Guarino Guarini

Camillo Guarini, tuntud kui Guarino Guarini (17. jaanuar 1624 Modena – 6. märts 1683 Milano) oli itaalia arhitekt, vaimulik, matemaatik ja filosoof. Guarino Guarini teosed ja arhitektuuriraamatud tegid temast peamise eeskuju hilisematele barokk-arhitektidele Kesk-Euroopas ja Põhja-Itaalias. 
On teada, et Guarini tegeles ka astronoomiaga, kuid täpsemad andmed selle kohta puuduvad. Guarinit teatakse tema julgete ja keerukate kuplite ning interjööride poolest, mis katsetavad optiliste illusioonide ja valgusega. Teda koos Francesco Borrominiga peetakse uuendusliku barokk-arhitektuuri loojateks. Kui Borromini taotles eri motiivide ja vormide kasutamisega ühtsust, siis Guarini taotles vastuolusid, mida ta võimendas ornamentaalse pinnakäsitlusega. 
Elukäik.
Guarini lapsepõlvest on vähe teada. Ta sündis 1624. aastal Itaalias Modena linnas ja oli pärit sügavalt usklikust katoliiklaste perekonnast. Guarino Guarini ja tema neli venda said teatiinide ordus teoloogilise hariduse ning neist said ordu preestrid. Guarini astus ordusse kõigest 15-aastaselt. Tänu ordu tsölibaadivandele ei olnud ühelgi vennal järglasi, Guarini pärand elab edasi ainult tema arhitektuuris. Hoolimata oma preestriametist ei olnud Guarini sügavalt usklik, sest pühendas rohkem aega hoonete projektidele ja raamatute kirjutamisele. Tema kirjutised hõlmasid matemaatikat, inseneriteadust ja arhitektuuri. Teatiinide ordus hakkas Guarini sügavat huvi tundma matemaatika vastu ning läks Rooma matemaatikat, filosoofiat, teoloogiat ja arhitektuuri õppima. 
Teatiinide ordu kirikuid projekteerisid üldjuhul arhitektid, kes olid ordu liikmed. Teatiinid oli 1525. aastal Roomas asutatud religioosne ordu, mis püüdis reformida katoliku kirikut seestpoolt ning võidelda range kasinusega korruptsiooni vastu. Uue orduna sai see rahalist toetust ehitusprogrammideks kogu Itaalias, kuid ka Portugalis, Böömimaal, Pariisis ja Sitsiilias. See oli Guarinile suurepäraseks võimaluseks tegeleda ehituskunstiga erinevates piirkondades. Rändarhitekti aastad avaldasid tema silmaringile suurt mõju ning selle tulemusel hakkas ta eri piirkondade arhitektuurilisi omapärasid julgelt ära kasutama. Pariisis tutvus ta uue ideedemaailmaga – nimelt püüti just siis seal ühendada kartesiaanlikku ratsionaalsust ja religiooni. René Descartesist lähtuv filosoofiasuund kannab nime kartesianism. Descartesi eesmärgiks oli kahtluse ületamine, püüdes selgitada, mille kohta tõsikindlus käib kui see olemas on. Guarini vastus sellele oli sobivate tehniliste lahenduste leidmine. Ta oli võimeline looma oma kuplikavandites hetki, kus matemaatiline mõtlemine ja jumalik inspiratsioon saavad üheks. 
Oma varase elu veetis Guarini Roomas, kus teda kõnetas Francesco Borromini, Gian Lorenzo Bernini ja Pietro da Cortona looming. Sügavat muljet Roomas avaldas talle ka San Carlo kiriku interjöör ja oratoriaanide hoonekompleksi lõunafassaad. Guarini elas ja töötas ka Modenas, Sitsiilias, Portugalis ning Pariisis. 1666. aastal läks ta Torinosse, kuhu jäi kogu eluks, ning oli seal Savoy hertsogi teenistuses. Torinos ehitas ta mitmeid kirikuid ja kabeleid, viis paleed ja linnavärava.
Elujooksul avaldas Guarini kuus raamatut, millest kaks käsitlesid arhitektuuri. 
Guarini pööras oma arhitektuuris suurt tähelepanu konstruktsioonile ja geomeetriale. 
Tema stiili mõjutused erinesid oma kaasaegsete tavapärastest eeskujudest, hõlmates nii islami kui ka gooti arhitektuuri. On teada, et Guarini üheks eeskujuks matemaatika valdkonnas oli inglane John Wallis. Samuti kasutas ta keerukates geomeetriates Gérard Desargues’i teostest saadud põhimõtteid. Peatähelepanu projekteerimises panin ta kuplitele, kuid tema kuplitel puuduvad otsesed eeskujud. Ennekõike imetles Guarini keskaja kandekonstruktsioone, arendades seda edasi. Ta püüdis traditsioonilist poolkerakujulist kuplit asendada õhulise struktuuriga, mis sarnaselt gootikaga pidi sisendama müstilist igavikulisuse tunnet. 
Ühtki tema väljaspool Torinot asunud olulist ehitist pole säilinud. Hävinud on Santissima Annunziata ja Theatine Palazzo Messinas; Sainte-Anne-la-Royale Pariisis; Altöttingi Saint Mary kirik Prahas ning Santa Maria della Divina Providenca Lissabonis. Enamik neist hoonetest langes maavärina ohvriks, Sainte-Anne-la-Royale hävitati aga 1823. aastal.
San Lorenzo.
Kaks tuntuimat säilinud näidet tema töödest on esindatud Torinos, kus ta veetis oma elu viimased seitseteist aastat. San Lorenzo peakuppel, ehitatud aastatel 1668–1687, on kaetud omavahel põimuvatest võlvidest, mis moodustavad kaheksaharulise tähekujutise. Vertikaalsust on muudetud nii, et see loob illusiooni lõpmatusest, ühendades vaataja visuaalselt taevaga. Nii kasutati kuplit Hispaania mošees Cordobas, kuigi palju väiksemate mõõtmetega. Ühtlasi peetakse kabeli eeskujuks Prantsuse gootikat, millega Guarini Prantsusmaal olles tutvus. Ta oli ka esimene arhitekt, kes tõstis oma traktaadis esile gooti arhitektuuri ehitussaavutusi. Kirik on välisilmselt tagasihoidlik, silma paistab ainult kuppel. Põhiplaan lähtub oktogoonist ja sealt joonistub välja veel teinegi ovaalis sisalduv ringikujuline ruum, 
Cappella della Sindone.
Cappella della Sindone kabel Torinos, kus hoitakse Torino surilina, ehitati renessansiaegse katedraali apsiidi kohale aastatel 1667–1690. Kabeli ehitust alustas Amadeo di Castellamonte, jõudes esimese orderi kõrguseni. Tööd üle võttes pidi Guarini arvestama ümmarguse põhiplaaniga, mille ruumikujundus oli tasakaalustatud tavapärase tambuuri ja kupli konstruktsiooniga. Guarini muutis hoone ülesehitust aga drastiliselt – ta lisas üheksast ringlõikest igale teisele paarile kaare, kolmele viklid ning iga laia kaare alla jääb üks piilar. Piilarid ei kanna raskust ja viklitesse, kuhu tavaliselt koondub kupli raskus, lisas ta aknad. Kabeli tagasihoidlik tambuuriosa toob esile selle kohal olevat konstruktsiooni. Kuue tambuuriava vahel on 36 segmentkaart, mis kannavad kuplit. Selle kuusnurkne kuppel on ümbritsetud kümnete aknapesadega, mis lasevad valgust läbi eripärasel viisil. Kabeli ruumikujundus pidi visuaalselt väljendama Püha Kolmainsuse dogmat. Kabeli kujundus ja sümboolikad on kristlikud, konstruktsioonidetailides kasutas Guarini Hispaania mauride ja Prantsusmaa gooti kirikute eeskujusid – on teada, et Guarini imetles gooti arhitektuuri ning kandis selle imetluse edasi oma töödesse (järelgootika). Kabel valmis alles pärast Guarini surma. 
Sindone kabel sai 1997. aastal tulekahjus rängalt kannatada. See avati taas 2019. aastal pärast seda, kui oli olnud tulekahjust põhjustatud kahjustuste tõttu 28 aastat suletud.
Palazzo Carignano.
Guarini parim sekulaarehitis on Palazzo Carignano Torinos, mis valmis aastatel 1683–1693. Hoone fassaad on lainetav, nagu Borromini San Carlo alle Quattro Fontanes. Guarinit mõjutasid ka Borromini paleeprojektid, mida viimane joonistas hulgaliselt aastatel 1640–1649. Need julged projektid jäid enamuses siiski teostamata, kuid Guarini viis mõned Borromini paleearhitektuuri ideed Palazzo Carignanos ellu. Tegu on ühe Itaalia 17. sajandi parima linnapaleega. 
Palazzo Carignano treppide valgustuse lahendust kasutasid hiljem Guarini järgijad Saksamaal Würzburgis ja Bruchsalis. Guarini palee kujunduse leidlikkust on võimalik uurida tema säilinud joonistest Torino Archivio di Stato’s. Palazzo Carignano muutus absoluutse monarhia ametlikuks esindusarhitektuuriks Itaalias. 
Tähtsus.
Tema tööd esindavad Itaalia barokkstiili ehitustehnika saavutusi. Ta suutis luua ehituskunstis kiviga seda, mida tänapäeval tehakse raudbetooniga. Asetades esiplaanile ruumikujundustehnikad ja konstruktsiooni, sai Guarinist moodsa arhitektuuri eelkäija. 
Arhitekt Bernardo Vittone abiga avaldas teatiinide ordu 1737. aastal postuumselt Guarini "Architettura Civile", mis on illustreeritud tema gravüürjoonistustega, ning tänu millele kasvas tema mõju Euroopa arhitektuuris. Traktaat käsitleb ehituskunsti eri aspekte, samuti avaldab Guarini selles oma arvamust esteetikast, millega lükkab ümber kohustuse järgida antiikseid proportsiooniideaale. Ta kirjutas oma "Architettura Civiles": "Eesmärk oli püstitada hooneid, mis olid tegelikult väga tugevad, kuid tundusid nõrgad ja justkui vajaksid nad imet, et neid püsti hoida." 
Tema töödel oli mõju nii Itaalias kui ka Saksamaal, Austrias ja Lääne-Tšehhis (Böömimaal). Saksa baroki tipuks peetav Balthasar Neumanni Vierzehnheiligeni kirik on oma ruumilise keerukuse mõjutusi saanud selgelt Guarinilt. 
Guarini mõju ulatus ka Brasiiliasse, avaldudes skulptori ja arhitekti Aleijadinho teostes.