tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Ameerika Ühendriikide Rahandusministeerium

Ameerika Ühendriikide Rahandusministeerium (inglise keeles "United States Department of the Treasury") on Ameerika Ühendriikide valitsuskabineti tasemel ministeerium, mis tegeleb eelarveküsimustega. Eesti kontekstis vastaks sellele Rahandusministeerium.
Asutati ja alustas tööd 1789. aastal Kongressi otsuse alusel. Ühendriikide esimene rahandusminister Alexander Hamilton andis ametivande 11. septembril 1789. Hamiltoni palus ametisse astuda president George Washington pärast seda, kui esialgne kandidaat Robert Morris keeldus ning soovitas enda asemel Hamiltoni. Hamilton töötas peaaegu üksi välja USA esialgse rahandussüsteemi ning kuulus aastaid Washingtoni administratsiooni. Tema portree on USA kümnedollarisel rahatähel, mille tagumine külg kujutab rahandusministeeriumi hoonet.
Rahandusministri kõrval on üks rahandusministeeriumi tuntumaid ametnikke Ameerika Ühendriikide laekur, kes võtab vastu ja hoiab Ühendriikide raha. Rahandusministri ja laekuri allkirjade koopiad on kõigil tänapäevastel USA rahatähtedel. 
Rahandusministeerium trükib ja mündib käibivat paber- ja metallraha Graveerimis- ja Trükibüroos ning Ameerika Ühendriikide Rahapajas. Samuti kogub rahandusministeeriumile alluv Ühendriikide Maksuamet föderaalmakse ning haldab riigi võlakirju.
Praegune rahandusminister on Janet Yellen. Ta astus ametisse 25. jaanuaril 2021.
Ameerika Ühendriikide Energeetikaministeerium

Ameerika Ühendriikide Energeetikaministeerium (inglise "Department of Energy") on USA ministeerium, mis tegeleb energeetika küsimustega.
Energeetikaministeeriumi alla kuulub kogu USA aatomienergia ja tuumatööstuse kontroll. Esimese tuumapommi loomiseks loodud projekt "Manhattan" (vaata Manhattani Projekt) kuulus algselt Energeetikaministeeriumi alluvusse ja finantseeriti selle kaudu.
Praegune minister on alates 25. veebruarist 2021 Jennifer Granholm.
Ameerika Ühendriikide Kaubandusministeerium

Ameerika Ühendriikide Kaubandusministeerium (inglise keeles "United States Department of Commerce") on USA ministeerium, mis tegeleb kaubandusalaste küsimustega.
Kaubandusminister on alates 21. veebruarist 2025 Howard Lutnick.
Kaubandusministeeriumi missioon on edendada töökohtade loomist ning parandada kõigi ameeriklaste elatustaset, luues infrastruktuuri, mis toetab majanduskasvu, tehnoloogilist konkurentsivõimet ja jätkusuutlikku arengut. Tema ülesannete hulgas on majandusalaste ja demograafiliste andmete kogumine, mis aitaksid ettevõtetel ja valitsusel otsuseid teha, patentide ja kaubamärkide väljaandmine ning abistamine tööstuslike standardite kehtestamisel.
Kaubandusministeerium loodi 14. veebruaril 1903 nime "Ameerika Ühendriikide kaubandus- ja tööministeerium" ("United States Department of Commerce and Labor"). 4. märtsil 1913 sai ministeerium oma tänapäevase nime, ühtlasi eraldati selle kõik tööga seotud bürood ja osakonnad Ameerika Ühendriikide Tööministeeriumiks.
Kaubandusministeeriumil on kümme allüksust: Tööstuse ja Turvalisuse Büroo, Majanduse ja Statistika Administratsioon, Majandusarengu Administratsioon, Väliskaubanduse Administratsioon, Väikeettevõtluse Arendamise Agentuur, Riiklik Ookeani- ja Atmosfäärinähtuste Administratsioon, Riiklik Telekommunikatsiooni ja Teabe Administratsioon, Patendi- ja Kaubamärgiamet, Riiklik Standardite ja Tehnoloogia Instituut ning Riiklik Tehnilise Teabe Teenistus. Majanduse ja Statistika Administratsiooni alla kuuluvad Majandusanalüüsi Büroo ja Rahvaloenduse Büroo. Ookeani- ja atmosfäärinähtuste administratsiooni alla kuuluvad Riiklik Ilmateenistus, Ookeani- ja Atmosfääriuuringute Amet ning Riikliku Ookeani- ja Atmosfäärinähtuste Administratsiooni Teenistuskorpus.
Ameerika Ühendriikide Tervishoiu- ja Teenindusministeerium

Ameerika Ühendriikide Tervishoiu- ja Teenindusministeerium (inglise keeles "Department of Health and Human Services") on USA ministeerium, mis tegeleb tervishoiu ja sotsiaalteenuste alase seadusandluse reguleerimise ja väljatöötamisega ning nende teenuste osutamisega riigiteenistujatele.
Ministeeriumi juhib tervishoiu- ja teenindusminister. Alates 2021. aastast on sellel ametikohal Xavier Becerra.
Ameerika Ühendriikide Tööministeerium

Ameerika Ühendriikide Tööministeerium (inglise keeles "Department of Labor") on USA ministeerium, mis tegeleb tööseadusandluse väljatöötamisega.
Ameerika Ühendriikide Veteranideministeerium

Veteranideministeerium (inglise keeles "Department of Veterans Affairs") on USA ministeerium, mis tegeleb sõjaveteranide sotsiaal- ja rehabilitatsiooni küsimustega. Samuti abistab ministeerium spetsiaalsete laenuprogrammidega veterane uute firmade alustamisel ja üldjuhul ka tasuta ümberkoolitusega, juhul kui nad asuvad tööle avalikku sektorisse. Erasektorisse mineku puhul annab ministeerium sooduslaene.
Praegune minister on Doug Collins.
Ameerika Ühendriikide Riigidepartemang

Ameerika Ühendriikide Riigidepartemang ehk Ameerika Ühendriikide Välisministeerium (inglise keeles "Department of State") on USA ministeerium, mis tegeleb riigi välissuhetega. Ta Ameerika Ühendriikide valitsuse täitevosakond, mis vastutab riigi välispoliitika ja suhete eest.
Välisministeeriumi koosseisu kuulub oma politseiüksus ja Diplomaatilise Turvalisuse Büroo, mis vastutavad Välisministeeriumi peamaja ja välissaatkondade turvalisuse eest. Üldjuhul kasutatakse tavakõnepruugis ministeeriumi kohta väljendit "State Department" ("Riigidepartemang").
Riigidepartemangu juhib riigisekretär, kelleks on alates 21. jaanuarist 2025 Marco Rubio. Riigisekretär on presidendi peamine välispoliitika alane nõunik.
Riigidepartemangu kohustused ja tegevus.
Riigidepartemangu kohustused on: nõustada USA presidenti rahvusvaheliste suhete osas, hallata diplomaatilisi esindusi, pidada läbirääkimisi rahvusvaheliste lepingute ja kokkulepete üle, kaitsta kodanikke välismaal ja esindada USA-d ÜROs. 
Valitsuse selle täitevosakonna põhitegevused on veel välismaal elavate või reisivate kodanike abistamine, USA ettevõtete toetamine rahvusvahelisel turul, teiste USA riigiasutuste rahvusvahelise tegevuse koordineerimine ja toetamine, ametlike visiitide korraldamine välismaal ja kodumaal ning muud diplomaatilised tegevused, diplomaatilise puutumatusega välisriikide diplomaatide sõidukite registreerimine. Täitevosakond teavitab avalikkust USA välispoliitikast ja suhetest teiste riikidega ning annab administratsiooni ametnikele tagasisidet avalikkuse seisukohtadest.
Lisaks juhib Riigidepartemang Ameerika Ühendriikide välisteenistust, annab diplomaatilist väljaõpet USA ametnikele ja sõjaväelastele, teostab osalist jurisdiktsiooni sisserände üle ning osutab ameeriklastele erinevaid teenuseid, nagu passide ja viisade väljastamine, välisreiside nõustamine ja ärisidemete edendamine välismaal.
Erik Aadahl

Erik Aadahl (ka: "Eric Aadahl"; sündinud 16. septembril 1976) on USA filmide helindaja, heliefektide lavastaja ja helirežissöör.
Auhinnanominatsioonid.
Aadahl on olnud neli korda nomineeritud Emmy auhinnale.
Ameerika Ühendriikide Haridusministeerium

Ameerika Ühendriikide Haridusministeerium (inglise keeles "Department of Education") on USA ministeerium, mis tegeleb haridusküsimustega.
Asutati 1979, alustas tööd 1980. aastal.
Praegune minister on Linda McMahon.
Ameerika Ühendriikide Justiitsministeerium

Ameerika Ühendriikide Justiitsministeerium (inglise keeles "Department of Justice") on USA ministeerium, mis tegeleb juriidiliste küsimustega.
Justiitsministeeriumi juhib justiitsminister (inglise keeles "Attorney General"). Praegune minister on Pam Bondi.
Justiitsministeeriumi alla kuuluvad sellised tuntud asutused nagu Föderaalne Juurdlusbüroo ("Federal Bureau of Investigation" ehk FBI), Vanglateamet, Tunnistajakaitsebüroo ("US Marshal Service") ja ka USA kohtute ja Riiklike süüdistajate süsteem kuulub selle ametkonna alluvusse. Justiitsministeeriumil on eeltoodule lisaks ka veel muid ülesandeid.
Ameerika Ühendriikide Eluasemeministeerium

Ameerika Ühendriikide Eluasemeministeerium (inglise keeles "Department of Housing and Urban Development") on USA ministeerium, mis tegeleb riikliku eluaseme programmiga.
Asutuse ülesandeks on jälgida ja korraldada kõiki eluasemega seotud juriidilisi küsimusi ning kontroll erasektorliku eluaseme ja elukeskkonna arenduse ja ehituse üle. Lisaks tegeleb ministeerium ka riigitöötajatele ja vähekindlustatud elanikele elamute ehitamisega ning soodustingimustel laenude andmega eluaseme muretsemiseks.
2025. aastast juhib ministeeriumi Scott Turner.
Ameerika Ühendriikide Siseministeerium

Ameerika Ühendriikide Siseministeerium (inglise keeles "Department of the Interior") on USA ministeerium, mis tegeleb riigisiseste küsimustega.
Erinevalt Euroopas levinud tavast ei tegele see ministeerium riigisisese julgeolekuga (sellega tegeleb Sisejulgeolekuministeerium), vaid riigimaa majandamisega. Lisaks kuulub siseministeeriumi haldusalasse indiaani reservaatidega tegelemine.
Ameerika Ühendriikide Kongress arutas siseministeeriumi loomist juba 1789, kuid ei loonud seda. Vastavate küsimustega tegeles põhiliselt Riigidepartemang. Järgmise poole sajandi jooksul kerkis see teema aeg-ajalt ikka üles, näiteks pooldasid siseministeeriumi loomist presidendid James Madison ja James Polk. 1849. aasta alguses esitas tollane rahandusminister Robert Walker aruande, milles väitis, et paljud ametid kuuluvad ministeeriumide alla, millega neil on vähe pistmist. Nii kuulus maa-amet rahandusministeeriumi alla, indiaanlaste amet sõjaministeeriumi alla ja patendiamet riigidepartemangu alla. Walker soovitas paljud niisugused bürood koondada loodava siseministeeriumi haldusalasse. Vastav seaduseelnõu valmis kiiresti, läbis Esindajatekoja juba 15. veebruaril 1849 ja Senati 3. märtsil 1849, uue presidendi Zachary Taylori ametissevannutamise eelõhtul.
2004. aasta seisuga vastutas siseministeerium 2,05 miljoni km² maa (viiendik USA maismaast), 476 tammi, 348 veehoidla, 388 rahvuspargi, mälestusmärkide, merekallaste ja 544 reservaadi eest. Siseministeeriumi kaudu kulutati 28% kogu riigis tarbitud elektrist.
Esimene USA siseminister oli Thomas Ewing. Seisuga aprill 2025 on siseminister Doug Burgum.
Ameerika Ühendriikide Kaitseministeerium

Ameerika Ühendriikide Kaitseministeerium (inglise keeles "Department of Defence"; lühend DoD, USDOD või DOD) on Ameerika Ühendriikide ministeerium, mis tegeleb riigi kaitseküsimustega.
Kaitseministeeriumi peakorter asub hoones nimega Pentagon. Selle hoone nimi on saanud USA kaitseministeeriumi sünonüümiks.
Kaitseministeeriumit juhib alates 25. jaanuarist 2025 minister Pete Hegseth.
2009. aastal oli USA kaitseministeeriumi eelarve 651,2 miljardit USA dollarit. Sellele lisandusid sõjalised kulutused väljaspool kaitseministeeriumi, mille suurus jäi hinnanguliselt vahemikku 859 miljardit kuni 1,16 triljonit dollarit. Vastavalt Stockholmi Rahvusvahelise Rahu-uuringute Instituudi uurimusele tegi USA sel aastal sõjalisi kulutusi 956 miljardi dollari eest ehk 47% kogu maailma sõjalistest kulutustest. USA ja tema lähimad liitlased teevad maailma sõjalistest kulutustest kaks kolmandikku. 
USA sisemajanduse kogutoodangust läks sõjalisteks kulutusteks 2000. aastal 4,06%, mis oli 28. koht maailmas. 
USA-s ei ole kohustuslikku sõjaväeteenistust. Enamik töökohti USA sõjaväes nõuab kallist varustust ja põhjalikku väljaõpet. Seetõttu on USA sõjaväes võrreldes enamiku kohustuslikku ajateenistust kasutavate riikide sõjaväega märksa suuremad kulutused ühe isiku kohta ja see käib nii sõjaliste kui ka tsiviilkulutuste kohta. Paljudes maailma maades on sõjaväeteenistuse läbinud rohkem inimesi kui USA-s, aga üksnes Hiinas on tegevteenistuses rohkem inimesi kui USA-s.
Ameerika Ühendriikide Põllumajandusministeerium

Ameerika Ühendriikide Põllumajandusministeerium (inglise keeles "United States Department of Agriculture") on USA ministeerium, mis tegeleb põllumajandusalase seadusandlusega, kontrolliga põllumajanduse üle ning ka põllumajandustoodete ekspordi ja impordi kontrolliga. Samuti on Põllumajandusministeeriumi haldusalas põllumajanduse arenguks vajalike sooduslaenude organiseerimine.
2025. aastast on minister Brooke Rollins.
Berliini vapp

Berliini vapp on Berliini kui Saksamaa liidumaa maavapp.
Kirjeldus.
Vapi hõbedasel (valgel) kilbil on punase keele ja punaste küünistega püstine must karu. Kilbi kohal on kuldne viie lehega lehtkroon, mille võru kujutab müüri, mille keskel on uks. 
Kasutamine.
Maavappi kannavad Berliini Esindajatekoda, Kontrollikoda ("Rechnungshof"), Berliini andmekaitseinspektorid ("Datenschutzbeauftragte"), Berliini kohtud ja Berliini valitsusasutused. 
Maavapi kujutamine kunstilistel, heraldilistel, teaduslikel ja hariduslikel eesmärkidel on kõigile lubatud, kui seda ei tehta vappi teotaval viisil. Kasutamine muuks otstarbeks vajab Berliini Senati siseasjade valitsuse ("Senatsverwaltung für Inneres") luba.
Et eraisikud, firmad ja ühiskondlikud organisatsioonid saaksid sümboliga näidata oma seotust Berliiniga, on Senati siseasjade valitsus ette näinud maasümboli, mida igaüks võib kasutada, välja arvatud pitsatitel, templitel ja siltidel. Sellel on maavapi vapikilp ilma lehtkroonita värvilisena või mustvalgena. 
Ajalugu.
Kui 12. ja 13. sajandil linnu asutati, siis tekkis linnadel ka vajadus soetada endale pitsateid ning hiljem ka vappe ametlike dokumentide (korralduste, lepingute ja lepete) pitseerimiseks. Pitsateid ja vappe annetasid maa- ja mõisaisandad. Berliinis ja Cöllnis ning ümberkaudsetes Brandenburgi markkrahvkonna valitsesid Askaania (Brandenburgi) markkrahvid, kelle märgiks oli punane kotkas. Nii valitses Spree ja Haveli äärsetes linnades, nagu ka Berliinis ja Cöllnis, punane kotkas, enne kui pitsatitele ja vappidele ilmus Berliini vapikaru. 
Vanim säilinud ja teadaolev Berliini pitsat pärineb 1253. aastast. See kujutab mitme torni all Brandenburgi kotkast, kelle tiivad on ristikulehekujulise väravakaarena laiale. Pealdis on "SIGILLVM DE BERLIN BVRGENSIVM" 'Berliini kodanike pitsat'. See olevat olnud esimese bürgermeistri Marsiliuse pitsat. 
Ent berliinlased tahtsid endale oma sümbolit ja vappi. Kuidas ja miks nad valisid karu, seda pole enam võimalik kindlaks teha. Kõige tõenäolisem on, et nad pidasid silmas markkrahv Albrecht I, keda hüüti ka Karuks. Teda peetakse Brandenburgi markkrahvkonna vallutajaks ja rajajaks. Teine võimalus oleks, et linna sümbol valiti nime "Berliin" esimese silbi järgi ("Bär" on 'karu'). Keskajal armastati kõnelevaid vappe: linna nime kõla püüti vapil kujutada. Ent nimel "Berliin" pole tegelikult sõnaga "Bär" mingit pistmist. Linna nimi pärineb ajast, mil seda ala asustasid slaavlased, ning tähendab 'sooäärne koht, koht soostikus'. Pealegi oleks vapil kõla järgi kujutatud pigem pärli, mida tollal nimetati "berle"; pärle kujutati vappidel sageli. 
Vanuselt teine säilinud Berliini pitsat 1280. aastast on esimene Berliini pitsat, millel on näha karu. See pitsat võis ka juba varem kasutusel olla. 
Sarnased vapid.
Berliini vapi järgi on kujundatud Eestis Mäetaguse valla vapp ja Pärnumaa vapp.
Manhattani projekt

Manhattani projekt (inglise keeles "Manhattan Project") oli teise maailmasõja aegne Ameerika Ühendriikide valitsuse projekt eesmärgiga luua riigi esimene tuumapomm.
Projekti alguseks loetakse 1942. aastat, kui seni mitmes kohas töötanud grupid koondati ametlikult nime "Manhattani projekt" alla Los Alamose linnakesse New Mexicos.
Ametlikult juhtis projekti armeekindral Leslie R. Groves ja teaduspoolt juhendas professor J. Robert Oppenheimer (1904–1967).
Projekti juhi armeekindral Leslie R. Grovesi asetäitja julgeolekuküsimustes oli Robert Furman, kes oli varem olnud Ameerika Ühendriikide Kaitseministeeriumi hoone Pentagoni ehituse juht.
16. juulil 1945 kell 5.29.45 viidi New Mexico kõrbes läbi Trinity tuumakatsetus. Vähem kui kuu pärast kasutas USA tuumarelvi Hiroshimas ja Nagasakis.
Ameerika Ühendriikide Transpordiministeerium

Ameerika Ühendriikide Transpordiministeerium (inglise keeles "Department of Transportation") on USA ministeerium, mis tegeleb transpordiküsimuste lahendamistega nii juriidiliselt kui ka logistiliselt. Samuti tegeleb ministeerium transpordialaste litsentsidega ning tema alluvuses on ka õhuliiklus ja sellega kaasnevate küsimuste reguleerimine.
2025. aastast on minister Sean Duffy.
Leslie Groves

Leslie Richard Groves (17. august 1896 – 13. juuli 1970) oli Ameerika Ühendriikide sõjaväelane, kindralleitnant.
Groves sündis maaväe kaplani perekonda ning elas lapsepõlves erinevates sõjaväebaasides. 1918. aastal lõpetas ta kursuse paremuselt neljandana Ameerika Ühendriikide Sõjaväeakadeemia ning asus teenima insenerikorpusesse. 1929. aastal osales ta Nicaraguas ookeane ühendava kanali loomise võimalusi uurivas ekspeditsioonis. 1931. aastal võttis Groves pärast Nicaraguat tabanud maavärinat üle Managua veevärgi juhtimise, mille eest sai ta Nicaragua presidendilt teenetemärgi. 1939. aastal määrati ta tööle sõjaministeeriumi peastaapi. 1941. aastal juhtis Groves sõjaministeeriumi uue hoone ehitust, millest hiljem sai Pentagon.
Septembris 1942 asus Groves juhtima Manhattani projekti ning oli seotud enamiku tuumapommi loomisel oluliste protsessidega. Ta osales tuumapommi loomiseks vajalike rajatiste ehituskohtade valimisel, hankis toorainet, juhtis Saksa tuumapommiprojekti kohta luureandmete kogumist ja aitas Jaapani linnade hulgast valida sihtmärke. Groves mähkis projekti salastatusse, kuid siiski õnnestus mitmetel spioonidel edastada olulisimad saladused Nõukogude Liidule.
Pärast sõda jäi Groves Manhattani projekti juhiks kuniks tuumapommide tootmine anti üle Ameerika Ühendriikide Aatomienergia Komisjonile. Groves juhtis seejärel sõjaväe tuumarelvade programmi. Groves sai mitmete kaebuste tõttu Maaväe staabiülem Dwight Eisenhowerilt noomida ning viimane ütles talle, et teda ei määrata kunagi insenerikorpuse ülemaks. Kolm päeva hiljem teatas Groves erruminekust ning ta ülendati 29. veebruaril 1948, vahetult enne erruminekut, kindralleitnandiks. Pärast sõjaväest lahkumist oli Groves Sperry Randi asepresident. 
Groves suri 13. juulil 1970 infarkti tagajärjel. Ta on maetud Arlingtoni riiklikule kalmistule.
Kohtla vald

Kohtla vald oli vald Ida-Viru maakonnas.
Kohtla vallas oli 17 küla: Amula, Järve, Kaasikaia, Kaasikvälja, Kabelimetsa, Kohtla, Kukruse, Mõisamaa, Ontika, Paate, Peeri, Roodu, Saka, Servaääre, Täkumetsa, Valaste ja Vitsiku.
Elanikest oli eestlasi 54%.
2003–2014 oli Kohtla vallavanem Etti Kagarov. Alates 2014. aastast oli vallavanem Hannes Lumiste.
2017. aastal liideti Kohtla vald Eesti omavalitsuste haldusreformi käigus Toila vallaga.
Lohusuu vald

Lohusuu vald oli vald Ida-Viru maakonna lõunaosas, Peipsi looderannikul.
Loodus.
Valda läbis Avijõgi. Lohusuu vald piirnes lõunas Jõgeva maakonna Torma valla ja Mustvee linnaga, lääne- ja loodeosas Avinurme ning põhja- ja kirdeosas Tudulinna vallaga.
Asustus.
Vallas elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 687 inimest. Neist 491 olid eestlased. 2013. aasta alguse seisuga oli valla elanikuna Rahvastikuregistris arvel 788 inimest.
Alevik.
Lohusuu
Külad.
Jõemetsa – Kalmaküla – Kärasi – Ninasi – Piilsi – Raadna – Separa – Tammispää – Vilusi
Ajalugu.
Lohusuu vald moodustati 1992. aasta 2. juulil.
Vallavanem oli 2012–? Tormis Otsma. Lohusuu viimane vallavanem oli Anneli Kaasik.
2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformi käigus moodustati Avinurme valla, Kasepää valla, Lohusuu valla, Mustvee linna ja Saare valla ühinemisel uus omavalitsusüksus – Jõgeva maakonnas asuv Mustvee vald.
Lüganuse vald (2013)

Lüganuse vald oli vald Ida-Viru maakonna loodeosas, Soome lahe kaldal.
Lüganuse valla, Maidla valla ja Püssi linna ühendamise teel moodustati 27. oktoober 2013 uus omavalitsusüksus – Lüganuse vald.
2017. aastal otsustas Vabariigi Valitsus liita Lüganuse valla haldusreformi käigus moodustatava Lüganuse vallaga. Lüganuse vallavolikogu ei nõustunud vabatahtlikult liitumisega ja vaidlustas sundliitmise Riigikohtus, kuid jäi seal kaotajaks.
Lüganuse vald piirnes põhjas Soome lahega, läänes Kiviõli linna, Aseri, Sonda ja Vinni vallaga, lõunas Tudulinna vallaga ning idas Kohtla ja Mäetaguse vallaga.
Lüganuse vallavanem oli märtsist 2015 Viktor Rauam. Eelmine vallavanem oli Allar Aron.
Rahvastik.
Vallas oli 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 1363 elanikku. Neist 702 olid mehed ja 661 naised. Neist 212 oli alla 18-aastased ja 365 olid 65-aastased ja vanemad.
87,5% elanikest on eestlased.
Seisuga 01.01.2014 on vallas 3232 elanikku.
Asustus.
Valla maa-alal on üks vallasisene linn – Püssi, üks alevik – Lüganuse ning 39 küla.
Alevik.
Lüganuse elanike arv on 439 (2011).
Külad.
Aa, Aidu, Aidu-Liiva, Aidu-Nõmme, Aidu-Sooküla, Aruküla, Arupäälse, Aruvälja, Hirmuse, Irvala, Jabara, Koolma, Kopli, Kulja, Liimala, Lipu, Lohkuse, Lümatu, Maidla, Matka, Mehide, Moldova, Mustmätta, Oandu, Ojamaa, Piilse, Purtse, Rebu, Rääsa, Salaküla, Savala, Sirtsi, Soonurme, Tarumaa, Uniküla, Varja, Veneoja, Virunurme ja Voorepera.
Loodus.
Varja rändrahn
Ajalugu.
Lüganuse valla omavalitsuslik staatus kinnitati aastal 1991.
Lüganuse vald hõlmab ligikaudu ajaloolise Lüganuse kihelkonna ala.
2013. aastal liideti vallaga Püssi linn ja Maidla vald.
Ettevõtlus.
Mustmätta, Varja ja Aa piirkonda kavandatakse 33 ruutkilomeetrile tuuleparki.
Avinurme vald

Avinurme vald oli vald Ida-Viru maakonnas.
Avinurme viimane vallavanem oli Aivar Saarela.
Asustus.
Avinurme valla keskus oli Avinurme alevik. Vallas asus 16 küla.
Külad.
Adraku, Alekere, Kaevussaare, Kiissa, Kõrve, Kõrvemetsa, Kõveriku, Laekannu, Lepiksaare, Maetsma, Paadenurme, Sälliksaare, Tammessaare, Ulvi, Vadi, Änniksaare
Ajalugu.
Avinurme vald moodustati 1992. aasta 13. veebruaril.
2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformi käigus moodustati Avinurme valla, Kasepää valla, Lohusuu valla, Mustvee linna ja Saare valla ühinemisel uus omavalitsusüksus – Jõgeva maakonnas asuv Mustvee vald.
Iisaku vald

Iisaku vald oli vald Ida-Viru maakonna lõunaosas.
Iisaku valla keskus oli Iisaku alevik.
Vald liideti Eesti omavalitsuste haldusreformi käigus 2017. aastal naabervaldadega Alutaguse vallaks.
Iisaku vallavanem oli Raivo Raap.
Asulad.
Alevik.
Iisaku
Külad.
Alliku – Imatu – Jõuga – Kasevälja – Kauksi – Koldamäe – Kuru – Lipniku – Lõpe – Pootsiku – Sõrumäe – Sälliku – Taga-Roostoja – Tammetaguse – Tärivere – Vaikla – Varesmetsa
Ajalugu.
Iisaku vald moodustati 1991. aasta 26. septembril.
2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformi käigus moodustati Alajõe, Iisaku, Illuka, Mäetaguse ja Tudulinna valla ühinemise teel uus haldusüksus – Alutaguse vald.
Illuka vald

Illuka vald oli vald Ida-Viru maakonnas.
Asustus.
Illuka vallas oli 19 küla:
Agusalu, Edivere, Illuka, Jaama, Kaatermu, Kaidma, Kamarna, Karoli, Kuremäe, Kivinõmme, Konsu, Kuningaküla, Kurtna, Ohakvere, Ongassaare, Permisküla, Puhatu, Rausvere, Vasavere.
Ajalugu.
Illuka vald moodustati 1992. aasta 13. veebruaril.
2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformi käigus moodustati Alajõe valla, Iisaku valla, Illuka valla, Mäetaguse valla ja Tudulinna valla ühinemise teel uus haldusüksus – Alutaguse vald. Illuka Vallavolikogu ei nõustunud vabatahtlikult Alutaguse vallaga liituma ja vaidlustas sundliitmise Riigikohtus, kuid jäi seal kaotajaks.
Illuka vallavanem oli Oleg Kuznetsov.
Mäetaguse vald

Mäetaguse vald oli vald Ida-Viru maakonnas.
Vald liideti Eesti omavalitsuste haldusreformi käigus 2017. aastal naabervaldadega Alutaguse vallaks.
Mäetaguse vallavanem oli Tauno Võhmar.
Rahvastik.
Mäetaguse vallas elas 2016. aasta 1. jaanuari seisuga 1748 inimest.
Asustus.
Mäetaguse vallas oli Mäetaguse alevik ja 20 küla.
Külad.
Apandiku, Aruküla, Arvila, Atsalama, Ereda, Jõetaguse, Kalina, Kiikla, Liivakünka, Metsküla, Mäetaguse, Pagari, Rajaküla, Ratva, Tarakuse, Uhe, Võhma, Võide, Võrnu, Väike-Pungerja.
Ajalugu.
Mäetaguse vald moodustati 1992. aasta 9. aprillil.
2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformi käigus moodustati Alajõe, Iisaku, Illuka, Mäetaguse ja Tudulinna valla ühinemise teel uus haldusüksus – Alutaguse vald.
Sonda vald

Sonda vald oli vald Ida-Viru maakonnas.
Vald piirnes põhjas Aseri ja Viru-Nigula vallaga, idas Kiviõli linnaga, idas ja kagus Lüganuse valla, lõunas ja läänes Rägavere ja Vinni vallaga.
Ulatus põhjast lõunasse 18 km ja läänest itta 12 km.
Sonda lähemad linnad on Kiviõli 10 km, Rakvere 30 km ja Jõhvi 40 km.
Valla keskuses Sonda alevikus asuvad vallamaja, kool, lasteaed, raamatukogu, rahvamaja ja ambulatoorium. Suuruselt teine keskus on Erra alevik.
1. jaanuari 2009 seisuga oli Sonda vallas 964 elanikku, Sondas 531, järgnesid Erra 177, Erra-Liiva 72, Varinurme 71, Koljala 38, Nüri 30, Uljaste 15, Vainu 13, Satsu 10 ja Ilmaste 4 elanikuga.
2010. aastal eraldati Varinurme külast Vana-Sonda küla.
Sonda vallavanem oli Andrea Eiche.
2017. aastal ühines Sonda vald Lüganuse vallaga.
Toila vald (1993)

Toila vald oli vald Ida-Viru maakonnas.
2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformi käigus ühinesid Kohtla-Nõmme vald, Toila vald ja Kohtla vald. Ühinemise tulemusena moodustati uus omavalitsusüksus, mille nimeks sai Toila vald.
Toila vallavanem oli Tiit Kuusmik.
Ajalugu.
Toila valla omavalitsuslik staatus kinnitati aastal 1993.
Asustus.
Toila vallas oli kaks alevikku (Toila ja Voka) ning üheksa küla.
Külad.
Altküla, Konju, Martsa, Metsamägara, Päite, Pühajõe, Uikala, Vaivina, Voka.
Tudulinna vald

Tudulinna vald oli vald Ida-Viru maakonna edelaosas.
Vald liideti Eesti omavalitsuste haldusreformi käigus 2017. aastal naabervaldadega Alutaguse vallaks.
Tudulinna vallavanem oli Andrus Toss.
Loodus.
Tudulinna valla territooriumist kattis 68% mets, 20% oli rabade ja jõgede all. Kagus piirnes vald Peipsi järvega. Suuremad jõed olid Rannapungerja jõgi ja Tagajõgi. Vallas asus osa Muraka rabast.
Rahvastik.
Vallas elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 462 inimest. Neist 405 olid eestlased. 2013. aasta alguse seisuga oli valla elanikuna Rahvastikuregistris arvel 499 inimest.
Asustus.
Alevik.
Tudulinna
Külad.
Kellassaare – Lemmaku – Oonurme – Peressaare – Pikati – Rannapungerja – Roostoja – Sahargu – Tagajõe
Ajalugu.
Enne 1866. aastat kuulus Tudulinna valla ala Viru-Jaagupi ja hiljem Iisaku kihelkonda, 1950–1959. aastal Mustvee ja seejärel Jõhvi rajooni.
Tudulinna vald moodustati 1991. aasta 19. detsembril.
2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformi käigus moodustati Alajõe, Iisaku, Illuka, Mäetaguse ja Tudulinna valla ühinemise teel uus haldusüksus – Alutaguse vald.
Intrusiivne kivim

Intrusiivne kivim on maakoores tardunud tardkivim.
Intrusiivse kivimi vastandiks on purskekivim. 
Intrusiivsed kivimid jagunevad struktuuri alusel süvakivimeiks ja soonkivimeiks. Neist esimest iseloomustab jämeda- ja teist reeglina peeneteraline või porfüüriline struktuur.
Struktuur

Struktuur (ladina sõnast "strūctūra" ehitus, tarind) on terviku kõigi osade seoste kogum.
Süsteemi struktuur on süsteemi organisatsiooniline, korrastuslik, konfiguratsiooniline ehk ehituslik külg.
Struktuuri kui tunnetusliku objekti (sh kategooria) määratleb süsteemi elementide enamasti püsiv seostus ehk organiseerimisviis . 
Struktuuri üks olulisemaid omadusi on sümmeetria. 
Selgitusi.
Struktuuri mõistele aluse panijaks peetakse nii Immanuel Kanti, kui ka Georg Wilhelm Friedrich Hegelit. Tänapäeval on struktuuri mõistet laiendatud ja kitsendatud väga paljudest aspektidest ning sellel puudub kõiki rahuldav, nii-öelda neutraalne määratlus. Levinud on struktuuri probleem- ja objektorienteeritud tõlgendused.
Ollakse eri meelel, kas struktuur on püsiv või enamasti püsiv; kas on tegemist mingi seletamatu seosega või seostega elementide vahel, jne. Ilmne on, et keemilise protsessi puhul on tegemist aine struktuuri kiire muutumisega, evolutsioonilise protsessi puhul suhteliselt aeglase muutumisega ning alles stagnatsiooni puhul võib rääkida struktuuri püsivusest.
Struktuurile on omistatud veel järgmisi tunnuseid: 
1) Struktuur on kõigi päriselt olemasolevate süsteemide lahutamatu tunnus. 
2) Seoses mateeria struktuuritasemete või -aspektide mitmekesisusega on mis tahes süsteem polüstruktuurne. 
3) Struktuuri mõiste on tihedalt seotud "seaduse, vormi, paratamatuse" jt sugulaskategooriatega. 
4) On jõutud arusaamisele, et struktuuri täpne definitsioon on antav matemaatiliselt isomorfismi ja invariantsuse mõiste abil.
Täpsustusi.
Struktuuri määratluse laialivalguvus on pannud tunnetus- ja süsteemiteoreetikuid seda mõistet täpsustama ja konkretiseerima . Kõik katsed struktuuri olemust ära seletada viivad paratamatult graafide juurde, kasvõi nende diagrammide näol . Struktuuri, isomorfismi ja invariantsuse mõisted on lihtsalt ja piltlikult selgitatavad graafi struktuuri põhjal .
Struktuuri tuvastamine.
Struktuuri elementaarosisteks on selle elementidevahelised binaarsuhted. Reaalse objekti graafi kujul esitatud struktuur on tuvastatav selle binaarsuhete süvaidentifitseerimise teel saadud struktuurimudeli kujul. Struktuurimudel avab ka struktuuri sümmeetria omadused sümmeetriaklasside ehk orbiitide näol.
Philipp Ilus

Philipp Ilus (22. juuli 1478 – 25. september 1506) oli Saksa-Rooma keisri Maximilian I (1459–1519) ja Burgundia pärijanna Marie (1460–1481) poeg. Oma ema ootamatu surma järel sai ta Burgundia hertsogiks ja 1504 oma naise Juanaga kõrval Felipe I nime all Kastiilia valitsejaks. Ta oli Saksa-Rooma keiser Karl V isa.
Philipp oli seega vaid kolmeaastane, kui ta Prantsusmaast vallutamata jäänud Burgundia alade (Madalmaade ja Franche-Comté ehk Burgundia vabakrahvkonna) isandaks sai. Tema eest valitsesid esialgu Madalamaade ülikud, kes tema isa Maximiliani regentlusest midagi kuulda ei tahtnud. Hiljem sai Maximilian siiski teatud võimu Burgundia üle tagasi. 1498. aastal abiellus Philipp Kastiilia printsessi Juanaga.
Philipp Ilusa tõusu Kastiilia troonile põhjustasid riigi troonipärijate ootamatud surmad, mis tegid pärijannaks tema naise, Kastiilia Isabeli ja Aragóni Fernando tütre. Kastiilia trooni nõudis aga ka Juana isa Fernando, kes tahtis kogu hilisema Hispaania valitsejaks saada. Lõpuks jõuti kompromissile ning Philipp sai Felipe I-na Kastiilia kuningaks, seda peamiselt põhjusel, et Kastiilia ülikutele ei meeldinud Fernando ambitsioonid. 
Kuid vaid kaks aastat hiljem suri Philipp ootamatult, kahtlustatud on ka mürgitamist, ning et tema naine Juana kuulutati hullumeelseks ja poeg Karl oli vaid kuueaastane, sai seejärel Kastiilia tegelikuks valitsejaks Aragóni Fernando ja Madalmaade (Burgundia) regendiks määrati ta õde Margarethe.
Isiklikku ja järglased.
Philipp abiellus 1498. aastal Kastiilia printsessi Juanagaga, kellega tal oli 6 last:
Juana

Juana Nõdrameelne (6. november 1479 Toledo – 12. aprill 1555 Tordesillas) oli formaalselt Kastiilia kuninganna alates 1504 kuni surmani.
Juana sündis Aragoni kuninga Fernando II ja Kastiilia kuninganna Isabel I kolmanda lapse ja teise tütrena. Tal oli veel kaks nooremat õde ja noorem vend – viimane suri kaheaastasena.
Tema vanem vend Juan suri 19-aastaselt, arvatavasti tuberkuloosi. Ta oli selleks ajaks jõudnud abielluda, kuid tema abikaasa Austria Margaretha sünnitas pärast oma mehe surma surnuna sündinud tütre. Teine poeg Pedro oli surnud juba varem. Vanemate pärija pidanuks olema Juana vanim õde Hispaania Isabella, kes aga suri 1498 27-aastaselt sünnitusel ja tema poeg Miguel da Paz suri 1500. Seetõttu, kui Isabella 1504 suri, päris Kastiilia trooni Juana.
Ta abiellus 1496 Philipp Ilusaga, kes oli Saksa-Rooma keisri Maximilian I ja Burgundia pärijanna Marie (1460–1481) poeg. Philipp oli Juanast aasta vanem. Nende abielu oli õnnetu Philippi truudusetuse ja intriigide tõttu. Philipp soovis ise Hispaania kuningaks saada, kuid seda trooni taotles ka Juana isa Fernando. Lõpuks saavutas Philipp oma tahtmise ja krooniti Felipe I nime all Hispaania kuningaks – võimalus, et trooni pärib Juana, ei tulnud üldse jutukski.
Philipp ja Juana said kuus last, kellest noorim sündis pärast mehe surma:
Mõlemad pojad said keisriks ja kõik tütred kuningannaks. Kõik lapsed peale Maria said ka ise lapsi. Karli, Ferdinandi ja Isabella järeltulev sugu kestab tänapäevani.
1506 suri Felipe ootamatult, nähtavasti tüüfusesse, kuid on ka arvatud, et Fernando laskis ta mürgitada. Fernando nõudis Juanalt dokumendi allkirjastamist, et Juana loobub troonist Fernando kasuks, kuid Juana keeldus. Seejärel laskis Fernando Juana hulluks tunnistada ja paigutas ta Tordesillasesse Santa Clara kloostrisse. Formaalselt teda ei kukutatud, aga tal ei olnud enam mingit mõju ja Fernando kirjutas kuni surmani kõigile dokumentidele alla "mina, kuningas".
Fernando suri 1516. Ta oli abiellunud teist korda, aga sellest abielust sündinud ainus laps suri oma esimesel elupäeval ja trooni päris ikkagi Juana. Tema hulluse tõttu läks troon Juana vanemale pojale Karlile. Ametlikult jäi Juana oma poja kaasvalitsejaks kuni oma surmani 1555.
Kuivõrd Juana tegelikult hull oli, see on teadmata. Tänapäeva ajaloolased on oletanud nii melanhooliat, depressiooni, psühhoosi kui skisofreeniat. Poliitilised vaenlased võisid tema sümptomitega liialdada ja osalt võisid need tekkida pikaajalise eraldatuse tõttu kloostris. Juana järglastel oli märgatavalt sagedamini vaimuhaigusi kui statistilise keskmise järgi olema peaks, aga see võis tulla ka tema järeltulevates põlvkondades levinud lähisugulasabielude mõjust.
Androgüün

Androgüünsus on maskuliinsete ja feminiinsete tunnuste kombinatsioon. Soolist mitmetimõistetavust võib leida moetööstuses, inimeste sooidentiteedis, seksuaalses identiteedis või seksuaalelus. 
Androgüün on androgüünne inimene.
Mõiste.
"Androgüünsus" tuleneb kreekakeelsest sõnast "androgynos". Liitsõna koosneb sõnadest ("anér, andr-: "'mees') ja ("gunē, gyné:" 'naine').
Mõisteid "hermafrodiit" ja androgüün on mõnikord kasutatud sünonüümidena. Üldiselt mõistetakse androgüünsust inimese sotsiaalse soo ebamäärasusena. Hermafrodism samas kirjeldab inimesi ebamääraste sugutunnustega. Inimeste puhul soovitatakse hermafrodismi asemel kasutada sõna "intersoolisus".
Sooidentiteet.
Sooidentiteedi kontekstis on androgüün isik, kes ei sobitu ühiskonnas tavalistesse maskuliinsetesse ja feminiinsetesse soorollidesse. Androgüünid võivad enda kirjeldamiseks kasutada ka mõisteid "ambisooline" või "polüsooline". Mitmed androgüünid määratlevad end vaimselt naiste ja meeste vahepeal olevana. Nad võivad enda määratlemiseks kasutada sõnu "sootu", "sooneutraalne", "asooline", "genderqueer", "mittebinaarne", "multisooline", "intersooline", "pansooline" või "voolava sooga". Androgüünne inimene võib käituda viisil, mida ühiskonnas nähakse kas maskuliinse või feminiinsena. Neil on tasakaalustatud identiteet, mis hõlmab mõlema soo häid omadusi. Androgüünsed inimesed võivad loobuda erinevatest ülesannetest, mis on üldiselt ühiskonna poolt määratud tema bioloogilisele soole. Androgüünsed inimesed loobuvad tunnustest, mis on kultuuriliselt loodud spetsiifiliselt meestele või naistele. Selle asemel keskenduvad nad käitumisele, mis on kõige tulemuslikum konkreetses situatsioonis.
Bemi soorolli loend.
Bemi soorolli loendi (BSRL) lõi Sandra Bem, varane androgüünsuse pooldaja, 1977. aastal. BSRL on üheks kõige laiemalt kasutatavaks vahendiks, millega hinnatakse inimese sotsiaalset sugu. BSRL liigitab inimesed ühte neljast soorolli sättumusse, lähtudes isiku vastustele. Nendeks on maskuliinne, feminiinne, androgüünne või eristamatu. Bemi järgi võisid kõik inimesed väljendada maskuliinseid ja feminiinseid tunnuseid. Androgüünne inimene on naine või mees, kellel on suurel määral naiselikke (väljendusrikkad) ja mehelikke (instrumentaalseid) omadusi. Feminiinsel isikul on rohkelt naiselikke ja vähe mehelikke omadusi. Maskuliinsel isikul on vastupidi – rohkelt mehelikke ja vähe naiselikke omadusi. Eristamatul isikul on vähe nii mehelikke kui ka naiselikke omadusi.
Hermafrodiit

Hermafrodiit on mõlemasooline olend.
Hermafrodiitsus on kahesoolisus, liitsugulisus ehk mõlemasugulisus. Hermafroditism on saanud nime Hermese ja Aphrodite kahesoolise poja Hermaphrodituse järgi.
Mõlemasugulisi järglasi andvaid liike esineb selgrootute hulgas (lameussid, kaanid, teod) ja harva selgroogsete seas (mõned kalad). Seejuures maismaal elavad selgroogsed hermafrodiidid ei saa tavaliselt järglasi.
Inimeste puhul pole täheldatud täielikult funktsionaalset hermafroditismi koos isas- ja emassugurakkude produktsiooniga. Küll aga võib naistel harvadel juhtudel esineda kõdistist välja arenenud sugutikujuline moodustis ning meestel tupetaoline elund. Paljunemisfunktsiooni neil elundeil siiski ei ole.
Ilukirjanduses ja mütoloogias esineb mitmeid hermafrodiitseid tegelasi. Vanakreeka mütoloogias oli Hermaphroditos Aphrodite ja Hermese laps.
Hermafodiitsus on päritav. Kõige enam on seda täheldatud Eestis sigadel. Jõgeva vallas nõukogude aja lõpus esinenud juhul oli hermafrodiitsuse kandjaks kult. Tema järeltulijatest oli 60% hermafrodiidid. Põhjus tema karjas säilitamiseks ja paaritamiseks oli antud isendi erakordselt hea konditsioon ja lootus seeläbi tõugu parandada.
Hermafroditsism loomariigis.
Hermafroditismi esineb ka loomariigis, eriti selgrootutel. Ehkki hermafrodiitsed organismirühmad omavad nii emas- kui isassugurakke, siis üldjuhul vahetatakse kopulatsiooni käigus isassugurakke.
Tuntumad hermafrodiidid on näiteks teod, kaanid, vihmaussid. Hermafroditismi esineb ka kaladel jt loomarühmadel.
Modest Mussorgski

Modest Mussorgski (vene keeles "Модест Петрович Мусоргский"; 21. märts (vkj 9 märts) 1839 Karevo küla, Pihkva kubermang – 28. märts (vkj 16. märts) 1881 Peterburi) oli vene helilooja, Mili Balakirevi, Aleksandr Borodini, César Cui ja Nikolai Rimski-Korsakovi kõrval üks Võimsa Rühma liikmeid. 
Modest Mussorgski andis olulise panuse vene rahvusliku muusika arengusse. Tema veendumus oli, et kunst peab kajastama tegelikku elu. Nii pärinebki sageli tema teoste ainestik ajaloost.
Tema helikeel oli oma aja kohta uudne ja julge, see eiras rangeid harmoonia reegleid.
Tema varajase surma (nädal pärast 42. sünnipäeva) põhjustas alkoholism.
Võimas Rühm

Võimas Rühm (vene keeles "Могучая кучка") oli Vene heliloojate rühmitus, mis kujunes 1860. aastatel Peterburi noorte muusikute ringina, kuhu kuulusid heliloojad Modest Mussorgski, Aleksandr Borodin, Nikolai Rimski-Korsakov, César Cui ja Mili Balakirev. 
Võimas Rühm otsis võimalusi vene rahvusliku muusika arendamiseks ning vastandas ennast tol ajal konservatooriumides valdavalt levinud akadeemilisele suunale. Nii näiteks pidas rühm samal ajal Moskva Konservatooriumiga seotud Pjotr Tšaikovski loomingut liiga "läänepäraseks". Võimsa Rühma liikmete arvates pidi tõeliselt venepärase muusika loomiseks hoiduma üldse akadeemilisest muusikaharidusest. Mitmed rühma liikmed olidki muusikaliselt iseõppijad ehk diletandid. Aleksandr Borodin näiteks oli elukutselt keemik, kirjutades oma ainsat ooperit "Vürst Igor" aastakümneid teadustöö kõrvalt. Modest Mussorgski klaveripartiid on näiteks sageli kirjutatud ebapianistlikult ning nende esitamisega saavad hakkavad ainult väga kõrge tasemega interpreedid. Rühma põhimõtete kohaselt oli tähtsam muusika sisu, mitte selle esitamise võimalused. Seesugused nooruslikult radikaalsed põhimõtted siiski ei takistanud hiljem näiteks N. Rimski-Korsakovil saada Peterburi Konservatooriumi professoriks. 
Rühm põlastas niinimetatud puhast muusikat ning pööras erilist tähelepanu rahvamuusikale, vokaalmuusikale (ooper, soololaul) ning programmilisele muusikale. Suureks eeskujuks neile oli Mihhail Glinka looming, eriti tema ooper "Ruslan ja Ludmilla". 
Võimas Rühm andis lühikese ajaga hindamatu ja teedrajava panuse vene rahvusliku muusika arengusse.
Lothar I (Frangi keiser)

Lothar I (umbes 795 – 29. september 855) oli Frangi keiser 840–855 ja Kesk-Frangi kuningas 843–855.
Lothar oli Frangi keiser (814–840) Ludwig Vaga vanim poeg ning seega õigustatud pärima Frangi impeeriumi. 817. aastal oli ta saanud kaaskeisriks ning 823 koguni lasknud end paavst Paschalis I-l keisriks kroonida, ent pidi siiski oma isale keisriõigused peagi loovutama. Põhjuseks oli see, et ta hakkas koos oma vendadega isa vastu mässama. Esimene mäss toimus 830 ja Ludwig kukutati, kuid sai 831 taas troonile tagasi. Teine mäss toimus 833 Milano peapiiskopi Angilbert II õhutusel ning Ludwig kukutati uuesti ja uuesti tõusis ta järgmisel aastal troonile. Ludwig pagendas Lothari Itaaliasse, mille asevalitseja (822–855) ta oli kuni oma isa surmani.
Ludwig Vaga surma järel 840 otsustas ta kogu võimu aga enda kätte võtta. Kuid tema ambitsioonikad vennad Ludwig ja Charles (germaanipäraselt Karl) ei tahtnud sellega leppida ning et nende isa autoriteet oli olnud liiga nõrk, et ühtki neist riigi ainupärijaks teha, siis algas sisesõda, mis Frangi riigis Merovingide ajal sagedane oli olnud. Ükski vend ei suutnud ülekaalu saavutada ning nii jagasid nad riigi 843. aastal Verduni leppega omavahel.
Lothar säilitas Frangi keisritiitli ja sai endale valitsemiseks Itaalia ning maariba Reini ja Rhône'i jõe vahel kuni Põhjamereni ehk Kesk-Frangi riigi. Seega läks ka Karl Suure pealinn Aachen tema valdusse ning seal asuski ta resideerima. Itaalia andis ta valitseda oma vanimale pojale Ludwigile. 
855. aastal, enne oma surma jagas ta riigi kolmeks: põhjapoolse osa (Lotharingia koos Aacheniga) sai ta keskmine poeg Lothar, keskmise ehk Burgundia noorim poeg Charles ja vanimale pojale, Ludwig II-le jäi Ida-Frangi riik ning lisaks sai too ka keisritiitli.
Lothar abiellus 821. aasta oktoobris Toursi Ermenegardega. Abielust sündis 8 last, 3 poega ja 5 tütart, kes kõik täiskasvanuks said. Pärast Ermenegarde surma 20. märtsil 851 sündis Lotharil ka üks abieluväline poeg.
Alamjooks

Alamjooks on jõe suudme lähedane osa. Alamjooksu ulatus (suudmest) sõltub iga konkreetse jõe eripärast.
Kui öeldakse: "N jõe alamjooksul elavad ...", ei peeta silmas mitte ainult jõge, vaid ka selle lähemat ümbrust.
Tavaliselt on alamjooks veerikas, vesi voolab aeglaselt ja kulutab rohkem jõesängi külgi. Setted kuhjuvad põhja, mõnikord tekivad looked. Alamjooksul on sagedased meandrid.
Ekvivalentsiseos

Ekvivalentsiseoseks ehk ekvivalentsusseoseks nimetatakse binaarset seost mingil hulgal "A", kui see seos on refleksiivne, sümmeetriline ja transitiivne, st seos ~ on ekvivalentsiseos parajasti siis, kui
ehk vastavalt kui iga element on iseendaga seoses ~, kui "a" on "b"-ga seoses ~, siis "b" on "a"-ga seoses ~ ja kui "a" on "b"-ga seoses ~ ja "b" on omakorda "c"-ga seoses ~, siis on "a" ka "c"-ga seoses ~.
Tähistused.
Asjaolu, et elemendid "a" ja "b" on omavahel ekvivalentsusseoses "R", tähistatakse kirjanduses mitmel moel. Kõige tavalisemad tähistused on ""a"~"b" ja "a"≡"b", mida kasutatakse juhul, kui kontekstist on selge, millist ekvivalentsiseost "R" silmas peetakse.
Kui on tarvis viidata sellele, millisest ekvivalentsiseosest "R" on jutt, siis kõige tavalisemad tähistused on "a"~"R""b", "a"≡"R""b" ja "aRb"".
Suhted aksioomide vahel.
Kui iga elemendi "a" korral hulgast "A" on olemas teine element "b", mis kuulub hulka "A" ja millega "a" on seoses, siis sümmeetrilisusest ja transitiivsusest järeldub refleksiivsus. Tõepoolest, tähistame selle seose "R". Kui "aRb", siis seose R sümmeetrilisuse tõttu ka "bRa"; sellest aga, et "aRb" ja "bRa", järeldub seose R transitiivsuse tõttu, et "aRa". Et sellise järelduse saab teha iga elemendi "a" korral, siis seos R on refleksiivne.
Sümmeetrilisusest ja transitiivsusest üldjuhul siiski refleksiivsus ei järeldu. Võtame näiteks kõigi täisarvude hulga. Defineerime seose "R" nii: täisarvud "a" ja "b" on seoses "R" parajasti siis, kui mõlemad on paarisarvud. See seos on ilmselt sümmeetriline ja transitiivne, kuid pole refleksiivne, sest paaritud arvud ei ole iseendaga selles seoses.
Ekvivalentsiklassid.
Elemendi "a" ekvivalentsiklassiks ["a"] seose s suhtes nimetatakse hulka formula_1. 
Hulkoidid.
Hulka "A" koos ekvivalentsiseosega ~ nimetatakse hulkoidiks.
Rannikuahelikud

Rannikuahelikud (inglise "Coast Ranges") on mäestik Põhja-Ameerikas, osa Kordiljeeridest. 
Kulgeb Vaikse ookeani rannikul põhja-lõuna suunas Juan de Fuca väina ja Santa Barbara väina vahel. 
Kõrgus kuni 2424 meetrit.
Riistvõimlemine 1968. aasta suveolümpiamängudel

Riistvõimlemine 1968. aasta suveolümpiamängudel Méxicos&lt;br&gt;
21.–26. oktoober.&lt;br&gt;
Mehed.
Meeskonnavõistlus.
Olümpiavõitja 1964: Jaapan 577,95.&lt;br&gt;
16 meeskonda.&lt;br&gt;
Mitmevõistlus.
Olümpiavõitja 1964: Yukio Endo (Jaapan) 115,95.&lt;br&gt;
117 võistlejat.&lt;br&gt;
Vabaharjutus.
Olümpiavõitja 1964: Franco Menichelli (Itaalia) 19,45.&lt;br&gt;
Kang.
Olümpiavõitja 1964: Boriss Šahlin (NSV Liit) 19,625.&lt;br&gt;
Rööbaspuud.
Olümpiavõitja 1964: Yukio Endo (Jaapan) 19,675.&lt;br&gt;
Rõngad.
Olümpiavõitja 1964: T. Hayata (Jaapan) 19,475.&lt;br&gt;
Toenghooglemine.
Olümpiavõitja 1964: Miroslav Cerar (Jugoslaavia) 19,525.&lt;br&gt;
Toenghüpe.
Olümpiavõitja 1964: H. Yamashita (Jaapan) 19,6&lt;br&gt;
Naised.
Naiskonnavõistlus.
Olümpiavõitja 1964: NSV Liit 380,89.&lt;br&gt;
14 naiskonda.&lt;br&gt;
Mitmevõistlus.
Olümpiavõitja 1964: Vera Časlavska (Tšehhoslovakkia) 77,564.&lt;br&gt;
101 võistlejat.&lt;br&gt;
Vabaharjutus.
Olümpiavõitja 1964: Larissa Latõnina (NSV Liit) 19,59.&lt;br&gt;
Rööbaspuud.
Olümpiavõitja 1964: Polina Astahhova (NSV Liit) 19,332.&lt;br&gt;
Poom.
Olümpiavõitja 1964: Vera Časlavska (Tšehhoslovakkia) 19,449.&lt;br&gt;
Toenghüpe.
Olümpiavõitja 1964: Vera Časlavska (Tšehhoslovakkia) 19,483.&lt;br&gt;
Standardtantsud

Standardtantsud on võistlustantsus kasutatav tantsude kategooria, mille alla kuuluvad aeglane valss, tango, Viini valss, aeglane fokstrott ja "quickstep". Samad tantsud on tuntud ka seltskonnatantsudena.
Liik

Liik võib erialati tähendada erinevaid asju:
Liik on perekonnanimi.
Surnukskeetmine

Surnukskeetmine on üks surmanuhtluse viisidest.
See meetod pole ilmselt olnud väga levinud, aga aeg-ajalt on teda kasutatud mitmel pool Euroopas ja Aasias.
Surnukskeetmise variante: vees, õlis, tõrvas, veinis, äädikas jm. Mitmete mütoloogiate kohaselt kasutatakse põrgus patuste keetmiseks ka vedelat väävlit.
Inglismaal võttis selle kasutusele Henry VIII mürgitamisega seotud kuritegude eest. Esimesena hukati sellisel viisil 1531. aastal Rochesteri piiskopi kokk Richard Rosse, kes mürgitas 17 inimest, kellest kaks suri. See meetod kaotati 1547.
Keskaegses Riias oli surnukskeetmine valeraha tegemise eest rakendatav karistusmeetod.
Tänapäeval on seda väidetavalt kasutatud Islom Karimovi juhitavas Usbekistanis dissidentide vastu.
Surmanuhtlus

Surmanuhtlus on inimese karistamine tema surmamisega. 
Jurisprudentsis peetakse surmanuhtlust kõrgeimaks (või ka erakorraliseks) karistusmääraks.
Tänapäeval suhtutakse paljude riikide õigusruumis surmanuhtlusse erinevalt. Nii võib eristada riike, kus
Inimõiguste eest võitleva organisatsiooni Amnesty Internationali andmetel hukati 2005. aastal 22 riigis kokku 2148 inimest. Hiina Rahvavabariigis pandi Amnesty Internationali aruande kohaselt 2005. aastal toime 1770 hukkamist, kuid inimõigusaktivistide andmetel on see arv palju suurem (nt koguni üle 8000). 
Lääneriikidest kasutatakse surmanuhtlust karistusviisina USA-s (mitte kõikides osariikides) ja Iisraelis, demokraatlikes riikides on see samuti mitmel pool kasutusel (nt Egiptus, India, Sri Lanka, Tai, Singapur, Hiina Vabariik, Jaapan). 
Surmanuhtluse täideviimise meetodid.
Ajaloos on olnud palju surmanuhtluse täidesaatmise viise. Tänapäeval on levinumad meetodid mahalaskmine (Hiinas), mürgitamine (Hiinas, USA-s), pea maharaiumine (Saudi Araabias), poomine ja kividega surnuksloopimine (Iraanis) ning surmamine elektritoolil (USA-s). 
Surmanuhtluse kaotamine.
Viimast korda viidi surmanuhtlus Euroopa Liitu (tollal Euroopa Ühendusse) kuuluvas riigis täide 10. septembril 1977 Prantsusmaal Marseille's Baumettes'i vanglas. Giljotineerimise teel hukati Tuneesia päritolu immigrant Hamida Djandoubi, kes oli surma mõistetud piinamise ja mõrva eest. 
Maailmas on täheldatav suundumus surmanuhtluse kaotamisele. Selle üks eestkõnelejaid on Euroopa Liit. 
Surmanuhtlus Eestis.
Surmanuhtluse kaotamine Eestis.
Kuigi surmanuhtlus säilis õigusaktides kuni 1998. aastani ja inimesi mõisteti surma ka pärast 1991. aastat, ei viidud surmanuhtlust enam täide.
Pärast iseseisvuse taastamist pidas Eesti poliitiline eliit vajalikuks Euroopa Liidu riikide eeskujul asendada surmanuhtlus eluaegse vangistusega, kuigi raskete kuritegude osatähtsus Eestis 1990. aastate alguses suurenes. 13. jaanuaril 1997 esitas valitsus Riigikogule "Inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni lisaprotokolli nr. 6 ratifitseerimise seaduse eelnõu", mis nägi ette surmanuhtluse kaotamise. 
Pärast surmanuhtluse kaotamist on Eesti ühiskonnas arutatud surmanuhtluse taastamise vajadust eriti raskete kuritegude puhul.
Ex officio

Ex officio on ladinakeelne väljend, mis tähendab 'oma kohustusi täites'.
Õigusteaduses nimetatakse "ex officio"'ks olukorda, kus isikul on ametiseisundi tõttu pädevus, kohustus või kuuluvus mõnda kogusse. Nii on näiteks Vabariigi presidendil "ex officio" pädevus riigi esindamisel riiklikus välissuhtluses.