tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Makassari väin

Makassari väin on väin, mis ühendab Sulawesi ja Jaava merd ning eraldab Sulawesi ja Kalimantani saart.
Makassari väina põhjapiiriks on joon, mis ühendab Kalimantanil olevat Mangkalihati neeme (1°20' N, 118°57' E) Sulawesi saare loodepoolseima neemega (1°20' N, 120°52' E). Väina lõunapiir kulgeb Sulawesi kagutipust (5°37' S, 119°27' E) Tanakeke saarekese lõunatippu, sealt Lauti saare lõunatippu (4°6' S, 116°06' E), edasi mööda Lauti läänerannikut ja mööda Lauti väina lõunaserva Kalimantanile (3°37' S, 115°57' E).
Väina pikkus on umbes 730 kilomeetrit, laius 90–370 km. Sügavus on põhjaosas üle 2400 meetri, lõunaosas umbes 600 meetrit.
Väina rannad kuuluvad kõikjal Indoneesiale. Umbes väina keskjoont mööda kulgeb Ida-Kalimantani provintsi piir. Sellest ida poole jääv osa jaguneb Kesk-, Lääne- ja Lõuna-Sulawesi provintsi vahel.
Suurim saar väinas on Lauti saar. Väiksemaid saari on veelgi, näiteks samuti Ida-Kalimantanis olevad Balabalangani saared.
Väina suurimad lahed on Adangi ja Sangkulirangi laht Ida-Kalimantani provintsis ning Mandare laht Lääne- ja Lõuna-Sulawesi piiril.
Makassari väina suubuvad Ida-Kalimantani suurim jõgi Mabakam ning Sulawesi suurim jõgi Karama, mis voolab Kesk- ja Lääne-Sulawesi provintsi piiril.
Väina rannad on Sulawesil mägised. Lõuna-Sulawesi kõrgeimad tipud, 3445 m kõrgune Rantemario ja 2871 m kõrgune Lompobatang asuvad väina ääres. Lääne-Sulawesi kõrgeim tipp on 3074 m kõrgune Gandadiwata. Kesk-Sulawesi kõrgeimatest tippudest asuvad Makassari väina lähedal 2525 m kõrgune Sojol ja 2480 m kõrgune Lompopana. Kalimantani kaldad on madalamad ja harilikult lauskjad. Pisut sisemaale jäävad Meratuse ahelik, mille kõrgeimad tipud on 1892 m kõrgune Besar ja 1233 m kõrgune Lumut, ning Sambaliungi ahelik, mille kõrgeim tipp on 1390 m kõrgune Nyapa.
Väina ääres on palju suuri linnu. Lõuna-Sulawesi keskus Makassar on koguni miljonilinn. Suurtest linnadest asuvad väina ääres veel Parepare ja Sungguminahasa Lõuna-Sulawesi provintsis, Lääne-Sulawesi provintsi keskus Mamuju, Kesk-Sulawesi provintsi keskus Palu ning Bontang ja Balikpapan Ida-Kalimantani provintsis. Ka Ida-Kalimantani suurim linn ja halduskeskus Samarinda ei jää Makassari väinast kaugele.
Väina läbib Wallace'i joon, mis eraldab Aasia taimestikku ja loomastikku Austraalia omast.
4. veebruaril 1942 toimus väinas Makassari lahing, milles Jaapani lennuvägi tekitas suurt kahju USA ja Hollandi sõjalaevadele.
Makassari väina kasutavad need ookeanilaevad, mis on nii suured, et ei tohi sõita läbi Malaka väina.
Põlendikukivi

Põlendikukivi on rabakivist hiidrahn Harju maakonnas Viimsi vallas. Naissaarel olev suurim rändrahn.
Kivi pikkus on 10,6 m, laius 7,4 m, kõrgus 7,0 m ja ümbermõõt 28,8 m. 
Rahn on kallutatud tahuka kujuline ja peaaegu maapinnal lasuv. Edela- ja loodekülg on tugevasti eenduvad kogu rahnu ulatuses, loode- ja kaguküljel aheneb rahn alusel. Rahn 6,5-7 m kõrge. Rahnul mõned kinnislõhed, üks neist kulgeb paralleelselt laega sellest 0,5 m madalamal. 
Krimmi sõja ajal süüdati saarel mets põlema. Rahn pragunes suurest kuumusest, sellest ajast ongi rahnu nimeks põlendikukivi.
Naissaarel oli veel suurem rändrahn, kuid selle hävitasid pärast teist maailmasõda Nõukogude Liidu sõjaväelased, kes rajasid saarele meremiinide laod ja montaažitehase.
Rahn on alates 1959. aastast üksikobjektina looduskaitse all ning jääb Naissaare looduspargi territooriumile.
Malaka väin

Malaka väin on väin, mis ühendab Andamani merd Lõuna-Hiina merega ja eraldab Malaka poolsaart Sumatrast. 
Väina pikkus on umbes 930 kilomeetrit. Väina loodeosa on kuni 393 km laiune, kaguosa aga vaid umbes 38 km laiune. 
Sügavus on madalaimas kohas, väina kaguosas vaid 25 meetrit. Seetõttu ei mahu tanklaevad väina, vaid peavad Lomboki väina kaudu ringi minema. Malaka väinas tegutsevad mereröövlid. Piraatlust soodustavad tihe liiklus ning väikese meeskonnaga kaubalaevad.
Ajalooliselt on Malaka väina läbinud ka Vürtsisaartelt Euroopasse liikunud kaubalaevad.
Graptoliitargilliit

Graptoliitargilliit (rahvapäraselt ka konnatahvel, vananenud nimetusena ka diktüoneemaargilliit, diktüoneemakilt ehk diktüoneema) on tumepruun orgaanikarikas argilliit ehk kõvastunud ja orgaanilise ainega segunenud savikivim.
Sarnaselt kukersiidiga kuulub ka graptoliitargilliit põlevkivide hulka. 
Nimetus.
Seda kivimit on nimetatud ka diktüoneemakildaks, mis on ebasobiv nimetus, sest tegemist ei ole kilda, vaid argilliidiga. Kilt on moondekivim, argilliit aga settekivim.
Ka "diktüoneemaargilliit" on vananenud nimetus, sest kivimile nime andnud graptoliit "Dictyonema flabelliforme" kannab nüüd nime "Rhabdinopora flabelliformis". Seda kivimit oleks kõige parem nimetada graptoliitargilliidiks, sest ta koosneb peamiselt Paleosoikumi mereloomade graptoliitide jäänustest. 
Leidumine.
Eestis leidub graptoliitargilliiti Ordoviitsiumi ladestu Pakerordi lademe Türisalu kihistuna, mis ulatub otsapidi Loode-Venemaale. Seda seostatakse Rootsis levinud savikilda vormiga, mis on omakorda osa laiemalt levinud Kambriumi-Ordoviitsiumi savikildast.
Graptoliitargilliidi kogus Eesti maapõues on umbes 60 miljardit tonni ning ta paikneb maapinna lähedal, mis teeb tema kättesaamise lihtsaks. Siiski ei ole diktüoneemaargilliidi kasutamine kütusena esialgu mõeldav. Ta on kukersiidist madalama kütteväärtusega ja sisaldab püriiti. Põletamise käigus laguneb püriit vääveldioksiidiks, mis atmosfääri paiskudes põhjustab palju keskkonnaprobleeme. Diktüoneemaargilliidi kütteväärtus on 4,2–6,7 MJ/kg.
Ohtlikkus.
Et fosforiidikiht asub vahetult graptoliitargilliidi all, tuleks fosforiidi kättesaamiseks kõigepealt graptoliitargilliit eemaldada. See aga põhjustab suuri keskkonnaprobleeme, sest graptoliitargilliidil on omadus hapnikuga kokku puutudes süttida. Näiteks Maardus fosforiidikaevandamise käigus puistangutesse kuhjatud graptoliitargilliit läks põlema (isesüttimine) ja põhjavette sattus rohkelt tervistkahjustavaid keemilisi ühendeid. See oli üks põhjus, mis õhutas fosforiidisõda ja meelestas avalikku arvamust fosforiidikaevandamise vastu.
Koostis.
Diktüoneemaargilliidis sisaldub palju haruldasi keemilisi elemente, näiteks uraani, tooriumi, molübdeeni ja vanaadiumi. Kuulujuttude järgi eraldati Nõukogude Liidu esimese tuumapommi valmistamiseks saadud uraan Sillamäe lähedalt kaevandatud graptoliitargilliidist. Sillamäel kaevandati graptoliitargilliiti uraani eraldamise eesmärgil aastatel 1949–1952.
Naissaare tuletorn

Naissaare tuletorn on tuletorn Harjumaal Viimsi vallas Naissaare põhjatipus Pikasääre otsal.
Tuletorni geograafilised koordinaadid on .
Alt valge ja ülevalt punase raudbetoontorni kõrgus jalamist on 45 meetrit ja tule kõrgus merepinnast on 48 meetrit. Juunist 2019 on tuletorn ka ametlikult külastajatele avatud. 
Ajalugu.
1788. aastal ehitati Naissaare põhja- ja lõunatippu esimesed puidust tuletornid. Kivist tuletorn ehitati Pikasääre otsa 1805. aastal. 1849. aastal valmis samas kohas uus 38 meetri kõrgune kivitorn, mis aga 1941. aastal õhiti. Praegune torn valmis 1960. aastal.
Panay

Panay on saar Filipiinide keskosas Visayani saarestikus.
Panayst edelasse jääb Sulu meri, põhja Sibuyani meri ja itta Visayani meri.
Saar kuulub Lääne-Visayase piirkonda ning jaguneb Aklani provintsi, Antique provintsi, Capizi provintsi ja Iloilo provintsi vahel.
Lääne-Visayase piirkonda kuuluvad ka paljud Panay lähissaared: loodesse jäävad Semirara ja Caluya ning kagusse jääv Guimaras ja selle taga olev Negros, millest Lääne-Visayasi kuulub küll ainult Panay-poolne osa. Panayst kirdesse jääv Masbate kuulub Bicoli piirkonda. Teised lähisaared, põhja jäävad Sibuyan, Romblon ja Tablas, loodesse jäävad Mindoro ja Ilin, läände jäävad Cuyo saared ja selle taga olev Palawan ning edelasse jäävad Cagayani saared kuuluvad MIMAROPA piirkonda.
Panay saar on kolmnurkse kujuga. Kolm peamist neeme osutavad edelasse, loodesse ja kirdesse. Suuri lahtesid saarel ei ole. Panay laht ei ole õige laht, vaid Panay, Negrose ja Guimarase saare vahele jääv Sulu mere osa. 
Saare pindala on 11 515 km² või 12 011 km² või 12 297,1 km² .
Loodus.
Panay lääneosa on mägine, idaosa tasane. Läänerannikul asub saare kõrgeim mägi, 2090 m kõrgune Madja-as.
Saarel on palju jõgesid, sealhulgas Akean, Banica, Iloilo ja Panay. Jõed on lühikesed.
Rahvastik.
Panayl oli 2007. aasta rahvaloenduse järgi 3 973 877 elanikku. Rahvastiku tihedus on 330,85 km² (2007).
Saarel elavate rahvuste seas on aitad ning visaialased (inakeanonid), kapisnonid, kalujanonid, hiligainonid ja kinaraiad). 
Panay suurimad linnad on rohkem kui 100 000 elanikuga Iloilo kagurannikul ja Roxas põhjarannikul. Rohkem kui 10 000 elanikku on veel põhjarannikul olevas Kalibos, loodetipus olevas Manoc-Manocis ja edelarannikul olevas San Jose de Buenavistas.
Panayl ei ole raudteed. Linnu ühendavad omavahel maanteed. Kuna suurimad asulad on rannikul, siis kulgevad ka suurimad maanteed saare rannikul.
Ajalugu.
Panay pärismaalased on aitad. Malailased jõudsid saarele 12. sajandil. Eurooplaste jaoks avastas saare bask Miguel López de Legazpi 1569.
Maavärinate loend

"Siin on loetletud maavärinaid."
Eesti kirjanike loend

"Siin loetletakse eesti keeles kirjutavaid (kirjutanud) või Eestis elavaid (elanud) kirjanikke
Araabia kõrb

Araabia kõrb on kõrb Aafrikas Niiluse ja Punase mere vahel. Enamasti peetakse Araabia kõrbe Sahara kõrbe osaks, kuigi teda Saharasse kuuluvast Liibüa kõrbest eraldab Niiluse org; mõnikord peetakse Araabia kõrbe ka eraldi kõrbeks. 
Araabia kõrbe ei tohi segi ajada Araabia poolsaare kõrbetega (inglise keeles võidakse mõlemat nimetada väljendiga "Arabian Desert"). 
Araabia kõrb ulatub Egiptusest põhjas kuni Eritreani lõunas ning hõlmab ka osa Sudaanist ja Etioopiast.
Pinnamood.
Araabia kõrbe läbivad Punase mere ranniku lähedal mäed kõrgusega kuni 2187 meetrit. Niiluse orust eraldab mäestikku kohati lavamaa.
Araabia kõrbes on palju orge. Mäed ja orud raskendavad liikumist. Selle poolest erineb Araabia kõrb tugevasti Liibüa kõrbest. 
Kliima.
Araabia kõrbes on sademeid 10...20 mm aastas (võrdluseks: Liibüa kõrbes on aasta keskmine sademete hulk valdavalt 1...5 mm).
Veestik.
Araabia kõrbes on tihe, vettpidav kaljupinnas. Liibüa kõrbes aurub vesi kas kiiresti maapinnalt või selle lähedusest, või voolab sügavale maasse, kust inimesed ega taimed seda kätte ei saa. Seevastu Araabia kõrbe vettpidava kaljupinna ja liigestatud pinnamoe tingimustes voolab vesi mööda maapinda ja koguneb orgudesse. Seetõttu esineb Araabia kõrbes jõgede voolamist; vahel suubuvad jõed Niilusesse või Punasesse merre ja kahjustavad Niiluse paremkaldal ja Punase mere rannikul asulaid. Jõgedes voolav vesi jääb püsima nõgudesse ja kaljupragudesse, võimaldades taimede kasvu ja joogivee esinemist. 
Kuid tiheda kaljupinnase tõttu ei kogune Araabia kõrbes kusagil suuremaid põhjavee koguseid ega ole püsivaid veerohkeid allikaid, mis võimaldaksid maa niisutamist nii nagu Liibüa kõrbes.
Taimed.
Rikkaliku vee ja taimestiku tõttu on Araabia kõrb kergemini läbitav kui Liibüa kõrb. Nimelt erinevalt Liibüa kõrbest võimaldab taimestik kariloomade elu, mistõttu Araabia kõrbes hulgub beduiine.
Þingvellir

Þingvellir on koht ja rahvuspark Islandil Suðurlandis. Þingvellir asub pealinnast Reykjavíkist umbes 40 km idakirdes, Þingvallavatni järvest põhja pool. Seal tuli 930. aastal kokku maailma esimene parlament Alþing. 17. juunil 1944 kuulutati Þingvelliril välja Islandi Vabariik.
Rahvuspark kuulub UNESCO maailmapärandi nimistusse.
Rauma linn

Rauma (rootsi "Raumo") on linn Soomes Satakunta maakonnas. See asub Põhjalahe rannikul.
Rauma on suurim ajaloolise puitarhitektuuriga linn Põhjamaades. Linn on tuntud ka pitsipunumise traditsiooni poolest.
1993 liideti linnaga Rauma vald, 2007 Kodisjoki vald ja 2009 Lappi vald.
Ajalugu.
Rauma asukohta rajati 14. sajandil Kolmainu kirik, mis toimis linnakirikuna kuni hävimiseni tulekahjus 1682. aastal ning mille varemed on säilinud. Frantsisklaste klooster toimis 1538. aastani, selle Püha Risti kirik on tänapäeval linnakirik. Rauma sai 1442. aastal linnaõiguse. 16. sajandil põles linn mitu korda. Viimane suurem tulekahju oli 1682. aastal. 19. sajandil oli Raumal suur purjelaevastik. 1896. aastal alustas linnas tööd õpetajate seminar.
Rauma vanalinn.
Rauma vanalinn võeti 1991. aastal UNESCO maailmapärandi nimistusse (esimesena Soomes).
Epra

Epra on küla Põhja-Sakala vallas Viljandi maakonnas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Suure-Jaani valda.
Külas asub Hommiku paisjärv.
William Butler Yeats

William Butler Yeats (13. juuni 1865 Dublini lähistel – 28. jaanuar 1939 Prantsusmaa, Roquebrune-Cap-Martin) oli iiri kirjanik ja avaliku elu tegelane, keldi taassünni keskne autor, üks mõjukamaid 20. sajandi lüürikuid.
Nobeli kirjandusauhinna laureaat 1923.
William Butler Yeats oli aastatel 1904–1938 Dublini Abbey Theatre direktor ja 1922–1928 Iiri Vabariigi senaator.
Looming.
Varasem luulelooming. Töötles prerafaeliitlikus ja sümbolistlikus vaimus iiri folkloori.
Hilisem looming on laadilt selline, kus jõulises loomingus põimuvad isiklikud ja poliitilised pettumused müstiliste nägemustega.
Värss- ja proosanäidendid. Neis on rahvusromantika asendunud isikupärase sümbolismiga.
Peale selle kogus ja töötles William Butler Yeats iiri legende.
On avaldanud esoteerilise traktaadi
George Bernard Shaw

George Bernard Shaw (26. juuli 1856 Dublin – 2. november 1950 Ayot St. Lawrence Londoni lähistel) oli iiri päritolu inglise näitekirjanik, kriitik, lektor, Nobeli kirjandusauhinna laureaat (1925).
Elukäik.
Shaw asus 1876. aastal Londonisse, astus 1884. aastal Fabiaanide Ühingusse, pidas kõnesid ja kirjutas poliitilisi traktaate. Tema vaateis segunesid reformistlik sotsialism ja bioloogiline vitalism.
Looming.
Teatri- ja muusikaarvustajana propageeris ta eriti Henrik Ibsenit ("The Quintessence of Ibsenism", 1891) ja Richard Wagnerit ("The Perfect Wagnerite", 1898).
Varased romaanid jäid eduta. Seevastu juba tema esimesed, teravalt kriitilised näidendid ("Leskmeeste majad", "Mrs. Warreni elukutse", 1893, eesti laval 1912 ja 1961) vabastasid inglise teatri vaimsest tardumusest.
Shaw' loomingu põhiala on kodanliku ühiskonna pühadusi pilav, paradokse pilduv, mõtteterav ideedraama. Tavaliselt esitas ta oma vaateid ka näidendi eessõnas. Tema tippteosed on filosoofilised näidendid "Inimene ja üliinimene" (1903, eesti laval 1916, eesti keeles 1924), "Tagasi Metuusala juurde" ja "Püha Johanna". Hilisemais näidendeis on vähem hoogu ja sära.
Shaw' menukaim näidend on "Pygmalion", mille põhjal Frederick Loewe ja Alan Jay Lerner kirjutasid muusikali "Minu veetlev leedi" ("My Fair Lady", 1956, eesti laval 1963, 1990, 1997, 2003); muusikafilm "Minu veetlev leedi" (1964, režissöör George Cukor, peaosades Audrey Hepburn ja Rex Harrison) pälvis 8 Oscarit.
Teosed.
Romaanid.
Eesti keeles on eraldi raamatutena ilmunud:
Tuule kõrts

Tuule kõrts (läti "Vējkrogs") on Lätis vana Tartu–Riia maantee ääres asunud kõrts, kus Kristjan Jaak Peterson väidetavalt kirjutas oma luuletuse "Laul".
Tänini säilinud kõrtsihoone asub umbes 15 km Valmierast Riia pool Rubene ja Stalbe vahel Raiskumsi vallas Vējkrogsi külas. Sinna suunavad läti- ja eestikeelsed teeviidad ning hoonel on mälestustahvel.
Paul-Eerik Rummo on seadnud kahtluse alla "Laulu" seotuse konkreetse kõrtsiga ning väitnud, et see tähendab hoopis, et laul on tehtud "tuule käes", st lageda taeva all viibides. Rummo analüüsib "Laulu" poeetilist konteksti ning pakub, et just olematu kohanime kasutamise tõttu luuletuse esimene stroof nii jäävalt mõjubki: "Mäletan, kuidas see trikk mind rabas: olin automaatselt võtnud kõrtsi nime vastu ühes reas Tartu ja Riia vaieldamatult dokumentaalsete nimedega, korrakski kahtlemata topograafilises autentsuses." Rummo argumenteerib, et kuna Kristian Jaak Peterson oli "maiste hüvede suhtes põhimõttekalt vähenõudlik kui Diogenese jünger, tuule peal elav kõrgema tõe otsija", siis on "Tuule kõrtsist" rääkimine igal juhul poeetiline ning isegi kui sellise nimega kõrts Petersoni ajal eksisteeris, siis ei pea see tähendama, et see luuletus dokumentaalses mõttes selle ruumides kirjutatud on.
Seminar

Seminar on nii haridusasutuse nimetus kui ka õppetöö vorm.
Haridusasutus.
Haridusasutuse nimetusena on "seminar" sagedamini tarvitustes järgmistes ühendustes: 
Õppetöö vorm.
Seminar on ka õppetöö vorm, kus (üli)õpilased lahendavad (eelnevalt) iseseisvalt teaduslikke ülesandeid ning esinevad õppejõu juhatusel töörühmades ettekannetega.
Abruka tuletorn

Abruka tuletorn on tuletorn Saaremaal Saaremaa vallas Abruka saare idarannikul.
Musta-valgetriibulise raudbetoontorni kõrgus jalamist on 36 meetrit ja tule kõrgus merepinnast on 38 meetrit.
Tuletorn moodustab sihi Abruka alumise tulepaagiga. Abruka tuletorn on sihi ülemine märk. Märkide vahekaugus on 670 meetrit ja sihi asimuut on 259,3°.
Ajalugu.
1897. aastal ehitati Abrukale kaks puidust tuletorni. Esialgu oli ülemine tuletorn laudvooderdisega, kaheksatahuline ja umbes 28 meetri kõrgune. Valgusti kütusena kasutati petrooleumi.
Esimese maailmasõja ajal tehti tuletornile pealeehitis, millega torni kõrgus tõusis 36 meetrini. Kokku oli tornil kaheksa korrust ja kolm lahtist rõdu. Valgusti kütusena hakati kasutama atsetüleeni. Tuletorn oli arhitektuuriliselt muljetavaldav vaatamisväärsus.
1930. aastal toimunud arhitektuurivõistluse tulemusena ehitati 1931. aastal puittorni asemele raudbetoonist torn, projekti autor oli arhitekt Ferdinand Adoff.
1970. aastatel paigaldati tuletorni elektriaparatuur. 1999. aastal seati sisse päikesepaneelid.
Abruka alumine tulepaak

Abruka sihi alumine tulepaak on tulepaak Saare maakonnas Saaremaa vallas Abruka saare idakaldal Limbi ninal.
Tulepaagi geograafilised koordinaadid on .
Ülalt punase ja alt valge täisnurkse märkkilbiga terasest metallposti kõrgus jalamist on 21 meetrit ja tule kõrgus merepinnast on 22 meetrit.
Tulepaak moodustab sihi Abruka tuletorniga. Märkide vahekaugus on 670 meetrit ja sihi asimuut on 259,3°.
Tulepaak ehitati 1998. aastal.
Ajalugu.
Abruka esialgne tulepaak ehitati 1897. aastal. Siis oli alumine tuletorn puidust ja tuli asus palkkandelaabril.
Algul töötas tulepaak atsetüleeniga.
1923. aastal asendati see profiilterasest sõrestiktorniga. Tulepaagi kõrgus oli 21 meetrit jalamist.
1970. aastatel paigaldati elektriline aparatuur.
1998. aastal valmistati uus terasest tulepaak, mis kaalub ligi viisteist tonni.
Tulepaak

Tulepaak on tuletorn, mille nähtavuskaugus on alla 10 meremiili.
Eesti tulepaakide loend

Eesti tulepaakide loend loetleb Eesti tulepaake.
V.
"Loend on mittetäielik."
2004. aasta Leedu parlamendivalimised

2004. aasta Leedu parlamendivalimised toimusid kahes voorus 10. ja 24. oktoobril 2004.
Valimisreeglid.
Lühitutvustus.
Valimissüsteem on paralleelsüsteem. Leedu Seimi 141 kohast täidetakse 70 kohta võrdelise valimissüsteemi järgi. 71 kohta täidetakse ühemandaadilistes ringkondades. Valijatel on kaks häält. Üks hääl antakse nimekirja poolt, teine oma valimisringkonna lemmikkandidaadile.
Valimisreeglid võrdelise valimissüsteemiga täidetavas osas.
Kõigepealt tehakse kindlaks nimekirjad, mis ületasid valimiskünnise. Valimiskünnis on 5% partei ja 7% valimisliidu puhul. Künnise ületanud nimekirjade vahel, jaotatakse kohad Hare'i-Niemeyeri kvootide ja suurimate ülejääkide meetodi abil. Nimekiri on kinnine. See toimub valimiste esimeses voorus.
Isikumandaadid.
Et ringkonnas võita esimese vooruga, peab võitja koguma 50% pluss ühe hääle kehtivatest häältest ja ringkonnas peab valimisaktiivsus olema vähemalt 40%. Kui osalus jääb alla 40%, loetakse parlamenti valituks kandidaat, kes sai kõige rohkem hääli, kuid mitte vähem kui 20% valimistel osalenud kodanike häältest. Kui ringkonna valimistulemused nendele tingimustele ei vasta, toimub kahe nädala pärast ringkonnas teine voor kahe rohkem hääli kogunud kandidaadi vahel.
Karika kõrts

Karika kõrtsi (tšehhi "U Kalicha") Prahas kirjutas tuntuks tšehhi kirjanik Jaroslav Hašek teoses "Vahva sõduri Švejki juhtumised maailmasõja päevil".
1. aastatuhat eKr

1. aastatuhat eKr ehk esimene aastatuhat eKr on ajavahemik, mis algas 1. jaanuaril 1000 eKr ja lõppes 31. detsembril 1 eKr.
Maaja Ranniku

Maaja Ranniku (1. märts 1941 Abja – 24. oktoober 2004 Tallinn) oli Eesti maletaja, naiste rahvusvaheline meister (1964).
Anseküla tuletorn

Anseküla tuletorn on tuletorn Saaremaal Saaremaa vallas Sõrve poolsaare idarannikul.
Moodustab Lõu tulepaagiga sihi, kus Anseküla tuletorn on sihi ülemine märk.
Neljatahulise betoonist tuletorni kõrgus on jalamist 22 meetrit ja merepinnast 42 meetrit. Ülalt on tuletorn must ja alt valge.
Asukoht.
Tuletorni geograafilised koordinaadid on .
Asub sihi alumisest Lõu tulepaagist 3 kilomeetri ja 128 meetri kaugusel.
Ajalugu.
Tuletorn ehitati 1952. või 1953. aastal Anseküla kiriku (hävis 1944) kohale, rannast 3 kilomeetri kaugusele.
2007. aastal tehti tuletornile juurdeehitus. Tuletorni tuli paigaldati 8 meetrit kõrgemale, sest see ei paistnud puude tagant enam välja.
1990. aastate keskpaigast töötab tuletorn päikesepatareide toitel. Selle ajani oli majakavaht Armin Aste, kes oli ka Lõu tulepaagi vaht.
Radioloogiline relv

Radioloogiline relv on igasugune radioaktiivset aineid laiali paiskav relv, mis on mõeldud inimeste mürgitamiseks ja/või muude objektide kasutuks muutmiseks. See relv koosneb radioaktiivsest ainest ja kas tavapommist (või siis ka väikesest tuumalaengust), mis paiskab selle radioaktiivse aine laiali. Seda tüüpi relvi nimetatakse sageli ka räpaseks pommiks.
Radioloogiline relv on laialdaselt levinud arvamuse kohaselt sõjaväes kasutu. Selle peapõhjusteks on see, et ründav sõjavägi ei saa seda kasutada maa-ala saastumise ning piiratud mõjuala tõttu, ja nagu bioloogilise relva puhulgi võtab relva mõju algus päevi ning jätab vaenlasele piisavalt aega vastupanu organiseerimiseks. 
Iraak katsetas 1987. aastal radioloogilist relva Iraani vastu ning tõdeti selle ebapraktilisust, sest relvas kasutatav radioaktiivne isotoop poolestub kiiresti ning juba nädal aega pärast relva valmistamist oli see kasutu. Peale selle, et radioaktiivne aine üldse leviks, pidid ilmastikuolud olema ideaalsed.
Seda sorti relv on aga täiesti mõeldav terroristide relv tihedalt asustatud piirkondades, sest selle relva konstrueerimiseks on võimalik kasutada ka laialt kättesaadavaid vahendeid.
Pseudoteadus

Pseudoteaduse ehk ebateaduse ehk libateaduse all peetakse silmas tegevusvaldkondi ning väiteid ja argumente, mida esitatakse teaduslikena, kuid mis tegelikult teaduse alla ei kuulu (teaduslikkuse kriteeriumid võivad seejuures olla erinevad). Pseudoteadusest räägitakse enamasti seoses loodusteaduse või muude kogemusteadustega. 
Seda mõistet kasutatavad tänapäeval laialdaselt skeptiline liikumine ja teadlased, et üldsusele teadvustada ja põhjendada teatud valdkondade mittetõsiseltvõetavust teadlaste silmis. Vahel esineb see mõiste ka teadusliku poleemika kontekstis. 
Teadusfilosoofias on pseudoteaduse mõiste olnud oluline sellepärast, et teaduse olemuse mõistmiseks on püütud lahendada teaduse ja pseudoteaduse vahelise demarkatsiooni probleemi. Kuigi pseudoteaduse ja teaduse eristamine on teaduslikult informeeritud inimeste jaoks enamasti küllaltki hõlbus, ei ole leitud tunnuseid, mis oleksid alati omased ainult teadusele või ainult pseudoteadusele. 
Palju pseudoteaduslikke kirjutisi on seotud energiavälja teemaga. Pseudoteaduslikud teooriad on laialt levinud "New Age"'i liikumises. 
Osa inimesi peab pseudoteaduse ilminguid süütuks meelelahutuseks, teised jälle arvavad (näiteks Richard Dawkins ja Carl Sagan), et igasugune pseudoteadus on inimkonnale kahjulik, hoolimata sellest, kas selle järgijad ise oma õpetuse all kannatavad või mitte.
Pseudoteaduse mõiste.
Levinud arusaama järgi on pseudoteadusele iseloomulik, et see on mitteteadus, mida esitatakse teaduse pähe. Sellest ei piisa siiski pseudoteaduse defineerimiseks, sest need tunnused on ka näiteks teaduspettusel ja halval teadusel. Sellepärast lisab Sven Ove Hansson (1996) tingimuse, et pseudoteadus peab sisaldama mingit mitteteaduslikku õpetust (õpetust, mida teadlased parajasti ei aktsepteeri): "see on osa mitteteaduslikust õpetusest, mille juhtivad pooldajad püüavad jätta muljet, et see on teaduslik."
Mõnikord mõistetakse pseudoteadust laiemalt, jättes ära tingimuse, et seda esitatakse teaduse pähe. Pseudoteadus selles mõttes võib end teadusele vastandada, kuulutades, et ta esitab teaduslikele teooriatele alternatiivseid teooriaid või seletab seda, mida teadus ei suuda seletada. Hansson (1996) sõnastab selle laiema tingimuse nii: "see on osa õpetusest, mis on vastuolus (hea) teadusega".
Sageli kasutatakse sõna "pseudoteadus" ebajärjekindlalt, mõeldes seda kord kitsamas, kord laiemas tähenduses. Ka pseudoteaduse pooldajad ei pruugi olla järjekindlad selles, kas nad esitavad seda teaduse pähe või vastandavad teadusele.
Sven Ove Hansson (1983) toob välja pseudoteaduse seitse tunnust, mis on erinevad teaduslikkusest kõrvalekaldumise viisid:
Aleksandr Georgijev

Aleksandr Georgijev (vene keeles Александр Сергеевич Георгиев; sündinud 17. juuli 1975 Novgorodi oblastis) on Venemaa kabetaja, kümnekordne maailmameister rahvusvahelises kabes (2002, 2003, 2004, 2009, 2011, 2013 matš ja turniir ning 2015 matš ja turniir, 2019). 2016. aasta märtsis teatas ta, et loobub maailmameistritiitli kaitsmisest, kuid osales juba järgmisel aastal taas.
Sündinud Novgorodi oblastis, kasvas ta üles Peterburis. Seal hakkas ta kabet õppima Sergei Manšini käe all. Tuli kolmekordseks juunioride maailmameistriks 1992, 1993 ja 1994. Seejärel kolis Išimbaisse, kus sai tema treeneriks Juri Tšertok. Praegu elab ta taas Peterburis.
1999. aastal tuli ta Euroopa meistriks ning samuti maailmameistriks kiirkabes.
2002. aastal võitis ta Challenge Mondiali (maailmameistrivõistluste pretendentide turniiri) ning sai õiguse mängida matši maailmameistritiitlile Aleksei Tšižoviga. 2003. aasta märtsisse edasi lükkunud matši ta võitis ning praktiliselt juba ühe kuu pärast, 1. mail alanud maailmameistriturniiril Zvartsluisis, pidi ta hakkama tiitlit kaitsma. Turniiril jäid esikohta jagama kolm meest: Georgijev, Tšižov ja Guntis Valneris. Sama aasta oktoobris nende kolme vahel peetud järelturniiri Georgiev võitis ning tuli sellega teist korda maailmameistriks.
2004. aasta novembris-detsembris kaitses ta tiitlit jälle matšis Aleksei Tšižoviga. Matš peeti Ufas ja Tšižovi kodulinnas Iževskis. 15 klassikalise ajakontrolliga partii järel oli matši seis viigiline 15:15 (+1 =13 -1). Seejärel mängiti 8 kiirpartiid, mis lõppesid kõik viigiga. Maailmameistritiitli saatus jäi välkpartiide otsustada, Georgijev suutis vastasest parem olla tulemusega 11:7 (+2 =7 -0).
Kümnekordseks maailmameistriks saamine.
Ta on tulnud koguni 12 korda Venemaa meistriks rahvusvahelises kabes (1994, 1995, 1997, 2000, 2002, 2005, 2006, 2007, 2009, 2010, 2011 ja 2012).
Ta on abielus rahvusvahelise meistri Güzel Georgijevaga.
Aleksandr Švartsman

 
Aleksandr Švartsman (vene keeles Александр Михайлович Шварцман; sündinud 18. septembril 1967 Moskvas) on Venemaa kabetaja, 5-kordne maailmameister Brasiilia kabes (1987, 1989, 1993, 1996 ja 1997) ning 4-kordne maailmameister rahvusvahelises kabes (1998, 2007, 2009 ja 2017).
Yasunari Kawabata

Yasunari Kawabata (jaapani keeles 川端康成 "Kawabata Yasunari"); 11. juuni 1899 – 16. aprill 1972) oli Jaapani kirjanik, Nobeli kirjandusauhinna laureaat (1968).
Elulugu.
Yasunari Kawabata sündis Ōsakas arsti perekonnas. Juba kolmeaastaselt jäi ta orvuks ja teda kasvatasid vanavanemad. Vanaema suri neli aastat hiljem ja Kawabata ainus õde siis, kui tulevane kirjanik oli üheksa-aastane. Pärast vanaisa surma, kui Kawabata oli 14-aastane (mõnedel andmetel ka 17-aastane), jätkas ta oma eluteed iseseisvalt. 
1920. aastal asus Kawabata kirjandust õppima Tōkyō Keiserlikku Ülikooli, mille ta lõpetas 1924. aastal. Kawabata oli tugevalt mõjutatud Euroopa 20. sajandi alguse avangardsest kirjandusest ning asutas koos mõnede teiste jaapani noorte kirjanikega uuendusmeelse kirjandusliku ajakirja Bungei Jidai ('Kirjanduslik Ajastu'). Kawabata esimene tuntust toonud jutustus "Izu no odoriko" ("Tantsijanna Izust") avaldati 1926. aastal. 
Kawabata abiellus 1931. aastal ja kolis Kamakurasse. Teise maailmasõja ajal jäi kirjanik sõjategevusest kõrvale. Sõja järel ilmusid Kawabata kolm kõige tuntumat teost: "Yukiguni" ("Lumine maa"; 1947), "Sembazuru" ("Tuhat kurge"; 1951) ja "Yama no oto" ("Mäe hääl"; 1954). 
1960. aastatel külastas Kawabata Ameerika Ühendriike, pidades loenguid ülikoolides. 1960. aastate lõpul muutus Kawabata ühiskondlikult aktiivseks, osaledes muu hulgas poliitilistes kampaaniates. Aastatel 1948–1965 oli ta Jaapani PEN-klubi president. 1952. aastal sai ta romaani "Tuhat kurge" eest Jaapani Kunstide Akadeemia auhinna ja valiti 1953. aastal selle liikmeks. 1968. aastal anti Kawabatale esimese Jaapani kirjanikuna Nobeli kirjandusauhind. Auhinna vastuvõtmise kõnes mõistis Kawabata hukka enesetapu, viidates sellega ilmselt mitmetele Jaapani kirjanikele, kes olid endalt elu võtnud. Oma viimased eluaastad veetis Kawabata tagasitõmbunult Kamakuras. Kirjanik suri 16. aprillil 1972 vingugaasimürgitusse.
Looming.
Kawabata uuendas Jaapani kirjandust, eemaldudes seni traditsiooniks olnud realistlikust stiilist. Oma varajastes töödes eksperimenteeris kirjanik sürrealismiga (stiil, mis on hiljem edasi kandunud läbi kogu 20. sajandi Jaapani kirjanduse), lõplikult tuntuks sai ta siiski tänu oma hilisemale impressionistlikule kirjutamislaadile. Kawabata teosed on tüüpiliselt väga psühholoogilised ja toetuvad eleegiliselt Jaapani esteetikale. "Tuhat kurge" põhineb Jaapani kirjanduse klassikal, "Genji monogataril", teose tegevus toimub Jaapani teetseremoonia taustal. Üks Kawabata romaan, "Meijin" räägib 1938. aastal toimunud go-mängust vana meistri ja noore pretendendi vahel.
Aafrika Arengupank

Aafrika Arengupank (inglise keeles "African Development Bank" (lühend "AfDB"), prantsuse keeles "La Banque africaine de développement") on 1964. aastal asutatud ja 1966 tegevust alustanud mitmepoolne regionaalpank, mille Aafrika riigid rajasid väliskapitali ligitõmbamiseks ning oma majandusliku ja sotsiaalse arengu toetamiseks abi ja laenudega. Panga peakorter asub Abidjanis ning praegusel ajal kuulub sellesse 77 riiki (53 Aafrika riiki ja 24 riiki mujalt maailmast). Aafrika Arengupanga lühenditena kasutatakse tähekombinatsiooni ADB või AfDB (eristamaks seda Aasia Arengupangast, mille puhul kasutatakse lühenditena samuti ADB või AsDB).
Pank asutati kooskõlas ÜRO Aafrika majanduskomisjoniga Hartumis peetud konverentsil 22 Aafrika Liidu riigi vahel sõlmitud leppe järgi. 
Alates 1982. aastast võivad panga liikmeteks olla ka mitte-Aafrika riigid, kuid vähemalt 2/3 kapitalist peab olema Aafrika riikide käes ja panga president peab olema aafriklane. 
Alates 2005. aastast on panga president Donald Kaberuka.
Javari jõgi

Javari (portugali "Javari", hispaania "Yavarí") on jõgi Lõuna-Ameerikas. Algab Andide eelmägedest. Voolab rahulikult kirdesse, suubub paremalt Amazonasesse.
Menai Straits

Menai Straits (kõmri keeles "Afon Menai") on väin, mis ühendab Saint George'i väina Iiri merega ja eraldab Suurbritannia ja Anglesey saart. 
Pikkus umbes 26 km. Laius kitsaimas kohas 180 meetrit. Suurim sügavus 24 meetrit, väikseim 4,3 meetrit. Väinas on tugevad looded, kõrgusega Saint George'i väina poolses otsas umbes 7 meetrit ja Iiri meres kuni 7 meetrit. Et need on eri kõrgusega ja ka eri faasis, on Menai väinas tugevad hoovused, kiirusega kuni 8 sõlme. Rohkete madalike ja karide tõttu on Menai väin ohtlik. Väina ületab mitu silda, sealhulgas Britannia sild.
Shōgi

Shōgi (jaapani keeles 将棋) on malega samasse perekonda kuuluv strateegiline lauamäng, mida kutsutakse sageli Jaapani maleks.
Reeglid.
"Shōgi"'t mängitakse 9 × 9 ruuduks jaotatud laual, erinevalt malest ei ole ruudud erivärvilised. Mängunupud on kiilukujulised ja terava tipuga, nupu ühel küljel on märk, mis määrab nupu funktsiooni mängu alguses, teisel küljel märk, mis tähistab sama nuppu edutatuna (vt allpool). Vastaspoolte nupud ei eristu üksteisest värvi ega ühegi muu tunnuse alusel, mängus on nupu kuuluvus määratud ta suunaga, s.t vastava mängija nupud on laual asetatud teravikuga vastase poole (erandiks on ainult kuningas, mis markeerib mängija mustaks või valgeks). Kummalgi mängijal on 20 mängunuppu:
Võtmine toimub liikumise põhjal (erinevalt malest, kus etturi võtmine ja liikumine on erinevad; ja erinevalt kabest, kus saab ka liikumise vastassuunas võtta). Üle enda ega vastase nuppude hüpata ei saa (erand on ratsanik). Ära võetud nupud jäetakse nähtavale nende edutamata kujul.
Alustab pretendent ehk nn must. See, et ta "must" on, tuleb välja ainult sammude ülestähendamise notatsioonis.
Mängu eesmärgiks on matistada vastase kuningas. 
Võrreldes Euroopa malega on "shōgi"'l kaks olulist lisareeglit:
Nuppude uuesti mängupaneku võimalus vähendab "shōgi"'s oluliselt viigi esinemise sagedust näiteks Euroopa malega võrreldes.
Abidjan

Abidjan on Elevandiluuranniku suurim linn ja endine pealinn (1933–1983). 
1983. aastal sai küll Yamoussoukrost ametlik Elevandiluuranniku pealinn, kuid ka 2004. aastal asub enamik valitsusasutusi ja välissaatkondi endiselt Abidjanis. Abidjanis asub Aafrika Arengupanga peakontor.
Linnast põhja poole jääb vihmametsarahvuspark Parc National du Banco. 
Haldusjaotus.
2002. aastal moodustati Abidjani piirkond, mis koosneb 13 omavalitsusest, millest igaühel on oma linnapea ja linnavalitsus:
Rahvastik.
Elanike arv oli 2004. aasta andmetel 3 548 400. Aastal 1984 hinnati elanike arvuks 1 850 000. 
Majandus.
Abidjan on tähtis sadamalinn Atlandi ookeani rannikul. Kaubasadamal on see omapära, et ta ei asu mere, vaid laguuni ääres. Süvaveesadamat lahutab Guinea lahest ja Atlandi ookeanist Vridi-Plage'i liivavall. Sadam avati merele 1950 Vridi kanali kaudu. Linnast sai peagi frankofoonse Lääne-Aafrika rahandus- ja kommunikatsioonidekeskus. 
Praeguse moodsa sadama kaudu eksporditakse kohviube, kakaod, puitu, banaane, ananassi, mangaani ning mitmesugust kala. 
Tuunikala püütakse mitu tuhat tonni aastas. 
Peamisteks tööstusharudeks on toiduainetetööstus, metsatööstus, autotööstus, tekstiilitööstus ja keemiatööstus. Linnas toodetakse seepi, tikke ja mitmesuguseid metallitooteid, sealhulgas mööblit, autosid, konditsioneere ja külmikuid. 
Liivavallil asuvas Port-Bouët's on rahvusvaheline lennujaam.
Haridus ja kultuur.
Abidjanis asub ülikool (asutatud 1958 või 1964) ja palju tehnilisi kõrgkoole, samuti rahvusraamatukogu ja rahvusmuuseum, kus on üle 20 000 traditsioonilise kunsti eseme. Linnas on ka mitu põllumajanduse ja loodusteaduste uurimisasutust. 
Abidjani raadiojaam edastab põhiliselt prantsuskeelseid saateid. Uudistes ja haridussaadetes kasutatakse ka inglise ja kaheksat kohalikku Aafrika keelt. Telejaam edastab iga päev mitu tundi prantsuskeelseid saateid.
Ajalugu.
Abidjan oli 1898 küla ning sai linnaks 1903, kui hakati rajama raudteed Ülem-Voltasse (praegu Burkina Faso). 
Abidjan sai 1934 Bingerville'i järel Prantsuse Elevandiluuranniku koloonia pealinnaks ning jäi selleks kuni 1983. aastani. 
Aastal 1958 ehitati esimene kahest sillast, mis ühendavad mandri haldus- ja ärilinnaosasid tööstuspiirkonna Petit-Bassami saarega.
Merenkurkku

Merenkurkku (soome; ka Põhja-Kvarkeni väin, rootsi "Kvarken" ehk "Norra Kvarken") on Põhjalahe väin, mis ühendab Perämerd ja Selkämerd.
Väina laius on umbes 80 km ja sügavus kuni 20 m. Väinas on palju saari. Talviti külmub väin tavaliselt kõvasti kinni, mõnel talvel ületab seda jäätee.
The Minch

The Minch (inglise; gaeli "An Cuan Sgìth") on väin, mis lahutab Suurbritannia saart (Šotimaad) ja Sise-Hebriide (Skye saart) Välis-Hebriididest. Põhjaosa kannab nime North Minch ja kitsam lõunaosa Little Minch. Laius 30 kuni 70 km.
Cebu

Cebu on üks Visayani saartest. Kuulub Filipiinidele. Moodustab koos 167 ümbritseva väiksema saarega Cebu provintsi.
Cebu on pikliku kujuga saar pikkusega 196 km ja kõige laiemas kohas laiusega 32 km. Pindala 4422 km² (Filipiinide saartest suuruselt üheksas). Saar on mägine, kõrgus kuni 1013 meetrit. 
Saarel asub samanimeline linn, mis on kõige vanem linn Filipiinidel. See on Visayani saarte kaubandus-, tööstus- ja hariduskeskus.
Saarel elab üle 3,5 miljoni inimese.
Cebu saarel endal ei ole lennujaama, saart teenindav lennujaam (liikluselt teine riigis) asub mõnekilomeetrise väina taga oleval Mactani saarel.
Eufrat

Eufrat (kurdi "Çemê Feratê", türgi "Fırat", araabia الفرات (Al-Furāt)) on jõgi Edela-Aasias, kogupikkus umbes 2800 km. 
Jõgi saab alguse Kagu-Türgi mägialadelt. Seal on jõe ülemjooksule rajatud hüdroelektrijaamu, mille veehoidlad on olulised piirkonna niisutuspõllundusele. Edasi läbib jõgi Süüria ja Iraagi, valgla on 10-11 korda suurem kui Eesti.
Mesopotaamias voolab jõgi settelisel tasandikul, mis on üks maailma vanimaid asustusalasid ja kultuuri hälle (Sumer). 
Eufrati ja Tigrise ühiseks suudmejõeks on Pärsia lahte suubuv Shaţţ al-‘Arabi jõgi.
Tigris

Tigris (türgi "Dicle", kurdi "Çemê Dicle", araabia دجله (Dijlah)) on ligi 1900 km pikkune jõgi Edela-Aasias Mesopotaamias.
Algab Türgi kaguosa mägedest Hazari järvest 1150 m kõrgusel, kesk- ja alamjooksul voolab Iraagis, läbides ka Bagdadi linna ja iidse Mesopotaamia tasandiku. Moodustab temast läänes voolava tunduvalt pikema Eufratiga ühise suudmejõe Shaţţ al-‘Arabi, mis suubub Pärsia lahte.
Nime ´Tigris´ kandis ka Thor Heyerdahli rooparv, millega rahvusvaheline meeskond purjetas 1977-78 Mesopotaamiast Pakistani rannikule ja hiljem Djiboutisse, et kinnistada iidseid kaubateid.
Dünaamiline hostikonfiguratsiooni protokoll

Dünaamiline hostikonfiguratsiooni protokoll (ingl "Dynamic Host Configuration Protocol", lühend DHCP) on andmevahetuse protokoll, mis võimaldab võrguhalduril lasta serveril või ruuteril dünaamiliselt hallata ja automatiseerida unikaalse IP-aadressi omistamist kohtvõrgu seadmetele (juhul kui eelnevalt on defineeritud MAC- ja/või IP-aadresside nimekiri) ning võimaldab seda kasutada määratud ajavahemikul. DHCP-serveri võimalust kasutamata tuleb IP-aadressid määrata käsitsi ja igale võrguseadmele eraldi.
DHCP võimaldab omistada ka staatilisi ehk püsivaid IP-aadresse seadmetele, mis seda vajavad (näiteks võrguprinter). DHCP on samaks otstarbeks mõeldud BOOTP ehk Bootstrap-protokolli edasiarendus.
Teed Lõuna-Koreas

"Vajab täiendamist"
Mokpo

Mokpo (ka "Mokp'o"; ametlikult "Mokpo-si", hangulis 목포시, hanjas 木浦市) on linn Lõuna-Koreas Lõuna-Jeolla provintsis.
Linn moodustati 15. august 1949.
Mokpo asub Korea poolsaare edelatipul. Linna üldpindala on 47,23 km² ja elanikke oli 2002. aastal 245 700.
Linn jaguneb 26 linnaosaks.
Cheongju

Cheongju (ka "Ch'ŏngju"; korea kirjas 청주, hani kirjas 淸州, Lõuna-Korea omaladinas "Cheongju-si" [tšong-džu ši]) on linn Lõuna-Koreas, Põhja-Chungcheongi provintsi keskus.
Cheongju on linn aastast 1946.
Cheongju ja Cheongwoni ühinemine 2014.
Linna pindala on 940,84 km² ja elanikke oli 2020. aastal 844 993.
Linnaosad.
Linn koosneb 4 ringkonnast ("gu"), mis jagunevad 3 "eup"iks, 10 "myeon"iks ja 30 linnaosaks ("dong").
Sangdangi ringkond (상당구):
Heungdeoki ringkond (흥덕구):
Seowoni ringkond (서원구):
Cheongwoni ringkond (청원구):
Chungju

Chungju (ka "Ch'ungju", korea kirjas 충주시, hani kirjas 忠州市, Lõuna-Korea omaladinas "Chungju-si" [tšungdžu-ši]) on linn Lõuna-Koreas Põhja-Chungcheongi provintsis.
Linna pindala on 983,89 km² ja 2013. aastal oli elanikke 211 273.
Haldusjaotus.
Linn koosneb 1 "eup"'ist, 12 "myeon"'ist ja 12 linnaosast ("dong").
Jecheon

Jecheon (ka "Chech'ŏn") on linn Lõuna-Korea keskosas Põhja-Chungcheongi provintsis.
Asan

Asan (korea keeles 아산시 [asan-ši] hanjas 牙山市) on linn Lõuna-Koreas Lõuna-Chungcheongi provintsis.
Linna pindala on 542,30 ㎢ ja elanikke 186 469 (2002).
Linn alates 1. jaanuarist 1995.
Reljeef

Reljeef ehk pinnamood on vaadeldava maa-ala pinnavormide kogum.
On kasutatud ka definitsiooni, mis väidab, et reljeef on maapinna ebatasasuste kogum. See ei ole siiski eriti õnnestunud, sest võib viia väärale järeldusele, et tasandikud ei kuulugi reljeefi hulka.
Reljeefi- ehk pinnavormid võivad olla nii looduslikud kui ka inimtekkelised ehk antropogeensed. Looduslikud protsessid, mis muudavad reljeefi, jagunevad kolme rühma: geoloogilised protsessid (laamade liikumine, murrangud ja kurrutus, vulkaanipursked), erosioon (vee ja tuule kulutus ning maalihked) ning maavälised protsessid (meteoriitide langemine). Maapind tõuseb üldiselt geoloogiliste protsesside tulemusel ja selles osas on kõige tähtsam orogenees ehk mäestike teke. Seevastu erosiooni tagajärjel kantakse pinnast ära kõrgematelt kohtadelt madalamatele, sageli merre.
Reljeef määrab suurelt jaolt ära piirkonna sobivuse inimasustuseks. Üldiselt on madalamad, setetega kaetud tasandikud selleks sobivamad kui järsud kaljused mägismaad. Tasandikud on ka põllumajanduse jaoks sobivamad.
Reljeef on oluline sõjanduses. Mägist piirkonda on märksa raskem vallutada ja märksa kergem kaitsta. Reljeef mõjutab sõjavägede võimet piirkondi vallutada ja enda käes hoida ning liigutada vägesid ja varustust territooriumidele ja nendest läbi.
Reljeef on tähtis ka ilmaennustamise seisukohalt. Kaks teineteisele väga lähedal paiknevat ala võivad olla väga erineva aastase keskmise sademete hulgaga või erineva sademete langemise ajaga, kui nad asuvad merepinnast eri kõrgusel või kui nende vahel on mäeahelik, mis sademed kinni peab.
Delenn

Delenn on väljamõeldud tegelaskuju, üks peategelasi J. Michael Straczynski loodud kosmoseseriaalis "Babylon 5". Teda mängis horvaadi päritolu näitleja Mira Furlan.
Sarjas esindab Delenn suursaadikuna Babylon 5 kosmosejaamas Minbari Föderatsiooni. Ta kuulub ka Minbari planeeti valitsevasse Halli Nõukokku.
Miil

Miil on pikkusühik. 
Norras ja Rootsis on miil ("mil", Rootsi miil) võrdne 10 kilomeetriga. Enne 1889. aastat defineeriti miili 18 000 küünraga, millele vastas Rootsis 10 688 m ja Norras 11 298 m.
Ajalugu.
Läbi aegade on kasutatud eri pikkusega miilinimelisi ühikuid, mis tulenevad Rooma miilist. Rooma miil oli umbes 1479 meetrit pikk ja ta koosnes sõduri tuhandest topeltsammust (ladina keeles "passus"), mis teeb iga sammu pikkuseks umbes 0,75 meetrit. Sõna "miil" on tuletatud ladinakeelsetest sõnadest "mille passus" (mitmuses "milia passuum"), mis tähendabki 1000 passust ehk topeltsammu.
Maanteetranspordis kasutavad miili mõõtühikuna tänapäeval veel Suurbritannia ja Ameerika Ühendriigid, samas aga näiteks Austraalia, Kanada ja Iirimaa on üle läinud meetermõõdustikule.
Metallehistöö

Metallehistöö (ka metallikunst) on traditsioonilistest materjalidest (kuld, hõbe ning muud metallid ja vääriskivid) ja tänapäevastest materjalidest (plast jms) väikevormide valmistamine inimkeha või ruumi kaunistamiseks.
Põhja-Eesti rannikumadalik

Põhja-Eesti rannikumadalik ehk Soome lahe rannikumadalik on Eesti maastikurajoon, mis ääristab Soome lahte. 
Poolsaarte kohal on Põhja-Eesti rannikumadalik paarikümne kilomeetri laiune, kohati aheneb aga kitsaks rannaribaks. See hõlmab ka 74 saart, millest suurimad on Naissaar, Väike- ja Suur-Pakri ning Prangli saar. Kuna piiritsoon oli Nõukogude Liidu perioodil suletud, on valdav osa saartest praegu vähe inimtegevuse poolt mõjutatud ja kauni loodusega.
Ivano Brugnetti

Ivano Brugnetti (sündinud 1. septembril 1976 Milanos) on Itaalia kergejõustiklane (käija). Olümpiavõitja 2004 ja maailmameister 1999. 
Brugnetti käis 1999. aasta maailma karikavõistlustel 50 km distantsil ajaga 3:51.45 end 26. kohale ja samal aastal tuli Sevillas MM-il maailmameistriks ajaga 3:47.54.
2004. aasta maailma karikavõistlustel tuli ta 20 km käimises kuuendaks ajaga 1:20.06. Mõni kuu hiljem Ateena olümpiamängudel tuli ta samal distantsil olümpiavõitjaks tulemusega 1:19.40. 
Saavutused.
Olümpiamängudel.
olümpiavõitja – 20 km käimine 1:19.40 
Maailmameistrivõistlustel.
maailmameister – 50 km käimine 3:47.54
Kyōto protokoll

Kyōto protokoll on rahvusvaheline leping, millega ligikaudu kolmandik maailma riikidest nõustub vähendama või hoidma kasvuhoonegaaside õhkupaiskamist 1990. aasta tasemel. See on esimene samm võitluses ülemaailmse soojenemisega.
1997. aasta detsembris toimus Jaapanis Kyōto linnas riikidevaheline suurkohtumine, kus kolmandal konverentsil võeti vastu Kyōto protokoll.
Protokoll jõustub, kui selle on ratifitseerinud nii palju riike, et nende summaarne süsinikdioksiidi emissioon ületab 55% kogu maailma süsinikdioksiidi emissioonist.
Eesti.
Eesti ühines Kyōto protokolliga 17. novembril 1998. Eestil tuleb ajavahemikus 2008–2012 kasvuhoonegaaside heitkoguseid vähendada võrreldes 1990. aastaga 8%.
Protokoll seab ka muid riigisiseseid kohustusi. Olulisimaid neist:
Venemaa.
Venemaa oli pikka aega lepingu ratifitseerimise vastu. Kuid 30. septembril 2004 kiitis valitsus protokolli heaks ning saatis kliimamuutusi käsitleva dokumendi parlamendi alamkotta ehk duumasse.
Venemaa toodab 17% kogu maailma kasvuhoonegaasidest ning on protokolli edukuse võti pärast seda, kui USA 2001. aastal protokollis osalemisest loobus.
Kasvuhooneefekti tekitavate gaaside atmosfääri paiskamist piirav rahvusvaheline Kyōto protokoll asub ülemaailmselt jõusse 90 päeva pärast selle ratifitseerimisprotseduuri lõppemist Moskvas.
Kasvuhoonegaaside saaste hulk ei tohi olla suurem kui oli seda 1990. aastal – see oli aeg, mil NSV Liidu tööstus saastas tugevasti loodust. Seega Venemaale lepingu täitmine probleeme ei tohiks valmistada ja tänu valitud tingimustele on idanaabritel (nagu ka Eestil) avanemas võimalus teenida sadu miljoneid või lausa miljardeid, müües Lääne firmadele saastekvoote.
USA.
USA, olles maailma suurim saastaja 36 protsendiga, ei ole nõustutud lepet ratifitseerima. Washingtoni hinnangul on selle täitmine liiga kallis ja protokolli ei kuulu arengumaad, mis on aga USA arvates ebaõiglane.
Juruá jõgi

Juruá [žuru'aa] on jõgi Lõuna-Ameerikas. 
Juruá algab Andide eelmägedest. Varsti pärast lähet jõuab tasandikule ja voolab tugevalt loogeldes üldiselt kirdesse. Suubub paremalt Amazonasesse.
Jõe pikkus on 3283 kilomeetrit.
Mosambiigi väin

Mosambiigi väin eraldab Aafrikat Madagaskarist. Väina laius on 400 kuni 1000 km, pikkus umbes 1600 km, sügavus kuni 3000 meetrit. Väinas asuvad Komoorid.