Omadus

Kui entiteet on nii- ja niisugune, siis öeldakse, et entiteedil (näiteks isikul või ka omadusel) on omadus (ladina keeles "proprietas", inglise keeles "property", prantsuse keeles "propriété", saksa keeles "Eigenschaft") olla nii- ja niisugune. Entiteetide kirjeldamiseks omistatakse neile omadusi. 
Kui näiteks mõni õun on punane, siis sellel õunal on omadus olla punane.
Sealjuures tehakse vahet konkreetse entiteedi konkreetsel omadusel (näiteks punane on konkreetse punane õuna omadus, mis kuulub selle konkreetse õuna juurde) ja abstraktsel omadusel (näiteks punasus kui omadus, mis ei kuulu ühegi konkreetse punase entiteedi juurde).
Omadus ei pruugi olla väljendatav omadussõnaga ega kujutada endast kvaliteeti. Näiteks punasel õunal on ka omadus olla õun. 
Omadused ei ole ainult substantsidel, vaid ka teistel entiteetidel. Näiteks on igal omadusel omadus olla omadus. Samuti võib näiteks punasel kui omadusel olla omadus olla hele.
Olemuslikud ja aktsidentaalsed omadused.
Entiteedi omadus on olemuslik ehk essentsiaalne, kui ilma selle omaduseta ei saaks see entiteet olla see entiteet, mis ta on. Vastasel korral on omadus aktsidentaalne. 
Omadused ja suhted.
Erinevalt suhetest ei ole omadused mitte mitme entiteedi vahel, vaid kuuluvad ühele asjale. Kuid entiteedil, mis on mõne teise entiteediga või teiste entiteetidega suhtes, on ka omadus olla selles suhtes. 
Omadust võib mõista kui realiseerunud ühist tunnust, funktsiooni, atribuuti või kvaliteeti, mis eristab ühte objektide, protsesside, suhete, sündmuste, tegevuste, isikute vms klassi teisest. Omadus on seega kitsendus, mille kaudu on võimalik määrata kuulumine ühte või teise entiteetide klassi.&lt;ref name="Klaus/Buhr"&gt;Klaus, Georg; Buhr, Manfred (Hrsg.) 1975: Eigenschaft. – "Philosophisches Wörterbuch." 11. Auflage. Leipzig&lt;/ref&gt;
Tänapäeva filosoofias puudub üksmeel, millised omadused on essentsiaalsed ja millised aksidentaalsed. Essentsiaalseid omadusi tähistatakse traditsiooniliselt ka sõnaga 'atribuut'. 
17. sajandi empirismis, mida esindas John Locke, tehti vahet primaarsetel ja sekundaarsetel omadustel. Primaarseteks peeti objektiivselt mõõdetavaid omadusi nagu näiteks suurus ja vorm ning sekundaarseteks näiteks värvust ja maitset. Samas näiteks George Berkeley meelest on kõik omadused sekundaarsed, kuna omadused tekivad subjektiivse tunnetuse tulemusel. 
Tehakse vahet ka liitsetel ja lihtsatel omadustel.
Omaduse mõistega tegeleb metafüüsika (ontoloogia). 
Klassikalised seisukohad omaduste olemuse kohta:
Ühe või enama sama omadusega objekte võib liigitada vastavasse objektide klassi. Kuid kuna teatud omaduse põhjal kindlaks määratud kahe või enama objekti sarnasus ei määra nende objektide sarnasust mõne teise omaduse põhjal, võib objekte teoreetiliselt liigitada kolmel viisil:
Omaduse mõiste loodusteadustes.
Loodusteadustes ja tehnikas kasutatakse sõnu 'omadus' ja 'suurus' sünonüümidena, ning omadused (suurused) jaotatakse
Rudolf Eisler omaduse mõistest.
Omadus on asjale omane viis olla ("eine dem Dinge eigene Art zu sein"), asja olemise viis ("eine Seinsweise des Dinges"). Asi on ühik ("die Einheit"), enda omaduste "kandja" ("der "Träger" seiner Eigenschaften"). Omaduse mõistes paikneb esmalt (empiiriline) kuuluvus asja juurde ("Zugehörigkeit zu einem Dinge"), millegi sisaldumine kompleksis ("das Enthaltensein eines Etwas in einem Komplex") ning teiseks "inherentsi"-suhe ("die Beziehung der »Inhärenz«"), kvaalide "omamine" osana asjast ("das »Haben« des Quale seitens des Dinges"), analoogselt mõeldes kogeva Mina teadvusseisunditele ("analog gedacht dem Verhältnisse der Bewußtseinszustände zum erlebenden Ich"). Formaalselt tekib omaduse mõiste apertseptsiooni analüütilise funktsiooni saadusena ("Produkt der analytischen Funktion der Apperzeption") üheaegselt asja mõistega, kusjuures eeskujuks ("vorbildlich") on sisemine kogemus ("die innere Erfahrung"). Omadus on see, mis asjale kui (suhteliselt) kestvale ("dauernder"), konstantsele ("konstanter"), oma "olemuses" õigustatud olekus on antud ("in dessen "Wesen" begründeter Zustand zuerkannt wird"). 
Asjade omadused liigituvad ("zerfallen") kvaliteetideks ("Qualitäten"), kvantiteetideks ("Quantitäten") ja dünaamilisteks ("dynamische") omadusteks. Asja meelelistest ("sinnliche") omadustest on eristatavad ("sondern") mõistelis-teaduslikult loodud ("begrifflich-wissenschaftlich gesetzte") omadused, empiirilis-fenomenaalsetest ("empirisch-phänomenalen") transtsendentsed omadused. Lõpuks võib eristada ("unterscheiden") ka füüsilisi (materiaalseid) ("physische (materielle)") ning psüühilisi (vaimseid) ("psychische (geistige)") omadusi.
Filosoofia ajaloos on omadusi võrreldud ("gegenübergestellen") kord asjalise ühiku ("den dinglichen Einheit"), kord tõlgendatud ("aufgefaßt") asja enda koostisosade, faktoritena ("Bestandteile, Faktoren des Dinges selbst"). 
Omaduste reaalsuse ("Realität") kohta vt artikkel kvaliteet.
Vaata ka atribuut ("Attribut"), seisund ("Zustand").