Lehtkapsas

Lehtkapsas ("Brassica oleracea" "var." "acephala") on köögivili, millel on rohelised või purpurjad lehed. Lehtkapsa lehed ei moodusta kapsapead ja toiduks tarbitakse erinevalt brokolist ja lillkapsast tema lehti, mitte õisikuid. Lehtkapsast peetakse metsikule kapsale lähedasemaks kui muid kapsa kodustatud vorme.
Kultivaride grupp "Acephala" sisaldab mitmeid lehtkapsasorte, mis on aga geneetiliselt väga sarnased.
Lehtkapsa kõige levinumaks kahjuriks on kapsaliblikas ("Pieris rapae").
Nimetused.
Lehtkapsa ingliskeelne nimetus "borecole" pärineb ilmselt hollandi keelest, kus "boerenkool" tähendab põllupidaja kapsast). Nimi "kale" meenutab taanikeelset sõna "kål" ja saksakeelset "Kohl" (mis aga tähistab mitmeid kapsasorte) ning šotikeelset nimetust "càl". Kongo jõe valgalal ja Ida-Aafrikas (Tansaanias ja Keenias) kasutatakse taime kohta suahiilikeelset üldnimetust "sukuma wiki", mis otsetõlkes tähendab "venita nädalat".
Kailaankapsas, kantoni keeles "Gai lan", mis on "Brassica oleracea" eraldiseisev kultivar ("alboglabra" rühm), on laialt kasutatav Hiina köögis, meenutab lehtkapsast välimuselt ja seda aetakse lehtkapsaga kohati segi.
Välimus.
Lehtkapsaid saab eristada madala, keskmise ja kõrge varrega sortideks, erinevate lehetüüpide järgi ja lehtede värvuse järgi (värvused varieeruvad helerohelisest tumerohelise ja lillakaspruunini). Mõned sordid võivad kasvada isegi 1,8–2 m kõrguseks; teised on pisemad, sümmeetrilise kujuga ja söögiks sobilikumad taimed. Paljud sordid on aga puised ja seedimatud. Enamik lehtkapsaid on ühe- või kaheaastased taimed, mida kasvatatakse seemnetest, mis suuruselt ja värvilt meenutavad kapsa seemneid. 
Päritolu.
Kuni keskaja lõpuni oli lehtkapsas üks populaarsemaid köögivilju Euroopas. Käharaid sorte kasvatati lamedaleheliste sortide kõrval juba 4. sajandil eKr Kreekas. Neid vorme, mida antiikses Roomas nimetati sabelli lehtkapsaks, peetakse tänapäevase lehtkapsa eellasteks. 
Vene lehtkapsas levis kaubandusega Kanadasse ja sealt Ameerika Ühendriikidesse 19. sajandil.
Kasutamine kulinaarias.
Lehtkapsas talub hästi külma ja muutub külma saades magusamaks ja maitsvamaks. Lehtkapsa õrnad lehed sobivad oma tugeva maitsega lisandiks salatitele. Õli või sidrunimahla lisades muutub lehtkapsa maitse vähem intensiivseks. Küpsetatuna või kuivatatuna muutub lehtkapsas kartulikrõpsusarnaseks. Lehtkapsakrõpse tehakse peamiselt kähara lehega sortidest ning neid saab maitsestada soola ja muude maitseainetega. Jaapanis on populaarseks toidulisaks osutunud lehtkapsamahl ("aojiru").
Toiteväärtus.
Tabelites on antud lisanditeta keedetud lehtkapsa toiteväärtus ja biokeemiline koostis.
Lehtkapsas on väga palju beetakaroteeni, K- ja C-vitamiini ning rohkelt kaltsiumi. Lehtkapsas on kahe karotenoidi – luteiini ja zeaksantiini allikas. Lehtkapsas nagu ka brokoli ja mitmed muud ristõielised sisaldab eriti pärast tükeldamist või hakkimist sulforafaani (inglise keeles "sulphoraphane"), keemilist ühendit, millel on oluline vähivastane toime.
Keetmine vähendab sulforafaani sisaldust, aurutamine, mikrolaineahjus kuumutamine ja segades praadimine aga olulist kadu ei põhjusta. Nagu mitmed muud kapsasrohu liigid, on lehtkapsas ka indool-3-karbinooli (inglise "indole-3-carbinol") allikaks, mida peetakse kasulikuks ühendiks, kuna see toetab DNA parandamist rakkudes ja näib takistavat vähirakkude kasvu. Lehtkapsast on leitud vaikusid, mida tuntakse sapphapete sidujatena (inglise "bile acid sequestrants"), millel on täheldatud kolesterooli taset vähendavat ja toidust rasvade omastamist soodustavat toimet. Aurutamine parandab neid omadusi.
Kasutus dekoratiivtaimena.
Mitmeid lehtkapsasorte kasvatatakse nende lehtede välimuse pärast, mis võivad leheroseti sisemises osas olla kas helevalged, punased, roosad, sinised või violetsed. Ka dekoratiivsed lehtkapsad on söödavad.