Burgstallkogel

Burgstallkogel (458 m; ka Grillkogel) on mägi, mis asub Sulmi ja Saggau jõeorgude liitumiskoha lähedal Austrias Lõuna-Steiermargis, umbes 30 km Grazist lõunas Gleinstätteni ja Kleinkleini vahel. Mäel asus aastatel 800 – u 600 eKr märkimisväärne piirkonnaülese tähtsusega asula. Mäge ümbritseb üks Mandri-Euroopa suurimaid rauaaegseid nekropole, mis algselt koosnes vähemalt 2000 tumulusest.
Burgstallkogel asub silmapaistval kohal idast läände kulgeval seljandikul, mis ulatub Sulmi oru lõunanõlvale, kaubateel, mis läbis Koralpe mäestikku Kärntenist, ühendades Grazi nõo lõunaosa ja sealt edasi Ungari tasandikele. Asula kontrollis ilmselt kaugkaubandust sellel neoliitikumiajast peale kasutusel olnud marsruudil ja õitses sellest. Kogukond vahetas kaupu kaugele Itaaliasse ja Balkanile ning võis ära kasutada mäelolevaid rauamaagi leiukohti.
Asustusajalugu.
Esimene märkimisväärne asustus mäele rajati hilisel urniväljade kultuuri perioodil 800. aasta paiku eKr, kui mäetippude asulad muutusid Mandri-Euroopas tavaliseks. Kuigi nimi "Burgstallkogel" (üldine saksa rahvapärane termin mäekindlustuse kohta) viitab sellele, et ajaloolised teadmised mäe kohta säilisid kuni keskajani, oli arheoloogiateaduses väga vähe teada kuni aastateni 1982–1984, mil uurimuslik kaevamine tuvastas faktid, mis tõi kaasa meie ettekujutuse Hallstatti kultuuri idaosa "Sulmi oru alamrühmast" olulise paranemiseni.
Tuvastati neli keraamikat sisaldavat kultuurkihti alates hilisest urniväljade kultuurist kuni keskmise Hallstatti kultuuri perioodini (Ha B2/3 - Ha B3/C1). Erosioon on hävitanud Hallstatti hilise perioodi noorimad kihid, eriti tipul, kus tõenäoliselt elas aadel. Kuigi kõige varasemad asulajäljed usutakse ulatuvat üle suure osa mäest kõikidesse külgedesse (lõunanõlvad on kaetud viinamarjaistandustega ja neid on peaaegu võimatu arheoloogiliselt uurida), koondus asula mäetipu suunas pärast seda, kui see järgnenud Hallstatti perioodil kaks korda tules hävis (750. ja 700. aasta paiku eKr). See jäeti sisuliselt maha vahetult pärast 600. aastat eKr. Burgstallkogeli asulakohta ennast ei kindlustatud (kuigi mäe loodepoolsest servast leiti Sulmi oru sängi lähedalt Hallstatti ajastu kaevikute süsteem, mis on rünnakutele kõige enam avatud) ja arheoloogia ei anna mingeid viiteid, et see oleks kunagi sõjas kannatanud; kaks katastroofilist tulekahju näivad olevat juhuslikud.
Üks neist tulekahjudest hävitas maja, milles olid suurimad Hallstatti ajastu vertikaalsed kangasteljed, mis Kesk-Euroopas kunagi tuvastatud. Asjaolu, et nende kangastelgede kiviraskused jäid kokku varisedes paigale, võimaldas need rekonstrueerida, lisades väärtuslikke teadmisi meie kontseptsioonile arenenud kootud tekstiilide valmistamise tehnoloogiast Kesk-Euroopa rauaajal. See näitab, et Burgstallkogeli populatsioonil oli suhteliselt kõrge elatustase (kuigi mitte nii kõrge, kui Lääne-Hallstatti kultuurile omane), mida võib järeldada ka asjaolust, et elanikud tapsid oma veised suhteliselt noores eas.
2004. aastal ehitati mäe läänenõlvale eksperimentaalarheoloogia meetodeid kasutades tüüpilised Kesk-Hallstatti perioodi majad (elamu, viljaait ja pagaritöökoda). Kaevamiste leiud ei tõenda aga, et need hooned sarnaneksid Burgstallkogeli asunduse tegelike hoonetega sel perioodil.
Nekropol ja selle uurimine.
Erinevalt Lääne-Hallstatti tsooni hauaküngastest, kuhu surnud maeti enamasti tervena, tuhastati kõik Burgstallkogeli surnud, sageli koos mõne nende isiklike esemetega, enne kui säilmed kivist hauakambrisse paigutati ja sellele muld kuhjati, et tumulus püstitada.
Sulmi oru nekropoli "lihtkodaniku" tumulused (arvatakse, et neid oli üle 2000, enne kui põllumajandus enamiku neist hävitas) ümbritsesid Burgstallkogeli asulat igast küljest ja algselt katsid nad suure osa Gleinstätteni ja Kleinkleini küla vahelisest mäeahelikust, kus oli eraldatud väike ala pealike palju suuremate tumuluste jaoks. Nekropoli vanimad hauakünkad vastavad Burgstallkogeli asula noorimatele säilinud asulakihtidele, kahte hilisemat (Hallstatt B3/C1) matmisfaasi saab aga järeldada vaid sekundaarsete lademete põhjal. Lisaks sellele, et Sulmi oru nekropol on suurem kui enamik teisi Ida-Hallstatti piirkonna nekropole, eristab seda asjaolu, et säilinud mittearistokraatlikud matused ületavad tunduvalt aadli haudade arvu.
Tänapäeval paistavad ellujäänud tumulused koondunud hästi määratletud ja tihedatesse rühmadesse. Tõenäoliselt ei kajasta see Hallstatti perioodi kujundust, vaid pigem suuremate tumuluste püsivust, mis suutsid paremini vastu panna inimeste sekkumisele ja looduslikule erosioonile või olid mõlema eest kaitstud nende kohal kasvava metsaga.
Mäekalmed on olnud sajandeid kohaliku elanikkonna loomulik osa ning neid ümbritses palju folkloori. Esimesed töötlemata väljakaevamised pärinevad 1844. aastast ja mõned leiud olid välja pandud 1873. aasta maailmanäitusel Viinis. Esimesed süstemaatilised teadustööd tegid neli ametnikku: E. Pratobevera aastatel 1856–1857 ning Radimský, Szombathy ja Gurlitt aastatel 1881–1883 Austria-Ungari ja Steiermargi antropoloogiaühingute nimel.
Väljakaevamised jätkusid kogu Esimese maailmasõja ja 1930. aastate jooksul. Pärast pikka aega II maailmasõja ja sõjajärgse ajastu ajal jätkusid need 1972. aastal. Nagu kõigi teistegi tuntud arheoloogiliste paikade puhul, on kaasaegsed professionaalsed hauaröövlid (paljud varustatud metalliotsijatega, mis alles hiljuti Austrias keelustati) oma ebateaduslike jõupingutustega palju kahju tekitanud, kuid on teinud ka mõningaid olulisi leide, mis leidsid tee avalikku omandisse.
Burgstallkogeli piirkonnas on ka mitu tasapinnalist hauda, mis pärinevad 10. sajandist eKr.
Pealike hauad.
Valitsejatele ja aristokraatidele, kes uhkeldasid sõjaväelise juhtimisega, oli nekropoli idapoolseim osa. Suurimad ja rikkalikumad olid loomulikult nende tumulused (millest on teada neli: Hartnermichelkogeli I ja II, Pommerkogeli ja Kröllkogeli), mis sisaldasid lisaks keraamikale märkimisväärses koguses pronksnõusid ja raudrelvastust. Eeldatakse, et pealike tumulused on kujundatud etruskide hauakambrite eeskujul. Tuhastamiskohti pole leitud, kuid arvatakse, et need on olnud kas hauaplatsi lähedal või mäetipus.
"Kröllkogel" oli viimane künkahaud, mis rajati Burgstallkogeli asulat valitsenud pealikule ja mis pärineb tõenäoliselt 6. sajandi esimesest poolest eKr. Seda on alates 1900. aastate keskpaigast mitu korda teaduslikult uuritud (ja salaja röövitud). (Relvade ja muljetavaldavate pronksanumate hulgas andsid need varased ja halvasti dokumenteeritud kaevamised kuulsa väikese kätepaariga näomaski, millest sai hiljem nekropoli sümbol). 1995. aastal pärast põhjalikke geomagnetilisi ja geoelektrilisi uuringuid viidi läbi selle suure tumuluse lõplik ja täielik väljakaevamine, mis tõi esile hämmastavalt palju varem tähelepanuta jäetud keraamikat (suur osa sellest purustati matmiseks rituaalselt) ja muid väga tähelepanuväärseid leide, sealhulgas osteoloogilised tõendid kolme inimese (kaks meest, üks naine), mitme looma ja pronksmõõga, mis oli juba umbes 200 aastat vana (ja tegeliku võitluse jaoks aegunud), kui see põletati ja surnud valitseja kõrvale maeti, tuhastamise kohta. Keskne hauakamber oli 8 x 8 m suurune. Mõõtmiste ja võrdluste põhjal Sloveenia sarnaste haudadega võis järeldada, et tumuluse algne läbimõõt on 40 m ja algne kõrgus 12 m.
Muuseum.
"" avati 1990. aastal. 2004. aastal rekonstrueeriti Burgstallkogeli läänenõlval Hallstatti ajastu elamu, ait ja pagaritöökoda.