tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Saare maavolikogu (1940)

Saaremaa maavolikogu valiti Saaremaa vallavanemate täiskogu poolt 8. märtsil 1940.
Maavolinikeks valiti:
Vallavanemate esindajaks maavalitsusse valiti ühel häälel Lümanda vallavanem Valdar Mälk.
Enne valimisi andis maavanem Hendrik Otstavel Vabariigi Presidendi käskkirjaga määratud Eesti Punase Risti V klassi teenetemärgid Valjala vallavanemale August Otsale, Pihtla vallasekretärile Hain Maripuule ja Saare maavalitsuse hoolekande osakonna asjaajajale Karl Kaldile.
Järva maavolikogu (1940)

Järvamaa maavolikogu valiti 8. märtsil 1940 valla- ja linnavanemate täiskogu poolt Paides maavalitsuse ruumes.
Koos olid kõik 13 vallavanemat ning Türi ja Tapa linnavanemad.
Maavolinikeks valiti:
Esindajaks Järva maavalitsusse valiti Albert Suurkivi.
Võru maavolikogu (1940)

Võrumaa maavolikogu valiti 8. märtsil 1940 valla- ja linnavanemate täiskogu poolt Võru maavalitsuse ruumes. Koos olid kõik 26 vallavanemat ja Antsla linnavanem.
Maavolinikeks valiti:
Maanõunikuks valiti Räpina vallavanem Johannes Paabusk.
Apollon Saarne

Apollon Saarne (ka Spridis, Spriidis, Saarde; 28. oktoober 1906 Tallinn – 8. detsember 1975 Mölndal, Rootsi) oli eesti arstiteadlane ja kirurg.
Elulugu.
Apollon Saarne oli raamatupidaja poeg.
1925 lõpetas ta Tallinna Reaalkooli, 1931 Tartu Ülikooli arstiteaduskonna. 1939 täiendas ta end Budapestis.
Üliõpilasena oli Saarne 1928 TÜ II sisekliiniku abiassistent, 1930–33 närvikliiniku assistent kohusetäitja ning kliiniku füsikaalse ravi kabineti juhataja, 1933–40 Tallinna Keskhaigla kirurg, 1940–44 Haapsalus Lääne Maakonnahaigla juhataja ja kirurg. 1944 läks ta Rootsi, kus oli 1945–47 Luleå ja 1947–49 Gällivare haigla kirurg. 1957 omandas ta Göteborgis Sahlgrenska Ülikooli haiglas narkoosiarsti eriala. 1958–71 töötas ta peamiselt Vänersborgi keskhaiglas, sh aastast 1958 narkoosi ja intensiivravi osakonna ülemarstina, 1971–75 (pensionärina) Göteborgi Ülikooli kirurgiakliiniku eksperimentaalkirurgia assistent. 1972. aastal sai temast Göteborgi Ülikooli audoktor.
Apollon Saarne oli ÜS Raimla vilistlane.
Teadustöö.
Saarne kirjutas uurimusi tehisneeru, narkoosi ja intensiivravi kohta. Rootsis oli ta esimene, kes võttis kasutusele dialüüsiaparaadi (kunstneeru; ka patsiendi kodus). Tunnustus: "Riddare av Kungliga Nordstjärneorden" (Kuningliku Põhjatähe ordeni rüütel; Rootsi, 1969).
Minna Adoff

Minna Adoff (kuni 1928 Minna Peterson, 20. juuli 1895 Särghaua talu, Uue-Vändra vald, Pärnumaa – 26. november 1975) oli eesti hambaarst.
Lõpetas 1917 Tartu Hambaarsti Kooli, Eesti Naisüliõpilaste Seltsi vilistlane.
Oli hambaarst Tallinnas, 1928 abiellus Ferdinand Adoffiga. 1944 põgenes Rootsi, jätkas praksisega Stockholmis.
Digiteerimine (majandus)

 
Digiteerimine on digitaalsete tehnoloogiate kasutamine äriprotsesside loomiseks digitaalses maailmas või ärimudelite transformeerimine digimaailma.
Digiteerimisel on mitu tähendust: paberivabaks muutumine, andmeanalüütika, tehisintellekt, avatud plaaniga kontor ja agiilsed meeskonnad. Samuti on see ka kultuuriline muutus, mis nõuab organisatsioonidelt uute teguviiside katsetamist ja tihti ka leppimist läbikukkumistega. 
Digitehnoloogiad häirivad turge, kus ettevõtted tegutsevad. Sealhulgas hõlbustavad need olemasolevate toodete ja teenuste uuesti kombineerimist, luues uusi digitaalse pakkumise vorme, mis vähendavad turule sisenemise tõkkeid, eelistavad teenuseid toodetele ning takistavad ettevõtete monopoli tekkimist. Veel enam on digitehnoloogiatel tugev mõju nende tarbijate käitumisele, kellel on juurdepääs informatsioonile ja suhtlusvõimalustele.
Kategooriad.
Digitaalne transformatsioon on ettevõtete tegevust mõjutanud järgmistes valdkondades.
Strateegiad.
Digitaliseerimise strateegiad koosnevad nii strateegia määramisest ja ka selle elluviimiseks eraldatavate ressursside üle otsustamisest, et ettevõtte eesmärgid saavutada. Seda on võimalik jälgida neljas valdkonnas: tehnoloogia kasutamine, muutused ettevõtte väärtustes, struktuursed muutused ja finantsilised võimalused.
Tehnoloogia kasutamine väljendab firma suhtumist uutesse tehnoloogiatesse ja selle võime neid enda kasuks rakendada. Firma võib luua uusi tehnoloogiaid, mis annab konkurentide hulgas edumaa, kuid võib ka kasutada standardseks saanud tehnoloogiaid. Ettevõtte perspektiivist tekivad sellega ka muutused ettevõtte väärtustes. Selle magnituud oleneb sellest, kui kaugel on ettevõtte hetke tegutsemisviis digitaliseerimisest. Struktuursed muutused ettevõtte tegutsemisel on tihti vajalikud, et kaasas käia eelnimetatud muutustega. Muutused võivad tekkida nii toodetes, protsessides kui ka oskustes. Kõik eelnev on võimalik vaid siis, kui firmal on selleks vajalikud finantsilised võimalused. Eduka digitaalse transformatsiooni jaoks peavad kõik neli valdkonda koostöös toimima.
Ferdinand Kabe

Ferdinand Kabe (kuni 1935. aastani Ferdinand Kreitzmann; 14. november 1883 Küti vald Virumaa – 1963) oli eesti õpetaja.
Ferdinand Kreitzmann sündis kooliõpetaja perekonnas (õpetajad olid nii isa kui ka vanaisa).
Alghariduse omandas ta Vinni külakoolis. Aastal 1904 lõpetas ta Tallinnas 4-klassilise linnakooli ja 1907 pedagoogilised kursused. Seejärel täiendas ta end kursustel Tallinna Õhtugümnaasiumis ning asus õppima Peterburi Psühhoneuroloogia Instituuti, kust kaks aastat hiljem lahkus majanduslike raskuste tõttu.
Ta abiellus 25. mail 1913 Martha-Rosalie Pommiga (sündinud 9. märtsil 1884 Tallinnas). Neil oli adopteeritud poeg Herman-Robert (sündinud 17. septembril 1918 Tallinnas).
Aastal 1935 eestistas Ferdinand Kreitzmann oma perekonnanime Kabeks.
Ta suri 1963. aastal ning on maetud 7. märtsil 1963 Tallinna Rahumäe kalmistule.
Teenistuskäik.
Tallinnas andis ta tunde 2., 5., 6., 8., 9., 27. algkoolis ja mujalgi. Mitmes koolis andis ta tunde korduvalt. Ta kandideeris mitu korda mitmesuguste lasteasutuste juhataja kohale (J. Poska nimeline lastekodu, 4. ja 14. algkool), üritas saada gümnaasiumi psühholoogiaõpetajaks. Ta taotlused jäid rahuldamata, kuid samas määrati ta korduvalt erinevate algkoolide juhataja ajutiseks kohusetäitjaks.
Koeru kihelkond

Koeru kihelkond (ka "Maarja-Magdaleena kihelkond", saksa keeles "St. Marien-Magdalenen", lühend Koe) oli kihelkond Järvamaal ja Eestimaa kubermangu Järva kreisis.
Piirkonna ajalugu.
Koeru kihelkonda on esimest korda kirjalikult mainitud 1282. aastal. Varem kuulus ala Lõpekunna ("Loppegunde") muinaskihelkonda. Koeru kirik ja kihelkond pühitseti 1288. aastal Maarja-Magdaleenale.
Juba 1727. aastast tegutses Koeru kihelkonnas kool.
Koeru kihelkonna mõisad.
Ajaloolisele Järvamaale kuulunud kihelkonnas paiknes 23 mõisat: 1 kirikumõis, 13 rüütlimõisast peamõisat koos 6 kõrvalmõisaga, 2 poolmõisat ja 6 karjamõisat.
Külad.
Koeru kihelkonna külad (1935. aasta seisuga): Aavere, Abaja, Ao, Aruküla, Ellavere, Ervita, Jõeküla, Kaarli, Kalitsa, Kapu, Koidu-Ellavere, Koidu, Kuusna, Kõpsta, Laaneotsa, Lahu, Liigvalla, Liusvere, Merja, Metsanurga, Metsla, Nahkanuia, Norra, Nõmmküla, Paemurru, Piibe, Pikevere, Preedi, Puhmu, Puivere, Pädaniku, Raigu, Rakke, Ramma, Rodeviku, Rõhu, Salutaguse, Sandhofi, Tammiku, Tudre, Udeva, Udeva-Aru, Vaali, Vahu, Valila, Vao, Varangu, Visusti, Vuti, Väinjärve, Ällivere ja Koeru alevik.
Kihelkonna alad tänapäeval.
Tiheda asustusega kihelkonna põhiosa asub kaasaegsel Järvamaal Järva vallas.
Ajaloolisele Järvamaale kuulunud kihelkonna põhja- ja idaalad kuuluvad Lääne-Virumaa Tapa ja Väike-Maarja valla koosseisu, kagunurk Vägeval on Jõgevamaa Jõgeva valla koosseisus.
Kihelkonna rikkuseks on puhas vesi, mille kaitseks on loodud Endla looduskaitseala. Seal asub ka Baltikumi sügavaim, Sopa allikas (4,8 m). Koeru alevikust 5 km kaugusele jääb Järvamaa suurim veekogu Väinjärv.
Ihasalu päevamärk

Ihasalu päevamärk on päevamärk Harju maakonnas Jõelähtme vallas Ihasalu poolsaare tipus Uitru säärel.
Päevamärgi geograafilised koordinaadid on .
Valget värvi betoontorni kõrgus jalamist on 10 meetrit.
Päevamärk ehitati 1938. aastal.
2003. aastast pole päevamärk enam navigatsioonimärgina kasutusel. Märgi number Veeteede Ameti nimekirjas oli 150.
Edgar Põdra

Edgar Põdra (17. aprill 1897 Tallinn – 2. märts 1939 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (major, 1939).
Sõjaväe keskhaigla komandant Tallinnas. Suri ajupõletikku.
Roomassaare alumine tulepaak

Roomassaare sihi alumine tulepaak on tulepaak Saare maakonnas Kuressaare linnas Roomassaare sadamas.
Tulepaagi geograafilised koordinaadid on .
Terasest metallsõrestiktorni kõrgus jalamist on 12 meetrit ja tule kõrgus merepinnast on 14 meetrit.
Tulepaak moodustab sihi Roomassaare ülemise tulepaagiga. Märkide vahekaugus on 721 meetrit ja sihi asimuut on 321,5°.
Tulepaak ehitati 1984. aastal.
Vergi tuletorn

Vergi tuletorn (ka "Vergi tulepaak") on tuletorn Lääne-Virumaal Haljala vallas Vergi sadamas.
Tuletorni geograafilised koordinaadid on .
Ajaloost.
1924. aastal rajati Vergi sadama juurde suurele rannarahnule püramiidjas automaatvalgustiga sõrestikukujuline raudplekiga kaetud tulepaak. Läbiroostetanud tulepaak asendati insener Armas Luige juhtimisel 1936. aastal 10 meetri kõrguse raudbetoonist tuletorniga. Teise maailmasõja ajal Vergi tuletorn ei töötanud, kuid 1945. aastal alustas jälle plinkimist. Tuletorniks on laternaruumi ja rõduga valge betoontorn, jalamilt 10 m kõrgune, tule kõrgus merepinnast on 11 m ning tule nähtavus 9 miili.
Kujutavas kunstis.
Kunstnik Artur Lokk on 1970. aastatel loonud Vergi tuletornist õlimaali.
2. juunil 2011 andis Eesti Post sarjast "Tuletornid Eesti postmarkidel" välja uue postmargi (nominaalväärtusega 0,35 €), millel on kujutatud Vergi tuletorn.
Emmaste alumine tuletorn

Emmaste sihi alumine tuletorn (ka "Emmaste alumine tulepaak") on tuletorn Hiiumaa vallas Rannakülas.
Tuletorni geograafilised koordinaadid on .
Laternaruumi ja rõduga valge betoontorni kõrgus jalamist on 11 meetrit ja tule kõrgus merepinnast on 11 meetrit.
Tuletorn moodustab sihi Emmaste ülemise tulepaagiga. Märkide vahekaugus on 1071 meetrit ja sihi asimuut on 89,4°.
Tuletorn ehitati 1935. aastal.
Kallavere alumine tulepaak

Kallavere sihi alumine tulepaak on tulepaak Harju maakonnas Jõelähtme vallas Saviranna külas. Moodustab Kallavere ülemise tulepaagiga sihi.
Tulepaagi geograafilised koordinaadid on . Asub merepinnast umbes 15 meetri kõrgusel, ehitis on 25 meetri kõrgune. Ehitis asub rannajoonest 200 meetrit lõunas ja liitsihi ülemisest tulepaagist 1,3 kilomeetrit põhjas.
Tulepaak rajati 1986. aastal. Torn on valmistatud metallist ja värvitud valgeks. Külgedel on mustad ristkülikud.
Tule omadused.
Tulepaak töötab pimedal ajal aasta läbi.
Tulepaagi tipus põleb valge tuli järgmise tsükliga: 1 sekund valge ja 1 sekund pime. Paistab asimuudist 187,5° asimuudini 190,5° 12 meremiili kaugusele. Tuli on sihi ülemise tulepaagiga sünkroonimata. Sihi asimuut on 189°.
Kallavere ülemine tulepaak

Kallavere sihi ülemine tulepaak on tulepaak Harju maakonnas Jõelähtme vallas Kallavere külas Maardu korruselamute lähedal. Moodustab sihi Kallavere alumise tulepaagiga.
Tulepaagi geograafilised koordinaadid on . Asub merepinnast umbes 20 meetri kõrgusel, ehitis on 40 meetri kõrgune.
Tulepaak rajati 1986.
Tule omadused.
Tulepaak töötab pimedal ajal aasta läbi.
Tulepaagi tipus põleb valge tuli järgmise tsükliga: 2 sekundit valge ja 3 sekundit pime. Paistab asimuudist 187,5° asimuudini 190,5° 12 meremiili kaugusele. Tuli on sihi alumise tulepaagiga sünkroonimata.
Panga tulepaak

Panga tulepaak on tulepaak Saare maakonnas Saaremaa vallas Panga külas.
Tulepaagi geograafilised koordinaadid on .
Terasest metallsõrestiktorni kõrgus jalamist on 30 meetrit ja tule kõrgus merepinnast on 48 meetrit.
Tule sektor on valge 0°...360° ja nähtavus on 7 meremiili.
Tulepaak ehitati 1962. aastal.
Tulepaagile on paigaldatud ka raadiomajakad:
Avokaado

Avokaado on avokaadopuu ehk ameerika pirnloorberi ("Persea americana") vili. Avokaadoks võidakse nimetada ka avokaadopuud.
Avokaadod on pirni kujuga, 7–20 cm pikad ja kaaluvad 0,1–1 kg. Vilja sees on suur kõva seeme, mida kõnekeeles kiviks kutsutakse, mis on 5–6½ cm pikk.
Pirnloorberid kasvavad ekvatoriaalses, lähisekvatoriaalses ja lähistroopilises kliimas. Õhuniiskus peab olema suur ja isegi tugev tuul pole soovitatav, sest see kuivatab õisi ja mõjutab tolmlemist. Öökülmade ajal võivad viljad, sealhulgas toored, puu otsast alla kukkuda. Puude kastmise vesi ei tohi olla soolane, sest see vähendab saaki.
Pirnloorbereid kasvatatakse paljudes maailma piirkondades. Erinevalt banaanidest, kus maailmas kõigest paari sorti kasvatatakse, on avokaadodest aretatud palju sorte ja üldiselt on igas maailma otsas omad sordid.
Riikidest on maailma kümme suurimat avokaadokasvatajat Mehhiko (1 040 390 t), Indoneesia (263 575 t), USA (214 000 t), Colombia (185 811 t), Brasiilia (175 000 t), Tšiili (163 000 t), Dominikaani Vabariik (140 000 t), Peruu (102 000 t), Hiina (85 000 t) ja Etioopia (81 500 t).
Istandustest saab avokaadosid keskmiselt 7 t/ha, erandjuhtudel on saavutatud koguni 20 t/ha. Probleemiks on asjaolu, et aastane saagikus ei ole ühesugune, vaid head ja halvad saagiaastad vahelduvad.
Avokaadodele on omane järelvalmimine. Vili kasvab suureks puus, kuid küpseda võib ka pärast korjamist. Selles suhtes sarnaneb avokaado tomatite, banaanide, melonite ja aprikoosidega, mis samuti järelvalmivad. Müügiks mõeldud avokaadod korjatakse käsitsi, kui nad on veel pooltoored ja kõvad, ning hoitakse temperatuuril 3,3–5,6 °C, kuni nad valmivad. Kui avokaado kukub puu otsast maha, siis võib ta maaski valmida. Toatemperatuuril juhtub see mõne päevaga. Valmimist kiirendab see, kui avokaadosid hoitakse koos teiste viljade, eriti õunte ja banaanidega. See tuleneb eteeni mõjust. Mõned supermarketid töötlevad avokaadosid spetsiaalselt eteeniga, et nad kiiremini valmiksid.
Avokaado viljaliha on väga õlirohke ja mageda maitsega.
Suurbritannias hakati avokaadosid müüma 1960. aastatel. Välise sarnasuse tõttu turustati neid algul pirnloorberi nime all ("avocado pear"). Inimesed mõtlesid, et kui nimes juba pirn sees on, siis tuleb neid süüa magustoiduks, nagu sealmaal pirne söödi. Kuid avokaadod on täiesti magedad ja sellepärast hakkasid inimesed kaebama, et need ei kõlba süüa. Sellest ajast müüakse neid avokaadode nime all, et inimesed neid magustoiduks ei peaks.
Avokaado aitab kaasa glutatiooni tootmisele organismis.
Evolutsioon.
Avokaado võib olla näide evolutsioonilise anakronismi kohta. Ta on kohastunud suhteks väljasurnud suurte imetajatega, kelleks võisid olla hiidlaisik või londiline gomfoteerium. Nähtavasti meelitas viljaliha ligi suuri loomi, kes vilja ühekorraga alla neelasid. Pärast seda, kui seeme looma kehast koos väljaheidetega väljus, idanes ta paremini. Tänapäeval ei ole olemas niisuguseid loomi, kes saaksid avokaado alla neelata ilma seda tükeldamata. Avokaado võis areneda koos pleistotseeni megafaunaga. Sel juhul täidab avokaado samasugust ökoloogilist nišši kui mango, mille viljas on samuti suur seeme.
Lääne-Eesti

Lääne-Eesti on Eesti lääneosa, millele maastikuteaduslikult vastab suuresti Lääne-Eesti maastikuvaldkond. Lääne-Eesti hulka arvestatakse ka Soomaa maastikurajoon, mis aga kuulub Vahe-Eesti maastikuvaldkonda.
Mõnikord, kui tahetakse täpsemalt määratleda mingi geograafilise objekti vms asukohta Eesti territooriumil, räägitakse ka Edela- ja Loode-Eestist.
Päevamärk

Päevamärk on laevasõidu ohutust tagav ja orienteerumist kergendav tornikujuline rajatis kaldal või madalas vees.
Erinevalt tuletornidest ja tulepaakidest puudub päevamärkidel valgusti. Kui tuletornis või tulepaagis tuld ei süüdata, on need käsitletavad päevamärkidena.
Päevamärkidena on tänini ametlikult kasutusel ka kirikud, näiteks Paluküla päevamärk Hiiumaal ja Kihelkonna ülemine päevamärk Saaremaal.
Mõned päevamärgid on Veeteede Ameti poolt tühistatud ja seega kasutuselt kõrvaldatud, kuid rajatised on säilinud (näiteks Kumari päevamärk, Saastna päevamärk). Päevamärgina oli kasutusel ka Kiipsaare tuletorn, mis 2012. aasta seisuga on samuti navigatsioonimärgina tühistatud.
Eesti päevamärkide loend

Eesti päevamärkide loend loetleb Eesti päevamärke.
Põhja-Eesti

Põhja-Eesti on Eesti territooriumi põhjaosa. Maastikuteaduslikult vastab see suuresti Põhja-Eesti maastikuvaldkonnale. 
See hõlmab ka osa Kõrvemaast, mis jääb Vahe-Eesti maastikuvaldkonda, ja Alutaguse madaliku Ida-Eesti maastikuvaldkonnast.
Põhja-Eesti kõige põhjapoolseima ääre moodustab Soome lahe rannikumadalik, mida ilmestab Põhja-Eesti klint.
Põhja-Eesti oli nagu Lääne-Eestigi pärast viimast jääaega pikka aega jääpaisjärvede ja mere all.
Pjotr Kaverin

Pjotr Pavlovitš Kaverin (vene "Пётр Павлович Каверин"; 9. september 1794 – 30. september 1855) oli vene kaardiväeohvitser, Aleksandr Puškini sõber.
Pärines Moskva kubermangu aadliperekonnast, isa Pavel Nikititš Kaverin oli senaator ja Kaluga kuberner. Aadlisuguvõsast pärines ka tema ema Anna Petrovna Kaverina, sündinud Korsakova.
Hariduse omandas esmalt Moskva ülikooli pansionaadis, seejärel Moskva ja Göttingeni ülikoolides. 
1838. aastast oli Kaverin Volõõnia piirivalvebrigaadi komandör. Selle staap asus tollal Austria-Ungari piiri lähedal paiknenud Radivilõvi linnas tänase Ukraina aladel. Kaverin teenis ja elas selles linnas surmani ning on maetud Radivilõvi kalmistule.
Puškin on pühendanud talle luuletused "Kaverinile" ja "Kaverini portreele". Kaverini nime kannab ka üks nimitegelase sõpradest Puškini teose "Jevgeni Onegin" esimeses peatükis.
Meenakshi Chintapalli

Dr. Meenakshi Chintapalli (USA, San Antonio) on USA pediaater.
Pediaatrite Akadeemia liige, South Westerni Ülikooli arstiteaduskonna kliiniline abiprofessor ning Texase osariigi aju neurohoolduse organisatsiooni koolitaja Lõuna-Texase metodistliku haigla lasteosakonna asepresident.
Džafar Mallajev

Džafar Mallajev (vene keeles "Джафар Маллаев"; sündinud 18. septembril 1949) on Venemaa pedagoogikateadlane.
Dagestani Riikliku Pedagoogikaülikooli professor ja rektor, pedagoogikateaduste doktor.
UNESCO preemia ja Putini preemia laureaat.
Reet Priiman

Reet Priiman (sündinud 21. veebruaril 1939 Tallinnas)PhD, on eesti keemik, loodusteaduste õppejõud, erinevate ülikoolide ning munitsipaalsete koolitusettevõtete lektor. Paljude teaduslike ja populaarteaduslike publikatsioonide autor, sealhulgas teemal "Inimväärtuste integratsioon haridusse".
Viktor Nikulin

Viktor Nikulin (sündinud 26. aprillil 1953 Tallinnas) on Eesti poksija ja poksitreener. Ta poksis aastatel 1968–1975 Dünamos, tema treener oli Vladimir Mazjakin ja Aniss Murtazin. Ta pidas 128 kohtumist ja võitis neist 116.
Nikulin oli kukk-kaalus (kuni 54 kg) ühel aastal (1972) Eesti NSV juunioride ja täiskasvanute meister. Ta oli kahekordne Eesti NSV meister kukk-kaalus (1972, 1973) ja sulgkaalus (kuni 57 kg) kolmekordne Eesti NSV meister (1974–1976).
Nikulin võitis XIII Roman Kuura mälestusvõistlustel sulgkaalus (kuni 57 kg) esikoha (1974). Ta võitis Dinamo üleliidulistel meistrivõistlustel III koha (1975). Ta sai 1972. aastal Nõukogude Liidu meistersportlaseks.
Nikulin töötab poksitreenerina, praegu (2009) Baltic Staris.
Ekraaninäitlejate Gildi auhind

Ekraaninäitlejate Gildi auhind (ingl. "Screen Actors Guild Awards") on Ameerika Ühendriikide filmi- ja teleauhind, millega Ekraaninäitlejate Gild igal aastal oma liikmeid tunnustab. Auhinda antakse välja alates 1995. aastast.
Kandidaadid seavad üles 4200 ühenduse juhuslikult valitud liiget ning võitjad valivad kõik liikmed, keda on Ekraaninäitlejate Gildis ligi 120 000. Auhinda loetakse Hollywoodi üheks tähtsamaks tunnustuseks, mille alusel ennustatakse edu mõni nädal hiljem toimuval Filmikunsti ja -teaduste Akadeemia auhindade jagamisel.
Näitleja-nimeline ("The Actor") pronksist auhinnakuju on 40 cm pikkune ja kaalub 5,5 kg.
Kategooriad.
Ekraaninäitlejate Gildi auhinda antakse välja 15 kategoorias.
Eesti jalgpalli superkarikas

Eesti Superkarikas, alates 2024. aastast ametlikult A. Le Coq Superkarikas on ühemänguline jalgpalli tiitlivõistlus valitseva Eesti meistri ja karikavõitja vahel. See toimub Meistriliiga hooaja eel alates 1996. aastast.
Nõmmemetsad

Nõmmemetsad ehk nõmmikud on kuivadel toiteainetevaestel muldadel kasvavad metsad; ühtlasi metsatüpoloogilise klassifikatsiooni tüübirühm, kuuludes arumetsade tüübiklassi.
Nõmmemetsade levila on Eestis ebaühtlane, rohkem leidub neid Põhja-, Loode- ja Kagu-Eestis ning saartel, Eesti metsadest moodustavad nad umbes kolm protsenti. Nõmmemetsi esineb Eestis luidetel, limnomõhnadel, oosidel jne. Seal on kala.
Nõmmemetsades esineb kõige rohkem mändi, hoopis vähem esineb kuuske, arukaske jt puuliike. Kasvupinnas on happeline ning põhjavesi asub mitme meetri sügavusel.
Alustaimestik on üldjuhul liigivaene ja hõre. Puhmarinde moodustavad tavaliselt kanarbik, pohl, leesikas, nõmm-liivatee ja rannikualadel ka kukemari.
Rohttaimestik tavaliselt puudub või esineb hõredalt palu-härgheina, kassikäppa ja mõningaid kõrrelisi, samblarindes domineerivad põdrasamblikud.
Marko Siilak

Marko Siilak (sündinud 28. aprillil 1980) on eesti režissöör, helilooja ja muusikaprodutsent.
Tema lapsepõlv möödus Muhu saarel. 1987. aastal astus ta kohaliku kooli rahvapilliorkestrisse. Ta õppis Vello Tikerpalu juhendamisel 7 aastat klarnetit, kuid mängib ka klaverit ja löökriistu.
Muusika 1995–1999.
1995. aastal hakkas Siilak koos oma venna Kristjani ja Robert Linnaga bändi tegema. Noored kirjutasid ja salvestasid garaažis 15 lugu, astusid lavalaudadele ja kahe looga jõuti ka stuudiosalvestusele. Bändi Crazy El-Labio produtsent oli Antti Kammiste. Nende kõige mängitum hitt "Lehmapiim (on investeering)" on kerge huumoriga lugu, mida mängitakse raadiotes. Raadio 2 valis selle loo 20 meeldejäävama laulu hulka.
Muusika 2003–2009.
Marko Siilak on kirjutanud lauludele nii viise kui ka sõnu ning olnud produtsendiks paljudele Põhja-Euroopa artistidele ja bändidele, tehes koostööd näiteks Rootsi produtsentide Alexander Bardi ja Anders Hanssoniga. Siilak tegi kaasa popgrupi Alcazar albumi "Alcazarized" valmimisel, arranžeerides ja produtseerides trummipartii lugudele "I go shopping", "I love the DJ" ja "Funky feet". Tema leivanumbriks peetakse instrumentaalmuusika loomist reklaamidele ja telesaadetele. Muusikaliselt paneb ta suuremalt rõhku trummidele ja süntesaatorile. Aastatel 2004–2006 oli tal leping plaadifirmaga EMI Music Publishing.
Disain ja reklaam.
Alates 2003. aastast on ta töötanud disaini ja reklaami valdkonnas, keskendudes eelkõige "interactive art director" rollile. See amet hõlmab digitaalsete projektide loovjuhtimist, kus interaktiivsus mängib võtmerolli.
Koostöös Urbania Groupi ja mitmete teiste promotsiooniagentuuridega on ta loonud tele- ja välireklaame sellistele maailmakuulsatele artistidele nagu Sean Kingston, Akon, Snoop Dogg, Ace of Base, Sex Pistols, Tiësto, Busta Rhymes, Nas ja paljud teised.
Podcasti ja video stuudio.
Robo podcasti stuudio Tallinnas on kaasaegne stuudio, mis on loodud spetsiaalselt podcastide jaoks. Selle ainulaadse stuudio looja on Marko Siilak, kogenud režissöör ja monteerija, kes on loonud ideaalse keskkonna loojatele, et oma sisu maksimaalse kvaliteediga salvestada ja jagada.
Sürjametsad

Sürjametsad on õhukestel ja kuivadel lubjarikkail muldadel kasvavad metsad; ühtlasi metsatüpoloogilise klassifikatsiooni tüübirühm, kuuludes arumetsade tüübiklassi.
Sürjametsad kasvavad enamasti positiivsetel pinnavormidel, näiteks oosidel, mõhnadel. 
Sürjametsades on tavaliselt enim mändi ja kuuske. Alustaimestu on liigirikas, sageli on võimust võtnud kuivust taluvad ja lubjalembesed liigid.
Leideni Ülikool

Leideni Ülikool on Leidenis asuv 1575. aastal asutatud ülikool. See on Hollandi vanim ülikool. Leideni Ülikool kuulub Coimbra gruppi.
Maailma ülikoolide pingereas "THE-QS World University Rankings" asub Leideni Ülikool 60. kohal, QS paigutab Leideni Ülikooli maailmas 29. kohale humanitaarteadustes.
Ülikooli koosseisu kuulub Leideni observatoorium.
Piusa jõe ürgoru maastikukaitseala

Piusa jõe ürgoru maastikukaitseala asub Võru maakonnas Võru ja Setomaa valla territooriumil. Kaitseala pindala on 1237 hektarit.
Kaitseala ajalugu ulatub 1962. aastasse, mil kaitse alla võeti Piusa jõe ürgorg ja selle kallaste Devoni liivakivipaljandid ehk nn müürid (Piusa jõe liivakivipaljandid). Praegused piirid aastast 1997. Hiljem võeti kaitse alla ka Piusa jõe ürgorus kasvavad metsa- ja niidukooslused.
Kaitsealal on üks sihtkaitsevöönd – Härma sihtkaitsevöönd, ja üks piiranguvöönd – Piusa jõe ürgoru piiranguvöönd.
Paganamaa maastikukaitseala

Paganamaa maastikukaitseala on maastikukaitseala Võrumaal Rõuge vallas Pähni, Tagakolga, Liguri ja Paganamaa külas. Kaitseala pindala on 1030 hektarit.
Eriilmeline maastik võeti kaitse alla 1962. aastal. Maastikukaitseala praegused piirid kinnitati 1996. aastal. 
Paganamaa maastikukaitseala tähelepanuväärseimad loodusobjektid on Piiriorg ja sellega seotud järvedeahelik, Peeli jõgi, metsa- ja niidukooslused ning loodus- ja pärandkultuurmaastik vaheldusrikkal mõhnastikureljeefil.
Kaitsealal on kaks sihtkaitsevööndit ja üks piiranguvöönd.
Ainja maastikukaitseala

Ainja maastikukaitseala on kaitseala Sakala kõrgustiku edelaosas, Viljandi maakonnas Mulgi vallas Ainja külas.
Kirjeldus.
Kaitseala pindala on 114 ha, millest 91,3 ha on maismaaosa ja 22,7 ha veeosa. Kaitseala põhieesmärk on Ainja järve ja Sinejärve ning neid ümbritseva maastiku kaitse. 
Kaitseala on puhkepiirkond, mis on kuulus oma kauni maastiku ja Ainja järve liivaranna poolest.
Kaitseala põhja- ja idapiiri ääres kulgeb Valga–Uulu maantee.
Kaitseväärtused.
Kaitseala kaitseväärtused on elupaigad, looma- ja taimeliigid, maastik ja maastikuelemendid ning rekereatsioon.
Elupaikade alla kuuluvad vanad loodusmetsad, sürjametsad, siirdesoo- ja rabametsad, Sinejärv ja Ainja järv. Kaitsealused liigid on raudkull, hiireviu, roo-loorkull, valgeselg-kirjurähn, musträhn, värbkakk, väänkael, nõmmelõoke, laanerähn ja händkakk, kaitseala külastavad liigid on valge-toonekurg, laululuik ja sookurg. Kaitsealuseid taimeliike kasvab kaitsealal 5: karukold, vööthuul-sõrmkäpp, suur käopõll, valge vesiroos, tähk-rapuntsel. 
Maastiku ja maastikuelementide hulka kuuluvad Ainja mäed (kohalikus murdes Aine mäed), mis koosnevad kuni 123 meetrit kõrgustest vallseljakutest suhtelise kõrgusega kuni 40 meetrit, ning Ainja järv ja Sinejärv.
Ajalugu.
Kaitseala ajalugu ulatub 1964. aastasse, mil Ainja järve kaitseks loodi Ainja järvekaitseala. 1990. aastal loodi Sinejärve kaitseks Sinejärve kaitseala. Praegune kaitseala on loodud nende kaitsealade baasil 1999. aastal.
Meelva maastikukaitseala

Meelva maastikukaitseala asub Põlva maakonnas Räpina ja Põlva vallas. Kaitseala pindala on 2073 hektarit.
Kaitseala ajalugu ulatub 1981. aastasse, mil kaitse alla võeti teiste seas Meelva raba ja Meelva järv. Praegused piirid on aastast 1998. Hiljem võeti tähelepanu alla ka sealsed kaitsealused liigid ja Pado järv.
Maastikukaitsealal on kehtestatud 1 piirangu- ja 1 sihtkaitsevöönd.
Suur menhir

Suur katkine menhir (bretooni "Men ar hroëc'h" 'haldjakivi'; prantsuse "Le grand menhir brisé") on iidne megaliit, mis asub Prantsusmaal Bretagne'i poolsaarel Locmariaqueris. 
See menhir on püstitatud umbes 4700 eKr koos ülejäänud 18 kiviplokiga ümbruskonnas. Teadmata põhjustel kukkus menhir umbes 4000 eKr ümber ning purunes neljaks tükiks. See sammas on teadaolevalt suurim kiviobjekt, mida on transportinud ja püstitanud neoliitikumi inimesed. Samba kõrgus oli 20,60 meetrit ja kaal 280 tonni.
Arheoloogilised leiud on tõestanud, et menhir on tõepoolest olnud varem püstises asendis. Populaarseima teooria järgi lõhuti menhir tahtlikult. Kahtlematult on teised lähedusse püstitatud menhirid eemaldatud ja neid on kasutatud läheduses olevate hauakambrite ja dolmenite ehitamisel. Viimastel aastatel on mõned arheoloogid arvutil loodud mudeli toetusel arvamusel, et põhjuseks oli hoopis maavärin.
Rumal nali

"Rumal nali" on ansambli J.M.K.E. album aastast 1996. See sisaldab aastatel 1986–1989 salvestatud laule.
Õhtumaa viimased tunnid

"Õhtumaa viimased tunnid" on ansambli J.M.K.E. stuudioalbum aastast 2000.
Ainult planeet

"Ainult planeet" on ansambli J.M.K.E. stuudioalbum aastast 2002. See sisaldab peamiselt bändi sajandivahetusel kogumikudel välja antud palasid, kui ka uuslindistusi uuematest lauludest, mida samuti lindistati kogumikudele.
Lood 1, 3-8, 10-12 ja 15 on uued, albumi jaoks salvestatud laulud, lindistatud 2001-2002.
Lood 9, 13 ja 16 on uussalvestused vanematest kogumikulauludest, lindistatud samadel sessionitel.
Lood 2 ja 14 salvestatud 2000-2001 "Mätta Fondi" kogumikudele ning on sellel olevate versioonidega identsed.
Indrilased

Indrilased ("Indriidae") on sugukond strepsiriinsete primaatide alamseltsist. Nad elutsevad Madagaskaril ning on herbivoorid, toitudes eelkõige lehtedest, õitest ja puuviljadest.
Kihnu tuletorn

Kihnu tuletorn on tuletorn Pärnu maakonnas Kihnu vallas Kihnu saare lõunatipul.
Tuletorni geograafilised koordinaadid on .
Laternaruumi ja rõduga valge malmtorni kõrgus jalamist on 28 meetrit ja tule kõrgus merepinnast on 29 meetrit.
Tuletorn ehitati 1865. aastal.
Nikolai Grünthal

Nikolai Grünthal (17. oktoober 1897 Misso vald, Vastseliina kihelkond, Võrumaa – 25. august 1942 Sevurallagi vangilaager, Sverdlovski oblast) oli Eesti omavalitsus- ja riigiametnik, Petseri linnapea alates 1936. aastast.
Elulugu.
Alghariduse sai ta Laura ministeeriumikoolis ja hiljem lõpetas eksternina linnakooli. 
Töötas Pankjavitsa vallavalitsuses (Pihkva kubermangu Pihkva maakonnas), Esimese maailmasõja ajal oli ta Vene sõjaväes polgukirjutaja. Alates 1917. aastast töötas ta taas Pankjavitsa vallavalitsuses, kust 1918. aastal astus vabatahtlikuna Eesti Rahvaväkke. Hiljem oli ta ametnik Eesti sõjaväe asutustes Petseris. Vend Gustav Grünthal oli 1919 esimene Kaitseliidu Petseri maleva pealik.
Aastatel 1923–1936 töötas Petseris kindlustusseltsides. Oli Petseri maa- ja linnavolikogu liige. Kinnitati siseministri 9. märtsi 1936 otsusega Petseri linnapeaks. 
Alates 1928. aastast oli ta Kaitseliidu Petseri maleva pealiku abi. Ta oli ka Noorte Kotkaste Petseri Maleva vanema abi.
Arreteeriti NKVD poolt, mõisteti surma 27. juunil 1942.
Triumf (film 2006)

"Triumf" (ingl "The Ron Clark Story"; festivalidel pealkirjaga "The Triumph") on tõsielul põhinev 2006. aasta USA telefilm, mis räägib väikelinnast New Yorki kolinud kooliõpetajast, kes üritab oma õpilaste elusid paremuse poole muuta. 
Peategelast Ron Clarki kehastab Matthew Perry, kes esitati rolli eest Kuldgloobusele ja Ekraaninäitlejate Gildi auhinnale.
Alice Talvik

Alice Talvik (neiuna Alice Ader; sündinud 2. aprillil 1940 Helsingis) on eesti teleteadustaja, saatejuht ja näitleja. 
Töö Eesti Televisioonis.
Ta töötas aastatel 1958–1996 Eesti Televisioonis: algul Eesti esimese naissoost lavamehena, seejärel tegi soomekeelseid ja lastesaateid ning oli kuni 1980. aastani teadustaja-saatejuht, hiljem programmijuht. 
Töö näitlejana.
Ta on näidelnud ka telelavastustes (nt "Kessu" (ETV, 1980), "Kessu ja Tripp" (ETV, 1980/81)), "Strindbergi-mäng" (ETV, 1989) jm).
Isiklikku.
Tema isa oli Eesti Raadio soomekeelsete saadete diktor Artur Ader (1908–1975).
Tema abikaasa oli Mati Talvik, nende lapsed on Astra (abielludes Trass), Andres, Annika ja Artur Talvik.
Mehikoorma tuletorn

Mehikoorma tuletorn on tuletorn Põlva maakonnas Räpina vallas Mehikoorma alevikus Peipsi lõunaosa ja Lämmijärve kaldal. Majaka kujutis on ka Meeksi valla vapil ja lipul. 2008. aastal andis Eesti Post välja Mehikoorma tuletorniga margi.
Tuletorni geograafilised koordinaadid on .
Laternaruumi ja rõduga valge raudbetoontorni kõrgus jalamist on 15 meetrit ja tule kõrgus merepinnast on 16 meetrit. On kolmest Peipsi järve tuletornist kõrgeim. ENSV ajal oli selle seinal tahvel, mis teatas et 1944. aastal jõudis sealtkaudu Eesti territooriumile 8. laskurkorpus. Tuletorn ehitati 1938. aastal.
Koera veregrupid

Koertel on kirjeldatud umbes 13 veregruppi.
Algselt tähistati veregruppe tähtedega (A, B, C, D, E, F, G, J, K, L, M, N, Tr, O, He) ning seejärel akronüümiga CEA ("Canine erythrocyte antigen"), kuid vältimaks segadust lühendiga "carcinoembryonic antigen" kasutatakse tänapäeval selle asemel DEA ("Dog Erytrocyte Antigen") märgistust, millest igapäevases kliinilises kasutuses on oluline DEA 1.1. süsteem. Vähem leiab kasutust DEA 1.2, DEA 3, DEA 4, DEA 5 ja DEA 7 tüpiseerimine.
Isoantikehad.
Koeral ei esine kliiniliselt olulisi naturaalseid isoantikehi puuduva veregrupi suhtes. Kuid need tekivad 4–6 päeva jooksul pärast esmast kontakti puuduva antigeeniga. Sellest tingituna on nende uurimine raskendatud ning ei ole täpselt teada, millised immunoglobuliinid põhjustavad koertel sobimatusreaktsiooni.
536

536. aasta (DXXXVI) oli Juliuse kalendri järgi liigaasta, mis algas teisipäeval. Arvu 536 on selle aasta tähistamiseks kasutatud alates varakeskajast, kui Euroopas sai valdavaks Anno Domini ajaarvamine.
Aruküla puisniit

Aruküla puisniit on umbes 0,8 ha suurune hästi säilinud puisniit Paide–Jõeküla tee nurgal Arukülas. 
Varem oli selline maastik Järvamaale tüüpiline.
Arumetsad

Arumetsad on üks peamisi metsatüübiklasse. 
Arumetsade peamine puuliik on harilik mänd või harilik kuusk. Lisaks okaspuudele võib seal kasvada veel arukaske, harilikku haaba ja sangleppa, aga ka laialehiseid puuliike tamme, saart, vahtrat jt. 
Arumetsad kasvavad mineraalmuldadel või õhukese turbakihiga (alla 30 cm) soostunud muldadel. Toitainerikkus võib olla arumetsades väga vahelduv, väga vaestest (nõmmemännikud) väga rikkani (loometsad). Niiskustingimused sõltuvad sellest, millisele kivimile muld on tekkinud ja sellest, kui sügaval on põhjavesi.
Arumetsade metsaklassi kuuluvad järgmised metsatüübirühmad :
E. Lõhmuse järgi kuuluvad nende hulka ka soovikumetsad ja rabastuvad metsad.
Kuldjala torn

Kuldjala torn on Tallinna linnamüüri kaitsetorn, aadressil Gümnaasiumi tänav 1a. Kuldjala tornist vasakul asetseb Saunatorn ja paremal pool Nunnadetagune torn.
Torn rajati ilmselt aastail 1311–1320 linna läänemüüri nurgatornina. Torni nimi de Guldene Voet pärineb 1434. aastast. Hiljem laiendati müüriga piiratud ala põhja pool torni ja ehitati Loewenschede torn. Torn on viiekorruseline.
Kuldjala torni kujunemises eristatakse mitut ehitusjärku. Olulisi ümberehitusi tehti 1370–1372, pärast 1422. aastat ja arvatavasti 1610. aastatel, kui Kuldjala torni lõplikuks kõrguseks sai 22,5 meetrit. Torni läbimõõt on ligikaudu 10 meetrit. 
Torni lahinguplatvorm asus 22 meetri kõrgusel ning kaeti katusega alles 15. sajandil, varem oli torn ülalt avatud.
Ülemisi korruseid kasutati kaitseotstarbel ja alumisi laoruumidena. Põhiplaanilt on torn hobuserauakujuline, selle linnapoolsed niinimetatud kannad on sirgjooneliselt pikendatud. 
Torn on hästi säilinud, seda kasutatakse noorteliikumise Kodulinn eestvedamisel näitusepaigana, loengu- ja kontserdi ruumidena. Kuldjala torni järgi on nime saanud ka Kuldjala lauluselts, mis aeg-ajalt seal kontserte annab.
392

392. aasta (CCCXCII) oli 4. sajandi 92. aasta.
Adolf Tolkatšov

Adolf Tolkatšov (6. jaanuar 1927 Aktöbe, Kasahstan – 24. september 1986) oli Nõukogude Liidu elektroonikainsener, kes edastas salajasi dokumente CIA-le aastatel 1979–1985. Tolkatšov andis CIA-le ülisalajast teavet Nõukogude Liidu radariprojektide kohta.
Aastal 1985 ta vahistati ning talle mõisteti surmanuhtlus.
Heino Hankewitz

Heino Hankewitz (sündinud 20. jaanuaril 1954 Viru-Nigulas Lääne-Virumaal) on Eesti endine riigiametnik.
Haridus.
Hankewitz lõpetas 1972. aastal Aseri Keskkooli ning 1986. aastal Tallinna Pedagoogikaülikooli eesti keele ja kirjanduse õpetaja erialal. 
2002. aastal omandas ta Berliinis sotsiaalmänedžeri kutse.
Töö.
Hankewitz on töötanud muu hulgas Aseri Keskkoolis pedagoogina ja ajalehe Säde toimetuses ajakirjanikuna. 
Aastatel 1989–1995 töötas ta sotsiaalministeeriumis nõuniku, osakonnajuhataja asetäitja ja osakonnajuhatajana. 1997–1999 oli ta sotsiaalministeeriumi vanuripoliitika komisjoni (praegu eakate komisjon) esimees. Ta on algatanud ja juhtinud mitmeid sotsiaalprojekte.
Ta on Tallinnas tegutseva MTÜ Vanurite Eneseabi- ja Nõustamisühing (VENÜ) üks asutajaid ja alates 1995. aastast juhatuse esimees. Aastatel 2006–2014 töötas ta Saksamaal Berliinis sotsiaal- ja heategevusorganisatsioonis Volkssolidarität. Aastaid on ta esindanud Eestit Euroopa Vanema Põlvkonna Liidu (EURAG) Peanõukogus. 
Isiklikku.
Heino Hankewitz on teist korda abielus. Esimesest abielust on tal pojad Sten ja Gert.
Jaan Kurn

Jaan Kurn ( Kärstna vald, Viljandimaa – 30. märts 1981 Tallinn) oli eesti õpetaja ja luuletaja.
Sündis Metsakuru külas Patsi talus popsi pojana, õppis Kärstna ministeeriumikoolis ja 1910–1914 Tartu Õpetajate Seminaris, hiljem Hersoni Pedagoogilises Instituudis Lõuna-Ukrainas 1917–1920. 
Jaan Kurn suri 30. märtsil 1981 ning on maetud Pärnamäe kalmistule 2. aprillil 1981.
Looming.
Koolitöö kõrvalt kirjutas Jaan Kurn luuletusi Ralf Rondi nime all. Tema esikkogu "27" ilmus Narvas 1923. aastal ning tekitas ulatusliku poleemika ajakirjanduses. Ebakõlbelisuses süüdistatuna trahviti 1926. aastal autorit ning raamat määrati hävitamisele. Ralf Rondi (Jaan Kurni) ateistliku suunitluse, robustse väljenduslaadi ja futuristlike sugemetega värsid on mõjustatud noorest Majakovskist, aga ka August Allest ja Henrik Visnapuust, neis kritiseeritakse sõjaaegset ja -järgset moraalilodevust.
Ralf Rondi sentimentaalsed noorusvärsid ilmusid kogus "Liblikad" Narvas 1926. aastal. Luuletuskogus "Naine" (Narva, 1926) jätkas ta robustset ja sarkastilist laadi, suurenenud oli ajakajaline satiir. Tema protesti värsse ilmus ajalehes Uus Edasi 1929. aastal ja mujal. Neist koostas ta neljanda luulekogu "Nälg", mis jäi aga avaldamata kirjastusvõimaluste puudumise tõttu. 
Ralf Rond oli esimesi Vladimir Majakovski tutvustajaid ja tõlkijaid Eestis. Tema tõlgitud on ka Majakovski "Pilv püksten" (Narva, 1930). 1920. aastail avaldas ta artikleid kirjandusküsimuste kohta ning elu lõpul kirjutas memuaaride raamatu "Minu eluraamatu helgeid ja tumedaid lehekülgi", mis on jäänud käsikirja. Seal ta kirjutab: "Mul on kahjuks järsk iseloom. Kus mulle alusetult ninna käratakse, ei jäta ma kunagi vastu hammustamata. Aga see ei ole kehtiva elumoraaliga kooskõlas ja kaotajaks pooleks osutun ikka mina." 
Eesti Vabariigi päevil kuulus ta Tööerakonda ("kuid mu ettepanekute poolt hääletasid sotsiaaldemokraadid"), oli kaitseliitlane, kuid võttis osa ainult organisatsiooni laskevõistlustest.
Tegevus nõukogude korra ajal.
1940. aastal läks ta kaasa uue võimuga, oli parteitu bolševik (jäi parteist kõrvale seal valitseva jäiga käsusüsteemi tõttu).
1941. aastal astus ta hävituspataljoni ning osales lahingutes Kadrina all ja Simuna surnuaia juures. Sõja-aastail oli NSV Liidu tagalas. 
Aastail 1950–1951 korraldas nõukogude võim Jaan Kurni tagakiusamise ja jälitamise, mille kohta Jaan Kurn ise kirjutas: "Kogu see klaperjaht tekitas minus ei-kellegi-maale sattunu tunde." Nimelt oli Tallinna 20. Keskkooli juhiameti koha endale planeerinud Mererajooni TSN TK Haridusosakonna juhataja Alice Lambakahar (Tallinna Linna TSN TK esimehe Aleksander Hendriksoni naise õde), kes asus koha eest võitlema ebaausate võtetega EKP kaudu ega lõpetanud Jaan Kurni jälitamist enne, kui viimane Tallinnast lahkus. 
Tema kaasaegsed õpetajad mäletavad direktorit lugupidamisväärse ja ausa mehena.
Akordionistide loend

"Siin on loetletud akordioniste."
Julius Kannelaud

Julius Kannelaud VR I/3 (29. november 1896 – 19. november 1980 Tartu) oli Eesti sõjaväelane (kapten}.
Sõjalise hariduse sai Põhjarinde lipnikekoolis Gattšinas 1917. Teenis alates oktoobrist 1915 1. tagavarapataljonis ja 480. Danilovi polgus. Lõpetas septembris 1917 lipnikekooli ja määrati Tartu Eesti Tagavara Jalaväepataljoni, kus oli nooremohvitserina kuni aprill 1918.
Vabadussõjas osales 29. novembrist 1918 ohvitseride reservis, detsembris määrati laiarööpmelisele soomusrongile nr 3, kus oli kuulipildujate komando ja dessantroodu nooremohvitser ning tehnikajaoskonna ülem. Sai 26. augustil 1919 Moglino jaama lähistel lahingus haavata. Detsembris 1919 ülendati alamleitnandiks. 
Märtsis 1922 arvati Kannelaud leitnandina reservi. Osales Kaitseliidu Tartu maleva töös. Aprillist 1927 kuni jaanuarini oli 1940 maleva instruktor (ajutiselt 2. malevkonna pealik). Ülendati kapteniks veebruaris 1935. Jaanuarist kuni juunini 1940 oli ta Kaitseliidu Läänemaa maleva instruktor. 
Pärast Eesti okupeerimist ja Kaitseliidu laialisaatmist võeti sundkorras Punaarmeesse. Lahkus tegevteenistusest omavoliliselt ja varjas ennast kuni Saksa vägede saabumiseni.
1. juunist 1943 oli ta Petserimaa territoriaalrügemendi (rügemendiülem major Valter Pedak) 3. pataljoni ülem. Võttis osa lahingutest Petseri–Irboska ruumis 1944 suvel. Augustist 1944 Omakaitse Viru Maleva 8. pataljoni ülem. Pataljoni ei jõutud formeerida lõpuni.
Julius Kannelaud suri 19. novembril 1980 Tartus liiklusõnnetuses saadud vigastustesse. Maetud Ahja kalmistule.
Reet Krusten

Reet Krusten (aastatel 1957–1968 Reet Lindström; 11. märts 1934 Tallinn – 20. juuni 2021) oli eesti kirjandusteadlane. Elas Tartus.
Looming.
Ta oli eesti lastekirjanduse uurija, kes koostas ka lastekirjanduse valimikke. 
Reet Krusteni kultuuriarvustusi ja -artikleid ilmus ajakirjanduses alates 1958. aastast. Tema artikleid on ilmunud ka vene, soome ja saksa keeles.
Isiklikku.
Tema isa oli kirjanik Erni Krusten.
Abielust ajakirjanik Voldemar Lindströmiga sündisid lapsed Kertu Lindström (Uri) ja Lauri Lindström.
1969. aastast kuni surmani oli tema abikaasa kirjandusteadlane Ülo Tonts. Nende tütar Anu Tonts on Vanemuise teatri dramaturg ja tütar Keiu Kaljujärv Vanemuise teatri personalijuht.
Taraan

Taraan on ajaloolises tähenduses raudteraviku või muu massiivse otsaga palgist ja tugikonstruktsioonist koosnev seade kindluse kivimüüri või puitvärava lõhkumiseks.
Oma lihtsamas vormis oli taraan esialgu lihtsalt palk, mida sõdalased kandsid ja jõuga takistuse vastu lõid. Mida massiivsem palk ja suurem löögikiirus, seda suurem oli purustusjõud. Hiljem lisati puidust kandekonstruktsioon, kus palk rippus köite otsas ja löömine toimus palki "kiigutades".
Taraanide kasutamine vähenes seoses kahurite kasutuselevõtuga.
Tänapäeval kasutatakse väiksemaid käeshoitavaid taraane lukustatud ustest läbimurdmiseks.
Aielased

Aielased ("Daubentoniidae") on poolahviliste sugukond esikloomaliste seltsist. Sinna kuulub ainult üks aiede ("Daubentonia") perekond ainsa liigiga aie.
Need loomad avastas 1780. aastal Madagaskari läänerannikult maadeuurija Pierre Sonnerat. Malagassid, kellele Sonnerat kinnipüütud loomakesi näitas, polnud neid ise varem kunagi näinud ning hüüatasid imestunult "aie-aie". Sonnerat pani need üllatushüüded avastatud olendite nimeks.
Pierre Sonnerat

Pierre Sonnerat (18. august 1748 – 31. märts 1814) oli prantsuse loodusteadlane ja maadeuurija.
Sonnerat tegi mitu reisi Kagu-Aasiasse, külastades 1769–1772 Filipiine ja Maluku saari ning 1774–1781 Indiat ja Hiinat. Ta kirjutas neist reisidest raamatud "Reis Uus-Guineasse" (1776) ning "Reis Ida-Indiasse ja Hiinasse, mis toimus 1774–1781" (1782).
Sonnerat kirjeldas esimesena mitmeid looma- ja taimeliike (aie, indri, hiina litšipuu). Ta andis indrile ka nimetuse: kui teejuht hüüdis talle: "Indri!" (malagassi keeles 'vaata!'), pani Sonnerat selle loomale nimeks (indri malagassikeelne nimi on "babakoto"). Sonnerat andis kuukabarrale ladinakeelse nime "Dacelo novaeguineae" ja ühele pingviinile ladinakeelse nime "Pygoscelis papua", kuigi kumbki neist Uus-Guineas ehk Paapuas ei ela. Tema kirjeldatud liikide juures kasutatakse lühendit Sonn.
Sonnerati nimi on antud hall-džunglikanale ("Gallus sonneratii"). Kukesabaliste sugukonnas nimetati tema auks perekond "Sonneratia".
Sonnerat kritiseeris oma kaasaegsete hulgas levinud rassismi ja europotsentrismi. Teda vaimustas india kultuur ja ühes oma raamatus kirjutas ta: "Vana-India andis maailmale religioonid ja filosoofiad: Vana-Egiptus ja Vana-Kreeka võlgnevad oma tarkuse Indiale ning on teada, et Pythagoras käis Indias braahmanite juures õppimas, sest nemad olid kõige valgustatumad inimesed."
Köismäe torn

Köismäe torn on Tallinna linnamüüri torn. Linnamüüri lääneosas, Plate ja Loewenschede torni vahelises lõigus asuv hoburauakujulise põhiplaaniga torn rajati 1360. aastatel ja on siiani väga hästi säilinud. Tornis korraldatakse 2003. aasta novembrist alates mitmesuguseid etendusi ja näitusi.
Köismäe torn on nime saanud selle lähedal asunud köiepunumistöökodade järgi.
Ajalugu.
1360. aastatel rajatud torn oli algselt 13,3 meetri kõrgune, kolme korrusega (alumine laokorrus, kaks ülemist kaitsekorrused) ja puidust vahelagedega. Ülakorrusest eendus puidust kaitserõdu, mille kaudu pääses müürile. 
1436–1437 ehitati hoone välisseinad paksemaks ning lisati kõrgust. 16-meetrisele kõrgusele lisandus veel puidust kaitsekorrus. Kõrgest tornist valmis siis küll ainult alaosa.
Praegused viis korrust ning 26,5-meetrise üldkõrguse sai torn 1520. aastatel, mil lisati veel kaks kaitsekorrust. Kolm esimest korrust hakkasid siis kandma laoruumide funktsiooni. 
1935. aastal torni korrastati ning 1965. aastal restaureeriti, selle käigus ehitati ka praegune kõrge kivikatus.
2000. aastatel renoveeriti torn taas. Korruste vahele valati betoonist vahelaed, parandati puitlaed ja valmistati uued trepid. Uuendati ka katust: vahetati välja katusekivid ja renoveeriti kandekonstruktsiooni. Renoveerimise ajal tehti tornis ka arheoloogilisi kaevamisi, mille käigus puhastati välja munakivisillutis.
Tugevusmoment

Tugevusmoment (vanemas kirjanduses vastupanumoment) on varda ristlõike geomeetriline omadus, mis iseloomustab varda kindlas lõikes tekkivate paindepingete suurima väärtuse.
Tugevusmoment formula_1- telje suhtes võrdub sama telje telginertsimomendi ja ristlõike antud teljest määratud kaugeima punkti kauguse jagatisega: 
formula_2
formula_3 – inertsimoment nulljoone suhtes;
formula_4 – kaugeima punkti kaugus nulljoonest.
Ühik on formula_5.
Sipelgasiillased

Sipelgasiillased ("Tachyglossidae") on ürgimetajate sugukond ainupiluliste seltsist.
Tänapäeval eksisteerib kaks perekonda:
Briti Filmi- ja Telekunsti Akadeemia auhinnad

Briti Filmi- ja Telekunsti Akadeemia auhinnad (ka Briti Akadeemia auhinnad; ingl "British Academy of Film and Television Arts Awards"; BAFTA auhinnad) on Suurbritannia filmi-, tele- ja muude meelelahutusvaldkondade auhinnad, millega Briti Akadeemia vastavate valdkondade esindajaid igal aastal tunnustab.
Tele- ja filmiauhinnad.
Briti Akadeemia filmiauhind.
Auhinda antakse välja 1948. aastast. Kuni 2001. aastani toimus auhinnatseremoonia aprillis või märtsis. Eesmärgiga üritus enne Oscari-tseremooniat pidada, selguvad auhinnasaajad alates 2002. aastast veebruaris. Enamjaolt saavad auhinnale kandideerida kõigi riikide esindajad, erandiks on näiteks Briti parima filmi kategooria.
1948. aastal jagati auhinda 3 kategoorias ning 2006. aastast 24 kategoorias.
Briti Akadeemia teleauhind.
Teleauhinda annab akadeemia välja aprillis või mais alates 1954. aastast. Auhinnale saavad kandideerida ainult Suurbritannia telesarjad ja -saated.
1954. aastal jagati auhinda 6 kategoorias, 2007. aasta seisuga jagatakse auhinda 20 kategoorias.
2000. aastast antakse teleauhinnast eraldi välja teletööauhinda ("Television Craft Awards"). Auhinda antakse näiteks kostüümidisaini, operaatoritöö, eriefektide ja montaaži eest, kokku 19 kategoorias.
Sten A. Hankewitz

Sten-Andreas Hankewitz (sündinud 16. aprillil 1979 Tallinnas) on Eesti ajakirjanik, kes praegu elab Chicagos.
Ta on Tallinna 20. Keskkooli vilistlane aastast 1996.
Sten A. Hankewitz on töötanud Eestis mitmes ajakirjandusväljaandes. Karjääri alustas ta majanduslehes Äripäev reporterina 1998. aastal, hiljem töötas toimetaja ja reporterina ajalehes Õhtuleht ning toimetajana uudisteportaalis Mega. 2001–2006 töötas ta Eesti Päevalehes veebiväljaande toimetuse juhina, 2006–2007 If Eesti Kindlustuse kommunikatsioonijuhina ning 2007–2008 Kalev Meedias uudisteportaali Kalev.ee peatoimetajana ja portaali loojana.
Hiljem on ta töötanud Londonis majandusanalüüse tootnud ettevõttes Roubini Global Economics toimetajana ja valuutamaakleris Alpari UK turundustoimetajana.
Alates 2013. aastast on ta ingliskeelse veebiajakirja Estonian World tegevtoimetaja.
1999. aastal oli ta Bonnieri preemia konkursil koos Inno Tähismaaga teine.
Ta on vabatahtlikuna aidanud Simon Wiesenthali keskust ning Vanurite Eneseabi- ja Nõustamisühingut.
Sten A. Hankewitz elas 2008. aasta veebruarist oktoobrini Hispaanias ning sama aasta oktoobrist kuni 2013. aasta oktoobrini Londonis. Seejärel kolis ta Ameerika Ühendriikidesse, kus on elanud Chicagos, San Franciscos, Atlantas ja New Yorgis. 2018. aasta aprillis kolis ta tagasi Chicagosse.
Pere.
Sten A. Hankewitzi isa on sotsiaalmänedžer Heino Hankewitz ja noorem vend Gert D. Hankewitz endine ajakirjanik, kes praegu töötab Milremis.
Sten A. Hankewitz on teist korda abielus. Esimesest abielust on tal 2000. aastal sündinud poeg Brett Johannes.