tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kersleti

Kersleti (varem ka "Kärrsläti", rootsi "Kärrslätt (`tšärr`slett, `kärr`slett)") on küla Vormsi vallas Lääne maakonnas.
Nimi.
Küla kohta kasutati aastal 1540 nime "Kyrresleven", aastal 1565 "Kyrffveslett", aastal 1598 "Kirchiesletz by", aastal 1615 "Kirckslätt" ja aastal 1627 "Kyrkslätt". Kersleti nimi on mugandatud rootsi nimest Kärrslätt. Nimi on algselt kaheosaline, aga seda on raske tõlgendada. Tagumise osa tähenduses ollakse üksmeelsel arvamusel, et see lähtub sõnast "slätt" ehk tasandik. Vaid 1540. aastal alamsaksa kirjapanija on selle ekslikult sidunud sõnaga "leven" ehk elu. Algusosa tähenduses arvamused erinevad. Carl Russwurm, Paul Johansen ja E. Lagman peavad kogu nime Soomest Uusimaalt pärinevaks siirdnimeks, mis tuli kaasa rootsi ümberasujatega. Padise kloostril oli Uusimaal ja ka Kyrkslättis aastail 1335–1407 valduseid. Soomes on vallanimi Kyrkslätt (soome Kirkkonummi) juba 1330 kirja pandud kujul "Kirkeslæth, Kyrkioslæth". Lagmani järgi on Kyrkslätt Vormsi asukate suus muutunud järgmiselt: "kyrk › kärk" ja "slätt › hlēt" ning k on kaashäälikute vahel assimileerunud kujule "Kählet" või "Kälet". Tegemist on suupärasema nimega, lisaks tähendab "kärr" rootsi keeles sood. Per Wieselgren seevastu hülgab siirdnime teooria ja üritab seletusi leida taimenimetustest, viidates ürdile "körvel", vanarootsi "kirvil, kyrvil", mis tähendab aed-harakputke. See taim seal küll esineb, aga seda tuntakse seal teistsuguse nimetuse all.
Ajalugu.
Carl Friedrich Wilhelm Russwurmi kirja pandud vana pärimuse kohaselt kirjutab olid Vormsi esimesed asukad näljahäda sunnil tulnud Soomest rootsikeelselt Uusimaalt: Kyrkslättist, Borgåst ja Saxbyst. Nad olevat esimesena asustanud saare lääneosa ja toonud nimed kodumaalt kaasa. Need nimed ongi Vormsil Kersleti, Borrby ja Saxby kujul säilinud.
Rahvastik.
Elanike arv on umbes 10. Aastal 1934 oli elanikke 292. 
Transport.
Külas asub kaks bussipeatust, Fällarna teerist ja Kärrslätt.
Loodus.
Küla asub Läänemere kaldal. Selle kõige põhjapoolsem osa on Kärrsläti neem. Rannaäärne ala kuulub Väinamere hoiuala koosseisu.
Külas asub Kersleti järv, mis jääb Vormsi maastikukaitseala territooriumile.
Kersletis asub looduskaitsealune Vargsteini kivi ehk "Hundikivi".
Rumpo

Rumpo (kohalikus pruugis "Romp (rump)") on küla Vormsi vallas Lääne maakonnas. Küla lõunaosas asuv Rumpo poolsaar asub Vormsi maastikukaitsealal.
Küla kohta kasutati aastal 1540 nime "Rump", aastal 1565 "Rwmppaby", aastal 1590 "Rompå By" ja aastal 1613 "Rumpeby". 
Rootsikeelne sõna "rumpa" tähendab loomasaba ning kujundlikult kitsast maariba. Pikk ja kitsas sabakujuline neem Sviby külast lõunas sai oma kuju järgi Rumpo nime. Kui neemele tekkis küla, hakati kohti eristama nime täpsustades: "Rumpo näset" oli Rumpo neem" ja "Rumpo by" Rumpo küla. Viimaks võttis küla tähtsama kohana poolsaarelt algupärase nime täielikult üle.
Rälby

 
Rälby ("`räälbi", rootsi "`räälbü", kohalikus pruugis "Rälbi (`räälbi)" või "Rälbe (`räälbe)") on küla Vormsi vallas Lääne maakonnas.
Nimi.
Küla kohta kasutati aastal 1526 nime "Reuelbue", aastal 1540 "Reualbwͤ", aastal 1566 "Räffle by", aastal 1637 "Räffwalby" ja aastal 1689 "Rewell By". Aastail 1977–1997 kandis küla ametlikult nime Rälbi.
Rootsi kohanimedes tähendab liigisõna "by" küla. Nime algusosa seletatatakse mitut moodi: kas häälduslikult väga lähedase Tallinna saksa- ja rootsikeelse nimega "Reval, Revel" või rannamadalat ehk leetseljakut märkiva sõnaga "revel", Vormsi murdes "rävul". Carl Russwurm tuletab viimast eelistades nii linna kui ka küla nime sõnast "revel", viidates leetseljakute rohkusele Eesti rannavetes. Paul Johansen peab seevastu usutavaks, et Tallinna mõjukad isikud on rootsi ümberasujaid suunanud Vormsi idaossa, seega on Rälby nime saanud Tallinna järgi. Per Wieselgren toetab seda seletust, lisades, et kui lähtuda üksnes rootsi sõnast "revel", tuleks kõiki Rewal- või Räffle-kujulisi vanu nimevariante pidada kas rahvaetümoloogiaks või üleskirjutajate ja ametnike väärassotsiatsioonideks. Ka E. Lagmani arvates on Johanseni seletus usutav, kuna Vormsi asustamise ajal olid seal levinud siirdnimed.
Külas on Rälby bussipeatus.
Rälbysse jääb osa Vormsi maastikukaitsealast.
Saxby

Saxby ("`saksbi", rootsi "`saksbü", kohalikus pruugis "Saksbe", varem "Saksbi") on küla Vormsi vallas Lääne maakonnas. Sealne rand on Vormsi lademe stratotüübiks.
Küla kohta kasutati aastal 1540 nime "Saxbwͤ" ja aastal 1565 "Saxeby". Aastail 1977–1997 oli küla ametlikult Kersleti küla osa. Rootsi kohanimedes tähendab liigisõna "by" küla. Nime algusosa seletatatakse mitut moodi: see võib viidata kohta asustanud isikute saksa päritolule, sõna kõrvaltähendusele soome keeles (kaupmees) või ka isikunimele Saxe. Soome Saxby soomekeelsetes lähivaldades Asikkalas ja Hollolas on aastal 1467 mainitud Lars Saxa ja aastal 1503 Nils Saxa nimesid. Soome Saxby asub endise kauplemiskohana veeteel Porvoost põhjas.
Külas on Saxby bussipeatus.
Carl Russwurm poolt kirja pandud vana pärimuse kohaselt kirjutab olid Vormsi esimesed asukad näljahäda sunnil tulnud Soomest rootsikeelselt Uusimaalt: Kyrkslättist, Borgåst ja Saxbyst. Nad olevat esimesena asustanud saare lääneosa ja toonud nimed kodumaalt kaasa. Need nimed ongi Vormsil Kersleti, Borrby ja Saxby kujul säilinud. 
Aastail 1977–1997 oli Saxby ametlikult Kersleti küla osa.
Saxbys asuv Vormsi tuletorn, selle kütusehoidla, kelder, saun, kaev, tuletornivahi elamu ja tuletornivahi ait on muinsuskaitse all. Külla jääb ka osa Vormsi maastikukaitsealast.
Saxby järgi on nime saanud Vormsi lademe Saxby kihistik.
Söderby

Söderby ("sööderbi", rootsi "sö́ödär`büü", kohalikus pruugis "Serbe (`seerbe)") on küla Eestis Lääne maakonnas Vormsi vallas.
Küla kohta kasutati aastal 1540 nime "Suderbw", aastal 1565 "Södherby" ja aastal 1689 "Sörby". Aastail 1977–1997 kandis küla ametlikult nime Söderbi. Naaberkülad Norrby ja Söderby on nime põhjal arvatavasti rajatud samal ajal. Rootsi "norr + by" tähendab nimelt Põhjaküla, "söder + by" aga Lõunaküla".
Külas asuvad Söderby bussipeatus ja Hosby bussipeatus.
Suuremõisa (Vormsi)

Suuremõisa on küla Vormsi vallas Lääne maakonnas.
Küla on nime saanud Suureõisa mõisa järgi. Selle eestikeelne nimi on rootsikeelse kohaliku nime "Storhovet" ehk suur mõis tõlkelaen; rootsi asukad kasutasid ka lühemat nimekuju "Hovet" ehk mõis. Aastal 1604 läänistas Rootsi kuningas lipnik Magnus Brümmerile Bussby küla, kuhu see rajas väikese mõisa. 1625 ja 1645 mainitakse mõisat oma asutaja nimega Magnushof, ent ka külast tulenevalt Hof Busby või Bussby herrgård; kasutatud on veel nimesid Nyhof, Grossenhof jne.
Suuremõisa tekkis aastal 1920 asundusena, külaks kujunes see aastal 1977. Selle osaks on ka Bussby ehk Bussbe ("`bũsbe"), Kärreti ehk Kärre ja Tompo ("tompu") asunduspiirkonnad.
Külas asub Suurallikas. Suuremõisa jääb ka osa Vormsi maastikukaitsealast. Ka asub seal endise Suuremõisa mõisa hoonetekompleks, millest üks abihoone, tuuleveski, härjatall, piirdemüürid, karjalaut, peahoone, jääkelder, park alleega ja viinavabriku, aida, teenijatemaja ning valitsejamaja varemed on muinsuskaitse all.
Külas asuvad bussipeatused Suuremõisa I ja Suuremõisa II.
Hosby (Vormsi)

Hosby ("`huusbi", rootsi "`huusbü", kohalikus pruugis "Hosbe" ("`huusbe"), varem "Hosbi") on küla Vormsi vallas Lääne maakonnas.
Küla tekkis pärast Eesti iseseisvumist. Rootsi kohanimedes tähendab liigisõna "by" küla. Nime algusosa on saksa keelest laenatud sõna "hov" (omastav "hovs"), mis tähistab mõisa. Algusosa viitab siin Söderbi mõisale, mille maadele uus küla moodustati. Küla kaguots kannab nime Obholmen (Upholmi).
Külla jääb osa Vormsi maastikukaitsealast.
Hosby (Lääne-Nigula)

Hosby ("`huusbi", rootsi "`huusbü", kohalikus pruugis "Hosbi" ("`huusbi")) on küla Lääne-Nigula vallas Lääne maakonnas.
Küla kohta kasutati aastal 1540 nime "Hoszbwͤ", aastal 1565 "Hoeszby", "Hoyszby" ja aastal 1615 "Hössby". Aastail 1977–1997 oli Hosby osa Pürksi külast. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Noarootsi valda.
Hosby nimi on kaheosaline. Rootsi kohanimedes tähendab liigisõna "by" küla. Esimene pool on nimeuurijatele aga raskusi valmistanud. E. Lagman näeb algusosas saksa laenu "hov" (mõis). Siinsel juhul ei ole mõeldud aadlikele kuuluvat mõisa, vaid kirikumõisa. Nii kirik kui ka Noarootsi kirikumõis asusid varem naaberkülas Kudanis, kuigi tänapäeval jäävad Hosby küla piiresse. 1596. aasta allikas näitab siiski, et kirikule kuulus pool adramaad ka Hosby külas. 
Külas asuvad Noarootsi Püha Katariina kirik, Noarootsi kalmistu, Hosby vana kalmistu, Noarootsi Vabadussõja mälestussammas kirikuaed, sealne kabel ja kirikuaia piirdemüür, Noarootsi pastoraadi kaev, ait, rehi, tall, leerimaja, park, kelder ning peahoone on muinsuskaitse all.
Külas on Hosby bussipeatus.
Ühtlane sirgjooneline liikumine

Ühtlane sirgjooneline liikumine ehk ühtlane liikumine on keha või masspunkti sirgjooneline liikumine, mille puhul keha massikese või masspunkt läbib liikumise kestel mis tahes võrdsete ajavahemike jooksul võrdsed teepikkused. 
Liikumine on ühtlane sirgjooneline parajasti siis, kui kiirusvektor ei muutu.
Inertsiseaduse järgi säilitab keha või masspunkt oma ühtlase sirgjoonelise liikumise, kui talle mõjuvate jõudude resultant on null (jõuvektor, mille moodul on 0 (njuutonit)).
Kesu (Märjamaa)

Kesu küla asub Märjamaa valla lõunaosas Rapla maakonnas Kesu raba ja Velise jõe vahel. Küla läbib Kivi-Vigala - Avaste kohalik maantee. 
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Vigala valda.
Kesu ajaloolised nimed on veel "Kosso", "Kesso" ja "Kessu". 
Aastatel 1977–1996 oli Kesu liidetud Ojapere külaga. 
Kesu on tüüpiline hajaküla, kus on suhteliselt palju üksikuid talusid eraldavad lagedad põllud. Kesu küla asub suurtel Vigala savitasandikel. 
Küla suurim vaatamisväärsus on looduskaitsealune Ilmandu-Sepa pärn.
Kesu (Lääne-Nigula)

Kesu on küla Lääne maakonnas Lääne-Nigula vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Martna valda.
Kesu küla talud: Madise-Jaani, Vanapere, Mardi, Saueaugu, Kanarbiku, Kõrtsu, Sepa.
Kesu küla endised talud: Raja, Aadu, Vainu, Sõeru, Ummade, Käänu.
Avaste

Avaste küla asub Rapla maakonnas Märjamaa valla edelanurgas samanimelisel mäel ning selle ümbruses.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Vigala valda.
1. augustil 2008 elas Avastes kuus alalist elanikku.
Külast lähtuvad kohalikud teed Vana-Vigalasse, Kivi-Vigalasse ja Parasmaale.
Avaste hajaküla piirab läänes suur soomassiiv Avaste soo, mida eraldab küla kultuurmaadest kohati õgvendatud Avaste oja, idas ja lõunas metsamassiivid ning Kesu raba läänepoolsed osad. Põhja pool on suured põllud, mille kohal oli Avaste soo osa Karusoo.
Küla silmapaistvaim loodusobjekt on Avaste mägi, mille põhjaservas on kulunud astang. Mäelt avaneb kaunis vaade põldudele ja soole.
Ajalugu.
Avaste piirkond kerkis merest laiuna Antsülusjärve perioodi lõpul. Hiljem kasvas laid maakerke tagajärjel mandriga kokku.
Avaste piirkonna asustuse teket ei ole süstemaatiliselt uuritud. Vanimad arheoloogilised juhuleiud pärinevad kiviajast. Nirise talu naabruses Avaste mäe laugel idaveerul kasvasid veel 19. sajandi lõpul muistse hiie puud.
Muinasaja lõpul võis Avaste kuuluda Soontagana muinaskihelkonda, mille keskseim linnus oli Avastest 7 km edelas soosaarel asuv Soontagana maalinn. Maalinna kulges külast ka talitee. Keskajast peale kuulus Avaste Vigala kihelkonda, kujunedes Edela-Vigala suurimaks külaks (19. ja 20. sajandi vahetusel ligi 40 majapidamist) ning elanikke oli sadades. Tänapäeval on alles vaid seitse asustatud (sh suvilana) majapidamist. Lisaks on Avastes kuivatina töötav endine kõrtsihoone ja nüüd põllutehnika hoiustamiskohana kasutatav endine Avaste lennuväli.
Asulat on kirjalikult esmamainitud 1512. aastal. Astangu serval olevat kõrtsi (hoone on ümberehitatuna säilinud) on esmamainitud 1795. aastal. Avaste ajaloolised nimed on "Hawast", "Awast" ja "Avasti". 20. sajandi esimese pooleni on mainitud ka Avaste küla piires eraldi Parase küla. Küla hakkas kiiresti hääbuma Nõukogude perioodi alguses. Nõukogude perioodi pärandiks on Avastes põllumajanduslennuväli ja kohalik prügila (suletud ja kaetud).
2002. aasta Läti parlamendivalimised

2002. aasta Läti parlamendivalimised olid kaheksandad seimivalimised. Need toimusid 5. oktoobril 2002. Osa võttis 20 poliitilist parteid 1019 kandidaadiga. Valimas käis 71,51% valimisõiguslikest inimestest.
20-st valimistel osalenud parteist ületas 6 parteid 5% valimiskünnise.
Kernu valla vapp

Kernu valla vapp on Harju maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Kernu valla vapp.
Vapp kinnitati 19. mail 1997.
Vapi kirjeldus.
Sinisel kilbil kirn ja ristikulõikeline vapitüvi – mõlemad kuldsed.
Põhjendus.
Kernu valla vapi põhikujund kuldne kirn (koore-, või-) meenutab eelkõige valla nime Kernu ("Kirna", omastav "Kirnu") – seega on tegemist kõneleva vapiga. Kuldne ristikulõikeline vapitüvi sümboliseerib põllundust ja karjakasvatust, mis olid põlised eestlaste elatis- ja jõukusallikad ehk üldises tähenduses see, mida kirnu panna. Ka kuldne värvus on jõukuse ja heaolu võrdkuju. Sinine on puhtuse, nooruse ja vaimsuse sümbol.
Virumaa Nädalaleht

Nädalaleht (veebis ilmunud nime Virumaa Nädalaleht all) oli aastatel 1994–2016 Rakveres ilmunud Eesti ajaleht. Aastatel 1997–2008 ilmus leht kord nädalas, 2009. aastast kuni lehe sulgemiseni kaks korda kuus.
Ajalugu.
Nädalaleht hakkas ilmuma 1994. aasta veebruaris Virumaa Nädalalehe nime all. Ajalehe väljaandja oli Imre Termonen ja leht ilmus korra kuus. Septembris nimetati väljaanne ümber Rakvere Linna Leheks. 1995. aastast ilmus ajaleht paberkandjal korra nädalas. 26. juulil 1996 taastati Virumaa Nädalalehe nimi.
Ajalehe ametlik väljaandja oli kuni 1997. aastani AS L.M.T.I, aastatel 1998–2005 VNL Press Kirjastus, seejärel kuni lehe sulgemiseni VNL Press Haldus. Lisaks põhilehele ilmus alates 1994. aastast mitu lisalehte (nt 1994. aastal Majandusleht ja Jutulisa) ja eriväljaandeid (nt 1995. aastal Turismiekstra, Ehituse Eri, Wesenberg Rock, Arvo Pärt 60, Kontori Eri). 1997. aastal andis ajaleht välja lisalehtedena välja Sõnumed lehte Tapa linnas (ilmus 1998. aastani) ja Kunda lehte Kundas (ilmus vaid 1997. aastal).
2001. aastast ilmus ajaleht võrguteavikuna ka internetis. 2007. aastal sai ajalehe nimeks Nädalaleht, veebis säilis väljaande senine nimekuju. Laiendati ajalehe levikut Lääne-Virumaalt ka teistesse maakondadesse, 2016. aastani oli väljaanne kättesaadav ka Ida-Virumaal ja Jõgevamaal. Levikut laiendati ka Järvamaale, 2005. aastal Raplamaale (kus leht oli kättesaadav kuni 2006. aastani) ning 2007. aastal Harjumaale ja Tartu linna. Tartus jäi ajaleht ilmuma, kuid Harjumaal leht ei püsinud.
Ajaleht suleti 2016. aastal.
Kiili valla vapp

Kiili valla vapp on Harju maakonnas asuva Eesti haldusüksuse Kiili valla vapp.
Vapp on kinnitatud 29. märtsil 1994.
Vapi kirjeldus.
Vapi sinisel kilbil on hõbedane lendav kiil, kilbi allosas keskteljel hõbedane ring.
Põhjendus.
Vapp on n-ö kõnelev vapp – hõbedane kiil on otsene viide valla nimele. Hõbedane ring (hõberaha) osutab paikkonna minevikule – kivikalmed, kultusekivid, lahingupaigad, arheoloogilised leiud.
Strateegiamäng

Strateegiamäng on mängutüüp, mis sisaldab enamasti palju mõistatusi. Strateegiamängudega saab arendada loogikat.
Dysoni sfäär

Dysoni sfäär on inglise astronoomi Freeman Dysoni esitatud teoreetiline hiigelehitis. See on tähest kindlal kaugusel olev ja tähte ümbritsev sfäär, mille abil saaks kasutada ära võimalikult palju tähe termotuumasünteesiprotsessides tekkivast energiast.
Dysoni sfääri idee tekkis mõtteeksperimendi tulemusena. Dyson täheldas, et kõigi tsivilisatsioonide energiavajadus suureneb järjest. Dyson järeldas, et kui anda piisavalt aega, siis muutub Maa energiavajadus nii suureks, et selle rahuldamiseks on vaja kogu Päikesest kiirguvat energiat. Ta oletas, et selleks peab olema ümber Päikese tiirlev struktuur, mis püüab kinni ja salvestab kogu Päikeselt kiirguva energia. Seda nimetas ta kestaks ("shell"). Dyson ei käsitlenud seda, kuidas niisugust struktuuri ehitada võiks, vaid üksnes energia kogumist. Ta avaldas selle kontseptsiooni 1960 artiklis "Search for Artificial Stellar Sources of Infra-Red Radiation" ("Tähtedelt pärineva tehisliku infrapunakiirguse allikate otsing"), mis ilmus ajakirjas Science.
Kuid Dyson polnud esimene, kellele midagi niisugust pähe tuli. Dysonit inspireeris 1937 ilmunud Olaf Stapledoni romaan "Star Maker".
Hiljem on välja toodud kolm Dysoni sfääri alaliiki või vaheastet, ehkki Dyson neid ise ei kirjeldanud:
Kõige keerulisem neist on ehitada Dysoni mulli. Sellise mulli vastastikune gravitatsiooniline netomõju mulli keskel asuva tähega on 0. See tähendab, et mull võib tähe suhtes vabalt liikuda. Kui mulli asendit tähe suhtes ei korrigeerita, siis võib see viia mulli kokkupõrkamiseni tähega, millel oleksid tõenäoliselt katastroofilised tagajärjed.
Dysoni sfääri on kirjeldatud peamiselt teadusulmes.
Rannajõe

Rannajõe on küla Lääne maakonnas Lääne-Nigula vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Martna valda.
Küla nimi oli varem Rannamõisa. Aastatel 1945–1954 asus külas Rannamõisa külanõukogu keskus.
Lehtmetsa (Anija)

Lehtmetsa on küla Harju maakonnas Anija vallas.
Arthur Connaught

Arthur Frederick Patrick Albert Connaught (13. jaanuar 1883 Windsori loss, Berkshire – 12. september 1938) oli Briti kuningliku perekonna liige, 1920–1923 Lõuna-Aafrika Liidu kindralkuberner.
Sünd.
Prints Arthuri isa oli kuninganna Victoria ja prints Alberti kolmas poeg, Connaughti ja Strathearni hertsog Arthur. Tema ema oli Preisi printsess Luise Margarete. Prints ristiti 16. veebruaril 1883 Windsori lossis. Tema ristivanemad olid kuninganna Victoria, Saksamaa keisrinna Augusta, Hollandi printsess Marie, Cambridge'i hertsog George, onu Alfred Saxe-Coburg-Gotha ja Preisi prints Friedrich Leopold. Tema tiitel oli sünnist saadik "tema kuninglik kõrgus".
Arthur oli esimene kuninglik prints, kes õppis Etoni kolledžis. 
1900 suri Alfredi onu ja ristiisa Alfred meessoost pärijata. Talle kuulunud Saksi-Coburg-Gotha hertsogi tiitli pidi pärima Arthuri isa, kuid see loobus enda ja oma poja nimel Arthuri onupoja Carl Eduardi kasuks. Väidetavalt andis Arthur endast aasta nooremale Carl Eduardile peksa, sest see ei tahtnud hertsogitiitlit vastu võtta.
Sõjaväeteenistus.
Pärast Etoni lõpetamist läks Arthur Sandhursti Kuninglikku Sõjaväeakadeemiasse ning teenis 7. husaaride väeosas. Teise Buuri sõja ajal oli prints mitu kuud tegevteenistuses Krugersdorpis. 1902. aastal sai temast kapten ning samal aastal ka oma rügemendi kolonel. 
Esimese maailmasõja ajal teenis prints Arthur kindralite John Frenchi ja Douglas Haigi adjutandina. 1919. aastal sai temast kolonelleitnant ja 1922. aastal reservvägede kolonel. 1922. aasta oktoobris ülendati Arthur kindralmajoriks ning temast sai oma onupoja George V adjutant. 
Kuna George'i lapsed olid maailmasõja järel liiga noored, et täita kuninglikke kohustusi, tegi seda prints Arthur.
Abielu.
12. oktoobril 1913 abiellus Arthur Fife'i hertsoginna Alexandra Duffiga St Jamesi palees. Alexandra oli Edward VII lapselaps, Arthuri onutütre tütar. Pärast abiellumist olid Arthur ja Alexandra "nende kuninglikud kõrgused prints ja printsess Arthur Connaught".
Abikaasadel oli üks laps: Alastair Connaught, hilisem MacDuffi markii ja teine Connaughti hertsog (9. august 1914 – 26. aprill 1943).
Hilisem elu.
1920–1923 oli Arthur Connaught Lõuna-Aafrika kindralkuberner. Pärast Suurbritanniasse naasmist tegutses Arthur heategevuslikes organisatsioonides. Ta kuulus ka vabamüürlaste hulka nagu tema isa. 
Prints Arthur suri 1938. aastal 55-aastaselt maovähki. Tema viimane avalik ülesastumine oli 1937. aastal George VI kroonimisel. Arthuri ainus poeg Alastair sai teiseks Connaughti ja Strathearni hertsogiks ning Sussexi krahviks 1942, kui Arthuri isa suri. Alastairi surmaga 1943 kadusid Connaughti ja Strathearni hertsogkond.
Tuhu

Tuhu on küla Pärnu maakonnas Lääneranna vallas.
Külas asub Tuhu hiiekivi.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Lääne maakonda Lihula valda.
Ajalooliselt asus küla Karuse kihelkonnas.
Tarmo Kõuts

Tarmo Kõuts (sündinud 27. novembril 1953 Sandla külas Pihtla vallas Saaremaal) on Eesti meremees, mereväelane ja poliitik. 
Ta oli aastatel 1993–2000 Piirivalveameti peadirektor ja 2000–2006 Eesti kaitseväe juhataja. Seejärel oli ta XI Riigikogu liige.
Haridus.
Kõuts on lõpetanud Tallinna Riikliku Merekooli ja Kaliningradi Tehnilise Instituudi. 
Meremehena.
Aastatel 1973–1990 sõitis ta Eesti Merelaevanduse laevadel merd, pidades ameteid madrusest juhenduskaptenini. Aastatel 1990–1993 oli Tarmo Kõuts Tallinna Merekooli ülem ja Eesti Merehariduskeskuse rektor. 
Teenistuskäik riigiametniku ja sõjaväelasena.
Tarmo Kõuts oli aastatel 1993–2000 Piirivalveameti peadirektor. 
Kaitseväe juhatajana.
21. septembril 2000 sai Tarmo Kõutsist kaitseväe juhataja. President ülendas ta 2002. aastal viitseadmiraliks. Kõuts vabastati 14. novembril 2006 kaitseväe juhataja ametist seoses tema sooviga astuda Isamaa ja Res Publica Liitu ning kandideerida 2007. aasta Riigikogu valimistel.
Kõutsi teeneteks kaitseväe juhatajana on julgeolekuekspert ja riigikaitsekomisjoni liige Peeter Tali pidanud Eesti viimist NATO-sse, kaitseväe ohvitseride karjäärimudeli kujundamist ning ajateenistuse ja reservarmee säilitamist siseriiklikust ja väljaspoolsest survest hoolimata.
Poliitiline karjäär.
Tema vabastamist Kaitseväe juhataja kohalt toetas Riigikogus 69 saadikut ja vastu oli üks (Jaak Allik). Ta kandideeris 2007. aasta Riigikogu valimistel Isamaa ja Res Publica Liidu nimekirjas ning pääses Riigikokku. 
Kõuts valiti 1. novembril 2007. aastal Isamaa ja Res Publica Liidu Saaremaa piirkonna juhatuse esimeheks. 
Ta on olnud aastatel 2001–2004 Eesti Olümpiakomitee täitevkomitee liige, 2001–2002 Eesti Sõudeliidu president ja 2002–2012 Eesti Laskurliidu president. 
2007–2011 oli Kõuts Riigikogu liige ja 2011–2021 OÜ Maritime Security Consulting juhatuse liige. 
Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 4 (Harju- (v.a Tallinn) ja Raplamaa) 288 häält ning ei osutunud valituks.
Isiklikku.
Tarmo Kõuts on abielus ning tal on täiskasvanud poeg.
Kloriidid

Kloriidid on kas vesinikkloriidhappe soolad või orgaanilised ühendid, mis koosnevad kloorist ja mingist muust elemendist. Kloriidid koosnevad tavaliselt kahest elemendist, kuid soolade puhul, mis sisaldavad ühendioone, võib kloriidi koostisse kuuluda üle kahe elemendi. 
Kloori ühendid metalliga on soolad ning keemiliseks sidemeks on seal iooniline side. Kloriidide puhul, mis kujutavad endast kloori ühendit mittemetalliga, on tegu kovalentse sidemega, kuigi ühine elektronpaar on tavaliselt rohkem kloori poole tõmmatud (välja arvatud kloori ühendid hapnikuga (klooroksiid) ja fluoriga (kloorfluoriid)).
Mõni kloriid kuulub mõnda aineklassi orgaanilises keemias. Näiteks süsiniktetrakloriid on nii kloriid kui ka kloroalkaan.
Alastair Windsor, Connaughti hertsog

Alastair Arthur Windsor Connaught (9. august 1914 London – 26. aprill 1943) oli Briti kuningliku perekonna liige, kuninganna Victoria pojapojapoeg ja pojatütretütrepoeg.
Sünd.
Alastairi vanemad olid Arthur Connaught, kuninganna Victoria lapselaps, ning Alexandra Connaught, Edward VII lapselaps. Kuninganna Victoria järeltulijana meesliini pidi oli ta sünnijärgne tiitel 'tema kõrgus Connaughti prints Alastair'. 
Prints ristiti oma vanemate kodus ning tema ristivanemad olid vanaonu George V, tema naine kuninganna Alexandra, Hispaania kuningas Alfonso XIII (kelle eest oli kohal lord Farquhar), vanatädi Mary, kuninglik printsess, vanaisa Arthur ning vanatädi, Argylli hertsoginna Louise Campbell.
Windsori dünastia.
20. novembril 1917 andis kuningas välja seaduse, mis piiras printsi ja printsessi tiitli nimetuse 'kuninglik kõrgus' andmise monarhi lastele, poegade lastele ja Walesi printsi elusoleva vanima poja elusolevale vanimale pojale. Teised monarhi lapselapsed pidid saama niisuguse tiitli ja nimetuse nagu hertsogi lapsed. Seega sai Alastairist Alastair Arthur Windsor, MacDuffi markii. Ta kasutas oma ema tiitlit, kuna oli sellele järjestuses esimene. 
Armeeteenistus.
Alastair õppis Bryanstonis ja Sandhurstis. Jaanuaris 1935 sai temast Royal Scots Greys'ide all leitnant. Ta saadeti 1936 Egiptusesse, kust ta 1939 saadeti Kanadasse. Alastair oli ka Athlone'i krahvi Alexander Cambridge'i adjutant, sellal kui viimane oli Kanada kindralkuberner. 
Alastairi isa suri 1938 ning kui 1942 suri ka tema vanaisa, sai Alastairist teine Connaughti ja Strathearni hertsog ning Sussexi krahv. Need tiitlid kadusid Alastairi surmaga.
Surm.
Alastair suri 26. aprillil 1943 Rideau Hall'is Ottawa lähistel, kus ta viibis Alexander Cambridge'i ja tema naise külalisena. Tema surma asjaolud olid mõnevõrra ebatavalised: ta jäi ilmselt magama avatud akna all ning suri alajahtumise tõttu. Tema tuhk sängitati Mar Lodge'i kabelisse Aberdeenshires. Pärast Alastairi ema surma 1959 sai kolmandaks Fife'i hertsogiks ja MacDuffi markiiks Alastairi tädipoeg James Carnegie.
Tiit Vähi esimene valitsus

Tiit Vähi esimene valitsus (30. jaanuar 1992 – 21. oktoober 1992) oli Eesti Vabariigi 35. (ülemineku) valitsus, mis toimis kuni põhiseadusliku valitsuse ametisse astumiseni 21. oktoobril 1992 "de facto" Eesti Vabariigi valitsusena. 
Ajalugu.
Tiit Vähi kutsuti peaministriks pärast Edgar Savisaare valitsuse lagunemist. 
Tiit Vähi esimest valitsust on nimetatud ka ametnike valitsuseks, sest enamik selle valitsuse liikmetest olid oma ala spetsialistid või bürokraadid, mitte poliitikud.
Vähi valitsuses vahetusid mitmed ministrid. Majandusminister Heido Vitsur põhjendas oma lahkumist sooviga pühenduda täie jõuga valimisliidu Kindel Kodu juhtimisele. Tema asemele asus varasem ehitusminister Olari Taal ning Taali asemel sai ehitusministriks endine EKE juhatuse esimene aseesimees Jaan Kabin. Ministriameti järel läks Kabin EKE Investi nõukogu esimehe ametikohale. Välisminister Lennart Meri sai lühikeseks ajaks Eesti Vabariigi suursaadikuks Soomes. Tema asemel sai välisministriks Jaan Manitski, kelle Meri oli Rootsist kutsunud Eestisse. 
Vähi valitsuse ajal võeti taas käibele Eesti kroon ja asutati Eesti Erastamisagentuur. 
Tiit Vähi esimene valitsus kestis kuni 1992. aasta Riigikogu valimisteni, misjärel sai peaministriks Mart Laar.
Valitsuse tegevus.
16. juulil 1992 võttis Eesti Vabariigi eksiilvalitsus vastu deklaratsiooni oma tegevuse lõpetamise kohta.
22. oktoobril 1992 andis ametivande uus - Mart Laari valitsus.
Flegmoon

Flegmooniks ("phlegmone") ehk difuusseks mädapõletikuks nimetatakse koheva sidekoe (mõnikord ka mõne muu pehme koe) difuusset (ilma kindlate piirjoonteta) mädapõletikku.
Empüeem

Empüeem ("empyema", kreeka keeles "ἐμπύημα" 'mädapaise, mädanik') on mädakogum kehaõõnes või õõneselundis, näiteks pleuraõõnes, rinnaõõnes, emakas, ussripikus, liigestes, sapipõies.
Empüeemist erinev on abstsess, mis tähendab mädakogumit vastmoodustunud õõnes.
Indiana Jones

Indiana Jones (dr Henry Jones juunior, hüüdnimega Indy) on väljamõeldud tegelaskuju samanimelisest George Lucase ja Steven Spielbergi seiklusfilmist.
Indiana Jonesi filmid.
Indiana Jonesi filmides kehastab tema tegelaskuju näitleja Harrison Ford. Viienda filmi esilinastus on kavandatud 2022. aastale.
Indiana Jonesi teleseriaal.
Aastatel 1992–1996 produtseeriti 44-osaline teleseriaal "Noore Indiana Jonesi seiklused" ("The Young Indiana Jones Chronicles"). Seriaal räägib Jonesi elust erinevates eluetappides, vanustes 8–10, 16–20 ja 93 aastat. Seetõttu mängisid tema rolli ka erinevad näitlejad: Corey Carrier, Sean Patrick Flanery (peamiselt), George Hall.
Indiana Jonesi arvutimängud.
Mänguversioonidest on kuulsamad LucasArtsi seiklusmängud. Esimene LucasArtsi Indiana Jonesi seiklus "Indiana Jones and the Last Crusade" järgib üsna täpselt kolmanda filmi süžeed. Järgnevad mängud "Indiana Jones and Fate of Atlantis", "Indiana Jones and Infernal Machine" ja "Indiana Jones and Emperal's Tomb" jutustavad muus meedias varem esitamata lugusid Indy seiklustest.
Indiana Jones and the Last Crusade (mäng)

"Indiana Jones and the Last Crusade" on seiklusmäng, mis jäljendab üsna täpselt Steven Spielbergi filmi "Indiana Jones and the Last Crusade" süžeed. 
Enne püha graali otsingute algust käib Indy Barney kolledžis, päästab Saksamaa piiri äärest isa jne. Vastavalt žanrile kasutab Indy rohkem nutti. Mängu on lisatud ka rusikavõitlused, mida aga saab maskeerimise ja kavaldamisega tihti vältida. Viimase teeb võimalikuks LucasArtsi toona uudne vestlussüsteem, kus saab valida erinevate lausete vahel. Filmist kaldub kõrvale ka juba Maniac Mansionis nähtud võimalus olukordi mitmel viisil lahendada.
Varia: ühe fritsu lollitamiseks sobiv väide "I sell theese leather jackets" kordus naljana hiljem paljudes hilisemates LucasArtsi seiklusmängudes.
Algselt DOS-is jooksnud mängu on praegu võimalik mängida muudelgi platvormidel ScummVM-i abil.
Indiana Jones and the Fate of Atlantis

"Indiana Jones and the Fate of Atlantis" on seiklusmäng. Lugu ei pärine George Lucaselt ja esitab Atlantise kadunud tsivilisatsioonist pigem teadusulmelise versiooni, mille järgi Atlantisel oli seni tundmatul energiaallikal põhinev tehnoloogia. Isegi Jonesi abistavat okultisi Sophia Haphgoodi juhendav vaim on tegelikult energiaolend.
Mänguliselt paistab teos silma võimalusega läbida suur osa mängu kolmel viisil. Kuigi üks neist keskendub rohkem jõule, on mängus võimalus rusikavõitlused võita 0-klahviga.
Komöödiafilm

Komöödiafilm on mängufilmižanr, mille põhitunnusteks on huumor ja nali.
Ajalugu.
Esimese komöödiafilmi "Le Jardinier (l'Arroseur Arrosé)" tegid juba vennad Auguste ja Louis Lumière. Lustakatele trikkidele toetusid ka tummkomöödiad, milles oli tihti peaosatäitja (koomik) ka filmi autor. Tuntumad tummfilmikoomikud on inimlik Charlie Chaplin, jahmerdav Harold Lloyd ja nüansseerituma huumoriga Buster Keaton.
Komöödiafilmi alaliigid.
Sõltuvalt karakterist ja koomika laadist eristatakse komöödiafilmidel mitmeid alaliike, näiteks:
Tuntud teosed.
Internet Movie Database.
Andmebaasi Internet Movie Database edetabel "Best Comedy" (september 2011):
AFI's 100 Years...100 Laughs.
2000. aastal avaldas Ameerika Filmiinstituut parimate komöödiafilmide edetabeli "AFI's 100 Years...100 Laughs".
Batmani tagasitulek

"Batmani tagasitulek" (originaalpealkiri "Batman Returns") on 1992. aasta Ameerika Ühendriikide mängufilm.
Film on tinglik järg samuti Tim Burtoni lavastatud 1989. aasta filmile "Batman". 
Selles filmis suhtub autor iroonilisemalt ühiskonda, mis kujutab kurikaelu sümboolselt teistsuguste olenditena, mitte tavaliste ameeriklaste hulka kuuluvatena. Burtoni suurem loominguline vabadus, mille ta oli võitnud filmiga "Edward Käärkäsi", kajastub süngemas meeleolus, ebakonventsionaalsemas huumoris ja traagilisemas toonis. Kurikael Pingviin on Burtoni versioonis edward-käärkäelik, teistsuguste võimetega isiksus. Ühtlasi tekitab tema füüsis kaastunnet, kuid samas parodeerib koomiksi kurikaelade füüsilist moonutatust. Kassnaine ei tõsta mitte ainult mässu meeste maailma vastu, vaid on ka Batmani analoog, kaksikelu elav inimene, kelle vägivaldse külje varjus on armastust ihkav olend. Burton pole jätnud isegi suurtööstur Max Schrecki läbinisti ebasümpaatseks, vaid laseb tal oma poja saatuse pärast muretseda.
Kiirustades filmitud linateoses on märgata mõningast loo lihvimatust, mis on tulnud eri käsikirjavariantide ühendamisest. Väiksem kommertsedu "Batmaniga" võrreldes, liigne süngus noorte vaatajate jaoks ning peaosatäitja Michael Keatoni suured nõudmised viisid järgnenud Batmani filmide laadi ja tegijate väljavahetamiseni.
Edgar Savisaare valitsus

Edgar Savisaare valitsus asus ametisse 3. aprillil 1990. aastal Eesti NSV Valitsusena ning Eesti iseseisvuse taastamisel 20. augustil 1991 sai sellest "de facto" Eesti Vabariigi 34. (ülemineku) valitsus, mis oli ametis kuni 30. jaanuarini 1992. 
3. aprillil 1990 nimetas Eesti Vabariigi Ülemnõukogu oma otsusega Edgar Savisaare ENSV Valitsuse esimeheks (peaministriks). Savisaare valitsus tuli võimule 3. aprillil 1990. aastal Eesti NSV Valitsusena ning tegevuse aluseks oli 6. detsembril 1989 Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi poolt kinnitatud Seadus "Eesti NSV Valitsuse kohta" ja 22. jaanuari 1990 nr. 16 määrus Eesti NSV ministeeriumide põhifunktsioonide kindlaksmääramise kohta.
Eesti Vabariigi taastamise järel 20. augustil 1991 toimis Savisaare valitsus kuni tagasiastumiseni 29. jaanuaril 1992 "de facto" Eesti Vabariigi valitsusena.
Eesti Nõukogude Sotsialistliku Vabariigi Valitsus koosnes Eesti NSV Valitsuse esimehest (peaministrist) ja ministritest. Eesti NSV Valitsuse esimehe (peaministri) ja valitsuse liikmed nimetas ametisse ning vabastas ametist Eesti NSV Ülemnõukogu.
Ajalugu.
12. oktoobril 1991 asutati Rahvarinde baasil Rahva-keskerakond, mis hiljem arenes Keskerakonnaks.
Suurem osa Savisaare valitsuse tegevusest möödus hüperinflatsiooni ja kasvava kaubanappuse olukorras. 1. juulist 1991 hakkasid Eestis põllumajandustoodetele kehtima vabaturuhinnad, mis tõi kaasa kuni kahekordse hinnatõusu. Savisaare valitsus võttis kasutusele ostukaardid ja toiduainete talongid. Talvel 1991/1992 valmistuti Tallinna uuselamurajoonide evakueerimiseks kütusenappuse tõttu. 31. detsembril 1991 seisid inimesed tundide kaupa leivajärjekorras ning paljud jäidki ilma leivata. Ka või kadus 1992. aasta jaanuaris lettidelt, sest oodati hinnatõusu. Savisaar käis isiklikult võiladusid üle vaatamas. Selles olukorras võitis ta tema vastu korraldatud umbusaldushääletuse, kuid astus seejärel tagasi 23. jaanuari hommikul 1992 – selle peale, kui kütuse- ja toidukriisi tõttu olid Tallinnas kasutusele võetud leivatalongid, kuid ülemnõukogu ei toetanud peaministri kava kehtestada eriolukord. 
Eesti Vabariigi järgmise 35. (ülemineku) valitsuse peaministriks sai Savisaare valitsuse transpordiminister Tiit Vähi.
Valitsuse tegevus.
3. aprillil 1990 nimetas Eesti Vabariigi Ülemnõukogu oma otsusega Edgar Savisaare ENSV Valitsuse esimeheks (peaministriks).
Kuusalu valla vapp

Kuusalu valla vapp on Harju maakonnas asuva Eesti haldusüksuse Kuusalu valla vapp.
Praegune vapp võeti kasutusel Kuusalu ja Loksa valla ühinemise järel.
Vapp on kinnitatud 21. juunil 2006. Vapi kavandi autor on Vadim Fomitšev. 
Vapi kirjeldus.
Valla vapiks on hõbedasel kilbil punane lauritsarest.
Vapi punane värvus on rahvusvahelise Pantone värvitabeli järgi 186C.
Värvid triaadi värvides (CMYK): punane – C0%;M100%;Y81%;K4%.
Põhjendus.
Valla sümbolina kasutatakse Kuusalu kiriku sümboolikas kasutatavat tuleresti, millel põletati Püha Laurentsius ehk Laurits. Valla vapil ongi punane lauritsarest. Ajalooliselt oli Kuusalu kihelkonna keskus Kuusalu koos seal paikneva Laurentsiusele pühitsetud kirikuga. Kuusalus asub ka Lauritsakivi, millele on raiutud rest ja tuletangid. Selle sama kivi juures olevat põletatud püha Laurentsius, Kuusalu kiriku ehitaja.
Ajaloost on teada, et Rooma piiskopi laekahoidja Laurentsius, kellele usaldati kiriku vara, otsustas selle pärast kolmepäevast mõtlemisaega jagada vaestele. Keisri küsimusele, kus on vara, vastas Laurentsius, et inimesed ongi see vara. Sellega tuletab tuleriidal põletatud pühak meelde – elus ei ole oluline niivõrd kuld, kuivõrd inimeste sisemine suurus.
Kuusalu valla endine vapp.
Vapp oli kinnitatud 3. augustil 1998 ning oli kasutusel kuni 2005. aasta oktoobrini, mil ühineti Loksa vallaga.
Vapi kirjeldus.
Hõbedasel kilbil roheline ristikheinaleht ja sinine lainelõikeline vapitüvi, mille ülaosas kolm võrdse laiuse ja vahedega lainelõikelist hõbedast varrast.
Avo-Rein Tereping

 
Avo-Rein Tereping (sündinud 28. jaanuaril 1945 Tartus) on eesti psühholoog ja elektroonikainsener.
Haridus.
Ta lõpetas 1970. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi elektroonikainseneri kvalifikatsiooniga. 1976. aastal lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli kaugõppes psühholoogia erialal. 
1983. aastal kaitses kandidaadiväitekirja NSVL Teaduste Akadeemia Psühholoogia Instituudis tehnopsühholoogia erialal. 
Hiljem on täiendanud end Henn Mikkini juures videotreeningu alal ning lühikursustel turunduse, reklaamipsühholoogia, telekommunikatsiooni, juhtimisteooria ja projektijuhtimise alal. 
2007. aastal omandas Tallinna Psühhodraama Koolis (Morenokeskus) psühhodraama rakendaja kvalifikatsiooni.
Ühiskondlik tegevus.
Avo-Rein Tereping on 1992. aastast Rahvusliku Koonderakonna Isamaa, nüüd Erakonna Isamaa ja Res Publica Liit liige.
Eesti Rooma Klubi liige. 
Eesti Psühholoogide Liit asutajaliige 
Eesti Audioloogia Seltsi liige 
Eesti Klubi juhatuse liige
Riigisekretär

Riigisekretär võib tähendada erinevaid riigiameteid:
Eesti riigisekretär

Riigisekretär on kõrgem riigiametnik, kes juhib Riigikantseleid. Enamik tema pädevustest on loetletud "Vabariigi Valitsuse seaduses." 
Alates 1. veebruarist 2025 on riigisekretäriks Keit Kasemets.
Õiguslikud alused.
Riigisekretäri institutsioon tuleneb põhiseaduse §-st 95, mille kohaselt on Vabariigi Valitsuse juures "riigikantselei, mida juhib riigisekretär. Riigisekretäri nimetab ametisse ja vabastab ametist peaminister. Riigisekretär võtab sõnaõigusega osa valitsuse istungitest. Riigisekretäril on riigikantselei juhina samad õigused, mis on seadusega antud ministrile ministeeriumi juhtimiseks."
Meelva

Meelva nime kannab mitu kohta Eestis:
Meelva (Räpina)

Meelva (võru keeles "Miilva") on küla Põlva maakonnas Räpina vallas.
Küla on esimest korda mainitud 1582. aastal ("Melwa").
Küla piiresse jääb Meelva järv ning osa Meelva rabast ja sellega seotud Meelva maastikukaitsealast.
Meelva järve lähedal asub luuletaja Hando Runneli isakodu.
Kibuna

Kibuna on küla Harjumaal Saue vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Kernu valda.
Küla piirneb idas Kaasiku ja Hingu külaga, põhjas Lääne-Harju vallaga. Küla piir on 18,0 km pikk. Piki idapiiri kulgeb Tallinna–Haapsalu raudtee. Põhjapiiril voolab Vasalemma jõgi. Läänepiiri põhjaosas voolab Munalaskme oja ja kulgeb Riisipere–Vasalemma tee. Küla lõunatippu läbib Hingu oja (suubub Munalaskme ojja). Ida-läänesuunaliselt läheb küla keskelt läbi Munalaskme–Laitse tee. Selle raudteega lõikumise kohas paikneb Laitse raudteepeatus. 
Põline asustus paikneb hajali mõlemal pool Laitse-Munalaskme teed. Tihedam asustus on tekkinud küla põhjaossa, kuhu Nõukogude ajal rajati aianduskooperatiive. Sinna viivad Kibuna jaama tee ja Laitse–Kibuna tee ning on rajatud ka Kibuna raudteepeatus.
Laitse

Laitse on küla Harju maakonnas Saue vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Kernu valda.
Laitse piirneb läänes Vansi, Hingu ja Kaasiku külaga, lõunas Pohla külaga, kagus Ruila külaga, kirdes Kabila külaga, põhjas Lääne-Harju vallaga. Küla piiri pikkus on 32,1 km.
Laitses asub uusgooti stiilis Laitse mõisahoone koos Laitse mõisa pargiga. Külas asub Rehe allikas ehk Laitse ohvriallikas.
Laitse raudteepeatus asub Kaasiku külas.
1920. aastatel moodustati Laitse mõisa maadest Laitse asundus. 1977. aastal nimetati asundus Laitse külaks.
Külas asub Hiieotsa ohverdamiskoht.
Muusika küla

Muusika on küla Harjumaal Saue vallas Ääsmäe–Kernu tee ääres.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Kernu valda.
Küla piirneb loodes Kabila külaga, edelas ja kagus Ruila külaga. Küla piiri pikkus on 13,7 km.
Muusika külaga liideti 1977 (?) kõrvalasunud Maarja küla.
Külas asuvad Ukukivi ja Ramla allikas.
Külas asub teise maailmasõja mälestussammas.
Munalaskme

Munalaskme on küla Harjumaal Saue vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Nissi valda.
Asukoht.
Munalaskme jääb Rummust 6 km kagusse ja Vasalemmast sama palju edelasse. Riisiperest jääb ta umbes 8 km loodesse. Lähimad külad on lõunas Aude ja kirdes Kibuna.
Nimi.
Küla nime tähendussisu pole teada. Küla nimi võib pärineda loodusnimest, mille aluseks on muna. Samas võib see olla ka rahvapärane moonutis munka tähistavast sõnast (kirikuladina keeles "monachus"). Nime tagapoolega võib võrrelda sõnu "laasmaa" ja "laskma". Paul Johansen ühendas kohanimelõpud -laskma ja -laskme karjalaskega.
Ajalugu.
Esimest korda on seda kohanime mainitud 1533. aastal kui "Monnelaszka" küla. Seda nimetati 1565 "Monnalaskby", 1688 "Monnilask" ja 1796 "Munelas". Küla asus Nissi kihelkonnas.
Küla kuulus Munalaskme mõisale (saksa keeles "Munnalas"), mis oli rüütlimõis. See tekkis 17. sajandil, mil eraldati Ruila mõisast. Mõisa 1699. aasta kaardil sellenimelist küla ei ole, on vaid metsavahikoht ("Munalas"). Vabakujuline Munalaskme mõisa park on säilinud.
Munalaskmega liideti 1977 Sepuküla. Seda küla on esmamainitud 1699. aastal, kui on nimetatud seal elavaid isikuid "Seppo Matz, Seppo Jörg" ja "Sepp Jahn". 1796 nimetati "Seppa" küla.
Kustja

Kustja on küla Harjumaal Saue vallas Tallinna–Pärnu–Ikla maantee ääres.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Kernu valda.
Küla piirneb põhjas Mõnuste, Haiba, Kernu ja Kirikla külaga, lõunas ja idas Rapla maakonnaga. Küla piiri pikkus on 32,1 km. Veel 1990. aastate keskel puudus külas elektrivarustus. 
Loodus.
Küla läbib Jutapere jõgi. Osa küla lõunapiirist kulgeb mööda Kasari jõge. Küla idaossa ulatub Linnuraba looduskaitseala.
Külas asub Kedru allikas.
Johannes Hau

Johannes Hau (10. aprill 1771 Flensburg – 3. august 1838 Tallinn) oli baltisaksa maalikunstnik.
1795. aastal kolis Johannes Hau Tallinna ja omandas Kanuti gildi maalermeistri kutse. 1806. aastal valiti Hau gildi vanemaks ja 1818. aastast kuni elu lõpuni oli ta Kanuti gildi oldermann.
Johannes Hau väikesemõõdulised guaššmaalid olid väga soositud Tallinna supelasutusi külastavate Peterburist pärit kõrgest soost külaliste hulgas. 1823. korraldas ettevõtlik kunstnik oma kodus Karja tänavas näituse Tallinna ümbruse vaadetest, mis oli ühtlasi üks esimesi isikunäitusi Tallinnas.
Johannes Hau maalis veduutgraafikas Tallinna vaateid.
Eesti Kunstimuuseumi kogusse kuulub Karl Johann Emanuel von Ungern-Sternbergi 1807. aastal maalitud Johannes Hau portree.
Isiklikku.
Johannes Hau oli Woldemar Hau ja Eduard Hau isa.
Woldemar Hau

Woldemar Hau (16. veebruar 1816 Tallinn – 23. märts 1895 Peterburi) oli baltisaksa maalikunstnik.
Woldemar Hau oli Johannes Hau poeg ja Eduard Hau poolvend.
Jean Effel

Jean Effel (kodanikunimega François Lejeune; 12. veebruar 1908 Pariis – 16. oktoober 1982 Pariis) oli prantsuse ajakirjanik, kunstnik ja karikaturist. 
Ehkki ta on üleilmselt tuntud karikaturistina, pidas ta ise end rohkem ajakirjanikuks ja poliitikakommentaatoriks. Tema ajakirjanduslik pseudonüüm oli F. L. 
Effel sündis Pariisis, kus õppis ka kunsti, muusikat ja filosoofiat. Vaatamata kaupmehest isa soovile, et poeg võtaks tema äri üle, valis Effel hoopis kunstnikuna leivateenimise tee. Pärast dramaturgi ja maalikunstniku karjääri poolelijätmist asus ta oma joonistusi pakkuma Prantsuse perioodikaväljaannetele. 1937. aastal sai temast Pariisi Soiri esimene palgaline kaastööline; sellele väljaandele oli ta kaastööd teinud alates 1932. aastast. Enne 1940. aastat pakkus ta oma karikatuure arvukatele huumoriväljaannetele (Fantasio, Le Rire, L'Os marrow) ja vasakpoolse liikumise väljaannetele La Lumière, Monde, L'Œuvre, Marianne, Vendredi, Messidor, Le Canard enchaîné, Regards, Ce soir, L'Humanité. Sageli joonistas ta Prantsuse ajalehte L'Humanité. Ta on ka Jean de La Fontaine'i muinasjuttude illustratsioonide autor. 
Jean Effeli eluajal ilmus tema karikatuure rohkem kui 120 Prantsuse ajalehes. Lisaks avaldasid tema joonistusi veel paljud välismaa väljaanded: Krokodil, Izvestija, Pravda (NSV Liit), Weltwoche (Šveits), Harperi Bazar (USA). Üleilmselt sai Jean Effel tuntuks oma fašismivastaste karikatuuridega (1935). 
Tal oli tihe side NSV Liidu ja Tšehhoslovakkiaga ning oli Prantsuse-Tšehhoslovakkia sõprusseltsi kauaaegne esimees. 
Ta on maetud Honfleuri (Calvados).
Eduard Hau

Eduard Hau (28. juuli 1807 Tallinn – 3. jaanuar 1888 Tartu) oli baltisaksa maalikunstnik ja graafik.
Eduard Hau sai algõpetuse kunstnikust isa Johannes Hau juures Tallinnas. Aastast 1830 õppis paar aastat Dresdeni Kunstiakadeemias. 1836 läks Tartusse ja alustas oma suurt professorite portreede sarja ("Sammlung von Portraits der Professoren an der Kaiserlichen Universität zu Dorpat seit dem Jahre 1837 nach dem Leben und auf Stein gezeichnet von E. Hau"), mis trükiti 1837–39 Georg Friedrich Schlateri litograafiatöökojas (kokku 6 vihku 30 portreega). 1839 lahkus Tartust, arvatavasti suundus peatselt Peterburi, 1854 sai akadeemikuks. Tegutses seal esialgu peamiselt portretisti, hiljem interjöörimaalijana, jäädvustades akvarellis keiserlike paleede sisevaateid Peterburis ja selle ümbruses.
Põhiliselt on Hau tuntud Moskva, Peterburi ja Gattšina kuulsate ehitiste sisevaadetest tehtud akvarellide järgi. Üldiselt on need tehtud keisripere tellimusel. On teada ka üksikuid tema maalitud portreid. Moskvas joonistas ta Suurt Kremli lossi ja Nikolai lossi, Peterburis Miikaeli lossi, Talvepaleed ja Ermitaaži, Gattšinas Gattšina paleed.
Hau akvarellid tubade sisustusest on valmistatud suure meisterlikkusega: perspektiiv on täpselt paigas ja detailid on joonistatud väga üksikasjalikult.
Gattšinasse läks Hau esimest korda 1862 selleks, et teha akvarellid Nikolai I ja Aleksander II kabinettidest. Ta jätkas tööd lossis kuni 1880. aastani. Gattšinas lõi ta 59 akvarelli, millest osa hoiti kuni 1920. aastateni lossi kunstikogus ja alles siis anti üle Ermitaažile. Gattšina akvarellid on hindamatu väärtusega sellepärast, et Teise maailmasõja ajal põletasid taganevad sakslased lossi maani maha. Loss taastati suures osas Hau akvarellide põhjal.
Eduard Hau oli Woldemar Hau poolvend.
Indiana Jones ja viimane ristiretk

"Indiana Jones ja viimane ristiretk" (ka "Indiana Jones ja viimane ristikäik", originaalpealkirjaga "Indiana Jones and the Last Crusade") on 1989. aasta USA mängufilm.
Peamised osatäitjad.
Filmi põhjal on valminud samanimeline arvutimäng.
Sirje Eelma

Sirje Eelma (sündinud 17. novembril 1950 Tallinnas) on eesti graafik.
Ta on lõpetanud 1968. aastal Pärnu 4. Keskkooli. Aastatel 1970–1975 õppis Eesti Riiklikus Kunstiinstituudis, mille lõpetas moekunstnikuna. 
Aastatel 1975–1983 töötas ta Tallinnfilmis kostüümikunstnikuna, seejärel vabakutselise kunstnikuna. 
Kuulub 1983. aastast Kunstnike Liitu. 
Näitustel hakkas esinema 1970. aastate keskel, kuid suurema tähelepanu pälvis 1980. aastate algul. Vabagraafikas kasutab ta peamiselt sügavtrükitehnikaid (eriti oforti, akvatintat ja carborundumit) ning segatehnikaid. Lisaks graafikale on ta viljelenud ka keraamikat ja portselanmaali. Eelma loomingu peamised lähteallikad on loodus, arhitektuur ja rõivamood.
Isiklikku.
Sirje Eelma on Herald Eelma vennatütar.