tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Stāmeriena mõis

Stāmeriena mõis (saksa keeles "Stomersee", läti keeles "Stāmerienas muiža") oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Gulbene kihelkonnas. Tänapäeval asub Lätis Gulbene piirkonnas Stāmeriena vallas Vecstāmerienas.
Ajalugu.
Mõis eraldati Vana-Gulbene mõisast aastal 1826. Selle omanikeks olid Wolffid.
Mõisaansambel.
Algne uusgooti stiilis peahoone põletati 1905. aastal ja taastati 1908. aastal uusrenessansi põhimõtete alusel. 1930. aastatel peatus mõisas Itaalia kirjanik Giuseppe Tomasi di Lampedusa. 1998. aastal mõis restaureeriti, praegu asub seal vallavalitsus.
Kõrvalhoonetest on säilinud 19. sajandil ehitatud ait ja aedniku maja. Mõisakompleksi juurde kuulub ka õigeusu kirik. 
Peahoone ümber künklikul maastikul on 28,4 hektari suurune vabakujundusega park, mida liigestavad Poga järv ja Poga jõgi. Jõel on paisjärv ja pargi kirdeosas asuvad tiigid. Eksootilisematest liikidest on pargis Euroopa lehised, palsamnulud, Siberi nulud, harilik ebatsuuga.
Mõisa hoonetest on aedniku maja kohaliku kaitse all. Ülejäänud mõisakompleks - ait, park ja häärber ning kirikuhoone on riikliku kaitse all muinsusmälestised.
Mõisa suurus.
Bienenstammi andmetel oli Vana-Gulbene mõisa ja selle kõrvalmõisade, sealhulgas ka Stāmeriena mõisa kogusuurus 1816. aastal 22 adramaad, neile mõisadele allus kokku 1474 mees- ja 1538 naishinge.
Aastal 1832 oli Stāmeriena mõisa suurus 10 ja 3/5 adramaad maad. Aastal 1881 oli adramaid 9 ja 62/80, lisaks allus mõisale 22 ja 59/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses.
Karjamõisad.
Aastal 1816 allus Stāmeriena mõisale üks karjamõis: "Pohdsen".
Märjamaa Kompanii

Märjamaa Kompanii oli Eesti jalgpalliklubi, mis tegutseb Märjamaal.
Sibynophis

Sibynophis on maoperekond.
Klassifikatsioon.
Perekond "Sibynophis" klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmisteks maoliikideks:
Viimsi MRJK

Viimsi MRJK (täisnimega Viimsi Martin Reimi Jalgpallikool) on jalgpalli õpetav spordikool Harju maakonnas Viimsis. Kool asutati 2007.
Meeste võistkond liitus 2016. aasta hooaja eel Viimsi JK-ga. Noorte võistkonnad jätkavad.
Lilleküla JK Retro

JK Retro on Eesti jalgpalliklubi, mis tegutseb Tallinnas.
The Hits (Sweeti album)

"The Hits" on ansambli Sweet 2012. aastal avaldatud kogumikalbum nende parimatest lauludest.
The Hits

The Hits on paljude esitajate paremate laulude kogumikplaadi nimi. Näiteks:
Tallinna SK Dnipro

Tallinna SK Dnipro on Eesti jalgpalliklubi, mis tegutseb Tallinnas.
SK Tapa

SK Tapa on Eesti spordiklubi, mis tegutseb Tapal. Klubil on praegu tegutsev käsipalliklubi, varem on tegutsenud ka jalgpalliklubi.
Jaungulbene mõis

Jaungulbene mõis (saksa keeles "Neu-Schwanenburg", läti keeles "Jaungulbenes muiža") oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Gulbene kihelkonnas. Praegu asub Lätis Gulbene piirkonnas Jaungulbenes.
Ajalugu.
Mõis sai alguse aastal 1763 kui Vana-Gulbene mõisa doneerimisel riigile jäänud osa. Aastal 1793 doneeris Katariina II selle riigimõisa Friedrich von Kochile. Aastal 1797 müüs too mõisa 81 000 rubla eest Johann Jacob Igelströmile.
Aastal 1806 päris mõisa Carl von Transehe, kes selle aga aastal 1808 oma vennale pantis (mõis tagastati aastal 1812). Vend Erich Johann sai pärijana taas mõisa kaasomanikuks aastal 1829, ent veel samal aastal ostis Otto von Transehe mõisa 59 000 rubla eest ülejäänud pärijatelt välja. Otto suri aastal 1879, selle pärisid tema lesk Marie ja lapsed, Marie Hertzberg ning Alexandrine, otto ja Paul Transehe. Viimane ostis aastal 1881 mõisa 750 000 rubla eest ülejäänud pärijatelt välja.
Mõisa suurus.
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 7 ja 1/4 adramaad, sellele allus 529 mees- ja 639 naishinge. 
Aastal 1627 oli Jaungulbene mõisa suurus koos Vecgulbene mõisaga kokku 67 ja 1/4 adramaad, sellest 26 ja 1/4 adramaa jagu oli haritavat maad. Aastal 1641 oli mõisadel adramaid 43 ja 1/2. Aastal 1688 kuulus mõisadele adramaid 41 , ent aastal 1734 oli neid 39. Aastal 1758 oli mõisa suurus 7 ja 1/4 adramaad. Aastal 1823 oli selle suurus 22 ja 3/4 adramaad. Ka aastal 1832 oli mõisal 22 ja 3/4 adramaad maad, aastal 1881 oli adramaid 33 ja 55/80, lisaks allus mõisale 28 ja 74/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses.
Võõrandamise ajal kuulus mõisale 12 246,28 hektarit maad.
Karjamõisad.
Jaungulbene mõisale allusid Abrava, Bērziņi, Cīrabirži, Dronenieki, Gulbītise, Jaunase, Līgo, Liedeskalni, Madernieki, Siladzirnavase, Stukmaņi ja Silto karjamõis.
Mõisaansambel.
Mõisakompleks rajati 1878. aastal, koos peahoonega püstitati ka kõrvalhooned: tallid, kuurid, sepikoda, aedniku maja, kabel, tuletõrjujate maja ja maneež. Peahoone pärineb 1878. aastast ja on uusgooti stiilis. Pärast võõrandamist asus peahoones sordiaretuskeskus, seejärel põllumajanduskool. Praegu on see kohaliku omavalitsuse valduses.
Park rajati koos mõisa peahoonega. 39 hektari suurune vabakujundusega romantismi põhimõtete järgi rajatud parki ehib obelisk. Tehislikes linnusevaremetes asub nn Velna vārti (Põrguväravad).
Riikliku kaitse all on Jaungulbene mõisakompleks, sealhulgas park, tall (hiljem tuletõrjedepoo), paraadväravad, obelisk, läbikäiguga tootmishoonete kompleks, häärber ja Kuradiväravad koos selle juures asuvate tehislike linnusevaremetega. Kohaliku kaitse all on Jaungulbene mõisakompleksist vahimajake, kelder-tootmishoone, mõisavalitseja maja, laut, kabel, mõisapargi aed, sepikojaga kutsari maja, teine kabel (hilisem Jaungulbene luteri kirik), kaks elumaja, aedniku maja koos kuuri ja aiainventari laoga, transpordivahendite hoidla, teeviit ja Mesilasmaja või Nukumaja.
Sorrento poolsaar

Sorrento poolsaar (itaalia keeles "Penisola sorrentina") on poolsaar Lõuna-Itaalias Campanias. Türreeni meres asuv poolsaar eraldab põhjas asuvat Napoli lahte lõunas asuvast Salerno lahest. 
Poolsaar on saanud nime põhjakaldal asuva Sorrento järgi.
192,13-ruutkilomeetrilise pindalaga poolsaarel asub 21 omavalitsusüksust, 9 Napoli provintsi ja 12 Salerno provintsi territooriumil.
Tuhk ja teemant

"Tuhk ja teemant" on mitme teose pealkiri:
Kaare tee

Kaare tee on tänav Luunja vallas Veibri küla edelaosas, Tartu Ihaste linnaosa külje all.
Tänav on lookekujuline (välja arvatud tänava see osa, mis moodustab põiktänava) ning algab ja lõpeb Veibri teega ristudes. Kaare tee aadressiga on 65 kinnistut (suurim paaritu number on 65, suurim paarisnumber on 54).
Inertsiaalandur

Inertsiaalandur ehk inertsiaalsensor on mõõtemuundur, mille tajurid mõõdavad joonkiirust ja pöörlemiskiirust. Mitme niisuguse tajuriga inertsiaalandur (lühend IMU, inglise k sõnadest "Inertial Measurement Unit") kuulub inertsiaalnavigatsiooni süsteemi, mida kasutatakse laevade, lennukite, rakettide, kosmoseaparaatide, robotite jm liikuvate objektide juhtimissüsteemides. Alates 1990. aastatest valmistatakse inertsiaallandureid peamiselt MEMS-tehnoloogia järgi.
Iga inertsiaalandur sisaldab järgmisi tajureid:
Täpsuse suurendamiseks võivad eriotstarbelistes andurites olla lisaks eelnimetatuile näiteks magnetväljasensor ehk kompassandur ja GPS-andur.
Püroelekter

Püroelekter (kreeka k "pyrein" põlema) on mõne kristalli ‒ püroelektriku ‒ omadus soojenemisel või jahtumisel elektriliselt polariseeruda. See tähendab, et püroelektriku temperatuuri muutmisel tekivad kristalli vastastahkudel elektrilaengud. Mõõtmiseks piisava väärtusega elektripinget kutsub esile juba väga väike temperatuurimuutus.
Niisugust nähtust nimetatakse püroelektriliseks efektiks. See nähtus tehti kõigepealt kindlaks turmaliini kristalli puhul (turmaliin on poolsilikaatne mineraal). Tänapäeval kasutatakse mitmesuguseid tehiskristalle, nagu näiteks TGS (triglütsiinsulfaat) ja DTGS (deuteeriumiga töödeldud triglütsiinsulfaat).
Püroelektriku kristalli temperatuuri muutumine ‒ kristalli soojenemine või jahtumine ‒ kutsub esile kristallivõre ioonide vahekauguse muutumise. See omakorda põhjustab kristalli soojuspaisumist selle telje suunas, mis ühtib polarisatsiooni suunaga. Seejuures kristalli pinnal kujunevad pindlaengud neutraliseeritakse kiiresti läheduses leiduvate vabade elektrilaengute arvel. Järelikult ilmnevad elektrilaengud üksnes seoses kristalli temperatuuri võrdlemisi kiire muutumisega (näiteks tingituna soojust kiirguva objekti liikumisest). Püsiv kiirgus, näiteks päikeselt, ei põhjusta elektrilaengute tekkimist.
Püroelektrilist efekt rakendatakse laialdaselt infrapunakiirgusele (soojuskiirgusele) reageerivates andurites, näiteks liikumisanduris, tulekahjuanduris, temperatuuritajuris ja kalorimeetrias.
Liikumisandur

Liikumisandur on mõõtemuundur, mis muundab mingi objekti liikumise ‒ asukoha või asendi muutuse ‒ elektrisignaaliks. Seda signaali võib kasutada näiteks valgusti või valveseadme häiresignaali sisselülitamiseks.
Liikumisandurid võivad olla toimelt aktiivsed või passiivsed.
Aktiivne andur kasutab objekti liikumise kindlakstegemisel Doppleri efekti: võrdleb väljakiiratud mikrolainete sagedust (mõnes anduris näiteks 24 gigahertsi) objektilt peegeldunud mikrolainete sagedusega. Liikuva objekti lähenemisel andurile peegeldunud signaali sagedus suureneb.
Peamiselt kasutatakse passiivseid liikumisandurid, mis ise midagi ei kiirga, ent reageerivad infrapunakiirguse, seega soojuskiirguse intensiivsuse muutumisele, kui soojust kiirgav objekt (inimene, loom, mootorsõiduk) siseneb anduri vaatevälja.
Passiivset liikumisandurit tuntakse PIR-andurina (lühend inglise k sõnadest "Passive InfraRed"). Niisuguse anduri tajuri talitlus põhineb püroelektrilisel efektil: kui püroelemendile langeb rohkem soojuskiirgust (nt lähenevalt inimeselt), siis kristalli temperatuur veidi tõuseb ning kristalli pinnale koguneb vastavalt rohkem elektrilaenguid. Tulemusena kristalli vastaselektroodide vaheline pinge muutub; selle muutuse registreerib tundlik elektroonikalülitus.
Tundlikkuse suurendamiseks on tajuri ees plastkuppel, mis on läbipaistev peamiselt infrapunakiirtele. Kupli pinnal moodustatud pisiläätsed moodustavad püstvõretaolise rastri. Seetõttu reageerib andur paremini kiirtele ristsuunalisele liikumisele kui liikumisele sensori poole või eemale. Niisuguse anduri rakenduspiirkond võib ulatuda 15 meetrini (kuni 90-kraadises sektoris). Paigalduskoha valimisel tuleb arvestada, et akna taga (läbi klaasi) toimuvale liikumisele tajur ei reageeri. 
Valgustuse lülitamiseks kasutaval anduril on kolm reguleerimisvõimalust:
Mikrolainekiirgusel põhinevad andurid on üldiselt tundlikumad kui PIR-andurid. Mõningaid aktiivseid liikumisandureid nimetatakse ka kohalolekuanduriteks, sest tajuvad ruumis asuvat liikumatut võõrkeha.
Modica krahvide linnus

 
Modica krahvide linnus ("Castello dei Conti di Modica") on linnus Sitsiilias Alcamos.
Linnus on rombikujuline. Tal on neli torni: nurkades on kaks ruudukujulise põhiplaaniga torni ja kaks ringikujulise põhiplaaniga torni on müüridega ühendatud. Eri tornides asusid vangide piinamisruum, tunnimeeste valvekohad ja vahtkonnaülemate ruumid. Põhjafassaadil on säilinud kaks algset ühe kaarega akent ja siseõues kahe kaarega ning kolme kaarega aken. Linnuse paraadtrepp on tehtud Monte Bonifato koobastest pärinevast punasest marmorist. 
Linnuse laskis rajada Peralta suguvõsa ning selle ehitamise viisid lõpule lääniisandad Enrico Chiaramonte ja Federico Chiaramonte tõenäoliselt 1340ndatel. Ta oli 1410–1812 Modica krahvide omanduses. Hiljem oli ta kasutusel vanglana. 
Aastal 1535 peatus linnuses keiser Karl V.
Linnus on vastu pidanud mitmele rünnakule, sealhulgas piraatide poolt.
Linnust on hiljuti restaureeritud.
Balti aadel

Balti aadel (ka: baltisaksa aadel) oli ühisnimetus Kuramaa hertsogiriigi, Liivimaa ja Eestimaa peamiselt baltisakslastest aadlike kohta.
Alcamo vapp

Alcamo vapp on Itaalia Sitsiilia maakonna Trapani provintsi Alcamo valla vapp.
Kirjeldus.
Vapil on hõbedane taust. Must väljasirutatud tiibadega kuldse krooniga kotkas seisab kuldsel mäel, mille kummalgi küljel on kuldne mägi, millel kasvab kuldne tamm.
Eesti-Venemaa suhted

Eesti-Venemaa suhted on Eesti Vabariigi ja Venemaa Föderatsiooni kahepoolsed rahvusvahelised suhted. Diplomaatilised suhted Eesti ja Venemaa eelkäija Nõukogude Venemaa vahel sõlmiti 2. veebruaril 1920. aastal Tartu rahulepinguga. Pärast Eesti taasiseseisvumist 1991. aastal tunnustas Vene NFSV Eesti riiklikku iseseisvust uuesti sama aasta 24. augustil ja Nõukogude Liidu Riiginõukogu 6. septembril.
Taasiseseisvumise järel on suhted Eesti ning Venemaa vahel olnud pingelised. Venemaa keeldub praegust Eesti Vabariiki tunnustamast 1918. aastal välja kuulutatud vabariigina, mille ta väidab olevat lõppenud 1940. aastal, mil Eesti Nõukogude Liiduga liideti. Selle asemel väidab Venemaa praeguse Eesti Vabariigi olevat Eesti NSV seaduslik järglane. See väide on põhjustanud probleeme kahe riigi suhtluses: erineb arusaamine riikidevahelistest kehtivatest lepetest (peamiselt on aruteluks Tartu rahu kehtivus), Eesti NSV loomise legaalsusest, Eesti-Vene õigest riigipiirist ning venekeelse rahvusvähemuse positsioonist Eestis.
Viimane ametlik Eesti ja Venemaa riigipeade kohtumine toimus 2019. aasta aprillis, mil tollane Eesti president Kersti Kaljulaid läks Moskvasse avama Eesti ajaloolist saatkonnahoonet pärast pikka remonti. Venemaa presidendi Vladimir Putiniga kohtus Kaljulaid 18. aprillil. Mitte ükski Venemaa riigipea, peaminister ega välisminister ei ole iseseisvasse Eestisse ametlikku visiiti teinud.
Venemaa invasioonist Ukrainasse 2022. aastal on Eesti-Vene suhted jõudnud madalseisu. Venemaa Riigiduuma on ähvardanud tühistada Eesti iseseisvumist tunnustava seadluse. Riigikogu kuulutas 18. oktoobril 2022. aastal Venemaa režiimi terroristlikuks.
Olulisemaid visiite.
Eesti presidentide Venemaa külastused:
Calatubo linnus

Calatubo linnus (itaalia "Castello di Calatubo", ladina "catrum Calathatubi", araabia "Qal'at 'awbi" või "Kalata et tuf" 'tufimaa') on varemetes linnus Itaalias Sitsiilia maakonnas Trapani provintsis Alcamo vallas kaljusel künkal mõne kilomeetri kaugusel Alcamost. Sellest möödub lähedalt maantee A29 (Palermo – Mazara del Vallo).
See on punasest lubjakivist kompleks, mille mõõtmed on umbes 150 × 35 m. Selle koosseisus on residents, kabel ja laod. Linnuse juures on surnuaia jäänused.
Ajalugu.
Linnus rajati 9.–10. sajandil. Pole selge, kas see rajati Bütsantsi või araabia võimu ajal. Sellest on teateid aastast 1093, kui Sitsiilia krahv Roger I määras kindlaks Mazara piiskopkonna piirid. 
Aastal 1340 andis Sitsiilia kuningas Pietro II linnuse Caltabellotta krahvile Raimondo Peraltale.
Alcamo vald ostis 2007. aastal linnuse 60 000 euro eest Papè di Valdina perekonnalt.
Ventimiglia (suguvõsa)

Ventimiglia on Liguuriast pärinev tõenäoliselt frangi päritolu Sitsiilia aadlisuguvõsa, mis oli Sitsiilia ja ka teiste piirkondade kultuuri-, poliitilises ja majandusajaloos 13.–19. sajandil väga vägev ja mõjukas. 14. sajandi teisel poolel, Sitsiilia kuningriigi nelja vikaari perioodil, oli neil suur sõltumatu valdus, mida tunnustas teiste seas Kirikuriik.
Ventimiglia

Ventimiglia (itaalia keeles "Ventimiglia", liguuria keeles "Vintimiggia", Ventimiglia murdes "Ventemjia", prantsuse keeles "Vintimille") on asula (linn) Itaalias Liguuria maakonnas Imperia provintsis, Ventimiglia valla keskus.
Batrahholoogia

Batrahholoogia on zooloogia üks allharudest, mille uurimisobjektideks on kahepaiksed ("Amphibia").
Ofioloogia

Ofioloogia ("ophiology") on zooloogia üks allharudest, mille uurimisobjektideks on maod ("Ophidia").
Kolmnurga afäär

"Kolmnurga afäär" on Eesti 2012. aasta lühianimafilm, mille lavastas Andres Tenusaar.
Film on mitmel animafilmifestivalil ära märgitud.
Raven OÜ

Raven OÜ on Arukülas asuv vee- ja kanalisatsiooniteenust osutav ettevõte.
Ajalugu.
Raven OÜ on moodustatud 5. novembril 1992 munitsipaalettevõttena Raven, mis kujundati 31. oktoobril 1997 ümber Raven OÜ-ks.
Ettevõte osutab Aruküla ja Raasiku alevikus ning Perila, Peningi ja Härma külas vee- ja kanalisatsiooniteenust. Raven OÜ tegeleb Aruküla alevikus soojuse tootmise ja jaotamisega, teeb heakorratöid ja sanitaartehnilisi remonditöid.
Raven OÜ põhikirja (mis on kinnitatud 9. septembril 1997) kohaselt on osaühingu ainuomanik Raasiku vallavalitsus.
Saare mõis (Noarootsi)

Saare mõis (saksa keeles "Lückholm", rootsi keeles "Lyckholm") oli rüütlimõis Noarootsi kihelkonnas. Praegu asub see Lääne-Nigula vallas Lääne maakonnas Saare külas. 
Mõis rajati aastal 1662. See jõudis kuuluda mitmele suguvõsale, enne kui pärast Põhjasõda aastal 1773 selle ostis Friedrich Adolf von Rosen, seejärel anti mõisa edasi isalt pojale kuue põlvkonna jooksul. 
1919. aasta maareformiga eraldati mõisast 9 uut asunikukohta. Mõisa keskosa haris Friedrich von Rosen koos oma abikaasa Hedwigiga (sünd. Normann) kuni ümberasumiseni 1939. aastal. 
Praegune Saare mõisa kompleks taastati aastatel 1995–2001. Taastatud on 18. sajandi hobusetalli varemed esialgses stiilis, kus nüüd asub Lyckholmi muuseum. 
Mõisa peahoone varemed, park, tõllakuur, tall ja kaev on ehitismälestistena kantud kultuurimälestiste riiklikku registrisse.
Indrek Jääts

Indrek Jääts (sündinud 2. novembril 1971 Tallinnas) on eesti etnoloog ja ajaloolane.
Ta õppis Tallinna I Keskkoolis (1990). Lõpetas 1995. aastal Tartu Ülikool ajaloo teaduskonna "cum laude". 1998 Tartu Ülikooli etnoloogiamagister, 2005 Tartu Ülikooli filosoofiadoktor. Töötanud teadurina Tartu Ülikoolis (1998–2006) ja Eesti Rahva Muuseumis (1999–).
Peamiseks uurimissuunaks on etnilised protsessid, rahvuslus ja rahvuspoliitika Ida-Euroopas. Põhjalikumalt tegelenud setude, komide ja permikomidega. Uurinud ka maaelu muutusi Eestis pärast Teist maailmasõda.
Teadustööde täielikku nimekirja vaata: https://www.etis.ee/portaal/isikuCV.aspx?PersonVID=37681&amp;lang=et
Raoul Kurvitz

Raoul Kurvitz (kodanikunimega Raoul Kurvits; sündinud 3. veebruaril 1961) on eesti kunstnik.
Ta lõpetas 1984. aastal Eesti Riikliku Kunstiinstituudi arhitektina. Nõukogude ajal töötas riiklikus projekteerimisinstituudis Eesti Tööstusprojekt.
Koos kursusevend Urmas Muruga moodustasid nad 1986. aastal rühmituse Rühm T, peagi liitus nendega arhitekt Peeter Pere ning veel kunstnikke ja loomeinimesi. Rühm T nimetas oma maaliloomingut külmaks ekspressionismiks, milles puudus kirg, mis oli distantseeritud, kuid ometi sekkuv. Toonane kriitika sidus Rühm T tegevust peamiselt postmodernismi ning transavangardi ja ekspressionistliku dekadentsi mõistetega. Rühm T tegutses 1990. aastate algusaastateni.
Tema loomingusse kuulub installatsioone, "performance"'eid, maale ja objekte. Hinnatud on ka Kurvitza video- ja muusikalooming. Raoul Kurvitza loomingut on näidatud paljudes mainekates Euroopa ja Ameerika muuseumides ja institutsioonides. 
1997. aastal esindas ta koos Jaan Toomiku ja Siim Tanel Annusega Eestit esimest korda Veneetsia biennaalil. 1999. aastal oli Tallinna Kunstihoones ja selle esisel Vabaduse väljakul Raoul Kurvitza mastaapne isikunäitus "Sümfoonia si-bemoll minoor. Postapokalüptika". Pärast seda sõitis ta kaheks aastaks New Yorki. 2013. aastal toimus tema loomingu ülevaatenäitus Kumu Kunstimuuseumis.
Isiklikku.
Raoul Kurvitza vend oli luuletaja Andres Allan ja vennatütar on luuletaja Joanna Ellmann. Raoul Kurvitza ja maalikunstnik Lilian Mosolaineni poeg on muusik ja stsenarist Robert Kurvitz.
Merike Phillips

Merike Komendant Phillips, ka Merike Phillips (sündinud 17. juunil 1939 Eestis) on eesti päritolu USA arhitekt.
Ta elas Eestis kuni Saksamaale põgenemiseni 1944. aastal. 1950. aastal emigreerus koos perega Ameerika Ühendriikidesse.
Pärast abiellumist elab Wisconsini osariigis Kenoshas.
Ta lõpetas 1957. aastal Syracuse'i Ülikooli bakalaureusekraadiga "cum laude" arhitekti kutsega.
Ta on töötanud koos tuntud arhitektide Louis I. Kahni, Moshe Safdie ja Harry Weese'iga.
Isiklikku.
Merike Komendant Phillips on August Komendandi tütar ja Aado Kommendanti nõbu.
1989. aastal külastas ta koos vend Jüriga isakodu Nurmsis Järvamaal.
Hea joonistajana on ta jäädvustanud isa portree (vaata )
Ta oli abielus arhitekt Bill Phillipsiga, kes suri 2007. aastal.
Pirita JK Reliikvia

Pirita JK Reliikvia on Eesti jalgpalliklubi, mis tegutseb Tallinnas.
Ventimigliade linnus

Ventimigliade linnus ("Castello dei Ventimiglia") on varemetes linnus Itaalia Sitsiilias Alcamo vallas Monte Bonifato mäel. Sellest on säilinud üks torn, mida on ekslikult nimetatud ka saratseenide torniks. 
Kõik peale torni on lagunenud. Torni kirdeküljel on näha koht, kust algas põhjapoolne kaitsemüür. 
Linnuse põhiplaan oli täisnurkne trapets (neljas külg on tugevasti kaldu). 
Säilinud torn asetses linnuse loodenurgas, kus kohtusid põhja- ja läänemüür. 
Linnus oli võrdlemisi väike. Arvatakse, et ta oli mõeldud vastu panema lühikestele piiramistele ja merelt lähenevatest vaenlastest teadaandmiseks. 
Ajalugu.
Linnust on esimest korda mainitud 1337. aastast pärinevas ürikus, milles Sitsiilia kuningas Pietro II loovutas selle Peraltale. Linnuse valmimisest teatab alles 1397 Guarniero Ventimiglia poeg Enrico Ventimiglia.
Põhjatirk

Põhjatirk ("Uria lomvia") on alklaste sugukonda kuuluv linnuliik.
Klassifikatsioon.
Põhjatirk klassifitseeritakse järgmisteks alamliikideks:
Toitumine.
Põhjatirgud toituvad lisaks kaladele ka kalmaaridest, vähilaadsetest.
Levila.
Nende kolooniaid leidub Arktikas ja subarktikas. 
Erinevus lõunatirgust.
Põhjatirkudel on nokk jämedam kui lõunatirkudel. Ülanokal paikneb neil valge lahutriip.
Bonifato mägi

Bonifato mägi ("monte Bonifato") on kõrgendik Itaalias Sitsiilia saarel Alcamo vallas. Geograafilised koordinaadid on 37°57′39″ N, 12°57′22″ E. Kõrgus merepinnast on 825 m.
Mäel on männimets ja Bosco di Alcamo looduskaitseala. 
Kõrgendiku nõlvadel on esiaegse kalmistu jäänused ja antiikaegse asunduse jäljed. Näha on jäänused suurest mahutist (Funtanazza) ja väravast (Porta della Regina), mille põhjal võib oletada linnamüüri olemasolu.
Bonifatot mainitakse viljakasvatuskülana 1182. Aastal 1332 andis Sitsiilia kuningas Federico III küla elanikele ühe privileegi. 
Tipul on jäänused nelja torniga Ventimigliade linnusest, mille laskis 14. sajandi lõpus ehitada Ventimigliad, kes olid tollal ka praeguse Alcamo valla ala lääniisandad. 
Kõrgendiku jalamil on Alcamo. 
20. sajandi esimeste kümnendini kasvas ainult mäe tipus iilekstammede ja karvaste tammede mets. 1930. aastail hakati istutama metsa, eriti süüria mändi, mis praegu domineerib. 
Mäe tippu ja looduskaitsealale viib vallatee Via per il Monte Bonifato. Tee ääres on arvukalt elamuid. Tee on valgustatud, välja arvatud viimased poolteist kilomeetrit enne looduskaitseala.
Mäelt paistavad muu hulgas Palermo mäed idas ja Marettimo saar läänes, selge ilmaga ka Ustica põhjas ja Monte Cammarata kagus.
Mäest Alcamoni ulatub peaaegu lõpuni ammutatud travertiini leiukoht. 
Ühest Monte Bonifato koopast on travertiini seest leitud kääbuselevandi "Elephas falconeri" jäänused (tagapurihambad) ning suure maismaakilpkonna kivistunud sfäärilised munad ja kilp. Viimaseid säilitatakse Gaetano Giorgio Gemmellaro muuseumis Palermos. See leiukoht on võimaldanud ka korrigeerida perekonna "Elephas" stratigraafiat Sitsiilias, sest ühest travertiinitükist, mis on täidetud sellest travertiinist palju noorema paleomullaga, leiti keskmise suurusega elevandi "Elephas mnaidriensis" jäänused (varem peeti teda ekslikult kääbuselevandi eellaseks).
SK Imavere

SK Imavere (varem SK Imavere Forss) on Eesti jalgpalliklubi, mis tegutseb Imaveres.
Tšõngõz Ajtmatov

Tšõngõz (Shyngýz, Shyngýs) Ajtmatov (kirgiisi keeles Чыңгыз Айтматов (Çıňğız Aytmatov), vene keeles Чингиз Торекулович Айтматов; 12. detsember 1928 Şeker, Talasi oblast, Kirgiisia – 10. juuni 2008 Nürnberg) oli kirgiisi ja vene keeles kirjutanud kirgiisi kirjanik ning Nõukogude Liidu ja Kõrgõzstani diplomaat ja ühiskonnategelane.
Ajtmatovi isa oli kirgiis ja ema tatarlane. Vanemad olid riigiametnikud. 1937. aastal isa vahistati süüdistatuna kodanlikus natsionalismis ja hukati 1938. aastal. Pärast põhikooli lõpetamist lõpetas Ajtmatov kiitusega Džambuli veterinaariatehnikumi, seejärel õppis Kirgiisia põllumajandusinstituudis, mille lõpetas aastal 1953. Aastal 1958 lõpetas ta Maksim Gorki nimelise Kirjandusinstituudi.
Pärast põllumajandusinstituudi lõpetamist töötas ta kolm aastat loomaarstina. Aastatel 1959–1965 töötas ta ajakirja Literaturnõi Kirgizstan peatoimetajana.
1990–1993 oli ta Nõukogude Liidu ja Venemaa suursaadik Belgias. 1994–2006 oli ta Kõrgõzstani suursaadik Beneluxi maades, Prantsusmaal ning UNESCO ja NATO juures.
FC Vastseliina

Võrumaa FC Aspen on Eesti jalgpalliklubi, mis tegutseb Missos.
Epictinae

Epictinae on madude alamsugukond.
Klassifikatsioon.
Alamsugukonda "Epictinae" liigitatakse roomajate andmebaasis järgmised maoperekonnad:
Pits-kõrvsamblik

 
Pits-kõrvsamblik ("Umbilicaria torrefacta") on kõrvsambliku perekonda kuuluv liik.
Botaanilised tunnused.
Pits-kõrvsambliku tallus on väike, kõigest 2–5 cm läbimõõdus, ainuhõlmaline ning õhuke. Pits-kõrvsamblik, nagu nimigi ütleb, on habras, servadest kitsalt lõhestunud ja võib olla läbipaistev, vahel kääruline ja mulgustunud. Talluse värvus varieerub tumepruunist hallikaspruunini ja matist läikivani. Tallusel on siksakilised lõhed. Alumine pool on heledam ja värvus varieerub rohekast hallikaspruuni ja punakaskollaseni. Naba ümbert või talluse alumine pool olla täiesti hele, võivad esineda pisikesed näsad. Talluse alakülg on kaetud radiaalselt paiknevate lamedate või ümarate ritsiinide ja naastudega.
Paljunemine.
Pits-kõrvsamblik paljuneb sugulisel teel. Apoteetsiumid ehk viljakehad on tumedad ja kõverdunud. Apoteetsiume esineb palju ja nende paiknemine ei ole liigisiseselt ühtlane, nad võivad esineda hajusalt või kogumikena. Viljakeha on kas korrapäraselt või ebakorrapäraselt ümarad ja 0,5-2 mm läbimõõdus. Apoteetsiumites paiknevad eosed on värvitud ja lihtsad, suurusjärgus 8–12x 4–7 μm. 
Keemia.
Pits-kõrvsamblikud sisaldavad gürofoor-, umbilikaar- ja lekanoorhapet või norstikt- ja stikthapet. Võivad sisaldada ka teisi aineid. Südamikukiht värvub kaaliumhüdroksiidi toimel kollaseks või punaseks ning kaltsiumhüpokloriti või kaaliumhüdroksiidi ja kaltsiumhüpokloriti järjestikusel pealekandmisel punaseks.
Levik.
Pits-kõrvsamblik on epiliitne liik nagu kõik teised kõrvsamblikud. Leida võib kõrvsamblikku peamiselt mäestikes olevatelt toitainerikastelt kõvadelt räni sisaldavatelt kividelt. Pits-kõrvsamblikku võib nimetada arktoalpiinseks liigiks.
Levik Eestis.
Eestist on pits-kõrvsamblikku leitud Tallinna lähedalt, Pedassaarest, Laulasmaalt, Osmussaarelt, Keila-Joalt ja Hiiumaalt. 
Ohustatus.
Punase nimestiku järgi kuulub pits-kõrvsamblik Eestis ohuväliste liikide hulka.
Leptotyphlopinae

Leptotyphlopinae on madude alamsugukond.
Klassifikatsioon.
Alamsugukonda "Leptotyphlopinae" liigitatakse roomajate andmebaasis järgmised maoperekonnad:
Tere, ma armastan sind

Tere, ma armastan sind on ‎INBoileri album.
=Laulud=
Siivertsi

Siivertsi on paikkond ja Narva linnaosa linna põhjaosas. See piirneb kagus Sutthoffi ning lõunas ja edelas Pähklimäe linnaosaga, läänes ja põhjas Narva-Jõesuu territooriumiga. Selle idapiir kulgeb Narva jõe kallast mööda.
Siivertsis asuvad muu hulgas Eesti kaitseväe kalmistu, Saksa sõdurite kalmistu, Narva Garnisoni kalmistu ning mitmete koguduste vanad surnuaiad: Peetri surnuaed, Saksa-Soome kalmistu, Siivertsi kalmistu. 
Samuti on seal 1900. aastal avatud Siivertsi monument Narva lahingus (1700) hukkunuile.
Lodi (Itaalia)

Lodi on linn ja vald ("comune") Itaalias Lombardia maakonnas, samanimelise provintsi keskus.
Antiikajal oli Lodi kohal roomlaste munitsiipiumi õigustes asula, mille nimeks oli "Laus Pompeia". Friedrich I Barbarossa purustas endise asula ja asutas 3. augustil 1158 asemele linna, mille nimeks sai Lodi.
1454. aastal sõlmiti Lodis Itaalia linnriikide vahel Lodi rahu. Lodi ja veel üheksa Lombardia-Veneetsia kuningriigi asula linnaõigused kinnitati 1815. aasta 24. aprillil.
87 meetri kõrgusel merepinnast asuva Lodi asustustihedus on keskmiselt 1055 inimest ruutkilomeetri kohta.
Haldus.
Lodi piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Boffalora d'Adda, Cornegliano Laudense, Corte Palasio, Dovera (CR), Lodi Vecchio, Montanaso Lombardo, Pieve Fissiraga, San Martino in Strada, Tavazzano con Villavesco.
Lodi halduspiires asuvad järgmised fraktsioonid: Fontana, Olmo, Riolo, San Grato.
Loodus.
Territoorium.
Lodi vanalinn paikneb Adda paremkaldal asuval peaaegu trapetsikujulisel Eghezzone künkal. Linna madalaim koht on 65 meetri kõrgusel merepinnast, kõrgeim koht 87 meetri kõrgusel.
Veestik.
Lodis on mitmeid veekogusid, millest suurim on territooriumit läbiv Po vasakpoolne lisajõgi Adda. Läänepiiriks on Lodit Lodi Vecchiost eraldav Muzza kanal, esimene inimeste rajatud kanal Põhja-Itaalias ja üks esimesi tehiskanaleid maailmas.
Kliima.
Kolmekümne aasta (1961–1990) vaatluste andmetel on kõige jahedam kuu jaanuar (keskmine temperatuur +1 °C) ja kõige soojem kuu juuli (keskmine temperatuur +24,5 °C).
Ajalugu.
Kuni neoliitikumi lõpuni asustasid Lodi ala põlluharijatest nomaadid. Umbes aastal 1000 eKr rajas keldi päritolu boide hõim piirkonda Lausi nimelise asula.. Aastal 89 eKr nimetati asula Rooma konsuli Gnaeus Pompeius Strabo auks Laus Pompeiaks. Aastal 49 eKr sai Laus Pompeia munitsiipiumi õigused.
 Linna vanima ja tähtsaima pühakoja, Lodi toomkiriku rajamist alustati sümboolselt linna asutamise päeval, 3. augustil 1158, pühakoda valmis 1284. aastal.
 Püha Franciscuse kirik valmis aastatel 1280–1307.
 Santa Maria delle Grazie kirik valmis aastatel 1669–1743.
 1284. aastal rajatud hoones asub linnavalitsus
 Sild üle Adda jõe valmis 1864. aastal, 1859. aastal austerlaste purustatud silla asemele.
Renmin Ribao

Renmin Ribao (hiina keeles 人民日报, "Rénmín Rìbào") on Hiina Kommunistliku Partei häälekandja. Ajaleht on asutatud 1948. aastal ja selle trükiarv on 3–4 miljonit.
Lodi (täpsustus)

Lodi on madala süvisega ühe- või kahemastiline kaubapurjekas.
Lodi võib tähendada veel järgmist:
Lizums

Lizums on küla ("ciems") Lätis Gulbene piirkonnas, Lizumsi valla halduskeskus. 
Asulas asuvad Lizumsi mõisa ("Lisohn") süda, keskkool, postkontor, apteek, raamatukogu, kultuurimaja ja koduloomuuseum. Vaatamisväärsused on veel Lea Davidova-Medene skulptuur "Tautumeita" ja kunstnik Jānis Brekte maja.
Küla juures asus varem Lizumsi raudteejaam. Külas on bussipeatused Lizums ja Lizums III.
Kultuurimälestistest on regionaalse kaitse all Lizumsi mõisa hoonetekompleks, sealhulgas tallid, häärber, park, ait, aedniku maja ja kaks teenijate maja. Looduskaitse all on seitse külas kasvavat tamme.
Contia

Contia on maoperekond.
Klassifikatsioon.
Perekonda "Contia" liigitatakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid:
Sigimisvorm.
Nende üsna väikeste madude (nii pikkuselt kui ka kaalult, mao kaal on keskmiselt 12 g) sigimisvormiks on ovipaaria. 
Levila.
Nad elavad Briti Columbias ning USA Washingtoni, Oregoni ja California osariigis.
Mõtsavaht

"Mõtsavaht" on eesti muinasjutt, mille on Rannu kihelkonnast Valguta vallast kogunud 1890. aastal Johan Peterson.
Muinasjututüübiliselt paigutatakse ta mitmesse tüüpi: ATU 302C, ATU 518, ATU 400, ATU 826, ATU 556F ja ATU 554.
Vinni vanadekodu

Vinni vanadekodu (saksa keeles "Stift Finn") oli 1775. aastal Vinnis asutatud ajalooline aadlipreilide pansionaat ja vanadekodu Vinni mõisahoones, 1922–1939 naiskutsekool. 
1775. aastal andisid Vinni mõisa omanik, kindralmajor Johann Dietrich Edler von Rennenkampff (1719–1783) ja Jacobina Charlotta (sünd. v. Tiesenhausen) (1725–1793) oma varad Johann Diedrichsteini Vinni asutisele, tingimusel, et kool alustab tegevust pärast mõlema asutaja surma. 
Vinni asutis pakkus elamisvõimalust vaesunud aadlidaamidele, ajapikku see muutus kooliks "„adeligen Fräuleinstifts Johann Dietrichstein zu Finn“", mis pakkus kooliharidust ka neile aadlipreilidele, kelle perekonna rahalised võimalused või nende staatus orvuna, ei võimaldanud seisusekohast haridust ja kasvatust. Heategev asutus (Stift) oli kavandatud Eestimaa aadli poolt tarvitatavaks vallaliste naiste asutuseks („"zu einer milden Stiftung und zwar zu einem dem Adel des Herzogtums Estland zu benutzenden Fräuleinstift zu widmen""). 
Vinni Stifti juhatajaks oli 1835–1841 Hermann Jacob Eduard Hörschelmann (1804–1865) ja ka Marie Antoinette von Deeters (sünd 1869).
Päraste seisuste kaotamise seaduse vastuvõtmist, taotles Töö-ja Hoolekandeministeerium asutise varade ja Küti vallas asuva Vinni mõisa võõrandamist, kuid Riigikohus otsustas 26. jaanuaril 1923, et Johan Dietrichsteini Vinni asutus ei kuulu Seisuste kaotamise seaduse järele Vabariigi valdamisele.
Vinni mõisa hoonet on kasutatud ka aadlidaamide naiskutsekoolina, mis avati 1922. aasta oktoobris ning töötas kuni 1939. aasta oktoobrini (baltisakslaste ümberasustamiseni Saksamaale). Kooli oli avatud kõigile balti-saksa neidudele ilma seisusevaheta. Vastu võeti 30-40 õpilast, kooli õppeprogramm oli üheaastane, õppeained sisaldasid kõike, mida oli tarvis põllumjanduslikuks ja koduseks majapidamiseks. 1939. aastal toimetati naised koos varandusega Rakverre ja saadeti edasi Tallinna, lahkus kogu personaal eesotsas kodu juhataja H. Bergiga.
Kooli juhatajaks oli direktriss majapidamise ja äriasjade juhataja, talle olid abiks kaks kogenud hooldajat. Kooli direktrissideks olid: Constance Edle von Rennenkampf 1922–1934; Marie–Louise von Lilienfeld, 1935-1937; viimaseks direktrissiks oli paruness Amy von Kruedener 1938–1939.
Kooli hooldajateks olid 1922-1939. aastatel Georg von Dehn, parun Georg Stackelberg, parun Hans Wrangell ja parun John Girard de Soucanton. 
Vabariigi valitsuse 7. mai 1937 otsuse järgi anti endise Viljandi aadlipreilide varjupaiga Fräuleinstift’i kinnisvara Viljandis, Tallinna ja Jakobsoni tänavate nurgal asunud Stifti hoone sõjaministeeriumi valdusse. Hoolealused paigutati ümber saksa vähemusrahvuse kultuuromavalitsusele kuulunud Johann Diedrichsteini Vinni sihtasutuse Vinni majapidamiskooli hoone vasakpoolsesse tiiba. Sihtasutuse vallasvara anti samuti üle Johann Diedrichsteini Vinni sihtasutusele, ülejäänud uutes ruumides alustas tegevust uus Vinni Majapidamiskool – tütarlaste kutsekeskkool koos internaadiga.
1939. aastal Vinni saksa kodumajanduskool likvideeriti, 63 naisõpilast viidi üle Tallinna, samuti kooli juures asunud vanadekodu 11 hoolealust.
Atractus

Atractus on maoperekond.
Klassifikatsioon.
Perekonda "Atractus" liigitatakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid:
Lõunaküla

Lõunaküla (rootsi Storbyn) on küla Harju maakonnas Viimsi vallas Naissaarel.
Küla moodustati 15. juulil 2011, kui otsustati endine Naissaare küla jagada kolmeks külaks: Lõunaküla (Storbyn), Tagaküla (Bakbyn) ja Väikeheinamaa (Lillängin).
Lõunakülas asus lühikest aega tegutsenud Naissaare Nõukogude Vabariigi nn pealinn.
Tagaküla (Viimsi)

Tagaküla (rootsi Bakbyn) on küla Harju maakonnas Viimsi vallas. Küla moodustati 15. juulil 2011, kui otsustati endine Naissaare küla jagada kolmeks külaks: Lõunaküla (Storbyn), Tagaküla (Bakbyn) ja Väikeheinamaa (Lillängin).
Küla on mainitud 1913 (Тага-Кюла). Pärast Teist maailmasõda kuni aastani 2011 oli Tagaküla Naissaare küla osa. Eesti keeles on küla nimetatud ka Põhjakülaks.
Väikeheinamaa

Väikeheinamaa (rootsi keeles "Lillängin") on küla Naissaarel Viimsi vallas Harju maakonnas.
Küla moodustati uuesti 15. juulil 2011, kui otsustati endine Naissaare küla jagada kolmeks ajalooliseks külaks: Lõunaküla (Storbyn), Tagaküla (Bakbyn) ja Väikeheinamaa (Lillängin).
Cryophis

Cryophis on maoperekond.
Klassifikatsioon.
Perekonda "Cryophis" klassifitseeritakse roomajate andmebaasis üksainus maoliik:
Nathan MacKinnon

Nathan Raymond MacKinnon (sündinud 1. septembril 1995 Halifaxis Nova Scotias) on Kanada jäähokimängija, kes mängib NHL-i klubis Colorado Avalanche keskründajana.
2013. aastal valiti ta NHL-i "draft"is Avalanche'i poolt esimese valikuna. Enne seda oli ta mänginud Quebec Major Junior Hockey League'i klubis Halifax Mooseheads.
Avalanche'i meeskonnas debüteeris ta NHL-is hooajal 2013–14. Ta kogus debüüthooajal 63 punkti (24+39) ning ta pälvis liiga hooaja uustulnukale antava Calder Memorial Trophy. Samal hooajal valiti ta lisaks hooaja uustulnukate sümboolsesse koosseisu ("All-Rookie Team").
Hooajal 2017–18 kogus MacKinnon 97 punkti (39+58), millega oli ta liigas paremuselt viies mängija. Samal hooajal valiti Second All-Star Teami. Järgmisel hooajal tegi ta veelgi parema hooaja, kui kogus 99 punkti (41+58).
2017., 2018. ja 2019. aastal osales ta NHL-i tähtede mängul.
2015. aastal tuli MacKinnon Kanada jäähokikoondise koosseisus maailmameistriks.
Xenopholis

Xenopholis on maoperekond.
Klassifikatsioon.
"Xenopholis" perekond liigitatakse roomajate andmebaasis järgmisteks maoliikideks:
Cesvaine loss

Cesvaine loss on endise Cesvaine mõisa peahoone. See pärineb 1896. aastast ja on eklektiline. Kasutatud on Tudorite ajastu Inglismaa ja renessansiajastu arhitektuurilisi elemente. Arhitektid on Hans Grisebach ja August Dinklage.
Peahoone on rüüstamistest pääsenud ja vaatamata 2002. aasta tulekahjule on suur osa interjöörist säilinud. Hoone ehituskvaliteet on märkimisväärselt hea. Praegu asub peahoones Cesvaine kool. Nii loss ise kui ka kolm lossi kaminat ja üks kamin-ahi, lossi uksed, üheksa sealset lage ja neli laemaalingut on riikliku kaitse all olevad muinsusmälestised.
Mõisa peahoone ehitati Cesvaine piiskopilinnuse asukohale. Linnusest on säilinud ainult üksikud müürijupid.
Bikava mõis

Bikava mõis (läti keeles "Bikava muiža") oli mõis Vitebski kubermangus Režitsa maakonnas Bikava vallas. Tänapäeval asub mõisasüda Lätis Rēzekne piirkonnas Gaigalava vallas Gaigalavas.
Mõisaansambel.
XIX sajandil rajatud mõisakompleksist on säilinud 1936. aastal tublisti ümber ehitatud peahoone (lisati teine korrus), mõisavalitseja maja, park. Peahoones on Gaigalava kool.
Itaalia jõed

Itaalia jõed on Euroopa teiste piirkondade jõgedest suhteliselt lühemad.
Itaalia pikim jõgi on omanimelisel madalikul voolav Po, mille pikkus on 652 kilomeetrit. Itaalia lühim jõgi Aril voolab välja Garda järvest ja on 175 meetri pikkune.
Alltoodud tabelis on loetletud jõed pikkusega üle 100 kilomeetri.
Sõjateadlane (ajakiri)

Sõjateadlane (inglise keeles "Estonian Journal of Military Studies"), endise nimega "KVÜÕA toimetised" (Kaitseväe Ühendatud Õppeasutuste toimetised; inglise keeles "ENDC Proceedings"), on Eesti sõjateaduslik ajakiri, mida annab välja Kaitseväe Akadeemia.
Ajakiri ilmub aastast 2003. Ilmumissagedus on vähemalt kord aastas, lisaks allsarjad. Artiklid ilmuvad nii eesti kui ka inglise keeles. Alates aastast 2016 kannab ajakiri nime Sõjateadlane. Sõjateadlase peatoimetaja on Andres Saumets.
Eesti 2008.–2010. aasta majandussurutis

Eesti 2008.–2010. aasta majandussurutis (kõnekeeles ka masu, täpe ja pupu) oli põhjustatud ülemaailmsest suurest majandussurutisest, mis algas 2007. aasta detsembris. 2010. aasta lõpuks hakkas Eesti majandus taas kasvama, kuid surutisest taastumine on osutunud prognoositust aeglasemaks.
Kriisi või surutise lõpu kohta on esitatud erinevaid hinnanguid, majandusteadlase Andres Arraku sõnul lõppes see juba 2009. Kriisieelsete majandusnäitajateni jõudmine võttis Eestil aga veel aastaid.
Sõjateadus

Sõjateadus on interdistsiplinaarne teadusharu, mis uurib sõjalise jõu kasutamist ja selleks valmistumist kõigis sõjapidamisvaldkondades kogu konfliktispektri ulatuses.
1980. aasta rongiõnnetus Balti jaamas

1980. aasta rongiõnnetus Balti jaamas toimus 4. oktoobril kell 15:23, kui Balti jaamas põrkasid kokku kaks elektrirongi. 
Õnnetuses hukkus 9 ja viga sai 46 inimest.
Moe lennuõnnetus

Moe lennuõnnetus toimus 19. aprillil 1977 praeguse haldusjaotuse järgi Lääne-Virumaal Tapa vallas Moel. 
Nõukogude armee õhujõudude reisilennuk An-24, mis tõi Pärnu lennuväljalt Tapale sõjaväelendureid, kes olid Tapa lennuvälja lennuraja remondi ajaks lennukeid Pärnu toimetanud, riivas tiivaga tihedas tuisus Moe piiritustehase katlamaja 32 meetri kõrgust telliskorstent. (Piirituse tootmise jätkamiseks ehitati purunenud telliskivikorstna juurde ajutine metallkorsten). Lennuki üks mootor süttis õhus pärast lööki kohe põlema, lennuk paiskus seejärel seliliasendis lähedalolevale põllule, kuhu jäigi tossama. Õnnetuse põhjuseid oli mitu: ootamatu lumetorm, lennukijuhtimise ohutusnõuete rikkumine, korstnal puudusid punased hoiatustuled jne.
Katastroofis hukkusid kõik 15 reisijatena pardal olnud 655. hävituslennuväepolgu lendurit ja 6 An-24 meeskonnaliiget.
Thomas Hurka

Thomas Hurka (sündinud 1952) on Kanada filosoof.
Ta omandas bakalaureusekraadi Toronto Ülikoolis ning magistri- ja doktorikraadi Oxfordi Ülikoolis.
Ta tegeleb moraalifilosoofia ja poliitikafilosoofiaga.
1978. aastast töötas ta Calgary Ülikoolis. Alates 2002. aastast on ta Toronto ülikooli filosoofiaprofessor.
Uulu Segakoor

Uulu Segakoor on Eesti segakoor.
Koor asutati 2011. aastal ja selle kodusaal on Uhlapere seltsimaja Uulus.
Koori dirigent on Annely Kuningas.
Infot Uulu Segakoori kohta saab aadressilt https://www.facebook.com/uulusegakoor
Reima kadakas

Reima kadakas ehk Suursoo kadakas (ka Karla kadakas) on kaitsealune kadakas Harju maakonnas Rae vallas Suursoo külas. 
Reima kadaka tüve ümbermõõt rinnakõrguselt on 129 sentimeetrit ja kõrgus seitse meetrit. Puu vanust hinnatakse 300 aasta peale. Rae vald on Suursoo külas kasvava kadaka looduskaitse alla võtnud. Puu kaitsevööndi suuruseks on määratud üheksa meetrit. Sellest lähemal on keelatud igasugune majandustegevus. Reima kadaka kõrvalt läks mööda Põhjasõja-aegne tee Tallinna.
Uurali rahvad

Uurali rahvad on samojeedi ja soome-ugri rahvad, keda seob omavahel keelesugulus. Uurali rahvad räägivad uurali keeli, mis samuti jagunevad samojeedi ja soome-ugri keelteks. Uurali rahvaid ja keeli uurib uralistika. Ka eestlased kuuluvad uurali rahvaste hulka.
Nii nagu uurali rahvaste mõiste on ennekõike keelepõhine, on ka nende võimalikku sugulust teiste rahvastega (nt turgi või altai rahvastega) väidetud ennekõike võrdleva keeleteaduse andmete põhjal.
Armastus (täpsustus)

Armastuse mõistest ja nähtustest, mida nimetatakse armastuseks, räägib artikkel Armastus. 
Armastus on mitme teose pealkiri:
Tallinna Linnavalitsuse nimekomisjon

Tallinna Linnavalitsuse nimekomisjon (lühemalt: nimekomisjon) on Tallinna Linnavalitsuse nõuandev organ, mis tegeleb Tallinnaga seotud kohanimeküsimustega.
Ajalugu.
Nimekomisjon asutati 1965. aastal ja asutamisest aastani 1973 kandis nime "Tallinna tänavanimede komisjon". Aastatel 1973–1990 kandis nime "Tallinna nimevaliku komisjon".
Uralistika

Uralistika on teadusharu, mis uurib uurali rahvaid ja keeli. Uralistika jaguneb fennougristikaks, mis uurib soome-ugri rahvaid ja keeli, ning samojedistikaks, mis uurib samojeedi rahvaid ja keeli.
Tuntuimate uralistikaväljaannete hulka kuulub Eestis ilmuv Linguistica Uralica.
Soome-ugri hõimuliikumine

Soome-ugri hõimuliikumine on soome-ugri rahvaste seas alates 20. sajandi algusest levinud hõimuliikumine, mis rõhutab soome-ugri rahvaste kultuurilist ja keelelist ühisosa. Omariikluse saavutanud soome-ugri rahvad (eestlased, soomlased ja ungarlased) toetavad selle raames väiksemate, peamiselt Venemaal elavate soome-ugri rahvaste kultuuri, keele ja ühiskonna püsimajäämist ja arengut.
Nõukogude ajal oli hõimuliikumine suuresti takistatud ning keskendus peamiselt teadusuuringutele, sh fennougristikale ja etnograafiale. Tänapäeval tehakse hõimuliikumise raames koostööd ennekõike omariikluseta soome-ugri väikerahvaste kultuuri ja keele toetuseks ja arenguks, kuid ka kodanikuühiskonna arendamiseks. Eestis korraldab Fenno-Ugria Asutus koos teiste organisatsioonidega hõimupäevi ja muid sugulasrahvaste teemalisi üritusi.
Hõimuliikumise edendamiseks on loodud rahvusvahelisi organisatsioone, nagu näiteks soome-ugri rahvaste konsultatiivkomitee ja noorteorganisatsioonide ühendus MAFUN, kahepoolsete sidemete hoidmisele keskendunud seltse, nagu Eesti-Saami Selts ning lokaalseid organisatsioone, nagu näiteks Eestis tegutsev Fenno-Ugria Asutus. Eestis on soome-ugri teemadega tegelnud hõimupoliitikud nagu Andres Heinapuu, Jaak Prozes ja Juku-Kalle Raid; neist viimane oli ka Riigikogu soome-ugri toetusrühma esimees, mis oli sellal Riigikogu suurim saadikurühm.
Ajalugu.
1930ndate keskel tõstatus Türgi liitumine soome-ugri hõimuliitu. Selle suurimaks propageerijaks oli Ungari Türgi saadik M. Jungert, kes tutvustas ideed ka Türgi juhile Kemal-Pashale, kes seda ka toetas.
Nõmme Haridus- ja Rahvamajaselts

Nõmme Haridus- ja Rahvamajaselts oli Nõmmel aastatel 1928–1940 tegutsenud selts. 
http://www.nommeraadio.ee/meedia/pdf/RRS/Haridus%20ja%20-Rahvamaja-selts.pdf
Aastatel 1928–1930 kandis selts nime "Nõmme Haridusselts". 
Aastal 1929 hakkas seltsis tegutsema Nõmme Rahvaülikool.
17.12.2013. aastal registreerisid Jaak Tuuksam, Andro Roos ja Margus Lepa Nõmme Haridus- ja Rahvamajaselts MTÜ, mille esimene suurem ettevõtmine on seltsielu taastamine Nõmme keskuses Kahro majas. 
Ühingu eesmärk on edendada kodanike hariduse omandamist ja kunstilist eneseväljendust, eestimaalaste mandunud au- ja häbitunde taaselustamist, mille vahendina jätkab ühing Hjalmar Mäe alustatud ning okupatsioonide aastatel katkenud tegevust Nõmme Rahvaülikooliga.
Ühingul on oma lipp, vapp, pitsat ja kahur.
Nõmme Heakorra Selts

Nõmme Heakorra Selts on Nõmmel aastatel 1908–1939 ja aastast 1988 tegutsev selts. 
Seltsi asutas Nikolai von Glehn.
Nõmme Heakorra Seltsil on leheküljestik Internetis.
Tallinna Raudteelaste Klubi

Tallinna Raudteelaste Klubi oli Tallinnas 1950. aastatest kuni 1990. aastate alguseni tegutsenud raudteelasi ühendanud klubi. 
Klubi tegutses Kopli tänav 3 hoones. See ehitati Raudteelaste Kodu jaoks ning aastatel 1929–1940 tegutses seal hoones Raudteelaste Ühing "Raudam".
Raudteelaste Klubi

Raudteelaste Klubi all võidakse mõelda:
Hõimupäevad

Hõimupäevad on soome-ugri rahvaid, keeli ja kultuuri tutvustav avalikkusele suunatud üritustesari, mida Eestis on korraldatud 1928. aastast ja mille eestvedaja on Fenno-Ugria Asutus. Hõimupäevade tähistamisel osaleb soome-ugri rahvaste kultuuritegelasi, poliitikuid, teadlasi ja muusikuid Venemaalt, Ungarist, Soomest jm. Oluline roll on Eestis elavatel soome-ugri rahvastel ning nende loodud seltsidel ja folklooriansamblitel. 
Oktoobri kolmandal nädalal kulmineeruv üritustesari sisaldab soome-ugri rahvaid tutvustavaid kontserte, näitusi, filmiõhtuid ja muid kultuuriüritusi. Igal aastal toimub ka hõimupäevade konverents. Fenno-Ugria kõrval sisustavad kultuuriprogrammi muudki kultuuriorganisatsioonid ja -seltsid. Osa üritusi toimub maakondades ja on suunatud koolinoortele.
1931. aastal võttis Helsingis toimunud neljas soome-ugri kultuurikongress vastu otsuse hakata tähistama hõimupäeva tähtpäevana oktoobri kolmandal nädalavahetusel. 1930. aastatel tähistati Eestis hõimupäeva laialt koolides ja valdades. Nõukogude ajal hõimupäevade traditsioon katkes, kuid 1988. aastal see taastati. 
1990. aastal kasvas üheõhtustest üritustest välja nädalapikkune sari, mida hakati nimetama hõimupäevadeks. 
Sügiseste hõimupäevade pidamine on saanud traditsiooniks ka Venemaa soome-ugri aladel. 1931. aasta otsust kinnitas 2000. aastal Helsingis toimunud soome-ugri rahvaste III maailmakongressi otsus. 2011. aastal kuulutas Riigikogu oktoobri kolmandal laupäeval tähistatav hõimupäev riiklikuks tähtpäevaks.
Vipera berus sachalinensis

Vipera berus sachalinensis on hariliku rästiku alamliik, mõnede autorite järgi liik "Vipera sachalinensis".
Klassifikatsioon.
"Vipera berus sachalinensis" klassifitseeriti McDiarmidi, Campbelli ja Touré poolt (1999) (järgides Golay jt klassifikatsiooni (1993)) hariliku rästiku ("Vipera berus") alamliigina.
Osa autoreid vaatleb seda eraldi rästikuliigina.
Levila.
Nad elavad Venemaal (Amuuri oblastis ja Sahhalinil), Hiinas (Jilini provintsis) ja Põhja-Koreas.
Vambola Rähn

Vambola Rähn (15. veebruar 1923 Eristvere, Jõgeva vald, Laiuse kihelkond, Tartumaa – 18. jaanuar 1984 Tartu) oli eesti näitekirjanik, teatrikriitik ja publitsist.
Ta õppis Painküla algkoolis, Hugo Treffneri Gümnaasiumis ja lõpetas aastal 1941 Viljandi 2. Keskkooli. Aastal 1942 astus ta Tartu Ülikooli õigusteaduskonda. Aastal 1943 mobiliseeriti ta Saksa sõjaväkke. Pärast sõda õppis ta lühemat aega Tartu Riiklikus Ülikoolis ajalugu, kuid sunniti ülikoolist lahkuma.
Ta on töötanud inspitsiendina Vanemuises ja näitlejana Ugalas, hiljem juhendas Tartus näite- ja estraadiringe.
Riigikogu üldkoosolek

Riigikogu üldkoosolek oli põhiseaduslik institutsioon 1938. aasta põhiseaduse alusel. 
Riigikogu üldkoosolek koosnes Riigivolikogu ja Riiginõukogu liikmeist, keda kokku oli 120. Koosolekut juhatas Riigivolikogu esimees.
Riigikogu Üldkoosoleku I koosseis koosnes I Riigivolikogu ja I Riiginõukogu liikmeist. See koosseis pidas 24. aprillist 1938 kuni 2. maini 1940 üheksa koosolekut. 1. (pidulikul) üldkoosolekul astus Konstantin Päts Vabariigi Presidendi ülesandeisse.