Šveitsi referendumid

Referendumid (saksa k "Volksabstimmungen", prantsuse k "votations populaires", itaalia k "votazioni popolari", romanši k "votaziuns dal pievel") moodustavad olulise osa Šveitsi poliitilisest süsteemist, mis sisaldab nii otse- kui ka esindusdemokraatia elemente. 
Tänu referendumitele ei avalda rahvas poliitikale mõju mitte ainult perioodiliste parlamendivalimiste, vaid ka regulaarsete hääletuste kaudu oluliste küsimuste üle, tugevdades nii riigi tegevuse demokraatilist legitimeerimist.
Kõik Šveitsi referendumid on siduvad ning sõnastatakse JAH- või EI-küsimusena. 
Liigid.
Referendumid toimuvad Šveitsis kõigil poliitilistel tasanditel: valdade tasandil (nimetatakse ka "kommunaalseteks referendumiteks"), kantonite tasandil ja föderaaltasandil (öeldakse samuti: "liidutasandil", saksa "auf Bundesebene"). 
Föderaaltasandil.
Föderaaltasandil võidakse referendumit algatada kolmel viisil:
Fakultatiivsel referendumil võidab variant „Jah“ juba siis, kui häälte lihtenamus on saavutatud üle kogu konföderatsiooni (rikutud ja tühje sedeleid arvesse võtmata). Rahvaalgatusel ja obligatoorsel referendumil on vaja, et variant „Jah“ saavutaks lihtenamuse lisaks enamikus kantonites (sealjuures kuuele kantonile kahekümne kuuest antakse ajaloolistel põhjustel ainult pool häält). Šveitsi poliitilises terminoloogias kasutatakse mõisteid rahva enamus (saksa "Volksmehr", prantsuse "majorité du peuple", itaalia "maggioranza del popolo", romanši "maioritad dal pievel") ja kantonite enamus (saksa "Ständemehr", prantsuse "majorité des cantons", itaalia "maggioranza dei Cantoni", romanši "maioritad dals chantuns").
Kantonite ja valdade tasandil.
Kantonite ja valdade tasandil leiab aset veelgi rohkem referendumeid. Detailid sageli varieeruvad, kuid üldjoontes kehtivad neil sarnased põhimõtted. 
Eriti suure tähendusega on eelarvega seotud referendumid; need toimuvad tänapäeval igas kantonis ja ka paljudes valdades. Föderaaltasandil analoogne praktika puudub, kuigi ettepanekuid selle sisseviimiseks on tehtud. 
Hääleõigus.
Föderaaltasandil on hääleõigus kõigil Šveitsi kodanikel alates 18. eluaastast (välja arvatud vaimupuudega isikud), elukohast sõltumata.
Kantonite ja valdade tasandil võivad kehtida erinevad seadused. Näiteks Glaruse kantonis tohivad hääletada ka 16- ja 17-aastased; Neuchâtelis ja Juras lubatakse teatud tingimustel referendumitest osa võtta kantonis elavatel välismaalastel.
Läbiviimine.
Harilikud referendumid (hääletuskastiga).
Föderaaltasandil määratakse aegsasti referendumite ja valimiste läbiviimiseks neli tähtaega aastas. Kantonid ja vallad korraldavad osa referendumitest samaaegselt, kuid tohivad määrata ka lisatähtaegu.
Hääleõiguslikud kodanikud (või elanikud, vt Hääleõigus) saavad kõige varem neli, kõige hiljem kolm nädalat enne tähtaega hääletamisega seotud dokumente, kuhu kuuluvad: hääletussedel, hääleõiguse tõend, ümbrik hääletussedeli jaoks ja hääletuse teabeleht. Viimases on välja toodud referendumile pandud ettepaneku täpne sõnastus, poolt- ja vastuargumendid, vastava täidesaatva organi (vallanõukogu, kantonivalitsuse või Liidunõukogu) arvamus ja vastavas seadusandvas organis (suures vallanõukogus, kantoniparlamendis, Rahvusnõukogus või Kantonite Nõukogus) toimunud nõupidamiste või hääletuste tulemused. Aeg-ajalt põhjustab teabelehe sisu hääletuskampaania ajal poleemikat, näiteks seatakse kahtluse alla teksti erapooletus või leitakse faktivigu.
Hääletamisruumid on avatud hääletuse päeval ja 2–4 päeva enne seda; hääletajad toovad täidetud sedeliga ümbriku kodust ning panevad selle hääletuskasti. Alternatiiviks on hääletada posti teel, kusjuures mõnes kantonis margistatakse selle jaoks sedeli ümbris algusest peale tasuta tagasisaatmiseks. Osades kantonites praktiseeritakse samuti elektroonilist hääletamist või SMS-hääletamist. 
Avalikud hääletused.
Omaette nähtuseks on "Landsgemeinde" (võimalik tõlge: "maakommuun", "maakogu", "üldkogu") – otsedemokraatia arhailine vorm; vabas õhus toimuvad kokkutulekud, kus hääleõiguslikud kodanikud hääletavad oluliste küsimuste üle avalikult, tõstes kätt. Sellised üldkogud on tänapäevani säilinud kahes saksakeelses kantonis, Appenzell Innerrhoden ja Glarus; samuti (üldiselt teiste nimede all: "Bezirksgemeinde" ehk "rajoonikogu"; "Gemeindeversammlung" ehk "vallakogu") mõnes väiksemas kohalikus omavalitsuses.
Ajalugu.
Rahva kaasamisel poliitilistesse protsessidesse on Šveitsis pikk traditsioon. Esimene "Landsgemeinde"t mainiv kirjalik allikas pärineb umbes 1725. aastast. Rahvahääletusi korraldati ka hiliskeskajal ja uusajal, näiteks 1521. aastal Zürichis, kui elanike käest küsiti, kas rekruteerimislepingut Prantsusmaaga (lepingut, mille kohaselt võis Prantsusmaa kaitsesõja puhul värvata 6000 –16 000 Šveitsi sõdurit) peaks uuendama. Hääletuse tulemus osutus negatiivseks ning sellest lähtuvalt valitsus lepingut enam ei uuendanud.
Suurt mõju otsese demokraatia kinnistumisele Šveitsis on avaldanud Genfi filosoofi Jean-Jacques Rousseau ideed ja Prantsuse revolutsiooni eeskujud, nagu näiteks 24. juuni 1793 montanjaaride konstitutsioon.
Tänini tuntud Šveitsi regulaarsete rahvahääletuste süsteemi juured on 1830. aastate poliitilises arengus ja 1848. aasta liidupõhiseaduses. Esialgu toimusid Šveitsis vaid seda tüüpi referendumid, mida nimetatakse praegu obligatoorseteks. Fakultatiivsed referendumid viidi sisse 1874. aastal põhiseaduse täieliku revideerimisega ning rahvaalgatusi lubati alles 1891. aastal.
1973. aastast on föderaalseaduste järgi referendumite (seega ka valimiste) hääleõigus olemas samuti naistel. 1990. aastast on naistel lubatud hääletada ka kõigis 26 kantonis, viimasena tunnistas naiste hääleõigust pärast kohtuprotsessi Appenzell Innerrhodeni kanton.
Otsese demokraatia instrumente arendatakse Šveitsis edasi ka nüüdisajal. Üks hilisemaid tähelepanuväärseid muudatusi tehti 1987. aastal, kui sama referendumi raames lubati hääletada nii rahvaalgatuse kui ka vastuettepaneku poolt (vt Liigid). Harilikult katsetatakse uuendusi esialgu üksikutes kantonites ning alles seejärel jõustuvad need föderaaltasandil. Ette tulnud on ka selliseid reforme, mis nii hästi ei juurdunud ning said lõpuks tühistatud. Näiteks niinimetatud üldine rahvaalgatus (2003–2009), millega sooviti rahvale pakkuda põhiseadusse mittekuuluvate seaduste muudatusi.
Referendumid ja šveitsi identiteet.
Võimalusel osaleda otsedemokraatia protsessides rajaneb paljude šveitslaste enesemääratlemine riigikodanikuna.