tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Siarhiej Liachovič

Siarhiej Piatrovič Liachovič (valgevene keeles "Сяргей Пятровіч Ляховіч"; algne perekonnanimi oli Duchovič; sündinud 29. mail 1976 Viciebskis) on Valgevene poksija.
Liachovič osales üliraskekaalus (üle 91 kg) 1996. aasta Atlanta olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas 2. ringis hilisemale hõbemedalivõitjale Paea Wolfgrammile (Tonga) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja. 
Liachovič sai üliraskekaalus (üle 91 kg) pronksmedali 9. maailmameistrivõistlustel (Budapest, 1997), kaotades poolfinaalis hilisemale kuldmedalivõitjale ja maailmameistrile Georgi Kandelakile (Gruusia) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja. 
Liachovič osales üliraskekaalus (üle 91 kg) 31. Euroopa meistrivõistlustel (Vejle, 1996) ja 32. Euroopa meistrivõistlustel (Minsk, 1998), kuid kaotas mõlemal korral veerandfinaalis hilisemale kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Aleksei Lezinile (Venemaa) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja. 
Liachovič jätkas detsembris 1998 poksimist elukutselisena. Ta on seni (seisuga 9. august 2013) pidanud 31 kohtumist ning on neist võitnud 25 (neist 16 nokaudiga) ja kaotanud 6 kohtumist (neist 5 nokaudiga).
Ernst Hubel

Ernst Hubel (8. detsember 1894 Tallinn – 1. september 1966 Borgholm, Öland, Rootsi) oli eesti arst.
Ta lõpetas 1913. aastal Tallinna Nikolai I Gümnaasiumi. Aastatel 1913–1921 õppis ta Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas, võttes vahepeal osa Vabadussõjast. Ta kuulus 1913. aastast korporatsiooni Fraternitas Estica ja oli valitud auvilistlaseks.
Ta töötas Tartu Ülikooli närvikliinikus ja Tallinna Keskhaiglas. Ta asutas koos kolleegidega Tallinna Erahaigla, kus töötas aastatel 1939–1944 osakonnajuhatajana. Ta oli Eesti Arstide Liidu aseesimees.
Põgenes sõja ajal 1944. aastal Rootsi, kus töötas günekoloogia abiülemarstina Borgholmi linnas Ölandi saarel.
Ta suri 1. septembril 1966 Borgholmis Rootsis.
EVS

EVS on lühend, mis võib tähendada järgmist:
Terministandard

Terministandard on standard, mis käsitleb termineid, tavaliselt koos määratlustega ning mõnikord koos selgitavate märkuste, jooniste ja näidetega jne. 
Eesti standardite kataloogis on üle 150 terministandardi. Termininistandard on näiteks eesti- ja ingliskeelne "Terminoloogiatöö. Sõnastik. Osa 1: Teooria ja rakendus" ("Terminology work - Vocabulary - Part 1: Theory and application") ehk lühendatult EVS-ISO 1087-1:2002.
Andres Pallon

Andres Pallon (29. aprill 1939 Rannu vald, Tartumaa – 12. november 1980 Tallinn) oli Eesti spordiajakirjanik.
Ta lõpetas 1957. aastal Tartu 5. Keskkooli ja õppis Tartu Riikliku Ülikooli majandusteaduskonnas.
Ta hukkus 12. novembril 1980 liiklusõnnetuses ja ta maeti 16. novembril 1980 Pärnamäe kalmistule.
Aulë

Aulë (tuntud ka kui Mahal, Valmistaja) on tegelane Tolkieni mütoloogias. Ta ilmub esmakordselt Silmarillionis kui haldjate jumal või Valar. Ta oli üks Arda (maailma) peaarhitekte.
Valar, keda nimetati Sepaks, aga ka Mägede Valmistajaks, sest Arda kujundamisel oli Aulë osa kaugelt suurem kui ühelgi teisel valaril. Ta valmistas valarite Lambid ning sepistas sõidukid, mis kandsid Päikest ja Kuud. Aulë on kõigi käsitööde meister ning kõigi metallide ja kalliskivide looja. Päkapikud tunnevad teda Mahali ehk Valmistaja nime all, sest just tema mõtles välja ja lõi mullast ja kivist nende rassi. Tema õpetas ka noldoritele kalliskivide valmistamise ning kivinikerduste kunsti. Aulë kojad asusid Valinori keskosas. Tema abikaasa oli Yavanna Viljade Andja.
Dorothy Round Little

Dorothy Edith Round Little (13. juuli 1908 Dudley, Worcestershire, Inglismaa – 12. november 1982 Kidderminster, Hereford and Worcester, Inglismaa) oli Inglise tennisist.
Ta oli Helen Wills Moody üks põhirivaale ning ta võitis Wimbledoni turniiri 1934. ja 1937. aastal ning Austraalia lahtised 1935. aastal. 
Ta kuulus The Daily Telegraphi ja Daily Maili koostatud maailma tennisistide paremustabelis kümne parema hulka aastail 1933–1937 ning oli ka esinumbriks 1934. aastal. 
1986. aastal valiti ta maailma tennise kuulsuste halli.
Igor Netto

Igor Netto (vene keeles "И́горь Алекса́ндрович Не́тто"; 9. jaanuar 1930 Moskva – 30. märts 1999 Moskva) oli Nõukogude Liidu jalgpallur ja treener. Teda peetakse üheks aegade parimaks Nõukogude Liidu jalgpalluriks. 
Euroopa meister 1960 ja olümpiavõitja 1956. Mitmekordne Nõukogude Liidu meister. Alustas mängijateed vasakäärekaitsjana, kuid ründava mängustiili ja tehnilise osavuse tõttu määrati ta poolkaitsjaks.
Elulugu.
Päritolu.
Igor Netto sündis Moskvas elanud eestlaste peres. Igori vanemad olid Eestis sündinud. Isa Aleksander Netto oli pärit Valgast ning oli ametilt väärispuidutisler, kes eesti keele kõrval rääkis vabalt ka läti keelt. Aleksander sattus Venemaale revolutsiooni ajal Läti punaste küttide koosseisus. Ema Julia (sünd. Tamm) oli pärit Tartust ja töötas Nõukogude Liidu välisasjade rahvakomissariaadis. Mõlemad olid veendunud kommunistid.
Nettode pere elas Moskvas suures ühiskorteris koos kolme Läti küttide perega. Läbikäimine Moskva eestlastega oli esialgu tihe, kuid pärast 1937. aasta Läti küttide vastaseid repressioone see sisuliselt katkes.
Igori vanem vend Lev (s. 1925) oskas lapsepõlves eesti keelt paremini kui vene keelt. Igor enam eesti keelt selgeks ei saanudki. Vaatamata eestlastest vanematele pidas Igor ennast venelaseks. Netto kaasaegsete mängijate sõnul võis tema huulilt siiski aeg-ajalt eesti keelt kuulda. Lev Netto rääkis eesti keelt ka 90-aastaselt ja tema sõnul oli ühes Igori dokumendis vähemalt 1987. aastal märgitud rahvuseks eestlane.
Jalgpallurikarjäär.
Igor Netto jalgpalluritee algas Moskva tänavatel ja hoovides. Olles suur Moskva Dinamo poolehoidja, käis ta poisikesena end klubisse pakkumas, kuid seal ei leidunud treenerit, kes tema talenti osanuks hinnata. Organiseeritult hakkas Netto jalgpalli mängima 1944. aastal. 1946. aastal kuulus ta Krõlja Sovetovi noortemeeskonda.
Moskva Spartak.
Moskva Spartak oli ainus klubi, kus Igor Netto täiskasvanute tasemel mängis. Netto on üks Moskva Spartaki suurkujudest, kes mängis klubis 386 kohtumist ja lõi 36 väravat. Ta tuli viis korda Nõukogude Liidu meistriks ja võitis kolm karikat. 1957. aastal autasustati Nettot Lenini ordeniga. Lõpetas mängijakarjääri 1966. aastal. Töötas pärast seda mitme klubi ja ka Iraani koondise treenerina.
Koondis.
1952–1965 kuulus Netto Nõukogude Liidu koondisse, 1954–1963 oli ta koondise kapten. Tema juhtimisel võideti 1956. aasta olümpiamängudel kuldmedal ja tuldi 1960. aastal Euroopa meistriks. 1958. aasta maailmameistrivõistlustel tegi ta vigastuse tõttu kaasa vaid ühe mängu. 1962. aasta maailmameistrivõistlustel tegi ta kaasa neli mängu ja meeskond jõudis veerandfinaali. Kokku mängis Netto koondises 54 mängu ja lõi neli väravat.
Huvitav fakt.
1962. aasta maailmameistrivõistlustel toimunud kohtumises Uruguay vastu palus Netto kohtunikul tühistada seisult 1:1 löödud Nõukogude Liidu juhtvärava. Nimelt oli Igor Tšislenko löödud pall kohtunikule märkamatult läbi võrgus oleva augu väravasse lipsanud. Lõpuks võitis Nõukogude Liit kohtumise ikkagi Valentin Ivanovi löödud väravast.
Rževi rajoon

Rževi rajoon on haldusüksus Venemaal Tveri oblasti lõunaosas. Piirneb lõunas Smolenski oblastiga.
Rajoon jaguneb 8 küla-asunduseks, kus on kokku 389 maa-asulat. Suurim asula on Jessinka.
Väärpositiivne tulemus

Väärpositiivne tulemus (inglise "false positive result") on laboratoorse(te) testi(de) tulem, mille proovimaterjali analüüsi vastus on valepositiivne. Väärpositiivse tulemuse tõttu võidakse näiteks terve inimene tunnistada haigeks. Väärpositiivse tulemuse põhjuseks võib olla näiteks ekslik laboratoorse meetodi valik või analüüsivõimaluste piiratus.
Väärpositiivset tulemust võidakse kasutada piltdiagnostika tulemuste kirjeldamisel, näiteks mammogrammi tõlgendamise kohta.
Väärnegatiivne tulemus

Väärnegatiivne tulemus (inglise "false negative result") laboratoorse(te) testi(de) tulem, kus analüüsitud proovimaterjali vastus on valenegatiivne, näiteks haige tunnistatakse terveks, väga suur osakaal on selles laboratoorse meetodi valiku võimalustel. 
Väärnegatiivset tulemust võidakse kasutada ka piltdiagnostika tulemuste kirjeldamisel, näiteks mammogrammi tõlgendamise kohta.
Starlingi seadus

Starlingi seadus (inglise "law of the Heart", "Starling's law") on põhimõte, mille järgi südamelihasekiu kontraktsioonivõime on sõltuvuses kiu pikkusest kontraktsiooni alguses, millest järeldatakse, et süda pumpab verd seda rohkem, mida suurem on venoosne tagasivool südamesse .
Rafael Amos

Rafael Amos (esines ka nimekuju Ralf Amos; 4. august 1950 – 9. november 2012) oli eesti ajakirjanik ja Reformierakonna poliitik, Eesti Ajakirjanike Liidu esimees ning Saue linnavolikogu esimees.
Amos töötas Eesti Filmiarhiivi teaduri, ajakirjaniku, Eesti Telegraafiagentuuri peatoimetaja asetäitja, justiitsministeeriumi ja Harju maavalitsuse osakonnajuhatajana, samuti oli ta Harju maakonna piirkondlik töötülide lepitaja. 1996–2000 oli ta Eesti Ajakirjanike Liidu esimees.
1994. aastal valiti Rafael Amos Harju Maakogu esimeheks. Ta oli Eesti presidendi valimiskogu liige 1996. ja 2001. aastal.
Amos oli Saue linnavolikogu kõigi kuue koosseisu liige ning volikogu esimees 1996–2002 ja 2004–2005. Novembrist 2005 kuni 2012. aasta märtsi lõpuni töötas ta Saue linnavalitsuses abilinnapeana.
2002. aastal andis Saue linn Rafael Amosele linna kõrgeima autasu, teenetemärgi pikaajalise tulemusliku töö eest volikogus.
2010 ja 2011 tuli Amos Saue linna mälumängumeistriks.
Vesihobu

Vesihobu ("Ophiogomphus") on vesihobulaste sugukonda kuuluv kiilide perekond.
Perekond on levinud Aasias ja Põhja-Ameerikas. Perekonna ainuke esindaja Euroopas on rohe-vesihobu. 
Liigid.
Perekonda kuulub 28 liiki:
Oskussõnastik

Oskussõnastik (raamatu kujul ka oskussõnaraamat) on sõnastik, mis esitab mingi valdkonna (eriala) oskussõnavara. 
Arvutiajastul avaldatakse üha rohkem (oskus)sõnastikke Internetis. 
Suurte erialade tarbeks luuakse nüüdisajal sageli terminipanku või muid terminiandmebaase.
Agronoom

Agronoom on spetsialist agronoomia alal. 
Kuni 1935. aastani tarvitati agronoomi nimetust kõrgema põllumajandusliku haridusega isiku kutsenimetusena. Eesti iseseisvumisel oli Eestis kokku 38 agronoomi (sealhulgas 26 I ja II järgu õpetatud agronoomi, 2 insener-agronoomi, põllumajandusteaduste kandidaadid, tõelised üliõpilased, diplomeeritud põllumehed). 1932. aastast oli jaoskonna-agronoom ametinimetuseks ka kõrgemat haridust mitteomavatel kohatäitjatel. Ka maakondlike maa-agronoomide kohtade täitjad ei omanud kõik agronoomi kutset. Alates Agronoomide Koja asutamisest 1935. aastal võisid agronoomi nime tarvitada ainult need kõrgema põllumajandusliku haridusega isikud, kes olid koja liikmed. Ainult agronoomid võisid juhtida põllumajanduslikku nõuandebürood ja teenida riigi-, omavalitsus- ja eraasutistes agronoomi ametikohal, mille nimestik avaldati Riigi Teatajas. 1939. aastal oli koja liikmeiks 281 agronoomi.
Eesti NSV ajal eristati "õpetatud agronoome" ja "nooremagronoome". Õpetatud agronoomiks võis saada TRÜ või EPA õppeasutuses. Nooremagronoomideks võis saada põllumajandustehnikumides.
Metsapraaker

Metsapraaker (ka praaker) on metsamaterjali sortija ja praakija.
Laur Karu

Laur Karu (23. juuni 1942 Tartu – 7. detsember 1996) oli eesti arstiteadlane ja poliitik, Elmar Karu poeg.
Ta lõpetas aastal 1960 Tartu 1. Keskkooli ja aastal 1966 kiitusega Tartu Riikliku Ülikooli. Õpingute ajal võttis ta agaralt osa ÜTÜ neuroloogiaringi tegevusest, tal valmis kaks auhinnatööd. Samal ajal oli ta aktiivne üliõpilaselu korraldaja ning eestvedaja. Aastal 1972 kaitses ta tööga "Trifluoperasiini ja haloperidooli kataleptiline toime" meditsiinikandidaadi väitekirja.
Ta oli aastatel 1972–1975 Tartu TSN Täitevkomitee esimehe asetäitja. Aastatel 1975–1981 ja 1986–1988 oli ta Tartu Kliinilise Haigla peaarst, lisaks haiglale juhtis ta Tartu Linna TSN alalist tervishoiu ja sotsiaalkindlustuse komisjoni. Aastatel 1982–1986 oli ta Tartu Ülikooli üld- ja molekulaarpatoloogia instituudi direktor. Ta oli aastal 1988 Eesti Arstide Liidu president ja Ülemaailmse Rehabilitatsiooniorganisatsiooni Eesti Organisatsiooni president.
Aastatel 1988–1990 oli ta tervishoiuministriks (Indrek Toome valitsuses), aastal 1992 oli ta sotsiaalhooldusministriks Tiit Vähi esimeses valitsuses.
Isiklikku.
Tema isa Elmar Karu oli Tartu Ülikooli psühhiaatriaprofessor, vend Toomas Karu on Tartu Ülikooli spordimeditsiini professor, teine vend Jaak Karu on majandusteadlane.
Granö keskus

Granö keskus on Turu Ülikooli ja Tartu Ülikooli ühine sihtasutus. 
See on saanud nime soome geograafi Johannes Gabriel Granö järgi, kes oli Turu Ülikooli rektor ja Tartu Ülikooli geograafiaprofessor ning rajas Soome-Eesti geograafiakoolkonna.
Keskus avati 2000. aasta aprillis Tartus Tähtvere linnaosas aadressil Kreutzwaldi tänav 6 asuvas Soome arhitekti Alvar Aalto projekteeritud funktsionalistlikus stiilis hoones Villa Tammekann.
Sutlema mõis

Sutlema mõis (saksa keeles "Sutlem") oli mõis Hageri kihelkonnas Harjumaal. Nüüdisaegse haldusjaotuse järgi asub kunagine mõis Kohila valda Rapla maakonnas.
Ajalugu.
Sutlema mõisat on esmamainitud 1425. aastal, mil see kuulus von Maydellide suguvõsale. Seejärel oli mõis järjest mitme suguvõsa valduses, 1672. aastal müüdi mõis Georg (Jürgen) von Stackelbergile, 1726. aastast Christoph Reinhold Woldeckile, 1758. aastast õuenõunik Heinrich Johann Baer von Hutthornile ja 1792. aastast Adolf von Stackelbergile, 1761 riiginõunik Karl Georg von Stackelbergile, kes loovutas mõisa oma pojale Otto von Stackelbergile ning kuni võõrandamiseni kuulus von Stackelbergidele. 
1785. aastal müüdi ka Lümandu mõis vabahärra Carl Stackelbergile ning sestpeale olid Sutlema ja Lümandu mõisal ühised omanikud. 1846. aastal päris mõisad ooberst Bengt Otto von Stackelberg (surnud 1845) otseste pärijate puudumisel tema venna Peter Gustav von Stackelbergi (1762–1826) pojad ning nende kokkuleppel sai Lümandu ja Sutlema mõisa Ernst Friedrich Eduard von Stackelberg (surnud 1885). 1883. aastal loovutas Eduard von Stackelberg Lümandu ja Sutlema mõisa oma venna Karl Otto von Stackelbergi pojale Nikolai von Stackelbergile. 1902. aastal kinkis parun Nikolai von Stackelberg Lümandu ja Sutlema mõisa (1681 tessatiini) oma vennapojale Eduard von Stackelbergile. Mõisa viimane omanik oli Eduard von Stackelberg. Võõrandatud mõisa andis Eesti riik Vabadussõjas üles näidatud vapruse eest rendile August Hammerile.
Mõisahoonestus.
Sutlema mõisa esinduslikku väljaehitamist alustati 18. sajandi lõpukümnendeil, von Stackelbergide ajal. Sutlema mõisaansambel planeeriti Eestis ainulaadse läätsekujulise struktuuriga. Kujunduse keskel paiknes ühekorruseline hilisbarokne mõisa peahoone, selle äärtes aga kõrvalhooned, kujundades nii kaks suletud sisehoovi. Kummaski otsas asusid aga esinduslikud baroksed kuplitega väravatornid. Väravatorni teisel korrusel olid kaaraknad ja nende kohal ovaalaknad. Sutlema mõisa peahoone esist väljakut ääristasid ait ja tall-tõllakuur.
1960. aastatel püstitati Sutlema mõisa peahoone ning väravatorni vahele, peahoone esise auringi kohale, kolhoosialgne korterelamu.
Tänapäeval on hilisbaroksest mõisakompleksist alles vaid riismed. Aidast ja tall-tõllakuurist on säilinud vaid müürijäänuseid. Poolkelpkatusega peahoone päästmiseks algatas MTÜ Sutlema Väravatorni Selts talgusarja, mille tulemusena valmis uus katus ja välisilme. Plaanitavas küla(stus)keskuses saab õppida ja praktiseerida restaureerimist, uksed avas maalikool Rändava Kunstniku Kodu. Teine väravatorn lammutati juba mõisaajal 19. sajandi lõpul, mil sinna ehitati maakividest kahekorruseline viinavabrik.
Säilinud on ehitismälestiseks tunnistatud barokne Sutlema mõisa väravatorn. 20. sajandil tugevalt lagunenud ning oma ülakorruse kaotanud torn restaureeriti osaliselt 1999. aastal, mil taastati selle algne kõrgus, välimus ja kuppelkatus.
Enn Sarap

Enn Sarap (1. september 1945 Valga – 6. detsember 2019 Tallinn) oli eesti poliitik ja majandusjuht.
Ta lõpetas 1969. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi mehaanikateaduskonna peenmehaanika erialal.
Ta oli aastatel 1969–1973 Valga tuubitsehhi peamehaanik. Aastatel 1973–1977 oli ta Paide Autobaasi peainsener, 1977–1989 samas direktor.
Aastatel 1989–1992 oli ta transpordiministri esimene asetäitja; 1992. aastal sai transpordi- ja sideministriks Tiit Vähi esimeses valitsuses.
Aastatel 1993–1994 oli ta RE Tallinna Sadam peadirektori asetäitja, 1994–1999 AS Tallinna Sadama juhatuse esimees-peadirektor.
Isiklikku.
1968. aastal abiellus ta Elve Sarapiga, kellega oli tal üks poeg. Ta hilisem abikaasa Ruth Martin oli 2001. aastani Teede- ja sideministeeriumi kantsler.
Sompa kaevandus

Sompa kaevandus oli põlevkivikaevandus Ida-Virumaal Kohtla-Järve Sompa linnaosa juures. Kaevandus oli kasutusel 1948–1999.
Ajalugu.
Tegemist oli allmaakaevandusega, (aastani 1972 kaevandus nr 6; 1953–1975 tegutses Sompa loodeserval ka kaevandus number 4). Pärast kaevanduse sulgemist on kaevanduskäigud täitunud veega.
Eesti iseseisvuse taastamise järel, 8. aprillil 1996 võttis EV Valitsus vastu korralduse, mille alusel kujundati senine riigiettevõte Eesti Põlevkivi ümber aktsiaseltsiks Eesti Põlevkivi.
1997. aastal moodustati aktsiaseltsi Eesti Põlevkivi 14 tütarettevõtet, kellele Eesti Põlevkivi loovutas oma varad: AS Ahtme Kaevandus, AS Aidu Karjäär, AS Eesti Põlevkivi Ehitus, AS Estonia Kaevandus, AS Kohtla Kaevandus, AS Mäetehnika, AS Narva Karjäär, AS Põlevkivi Kaubandus, AS Põlevkivi Raudtee, AS Sirgala Karjäär, AS Sompa Kaevandus, AS Tammiku Kaevandus, AS Toila Sanatoorium ja AS Viru Kaevandus. 
31. augustil 1999 sõlmitud ühinemislepingu kohaselt liitis aktsiaseltsi Sompa Kaevanduse endaga AS Estonia Kaevandus. 
Kaevanduse peahoone on võetud arvele kultuurimälestisena. See on ainuke Eestis olev kaevanduse peahoone, mis on kaitse alla võetud.
Toomas Rapp

Toomas Rapp (sündinud 12. novembril 1970 Pärnus) on eesti sõudja.
Ta on lõpetanud 1988. aastal Lydia Koidula nimelise Pärnu 2. Keskkooli, 1993. aastal Tallinna Tehnikaülikooli ehitusinsenerina ja 2003. aastal Tartu Ülikoolis magistriõppe ärijuhtimise erialal.
Rapp hakkas sõudma aastal 1984 Pärnu Dünamos Mihkel Leppiku juhendamisel. 
2007. aastast Pärnu Rotary Klubi liige. 2008. aastast Jüri Jaansoni Kahe Silla klubi liige. 2009. aastast Pärnu Sõudeklubi President ja 2012. aastast Eesti Sõudeliidu juhatuse liige.
2006. aastast AS-i YIT Ehitus juhatuse liige ja Lääne-Eesti piirkonna juhataja ning hiljem ehitusdirektor. Aastast 2017 Sweco EST OÜ juhatuse liige ja tegevjuht.
Michail Savičev

Michail Savičev (valgevene keeles "Міхаіл Савічев"; sündinud 1967) on Valgevene endine poksija.
Savičev oli I keskkaalus (üle 71 kg) Valgevene NSV meister vähemalt 1988. aastal, esindades Homieli "Dinamot". Ta osales I keskkaalus (üle 71 kg) 7. maailmameistrivõistlustel (Tampere, 1993), kuid kaotas 2. ringis hilisemale pronksmedalivõitjale Serhi Horodnitšovile (Ukraina) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja. 
Savičev sai II kergekeskkaalus (üle 67 kg) pronksmedali 30. Euroopa meistrivõistlustel (Bursa, 1993), kaotades poolfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale Kenan Önerile (Türgi) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja. 
Savičev töötas hiljem poksitreenerina, olles ka Valgevene poksikoondise peatreener.
Oršanka rajoon

Oršanka rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Mari Elis. Asub vabariigi põhjaosas, piirneb Kirovi oblastiga.
Rajoon jaguneb 1 linna- ja 10 külaasunduseks ("сельское поселение").
Rajooni keskus on Oršanka alev, kus elab 6700 inimest. 60,4% rajooni elanikest on marid ja 34,6% venelased.
Rein Etruk

Rein-Toomas Etruk (22. märts 1938 Tallinn – 11. november 2012 Tallinn) oli Eesti maletaja.
Ta lõpetas 1956. aastal Tallinna 22. Keskkooli ja õppis aastatel 1957–1960 Tartu Riiklikus Ülikoolis vene filoloogiat.
Ta oli kolmekordne Eesti meister (1965, 1969, 1973) ning võitis Eesti meistrivõistlustel kolm hõbe- (1964, 1966, 1970) ja kolm pronksmedalit (1962, 1967, 1968).
Rein Etruk suri 11. novembril 2012 Tallinnas ja maeti 16. novembril 2012 Rahumäe kalmistule.
An Giangi provints

An Giangi provints on 1. järgu haldusüksus Vietnamis. Asub Mekongi deltas. Piirneb Kambodžaga.
Provints jaguneb üheksaks ringkonnaks.
Eesti Interneti Kogukond

Eesti Interneti Kogukond (EIK) on 7. oktoobril 2010 asutatud mittetulundusühing, mis kasvas välja avalikust arutelust Eesti domeenireformi teemal.
EIK on võtnud sõna mitmesugustel internetivabadusi puudutavatel teemadel nagu võrguneutraalsus, internetipiraatlus, autorikaitse, privaatsus, avatud standardid ja lähtekoodid, küberkuritegevus, veebimeedia jms. Suuresti EIK-iga seotud protestide tõttu oli sunnitud ametist lahkuma Eesti Interneti Sihtasutuse juht Marek-Andres Kauts. 2012. aasta alguses osales EIK ACTA-vastaste protestide koordineerimises Eestis, ACTA-vastasele petitsioonile kogus EIK üle 7000 allkirja.
EIKi juhatuse esimeheks sai 2013. aasta veebruari üldkoosolekul Saskia Kiisel, aseesimeheks Elver Loho, laekur Joosep Taluväli ning juhatuse liige Kaido Kikkas ning EIK on esindatud Andmekaitse Inspektsiooni nõukojas. Samal üldkoosolekul kinnitati otsus asuda täitma Internet Society kohaliku harukontori rolli.
2017. aasta seisuga on Kiisel juhatuse liikme kohast loobunud ning EIKi koduleht on suletud, Internet Society esindamise on võtnud üle MTÜ Internet Society Estonia.
Marija Fjodorovna

Maria Fjodorovna oli mitme Venemaa keisririigi keisrinna nimi:
Kiviõli Vene Kool

Kiviõli Vene Kool on vene õppekeelega kool Kiviõli linnas. 
2012. aasta sügisel õpib koolis ligi 350 statsionaarset õpilast 1.–12. klassis ja kuni 50 mittestatsionaarset keskkooliõpilast. Koolis on ligi 50 pedagoogilist ja umbes 30 mittepedagoogilist töötajat. Kooli aadress on Pargi tänav 9, direktor on Jelena Ragni.
1. septembrist 2013 muudeti vene gümnaasium põhikooliks.
Õppeaastast 2024/25 liitub kool koos kahe teise Ida-Virumaa kooliga Kiviõli Riigikooliks.
Ajalugu.
Oma ajalugu arvestab Kiviõli Vene Gümnaasium 1927. aastast, mil Varinurmel loodi neljaklassiline venekeelne eraalgkool. 1928. aastal nimetati Varinurme ümber Kiviõliks. Tollases koolis õpetati ka eesti ja poola keeles (1932. aastal rajatud eestikeelsest klassist arenes hiljem Kiviõli 1. Keskkool).
1932. aastal muudeti kool riiklikuks, sellest sai 6-klassiline Kiviõli Kool. 1945. aastal muudeti see Kiviõli Keskkooliks, 1946. aastal lahutati aga vene- ja eestikeelne keskkool, ehkki need tegutsesid endiselt ühes hoones. 1985. aastal sai kool uue, praeguse hoone Pargi tänaval. 1997. aastal avati kaugõppeosakond.
Sovjet-Estland

Sovjet-Estland (eesti keeles 'Nõukogude Eesti') oli ajaleht Nõukogude okupatsiooni ajal 1940–1941, EK(b)P Läänemaa komitee rootsikeelne häälekandja, mis ilmus üks kord nädalas.
Leht loodi endise ajalehe Kustbon asemele.
Kustbon

Kustbon on eestirootslaste ajaleht, mis ilmus aastatel 1918–1940 Tallinnas ja alates 1944. aastast ilmub Stockholmis.
Nõukogude okupatsiooni ajal 1940–1941 ilmus Eestis rootsikeelne ajaleht Sovjet-Estland. Saksa okupatsiooni ajal püüti Kustboni väljaandmist jätkata, ent rootslaste evakueerimise tõttu ei tulnud sellest midagi välja.
Kiidjärve vesiveski

Kiidjärve vesiveski on vesiveski Põlvamaal Kiidjärve külas Ahja jõel.
Veski ehitati 1914. aastal, tellised valmistati mõisa telliselöövis. Veski lõpetas töö 1979. aastal. Uuesti pandi veski paariks aastaks tööle 1991. aastal pärast seda, kui Elva EPT oli ehitanud uue tammi ning Kiidjärve metskond korraldanud veski remondi. Tänapäeval hoonet enam veskina ei kasutata.
2015. aasta sügisel lammutati vana tamm, ehitati sild (vanade fotode järgi) ning kindlustati kaldaid.
Kultuurikatel

Kultuurikatel on Tallinna vanas elektrijaamas Kalamaja asumis tegutsev loome- ja kultuurikeskus.
Kultuurikatelt haldab sihtasutus Tallinna Kultuurikatel, mille asutas Tallinna linn. Sihtasutuse eesmärk on Tallinna ja Eesti kultuurielu mitmekesistamine koostöös teiste organisatsioonidega.
Kultuurikatel asub aadressil Kursi 3 (varem kandis see aadressi Põhja puiestee 27a).
Ajalugu.
Kultuurikatel asub endise Tallinna Linna Elektri Keskjaama põhjaosas. Kultuurikatla paekiviseintega hoone oli elektrijaama uus katlamaja (arhitekt Eugen Habermann), mis valmis 1934. aastal.
Katelde saalis olevad hiidkatlad nr 6 ja 7 ehitati aastatel 1948 ja 1949. Katlad projekteeriti ja valmistati Eestis ning olid mõeldud kohaliku põlevkivi kasutamiseks. 1979. aasta 2. veebruaril tootis elektrijaam viimast korda elektrit.
Kultuurikatla alal olevatest elektrijaama ehitistest võeti 2007. aastal kultuurimälestisena kaitse alla katlamaja, põlevkivikonveieri estakaad ja telliskorsten.
2010. aastal alustati kümmekond aastat tühjana seisnud ja rüüstatud elektrijaama osa Kultuurikatlaks rekonstrueerimist. 
Kultuurikatla A-korpus avati 18. veebruaril 2015 ning ülejäänud ruumid sama aasta novembris. Kultuurikatel on Euroopa kultuuripealinna aasta 2011 programmi peamine jätkutegevus Tallinnas.
Eesti eesistumise ajal Euroopa Liidu Nõukogus 2017. aastal kasutati sellega seotud üritusteks valdavalt Kultuurikatla ruume.
Tänapäev.
Kultuurikatlast on saanud oluline loomekeskus Tallinnas, seal on mitmesuguseid üritusi ja loomemajandusega seotud tegevusi. Sealhulgas toimuvad seal kontserdid, festivalid, etendused, konverentsid, seminarid ja loengud.
Kindral-sõjakomissar

Kindral-sõjakomissar (vene keeles генерал-кригскомиссар) oli sõjaväeline ametikoht Venemaa keisririigi sõjaväes 18.–19. sajandil.
Kindral-sõjakomissari ametikoht ei olnud riviohvitseri ametikoht, vaid staabiohvitserist armee varustusülema ametikoht. Kindral-sõjakomissar vastutas armee finants- ja majandustegevuse eest ning vägede varustamise eest raha, varustuse, toidu ja vooriga.
18. sajandi Venemaa keisririigi sõjaväes puudusid sõjaväelised auastmed ning sõjaväeosade komandöride auastmetena (vene keeles чин) kasutati nende ametikohtade nimetusi (polkovnik, polgu komandör; brigadir, brigaadi komandör).
1800. aastal alguses loodi kogu Venemaa keisririigi sõjaväe varustusülema, kindralintendandi ametikoht. 1812. aastal, Napoleoni sõjakäikude Venemaa sõjakäigu ajal, loodi kindral-sõjakomissaride ametikohad, mille said iseseisvate armeede varustusülemad. Lõplikult kaotati kindral-sõjakomissaride ametikohad 1868. aastal.
Retina ekraan

Retina ekraan (inglise keeles "Retina Display") on Apple'i vedelkristallkuvarite kaubamärk. Retina ekraani kasutatakse toodetes iPhone, iPod Touch, iPad ja MacBook Pro ja seda iseloomustab pildi teravus 220–326 ppi ("pixels per inch").
Adjutant

Adjutant (vene keeles "адъютант," saksa keeles "Adjutant", ladina keeles "adjūtāns", sõnast "adjūtantis" 'abistav') oli sõjaväeline ametikoht, algselt kõrgemate sõjaväejuhtide (keisri, sõjavägede ülemjuhataja jne) isikliku staabi juht, kes sarnaselt sõjaväeosade staapide juhtidega (staabiülematena), vormistasid, koostasid kirjalikult ja edastasid täitmiseks väejuhtide korraldusi ja käske, kontrollisid nende korralduste täitmist ning edastasid väejuhile informatsiooni korralduste täitmisest.
Venemaa keisririigis.
Tiibadjutandid 18.–19. sajandi Venemaa keisritel (kes olid traditsiooniliselt sõjaväe ülemjuhatajad) ja kõrgematel sõjaväelastel: 
18.–19. sajandi Venemaa keisririigi sõjaväe põhilised väeosad olid polgud, mille ülema, polkovniku juures oli ka allohvitserist adjutant. 
Sõjaväekorralduse arenguga moodustati väeosade (diviis, polk/rügement, pataljoni) tasemel väeosa komandöri adjutantide ametikohad.
Ahti Kõo

Ahti Kõo (sündinud 29. märtsil 1952 Otepää rajoonis) on Eesti jurist, kirjanik ja endine poliitik. 
Ta lõpetas 1970. aastal Otepää Keskkooli ja 1975. aastal Tartu Riikliku Ülikooli, kus oli õppinud õigusteadust. 
Aastatel 1976–1990 töötas ta Tartus, Jõgeval ja seejärel Pärnus prokurörina. Hiljem oli vandeadvokaat.
Poliitiline tegevus.
Ta on 20. Augusti Klubi liige.
Omastavaline täiend

Omastavaline täiend ehk genitiivatribuut on lauses omastava käände vormis esinev nimisõnaline täiend, nt "minu auto". Nagu milline tahes omastavas käändes sõnavorm vastab omastavaline täiend küsimustele "kelle? mille?". 
Eesti keel.
Omastavaline täiend kuulub nimisõnafraasi ja täiendab nimisõna. Omastavalise täiendi puhul on fraasi peasõna ja selle laiendosa omavahel sisulises, mitte vormilises seoses. Seega laiend peasõnaga ei ühildu, vaid säilitab oma esialgse kuju, nt sõbra koer" – sõbra koera" – "sõbra koerad". Omastavaline täiend paikneb alati peasõna ees.
Omastavaline täiend jaguneb sisu alusel kolmeks:
Omastavalist täiendit kasutatakse ka mitmusliku reduplikatiivse ehk korduvust näitava täiendina põhja tähenduse intensiivistamiseks, nt lõppude lõpuks", imede ime".
Viited.
Erelt, Mati, Reet Kasik, Helle Metslang, Henno Rajandi, Kristiina Ross, Henn Saari, Kaja Tael, Silvi Vare 1993. Eesti keele grammatika II. Süntaks. Lisa: Kiri. Tallinn: Eesti Teaduste Akadeemia Keele ja Kirjanduse Instituut, § 570, 576.
Surnud 1900

"Siin on loetletud 1900. aastal surnud isikuid.
Andalién

Andalién on jõgi Tšiilis. Jõe pikkus on 130 km ja valgla 780 km². Jõe vooluhulk on 10–300 m³/s.
Arnold Kalmus

Arnold-Heinrich Kalmus (1. veebruar 1882 Paide – 11. september 1942 Tallinn) oli eesti maalikunstnik.
Elukäik.
Sündis Paides ja alghariduse omandas Paide kirikukoolis ning 2. linnakoolis ja Peterburi Nikolski keskkooli kursustel. 
Kunstilise hariduse omandas Peterburis: 1906–1908 J. Goldblatti ateljees, 1908–1914 Keiserlikus Kunstide Edendamise Seltsi kunstikoolis ja 1917–1920 Peterburi kunstiakadeemias ning Pariisis: 1925 F. Colarossi ja 1925–1927 V. Šuhhajevi eraakadeemias.
Osales I maailmasõjas 3. ratsaväekorpuse telegraafi ülemana. Töötas 1899–1920 Venemaal telegraafiametnikuna ja alates 1920. aastast joonistusõpetajana Tallinna gümnaasiumides.
Isiklikku.
Tema abikaasa oli skulptor Marie Kalmus. Abielu lahutati 1931.
Looming.
Portreteerinud riigitegelasi ja kultuuriinimesi. Paremiku moodustavad uusajalikud suured lähivaates portreed.
Kuulus Petrogradi kunstiseltsi Lennok. Aastast 1922 Eesti Kujutavate Kunstnikkude Keskühingusse, 1923–1929 Eesti Kunstnikkude Liitu ja oli 1935. aastast Eesti Akadeemilise Kutseõiguslikkude Kunstnikkude Koondise (EAKKK) liige.
Hilda Kamdron

Hilda Kamdron (sünninimi Jelisaveta, 1938. aastast Ilda Kamdron; 1. august 1901 Laiksaare vald, Pärnumaa – 12. aprill 1972 Laeva, Tartu rajoon) oli eesti kunstnik. 
Kamdron astus kunstikooli Pallas 1922. aastal Pärnu maakonnavalitsuse stipendiumiga ning õppis seal kuni 1930. aastani (algul Ado Vabbe, seejärel Rudolf Parise õpilasena). Kooli õppenõukogu arvas ta kooli silmapaistvamate õpilaste hulka ning määras talle korduvalt Kultuurkapitali toetuse. Kool jäi siiski majandusliku kitsikuse tõttu lõpetamata. Tiina Nurk on oma Pallase monograafias nimetanud teda Rudolf Parise ateljee väljapaistvaimaks õpilaseks Hando Mugasto kõrval. 
1943. aastal astus Kamdron taas Pallasesse, kus õppis graafikaateljees, ning jätkas kunstiharidust Tartu Riiklikus Kunstiinstituudis, mille lõpetas 1946. aastal graafikuna. 
1946. aastal võeti Kamdron Eesti NSV Kunstnike Liitu, kuid visati sealt jäädavalt välja EKP Keskkomitee VIII pleenumi otsusega. 1946. aastal võttis Kunstnike Liit ta liikmekandidaadiks, kuid 1948. aastal seda staatust enam ei kinnitanud. Kahel viimasel aastakümnel elas Kamdron Tartus erakliku ja tunnustamatuna. Suur osa tema loomingust hävis 1972. aastal tulekahjus, varsti pärast seda suri ka kunstnik.
Hilda Kamdron on maetud Tartu Raadi kalmistule.
Looming.
1930. aastail hakkas Kamdron looma assamblaaže, kasutades koos mitmesuguseid materjale, puutükke, kive ja klaasikilde, luues neist terviklikke kompositsioone, mis jäid siis, aga kaua aega hiljemgi, eesti kunstis erandlikuks. Tollest ajast pole ühtki säilinud näidet teada. Hilisem assamblaažilooming seostub 1950. aastate lõpu ja 1960. aastate alguse otsingutelainega kollaažitehnikas.
Ta lõi arvukalt akvarellportreid, puulõike- ja kuivnõelalehti, pliiatsijoonistusi ning ekspressiivse värvilahendusega õlimaale. Kamdroni tähelepanuväärseteks iseärasusteks olid peen, graafiline joonistusmaneer ja võrratu imiteerimisoskus. Kamdronil oli muu hulgas ka silmapetteni küündiv võime jäljendada akvarellis nii kirju, ajalehtede väljalõikeid, dokumente, postkaarte, maakaarte kui ka isegi rahatähti, mistõttu on tema loomingut nimetatud maagiliseks realismiks. Ta võis paberrahad, mängu- või maakaardid, ajalehetükid, vanad gravüürid edasi anda pisimagi finessini, kaasa arvatud kulumus, narmendavad ääred, ajaga koltunud paber – kõike seda täpselt kaalutletud kompositsioonis, kuid langemata naturalistlikku kopeerimisse. Seda oskust, või pigem andi, oli tal pärast kooli võimalus rakendada Tartu ülikoolis professor Valdese juhendamisel, tehes mitmesuguseid mikro- ja makrojoonistusi, ning "Eesti Entsüklopeedia" ja Eesti Rahva Muuseumi tarbeks. Kamdron on teinud rohkesti täppisjooniseid arsti- ja loodusteaduslikele töödele ning teatmeteostele.
Oceani 11 – kõrged panused

"Oceani 11 – kõrged panused" (inglise keeles "Ocean's Eleven") on Ameerika Ühendriikide lavastaja Steven Soderberghi põnevuskomöödia, Rat Packi 1960. aasta samanimelise filmi uusversioon. Filmi pealkirjas on viidatud peategelase Danny Oceani nimele.
Kelmikomöödias mängivad George Clooney, Brad Pitt, Matt Damon, Don Cheadle, Andy García ja Julia Roberts. Film oli rahaliselt edukas ja seda kiitsid ka kriitikud. Soderbergh tegi sellele veel kaks järge: "Oceani kaksteist" ("Ocean's Twelve", 2004) ja "Oceani kolmteist" ("Ocean's Thirteen", 2007). Kokku moodustavad need Ocenai triloogia. Tulukuselt oli "Oceani 11" 2001. aasta filmidest viies.
Sisukokkuvõte.
Just vanglast pääsenud kogenud suli Danny Ocean tuleb ideele, kuidas hankida nii palju raha, et sellest jätkuks elupäevade lõpuni. Ta otsustab üheainsa operatsiooni käigus röövida kolme Las Vegase kasiinot. Ta paneb kokku 11-liikmelise meeskonna, et minna oma elu riskantsemaile missioonile.
Vale pööre

"Vale pööre" (inglise keeles "Wrong Turn") on 2003. aasta Ameerika õudusfilm, mille on Alan B. McElroy stsenaariumi järgi lavastanud Rob Schmidt. 
Film on filmitud Kanadas Ontario provintsis Hamiltonis ning tähtsamaid osi kehastavad näitlejad Desmond Harrington, Eliza Dushku, Emmanuelle Chriqui, Jeremy Sisto, Lindy Booth ja Kevin Zegers. See on esimene film "Vale pöörde" sarjast.
Sisu.
Halley Smith ja Rich Stoker on paar, kes on tulnud Lääne-Virgina metsa mägedesse ronima. Kui Rich valmistub Halleyt aitama, ta äkitselt tapetakse. Keegi hakkab Halleyt kaljust üles vedama, seega lõikab Halley köie läbi ja kukub. Halley püüab põgeneda auto juurde, aga komistab okastraadi otsa. Ta tiritakse tagasi metsa ja tapetakse.
Chris Finn on tudeng, kes kiirustab tähtsale vestlusele. Teel läbi metsa põrkab ta kokku seal matkal olevate noorte džiibiga. Kuna sügavas metsas puudub mobiililevi ja mõlema autod on rivist väljas, asub seltskond teele lähimasse bensiinijaama. Peagi aga selgub, et nad pole metsas üksi. Ükshaaval langetakse võigaste olendite, kes tunnevad seda metsa hästi, ohvriks.
Ott Kangilaski

Ott Kangilaski (pseudonüüm King Kong Kongivere 14. juuni 1911 Verilaske, Viljandimaa – 28. aprill 1975 Tallinn) oli eesti graafik, karikaturist ja publitsist.
Elukäik.
Sündis Viljandimaal Verilaske taluniku perekonnas. Õppis Arumetsa algkoolis, Tartu poeglaste reaalgümnaasiumis, gümnaasiumi lõpetas siiski Viljandis. 1931–1935 õppis Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonnas kunsti- ja kirjandusajalugu ning rahvaluulet, osales üliõpilasseltsi Veljesto ettevõtmistes, näiteks sügishooaja suursündmustes – pilavate mardiooperite värsistatud lavatekstide loomisel, kus ta oli nende tekstide põhiautoreid. Tema õpingud ülikoolis katkesid halvenenud tervise tõttu. 1934. aastast õppis ka Kõrgemas Kunstikoolis Pallas Ado Vabbe graafikaateljees. 
Vahepealsetel aastatel oli ta end aga juba kunstnikkonnas tõestanud andeka raamatuillustraatorina, millest enam tähelepanu pälvisid Arbujate sõpruskonna luuletajate teosed. Sellest tulenevalt sai tema peamiseks tehnikaks graafika. Aastatel 1940–1941 jätkas ta õpinguid Konrad Mäe nimelises Riigi Kõrgemas Kunstikoolis Aino Bachi ja Arkadio Laigo juhendusel ja lõpetas 1943 Kõrgemad Kujutava Kunsti Kursused graafika alal. Ta oli üks 1966. aastal asutatud Eesti Looduskaitse Seltsi asutajaid ja selle auliige. Samuti tegi ta kaastööd Vanemuise teatrile.
Ott Kangilaski on maetud Metsakalmistule.
Looming.
Suur osa loomingust ja vabagraafikast toetub rahvaluulele, tähelepanuväärseim on sari muistendiainelisi lehti, milles ilmneb tema sügavtrükitehnikate meisterlik valdamine. Viljeles ka puugravüüri. 1950. aastatel muutusid populaarseteks tema eesti muistenditeainelised lehed ja "Kalevipoja" paikadega seotud maastikud.
Ott Kangilaski tegutses raamatuillustraatorina ja karikaturistina, kirjutas kunstialaseid artikleid ja raamatuid. Ta on kirjutanud Eduard Wiiraltist, sügavtrükitehnikatest, jooksvatest kunstiprobleemidest. Koos vennapoeg Jaak Kangilaskiga oli ta omaaegse populaarse „Kunsti kukeaabitsa“ (1968, tiraažiga 10 000) väljaandja. 1969. aastal ilmus "Loomingu Raamatukogu" sarjas (tiraažiga 22 000) vestekogumik „Jutulõng“. Ott Kangilaski illustreeris mitmeid populaarseid lasteraamatuid, mille tegelasteks meie rahvajuttude kangelased, ning käsitles sama ainest ka oma vabagraafikas. 
Kangilaski hakkas näitustel esinema 1929. aastast, isikunäitused 1963 ja 1971.
Isiklikku.
Ott Kangilaski oli Juhan Kangilaski vend ja Jaak Kangilaski onu.
Karoliine-Lisette Kõiv

Karoliine-Lisette Kõiv (esinejanimega Tidi; sündinud 1996) on eesti muusik, (instrumentalist, laulja,laulukirjutaja).
Ta on õppinud Vanalinna Hariduskolleegiumis, VHK muusikakoolis Tallinnas ja lõpetanud Hugo Treffneri Gümnaasiumi Tartus. Lõpetanud Heino Elleri nimelise Tartu Muusikakooli pärimusmuusika osakonna viiuli ja laulu erialal 2019. 2019. aastast õppis Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemia rütmimuusika osakonnas (viiul, laul jne), lõpetas TÜVKA 2024. 
2023.a.täiendas end Lissabonis muusikakõrgkoolis džässi erialal. 
On osalenud erinevates maailma ETHNO-des ( India, Taani, Bulgaaria jms), k.a. Eesti ETNOs, Eesti ETNO 2020 ja 2021 ( vt. dokfilm Eesti ETNO 30a) juhendaja. Samuti Remniku lastelaagris muusikajuhendajana.
Osalenud/esinenud kordi Viljandi Pärimusmuusika Festivalil, Kaustineni fest.Soomes, jms. Ooms erinevate muus.koosseisudega, välja andnud oma loominguga 2 kogumikku ansambliga Tidi&amp;bande.
Õpetas ka Tartus VAFhuvikoolis viiulit, kitarri ja ukulelet.
K.L.Kõiv mängib viiulit, kitarri, ukulelet ja veel mõnda pilli. Ta on esinenud Tallinna merepäevadel, Tallinna Kultuurikatla aia avamisel jpt puhkudel. Mitmel aastal Uue Maailma Tänavafestivalil ansamblitega Duo Traat, Hõbe jne.
2024/25 a tuuridel Soomes, UK -s oma koosseisudega SaJaKa Trio, Duo Compass. Tegutseb DJ-na TD-i nime all.
Ta oli Õpilaste Teadusliku Ühingu ja Eesti Lasteombudsmani Nõuandva Kogu liige.
Anna Hõbemäe

Anna Hõbemäe (sündinud 12. mail 1986 Valgas) on Eesti kunstnik.
Hõbemäe kaitses Tartu Ülikooli maaliosakonnas 2009. aastal bakalaureuse- ja 2011. aastal magistritöö ("cum laude"). Tema magistritööd arvustades kirjutas kunstikriitik Peeter Talvistu: "Suurimaks üllatajaks ja sellekevadiste lõpetajate tipuks (lõpetas kiitusega) on Anna Hõbemäe maastikul põhinev abstraktsionistlik seeria Tartu Kunstimaja suures saalis. Üllatuslik pole mitte niivõrd see, et kunstnik on oma bakalaureusetööst sedavõrd kaugele ja täiesti uues suunas edasi arenenud, vaid see, et noor kunstnik on abstraktse maali näilise kerguse niivõrd hästi omandanud: teosed on ülimalt läbi maalitud, kunstniku värvikäsitlus on täiesti ebaeestilikult lausa ehmatavalt käre, igale tööle on isemoodi lähenetud." Magistritööd oponeeris häälutades kunstnik ja luuletaja Jaan Malin.
2006. aastast on Hõbemäe osalenud grupinäitustel, 2012. aastal avati tema isikunäitused Tartu Kunstimuuseumis ja Tallinna Linnagaleriis. Tema maalid päikeseloojangutest on eksponeeritud Tartu Ülikooli vana keemiahoone fuajees kolmandal korrusel.
Isiklikku.
Anna Hõbemäe isa on kunstnik Jüri Kask.
Waldemar Tomaszewski

Waldemar Tomaszewski (2023. aastani Valdemar Tomaševski; sündinud 3. märtsil 1965 Vilniuses) on poola päritolu Leedu poliitik.
Ta lõpetas 1983. aastal Vilniuse 11. Keskkooli. Seejärel astus Vilniuse Ehitusinseneride Instituuti, aastatel 1984–1986 oli Nõukogude armees Murmanski oblastis, seejärel naasis Vilniuse Ehitusinseneride Instituuti, mille lõpetas 1990. aastal mehaanikainseneri kvalifikatsiooniga.
Tomaszewski oli Leedu Vabariigi parlamendi liige aastatel 2000–2009. Ta on alates 1999. aastast Leedu Poolakate Valimisaktsiooni esimees. 2009. aastal kandideeris ta Leedu presidendivalimistel ja sai 4,7% häältest.
Ta on alates 2009. aastast Euroopa Parlamendi liige, selle Euroopa Konservatiivide ja Reformistide fraktsiooni juhatuse liige.
Marko Raat

Marko Raat (sündinud 1. juulil 1973) on eesti filmilavastaja.
Teinud dokke ja mängufilme ning osalenud videote autorina kunstinäitustel. Kureerinud ja kujundanud näitusi, lavastanud Von Krahli teatris, õpetanud EKA-s ja BFM-is, kirjutanud filmikriitikat. Eesti Rahva Muuseumi uue maja püsinäituse “Eesti kohtumised” kujundaja, audio-visuaalsete lahenduste autor koos arhitektuuribürooga 3+1 arhitektid. Võrgukuuri suvekino pidaja aastast 2010.
Ta on lavastanud filmid "Esteetilistel põhjustel", "Agent Sinikael", "Nuga, "Toomiku film","Lumekuninganna", "Fast Eddy vanad uudised", "Matusepäevikud" ja "Biwa järve 8 nägu".
Andrei Korotajev

Andrei Vitaljevitš Korotajev (vene keeles Андрей Витальевич Коротаев; sündinud 17. veebruaril 1961 Moskvas) on vene antropoloog, ökonomist, ajaloolane ja sotsioloog.
Tema erialaks on kultuuridevaheline uuring, Lähis-Ida ajalugu ning sotsiaalse ja majandusliku arengu dünaamika. Tal on olnud oluline roll Lähis-Ida ajaloo uurimises. Ta on andnud panuse sotsiaalse arengu teooriasse.
Ortodont

Ortodont on ortodontilise ravi läbiviija.
Ortodondiks saamiseks on vaja lõpetada kõrgkool hambaarsti erialal (õppeaeg Tartu Ülikoolis viis aastat) ning järgneva residentuuriõppega omandada ortodontia eriala (õppeaeg Tartu Ülikoolis 3 aastat). Õigus ortodondina tegutseda on isikul, kes on kantud Terviseameti tervishoiutöötajate registrisse ortodondina.
Eestis on Terviseameti registrisse 2013. aasta märtsi seisuga kantud 61 ortodonti. 2023. aasta lõpul oli Terviseameti registris 75 ortodonti, kellest aktiivselt töötas ortodontide seltsi andmetel 69.
Tervise Arengu Instituudi palgastatistika järgi on ortodondid Eesti kõige kõrgemalt tasustatud arstid.
Inara Õun

Inara Õun (neiuna Inara Zvaigzne; 18. november 1941 Riia – 12. november 2012) oli läti rahvusest Eesti nahakunstnik.
Ta sündis muusikaõpetaja perekonnas. Ta lõpetas 1960. aastal Riias tarbekunstikooli.
Aastatel 1963–1968 õppis ta ERKI-s nahakunsti erialal.
Aastatel 1968–1971 töötas ta nahakunstnikuna Riia Kunstitoodete Kombinaadis ja aastatel 1972–1977 Tallinnas Kombinaadi Ars nahkehistööateljees, seejärel oli ta vabakunstnik.
Looming.
Ta on loonud seanahast dekoratiivvorme ning geomeetrilise pinnajaotusega karpe ja köiteid.
Isiklikku.
Tema abikaasa 1967. aastast oli skulptor Ülo Õun.
Päinurme päevakeskus

Päinurme Päevakeskus on Päinurmes asuv külaelanikele avalikuks kasutamiseks mõeldud keskus. 
Majas toimuvad külakoosolekud, töötoad, õpitoad, väiksemad üritused ja muud ettevõtmised. Üritusi korraldab enamasti külaselts, mille juhatuse esimees on Lea Traks. Keskuses on arvuti ja interneti kasutamise võimalus. Mängida saab näiteks lauajalgpalli, lauatennist, koroonat, Xboxiga ja mitmesuguseid lauamänge.
2011. aastal said keskuse ruumid Koigi valla rahatoel uue värvkatte ja Kohaliku Omaalgatuse Programmist saadud vahenditega soetati ühte tuppa uus mööbel. 2020. aasta novembris koliti uutesse, avaramatesse ruumidesse. Eraldi ruum on keraamika, klaasisulatuse ja käsitööringide tööks.
Paea Wolfgramm

Paea Wolfgramm (sündinud 1. detsembril 1969 Vava‘u saartel Tongas) on Tonga endine poksija.
Wolfgramm sai üliraskekaalus (üle 91 kg) 1996. aasta Atlanta olümpiamängude poksivõistlustel hõbemedali, kaotades finaalis kuldmedali- ja olümpiavõitjale Volodõmõr Klõtškole (Ukraina). Ta oli esimene ja on seni ainus Tonga poksija ja ka sportlane, kes on olümpiamängudel võitnud medali.
Wolfgramm poksis detsembrist 1996 kuni augustini 2001 elukutselisena. Ta pidas kokku 24 kohtumist, millest võitis 20 (neist 14 nokaudiga) ja kaotas 4 (neist 2 nokaudiga) kohtumist.
Soojusefekt

Soojusefekt tähendab soojuse eraldumist või neeldumist mingi protsessi käigus, see on süsteemist väljuv või sisenev energia. 
Täppisteadustes kasutatakse täpsemini defineeritud mõisteid nagu soojushulk ("Q"), siseenergia muutus (Δ"U") või entalpia muutus (Δ"H"). Mõõtühikuks on SI-süsteemis džaul (J), kasutatakse ka kalorit (cal).
Mõned ekstreemsed näited. Eksotermilise keemilise reaktsiooni korral kasutatakse reaktsioonisegu jahutamist. Kui reaktsioonis eraldub suur hulk soojust ja jahutamine ei ole piisavalt efektiivne (näiteks katalüsaatori üledoosi korral) võib toimuda soojusplahvatus, see on kogu reaktsioonisegu plahvatuslik keemine, seega vedeliku järsk üleminek gaasifaasi. Enamuse lõhkeainete plahvatusele on iseloomulik, et hargnevate ahelatega eksotermilises reaktsioonis toimub tahkest ainest ülikiire sisemolekulaarse lagunemise tagajärjel kuumade gaasiliste produktide (oksiidide) teke, pürolüüs, mis põhjustab tugevajõulise plahvatuse (gaaside ülikiire reaktsiooni oksüdeerijaga, mis on tavaliselt hapnik).
Kontsentreeritud väävelhappe (H2SO4) lahjendamisel veega (hüdrateerumine) eraldub oluliselt soojust (eksotermiline protsess). Seetõttu "tuleb alati väävelhape lisada veele". Vastupidisel toimimisel võib happesse, mis on veest oluliselt raskem, lisatav vesi pindmises osas ägedalt keema hakata ja sellega hapet laiali pritsida. 
Märkimisväärne soojuse neeldumine (endotermiline protsess) esineb mitmete soolade lahustumisel vees. Näiteks kasutatakse naatriumkloriidi (NaCl) ja kaltsiumkloriidi (CaCl2 või CaCl2•nH2O) jahutussegude valmistamisel.
Claudio Barrientos

Claudio Barrientos Negrón (10. november 1936 Osorno, Osorno provints, Los Lagose piirkond, Tšiili – 7. mai 1982 Tšiili) oli Tšiili poksija.
Barrientos sai kukk-kaalus (kuni 54 kg) 1956. aasta Melbourne'i olümpiamängude poksivõistlustel pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale Soon-Chun Songile (Lõuna-Korea) ning jäädes edasisest medaliheitlusest välja.
Barrientos poksis aprillist 1959 kuni märtsini 1962 elukutselisena. Ta pidas kokku 11 kohtumist, millest võitis 3 (neist 2 nokaudiga) ja kaotas 5 (neist 2 nokaudiga) ning viigistas 3 kohtumist.
Paduvere talumuuseum

Paduvere talumuuseum on muuseum Jõgeva vallas Paduvere külas, mis tutvustab 18. sajandi talude igapäevaelu.
Muuseum on rajatud Teises maailmasõjas hävinud Aru talu asemele. 1993. aastast on Paduvere talumuuseum eramuuseum, mida juhib ajakirjanik ja spordiajaloo uurija Tiit Lääne. 
Muuseumi lähedal on viis Peterburi kunstniku Grigori Azarenkovi valmistatud tammepuidust kuju, millel on kujutatud Hugo Raudseppa, edumeelset mõisnikku Aleksander von Braschi, Pärtli Liisut ja mõisahärrat von Schwarzi.
Pärnumaa Kutsehariduskeskus

Pärnumaa Kutsehariduskeskus asub Pärnu linnas aadressil Niidupargi tänav 8/11. 
See on loodud Vabariigi Valitsuse 11. veebruari 2003 korraldusega nr 139-k Pärnus (Pärnu Kutseõppekeskus) ja Sindis (Sindi Kergetööstuskool) asunud kutsekoolide ning Tihemetsas (Tihemetsa Põllumajandustehnikum) toiminud tehnikumi baasil. 
Alates 2016. aasta sügisest on koolis kolm osakonda:
Taebla Kool

Taebla Kool on kool Taeblas.
Keskkoolina töötas kool aastatel 1978–2017. Aastani 1994 kandis kool nime "Taebla Keskkool" ja aastani 2017 nime "Taebla Gümnaasium".
Tallinna Majanduskool

Tallinna Majanduskool on kutseõppeasutus Tallinnas.
Kool pakub kutseõpet keskhariduse baasil viienda taseme õppekavade alusel: raamatupidaja, maksuspetsialist, kindlustusspetsialist, personalispetsialist, sekretär, nooremprojektijuht, õigusassistent, ettevõtte õigustoimingute spetsialist, e-turunduse spetsialist, väikeettevõtja, turundusspetsialist, ärikorralduse spetsialist, kvaliteedispetsialist, kinnisvaramaakler, sotsiaalmeedia spetsialist, nooremprojektijuht, ostu- ja hankespetsialist, meeskonnajuht. Samades valdkondades pakutakse ka täiskasvanute täienduskoolitusi.