Kollane kartuli-kiduuss

Kollane kartuli-kiduuss ("Globodera rostochiensis") on ümarusside hõimkonda kuuluv taimeparasiit. Nad elavad maavitsaliste sugukonda kuuluvate taimede juurtel. Sellesse sugukonda kuuluvad taimed nagu kartul ja tomat. Kiduussid põhjustavad taimede kidurat kasvu ning kui nende populatsioonitihedusel lastakse suureks minna, siis põhjustavad nad ka taimede varast vananemist ning kahjustavad nende juuri. Suure populatsiooni korral on saagikadu lausa 30%–80%. See ümaruss pärineb Lõuna-Ameerikast, Euroopas, Aasias ja Põhja-Ameerikas on nad võõrliik. Selle kiduussi liigile on eripärane emaste nematoodide kollane värvus. Silmaga on eristatavad vaid juurtel tekkivad tsüstid, väiksema populatsiooni puhul saab usside olemasolust teada ainult kartulitaime juurte mikroskoobi all uurimisel.
Elutsükkel.
Kollase kartuli-kiduussi munad kooruvad tsüstidest tänu maavitsaliste perekonna taimede juurte poolt mulda eritatavale ainele nimega Solanoeclepine A. Munast kooruvad teise faasi noorloomad, kes pärast tsüstist koorumist liiguvad juurekoore alla, kus nad lähevad ühe raku sisse, kuhu nad jäävad veel kaheks noorussi faasiks. Seejärel saavad neist kas isas- või emasussid.
Emasussid on keraja kujuga ning paisuvad läbi juurekoore. Isasussid on usjad ning palja silmaga nähtamatud, pärast lõppfaasi jõudmist liiguvad nad juurest välja ning paarituvad emastega, kes eritavad isaste ligitõmbamiseks feromoone. Mitmed isased paarituvad sama emasloomaga. Isased elavad ainult paar päeva. Emasloomad püsivad juurte sees, kus nad muutuvad helekollasest kuldseks ja nende kehas moodustub 200–500 muna.
See protsess kestab neli kuni kuus nädalat, mille järel sureb ka emasloom ning ta nahk muutub kõvaks ning pruunikaks, mis omakorda moodustab tsüsti. Selles elufaasis pudenevad tsüstid ka taime juurte küljest mulda. Kogu elutsükli jaoks kulub aega 40–60 päeva. Olenevalt ümbritsevast temperatuurist on nendel nematoodidel kas üks või kaks generatsiooni aastas. Soojema kliimaga paikades, nagu Keenia, on täheldatud kaht generatsiooni ja parasvöötmelises kliimas ühte põlvkonda. Prognoositakse, et kliima soojenemise tõttu on sellel nematoodil lihtsam paljuneda ja nende arvukus kasvab ka parasvöötmelise kliimaga paikades.
Tsüstid võivad puhkeseisundis püsida mullas 20 aastat või rohkem, kui puuduvad sobivad peremeestaimed. Seevastu teise faasi noorloomad suudavad ilma peremeestaimeta vastu pidada maksimaalselt paar nädalat. 
Sümptomid taimedel.
Kartuli-kiduusside põhjustatud sümptomid on väga ebaspetsiifilised. Mitmed erinevad kahjurid ja viirused põhjustavad sarnaseid haigusmärke. Väikse populatsiooniga infestatsioon ei tekita märgatavaid maapealseid sümptomeid, selle põhjuseks on taime võime kasvatada endale juurde kõrvalisi juuri.
Peamised sümptomid, mis võivad esineda kartuli-kiduusside tõttu, on: taime väike kasv; lehtede kolletumine; taimede surm, kuivamine ja varane vananemine, mis algab lehtede tippudest; kartulite väike suurus ja arv; juuresüsteem võib olla kidur ning ebanormaalselt laialiulatuv. Taimed, mis on suure kahjurite arvuga, toodavad väga vähe kartuleid või üldse mitte.
Tomatitaimedel on kartulitaimedega sarnased sümptomid, kidur kasv, taimede enneaegne närbumine ja kolletuvad lehed.
Kollane kartuli-kiduuss maailmas.
Kollane kartuli kiduuss pärineb Andide mäestikust, kust see liik 19. sajandi keskel peamiselt kartulite impordiga Euroopasse jõudis. Seemnekartulite veoga levisid nad üle Euroopa, Aasia ning ka Aafrika ja Põhja-Ameerika. Nad on levinud paikades, kus saab kartuleid kasvatada. Kollase kartuli-kiduussi laia leviku ning pikaaegse kohalolu tõttu on aretatud välja mitmeid kartulisorte, mis on selle parasiidi suhtes parema vastupanuvõimega. Austraalias ning Põhja-Ameerikas leitakse seda võõrliiki harva, paljudes kohtades on ta täielikult hävitatud. Ka Euroopas on tänu sellele nematoodile resistentsete kartulisortide kasutusele võtule, see liik suuremas jaos kontrolli all. Ida-Aafrikas on kollane kartuli-kiduuss aga saamas laialt levinud probleemiks .
Kollane kartuli-kiduuss Eestis.
Eestis on kollast kartuli-kiduussi seirete käigus avastatud aastast 1971. Aastal 2021 avastati kollane kartuli-kiduuss kahelt põllult. Euroopa taimekaitse organisatsiooni andmetel on kollane kartuli-kiduuss Eestis olemas, kuid kontrollitud. Euroopa Liit on selle liigi ning ka valkja kartuli-kiduussi kuulutanud karantiinseks võõrliigiks, mis tähendab, et liidu liikmesriigid on kohustatud läbi viima seiret ning tsüstide avastamisel kehtestatakse põldude valdajatele likvideerimisnõuded.
Kahjurite kontroll.
Kartuli-kiduusside traditsiooniliseks ohjes hoidmise meetmeks on liikide rotatsioon. Levinud soovitus on 6–7 aastat põllul mitte kartulit kasvatada. Selle ajavahemiku jooksul väheneb ussitsüstide arvukus alla avastamis- ning kahju tegemise parameetrite. Põldudel, kus on suuremad populatsioonid, kasutatakse ka nematitsiide, mis tulevikus mürgisuse tõttu ilmselt keelustatakse. Loodussõbralikumad meetmed on näiteks mulla biofumigatsioonitehnika (gaasitamine toimub, mitte pestitsiidide, vaid ristõieliste taimede (sinep, brokoli) maha matmise ning nende lagunemisel erituvate gaaside toimel. Samuti soovitatakse harrastada head põllumajandushügieeni, puhastada masinaid ning jalataldu.
Viimasel kümnendil on töötatud välja palju resistentseid kartulisorte, resistentsust on omistatud mitmetele geenidele, mis annavad kas osalise (Gro1.2, Gro1.3, Gro1.4, Grp1) või peaaegu täieliku resistentsuse (H1, Gro1, GroVI). H1 geen on introgeeritud paljudesse kaubanduslikult kasvatatavatesse kartulisortidesse.
Tomatitaimedel elavate usside tõrjeks kasutatakse peamiselt mulla gaasitamist.
Mõjud põllumajandusele.
Kartul on maailma kõige enam kasvatatav köögivili. Kartuli-kiduussidest tulenevat finantskadu on raske mõõta. Kombineeritud kahju kollase kartuli-kiduussi ja valkja kartuli-kiduussi on Ühendkuningriigis hinnatud olema 50 miljonit naela. Euroopas on hinnatud kartuli-kiduussidest põhjustatud iga-aastane saagikadu umbes 9%.