tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Vello Paatsi

Vello Paatsi (30. september 1948 Tartu – 28. detsember 2015) oli eesti geograaf, kultuuri- ja teadusloolane.
Elulugu.
Vello Paatsi oli töölise poeg.
Ta lõpetas 1967. aastal Tartu 1. Keskkooli ja 1973. aastal Tartu Riikliku Ülikooli geograafiaosakonna. Geograafiamagister 1993 (Tartu Ülikool), väitekiri "Eestlase geograafiline silmaring ja geograafia õpetamise algus (kuni 1850. aastani)". Ph.D. (kasvatusteadused, 2003, Tallinna Pedagoogikaülikool), väitekiri "Eesti talurahva loodusteadusliku maailmapildi kujunemine rahvakooli kaudu (1803–1918)". 
Ta oli 1973–1978 Eesti Põllumajanduse Akadeemia filosoofiakateedri nooremteadur, 1978–1989 ajakirja Eesti Loodus osakonnatoimetaja, 1989–1992 Tartumaa Muuseumi vanemteadur, ühtlasi 1990–1992 Tartu Ülikooli kultuurikateedri vanemõpetaja, 1992–2001 kultuurikeskuse lektor, 2002–2004 Eesti Kirjandusmuuseumi kultuuriloolise arhiivi teadur, 2004– vanemteadur. 
Ta õpetas õppejõuna eesti vanemat kultuurilugu, kultuuriloo allikaid, kunstiõpetuse, geograafia ja bioloogia ajalugu Eestis.
Teadustöö.
Uuris Eesti maastikulise liigestuse käsitlusi ja vanema perioodi kultuurilugu, samuti loodusteaduste õpetamise ajalugu. Avaldas kirjutisi J. G. Granö, J. Kentsi, E. Markuse, Johann Voldemar Jannseni, Carl Robert Jakobsoni, Johann Heinrich Rosenplänteri jt tuntud geograafide ja kultuuritegelaste kohta. Osales ekspeditsioonidel Altais, Taimõri poolsaarel ja Kaug-Idas. EGS-i, LUS-i, Eesti Pedagoogika Ajaloo Seltsi liige.
Teoseid.
Üle 50 teaduspublikatsiooni ja 150 aimeartikli.
Valdeko Paavel

Valdeko Paavel (sündinud 1. juulil 1956 Tartus) on eesti sotsiaalteadlane.
Elulugu.
Lõpetas 1975. aastal Tartu 1. Keskkooli ja 1982. aastal Tellinna Pedagoogilise Instituudi, filosoofiamagister (1992, TÜ), väitekiri "Sotsiaaltöö võimalusi Eesti kurtide probleemide lahendamisel".
Oli 1986. aastal Tartu Riikliku Ülikooli tehisintellekti labori insener ja vaneminsener, 1987 nooremteadur, 1988–1990 käitumishälvete sotsioloogia labori nooremteadur, 1990–1992 psühhomeetria ja psühhofüsioloogia labori teadur ja sotsioloogia õppetooli lektor, 1992– sotsioloogia õppetooli lektor. Õpetanud käitumise sotsioloogia ja sotsiaalteaduse kursusi.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: sotsiaalhoolekanne, -kaitse ja -teenused.
Teoseid.
Üle 10 teaduspublikatsiooni.
Reigina Paavel-Toom

Reigina Paavel-Toom (aastani 1990, aastast 1997 Toom; ka Regina Paavel-Toom, Regina Toom, Regina Paabo; sündinud 10. jaanuaril 1958 Irkutskis Venemaal) on eesti pedagoogikateadlane.
Elulugu.
Reigina Paavel-Toom on tööliste tütar.
Lõpetanud 1976. aastal Tartu 10. Keskkooli, 1985 Tartu Riikliku Ülikooli defektoloogia osakonna, pedagoogikamagister (2002, TÜ), väitekiri "Viipekeeletõlkide professionaalne areng Eestis". Täiendas end viipekeele tõlkimises (Moskva, 1976), psühholoogilises nõustamises (1997–1999 Professionaalse Psühholoogia Erakool, Tallinn), psühhodraama rakendamises (2000–2003 Tallinna Psühhodraama Kool), inglise keele suhtluskursusel (2002 Dialoog Koolituskeskus). Oli 1979–1987 Kurtide Ühingu viipekeele tõlk, ühtlasi 1985–1987 Tartu I Eriinternaatkooli kasvataja-õpetaja, 1988–1990 TRÜ käitumishälvete sotsioloogia labori nooremteadur, 1990–1991 psühhomeetria ja psühhofüüsika labori nooremteadur, 1991–1992 eripedagoogika kateedri tõlk-metoodik, 1992–2002 sotsiaalteaduskonna eripedagoogika osakonna assistent, 2004– haridusteaduskonna eripedagoogika osakonna lektor. Loengukursused: viipekommunikatsioon, viipekeel, viipekeele tõlgi roll ja tõlkesituatsioonid, surdopedagoogika alused, kurtuse psühhosotsiaalsed aspektid; koostanud õppevahendeid.
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: viipekeeletõlkide erialane areng Eestis, kurtide vanemate kuuljad lapsed, kurtide hariduskorraldus ja keeleline variatiivsus, hiliskurdistunute probleemid ja toimetulek Eestis, eesti viipekeel. Aastast 1996 saanud mitmeid grante, toetusi ja stipendiume uurimistööks. Eesti viipekeele sõnastike koostaja, mitme õppefilmi ja -video autor või kaasautor. 1999 Budapestis toimunud Rahvusvahelisel Kurtide Filmi-/Videofestivalil parima haridusteemalise filmina esimese auhinna pälvinud filmi "Vaegkuulja elukaar ja valikud Eestis" looja. Eesti Viipekeele Tõlkide Ühingu ning Eesti Reumahaigete Laste ja Noorte Ühingu asutajaliige, Eesti Kurtide Liidu, Eesti Eripedagoogide Liidu, European Forum of Sign Language Interpretersi, Geneva Initiative on Psychiatry liige. Üle 30 teaduspublikatsiooni.
Urve Paaver

Urve Paaver (sündinud 21. septembril 1958 Tartus) on eesti proviisor.
Elulugu.
Lõpetas 1976. aastal Tartu 5. Keskkooli ja 1981. aastal Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna farmaatsia osakonna, M.Sc. org keemias (2006, TÜ), väitekiri "Eestis kasvava nõmm-liivatee eeterliku õli keemilise koostise analüüs ja droogi ("Serpylli herba") vastavus Euroopa farmakopöa nõuetele". Urve Paaver, doktorikraad, 2015, (juh) Karin Kogermann; Jyrki Tapio Heinämäki, New perspectives for the amorphization and physical stabilization of poorly water-soluble drugs and understanding their dissolution behavior (Uued võimalused vees halvasti lahustuvate raviainete amorfse vormi saamiseks ja füüsikaliseks stabiliseerimiseks ning nende lahustumiskäitumise uurimine), Tartu Ülikooli arstiteaduskond (https://dspace.ut.ee/handle/10062/49053). 
Ta on Tartu Ülikooli farmaatsia instituudi õppejõud ja teadlane, 2018. aastast farmatseutilise tehnoloogia dotsent. Õpetanud farmakognoosia, meditsiinilise kaubatundmise, ravimtaimede kultiveerimise kursusi, praegu õpetab peamiselt farmatseutilist tehnoloogiat ja farmatseutilisi abiaineid; koostanud õppevahendeid.
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: multifunktsionaalsete nanomeditsiiniliste süsteemide väljatöötamine ja kvaliteedi hindamine. Tahkete raviainete füsikokeemilised omadused ja nende modifitseerimise võimalused. Abiainete funktsionaalsusega seotud omaduste iseloomustamine farmatseutiliste ravimvormide valmistamiseks. Üle 140 publikatsiooni autor või kaasautor, koostanud õppevahendeid ja toimetanud "Koduapteegi käsiraamatu" ning kaks konverentsiteeside kogumikku.
Eesti Akadeemilise Farmaatsia Seltsi asutajaliige ja juhatuse liige.
Toivo Paavle

Toivo Paavle (sündinud 30. jaanuaril 1944 Tallinnas) on eesti tehnikateadlane.
Elulugu.
Toivo Paavle on töölise poeg.
Lõpetas 1962 Tallinna 42. Keskkooli, 1974 TPI automaatikateaduskonna "cum laude", tehnikamagister (1999, TTÜ), väitekiri "Faasilukksüsteemide simulaatorid: väljatöötamine ja rakendamine", 1999–2003 TTÜ doktorant, Ph.D. (tehnikateadused, 2003, TTÜ), väitekiri "System level modeling of phase locked loops: behavioral analysis and parameterization" (Tallinn, 2003). 
Oli 1974–1998 mittekoosseisuline kaastöötaja TPI (TTÜ) automaatika ja elektroonika kateedrite ja instituutide juures, 2003–2004 TTÜ elektroonikainstituudi erakorraline vanemteadur, 2004–2015 vanemteadur.
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: meetodid ja vahendid adaptiivseks andme- ja signaalitöötluseks mobiilsetes seire- ja juhtimissüsteemides, sh faasisünkrolülituste modelleerimine ja rakendused biomeditsiinitehnikas. Üle 40 teaduspublikatsiooni.
Laine Paavo

Laine Paavo (1977. aastani Laine Rüütel; sündinud 4. oktoobril 1952 Tomski oblastis) on Eesti saksa filoloog.
Elulugu.
Laine Paavo on aedniku tütar.
Ta on lõpetanud 1970. aastal Elva Keskkooli ja 1976. aastal Leipzigi Karl Marxi nimelise Ülikooli saksa filoloogia erialal, M.A. (2004, Hageni Ülikool), väitekiri "Prüfen und Testen des mündlichen Ausdrucks in Abiturprüfungen in Estland". 
Oli 1976–1984 Tartu Riikliku Ülikooli saksa keele kateedri õpetaja, 1984–1988 Eesti Teadus- ja Tehnikainfo ning Majandusuuringute Instituudi referent ja tõlk, 1988–1998 Tallinna Pedagoogikaülikooli saksa keele lektoraadi lektor, 1998–2002 Saksa kultuuri instituudi / Goethe Instituudi referent ja keeleosakonna juhataja, 2002– TPÜ/TLÜ Hageni Kaugõppeülikooli teabekeskuse juhataja, ühtlasi TPÜ lektor. Õpetanud saksa keelt ja ka teoreetilisi kursusi.
Teadustöö.
Uurinud saksa keele õpetamise metoodikat ja didaktikat, samuti saksa kultuuri ajalugu. Koostanud ja avaldanud arvukalt saksa keele õpikuid ja töövihikuid üldhariduskoolidele, eesti-saksa vestmikke jm. Olnud aastast 1994 ajakirja Deutsch in Estland (DiE) toimetajaid. Rahvusvahelise ühingu Gesellschaft für deutsche Sprache liige (1998). 40 teaduspublikatsiooni.
Maaja Paavo

Maaja Paavo (sündinud 6. novembril 1948 Rakveres) on eesti proviisor.
Elulugu.
Maaja Paavo on meditsiinitöötaja tütar ja Lembit Punga abikaasa.
Lõpetas 1967 Rakvere 1. Keskkooli, 1972 TÜ farmaatsiaosakonna, 1976–79 aspirant. Oli 1972–76 TÜ arstiteaduskonna farmaatsia kateedri vanemlaborant, 1981–88 assistent, 1988–90 ÜMPI nooremteadur ja juhtivinsener, 1990–91 arstiteaduskonna ravimite tehnoloogia ja keemia kateedri assistent, 1991–92 nooremteadur, 1992–95 farmaatsia instituudi assistent, 1995–2000 arstiteaduskonna teadussekretär ja dekanaadi juhataja, 2000– farmaatsia instituudi ravimite tehnoloogia ja biofarmaatsia õppetooli assistent.
Teadustöö.
Uurinud immuunpuudulikkust, loonud uusi ravimpreparaate. Lõuna-Eesti Farmaatsia Seltsi juhatuse liige, Eesti Akadeemiliste Naiste Ühingu taasasutajaid, juhatuse liige (1991–95 sekretär). NSVL Rahvamajanduse Näituse pronksmedal (1972, kollektiivis). Üle 20 teaduspublikatsiooni.
Christian Eduard Pabst

Christian Eduard Pabst (28. november 1815 Bremen – 12. jaanuar 1882 Tallinn) oli Saksa päritolu Eesti ajaloolane.
Elulugu.
Õppis aastatel 1834–1836 Jena ja 1836–1837 Göttingeni Ülikoolis teoloogiat ja ajalugu. Elas aastast 1837 Tallinnas. Oli aastatel 1837–1847 Tallinna Toomkooli inspektor, 1842–1865 filoloogia ülemõpetaja, aastast 1865 pensionil. Ühtlasi oli 1844–1873 Eestimaa Kirjanduse Ühingu liige ja raamatukoguhoidja, 1857–1871 ka ühingu kodumaauurimise sektsiooni juhataja. Pärast pensionile jäämist töötas Eestimaa Rüütelkonna arhiivis.
Teadustöö.
Töid Eesti- ja Liivimaa ajaloost ja kultuuriloost. Tõlkis alamsaksa keelest Balthasar Russowi "Liivimaa kroonika" (Reval, 1845) ja Läti Henriku kroonika (Reval, 1867). Publitseeris Eesti- ja Liivimaa ajalooallikaid, alustas 1868 Beiträge zur Kunde Ehst-, Liv- und Kurlands väljaandmist (ilmus aastani 1939).
Raimund Pacht

Raimund Pacht (ka Raymond Hugo Wilhelm August Pacht, 27. november (vkj 9. november) 1822 Valmiera – 14. juuli (vkj 2. juuli) 1854 Peterburi) oli Eesti geoloog.
Elulugu.
Raimund Pacht oli baltisakslane.
Ta lõpetas 1841 Tartus gümnaasiumi, õppis Tartu Ülikoolis 1841–1843 meditsiini ja 1843–1846 mineraloogiat, lõpetas 1847 Tartu Ülikooli kandidaadikraadiga, mag. phil. (1849, Tartu Ülikool), väitekiri "Der devonische Kalk in Livland. Ein Beitrag zur Geognosie der Ostseeprovinzen". Jätkas õpinguid Leipzigis, siis Freibergi Mäeakadeemias, dr. phil. (1852, Berliin). Seejärel oli koduõpetaja Novgorodis, Pärnus ja Tartus, kus pidas ka TÜ-s loenguid. Oli 1853–1854 Peterburi TA mineraloogiakabineti konservaator. Võttis osa ekspeditsioonist Ida-Euroopa platvormi devoni avamusele, tegi kindlaks devoni karbonaatkivimite leviala Eestis ja Lätis, esitas selle litoloogilise ja paleontoloogilise kirjelduse ning rööbistas sealseid kihte Novgorodi ümbruse kihtidega. Oma kivimikollektsiooni kinkis Eesti LUS-ile.
Peeter Padrik (arst)

Peeter Padrik (sündinud 2. veebruaril 1966 Tartus) on eesti arstiteadlane ja onkoloog.
Elulugu.
Peeter Padrik on sündinud Tartus arsti (Vello Padrik) ja õpetaja pojana.
Ta on lõpetanud 1984. aastal Hugo Treffneri Gümnaasiumi ja 1990. aastal Tartu Ülikooli arstiteaduskonna, meditsiinidoktor (2007, TÜ), väitekiri "Renal cell carcinoma: changes in natural history and treatment of metastatic disease". 
Peeter Padrik oli aastatel 1991–1993 Eksperimentaalse ja Kliinilise Meditsiini Instituudi nooremteadur ja Eesti Onkoloogiakeskuse onkoloog, 1993–1996 Tartu Ülikooli Kliinikumi onkoloogiahaigla onkoloog, 1997–1999 peaarst, aastatel 2000–2018 TÜK hematoloogia-onkoloogiakliiniku direktor ja onkoloog. 
Alates 2015. aastast on Peeter Padrik Tartu Ülikooli Kliinikumi vähikeskuse direktor ja 2017. aastast hematoloogia-onkoloogia kliiniku juhataja.
Alates 2016. aastast on Peeter Padrik Tartu Ülikooli kliinilise meditsiini instituudi onkoloogiadotsent.
Peeter Padrik on uudseid geeniteste loova ja rakendava ettevõtte Antegenes rajaja ja juhatuse liige.
Teadustöö.
Ta on uurinud neeru-, rinna- ja jämesoolevähi ravi. Temalt on ilmunud rohkem kui 20 teaduspublikatsiooni.
Liikmesus.
Peeter Padrik on Eesti Onkoteraapia Ühingu juhatuse liige, European Society for Medical Oncology liige; American Society for Clinical Oncology liige.
Ka kuulub ta vähiravifondi Kingitud Elu nõukokku.
Hillar Padu

Hillar Padu (sündinud 3. augustil 1945 Pühalepa vallas Hiiumaal) on eesti majandusteadlane.
Elulugu.
Hillar Padu on teenistuja poeg.
Lõpetas 1963 C. R. Jakobsoni nimelise Viljandi 1. Keskkooli, 1969 Moskva Ülikooli filosoofia erialal, 1969–1972 Tartu Riikliku Ülikooli aspirant, majanduskandidaat (1983, Läti Majanduse Instituut), väitekiri "Объективные и субъективные факторы интенсификации сельского хозяйства Эстонской ССР". Täiendas end 1972 Kiievi, 1979 Leningradi ja 1991 Granada Ülikoolis (Hispaanias). 
Oli 1971–1987 TRÜ poliitilise ökonoomia kateedri õpetaja ja vanemõpetaja, 1987–1992 Tartu Ülikooli dotsent, 1993–1995 börsimaakler, 1999. aastast Hiiumaal Kärdla Ühisgümnaasiumi ja Käina Gümnaasiumi ajaloo- ja ühiskonnateaduse õpetaja.
Teadustöö.
Uurinud looduslik-klimaatiliste tingimuste ja majandustulemuste seost põllumajanduses, oli akadeemik Mihhail Bronšteini ja Arnold Rüütli juhitud töögrupis, kus tegeleti nn territoriaalsete isemajandamismehhanismide väljatöötamise ja juurutamisega ENSV-s. Viljakas publitsist, aktiivne osaline külaliikumises, Eesti Maaülikooli esinduskogu liige, aastast 2005 Käina vallavolikogu liige. 10 teaduspublikatsiooni, arvukalt aimeartikleid.
Ao Pae

Ao Pae (sündinud 29. jaanuaril 1942 Tartus) on eesti aiandusteadlane ja taimefüsioloog. 
Elulugu.
Pae on füüsik Aleksander Pae poeg.
Lõpetas 1960 Tartu 5. keskkooli, 1966 TÜ bioloogia-geograafiateaduskonna, põllumajandusmagister (1994, EPMÜ), väitekiri "Kasvuhoonete õhu süsihappegaasirežiim turvassubstraadi kasutamise korral", Ph.D. (taimekasv, 1995, EPMÜ), väitekiri "Katmikkultuuride CO2-ga rikastamise uurimine". Oli 1966–67 Eesti NSV TA Eksperimentaalbioloogia Instituudi vaneminsener, 1967–86 nooremteadur, 1986–93 teadur, 1993–2004 EPMÜ agronoomiateaduskonna dotsent, ühtlasi 1999–2004 aianduse instituudi juhataja, 2005– EMÜ põllumajandus- ja keskkonnainstituudi aianduse osakonna dotsent. Õpetanud taimefüsioloogia biokeemilisi aluseid, katmikehitisi ja katmikkultuure, taimebiotehnoloogiat.
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: taimefüsioloogia, katmikkultuuride tehnoloogia, puuviljandus. Akadeemilise Põllumajanduse Seltsi liige. Üle 70 teaduspublikatsiooni.
Irina Paert

Irina Paert (2000. aastani Irina Korovuškina; sündinud 20. mail 1970 Aleiskis Altai krais) on Eesti aja- ja kultuuriloolane.
Elulugu.
Irina Paert on sõjaväelase tütar.
Ta lõpetas 1987. aastal Ukrainas Kramatorski 35. Keskkooli ja 1992. aastal Venemaal Uurali Riikliku Ülikooli ajaloo osakonna. Magistrikraadi sai ta 1994. aastal Ungaris Kesk-Euroopa Ülikoolis väitekirja "The economic ethics of Old Believers in Russia" eest. Doktorikraad ("Doctor Philosophiae") anti talle 1998. aastal Suurbritannias Essexi Ülikoolis väitekirja "Marriage, gender and Old Believer community in Russia, 1760–1850" eest.
Teadlaskarjääri alustas Paert Essexi Ülikoolis, olles aastatel 1997–1998 ajaloo osakonna lektor ja 1998–1999 vanemassistent. Aastatel 2000–2001 töötas ta Manchesteri Ülikooli ajaloo osakonna külalisteadurina ja aastatel 2001–2005 Bangoris asuva Walesi Ülikooli kaasaegse Euroopa ajaloo lektorina.
Alates 2006. aastast töötab Paert Eestis. Aastatel 2006–2011 oli ta Tallinna Ülikooli Eesti Humanitaarinstituudi nüüdiskultuuri uurimiskeskuse teadur ja vanemteadur, alates 1. jaanuarist 2012 töötab teadurina Tartu Ülikooli usuteaduskonnas.
Isiklikku.
Tema abikaasa on helilooja Arvo Pärdi vanem poeg lendur Immanuel Pärt. 
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: kultuuriajalugu; religiooni ajalugu; teise laine kultuurimuutused taasiseseisvunud Eestis. Uurimisgrupi "Religioon Venemaal, Kesk- ja Ida-Euroopas" koordinaator. Briti Slaavi ja Ida-Euroopa Uuringute Ühingu ja Vaimuliku Ajaloo Ühingu liige. Elisabeth Bakeri autasu (2002), Study-Leave Award by Arts and Humanities Research Council, UK (2004).
Teoseid.
14 teaduspublikatsiooni, sh 2 monograafiat.
Joel Paesalu

Joel Paesalu (sündinud 3. novembril 1949 Viru-Nigulas Virumaal) on eesti geofüüsik.
Elulugu.
Lõpetas 1968 Kunda Keskkooli, 1973 Tartu Riikliku Ülikooli füüsikaosakonna, oli 1978–1982 NSVL TA Maa Füüsika Instituudi kaugõppe aspirant, füüsikamagister (1993, TÜ), väitekiri "Results of tidal gravity variation studies in Tallinn in years 1976–1977 and 1985–1986". 
Oli 1973–1993 GI insener, nooremteadur, teadur, 1994– TTÜ füüsika instituudi assistent.
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: tahked maalooded, seismomeetria, gravimeetria. 13 teaduspublikatsiooni.
Isiklikku.
Tema isa Johannes Paesalu oli Viru-Nigula koguduse õpetaja, tädi Erna Viitol oli skulptor, vanaonu Johannes Uustal oli Helme Maarja koguduse õpetaja, õde Ello-Rahel Karelson on biokeemik.
Otto Paesalu

Otto Paesalu (11. detsember 1934 Järvakandi vald - 12. jaanuar 2023 Järvaküla, Elva vald) oli eesti loomakasvatusteadlane.
Elulugu.
Talupidaja pojana lõpetas Otto Paesalu 1954 Türi Põllumajandustehnikumi, 1959 EPA zootehnikateaduskonna, 1966–69 EPA aspirant. 1970 Põllumajanduskandidaat (EPA), väitekiri "Kanade kunstliku seemenduse tulemusi mõjutavad tegurid". Oli 1969–72 EPA noorem- ja vanemteadur, 1973–77 Balti Tsonaalse Lindude Haiguste Teadusliku Uurimise Labori vanemteadur, 1977–86 ELVI sigimisbioloogia osakonna vanemteadur, 1986–91 Eesti Punase Karja Riikliku Tõulava vanemzootehnik, 1992–2023 talupidaja.
Teadustöö.
Uurinud linnukasvatust, kanade ja veiste kunstlikku seemendamist. Avaldanud 17 teadusartiklit.
Alexis von der Pahlen

Alexis Magnus Hans von der Pahlen (23. mai / 4. juuni 1850 Palmse mõis – 7. august 1925 Stettin) oli baltisaksa päritolu Eesti geoloog ja paleontoloog, vabahärra.
Elukäik.
Alexis von der Pahlen oli poliitikategelase vabahärra Alexander von der Pahleni poeg.
Alexis von der Pahlen sai alghariduse kodus, misjärel õppis Tallinna Toomkoolis. 1870–1873 õppis Tartu ülikoolis õigusteadust ja 1873–1875 mineraloogiat, mineraloogiakandidaat (1875, TÜ). 1876–1877 tegeles Peterburis paleontoloogilise uurimistööga, seejärel elas ja töötas oma mõisas Palmses ja Ilumäel, oli ringkonnakohtu asekohtunik, tegeles mõnda aega Vaida ja Palmse mõisate majandamisega ja uuenduste sisseviimisega põllumajandusse, 1908. aastast elas Tallinnas.
Teadustöö.
Uuris Põhja-Eesti kvaternaarigeoloogiat, sealhulgas jää lihvivat toimet, Keri saare gaasiteket (diskuteeris Bruno Dossiga Keri saare geoloogilise ehituse ja sealse gaasi purske põhjuste üle, millele õige lahenduse andis August von Mickwitz) jm. 1873. aastal saatis ta akadeemik Friedrich Schmidti geoloogilisel uurimisreisil Eestimaal, raudteelõigul Ulvi mõisa lähedal avastas Alexis von der Pahlen maailma vanima meresiiliku, mis nimetati tema auks "Bothriocidaris pahleni". Tema nime kannab teisigi fossiile (näiteks trilobiidid "Ptychopyge pahleni" ja "Lichas pahleni" ning peajalgne mollusk "Cyrtoceras pahleni"). Pahlenilt endalt ilmus 1877. aastal monograafia käsijalgsete perekonna "Orthisina" kohta, kus ta kirjeldas 15 liiki. Tema auks on saanud nime ka käsijalgsete perekond "Pahlenella." Samuti püüdis ta Kunda jõeoru paljandite alusel määratleda Kambriumi kihtide järjestust ja põhjendada jää kulutaval toimel tekkinud pinnavorme.
1908. aastal asus elama Tallinna ja valiti 1909. aastal Eestimaa Loodusteadusliku Ühingu (asutatud 1875. aastal Eestimaa Kirjandusliku Seltsi sektsioonina) presidendiks. Ta korrastas ja täiendas selle seltsi juurde kuuluva muuseumi kogusid. Kogus rikkaliku mineraalide ja kivististe erakogu. Oli Verein für provinzielle Naturkunde esimees, Eestimaa Kirjanduse Ühingu auliige.
Isiklikku.
Alexis abiellus 1877. aastal Lubow Anna Staël von Holsteiniga (1857–1902) ning neil oli neli last:
Gerhard Pahnsch

Gerhard Pahnsch (19/31. jaanuar 1842 Tallinn – 26. märts/7. aprill 1880 Tallinn) oli Eesti botaanik.
Elulugu.
Gerhard Pahnsch oli Tallinna kubermagugümnaasiumi matemaatika ülemõpetaja Johann Pahnschi (1808–1861) ja Wilhelmine Caroline Boehne poeg.
Lõpetas 1859 Tallina kubermangugümnaasiumi, õppis 1860–65 ja 1866–68 Tartu ülikooli arstiteaduskonnas, korporatsioon Estonia liige. 1877 sooritas loodusteaduste ülemõpetaja eksami.
Oli 1870–1873 koduõpetaja Georg Pilar von Pilchau Vardi mõisas Nissi kihelkonnas, 1874–1876 Eggersi juures Tallinnas ja alates 1877 loodusteaduste ülemõpetaja Viljandi maagümnaasiumis, 1879 Tartus. Alates 1877 loodusuurijate seltsi liige, 1879 seltsi botaaniliste ja geoloogiliste kogude konservaator. Kogus gümnaasiumiõpilasena koos E. Russowiga taimi Tallinna ümbruses, hiljem veel paljudes kohtades Eestimaal. Tema kogutud taimede nimestiku (790 nime) avaldasid trükis A. Üksip ja Th. Nenjukov LUS-i aruannetes.
Tiia Paide

Tiia Paide (sündinud 25. detsembril 1939 Tartus) on eesti põllumajandusteadlane.
Elulugu.
Lõpetas 1962 EPA agronoomiateaduskonna, stažeeris 1962–63 Velikije Luki Põllumajanduse Instituudis, 1968–72 EPA aspirant. Oli 1966–86 EMMI taimekaitse osakonna nooremteadur, 1987–96 vanemteadur, 1997 ja 1999–2001 ajutine teadur.
Teadustöö.
Uurinud peamiselt herbitsiidide kasutamist põllukultuuridel, põhjalikumalt ristõielistel ja teraviljadel. Üle 80 artikli kogumikes ja perioodikas, kahe taimekaitse käsiraamatu kaasautor.
Enno Pais

Enno Pais (sündinud 30. augustil 1944 Moskvas) on eesti matemaatik.
Elulugu.
Enno Pais on sõjaväelase poeg.
Ta on lõpetanud 1962. aastal Lydia Koidula nimelise Pärnu 2. Keskkooli, 1967 Moskva Ülikooli mehaanika-matemaatikateaduskonna, 1973 Moskva Ülikoolis aspirantuuri. Oli 1967–70 ja 1973–77 TPI arvutusmatemaatika kateedri assistent, vanemõpetaja, lektor, 1977–81 matemaatika õppejõud Bamako Inseneride Koolis Mali Vabariigis Aafrikas, 1981–92 TPI matemaatika kateedri vanemõpetaja, 1993– TTÜ matemaatilise analüüsi ja rakendusmatemaatika õppetooli lektor. Koostanud õppevahendeid ja 7 üldhariduskooli matemaatikaõpikut.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: osatuletistega diferentsiaalvõrrandid ja nende numbrilised lahendusmeetodid.
Hugo Pais

 
Hugo Pais (19. oktoober 1918, Pärnu – 4. november 1968, Nienburgi kreis, Saksamaa) oli eesti loomaarstiteadlane.
Elulugu.
Hugo Pais oli linnaametniku poeg.
Lõpetas 1938 Pärnu Linna Poeglaste Gümnaasiumi, õppis 1940–44 TÜ loomaarstiteaduskonnas. Põgenes 1944 Saksamaale, lõpetas 1947 Hannoveri Veterinaariaülikooli, veterinaariadoktor (1959, samas) väitekiri "Bestimmungen der alkalischen Serumphosphatase bei Knochen- und Lebererkrankungen des Hundes". 
Oli 1948–49 Hannoveri Ülikooli väikeloomade kliiniku assistent, 1949–68 Nienburgi kreisis assistent-veterinaararst. Uurinud väikeloomade, sh koerte haigusi.
Aino-Helgi Paivel

Aino-Helgi Paivel (aastani 1961 Hinno, 1961–1972 Kartus; 27. veebruar 1936 Tallinn – 14. juuli 1988 Tallinn) oli eesti botaanik.
Elulugu.
Aino-Helgi Paivel oli teenistuja tütar ja Aleksei Paiveli abikaasa.
Lõpetas 1954. aastal Tallinna 10. Keskkooli ja 1959. aastal Tartu Riikliku Ülikonna bioloogiaosakonna. Aastatel 1963–1966 oli Tallinna Botaanikaaia aspirant, bioloogiakandidaat (1971, TRÜ), väitekiri "Amarülliliste, võhumõõgaliste ja liilialiste sugukonda kuuluvate sibul- ja mugulsibultaimede introduktsioon ning nende kasutamise võimalused Eestis". 
Oli aastatel 1959–1961 Eksperimentaalbioloogia Instituudi laborant ja aednik, 1961–1967 Tallinna Botaanikaaia aednik ja aspirant, 1967–1972 nooremteadur, 1972–1988 vanemteadur.
Teadustöö.
Uuris sibultaimede taksonoomiat, morfogeneesi, introduktsiooni ja kasvatamist, selgitas välja Eesti tingimustes haljastamise seisukohalt perspektiivsed liigid ja sordid. Rajas Tallinna Botaanikaaias madalakasvuliste sibultaimede kollektsiooni (306 taksonit) ning laiendas oluliselt (460 taksoni võrra) hüatsintide, nartsisside ja tulpide kollektsiooni. Uurimaks sibultaimi nende looduslikes kasvukohtades ja taimmaterjalide Eestisse introdutseerimist, osales 1964–1984 kokku 12 ekspeditsioonil Moldovasse, Krimmi, Ees-Kaukaasiasse, Taga-Karpaatiasse, Tjan-Šani ja Taga-Kaukaasiasse. Kirjutas "Eesti entsüklopeediale" 30 sibultaimi käsitlevat artiklit. 17 teaduspublikatsiooni, sh ühe monograafia, 25 aimeartiklit.
Alide-Johanna Pajoma

Alide-Johanna Pajoma (aastani 1936 Alide-Johanna Must; 27. veebruar 1911 Helme, Valgamaa – 25. jaanuar 1985 Tartu) oli eesti agronoom ja sordiaretaja.
Elulugu.
Lõpetas 1935 Kehtna Kõrgema Kodumajanduskooli, 1954 Eesti Põllumajandusakadeemia agronoomiateaduskonna, põllumajanduskandidaat (1968, EPA), väitekiri "Kurgi avamaal kasvatamise võimalusi Eesti NSV tingimustes". Oli 1945–1953 Polli katsejaama ja 1953–1957 EMMI Kuusiku katsejaama nooremteadur, 1959–1979 Sakus EMMI vanemteadur köögiviljanduse alal.
Teadustöö.
Uurinud mitmeid köögiviljasorte, täiustanud nende, eeskätt kurgi agrotehnikat, oli esimesi kurgi kasvatajaid kiletunnelite või kilemultši all, kaasautor valge peakapsa 'Kuusiku varajane' aretamisel. Avaldanud köögiviljade (peamiselt kurgi, tomati, peakapsa) agrotehnika, väetamise, paljundamise ja sordivaliku kohta u 50 artiklit ja mitu raamatut (osa kaasautorina).
Anne Paju

Anne Paju (sündinud 2. märtsil 1950 Tartus) on eesti keemik.
Elulugu.
Anne Paju on teenistujate tütar.
Hariduskäik.
Ta lõpetas 1968. aastal Põltsamaa Keskkooli ja 1973. aastal Tartu Riikliku Ülikooli keemikuna. 1992. aastal lõpetas ta Tartu Ülikooli Keemia Instituudis kaugõppeaspirantuuri, kaitses väitekirja "Prostaglandiinide E ja F analoogide süntees kupraatmeetodil" ja sai keemiamagistri kraadi.
2001. aastal lõpetas ta Tallinna Tehnikaülikoolis doktorantuuri, kaitses väitekirja "Asymmetric oxidation of prochiral and racemic ketones by using Sharpless catalyst" ja sai doktorikraadi. 
Töökäik.
Ta oli aastatel 1973–1980 Eesti NSV Teaduste Akadeemia Termofüüsika ja Elektrofüüsika Instituudi insener, 1980–1984 Eesti NSV TA Orgaanilise Sünteesi ja Biopreparaatide Katsetehase katsetootja, 1984–1986 Keemia Instituudi nooremteadur, 1986–1993 teadur, 1993–2002 vanemteadur, 2002–... Tallinna Tehnikaülikooli keemiainstituudi vanemteadur.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: looduslike ühendite süntees. Loonud 1,2-diketoonide asümmeetrilise oksüdatsiooni meetodi, uurinud selle rakendusi bioaktiivsete ainete sünteesil.
Teoseid.
Üle 40 teaduspublikatsiooni.
Kalju Paju

Kalju Paju (sündinud 21. märtsil 1952 Tartus) on eesti arstiteadlane ja patofüsioloog.
Elulugu.
Kalju Paju on talupidaja poeg.
Lõpetas 1970 Tartu 2. Keskkooli, 1976 Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna, meditsiinikandidaat (1986, Leningradi Arstide Täiendusinstituut), väitekiri "Изменение реологических свойств крови при острой интоксикации этиловым алкоголем". Oli 1979–1986 TRÜ arstiteaduskonna patoloogilise füsioloogia kateedri assistent, 1986–1992 kateedri juhataja, dotsent, aastast 1992 ÜMPI patoloogilise füsioloogia õppetooli dotsent.
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: kardiovaskulaarsüsteemi patofüsioloogia, lihasrakkude energeetiline metabolism. Rahvusvahelise Südameuurimisühingu liige. Üle 40 teaduspublikatsiooni.
Aime Ruus

Aime Ruus (kuni 2008 Aime Pajumägi; sündinud 30. augustil 1968 Viljandis) on eesti tehnikateadlane, Tallinna Tehnikaülikooli inseneriteaduskonna ehitusmaterjalide ja -füüsika õpperaja kaasprofessor ning Tartu kolledži direktor.
Elulugu.
Ta lõpetas 1986 Põltsamaa Keskkooli, 1991 Eesti Põllumajanduse Akadeemia maainseneriteaduskonna maaparanduse erialal, 1991–1993 EPMÜ maaehituse instituudi magistrant, tehnikamagister (2001, EPMÜ), väitekiri "Veiste sügavallapanul külmlautade sobivusest Eestis" (Tartu, 2001), Ph.D. (maaehitus, 2007, EMÜ), väitekiri "Unisolated cowsheds. Ventilation and aspects of building physics" (Tartu, 2007). 
Oli 1991–92 EPMÜ ehitusmehaanika kateedri laborijuhataja, 1995–96 maaehituse instituudi assistent, 1996–99 OÜ Geotar maamõõtja, 1999–2005 EPMÜ maaehituse instituudi lektor, 2005–2008 EMÜ metsandus- ja maaehitusinstituudi lektor.
Aastast 2008 töötab Tallinna Tehnikaülikooli Tartu kolledžis: dotsent 2008-2022, alates 2022 kaasprofessor ja kolledži direktor.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: veiste külmlaudad – ehitusfüüsikalised aspektid, ventilatsioon, lehmade heaolu automaatse hindamise võimalused nendes. Üle 10 teaduspublikatsiooni.
Herbert Pajupuu

Herbert Pajupuu (19. aprill 1928 Kose vald Harjumaa – 2. september 2011) oli Eesti põllumajandusteadlane ja -juht.
Elulugu.
Lõpetas 1949 Olustvere Põllumajandustehnikumi, 1954 Eesti Põllumajandusakadeemia agronoomiateaduskonna, majanduskandidaat (1968), väitekiri "Turvasväetiste tootmise ja kasutamise majanduslikust efektiivsusest" (Tallinn, 1968). Oli 1960–1974 EMMI ökonomistika sektori noorem- ja vanemteadur, 1974–1977 Eduard Vilde nimelise kolhoosi aseesimees, 1977–1980 Kahala sovhoosi asedirektor, 1980–1990 MI vanemteadur.
Teadustöö.
Uurimusi väetistest, nende tootmisest ja kasutamisest; töö tulemuste hindamisest põllumajanduses.
Hille Pajupuu

Hille Pajupuu (aastani 1985 Piir; sündinud 11. aprillil 1956 Tartus) on eesti keeleteadlane.
Elulugu.
Lõpetas 1974 Tartu 1. keskkooli, 1979 Tartu Riikliku Ülikooli filoloogiateaduskonna, 1984 Eesti TA aspirantuuri, filoloogiakandidaat (1984, TÜ), väitekiri käsitles Eesti diftongide akustilist foneetikat ("Acoustics of the Estonian Diphthongs", Estonian Papers in Phonetics 1982/1983, (1985), 4–103). Oli 1979–81 Keele ja Kirjanduse Instituudi (aastast 1994 Eesti Keele Instituut) arvutuslingvistika sektori vanemlaborant, 1984 nooremteadur, 1984–87 vanemteadur, 1987–90 sektori juhataja, 1990–2000 vanemteadur, 2001–08 teadussekretär, 2008– vanemteadur-teadussekretär, 2016– juhtivteadur. Pidanud loengukursusi kultuuridevahelisest kommunikatsioonist Eesti Humanitaarinstituudis, Tallinna Ülikoolis ja Infotehnoloogia Kolledžis; koostanud eesti keele õppevahendeid ja teste.
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: akustiline foneetika, kultuuridevaheline kommunikatsioon, keeletestimise probleemistik. Uurimistöö keskendub emotsionaalse kõne akustilistele omadustele ja tajule, emotsioonide tuvastamisele kõnest ja kirjast, ning sünteeskõne loomulikkusele. Kultuuridevahelise kommunikatsiooni vallas avaldanud artikleid kõnekäitumisest, rahvusstereotüüpidest, kohanemisest võõras kultuuris; mitme teema ja grandi täitja, sh "Eesti keele alusuuringud keeletehnoloogiliste rakenduste teenistuses", riikliku programmi "Eesti keele keeletehnoloogiline tugi" projekt "Eesti emotsionaalse kõne korpus". Emakeele Seltsi liige (aastast 1986), Eesti Rakenduslingvistika Ühingu asutajaliige (2004) ja ühingu aastaraamatu toimetuskolleegiumi liige, riikliku programmi "Eesti keel ja rahvuslik mälu (2004–2008)" juhtkomitee liige, Riikliku Eksami- ja Kvalifikatsioonikeskuse testiarenduse töörühma liige (2000–2008), Euroopa Nõukogu keeleoskustasemetest lähtuvate eesti keele tasemetestide arenduskomisjoni liige (2008–2018), European Association for Language Testing and Assesmenti (EALTE) liige (aastast 2003), Asociación Española de Lingüística Aplicada (AESLA) liige (aastast 2008), International Speech Communication Associationi (ISCA) liige (aastast 2011). Üle 80 teaduspublikatsiooni, sh 3 monograafiat, 19 õpperaamatut.
Valter Pakk

Valter Pakk (sündinud 29. augustil 1933 Tallinnas) on eesti tehnikateadlane.
Elulugu.
Valter Pakk on ehitustöölise poeg.
Lõpetas 1951 Tallinna 2. Keskkooli, 1956 Tallinna Polütehnilise Instituudi masinaehituse tehnoloogia erialal. Oli 1956 ENSV Kohaliku, Põlevkivi- ja Keemiatööstuse Ministeeriumi TUI insener, 1956–1960 EPA metallide tehnoloogia ja masinate remondi kateedri vanemõpetaja, 1960–1961 Tartu Kontrollaparatuuri Tehase insener ja 1961–1962 peatehnoloogi asetäitja, 1962–1988 EPA masinate remondi kateedri vanemõpetaja, 1988–1994 dotsent, 1994– EPMÜ mehaanika ja masinaõpetuse instituudi lektor. Õpetanud metallide ja puidutehnoloogia, metallograafia ja termilise töötlemise, konstruktsioonimaterjalide tehnoloogia, materjaliõpetuse jt kursusi. Olnud EPMÜ Spordiklubi juhatuse liige ja volikogu esimees.
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: materjaliõpetus, metallograafia, konstruktsioonimaterjalide tehnoloogia, tampoongalvaniseerimine, autobusside hooldus- ja remonditööde mehhaniseerimine. 44 teaduspublikatsiooni, üks autoritunnistus.
Ernst Paklar

Ernst Paklar (6. oktoober 1908 Zlatoust, Orenburgi kubermang – 11. juuni 1950 Tartu) oli Nõukogude Liidu ning Eesti ajaloolane ja pedagoog.
Elulugu.
Ernst Paklar oli telegrafisti poeg.
Lõpetas 1926 Samaras keskkooli ja 1931 Leningradi Pedagoogilise Instituudi. 
Oli 1928–1929 Põhja-Kaukaasias Livonia eesti asunduse mittetäieliku keskkooli vene keele õpetaja, 1931 NSVL TA Rahvuste Uurimise Instituudi nooremteadur, 1932–1934 Leningradi Herzeni-nimelise Instituudi õppejõud, 1933–1935 Leningradi Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonna filosoofia instituudi Lääne-Euroopa keskaja kateedri aspirant, 1935–1937 Petroskois Karjala Pedagoogilise Instituudi ajalooteaduskonna dekaan.
Petroskois valmis ajalookandidaadi väitekiri "Хроника Генриха Латышcкого как источник периода германской экспансии в Прибалтике", mis jäi kaitsmata arreteerimise tõttu. 1937–1947 oli Komi ANSV-s koonduslaagris sunnitööl. 
Vabanes oktoobris 1947 invaliidina, oli aastatel 1947–1950 Tartus Teaduste Akadeemia Ajaloo Instituudi nooremteadur.
Teadustöö.
Uuris eesti asunduste ajalugu Venemaa keisririigis ja NSV Liidus, soome-ugri rahvaste etnoloogia probleeme ning Ida-Baltikumi keskaega. Selgitas välja Jäälahingu asukoha Peipsil.
Teoseid.
Ligemale 20 teaduspublikatsiooni, suur osa töödest jäi käsikirja.
Isiklikku.
Tema tütar oli muusikapedagoog Volita Paklar.
Eerik-August Pakosta

Eerik-August Pakosta (26. oktoober 1931 Tartu – 8. november 2020) oli eesti majandusteadlane.
Elulugu.
Eerik-August Pakosta oli pangadirektori poeg.
Lõpetas 1949 Tartu 1. Keskkooli, 1954 Eesti Põllumajanduse Akadeemia agronoomiateaduskonna aianduse erialal, aastast 1965 EPA kaugõppeaspirant, majanduskandidaat (1975, Tartu Riiklik Ülikool), väitekiri "Köögivilja tootmise majanduslikud alused Eesti NSV-s". 
1954–1957 töötas Vasalemma, Viljandi ja Tallinna MTJ-ides, oli 1957–1960 Kose rajoonis kolhoosiesimees, aastast 1963 Eesti NSV Ministrite Nõukogu vanemkontrolör, Ministrite Nõukogu esimehe asetäitja ja abi, 1965–1977 Eesti NSV MN Asjadevalitsuse põllumajandus- ja varumisosakonna juhataja asetäitja, 1977–1980 Eesti NSV Rahvakontrolli Komitee põllumajandusosakonna juhataja, 1980–1990 Eesti Maaviljeluse Instituudi teadusdirektor, 1990–1993 taimekasvatuse uurimiskeskuse katsetööde grupijuht. Maaviljeluse Instituudis tegeles katsemajandite töö juhtimisega.
Teadustöö.
Uurinud peamiselt köögiviljakasvatust ja selle majandusliku efektiivsuse tõstmist. Üle 20 teaduspublikatsiooni.
Veli Palge

Veli Palge (sündinud 27. juunil 1941 Sindis) on eesti agrotehnikateadlane.
Elulugu.
Ta lõpetas 1959 Tihemetsa Metsatehnilise Tehnikumi, 1965 Eesti Põllumajandise Akadeemia põllumajanduse mehhaniseerimise teaduskonna, 1969–1973 Moskva Põllumajanduse Mehhaniseerimise Instituudi aspirant, tehnikamagister (1992, EPMÜ), väitekiri "Kasvuhoonete matemaatiline modelleerimine", tehnikadoktor (2004, EPMÜ), väitekiri "Angaarkasvuhoone soojusvahetusprotsesside analüüs MatLab'i ja Scilab'i abil". 
Oli 1960 Abja RTJ-i tehnilise järelevalve inspektor, 1964–1969 EPA elektrifitseerimise kateedri vanemlaborant ja vaneminsener, 1973 noorem- ja 1974–1975 vanemteadur, 1975–1992 vanemõpetaja, 1992– EPMÜ põllumajandusenergeetika õppetooli dotsent. Õpetanud automaatika aluste, elektrotehnika, elektervalgustuse ja -kiirituse, elekterkuumutuse ja elektrotehnoloogia, elektroonika, mikroprotsessortehnika kasutamise ja programmeerimise ja muid loengukursusi.
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: elektrimootorite kaitsmine, kasvuhoonete sisekliima ratsionaalne kujundamine, sh mikroprotsessortehnikal baseeruvate seadmete kasutamisega, taastuvenergia kasutamine. Üle 30 teaduspublikatsiooni.
Isiklikku.
Veli Palge on töölise poeg.
Laur Palgi

Laur Palgi (19. mai 1935 Tartu – 7. juuli 2016) oli eesti füüsikateoreetik.
Elulugu.
Laur Palgi oli kirjandusteadlase Daniel Palgi poeg.
Lõpetas 1953 Elva Keskkooli, 1958 Tartu Riikliku Ülikooli füüsika osakonna, oli 1958–1961 TRÜ aspirant, füüsika-matemaatikakandidaat (1964, TRÜ), väitekiri "Влияние промежуточного векторного бозона на некоторые процессы слабого взаимодействия в мю-мезоатомах". Oli 1961–1965 FAI nooremteadur, 1965–73 vanemteadur; 1973–2002 FI vanemteadur ja teadur. Pidanud loenguid aatomifüüsikast ning tuuma- ja elementaarosakeste teooriast.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: osakestefüüsika, peamiselt neutriinofüüsika ning standardmudelite laiendused. Arendanud neutriinode ostsillatsiooniteooriat, analüüsinud nende ostsillatsioonide avastamise võimalusi. Tõlkinud aimeraamatuid (Steven Weinbergi "Esimesed kolm minutit", J. B. Zeldovitši "Minu Universum", koos Jaak Lõhmusega). 45 teaduspublikatsiooni, 20 aimeartiklit.
Guido Palias

Guido Palias (9. august 1933 Tapa – 8. oktoober 2013) oli eesti päritolu matemaatik.
Elulugu.
Läks 1944 Rootsi, sealt edasi Kanadasse. Keskhariduse omandas Torontos, lõpetas 1958 Toronto Ülikooli, teoreetilise füüsika magister (1960, samas), matemaatikadoktor (1967, Pariisi Ülikool), väitekiri "Sur la catégorie des applications quasi-uniformes". Töötas aastast 1961 Montreali linnavalitsuses, oli aastast 1967 Sorbonne'i Ülikooli matemaatika abiprofessor.
Teadustöö.
Tema uurimisvaldkonnad olid kategooriate teooria ja topoloogia.
Oksana Palikova

Oksana Palikova (sündinud 27. augustil 1969 Kohtla-Järvel) on Eesti vene filoloog.
Elulugu.
Oksana Palikova on töölise tütar.
Lõpetas 1986 Kohtla-Järve 16. Keskkooli, 1992 Tartu Ülikooli vene ja slaavi filoloogia osakonna, 1992–2000 TÜ magistrant, filoloogiamagister (2000, TÜ), väitekiri "Идиоматичность семантики производного слова (на материалах русских существительных со значением лица)". Oli 1993–2000 TÜ vene ja slaavi filoloogia osakonna lektor, 2000– doktorant ning vene keele õppetooli assistent ja teadur. Õpetanud praktilist vene keelt (grammatikat), semasioloogiat, fraseoloogiat, leksikoloogiat, leksikograafiat, tuletusõpetust, arvutil teksti vormistamise aluseid.
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: semantika, tuletusõpetus, leksikoloogia, leksikograafia. Eesti Slavistide Komitee liige. 10 teaduspublikatsiooni.
Jakob Palk

Jakob Palk (28. märts 1908 Halinga, Pärnumaa – 15. detsember 1991 Abja-Paluoja, Viljandimaa) oli eesti puuviljandusteadlane ja sordiaretaja.
Elulugu.
Jakob Palk oli talupidaja poeg.
Lõpetas 1927 Vana-Vigala Põllunduskooli, 1930 Jäneda Põllutöökeskkooli, 1944 Kehtna Aianduse Instituudi, põllumajanduskandidaat (1963, EMMI), väitekiri "Õuna- ja ploomipuu pookealused Eesti NSV-s". 
Oli 1931–1936 Eesti Seemnevilja Ühisuse Jõgeva ja Luunja seemnekasvandustes aedvilja seemnekasvanduse abijuhataja ja aastast 1938 juhataja. 1936–1938 puukoolipraktikal Lätis ja Saksamaal. 1944–1945 Riikliku Seemnevilja Trusti agronoom, 1945–1964 EMMI Polli katsebaasi teadur, 1964–1972 vanemteadur.
Teadustöö.
Uurinud viljapuude agrotehnikat, aretanud õunapuu vegetatiivaluseid (E53, E56, E75 jt, kokku 10 alusetüüpi). Avaldanud töid viljapuude pookealustest, võrakujundamisest ja agrotehnikast. Nõukogude Eesti preemia (1967, kollektiivis). Üle 80 teaduspublikatsiooni, sh mitu monograafiat.
Imre Pall

Imre Pall (sündinud 17. veebruaril 1951 Tartus) on eesti informaatikateadlane.
Elulugu.
Lõpetas 1969 Tallinna 7. Keskkooli, 1974 TPI arvutustehnikainseneri erialal, 1981 aspirantuuri Leningradi V. I. Lenini nim Elektrotehnika Instituudis, tehnikakandidaat (1981, samas), väitekiri "Логическое проектирование процессора, выполняющего элементарные операции обработки данных структурированного типа".
Oli 1974–1976 Teadusliku Uurimise ja Projekteerimise Instituudi insener, 1976–1977 nooremteadur, 1982–1985 Küberneetika Instituudi Arvutustehnika Erikonstrueerimisbüroo juhtivkonstruktor, 1986–1987 grupijuht, 1988–1992 projekti peakonstruktor, 1992–1999 arvutifirma ComputerLand müügijuht, 1999– arvutifirma IT Grupp AS projekti konsultant, ostujuht.
Õpetanud TPI-s/TTÜ-s valikkursusi spetsialiseeritud arvutite arhitektuurist.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: arvutustehnika – arvutite arhitektuur, struktuur, spetsialiseeritud arvutid mittenumbriliseks andmetöötluseks. Uurimistöö põhitulemused on esitatud arvutustehnika erikonstrueerimisbüroo EKTA uurimistööde aruannetes.
Isiklikku.
Tema isa oli Valdek Pall.
Peeter Pall

Peeter Pall (sündinud 12. veebruaril 1965 Tartus) on eesti mikrobioloog.
Elulugu.
Peeter Pall on inseneri poeg.
Lõpetas 1983 Tartu 2. Keskkooli, 1990 TÜ bioloogiaosakonna, bioloogiamagister (1993, TÜ), väitekiri "Saprobakterid ja nende arvukust mõjutavad tegurid Eesti jõgedes" 
Oli 1990–93 ZBI insener ja vanemlaborant, 1993 TÜ ZHBI õppeülesande täitja, 1994–99 doktorant, aastast 1998 EPMÜ ZBI hüdrobioloogiaosakonna ning EMÜ põllumajandus- ja keskkonnainstituudi teadur. Loenguid vee mikrobioloogiast.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: vooluvete ökoloogia, vee mikrobioloogia. Osalenud ekspeditsioonidel Eesti jõgedele. Eesti Mikrobioloogia Seltsi asutajaliige (1992) ja juhatuse liige (1992–94). Üle 10 teaduspublikatsiooni.
Uuno Pall

Uuno Pall (28. juuni 1935 Laius-Tähkvere vald, Laiuse kihelkond, Tartumaa – 8. oktoober 2008) oli eesti ehitus- ja tehnikateadlane ning ehitustegelane.
Elulugu.
Uuno Pall oli käsitöölise poeg.
Lõpetas 1954. aastal kiitusega Tartu Ehitustehnikumi, 1962. aastal kaugõppes Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI) ehitusteaduskonna tööstus- ja tsiviilehitusinsenerina, 1974 Üleliidulise Patendinduse Keskinstituudi (Tallinna filiaali) patentoloogina, 1975–1979 Tallinna Polutehnilise Instituudi aspirant, tehnikakandidaat (1983, TPI), väitekiri "Реологические свойства ячейстобетонной массы для осуществления её безподдонной транспортировки".
Oli 1959–1972 ja 1984–1998 RPI Eesti Projekt insener-konstruktor ja juhtivprojekteerija, 1973–1983 Silikaatbetooni TUI labori juhataja, 1998–2004 Inseneribüroo Uuno Pall; 1993–1997 osales Eesti ehitusalases õigusloomes (oli ehitusseaduse koostamise töörühma juht) ja projekteerimisnormide koostamisel.
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: vundamendiehitus ja ehituskonstruktsioonid, gaasbetooni tehnoloogia. Välja arendanud gaasbetooni lõiketehnoloogias kasutatava aluseta toorgaasbetoonimassi transportimise meetodi, töötanud välja selle teoreetilised alused.
Teoseid.
40 teaduspublikatsiooni, sh 1 monograafia; 1 autoritunnistus.
Valdek Pall

Valdek Pall (30. juuni 1927 Laius-Tähkvere vald, Tartumaa – 17. aprill 2013) oli eesti keeleteadlane.
Elulugu.
Valdek Pall oli talupidaja poeg.
Ta lõpetas 1947. aastal Tartu Õpetajate Seminari, 1952. aastal Tartu Riikliku Ülikooli (TRÜ) ajaloo-keeleteaduskonna, 1955. aastal aspirantuuri soome-ugri keelte alal, filoloogiakandidaat (1955, TRÜ), väitekiri "Ajad ja kõneviisid mordva keeltes", filoloogiadoktor (1975, TA), väitekiri "Põhja-Tartumaa toponüümika". 
Ta oli 1955–1957 Tallinna Pedagoogilise Instituudi vanemõpetaja, 1957–1976 Keele ja Kirjanduse Instituudi (KKI) murdesektori vanemteadur, 1976–1990 murdesektori juhataja, 1990–1993 KKI peateadur, ühtlasi 1955–1956 ka TPedI õppejõud ja 1978–1992 (osalise koormusega) professor, 1993–1996 TPÜ põhjamaade filoloogia osakonna professor ja aastast 1997 emeriitprofessor, 1998–2000 EKI soome-eesti sõnaraamatu töörühma liige-peatoimetaja.
Korraldanud eesti murdeuurimist, sõnastanud "Eesti murrete sõnaraamatu" koostamispõhimõtted. "Eesti murrete sõnaraamatu" koostaja ja toimetaja, väljaande "Soome-eesti suur sõnaraamat. I–II" (Tallinn, 2003) peatoimetaja, ajakirjade Keel ja Kirjandus ja Linguistica Uralica toimetuskolleegiumi liige. Olnud ka Emakeele Seltsi aastaraamatu ja Kodumurde toimetuskolleegiumi liige.
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: toponüümika, eriti Põhja-Tartumaa kohanimed, samuti eesti keele ajalugu ja mordva keelte ajalooline grammatika. 
Teoseid.
Üle 130 teaduspublikatsiooni.
Liikmesus.
Soome Teaduste Akadeemia välisliige (1990), Soome-Ugri Seltsi (SUS), Soome Kirjanduse Seltsi (SKS) ja Kalevala Seltsi välisliige.
Isiklikku.
Tema poeg on Imre Pall.
Toomas Pallo

Toomas Pallo (sündinud 30. detsembril 1963 Võrus) on eesti keskkonnateadlane.
Elukäik.
Toomas Pallo on töölise poeg.
Ta on lõpetanud 1982. aastal Tartu 8. Keskkooli, 1989 Tartu Ülikooli geograafia osakonna; saanud magistrikraadi (1993, Amsterdami Ülikool), väitekiri "Cleaner production in metal processing industry". Täiendanud end 1990–1992 Joensuu Ülikoolis, 1998 Prahas, 1994–1995 Rootsis jm. 
Töötanud aastatel 1989–1993 TA ökoloogia instituudis tehniku ja teadurina, 1993–1995 AS-i AREA Keskkonnakonsultatsioon direktorina, 1995–1998 Stockholmi Keskkonnainstituudi Tallinna Keskuse teadurina, 1998–2000 programmijuhina, 2000–2002 sealsamas, kuid uue nimega Säästva Eesti Instituudis, programmijuhina. 2002. aastast on ta Estonian, Latvian &amp; Lithuanian Environment OÜ (ELLE OÜ) juhataja, litsentsitud keskkonnaaudiitor; selle kõrvalt oli aastatel 2000–2011 Tartu Ülikooli Türi Kolledži ja on 2001. aastast Tartu Ülikooli Euroopa Kolledži lektor (õpetanud keskkonnakorralduse vahendite kursust).
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: keskkonnapoliitika, -korraldus, -juhtimine ja -seisund. Üle 10 teaduspublikatsiooni, aimeartikleid.
Viktor Pallo

Viktor Pallo (12. august 1905 Simferopol – 22. mai 1982 Moskva) oli eesti sõjandusteadlane, sõjateaduste kandidaat (1954) ja dotsent (1955).
Elulugu.
Sündis Krimmis Viljandimaalt väljarännanud eestlaste peres. Lõpetas 1918 Simferopoli reaalkooli, 1926 Leningradi Internatsionaalse Sõjakooli, õppis 1927–28 Leningradis lendurvaatlejate koolis (lõpetas kiitusega). Teenis seejärel Frunze-nimelises eskadrillis Ukrainas, aastast 1929 oli Mjasnikovi-nimelise Simferopoli lennukooli instruktor. Õppis 1930–32 Žukovski-nimelises Lennuväeakadeemias, jäeti akadeemiasse adjunktiks, kuid suunati varsti Moskva lähistel Moninos asunud raskepommitajate TB-1 kursuste staabiülemaks. 1933 koolitas Pallo Jeiski merelennukoolis navigaatoreid, 1940 määrati Ivanovo Kõrgema Navigaatorite Kooli ülemaks. Sõja puhkedes ei lastud teda rindele, vaid suunati 1941 uuesti Lennuväeakadeemiasse õppejõuks (õpetas peamiselt lennuväetaktikat). Palve üleminekust tegevväkke rahuldati 1944 ning Pallo määrati Ukraina rinde pommituslennuväe korpuse staabiülema asetäitjaks. 1945 kutsuti taas Lennuväeakadeemia õppejõuks, kellena töötas 20 aastat, olles ühtlasi 1947–66 kateedriülem; aastast 1967 oli Moskva Sõjaajalooinstituudi vanemteadur. Üle 200 tema õpilastest-lenduritest pälvisid sõjas Nõukogude Liidu kangelase nimetuse, nendest üle 20 kahe- ja Ivan Kožedub kolmekordselt. Pallot autasustati Isamaasõja II järgu ordeniga, Lenini ordeni ja 2 Punalipu ordeniga, 1958 ülendati lennuväekindralmajoriks. Olnud 50 kandidaadiväitekirja juhendaja.
1971 käis Pallo esmakordselt Eestis. Maetud Moskvasse.
Teadustöö.
Uurinud pommituslennuväe kasutamist ja navigatsiooni, lennunduse ajalugu. 65 teaduspublikatsiooni, mis enamasti ilmusid salastatud väljaannetes.
Väino Pallum

Väino Pallum (31. juuli 1931 Aru vald, Tartumaa – 10. detsember 2023) oli eesti aiandusagronoom.
Elulugu.
Väino Pallum oli talupidaja poeg.
Ta lõpetas 1950. aastal Elva Keskkooli ja 1955. aastal Eesti Põllumajanduse Akadeemia agronoomiateaduskonna aianduse erialal. 
Töötas Vabariiklikus Taimekaitsejaamas, sh oli aastatel 1966–1969 vanemagronoom-toksikoloog, 1970–1979 vanemagronoom katmikkultuuride taimekaitse alal, 1980–1986 tehnoloogialabori peaagronoom, 1987–1993 labori juhataja, 1994–1995 Riigi Taimekaitseameti (hiljem Taimetoodangu Inspektsioon) järelevalveosakonna nõunik, 1996. aastast oli peaspetsialist.
Teadustöö.
Temalt on ilmunud taimekahjustajate tõrje kohta üle 70 teaduspublikatsiooni, sealhulgas üle 10 monograafia ja brošüüri.