tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Givenchy-en-Gohelle

Givenchy-en-Gohelle on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
See asub 1,8 km põhja pool Kanada riiklikust Vimy memoriaalist, mis on pühendatud Vimy seljandiku lahingule ja Esimeses maailmasõjas kadunud Kanada sõduritele, kellel pole teadaolevat hauda; memoriaal on ka kahe Kanada kalmistu koht. Küla purustati Esimese maailmasõja ajal, kuid ehitati pärast sõda uuesti üles.
Givenchy-en-Gohelle on suur põllumajandusküla, mis asub 9,7 km Arrasist põhja pool, teede D51 ja D55 ristumiskoha ümbruses.
"Bois de Givenchy" ehk Givenchy mets katab suure osa vallast selle põhjaküljel. Põllumajandustoodete valiku edendamiseks on Givenchy-en-Gohelle vald istutanud viinamarju (chardonnay ja pinot Grigio). Esimene viinamarjasaak saadi 2000. aastal.
Esimene maailmasõda.
Esimese maailmasõja ajal oli Givenchy-en-Gohelle Arrasi lahingute ajal Saksa ja liitlasvägede vahelisel rindejoonel ja sai tugevalt kannatada, eriti Vimy seljandiku lahingus 1917. aastal. Suure osa Esimesest maailmasõjast oli küla ka pidevate maa-aluste võitluste koht Saksa ja Briti tunneliüksuste vahel. 2. Kanada diviis vallutas Givenchy-en-Gohelle'i 13. aprillil 1917. Sealsel Kanada kalmistul mälestatakse üle 150 sõjaohvri (1914–1918) ja sinna on maetud 109 Vimy seljandiku lahingus hukkunut.
Vimy seljandiku lahingu sajandat aastapäeva tähistati küla lähedal asuvas Kanada riiklikus Vimy memoriaalis 9. aprillil 2017. Ürituse-eelsed hinnangud näitasid, et kohale saabub kuni 30 000 inimest.
2017. aasta aprilli alguses oli küla kaunistatud 500 Kanada lipuga.
Gouy-Servins

Gouy-Servins on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Vald asub u. 16 km Lensist läänes, teede D57 ja D75 ristumiskoha ümbruses.
Ivan Tjutrin

Ivan Ivanovitš Tjutrin ("Ива́н Ива́нович Тю́трин"; sündis 29. mail 1981 Tomskis) on Venemaa opositsioonipoliitik ja ühiskonnategelane. Vaba Venemaa Foorumi kaasasutaja, opositsioonilise Venemaa tegevuskomitee kaasasutaja. Varem oli ta Ühinenud Demokraatliku Liikumise "Solidaarsus" tegevdirektor.
Biograafia.
2003 lõpetas Tomski Riikliku Ülikooli ajalooteaduskonna. 2003–2006 Tomski 8. keskkooli ajaloo- ja ühiskonnateaduste õpetaja. Aastast 2007 Tomski ülikooli rahvusvaheliste suhete ajaloo õppejõud. 2005. aasta juunis juhtis Garri Kasparovi loodud Ühinenud Kodanikerinde Tomski piirkondlikku haru. 2008–2013 Ühinenud Demokraatliku Liikumise "Solidaarsus" föderaalse poliitilise nõukogu liige, 2010–2012 tegevdirektor.
2011–2012 osales Venemaa opositsiooni massimeeleavalduste korraldamises. Tänu oma pikaajalisele avalikule positsioonile Putini režiimi vastu oli ta sunnitud 2012. aastal riigist lahkuma.
2016. aasta märtsis asutas ta koos Garri Kasparoviga Vilniuses Vaba Venemaa Foorumi, Venemaa opositsiooni suurima platvormi ja on "de facto" selle liider. 2022. aastal sai temast Venemaa Tegevuskomitee (välis-venelaste poliitiline liikumine, kes seisavad vastu Putini vallandatud sõjale ja Putini režiimile ning seisavad kõigi Venemaa sõja- ja diktatuurivastaste jõudude ühendamise eest) asutajaliige.
16. detsembril 2022 lisas Venemaa justiitsministeerium ta "välisagentide" nimekirja.
Grenay (Pas-de-Calais)

Grenay on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Vald asub umbes 8 km Lensist loodes, teede D165 ja D58 ristumiskoha ümbruses.
Kivisöe kaevandamine.
Töö 640 m sügavuse Grenay kaevanduse 11 rajamiseks "Compagnie des mines de Béthune" poolt algas 1904. aasta oktoobris. 749 m sügavuse šahti 11bis kaevamine ventilatsiooniks algas 1906. aasta mais. Kaevandamine algas 1908. aasta aprillis. Šahtid täideti tagasi 1967. aastal ja pinnapaigaldised hävitati 1969. aastal.
Peeter Kaasik

Peeter Kaasik (sündinud 28. oktoobril 1974) on eesti ajaloolane. Tema peamine uurimisvaldkond on Eesti sõjaajalugu XX sajandil.
2003. aastal lõpetas bakalaureusekraadiga Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna ajaloo-osakonna ning kaitses 2012. aastal Tallinna Ülikooli Ajaloo Instituudi juures doktorikraadi väitekirjaga "Nõukogude Liidu sõjavangipoliitika Teise maailmasõja ajal ja sõjajärgsetel aastatel: Sõjavangide kinnipidamissüsteem Eesti näitel ja hinnang sõjavangide kohtlemisele rahvusvahelise õiguse järgi", juhendaja Magnus Ilmjärv.
Aastatel 2000–2009 oli ta Inimsusevastaste Kuritegude Uurimise Eesti Sihtasutuse teadur, alates 2009. aastast Eesti Mälu Instituudi vanemteadur. Aastatel 2016–2024 oli ta Eesti Sõjamuuseumi – kindral Laidoneri muuseumi teadur.
Galaagolased

Galaagolased ("Galagidae") on esikloomaliste sugukond poolahviliste alamseltsist. Nad on Sahara-taguses Aafrikas väga levinud, elutsedes sealsetes metsades, savannides ja võsastikes.
Galaagod on aktiivsed öösiti ning toituvad peamiselt putukatest, puuviljadest, mahlast ning vaigust. Neil on nahkhiirtega sarnased kõrvad, mida nad kasutavad ööpimeduses putukate tabamiseks. 
Erinevalt oma lähimatest sugulastest loorilastest liiguvad galaagod puudel hüpetega. Neid aitavad selles pikad tugevad tagajäsemed ning kohev pikk saba.
Galaagolased ja loorilased moodustavad koos leemuritega leemurilaadsete infraseltsi.
Žanna Nemtsova

Žanna Borisovna Nemtsova (; sündinud 26. märtsil 1984) on Venemaa ajakirjanik ja ühiskonnategelane. Ta on Boriss Nemtsovi tütar.
Varajane elu.
Nemtsova sündis 26. märtsil 1984 NSV Liidus Gorkis (praegu Nižni Novgorod, Venemaa) Venemaa riigimehe Boriss Nemtsovi ja investor Raissa Ahmetovna Nemtsova peres. Ta on lõpetanud Moskva Riikliku Rahvusvaheliste Suhete Instituudi.Ta omandas teise kraadi õigusteaduses Kutafini Moskva Riiklikus Õigusülikoolis.
Karjäär.
Nemtsova töötas raadiojaamas Ehho Moskvõ ja haldas oma isa veebisaiti. Hiljem töötas ta Venemaa telejaamas RBK majandusajakirjanikuna, juhtis saateid ning intervjueeris ettevõtete esindajaid ja poliitikuid.
Pärast isa mõrvamist 2015. aasta veebruaris nõudis Nemtsova nõuetekohast uurimist. Ta sai mitmeid ähvardusi ja emigreerus 2015. aasta juunis Venemaalt oma turvalisuse huvides. Pärast viie mehe süüdimõistmist seoses isa mõrvaga ütles ta: "See ei olnud täieõiguslik uurimine, vaid imitatsioon."
2015. aasta augustis alustas Nemtsova tööd reporterina Saksamaa rahvusvahelise ringhäälingu Deutsche Welle Vene osakonnas.
Nemtsova asutas samal aastal Boriss Nemtsovi fondi "Vabaduse eest". Fondi projektide hulka kuuluvad iga-aastane Boriss Nemtsovi auhind "Julguse eest demokraatlike väärtuste kaitsmisel", Nemtsovi foorum ja ajakirjanduse suvekool.
2020. aastal määrati Nemtsova Nemtsovi Fondi ja Praha Karli ülikooli filosoofiateaduskonna loodud Nemtsovi keskuse kaasdirektoriks.
Lisaks vene keelele valdab ta vabalt inglise ja portugali keelt.
Auhinnad.
4. augustil 2015 sai Nemtsova Poolas 1,1 miljoni dollari suuruse solidaarsusauhinna demokraatia ja inimõiguste propageerimise eest.
Ta sai 2016. aastal rahvusvaheliste julgete naiste auhinna.
Sotsiaalepistemoloogia

Sotsiaalepistemoloogia on epistemoloogia haru, mis uurib seda, kuidas kollektiivide uskumused on õigustatud, ratsionaalsed või teadmist moodustavad, ja teiste inimeste mõju indiviidi otsustele, mida uskuda.
Tänapäeva sotsiaalepistemoloogia tekkele eelnes postmodernismi, sotsiaalkonstruktivismi ning sotsiaalsetele teaduse ja tehnika uuringute nime all tuntud mõttesuund, mis püüdis õõnestada tõe, ratsionaalsuse, usaldatavuse ja objektiivsuse mõistet, ohustades epistemoloogiat. See, mida peetakse tõeseks või objektiivseks, on selle lähenemise järgi suuresti sotsiaalsete praktikate saadus. Selle mõttesuuna juhtide seas olid Michel Foucault, Thomas Kuhn, Bruno Latour, Barry Barnes, David Bloor, Steven Shapin ja Richard Rorty. Need mõtted veensid väga väheseid epistemolooge. 1980. aastate lõpus ja 1990. aastate alguses hakkasid epistemoloogid ja teadusfilosoofid eesotsas Alvin Goldmani ja Philip Kitcheriga kirjeldama vastust, mis küll tunnistab sotsiaalsete tegurite tähtsust, kuid jätab episteemilised standardid paika. Sellest saigi alguse sotsiaalepistemoloogia. 
Sotsiaalepistemoloogial on kolm põhilist suunda. Isikutevaheline sotsiaalepistemoloogia vaatleb, kuidas indiviid kasutab oma vaadete kujundamisel või revideerimisel teiste inimeste uskumusi või väiteid. Teine suund on kollektiivide sotsiaalepistemoloogia, mis eeldab, et teatud inimrühmadel on uskumused, ning uurib nende õigustatuse tingimusi. Kolmas suund, institutsioonide sotsiaalepistemoloogia, uurib, kuidas rühmad või institutsioonid, millel endal uskumusi pole, mõjutavad informatsiooni levimist oma liikmete vahel.
1972. aasta magnettormid

 
1972. aasta magnettormid olid 1972. aasta augustis aset leidnud intensiivsete magnettormide seeria. Magnettormid toimusid 1972. aasta augusti esimeses pooles, 20. Päikese aktiivsustsükli ajal. Torme peetakse nende tugevuse poolest võrreldavaks Carringtoni sündmusega. Magnettorme põhjustasid augusti esimese nädala jooksul aset leidnud leidnud Päikese loited, millest kõige tugevam toimus 4. augustil. Tegu oli ülitugeva X-klassi loitega ja sellest lähtuv laetud osakeste voog jõudis Päikeselt Maale 14,6 tunniga, mis on teadaolevalt kiireim päikesetuule liikumiskiirus, mida teadlased on iial mõõtnud.
Mõju Maale.
Magnettormid põhjustasid ulatuslikke elektri- ja sidevõrgu häireid Põhja-Ameerikas ning häireid satelliitsides. 4. augustil 1972 põhjustas magnettorm Vietnami sõja käigus Põhja-Vietnami ranna lähedale Hải Phòngi linnast lõunasse paigutatud USA meremiinide väljal arvukate meremiinide iseenesliku detoneerumise. Miinide lõhkemist vaatlesid sündmuspaigast juhuslikult üle lennanud USA sõjaväelendurid.
Aditya-L1

Aditya-L1 (/ ɑːd̪it̪jə /) on India kosmoseuuringute organisatsiooni (inglise keeles "Indian Space Research Organisation, ISRO") ja teiste India teadusasutuste koostöös välja arendatud kosmiline observatoorium, mille põhiline eesmärk on uurida Päikese atmosfääri. Tegu on India esimese Päikese vaatlustega tegeleva kosmoseprojektiga. Projekti juhib Nigar Shaji. Aditya-L1 hakkab tiirlema Maast umbes 1,5 miljoni kilomeetri kaugusel Maa ja Päikese vahelise L1 Lagrange'i punkti ümber asuval haloorbiidil. Seadeldist hakatakse kasutama, et uurida lähemalt Päikese atmosfääri, geomagnetilisi torme ja nende mõju Maad ümbritsevale keskkonnale. 
Aditya teekonna algus.
Aditya-L1 startis PSLV C57 pardal 2. septembril 2023, India aja järgi kell 11.50 . See oli kümme päeva pärast ISRO Kuu-missiooni Chandrayaan-3 edukat maandumist. Määratud orbiidile L1-punktis jõudis Aditya-L1 ligikaudu 127 päeva pärast starti , 6. jaanuaril 2024. Aditya orbiidile jõudmine planeeriti Päikese maksimumi ajaks, mis on vaatluste tegemiseks kõige sobivam aeg.
Instrumendid Aditya pardal.
Aditya pardal paikneb 7 instrumenti: 
Nimest.
"Aditya" tähendab sanskriti keeles "Päike", Aditya on hindu mütoloogias päikesejumal.
Drohiczyn

Drohiczyn on linn Poolas Podlaasia vojevoodkonnas Siemiatycze maakonnas, Drohiczyni valla halduskeskus. Drohiczyn asub Lääne-Bugi paremal kaldal, Valgevene piirist 38 km kaugusel.
Asulat on esmamainitud 1142. aastal. 12. sajandil kuulus Drohiczyn Vene vürstide valdusse. 13. sajandi alguses kuulus asula Masoovia hertsogile Konrad I-le, seejärel Galiitsia-Volõõnia vürstiriigile ja 1280. aastast Leedu suurvürstiriigile. Linnaõigused sai Drohiczyn 1498. aastal. 1569. aastal liideti linn Poola kuningriigiga. 1566–1795 oli Drohiczyn Podlaasia vojevoodkonna keskus. Kolmanda Poola jagamise tulemusel läks linn 1795. aastal Preisi kunungriigi võimu alla. 1807. aastal liideti Drohiczyni paremkaldaosa Venemaa Keisririigiga, vasakkaldaosa Varssavi hertsogiriigiga. 1815. aastal läks linn Venemaa Keisririigiga reaalunioonis olenud Poola Kuningriigi (nn. Kongressi-Poola) koosseisu.
Loo (perekonnanimi)

Loo on perekonnanimi.
Malaisias oli Loo 2014. aastal sageduselt 130. perekonnanimi, nimekandjaid oli üle 51 000 ja USA–s oli sellenimelisi isikuid rohkem kui 5500. Eesti oli nimekandjate arvult riikide hulgas 16. kohal.
Statistika Eestis.
2023. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Loo 239 inimesel: 111 mehel ja 128 naisel. Perekonnanimede levikult oli Loo meeste puhul 706. kohal ja naiste puhul 654. kohal. Kõige levinum oli perekonnanimi Loo vanuserühmas 0–4, kus neid on 10 000 elaniku kohta 2,37. Nimi oli kõige sagedasem Järva maakonnas, kus sellist nime kandis maakonna 10 000 elaniku kohta 4,02 inimest.
19. sajandi algul pandi pärisorjusest vabastamise käigus talupoegadele Järvamaal Järva-Madise kihelkonnas, Saaremaal Pöide kihelkonnas, Läänemaal Ridala kihelkonnas ja Harjumaal Jõelähtme kihelkonnas nimeks Lo ja Loo. 
Nimede eestistamisel võeti Loo aastatel 1935–1940 uueks perekonnanimeks 87 korral isikute poolt, kelle perekonnanimi oli varem Andresson, Brockner, Burdukov, Eichelmann, Flint, Habermann, Jakobson, Johannson, Kirkmann, Krainev, Lähker, Lahze, Lammas, Langfeldt, Leimann, Leinbok, Leümann, Limberg, Lindeberg (2), Lipstok (2), Loberg, Loden, Logberg, Logvinenko, Lohmann, Lohv, Lomann (2), Lõmps, Loo-Lahker, Loolähker, Looman, Loomann (16), Loomsman, Loomsmann (2), Loopmann, Lorenberg (4), Lossmann (5), Mikalovitch, Mikonovitch, Morosov (2), Pallopson, Roosmann, Saaberg, Sopp, Stern, Suurmann, Tärn (4), Tompsohn, Tschätinikov ja Vinkelberg (3).
Malik Ahmedilov

Malik Ahmedilov (; c. 1976 – 11. august 2009), tuntud ka kui Abdulmalik Ahmedilov, oli Venemaa uuriv ajakirjanik, kes tegutses Dagestani Vabariigis.
Karjäär.
Ahmedilov oli avaarikeelse päevalehe Hakikat (ХIакъикъат, 'tõde') juhtiv uuriv korrespondent. Ta töötas ka poliitilise kuukirja Sogratl (Согратль, 'mägiküla') peatoimetajana.
Ahmedilov oli tuntud Dagestanis mitmete ametnike lahendamata mõrvade uurimise poolest. Hakikati veergudel kritiseeris Ahmedilov tugevalt Venemaa föderaaljõude ja kohalikke õiguskaitseorganeid usu- ja poliitilise vabaduse piiramise eest "äärmuslusevastase" kampaania varjus.
Surm.
Ahmedilov leiti 11. augustil 2009 autost mõrvatuna Dagestani pealinna Mahhatškala servas Ta oli mõrva ajal 33-aastane. Politsei arvas, et Ahmedilovit tulistati lähedalt püstolist, kuigi sõltumatud allikad on väitnud, et teda tulistati Winchesteri vintpüssist. Sama allika sõnul väidavad pealtnägijad, et lasud sooritasid tundmatud isikud, kes väljusid numbrimärkideta ja toonitud klaasidega autost. Samuti on nad väitnud, et nägid autot mitu päeva ajakirjaniku maja lähedal.
Ahmedilovi tapmine toimus pärast mitut reporterite ja ajakirjanike mõrva Dagestanis, sealhulgas teleajakirjanik Abdullah Ališajevi mõrva 2008. aasta septembris. 2009. aasta märtsis tapeti veel kaks Dagestani ajakirjanikku.
Nina Jefimova

Nina Jefimova (umbes 1971 – 9. mai 1996 Groznõi, Tšetšeeni Vabariik, Venemaa) oli Tšetšeenia pealinna Groznõi kohaliku venekeelse ajalehe Vozroždenije ('taassünd') reporter. Ta oli 18. ajakirjanik, kes tapeti Tšetšeenias pärast Esimese Tšetšeenia sõja algust.
9. mail 1996 leiti 25-aastane Nina Jefimova kuklasse tehtud lasu tagajärjel surnuna – ka tema 73-aastane ema oli tapetud – pärast seda, kui nad mõlemad olid röövitud Groznõi äärelinnas asuvast korterist. Jefimova surnukeha leiti järgmisel hommikul Groznõi Leninski rajoonist, tema ema surnukeha aga samal õhtul Groznõi mahajäetud konservitehasest.
Groznõi ja Moskva ajakirjanikud usuvad, et tema mõrv oli seotud artiklitega, mida ta oli avaldanud Tšetšeenia kuritegevuse kohta. Kohalik korrakaitseametnik, kes keeldus ajakirjanikele oma nime avaldamast, väitis, et mõrv pandi toime "eraelulistel põhjustel". Jefimova ajalehte kirjeldas Moskva meediajärelevalve rühmitus Glasnost Defense Foundation kui "suhteliselt sõltumatut". Sel ajal kontrollis kogu Tšetšeenia meediat Doku Zavgajevi valitsus.
Ramzan Hadžijev

Ramzan Hadžijev (vene keeles Рамзан Хаджиев; 14. november 1955 Kasahstan – 11. august 1996 Tšetšeenia) oli Pervõi Kanali (ORT) Põhja-Kaukaasia büroo juht. Hadžijev oli 19. ajakirjanik, kes hukkus 20 kuud kestnud Tšetšeenia sõjas.
11. augustil 1996 tapeti Hadžijev, kui ta üritas oma naise ja väikese pojaga lahkuda Tšetšeenia pealinnast Groznõist. Teda tulistati pähe pärast seda, kui ta läbi Venemaa sõjaväe kontrollpunkti liikus. ORT teatas, et tšetšeeni mässulised võtsid sihikule etnilise tšetšeeni Hadžijevi, kuna too toetas Moskvas loodud valitsust. Nende autos olnud kaasreisija ütles aga Venemaa televisioonile NTV, et nad sattusid hoopis Vene soomukite tule alla. 
Hiljem olid tema kolleegid kinnitanud, et Vene föderaalsõdurid lasid teda kaks korda pähe. Uurimist ei ole algatatud.
Lints

Lints on perekonnanimi.
Ameerika Ühendriikides oli perekonnanimi Lints 2014. aastal ligi 500 isikul. Eesti oli selle nime kandjate arvult maailma riikide hulgas 2. kohal.
Statistika Eestis.
2023. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Lints 128 inimesel: 54 mehel ja 74 naisel. Perekonnanimede levikult oli Lints meeste puhul 1887. kohal ja naiste puhul 1407. kohal. Kõige levinum oli perekonnanimi Lints vanuserühmas 40–44, kus neid on 10 000 elaniku kohta 1,74. Nimi oli kõige sagedasem Lääne maakonnas, kus sellist nime kandis maakonna 10 000 elaniku kohta 12,0 inimest.
19. sajandi algul pandi pärisorjusest vabastamise käigus talupoegadele Virumaal Rakvere ja Väike-Maarja kihelkonnas, Tartumaal Rannu ja Kambja kihelkonnas, Viljandimaal Põltsamaa kihelkonnas, Harjumaal Juuru kihelkonnas ja Pärnumaal Pärnu-Elisabethi kihelkonnas 7 korral nimeks Linz, Lintz ja Lints. 
Nimede eestistamisel võeti Lints 1935. aastal uueks perekonnanimeks isiku poolt, kelle perekonnanimi oli varem Raumann. 
Nimi Lints vahetati kahel korral 1937. aastal, kui uueks nimeks võeti Lindaru ja Lindsalu.
Tamitha Skov

Tamitha Skov (sünninimi Tamitha Lynne Mulligan) on Los Angeleses tegutsev kosmoseilma uuriv füüsik ja avalik esineja. Skov prognoosib ja analüüsib helio- ja eksosfääri kosmoseilmaprotsesse, tutvustades uurimistulemusi nii sotsiaalmeedias kui ka muudes meediakanalites. Ta on sotsiaalmeedias tuntud kosmoseilmateadustajana ("Space Weather Woman"). Praegu töötab Skov teadlasena The Aerospace Corporationis ning heliofüüsika ja kosmoseilma abiprofessorina Millerville'i ülikoolis.
Jeremy Allen White

Jeremy Allen White (sündinud 17. veebruar 1991) on Ameerika Ühendriikide näitleja. 
Tema tipprollid on olnud Showtime’i komöödia-draamasarjas "Shameless" (2011–2021) Lip Gallagher ja Hulu komöödia-draamasarja “The Bear" (2022. aastast) peakokk Carmen Berzatto. Viimase eest võitis ta Emmy teleauhinna parima meespeaosatäitja eest komöödiaseriaalis, Kuldgloobuse ja USA Ekraaninäitlejate Gildi auhinna.
White on üles astunud põnevussarjas "Homecoming" (2018) ja filmides "Afterschool" (2008), "Kaksteist" (2010), "Bad Turn Worse" (2013), "After Everything" (2018), "Puhkemaja" (2020) ja "Fremont" (2023).
Lapsepõlv.
Jeremy Allen White sündis New Yorgi Brooklyni linnaosas. 
Algkoolis oli ta tantsija, esinedes balleti, džässtantsu ja stepptantsuga. 13-aastaselt uue tantsutrupiga liitudes muutis ta meelt ning otsustas näitlemisega tegeleda. Ta õppis Manhattani professionaalsete etenduskunstide koolis.
Karjäär.
White tegi esimesed filmirollid 2006. aastal filmis "Beautiful Ohio" ja seriaalis "Conviction". 
2011. aastal sai ta oma läbimurderolli Phillip "Lip" Gallagher'ina Showtime'i seriaalis "Shameless".
2018. aastal astus ta üles sarjas "Homecoming".
2022. aastal sai White peaosa Hulu seriaalis "The Bear", kus ta mängib problemaatilist, kuid geniaalset New Yorgi kokka Carmen "Carmy" Berzattot, kes naaseb oma kodulinna Chicagosse, et päästa oma surnud venna ebaõnnestunud restoran. Rolli jaoks valmistumiseks käis ta koos oma kaasnäitleja Ayo Edebiriga kokanduskursustel. Rolli eest võitis White USA filmikriitikute teleauhinna, Kuldgloobuse ja USA Ekraaninäitlejate Gildi auhinna. Samuti oli ta nomineeritud Emmy teleauhinnale parima meespeaosatäitja eest komöödiaseriaalis.
Isiklikku.
White abiellus 2019. aastal näitleja Addison Timliniga. Neil on kaks tütart. Timlin taotles abielulahutust 2023. aasta mais.
Luhamets

Luhamets on eesti perekonnanimi.
Statistika.
2023. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Luhamets 32 inimesel: 16 mehel ja 16 naisel. Perekonnanimede levikult oli Luhamets meeste puhul 7973. kohal ja naiste puhul 8678. kohal. Perekonnanime Luhamets kandja on keskmiselt 37 aasta vanune.
Nimede eestistamisel võeti Luhamets aastatel 1935–1940 uueks perekonnanimeks 8 korral isikute poolt, kelle perekonnanimi oli varem Bergman, Ein, Kaerdi, Lendmann (2 juhul), Värnomaasik, Värnomaasing ja Vietfeld.
Harnes

Harnes on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Vald asub umbes 6,4 km Lensist kirdes, teede D162e ja D39 ristumiskoha ümbruses. Lensi kanal moodustab enamuse valla lõunapiirist ja Autoroute A21 möödub kanali lähedalt.
Ajalugu.
Esmakordselt Hamasina registreeritud linn oli 12. sajandini tuntud kui Harnis, pärast mida hakati kasutama selle praegust kirjaviisi. Võimalik, et nimi pärineb flaami sõnast "Hearn", mis tähendab "Marsh".
Linn asustati galloromaani perioodil, nagu arheoloogilised leiud tõendavad. Harnes'i vallamuuseumis saab näha "Harnes'i aaret": mündid, ehitusmaterjalid, urnid, vaasid, odad, raudesemed ja kondid, samuti mõned kotkaste, lõvide, sfinkside jne. kaunistatud Samose (punane glasuurkeraamika) esemed.
1304. aastal rüüstasid ja põletasid flaamid Harnes'i. Burgundia krahvide ajal aastatel 1384-1482 peeti kodusõdu ja välissõdu. Võitlused, nälg, katk ja epideemiad mõjusid halvasti piirkonna inimestele ja õitsengule.
1438. aastal registreeriti Harnes'is "31 tuld (kodu) ja 109 elanikku". Küla oli nii vaene, et oli maksudest vabastatud.
1493. aastal ründasid austerlased Philipp Ilusa valitsemisajal Prantsusmaad. Nad tegid Harnes'is laagri ja hävitasid seejärel linnuse.
2. novembril 1789 hääletas Rahvusassamblee kogu religioosse vara natsionaliseerimise seaduse. Harnes'i inimesed said osta kogu maa, mis kuulus kunagi kloostrile, mis oli osa Genti St. Pierre'i kloostrist.
Eco veepuhastussüsteem.
Deûle'i/Souchezi jõe vanas sängis (mis on Lensi kanali rajamisega ammu kuivanud) ja endisel kaevandusalal on kohalikud omavalitsused loonud maastiku, mille eesmärk on täiendada Fouquières'i reoveepuhastist väljuva reovee puhastamist bioloogiliste meetoditega, et kõrvaldada patogeenid ja fosfaadid. Kasutatakse viit järjestikust töötlust, mis hõlmavad filtreerimist võsastunud pajuga, mahutitesse istutatud pilliroogu, iiriseid, kaislaid jne., hapnikuga varustamist ja kokkupuudet päikesevalgusega. Vee pumpamiseks vajaliku energia annavad neli tuulegeneraatorit. Et puhastatav vesi läbiks puhastuskuuri, kulub umbes üks kuu enne Lensi kanalisse suubumist.
See projekt, mille ehitamiseks kulus viis aastat (1999–2004), pälvis Barcelonas iga kahe aasta tagant toimuval neljandal Euroopa maastikukongressil "Rosa Barba".
The Bear

"The Bear" (e. k. "Karu") on Christopher Storeri loodud Ameerika Ühendriikide komöödia-draamasari, mille esmaeeter oli 2022. aasta 23. juunil Hulu kanalil. Sarja peategelaseks on noor auhinnatud peakokk Carmen "Carmy" Berzatto(Jeremy Allen White), kes peab oma venna surma tõttu kodulinna Chicagosse naasma ja oma pankroti äärel oleva pererestorani päästma. Osatäitjate hulgas on Ebon Moss-Bachrach, Ayo Edebiri, Lionel Boyce, Liza Colón-Zayas, Abby Elliott ja Matty Matheson.
Sari on pälvinud laialdast kriitikute tunnustust, eriti stsenaariumi, lavastuse, näitlejatöö ja produktsiooni eest. Sarja esimene hooaeg pälvis 10 Emmy auhinda, sealhulgas parima komöödiasarja auhinna, ning 4 Kuldgloobuse auhinda. 
2023. aasta 22. juunil esilinastus sarja teine hooaeg.
Kandlased

Kandlased ("Tarsiidae") on esikloomaliste sugukond ahviliste alamseltsist. Nad on hiire- kuni rotisuurused omapärase välimuse ja käitumisega öise eluviisiga loomad, kes elutsevad ainult Sunda ja Filipiini saartel Kagu-Aasias.
Kandlased lahknesid ülejäänud ahvilistest esimestena, umbes 70 miljonit aastat tagasi. Varasemas süstemaatikas paigutati kandlased poolahviliste hulka.
Kirjeldus.
Kandlased on ühed väikseimad esikloomalised, tüvepikkusega 8,5–16 cm ning kaaluga 80–165 grammi. Neil on pikk saba ja väga pikad tagajäsemed – kehast oluliselt pikemad. Eriti on teiste esikloomadega võrreldes pikenenud nende kandades asuvad luud, millest on tulenenud ka kandlaste nimetus.
Kandlastel on neil ülimalt suured silmad - suhtena kehakaalu on need imetajate seas raskeimad. Seejuures ei saa nad oma silmamunasid silmakoobastes liigutada. Seevastu suudavad nad oma pead keerata 180 kraadi kummaski suunas.
Erinevalt paljudest teistest öise eluviisiga imetajatest, ei ole kandlastel võrkkestas valgust tagasipeegeldavat kihti läikepiiget ("tapetum lucidum").
Eluviis.
Kandlased on kõige puhtamalt loomtoidulised primaadid, toitudes pea ainult lülijalgsetest ning väiksetest selgroogsetest. Nad varitsevad liikumatult oma saaki ning püüavad neid äkitselt hüpates.
Oma väiksuse tõttu langevad kandlased saagiks nii röövlindudele kui ka maismaakiskjatele, näiteks kassidele.
Sergei Dubov

Sergei Dubov (; 4. veebruar 1943 Moskva – 1. veebruar 1994 Moskva) oli Venemaa ajakirjanik, kirjastaja ja ettevõtja.
Biograafia.
Dubov lõpetas Moskva Poligraafia Instituudi (praegu Moskva Riiklik Trükikunstiülikool) toimetamise osakonna. Ta töötas televisioonis ja seejärel ajalehes "Book Review". Temast sai kirjastuse "New Times" esimees.
Ta oli esimene vene keeles Viktor Suvorovi raamatute "Jäälõhkuja", "Akvaarium", "M-päev" jt väljaandja.
Surm.
Ta mõrvati 1. veebruaril 1994. Palgamõrvar ootas telefonikioskis ja kui Dubov hommikul oma auto juurde läks, tulistas teda kuklasse. Varem oli Dubov saanud ähvardusi nii telefoni kui ka posti teel. Mõrva uurimiseks loodi siseministeeriumi uurijate ja Moskva uurimisosakonna rajooni politseijaoskonna meeskond. President Boriss Jeltsin jälgis juhtumit tähelepanelikult. Siiski pole seda kunagi lahendatud.
Sergei Dubov on maetud Pokrovskoje kalmistule.
Hénin-Beaumont

Hénin-Beaumont on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Hénin-Beaumont asub umbes 9,7 km Lensist idas, teede N43, D919 ja D39 ristumiskoha ümbruses. Autoroute A21 läbib valla põhjaosa.
Ajalugu.
Vald tekkis 1971. aastal, kui liideti Hénin-Liétardi ja Beaumonti vallad.
Hénin-Beaumont on olnud asustatud juba enne roomlaste saabumist, mida tõendavad 19. sajandi väljakaevamised, kust leiti münte ja muid säilmeid. 880. aastal langes linn normannide sissetungi ohvriks.
Linna nimi on sajandite jooksul muutunud. Umbes 950. aastast on mitmesuguseid dokumente, mis loetlevad seda nimedega "Hennium", "Henninium" või "Heninium" ja hiljem "St Martinus Henain". 1274. aastal ilmus see esimest korda "Hanin-le-Liétard"'i nime all, "seigneuri" järgi, kas tunnustuseks linnale kindlustuste eest tehtud teenuste eest või lihtsalt selleks, et eristada seda lähedalasuvast Hénin-on-Cojeuli vallast.
1852. aastal tõi Pas-de-Calais' kivisöemaardlate avastamine Hénin-Liétardi tööstusajastusse. Umbes 1856. aastast tuli Henin-Liétardi kaevandustesse tööle palju välistöölisi. Raudtee tuli linna umbes samal ajal, 1859. aastal.
Esimese maailmasõja ajal oli Saksa okupatsioon karm ja hävitav. 1914. aasta 3./4. oktoobri ööl rüüstasid sissetungijad linna. 1917. aasta aprillis hävis linn peaaegu täielikult, kui Liitlased tõrjusid sakslased välja, kes lasksid Saint-Martini kiriku enne linnast lahkumist õhku. Pärast vaherahu sõlmimist tulid algsed elanikud 2. detsembril 1918 tagasi. Raekoda ehitati uuesti üles 1925. aastal. 1928. aastal ehitas ettevõte La Compagnie des Mines de Dourges kaevuritele Sainte-Marie' kiriku. Saint-Martini kirik ehitati arhitekt Boutterini poolt 1932. aastal Kreeka-Bütsantsi stiilis ümber. Uus raudteejaam avati 1933. aastal.
Teise maailmasõja lõpul 1944. aasta septembris vabastasid Liitlased Hénin-Beaumonti.
Wolfi arv

Wolfi arv on heliofüüsikas kasutatav suurus, mille võttis esmakordselt kasutusele Tšehhi astronoom Rudolf Wolf aastal 1848. Wolfi arvu alusel on võimalik hinnata Päikese aktiivsust. 
Wolfi arv leitakse valemiga "R = 10g + f", kus "g" tähistab Päikese nähtaval pinnal loendatud päikeselaikude kogumike arvu ja "f" eraldiseisvate päikeselaikude arvu. Päikeselaikude kogumike arv korrutatakse 10-ga seepärast, et ühes laigukogumikus sisaldub keskmiselt 10 individuaalset laiku.
Mõnikord kasutatakse ka valemit "R=k(10g+f)", kus "k" tähistab teisi vaatlustulemusi mõjutavaid tegureid, nagu näiteks mõõteseadmete kvaliteet.
Rudolf Wolf

Johann Rudolf Wolf (7. juuli 1816 – 6. detsember 1893) oli Šveitsi astronoom ja matemaatik, kes on tuntud kui päikeselaikude uurija.
Wolf sündis Zürichi lähedal Fällandenis. Ta õppis Zürichi, Viini ja Berliini ülikoolides. Üks tema õpetajaid oli Johann Encke. 
Wolfist sai 1844. aastal Berni ülikooli astronoomiaprofessor ja 1847. aastal Berni observatooriumi direktor. 1855. aastal võttis ta vastu astronoomia õppetooli nii Zürichi ülikoolis kui ka Zürichi föderaalses tehnoloogiainstituudis.
Wolfile avaldas suurt muljet päikeselaikude tsüklilisuse avastamine Heinrich Schwabe'i poolt. Ta tegi selle nähtuse kohta ka ise vaatlusi, otsis kokku kõik olemasolevad andmed päikeselaikude aktiivsuse kohta alates aastast 1610 ning arvutas päikesetsükli pikkuse varasemast täpsemalt välja. Wolf leidis, et päikesetsükli keskmine pikkus on 11,1 aastat. 1848. aastal töötas ta välja päikeselaikude aktiivsuse kvantitatiivseks hindamise meetodi. Wolfi arv, nagu seda tänapäeval nimetatakse, on jätkuvalt kasutusel. Wolf oli üks neljast inimesest, kes avastas 1852. aastal seose päikesetsükli ja geomagnetilise aktiivsuse vahel Maal.
1850. aasta paiku uuris Wolf tõenäosusseadusi muu hulgas Buffoni nõelakatsega, kukutades nõela plaadile 5000 korda järjest, et kontrollida pii (π) väärtust. See oli Monte Carlo meetodi eelkäija.
Alla Dudajeva

Alla Fjodorovna Dudajeva (; sündinud 24. märtsil 1947) on Itškeeria Tšetšeeni Vabariigi esimene presidendi Džohhar Dudajevi lesk.
Biograafia.
Kolomenski rajoonis Nõukogude sõjaväeohvitseri perre sündinud ja Smolenskis maalikunstnikuks õppinud Alla abiellus 1967. aastal tollase Nõukogude õhuväe ohvitseri Dudajeviga. Pärast abikaasa surma Esimeses Tšetšeenia sõjas 1996. aastal arreteeriti Dudajeva Naltšikis, kui ta üritas Türki põgeneda, teda kuulas üle noor ohvitser, kelle ta hiljem tuvastas kui Aleksandr Litvinenko. Hiljem samal aastal vabastatud, töötas ta Itškeeria Tšetšeeni Vabariigi kultuuriministeeriumis kuni 1999. aastani, mil Teise Tšetšeenia sõja puhkemine sundis ta pagulusse esmalt Aserbaidžaani, seejärel Türki ja Leetu, kus ta praegu elab. Ta on töötanud Gruusia Kaukaasia TV telekanalis, mille jaoks ta juhtis kultuurisaadet 2010. aasta jaanuarist kuni 2012. aasta oktoobrini 
Dudajeva on mitme raamatu autor, sealhulgas memuaarid oma abikaasa kohta.
Aprioorne mõiste

Aprioorne mõiste on mõiste, mida on võimalik määratleda viitamata kogemusele; näiteks: "kolmnurk". Vastand on aposterioorne mõiste.
Eksternalism (epistemoloogia)

Eksternalism on epistemoloogiline teooria, et uskumuse õigustuse kriteeriumite määratlemine väliste tunnuste abil ei sõltu tunnetajast. Selle vastand on internalism.
Eksternalismi järgi ei pea uskumuse subjektil olema võimalik ainult järelemõtlemise teel kindlaks teha, kas tema uskumus on õigustatud.
Roosakas heinik

Roosakas heinik ("Tricholoma roseoacerbum") on seeneliik heiniku perekonnast.
Eestis kasvab seen männimetsas Saaremaal.
Jõu-bipolaartransistor

Jõu-bipolaartransistor (inglise keeles "power BJT") on bipolaartransistori spetsiaalne versioon, mis on optimeeritud suure võimsuse (kuni mitusada amprit ja kuni umbes 1000 V) lülitamiseks, kusjuures komponendi suurus on kõigest umbes üks kuupsentimeeter. Erinevalt tavalisest bipolaartransistorist on jõutransistoril vertikaalne struktuur, nii et vool saab jaotuda ühtlaselt suurele alale.
Jõu-bipolaarne transistor on nagu ka jõu-MOSFET standardne tööstuslik komponent, mida kasutatakse võimsusvõimendina ja lülitina ning see toimib umbes nagu vooluga juhitav toiteallikas. Seda asendatakse üha enam IGBT-ga, mis on bipolaartransistori ja MOSFETi kombinatsioon.
Ehitus ja talitlus.
Jõutransistor peab taluma suurt baasi-kollektori pinget. Transistori kollektor peab seega olema nõrgalt dopeeritud, et ei toimuks laviinläbilööki. Suurem baasi-kollektori pinge suurendab ruumlaengu piirkonda baasis. Seetõttu tuleb suurendada baasi laiust, et vältida transistori läbilööki. Suure baasilaiusega aga kaasneb väiksem vooluvõimendus. Võrreldes nõrga signaali transistoridega, mille vooluvõimendus on vahemikus 100 kuni 1000, on jõu-bipolaartransistoride võimendus ainult 10–100.
Internalism

Internalism (ladina keeles "internus" - sisemine) on filosoofiline hoiak või arvamus, milles teadvus on ainult närvisüsteemi sisemise tegevuse tulem ning pole mõjutatud välistest põhjustest. Vastupidist hoiakut nimetatakse eksternalism.
Oskussõna kasutatakse valdkonniti erinevalt sisemise mõju tähistamiseks.
Nõukogude Eesti sõjamälestiste loend

Nõukogude Eesti sõjamälestiste loendis on loetletud Nõukogude okupatsiooni ajal Eesti territooriumile rajatud sõjalistele sündmustele pühendatud mälestusmärgid, ühishaudade monumendid ja mälestustahvlid. 
Loend põhineb Eesti Riigikantselei poolt 30. novembril 2022. aastal avaldatud punamonumentide uuringul, mille käigus kaardistati ja hinnati 321 monumenti (üks loendis olevatest monumentidest on loetletud kaks korda: RKTH81 ja RKTH291).
77 % Riigikantselei töörühma protokollis loetletud mälestistest on tunnistatud "punasteks monumentideks", see tähendab, et need tuleb avalikust ruumist eemaldada või asendada neutraalse mälestusmärgiga.
Maarjamäe memoriaali kompleksi terviku hindamiseks peaks võimalusel toimuma avalik diskussioon, mille käigus saaks välja pakkuda ka kompleksi tulevikule alternatiivseid lahendusi. 
Komisjoni liikmed jätsid Tallinna kaitseväekalmistul asuvate monumentide osas hinnangu kujundamata, kuna see vajaks tervikliku kontseptsioonina laiemat ühiskondlikku arutelu.
Kertu Orro

Kertu Orro (neiupõlvenimega Kertu Kuntu; sündinud 25. augustil 1973) on eesti muusikaprodutsent ja -mänedžer, alates 12. novembrist 2025 Rakvere Kultuurikeskuse direktor. Aastatel 2019–2025 oli ta SA Eesti Kontsert juhataja. 
Kertu Orro on lõpetanud magistrikraadiga Tartu Ülikooli kultuurikorralduse eriala. 
Aastatel 2006–2010 töötas ta Nargenfestivali produtsendina. Alates 2010. aastase töötas ta SAs Eesti Kontsert, alguses arendusjuhina, alates 1. veebruarist 2019 kuni 7. novembrini 2025 oli ta SA Eesti Kontsert juhataja.
Alates 2013. aastast on Orro olnud ka Eesti Kontserdi suurima festivali Saaremaa Ooperipäevad tegevprodutsent. 
Seitse aastat Eesti Kontserti juhtinud Kertu Orro esitas 1. augustil 2025 sihtasutuse nõukogule lahkumisavalduse. Ameti mahapaneku põhjusena tõi Orro välja sisulise koostöö puudumise ning väärtuste lahknemise nõukogu ja kultuuriministeeriumiga. 
11. augustil 2025 teatas Rakvere linnavalitsus, et Kertu Orro valiti avaliku konkursi tulemusel Rakvere Kultuurikeskuse direktoriks.
Loor-kärbseseen

Loor-kärbseseen ("Amanita strobiliformis") on kärbseseeneliste sugukonda kärbseseene perekonda kuuluv seeneliik.
Marmorkass

Marmorkass ("Pardofelis marmorata") on kaslaste sugukonda kuuluv väike metskass, kelle põhiline leviala on Lõuna- ja Kagu-Aasia.
Marmorkassi vähesuse tõttu lisati liik 2015. aastal IUCN-i punasesse nimistusse.
Välimus.
Marmorkass sarnaneb suuruselt kodukassiga. Tal on väga pikk saba ja ümarad kõrvad. Kassi keha pikkus jääb vahemikku 45–53 cm ja saba pikkus vahemikku 47–55 cm. Lisaks pikale sabale on marmorkassil suured jalad. Marmorkassi kaal on 2–5 kg. Tal on lühike ja ümar pea, lai laup ja suured pupillid.
Marmorkassil on paks ja pehme karv, mille värvus varieerub pruunikashallist kuni punakaspruunini. Jäsemetel, peal ja kaelal on aga mustad laigud.
Elupaigad ja levik.
Marmorkassi elupaikadeks on enamasti niisked ja segaleht-igihaljad troopilised metsad. Elupaigad võivad ulatuda kuni 3000 m kõrguseni merepinnast.
Marmorkassi levik on väike, neid on leitud Borneo ja Sumatra saarelt. Samuti on neid avastatud Ida-Nepalist, Kirde-Indiast, Bhutanist ja Taist. 
Eluviis ja toitumine.
Vaatluste põhjal arvatakse, et marmorkass on öise eluviisiga loom. Ta on loomult territoriaalne loom, kes võib enda alla võtta ligikaudu 5 km² suuruse maa-ala. Marmorkass on osav ronija ja hea hüppevõimega kaslane.
Marmorkass toitub põhiliselt väiksematest imetajatest ja lindudest. Tema saagiks langevad nii oravad, hiired, rotid kui ka konnad ja sisalikud.
Marmorkassi tiinus kestab ligikaudu 81 päeva ning pesakonnas võib olla 1–4 poega.
Katalin Karikó

Katalin Karikó (sündinud 17. jaanuaril 1955 Szolnokis) on ungari-ameerika biokeemik, kes on spetsialiseerunud RNA-vahendatud mehhanismidele, eelkõige "in vitro" transkribeeritud mRNA-le valketeraapias. Karikó pani teadusliku aluse mRNA-vaktsiinide väljatöötamisele, vaatamata olulistele takistustele ja teadusringkondade skeptilisusele.
Karikó sai 2023. aastal koos Drew Weissmaniga Nobeli auhinna füsioloogia või meditsiini alal "avastuste eest seoses nukleosiidi aluste modifikatsioonidega, mis võimaldasid arendada tõhusaid mRNA-vaktsiine COVID-19 vastu".
Virsik-limanutt

Virsik-limanutt ("Hygrophorus persicolor") on limanutiliste sugukonda limanuti perekonda kuuluv seeneliik. 
Seen on kibeda maitsega. See sai uue nime aastal 2024 komisjoni kaudu, kuhu kuulusid Eesti juhtivad mükoloogid, sh Irja Saar.
Tanel Kriggul

Tanel Kriggul (30. oktoober 1993 – 30. september 2023) oli Eesti sõjaväelane. 
Ta oli alates 2022. aastast Ukraina Rahvusvahelise Leegioni võitleja ning osales Ukraina relvajõudude koosseisus Vene-Ukraina sõjas. 
Ta hukkus Ukrainas Donetski oblastis Lõmani linna lähedal Venemaa relvajõudude droonirünnakus.
14. oktoobril 2023 toimus Kiievis Tanel Krigguli ärasaatmine Eestisse. 
Ta sängitati 11. novembril 2023 mulda Tartu sõjaväekalmistul.
Tömp tõlvharik

Tömp tõlvharik ("Clavariadelphus truncatus") on kandseente hulka kuuluv seeneliik.
Drew Weissman

Drew Weissman (sündinud 7. septembril 1959 Lexingtonis) on Ameerika arst-teadlane ja Nobeli auhinna laureaat, kes on andnud suure panuse RNA bioloogiasse. 
Tema töö, mille eest ta sai 2023. aastal Nobeli meditsiiniauhinna, aitas kaasa mRNA-vaktsiinide väljatöötamisele, millest tuntuimad on BioNTech/Pfizeri ja Moderna toodetud COVID-19 vaktsiinid.
Weissman sai 2023. aastal koos Katalin Karikóga Nobeli auhinna füsioloogia või meditsiini alal "avastuste eest seoses nukleosiidi aluste modifikatsioonidega, mis võimaldasid arendada tõhusaid mRNA-vaktsiine COVID-19 vastu".
Bogd han uuli biosfäärikaitseala

Bogd Khan Uuli biosfäärikaitseala on looduskaitseala Mongoolia pealinnast Ulaanbaatarist lõunas, Hentij mäestikus ning mille juurde kuulub Bogd Khani mägi. Aastal 1996 nimetas UNESCO piirkonna biosfäärikaitsealaks. See on üks vanemaid biosfäärikaitsealasid maailmas.
Biosfäärikaitseala pindala on 48372,8 hektarit. See koosneb tuumikaladest, puhvervöönditest ning üleminekualadest. Bogd Khani mäe põhjapoolset nõlva katab okaspuumets ja lõunapoolsel nõlval domineerib kivine maastik. Mägi tähistab Siberi ja Mongoolia metsade lõunapiiri.
Ajalugu.
13. sajandil keelas Kereiitide valitseja Tooril-khaan Bogd Khani mäel metsaraiumise ja jahipidamise mäe religioosse tähtsuse tõttu. Sajandeid korraldati sellel mäel usutalitusi. 
Aastal 1778 palus Ulanbaatari kuberner Qingi dünastia keisrilt luba korraldada tseremoniaalseid jumalateenistusi. Mis hakkasid toimuma kaks korda aastas.
1783. aastal kuulutas Qingi dünastia piirkonna kaitsealuseks alaks, seega on Bogd Khan Uuli biosfäärikaitseala üks vanimaid maailmas. 
1966. aastal kandis UNESCO piirkonna ka maailma kultuuripärandi nimekirja biosfäärikaitsealana.
Elurikkus.
Bogd Khani mägi on tüüpiline mägine metsastepivöönd, kus on ülekaalus lehisemetsad, rikkalikud männikud ja kuusikud. Piirkonniti on valdavad segametsad Siberi lehise, Siberi kuuse, Siberi seedermänni, arukase, hariliku männi ja hariliku haavaga. 
Bogd Khan Uuli biosfäärikaitsealal on üle 220 taimeliigi. 
Kaitseala kõige ohustatumate loomaliikide hulgas on muskushirv, metskits, soobel ja arktiline jänes. Lisaks on faunast veel esindatud punahirv, Siberi hirv, Siberi kaljukits, metssiga ja paljud linnuliigid nagu harilik hiireviu, rähn, toonekurg ja teised.
Turism.
Bogd Khani mägi sobib suurepäraselt matkamiseks ja on populaarne oma mitmekesise maastiku, huvitava taimestiku ja metsiku looduse tõttu. Mäe kõrgeim tipp on Tsetsee Gun´i graniidist kalju ja sinna ronimine võib olla proovilepanek, aga suurepärased vaated on seda väärt.
Võimalik on osaleda erinevatel giidiga tuuridel, näiteks ronida tipus asuvasse Manjusri kloostrisse, mis ehitati 1733. aastal. Kloostris oli 70 templit ja üle 1000 laama. Kahjuks hävitasid kommunistid Manjusri kloostri 1932. aastal. Tänapäeval on ainus allesjäänud tempel taastatud oma endises hiilguses. On võimalus külastada muuseumi, kus on välja pandud mõned originaalsed fotod ja esemed templitest ning puudutada vaskkaussi, mis kunagi toitis 1000 laamat. Manjusri kloostri varemed asuvad Bogd Khani mäe lõunanõlval.
Tseremoniaalne tähendus.
Bogd Khani mäel oli tavaks pidada kahepäevaseid tseremoniaalseid jumalateenistusi mäe vaimude austamiseks. Neid kujutati Khangaridi linnu (või Garuda) ja valge habemega vanamehena, kes ratsutas hirve seljas. Esimene päev koosnes usulistest riitustest nagu piduliku siidirüü põletamine ja toidu ohverdamine. Ohvriks toodi näiteks piimatooteid, terveid lehmi või lambaid. Peale tseremooniaid jagati kõik toiduannetused mungakoolide ja-kloostrite vahel ära. Teisel päeval järgnes pidulik naadam ehk traditsiooniline Mongoolia festival, mis koosnes kolmest spordimängust.
Lahemaa Keskkonnahariduse Selts

Lahemaa Keskkonnahariduse Selts on asutatud 2014 aasta kevadsuvel aktiivsete piirkonnas tegutsevate loodus- ja retkejuhtide poolt eesmärgiga tegeleda ja pakkuda selgamalt ja organiseeritumalt keskkonnahariduslikke programme oma kodukohas. 
Lisaks aktiivõppeprogrammide pakkumisele ja arendamisele on seltsi eesmärgiks kaasata võimalikult palju kohalikke elanikke ning motiveerida kogenumaid elupõliseid loodusega harmoonias elavaid põliselanikke oma lugusid rääkima ja tegevusi tutvustama.
Välislingid.
Lahemaaseltsi koduleht
Hulluch

Hulluch on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Vald asub u. 6,4 km Lensist põhja pool, teede D947 ja D39 ristumiskoha ümbruses.
Ajalugu.
Lensi kapiitel mainib "Huluce" 1070. aastal Eustache de Boulogne'i hartas. St. Vaast nimetas seda 1098. aastal "Huluz", 1136. aastal kirjutati see "Hulut" ja 1180. aastal "Hullut". 1202. aastal "Huluch" ja "Huluc". 1303. aastal dokumendile kinnitatud pitseril "Hulus" ja lõpuks 1388. aastast "Hulluch", (kinnitatud taas 1429. aastal Artois' arhiivi poolt). Seda hääldatakse "uuluu", kuna "ch" lõpus ei hääldata.
Linn oli olemas juba galloromaani ajastul. Vana Rooma tee lähedal asuva maja keldrit kaevates leiti sellest perioodist pärit keraamikat.
Algselt asustasid seda Julius Caesari vaenlased moriinid, frangid okupeerisid selle juba palju enne 10. sajandit. Küla valiti kristlikuks misjoniks 4. ja 5. sajandil.
Varajane "seigneur" ehitas lihtsa donžooni ja kõrvalhoonetega linnuse mida ümbritsesid tarad ja kraavid. 1300. aasta paiku ümbritseti seda kivimüüride, kaitserajoonide, tornide ja tõstesildaga. Selle keskaegse linnuse põletasid flaamid 1303. aastal koos külaga maha ja seejärel pommitasid seda hispaanlased. Järjestikused lahingud ja sissetungid viisid selle hävimiseni, suutmata vastu pidada aja- ja sõdade proovile. Louis XIV valitsemisajal parun de Bertoult' poolt lossiks ümber ehitatuna oli see rikkalikult kaunistatud ja ümbritsetud kauni pargiga. Kahjuks lasid sakslased lossi Esimese maailmasõja alguses õhku, kuid hiljem asendati see elamurajooniga, mida kutsuti "Clos du Chateau", et jäädvustada lossi mälestust.
Hulluch asus osal Nord-Pas-de-Calais' kivisöesoonel ja säekaevandamine algas seal 1902. aastal ning lõppes 1978. aastal. Kaevandamisel tekkinud räbuhunnikuid kasutatakse nüüd ehitusmaterjalide tootmiseks.
Hulluch on kannatanud kahes maailmasõjas ja tal on vähe iidseid monumente. Siin võib leida piirkonna stiili esindavaid vanu, telliste ja savikivide ning viilkatustega hooneid. Mõned talud pääsesid hävingust. Mõned punkrid, Esimese maailmasõja jäänused, on jäänud inimeste aedadesse. Saksa gaasirünnak Hulluch's oli üks sõja kontsentreeritumaid gaasirünnakuid.
Joao Grimaldo

Joao Alberto Grimaldo Ubidia (sündinud 20. veebruar 2003 Limas) on Peruu jalgpallur, ründaja. Ta mängib Peruu kõrgliiga klubis Sporting Cristal.
Sporting Cristali meeskonnas debüteeris ta Peruu kõrgliigas 2020. aastal. Aastal 2020 tuli ta klubiga Peruu meistriks ja võitis 2021. aastal Copa Bicentenario.
Hilda Magnus

Hilda Magnus (25. aprill (vkj)/ 8. mai 1903 Uue-Põltsamaa vald, Viljandimaa – 10. aprill 1993 Põltsamaa) oli eesti õpetaja ja koduloolane.
Ta lõpetas 1924. aastal Põltsamaa Ühisgümnaasiumi ja õppis aastatel 1926–1927 Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonnas. 
Ta töötas aastatel 1924–1960 õpetajana Puurmanis.
Mr.Kitty

Forrest Avery Carney (sündinud 24. märtsil 1992), paremini tuntud kui Mr.Kitty või Michael Kenneth Echo Strobes, on USA laulja-laulukirjutaja, muusikaprodutsent ja DJ.
Tema muusikat on paigutatud stiilidesse "synthwave", "synth-pop", "new wave", "dark wave" ja "witch house".
Tema tuntuim lugu on "After Dark", mis ilmus 2014. aastal ja muutus YouTube keskkonnas viraalseks 2019. aastal, kui fänn avaldas selle kohta muusikavideo, mis kombineeris laulu 1991. aasta filmiga "Career Opportunities".
Täppjalg-limanutt

Täppjalg-limanutt ("Hygrophorus pustulatus") on limanutiliste sugukonda limanuti perekonda kuuluv seeneliik.
Simon Lindberg

Bror Göran Simon Lindberg (sündinud 10. augustil 1983 Norra Åsumis) on Rootsi poliitik ning alates 2015. aasta detsembrist kuni 2024. aasta veebruarini neonatside ja paremäärmusliku organisatsiooni Põhjamaade Vastupanuliikumise juht. Sõltumatu uurimisinstituut Counter Extremism Project on Lindbergi hinnanud üheks maailma ohtlikumaks inimeseks ja üheks suurimaks ohuks rahvusvahelisele julgeolekule.
Ta sündis aastal 1983 Norra Åsumis Kristianstadi vallas. Poliitiliselt on ta taustaks Natsionaalsotsialistlik Rinne (NSF), mille liikmeks astus ta aastal 2000, augustis 2005 määrati ta Natsionaalsotsialistliku Rinde Skånes asuva NSF-i maakonna juhiks. Aprillis 2006 esitleti teda NSF-i liikmena, esinumbrina Kristianstadi linnavolikogu valimisnimekirjas. Ta on tegutsenud ka Rahvarindes, mis hiljem muutis oma nime Rootsi Erakonnaks.
Lindberg kirjutab sageli Põhjala Vastupanuliikuminse veebisaidil ja väidab, et tal on sama põhiideoloogia kui Adolf Hitleril. Homoseksuaalide kohta kommenteeris Lindberg Sydsvenskanis, et nad "töötavad pedofiilide küsimuse liberaliseerimise nimel". Ta eitab ka holokausti ja väidab samas Sydsvenskani artiklis, et: "See on ebaoluline. See oli rohkem kui kuuskümmend aastat tagasi. Ja on tõendeid, et see ei olnud nii ulatuslik".
Lindberg vahistati ja teda kahtlustati kallaletungis pärast mässu puhkemist, kui mõned RFSL-i (LGBT organisatsioon) aktivistid jagasid kondoome ning Lindberg ja teised natsid otsisid neid 2006. aastal oma ruumidest üles. Kui asja kohtus arutati, väitis Lindberg, et tegutses enesekaitseks. Kohtunik järgis prokuröri joont ja Lindberg mõisteti kolmeks kuuks vangi. 2018. aastal mõisteti Lindberg eitamisest hoolimata süüdi avaliku rühmituse vastu kihutamises pärast 2016. aastal Gamla Stanis Mynttorgetis peetud kõnet, mille käigus ta tõstis kokkusurutud rusikaga parema käe ja hüüdis mitu korda "Hell seger". 2017. aastal vahistati Lindberg Göteborgi meeleavaldusel, kahtlustatuna vägivaldses mässus.