tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Berengar Frioolist

Berengar Frioolist (Berengario I; umbes 845 – 16. aprill 924) oli Friuli markkrahv, Itaalia kuningas ja Frangi keiser.
874. aastal sai Berengarist oma venna Unroch III surma järel Friuli markkrahv.
888. aastal õnnestus Berengaril end keskaegse Itaalia kuningaks kroonida ning seejärel asus ta taotlema juba Frangi keisri krooni. Ent Itaalias olid tugevad positsioonid ka Spoleto Guidol, kel õnnestus 891. aastal keisrikroon enda ning Itaalia kuningakroon poeg Lamberto kätte saada. Guido oli üks mõjukamaid Kesk-Itaalia valitsejaid, kes pärast Karl Paksu surma ning Frangi impeeriumi lõplikku kokkuvarisemist valiti vastukaaluks Friooli Berengarile samuti Itaalia kuningaks (889. aastal). Nende vahel puhkes ka võitlus Frangi keisritiitli pärast, mille võitis Guido, kes sundis 891. aastal paavsti ennast keisriks ja poeg Lambertot Itaalia kuningaks kroonima. Väljaspool Itaaliat ei tähendanud tema keisritiitel aga tegelikult midagi ning Berengar sõlmis liidu Ida-Frangi kuninga Arnulfiga. 894. aastal saigi Guido Arnulfi pojalt Zwentiboldilt ja Berengarilt lüüa ning enamik Itaaliat tunnistas Berengari kuningana. Tema poeg Lamberto võitles aga nende vastu edasi, kuni hukkus 898. aastal jahiõnnetuss.
Juba 896. aastal oli Ida-Frangi kuningas Arnulf endale haaranud Itaalia kuninga ja keisri tiitlid, ta säilitas need kuni oma surmani 899. aastal. Nüüd püüdis Berengar oma võimu Itaalias taastada, ent põrkus sealsete aadlike vastuseisule, kes kutsusid oma valitsejaks hoopis Alam-Burgundia kuninga Louis', tollest sai ka järgmine keiser Louis III (Ludwig III) nime all.
Ent 902. aastal võitis Berengar Louis'd ning ajas ta Itaaliast välja, võttes talt lubaduse, et ta enam kunagi oma võimu taastada ei püüa. Kuid 905. aastal tungis Louis taas Itaaliasse ning Berengar lasi ta seejärel pimedaks torgata. Seejärel oli tema võim Itaalias kindlustatud. 915. aastal krooniti ta viimaks ka keisriks.
Kuid alates 919. aastast algasid suured segadused, mis Berengari võimu kiiresti õõnestasid. Osad Itaalia aadlikud kutsusid uueks Itaalia kuningaks Ülem-Burgundia valitseja Rudolf II ning 922. aastaks haaras too reaalse võimu Itaalias enda kätte. Berengar püüdis vastupanu osutada Frioolis, mis kannatas ungarlaste rüüsteretkede käes. 924. aastal tapeti Berengar aga Veronas ühe oma kaaslase poolt. Pärast Berengari jäi unarusse ka keisritiitel, mille pälvis alles Saksa-Rooma keiser Otto I ligi 40 aastat hiljem (962. aastal).
Pisuhänd

"Pisuhänd" on Eduard Vilde satiiriline komöödia aastast 1913, kirjandusteadlase Ants Järve hinnangul Vilde tuntuim näidend.
Kirjandusteadlase Ants Järve hinnangul on "näidendi ideeline põhieesmärk /---/ eesti tõusikkodanluse mentaliteedi mõnede külgede avamine, eriti jõukuse- ja kuulsuseiha esiletoomine. Nii on näidend oma ainestikult lähedane draamale "Tabamata ime"." Näidendi tegelased "naeruvääristavad end eelkõige oma ideaalide piiratuse ja sisemise mina tühisuse tõttu."
Läbiv teema on ka kriitika Eesti kirjandusringkondade aadressil. Vilde pilab kunstlikku maaläheduse nõuet ("Ainult parsil elab luule, ainult vommil sigib suur idee") ning raamatute hindamist autori sidemete põhjal (""), samuti kriitikute ebakompetentsust:
"Pisuhända" on korduvalt lavastatud Eesti teatrites. Teose populaarsust tõstis veelgi 1981. aastal eetrisse jõudnud Ago-Endrik Kerge telelavastus, milles mängisid Eesti tippnäitlejad: Urmas Kibuspuu, Jüri Krjukov, Aarne Üksküla, Elle Kull, Anne Paluver, Salme Reek jt. 
Eesti kultuuriruumis leidub ohtralt tsitaate "Pisuhännast", viiteid selle sündmustikule ja tegelaskujudele. Tuntud on ütlused "Tuu pole häda peräst — tu om toreduse peräst", "Kord Vestmann all ja Piibeleht peal", "Vestmann Vestmanni uulitsast" jts.
Dead Kennedys

Dead Kennedys oli Ameerika Ühendriikide "hardcore punk"'i viljelev ansambel.
Koosseis.
Praegune koosseis
Endised liikmed
6025

6025 (õieti Carlos Cadona) on USA muusik.
Ta oli lühikest aega "hardcore punk"'i bändi Dead Kennedys trummar ja hiljem bändi teine kitarrist.
1980. aastatel diagnoositi tal skisofreenia.
Muusikuna on ta vähe tegutsenud ja avalikkusest on ta eemale hoidnud.
Roald Jürlau

Roald Jürlau (sündinud 25. oktoobril 1958 Jõhvis), hüüdnimega Rollo, on eesti kitarrist ja helilooja.
Ta on lõpetanud 1977. aastal Tallinna 47. Keskkooli ja õppinud Tallinna Polütehnilise Instituudi majandusteaduskonnas.
Ta on olnud ansambli Singer Vinger kitarrist ning tegutsenud ka selle ansambli eelkäijates Pära Trust ja Turist. 
1970. aastate lõpul musitseeris ta ansamblis Teravik 2, hiljem Joel Steinfeldti saateansamblis Dr. Friedrich. 
Jürlau on Singer Vingerile kirjutanud mitme tuntud laulu meloodiad, tehes koostööd luuletaja Villu Kanguriga. Lauljana esitab ta enamasti enda kirjutatud laule "Aino on ainus" ja "Las jääb". 
1989. aastal asutas ta mitme Singer Vingeri liikmega ansambli Friday's Deal, mis andis 1991. aastal välja vinüül-LP "Esimene". 
Ta on kirjutanud muusika mitmele näidendile, animafilmile jne.
Ta on ka ansambli Friday's Deal vokaalsolist.
Päälda maalinn

Päälda maalinn ehk Päelda maalinn asub Saare maakonnas Muhu saarel.
Linnuse madal ringvall, mis paikneb küla taga põllul, oli algselt 3 m lai ja üle meetri kõrge. Ovaalne linnuseõu on 70 m pikk ja 50 m lai, selle pindala on umbes 2800 m2.
Väliselt on praegu seda kohta raske linnuseks pidada. Umbes 80 cm kõrgune, pealt 7–8 m laiune vall eraldub vaevu ümbritsevast maapinnast. Läbimõõt põhja-lõuna suunas on 70 m, ristipidi 50 m, valli üldpikkus 191 m. Aastakümneid on linnuse sees ja ümber põldu haritud, mistõttu osa kultuurikihist on ilmselt hävinenud.
1983. aasta kaevamistel tehti ristlõige vallist. Linnuseõuele ulatunud kaevendis järgnes künnikihile hele liiv. Valli kohal tuli päevavalgele paeplaatidest laotud kuivmüür, mille laius jalamil ulatus 3 meetrini, säilinud kõrgus oli 75 cm. Valli õuepoolse varingu alt leiti umbes 70 cm laiune nõgine kiht. Siit saadi söestunud tukke, loomaluid ja mõned savinõukillud. Viimased sarnanevad meie ajaarvamise vahetuse paiku kasutusel olnud keraamikaga.
Koila linnamägi

Koila linnamägi on neemiklinnuse tüüpi linnamägi Lääne-Virumaal Viru-Nigula vallas, Pada jõe ääres.
Kirjeldus.
Linnamägi asub Koilas Pada jõe läänekaldal, jõe ja sellesse suubuva orundi vahelisel seljandikul. Viru-Nigula lähedal asuv Koila linnamägi kuulub vanimate Virumaa linnuste hulka.
Õueala pindala on 4000 ruutmeetrit. Põhja poolt eraldatud otsvalliga, mille kõrgus siseküljelt 1,5 m, välisküljelt 4 m. 4 m laiuse kividest otsvalli sise- ja välisküljel on maakividest kuivmüürsein. Kivivalliga liitub väljastpoolt 3 m laiune liivakuhjatis, mis on pärit hilisemast ehitusjärgust. Ülejäänud külgedel kulgeb vaevumärgatav äärevall. Idapoolne kuivmüürseintega äärevalli laius on 2,5 m. 
Linnamäe kultuurkiht on kõige paremini jälgitav õue äärtel, seal eraldub kaks kihistust. Ülemine linnuseaegne kuulub I aastatuhande teise poolde. Alumine pärineb, Eesti rauaaegse I aastatuhande e.m.a lõpusajandite asulast. Asulakihiga liituv nelinurkne hoonealus linnuse põhjaäärel on vanim Eestis leitud rõhtpalkehitise jäänus. Muinaslinnuse hilisemast kasutamisperioodist on jäänud paekividest laotud kaitsevall ja pisut keraamikat. Ilmselt püstitati vall vanemal rauaajal. Tollal kasutati seda kohta ajutise pelgupaigana. Dateeritud 5.- 6. sajandisse.
Mandrite triiv

Mandrite triiv on mandrite liikumine üksteise suhtes.
Mandrite triivi hüpoteesi püstitajaks peetakse Alfred Wegeneri, kes avaldas sellekohased mõtted 1912. aastal. Juba sajandeid varem olid mitmed teadlased pannud tähele Atlandi ookeani vastasrannikute kuju hämmastavat sarnasust, samuti oli üldteada lõunapoolsete mandrite elustiku, eriti fossiilsete leidude sarnasus. Seletuseks pakuti enamasti minevikus eksisteerinud hüpoteetilisi maismaasildu, mitte aga seda, et lõunapoolkera mandrid moodustasid kunagi ühtse maismaaosa.
Wegeneri arvates moodustasid kõik tänased mandrid kunagi ühe hiidmandri, millele ta pani nimeks Pangaea. Pangaea lagunemise järel triivisid selle osad oma tänastele asukohtadele. Wegener kogus küll hulgaliselt geoloogilisi andmeid oma hüpoteesi toetamiseks, kuid ta ei suutnud pakkuda välja usutavat mehhanismi, mis suudaks mandreid liikuma panna. Seetõttu lükati tema ideed peaaegu ühehäälselt tagasi ning geoloogiline üldsus unustas need mitmekümneks aastaks. Wegeneri ideid arendas edasi Arthur Holmes, kes arvas, et mandreid paneb liikuma vahevöö ainese konvektiivne liikumine. Ka tema hüpotees ei pälvinud esialgu laialdast tunnustust, kuid tänapäeval peetakse seda üheks olulisemaks litosfääri laamu liikuma panevaks teguriks.
1950. aastate lõpus kogunes kriitiline hulk andmeid ookeanipõhja kohta, millest varem ei teatud eriti midagi. Leiti, et ookeanides on hiiglaslikud mäeahelikud, mis mõnel juhul (Atlandi ookeanis) paiknevad täpselt ookeani keskel. Kivimite magnetiliste omaduste uurimine tõi välja, et paralleelselt ookeanide keskahelikega kulgevad vööndid, milles kivimeis olevad ferromagnetilised mineraalid (peamiselt magnetiit) on orienteeritud ühes suunas, sellele järgneb teine vöönd, kus orientatsioon on vastupidine, siis uus vöönd esimesega sarnase orientatsiooniga jne. Seega meenutas ookeanipõhja magnetanomaaliate pilt magnetofonilinti, mis on pärit ookeani keskahelikust vedela laavana ning salvestab jahtudes suuna magnetpoolusele. Leiti veel, et magnetanomaaliate pilt on keskaheliku suhtes sümmeetriline. Seega toimub keskahelikes uue ookeanipõhja teke. Selliste andmete ning interpretatsioonide ilmsikstulek algatas uue geoloogilise teooria võidukäigu, mida nimetatakse laamtektoonikaks. Nimetus tuleneb sellest, et leiti, et liiguvad mitte üksnes mandrid, vaid nendega koos ülemine kiht Maast, mida nimetatakse litosfääriks ning mis on lagunenud üksteise suhtes liikuvaiks fragmentideks, mida tuntakse laamadena. Seega võib mandrite triivi käsitleda kui laamtektoonika eelkäijat. 1970. ja 1980. aastatel ei tegeldud enam laamtektoonika õigsuse kinnituseks andmete kogumise, vaid pigem kogutud geoloogilise materjali tõlgendamisega läbi uue, laamtektoonilise lähenemise.
Amplituud

Amplituud (ladina keeles "amplitudo" laius, ulatuvus) on ajas perioodiliselt muutuva (võnkuva) füüsikalise suuruse (signaali) maksimaalne hälve (suurim kaugus) stabiilsest tasakaalolekust või keskväärtusest. Amplituudi mõistet kasutatakse näiteks füüsikas seoses võnkumiste ja lainetega. Amplituud iseloomustab tippväärtusi näiteks vahelduvvoolus, audiosignaalis, helilaines, elektromagnetlaines, mehaanilises võnkumises (pendel, pillikeel, vibratsioon).
Amplituudi termini kasutamisest.
Amplituudi kasutatakse ka mittesinusoidselt muutuvatele perioodilistele suurustele ja nende hetkväärtustele teatud ajavahemiku kestel (näiteks helitehnikas).
Lisaks perioodiliselt muutuvate suuruste kirjeldamisele, kasutatakse amplituudi mõistet ka mitteperioodiliste muutuste kirjeldamiseks. Sel juhul võib amplituud tähistada näiteks muutuva suuruse kahe äärmise väärtuse vahet või suurimat suurust mis omandatakse. Mitteperioodilise suuruse amplituudi näiteks võib olla õhutemperatuuri amplituud (temperatuuridiagrammil) või maavärina amplituud (seismogrammil). 
Harmoonilise võnkumise amplituud.
Lihtharmoonilise võnkumise korral on mingi suuruse formula_1 muutumine ajas ehk formula_2 kirja pandav valemiga
 formula_3,
kus formula_4 on ringsagedus ja formula_5 võnkumise algfaas ning formula_6 tähistab amplituudi ehk võnkuva suuruse maksimaalset hälvet keskväärtusest (siinusfunktsioon omab väärtusi vahemikus [-1, 1]).
Sumbuva harmoonilise võnkumise korral on amplituud formula_6 ajas kahanev suurus, mille saab kirja panna kujul
 formula_8,
kus formula_9 amplituud ajahetkel formula_10, formula_11 on naturaallogaritmi alus ning formula_12 on sumbumistegur. Seeläbi on sumbuva harmoonilise võnkumise korral suuruse formula_1 muutumine ajas kirja pandav kujul
 formula_14
Naerukajakas

Naerukajakas ("Chroicocephalus ridibundus") on liik kajakaid, kes elab Euroopas, Aasias ja Kanada idaosas.
Naerukajakas on Eestis üks tavalisemaid kajakaid. Tema pesitsusaegne arvukus on hinnanguliselt 30 000 – 50 000 paari, talvine arvukus 100–2000 isendit.
Bogotá

Bogotá (asutamisel ja aastatel 1991–2000 "Santa Fé de Bogotá"), ametlikult Bogotá pealinnaringkond ("Distrito Capital de Bogotá", lühendatult "Bogotá, D.C."), on Colombia pealinn ja suurim linn, riigi majandus- ja kultuurikeskus. Linn asub Andide jalamil 2640 m kõrgusel merepinnast.
Ajalugu.
Bogota (Bacatá) oli tšibtša-indiaanlaste keskuseks juba enne hispaanlaste kolonisatsiooni. 1538. aastal tungisid sinna eurooplased ja andsid linnale nimeks Santa Fé de Bogotá.
Haldusjaotus.
Linn jaguneb 20 haldusüksuseks ("localidades"):
Torre Colpatria

Torre Colpatria on pilvelõhkuja Colombias Bogotás. 
Hoone on 196 m kõrgune ja tal on 50 korrust. See on panga Colpatria Bank peahoone.
Torre Colpatria valmis 1978. aastal ja on siiani Colombia kõrgeim hoone. 2007. aastal pidi Cartagenas valmima 70-korruseline hoone, mis oleks olnud Torre Colpatriast kõrgem, kuid ehitus peatati.
Purtsa maalinn

Purtsa maalinn (ka: "Pamma maalinn", "Kooljamägi", "Kooljamäed") on maalinn Saaremaal Karja külast läände suunduval teel, umbes 6 km kaugusel Pamma külast.
Kuni 2017. aastani jäi halduslikult Leisi valda.
Ajalugu.
Jüriöö ülestõusu ajal asus Kooljamägedel tõenäoliselt mässajate linnus, mille Saksa ordu väed 1344. aasta alguses vallutasid. Koht ja ümbruskond sobib kroonikate kirjeldustega, ehkki Kooljamägede nime seos lahinguga on küsitav, koguteose "Saaremaa" (1934) järgi pärineb see kunagiselt kalmistult.
Kirjeldus.
Ebamäärase nähtavasti vanadel luiteahelikel põhineva vallistiku välisvalli moodustab põhja–kirde–lõuna–edelasuunaliselt ~ 400 m pikkune ja jalamil 25–60 m laiune, 6–7 m kõrgune järsunõlvaline looduslik liivaseljandik. Lääneotsas asub 100,4 m pikkune vallseljandik. Välimise vallisüsteemi põhjapoolsest otsast on 40–50 m läänes algavad 3,7–4,9 m kõrgused ja jalamil 30 m laiused sisemised vallid. Need on moodustanud kirde–edelasuunalise ovaalse hobuseraua. Välisläbimõõt ~ 85 × 70 m õueala u 2000 ruutmeetrit. Samuti looduslikel luidetel rajanevatel sisemiste vallide peal on olnud kividest vall, mis on osaliselt varisenud. Varem oli liivavallidel olnud ühekordne pae- ja raudkividest vooderdus. Seega maalinnaks oli vaid sisemiste vallidega kaitstud ala.
Purtsa maalinn on Eesti arheoloogiamälestis ning aastal 1965 moodustati ala kaitseks Purtsa maalinna kaitseala.
Bellona

Bellona oli vanarooma mütoloogias sõjajumalanna.
Teda peeti Marsi õeks. Tema peamiseks tunnuseks on tema sõjakiiver ning ta hoiab kujutistel tihti käes mõõka, kilpi või muud sõjavarustust.
Kõik Rooma senati kohtumised, mis puudutasid välissõdu, peeti temanimelises templis.
Alavere

Alavere on Eestis nii koha- kui perekonnanimi:
Alavere (Vinni)

Alavere (18. sajandi kaartidel "Allawer") on küla Lääne-Viru maakonnas Vinni vallas.
2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli külas 11 elanikku. Kõik olid eestlased.
Kehra küla

Kehra on küla Harju maakonnas Anija vallas. Kehra küla paikneb Kehra linnast põhja pool, Jägala jõe vasakul kaldal.
Kehra külas asub Matsi dendraarium.
Lükati

Lükati on küla Harju maakonnas Anija vallas.
Parila (Anija)

Parila on Harjumaal Anija vallas asuv küla.
Parilast 4 km idas asub Kehra. Lähimad külad on kagus Salumetsa, edelas Rätla, läänes Linnakse, loodes Salumäe, põhjas Kihmla ja kirdes Paasiku. Endistest küladest asub edelas Paenurme, läänes Lae ja loodes Keskküla.
Parila külast 1½ kilomeetrit põhjas asub Parila raudteepeatus.
Ajalugu.
Parila küla on esmamainitud 1241. aastal kujul "Pariol". Järgmised nimekujud olid "Pargell" (1536), "Pargill" (1546), "Parila" (1636) ja "Parrila" (1712). See kuulus Harju-Jaani kihelkonda.
16. sajandil kuulus Parila Kiviloo piiskopimõisale. 1630 läks küla Jakob de la Gardie kaudu Raasiku ja Kambi mõisate kompleksi, kuuludes Kambi mõisa alla veel 18. sajandi algul. Kohalikud nimetasid küla Tagavalda kuuluvaks.
Lauri Kettunen oletas, et küla nimi tuleb isikunimest Parjo või Parji. Kuid Kettunen paigutas küla ekslikult Järva-Jaani kihelkonda.
Külas asus Paenurme karjamõis, mida nimetati 1691 kujul "Pajnorm By" ja 1712 "Paenorm".
1977 liideti Parilaga Keskküla, mida on esmamainitud 1922 kujul "Kesk", ja Lae küla, mida nimetati 1691 "Laikyll By" ja 1712 "Laeküll".
Rasivere (Anija)

Rasivere on küla Harju maakonnas Anija vallas.
1977. aastal liideti Rasiverega Mõisaaseme küla.
Raudoja küla

Raudoja on küla Harju maakonnas Anija vallas.
Külas asub endisaegse Raudoja kõrtsi hoone, mis on arvele võetud kultuurimälestisena.
Rooküla

Rooküla on küla Harju maakonnas Anija vallas. 
Küla on esmamainitud Taani hindamisraamatus (1241. aastal) nimega "Rocol".
Salumetsa

Salumetsa on küla Harju maakonnas Anija vallas.
Salumäe

Salumäe on küla Harju maakonnas Anija vallas.
Uuearu

Uuearu on küla Harju maakonnas Anija vallas.
Käntu-Kastja hoiuala

Käntu-Kastja hoiuala on Natura 2000 võrgustikku kuuluv kaitseala, mis asub Lääne-Eesti madaliku keskosas Kasari jõe keskjooksu naabruses. Halduslikult jääb kaitseala Lääne-Nigula, Lääneranna ja Märjamaa valla territooriumile. 
Pindala on 3212 hektarit. Keskkonnaregistri andmetel on hoiuala pindala Läänemaal 2166,8 ha ja Raplamaal 760,4 ha. Natura-alade pindala on Keskkonnaregistri andmetel 3125,9 ha.
Kaitseala hõlmab Käntu sood, Keskküla raba servaalasid, Kasari jõe äärseid niitusid ning Kastja küla naabruses olevaid metsi.
Kaitse eesmärk.
Läänemaal.
Käntu-Kastja hoiuala kaitse-eesmärk on elupaigatüüpide – jõgede ja ojade, niiskuslembeste kõrgrohustute, lamminiitude, aas-rebasesaba ja ürt-punanupuga niitude, lubjarikkal mullal kuivade niitude, puisniitude, rabade, siirde- ja õõtsiksoode, puiskarjamaade, soostuvate ja soo-lehtmetsade kaitse ning liikide ja elupaikade kaitse. Liigid, kelle elupaiku kaitstakse, on järgmised: saarmas ("Lutra lutra"), võldas ("Cottus gobio"), jõesilm ("Lampetra fluviatilis"), paksukojaline jõekarp ("Unio crassus"), suur-konnakotkas ("Aquila clanga"), laanepüü ("Bonasa bonasia"), rukkirääk ("Crex crex"), teder ("Tetrao tetrix"), metsis ("Tetrao urogallus") ja kiivitaja ("Vanellus vanellus").
Raplamaal.
Käntu-Kastja hoiuala kaitse-eesmärk on elupaigatüüpide – jõgede ja ojade, lubjavaesel mullal liigirikaste niitude, rabade, siirde- ja õõtsiksoode, vanade loodusmetsade, puiskarjamaade, soostuvate ja soo-lehtmetsade, siirdesoo- ja rabametsade ning liikide – saarma ("Lutra lutra"), hariliku võldase ("Cottus gobio"), jõesilmu ("Lampetra fluviatilis") ja paksukojalise jõekarbi ("Unio crassus") elupaikade kaitse.
Käntu-Kastja hoiuala keskkonnaregistri koodid on KLO2000257 (Läänemaa) ja KLO2000182 (Raplamaa).
Adra

Adra (kohakääne Adrale) on küla Harjumaal Harku vallas.
Küla asub Keilast loodes, Väänast edelas ja Keila-Joast kagus. Adra külast pisut ida poole jääb Humala.
2012. aastal oli seal 105 elanikku.
Nime on esmamainitud 1725. aastal, kui Humala mõisa all Mõisakülas elas "Addra Jack". Külana on seda mainitud 1844. aastal kujul "Addrakul" ja 1871. aastal kujul "Addraküll". Hiljem oli Adra külas ka Adra talu. Küla asus Keila kihelkonnas ja kuulus Humala mõisale.
1977. aastal liideti Adra külaga lääne pool asuv Joa-Suurküla ja loode pool asuv Looküla. Neid kahte koos on Keila-Joa mõisa järgi nimetatud Joakülaks, aga vahel käib see nimi kitsamalt Joa-Suurküla kohta.
Küla nimi lähtub künnitööriistast ader, mis ülekantud tähenduses tähendas ka adramaad. Algul sai see talupoja lisanimeks, sealt talu nimeks, hiljem küla nimeks.
Bellona (organisatsioon)

Bellona on rahvusvaheline keskkonnaorganisatsioon, mis asutati 1986. aastal Norras Oslos. Organisatsiooni eesmärk on propageerida looduse ja inimese tervise säästmist ning teavitada avalikkust aegsasti ökokatastroofidest. 
1989. aastal spetsialiseerus üks osa organisatsioonist Põhja-Venemaa keskkonnaprobleemidele. Organisatsiooniharud ehitati Peterburi ja Murmanskisse. 1994. aastal avalikustati ka esimene kokkuvõttev ettekanne Põhja-Venemaa olukorrast, mis pälvis avalikkuse, eriti teadlaste suurt tähelepanu.
1996. aasta veebruaris arreteeris Venemaa Föderaalne Julgeolekuteenistus (FSB) Bellona Vene eriteadlase Aleksander Nikitini, kes oli varem teeninud Põhjamere laevastikus ja hiljem kaitseministeeriumi tuumareaktorite inspektsioonis. Tema avaldatud ülevaateid ja olukorrakirjeldusi laevastiku tuumaarsenali turvalisuse suhtes, mis ta on avaldanud ka Bellonale, peab FSB riigi reetmiseks ning halvimal juhul võib teda ähvardada surmanuhtlus.
Harkujärve

Harkujärve on küla Harku vallas Harju maakonnas. 
Küla asub Harku järve lääne- ja edelakaldal. 
Küla on tekkinud Järve suurtalust, kus kasvatati traavleid Tallinna Hipodroomile.
1977. liideti vastloodud Harkujärve külaga osaliselt Harku-Nõmme küla territoorium.
Küla elanike arv on alates 1990. aastatest kiiresti kasvanud seoses uute elamute ehitamisega.
1986. aastal elas külas 239 inimest, 2000. aastal 459 ja 2007. aasta 1. augustil 511.
Küla on nimetatud ka Järvekülaks ja Harku-Järve asundiks.
Külas oli 1882. aastal valminud maneežiga hobusetall, mis hiljem ehitati ümber Harkujärve kultuurikeskuseks (arhitekt Rein Tomingas).
Humala

Humala on küla Harku vallas Harju maakonnas. Humala külas asub Humala mõis.
2018. aasta detsembrist kuni 2021. aasta suveni parandas Eestimaa Looduse Fond Humalas projekti „Tiigilendlase elupaikade parandamine Eestis‟ raames tiigilendlaste talvitusolusid.
Nõukogude ajal asus Humala mäel õhukaitse radar.
Ilmandu

Ilmandu on küla Harku vallas Harju maakonnas. 
Asulat läbib Tallinna–Rannamõisa–Kloogaranna tee ning selle lõunapiiri märgib Liikva–Rannamõisa tee.
Kumna

Kumna on küla Harku vallas Harju maakonnas. Asub 3 km Keilast kirdes.
Külas asub Kumna mõis ja looduskaitsealune Kumna park. Lisaks asub seal Keila kihelkonna pastoraat ehk Keila kirikumõis.
1862. aastal püstitati kirikumõisa maa-alale Martin Lutheri pronksist mälestussammas, mille finantseerija oli Keila mõisnik parun Georg von Meyendorff (1794–1879). Kuue meetri kõrguse mälestusmärgi skulptor oli Peter Clodt von Jürgensburg (1805–1867). Kuju hävitati Nõukogude võimu poolt aastal 1949. Tänapäeval asub samba koht Tutermaa külas.
23. septembril 1944 toimus küla lähedal Kumna lahing taganevate eesti sõdurite ja pealetungiva Punaarmee vahel.
1965. aastal leiti Poolaka talu maalt 13. sajandist pärinev hõbeaare (Kumna aardeleid).
Kütke

Kütke on küla Harku vallas Harju maakonnas.
Laabi

Laabi on küla Harku vallas Harju maakonnas. Piirneb Tallinna linna Haabersti linnaosaga.
Külas asub Altia Eesti villimistehas.
Liikva

Liikva on küla Harku vallas Harju maakonnas.
Muraste

Muraste on küla Harju maakonnas Harku vallas. 
Muraste mõis asutati arvatavasti 1620. aastatel. Muraste mõisa park on kaitse all. Alates 2006. aastast töötab Muraste mõisa pargis Muraste looduskool.
Seoses Meriküla moodustamisega eraldati 2018. aastal Murastest mere ja paekalda vaheline maariba.
Murastes on sündinud vennad Erni, Otto ja Pedro Krusten.
Murastes asub Muraste vaateplatvorm.
Naage

Naage on küla Harku vallas Harju maakonnas. 
Külas asub Naage maastikukaitseala.
Rannamõisa

 
Rannamõisa on küla Harku vallas Harju maakonnas. 
Piirkonna varasem saksakeelne nimi oli Rannamõisa mõisa järgi "Strandhof".
Külas asus kohvik Merepiiga ja Tallinna–Rannamõisa–Kloogaranna tee ääres Riikliku Autoinspektsiooni paviljon.
Külas asuvad Rannamõisa kivikalmed.
Suurupi

Suurupi (vanemad nimekujud Suuropi ja Surpe) on küla Harku vallas Harju maakonnas, Suurupi poolsaarel. 
Külas asus Vana-Pääla mõis (Vana-Klooga maantee ääres), Vääna mõisa kõrvalmõis.
Ajalugu.
Kuni 20. sajand.
Suurupis oli sadam. Sadamakail oli raudteeharu, mis 1920. aastate alguses oli ühenduses Liiva–Vääna raudteega.
Külas ja lähiümbruses asub mitu Peeter Suure merekindluse peapositsiooni Rannakaitsepatarei nr 2 ja Rannakaitsepatarei nr 3, hilisema Eesti merejõudude Suuropi Komandantuuri Rannapatarei nr 6 ja Nõukogude Suurupi 130 mm patarei tulejuhtimistorni ja komandokeskuse ning Tallinna mereväebaasi 550. sidesõlm (s/o 30911) raadiosaatekeskus ("ПДРЦ"; objekt „Fregat”) ja 180. sidepolügoni (s/o 98622) 1746. üksik raadiotehnilise pataljoni (s/o 31342, kutsung Radiograf) (objekt „Neptun”) ehitised.
Tänapäev.
Küla pangapealset osa läbib ajalooline Vana-Klooga maantee. 
Suurupi on tuntud oma kahe (ülemise ja alumise) tuletorni poolest.
Harku valla andmetel elas 1. juuni 2012 seisuga Suurupis 878 elanikku.
Suurupi järgi on nime saanud Kunda lademe Pakri kihistu Suurupi kihistik.
Suurupis asub 2017. aastal avatud Suurupi vabadussammas.
Sõrve

Sõrve on küla Harku vallas Harju maakonnas.
Tiskre küla

Tiskre on küla Harku vallas Harju maakonnas.
Tiskre küla järgi on nime saanud Rannamõisa pangas paljanduv Tiskre liivakivi. Sama panga koosseisu kuulub ka Tiskre paljand, kus Tiskre kihistu kivimid paljanduvad.
1975. aastal eraldati külast Tiskre asum ja liideti Tallinna Haabersti linnaosaga.
1977. liideti vastloodud Tiskre külaga osaliselt Harku-Nõmme küla territoorium. 
Küla ümbritsevad Tallinn, Harkujärve, Laabi ja Tabasalu.
Tutermaa

Tutermaa on küla Harku vallas Harju maakonnas.
Küla asub Tallinna–Paldiski maantee ääres ning külast läheb läbi Tallinna ringtee.
Tutermaa külas asub Eesti kõige suurema majanumbriga maja, Paldiski maantee 22283.
Külas on Korvi kalmistu.
Ajalugu.
Esimest korda on teateid aastast 1509 (Tuttermecky).
Aastal 1862 valmis tollase Keila kirikumõisa alal Martin Lutheri mälestusmärk, mis hävitati 1949. aastal. Samba asukoht on tänapäeval Tutermaa küla lääneserval.
Vahi (Harku)

Vahi (varem ka Vahiküla) on küla Harku vallas Harju maakonnas.
Vaila

Vaila on küla Harku vallas Harju maakonnas.
Viti

Viti on küla Harku vallas Harju maakonnas. Külas asus Viti mõis, Vääna mõisa kõrvalmõis.
Ajalooliselt oli küla nimetus saksa keeles "Wittenpöwel".
Vääna

Vääna (van. "Feyena, Faehna, Fähna"; enne 1977 Vääna-Mõisaküla) on küla Vääna jõe ürgorus ja selle nõlvadel, Harjumaal, Harku vallas. Küla asub ajaloolise Keila kihelkonna põhjaserval.
2007. aasta hinnangul oli külas 275 elanikku, 1976. aastal oli Väänas elanikke 161 (ENE).
Küla on ürikutes esmamainitud 1325. aastal (Feyena). Seal asub kunagise Vääna mõisa peahoone ja mõisa pargis on Vääna vasallilinnuse varemed. Mõisahoones on tänapäeval Vääna lasteaed-algkool (asutatud 1862), raamatukogu ja avalik internetipunkt.
1913. aastal avati Nõmme-Väike ja Vääna vaheline raudteeliin, mis esialgu oli sõjalise otstarbega (Peeter Suure Merekindluse kindlusraudtee). 1933. aastal anti raudteeliin üle EVR-le. Reisiliiklus liinil lõppes 1959. aastal ning 1962 võeti üles ka rööpad. Küla kirdeserval, Väänatammi teel on säilinud kunagine raudteejaama hoone.
Aruaru

Aruaru on küla Harjumaal Jõelähtme vallas.
2011. aasta rahvaloenduse andmetel elas külas 67 inimest. Neist 65 (97,0%) olid eestlased. 
Külas asub Kiiajärv.
Haapse

Haapse on küla Jõelähtme vallas Harjumaal. Haapse on ajalooline kaluriküla. 
Küla lähistel asuvad rändrahnud Augu suurkivi ja Kandukivi.
Haljava

Haljava on küla Jõelähtme vallas Harjumaal.
Küla piiril asub Pärnamäe hiis.
Küla on ajalooliselt jäänud Haljava mõisa alale.
Ihasalu

Ihasalu on küla Jõelähtme vallas Harjumaal.
Küla territooriumile jäävad 1920.–1930. aastatel eksisteerinud Punakivi küla alad.
Jõelähtme

Jõelähtme on küla Harjumaal Tallinnast idas, Jõelähtme valla keskus. 
2011. aasta rahvaloenduse andmetel elas külas 120 inimest. Neist 113 (94,2%) olid eestlased. 
Asulat läbivad Tallinna–Narva maantee ja Jõelähtme–Kemba tee. Küla piires asuvad ka Ellandvahe tee ja Jõelähtme tee ning külast algab Jõelähtme–Kostivere tee.
Külas asuvad muuhulgas vallamaja, Jõelähtme kirik, Jõelähtme kalmistu, Jõelähtme rahvamaja ja tankla.
Külastajatele on avatud Jõelähtme kivikirstkalmistu, mille kõrval asub ka Rebala muinsuskaitseala keskuseks oleva Rebala muuseumi hoone.
Küla asub Jõelähtme jõe alamjooksul ja samas asub ka Jõelähtme joastik.
Jõelähtme territooriumi põhjaosas asub Ellandvahe kivi.
Ajalugu.
Jõelähtme on põline asustuskeskus Põhja-Eestis. Seal asuvad vanimad püsiasustuse jäljed pärinevad hilispronksiajast. Küla on esmamainitud 1241. aastal Taani hindamisraamatus kujul "Jeeleth". Sellal kuulus küla Taani kuninga asehaldurile, Jüütimaalt pärit Saxo Agunsunile. Ka 1462. aastal kuulus küla Jüütimaalt pärit mehele, kelleks oli vasall Andreas Nilsen Banner.
Aastast 1506 on teada, et kõik Jõelähtme küla elanikud olid katku surnud. Samal aastal sai Jõelähtme mõisa ja küla omanikuks Jürgen Vitinghof, kes asustas kõik talud uuesti, andes igale talule 1,5 adramaad maad.
Jõelähtme küla, mõis ja veski asusid aastal 1692 vahetult Jägala jõe ääres, paiknedes kahel pool endist Tallinna–Narva teed (Jõelähtme–Kemba tee). Ent vahemikus 1837–1844 küla maad mõisastati ning aastatel 1850 ja 1858 kohta külana enam ei mainitud. Uus Jõelähtme küla tekkis 20. sajandi alguses lääne poole Jõelähtme kiriku juurde. Pärast 1930. aastaid liideti Jõelähtme külaga ka 1920. aastatel mõisa maadele tekkinud Jõelähtme asundus.
Jõelähtme küla oli pikka aega oluline keskus. Aastal 1866 moodustatud pisema Jõelähtme mõisavallaga liideti 1891. aastal suur osa ümbritsevaid valdu ning külast sai uue ühendvalla keskus. Külas asus vallamaja ning tegemist oli piirkonna keskusega ka 1920. ja 1930. aastatel. Seoses kolhooside rajamisega kaotas Jõelähtme küla aga järgnevatel kümnenditel oma tähtsuse suurema keskusena.
Jõelähtme küla lähedale Jõelähtme ja Rebala küla piirialale rajatud uusasumit hakati rahvasuus kutsuma nimedega Männisalu ja Kärmu. Küla territooriumile jääb tänapäeval ka endine Jõelähtme saunaküla Sareta.
Jõesuu (Jõelähtme)

Jõesuu on küla Tallinna lähedal Jõelähtme vallas Harjumaal.
Asub Jägala jõe suudmes.
Jõesuu (Viljandi)

Jõesuu oli küla Viljandimaal Kolga-Jaani kihelkonnas. See liideti 1977. aastal Vaibla külaga.
Sealt alalt kulgeb läbi Tartu – Viljandi – Kilingi-Nõmme maantee, mis ületab küla juures Emajõge. Jõel asuvad küla juures 66-meetrine raudbetoonsild (Rannu-Jõesuu sild) ja 90-meetrine teraskaarsild (Jõesuu sild).
Tour du Midi

Lõunatorn (prantsuse keeles "Tour du Midi", hollandi keeles "Zuidertoren") on Brüsselis asuv Belgia kõrgeim hoone. 
See valmis aastal 1967 ning selle kõrgus on 150 meetrit. Hoonel on 38 maapealset ja 3 keldrikorrust ning 11 lifti. 1995–1996 hoone rekonstrueeriti, mille käigus tema välispind kaeti klaaspaneelidega.
Hoones töötavad Belgia pensioni- ja lastetoetuste ametkond, mille jaoks hoone ehitatigi, ning muud ametiasutused. Hoones on töökohti 2500 inimesele.
Aastatel 1967–1972 oli ta Euroopa Majandusühenduse riikide kõrgeim hoone. Seejärel valmis Pariisis Tour Montparnasse, mis on veel kõrgem.
Ta asub Brüsseli Lõunaraudteejaama lähedal.
Johann von der Recke

Johann von der Recke (umbes 1480, Vestfaal – 18. mai 1551) oli Saksa ordu Liivimaa maameister 1549–1551.
Johann von der Recke vanemad olid Johann von der Recke ja Tuba von Torck. Ta astus Daksu ordusse küllaltki hilises eas, sest veel 1514. aastal oli ta Vestfaalis ilmik. Tõenäoliselt 1520. aastate alguses tuli ta Liivimaale, kus oli 1523–1525 majandusametnik ("Schäffeskumpan") Võnnus, 1531. aastal sai temast aga ühe olulisema orduvalduse, Aluliina ("Alūksne", saksa "Marienburg") komtuur. Alates 1535. aastast oli ta Viljandi komtuur. 1541. aastal nimetas ordumeister Hermann von Brüggenei ta enda koadjuutoriks. Nagu Brüggenei, toetas ka Recke ordu säilitamist. Tõenäoliselt toetas ta erinevalt oma protestantlusse kalduvast eelkäijast pigem katoliiklust.
1542. aastal hankis koadjuutor Recke Saksa kuninga Ferdinand I käest reskripti, mis oleks talle andnud õiguse valvata kõigis Liivimaa piiskopkondades, eriti Riia peapiiskopkonnas, selle järele, et seal saavad ametisse ainult katoliiklust toetavad vaimulikud. See oli otseselt suunatud protestantliku peapiiskopi Wilhelm von Hohenzollerni vastu, ent võis piirata ka teiste piiskoppide õigusi, seetõttu lükati see reskript 1546. aastal Liivimaa maapäeval Volmaris tagasi.
Johann von der Recke lühikesel ametiajal valitses Liivimaal rahu. Samas sattus ta ordu sees vastuoludesse, kuna jättis ka ordumeistriks saamise järel Viljandi komtuurkonna enda võimu alla. Lisaks püüdis ta koos oma venna või nõo Tartu piiskopi Jodokus von der Recke ning Saare-Lääne ja Kuramaa piiskopi Johannes von Münchhauseniga lahendada Riia linna ja peapiiskopi tüli. 1550. aasta sügisel tabas Recket atakk, mis halvendas ta tervist oluliselt. 1551. aastal laastas Liivimaad epideemia, tõenäoliselt katk. Ka ordumeister suri arvatavasti sellesse.
Lisaks Tartu piiskopile Jodokus von der Reckele viibis tema ajal Liivimaal teisigi tema sugulasi, mõned neist ka Liivi ordu liikmetena.
Lamberto Spoletost

Lamberto Spoletost (umbes 880 – 898) oli Frangi keiser, Itaalia kuningas ja Spoleto hertsog (Lamberto II nime all).
Lamberto oli Spoleto Guido poeg. Kui isa 891. aastal keisriks krooniti, sai temast Itaalia kuningas ning 892. aastal kaaskeiser. Isa surma järel 894. aastal sai Lamberto nii keisriks kui ka Spoleto hertsogiks. Tema tiitlid ei maksnud siiski kuigi palju, sest reaalselt valitses ta vaid osa Itaalia üle, samas kui temast tunduvalt võimsamad valitsejad, Ida-Frangi kuningas Arnulf ja Friooli Berengar üheskoos tema vastu võitlesid. 896. aastal kroonis paavst Formosius Arnulfi Roomas Itaalia kuningaks ja keisriks. Ent kuna Arnulfil oli tegemist Saksamaal, siis õnnestus Lambertol 897. aastal reaalne võim Itaalias taas enda kätte saada. 898. aastal võitis ta mässulist Toscana hertsogit ning valmistus minema sõjakäigule Berengari vastu, ent hukkus ootamatult, ilmselt hobuse seljast kukkumise tõttu. Seejärel läks võim Itaalias Arnulfile ja Berengarile.
Guido Spoletost

Guido Spoletost (ka Wido; suri 894) oli Frangi keiser, Itaalia kuningas ja Spoleto hertsog (Guido III nime all). 
Guido oli üks mõjukamaid Kesk-Itaalia valitsejaid, kes pärast Karl Paksu surma ning Frangi impeeriumi lõplikku kokkuvarisemist valiti vastukaaluks Friooli Berengarile samuti Itaalia kuningaks (889. aastal). Nende vahel puhkes ka võitlus Frangi keisritiitli pärast, mille võitis Guido, kes sundis 891. aastal paavsti ennast keisriks ja poeg Lambertot Itaalia kuningaks kroonima. 
Väljaspool Itaaliat ei tähendanud tema Frangi keisri tiitel aga tegelikult midagi ning Berengar sõlmis temavastase liidu Ida-Frangi kuninga Arnulfiga. 894. aastal saigi Guido Arnulfi pojalt Zwentiboldilt ja Berengarilt lüüa ning enamik Itaaliat tunnistas Berengari Itaalia kuningana. Guido taandus oma pärusmaadele, kus ta samal aastal ootamatult suri.
Kusi

Kusi ehk uriin on selgroogsete neerudes toodetav vedel eritis. Kusi koguneb kusepõide ja väljutatakse kusiti kaudu.
Inimene eritab ööpäevas 1–1,5 liitrit kust.
Seda kasutatakse rahvameditsiinis ja orgaanilise väetisena.
Kasutamine.
Uriini, eriti hapnema lastud uriini, on aastatuhandeid kasutatud puhastusvahendina. Kuna rasvaseep oli haruldane, kasutati antiikajal määrdunud kalevi puhastamiseks uriini. Pidev kosmeetiliste õlide tarvitamine nõudis rõivaste ja tekkide sagedast puhastamist, mistõttu oli uriinivajadus väga suur. Vanas-Roomas seadsid vanutajad tänavanurkadele uriini kogumiseks amforaid. Keiser Vespasianus maksustas riigieelarve puudujäägi tõttu uriinikogujad.
Hapendatud uriini kasutati veel 20. sajandil äsja pöetud villast villarasu eemaldamiseks ja villase riide vanutamiseks, parkainena nahaparkimisel ja ka vaskkatuste peitsimiseks (dekapeerimiseks).
Uriinil oli oluline roll käsivärvitöönduses. Mangopuu lehtedega toidetud India lehmade uriini aurutamisel saadi kollane värvaine india kollane (üldvalemiga C19H16O11Mg· 5 H2O). Selle valmistusviisi kohta on teateid juba 15. sajandist. 18. sajandil veeti seda värvainet ka Euroopasse sisse. 20. sajandi algusest alates on taolise valmistusviisi osatähtsus loomakaitse ideede leviku tõttu vähenenud.
Inimese uriini on kasutatud potisinisega ehk indigosinisega värvimisel. Selleks hapendati potis uriini koos peenikeseks hõõrutud sinikiviga või koos hariliku sinerõika lehtedega. Seejuures kasutati ära uriini redutseerivat omadust indigo lõplikuks eraldamiseks ning värvaine kiududeni viimiseks.
Uriini lämmastikuühendite (imetajatel eelkõige karbamiid, kusihape ja kreatiniin), fosfaatide ning kaaliumi- ja kaltsiumisoolade sisalduse tõttu võib seda kasutada taimede toitainetega varustamiseks. Samas on toitainete sisaldus lahjendamata uriinis nii suur, et see mõjub neile hoopis kahjustavalt või surmavalt – nad “põlevad ära” toiteainete rohkuse tõttu. Lahjendatult veega on uriin kasvusoodustav väetis. Väheste sademetega piirkonnas võib see lisaks väetamisele, põhjustada uriini suure söögisoola sisalduse tõttu ka pinnase sooldumist.
Meditsiinis on kasutamist leidnud nii uriin kui ka sellest saadavad ained. Nii on sõja või katastroofi puhul kasutatud uriini haava desinfitseeriva vahendina.
Tänapäeval on menopausijärgsete naiste uriinist võimalik eraldada gonadotropiini, mida kasutatakse ärevushäirete ravil.
Loomad kasutavad uriini ka kommunikatsiooni vahendina (keemiline kommunikatsioon). Tuntuimaks näiteks on koer, kes nagu paljud teisedki loomad märgistab oma territooriumi märgatavatesse kohtadesse uriini sirtsutades. Tuntuima urineerimistehnikaga on harilik koiott (hall koiott), kes urineerib püsti seistes, et lõhnaallikas oleks kõrgemal. Mõnede kaslaste, näiteks leopardi ja gepardi, ning enamiku kabjaliste ja sõraliste isasloomadest tunneb emaslooma uriini lõhna järgi ära, kas viimane on paaritumisvõimeline või mitte. Looduses tekib kuses sisalduva karbamiidi lagunemisel hüdrolüüsi vahendusel kauakestva ja vänge lõhnaga gaas ammoniaak.
Hispaania kuningas

Hispaania kuningas on Hispaania riigipea ametinimetus. Praegune Hispaania kuningas on alates 19. juunist 2014 Felipe VI.
Johann Wolthus von Herse

Johann Wolthus von Herse (ka "Wolthuss" või "Waldhaus von Heerse"; suri enne 1473 suve) oli Liivi ordu ordumeister aastail 1470–1471. 
Tema valitsemisajal ehitati Toolse ordulinnus ja rajati Toolse foogtkond. Johann Wolthus von Herse püüdis reformida Liivi ordu sisekorraldust: ta ühendas mitu komtuurkonda ordumeistri otsevõimu alla ning sundis mitu käsknikku ametist lahkuma. Tema eesmärgiks oli tõenäoliselt eestkätt enda võimu tugevdamine, aga ka soov ordut Moskva suurvürstiriigi ja teiste vaenulike välisjõudude vastu tugevdada. Ta plaanis Liivimaa ja Novgorodi ühisliitu Moskva vastu ning sõda Pihkvaga, et seal Moskva mõju vähendada. Kuid tema poliitika äratas suuremas osas Liivimaa ordukäsknikes vastuseisu ning 1471. aasta oktoobris ta kukutati, vangistati Võnnu ordulinnusesse. Ta suri vangistuses, võimalik, et mõrvati. 1472. aastal on teda mainitud veel elus olevana, 1473. aasta suvel aga surnuna.
Tema vend Friedrich Wolthus von Herse oli samuti Liivi ordu liige, teine vend Ernst aga orduvasall.
Halt

Halt (ka "Haold") oli Liivi ordu maameister aastail 1290–1293. Ta andis 30. septembril 1291 Paidele linnaõiguse.
Halt oli aastatel 1282–1287 Järva foogt, ilmselt just tema ajal alustati tõsisemalt Paide ordulinnuse kindlustamist. Paidega jäi ta seotuks ka edaspidi, nagu näitab ka Paidele linnaõiguste andmine.
Halt oli tema hüüdnimi. Hiljem on tema kohta kasutatud väljamõeldud nimekujusid Halt von Hohembach, Boltho von Hohenbach, Bolto von Hohenbach, Balthasar Holte. Boltho von Hohenbachi suguvõsa on (alusetult) viidanud talle kui oma liikmele. Tõenäoliselt pärines Halt Ida-Saksimaalt Biewende suguvõsast, kus nimi Haold oli juba varem kasutusel ning mitmed selle liikmed olid astunud Saksa ordusse.
Andreas de Velven

Andreas de Velven (ka Andreas von Felben) oli Saksa ordu Liivimaa haru maameister 1240–1241 ja 1248–1253. Ajavahemikul 1241–1247 oli ta ordu asemaameister Liivimaal ja 1247–1248 maameistri kohusetäitja. 1248. aastal määrati Andreas de Velven Roomas uuesti Saksa ordu Liivimaa maameistriks.
Andreas de Velven pärines Salzburgi piiskopkonnast Pinzgaust.
1240. aastal sõlmiti Andreas de Velveni osavõtul rahu katoliikliku Saksa ordu ja Tartu piiskopiriigi ning Vene õigeusku Novgorodi vürsti Aleksander Nevski vahel.
Eesti ajaloos on ta tuntud eelkõige kui Saare-Lääne piiskopi esindaja rahu sõlmimisel Saaremaa vanematega 1241. aastal.
1253. aastal sõlmiti Andreas de Velveni osavõtul uus rahu vahepeal Mongolite riigi Kuldhordi khaani vasallina Kiievi suurvürstiks määratud Aleksander Nevskiga, mispeale lubati saksa kaupmeestel rajada Novgorodi oma katoliku kiriku hoone.
1260. aastal viibis de Velven Leedu kuninga Mindaugase õukonnas, pärast seda pöördus ta Salzburgi piiskopkonda tagasi. Teda on viimati elusolevana mainitud 1282. aastal.
Rinnuliujumine

Rinnuliujumine (ka "konnaujumine") on ujumisstiil, mille puhul ujuja asetseb rinnaga allapoole ning tema ülakeha ei pöördu. Käed liiguvad rinna all ette ja siis kõrvale. Jalad kõverduvad ja sirutuvad konnasarnaselt.
Rinnuliujumine on tervisesportlaste seas populaarne, kuna pea on suurema osa ajast veest väljas ja tehnika sobib aeglaseks ujumiseks.
Rinnuliujumine on võistlusalana kasutusel ka ujumisvõistlustel.
Rinnuliujumine on tehniliselt küllaltki raske ja suhteliselt aeglane edasiliikumise viis. Tehniliselt õige rinnuliujumine nõuab näiteks väga head põlvede liikuvust.
Bentos

Bentos ehk põhjaelustik on veekogude põhjasetteis ja põhjas elavate organismide kogum. Bentose elukeskkonna nimetatakse bentaaliks.
Bentost moodustavad organismid võivad elada nii veekogude põhjal (epibentos) kui ka põhjasetteis (inbentos). Eristatakse zoobentost ja fütobentost. Vastavalt organismi suurusele kuulub ta kas makro- (&gt;1 mm) või mikrobentose (&lt;1 mm) hulka. Bentoseks nimetatakse nii mageda kui ka soolase veega veekogude põhjaelustikku.
Bentilised organismid on näiteks meritähed, merekarbid ja austrid.
Bentosest toituvaid loomi nimetatakse bentofaagideks.
Sõltuvalt põhjaorganismide elukeskkonna põhjasubstraadist, saab eristada teatud põhjale iseloomulikku ökoloogilisi rühmi:
Vahepealse rühma moodustavad fütofiilid, kes eelistavad elada taimedel, sh fütobentosel).
Koerakandmine

Koerakandmine oli keskaegne aadlikele määratud karistus maarahu rikkumise eest, mis seisnes koera kandmises ühest piirkonnast teise.
Joseph Murphy

Joseph Murphy (20. mai 1898 – 15. detsember 1981) oli iiri päritolu Ameerika Ühendriikide kirjanik ja esoteerikaõpetlane.
Ligi viiekümne aasta jooksul ta kirjutas, nõustas ja pidas loenguid üle kogu maailma.
Caspar von Oldenbockum

Caspar von Oldenbockum (ka Jasper von Altenbockum või Oldenbokkum; umbes 1535 – 30. august 1565) oli Liivi ordu rüütel, Paide ordulinnuse komandant aastatel 1558–1562, Järva foogti kohusetäitja 1560–1562 ja Tallinna komtuuri kohusetäitja 1560–1561. 
Oldenbockum pärines ilmselt Reinimaalt Kleve hertsogkonnast. Tema vanemad olid Peter von Oldenbockum ja Sophia von Ossenbruck, teise nimega Till ja tal oli vähemalt neli venda. Oldenbockum astus Liivi ordusse umbes 1555. aastal tõenäoliselt Vestfaalis. Hiljemalt 1556. aastal saabus ta Liivimaale ja sai samal aastal ordurüütliks. 
1558. aastal võttis ta üle Vene-Liivi sõja ajal Paide lossi kaitsmise. Ta suutis linnust nii sel 1558, kui ka 1560. aastal ülekaalukate Moskva tsaaririigi vägede vastu edukalt kaitsta, pälvides nii üle-Liivimaalise austuse ning hüüdnime "Liivimaa viimane rüütel". Aastatel 1560–1561 oli Oldenbockum ühtlasi ka Tallinna ordulossi komandant, kes pidi pärast Tallinna alistumist Rootsile lossi pärast mõningast piiramist loovutama.
1562. aastal, pärast orduriigi likvideerimist, jätkas Oldenbockum teenistust endise Liivi ordumeistri ja esimese Kuramaa hertsogi Gotthard Kettleri juures. 
1565. aastal juhtis Gotthard Kettleri teenistusse üle läinud Poola mõisameeste sõjakäiku rootslaste käes oleva Tallinna alla, kuid löödi taganema ja sai Sipa küla lähedal rootslaste suurtükikuulist pihta. Ta suri mõni päev hiljem, 30. augustil 1565 Vigala linnuses ja maeti Pärnu Nikolai kirikusse, mis hävis II maailmasõjas.
Mittekallaletungileping

Mittekallaletungileping on rahvusvaheline leping kahe või enama riigi vahel, milles antakse vastastikune lubadus teisele lepinguosalisele või teistele lepinguosalistele mitte kallale tungida.
Eestis on tuntud 1939. aastal Saksamaa ja NSV Liidu vahel sõlmitud mittekallaletungileping (Molotovi-Ribbentropi pakt), samuti 1932. aastal Eesti ja NSV Liidu vahel (Eesti-Nõukogude Liidu mittekallaletungileping) ning 1939. aastal Eesti ja Saksamaa vahel sõlmitud lepingud (Eesti-Saksa mittekallaletungileping).
Slowhand

 
"Slowhand" on Eric Claptoni album, mis ilmus aastal 1977.
Album pälvis 2003. aastal avaldatud ajakirjas Rolling Stones 500 parima albumi hulgas 325. koha.
Albumi pealkiri viitab Claptoni hüüdnimele Slowhand.
Dorothy Parker

Dorothy Parker (neiupõlvenimega Rotschild; 22. august 1893 West End, New Jersey – 7. juuni 1967, New York) oli Ameerika Ühendriikide proosakirjanik ja luuletaja, kes sai tuntuks teravmeelsete ütluste ja lühijuttudega. Tal oli mitu hellitusnime, näiteks Dot ja Dottie.
Elukäik.
Dorothy ema suri, kui tüdruk oli nelja-aastane. Ta kasvas üles Upper West Side'is ning õppis rooma-katoliku algkoolis vaatamata sellele, et isa oli juut ja kasuema protestant. Dorothy kasuema, keda tüdruk kunagi omaks ei võtnud, suri, kui Dorothy oli üheksa-aastane. Hiljem asus Dorothy õppima Miss Dana's Schooli. 13-aastaselt lahkus ta koolist ning sellega lõppes ka tema ametlik hariduskäik.
Tema onu Martin Rotschild hukkus 1912. aastal reisilaeva Titanic katastroofis. Aasta hiljem suri ka isa. 
1917. aastal abiellus Dorothy Wall Streeti börsimaakleri Edwin Pond Parkeriga. Esimese maailmasõja tõttu pidi Edwin teenima Ameerika sõjaväes ning kui kodumaale naasis, oli temast saanud morfiinisõltlane. Nende abielu purunes, hiljem Dorothy väitis, et abiellus ainuüksi perekonnanime muutmiseks.
Aastail 1916–1920 töötas ta kirjandus- ja teatrikriitikuna, töö kõrvalt teenis raha ka klaverisaatjana tantsukoolis. 1917. aastal müüs ta esimese luuletuse ajakirjale Vanity Fair, mõni kuu hiljem sai temast sama ajakirjaettevõtte Condé Nast väljaande Vogue toimetaja. 
1919. aastal tutvus ta Robert Benchley ja Robert E. Sherwoodiga. Nad hakkasid koos Algonquini hotellis lõunatama ning neid hakati nimetama ümarlaudkondlasteks. Hiljem ühinesid ümarlauaga ka ajalehe kolumnistid Franklin Pierce Adams ja Alexander Woollcott, kes aitasid Parkeri iroonilisi märkusi avaldada. Parker oli ümarlaudkondlaste seas ainus naine. 
1920. aastal vallandati Parker ajakirjast Vanity Fair terava keele tõttu. 
Parker sai kuulsaks kõlvatute humoorikate lühiluuletustega, millest paljudes oli kajastatud tema ebaõnnestunud armusuhteid ja paljusid enesetapukatseid.
Lisaks luuletustele ja lühijuttudele kirjutas ta kaasautorina ka kaks näidendit ja kaasstsenaristina kaheksa mängufilmi stsenaariumi. Kuid palju enam on hiljem loodud tema isikust ja isiksusest inspireeritud popkultuuriteoseid.
Parker suri 74-aastaselt Volney hotellis südameatakki. Tema testamendiga läks kogu ta vara Martin Luther Kingi Fondile.
Operatsioon Weserübung

Weserübung oli Saksamaa sõjaline plaan II maailmasõjas, mis omakorda jagunes kaheks: Weserübung-Süd käsitles Taani, Weserübung-Nord Norra hõivamist Saksa vägede poolt üheaegsete mere- ja õhudessantidega. 
Ettevalmistusi Norra hõivamiseks hakati tegema septembris 1939, kui moodustati kolmest eri väeliigist pärit ohvitseridest töörühm, kes hakkasid välja töötama Norrasse sissetungi plaani. Töörühma juhiks sai 27. jaanuaril 1940 kindralooberst Nikolaos von Falkenhorst. 29. veebruaril esitas ta Adolf Hitlerile plaani, kus koos Norraga soovitati hõivata ka Taani. 1. märtsil 1940 kirjutas Hitler plaanile alla. Pärast üksikasjade täpsustamist määras Hitler sissetungi täpse aja: 9. aprillil 1940 kell 4.15. Operatsiooni üldjuhiks määrati kindralooberst von Falkenhorst.
Weserübung-Süd.
Taani vallutamise plaani järgi pidid riiki tungima kaks mehhaniseeritud kolonni, mis pidid sõitma kuni Jüüti poolsaare põhjatipuni. Samal ajal pidid Kopenhaagenisse ja veel kolme kohta rannikul ja saartel saabuma mere- ja õhudessandid, mis pidid oma valdusse võtma saartevahelised sillad ja hoidma neid seni, kuni abiväed maad pidi kohale jõuavad. Taani armees oli 13 000 meest ja sellest loodeti kergelt jagu saada.
Weserübung-Nord.
Norra vallutamine pidi toimuma üheksa mere- ja õhudessandiga. Et ööl vastu 9. aprilli 1940 olla rünnaku lähtepositsioonidel, pidid esimesed tankerid varustuslaevad ja dessantgrupid alustama oma teekonda juba 3. aprillil 1940. Eeldatava Norra armee suurus oli 14 500–19 500 meest.
Gonorröa

Gonorröa, kõnekeeles tripper, on sugulisel teel leviv haigus (suguhaigus), mida tekitab bakter "Neisseria gonorrhoeae". Haiguse tunnusteks on halvalõhnaline voolus suguelunditest, valu, urineerimisraskused. 
Vanasti raviti gonorröad kaaliumpermanganaadiga, mida sellepärast nimetatakse ka tripperilillaks.
1800. aastate paiku loeti gonorröad ja süüfilist ühe haiguse eri vormideks.