Benedictus XV

Benedictus XV (Giacomo Giambattista della Chiesa, 21. november 1854 – 22. jaanuar 1922) oli paavst 1914–1922. Ta oli 258. paavst.
Giacomo della Chiesa sündis 21. novembril 1854 Genova eeslinnas Peglis markii Giuseppe della Chiesa (1821–1892) ja Giovanna Migliorati (1827–1904) peres. Ta ristiti 22. novembril 1854 Nostra Signora della Vigna kirikus. Tema isapoolsest suguvõsast pärines kardinal Gianpaolo della Chiesa, emapoolsest suguvõsast pärinesid paavst Innocentius VII ja kardinal Giovanni Migliorati.
Della Chiesa õppis Genova ülikoolis õigusteadust ja omandas 2. augustil 1875 doktorikraadi. Ta jätkas 16. novembril 1875 oma õpinguid Roomas Capranica kolleegiumis ja seejärel Gregoriuse ülikoolis. Della Chiesa ordineeriti 21. detsembril 1878 preestriks kardinal Raffaele Monaco La Valletta poolt. 1878–1882 õppis ta Accademia dei Nobili Ecclesiastici akadeemias. 1879 kaitses ta teoloogiadoktori kraadi ja omandas 1880 doktorikraadi kanoonilise õiguse alal.
Della Chiesa tegutses paavsti diplomaatilises teenistuses. Ta osales 1885 paavstliku delegatsiooni koosseisus, mille ülesandeks oli vahendada Saksamaa ja Hispaania vahelist tüli Karoliinide üle. Ta organiseeris kooleraepideemia ajal toimeabi. Della Chiesa tegutses professorina Accademia dei Nobili Ecclesiastici akadeemias. Ta rajas 1901 Püha Hieronymuse Seltsi.
1914. aasta konklaav.
Benedictus XV valiti paavstiks 3. septembri hommikul 1914 Sixtuse kabelis ja krooniti 6. septembril kardinal Francesco Salesio della Volpe poolt.
31. augustist 3. septembrini 1914 toimunud konklaavil osales 57 kardinali. Konklaavil tekkis kaks fraktsiooni: integratsionistid ja progressivistid. Sellel konklaavil olid soosikuteks kardinal Alberto Serafini, kardinal Pietro Maffi ja kardinal Chiesa. Benedictus XV valiti paavstiks 10. voorus 38 häälega.
Välispoliitilised suhted.
Esimene maailmasõda.
Esimeses maailmasõjas jäi Benedictus XV neutraalseks. Ta protesteeris sõjas kasutatavate meetodite vastu, nimetades sõda "Euroopa enesetapuks" ja üritas sõlmida vaherahu, kuid ei mõistnud hukka osapoolte tegevust. 5. mail 1917 kutsus ta oma tuntuimas avalduses osapooli rahu sõlmimisele. Benedictus XV avas Vatikanis büroo, mille ülesandeks oli teavitada sõjavange ja nende peresid omaste saatusest. Ta veenis Šveitsi võime vastu võtma tuberkuloosihaigeid sõdureid.
1915 sõlmitud Londoni lepinguga leppisid Antanti riigid kokku, et eiravad paavsti avaldusi. 1. augustil 1917 esitas Benedictus XV sõja osapooltele oma rahuplaani, mida ei tunnustatud. Ta nõudis oma rahuplaanis sõjategevuse lõpetamist, relvastuse vähendamist, garantiid mereõigusele ja rahvusvahelist vahendust.
Londoni lepingu alusel ei kutsutud paavsti 1919 Pariisi rahukonverentsile. 23. mail 1920 avaldatud entsüklikas "Pacem Dei" kutsus Benedictus XV säilitama rahu ja toetas Rahvasteliidu loomist.
Suhted USAga.
4. jaanuaril 1919 kohtus paavstiga USA president Woodrow Wilson.
Suhted Prantsusmaaga.
Prantsusmaa saatis 1921 Püha Tooli juurde suursaadikuks Charles Jonnarti.
Suhted Saksamaaga.
1920 saatis Benedictus XV nuntsiuseks Saksamaale Eugenio Pacelli.
Suhted Nõukogude Venemaaga.
Benedictus XV saatis 1921 näljahäda ajal oma esindaja Genfi, kes pidi organiseerima Venemaale saadetavat toimeabi. Paavst saatis detsembris 1921 näljahädalistele miljon liiri ja 50 vagunitäit abisaadetisi.
Suhted Suurbritanniaga.
Püha Tool sõlmis 1915 konkordaadi Suurbritanniaga.
Suhted Eestiga.
Püha Tool tunnustas Eesti Vabariiki 10. oktoobril 1921.
Muud rahvusvahelised sündmused.
Paavst saatis 1919 Achille Ratti nuntsiuseks Poolasse. Püha Tool sõlmis tema ajal suhted kokku 13 riigiga, sealhulgas 26. novembril 1919 Jaapaniga, 17. mail 1920 Tšehhoslovakkiaga ja 12. novembril 1920 Albaaniaga.
Suhted Itaalia kuningriigiga.
Benedictus XV andis 1919 õnnistuse Luigi Sturzo rajatud Itaalia Rahvaparteile ("Partito Popolare Italiano"). Mais 1920 tühistas ta keelu, millega oli katoliiklastel keelatud minna Itaalia kuninga residentsi Quirinali palees, kuna see palee kuulus enne 1870. aastat paavstile.
Suhted kiriku institutsioonidega.
Benedictus XV likvideeris 25. märtsil 1917 Keelatud Raamatute Indeksi kongregatsiooni. Ta rajas 1. mail 1917 avaldatud "motu proprio"'ga "Dei providentis" Idakirikute kongregatsiooni.
3. aprillil 1919 tunnustas ta seltsi "Instituto Español de San Francisco Javier para Misiones Extranjeras" (I.E.M.E.).
Liturgilised otsused.
28. juunil 1917 avaldas Benedictus XV katoliku kiriku kanoonilise õiguse koodeksi revideeritud kujul ja määras selle läbivaatamiseks septembris 1917 ametisse komisjoni.
5. oktoobril 1920 kuulutas ta püha Ephraimi Kiriku doktoriks.
Ta õhutas 8. juulil 1916 kandma pruuni Karmeli Neitsi Maarja skapulaari ja lubas 500 päevase indulgentsi neile, kes suudlevad skapulaari hardunult.
Ta lisas 1917 Loreto litaaniasse neitsi Maarja austavaks tiitliks "rahukuninganna" ja tunnustas 1921 missat, mida peetakse neitsi Maarja kui usklike ja Jeesus Kristuse suhte vahendaja auks ("Our Lady Mediatrix of All Graces").
Misjon.
30. novembril 1919 avaldatud kirjas "Maximum" soovis Benedictus XV, et misjonäritööd tegevad piiskopid soodustaksid kohaliku vaimulikkonna moodustamist.
Ta sätestas 4. novembril 1915 avaldatud "motu proprio"&lt;nwiki/&gt;'s "Seminaria clericorum" seminaride tegevust korraldava kongregatsiooni rajamise. Ta asutas õigeusu kiriku aladele saadetava vaimulikkonna väljakoolitamiseks 15. oktoobril 1917 Rooma paavstliku instituudi ("Pontificio Istituto Orientale") ja kopti kolleegiumi.
Neitsi Maarja ilmumine Fátimas.
Neitsi Maarja esimesel ilmumispäeval 13. mail 1917 ordineeris Benedictus XV Vatikanis Sixtuse kabelis piiskopiks Eugenio Pacelli (hilisem paavst Pius XII). Ta taastas 17. jaanuaril 1918 Leiria piiskopkonna. 29. aprillil 1918 Portugali piiskoppidele saadetud kirjas rõhutas ta neitsi Maarja austamist.
Kanoniseerimised.
Benedictus XV kanoniseeris 3 isikut ja kuulutas õndsaks 54 isikut.
Pühakud
Õndsad
Kardinalide pühitsemised.
Benedictus XV pühitses 32 kardinali 5 konsistooriumil. Tema ajal sai kardinaliks hilisem paavst Pius XI.
1. veebruaril 1915 avaldatud apostellikus konstitutsioonis "Ex actis" kinnitas ta Pius X otsuse kardinalpiiskoppide määramise ja nende tulude kohta.
Benedictus XV kultuuriloos.
11. detsembril 1921 püstitati tema auks İstanbulis ausammas. Peetruse katedraalis asub 1928. aastast tema hauamonument, mille valmistas Pietro Canonica.
Surm.
Benedictus XV külmetus 5. jaanuaril 1922. Tema tervis halvenes 12. jaanuaril ja 18. jaanuaril ei saanud ta enam voodist välja. Ta suri 67-aastaselt 22. jaanuaril 1922 kella 6 paiku hommikul Vatikanis kopsupõletikku ja maeti 26. jaanuaril Rooma Peetri kirikusse.
Ta oli surres noorim paavst pärast Gregorius XIV-t. Hiljem on veel nooremalt surnud Johannes Paulus I.