saab alguse Resia kurust, voolab läbi tehislikust Resia järvest Alpides ja Venosta orust ning suubub Chioggiast lõuna pool Aadria merre. 
Resia järv on kuulus veest väljaulatuva kellatorni pärast, mis märgistab 1953. aastal tammi ehitamise tõttu vee alla jäänud Alt-Grauni küla asukohta.
Tusti (Muhu)

Tusti on küla Saare maakonnas Muhu vallas.
Posti sihtnumber on 94712.
Vahtraste

Vahtraste on küla Saare maakonnas Muhu vallas.
Küla piiresse jäävad Raugi ülemine ja Raugi alumine tulepaak.
Vanamõisa (Muhu)

Vanamõisa on küla Saare maakonnas Muhu vallas.
Viira (Muhu)

Viira on küla Saare maakonnas Muhu vallas.
Küla asub Liivast läänes. Seda läbib Risti–Virtsu–Kuivastu–Kuressaare maantee ja sealt saab alguse mustkattega Viira–Nõmmküla tee.
Võiküla

Võiküla on küla Saare maakonnas Muhu vallas.
Võikülas on munakividest muinsuskaitsealune Võiküla munakivitee.
Võlla (Muhu)

Võlla ("Wölla") on küla Saare maakonnas Muhu vallas.
Keskajal oli saarel Wollo vakus, 1645 kuulus küla Urinkase vakusesse. 1919. aastal kuulus küla Hellamaa kroonumõisa koosseisu.
Ursicinus

Ursicinus on olnud mitme tuntud isiku nimi:
Piiri 8-klassiline Kool

Piiri 8-klassiline Kool oli üldhariduskool Piiri külas Muhumaal. 
Ajalugu.
1946. aasta sügisel avati Vassili Randmetsa algatusel "Piiri 7-klassilise Kooli" juures 8. klass ja kool sai nimeks "Muhu Keskkool", mis tegutses Muhus kuni 1953. aastani. Lõpetas neli lendu. Kooli direktorid olid Aleksander Paas (1946), Kersti Õispuu (1946–1947), Linda Murko (1947–1952) ja Ludmilla Judina (1952–1953). 
Muhu Keskkooli asutamist 1946. aastal loetakse tänapäeva Orissaare Gümnaasiumi algusajaks. Pärast keskkooli viimist 1953. aastal Tumalasse ja hiljem, 1955. aastal Orissaarde jäi Piirile taas "7-klassiline kool". 1959. aastal nimetati kool uuesti "Piiri 8-klassiliseks Kooliks". 1976. aasta kevadel lõpetas Piiri 8-klassilise Kooli viimane lend. Piiri kooli direktorid aastatel 1953–1976 olid August Urban (1953–1955) ja Hilda Rand (Männa) (1955–1976). 
1. septembril 1976 alustasid senise Piiri kooli õpilased ja õpetajad uut õppeaastat Juhan Smuuli nimelises Muhu 8-klassilises Koolis Liival. Piiri koolist tuli Liivale 12 õpetajat, Liiva algkoolist jäi 2, direktorina alustas Senta Room. 
Aastatel 1930–1936 õppis Piiri algkoolis Juhan Smuul.
Xunhua Salari autonoomne maakond

Xunhua Salari autonoomne maakond on autonoomne maakond Hiina Rahvavabariigis Qinghai provintsis Haidongi ringkonnas.
Maakond piirneb idas Gansu provintsiga ning lõunas ja läänes Huangnani Tiibeti autonoomse ringkonnaga.
Haldusjaotus.
Xunhua autonoomne maakond koosneb ühest suurvallast, viiest vallast ja neljast rahvusvallast:
Rahvastiku etniline jaotus (2000).
2000. aasta rahvaloenduse järgi oli Xunhuas 104 452 elaniku. Rahvastikutihedus oli 49,74 inimest km² kohta.
Xuchang Shi

Xuchang (traditsioonilises kirjas 許昌, lihtsustatud kirjas 许昌; haldusüksusena 许昌市 "Xuchang Shi") on linn ja linna koos selle ümbrusega hõlmav haldusüksus (ringkonna õigustega linn) Hiina Rahvavabariigis Henani provintsi keskosas.
Keskasula.
Linn asub 75...80 km Henani provintsi keskusest Zhengzhoust lõuna pool.
Rahvastik.
Elanike arv:
Aastal 1984 avati kirik.
Majandus.
Linnas on raudteejaam Pekingi–Guangzhou raudtee ääres. Zhengzhoust on raudteeühendus Wuhani kaudu.
Xuchangi linnas on üks Hiina suuremaid tubakavabrikuid.
Ajalugu.
Pärimuse järgi on linn saanud vanaaja Xu riigi järgi. Seda riiki valitses Zhou dünastia "chunqiu shidai" ajajärgul. Vanaajal oli linnal Kesk-Hiinas strateegiline asukoht.
Xuchang oli kolmevalitsuse ajal sõjapealik Cao Cao faktiline pealinn. Cao, kes leidis Hani dünastia pealinna Luoyangi sõjas rüüstatuna, viis keisri õukonna ja keisri 196 üle praegusesse Xuchangi. Öeldakse: "Kui tahad teada kolmevalitsuse aegseid sündmusį siis mine Xuchangı".
Aastal 220 kuulutas Cao Cao poeg ja järglane Cao Pi linna ametlikult vastrajatud Wei riigi pealinnaks. Linnale anti nimeks "Xuchang" ('Xu tõusmas'). Wei riigi keiserlik õukond jäi Xuchangi, kuni 220ndatel viidi pealinn üle Luoyangi.
Haldusüksus.
Kogu haldusüksuse pindala on 4996 km² (teistel andmetel 4949 km²) ja seal elab 4,45 miljonit inimest (2001. aasta andmetel 3,433 miljonit).
Haldusjaotus.
Ringkonna õigustega linn Xuchang haldab kaht linnarajooni, kaht maakonna õigustega linna ja kaht maakonda:
Majandus.
Sisemajanduse kogutoodang on 8153 jüaani inimese kohta (2002).
Xuchangi linnas on üks Hiina suuremaid tubakavabrikuid. On ka söē ja farmaatsiatööstus. Toodetakse ka parukaid jm juuksetooteid.
Kasvatatakse nisu ja puuvilla.
Kohalikud eritooted on muuhulgas Changge flanell ja Yanlingi maakonna lilled.
Rahvastik.
Elanikud on põhiliselt hiinlased.
Tähised.
Suunakood on 374.
Vaatamisväärsused.
Tähtsamad vaatamisväärsused on Balingi sild ja Chunqiu torn.
Hani dünastia ajast pärineb müüride varemeid, kanal ja sild. On ka teisi Hani dünastiast ja kolmevalitsuse ajast pärinevaid arheoloogiamälestisi.
Bahia Honda

Bahia Honda on saar Florida väinas, üks Florida Keysi saartest. 
Pindala 210 ha. Saar on madal. 
Kuulub Ameerika Ühendriikidele.
71

71. aasta
Sajandid: 1. sajand eKr - 1. sajand - 2. sajand
Aastakümned: 20. aastad 30. aastad 40. aastad 50. aastad 60. aastad - 70. aastad - 80. aastad 90. aastad 100. aastad 110. aastad 120. aastad
Aastad: 66 67 68 69 70 - 71 - 72 73 74 75 76
72

72. aasta
Sajandid: 1. sajand eKr - 1. sajand - 2. sajand
Aastakümned: 20. aastad 30. aastad 40. aastad 50. aastad 60. aastad - 70. aastad - 80. aastad 90. aastad 100. aastad 110. aastad 120. aastad
Aastad: 67 68 69 70 71 - 72 - 73 74 75 76 77
73

73. aasta
Sajandid: 1. sajand eKr - 1. sajand - 2. sajand
Aastakümned: 20. aastad 30. aastad 40. aastad 50. aastad 60. aastad - 70. aastad - 80. aastad 90. aastad 100. aastad 110. aastad 120. aastad
Aastad: 68 69 70 71 72 - 73 - 74 75 76 77 78
95

95. aasta
Sajandid: 1. sajand eKr - 1. sajand - 2. sajand
Aastakümned: 40. aastad 50. aastad 60. aastad 70. aastad 80. aastad - 90. aastad - 100. aastad110. aastad 120. aastad 130. aastad 140. aastad
Aastad: 90 91 92 93 94 - 95 - 96 97 98 99 100
94

94. aasta
Sajandid: 1. sajand eKr - 1. sajand - 2. sajand
Aastakümned: 40. aastad 50. aastad 60. aastad 70. aastad 80. aastad - 90. aastad - 100. aastad 110. aastad 120. aastad 130. aastad 140. aastad
Aastad: 89 90 91 92 93 - 94 - 95 96 97 98 99
93

93. aasta
Sajandid: 1. sajand eKr - 1. sajand - 2. sajand
Aastakümned: 40. aastad 50. aastad 60. aastad 70. aastad 80. aastad - 90. aastad - 100. aastad110. aastad 120. aastad 130. aastad 140. aastad
Aastad: 88 89 90 91 92 - 93 - 94 95 96 97 98
92

92. aasta
Sajandid: 1. sajand eKr - 1. sajand - 2. sajand
Aastakümned: 40. aastad 50. aastad 60. aastad 70. aastad 80. aastad - 90. aastad - 100. aastad110. aastad 120. aastad 130. aastad 140. aastad
Aastad: 87 88 89 90 91 - 92 - 93 94 95 96 97
91

91. aasta
Sajandid: 1. sajand eKr - 1. sajand - 2. sajand
Aastakümned: 40. aastad 50. aastad 60. aastad 70. aastad 80. aastad - 90. aastad - 100. aastad110. aastad 120. aastad 130. aastad 140. aastad
Aastad: 86 87 88 89 90 - 91 - 92 93 94 95 96
90

90. aasta
Sajandid: 1. sajand eKr - 1. sajand - 2. sajand
Aastakümned: 40. aastad 50. aastad 60. aastad 70. aastad 80. aastad - 90. aastad - 100. aastad 110. aastad 120. aastad 130. aastad 140. aastad
Aastad: 85 86 87 88 89 - 90 - 91 92 93 94 95
Riesa

Riesa on linn Saksamaa idaosas Saksimaal Meißeni kreisis. Asub Elbe jõe vasakul kaldal 40 km kaugusel Dresdenist.
Ajalugu.
Riesat on esmamainitud 1119. aastal. 1623 sai linnaõigused.
Linnaosad.
Riesa, Böhlen, Canitz, Gostewitz, Gröba, Jahnishausen, Leutewitz, Mautitz, Mergendorf, Merzdorf, Nickritz, Oelsitz, Pausitz, Pochra, Poppitz ja Weida.
107

107. aasta
Sajandid: 1. sajand - 2. sajand - 3. sajand
Aastakümned: 50. aastad 60. aastad 70. aastad 80. aastad 90. aastad - 100. aastad - 110. aastad 120. aastad 130. aastad 140. aastad 150. aastad
Aastad: 102 103 104 105 106 - 107 - 108 109 110 111 112
Cotonou

Cotonou on Benini suurim linn, Littorali departemangu keskus ning riigi haldus-, äri- ja kommunikatsioonikeskus. Asub Atlandi ookeani kaldal.
Cotonou kuulus 18. sajandist alates Dahomee kuningriigile. 1851. aastal rajasid prantslased sinna kaubanduspunkti. 1883. aastal okupeeris Prantsuse merevägi linna, et takistada Suurbritannia mõju kasvu piirkonnas.
Cotonous asuvad mitmed Benini valitsusasutused ja välisesindused.
Tuscania

Tuscania (kuni 1911 Toscanella) on omavalitsusüksus ("comune") Itaalias Lazio maakonnas Viterbo provintsis Maremmas. Asub Marta jõe ääres.
Ühe legendi kohaselt asutas Tuscania linna Aineiase poeg Ascanius kohale, kust ta leidis kaksteist koerakutsikat (etruski "Tus–Cana").
Tuscana oli omal ajal etruskide tähtsaim keskus, mille Rooma vallutas 300. aastal e.Kr.
Montefiascone

Montefiascone on linn Itaalias Lazio maakonnas Viterbo provintsis. Asub Bolsena järvest kagus kustunud vulkaani nõlval.
Järva-Jaani valla vapp

Järva-Jaani valla vapp on Järva maakonna endise Eesti haldusüksuse Järva-Jaani valla vapp.
Vapp on kinnitatud 14. oktoobril 1998.
Vapi kirjeldus.
Järva-Jaani vapiks on roheline vapikilp, millel on kuldne koolikell ja saatena kaks kuldset viljapead.
Põhjendus.
Vapi keskne kujund on kollane koolikell, mis meenutab, et sealmail on kooliharidusest lugu peetud juba üle kolmesaja aasta. Teadaolevalt oli 17. sajandil Järva-Jaani talulaste seas vaimuvalguse jagamisel üks juhttegelasi eesti kultuuriloos kroonikakirjutajana tuntud pastor Christian Kelch. Pühalik kellahelin kirikutornist on aga traditsiooniliselt saatnud, nagu kõikjal Eestimaal, ka sealse valla inimesi nende eluteel. Viljapead sümboliseerivad Järva-Jaani valda kui üht Eesti arenenumat põllumajanduspiirkonda. Lipu roheline värvus on looduse, nooruse ja lootuse sümbol.
Vapi kasutamise kord.
Järva-Jaani valla vappi kasutati:
Bolsena järv

Bolsena järv on kraatrijärv Kesk-Itaalias, Lazio maakonnas. 
Järv tekkis 370 000 aastat tagasi vulkaani kraatri kokkulangemise tagajärjel.
Järve idakaldal asub Bolsena linn.
Bolsena järve pindala on 113,5 km² ja see asub 305 m kõrgusel. Suurim sügavus on 151 m. Suurim saar on Bisentina (17 ha).
Järvest voolab välja Marta jõgi.
Luukererannik

Luukererannik on piirkond Namiibia loodeosas Atlandi ookeani rannikul, osa Namibi kõrbest. Külm Benguela hoovus põhjustab seal suurel osal aastast tihedat udu.
Suure osa alast hõlmab Luukereranniku rahvuspark (inglise "Skeleton Coast Park").
17 eKr

Aasta 17 eKr oli 17. aasta enne meie ajaarvamist, Vana-Rooma ajaarvamise järgi 737 "ab urbe condita".
14 eKr

Aasta 14 eKr oli 14. aasta enne meie ajaarvamist, Vana-Rooma ajaarvamise järgi 740 "ab urbe condita".
13 eKr

Aasta 13 eKr oli 13. aasta enne meie ajaarvamist, Vana-Rooma ajaarvamise järgi 741 "ab urbe condita".
11 eKr

Aasta 11 eKr oli 11. aasta enne meie ajaarvamist, Vana-Rooma ajaarvamise järgi 743 "ab urbe condita".
Rõude

Rõude on küla Lääne maakonnas Lääne-Nigula vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Martna valda.
Rõude asub Haapsalu–Laiküla maantee (tuntud ka kui Lihula maantee) ääres Kasari jõe põhjakaldal.
Piirneb Kurevere, Männiku, Kabeli, Soo-otsa, Allikotsa, Kelu ja Kloostri külaga. 
Rõude küla on esimest korda mainitud 1241. aastal.
Külas tegutsevad Rõude raamatukogu, Rõude muuseum (asutatud augustis 2015) ja Rõude küla selts (asutatud 23. märtsil 2006).
Õlatu

Õlatu on küla Valga maakonnas Valga vallas.
Aastatel 1992–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Õru vallas.
1977. aastal liideti Õlatu külaga Keerdi.
Õruste

Õruste on küla Valga maakonnas Valga vallas.
Aastatel 1992–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Õru vallas.
Mustumetsa

Mustumetsa on küla Valga maakonnas Valga vallas.
Aastatel 1992–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Õru vallas.
Priipalu

Priipalu on küla Valga maakonnas Valga vallas.
Aastatel 1992–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Õru vallas.
Priipalus asub Priipalu Püha Vassili Suure kirik (õigeusu kirik).
Priipalus on sündinud maalikunstnik Kristjan Teder.
Lota

Lota on küla Valga maakonnas Valga vallas.
Aastatel 1992–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Õru vallas.
Küla idapiiriks on Tartu–Valga raudteelõik, kus lähim jaam Lota külale on Keeni. Kuni 1894. aastani kandis see rongipeatus Lota nime.
Kirbla

Kirbla on küla Pärnu maakonnas Lääneranna vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Lääne maakonda Lihula valda.
Küla asub Risti-Virtsu maantee ääres Kasari silla lähedal. Kirbla põhjapiiriks ongi Kasari jõgi. Kirbla piirneb Lautna, Hälvati, Allikotsa, Keskküla, Kasari ja Seira külaga. Samuti puutub piir ühes punktis kokku Laikülaga.
Vaatamisväärsusteks on Kirbla astang ja Kirbla kirik. Kirblas asub ka rauaajast pärit Kirbla asulakoht.
Ajalooliselt asus küla Kirbla kihelkonnas.
1931–1968 asus Rapla–Virtsu raudtee ääres Kirbla raudteejaam, jaamahoone hävitati 1980. aastatel.
2000. aasta rahvaloenduse andmeil oli külas 300 elanikku. 2011. aasta rahvaloenduse andmeil oli elanikke vaid 152.
10. jaanuaril 2014 eraldati Kirblast Rannu küla.
Kirbla territooriumile jäi Kasari Kool, mis suleti 2015. aastal.
Kirbla kalmistul on Jüri Uluotsa perekonna hauad. Sinna maeti nad Rootsist ümber augustis 2008.
Lennuk (Triik)

"Lennuk" on Nikolai Triigi maal aastast 1910.
Juugendstiilis sümbolismimõjulisel rahvusromantilisel teosel on kujutatud Kalevipoja laeva Lennuk. 
Triik kasutas selle maalimisel temperat, pastelli, pliiatsit, hõbe- ja pronksvärvi. Kasutatud on intensiivseid punaseid ja violetseid toone. 
Maal on teostatud triptühhonina. Selle mõõtmed on 73,8 × 137,0 cm või 72,0 × 135,3 cm.
Tunda on Nikolai Roerichi ning Akseli Gallen-Kallela mõju. 
Maal oli mõeldud kavandina suurele seinamaalingule. Nüüd on Tartu Kunstikooli õpilased teostanud selle Hotell Pallase numbritoas 401. 
Nikolai Triigi maal "Lennuk" on Kumu Kunstimuuseumi püsiekspositsioonis.
Augustis 2006 koguti maali restaureerimiseks üle 212 000 krooni ehk ligi 13 600 eurot. Teose restaureerimine läks maksma 74 000 krooni (4730 eurot), ülejäänud summa suunati teiste kunstiprojektide toetuseks. Restaureeritud maali esitleti 18. novembril 2008 KUMU-s. 
Maali kasutati Eesti Ühispanga deebetkaardi (VISA Electron) kujunduses, mis tuli käibele oktoobris 2000. Oktoobris 2000 näitas Ühispank seda maali ka oma näitusel pangakaartide kujunduse aluseks olnud teostest.
Killinge

Killinge on küla Valga maakonnas Valga vallas. Asub Tartu-Valga maantee ääres.
Aastatel 1992–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Õru vallas.
Uniküla (Valga)

Uniküla on küla Valga maakonnas Valga vallas. 
Aastatel 1992–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Õru vallas.
Unikülas on sündinud Friedrich Kuhlbars.
Uniküla

Uniküla on mitme Eesti küla nimi:
Õru

Õru on alevik Valga maakonnas Valga vallas.
Aastatel 1992–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) oli alevik Õru valla halduskeskus.
Õrus on lasteaed-algkool, raamatukogu ja postkontor.
Õrust 3,5 km kaugusel oli varem Mõneku raudteepeatus.
Ajalugu.
1555. aastal on esmamainitud seal asuvat veskit (Herro). Hiljem oli Õru Laatre mõisa karjamõis. 
Pärast 1950. aastaid oli Õru Valga sovhoosi keskasula. Kuna keskasula südames asus Saksamatsi talu, siis nimetati 1977. aastani kogu asulat Saksamatsiks.
Zaporižžja

Zaporižžja (varem eesti keeles venepäraselt "Zaporožje") on linn Ukrainas, Zaporižžja oblasti keskus. Asub Dnepri (Dnipro) jõe ääres. Tegemist on Lõuna-Ukraina ühe suurima tööstus- ja kultuurikeskusega. Zaporižžja on Ukraina üks suuremaid linnu, olles elanike arvult kuues ja pindalalt viies linn. 
Linnas on seitse linnaosa: Oleksandrivskõi, Zavodskõi, Komunarskõi, Dniprovskõi, Voznessenivskõi, Hortõtskõi, Ševtšenkivskõi. Linna visiitkaardiks on linna peatänav – Sobornõi avenüü, mis on 10,8 km pikk ja läbib nelja linnaosa.
Ajalugu.
Asula rajati 1770. aastal, linnaõigused sai 1806. aastal. 1921. aastani oli linna nimi ukraina keeles "Oleksandrivsk", vene keeles "Aleksandrovsk". 1932. aastal valmis hüdroelektrijaam (DniproGES), mis oli tollal Euroopa suurim.
1870. aastal rajati linna raudtee.
2010. aasta mais avati linnas Stalini büst. Sama aasta 31. detsembril lasti monument õhku ning see purunes täielikult.
2014. aasta 7. novembril üritati tõmmata trossidega maha 1977. aastal püstitatud 6 meetri kõrgust hallist graniidist Feliks Dzeržinski monumenti.
2016. aasta märtsis võeti maha 40 tonni kaalunud Vladimir Lenini monument.
Venemaa 2022. aasta sissetung Ukrainasse.
16. märtsil 2022 pommitas Venemaa Ukrainasse sissetungi raames, mis algas 24. veebruaril 2022, linna esmakordselt. Kuna Zaporižžja on alates sissetungi algusest okupeeritud Lõuna-Ukraina aladele, sealhulgas ka Mariupoli linnale, lähim ukrainlaste kontrolli all olev suurlinn, siis on linna jõudnud suur osa okupeeritud aladelt põgenenud inimestest. Linna umbes 700 000 elanikust on umbes 500 000 jäänud linna ka sõjategevuse ajaks. Linna ümbritseb kolm kaitseliini.
Seisuga 14. oktoober 2022 on ukrainlastel õnnestunud sissetungi raames rindejoont linnale mitte lähemale lasta kui 30 kilomeetri kaugusele. Rindejoon on olnud linnale lähimal lõunas Kamjanske asula lähedal.
2023. aasta aprilli alguse seisuga on linnas alates sissetungi algusest hävinud 11 ja kahjustada saanud 533 kortermaja. Lisaks on venelased hävitanud 14 ja kahjustanud 542 hoonet, mis ei olnud kortermajad.
Rahvastik.
Ukraina 2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Zaporižžja elanikest ukrainlasi 70,28%, venelasi 25,39%, valgevenelasi 0,67%, bulgaarlasi 0,44% ja juute 0,42%. Linnas suheldakse enamasti vene keeles, millel on regionaalkeele staatus.
Transport.
Zaporižžja on maanteede ja raudteede sõlmpunkt Lõuna-Ukrainas ning sadam Dnepri jõel. Linnas on kaks raudteejaama. Linna vasak ja parem kallas on ühendatud Dnepri hüdroelektrijaama tammi ja Hortytsia saart ületavate sildadega. Reisijate linnadevahelist bussivedu teostavad kolm bussijaama ja üks bussiterminal. Linna kirdeosas asub Zaporižži rahvusvaheline lennujaam. Linna territooriumi läbivad olulisemad maanteed:
Majandus.
Zaporižžja on rasketööstuse keskus, seal on hüdroelektrijaam ja linnast edelas Enerhodaris asub Zaporižžja tuumaelektrijaam. Zaporižžja autotehases toodetakse lisaks ZAZi (Zaporožetsi) mudelitele ka Daewoo Lanost, Lada Samarat, Opel Astrat ning mõnda Dacia ja Mercedes-Benzi mudelit.
Linnas toodetakse lennukimootoreid.
Turja laid

Turja laid on poolsaar Saare maakonnas Saaremaa vallas Turja külas.
Siiksaare nina

Siiksaare nina on poolsaar Saare maakonnas Saaremaa vallas Siiksaare külas.
Zaporižžja tuumaelektrijaam

Zaporižžja tuumaelektrijaam on Ukraina ja kogu Euroopa suurim tuumaelektrijaam.
Asub Zaporižžja lähedal Kahhovka veehoidla ääres. 
Jaama teenindamiseks asutati 1970. aastal Enerhodari linn. Jaama hakati ehitama 1980. aastal. 
Jaamas on kuus surveveereaktorit, millest igaühe võimsus on 950 MW, mis annavad koguvõimsuseks 5700 MW. Esimesed viis reaktorit pandi tööle 1985.–1989. aastal, kuues reaktor 1995. aastal. Reaktoreid ümbritseb hermeetiline, 45-meetrise läbimõõduga ja 52 meetri kõrgune raudbetoonist reaktorianum, mille seinte paksus on 1,2 meetrit. Reaktori korpus on ligi 20 cm paksusest terasest.
Jaam toodab umbes poole Ukraina tuumaenergiast ja üle viiendiku kogu Ukrainas toodetavast elektrienergiast.
Avariid ja intsidendid.
3.–4. märtsil 2022 sõjas Ukraina vastu ründasid Vene väed tuumajaama ja põhjustasid selle kõrvalhoonete põlengu. Parajasti oli töös üks reaktor. See oli esimene sõda ajaloos, kui sõjategevus toimus tuumajaama alal ja rünnati tuumajaama.
Märtsis hõivasid tuumajaama Venemaa väed, kuid tuumajaamas jätkas tööd endine ukrainlaste personal. Nii Venemaa kui ka Ukraina süüdistasid üksteist tuumaelektrijaama pommitamises. 11. augustil kogunes ÜRO Julgeolekunõukogu ning ÜRO peasekretär António Guterres tegi avalduse, milles kutsus kohe lõpetama sõjategevust tuumajaama lähedal ja vägesid tagasi tõmbuma. 42 riiki, sealhulgas kõik EL maad ja USA kutsusid ühisavalduses Venemaad üles otsekohe oma vägesid nii Zaporižžja tuumajaamast kui ka kogu Ukrainast välja viima. Ühisavalduses nõuti ka, et Rahvusvaheline Aatomienergia Agentuur (IAEA) saaks tuumajaamale ligipääsu, veendumaks, et tagatud on kõik vajalikud turvamehhanismid.
25. augustil 2022 toimunud põlengu tõttu katkes jaamas elektriühendus Ukraina elektrivõrguga, tööle hakkasid varugeneraatorid. 26. augustil 2022 kell 14.04 ühendati elektrivõrku üks seisma jäänud tuumajaama jõuplokk, hilisõhtul saadi tööle ka teine reaktor. 
1. septembril 2022 jõudis Rahvusvahelise Aatomienergia Agentuuri delegatsioon Zaporižžja tuumaelektrijaama.
5. septembril 2022 teatas Ukraina tuumajaamade operaator Enerhoatom, et Zaporižžja tuumaelektrijaama viimane töös olnud reaktor võeti elektrivõrgust välja tulekahju tõttu, mille põhjustas suurtükituli.
Shekhar Mehta

Shekhar Mehta (20. juuni 1945 Kampala – 12. aprill 2006 London) oli Ugandas sündinud India juurtega Keenia rallisõitja. Võistluskarjääri jooksul võitis ta viis maailmameistrivõistluste rallit, parimaks saavutuseks hooaja kokkuvõttes jäi 1981. aastal saavutatud viies koht. 
Aastal 1973 põgenes ta Idi Amini režiimi eest Ugandast Keeniasse. Samal aastal sõitis ta ka oma esimesel maailmameistrivõistluste etapil. Ta karjäär rallisõitjana jõudis lõpule, kui ta tegi 1987. aasta Vaaraode rallil avarii, millest ta napilt eluga välja tuli.
Purmesäär (Kungla)

Purmesäär (ametlikult Purme säär) on maasäär Saare maakonnas Saaremaa vallas Kungla külas.
Seal asub Purme abaja.
Purmesäär (Pöide)

Purmesäär on maasäär Saare maakonnas Saaremaa vallas Kakuna küla lähistel.
Margot Wallström

Margot Elisabeth Wallström (sündinud 28. septembril 1954) on Rootsi ja Euroopa Liidu poliitik.
Ta kuulub Rootsi Sotsiaaldemokraatlikku Töölisparteisse.
Aastatel 1994–1996 oli ta Rootsi kultuuriminister ja 1996–1998 sotsiaalminister.
Aastatel 1999–2004 oli ta Euroopa Komisjoni keskkonnavolinik Barroso esimeses komisjonis ja 2004–2014 Euroopa Komisjoni institutsioonidevaheliste suhete ja kommunikatsioonistrateegiavolinik Barroso teises komisjonis ning komisjoni asepresident.
2014. aasta oktoobrist kuni 2019. aasta septembrini oli ta Rootsi välisminister Stefan Löfveni valitsuskabinetis.
Isiklikku.
Margot Wallström on abielus, tal on kaks poega.
Tuudi

Tuudi on küla Pärnu maakonnas Lääneranna vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Lääne maakonda Lihula valda.
Külast lõunas asub Tuudi raba. Piki küla idapiiri voolab Tuudi jõgi.
Elanike arv 2011. aasta rahvaloenduse andmeil oli 180.
Elanike arv oli 2000. aasta rahvaloenduse andmeil 309.
Elanike arv oli 2010. aasta Rahvastikuregistri andmetel 230.
Külas asus Tuudi algkool, mis lõpetas tegevuse 2012. aastal
Küla läbib Risti–Virtsu–Kuivastu–Kuressaare maantee, mille kiirust piiratakse Tuudi piires 70 km/h. Samas asuvad ka mõlemal pool teed puust ootekodadega bussipeatused.
Tuudilt saavad alguse Matsalu lahe lõunakaldale viiv Tuudi–Saastna tee ja Tuhu soo poole viiv Tuudi–Risti tee.
Algselt kandis küla Tapuse nime. Kirjalikes allikates mainiti seda esimest korda aastal 1564 ("Tappis"). Nüüdse nime on küla saanud Tuudi mõisa järgi.
1931–1968 asus Rapla–Virtsu raudtee ääres Tuudi raudteejaam; jaamahoone on säilinud ja kohandatud elumajaks, koos kõrvalhoonetega.
Augustis 1941 toimus Tuudi lahing, kus Natsi-Saksamaa väed sundisid Punaarmee taganema. 
10. jaanuaril 2014 eraldati Tuudist Nurme küla, mis 1977. aastal oli liidetud Tuudiga.
San Francesco d'Assisi kirik

San Francesco d'Assisi on kirik Assisi linnas Itaalias. San Francesco on frantsiskaani ordu emakirik. Kuulub alates 2000. aastast UNESCO maailmapärandi nimistusse.
Frantsisklaste kloostrit (Sacro Convento) ning ülemist ja alumist kirikut ("Basilica inferiore e superiore") hakati ehitama 1228. aastal kohe pärast Franciscuse kanoniseerimist.
Nurgakivi pani 17. juulil 1228 paavst Gregorius IX; ehituse arhitekt oli Franciscuse jünger vend Elia Bombardone. Alumine basiilika lõpetati 1230. aastal ja 23. mail viidi ajutusest puhkekohast kiriku krüpti ka Püha Franciscuse surnukeha.
Enrico (Parma hertsog)

Enrico (13. juuni 1873 Warteggi loss – 10. mai 1939 Pianore) oli nominaalne Parma hertsog ja Parma hertsogliku perekonna pea 16. novembrist 1907 kuni surmani.
Enrico vanemad olid Itaalia ühinemisliikumise tagajärjel 1859 kukutatud Parma hertsog Roberto I ja Roberto esimene abikaasa hertsoginna Maria Antonia. Kuna Enrico oli vaimselt alaarenenud nagu enamik tema vendi ja õdesid, oli ta kogu elu oma venna Eliase eestkoste all.
Giuseppe (Parma hertsog)

Giuseppe (30. juuni 1875 Biarritz – 7. jaanuar 1950 Pianore) oli nominaalne Parma hertsog ja Parma hertsogliku perekonna pea 10. maist 1939 kuni surmani.
Giuseppe päris Parma hertsogi tiitli oma vanemalt vennalt Enricolt. Olles samal määral vaimselt alaarenenud, oli ka tema oma venna Eliase eestkoste all.
Elias (Parma hertsog)

Elias (23. juuli 1880 Biarritz – 27. juuni 1959 Friedberg) oli nominaalne Parma hertsog ja Parma hertsogliku perekonna pea 7. jaanuarist 1950 kuni surmani.
Parma hertsogi Roberto I ja Portugali infanta Maria Antonia ainsa vaimselt terve ja täiskasvanuks elanud pojana oli Elias oma vendade Enrico ja Giuseppe eestkostja ja sellisena Parma hertsogliku perekonna tegelik pea alates isa surmast 16. novembril 1907.
Elias abiellus 25. mail 1903 Austria ertshertsoginna Maria Annaga ja neil oli kolm poega ja viis tütart.
Francisco Saverio

Francisco Saverio (25. mai 1889 Camaiore – 7. mai 1977 Zizerz) oli nominaalne Parma hertsog ja Parma hertsogliku perekonna pea alates 25. novembrist 1974 ja Hispaania karlistlik trooninõudleja ("Javier I") 1952. aastast kuni surmani.
Georg Donatus

Georg Donatus (8. november 1906 Darmstadt – 16. november 1937 Oostende) oli Hesseni suurhertsogiriigi troonipärija (pärussuurhertsog, saksa keeles "Erbgroßherzog") sünnist kuni 9. novembrini 1918 ja Hesseni suurhertsogliku perekonna pea kuu aega (9. oktoobrist 1937 kuni surmani).
Georg Donatus promoveerus 1933. aastal Gießenis filosoofiadoktoriks (doktoritöö "Friedrich List als Weltpolitiker"). Ta oli 196 cm pikk, Luftwaffe reservleitnant ja alates 1. maist 1937 NSDAP liige.
Ta hukkus lennuõnnetusel koos peaaegu kogu oma perekonnaga.
Georg Donatus abiellus 23. jaanuaril (kiriklikult 2. veebruaril) 1931 Kreeka printsessi Ceciliega (22. juuni 1911 Tatoi – 16. november 1937 Oostende) ning neil olid järgmised lapsed:
Kallaste lipp

Kallaste lipp on Tartu maakonnas asuva Eesti linna Kallaste lipp.
Lipp on kinnitatud Riigikantselei sümboolika osakonnas 26. juunil 1998. 
Lipu kirjeldus.
Kallaste linna lipp on neljast ühelaiusest horisontaalsest värvilaiust koosnev ristkülikukujuline kangas. Värvilaiud ülalt alla on sinine, kollane, sinine, kollane.
Lipu normaalmõõtmed on 105×165 cm ning laiuse ja pikkuse suhe 7:11.
Andris Piebalgs

Andris Piebalgs (sündinud 17. septembril 1957 Valmieras) on Läti ja Euroopa Liidu poliitik ja diplomaat.
Andris Piebalgs on lõpetanud Läti Riikliku Ülikooli füüsika erialal. Enne poliitikasse siirdumist töötas ta kuni 1990. aastani õpetaja ja koolidirektorina Valmiera 1. keskkoolis ning Läti haridusministeeriumis osakonnajuhatajana.
Poliitiline karjäär.
Andris Piebalgs oli alates 1979. aastast NLKP liige. 1993. aastal oli ta liberaal-konservatiivse erakonna Läti Tee asutajate seas. Euroopa tasandil on ta seotud Euroopa Rahvaparteiga.
Ajal, mil Piebalgs oli suursaadik Eestis, määrati kindlaks Läti ja Eesti vaheline merepiir.
Energiavolinikuna väljendas Piebalgs kahetsust selle üle, et Euroopa Liidus ei ole veel mänguruumi energiat ja maagaasi tootvate ettevõtete konkurentsiks. Piebalgs peab väga tähtsaks üleüldise energiakulu vähendamist, sealhulgas hoonete energiatõhususe parandamist, vesinikkütuse kasutamise pikaajalist propageerimist, taastuvenergia konkurentsivõime parandamist majanduslike vahendite abil ning tuumaenergeetika ja ITER-projekti arendamist. Tuumaenergeetika toetamisel on ta ettevaatlik; ta on öelnud, et pooldab tuumaohutuse üleliidulist reguleerivat raamistikku, et muuta see tööstusharu läbipaistvamaks ja üldsusele vastuvõetavamaks. Ta on ka öelnud, et Euratomi nõuete range rakendamine on enesestmõistetav. Ametisse kinnitamisel sai Piebalgs väga tugeva toetuse. Sealhulgas toetasid teda rohelised, kes nimetasid tema eelkäija László Kovácsi ametiaega Euroopa Parlamendi solvamiseks.
4. juunist 2016 kuni 19. augustini 2017 oli ta Läti erakonna Ühtsus esimees.
Isiklikku.
Andris Piebalgs on abielus, tal on kolm last.
Ta oskab lisaks läti keelele inglise, saksa, prantsuse ja vene keelt ning vähesel määral eesti keelt.
Activision

Activision on USA videomängude arendaja ja tootja.
Ettevõte asutati aastal 1979. 1988. aastal võeti nimeks Mediacenic, aastal 1992 muudeti see tagasi Activisioniks.
2008. aastal liideti firma tehingu käigus Vivendile kuuluva alamfirmaga Vivendi Games ning uue firma nimeks sai Activision Blizzard. 2022. aastal teatas Microsoft, et ostab Activision Blizzardi 68,7 miljardi dollari eest.
Võisiku

Võisiku on küla Jõgeva maakonnas Põltsamaa vallas. Asub Põltsamaa linnast 5 km edelas, Viljandi–Põltsamaa maantee ääres.
Loodus.
Võisikul paikneb paisjärv. Läbi järve voolab Riivli oja. Külas on looduskaitsealune Võisiku park (15,0 ha). Edelas ja lõunas piirab küla Soosaare raba, mida kutsutakse ka .
Ajalugu.
Võisikut on esmamainitud 1558. aastal. Kirjalikes allikates on kohta tähistatud nimega Weseke. 
On arvatud, et küla nime aluseks on isikunimi. 
1720. aastal kinkis tsaar Peeter I Võisiku Hamburgist pärit Heinrich von Fickile. See andis olulise tõuke Põltsamaa-Võisiku ümbruse arengule. Võisiku mõisast sai ümbruse rikkaim mõis. Mõisal olid omad karjamõis, piiritusetehas, vesiveskid, meierei, villavabrik, kõrtsid ning lubja- ja tõrvaaugud. Hiljem lisandus klaasivabrik Meleskis. Von Fickidelt liikus mõis päranduse teel Bockidele. 1837. aastal pärisid mõisa Zoege von Manteuffelid ja 1870. aastal Mühlenid. 
Härrastemaja põhiosa pärineb Berend Johann von Bocki ajast 18. sajandi keskelt. Hiljem on seda olulisel määral laiendatud. 1925. aastast paikneb hoones hooldekodu.
1940/41 sügistalve mäletatakse Võisiku ja Kundrussaare külas vennatapu ajana. Selle ohvrid puhkavad Riivli ühishauas. 1948. aasta 24. oktoobril asutati Võisikul kolhoos Kungla, mis muudeti 1976. aastal sovhoosiks.
1977. aastal liideti Võisikuga Kundrussaare küla.
Majandusolud.
Võisiku mõisahoones asub Võisiku hooldekodu, kus on ligi 400 hooldealust. Hooldekodu annab tööd umbes 170 töötajale, millega hooldekodu on üks suurimaid tööandjaid Jõgeva maakonnas. Võisiku küla elanikke töötab hooldekodus umbes 40 ümber.
Kohalikku seltsielu edendab Võisiku-Kundrussaare Külaselts EWA.
Tänassilma

Tänassilma on küla Viljandimaal Viljandi vallas.
Küla asub Tänassilma jõe ja Tartu – Viljandi – Kilingi-Nõmme maantee ääres, 15 km Viljandist ida pool.
Külas on Tänassilma kirik, Tänassilma rahvamaja, Kalmetu Kool, Tänassilma raamatukogu, postkontor ja velskripunkt.
20. sajandi alguses kujunesid Vana-Tännassilma mõisa kohale Kalmetu ja Tamme küla. Kalmetu küla oli tuntud ka Tänassilma asulana. 1977. aastal ühendati Kalmetu ja Tamme küla Tänassilma külaks.
Kuni 2013. aastani kuulus küla Viiratsi valda.
108

108. aasta
Sajandid: 1. sajand - 2. sajand - 3. sajand
Aastakümned: 50. aastad 60. aastad 70. aastad 80. aastad 90. aastad - 100. aastad - 110. aastad 120. aastad 130. aastad 140. aastad 150. aastad
Aastad: 103 104 105 106 107 - 108 - 109 110 111 112 113
Ruudi

"Ruudi" on Eesti film aastast 2006.
Sisu.
Ruudi on poiss, kellele meeldivad viikingid ja kõik nendega seonduv. Tallinnas sündinud Ruudi elab koos konstaablist emaga Rannakülas. Poisi parim sõber on Viki, õige nimega Viktooria. Viki isa on müüja. Päris oma isa! Ruudi ema Karmen aga väldib isa teemat, temal on Ruudist küll. See kurvastab poissi. Ühel päeval tabab Ruudit ōnn: Kuressaare laadal sōidab päris ehtne viikingilaev! Poisi rōōm aga hääbub, kui selgub, et väikesi poisse lastakse pardale vaid isaga. Mis muud, kui hakata papat otsima. Sōpradel tuleb mōttesse korraldada isa leidmiseks papakonkurss. See lükkab väikesed krutskid sündmuste keerisesse.
Film arvudes.
2006. aasta jooksul käis filmi Eesti kinodes vaatamas 42 379 inimest.
Jõeküla (Viljandi)

Jõeküla on küla Viljandi maakonnas Viljandi vallas, Tänassilma jõe ja Tartu – Viljandi – Kilingi-Nõmme maantee vahel.
Kuni 2013. aastani kuulus küla Viiratsi valda.
Tänassilma jõel, Rebaste ja Jõeküla külade piiril, asus Sauga veski, mis ei ole aga säilinud.
Loodus.
Küla kirdepiiril voolab Joona oja. Külas voolab ja suubub Tänassilma jõkke Kitsipilli kraav.
Tänassilma jõgi läbib Jõeküla idaosa ja sealseid jõeäärseid luhtasid kaitstakse Võrtsjärve hoiuala koosseisus.
Tuntud inimesed.
Jõekülast on pärit Viivi Luik.
Jõeküla

Jõeküla on mitme küla nimi Eestis.
Jõeküla on ka mitme endise küla nimi.
Benjamin Vasserman

Benjamin Vasserman (sündinud 11. juunil 1949 Venemaal Kirovi oblastis Sovetski linnas) on Eesti graafik ja digitaalkunstnik.
Elulugu.
Ta sündis Eestist 1941. aastal küüditatud teenistuja perekonnas. Eestisse tuldi tagasi 1956. aastal, samal aastal alustas kooliteed Tallinna 30. Keskkoolis. Kuna represseeritutel ei lubatud tol ajal suuremates linnades elada, oli perekond sunnitud Tallinnast lahkuma 1957. aasta alguses ja koliti Tootsi.
Jätkas kooliteed sealses koolis, mille lõpetas 1964. aastal. Edasi viisid õpingud ta Tallinna Ehitus- ja Mehaanikatehnikumi, mille lõpetas 1968. aastal. Järgnes sõjaväeteenistus Nõukogude armees Armeenia NSV pealinnas Jerevanis.
1979. aastal lõpetas Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi Tallinnas graafika erialal.
Eesti Kunstnike Liidu liige 1989. aastast. Eesti Vabagraafikute Ühenduse asutajaliige 1992. aastast. Kuulus kunstirühmitusse Para '89. Aastast 2008 Accademia Internazionale Greci-Marino, Accademia del Verbano, Vinzaglio, Itaalia korrespondentliige.
Näitused.
Näitustel hakkas esinema 1978. aastal. Osalenud ligi 200 rahvusvahelisel näitusel ligikaudu 40 riigis ning mitmekümnel Eesti kunsti näitusel kodu- ja välismaal.
Isiklikku.
Tema abikaasa on graafik Naima Neidre. Paaril on tütar ja poeg.
Giuseppe

Giuseppe [džuz'eppe] on itaalia mehenimi, mis vastab eesti nimele Joosep.
Tänapäeval on see Itaalias kõige levinum mehenimi. Levinuim ees- ja perekonnanime kombinatsioon on Giuseppe Russo.
Päritolu.
Nimi pärineb ladinapärase nime Iosephus ("Josephus") rahvapärasest kujust "Ioseppus".
Variandid ja tuletised.
Nime variandid: Giuseppino, Giusepe, Geppino, Beppe, Beppino, Peppe, Peppo, Peppino, Pepino, Peppinetto, Peppuccio, Pino, Pinello, Pinetto, Pinuccio, Peppone, Pippo.
Murdevormid on U'seppe (Sitsiilia), Seppud (Apuulia) Scepp (Trebisacce Calabrias).
Nimest tuletatud naisenimed on Giuseppina, Giuseppa, Geppina, Beppa, Beppina, Peppa, Peppina, Pina, Pinella, Pinuccia, Pinetta, Giusi, Giusy.
Nimepäev.
Nimepäeva tähistatakse Maarja abikaasa Joosepi mälestuspäeval
Eesnime kandjaid.
Nime Giuseppe tuntumate kandjate seas on olnud:
Veepomm paksule kõutsile

"Veepomm paksule kõutsile" on Läti-Eesti film aastast 2004.
Film esilinastus Lätis 5. märtsil 2004 ja Eestis 19. märtsil 2004.
Film pälvis Läti filmiauhinna Lielais Kristaps 2005. aastal.
Sisu.
Tänapäevane lugu kahest väikesest õest, kes jäävad vanemate äraoleku ajal tädi hoole alla. Puhkev vägikaikavedu laste ja resoluutse lapsehoidja vahel viib läbi ootamatute keerdkäikude õnneliku lõpuni, kus kõik saavad seda, mida soovisid.
109

109. aasta
Sajandid: 1. sajand - 2. sajand - 3. sajand
Aastakümned: 50. aastad 60. aastad 70. aastad 80. aastad 90. aastad - 100. aastad - 110. aastad 120. aastad 130. aastad 140. aastad 150. aastad
Aastad: 104 105 106 107 108 - 109 - 110 111 112 113 114
Mähma

Mähma on küla Viljandimaal Viljandi vallas.
Kuni 2013. aastani kuulus küla Viiratsi valda.
Külast voolab läbi Tänassilma jõgi. Küla idapiiril voolab ja suubub Tänassilma jõkke Mähma oja.
Enrico

Enrico [enr'iiko] on itaalia mehenimi. See vastab nimele Heinrich.
Päritolu.
Nimi pärineb vanaülemsaksa nimest Heimrich 'kodus rikas'. Samast nimest pärinevad ka itaalia nimed Arrigo ja Amerigo.
Variandid ja tuletised.
Nime variandid on Errico, Errigo, Anrico ja Enrichetto ning lühendid Rico ja Richetto. Nimest on tuletatud naisenimi Enrica, mille variandid on Enrichetta ja Errichetta ning lühend Rica.
Levik.
Ameerika Ühendriikides on see nimi ajavahemikul 1911–1973 kuulunud 13 aastal 1000 populaarseima poisinime hulka, varem ja hiljem aga mitte. Kõrgeim koht oli 1921. aasta 659. koht.
Eestis oli 2017. aasta 1. jaanuari seisuga eesnimi Enrico 178 mehel. Enrico oli populaarsuselt 453. mehenimi.
Nimepäev.
Enrico nimepäev on 13. juuli, mis on Saksa-Rooma keisri Heinrich II Püha mälestuspäev.
Eesnime kandjaid.
Selle nime tuntud kandjaid:
Halliste

Halliste on alevik Viljandi maakonnas Mulgi vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal oli alevik Halliste valla halduskeskus.
Ajalooliselt oli ta Halliste kirikukihelkonna keskus, mis tekkis arvatavasti juba 13. sajandil varasema Sakalas asunud Alistekunde (ka Aliste) muinaskihelkonna põhjal.
Hallistes asuvad rahvamaja, kauplus, söökla, apteek ja postkontor.
Samuti tegutseb Hallistes eraomanduses olev hooldekodu Mulgi Häärber.
Elias

Elias on mehenimi, mis põhineb prohvet Eelija nime vanakreekakeelsel variandil.
Arvatakse, et nimi on saadud heebrea sufiksi "-yahu" asenduse teel kreeka sufiksiga "-ias", nagu ka nimedes Esaias ja Jeremias.
Nime on seostatud ka vanakreeka päikesejumala Heliosega (ka "Elios"). See nimi esines ka Vana-Kreekas. Heliose seose kohta prohvet Eelijaga andmed puuduvad.
Eesnimi "Elias" on kasutusel alates keskajast.
Variandid.
Naisenimi.
Nimest on tuletatud saksa naisenimi Eliane.
Nimepäev.
Nimepäev on Saksamaal 20. juuli, Rootsis 17. aprill ja Soomes 9. aprill, õigeusus 20. juuli.
Levik.
Eesti.
Eestis on nimi Elias kasutusel olnud. Selle variandid on Eeljas, Eljas, Helias ja Liias. Vene nimest Ilja pärinevad lõunaeesti nimed Hillo, Illis, Iljo ja Illo.
Neist nimedest pärinevad kohanimed ja perekonnanimed Eljakse, Illi, Illimõisa, Ilja, Lias, Liias jt.
Soome.
Soomes on 2005. aasta lõpu seisuga see nimi 18 069 inimesel, kellest 3 on naised.
Rootsi.
Rootsis on nime populaarsus hakanud kiiresti kasvama. Pärast 1990. aastat on see neljakordistunud ning nüüd kuulub see 40 tavalisema pandava nime hulka.
31. detsembri 2005 seisuga oli Rootsis 15 120 selle eesnimega inimest, kellest 9364-l oli see põhieesnimi. Aastal 2003 pandi see nimi 1273 poisslapsele, kellest 885-l on see põhieesnimi.
USA.
1880. aastal, kui vastavat statistikat pidama hakati, oli Elias USA-s populaarsuselt 189. poisinimi. Edaspidi nime populaarsus vähenes, kuni langes 1906 esimest korda ja 1934 pikemaks ajaks 500 kõige populaarsema poisinime seast välja. 1957. aastal oli nimi kõige madalamal, 643. kohal. 1972 kerkis ta taas 500 ja 2005 200 kõige levinuma poisinime hulka. Kõigi aegade kõrgeimal 139. kohal oli see nimi 2011. aastal.
Mäetaguse säär

Mäetaguse säär on maasäär Saaremaa vallas Laidevahe looduskaitsealal.
Vahelmiserahu

Vahelmiserahu (ka "Vahelmisrahu, Vahelmine rahu, Vahelmine kari") on saar (rahu) Saare maakonnas Saaremaa vallas Turja küla alal.
Laiu suurus on 533 m². Laid on kivise pinnamoega. Vahelmiserahust umbes kilomeeter loodes on Põdvalaid ja kilomeeter kagus Allirahu.
Saar kuulub Siiksaare-Oessaare hoiuala koosseisu ja on looduskaitse all.
Pitknasv

Pitknasv (ka "Pikknasv, Pikk laid") on 0,69 hektari suurune rahu Saare maakonnas Saaremaa vallas Siiksaare küla lähistel. Saare rannajoone pikkus on 500 meetrit.
Saar asub 200 meetrit Siiksaare poolsaarest ja on kivise pinnamoega.
Saar kuulub Laidevahe looduskaitseala koosseisu ja on looduskaitse all.
Punningalaid

Punningalaid (ka "Puninglaid, Puninga laid, Puninga saar, Puningu saar, Puningi saar") on 1 hektari suurune laid Saare maakonnas Saaremaa vallas Turja küla territooriumil.
Laid asub Saaremaast 430 meetri kaugusel. 190 meetrit saarest kirdes on Säinakare ja 200 meetrit loodes Siiakare.
Laid kuulub Mäe hoiuala koosseisu ja on looduskaitse all.
Pihanasv

Pihanasv on Saare maakonnas Saaremaa vallas Kungla küla alal asuv 0,4 hektari suurune saar (nasv). Nasva rannajoone pikkus on 338 meetrit.
Saar kuulub Kahtla-Kübassaare hoiuala koosseisu ja on looduskaitse all.
Dalia Grybauskaitė

Dalia Grybauskaitė (sündinud 1. märtsil 1956 Vilniuses) on Leedu ja Euroopa Liidu poliitik, kes oli 12. juulist 2009 kuni 12. juulini 2019 Leedu Vabariigi president. 
Ta lõpetas 1983. aastal Leningradi Riikliku Ülikooli majandusteaduskonna. Seejärel töötas ta lühikest aega Leedu NSV Teaduste Akadeemia tegevsekretärina ja sai 1988. aastal Moskvas doktorikraadi majanduses.
Aastatel 1983–1990 töötas ta Vilniuse Kõrgemas Parteikoolis põllumajandusosakonna juhataja ja poliitökonoomia osakonna lektorina.
1991. aastal oli ta Leedu peaministri kantselei direktor, aastatel 1991–1993 Leedu välismajandusministeeriumi Euroopa osakonna juhataja, aastatel 1993–1994 Leedu välisministeeriumi majandusosakonna juhataja ja Euroopa Liiduga peetud vabakaubanduse kehtestamise kõneluste juht, aastatel 1994–1995 oli ta Leedu erakorraline esindaja Euroopa Liidus Brüsselis.
Aastatel 1996–1999 oli ta Leedu saadik Ameerika Ühendriikides, aastatel 1999–2000 Leedu aserahandusminister ning Rahvusvahelise Valuutafondi ja Maailmapangaga peetud läbirääkimiste juht, aastatel 2000–2001 Leedu asevälisminister ja Leedu delegatsiooni juht ühinemisläbirääkimistel Euroopa Liiduga ning aastatel 2001–2004 Leedu rahandusminister.
Euroopa Komisjoni volinik.
1. maist kuni 11. novembrini 2004 oli ta Euroopa Komisjoni haridus- ja kultuurivolinik ning 22. novembrist 2004 kuni 1. juulini 2009 rahastamisprogrammide koostamise ja eelarve volinik Barroso esimeses komisjonis.
Leedu Vabariigi president.
26. veebruaril 2009 teatas Dalia Grybauskaitė, et kavatseb kandideerida 2009. aasta Leedu presidendivalimistel. Ta võitis 17. mail toimunud valimised esimeses voorus, kogudes 68,16% häältest. Ta on Leedu kõigi aegade esimene naispresident. 12. juulil 2009 vannutati ta viieaastaseks ametiajaks ametisse.
Järgmisel päeval pärast ametisse asumist loobus Dalia Grybauskaitė poolest oma palgast ja andis korralduse suunata iga kuu pool palka (1868 eurot) otse riigikassasse. Tema jaoks oli see üksnes väike osa sissetulekust. Euroopa Komisjoni endise voliniku hüvitis oli märksa suurem: kolme aasta jooksul 7900 eurot kuus.
Esimeses sõnavõtus presidendina kritiseeris Grybauskaitė seimis vastu võetud lastekaitseseadust, mis püüab lapsi kaitsta kõige halva eest ja keelab samas rääkida lastele homoseksuaalsusest positiivselt. Ometi oli Grybauskaitė ise selle seaduse jõustanud. Järgmisena keelas ta ematoetuste kärped ja saatis vastava seaduse seimi tagasi.
Isiklikku.
Dalia Grybauskaitė sõnul ei ole teda kunagi tahetud värvata KGB agendiks. Nõukogude ajal oli ta selleks liiga tähtsusetu, näiteks Leningradi ülikoolis õppimise ajal töötas ta lihttöölisena karusnahavabrikus.
Ta räägib leedu, vene, inglise, prantsuse ja poola keelt.
Kunnati laid

Kunnati laid (ka Kunnati saar) on 4,6 hektari suurune laid Saare maakonnas Saaremaa vallas Kunnati ja Kõiguste lahe piiril.
Laid asub 500 meetrit Saaremaa rannikust. Laiul asub rohttaimestik. Laiuga on maakerke tulemusena liitunud Hunnati saar.
Laid kuulub Kahtla-Kübassaare hoiualasse ja on looduskaitse all.
Laidevahe laht

Laidevahe laht on laht Saare maakonnas Saaremaa vallas Siiksaare ja Väljamõisa külas.
Veerežiim.
Laidevahe lahe vesi on kollakalt hägune ja selle nähtavuse ulatus on 0,8 m. Veel on kõrge pH-tase (9,06), st lahes on hapniku üleküllus (103%). Samuti leidub seal rohkelt toitesoolasid, lahustunud orgaanilist ainet on keskmiselt. Seepärast on Laidevahe lahe vee üldine kvaliteet halb.
Lahte suubuvad Sandla kraav, Mõrrasilm ja Enima silm.
Elustik.
Suurtaimestik.
Veekogus kasvab arvukalt kaldaveetaimi, näiteks harilik pilliroog ("Phragmites australis"), kare kaisel ("Schoenoplectus tabernaemontanii") ja meri-mugulkõrkjas ("Bolboschoenus maritimus"). Veesisestest taimeliikidest on esindatud mändvetiktaimed ("Charophyta"), kamm-penikeel ("Potamogeton pectinatus") ja tähk-vesikuusk ("Myriophyllum spicatum"). II kategooria taimede hulka kuuluvad liht-randpung ("Samolus valerandi") ja vahelmine näkirohi ("Najas marina" subsp. "intermedia").
Laht paikneb Läänemere läheduses, mistõttu esineb sealses veesiseses taimestikus rannikumeredele iseloomulikke liike, näiteks põisadru ("Fucus vesiculosus") ja meri-särjesilm ("Ranunculus baudotii").
Kalastik.
Laidevahe lahes leidub mitmeid kalaliike, kellest arvukaim on ogalik ("Gasterosteus aculeatus"). Ühtlasi on veekogus rohkelt roosärgi ("Scardinius erythrophthalmus"), viidikaid ("Alburnus alburnus"), hõbekokresid ("Carassius gibelio"), mudamaime ("Leucaspius delineatus"), nurge ("Blicca bjoerkna") ja hauge ("Esox lucius"). Kaitsealustest liikidest esineb hinki ("Cobitis taenia").
Linnustik.
Veekogus ja selle ümbruses pesitseb suur hulk erinevaid linnuliike, kellest paljud on arvatud looduskaitse alla. Nii kuuluvad II kaitsekategooriasse näiteks sarvikpütid ("Podiceps auritus"), väikekajakad ("Larus minutus", "Hydrocoloeus minutus"), soopardid (A"nas acuta") ja mustsaba-vigled ("Limosa limosa"), III kategooriasse aga punajalg-tilerid ("Tringa totanus"), randtiirud ("Sterna paradisaea"), jõgitiirud ("Sterna hirundo") ja tõmmuvaerad ("Melanitta fusca"). Eelnimetatud looduskaitse kategooriasse kuuluvad veel vööt-põõsalinnud ("Sylvia nisoria"), hallpõsk-pütid ("Podiceps grisegena"), ristpardid ("Tadorna tadorna"), suurkoovitajad ("Numenius arquata") ja punaselg-õgijad ("Lanius collurio").
Kaitse.
Laidevahe laht kuulub Laidevahe looduskaitsealale, mille eesmärk on kaitsta ohustatud poollooduslikke kooslusi, jäänukjärvesid ning territooriumil esinevaid liike ja nende elupaikasid. Ühtlasi kuulub piirkond Siiksaare-Oessaare lahtede linnualana ja Siiksaare-Oessaare loodusalana (keskkonnaregistri kood EE0040469) Euroopa Liidu Natura 2000 võrgustikku.
Oessaare laht

Oessaare laht (ka Oesaare laht, Põllumaa laht, Siiksaare laht) on jäänukjärv Saaremaa lõunaosas, mis eraldus Läänemerest 1000–1500 aastat tagasi. Halduslikult jääb Saaremaa valda. 
Lahe pindala on umbes 121,3 ha, selle maksimaalne sügavus on 1,6 m ja keskmine sügavus 1 m. Lahe pikkus ja laius on vastavalt 1,9 ja 1 km.
Lahe järgi on nime saanud Oessaare küla.
Veerežiim.
Oessaare laht on mõningase läbivooluga ja suure kõikuva veetasemega rannikujärv. Seda läbib Lõve jõgi, millest Läänemerre voolavat osa tuntakse Silmajõe või Enismäe silma nime all.
Lahe vesi on täiesti läbipaistev (0,3 m) ning see sisaldab rohkelt orgaanilist ainet. Vee pH-tase on kõrge (9,63), st lahes on hapniku üleküllastus. Seetõttu on Oessaare lahe vee kvaliteet halb.
Elustik.
Kalastik.
Tänu heale ühendusele merega on Oessaare lahe kalastik võrdlemisi liigirikas. Seal leidub näiteks viidikaid ("Alburnus alburnus"), ahvenaid ("Perca fluviatilis") ja särgi ("Rutilus rutilus"), ka kiisku ("Acerina cernua" või "Gymnocephalus cernuus"), angerjaid ("Anguilla anguilla") ja ogalikke ("Gasterosteus aculeatus"). Arvukuselt leidub enim roosärgi ("Scardinius erythrophthalmus").
Taimestik.
Oessaare lahe veetase kõigub ulatuslikult. Seetõttu domineerivad seal kaldaveetaimestiku liigid, näiteks harilik pilliroog ("Phragmites australis"), laialehine hundinui ("Typha latifolia") ja harilik kuuskhein ("Hippuris vulgaris"). Samuti leidub rohkesti veesisest taimestikku, näiteks mändvetikad ("Charophyta"), kamm-penikeeled ("Potamogeton pectinatus") ja tähk-vesikuused ("Myriophyllum spicatum"). Kuna veesisene taimestik katab ulatuslikult terve järve nõo, viitab see suurele toitainete kontsentratsioonile vees. Oessaare lahes kaitsealuseid taimeliike pole.
Kaitse.
Oessaare laht kuulub Laidevahe looduskaitseala koosseisu, et tagada lahe piirkonnas esinevate kaitsealuste liikide ja nende elupaikade säilimine. Samuti kuulub territoorium Siiksaare-Oessaare lahtede linnuala ja Siiksaare-Oessaare loodusala (keskkonnaregistri kood EE0040469) Euroopa Liidu Natura 2000 võrgustikku.
116

116. aasta
Sajandid: 1. sajand - 2. sajand - 3. sajand
Aastakümned: 60. aastad 70. aastad 80. aastad 90. aastad 100. aastad - 110. aastad - 120. aastad 130. aastad 140. aastad 150. aastad 160. aastad
Aastad: 111 112 113 114 115 - 116 - 117 118 119 120 121
115

115. aasta
Sajandid: 1. sajand - 2. sajand - 3. sajand
Aastakümned: 60. aastad 70. aastad 80. aastad 90. aastad 100. aastad - 110. aastad - 120. aastad 130. aastad 140. aastad 150. aastad 160. aastad
Aastad: 110 111 112 113 114 - 115 - 116 117 118 119 120
114

114. aasta
Sajandid: 1. sajand - 2. sajand - 3. sajand
Aastakümned: 60. aastad 70. aastad 80. aastad 90. aastad 100. aastad - 110. aastad - 120. aastad 130. aastad 140. aastad 150. aastad 160. aastad
Aastad: 109 110 111 112 113 - 114 - 115 116 117 118 119