tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Brda jõgi

Brda on jõgi Poolas Pomorze vojevoodkonnas, Wisła vasakpoolne lisajõgi.
Jõgi saab alguse Miastko linna lähedasest järvest, kulgeb lõuna-kagu suunas läbides mitmeid järvi ja suubub Wisłasse Bydgoszczi linnas.
Brda pikkus on 245 km, valgla pindala 4665 km².
Suuremad jõeäärsed asulad on Przechlewo, Konarzyny, Tuchola, Koronowo ja Bydgoszcz.
Moisto

Moisto on Eesti perekonnanimi. Moisto nimi oli Lõuna-Eestis kasutusel juba XVIII sajandil. 
2025. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Moisto 17 mehel ja 20 naisel. Perekonnanimede levikult on Moisto meeste puhul 7458. ja naiste puhul 6758. kohal.
Võimlik saksapärane mõju, mis hiljem eestistus.
Mõisnikud, kirikuõpetajad või kirjutajad võisid kirjeldada inimest saksapäraselt "Meister" või "Moister", mis rahvakeeles mugandati Moisto-ks.
Näiteks mõisast pärit või mõisaga seotud inimest võidi rahvakeeles kutsuda "mois-to".
Keelelised ja murdelised juured.
Nimi Moisto võib pärineda Võru või Tartu murdest kus:
Anri Frolian Moisto.
2011 - Moisto-Abarenkovi ühendsuguvõsa hierarhiline esivanem (struktuurne esinduslik määratus)
2023 - Moisto suguseltsi pea, pärast eelmise loobumisest.
Livigno vald

Livigno on eristaatusega vald Itaalias Lombardia maakonnas Sondrio provintsis Valtellina orus, piiril Šveitsi Graubündeni kantoniga. Vallas ei rakendu Itaalia käibemaks IVA ("Imposta sul Valore Aggiunto").
Vald asub 1816 m kõrgusel merepinnast, 1. jaanuari 2025 seisuga on seal 6738 elanikku.
Kuni 1970. aastateni oli Livigno peamiselt põllumajanduslik, pärast seda on valla majandus baseerunud peamiselt turismil (suusakuurort) ja maksuvabal kaubandusel.
Varasemad andmed valla suhtes maksusoodustuste rakendamisest pärinevad juba 16. sajandist, praegune käibemaksuvabastus pärineb umbes 1840. aastast Austria keisririigi ajast, mida Itaalia kuningriik kinnitas uuesti 1910. aasta paiku ning Itaalia vabariik ja Euroopa Majandusühendus 1960. aastal. Ajalooliselt oli Livigno suhteliselt vaene piirkond, mis oli talviti väga raskesti ligipääsetav. Mitmed riigid, mis Livigno territooriumile pretendeerisid, pakkusid vallale maksusoodustusi, et anda inimestele initsiatiivi seal elada, kuigi Livignost saadav maksutulu olnuks suhteliselt tühine.
Valda pääseb kolme tee kaudu. Kaks teed viivad Šveitsi: Forcola di Livigno ühendab valda Sankt Moritziga ja on üldjuhul avatud juunist novembrini; teine tee viib läbi Munt la Schera tunneli Zernezi. Kolmas tee, Passo Foscagno, ametliku tähistusega SS 301, ühendab valda ülejäänud Itaaliaga, viies Bormiosse. SS 301 mööda sõites tuleb vahetult enne valla piirest väljasõitu läbida Itaalia Guardia di Finanza tollipunkt, Šveitsi sõites tuleb läbida ka Šveitsi tollipunkt.
Jüri Villemson

Jüri Villemson (17. aprill 1935 Tartu – 12. mai 2017 Tallinn) oli eesti ratsutaja, treener ja sporditegelane.
Elulugu.
Villemson lõpetas 1952. aastal Tartu 1. Keskkooli ja 1958. aastal Eesti Põllumajanduse Akadeemia veterinaaria erialal.
Villemson hakkas ratsutamist harrastama 1949. aastal Tartu Riikliku Ülikooli ratsaspordibaasis Riho Hanneste juhendamisel, hiljem olid tema treenerid Martin Kutti, Martin Soots ja Mihhail Fadejev. Ta sai EM-il 1963. aastal Nõukogude Liidu koondises takistussõidus Rahvuste auhinnal 4. koha, võitis aastatel 1958–1963 NL-i meistrivõistlustel ühe hõbe- ja 7 pronksmedalit, tuli 1956, 1959–1969 27 korda Eesti meistriks, kuulus Eesti ja 1963. aastal NL-i takistussõidukoondisse. 1972. aastal lõpetas ta sportlaskarjääri. Teda on nimetatud takistussõidu kuningaks ja aastatel 1961–1963 NSV Liidu kõige stabiilsemaks takistussõitjaks.
Villemsoni hobune oli aastatel 1955–1959 Sõber, seejärel Poolus, kellega saavutas ta enamiku parematest tulemustest, ja 1967–1969 Otvod.
Villemson tegutses kohtunikuna (1967. aastast vabariiklik kategooria) ja töötas 1971. aastast treenerina Dünamos, Vabariiklikus Spordikomitees, Tallinna Ratsaspordibaasis (oli 1974–1996 ühtlasi direktor) ja Saaremaa Ratsaspordiklubis. Tema eestvõtmisel loodi ja ehitati 1973. aastal Dünamo ratsaspordibaas. Ta oli aastatel 1970–1998 Ratsaspordiföderatsiooni presiidiumi liige (ka aseesimees) ja treenerite nõukogu esimees, avaldas kirjutisi Spordilehes, Sädes, Tõe Hääles ja Kehakultuuris.
Villemson oli 1958. aastast Tallinna Ratsaspordikooli veterinaararst.
Tema õpilaste hulgas on Andres Treve, Pille Elson, Oliver Karma, Sirge Seiger, Anne Nõmme, Toivo Elson, Alla Gladõševa, Sirje Argus, Konstantin Prohhorov, Katrin Mölder, Margit Mägi, Monica Pärno, Jüri Sokolovski, Eva-Maria Vint-Warmington, Marika Vunder, Tiit Sirel, Juhan Aare.
Isiklikku.
Ta oli abielus ratsutaja Helgi Villemsoniga.
Sławomira Borowska-Peterson

Sławomira Borowska-Peterson (sündinud 1971. aastal) on Eestis elav Poola kultuuridiplomaat. 
Sławomira Borowska-Peterson on pärit Aleksandrów Kujawskist, kus lõpetas põhikooli ja humanitaarteaduste gümnaasiumi. 1989. aastal, mil Poolas toimusid esimesed demokraatlikud valimised, alustas ta Krakówi Jagiełło ülikoolis poola filoloogia õpinguid spetsialiseerudes teatriteadusele (magistri- ja doktoriõpe jaapani nō-teatri valdkonnas). Lisaks on Borowska-Peterson õppinud kultuurikorraldust Pozńani Sotsiaalteaduste Ülikoolis.
Aastatel 1989–2000 tegeles ta teatri valdkonnas akadeemilise töö, teatrikriitika ning kunstilise ja haridusprogrammi korraldamisega. Ta on koordineerinud Poola meditsiinimissiooni tegevust Kosovos ja Albaanias.
Alates 2000. aastast töötab Sławomira Borowska-Peterson Poola Vabariigi Suursaatkonnas Tallinnas, kus vastutab avaliku ja kultuuridiplomaatia eest. 
Tunnustus.
2011 – Valgetähe V klassi teenetemärk Eesti-Poola kultuurisidemete edendamise, Chopini aasta korraldamise ja nägemispuudega laste muusikaõpingute toetamise eest.
2021 – Raamatukogude sõbra tiitel Eesti Raamatukoguhoidjate Ühingult ja Lääne maakonna keskraamatukogult.
2024 – Aukaru pikaajalise koostöö eest Tartu Mänguasjamuuseumiga.
Isiklikku.
Tema abikaasa on eesti näitleja, muusik ja tõlkija Marius Peterson.
Aukaru

Aukaru on Tartu Mänguasjamuuseumi alates 2024. aastast välja antav koostööauhind, mis on mängukaru kujuline. Auhinda antakse välja pikaajalistele koostööpartneritele. Kõik välja antavad karud on erinevad.
Kõige esimene Aukaru anti välja Poola Vabariigi Suursaatkonnale pikaajalise koostööeest.
Veerev maantee

Veerev maantee (inglise "rolling highway") kui kombineeritud vedude alaliik on veoautode ja autorongide vedamine raudteel. Kasutatakse spetsiaalseid madalapõhjalisi rongiks kokkuühendatud raudteevaguneid, millele sõidetakse peale ühest ja maha teisest otsast.
Taolised rongid liiguvad kiirusega kuni 120 km/h. Veoviisi kasutatakse peamiselt Alpi tunnelite läbimisel, kehtestatud ajaliste sõidupiirangute korral (nädalavahetused jms) ja tiheasustatud piirkondade läbimisel vältimaks liiklusummikuid ning õhu saastamist. Vedusid kasutatakse enamasti Austrias, Šveitsis ja Saksamaal Alpisid ja Püreneesid ületavas liikluses. Eelisteks on kiire peale- ja mahalaadimine ja asjaolu, et terminalides pole vaja kasutada peale- ja mahalaadimistehnikat.
Prosna

 
Prosna on jõgi Poolas, Warta vasakpoolne lisajõgi.
Jõgi saab alguse Opole vojevoodkonnas Wolęcini küla lähedal, suubub Wartasse.
Prosna pikkus on 227 km, valgla pindala 4917 km².
Suuremad jõeäärsed linnad on Gorzów Śląski, Praszka, Wieruszów, Grabów nad Prosną, Kalisz ja Chocz.
Rongiparvlaev

Rongiparvlaev (inglise "train ferry") on rongikoosseisude veoks ehitatud parvlaev, millel on raudteerööpad ühel või mitmel laevatekil ja mis on mõeldud rongivagunite ja tervete rongikoosseisude veoks. Tegemist on “meri-raudtee” kombineeritud veoga. Süsteem baseerub raudtee vahendusel tehtavatel kaubavedudel. Raudtee sorteerimisjaamas koostatakse üle mere laevatamiseks enamasti segarong, mis sisaldab erinevate klientide kaupu. Rongi koosseisus võib olla eri tüüpi vaguneid.
Tavaliselt ühendavad rööbastega varustatud parvlaevad raudteid, millel on sama rööpmevahe, vastasel korral on vaja vagunite alusvankrid vahetada (nii nagu seda tehti varem Soomes Turu sadamas). Taolisi vedusid tehti paari aastakümne jooksul Läänemerel Soome ja Saksamaa (Hankost Travemündesse) vahel. Teadaolevalt tehakse selliseid kombineeritud vedusid praegugi Mustal merel Ukraina ja Rumeenia vahel. Suurbritannia ja Prantsusmaa vahel üle La Manche väina toimunud veod lõpetati pärast merealuse tunneli valmimist.
Karl Türk

Karl Türk (15. juuni (vkj)/ 28. juuni 1902 Imavere vald, Pilistvere kihelkond, Viljandimaa – 17. juuli 1942 Sevurallag, Sverdlovski oblast, Vene NFSV) oli Eesti politseinik.
Võttis osa Vabadussõjast.
Ta lõpetas 1922. aastal Põltsamaa Reaalgümnaasiumi. Õppis aastatel 1922–1923 Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonnas ning aastatel 1923–1928 ja 1935–1940 (lõpetas) õigusteadukonnas. Akadeemiliselt oli ta Korporatsioon Sakala liige.
Oli alates 1926. aastast politseiteenistuses. Oli aastatel 1935–1940 Tartu linna 3. politseijaoskonna ülem (komissar).
Karl Türk arreteeriti NKVD poolt 14. juunil 1941 Tartus. 17. juunil 1942 mõistis Nõukogude erinõupidamine ta surma. Ta lasti maha 17. juulil 1942.
Parkimismaja

Parkimismaja (ka parkla või autoparkla) on ühe- või mitmekorruseline hoone, mis on kavandatud sõiduautode, mootorrataste ja jalgrataste parkimiseks. Parkimismaju kasutatakse peamiselt tiheasustusega linnapiirkondades. Mitmekorruselisi parkimismaju leidub äripiirkondades, kaubanduskeskuste, haiglate, lennujaamade ja ühistranspordisõlmede vahetus läheduses.
Disain.
Sõidukite liikumiseks parkimismaja korruste vahel kasutatakse mitmesuguseid lahendusi:
Enamik parkimismaju on eraldiseisvad ehitised, kuid tiheasustusega elamu- ja ärirajoonides on neid hakatud integreerima suurematesse hoonetesse, näiteks korterelamutesse ja büroohoonetesse. Sellistel juhtudel paiknevad parkimiskorrused sageli maa all. 
Eelised ja puudused.
Parkimismajad võimaldavad ruumisäästlikku sõidukite paigutust mitmel korrusel ning pakuvad kaitset ilmastikutingimuste eest. Need sobivad tiheda asustusega linnakeskkonda. Samas kaasnevad parkimismajadega ka mitmed väljakutsed, sealhulgas kõrged ehitus- ja hoolduskulud, võimalikud liiklusummikud sissesõidul ning nähtavuse ja liikumisohutuse probleemid halvasti kavandatud hoonetes. Lisaks võib massiivne betoonehitis mõjutada negatiivselt linnaruumi esteetikat.
Ajalugu.
Esimene teadaolev parkimismaja rajati 1901. aastal Londonis. Esimene maa-alune parkimismaja ehitati Barcelonasse 1904. aastal.
Jeseníki ringkond

Jeseníki ringkond (tšehhi keeles "okres Jeseník") on 2. järgu haldusüksus (ringkond) Tšehhis Olomouci maakonnas. Jeseníki ringkond piirneb läänes, põhjas ja kirdes Poolaga. Ringkonna halduskeskus on Jeseník.
Wisłoka

Wisłoka on jõgi Poolas, Wisła parempoolne lisajõgi.
Jõgi saab alguse Ida-Beskiidides, suubub Wisłasse.
Wisłoka pikkus on 173 km, valgla pindala 4100 km².
Suuremad jõeäärsed linnad on Mielec, Dębica, Brzostek ja Jasło.
Olomouci ringkond

Olomouci ringkond (tšehhi keeles "okres Olomouc") on 2. järgu haldusüksus (ringkond) Tšehhis Olomouci maakonnas. Ringkonna halduskeskus on Olomouc.
Prostějovi ringkond

Prostějovi ringkond (tšehhi keeles "Okres Prostějov") on 2. järgu haldusüksus (ringkond) Tšehhis Olomouci maakonnas. Ringkonna halduskeskus on Prostějov.
Přerovi ringkond

Přerovi ringkond (tšehhi keeles "Okres Přerov") on 2. järgu haldusüksus (ringkond) Tšehhis Olomouci maakonnas. Ringkonna halduskeskus on Přerov.
Šumperki ringkond

Šumperki ringkond (tšehhi keeles "Okres Šumperk") on 2. järgu haldusüksus (ringkond) Tšehhis Olomouci maakonnas. Šumperki ringkond piirneb põhjas Poolaga. Ringkonna halduskeskus on Šumperk.
Sani jõgi

San (ukraina keeles Сян) on jõgi Poolas ja Ukrainas, Wisła parempoolne lisajõgi.
Jõgi saab alguse umbes 900 m kõrguselt merepinnast Karpaatides Sianky küla lähistel.
Sani pikkus on 458 km, valgla pindala 16 877 km².
Suuremad jõeäärsed asulad on Dubiecko, Dynów, Jarosław, Lesko, Leżajsk, Nisko, Przemyśl, Radymno, Rudnik nad Sanem, Sandomierz, Sanok, Sieniawa, Stalowa Wola, Ulanów ja Zagórz.
Chomutovi ringkond

Chomutovi ringkond (tšehhi keeles "Okres Chomutov") on 2. järgu haldusüksus (ringkond) Tšehhis Ústí maakonnas. Chomutovi ringkond piirneb loodes ja põhjas Saksamaaga. Ringkonna halduskeskus on Chomutov.
Děčíni ringkond

Děčíni ringkond (tšehhi keeles "okres Děčín") on 2. järgu haldusüksus (ringkond) Tšehhis Ústí maakonnas. Děčíni ringkond piirneb loodes, põhjas ja idas Saksamaaga. Ringkonna halduskeskus on Děčín.
Pärnu postijaam

Pärnu postijaam ehk praegune trahter Postipoiss asub Pärnu linnas aadressil Vee tänav 12.
Hoone on arvele võetud arhitektuurimälestisena.
Ajalugu.
Pärnu postijaam ehitati 1834. aastal lihakarniks. Lihakarni eri hooned olid algselt kinnistul teineteisest eraldi. 1844. aastal kuberner Georg Friedrich von Fölkersahmi korraldusel kohandati hoone ümber postijaamaks.
Tsaariaegse postijaama pidajateks oli 19. sajandil Weismannide dünastia. Tõnu Tannberg käsitleb oma monograafias "Ajalugu ei ole kunagi liiga palju" Weismannide perekonda ning nende saavutusi perlustreerimise alal. Gustav Carl von Weismann sai tsaarilt oma põhjaliku töö eest võõraste kirjade läbilugemisel salanõuniku teenistusastme. See oli kõrgem aste kui Liivimaa tõelisest riiginõunikust kuberneril, kelle korraldusega endine lihakarn postijaamaks muudeti. 
Nõukogude ajal renoveeriti hoone ning avati 1978. aastal tollane trahter Postipoiss. Trahter omandas kohe legendaarse maine. Ühtpidi oli Nõukogude ajal inimestel üleüldse vähe lõbustusasutusi, kus aega veeta. Teisalt on tegemist arhitektuurselt väärtusliku objektiga.
Andres Siplane on oma raamatus "Introverdi monoloog. Pärnu" kirjeldanud Postipoisi rolli teismeliste jaoks Nõukogude aja hilisemal perioodil. Kuivõrd alaealistel õllesõpradel ei olnud võimalik poest vanusepiirangu tõttu õlut osta, siis mindi piimamannerguga reede õhtuti Postipoisi tagaukse juurde koputama. Kui ukse avas sõbralik ja mõistev töötaja, siis võttis ta lahkelt mannergu (ning mõned rublad raha) ja täitis selle õllega. Sellega saab seletada, miks 1980. aastate teisel poolel võis õhtuti kesklinnas näha pikajuukselisi hevikaid ringi jõlkumas, plekkmannerg näpu otsas.
Nüüdisajal peab hoones trahterit OÜ Postihoov. Ettevõtja soovib hoida alal klassikalise trahteri mudelit. Postipoisis on säilitatud väike lava ning külastajatele pakutakse regulaarselt elavat muusikat. On kujunenud traditsiooniks Postipoisi sünnipäeva tähistamine maikuu teises pooles.
Pöördlukk

Pöördlukk (inglise "twistlock") on standardkonteinerite veol kasutatav lukustamisseade, millega kinnitatakse konteiner poolhaagise platvormile, raudteevagunile, laeva tekile ja laeval horisontaaltasapinnas üksteise külge välistamaks konteineri nihkumist, ümberminekut või eemale paiskumist veo ajal.
Standardkonteineri nurkades asuvad nurgakinnitused ehk -fitingud, mida kasutatakse konteinerite tõstmiseks ja kinnitamiseks raudteeveo platvormile, konteineriveo poolhaagisele, laeva tekile või teise konteineri külge laeva tekil. Igal konteineril on kaheksa nurgakinnitust. Nurgafitingutest kinnitatakse konteiner veoplatvormi või teise konteineri külge pöördlukkudega.
Konteiner kinnitatakse veoks kõigist neljast nurgast manuaalsete või poolautomaatsete pöördlukkude abil. Poolautomaatsete pöördlukkude puhul toimub lukustumine automaatselt, konteineri vabastamine toimub aga käsitsi. Uuemad konteineriveo poolhaagised on varustatud enamasti poolautomaatsete pöördlukkudega.
Aluselaiune konteiner

Aluselaiune konteiner, ka eurokonteiner UNIT45 (inglise "pallet-wide container") on standardkonteinerist suurem (laiem, pikem ja kõrgem) intermodaalne konteiner, mis töötati välja ja võeti kasutusele Hollandis Rotterdamis 2002. a. Eurokonteineri näol on ühendatud ISO standardkonteineri lihtsus ja universaalsus ning poolhaagise mahutavus. Valmistatakse ka 20 "ft" (UNIT20) ja 30 "ft" (UNIT30) pikkusega eurokonteinereid. 
ISO standardkonteiner on maantee- ja raudteetranspordi ökonoomse kasutamise seisukohalt liialt väikese laiuse, kõrguse ja pikkusega. Erinevate pikkuste ja kõrgustega standardkonteinerid ei võimalda 13,6 m pikkust poolhaagist maanteel efektiivselt asendada, mistõttu võeti kasutusele konteiner, mille mõõtmed ühtivad Euroopas kasutatava standardse poolhaagise vastavate mõõtudega. 
Eurokonteiner UNIT45 tehnilised andmed:
Enimkasutatavaks konteineriks on nn tavaline, 45 "ft" kaubakonteiner ehk kuivlasti konteiner. 
Ülevaade.
UNIT45 konteiner on kujunenud Euroopas intermodaalse transpordi standardühikuks. UNIT45 võimaldab maksimeerida operaatoritel veoühiku ruumala ja põrandapinda piiranguteni, mis kehtivad Euroopas maanteetranspordi valdkonnas. Konteinereid kasutatakse Euroopas üldjuhul lähimerevedudel peamiselt ro-ro ja con-ro tüüpi laevadega, samuti ka osa konteinerilaevadega. Sisemaal veetakse neid konteinerid siseveekogudel konteinerpraamidega ja raudteel konteinerite veo platvormvagunitega. 
Konteinerite valik standardi raames hõlmab ka kardinkonteinereid, mis on arendatud välja lähtuvalt erinevate operaatorite vajadustest. Osa klientidest vajab konteineri kaubaruumile ligipääsu küljelt, ehk osadel juhtudel on vaja laadida kaubaaluseid kahveltõstukiga maapinnal konteineri külgedelt. Selleks, et lähimerevedusid teostavad laevaliinid oleksid maanteevedajatega enam konkurentsivõimelised, on hakatud tootma laevakompaniide tellimusel ka kardinkülgedega konteinereid "("inglise "45 ft palletwide curtain-sided container)." 
Toodetakse ka 20 "ft", 30 "ft" ja 45 "ft" aluselaiuseid puistainekonteinereid "("inglise "palletwide bulk container)". 20 "ft" ja 30 "ft" puistkaubakonteinerid sobivad paremini kasutamiseks maantee- ja raudteetranspordis. 45 "ft" puistkaubakonteiner jääb üldjuhul puisteainete veoks liialt mahukaks, kuna selle täitumisel võib ulatuda brutokaal sõltuvalt aine tihedusest üle 40 t (isegi üle 44 t), mis on maanteevedudel veoühiku kaalupiiranguteks. 
Kui tekib vajadus paigutada 45 "ft" konteinerit 40 "ft" konteineritega ühte virna, toetuvad 40 "ft" konteinerid  45 "ft" konteineri sisemistele pöördluku nurkadele. Sel juhul on konteinerite arv virnas piiratud kolme või nelja konteineriga. Kui 45 "ft" konteinerite brutokaalud on väiksemad kui 30 480 kg, on lubatud virnastada neid seitsmekihiliselt. Kui brutokaalud jäävad vahemikku 30 480–34 000 kg, võib virnastada neid kuuekihiliselt.
Intermodaalne terminal

Intermodaalne terminal, ka intermodaalse transpordi terminal (inglise "intermodal transport terminal") on mõeldud intermodaalsete veoühikute ümberlaadimiseks ja hoiustamiseks üleminekul ühelt transpordiliigilt teisele. Intermodaalsed terminalid paiknevad mere- ja jõesadamates ning raudteedel. Mere- või jõesadamas asuv konteinerterminal on tüüpiline intermodaalne terminal. Intermodaalsetes terminalides on konteinerite laod, raudteeharud, vajalik tõstetehnika ja konteinerite remonditöökojad.
Intermodaalne raudteeterminal (inglise "intermodal rail transport terminal") on mõeldud intermodaalsete veoühikute ümberlaadimiseks ja hoiustamiseks üleminekul ühelt transpordiliigilt teisele, millest üheks on raudteetransport. Intermodaalsed raudteeterminalid töötavad sageli põhimõttel "rumm ja kodar" ("Hub&amp;Spoke"), mille puhul on raudteeterminal jaotus- ja kokkuveo keskuseks, kus toimub kaupade (saadetiste) konsolideerimine, sorteerimine, ümberlaadimine ja jaotus ümberkaudsetes regioonides.
Maismaal paiknevat intermodaalset terminali, kus toimub standardkonteinerite, poolhaagiste ja vahetuskerede vaheladustamine üleminekul ühelt transpordiliigilt teisele, nimetatakse sisemaasadamaks (inglise "dry port"). Sisemaasadam on ühenduses vähemalt ühe meresadamaga raudtee, maantee ja/või siseveetee kaudu. Sisemaasadamate abil vähendatakse meresadamate koormust kasutades neid vahepealse kokkuveo- ja jaotuspunktina. Konteinerid transporditakse meresadamasse enamasti raudteel või sisevetel vahetult enne laeva saabumist sadamasse ja veetakse meresadamast sisemaa terminali pärast laevalt mahalaadimist edasisteks jaotusvedudeks autotranspordiga. Olles meresadama käepikenduseks, paikneb sisemaasadam tavaliselt jõesadama või suure raudteesõlme läheduses. Tüüpilisel sisemaasadamal on mõned raudteeühendused, ehk terminali asukohaks sobib enamasti eri suundades kulgevate raudteede ühinemiskoht. Tavapäraselt paikneb sisemaasadam ka mitmete suurte maanteede (kiirteede) läheduses.
Bob's Burgers

Bob’s Burgers (eesti keeles "Bobi burgerid") on Ameerika Ühendriikide animatsioonikomöödiasari, mis esilinastus 9. jaanuaril 2011 Foxi telekanalil. Sarja loojateks on ja . Sari keskendub Belcheri perekonnale – Bobile, Lindale, Tinale, Gene’ile ja Louise’ile – kes peavad oma hamburgerirestorani.
Sarja sisu.
Bob Belcher on kolmanda põlvkonna restoranipidaja, kes juhib Bob’s Burgers restorani koos oma abikaasa ja kolme lapsega. Ta keskendub omanäoliste burgerite valmistamisele ja usub, et need kõnetavad kliente iseenesest. Tema abikaasa Linda toetab pereettevõtet, kuid tunneb muret aeglase äritegevuse ja restorani majandusliku seisu pärast. Restoran seisab sageli silmitsi raskustega, sealhulgas terviseinspektorist ametniku järelevalvega, kuid Bob jätkab restorani töös hoidmist.
Motława

Motława (saksa keeles Mottlau; kašuubi keeles Mòtława) on jõgi Poolas Pomorze vojevoodkonnas, Wisła harujõgi. 
Jõe allikas asub Szpęgawskie järves, loodes Starogard Gdańskist. See voolab läbi Rokickie järve Martwa Wisłasse, mis on omakorda Wisła harujõgi. 
Motława pikkus on umbes 68 km.
Wieprz

Wieprz on jõgi Poolas, Wisła parempoolne lisajõgi.
Jõe pikkus on 349 km, valgla pindala 10 497 km².
Suuremad jõeäärsed linnad on Krasnobród, Zwierzyniec, Szczebrzeszyn, Krasnystaw, Łęczna, Lubartów ja Dęblin.
Kalev Tamm

Kalev Tamm (sündinud 15. novembril 1966 Tallinnas) on eesti filmindustegelane, stuudio Eesti Joonisfilm tegevdirektor ja produtsent. 
Ta on õppinud Tallinna 46. Keskkooli kunstikallakuga klassis.
Tema esimene töökoht oli trükikojas kunstnikuna. Aastatel 1989–1992 töötas ta Tallinnfilmi nukufilmigrupi direktorina ja 1992–1994 joonisfilmi stuudios direktorina. Pärast riigiettevõtte Tallinnfilm likvideerimist ja Eesti Joonisfilmi asutamist sai Tammest stuudio tegevdirektor ja produtsent.
Austraalia Kosmoseagentuur

Austraalia Kosmoseagentuur ("Australian Space Agency"; ASA) on Austraalia valitsuse alluvuses tegutsev asutus, mille ülesandeks on arendada riigi kommertslikku kosmosetööstust. 
Agentuur koordineerib Austraalia kosmosealaseid tegevusi, otsib uusi võimalusi ning aitab kaasa rahvusvaheliste koostööprojektide loomisele. ASA eristub teistest riiklikest kosmoseprogrammidest selle poolest, et keskendub erasektori arendustegevuse toetamisele rohkem kui riiklikult juhitavale tegevusele.
ASA asutati 1. juulil 2018 ning selle peakorter asub Adelaide'is Lõuna-Austraalias.
Damaskinós (Olkinuora)

Damaskinós (kodanikunimega Jaakko Henrik Olkinuora; sündinud 25. mail 1985 Janakkalas) on Soome teoloog; teoloogia-, filosoofia ja muusikateaduse magister ning teoloogiadoktor. Ta pühitseti 12. jaanuaril 2025 Pärnu Issandamuutmise kirikus toimuval jumalikul piiskoplikul liturgial Haapsalu piiskopiks (Tallinna abipiiskopiks).
Isa Damaskinos suhtleb kümnes keeles (sealhulgas eesti ja vene) ning lisaks loeb kuues klassikalises keeles. 
Eluloost.
2004. aastal lõpetas ta Ressu lütseumi Helsingis, 2008. aastal Thessaloniki konservatooriumi.
Ta pühitseti mungaks aastal 2016 Athose mäe Xenophoni kloostris ja preestriks samas kloostris aastal 2018.
Aastast 2015 on ta olnud Ida-Soome ülikooli süstemaatilise teoloogia ja patristika lektor ning aastast 2023 Helsingi Ülikooli patristika dotsent.
Alates 2020. aastast on ta andnud kursusi EAÕK Teoloogilises instituudis. Ta on Reomäe nunnakloostri vaimulik isa.
Jervise lahe ala

Jervise lahe ala ("Jervis Bay Territory") on Austraalia idaosas paiknev territoorium.
Ala loodi 1915. aastal kui otsustati, et Austraalia pealinn vajab sadamat. Ala haldab föderaalvalitsus. Piirkonnas elas 2021. aasta rahvaloenduse ajal 310 inimest, kellest enamik töötas Jervise lahe alal paiknevas mereväebaasis. Jervise lahe alal asuvad Austraalia Kuninglik Mereväekolledž ning Booderee rahvuspark. Alal on kaks küla, Jervis Bay Village ja Wreck Bay Village.
Ala on nimetatud Briti mereväelase John Jervise järgi.
Gezelius

Gezelius on soome-rootsi perekond, kust on pärit kolm luteriusu piiskoppi. 
Perekonda oli kaks korda aadeldatud, Johannes Gezelius vanema tütred (1675), keda ei introdutseeritud Rootsi rüütelkonda ja Johan Olivecreutz (1721–1804), kelle perekonnaharu on võttis Rootsi rüütelkonna aadliseisusega (1751) nimeks "Olivecreutz" .
Karla Lipping

Karla Lipping ehk Karl Lipping (17. november 1900 – 13. märts 1987) oli eesti mööbelsepp.
Lippingu tisleritöökoda.
1930 kolis Karla koos oma abikaasa Elmaga Pukast Paluperra (varem ka Pritsu alevik) sooviga rajada oma tisleritöökoda. 
Karla oli õppinud mööbelsepp, kes oskas väga peent ja keeruliste nikerdustega mööblit valmistada. Nad asusid elama Teimanni majja, kus pere üüris korterit ning terve alumise korruse (1930–1940) rentisid tislerikoja tarvis. hiljem kolisid töökoja ümber oma talu valdustesse. Teimani maja oli Palupera alevikus uhkeim hoone. Lippingu tisleritöökoja toodangut leidus praktiliselt iga aleviku talus, millel oli ka töökoja tempel juurde lisatud. 
Lippingu talu.
Paluperra kolides ostis Karla maalapi raudteejaama lähedale, kuhu hakkas ehitama talu. Tollal oli seal ainult mättasoo ning nad olid esimesed asukad, kes hakkasid antud piirkonda maja ehitama. Maja ehitamiseks kasutati sealtsamast kaevandatud sinist savi, mida segati tisleritööst tekkinud saepuruga. Segamiseks kasutati hobuseid. Karla Lipping asutas Palupera Veeühistu, millega hakati rajama magistraalkraave, et maid kuivendada. 1930. aastate lõpul kolis Lippingu pere koos kolme lapsega oma majja. 
Teine maailmasõda.
Sõja ajal pääses talu õnnekombel pommitabamusest, ühel öösel seisis Palupera raudteejaamas laskemoonarong ning sõjalennuk hakkas jaamaümbrust pommitama. Laskemoonarongile pihta ei saadud, aga raudteejaama ja sealsete talude vahetusse lähedusse jäid järgi 9 tiigisuurust pommiauku. Mõned pommid jäd pehme soo tõttu lõhkemata. 
5. juulil 1941. aastal saabus Tartust Paluperra umbes 50 miilitsat. Mis jäid ootama Valga poolt tulevat hävituspataljoni rongi, mille saabudes pidi algama ümbruskonna külade röövimine ja põletamine. Teel Paluperra oli hävituspataljon juba põlema pannud Sangaste ja Puka jaamahooned. Pataljon juhindus Stalini põletatud maa taktikast.
Kuna vahepeal olid kohalikud noored üles leidnud ühe lõhkemata lennukipommi siis kohalikud õhkasid sellega rööbastelt maha Nõukogude Liidu rüüstajate hävitusrongi. Purunes 2 vedurit ning 13 vagunit. Surma sai üle 200 hävituspataljoni meest, mille hulgas pataljoni komandör ja komissar (teistel andmetel oli hukkunuid umbes 100). Tekkinud kaotustest ja segadusest jäi hävituspataljoni meestel ülesandeks olnud hävitamine ja rüüstamine teostamata“. Operatsiooniga päästeti Palupera, Elva, Nõo, Tartu ja teiste vahepealsete rongijaamade kindlast mahapõletamisest.
Kohe hakati külas taga ajama süüdlasi“ Jaamakorraldajad, kes sel päeval tööl olid ja asjast tegelikult midagi ei teadnud, said automaatselt 25 + 5 aastat vangilaagrit. Selletõttu kolis ka Lippingute pereisa ajutiselt Pärnusse, kuna kartis, et teda võidakse vangilaagrisse saata. 
Sama suve veetis ülejäänud pere talu lähedal metsas, kuna sakslased elasid nende majas. Alles sügisel kolis pere tagasi majja, kus Karla ja Elma elasid elu lõpuni. Karla Lipping on maetud Rõngu kalmistule.
Kuningas Macius Esimene

Kuningas Macius Esimene on väljamõeldud lapskuningas, Poola kirjaniku Janusz Korczaki 1922. aastal ilmunud romaani nimitegelane. 
Kuningas Maciuse lood.
"Kuningas Maciuś Esimene" (originaalis "Król Maciuś Pierwszy") räägib väikesest poisist, kuninga pojast. Pärast ema ja isa surma saab Maciuśest kuningas. Ministritest ja etiketist sõltuvana koheldakse teda kui ärahellitatud väikelast, Maciuś aga tahab näidata, et on julge nagu tema esivanemad. Kui riigis puhkeb sõda, maskeeruvad Maciuś ja tema sõber Felek tavalisteks sõduriteks ja lähevad rindele. Seal õpivad ta alandlikkust, austust elu vastu ning samal ajal püsivust ja rahuolemist igas olukorras.
Maciuś on reformaator: ta sõbruneb kannibalistliku kuninga Bum-Drumiga ja loob lasteparlamendi. Laste ja täiskasvanute võrdsustamisest tekkinud segadus nõrgestab aga Maciuśe riiki – kolm naaberriiki ühendavad jõud ning ründavad teda. Maciuś saab oma vaprast kaitsest hoolimata lüüa ja antakse alamate arguse tõttu kohtu alla. Ta mõistetakse surma mahalaskmise läbi, kuid otsus muudetakse viimasel hetkel ära ning ta saadetakse pagulusse inimtühjale saarele. 
Tema ülejäänud seiklusi kirjeldataksegi raamatus "Kuningas Maciuś üksikul saarel" (originaalis "Król Maciuś na wyspie bezludnej"), mis ilmus aastal 1923. Reformaatorist kangelane on pagendatud kõrbesaarele ning mõtiskleb seal iseenda ja oma koha üle maailmas. Lisaks põgeneb ta rongist, ilmub põgenemisest kohkunud kuningate nõukogu ette, varjab oma isikut väljamõeldud nime taha ja seisab lõpuks silmitsi võimalusega troon tagasi saada.
Kuningas Maciuse lood eesti keeles.
Eesti keeles on "Kuningas Maciuś Esimene" (ilmunud 1982) ja "Kuningas Maciuś üksikul saarel" (ilmunud 1984) Aleksander Kurtna tõlkes. Mõlemad avaldatud osad on Jerzy Srokowski (1910–1975) illustratsioonidega. Uuesti anti kuningas Maciuśe lood Eestis välja 2012. aastal ning siis Poola tänapäevase illustraatori Marianna Oklejaki illustreeritult.
Clavulicium

Clavulicium on klassi "Agaricomycetes" kuuluv kandseente perekond.
Litoměřice ringkond

Litoměřice ringkond (tšehhi keeles "okres Litoměřice") on 2. järgu haldusüksus (ringkond) Tšehhis Ústí maakonnas. Ringkonna halduskeskus on Litoměřice.
Louny ringkond

Louny ringkond (tšehhi keeles "okres Louny") on 2. järgu haldusüksus (ringkond) Tšehhis Ústí maakonnas. Ringkonna halduskeskus on Louny.
Mosti ringkond

Mosti ringkond (tšehhi keeles "okres Most") on 2. järgu haldusüksus (ringkond) Tšehhis Ústí maakonnas. Mosti ringkond piirneb loodes ja põhjas Saksamaaga. Ringkonna halduskeskus on Most.
Teplice ringkond

Teplice ringkond (tšehhi keeles "okres Most") on 2. järgu haldusüksus (ringkond) Tšehhis Ústí maakonnas. Teplice ringkond piirneb põhjas Saksamaaga. Ringkonna halduskeskus on Teplice.
Štšegolek

Štšegolek (vene keeles Щеголек) on küla Venemaal Kurski oblastis Belaja rajoonis, Štšegoleki külanõukogu halduskeskus.
Ajalugu.
Vene-Ukraina sõda.
Kurski oblasti kuberneri väitel hukkus Štšegoleki ja Zvannoje külas 2025. aasta mai alul Ukraina droonirünnakute läbi kolm inimest.
Ústí nad Labemi ringkond

Ústí nad Labemi ringkond (tšehhi keeles "okres Ústí nad Labem") on 2. järgu haldusüksus (ringkond) Tšehhis Ústí maakonnas. Teplice ringkond piirneb põhjas ja loodes Saksamaaga. Ringkonna halduskeskus on Ústí nad Labem.
Iraagi Kurdistani peaminister

""Kurdistani peaminister" suunab siia. Mahabadi Vabariigi ainsa peaministri kohta vaata artiklit Haji Baba Sheikh."
Iraagi Kurdistani peaminister on Iraagi koosseisu kuuluva poolautonoomse Iraagi Kurdistani valitsuse juht. Valitsus valitakse koos Iraagi Kurdistani parlamendiga. Alates 2019. aastast on Iraagi Kurdistani peaminister Masrour Barzani.
Iraagi Kurdistani peaministrite loend.
Pärast 1992. aasta valimisi jagasid Kurdistani Demokraatlik Partei (KDP) ja Kurdistani Patriootlik Liit (KPL) parlamendi 100 kohta võrdselt ning moodustasid koos valitsuse, mida Saddam Husseini režiim ei tunnustanud.
KDP ja KPL-i valitsus kestis aastani 1994, kui puhkes Iraagi Kurdistani kodusõda. Aastal 1998 kodusõda lõppes ning kaks erakonda moodustasid enda kontrollitud aladel enda valitsused: KDP Erbilis ja KPL Sulaymaniyah's. Mõlemal alal oli oma peaminister.
2006–present.
KDP ja KPL jõudsid lepitusele oktoobris 2002, uued valimised tomusid jaanuaris 2005 ning Iraagi Kurdistani peaministriks sai Nechirvan Barzani. Pärast teda oli ametis 2009–2012 Barham Salih ning Nechervan Barzani sai uuesti peaministriks aastal 2012.
Iraagi Kurdistani peaminister:
Anna Michalczuk-Podlecki

Anna Michalczuk-Podlecki (sündinud 1979) on estofiil, Eesti kirjanduse poola keelde tõlkija. 
Ta on õppinud Wrocławi Ülikoolis, kus lõpetas 2017. aastal doktorikraadiga poola filoloogia eriala. Doktoriõppe jooksul õppis akadeemilise vahetuse raames Tartu Ülikoolis eesti keelt, kirjandust ja ajalugu, lisaks on ta töötanud Tartu Ülikoolis poola keele lektorina. 
2021. aastal pälvis ta Eesti välisministeeriumilt tänukirja pikaajalise panuse eest eesti kirjanduse tõlkimisse ja eesti kirjanduskultuuri edendamisse Poolas.
Marta Perlikiewicz

Marta Perlikiewicz (sündinud 1976) on Eesti kirjanduse poola keelde tõlkija. 
Ta on omandanud magistrikraadi saksa filoloogias Rzeszówi Pedagoogilises Instituudis ning töötanud saksa keele õpetajana nii algkoolis kui ka keeltekoolis.
Benešovi ringkond

Benešovi ringkond (tšehhi keeles "okres Benešov") on 2. järgu haldusüksus (ringkond) Tšehhis Kesk-Tšehhi maakonnas. Ringkonna halduskeskus on Benešov.
Berouni ringkond

Berouni ringkond (tšehhi keeles "okres Beroun") on 2. järgu haldusüksus (ringkond) Tšehhis Kesk-Tšehhi maakonnas. Ringkonna halduskeskus on Beroun.
Kladno ringkond

Kladno ringkond (tšehhi keeles "okres Kladno") on 2. järgu haldusüksus (ringkond) Tšehhis Kesk-Tšehhi maakonnas. Ringkonna halduskeskus on Kladno.
Kolíni ringkond

Kolíni ringkond (tšehhi keeles "okres Kolín") on 2. järgu haldusüksus (ringkond) Tšehhis Kesk-Tšehhi maakonnas. Ringkonna halduskeskus on Kolín.
Kutná Hora ringkond

Kutná Hora ringkond (tšehhi keeles "okres Kutná Hora") on 2. järgu haldusüksus (ringkond) Tšehhis Kesk-Tšehhi maakonnas. Ringkonna halduskeskus on Kutná Hora.
Nihonga

Nihonga ehk Jaapani maal sai alguse Meiji restauratsiooni (1868–1912) ajal. Maalistiili eripära seisneb looduslike materjalide kasutamises: pigmendid tehti enamasti jahvatatud mineraalidest, kuid kasutati ka tinti ja muid orgaanilisi värvipigmente, mis kanti kas paberile või siidile. 
Ajalugu.
1853. aastal, pärast USA-ga kaubanduslepingu sõlmimist avas Jaapan oma sadamad ülejäänud maailmale, millele järgnes Meiji restauratsioon, mis seisnes katses Jaapanit Läänemaailma eeskujul moderniseerida. Sellega kaasnesid ka mõjutused Lääne kunstist, mistõttu sattusid Jaapani kunstnikud sisemisse konflikti, et kuidas jääda omapäraseks ja samal ajal võtta inspiratsiooni väliskunstist. Selle tulemusena loodi "nihonga", mille eesmärgiks Jaapani kunsti arendamine Lääne tehnikate alusel. Liikumisele pani alguse ameeriklasest kunstiteadlane Ernest F. Fenollosa, kes andis tollases Tokyo Ülikoolis loenguid, mis tutvustasid viise, kuidas Lääne ja Jaapani kunstitehnikaid omavahel siduda. Teise "nihonga" kunstivoolu teoreetikuna ühines Fenellosaga tema õpilane Okakura Kakuzō, esimesteks kunstilisteks juhtideks hakkasid Kanō Hōgai ja Hashimoto Gahō, kes aitasid kasutusele võtta Läänest inspireeritud kolmedimensionaalsust . "Nihonga" oli vastupidine liikumine kuus aastat varem tekkinud "yōga"le, mis keskendus peamiselt Lääne tehnikate ja stiilide imiteerimisele. Maalid pidid jääma ikka jaapanipäraseks, kuid mõningad muudatused aitasid nendel paremini Lääne kunstist eristuda ja oma kindlat pinda leida konkurentsitihedas maailmas. 
Materjalid.
Kuna "nihonga" üheks põhimõtteks oli edasi kanda Jaapani traditsioonilist maalikunsti stiili, siis kasutati ainult neid looduslikke materjale, mida traditsioonilises kunstiski. Erilist tähelepani pöörati ka "sumi" tindiga tehtud joontele, millega ümbritseti paberil või siidil kujutatavaid esemeid või inimesi eesmärgiga neid esile tõsta. "Sumi" tinti saadi "nikawa" ehk loomse liimi ja tahmast tehtud musta värvi kokku segamisel. Kui algne visand oli tindiga üle joonistatud, siis kaeti maali pind "kofun"i ehk kriidiga, pärast mida sai lisada taustavärve. 
Pigmente tehti erisugustest materjalidest, kuid peamiselt koosnesid need mineraalidest. Neid jahvatati vastavalt sellele, kui tugevat värvi sooviti saavutada. Mõned värvipigmendid tehti ka köögiviljadest, savist või liivsavist. Paber, millele maaliti, oli tehtud mitmest erinevast puidust, ja siidine kangas erines ka sellest, millest riideid tehti. Värv kanti aluspinnale nii laia- kui ka kitsaotsaliste pintslitega, mille harjased olid tehtud loomade karvadest. Selleks, et oma teostega veel erilisi efekte saavutada, lisati maalidele ka erinevaid väärismetalle kuldamislehtede kujul. Vahel puistati neid metalle maalile ka jahvatatud kujul kui sooviti veel viimaseid viimistlusi lisada.
Eva Åkesson

Eva Barbro Helen Åkesson (sündinud 30. detsembril 1961 Ängelholmis Rootsis) on Rootsi keemik ja kõrgharidustegelane. 
Åkesson oli aastatel 2012–2020 Uppsala Ülikooli rektor ning enne seda Lundi Ülikooli prorektor. 
Aastatel 2017–2021 oli ta Tartu Ülikooli nõukogu liige.
Gaijin Entertainment

Gaijin Entertainment on Ungari ettevõte, mis tegeleb videomängude väljatöötamise ja avaldamisega. Selle asutasid 2002. aastal Venemaal Anton ja Kirill Judintsev.
2015. aastal viidi tootmine Moskvast üle Ungarisse Budapesti, kus asub nüüd ettevõtte peakorter. Muud esindused asuvad Saksamaal, Küprosel, Ungaris, Lätis ja Armeenias.
Gaijin Entertainment on välja töötanud üle 30 mängu eri platvormidele: PC, Nitendo Switch, PlayStation 4, PlayStation 5, PlayStation 3, Xbox 360, Xbox series X/S, Mac OS, Linux, iOS, Android. Üks ettevõtte uuemaid põhiprojekte on "War Thunder" - platvormideülene MMO-lahingumäng, mis on hõlmab peamiselt teise maailmasõja ja külma sõja sõjalennundust, soomusmasinaid ja lennukiparke. Mängude arendamiseks kasutab ettevõte enda välja töötatud mängumootorit Dagor Engine.
Firma hoiab Guinnessi rekordit "kõige rohkem lennukeid lennusimulatsioonimängus" ning on pälvinud ka mitmeid KRI auhindu, nagu parim mänguarendaja, parim mobiilimäng, parim simulatsioonimäng, parim märul, parim tehnoloogia, parim heli. 
Ettevõtte edukaimad mängud on "War Thunder" ja "Enlisted".
Maxime Prévot

Maxime Patrick Robert Albert Prévot (sündinud 9. aprillil 1978 Monsis) on Belgia poliitik, prantsuskeelse tsentristliku erakonna Les Engagés liige. Ta on 3. veebruarist 2025 Bart De Weveri valitsuses asepeaminister ning Belgia välis-, Euroopa asjade ja arengukoostöö minister. Aastatel 2012–2025 oli ta Namuri linnapea.
Elulugu.
Ta sündis 1978. aastal Monsis keskklassi perekonnas ning veetis osa lapsepõlvest Luksemburgis. Ta õppis Namuri ülikoolis politoloogiat ja seejärel lõpetas õigusteaduse täiendõppe Louvaini ülikoolis. Seejärel töötas PricewaterhouseCoopersis.
Ta hakkas poliitikaga tegelema, kui liitus Namuri linnavalitsuse noorteosakonnaga. 2006. aasta kohalikel valimistel valiti ta Namuri provintsivolikogu liikmeks. Aastal 2012 asus ta Jacques Étienne'i asemel Namuri linnapea kohale. 2014. aasta Belgia piirkondlikel valimistel valiti ta Valloonia parlamenti Namuri valimisringkonna esinumbrikandidaadina.
Jaanuaris 2019 teatas endine Centre Démocrate Humaniste president Benoît Lutgen oma kavatsusest juhi kohalt tagasi astuda. Prévot osales juhi kohale kandideerimisel ja valiti seejärel 85% häältega partei uueks presidendiks.
Ta valiti 2024. aasta Belgia föderaalvalimistel Belgia parlamendi alamkotta.
Pärast Centre Démocrate Humaniste kehva tulemust 2019. aasta valimistel teatas Prévot plaanist parteid noorendada ja reorganiseerida, sealhulgas ajakohastada poliitikat ning muuta identiteeti ja brändi. 2022. aastal teatati, et partei uueks nimeks saab Les Engagés.
Ta mõistis hukka Iisraeli rünnakud Gaza sektorile 2025. aasta märtsis, lisades, et Iisraeli poolt palestiinlastele humanitaarabi andmise blokeerimine on "rahvusvahelise õiguse tõsine rikkumine".
Poliitilised vaated.
Teda on iseloomustatud kui Centre Démocrate Humaniste parempoolsema leeri esindajat, kelle mõned ideed on lähedased Mouvement Réformateuri ideedele. Samas on ta mõnes küsimuses avaldanud ka progressiivseid seisukohti.
Iraagi Kurdistani asepresident

Iraagi Kurdistani asepresident on Iraagi koosseisu kuuluva poolautonoomse Kurdistani piirkonna asejuht. Asepresidendid abistavad Iraagi Kurdistani presidenti tema ülesannetes ning asendavad teda presidendi äraolekul presidendi kohusetäitjana. Aastast 2019 on Iraagi Kurdistani asepresidendid Jaafar Sheikh Mustafa ja Mustafa Said Qadir. Enne neid oli asepresident aastatel 2005–2019 Masoud Barzani.
Eesti NSV kohtukorralduse seadus

Eesti NSV kohtukorralduse seadus oli Eesti NSV Ülemnõukogu poolt 1960. aasta 19. juulil kinnitatud Eesti NSV seadus, mis sätestas kohtukorralduse ja kohtumenetluse üldpõhimõtted, Eesti NSV kohtusüsteemi põhilülide (rahvakohtute, Eesti NSV Ülemkohtu) ehituse, kohtunike vastutuse ja kohtutäiturite tegevuse alused.
Kohtukorralduse seaduse kohaselt oli Eesti NSV kohtutel kaks laiemat ühiskondlikku ülesannet: nad pidid lahendama kriminaal- ja tsiviilasju, teiseks pidid nad tugevdama „sotsialistlikku seaduslikkust” ning kaitsma sotsialistlikku õiguskorda (KKS § 3).
Enne Eesti NSV kohtukorralduse seaduse kehtestamist, kehtis ENSV-s 1940. aastal vastavalt NSVL Ülemnõukogu Presiidiumi seadlusele, 6. novembrist 1940 ENSV territooriumil alates 1. jaanuarist 1941 VNFSV Tsiviilkoodeks, VNFSV Abielu, perekonna ja eestkoste seaduste koodeks, VNFSV Tsiviilprotsessi koodeks ja VNFSV Kriminaalprotsessi koodeks, ja ENSV territooriumil kohaldati NSVL Ülemnõukogu poolt 16. augustil 1938 vastuvõetud NSVL, liiduvabariikide ja autonoomsete vabariikide kohtukorralduse seadust.
Jharokha

Jharokha [jaroka] on Mogulite arhitektuurile ja India klassikalisele arhitektuurile iseloomulik seinast erkeritaoliselt eenduv aken, tavaliselt kõrgemal korrusel, kust avaneb vaade tänavale, turule, õuele, või mõnesse muusse avatud ruumi.
Kirjeldus.
"Jharokha" toetub kahele või enamale konsoolile ja sel oli tavaliselt kaks sammast või pilastrit, rinnatis ja kuppel või püramiidkatus. Sageli oli aknaava kaetud ažuurse kivivõrega (jālī), kuid alati oli see vähemalt osaliselt avatud ja võimaldas vaadata tänaval või väljakul toimuvat.
Selle arhitektuurielemendi vanimaks teadaolevaks eelkäijaks on peetud Maurjate keisririigi arhitektuuris esinevaid rõdusid, mis sulandusid hilisema islami arhitektuuri võreakendega. "Jharokha" on võrreldes Lääne-Euroopa erkeriga palju kaunistatum ja see on Rajputi stiilis fassaadidel üks iseloomulikumaid elemente keskajast kuni 19. sajandini.
Eesti NSV kriminaalprotsessi koodeks

Eesti NSV kriminaalprotsessi koodeks (lühend ENSV KrPK) oli Eesti NSV Ülemnõukogu poolt 6. jaanuaril 1961. aastal kinnitud ja 1. aprillist 1961 kehtestatud Eesti NSV seadus, mille eesmärk oli kuritegude kiire ja täielik avastamine, süüdlaste väljaselgitamine ja seaduste õige kohaldamise tagamine. 
Eesti NSV kriminaalprotsessi seadustega kehtestatud menetluskord oli kohustuslik kõigile Eesti NSV territooriumil tegutsenud kohtutele, prokuratuuri-, eeluurimis- ja juurdlusorganitele.
ENSV KrPK koosnes kuuest osast:
Enne Eesti NSV kriminaalprotsessi koodeksi kehtestamist, kehtis ENSV-s 1940. aastal vastavalt NSVL Ülemnõukogu Presiidiumi seadlusele, 6. novembrist 1940 ENSV territooriumil alates 1. jaanuarist 1941 VNFSV Tsiviilkoodeks, VNFSV Abielu, perekonna ja eestkoste seaduste koodeks, VNFSV Tsiviilprotsessi koodeks ja VNFSV Kriminaalprotsessi koodeks, ja ENSV territooriumil kohaldati NSVL Ülemnõukogu poolt 16. augustil 1938 vastuvõetud NSVL, liiduvabariikide ja autonoomsete vabariikide kohtukorralduse seadust.
Matroneum

Matroneum (mitmus "matronea") oli Lähis-Ida ja Bütsantsi kirikuarhitektuuris naistele ette nähtud ruumiosa (kreeka keeles γυναικαίον "gynaikaion", itaalia "matroneo"), mis asus tavaliselt põrandast kõrgemal empooril ja oli kirikuruumist eraldatud avatud arkaadiga.
Paljudes keeltes on "matroneum" empoori või isegi trifooriumi sünonüüm.
Botška

Botška-katus (vene keeles "бочка" 'vaat') on Venemaa varauusaegses arhitektuuris esinev katuse- või viilutüüp, mis ristlõikelt meenutab külgvaates sibulat või teravatipulist kokošnikut..
Sagedasem oli botška puitehitistes. Kõige laiemalt levis see 17. ja 18. sajandil nii kiriku- kui ka ilmalikus arhitektuuris, näiteks elumajadel ja väravahoonetel. Katus võis olla kujundatud ka kahe ristuvalt paigutatud botška kujulisena ("крещатая бочка" 'ristamisi botška').
Botška-vormi kasutati katuste ja viilude kujunduses paiguti ka historitsistlikus pseudovene stiilis ning "art nouveau" mõjudega 20. sajandi vene rahvusromantilises arhitektuuris.
Anton Kreitsmann

Anton Kreitsmann (23. november 1902 Simbirski kubermang – 3. juuni 1969 Pärnu) oli NLKP Eesti organisatsiooni parteitöötaja.
Anton Kreitsmann sündis 1902. aastal Simbirski kubermangus Singilejevi maakonnas Tšambuli asulas, 1920. aastal valiti ta Tšambuli külanõukogu esimeheks ja hiljem õppis ta Uljanovski nõukogude ja parteikoolis ning Leningradi kommunistlikus ülikoolis. 1931. aastast töötas A. Kreitsman Leningradi ettevõtetes- ja asutustes mitmesugustel vastutavatel ametikohtadel. Teise maailmasõja aastail oli ta vabriku "Sokol" kaadriosakonna juhataja ja kommunaaltöötajate ametiühingu Leningradi oblastikomitee kultuurikomisjoni esimees. 
1944 aastal suunati ta Eestisse, töötas algul EKP Keskkomitee kaadrisektori juhatajana ja aastatel 1945–1949 oli A. Kreitsmann EK(b)P Pärnu Linnakomitee I sekretär.
Seejärel oli A. Kreitsmann 1949. aastast parteitööl Eesti NSV Raudteevalitsuse Pärnu jaoskonna poliitosakonna ülema asetäitjana ja Balti Raudtee Pärnu jaoskonna ülemana. 1962. aastast oli A. Kreitsmann personaalpensionär.
Anton Kreitsmann suri 1969. aastal ja on maetud Metsakalmistule.
Aare Männiste

Aare Männiste (31. jaanuar 1939 Tartu – 9. november 2015 Võrumaa) oli eesti põllumajandustegelane ning Eesti NSV komsomoli- ja NLKP Eesti organisatsiooni parteitegelane.
Aare Männiste sündis 31. jaanuaril 1939. aastal Tartu linnas. Õppis Soinaste mittetäielikus keskkoolis, Tartu 6. (5.) keskkoolis ja Eesti Põllumajanduse Akadeemias, põllumajanduse mehhaniseerimise teaduskonnas, mille lõpetas 1962. aastal. 
1963. aastast töötas Türi keskkoolis farmide mehhaniseerimise eriala õpetajana. 1964. aastast oli ELKNÜ Paide põllumajandusliku tootmise komitee esimene sekretär. 1967. aastast ELKNÜ keskkomitee osakonna juhataja asetäitja Tallinnas. 1970. aastast asus tööle Eesti Merelaevandusse kapteni esimese abina. 1972. aastal asus tööle ENSV Põllumajanduse ministeeriumi mehhaniseerimisvalitsusse peainsenerina. 1973. aastast EKP keskkomitee põllumajandusosakonna instruktor.
1975. aastast EKP Tartu rajoonikomitee teine sekretär, 1976–1978 EKP Tartu rajoonikomitee esimene sekretär, 1980–1989 EKP Võru rajoonikomitee esimene sekretär. 
Tegevus Eesti Vabariigis.
1989. aastal asus tööle Wermosse, oli direktori asetäitjaks kaadrite ja olme alal. 
Aare Männiste suri 2015. aastal Võrumaal
Ees-Põlliku kraav

Ees-Põlliku kraav on kraav Raplamaal Rapla vallas Kuimetsa külas Aela maastikukaitsealal.
Kraavi plkkus on 2,7 km, valgala 3,2 km².
Ees-Põlliku kraav voolab Kadja küla poolt läbi Kihuraba kaguosa ja suubub Maassilla trummi juures paremalt Atla jõkke.
2030. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused

2030. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused on 24. jalgpalli maailmameistrivõistlused, iga nelja aasta tagant toimuv rahvusvaheline jalgpalliturniir, kus võistlevad Rahvusvahelise Jalgpalliliidu FIFA liikmesliitude meeste rahvuskoondised.
Võistlust korraldavad kolm riiki, esindades esimest korda kahte erinevat kontinenti – korraldajariikideks on Maroko, Portugal ja Hispaania. Veelgi enam, jalgpalli maailmameistrivõistluste 100. aastapäeva tähistamiseks korraldavad veel ühe kontinendi Lõuna-Ameerika– Argentina, Paraguay ja Uruguay – esindajad kumbki ühe mängu; millest viimane võõrustas 1930. aastal esimest maailmameistrivõistlust. Esimene mäng koos erilise sajanda juubeli tähistamisega peetakse Uruguays Montevideos Estadio Centenarios. Teine ja kolmas mäng peetakse vastavalt Argentinas Buenos Aireses ja Paraguays Asunciónis. Ülejäänud mängud peetakse Marokos, Portugalis ja Hispaanias.
See on esimene maailmameistrivõistlus, mis peetakse Põhja-Aafrikas ja teist korda Aafrikas, kui 2010. aastal peeti MM Lõuna-Aafrikas. Riikide arvestuses on see esimene MM, mis peetakse Marokos, Portugalis ja Paraguays; Uruguay korraldas MM-i avaturniiri 1930. aastal; Argentina korraldas MM-i 1978. aastal; ja Hispaanias toimus MM 1982. aastal.