Sümfooniaorkester

Sümfooniaorkester on orkester, kuhu kuuluvad
Olenevalt üheliigiliste soleerivate puhkpillide hulgast liigitatakse orkestrid:
Kõigis orkestrikoosseisudes lisanduvad vastavalt partituurile löökpillid: suur trumm, väike trumm, timpanid, taldrikud, triangel, kastanjetid, kellamäng, tšelesta, gong, tamtamm jm ning harf(id).
Sümfooniaorkestri ajalugu.
19: sajandi sümfooniaorkester.
19. sajandil hakkas sümfooniaorkestri koosseis suurenema ning 20. sajandi alguseks oli see muutunud hiiglaslikuks. Näiteks Gustav Mahleri 8. sümfoonia koosseisus on 3 sopranisolisti, 2 aldisolisti, tenorisolist, baritonisolist, bassisolist, 2 segakoori, poistekoor, 2 pikoloflööti, 4 flööti, 4 oboed, inglissarv, 5 klarnetit, bassklarnet, 4 fagotti, kontrafagott, 8 metsasarve, 4 trompetit, 4 trombooni, basstuuba, timpanid, löökpillid, orel, harmoonium, tšelesta, klaver, 6 harfi, madoliin, esimesed viiulid, teised viiulid, vioolad, tšellod ja kontrabassid. Lisaks põhikoosseisule teevad eraldi lavaorkestris kaasa veel 4 trompetit ja 3 trombooni. Mahleri soovitus oli, et suuremates saalides võiks puupuhkpillide esimesi partiisid kahendada ning kellpillide koosseisu laiendada. 
19. sajandil muutus romantilise muusika vajaduste tõttu paljude pillide kõla ja mängutehnika:
Kasutusele tulid ka uued pillid, mida hakati kasutama ka sümfooniaorkestris. Paljud orkestripillid omandasid tänapäevase kuju. 
Sümfooniaorkestri suureks uuendajaks oli prantsuse helilooja Hector Berlioz, keda peetakse ka nüüdisaegsete orkestratsiooni põhimõtete alusepanijaks. Ta võttis kasutusele uusi löökpille ning suurendas oluliselt vaskpillide koosseisu.
Sümfooniaorkestri koosseis.
Sümfooniaorkestri koosseis kodeerituna
Kahene koosseis.
Kahene koosseis kujunes välja Viini klassikute loomingus. Soleerivaid puu- ja vaskpille on 2 igast liigist: 2 flööti, 2 oboed, 2 klarnetit, 2 fagotti, 2 metsasarve, 2 trompetit. Sageli ka tromboonid, tuuba ja timpanid. Tänapäeval on koosseisus ka pikoloflööt, mille partiid esitab 2. flöödimängija.
Puhkpillide kõla tasakaalustavad keelpillid. Kaheses koosseisus on keelpille 8-10 / 6-8 / 4-6 / 4-6 / 2-4. Orkestri instrumentatsioonis (kiirkiri) märgitakse keelpillide arvu kindlas järjekorras: 1. viiul / 2. viiul / vioola / tšello / kontrabass.
Näide: Ludwig van Beethoveni 5. sümfoonia c-moll op 67 (1808)
2 flööti ja pikoloflööt
2 oboed
2 klarnetit
2 fagotti ja kontrafagott
2 metsasarve
2 trompetit
3 trombooni
timpanid
keelpillid
Kolmene koosseis.
19. sajandi lõpul oli kolmene koosseis kohustuslik mistahes sümfooniaorkestri komplekteerimisel. Kolmeses koosseisus on suurendatud samatämbriliste puu- ja vaskpillide arvu kolmeni.
2 flööti ja pikoloflööt
2 oboed ja inglissarv
2 klarnetit ja väike klarnet või 2 klarnetit ja bassklarnet
2 fagotti ja kontrafagott
3 metsasarve, 3 trompetit, 3 trombooni, tuuba (4-häälne seade)
timpanid
Sellises koosseisus mängib
Kolmeses koosseisus on keelpille: 12-16 / 10-14 / 8-10 / 8-10 / 6-8.
Näide: Béla Bartóki orkestrikontsert (1943, uus versioon 1945)
2 flööti ja pikoloflööt
2 oboed ja inglissarv
2 klarnetit ja bassklarnet
2 fagotti ja kontrafagott
4 metsasarve, 3 trompetit, 3 trombooni, tuuba
 timpanid, triangel, trumm, basstrumm, taldrikud, tamtamm
2 harfi
keelpillid
Neljane koosseis.
Neljases koosseisus on suurendatud samatämbriliste puu- ja vaskpillide arvu neljani.
2 flööti ja 2 pikoloflööti
3 oboe ja inglissarv
väike klarnet ja 2 klarnetit ja bassklarnet
3 fagotti ja kontrafagott
4 metsasarve, 4 trompetit, 3 trombooni ja tuuba (4-häälne seade)
timpanid
Sellises koosseisus mängib
Neljases koosseisus on keelpille: 16-20 / 14-18 / 10-16 / 10-14 / 8-12
Viiene koosseis.
Viieses koosseisus on soleerivate puhkpillide arvu suurendatud tavaliselt vaid üksikutes rühmades. Heliloojate nõudmised on erinevad ja seepärast nimetatakse koosseise nende endi järgi: Wagneri, Bruckneri, Straussi, Mahleri, Schönbergi jne orkester.