tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Pape Moussa Konaté

Pape Moussa Konaté (sündinud 3. aprillil 1993 M'Bouris) on Senegali jalgpallur, kes mängib ründajana Prantsusmaa kõrgliiga klubis Amiens.
2011. aastal suundus Konaté Euroopasse, liitudes Iisraeli kõrgliiga klubiga Maccabi Tel Aviv. Seejärel mängis ta ühe hooaja Venemaa kõrgliiga klubis Krasnodar ja ühe hooaja Itaalia kõrgliiga klubis Genoa.
2014. aastal liitus ta Šveitsi kõrgliiga klubiga Sion. Hooajal 2014–15 lõi ta liigas 16 väravat ja hooajal 2015–16 kümme väravat.
2017. aasta augustis sõlmis ta nelja-aastase lepingu Amiensiga. 2017–18 lõi ta Prantsusmaa kõrgliigas 13 väravat.
2012. aasta suveolümpiamängude jalgpalliturniiri käigus lõi ta viis väravat. Samal aastal tegi ta debüüdi Senegali jalgpallikoondises. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 25. mail 2012 sõprusmängus Maroko vastu. Ta on kuulunud Senegali koondisse 2018. aasta maailmameistrivõistlustel ning 2015., 2017. ja 2019. aasta Aafrika rahvaste karikavõistlustel.
Becky Hammon

Rebecca Lynn Hammon (vene Бекки Хэммон; sündinud 11. märtsil 1977 Rapid Citys Ameerika Ühendriikides) on USA-s sündinud ja kasvanud korvpallur. 2008. aastal sai temast naturalisatsiooni teel Venemaa kodanik ja sestpeale kuulub ta Venemaa naiste korvpallikoondisse.
2008. aasta suveolümpiamängude korvpalliturniiril võitis ta Venemaa koondisega pronksmedali.
2009. aasta MM-il Lätis sai koondisega hõbemedali.
Becky Hammon alustas karjääri WNBA klubis New York Liberty. Aastast 2007 mängib klubis San Antonio Silver Stars. 31. augustil 2011 ületas Hammon seitsmendana WNBAs 5000 punkti piiri.
Günther Heidemann

Günther Heidemann (21. oktoober 1932 Berliin – 23. aprill 2010 Berliin) oli Saksamaa ühendvõistkonna ja Lääne-Saksamaa poksija.
Heidemann oli kokku kahekordne Lääne-Saksamaa meister II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) aastatel 1952 ja 1955.
Heidemann sai Saksamaa ühendvõistkonna eest võisteldes II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) 1952. aasta Helsingi olümpiamängude poksivõistlustel pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale kuldmedali- ja olümpiavõitjale Zygmunt Chychłale (Poola).
Heidemann osales Lääne-Saksamaa eest võisteldes II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) 10. Euroopa meistrivõistlustel (Varssavi, 1953), kuid kaotas veerandfinaalis jälle hilisemale kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Zygmunt Chychłale (Poola) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja ning 11. Euroopa meistrivõistlustel (Lääne-Berliin, 1955), kuid kaotas veerandfinaalis hilisemale kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Nicolo Garganole (Inglismaa) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Kirjeldustõlge

Kirjeldustõlge (või helikirjeldus) on filmile või teatrietendusele pealeloetav kirjeldus, kus dialoogide vahel kirjeldatakse ka ekraanil või laval nähtavat. Seda kasutatakse peamiselt nägemispuudega inimestele kõige visuaalse edasiandmiseks. 
Kirjeldustõlkega antakse infot tegevuste, tegelaste, lavaliste või stseenimuutuste või ka ekraanile ilmunud teksti kohta. Kirjeldustõlge paigutatakse enamasti kuuldavas tekstis esinevatesse pausidesse .
Kirjeldustõlked Eestis.
Eestisse tõi kirjeldustõlked 2007. aastal Sülvi Sarapuu.
2011. aasta jaanuaris oli Eesti ainus kirjeldustõlk Mart Aas, kes on ka aastaid lugenud sisse heliraamatuid pimedatele.
2011. aastaks olid kirjeldustõlke saanud kolm Eesti mängufilmi: "Ruudi", "Kinnunen" ja "Sügisball". Kirjeldustõlkega etendusi oli toimunud Ugalas ja VAT teatris. 2012. aastal loodi Tartu Ülikooli Kliinikumi Lastefondi abiga kirjeldustõlge ka multifilmile "Lotte ja kuukivi saladus".
Eestis toimus esimene kirjeldustõlkide ja konsultantide koolitus aastal 2013, Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemias, Sylvi Sarapuu juhendamisel, hiljem on kirjeldustõlke koolitatud Tallinna Ülikooli juures.
Kirjeldustõlgete näiteid.
Kirjeldustõlkeid Tartu Kunstimuuseumi kunstiteostele:
Günter Siegmund

Günter Siegmund (19. detsember 1936 Küstrin (praegu Kostrzyn nad Odrą, Lubuszi vojevoodkond, Poola) – 13. september 2020 Berliin) oli Saksamaa ühendvõistkonna ja Ida-Saksamaa poksija.
Siegmund oli kahekordne Ida-Saksamaa meister raskekaalus (üle 81 kg) aastatel 1960-1961. Ta sai Ida-Saksamaa meistrivõistlustel raskekaalus (üle 81 kg) 3. koha aastatel 1957, 1959 ja 1963. 
Siegmund sai Saksamaa ühendvõistkonna eest võisteldes raskekaalus (üle 81 kg) 1960. aasta Rooma olümpiamängude poksivõistlustel pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale Daniel Bekkerile (Lõuna-Aafrika Liit).
Siegmund sai Ida-Saksamaa eest võisteldes raskekaalus (üle 81 kg) 14. Euroopa meistrivõistlustel (Belgrad, 1961) pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale Benito Pennale (Itaalia) ja jäädes edasisest medaliheitlusest välja. Ta osales raskekaalus (üle 81 kg) 13. Euroopa meistrivõistlustel (Luzern, 1959), kuid kaotas 1. ringis hilisemale pronksmedalivõitjale Władysław Jędrzejewskile (Poola) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Antal Kocsis

Antal Kocsis (17. november 1905 Budapest – 25. oktoober 1994 Titusville, Brevardi maakond, Florida osariik) oli Ungari poksija.
Kocsis oli kokku neljakordne Ungari meister: kärbeskaalus (kuni 112 naela ehk 50,8 kg) aastatel 1926–1928 ning kukk-kaalus (kuni 118 naela ehk 53,5 kg) 1929. aastal.
Kocsis võitis kärbeskaalus (kuni 112 naela ehk 50,8 kg) 1928. aasta Amsterdami olümpiamängude poksivõistlustel kuldmedali ja tuli olümpiavõitjaks.
Kocsis sai kärbeskaalus (kuni 112 naela ehk 50,8 kg) 2. Euroopa meistrivõistlustel (Berliin, 1927) hõbemedali, kaotades finaalis kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Lennart Bohmanile (Rootsi).
Kocsis poksis aprillist 1930 kuni augustini 1935 elukutselisena ning pidas kokku 40 kohtumist. Ta võitis neist 22 (neist 4 nokaudiga), kaotas 13 (neist 3 nokaudiga) ja viigistas 5 kohtumist.
Annonay

Annonay () on linn ja vald Lõuna-Prantsusmaal Auvergne-Rhône-Alpesi piirkonnas Ardèche'i departemangu põhjaosas. 
See on Ardèche'i departemangu kõige suurema elanike arvuga linn, kuid departemangu keskus on Privas' linn. Annonay on nii Annonay-Nordi kui ka Annonay-Sudi kantoni keskus.
Annonay asub mõne kilomeetri kaugusel Rhône'i jõest, 75 km Lyonist lõunas ja 40 km kaugusel Saint-Étienne'ist. 
Linna territoorium asub 270–746 meetri kõrgusel üle merepinna.
Jacques-Pierre Amette

Jacques-Pierre Amette [žak-pj'eer am'ett] (sündinud 18. mail 1943 Saint-Pierre-sur-Dives'is Calvadosi departemangus) on prantsuse kirjanik ja ajakirjanik. Ta on kasutanud ka pseudonüümi Paul Clément.
2003. aastal pälvis ta oma romaani "La Maîtresse de Brecht" eest Goncourti auhinna. 
Eesti keeles on teos ilmunud pealkirjaga "Brechti armuke" (prantsuse keelest tõlkinud Pille Kruus, Tallinn: Kunst, 2005).
Nitroglütseriin

Nitroglütseriin (NG; ka glütserüülnitraat, trinitroglütseriin või trinitriin) on vedel värvitu õlitaoline suure töövõimega lõhkeaine, mida kasutatakse väga paljude lõhkeainesegude valmistamisel.
Nitroglütseriin on väga tundlik tule ja mehaaniliste mõjutuste suhtes. Selle põlemisel võib kergesti tekkida detonatsioon, eriti suuremate lõhkeaine koguste korral. Seetõttu on selle käsitsemine ohtlik ning selle kasutamine puhtal kujul on väga harv. Täiendavaks puuduseks on kõrge sulamistemperatuur (14 °C).
See on suuremas koguses väga mürgine ning põhjustab isegi läbi naha organismi tungides tugevat peavalu. Samas leiavad selle derivaadid kasutust ka meditsiinilistes rakendustes, kus aitavad alandada vererõhku. Seda seetõttu, et aldehüüdi dehüdrogenaasid lagundavad nitraate lämmastikoksiidiks, millel on veresooni laiendav ja vererõhku alandav toime.
Nitroglütseriin oli esimene praktilist kasutust leidnud lõhkeaine, mis ületas tugevuselt musta püssirohtu. Selle sünteesis esimesena itaalia keemik Ascanio Sobrero 1847. aastal Torino Ülikoolis, olles siis veel Théophile-Jules Pelouze õpilane. Ta nimetas selle püroglütseriiniks. Samuti Pelouze käe all õppinud Alfred Nobel püüdis leida viise, kuidas nitroglütseriini ohutult käidelda. Ta avastas 1866. aastal, et nitroglütseriin absorbeerimisel kiiselguuris moodustub segu, mis oli stabiilne ja lihtsalt käsitsetav, kuid säilitas oma plahvatuslikkuse. Nii sündis dünamiit.
Nitroglütseriin on glütserooli lämmastikhappeester (õigemini triester), mis saadakse glütserooli nitreerimisel kontsentreeritud lämmastikhappe ja väävelhappe seguga.
Sisekaitseakadeemia finantskolledž

Finantskolledž on Sisekaitseakadeemia noorim kolledž, kus on alates 2003. aastast võimalik ühendatult õppida maksunduse ja tolli eriala. 
Akadeemias on tolli eriala õpetatud alates 1992. aastast ja maksukorralduse eriala 2002. aastast, kuid seoses Maksu- ja Tolliameti ühinemisega 2004. aastal liideti ka Sisekaitseakadeemia maksukorralduse ja tolli eriala. Vastavalt Maksu- ja Tolliameti strateegilistele otsustele on kohandatud finantskolledžis õppekavu nii, et spetsialiseeruda saaks kas maksunduse või tolli suunale. Üliõpilased teevad spetsialiseerumisotsuse teise õppeaasta alguses. 
Finantskolledžis on õppetöö toimunud nii osakoormuse kui ka päevaõppe vormis. Alates 2018. aastast on jälle võimalik õppida päevaõppes (kolmeaastase õppeajaga) või osakoormusõppes (nelja-aastase õppeajaga). Olenemata õppevormist on õpperühmade suurus olnud 30–40 üliõpilast. 
1996. aastal lõpetas esimene lend tolli õppesuunal. 13 lõpetaja seas oli ka näiteks Marek Helm, kellest sai hiljem Maksu- ja Tolliameti peadirektor. 
Kolledžit on juhtinud Raul Mill, Christiane Ernits, Uno Silberg ja praegune direktor Kerly Randlane.
Sisekaitseakadeemia justiitskolledž

Sisekaitseakadeemia justiitskolledž (varasema nimega "korrektsioonikolledž") on Sisekaitseakadeemia õppeüksus, kus alates 1992. aastast õpetatakse välja vanglaametnikke. Koos Sisekaitseakadeemia loomisega 1992. aastal avati Korrektsioonikolledž, mis 2004. aastal nimetati Justiitskolledžiks. Kolledžis on loomisest saadik õpetatud korrektsiooni eriala. Vanglaametniku eriala õpetati varem mitmes koolis, 2005/2006. õppeaastast hakati seda õpetama vaid justiitskolledžis. 
2024. aasta 16. jaanuarist nimetati justiitskolledž ümber Sisekaitseakadeemia vanglateenistuse kolledžiks.
Justiitskolledž annab rakenduskõrgharidust ja kutseõpet vähemalt keskharidusega noortele. Kutseõppe erialadel kestab õpe kuni üks aasta, rakenduskõrgharidus omandatakse kolme aastaga, mille järel on võimalus jätkata õpinguid Sisekaitseakadeemia sisejulgeoleku magistriõppes. Justiitskolledži peamised koostööpartnerid on Justiitsministeerium ning kõik Eesti vanglad. Kolledžil on mitu välispartnerit. Õppetöö toimub Tallinnas ning praktikate ajal vanglates üle Eesti. 
Alates 2016. aastast on Justiitskolledži direktor Laura Kikas. 
Kolledžit on juhtinud Uno Ilm (1992–1994 ja 1994–1999), Jüri Saar (1993–1994), Urmo Paal (1999–2005), Hannes Liivak (2005–2011) ja Erkki Osolainen (2011–2016).
Sisekaitseakadeemia päästekolledž

Sisekaitseakadeemia päästekolledž on Sisekaitseakadeemia õppeüksus, mis loodi 1993. aastal koolitamaks päästeteenistujaid. 
Päästekolledži õppetegevus toimub kahes õppekeskuses:
Wiehen

Wiehen (saksa keeles "Wiehengebirge" või "Wiehen") on madal mäeahelik Nordrhein-Westfalenis ja Alam-Saksimaal Saksamaal. Ahelik kulgeb läänest itta, eemaldudes suuremast Alam-Saksi mäeahelikust Weseri jõe juures Mindeni lähedal ning lõppedes Osnabrücki lähistel.
Wiehen on Saksa eelmäestike põhjapoolseim haru Põhja-Saksa madalikel. Sealne kõrgeim mägi on Lübbecke lähedal paiknev 320 meetri kõrgune Heidbrink.
Sello kaubanduskeskuse tulistamine

Sello kaubanduskeskuse tulistamine toimus 31. detsembril 2009 kell 10:08 Soomes Espoos, Sello kaubanduskeskuse Prisma hüpermarketis, kui Ibrahim Shkupolli avas tule tappes 4 inimest.
Tulistamine.
Tulistamine algas, kui tulistaja sisenes Prismasse ja hakkas 9mm püstolist inimeste pihta tulistama. Tulistamises sai surma neli Prisma töötajat, 3 meest ja naine, kes olid 27, 40, 42 ja 45 aastased. Politsei leidis kahtlusaluse endise tüdruksõbra oma Espoo korterist surnuna. Naine oli samuti Prismas töötanud ja politsei arvas, et tema oli peamine sihtmärk. Politsei arvas, et Shkupolli tappis kõigepealt oma endise tüdruksõbra ja suundus seejärel Prismasse, et seal naise poiss-sõber maha lasta. Ibrahim Shkupolli leiti samal päeval surnuna. Politsei arvas, et mees lasi ennast ise maha. Naabri sõnul, kes oli lasku kuulnud, juhtus see kell 11:13. Pärast kaubanduskeskusetulistamisest teate saamist, kihutasid sündmuspaigale tosin kiirabi, tuletõrjeautod ja politsei. Kaubanduskeskus piirati sisse ja evakueeriti. Politsei keelas rongidel Leppävaara raudteejaamas peatuda.
Tulistaja.
Tulistajaks osutus Ibrahim Shkupolli (1966 – 31. detsember 2009), kes oli sündinud Jugoslaavias. Ta oli Soomes elanud alates 1990. aastast. Ta oli Soome politsei huviorbiidis olnud inimkaubanduse, narkootikumide omamise, ebaseadusliku laskemoona omamise, ähvardamiste ja liiklusrikkumiste eest. Sel põhjusel keeldus immigratsiooniteenistus talle Soome kodakondsust andmast. Arvatakse, et ta läks päise päeva ajal kaubanduskeskusese inimesi tapma, sest ta tüdruksõber oli pärast tema mahajätmist suhtesse astunud Prisma töötajaga.
Politsei- ja piirivalvekolledž

Politsei- ja piirivalvekolledž on Sisekaitseakadeemia õppeüksus, kus koolitatakse politseiametnikke ja piirivalvureid. 
Politsei- ja piirivalvekolledž koolitab politseiametnikke kutseõppe ja rakenduskõrghariduse tasemel. Kutseõppe erialadel kestab õpe 1,5 aastat, rakenduskõrgharidus omandatakse 3 aastaga, mille järel on võimalus jätkata õpinguid Sisekaitseakadeemia sisejulgeoleku magistriõppes. Kolledži koostööpartnerid on Politsei- ja Piirivalveamet ja tema struktuuriüksused, üldhariduskoolid, CEPOL, FRONTEX jpt. 
Politsei- ja piirivalvekolledži õppetegevus toimub Tallinna õppekeskuses (Kase tee 61) ja Paikuse õppeüksuses.
Kolledži struktuuri kuulub ka teenistuskoerte koolituskeskus Murastes.
Ajalugu.
1. veebruaril 2010 ühinesid Sisekaitseakadeemia politseikolledž ja piirivalvekolledž, sellest ajast on akadeemias kahe seni eraldi tegutsenud kolledži asemel üks ühine politsei- ja piirivalvekolledž. Uue kolledži juhiks sai senine politseikolledži direktor politseikolonel Aivar Toompere. Hiljem on kolledži direktorid olnud Priit Heinsoo (2015–2017) ja Kalvi Almosen (2017–2022). 2022. aastast on direktor Kristian Jaani.
NG

NG võib olla:
Ng (黄 伍 吳) on hiina päritolu perekonnanimi. 
ng võib olla:
Taunsend

Taunsend (tähis Td) on redutseeritud elektrivälja mõõtühik, mida väljendab suhe "E/N", kus "E" on elektrivälja tugevus ja "N" on neutraalsete osakeste kontsentratsioon. See suhe on määratud seosega: 
formula_1
See ühik on oluline plasmafüüsikas gaaslahenduste puhul, sest keskmine elektronide energia funktsioon sõltub suhtest "E/N". 
Ühik on nimetatud Iiri füüsiku John Townsendi järgi.
Karl Hellenius

Karl Hellenius (ka Karl Helenius; 11. november 1813 Uusikaupunki – 18. aprill 1869 Helsingi) oli Eesti ja soome vaimulik.
Ta õppis Turu toomkoolis ja Turu gümnaasiumis. Aastatel 1833–1836 õppis ta Helsingi ülikooli usuteaduskonnas. Oli aastal 1836 Peterburis rootsi kooliõpetaja. Ordineeriti 8. jaanuaril/20. jaanuaril 1837 Peterburis õpetajaks.
Ta oli aastal 1837 Skuoritsa koguduse (Ingerimaal) adjunktõpetaja. Aastatel 1838–1840 oli ta Peterburi Maarja soome koguduse asendusõpetaja; aastal 1840 oli ta Tyrö koguduse (Ingerimaal) adjunktõpetaja, aastal 1841 oli ta Kroonlinna Elisabeti koguduse õpetaja, aastatel 1841–1844 oli ta Narva Soome-Rootsi Püha Mihkli koguduse (ja Kosemkina-Narvusi koguduse) õpetaja. Aastatel 1844–1864 oli ta (introdutseeriti 17. detsembril/29. detsembril 1844) Kadrina Katariina koguduse õpetaja. Jäi 1. mail/13. mail 1864 emerituuri. Elas elu lõpus Helsingis, kus ta ka suri ja maeti Hietaniemi kalmistule. Haud pole säilinud. 
Hellenius oli üks Elias Lönnroti sõpradest, aitas teda Eestimaa reisi lõpul Peterburi jõuda.
Isiklikku.
Tema isa Carl Helenius oli Soome vaimulik ja folklorist.
Tartu vana Maarja kirik

Tartu vana Maarja kirik oli Tartu kirik, mis hävis Põhjasõjas ning mille krundile 19. sajandi algul ehitati Tartu Ülikooli uus peahoone.
Ajalugu.
Kirik ehitati arvatavasti 14. sajandil Tartu saksa koguduse kirikuks (eesti kogudus kasutas Jaani kirikut). 1525. aastal sai Maarja kiriku luterlik kogudus. Poola ajal kasutasid vana Maarja kirikut jesuiidid. Rootsi ajal oli Maarja kirik korraga nii Rootsi garnisoni, rootsi-soome koguduse kui ka vastavatud Academia Gustaviana koguduste kirik, aastail 1640–1642 kasutas seda Tartu ülikool. Rootsi ajal samuti toimus aastatel 1638–1641 osa ülikooli õppetööst kiriku kooriruumides.
2010. aastal toimunud arheoloogilistel uuringutel tuli peahoone ja Tartu Ülikooli vana keemiahoone vahelisel alal maapinnast välja arvukalt kunagise Maarja kiriku kalmistule maetud inimeste luustikke. Arheoloog Martin Malve usub, et kalmistu piir ulatub keemiahoone keskpaigani ja terve Jakobi tänav on kalmistuala. Tartu Ülikooli ajaloo ja arheoloogia instituudi arheoloogia vanemteadur Heiki Valk on ühe lapsematuse dateerinud 13.–14. sajandisse, kaela pandud helmeste järgi. Kaevamistel leiti ka üks Rootsi aega paigutuv mehe matus.
1656. aastal peideti Maarja kiriku kooriruumi-alustesse hauakambritesse Vene vägede eest ülikooli arhiiv, raamatukogu ja trükimasinad. Välja toodi need alles 30 aasta pärast. Ajaloolase Malle Salupere arvates võis just sellest tekkida legend, mille järgi peidetud ühte Maarja kiriku hauakambrisse või kaevu Liivi sõja aegu varandus.
Põhjasõja lõpuks olid Maarja kirikust alles vaid varemed, selle telliskive kasutati Püssirohukeldri ehitusel. 1763. aastal valminud jooniste järgi oli Maarja kirik 3-lööviline tellisbasiilika polügonaalse lõpmikuga koori, läänetorni, kahe väikese trepitorniga pikihoone läänenurkades ja kabelitega koori ja pikihoone külgedel. Nagu enamik teisi Tartu vanalinna ehitisi, oli ka Maarja kirik ehitatud parvedele.
Uus Tartu Maarja kirik valmis 1841. aasta lõpul ning pühitseti sisse 11. jaanuaril 1842. Saksakeelne Tartu Jaani linnakogudus jäi edasi Tartu Jaani kirikusse ning eestikeelne Tartu kihelkonnakogudus valminud uues Tartu Maarja kirikus.
Koguduse vaimulikud.
Maarja kirikus on teeninud:
Häving.
Malle Salupere kinnitust mööda jäi Maarja kirik varemetesse juba 1667. aasta põlengus, mil hävis torn ja kellad üles sulasid. Kirikuhoone kannatas ka Põhjasõja ajal 1704. aastal ja 1775. aasta tulekahjus. Maarja kiriku ja 1708. aastal Toomemäel õhitud piiskopilinnuse tellistest rajati Toomemäe nõlva sisse – praeguse Lossi tänava poole – aastatel 1768–1778 püssirohukelder, kus 1982. aastast peale töötab restoran. Lõplikult lammutati kirikuhoone 19. sajandi algul.
Hilisemad ehitised samal kohal.
Nüüdne Tartu Ülikooli peahoone ehitati aastatel 1804–1809 ülikooli arhitekti Johann Wilhelm Krause projekti järgi endise Maarja kiriku kohale. Ehitamise käigus väljatulnud luustikud maeti ümber Toomeorgu, kuhu püstitati Rahvaste monument.
1860. aastal ehitati ülikooli peahoone taha uus kirik ülikooli koguduse tarbeks, tänapäeval paikneb selles hoones Tartu Elektriteater.
Otranto hertsog

Otranto hertsog ("Duc d'Otrante") on tiitel, mille Napoleon andis oma politseiministrile Joseph Fouchéle 1808. aastal.
Alates 19. sajandist elab hertsoglik perekond Rootsis, kus tal on introdutseerimata aadli staatus.
Otranto hertsogi tiitlit on kandnud järgmised isikud:
Quinyx

Quinyx WFM on 2005. aastal Erik Fjellborgi poolt Rootsis asutatud tööjõu haldamise rakendus. Esimeseks suuremaks Quinyxi kasutajaks osutus McDonald's.
Erik Fjellborg töötas poole kohaga McDonald'sis ning avastas vajaduse süsteemi järele, mis võimaldaks kiireid muudatusi graafikute tegemisel. Töötajatel oli vaja süsteemi vahetuste ja tööaegade taotluste tegemisel. Idee oli luua veebipõhine programm, et personal saaks oma ajakavaga kogu aeg kursis olla.
Quinyx on veebipõhine tööjõu haldamise, prognoosimise ja planeerimise rakendus. Quinyx on mõeldud eelkõige tööjõumahukatele organisatsioonidele, mis nõuavad kiireid muudatusi tööjõu planeerimise protsessis. Programm tagab mugava suhtluse töötajate ja tööandjate vahel ning on lihtne ja kasutajasõbralik tuginedes veebiarenduse uusimatele tehnoloogiatele. Rakendus annab töötajatele juuerdepääsu tööajagraafikutele interneti vahendusel, mis säästab graafikukoostajate aega ja võimaldab keskenduda olulisematele tegevustele.
Eestis esindab Quinyx WFM tarkvaralahendust ettevõte McLean &amp; Laneman OÜ.
Balti Nõukogu

Balti Nõukogu (harvem Balti Riikide Nõukogu) on Balti riikide (Eesti, Läti, Leedu) valitsuste ja parlamentide omavahelise koostöö organ, mis asutati 31. oktoobril 1993 Tallinnas. 
Nõukogu käib koos vähemalt korra aastas ühe Balti riigi pealinnas.
Balti Ministrite Nõukogu

Balti Ministrite Nõukogu on Balti riikide (Eesti, Läti, Leedu) valitsuste vaheline koostööinstitutsioon, mille ülesanne on Balti Assamblee välja käidud soovituste üle otsustamine ning ühtlasi vahendama Balti riikide valitsuste ja Balti Assamblee koostööd.
Balti Ministrite Nõukogu kõrgeim organ on Balti peaministrite kohtumised, mis toimuvad vähemalt kaks korda aastas.
Ragne Pekarev

Ragne Pekarev (sündinud 27. novembril 1980 Antslas) on eesti näitleja. 
Ta on lõpetanud 2006. aastal Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikooli (22. lend, juhendaja Priit Pedajas) ning töötab sellest ajast näitlejana Vanemuise teatris.
Põhjaväil

Põhjaväil on Tallinna üldplaneeringus kavandatud üks linna põhimagistraale autodele, mis kulgeks ida-läänesuunaliselt vanalinnast põhjas vähendamaks liikluskoormust südalinna peatänavatel ning oleks transiiditee sadamasse.
Põhjaväil algaks Narva maantee ja Pirita tee ristmikult ehk "Russalka ristmikult" Reidi teena, mis kulgeks ligi 400 m piki mereäärt ning seejärel läbiks endisi sadamaalasid kuni Jõe/Lootsi ristmikuni. Edasi kulgeks trass mööda Põhjaväilana välja ehitatud Ahtri tänavat, Mere puiestee põhjaosa ja Põhja puiesteed. Edasine trass Balti jaama piirkonnast Paldiski maanteeni on seni lahtine. Nõukogude perioodil planeeriti Telliskivi tänava laiendamist selle äärsete puumajade arvelt ning magistraaliks muutmist. Hiljem on sellest plaanist loobutud ning otsitud alternatiive ehk nn Pelgulinna ümbersõiduteed. Suurt vastukaja on saanud plaan rajada magistraal läbi Merimetsa roheala mööda endist raudteetammi.
Algselt pandi Põhjaväila põhimõtteline teekoridor paika Tallinna generaalplaanis 1968. aastal. Reaalse ehitustegevuse kallale asuti alles 1999. aastal, kui renoveeriti senine Ahtri tänav ja sellega paralleelselt paiknev endine raudteekoridor ehitati kolmerealiseks (3 + 3) tänavaks ning seejärel 2001. aastal Mere puiestee ja Põhja puiestee lõik Suur Rannavärava tänavani. Hiljem väila idaots muutus suhteliselt Reidi tee projektiks.
Balaruc-les-Bains

Balaruc-les-Bains on asula ja vald Lõuna-Prantsusmaal Oksitaania piirkonnas Hérault' departemangus. Asulas asuvad juba antiikajast teadaolevad kuumavee allikad.
Tema vanim nimi on teada aastast 1130 ja selleks oli "Maimona".
11. detsembril 1886 jagati Balaruci vald kaheks eraldi vallaks: Balaruc-le-Vieux ja Balaruc-les-Bains.
Hérault

Hérault [er'oo] (; oksitaani keeles "Erau") on jõgi Lõuna-Prantsusmaal. Jõe pikkus on 160 km ning see saab alguse Mont Aigouali nõlvalt Sevennides. Jõgi suubub Vahemerre Agde'i linna lähistel.
Alraun

 
Alraun (ka "mandragoor") ("Mandragora") on taimeperekond maavitsaliste sugukonnast. 
Liigid (osaline).
Perekonnas on kolm liiki.
Château de la Muette

Château de la Muette () on loss Pariisi 16. linnaosas Prantsusmaal, Boulogne'i metsa serval, vana linnavärava (Porte de la Muette) läheduses. Sellel kohal on alates renessansist asunud kolm lossi.
Esimene loss ehitati seal asunud jahimaja asemele kuningas Henri II lemmiktütrele Marguerite de Valois'le, kes oli kuningate François II, Charles IX ja Henri III õde ja kuningas Henri IV esimene abikaasa. Kuningas Louis XV lasi esimest lossi suurendada ja oluliselt ümber ehitada. Teises lossis elasid Louis XVI ja Marie-Antoinette.
Viimase 19. sajandi stiilis lossi lasi 1920. aastate alguses ehitada Henri de Rothschild arhitekt Lucien Hesse kavandite järgi. Praegu on see Majanduskoostöö ja Arengu Organisatsiooni peakontor Pariisis.
Marie NDiaye

Marie NDiaye (sündinud 4. juunil 1967 Pithiviers's Loiret' departemangus) on prantsuse kirjanik.
Ta sündis aastal 1967 Pithiviers's Loiret' departemangus Senegalist pärit isa ja prantslannast ema tütrena.
Ta avaldas oma esimese romaani "Quant au riche avenir" 17-aastaselt. 2001. aastal pälvis ta romaani "Rosie Carpe" eest Femina auhinna, 2009. aastal romaani "Trois femmes puissantes" eest Goncourti auhinna.
Isiklikku.
Tema abikaasa on kirjanik Jean-Yves Cendrey, neil on kolm poega. Nad elavad Berliinis. Tema vend Pap Ndiaye on prantsuse ajaloolane.
Arnold Alšvang

Arnold Alšvang (vene keeles Арнолд Александрович Алшванг; 1. oktoober (vkj 19. september) 1898 Kiiev – 28. juuli 1960 Moskva) oli Ukraina muusikateadlane, aastast 1944 doktor.
Alšvang õppis Kiievi Konservatooriumi Heinrich Neuhausi klaveriklassis, mille lõpetas 1920. ja Boleslav Javorski kompositsiooniklassis, mille lõpetas 1922. aastal. 
Aastatel 1919–1921 oli ta Kiievis sõjaväe muusikakooli juht. 1923–25 oli ta Kiievi ja 1930–34 Moskva Konservatooriumis lektor ja õppejõud. Alšvang on komponeerinud ka muusikat, kuid rohkem on ta tuntud muusikaajalooliste uurimuste autorina. Alšvangilt on raamatuna ilmunud Claude Debussy (1935), Aleksandr Skrjabini (1945), Ludwig van Beethoveni (1959), Pjotr Tšaikovski (1959) ja Dmitri Šostakovitši biograafiad. 
Eesti keeles on 1957. aastal ilmunud Alšvangi "Beethoven" (Eesti Riiklik Kirjastus; tõlkija Arnold Ravel), samuti Jossif Kunini "Tšaikovski" (Punane täht, 1963; tõlkija Vello Tarnaste), mille eessõna on kirjutanud Alšvang.
Laurent Gaudé

Laurent Gaudé [lor'aa(n) god'ee] (sündinud 6. juulil 1972 Pariisis) on prantsuse kirjanik.
2004. aastal pälvis ta romaani "Le Soleil des Scorta" eest Goncourti auhinna. Eesti keeles on teos ilmunud pealkirjaga "Scortade päike" (tõlkinud Indrek Koff; Tallinn: Pegasus, 2007).
Päev, kui maailm jäi seisma

"Päev, kui maailm jäi seisma" on USA 2008. aasta ulmefilm Keanu Reevesiga peaosas. See on uusversioon 1951. aastal ilmunud samanimelisest filmist, mis omakorda põhines Harry Batesi 1940. aastal ilmunud ulmejutul "Farewell to the Master".
Sisu.
Tuntud teadlane dr. Helen Benson (Jennifer Connelly) leiab end vastamisi maavälise külalisega, kel nimeks Klaatu (Keanu Reeves). Viimane on rännanud läbi universumi, et hoiatada inimkonda läheneva globaalse kriisi eest.
Helenist kõrgemalseisvad jõud kohtlevad aga Klaatut kui vaenulikku sissetungijat ning talle ei anta võimalust kohtuda maailma riigipeadega. Naine ning tema kasupoeg Jacob (Jaden Smith) saavad õige pea aru, millise hirmutava alatooniga on Klaatu väide, et ta on “Maa sõber”.
Nüüd peab Helen leidma viisi, kuidas veenda külalist, kes saadeti inimkonda hävitama, et inimkond on tegelikult päästmist väärt. Ent selleks võib olla liiga hilja, sest protsess on juba alanud…
V nagu veritasu

"V nagu veritasu" on 2006. aastal valminud düstoopiline põnevusfilm. Film põhineb Alan Moore'i graafilisel romaanil "V For Vendetta".
Süžee.
Evey (Natalie Portman) on totalitaarse režiimi all vaevleval Inglismaal elav noor töölisnaine. Ühel õhtul satub ta öise liikumiskeelu ajal koduteel olles kokku salapolitseinikega, kes teda vägistada üritavad. Evey päästab Guy Fawkesi maskis mees, keda tuntakse nimega V (Hugo Weaving). 
V on haritud ja kaastundlik ning pühendunud sellele, et vabastada oma kaaskodanikud jõu ja hirmu toel riiki juhtivatest võimudest, lähtudes põhimõttest "Rahvas ei peaks kartma oma valitsust. Valitsus peaks kartma oma rahvast.".
Samas on ta ka kibestunud, kättemaksuhimuline, üksildane ja vägivaldne, ajendatuna isiklikust tasumisjanust. Diktatuuri küüsis piinleva rahva ainus lootus kavatseb lõpule viia selle, mis 1605. aastal Guy Fawkesil ebaõnnestus: ta kavatseb Inglismaa parlamendi õhku lasta.
V-d hakkab jälitama Scotland Yardi inspektor Finch, kes peab V-d alguses terroristiks, aga hakkab aja möödudes mõistma mehe motiive.
Heinz Schulz

Heinz Schulz (5. jaanuar 1935 Bernburg Saksi-Anhalti liidumaa – 27. detsember 2015) oli Saksamaa ühendvõistkonna ja Ida-Saksamaa poksija.
Schulz oli kokku neljakordne Ida-Saksamaa meister sulgkaalus (kuni 57 kg) aastatel 1957, 1959 ja 1962 ning kukk-kaalus (kuni 54 kg) 1960. aastal.
Schulz sai Saksamaa ühendvõistkonna eest võisteldes sulgkaalus (kuni 57 kg) 1964. aasta Tōkyō olümpiamängude poksivõistlustel pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale kuldmedali- ja olümpiavõitjale Stanislav Stepaškinile (NSV Liit) ja jäädes edasisest medaliheitlusest välja.
Vedran Đipalo

Vedran Đipalo (sündinud 22. septembril 1977 Sinjis Spliti-Dalmaatsia maakonnas) on Horvaatia endine poksija.
Đipalo oli Horvaatia meister raskekaalus (kuni 91 kg) vähemalt 2005. aastal. Ta sai Horvaatia meistrivõistlustel raskekaalus (kuni 91 kg) 2. koha 2002. aastal. 
Đipalo osales raskekaalus (kuni 91 kg) 2004. aasta Ateena olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas 1. ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Đipalo sai raskekaalus (kuni 91 kg) 35. Euroopa meistrivõistlustel (Pula, 2004) pronksmedali.
Kodukäija

Kodukäija (saksa "Wiedergänger; "Saaremaal "külmking", Hiiumaal "nook", läänemurdes "kääbas", "kääp") on rahvausus surnu, kes mingi süüteo pärast või muul põhjusel peab deemonliku surnuna ringi käima. Enamasti käib või kummitab ta oma endises kodupaigas.
Tartu Püha Vaimu kirik

Tartu Püha Vaimu kirik (kasutatud ka nimekuju Tartu Pühavaimu kirik) oli Tartus Laial tänaval linnamüüri ääres Vene värava juures paiknenud keskaegne Rooma-katolik kirik.
Pühavaimu kirik oli tõenäoliselt ühelööviline, võlvitud, ilma koorita, väikese nurgatorniga. 
Kirik kuulus Püha Vaimu vennaskonna hospidalile, Pühavaimu kiriku juures tegutses Tartus juba keskajast alates (esmamainimine 1364) hospidal.
16. juunil 1514 andis Rooma paavst Leo X selle tsistertslaste Püha Klaara kloostrile. 
Alates 16. sajandi teisest poolest kasutati kirikut aidana (oli ümber ehitatud kahekorruseliseks), seal asus Poola ajal kuninglik kroonumagasin. 1889. aastal müüs linn selle aidahoone koos krundiga Tartus Tervisevõimlemise Asutuse Loomise seltsile ja samal aastal ait lammutati ja 1892. aastal valmis seal punastest tellistest Tartu Ülikooli võimlahoone (arhitekt Reinhold Guleke), mis on praegu Tartu Uue teatri hoone (Lai tänav 37).
Edgars Eriņš

Edgars Eriņš (sündinud 18. juunil 1986 Varakļānis) on Läti kümnevõistleja.
Tema isiklik rekord kümnevõistluses on 4. juunil 2011 Valmieras saavutatud 8312, mis on ühtlasi ka Läti rekord. Talle kuulub ka Läti rekord seitsmevõistluses, 2008. aastal saavutatud 5787 punkti.
Isiklikku.
Ta on 191 cm pikk ja kaalub 87 kg.
Ropaži vald

Ropaži vald on teise järgu haldusüksus (vald) Lätis Ropaži piirkonnas. 
Vald piirneb sama piirkonna Garkalne ja Stopiņi vallaga, Sigulda piirkonna Allaži, Inčukalnsi ja Mālpilsi vallaga, Salaspilsi piirkonna Salaspilsi vallaga ning Ogre piirkonna Suntaži ja Tīnūži vallaga.
Valla keskus on Ropaži küla.
Ajalugu.
Ropaži vald moodustati 1819. aastal haldusreformi käigus. 1935. aastal oli Ropaži valla pindala 340 km² ja see oli Riia maakonna suurim vald.
1945. aastal moodustati valla aladele Ropaži, Augšciemsi, Kākciemsi ja Zaķi külanõukogu, vald ise aga likvideeriti 1949. aastal. 1954. aastal liideti Ropaži külanõukoguga likvideeritav Augšciemsi külanõukogu, 1962. aastal aga Kākciemsi külanõukogu maad. 1990. aastal moodustati külanõukogust Ropaži vald, mis kuulus Riia rajooni.
Vallaga samades piirides moodustati 2005. aastal Ropaži piirkond. 2009. aastal sai piirkonnast esimese järgu haldusüksus. 2021. aastal liideti senise Ropaži piirkonnaga Garkalne piirkond (Garkalne vald), Stopiņi piirkond (Stopiņi vald) ning Vangaži linn Inčukalnsi piirkonnast.
Mälestised.
Muinsusmälestistest on riikliku kaitse all Ropaži ordulinnus ja sealne kalmistu. Regionaalse kaitse all on Jaunmežplēpji muinaskalmed, Kapi muinaskalmed ja Nagli muinaskalmed. Kohaliku kaitse all on Ropaži kirikuõpetaja maja ja Sniedžese söepõletamisala muldkuhjatised.
Loodus.
Vald asub Kesk-Läti madalikul. Selle maadele jääb Läti suurim oos Lielie Kangari, mille pikkus on 26 kilomeetrit. 60% vallast on metsamaa. 
Suuremad jõed on Lielā Jugla ning selle lisajõed Krievupe jõgi ja Tumšupe jõgi. Soodest on suurim Lielais Kangari soo (832 ha).
Looduskaitse all on Lūkinozolsi tamm ja 27 nimeta põlispuud. Valla kaguosa jääb Lielie Kangari hoiualale, lõunaosa Ķivuļurga hoiualale.
Rahvastik.
Läti Rahvastikuregistri andmetel oli 1. juulil 2016 Ropaži valla elanikest lätlasi 72,6%, venelasi 17,3%, valgevenelasi 2,1%, poolakaid 1,3%, ukrainlasi 2,1% ja teistest rahvustest inimesi 3,2%. Rahvus oli märkimata 1,5% inimestest.
Vallas on järgmised külad.
Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.
György Gedó

György Gedó (sündinud 23. aprill 1949 Újpestis Budapestis) on Ungari endine poksija, rahvuselt juut.
Gedó oli helveskaalus (kuni 48 kg) kokku kaheksakordne Ungari meister aastatel 1968–1973, 1975 ja 1980. Ta sai helveskaalus (kuni 48 kg) Ungari meistrivõistlustel 3. koha 1974. aastal.
Gedó võitis helveskaalus (kuni 48 kg) 1972. aasta Müncheni olümpiamängude poksivõistlustel kuldmedali ja tuli olümpiavõitjaks. Ta osales helveskaalus (kuni 48 kg) 1968. aasta México olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas 1. ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja, 1976. aasta Montréali olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas veerandfinaalis hilisemale pronksmedalivõitjale Payao Poontaratile (Tai) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja ning 1980. aasta Moskva olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas veerandfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale Hipólito Ramosile (Kuuba) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Gedó osales helveskaalus (kuni 48 kg) 1. maailmameistrivõistlustel (Havanna, 1974), kuid kaotas veerandfinaalis hilisemale kuldmedalivõitjale ja maailmameistrile Jorge Hernándezele (Kuuba) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Gedó võitis helveskaalus (kuni 48 kg) kuldmedali ja tuli Euroopa meistriks 18. Euroopa meistrivõistlustel (Bukarest, 1969) ning 19. Euroopa meistrivõistlustel (Madrid, 1971). Ta sai helveskaalus (kuni 48 kg) 21. Euroopa meistrivõistlustel (Katowice, 1975) pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Oleksandr Tkatšenkole (NSV Liit) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Zaķumuiža

Zaķumuiža on küla ("ciems") Lätis Vidzemes, Ropaži piirkonna Ropaži vallas. Asub Riiast 25 km ida pool Lielā Jugla vasakul kaldal.
Küla varasem saksakeelne nimi oli Waldenrode. Waldenrode mõis kuulus von Wolffide suguvõsale. Nõukogude perioodil asus seal Zaķumuiža linnukasvatusmajand.
Külas on algkool, raamatukogu ja kiirabipunkt. Sinna jäävad Skola, Upeskrasti, Dzelzāmursi, Līčupese, Zaķi, Zaķumuiža ja Silmači bussipeatus.
Johann Karl Wilhelm Friedrich von Hezel

Johann Karl Wilhelm Friedrich von Hezel (9. august 1786, Giessen – 1831, Tartu) oli Saksamaalt pärit Tartu advokaat, sündik ja õigusteadlane.
Ta oli Tartu Ülikooli eksegeetika ja idamaiste keelte professori Johann Wilhelm Friedrich von Hezeli ja Charlotte Henriette von Hezeli (neiupõlvenimega Schwabe) poeg.
Enne ülikooli astumist sai Hezel koduõpetust. Ta õppis 1802–1806 Tartu ülikoolis ja kaitses 1808. aastal filosoofiadoktori kraadi. Aastast 1806 töötas ta Tartus maakohtu- ja raeadvokaadina, linnasündikuna ning konsistooriumi liikmena (1810) ja ülikooli sündikuna (1812–1819). Ta pidas ka loenguid ja avaldas käsitlusi Liivimaa õigusest. Aastast 1819 ei olnud tal muid ameteid peale advokaadiameti.
Bernhard Kaehlbrandt

August Bernhard Karl Kaehlbrandt (2. märts/14. märts 1840 Riia – 4. september/16. september 1883 Audru) oli Eesti vaimulik.
Algõpetuse sai ta aastatel 1848–1855 Jaunpiebalga pastoraadis. Aastatel 1855–1858 õppis ta Riia Kubermangugümnaasiumis. Aastatel 1859–1863 õppis ta Tartu Ülikooli usuteaduskonnas, aastal 1863 täiendas ta end veel Erlangeni ülikoolis. Aastatel 1864–1866 oli ta Audrus koduõpetaja. Prooviaastal oli ta Vändra Martini koguduses Ernst Sokolowsky juures. Ordineeriti 8. septembril / 20. septembril 1868 Riias õpetajaks.
Ta oli aastatel 1868–1883 (introdutseeriti 29. septembril / 11. oktoobril 1868) Audru Püha Risti koguduse õpetaja. Lisaks oli ta aastatel 1877–1883 Pärnu praostkonna praost ja aastast 1881 Konsistooriumi assessor.
Isiklikku.
Tema onu Carl Ludwig Kaehlbrandt oli Jaunpiebalga koguduse õpetaja.
Alex Morgan

Alexandra Patricia Morgan-Carrasco (tuntud kui Alex Morgan; sündinud 2. juulil 1989 San Dimases) on USA eksnaisjalgpallur. Ta viimane klubi kus ta mängis oli jalgpalliklubi Orlando Pride.
Aastast 2010 mängib Alex Morgan USA naiste jalgpallikoondises.
Alex Morgan lõi otsustava värava 2012. aasta suveolümpiamängude jalgpalliturniiri poolfinaalis - lisaaja viimastel sekunditel suunas ta palli peaga Kanada väravasse. USA võitis mängu 4:3.
USA koondisega on ta tulnud kaks koda maailmameistriks.
Ta lõpetab enda jalgpalli karjääri aastal 2024.
Theodor Lutsu filmipäevad

Theodor Lutsu filmipäevad on Palamusel 1996. aastast toimuv filmifestival, millega tähistatakse eesti filmioperaatori ja Eesti esimese täispika mängufilmi autori Theodor Lutsu sünniaastapäeva 14. augustil.
2012. aasta 11.-12.augustil toimuvad filmipäevad 17. korda, nende raames korraldatav lahtine lühifilmide konkurss 14. korda. Konkursifilmid liigitatakse žanride järgi: animafilm (arvutianimatsioon, nuku- või joonisfilm), eksperimentaalfilm (pikkus kuni 15 minutit), tõsielufilm ehk dokumentaalfilm (kuni 30 minutit) ning lühimängufilm (kuni 30 minutit).
Palamuse filmipäevadelt on esile kerkinud tuntud filmitegijaid nagu Asko Kase ja Kullar Viimne ning Tartu politoloogiatudengite rühmitus Õ-Fraktsioon, mille liikmed on muuhulgas teinud ka täispika mängufilmi "Malev".
Marijo Šivolija-Jelica

Marijo Šivolija-Jelica (sündinud 29. juunil 1981 Rijekas Primorje-Gora maakonnas) on Horvaatia endine poksija.
Šivolija-Jelica oli vähemalt kahekordne Horvaatia meister poolraskekaalus (kuni 81 kg) aastatel 2002 ja 2005. aastal. 
Šivolija-Jelica osales poolraskekaalus (kuni 81 kg) 2004. aasta Ateena olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas 1. ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja ning 2008. aasta Pekingi olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas 2. ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Šivolija-Jelica sai poolraskekaalus (kuni 81 kg) 13. maailmameistrivõistlustel (Mianyang, 2005) hõbemedali, kaotades finaalis kuldmedalivõitjale ja maailmameistrile Erdos Janabergenovile (Kasahstan) ning osales 14. maailmameistrivõistlustel (Chicago, 2007), kuid kaotas veerandfinaalis hilisemale kuldmedalivõitjale ja maailmameistrile Abbos Atoevile (Usbekistan) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Šivolija-Jelica sai poolraskekaalus (kuni 81 kg) 35. Euroopa meistrivõistlustel (Pula, 2004) hõbemedali, kaotades finaalis kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Jevgeni Makarenkole (Venemaa) ning osales 36. Euroopa meistrivõistlustel (Plovdiv, 2006), kuid kaotas 1. ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Hans Torim

Hans Torim (25. veebruar 1930 Tallinn – 31. märts 2025) oli eesti kergejõustiklane, treener ja spordipedagoog. 
Elulugu.
Ta lõpetas aastal 1948 Tallinna 2. Keskkooli, 1950 Tallinna Kehakultuuritehnikumi, 1952 Leningradis Lesgafti-nimelise KKI treenerite kooli ja 1957 Tartu Riikliku Ülikooli kehakultuuriteaduskonna. 
Harjutas kuni 1946. aastal 300 m jooksus Eesti NSV noortemeistriks tulekuni iseseisvalt, aastatel 1948–1950 treenis Dünamos Johannes Talmre juhendamisel, tulles 1948. aastal tõkkejooksus NSV Liidu koolinoorte meistriks. Kuulus aastatel 1946–1957 Dünamosse (1952–1957 oli seal kergejõustikutreener), alates 1957. aastast Kalevisse. 
Ta oli seitsmekordne Eesti NSV meister: 110 m tõkkejooksus (1950, 1952, 1953) ja 400 m tõkkejooksus (1949, 1950, 1952, 1953). Aastatel 1952–1958 tuli 5 korda Eesti NSV meistriks teatejooksus. 
Aastatel 1957–1972 oli ta TRÜ kehakultuuriteaduskonna õpetaja ja vanemõpetaja, 1972–1977 Tallinna Spordiinternaatkooli ja KSMK treener, 1977–1997 TPedI/Tallinna Pedagoogikaülikooli kehakultuuriteaduskonna dotsent, 1979–1983 treenerite nõukogu esimees, 1990–1992 Kergejõustikuliidu aseesimees ja 1996–2000 Eesti Spordigümnaasiumi sporditeooria õpetaja. 
Torim on kirjutanud õpikuid, koostanud õppefilme ja õppevahendeid, avaldanud ajakirjanduses, sh Soome ja USA spordiväljaannetes, üle 100 publikatsiooni. 
Tema õpilaste seas on Kalju Jurkatamm, Charles Vallmann, Margus Kasearu, Toomas Merila, Peeter Laane, Kalju Kikamägi, Ennu Laasner, Milvi Torim, Aili Paju, Tiina Torop, Silva Oja, Holger Peel ja Rein Aule.
Isiklikku.
Hans Torim oli abielus kergejõustiklase ja treeneri Milvi Torimiga (sünd. 29.11.1936), vend Edgar Torim (1929–1999) oli 1970.–1980. aastatel Eesti NSV Siseministeeriumi spordivaldkonna koordinaator.
Kano osariik

Kano osariik on 1. järgu haldusüksus (osariik) Nigeerias. Asub riigi põhjaosas.
Osariik moodustati 1967. aastal. 1991. aastal eraldati osariigist Jigawa osariik.
Kano osariik jaguneb 44 kohaliku omavalitsuse üksuseks.
Suurem osa elanikest on hausad. Valdavalt on nad sunniidid.
Tuileries' palee

Tuileries' palee ehk Tuileries' loss (prantsuse keeles "Palais des Tuileries"; ) oli prantsuse kuningate residentsloss Pariisis Seine'i jõe paremal kaldal. Hoone sulges läänepoolsest küljest Louvre'i hoovi. Selle peasissekäigu vastas kerkis triumfikaar Arc de Triomphe du Carrousel Napoléon I Bonaparte'i võidukate sõjakäikude ülistuseks.
Lossi ehitamist alustati 1564. aastal Caterina de' Medici algatusel. 17. sajandil toimunud laiendamise käigus ühendati lossi kagunurk Louvre'iga. Hoone hävis tules Pariisi kommuuni mahasurumise päevil 1871. aasta mais ning lammutati maatasa 1882. aastal. Louvre'iga ühendatud 266-meetrise fassaadiga lossi asukaiks on olnud kuningad Henri IV, Louis XIV, Louis XV, Louis XVI ja Louis XVIII ning keisrid Napoléon I ja Napoléon III.
Praegu asub sellel kohal Tuileries' aed ("Jardin des Tuileries").
Billancourt

Billancourt () on 181 elanikuga (2009) asula ja vald Prantsusmaal Hauts-de-France'i piirkonnas Somme'i departemangus.
Michel Thomas

Michel Thomas (sünninimi Moniek Kroskof; 3. veebruar 1914 Łódź – 8. jaanuar 2005 New York) oli juudi päritolu lingvist, keeleõpetaja ja polüglott.
Pärast teist maailmasõda töötas ta välja erilise keeleõppimismeetodi, mis sai tema järgi nimeks Michel Thomas' meetod.
Valéry Giscard d'Estaing

Valéry Marie René Georges Giscard d'Estaing (; 2. veebruar 1926 Koblenz – 2. detsember 2020 Authon) oli Prantsuse riigitegelane, 1974–1981 Prantsusmaa president. 
Giscard d'Estaing sündis Koblenzis, prantslaste okupeeritud Saksamaal. 18-aastaselt liitus ta Prantsuse vastupanuliikumisega ja võttis Teises maailmasõjas osa Pariisi vabastamisest 1944. aastal.
Poliitilist karjääri alustas Giscard d'Estaing 1950. aastate teises pooles. 1956. aastal sai ta Prantsusmaa Rahvuskogu liikmeks. Aastatel 1962–1966 ja 1969–1974 oli ta Prantsusmaa rahandusminister. Alates 1966. aastast kuulus ta vabariiklaste erakonda.
1974. aasta mais toimunud presidendivalimistel võitis Giscard d'Estaing sotsialist François Mitterrandi, kogudes 50,8% häältest Mitterrand' 49,2% vastu. Ta sai presidendiks 48-aastaselt ja oli ametisse astudes riigi ajaloo noorim president. Presidendina viis Giscard d'Estaing läbi palju uuendusi, mida peeti sel ajal radikaalseks, näiteks langetas ta valimisõiguse vanusepiiri 18. eluaastani ja seadustas abordi. Lisaks suurendas ta Prantsusmaa tuumavõimekust ja edendas ülikiirrongiliiklust. Presidendina õnnestus tal Saksamaa kantsleri Helmut Schmidtiga luua Prantsusmaa ja Saksamaa vahel tugev allianss Euroopa Liidus.
1981. aasta presidendivalimiste esimeses voorus ta küll edestas Mitterrand'd, kuid kaotas talle teises voorus, kogudes 48,24% häältest Mitterrand'd 51,76% vastu.
1968. aastal asutati Giscard d'Estaing' toetuseks erakond Ühendus Prantsuse Demokraatia eest. Aastatel 1988–1996 oli ta selle erakonna juht. Aastatel 1989–1993 oli ta Euroopa Parlamendi liige. 2000. aastate alguses oli ta Euroopa Tulevikukonvendi president. Aktiivse poliitilise karjääri lõpetas ta 2004. aastal.
Giscard d'Estaing oli abielus 1952. aastast ning tal oli abikaasaga neli last, kaks tütart ja kaks poega.
Sophie Hitchon

Sophie Hitchon (sündinud 11. juulil 1991 Burnleys) on Suurbritannia vasaraheitja.
2010. aastal tuli ta vasaraheites juunioride maailmameistriks.
2012. aasta suveolümpiamängudel Londonis heitis ta Suurbritannia rekordiks 71.58 m.
2015. aasta maailmameistrivõistlustel Pekingis saavutas ta neljanda koha, heites rahvusrekordiks 73.86 m.
2016. aasta Euroopa meistrivõistlustel Amsterdamis jäi ta 71.74-ga samuti neljandaks.
2016. aasta suveolümpiamängudel Rio de Janeiros võitis ta rahvusrekordiga 74.54 pronksmedali, tulles oma riigi esimeseks olümpiamedalistiks vasaraheites.
Rūta Meilutytė

Rūta Meilutytė (sündinud 19. märtsil 1997 Kaunases) on Leedu ujuja.
2012. aasta suveolümpiamängudel võitis ta naiste 100 m rinnuliujumises kuldmedali, saades Leedu noorimaks olümpiavõitjaks. Ühtlasi sai temast esimene ujuja, kes on pärast Leedu taasiseseisvumist ujumises kuldmedali võitnud.
Ta jagab 100 meetri rinnuliujumise maailmarekordit lühirajal (1.02,36). Ta on 50 meetri rinnuliujumise (29,48) ja 100 meetri rinnuliujumise (1.04,35) endine maailmarekordiomanik.
Aastatel 2012 ja 2013 valiti ta Leedu aasta sportlaseks ning 2015. aastal aasta naissportlaseks.
Isiklikku.
Rūta Meilutytė sündis Kaunases 1997. aastal Saulius Meilutise ja Ingrida Meilutienė tütrena. 2001. aasta märtsis jäi Rūta ema ülekäigurajal auto alla ja hukkus. Laste isa Saulius teenis perele elatist USA-s töötades. Pärast õnnetust naasis ta küll kodumaale, ent parema sissetuleku nimel siirdus peagi tööle Inglismaale. 2010. aastast elab Rūta koos isaga Inglismaal.
Karjäär.
2010. aastal purustas ta esimesed Leedu rekordid 50 m ja 100 m rinnuliujumises.
Enne 2012. aasta suveolümpiamänge sai Rūta Meilutytėst noorim Leedu ujuja, kes on olümpianormi täitnud. Londoni olümpiamängudel sai ta 100 m rinnuliujumises kvalifikatsioonivõistlusel esikoha ajaga 1:05.56, mis oli ka uus Leedu rekord. 100 m rinnuliujumise poolfinaalides sai Meilutytė samuti esikoha ajaga 1:05.21, mis oli uus Euroopa ja järjekordne uus Leedu rekord. Finaalis võitis Rūta Meilutytė kuldmedali ajaga 1:05.47.
2013. aastal püstitas ta Barcelonas toimunud veealade MMil poolfinaalis 100 m rinnuliujumises maailmarekordi ajaga 1:04.35, senine maailmarekord oli kümnendiku võrra kehvem ja kuulus 2009. aastast ameeriklanna Jessica Hardyle.
2015. aasta maailmameistrivõistlustel sai ta hõbemedali 100 m rinnuliujumises.
2016. aasta suveolümpiamängududel Rio de Janeiros tuli ta 100 m rinnuliujumises 1.07,32-ga seitsmendaks.
2017. aasta maailmameistrivõistlustel Budapestis tuli ta 100 m rinnuliujumises neljandaks. Samadel võistlustel ületas ameeriklanna Lilly King tema maailmarekordi 23 sekundisajandikuga. Meilutytė tuli neljandaks ka 50 meetri rinnuliujumises ning King purustas tema maailmarekordi ka sel distantsil.
2019. aasta mais teatas ta sportlaskarjääri lõpetamisest, kuna teda ähvardas dopinguproovide andmata jätmise eest kaheaastane võistluskeeld.
Maailmarekordid.
Rūta Meilutytė püstitas pikal rajal kokku kaks maailmarekordit, millest ühe 50 m rinnuliujumises ja ühe 50 m rinnuliujumises.
Rūta Meilutytė püstitas lühirajal maailmarekordi 100 meetri rinnuliujumises.
Kolme pääsukese kohvik

"Kolme pääsukese kohvik" on ansambli PS Troika 2012. aastal ilmunud album.
Emil Schulz

Emil Schulz (25. mai 1938 Kaiserslautern, Reinimaa-Pfalzi liidumaa – 22. märts 2010 Kaiserslautern) oli Saksamaa ühendvõistkonna ja Lääne-Saksamaa poksija.
Schulz oli viiekordne Lääne-Saksamaa meister II keskkaalus (kuni 75 kg) aastatel 1960–1964.
Schulz sai Saksamaa ühendvõistkonna eest võisteldes II keskkaalus (kuni 75 kg) 1964. aasta Tōkyō olümpiamängude poksivõistlustel hõbemedali, kaotades finaalis kuldmedali- ja olümpiavõitjale Valeri Popentšenkole (NSV Liit).
Schulz sai Lääne-Saksamaa eest võisteldes II keskkaalus (kuni 75 kg) 15. Euroopa meistrivõistlustel (Moskva, 1963) pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale Ion Moneale (Rumeenia) ja jäädes edasisest medaliheitlusest välja. Ta osales II keskkaalus (kuni 75 kg) 14. Euroopa meistrivõistlustel (Belgrad, 1961), kuid kaotas veerandfinaalis hilisemale pronksmedalivõitjale Dragoslav Jakovljevićile (Jugoslaavia) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Tulekahjuandur

Tulekahjuandur on tehniline seade, mis annab tulekahju või tuleohtliku olukorra tekkimisest teada tugeva sumistignaaliga, mõnel juhul ka valgusdioodi heleda vilkuva valgusega. Kui andur on ühendatud keskseadmega, võidakse automaatselt alarmeerida ka tuletõrjet ja edastada ohuteade telefoni teel.
Tulekahjuanduri mõõtemuundur ehk tajur võib reageerida temperatuuri tõusule (nt üle 60 °C) ja temperatuuritõusu kiirusele, leegi soojus- ja valguskiirgusele, suitsugaasidele (vingugaasile ehk süsinikoksiidile CO, süsihappegaasile ehk süsinikdioksiidile CO2) või siis põlemisel tekkivas suitsus sisalduvatele tahmaosakestele. Kõige laiemalt ongi levinud suitsuandurid.