Kikkapuulised

Kikkapuulised ("Celastraceae") on sugukond taimi kikkapuulaadsete seltsist.
Kikkapuulised on mitmekesine sugukond, kuhu kuulub 98 perekonda ja ligikaudu 1200 liiki taimi. Kikkapuuliste seas on nii puittaimi, põõsaid kui ka ronitaimi. Kikkapuuliste sugukond kuulub riiki "Plantae", hõimkonda "Streptophyta", klassi "Equisetopsida" ja seltsi "Celastrales." Sugukond on globaalselt laialdaselt levinud, esinedes mõlema poolkera parasvöötmes, kuigi kõige rohkem just troopikas ja subtroopikas.
Morfoloogia.
Üldiselt on kikkapuulistel lihtlehed, leheseis on vahelduv või vastakune. Lehed on sileda või peensaagja servaga. Abilehed on väikesed või puuduvad.
Kikkapuulised on tavaliselt kahekojalised ja nende õied on aktinomorfsed, ühe- või kahesugulised. Õied on tavaliselt 1 cm läbimõõduga ja valkjad. Tupplehti ja kroonlehti on neli või viis, tolmukaid tavaliselt 2–5, kahesugulise liigi korral paiknevad tomukad vaheldumisi kroonlehtedega. Kikkapuuliste sigimik võib olla nii perigüünses kui ka epigüünses asendis.
Kikkapuuliste vili on tavaliselt kupar, tihti just kolmepesaline ja pesa-avanev ehk lokulitsiidne, aga esineb ka luuvilju ja erisuguseid avavilju, kuivvilju. Kikkapuuliste seemned on tavaliselt oranžid, harva valged. Arill võib esineda, seemned mõnikord tiiblevised.
Taksonoomia.
Kikkapuuliste sugukonda kuuluvad järgmised perekonnad:
Mõned suuremad perekonnad kikkapuuliste sugukonnas on "Euonymus" L. (kikkapuu), "Salacia", "Gymnosporia" ja "Maytenus."
"Euonymus" L..
Perekonda "Euonymus" L. (eesti keeles kikkapuu) kuulub ligikaudu 130 liiki taimi. Perekonna liigilise mitmekesisuse kuumkohaks on Ida-Aasia, kuigi perekond on levinud väga laialdaselt. Ökoloogilisest poolest võib välja tuua, et perekond kasvab tihti just vihmametsades. Kikkapuu perekonnas on nii põõsastaimi kui ka puittaimi, mis võivad kasvada 25 meetri kõrguseks. Perekonnale on iseloomulik ristvastakuti asetsevad lehed, mis on üldiselt pigem sileda servaga. Samuti on iseloomulikud tunnused kahesugulised õied ja lokulutsiidne kupar. Seemned on tavaliselt oranžid ja arilliga. Kroonlehed on tihti helekollased, kollased võid helerohelised.
"Salacia" L..
Perekonda "Salacia" L. kuulub vähemalt 150 liiki troopilises vööndis kasvavaid põõsaid, roni-, puhmas- ja puittaimi. Perekonnale on iseloomulik vastakuti paiknevad lehed ja ümarad luuviljad, mis küpsena on punakasoranžid. Samuti on perekonnale iseloomulik tunnus viietised õied.
"Gymnosporia" L..
Perekond "Gymnosporia" L. koosneb väikestest puudest ja põõsastest, millel on tavaliselt astlad, mis võivad olla peenikesed või jämedad, sirged või kõverdunud. Taimede koor on sile või veidi narmendav. Perekonnale on iseloomulik vastakuti asetsevad lehed, millel on tavaliselt hambuline serv. Taimede õied on ühesugulised, harva kahesugulised. Kroonlehed võivad olla värvunud valgelt, kreemialt, kollaselt, heleroheliselt, roosalt või punaselt. Perekonnale on omane septifraagne või lokulitsiidne kupar. Seemneid, mis on läikivad ja punakaspruunid kuni mustad, on tavaliselt 1–4. Seemnetel esineb arill, mis võib olla lihakas kuni õhuke, värvunud roosalt, valgelt, kollaselt või oranžilt.
"Maytenus" Molina.
Perekond "Maytenus" Molina on puude või põõsastena kasvav perekond, mis on levinud kogu Lõuna-Ameerikas, samuti ka Aafrikas, Põhja-Ameerikas ja mujal. Perekonnale iseloomulik leheseis on tavaliselt spiraalne või vahelduv. Kroonlehed on värvunud kollaseks või roheliseks, mõnikord ka punaseks. Vili on lokulitsiidne, seemned on läikivad ja punakaspruunid. Seemet katab osaliselt või täielikult kollane, valge või lillakas arill, millel võib esineda lihakas endosperm.
Eesti kikkapuulised.
Eestis on kikkapuulistest olulisemad kaks liiki perekonnast kikkapuu ("Euonymus. L"): harilik kikkapuu ("Euonymus europaeus L.") ja naastane kikkapuu ("Euonymus verrucosus Scop."). 
Harilik kikkapuu.
Hariliku kikkapuu oksad on siledad või üksikute kühmudega. Tema lehed on peensaagja servaga ja elliptilised. Taime kroonlehed on rohekad ja piklikud, viljaks lillakaspunane kupar. Seemned on heledad ja üleni kaetud lihaka punakasoranži seemnerüüga. Erinevalt naastaseke kikkapuule ei ripu hariliku kikkapuu seemned kuprast välja. Eestis on harilik kikkapuu levinud Lõuna-Eestis, kuigi teda kasvatatakse ka ilutaimena.
Naastane kikkapuu.
Naastasel kikkapuul on ruljad oksad, mis on kaetud pruunikate näsadega. Taime lehed on samasugused kui harilikul kikkapuul. Naastase kikkapuu kroonlehed on pruunikad ja ümarad, vili on kollakasroosa kupar, millest valminuna ripuvad seemned välja. Seemned on mustjad ja pooleldi kaetud lihaka punase seemnerüüga. Eestis metsistub liik harva, üldiselt on ta levinud ilupõõsana.
Neotroopis.
Väga mitmed kikkapuuliste perekonna liigid, mis kasvavad Neotroopises, on endeemsed. Endeemsete liikidega perekondi on kokku 27 ja suurem osa neist asub Amazonase läheduses, kuigi endeemseid kikkapuulisi leidub üle kogu Lõuna- ja Kesk-Ameerika. Mõned sellised perekonnad on näiteks "Celastrus" L., "Euonymus" L., "Hippocratea" L., "Zinowiewia" Turcz., "Schaefferia" Jacq. ja "Prionostemma" Miers.
Kasutus.
Kikkapuuliste sugukonnale on omased mitmed erinevad bioaktiivsed ained: leitud on insektitsiitsete, kasvajavastaste, leukeemia vastaste, antibiootiliste ja tsütostaatiliste omadustega aineid. 
Hiina, India ja teiste Lõuna-Aasia riikide rahvameditsiinis on kikkapuuliste sugukonda kasutatud tuhandeid aastaid kognitiivne düsfunktsioon, epilepsia, unetuse, reuma, podagra ja düspepsia raviks. Nende rahvameditsiini teadmiste rakendamine moodsates teaduslikes uuringutes on aidanud kikkapuulistes tuvastada laia valiku "in vitro" ja "in vivo" farmakoloogilisi toimeid, sealhulgas kasvajavastast, antimikroobset, põletikuvastast, vananemisvastast, antioksüdatiivset ning neuroprotektiivset toimet. Hetkel on kõige rohkem uuritud liike "Celastrus paniculatus" Willd. ja "Celastrus orbiculatus" Thunb., aga võttes arvesse sugukonna suurt farmakoloogilist potentsiaali, on lootus, et ka teisi kikkapuuliste liike uuritakse just meditsiinilises võtmes tulevikus rohkem.
Kikkapuuliste sugukonda kuulub igihaljas puittaim katapõõsas ("Catha edulis"), mida tarbitakse laialdaselt Ida-Aafrikas. Rahvameditsiinis kasutatakse peamiselt taime noori lehti, mida manustatakse suukaudselt. Lehti üldiselt näritakse, aga mõnel juhul, näiteks kõhulahtisuse, gonorröa ja hambavalu korral, on värskeid lehti ka keedetud. Rikkalikud rahvameditsiinilised teadmised on olnud aluseks taime edasiseks tõhusaks uurimiseks, mis võib viia uute bioaktiivsete raviainete avastamiseni.