tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kudani järv

Kudani järv ehk Nåtan (ka "Güddnäs") on järv Lääne maakonnas Noarootsi vallas Kudani külas. Järv jääb Vööla-Kudani sihtkaitsevööndisse. Järvest umbes 1 km ida poole jääb Vööla meri, umbes 1,2 km loode poole jääb Läänemeri.
Kudani järv on mitteavalik veekogu, mille piiranguvöönd on 100 m. Järve kaldajoone pikkus on 2929 m.
Veerežiim.
Kudani järv kuulub Lääne-Eesti vesikonna Matsalu alamvesikonda. See on looduslikult kiiresti vananev veekogu.
Kudani järv on soolatoiteline mageveeline rannikujärv, mille vesi paistab põhjani läbi (0,8 m), olles seega väga madal veekogu. Sealne pH-tase on madalam kui paljudes teistes rannikujärvedes, samuti oli hapnikuküllastus normaalne. Lahes on rohkelt lahustunud orgaanilist ainet ja lämmastikku.
Elustik.
Taimestik.
Lahes vohab rohkelt kaldaveetaimestikku, mistõttu on suur osa järve nõost kinni kasvanud. Näiteks on esindatud harilik pilliroog ("Phragmites australis") ja lääne-mõõkrohi ("Cladium mariscus"), millest viimane on arvatud Eesti looduskaitse III kategooriasse. Veesisene taimestik on aga liigivaene. Kõige arvukamalt leidub mändvetikaid ("Charophyta"), samuti vesiherneid ("Utricularia vulgaris") ja kamm-penikeeli ("Potamogeton pectinatus", ka "Stuckenia pectinata").
Kalastik.
Veekogu kalastik on võrdlemisi liigivaene: 2011. aastal läbi viidud kontrollpüügist leiti nelja liiki kalu: kokresid ("Carassius carassius") ja hõbekokresid ("Carassius gibelio"), särgi ("Rutilus rutilus") ja hauge ("Esox lucius"), kellest viimane oli Kudani järve kõige arvukam liik.
Kaitse.
Kudani järv (keskkonnaregistri kood VEE2038400) kuulub Silma looduskaitsealale, mille eesmärk on kaitsta rahvusvahelise tähtsusega veelinde ning nende rände- ja pesitsuspaikasid. Lisaks soovitakse tagada poollooduslike koosluste ja rannaniitude säilimine. Ühtlasi kuulub territoorium Väinamere linnuala (keskkonnaregistri kood EE0040001) ja Väinamere loodusalana (keskkonnaregistri kood EE0040002) Euroopa Liidu Natura 2000 võrgustikku.
Nokisvaallased

Nokisvaallased ("Ziphiidae") on mereimetajate sugukond vaalaliste seltsi hammasvaalaliste alamseltsist.
Sugukonda kuulub 6 perekonda 20 liigiga.
Kullamaa järv

Kullamaa järv (ka "Kullamaa tehisjärv") on tehisjärv Läänemaal Lääne-Nigula vallas Kullamaa külas. Järve kaldajoone pikkus on 2016 m.
Järv on tekkinud endisse karjääri. Järvest vahetult põhja poole jääb Marimetsa looduskaitseala. Kullamaa–Silla tee ja Kirimäe–Kirna–Kullamaa tee ristmikust (Kullamaa kirikust) jääb järv umbes 1,1 km loodesse.
Kullamaa järv on mitteavalik veekogu, mille piiranguvöönd on 50 m.
Kullamaa järve keskkonnaregistri kood on VEE2028510.
Kullamaa paisjärv

Kullamaa paisjärv on järv Liivi jõel Lääne maakonnas Lääne-Nigula vallas Koluvere, Kullamaa ja Kullametsa külas.
Paisjärve valgla pindala on 108 km². Kaldajoone pikkus on 3706 m. Järv on avalik veekogu, mille piiranguvöönd on 50 m.
Kullamaa paisjärve keskkonnaregistri kood on VEE2034240.
Kurkse järv

Kurkse järv (ka "Kurksi järv") oli järv Läänemaal Lääne-Nigula vallas.
Kunagise järve kohal on roostik ja rohusoo.
Neoproterosoikum

Neoproterosoikum on geokronoloogiline üksus (aegkond). 
Neoproterosoikum vastab ajavahemikule 1000...542 miljonit aastat tagasi (1...0,542 miljardit aastat tagasi). Neoproterosoikumile eelneb mesoproterosoikum ja järgneb paleosoikum. 
Neoproterosoikum jagatakse kolmeks ajastuks:
Neoarhaikum

Neoarhaikum on geokronoloogiline üksus (aegkond). Neoarhaikum vastab ajavahemikule 2800...2500 miljonit aastat tagasi (2,8...2,5 miljardit aastat tagasi). 
Neoarhaikumile eelneb Mesoarhaikum ja järgneb Paleoproterosoikum.
Paleoproterosoikum

Paleoproterosoikum on geokronoloogiline üksus (aegkond). Paleoproterosoikum vastab ajavahemikule 2500...1600 miljonit aastat tagasi (2,5...1,6 miljardit aastat tagasi).
Paleoproterosoikumile eelneb Neoarhaikum ja järgneb Mesoproterosoikum.
Paleoproterosoikum jagatakse neljaks ajastuks:
Paleoprotesoikumis algas tänapäevaste ürgmandrite teke. Mandritompude liitumise tulemusena tekkis Columbia hiidmanner. Sel ajal (Rhyac) tekkis Svekofennia (sh. eesti, Fennoskandia, mis ulatus Laadogast Californiani) maakooretomp, mis on suuremalt osalt säilinud tänapäeva, va mõningad tükkide eraldumine.
Igal juhul oli selleks ajaks tekkinud elu, sest sellest ajastust pärinevad tõestatud mikroorganismide kivistised.
Dougie Poynter

Douglas Lee Poynter (sündinud 30. novembril 1987 Essexis Inglismaal) on inglise bändi McFly basskitarrist ja taustalaulja. 
Dougie liitus bändiga, kui ta oli 15-aastane.
Aino Kapsta

Aino Kapsta (15. juuli 1935 Tagavere – 24. märts 2024) oli eesti metallehete kunstnik. 
Ta lõpetas 1961. aastal Eesti Riikliku Kunstiinstituudi.
Isiklikku.
Tema tütar Keesi Kapsta on samuti ehtekunstnik.
Narvallased

Narvallased ("Monodontidae") on mereimetajate sugukond vaalaliste seltsi hammasvaalaliste alamseltsist.
Sugukonda kuulub 2 perekonda 2 liigiga.
Narvallaste populatsiooni suuruseks arvatakse olevat umbes 75 000 isendit.
Eustaatius Miido

 
Eustaatius Miido VR II/3 (kuni 1936 Evstafi (Jevstafi) Miido; 16. juuni 1893 Pärnumaa – 7. november 1978) oli Eesti sõjaväelane (mereväeohvitser, kaptenleitnant, 1933).
Ta sündis Seli vallas Tani talus rätsepa Jüri (Georg) Miido esimese pojana.
Miido talumajal Pootsi-Munalaiu sadama teeristis on mälestustahvel.
Teosed.
Pensionipõlves kirjutas käsikirjad, mis tema poeg Henno Miido (sünd. 1926) lasi trükkida:
Morfinism

Morfinism on sõltuvusseisund, mis tekib opioidide tarvitamisel.
Sagedasemad tarvitatavad opioidid on oopium, heroiin, metadoon, fentanüül, α-metüülfentanüül, morfiin, oksükodoon, kodeiin, petidiin, buprenorfiin.
Morfinism võib areneda meditsiiniliste protseduuride tüsistusena (valusündroomi ravi) või psühholoogilistel põhjustel (uudishimu, rahulolematus).
Sõltuvus.
Morfinismi kodeeritakse RHK-10 järgi F11.2x
Morfinismi iseloomustab tugevalt väljendunud psüühiline ja füüsiline sõltuvus.
Füüsilisele sõltuvusele iseloomulikud võõrutusnähud on järgmised:
Psüühilisele sõltuvusele iseloomulikud tunnused:
Preparaadi mittesaamisel ilmnevad esmalt psüühilised häired ja siis kehalised häired. Umbes kuu aja jooksul kehaline seisund stabiliseerub, kuid tugev iha preparaadi järele jääb püsima mitmeks kuuks. Psüühilise seisundi stabiliseerumisel võib patsienti pidada paranenuks, kuid mitte tervistunuks. Ka aastaid hiljem pärast viimase uimastiannuse manustamist võib haigus retsidiveeruda.
Ravi.
Põhjuslikku ravi ei tunta.
Laialdaselt kasutatakse metadoonasendusravi. Asendusravi peamiseks eesmärgiks on anda narkomaanile võimalus mitte raha kulutada illegaalse narkootikumi tarvis. Patsiendile antakse tasuta narkootikumi. Sagedasti on selleks metadoon, kuna metadoon imendub hästi soolestikust ja tema verenivoo püsib kõrge 24–36 tunni jooksul. Kuna illegaalsed opioidid on väga kallid (kulu kuni 400 eurot päevas), leevendab metadoonasendusravi kriminogeenset olukorda märkimisväärselt.
Asendusravi teine eesmärk on anda patsiendile võimalus narkootikumi kasutamisest loobuda. Kuna vesilahustuvat metadooni saab täpselt annustada, siis kasutatakse aeglast, mitu kuud vältavat metadooniannuse vähendamist, et võõrutusnähud oleksid minimaalsed.
Autotrafo

Autotrafo on ühe mähisega trafo, kusjuures osa mähisest on primaar- ja sekundaarahelal ühine. Mähisel võib olla mitu harundit (väljavõtet) erinevate sekundaarpingete saamiseks. 
Autotrafo sisendvool "I"1 ja väljundvool "I"2 on mähise ühises osas vastassuunalised. Kuna mähise traadi ristlõiget läbib ainult voolude vahe, võib selles mähiseosas kasutada peenemat traati ja lisaks teisest mähisest vabanemisele vaske kokku hoida. Sellest tuleneb mõnikord kasutatav nimetus säästetrafo.
Autotrafo puuduseks on asjaolu, et trafo sisendahel on väljundahelaga vahetult seotud, s.t puudub tavalisele trafole omane galvaaniline eraldus.
Patsient

Patsient on isik, kes kasutab tervishoiuteenuseid haiguse või tervisehäire tõttu või ka ilma haigusseisundita. 
Eestis tegutseb sotsiaal- ja tervishoiuteenuste tarbijate huvikaitse organisatsioon Eesti Patsientide Esindusühing.
Johann Gottfried Arndt

Johann Gottfried Arndt (12. jaanuar 1713 Halle – 1. september 1767 Riia) oli baltisakslasest filoloog, pedagoog ja ajalooharrastaja.
Arndt õppis Halle ülikoolis ning tuli 1738. aastal Liivimaale koduõpetajaks. Alates 1740. aastast oli ta Kuressaare linnakooli rektor. 1747. aastast oli ta ka Riia Lütseumi konrektor, sel ajal asus ta üha innukamalt tegelema ajaloouurimisega. Arndt tegeles Liivimaa varasema ajaloo, eriti kroonikatega. 
1747–1753 andis ta kahes osas välja oma peateose "Der Liefländischen Chronik...", mis käsitleb Liivimaa kroonikuid ja kroonikaid Läti Henrikust kuni autori kaasajani. Seda võiks lugeda ka esimeseks katseks tõsisemalt analüüsida Liivimaa ajalookirjutust. Arndti tööd jätkas hiljem Friedrich Konrad Gadebusch. Lisaks kroonikatele vaatles Arndt oma hilisemates teostes mõnevõrra ka Läti linnuseid, pannes nii aluse ka te uurimisele.
Piesoisohüps

Surveline põhjavesi.
Kiht paikneb kahe veepideme vahel, kihi poorid on küllastunud veega.
Rõhk kihis ületab ülemise pinna. Vesi tõuseb avamisel üles ja tasakaalustub piesomeetrilisel tasemel. Samarõhu jooned piesoisohüpsid.
Gitega

Gitega (varem "Kitega") on Burundi poliitiline pealinn, Gitega provintsi halduskeskus. Asub riigi keskosas 1504 m kõrgusel merepinnast.
1990. aasta rahvaloenduse andmetel oli Gitegas 20 708 elanikku.
Gitegas asub Burundi Rahvusmuuseum. 
Märtsis 2007 teatas Burundi president, et Gitega, mille asukoht riigi keskel võimaldab elanikke paremini teenindada, kavatsetakse teha riigi uueks pealinnaks. Pealinn on Gitega alates 2019. aasta veebruarist, senise pealinna Bujumbura asemel.
Filipika

Filipika on äge kõne, mida peetakse kellegi süüdistamiseks või paljastamiseks. 
Nimetus on alguse saanud Demosthenese leegitsevatest kõnedest Philippose vastu.
Analüütilise filosoofia seminar

Analüütilise filosoofia seminar (ka Kõivu seminar) on Tartus alates 1991. aasta maist tegutsenud analüütilise filosoofia teemaline ürituste sari, eesti filosoofia esimesi järjekindlaid ja püsivaid loomispaiku.
Seminari hingeks oli selle esimesel aastakümnel Madis Kõiv, kes oli ka varem TA Füüsika Instituudis teoreetilisi seminare eest vedanud, kuid asus 1991. aastal Füüsika Instituudist lahkudes eesti filosoofide uut põlvkonda ette valmistama. 
Seminari raudvaraks on Jaan Kangilaski, kes on korraldanud seminaris arutatud analüütilise filosoofia olulisemate teoste tõlkimist eesti keelde. Seminari liikmed on pikka aega olnud ka Anto Unt, Piret Kuusk, Bruno Mölder, Veiko Palge, Arne Merilai, Jaan Kivistik, Margo Laasberg jt.
Seminarist sai alguse Eesti Analüütilise Filosoofia Selts.
Rein Andre

Rein Andre (28. juuni 1912 Kõnnu – 2. juuni 1999 Toronto) oli eesti näitleja.
Ta lõpetas aastal 1928 Loksa Algkooli ja oli Tallinna Konservatooriumi Riikliku Lavakunstikooli ainsa lennu lõpetaja. Aastatel 1941–1944 oli ta Estonia teatri näitleja, esinedes ka ringhäälingus etlejana ja teatrivestlejana.
Ta põgenes aastal 1944 Rootsi, kus töötas Stockholmis Kuningliku Draamateatri raamatukogus. Ta oli aastal 1946 Rootsi Eesti Pagulasteatri asutajaid, selle näitejuht ja lavastaja.
Aastast 1948 elas ta Kanadas. Ta korraldas aastal 1949 Toronto Eesti Seltsi juures näitemängukursused ja asutas aastal 1955 oma teatristuudio (Rein Andre Teatristuudio), millest arenes Kanada Eesti Teater, lisaks tegutses ta Eesti Rahvusteatris Kanadas. Ta oli aastal 1963 uuskanadalaste New Canadian Theatre'i asutajaid ja kunstilisi juhte. Seal lavastas ta inglise keeles Eduard Vilde, Bernard Kangro ja Veli Kudrese näidendeid.
Isiklikku.
Tema abikaasa Valve Andre oli näitleja ja teatripedagoog.
Kärrsläti

Kärrsläti all võidakse mõelda kahte geograafilist punkti Eestis:
Jaan Kangilaski

Jaan Kangilaski (sündinud 10. novembril 1970) on eesti filosoof, üks Tartu Analüütilise filosoofia seminari liikmeid. 
Ta on lõpetanud 1989. aastal Tallinna 1. Keskkooli matemaatika-füüsika eriklassi ning 1994. aastal Tartu Ülikooli filosoofia erialal ning saanud 2001. aastal magistrikraadi väitekirjaga "Naming: Fregean Sense versus Direct Reference" ("Nimetamine: Fregelik tähendus "versus" otsene osutus", juhendaja Eero Loone). Aastatel 2002–2008 õppis ja taas 2011. aastast õpib filosoofiat Tartu Ülikooli doktoriõppes. 
Ta on alates 1994. aastast töötanud vaheaegadega ajakirja Akadeemia "universalia" osakonna toimetajana. 
Isiklikku.
Tema isa oli kunstiteadlane Jaak Kangilaski.
Jaan Kangilaski oli abielus Gea Kangilaskiga.
Lammastejärv

Lammastejärv (ka "Lammaste järv, Nehatu järv, Suur Kõverjärv") on umbjärv Pärnu maakonnas Lääneranna vallas Nehatu külas. Järv jääb Nehatu looduskaitsealale. Järve kaldajoone pikkus on 2985 m ja valgala pindala on 1,5 km². Järv on Nehatu soo idaservas, temast põhja poole jääb Kangruaadu järv.
Lammastejärv on mitteavalik veekogu, mille piiranguvöönd on 50 m.
Lammastejärve keskkonnaregistri kood on VEE2063100.
Hüdroisohüps

Hüdroisohüps on põhjavee pinna reljeefi kujutav samakõrgusjoon.
Hüdroisohüpside kaardi alusel määratakse vee voolu suunad (voolu suund on risti isohüpsiga).
Kondase Keskus

Kondase Keskus on peamiselt naivistliku, kaasaegse rahvakunsti ja autsaiderkunstiga tegelev kunstikeskus Viljandis, mis on loodud 2003. aastal.
Keskus, mis keskendub Eesti ühe tuntuma naivisti Paul Kondase (1900–1985) loomingule, asub Viljandi Jaani kiriku 1895. aastal ehitatud pastoraadihoones, aadressil Pikk tänav 8, Viljandi lossimägede lähedal. 
Püsiekspositsioonis on välja pandud Viljandi naivisti Paul Kondase maalilooming (teosed kuuluvad Viljandi Muuseumile). Püsiekspositsioonile lisaks on neli esimese korruse ruumi ja ärklikorrus, kus korraldatakse nii kutselise kaasaegse kunsti kui ka kaasaegse rahvakunsti näitusi. Keskuses tegeletakse naivismi uurimisega ja korraldatakse töötube. Kondase Keskuse kogusse kuulub üle 200 teose, muuhulgas on esindatud tuntud Eesti naivistide Hugo Sturmi (1891–1979) ja Linda Lepiku (1904–1988) maalid ning Joann Sõstra (1913–1992) puuskulptuurid.
Latter

Latter oli laud- või lattvaheseintega piiritletud talliosa ühele hobusele. Latter suleti tugeva ristpuuga. Latrid võeti talurahva poolt kasutusele mõisate eeskujul. Tänapäeval on latri nimetust kasutatud ka teiste hoonete ruumijaotuse puhul.
Kiltsi vasallilinnus

Kiltsi vasallilinnus (saksa keeles "Schloß Aß") oli vasallilinnus Virumaal. Tänapäevase haldusjaotuse järgi asub linnus Lääne-Viru maakonnas Väike-Maarja vallas.
Kiltsi oli ilma sisehoovita väike linnus. Lossi põhiplaani kohaselt oli linnus nelja nurgatorniga, neist kaks nelinurkset asusid läänes ja kaks ümarat torni idas, mille juurde kuulusid kaarekujuliselt uuemad juurdeehitised, mis tegid linnuse põhiplaanilt poolkuukujuliseks. Pärast lossi ümberehitust 18. sajandi lõpul selle kuju muudeti, kaks ümartorni kaeti kuplikatustega ja nelinurksed tornid kaeti sadulkatusega.
Liivi sõja ajal 1558. aasta talvel toimus Kiltsi linnuse all kokkupõrge Liivi ordu ja Vene vägede vahel. Kiltsis oli siis omanikuks Robecht von Gilsen, kes osutas oma vägedega samuti suurt vastupanu, kuid see ei päästnud linnust hävitamisest.
1600. aastal ei mainita enam Kiltsi linnust linnuste registris.
Hilisema Kiltsi mõisa peahoone rajas Kiltsi mõisa omanik major Hermann Johann von Benckendorffi 18. sajandi viimasel veerandil linnuse varemetele. Lossis elas admiral Adam Johann von Krusenstern (1770–1846), kes pärandas lossi ja mõisa oma pojale Julius von Krusensternile (1807–1888).
Eesti Vabariigi moodustamisega loss ja mõis riigistati ning kuulus Eesti vabariigi omandusse. Tänapäeval tegutseb Kiltsi lossis ja mõisas Kiltsi Mõisakool.
Kiltsit ja eriti selle keskaegseid ehitusjärke uuris aastail 2001–2009 põhjalikult Tõnno Jonuks.
Burundi Ülikool

Burundi Ülikool (prantsuse "Université du Burundi"; kuni 1973. aastani Bujumbura Ametlik Ülikool ("Université Officielle du Bujumbura", U.O.B.) on ülikool Burundi pealinnas Bujumburas, riigi ainus avalik ülikool. 
Põhirõhk on ametnike ettevalmistamisel.
Üliõpilasi on üle 3000. 
Ajalugu.
Ülikool rajati 1964. Seejuures ühendati kolm asutust: Ruanda-Urundi Agronoomiainstituut, Jesuiitide Psühholoogiainstituut ja Bujumbura Teadusinstituut. 
Aastal 1973 ühendati Bujumbura Ametliku Ülikooliga õpetajaid ette valmistav Kõrgem Normaalkool ("École Normale supérieure", ENS; asutatud 1965) ja ametnikke ettevalmistav Rahvuslik Halduskool ("École nationale d'administration", ENA; asutatud 1972). Ülikool sai praeguse nime. Reaalselt integreeriti ENA ülikooli majandus- ja haldusteaduskonnaga 1975 ning ühinemine ENS-iga sai teoks 1977.
Aastal 1989 ühendati ülikooliga 1980. aastate algul asutatud kõrgkoolid Ajakirjanduskool, Kaubanduskool (nüüd Kaubandusinstituut), Linnaplaneerimise ja Arendamise Instituut ja Põllumajandusinstituut. Ühendamise eesmärk oli ressursside tõhusam kasutamine.
Aastal 1993 alanud kodusõda tõi kaasa üliõpilaste ja õppejõudude streigid, pausid õppetöös, õppehoonete sulgemised, õpikute ja varustuse nappuse ning õppejõudude massilise lahkumise.
Bujumbura peapiiskopkond

Bujumbura peapiiskopkond ("Arcidioecesis Buiumburaensis") on katoliku kiriku peapiiskopkond Burundi pealinnas Bujumburas.
Semioos

Semioos (varasemas kasutuses: "semioosis") on märgiprotsess. See on üks semiootika põhimõisteid. Termini võttis praeguses tähenduses kasutusele Charles Sanders Peirce, ent see esineb korduvana juba Philodemose tekstis "De signis" (1. sajand eKr). Peirce'i järgi on semioos triaadne protsess, potentsiaalselt lõputu interpretatsiooniahel. 
Thomas Sebeoki järgi on semioos samane (või koguni identne) eluprotsessiga (Sebeoki tees).
Semioos on sama mis kestev kommunikatsiooniprotsess; see hõlmab nii autokommunikatsiooni kui ka heterokommunikatsiooni.
Semioosi liigiks (erijuhuks) on intersemioos – see on semioos erineva süntaksiga märgisüsteemide vahel. Sellele vastandub intrasemioos – see on semioos ühe märgisüsteemi raames.
Bujumbura rahvusvaheline lennujaam

Bujumbura rahvusvaheline lennujaam ("Aéroport international de Bujumbura") on lennujaam Burundi pealinnas Bujumburas. 
Geograafilised koordinaadid on 3°19′27″ S, 29°19′07″ E. 
Bujumbura lennujaama IATA kood on BJM, ICAO kood HBBA. 
Lennujaama kõrgus merepinnast on 787. 
Maandumisrada on asfaltkattega. Selle pikkus on 3600 m. 
Lennujaama kasutavad lennufirmad Brussels Airlines, Ethiopian Airlines, Kenya Airways ja Rwandair Express. 
Aastal 2004 teenindas lennujaam 85 434 reisijat.
Bujumbura Mairie provints

Bujumbura Mairie provints on Burundi 1. järgu haldusüksus, üks 17 provintsist. Selle territoorium langeb kokku riigi pealinna Bujumbura territooriumiga.
Provintsist läänes ja lõunas on Tanganjika järv. Põhjast, idast ja lõunast ümbritseb teda Bujumbura Rurali provints.
Provintsi pindala on 87 km². Elanike arv on 1999. andmetel 319 098. Rahvastiku tihedus on 3668 in/km².
HASC-i kood on BI.BM.
Bujumbura Rurali provints

Bujumbura Rurali provints on 1. järgu haldusüksus Burundis, üks riigi 18 provintsist.
Läänes ja lõunas piirneb provints Tanganjika järvega, läänes ka Bujumbura Mairie provintsiga, lõunas Rumonge provintsiga, kagus Bururi provintsiga, idas Mwaro provintsiga, kirdes Muramvya provintsiga, põhjas Bubanza provintsiga.
Provintsi pindala on 1060 km². Elanike arv oli 1999. aasta andmetel 436 896. Rahvastiku tihedus oli 401 in/km².
Provintsi halduskeskus on Isale.
Provintsi ISO 3166-2 kood on BI-BJ (BJ), HASC-i kood BI.BU, FIPS PUB 10-4 kood BY02.
Provints jaguneb järgmisteks valdadeks:
Varem kuulusid provintsi koosseisu Bugarama ja Muhuta vald, mis 2015. aastast on Rumonge provintsis.
Provintsist oli pärit president Cyprien Ntaryamira.
Sündimuse kogukordaja

Sündimuse kogukordaja on mistahes näitaja, mis saadakse, kui mingi piirkonna kogu rahvastiku või selle osa sündide arv (s.h. ka surnultsünnid) jagatakse vastava rahvastiku keskmise suurusega sellel ajavahemikul. 
Sündimuskordajaid väljendatakse tavaliselt promillides (1000 inimese kohta) ning ajavahemikuks võetakse aasta.
Abielusündimuskordaja

Abielusündimuskordaja on sündimuskordaja, mille lugejasse arvatakse ainult seaduslike sündide ja nimetajasse abielus naisrahvastiku arv. 
Sündimuskordajaid väljendatakse tavaliselt promillides (1000 inimese kohta) ning ajavahemikuks võetakse aasta.
Vallassündimuskordaja

Vallassündimuskordaja on sündimuskordaja, mille lugejasse arvatakse ainult vallassündide ja nimetajasse mitteabielus naisrahvastiku arv. 
Sündimuskordajaid väljendatakse tavaliselt promillides (1000 inimese kohta) ning ajavahemikuks võetakse aasta.
Sündimatus

Sündimatus ehk infertiilsus on sündide puudumine mingi piirkonna rahvastikus või selle osas (või ka mingis perekonnas).
Standarditud sündimuskordaja

Standarditud sündimuskordajat kasutatakse võrdlemaks erinevate rahvastike sündimust, eesmärgiga kõrvaldada rahvastiku koostise, eelkõige soo- ja vanuskoostise erisuse mõju sündimuskordajale. Kui usaldusväärne sündimusstatistika puudub, võib kasutada sündimuse näitajana laste-naiste proportsiooni, s.o laste arvu tavaliselt vanuses 0 kuni 4 aastat 1000 sünnitusealise (15–49 aastat) naise kohta.
Sündimuse erikordaja

Sündimuse erikordaja on näitaja, kus lugejas on elussündide arv kogu rahvastikus või selle teatud osas mingil ajaperioodil ning nimetajas keskmine sigimisealiste naiste või meeste arv samal perioodil sama rahvastiku või tema osa kohta. Täpsustuse puudumisel on tegemist naiste sündimuskordajaga, nimetajas on sel juhul naiste arv. Käsitletava ajavahemiku jooksul uuritava naisrahvastiku poolt elatud inimaastate koguarvu nimetatakse naisaastate arvuks. Samalaadselt naissooga arvutatakse vahel ka meeste sündimuskordaja. 
Sündimuskordajaid väljendatakse tavaliselt promillides (1000 inimese kohta) ning ajavahemikuks võetakse aasta.
Infertiilsus

Infertiilsuse all mõistetakse meditsiinis laiemas mõttes mehe sigimisvõimetust ("impotentia generandi") või naise võimetust rasestuda ("impotentia concipiendi") või võimetust rasedust lõpuni kanda ("impotentia generandi"), kitsamas mõttes ainult viimast.
Naiste sündimuskordaja

Naiste sündimuskordaja on sündimuse erikordaja, kus lugejas on elussündide arv kogu rahvastikus või selle teatud osas mingil ajaperioodil ning nimetajas keskmine sigimisealiste naiste arv samal perioodil sama rahvastiku või tema osa kohta. Käsitletava ajavahemiku jooksul uuritava naisrahvastiku poolt elatud inimaastate koguarvu nimetatakse naisaastate arvuks. Samalaadselt naissooga arvutatakse vahel ka meeste sündimuskordaja. 
Sündimuskordajaid väljendatakse tavaliselt promillides (1000 inimese kohta) ning ajavahemikuks võetakse aasta.
Abielusündimuse erikordaja

Abielusündimuse erikordaja on sündimuse erikordaja, kus lugejas on seaduslike sündide arv kogu rahvastikus või selle teatud osas mingil ajaperioodil ning nimetajas antud ajamomendil abielus naiste arv. Vastandub vallassündimuse erikordajale.
Sündimuskordajaid väljendatakse tavaliselt promillides (1000 inimese kohta) ning ajavahemikuks võetakse aasta.
Vallassündimuse erikordaja

Vallassündimuse erikordaja on sündimuse erikordaja, kus lugejas on vallassündide arv kogu rahvastikus või selle teatud osas mingil ajaperioodil ning nimetajas antud ajamomendil mitteabielus naiste, s.o vallaliste, leskede ja lahutanute arv. Vastandub abielusündimuse erikordajale.
Sündimuskordajaid väljendatakse tavaliselt promillides (1000 inimese kohta) ning ajavahemikuks võetakse aasta.
Meeste sündimuskordaja

Meeste sündimuskordaja on sündimuse erikordaja, kus lugejas on elussündide arv kogu rahvastikus või selle teatud osas mingil ajaperioodil ning nimetajas keskmine sigimisealiste meeste arv samal perioodil sama rahvastiku või tema osa kohta. Samalaadselt meessooga arvutatakse ka naiste sündimuskordaja. 
Sündimuskordajaid väljendatakse tavaliselt promillides (1000 inimese kohta) ning ajavahemikuks võetakse aasta.
Fertiilsus

 
Fertiilsus ehk sigivus on organismi võime saada järglasi. Sigivuse vastandmõiste on infertiilsus ehk sigimatus.
Sigivust iseloomustab viljakus, mis on ühe emasisendi järglaste arv teatud ajavahemiku jooksul (sigimise kiirus). Populatsiooni tasemel räägitakse sigimise puhaskiirusest.
Fertiilsus (täpsustus)

"Fertiilsus" on mitmetähenduslik sõna:
Abbassiidid

Abbassiidid ehk Abbassiidide dünastia (araabia keeles العبّاسيّون, "al-‘Abbāsīyūn") oli kaliifide dünastia, mis valitses Abbassiidide kalifaati 750–1258.
Dünastia rajas Muḩammadi noorima onu al-‘Abbās ibn ‘abd al-Muţţālibi pojapojapoeg Abū l-‘Abbās as-Saffāḩ, kes kukutas Omaijaadide dünastia Damaskuses. 
Abbassiidide riiki nimetatakse Abbassiidide kalifaadiks ehk Bagdadi kalifaadiks, sest pealinn viidi 762 üle Damaskusest Bagdadisse. 
Abbassiidide hiilgeaeg oli 8. sajandi teine pool ja 9. sajandi algus, mil valitsesid al-Manşūr, Hārūn ar-Rashīd ja al-Ma'mūn. 
Abbassiidide valitsemisele tegi lõpu mongoli khaan Hulagu, kes 1258 rüüstas Bagdadit ning moodustas Ilkhanaadi.
Abbeville'i kultuur

Abbeville'i kultuur ehk Abbeville'i ajastu on vanema paleoliitikumi arheoloogiline kultuur Euroopas umbes 600 000...400 000 aastat tagasi. Viimasel ajal on seda hakatud vaatlema Olduvai kultuuri osana. 
Abbeville'i kultuuriga ilmus Euroopasse pihukirves. 
Kultuur on nime saanud Abbeville'i leiukoha järgi ühes kruusaaugus Prantsusmaal Abbeville'i lähedal, kust 19. sajandil esimest korda leiti jämedalt töödeldud pihukirveid.
‘abd

‘abd (عبد) on araabiakeelne sõna, mis tähendab 'ori, sulane, teener'.
See sõna esineb sageli isikunimedes koos ühega 99 jumalanimest, nii et kokku tuleb tähendus 'Jumala sulane'. Tuntuim neist on عبد الله (‘Abd Allāh, ‘Abd-Allāh, ‘Abdallāh, ‘Abdullāh).
Ayacucho lahing

Ayacucho lahing (tuntud ka La Quinua lahingu nime all) oli 9. detsembril 1824 Peruu iseseisvussõjas peetud lahing Peruu armee ja Hispaania koloniaalvägede vahel, mis lõppes koloniaalarmee kapitulatsiooniga.
Ajalooline taust.
Kuigi Peruu iseseisvus oli välja kuulutatud juba 1821. aastal, kontrollisid Hispaania kuningale Fernando VII ustavad väed 1824. aasta lõpus ikka veel peaaegu kogu Peruu lõunaosa. Nende käes oli ka strateegilise tähtsusega Real Felipe kindlus Calloa sadamalinnas.
Lahing.
Otsustav kohtumine iseseisvuslaste ja kuninga vägede vahel toimus 9. detsembril 1824 Quinua linna lähistel Pampa de La Quinuas. Peruu iseseisvuslaste poolel osales lahingus 5780 meest Simón Bolivari võitluskaaslase ja abi Antonio José de Sucre juhtimisel. Nende vastas oli veidi suurem, 6906-meheline rojalistide armee Peruu asekuninga José de la Serna ja prantsuse päritolu kindrali José de Canteraci juhtimisel. Algselt oli kuninglikus armees sõdureid märksa enam, kuid enne lahingu algust deserteerus umbes 3000 meest.
Asekuningas de la Serna väitis hiljem, et tegelikult oli iseseisvuslastel kahekordne arvuline ülekaal. Tema väidetel võitles Peruu armees umbes 13 000 meest, kuid need väited ei ole kinnitust leidnud.
Lahing algas varahommikul, kestis umbes tunni ja lõppes koloniaalvägede hävitava lüüasaamisega. Serna ja Canterac kaotasid hukkunutena umbes 1800 ja haavatutena 700 meest, Sucre kaotused olid vastavalt 309 ja 670 meest.
Lahingu tulemus.
Ayacucho lahingu tulemusel oli asekuningas José de la Serna sunnitud allkirjastama kapitulatsiooniakti ja tunnistama iseseisvuslaste võimu ka Peruu lõunaosas. Antonio José de Sucre ülendati pärast selle lahingu võitmist marssaliks.
Lahingu nimi.
Ayacucho nimi tuli käibele alles pärast lahingut. Selle võtsid kasutusele kohalikud ketšua keelt kõnelenud asunikud, nähes lahinguväljal aset leidnud tapatööd ja selle tagajärgi. Sõna "aya" tähendab ketšua keeles "surnut" või "hinge" ja sõna "kuchu" "nurka" või "urgast".
1825. aastal nimetati lahingu auks Ayacuchoks ümber läheduses asunud Huamanga linn. Hiljem sai sama nime ka 1822. aastal asutatud Ayacucho piirkond.
Šventoji

Šventoji (leedu keeles "püha") on asula Leedus Läänemere kaldal, mis alates 1973. aastast kuulub administratiivselt Palanga linna koosseisu.
Asula on nime saanud Šventoji jõe järgi, mis seal Läänemerre suubub. Šventojis elab umbes 2000 inimest.
Šventoji jõgi (Palanga)

Šventoji (leedu keeles) ehk Sventāja (läti keeles) on jõgi, mis saab alguse Leedu loodeosas Skuodase rajoonis ja voolab 30 kilomeetri ulatuses mööda Leedu-Läti piiri. Jõe kogupikkus on 73 kilomeetrit. See suubub Läänemerre Palanga koosseisu kuuluva Šventoji asula juures.
Šventoji jõe valgala suurus on 472 km².
Rootsi kalender

Rootsi kalender oli Rootsis 1700–1712 ebaõnnestunud kalendrireformi käigus kasutusel olnud kalender. See kalender võeti kasutusele ka Eestis.
1700. aasta 11. märtsist Gregoriuse kalendri järgi (29. veebruarist Juliuse kalendri järgi, 1. märtsini Rootsi kalendri järgi) kuni 1712. aasta 10. märtsini Gregoriuse kalendri järgi (28. veebruarini Juliuse kalendri järgi, 29. veebruarini Rootsi kalendri järgi) oli Rootsi kalender Gregoriuse kalendrist 10 päeva maas ja Juliuse kalendrist üks päev ees. 1712. aasta 11. märtsil Gregoriuse kalendri järgi (29. veebruaril Juliuse kalendri järgi, 30. veebruaril Rootsi kalendri järgi) oli Rootsi kalender Gregoriuse kalendrist 11 päeva maas ja Juliuse kalendrist üks päev ees. Vahetult enne ja pärast Rootsi kalendri kehtimist kehtis Rootsis Juliuse kalender.
Kalendrireformi kava.
Johan Bilberg esitas Juliuse kalendrilt Gregoriuse kalendrile järkjärgulise ülemineku kava. Selleks tuli kõikidel Juliuse kalendri liigaastatel 1700. aastast kuni 1740. aastani jätta ära liigpäev (29. veebruar). Nii oleks 11-päevane erinevus Gregoriuse kalendrist likvideeritud 11 liigaasta järel. Reformi jaotamine pikale ajale oli kompromiss reformi vastastega: nii jäi edasisteks diskussioonideks aega. Mõne allika järgi pidi ära jäetama 11 aastal järjest üks päev aastast.
Reformikava rakendamine.
Novembris 1699 otsustati kalendrireformi kava käiku lasta. Aastal 1700 jäetigi liigpäev ära. Uus kalender hakkas kehtima muu hulgas ka Soomes ja Eestis.
Aastatel 1704 ja 1708 jäi liigpäev ära jätmata.
Selle tagajärjel oli rootslaste kalender Gregoriuse kalendrist ikka veel 10 päeva maas, kuigi vahe pidanud olema vaid 8 päeva.
Reformist loobumine.
Aastal 1711 märkas Rootsi kuningas Karl XII, et kalendrireform on ebaõnnestunud, ning otsustas Juliuse kalender taas kasutusele võtta. Selleks lisati aastale 1712 veel üks päev – 30. veebruar (lisapäev, "tilökelsedag").
Hilisem üleminek Gregoriuse kalendrile.
Aastal 1753 võeti Rootsis uus kalender siiski kasutusele: kolmapäevale, 17. veebruarile järgnes neljapäev, 1. märts. See sätestati kuningliku dekreediga ("förordning") 24. veebruarist 1752 pärast Riigipäeva otsust.
Nagu teisteski luterlikes maades, ei arvutatud ülestõusmispüha esialgu Gregoriuse kalendri järgi, vaid selleks võeti pühapäev pärast esimest astronoomilist täiskuud pärast tõelist kevadist võrdpäevsust. Gregoriuse kalender võeti aluseks alles 1844. aastal.
Epulupiscium fishelsoni

Epulopiscium fishelsoni on grampositiivne bakter, kes elab sümbiondina kirurgkalalaste sugukonda kuuluvates kalaliikides. Ta on tuntud oma mõõtmete poolest: pikkus on 200–700 μm ja läbimõõt umbes 80 μm. Enne 1999. aastat, mil avastati "Thiomargarita namibiensis", oli ta maailma suurim teadaolev bakter.
"Epulopiscium fishelsoni"'l on väga omapärane paljunemistsükkel. Tema kehas arenevad 1–12 tütarrakku, kes vabanevad, kui bakter lüüsub. Teda võiks nimetada ka "elussünnitajaks", mis on bakterimaailmas ainulaadne.
Artur Vassar

Artur Vassar (18. november 1911 Keeni vald, Tartumaa – 17. juuli 1977 Rutja, Lääne-Virumaa) oli eesti ajaloolane ja arheoloog, Eesti NSV Teaduste Akadeemia liige (alates 1961).
Elukäik.
Artur Vassar sündis käsitöölise neljalapselises peres. Ta õppis aastatel 1921–1925 Keeni algkoolis, 1925–1930 Valga Poeglaste Gümnaasiumis, 1931–1939 Tartu Ülikoolis (vaheaegadega) ning lõpetas selle arheoloogina (mag. phil., 1946 atesteeriti see ümber ajalookandidaadi kraadiks). Õpingute kõrval töötas Akadeemilises Ajaloo Seltsis, Tartu Ülikooli arheoloogiakabinetis ja -instituudis, Riigi Keskarhiivis. Ta võttis osa arheoloogilistest kaevamistest, 1934 ja 1935 juhatas koos Harri Mooraga juba ise kaevamisi.
Töötas 1940–1941 ülikoolis arheoloogia kateedris. Juunipöörde ajal 1940. aastal avaldas ta ettevaatlikku nõukogude-meelsust, et oma ametikohta ülikoolis säilitada. Aprillis 1941 astus EK(b)P-sse. Ka Saksa okupatsiooni ajal sai ta oma tööd jätkata. 1943. aastal valmis tal doktoritöö "Nurmsi kivikalme Eestis ja tarandkalmete areng". 1944. aastal püüdis ta põgeneda Läände, kuid jäi paadist maha. 
1944. aasta sügisest töötas Vassar Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonna ajaloo kateedris, oli 1944–1946 Eesti ajaloo ja arheoloogia kateedri dotsent. Sõjajärgsel ajal kujunes Vassari peamiseks tegevusalaks feodalismi- ja kapitalismiperioodi ajalugu (13.–19. sajand). Hans Kruusi näpunäidete järgi asus ta looma uut Nõukogude Eesti ajalookontseptsiooni. 1947. aastast töötas ta ka Eesti NSV Teaduste Akadeemia Ajaloo Instituudis, kus oli 1947–1977 esialgu ajaloo sektori, hiljem (1955) Oktoobri-eelse ajaloo sektori ning seejärel (1970) feodalismi ajaloo sektori juhataja. 
1950. aastate teisel poolel kandis Vassar oma ajalooteadusliku huvikeskme üle talurahva ajalukku. Tema ja Kruusi juhtimisel kujunes Eestis ajapikku esinduslik agraarajaloo koolkond (Sulev Vahtre, Juhan Kahk, Herbert Ligi, Enn Tarvel, Elina Öpik, Tiit Rosenberg jt), mis tõstis põllumajanduse ja talurahva uurimise Eestis väga heale teaduslikule tasemele. Vassari ja Kruusi juhtimisel hakati alates 1959. aastast korraldama Ida-Euroopa agraarajaloo sümpoosione, kus kuni 1970. aastateni etendasid juhtivat rolli Eesti agraarajaloolased. 
Hans Kruusi ja Vassari suhted polnud pärast 1950. aastaid kuigi head, sest viimane oli toona esimese kui "kodanliku natsionalisti" kohta kirjutanud laimavaid artikleid. Vassar oli need ilmselt sunnitud kirjutama oma töökoha säilitamiseks ja represseerimise vältimiseks, sest tema kohta oli teada Saksa okupatsiooni aegseid "patte" (tegevus ülikoolis, muuhulgas doktoritöö kaitsmine, Läände põgenemise katse). 
1961. aastal valiti Vassar Eesti NSV Teaduste Akadeemia korrespondentliikmeks ajaloo erialal. 
Vassar suri ootamatult oma suvilas, 1977. aastal.
Thiomargarita namibiensis

Thiomargarita namibiensis ("Namiibia väävlipärl") on gramnegatiivne kerakujuline bakter, kes elab ookeani mandrilaval.
Avastamise järel peeti seda suurimaks teadaolevaks bakteriks – tema suurus on kuni 750 μm (0,75 mm), seega on teda võimalik näha ka palja silmaga. 2022. aastal kirjeldati aga "Thiomargarita magnifica", mis on veel suurem.
Andres Andresen

Andres Andresen (sündinud 2. detsembril 1971 Tallinnas) on eesti ajaloolane, filosoofiadoktor, Tartu Ülikooli Eesti uusaja ajaloo kaasprofessor.
Tema peamised uurimisvaldkonnad on riikluse ajalugu, institutsioonide ja õiguse ajalugu, kirikuajalugu, ajalookirjutuse ajalugu, eesti ja baltisaksa mõttelugu.
Kemoheterotroofia

Kemoheterotroofia on organismide toitumistüüp, mille puhul on energiaallikaks keemilised ühendid (s.t. mitte valgus) ning süsinikuallikaks on orgaaniline aine. 
Enamik loomi ja seeni, aga ka väga paljud bakterid ja arhed on kemoheterotroofid.
Lembit Visnapuu

Lembit Visnapuu (2. detsember 1936 Valga – 19. november 2024) oli eesti füüsik ja patentoloog. 
Elulugu.
Visnapuu sündis politseinik Juhan Visnapuu peres. Aastatel 1944–1949 õppis ta Valgamaal Kuigatsi mittetäielikus keskkoolis. 1949. aastal küüditati ta koos ema ja vanaemaga Siberisse Novosibirski oblasti Tšistoozjornoje rajooni, kus keeleliste ja olmeraskuste tõttu pidi algul (1949–1952) töötama Barabo-Judinski sovhoosis lamburina. Õppinud töö kõrvalt selgeks vene kõnekeele, asus Visnapuu 1952. aastal õppima kohalikus keskkoolis, mille lõpetas 1956. Aastatel 1956–1957 õppis ta Novosibirski Riiklikus Pedagoogilises Instituudis füüsikat.
Pärast asumiselt vabastamist naasis Visnapuu 1957. aastal kodumaale ja astus Tartu Riiklikku Ülikooli, mille lõpetas 1962. aastal teoreetilise füüsika erialal.
1962. aastal suunati ta tööle Tartu Riikliku Ülikooli üldfüüsika kateedrisse, kus oli uurimistööd alustanud juba 1958. aastal üliõpilasena. Aastatel 1968–1970 õppis ta sama ülikooli aspirantuuris geofüüsika erialal. 1975. aastal kaitses Visnapuu Tartu Riiklikus Ülikoolis füüsika-matemaatikakandidaadi teadusliku kraadi elektrofüüsika erialal väitekirjaga "Elektroaerosoolide genereerimise teoreetiline ja eksperimentaalne uurimine vedelike pneumaatilisel pihustamisel elektriväljas". 
Aastatel 1974–1977 õppis ta Moskva Riiklikus Patendiinstituudis patentoloogia erialal. 1975–1976 täiendas end Tšehhoslovakkia TA Füüsikalise Keemia ja Elektrokeemia Instituudis. 1978. aastal sai ta vanemteaduri teaduskutse elektrofüüsika erialal.
Teadustöö.
Tema teadustöö põhisuunad on olnud loodusteadused (bio- ja keskkonnateadused, keskkonnaseisundi parandamine) ja tehnika, füüsika (Aeroioonide füüsika, genereerimine ja rakendused. Aerosoolifüüsika, aerosooliosakeste genereerimine ja elektriseerimine ning rakendused. Staatiline elekter, neutraliseerimine). Maateadused (Atmosfääriioonide mõõtmine). Meditsiinitehnika (Aerosooligeneraatorite konstrueerimine).
Tal on ilmunud ligi 200 teaduspublikatsiooni. Ta on ka 60 leiutise autor või kaasautor (aeroionisaatorite ja elektroaerosooligeneraatorite loomine ning nende rakendamine meditsiinis, veterinaarias, põllumajanduses. Enamik leiutisi kujutab endast seadmeid vedelike pihustamiseks, ravimite inhaleerimiseks, siseõhu värskendamiseks ja vee puhastamiseks.
Muu tegevus.
Alates 1996. aastast oli ta asutanud ja juhatuste liikmena juhtinud 11 ettevõtet (kinnisvara, hoonete ja üürimajade haldus; kodanikuõiguste kaitse ja eestkoste; teatud elanikegrupi huvide kaitse ). 
Ta on maetud Puka kalmistule.
Jalametsa mõis

Jalametsa mõis (saksa keeles "Jallametz") oli rüütlimõis ja hilisem Laimetsa mõisa kõrvalmõis Pilistvere kihelkonnas Viljandimaal. Nüüdisajal jääb kunagine mõis Järva valda Järva maakonnas.
Ajalugu.
Jalametsa mõis rajati 17. sajandil, hiljem sai sellest Laimetsa kõrvalmõis.
Mõisakompleks.
Mõisa lihtne, ühekorruseline ja viilkatusega kivist peahoone ehitati 19. sajandil. 
20. sajandi teisel poolel ehitati hoone tundmatuseni ümber kolhoosi töökojaks.
Nüüdisajal seisab hoone tühjalt võssakasvunud endises mõisapargis.
Eistvere mõis

Eistvere mõis (saksa keeles "Eigstfer") oli rüütlimõis Pilistvere kihelkonnas Viljandimaal. Nüüdisajal jääb kunagine mõis Järva maakonna Järva valda.
Ajalugu.
Eistvere mõisa on esmamainitud 1560. aastal.
1896. aastal omandas mõisa Leo August Gerhard von Zur Mühlen. Mõisa viimane omanik enne 1919. aasta võõrandamist oli Viktor von zur Mühlen, kes oli ka aastatel 1920–1939 põllupidaja, majandustegelane ja poliitik, Eistvere mõisas.
Mõisakompleks.
18. sajandi lõpul rajati ühekorruseline poolkelpkatusega varaklassitsistlik härrastemaja. Hoone fassaadi kaunistas kolme akna laiune pealeehitis.
Mõisakeskust läbis Navesti jõgi, mis on mõisahoone juures paisutatud järveks (Eistvere järv).
Tänapäeval on mõisa peahoonest järel vaid müürid. Ka mõisa park on võssa kasvanud.
Aquificae

Aquificae on bakterite hõimkond, kes elavad ekstreemsetes keskkonnatingimustes (termofiilid) nagu kuumaveeallikad, väävlilombid ja kuumad ookeanilõhed. Näiteks perekonna "Aquifex" bakterid suudavad paljuneda ka vees, mille temperatuur on 85–95 °C. 
Arvatakse, et fülogeneetiliselt on nad eubakteritest (pärisbakteritest) kõige vanemad.
Ei "Aquificae" hõimkonna ega selle alltaksonite osas pole jõutud üksmeelele.
Kurisoo mõis

Kurisoo mõis (saksa keeles "Kurrisal") oli rüütlimõis Järva-Madise kihelkonnas Järvamaal. Nüüdisajal jääb kunagine mõis Järva valda Järva maakonnas.
Mõisa keskus asub tänapäeval Aravete alevikus.
Ajalugu.
Kurisoo mõisa on esmamainitud 1585. aastal, mil see kuulus Brun Drolshagenile.
Edaspidi kuulus mõis järgemööda Mundustele, Lievenitele, Rammidele ja Knorringutele.
1792. aastal omandas mõisa Otto Hermann von Mohrenschildt, kes lasi mõisakeskuse esinduslikult välja ehitada.
1873. aastal läks mõis Staalide valdusse, kelle kätte see jäi kuni 1919. aasta võõrandamiseni.
Mõisakompleks.
19. sajandi alguses rajati ühekorruseline kelpkatusega kivist härrastemaja. Hoone fassaadi ilmestab nelja sambaga portikus. Hoone interjööri kaunistavad intarsiatehnikas siseuste tahvlid.
1980. aastate keskel korrastati lagunenud mõisahoone ja 1989. aastal asus sinna Aravete külamuuseum.
Koos peahoonega valmis hulk kõrvalhooneid, millest mitmed on ka tänapäeval alles.
Tekiila

Tekiila (hispaania keeles "tequila") on kange (38–50%) ja kergelt kibe alkohoolne jook, mida valmistatakse Mehhiko lääneosas asuva Tequila linna ümbruses. Tekiilat valmistatakse tekiila-agaavist. 
Linn ja jook on nimetuse saanud tequili suguharult, kes asustasid neid paiku enne asteekide vallutusi. 
Kokku valmistatakse 35 marki tekiilat, arv on täpselt teada, sest tekiila tootmine Mehhikos on range riikliku kontrolli all.
Proteobakterid

Proteobakterid ("Proteobacteria") on suurim, mitmekesiseim ja üks tähtsamaid rühmi (käsitletud tavaliselt hõimkonna tasemel) baktereid.
Proteobakterid on niivõrd mitmekesised, et nad on nimetatud vanakreeka mütoloogia tegelase, merejumala Proteuse järgi, kes võis oma kuju soovi järgi muuta ja paljudeks loomadeks moonduda.
Sellesse rühma kuulub suur hulk patogeene ja teisi tähtsaid rühmi. Paljud neist on vabaltelavad ja mitmed osalevad lämmastiku fikseerimises.
Proteobakterid on seltsideks jaotatud 16S rRNA nukleotiidide järjestamise alusel. Nii eristatakse kuut klassi, mis on nime saanud kreeka tähestiku kuue esimese tähe järgi: alfa-, beeta-, gamma-, delta-, epsilon- ja dzeetaproteobakterid.
Proteobakterite väliskest koosneb peamiselt lipopolüsahhariididest.
Paljud neist liiguvad viburite abil, aga mõned on liikumatud või kasutavad bakterite libisemist – seda liikumisviisi ei osata veel seletada.
Proteobakterite metabolism on samuti väga mitmekesine. Paljud neist võivad olla või peavad olema anaeroobsed, kemoautotroofsed ja heterotroofsed, aga leidub arvukalt erandeid. Hulk liike, kes pole üldse üksteisega lähedalt seotud, muundavad valgust energiaks fotosünteesi abil. Nende ühine nimetus on punabakterid – see nimetus viitab nende põhiliselt punakale värvumisele.
Eesti muinasjutud

Eesti muinasjuttude varamus on esindatud loomamuinasjutud, imemuinasjutud, legendilaadsed muinasjutud, novellilaadsed muinasjutud ja muinasjutud vanapaganast. 
Eesti muinasjuturepertuaar sarnaneb üldjoontes teiste Euroopa rahvaste muinasjuturepertuaariga. Muinasjuttude populaarsemad tegelased on abivalmis vaeslaps, tige võõrasema, tõrjutud noorem vend, mets- ja koduloomad.
Eestis hakati muinasjutte sihipäraselt koguma 19. sajandi teisel poolel Jakob Hurda innustusel. Üks Eesti tuntumaid muinasjutu-uurijaid oli Uku Masing.
Didžeriduu

Didžeriduu ehk didgeridoo on vana Austraalia aborigeenide instrument, mida on mängitud juba aastatuhandeid. 
Didžeriduu on termiitide poolt õõnsaks söödud puust või bambusest valmistatud kuni 2 meetri pikkune puhkpill, millese puhutakse huuli vibreerima pannes. Põhiheli on madal jorin, millele lisatakse linnu- ja loomahääli ning rütmilisi huikeid. Heli saab muuta suuõõne ja huuleasendi muutmisega.
Fatalism

Fatalism on usk saatuse kõikemääravasse jõusse ning see on omane paljudele usunditele ja idealistlikele filosoofilistele vooludele. Fatalism toetub peamiselt järgmistele ideedele: 
Determinism, fatalism ja ettemääratus.
Kuigi neid mõisted tihti kasutatakse vahetatavatena, fatalism, determinism ja ettemääratus on ettevaatlikud rõhutades inimese tahte tühisust või saatuse ettemääratust.
Deterministid usuvad, et inimese teod mõjutavad tulevikku, kuigi tulevik on ettekirjutatud. Rõhutatakse saatusele "alistumist". Teisiti öeldes deterministid usuvad, et tulevik on tegude ja põhjuslikkuse tõttu kinnitatud, samas kui fatalistid ja ettemääratlejad on veendumusel, et tulevik on möödapääsmatu põhjuslikkusest hoolimata.
Seetõttu determinismi puhul, kui minevik oleks teistsugune, erineksid ka olevik ja tulevik. Fatalistide jaoks on see aga ebaoluline, kuna minevik, olevik ega tulevik ei eksisteeriks üldse, kui poleks praegust.
Loogikaargument.
Fatalismi argumendid, olgugi et need ei ole laialdaselt heaks kiidetud, omavad siiski kandepinda tõe loomuse kohta. "Fatalismi loogikaargument": kui homme oleks merelahing ja keegi ütleb: "Homme toimub merelahing", siis see lause on õige juba enne vastava sündmuse asetleidmist. Lause õigsust arvestades välistab see igasuguse võimaluse lahingu ärajäämise kohta.
Jõudeargument (seisakuargument).
Iidne fatalismi argument, mille ideed on järgmised:
2007. aasta laskesuusatamise maailmameistrivõistlused

2007. aasta laskesuusatamise maailmameistrivõistlused olid 41. maailmameistrivõistlused laskesuusatamises, mis toimusid 2.–11. veebruarini Itaalias Anterselvas. Anterselva korraldas need võistlused juba viiendat korda peale 1975, 1976, 1983 ja 1995. aastat. Ta sai korraldusõigused 2002. aastal, enne teisi kandidaate: Östersundi (Rootsi), Haute-Mauriennei (Prantsusmaa) ja Hantõ-Mansiiskit (Venemaa).
Rada asub 1600 meetri kõrgusel merepinnast.
Tulemused.
Mehed.
10 km sprint.
&lt;br&gt;Finaal: 3. veebruar
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 105
&lt;br&gt;Maailmameister 2005: Ole Einar Bjørndalen 
&lt;br&gt;
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
12,5 km jälitussõit.
&lt;br&gt;Finaal: 4. veebruar
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 60
&lt;br&gt;Maailmameister 2005: Ole Einar Bjørndalen 
&lt;br&gt;
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
15 km ühisstardist sõit.
&lt;br&gt;Finaal: 11. veebruar
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 30
&lt;br&gt;Maailmameister 2005: Ole Einar Bjørndalen 
&lt;br&gt;
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
20 km eraldistardist sõit.
&lt;br&gt;Finaal: 6. veebruar
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 114
&lt;br&gt;Maailmameister 2005: Roman Dostál 
&lt;br&gt;
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
4x7,5 km teatesõit.
&lt;br&gt;Finaal: 10. veebruar
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 22 võistkonda
&lt;br&gt;Maailmameister 2005: &lt;br&gt;Halvard Hanevold &lt;br&gt;Stian Eckhoff &lt;br&gt;Egil Gjelland &lt;br&gt;Ole Einar Bjørndalen
&lt;br&gt;
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
Naised.
7,5 km sprint.
&lt;br&gt;Finaal: 3. veebruar
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 86
&lt;br&gt;Maailmameister 2005: Uschi Disl 
&lt;br&gt;
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
10 km jälitussõit.
&lt;br&gt;Finaal: 4. veebruar
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 60
&lt;br&gt;Maailmameister 2005: Uschi Disl 
&lt;br&gt;
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
12,5 km ühisstardiga sõit.
&lt;br&gt;Finaal: 10. veebruar
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 30
&lt;br&gt;Maailmameister 2005: Gro Marit Istad-Kristiansen 
&lt;br&gt;
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
15 km eraldistardiga sõit.
&lt;br&gt;Finaal: 7. veebruar
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 93
&lt;br&gt;Maailmameister 2005: Andrea Henkel 
&lt;br&gt;
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
4x6 km teatesõit.
&lt;br&gt;Finaal: 11. veebruar
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 17 võistkonda
&lt;br&gt;Maailmameister 2005: &lt;br&gt;Olga Põljova&lt;br&gt;Svetlana Išmuratova&lt;br&gt;Anna Bogali-Titovets&lt;br&gt;Olga Zaitseva
&lt;br&gt;
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
2x6+2x7,5 km segateatesõit.
&lt;br&gt;Finaal: 8. veebruar
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 22 võistkonda
&lt;br&gt;
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
Palu mõis

Palu mõis (saksa keeles "Pallo") oli rüütlimõis Peetri kihelkonnas Järvamaal.
Ajalugu.
Palu mõis rajati 17. sajandil ja sellel olid algul Mäo mõisaga ühised omanikud.
1649. aastal läks mõis Tallinna Niguliste kiriku eestseisjale ja raehärrale Thomas Luhrile. 
Hiljem kuulus mõis järgemööda Fölckersahmide, Kaulbarside, Römerite, Meyendorffide, Brevernide ja Belavaryde omandusse.
1834. aastal sai mõisa omanikuks Patrick von Stackelberg. Stackelbergide Palu perekonnaliinile kuulus mõis kuni 1919. aasta võõrandamiseni. Viimane omanik oli advokaat Leo von Stackelberg.
Mõisakompleks.
Mõisa peahoone pole säilinud.