tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Christoph von Oldenburg

Christoph von Oldenburg (ka "Christoffer" või "Christopher von Oldenburg"; umbes 1504 – 4. august 1566) oli Põhja-Saksa ülik, Oldenburgi krahvi Johann V poeg.
Christoph oli Johanni vanuselt kolmas poeg ja seetõttu koolitati teda vaimulikuks. Kuid 1520. aastatel valis ta väejuhi elukutse ning oli hoolimata protestantlusse pöördumisest mõnda aega keiser Karl V teenistuses. 1534. aastal, kui Taanis puhkes kodusõda ja Lübeck püüdis riiki enda kontrolli alla saada, kutsus linn enda väejuhiks just Christophi, kes oli Taani kuningakojaga tihedates sugulussidemetes (tema vanaisa oli kuningas Christian I vend). Christoph nõustuski Lübecki ettepanekuga, lootes ilmselt ise Taani troonile tõusta. Ametlikult tegutses ta küll oma sugulase Christian II võimu taastamise nimel. Alanud sõjaline konflikt, krahvivaenus, on saanud nimetuse just Christophi järgi.
Christoph tungis 1534. aasta suvel Lübecki vägede eesotsas Taanisse ning vallutas lühikese ajaga enamiku sellest. Ta kuulutas end Kopenhaagenis Christian II nimel valitsevaks regendiks, kuid suur osa Jüütimaad jäi tema rivaali Holsteini hertsogi Christiani võimu alla, kes lasi end samal ajal Christian III nime all Taani kuningaks kroonida. Christophil aga nii laia tuge polnud, et sellist akti korrata, ka Christian II vabastamine ebaõnnestus, sest teda hoiti vangistuses lossis, mis oli Christian III käes.
1535. aasta suveks oli Christian III enamiku Taanist enda kätte saanud ja Christophi toetajaskond sulas kokku. Samal ajal sekkus vaenusesse katoliiklik Mecklenburgi hertsog Albrecht VII, kes taotles samuti kuningakrooni. Christophi ja tema vahel algas rivaliteet, mis Christian III edusamme aga ainult soodustas. 1536. aasta juulis olid nii Christoph kui ka Albrecht sunnitud sissepiiratud Kopenhaagenis tema vägedele alistuma.
Hiljem ei suutnud Christoph enam Põhja-Saksa poliitilises elus suurt rolli mängida, ehkki osales veel protestantlike vürstide poolel mitmes sõjalises konfliktis keisri vastu. Viimased eluaastad veetis protestantlik krahv aga kloostris.
5. tankiarmee

5. tankiarmee on olnud kahe riigi väeüksuste nimetus:
Sarnast nime on kandnud ka Nõukogude Liidus 1943. aastal formeeritud 5. kaardiväe tankiarmee.
I Am the Walrus

"I Am the Walrus" on ansambli The Beatles 1967. aasta novembris avaldatud laul. See kõlab ka The Beatlesi filmis Magical Mystery Tour, mis linastus sama aasta detsembris, ning ilmus ka samanimelisel Suurbritannia EP-l ja Ameerika Ühendriikides ilmunud albumil. See oli ka Suurbritannias singlimüügi edetabeli tippu tõusnud singli "Hello, Goodbye" B-poolel. 
Lennoni enda sõnul kirjutas ta laulu LSD mõju all olles pärast seda, kui oli teada saanud, et tema vanas põhikoolis peavad lapsed emakeele tunnis ansambli The Beatles laulude sõnu analüüsima ning soovis luua laulu, mis koosneks seosetutest ning jaburatest sõnadest.
Laulus on kasutatud fraase vanadest lastelauludest ning Lewis Carrolli luuletusest "Puusepp ja merihobu".
15. armee

15. armee on mitme riigi väeüksuse nimi:
14. armee

14. armee on olnud mitme riigi väeüksuse nimi:
12. armee

12. armee võib viidata järgnevatele väeüksustele
11. armee

11. armee on olnud mitme riigi väeüksuse nimetus:
10. armee

10. armee võib viitada mitmete riikide väeüksusele.
Vox Clamantis

Vox Clamantis (ladina keeles 'hüüdja hääl') on 1996. aastal asutatud Eesti vokaalansambel.
Ansambli asutaja ning kunstiline juht on Jaan-Eik Tulve. 
Gregoriuse laulu ning varajase mitmehäälsuse kõrval kõlab ansambli kontsertidel ka nüüdismuusika. Vox Clamantisele on kirjutanud teoseid mitmed Eesti heliloojad, teiste seas Arvo Pärt, Helena Tulve, Toivo Tulev, Erkki-Sven Tüür, Tõnis Kaumann, Galina Grigorjeva ja Sven Grünberg, aga ka USA helilooja David Lang, Norra helilooja Henrik Ødegaard jt. 
Vox Clamantis on andnud arvukalt kontserte nii Eestis kui välismaal: kõikjal Euroopas, samuti Austraalias, Jaapanis, Hiinas, Iisraelis, Kolumbias, Mehhikos, Türgis, Kanadas, USAs ja Liibanonis. 
Ansambel on esinenud Sydney Festivalil, Hongkongi Kunstifestivalil, RCM’s 21C festivalil Torontos, ManchesteriRahvusvahelisel Festivalil, Prantsusmaa suurimal klassikalise muusika festivalil "La Folle Journée".[1]
Ansambel on teinud koostööd Pariisi gregoriaani kooriga kooriga (Le Choeur Grégorien de Paris), mis on viinud ühiste esinemisteni mitmes Euroopa riigis, aga ka Marokos ja Jaapanis. Aprillis 1998 salvestati Luxembourgis ühine CD.[1]
Ansambel on esinenud koos Prantsuse organist Jean Boyer, Itaalia "nyckelharpa"-mängija Marco Ambrosini, Iisraeli udimängija Yair Dalali , katalaani sopran Arianna Savalli, Prantsuse pianist Jean-Claude Pennetier' , Tuneesia laulja ja udimängija Dhafer Youssefi, ansambliga Hortus Musicuse, NYYD Ensemble'i, Eesti Filharmoonia Kammerkoori, Tallinna Kammerorkestriga ning paljude teistega. 
Vox Clamantis on teinud koostööd plaadifirmadega ECM Records, Arion ja Mirare. Vox Clamantise albumid on pärjatud erinevate auhindadega, teiste seas Grammy, , Eesti aasta klassikaalbum jpt. Vox Clamantise salvestust on kasutatud ka Paolo Sorrentino võõrkeelse Oscari võitnud filmis La grande bellezza. 
Tunnustus.
Vox Clamantise muusikat on kasutatud filmis "Ilus elu" ("La Grande Bellezza"), mis võitis parima võõrkeelse filmi Oscari.
Jaan-Eik Tulve

Jaan-Eik Tulve (sündinud 30. septembril 1967 Tallinnas) on ansambli Vox Clamantis kunstiline juht ja dirigent.
Haridus.
Jaan-Eik Tulve lõpetas aastal 1991 Tallinna Riikliku Konservatooriumi koorijuhina ning 1993 Pariisi Rahvusliku Kõrgema Muusika ja Tantsu Konservatooriumi Gregoriuse laulu koori dirigeerimise erialal. Seejärel sai temast professor Louis-Marie Vigne'i assistent. Ta on osalenud pedagoogina ka gregooriuse laulu kursustel, muu hulgas Prantsusmaal, Belgias, Itaalias, Norras, Fääri saartel, Leedus, Soomes ja Eestis. 
Tegevus.
Alates aastast 1996 on Jaan-Eik Tulve gregooriuse laulu õppejõud Eesti Muusikaakadeemias. Aastal 1999 osales ta eksperdina Soome vanade käsikirjadega seotud Sibeliuse Akadeemia projektis "Gregoriana Fennica". 
Ta on töötanud koos mitme kloostrikooriga ning teinud koostööd Dom Daniel Saulnier'ga Solesmes'i benediktlaste kloostrist Prantsusmaal. 
Alates 1992. aastast juhatab Jaan-Eik Tulve Pariisi Gregoriuse laulu koori Le Choeur Grégorien de Paris'd, millega ta on esinenud nii Euroopas kui ka näiteks Liibanonis ja Marokos ning saanud plaadistuste eest preemiaid. Ta on dirigeerinud heliplaadi jaoks ka Sant'Antimo kloostri munkade koori Itaalias ja Eesti Rahvusmeeskoori. 
1993. aastal asutas Jaan-Eik Tulve Pariisis ansambli Lac et Mel, mis Gregoriuse laulu kõrval tegeleb ka varajase polüfooniaga; 1994. aastal asutas ta Le Choeur Grégorien de Paris' naisharu ning 1996. aastal Tallinnas ansambli Vox Clamantis.
Isiklikku.
Tema abikaasa on helilooja Helena Tulve.
Garabogazi laht

Garabogazi laht (türkmeeni keeles "Garabogazköl", 'musta loomasuu järv') on laht (laguun) Türkmenistanis Kaspia mere idaosas. Kaspia merega ühendab teda kitsas (kuni 200 m) väin. Tugeva aurumise tõttu on veetase lahes ja lahe rannajoon muutlikud. Mõnikord tõuseb Garabogazi lahe veetase Kaspia mere tasemeni, vahel on sellest madalamal. Merest voolab läbi väina lahte vett.
Pindala 18 400 km², keskmine sügavus 7 m. Soolsus kuni 34%. Suure soolsuse tõttu elu lahes peaaegu puudub.
Talvel kristalliseerub lahe kaldale mirabiliit. Laht on üks maailma suurimaid mirabiliidi allikaid. Seetõttu kutsutakse Garabogazi lahte ka valge kulla mereks. Alates 1920. aastatest korjatakse lahekaldalt mirabiliiti, alates 1930. aastatest tehakse seda masinatega. Esialgu koguti soola ainult kindlal hooajal, 1973. aastal valmis tänapäevane soolatootmisettevõte, mis võimaldab soola toota aasta ringi, olenemata vee looduslikust aurumisest.
Nõukogude ajal kahtlustati Garabogazi lahe suurt aurumist Kaspia mere veetaseme languse põhjustamises. Seetõttu valmis 1980 tamm, mis blokeeris täielikult lahte ja merd ühendava väina. 1984. aastaks oli laht täielikult ära kuivanud. Kaspia mere tase hakkaski tõusma, kuid tuul hakkas Garabogazi lahe põhjast soola välja kandma, mürgitades pinnast isegi mitmesaja kilomeetri kaugusel ja põhjustades inimestele tervisekahjustusi. Aastal 1992, pärast Nõukogude Liidu lagunemist, tamm lõhuti ja laht täideti taas veega.
Eukromatiin

Eukromatiin on kromatiini osa. See on lõdvalt pakitud kromosoomi ala, mille pealt toimub transkriptsioon.
Anu Välba

Anu Välba (sündinud 14. mail 1974) on eesti tele- ja raadioajakirjanik.
Haridus.
Anu Välba on õppinud aastatel 1981–1990 Tori Põhikoolis ja 1990–1992 Sindi Keskkoolis. Aastatel 1992–1994 õppis ta Tallinna Majanduskoolis hotellimajanduse erialal ja 1994–1998 Tallinna Pedagoogikaülikoolis telerežii erialal. 1998. aastal täiendas ta end Baltic Media Centeri tele- ja raadioajakirjanike kursustel.
Töö ja looming.
Tööd Eesti Televisioonis alustas Välba juba õpingute kõrvalt: aastatel 1994–1996 juhtis noortesaateid ja töötas toimetajana, 1996–1997 oli kultuurisaadete toimetaja ja saatejuht ning 1997. aastast on ta olnud ETV meelelahutussaadete toimetaja, saatejuht ja produtsent. 
Anu Välba on alates 1997. aastast teinud kas toimetaja või kaassaatejuhina ühiseid saateid koos ajakirjanik Marko Reikopiga, näiteks on nad aastaid koos juhtinud telesaateid "Terevisioon" (2001–2006), "Paar" (2006–2009) ja igaargipäevaõhtust saadet "Ringvaade" (2009–...). Välba on toimetanud ja juhtinud saatesarju ja eriprogramme "Hommiku-TV", "Eurolaul" (1997 ja 1998 saatejuhina), "Laululahing", Eesti Vabariigi aastapäeva kontserti ja presidendi vastuvõttu jpm. Välba on olnud ka "Kreisiraadio" telesaadete idee üks eestvedajaid ja teostajaid. 
Ta on teinud saateid Raadio 2-s ning hooajal 2008/2009 juhtinud "Vikerhommikut". Suviti on Välba asendanud puhkusel olevaid saatejuhte "Vikerhommikus" ning juhtinud 2014. aastal Vikerraadios "Jutusaadet" (vaheldumisi Margit Kilumetsaga).
Ta on olnud ka 2002. aasta Eurovisiooni lauluvõistluse loomingulise juhi assistent (2001–2002) ja ETV ekraanigraafika tegevprodutsent (2001–2005). 
Alates 2015. aastast juhib Välba Eesti Televisioonis intervjueerijana oma saadet "Hommik Anuga", mis on eetris pühapäevahommikuti.
Ühiskondlik ja heategevus.
2008. aastal esindas Anu Välba Eestit Euroopa Liidu liikmesmaade naiste ühisretkel Mont Blancile, millega tähistati Prantsusmaa eesistumisaja algust ja 200 aasta möödumist esimese naise jõudmisest Mont Blanci tippu.
2008. aastal andis ta oma panuse heategevusprojekti "Eesti naised Ivo Nikkolole", kus tuntud naised lõid moefirmale rõivaid, ning disainis kleidi. Ta oli esimene mittemoeloojast avaliku elu tegelane, kelle moelooming selle kampaania raames Ivo Nikkolo firmapoodi müügile jõudis.
2009. aastal osales ta Tallinnas tuletõrjujate trepijooksul, kus ligi 17 kilo kaaluvat tuletõrjuja varustust kandes tuli jõuda hotelli Swissôtel 25. korrusele. Välba pälvis naiste arvestuses kolmanda koha.
2019. aastal osales koos mitme ETV töötajaga heategevuskampaanias "Maalides head". Ühistööna valminud maalid pandi heategevusoksjonile, mille tulu annetati heategevusfondile Minu Unistuste Päev, mis viib ellu raskelt või krooniliselt haigete laste unistusi. 
Isiklikku.
Tal on 2013. aastal sündinud poeg Karl.
Põhja Oblasti Kommuunide Liit

Põhja Oblasti Kommuunide Liit (vene keeles "Союз коммун Северной области") oli aprillist 1918 kuni veebruarini 1919 Põhja- ja Loode-Venemaa piirkondi ühendav sotsialistliku riigikorraldustega piirkondlik omavalitsuste liit. Liidu keskmeks oli 10. märtsil 1918 moodustatud Petrogradi Töörahva Kommuun ("Петроградская трудовая коммуна") ja haldusasutusteks Petrogradi Kommuunivalitsuse osakonnad. 
Liitu kuulusid Petrogradi, Vologda, Pihkva, Novgorodi, Olonetsi, Arhangelski kubermang ja 1918. aasta juunist ka Põhja-Dvinski ja Tšerepovetski kubermang. 
Liidu halduskeskuseks oli Petrogradi linn ja haldusorganiks komissaride nõukogu, mis asetses Petrogradis Smolnõis. 
24.–26. aprillil 1918 toimunud Põhja Oblasti Kommuunide Liidu I Kongressil valiti Oblasti Kesktäitevkomitee, millesse kuulusid;
Kuni juulini 1918 kuulusid komissaride nõukogusse ka vasakesseerid Proš Prošjan ("Прош Прошьян") – 1. Petrogradi TK Siseasjade komissar, enne M. Uritskit) ja N. Kornilov. 
Reaalselt juhtisid nõukogu ja Kesktäitevkomitee tegevust VK(b)P KK Petrogradi büroo ja VK(b)P Põhja oblasti komitee.
Petrogradi Töörahva Kommuuni Siseasjade komissariaat ("Комиссариат внутренних дел (КВД) Петроградской трудовой коммуны") loodi 25. märtsil 1918, 22. maist Põhja Oblasti Kommuunide Liidu Kesktäitevkomitee otsusega reorganiseeriti see Põhja Oblasti Kommuunide Liidu Siseasjade komissariaadiks ("КВД СКСО"). 
Siseasjade komissariaati kuulusid järgmised osakonnad:
Likvideeriti Vene NFSV Siseasjade Rahvakomissariaadi Kolleegiumi otsusega 1. mail 1919 ning Põhja Oblasti Kommuunide Liidu Siseasjade komissariaat liideti Petrogradi Nõukogu Valitsuse vastava osakonnaga.
Detsembris 1918 Kommuunide Liit lagunes Vologda kubermangu lahkumise tõttu Liidust, millele järgnes 1919. aasta veebruaris Põhja Oblasti Kommuunide Liidu III Kongressil vastu võetud otsus Liidu likvideerimisest.
Vuktõl

Vuktõl on linn Venemaal Komi Vabariigis, Vuktõli rajooni keskus. Asub Petšora jõe ääres.
Asula rajati 1968. aastal gaasimaardla juurde. 1984 sai linnaõigused.
&quot;Nähtamatu laps&quot; ja teisi jutte

""Nähtamatu laps" ja teisi jutte" (rootsi keeles "Det osynliga barnet") on Tove Janssoni muumilugude seitsmes raamat, kirjutatud aastal 1962.
Raamat koosneb üheksast loost:
Võlukübar (Jansson)

"Võlukübar" (rootsi keeles "Trollkarlens hatt") on Tove Janssoni muumilugude kolmas raamat, kirjutatud aastal 1948.
Raamat tõlgiti 1950. aastal muumilugudest esimesena inglise keelde ja avaldati Ameerika Ühendriikides pealkirjaga "The Happy Moomins".
Eesti keeles ilmus "Võlukübar" 1975. aastal kogumikus "Muumitroll" Vladimir Beekmani tõlkes.
Raamatul põhinevad joonissarja "Muumioru lood" esimesed kaheksa osa.
Būshehri provints

Būshehri provints on 1. järgu haldusüksus (provints) Iraanis. Piirneb läänes Pärsia lahega.
Provints jaguneb kümneks maakonnaks.
Kõrgem Akadeemiatevaheline Atestatsioonikomisjon

Kõrgem Akadeemiatevaheline Atestatsioonikomisjon (vene keeles "Высшая межакадемическая аттестационная комиссия") oli ühiskondlik organisatsioon Venemaal, mis oli võtnud endale õiguse väljastada akadeemilisi kraade - doktorikraade ja teaduste kandidaadi kraade .
Ajalugu.
1996. aasta suvel registreeriti Venemaa justiitsministeeriumis ühiskondlik organisatsioon "Rahvusvaheline Akadeemiatevaheline Liit" (vene keeles "Международный межакадемический союз") kui teadustöötajate ühiskondlik ühendus. Sama aasta 4. novembril registreeriti Moskva linnavalitsuses Rahvusvahelise Akadeemiatevahelise Liidu raames "Kõrgem Ekspert-Kvalifikatsiooni Komitee" (vene keeles "Высший экспертно-квалификационный комитет"), mis omakorda moodustas Kõrgema Akadeemiatevahelise Atestatsioonikomisjoni
Ceteris paribus

Ceteris paribus on ladinakeelne fraas, ligikaudse tähendusega "muu võrdsuse korral", mis on kasutusel eriti teadusfilosoofias kui füsikalistliku teadusliku eksperimendi tähtis tingimus.
"Ceteris paribus" põhimõte tähendab, et teadusliku eksperimendi korral peavad võrdluseksperimendis olema peale uuritava suuruse kõik muud tingimused samad mis kontrolleksperimendis.
Kompaniiveebel

Kompaniiveebel (kompaniivanem) on kompanii vanem allohvitser,kompaniiülema nõustaja personali-, administratiiv- ja tagalaküsimustes. Kompaniiveeblile alluvad alluvad ainult kompanii sisetoimkond
Kompaniiveebliga võrdsustatud ametinimetused on veel:
Kompaniiveebli ametikoha auaste on tavapäraselt vanemveebel. Õppeasutuste kursuseveebli ametikoht on tavaliselt staabiveebel.
Enne Teist maailmasõda nimetati Eesti sõjaväes kompanii vanemat allohvitseri veltveebliks, mis oli ühtlasi ka üks allohvitseri auaste. Paljudes riikides on siiani vastav ametikoht ja auaste sama nimetusega.
Emesene

 
emesene on vabatarkvaraline programm, mis oli algselt mõeldud Microsofti .NET Messenger Service kasutamiseks Linuxi operatsioonisüsteemides, kuid mis nüüdseks on laienenud ka Mac OS X ja Windowsi keskkondadele.
Eesmärgiks on võimaldada ametliku Windows Live'i kliendi funktsioonide kasutamist lihtsamal, puhtamal ja kasutajasõbralikumal viisil.
emesene on litsentsitud GNU üldise avaliku litsentsiga. Algne looja oli Luis Mariano Guerra, kellele praeguseks on lisandunud hulk kaasarendajaid.
Arendus.
emesene on mitmeplatvormiline, binaarpakid on saadaval nii Microsoft Windowsile, Mac OS X-ile kui ka Linuxile.
Programmi kirjutamisel on kasutatud Pythonit, GTK+, pyGTK ja pyCairot.
Ühilduvus.
Versioon 1.5.1 on ühilduv Windows Live Messengeri protokolliga MSNP15, st Windows Live Messenger 2009.
Ametlikud Windows Live Messengeri toetatud funktsioonid on:
Muud emesenele iseloomulikud tunnused:
Tusklikupreili

Tusklikupreili (rootsi keeles "Snorkfröken", soome "Niiskuneiti") on soomerootsi lastekirjaniku Tove Janssoni muumilugude tegelane.
Tusklikupreili on Muumitrolli suur imetleja ja sõbratar. Nendevahelistest suhetest aimub, et tegu võib olla millegi pisut enama kui lihtsalt suure sõprusega. Tusklik armub aeg-ajalt ka teistesse, kuid pöördub ikka tagasi Muumitrolli juurde, enne kui asi liiga tõsiseks jõuab minna. Ta on õrn ja arukas ning oskab peaaegu alati jääda optimistlikuks. Naiseliku tegelaskujuna pöörab väga suurt tähtsust oma väljanägemisele – tal on ilus kohev tukk ning ta kannab uhket sädelevat jalavõru.
Samuti on ta väga kiindunud oma venda Tusklikusse.
Joonissarjas "Muumioru lood" kannab Tusklikupreili nime Piripiiga.
Mymla

 
Mymla (originaalis rootsi keeles "Mymlan", soome "Mymmeli") on soomerootsi lastekirjaniku Tove Janssoni muumilugude tegelane.
Rõõmsameelne tegelane teosest "Muumipapa memuaarid", kellel on palju lapsi. Teiste hulgas on ta lapsed väike My, Nuuskmõmmik ja samanimeline tütar Mymla.
Tuu-tiki

Tuu-tiki (rootsi keeles "Too-ticki", soome "Tuu-tikki") on soomerootsi lastekirjaniku Tove Janssoni muumilugude tegelane.
Tuu-tiki elab talviti koos kaheksa nähtamatu karihiirega muumitrollide supelmajas.
Kevade saabudes pöörab ta oma punase mütsi, mille teine pool on helesinine, pahupidi ja äratab leierkastimänguga talveund maganud Muumioru asukaid.
Tuu-tiki prototüüp oli Tove Janssoni elukaaslane Tuulikki Pietilä.
Sekeldaja

Sekeldaja (rootsi keeles "Joxaren", soome "Juksu") on soomerootsi lastekirjaniku Tove Janssoni muumilugude tegelane.
Sekeldaja on Nuuskmõmmiku isa ja Muumipapa lapsepõlvesõber teoses "Muumipapa memuaarid".
2008. aasta Kuldgloobuse auhinnad

2008. aasta Kuldgloobuse auhinnad olid 65. Kuldgloobuse auhinnad, mis jagati 13. jaanuaril 2007. aastal.
Ameerika Ühendriikide Stsenaristide Gildi streigi tõttu traditsioonilist auhindade jagamist ei toimunud, selle asemel tehti võitjad teatavaks pressikonverentsil.
Lehtadru

Lehtadru ("Laminaria") on lehtadruliste sugukonda kuuluv perekond pruunvetikaid.
Lehtadruliike on teada umbes 30. Mitut lehtadrudeliiki tarvitatakse toiduks ja töönduses.
Lehtadrul on suhteliselt pikad nahkjad lehed.
Lehtadrude levila on peamiselt Atlandi ja Vaikse ookeani põhjaosa, kuid neid on leitud ka Valgest ja Kara merest. Nad kasvavad 8–30 meetri sügavusel, soojas merevees kuni 120 m sügavusel.
Lehtadru inimkasutuses.
Läbi aegade on lehtadrut kasutatud väetisena, sest lehtadru sisaldab suurel hulgal mitmesuguseid mikro- ja makroelemente.
Mõnd lehtadruliiki, eriti suhkru-lehtadrut ("Laminaria saccharina"), tarvitatakse toiduks (merikapsas). Lehtadrus on palju joodi ja see on taimes orgaaniliste ühendite koostises, mis lihtsustab inimestel joodi omandamist. Sellepärast parandab lehtadru söömine kilpnäärme tööd. Vajaliku joodikoguse saamiseks peaks inimene iga päev sööma 30–40 grammi värsket lehtadrut. Kuid joodi suhtes tundlikud inimesed ei tohiks adrut süüa.
Lehtadrus leidub peaaegu kõiki inimorganismile vajalikke mineraalaineid ja vitamiine. Selle söömine mõjub organismi üldtugevdavalt ja leevendab paljusid haigusi.
Teistest liikidest on toodetud manniidi, joodi ja teisi ühendeid.
Sumbküla

Sumbküla on külatüüp, kus taluõued paiknevad suhteliselt vaba vormiga kobaras koos. Tüüpiline Lääne-Eesti ja saarte sumbküla näide on Koguva küla Muhu saarel.
Ahelküla

Ahelküla on külatüüp, kus taluõued paiknevad ühel pool külateed, moodustades talude vahele suuremad vahed põllulappide ja karjamaadega kui ridakülas.
Tapa alligaator ja põgene

"Tapa alligaator ja põgene" (ingl. "Kill the Alligator and Run") on joonissarja "Simpsonid" 11. hooaja 19. jagu, mis jõudis eetrisse 30. aprillil 2000.
Sündmustik.
Homer teeb isiksuse testi, mille tulemustes oli kirjas, et tal on elada jäänud ainult 3 aastat. Ta läheb hulluks ja külastab psühhiaatrit. Psühhiaater soovitab tal pikale puhkusele minna. Simpsonite perekond läheb Floridasse reisile. Kui nad kohale jõuavad, avastavad nad, et parasjagu on kevadise koolivaheaja pidustused. Marge tahab, et Homer jääks hotellituppa, kuid Homer põgeneb ja läheb Kid Rocki kontserdile.
Kui pidu läbi saab üürib Homer hõljuki ja läheb sellega soo peale sõitma. Ta ajab kogemata alla ja tapab linna kuulsaima elaniku alligaator Captain Jacki. Ehkki Homer on ainus süüdlane, leitakse, et kogu perekond on süüdi. Nad põgenevad restorani ja seejärel lähedalasuvasse haagisesse, kuid šerif leiab nad ja Simpsonid pannakse sunnitööle. Ühel õhtul töötades leiavad nad Captain Jacki, kes polegi surnud, vaid oli ainult minestanud. Kuigi Simpsonid on süütud, ei tohi nad enam Floridasse tagasi tulla. Järgmisele reisile plaanivad nad Põhja-Dakotasse minna.
Tänavküla

Tänavküla on külatüüp, mille puhul taluõued paiknevad järjest mõlemal pool külatänavat. 
Tänavküla sarnaneb tänapäeva aedlinna linnatänavaga. 
Tüüpilistes vene tänavkülades (nt peipsivenelaste külades) paiknevad taluelamud fassaadiga külatänava joonel. Eesti territooriumil levinud tänavkülades võib hoonete paigutuses külatänava suhtes esineda ka erinevusi.
Hajaküla

Hajaküla on külatüüp, kus taluõued paiknevad maastikul hajusalt ja nende vahel laiuvad põllud, metsad ja karjamaad. 
Hajakülad on eriti iseloomulikud Lõuna-Eesti maastikule, kuid hajakülasid võib leida kõikjal üle Eesti.
Põld

Põld (ka põllumaa) on haritav maa, mida korrapäraselt kultiveeritakse taimekasvatuslikul eesmärgil ning kus külvikorra järgi kasvatatakse valdavalt lühiealisi kultuure. Põld on ühtlasi osa külvikorra maa-alast.
Ajaloost.
Eestis arenesid põlispõllud välja I aastatuhandel pKr. Küla kogukondlikus maakasutuses olevad põlispõllud olid arvatavasti juba enne 13. sajandit talude vahel osadeks jagunenud. Külapõld moodustas harilikult suurema põllumassiivi, mis oli vastavalt külvikorrale jagatud kolmeks osaks. Aiaga ümbritsetud osasid nimetati põhjaeesti murretes põld ehk "väli", lõunaeesti murretes "nurm" ja läänemurdes "kolmandis". 
Talude põllujaotus.
Saartel ja osaliselt Lõuna-Eestis olid eri talude osapõldudena kasutusel piklikud neljakandilised lapimaad, mis paiknesid küla ühisel põllumaal korratult läbisegi ning neid eraldasid üksteisest kitsad kündmata "põllupeenrad". 
Põhja- ja Kesk-Eestis jaotati Rootsi eeskujul suured külaväljad alates 17. sajandist talude vahel pikkadeks kitsasteks nöörsirgeteks ribadeks ehk nöörimaadeks. Mõõdetud põlluribad olid ühelaiused ning asusid väljal tavaliselt kindlas järjestuses. Sellise jagamise kaudu püüti igale talule anda kasutamiseks samaväärse viljakusega maad. Eraldi suurtest põllualadest või kaugemal metsas võeti mõnede talude poolt kasutusele täiendavaid põllulappe ehk umbaedu, mis olid tavaliselt piiratud aiaga.
Vanad põllujaotused kaotati külades talude kruntimisega 19. sajandi II poolel. Nööri- ja lapimaid oli 20. sajandi alguseks säilinud veel Saaremaal ning vähesel määral ka Mandri-Eestis endistes kroonumõisates
Tomatimahl

Tomatimahl on tomatitest valmistatud mahl. 
Kauplustes müüdavasse mahla on tootjad tavaliselt lisanud ka soola.
Tomatimahl sisaldab ka antioksüdanti lükopeen, mis mõnede inimeste arvates on heaks vähi ravimiks. Meestearstide sõnul on see eesnäärmevähi ennetamisel väga tõhus. (Vähendavat tõenäosust 30 - 50%)
See on populaarne kokteili "Bloody Mary" koostisosa, segatuna viina ja vürtsidega.
Dacke-vaenus

Dacke-vaenus (ka Dacke-sõda, Dacke ülestõus, rootsi keeles "Dackefejden") oli sõjaline sisekonflikt Rootsis aastatel 1542–1543, mis sai nime Rootsi keskvõimu vastu üles tõusnute juhi Nils Dacke järgi.
Vaenuse põhjusteks võib pidada Gustav Vasa tsentraliseerivat ja moderniseerivat poliitikat, mis pani talupoegkonnale senisest tunduvalt suurema maksukoormuse. Samuti oli enamikule konservatiivsest talupoegkonnast vastumeelne protestantluse juurutamine alates 1527. aastast. Just Smålandis oli katoliku kiriku toetus kõige tugevam ning kui kuningas sealt krikuvarasid konfiskeerima hakkas, tekkisidki seal peagi rahutused.
1542. aasta suvel puhkes Smålandis ülestõus, maksu koguvad kuninga foogtid tapeti. Kuningas saatis mässuliste vastu armee oma naisevenna Gustav Olofsson Stenbocki juhtimisel, kuid see sai Nils Dacke juhitud talupoegade käest lüüa. Tema pooldajate hulk kasvas seejärel plahvatuslikult ning rahutused levisid peagi naaberprovintsidesse ning isegi Taanisse. Nähes, et olukord on palju ohtlikum, kui Stockholmis esialgu arvati, sõlmis Gustav I Dackega sama aasta sügisel vaherahu. Viimase võimu all oli peaaegu kogu Småland ning ka osa seda ümbritsevatest aladest. Olulisemad kindlused olid siiski jäänud kuninga kätte.
Nähes Dacke suurt edu, kiirustasid Gustavi vastased seda ära kasutama. Katoliiklik Mecklenburgi hertsog Albrecht VII oli esimene, kes Dackega ühendust võttis ning pakkus ennast uueks Rootsi kuningaks, kes taastaks reformatsioonieelse olukorra. Sarnaseid pakkumisi tegid ka teised Põhja-Saksa katoliiklikud vürstid. Dacke lükkas aga kõik nende pakkumised tagasi, lootes Gustav Vasaga kompromissile jõuda. Samas algatas Gustav I protestantlikes ringkondades massiivse Dacke-vastase kampaania ja kutsus üles Saksa riike koguni Dacket ründama. Selleni asi siiski ei läinud, kuid Taani kuningas Christian III alustas tegelikult Dacke-vastast tegevust, sest temale kuuluva Skåne talupojad olid samuti rahutuks muutunud.
1543. aasta märtsis ründas Gustav I suurte vägedega Dacket ja saavutas tema vägede üle peagi võidu. Dackel endal läks korda põgeneda, kuid sama aasta suvel said kuninga väed ta Taani piiri peal siiski kätte ning lasid ta lahingus maha.
Ülestõusu mahasurumise järel karistas kuningas vastuhakanuid karmilt: ülestõusu juhid ja neid toetanud preestrid hukati, mässulised talupojad saadeti Soome sõjaväeteenistusse ja mässuliste käes olnud alad pidid maksma suuri trahve. Dacke-vaenus oli ilmselt kõige ohtlikum vastuhakk Gustav Vasa tsentraliseerimispoliitikale, kuid seejärel läks tal korda oma võimubaasi juba suuremate probleemideta kasvatada.
Iraani revolutsioon

Iraani 1979. aasta revolutsioon (tuntud ka kui "islamirevolutsioon", pärsia keeles: انقلاب اسلامی, "enghelābe eslāmi") oli revolutsioon, mis muutis Iraani konstitutsioonilise monarhia, kus valitses šahh Moḩammad Reẕā Pahlavī, islami vabariigiks, mida juhtis ajatolla Rūḩollāh Khomeynī.
Ajatolla Khomeynī oli ka revolutsiooni juht ja uue riigi rajaja. Seda revolutsiooni on kutsutud maailma suuruselt kolmandaks revolutsiooniks Prantsuse revolutsioon ja Venemaa oktoobrirevolutsiooni järel ning selle sündmusega sai "poliitilise jõu islami fundamentalism ... Marokost kuni Malaisiani."
Revolutsioon sai alguse 1978. aasta jaanuaris, kui esimestel suurtel meeleavaldustel nõuti šahhi tagasiastumist, ja kulmineerus uue teokraatliku põhiseaduse heakskiitmisega, mille järel sai 1979. aasta detsembris uueks riigijuhiks Khomeynī. Pärast jaanuaris 1979 toimunud streike ja meeleavaldusi läks Moḩammad Reẕā Pahlavī eksiili ja 1. veebruaril 1979 saabus Ayatollah Khomeynī Teherani, kus teda tervitasid miljonid iraanlased.
Iraanist sai ametlikult islami vabariik 1. aprillil 1979 kui iraanlased hääletasid üleriiklikul referendumil selle poolt.
Ciliata

Ladinakeelne sõna "Ciliata" võib biosüstemaatikas tähendada:
Petrogradi erakorraline komisjon võitluseks kontrrevolutsiooni ja sabotaažiga

Petrogradi erakorraline komisjon võitluseks kontrrevolutsiooni ja sabotaažiga (vene keeles "Чрезвычайная Комиссия по борьбе с контррево­люцией и спекуляцией при Петроградском Совете Рабочих и Красноармейских Депутатов") oli Nõukogude Venemaal Petrogradis Petrogradi Nõukogu juurde 10. märtsil 1918 loodud Nõukogude Venemaa salapolitsei – punaterrori elluviimise peamine vahend aastatel 1918–1922.
1917. aasta detsembris loodud Ülevenemaalise erakorralise komisjoni kolimisega koos teiste Nõukogude Venemaa riigiasutustega 11. märtsil 1918 uude pealinna Moskvasse, loodi Petrogradis riikliku julgeolekut tagav asutus:
Juhid ja struktuur.
Nõukogude võimu algaastatel oli nõukogude ainuvõimu kaitseks mõeldud linna ja kubermangu EK esimehe ametissemääramise aluseks VK(b)P kubermangukomitee otsus, 1930.–1940. aastatel pärast ÜK(b)P KK peasekretäri Jossif Stalini poolt läbi viidud riigi kontrolli- ja järelevalvemehhanismide allutamist kesksele VK(b)P KK sekretariaadi poolsele juhtimisele toimus riikliku julgeolekuasutuste juhtisikute (nomenklatuuri) ametisse määramine ja ametikohalt vabastamine vastavalt VK(b)P KK sekretariaadi otsustele.
Organisatsioonilised muudatused.
1918. aasta septembris võttis Ülevenemaalise erakorralise komisjoni kolleegium vastu kubermangu ja maakonna EK põhimääruse ("«Положение о губернских и уездных ЧК»"), mis määratles kubermangude EK koosseisud, ülesanded ja struktuurid, mille kohaselt oli Petrogradi kubermangu erakorralises komisjonis 3 põhiosakonda:
Piiriäärsetes (Pihkva kubermangu ja Põhja Oblasti Kommuunide Liidu Erakorraliste komisjonide koosseisus olid veel piiriosakonnad.
1918. aasta oktoobris võeti Vene SNFV Kesktäitevkomitee poolt vastu Ülevenemaalise ja kohalike erakorraliste komisjonide põhimääruse ("«Положение ВЦИК о Всероссийской и местной чрезвычайных комиссиях»"), mille kohaselt lisandus kubermangude EK, veel neljaski osakond, mille tagajärjel kujunes välja alljärgnev EK struktuur:
20. jaanuaril 1919 võttis Ülevenemaaline Kesktäitevkomitee vastu otsuse "maakondade" Erakorraliste komisjonide likvideerimisest ning asjade üleandmisest kubermangu EK-dele.
24. novembril 1920 anti Vene SNFV Töö ja Kaitse Nõukogu otsusega Erakorralise komisjoni Eriosakonna pädevusse Vene SFNV riigipiiri valvamine. Petrogradi kubermangu EK Eriosakonna alluvusse viidi üle sõjaväe alluvusest piirivalvejaoskonnad ja piiripunktide süsteem piiril Soome, Eesti ja Lätiga.
Petrogradi Erakorralise komisjoni tegevus.
1918. aasta 5. septembril kuulutas Vene SNFV Rahvakomissaride Nõukogu välja määrusega № 710 "О красном терроре" Punase terrorist, mida praktikas viisid ellu erakorralised komisjonid linnades ja kubermangudes;
Aastaajad (täpsustus)

Aastaajad on perioodid, milleks aasta jaotatakse loodusnähtuste põhjal.
"Aastaajad" on mitme teose pealkiri:
Kesk-Aafrika Vabariigi vapp

Kesk-Aafrika Vabariigi vapp on Kesk-Aafrika Vabariigi ametlik vapp.
Vapp on kasutusel alates aastast 1963.
Lipuvärvides kilpi ääristavad riigilipud. Kilp koosneb neljast väljast; rohelisel väljal kujutatud elevant ja valgel väljal kujutatud baobab sümboliseerivad loodust ja riigi selgroogu. Käe kujutis sinisel väljal on pärit vapi kasutuselevõtu ajal valitsenud partei sümboolikast. Kilbi keskel on must Aafrika kujutis ja sellele kollase tähega märgitud Kesk-Aafrika Vabariigi asukoht.
Kilbi kohal on tõusev päike ja lint sangokeelse tekstiga "Zo Kwe Zo" ('inimesed inimestele'). Kilbi all on lint prantsuskeelse deviisiga "Unité, dignité, travail" ('ühtsus, väärikus, töö').
Rjurikovitšid

Rjurikovitšid olid Kiievi-Vene riigi ning Venemaa vürstiriikide valitsejad 9. sajandist kuni 17. sajandi alguseni. Viimane Rjurikute soost valitseja Moskva tsaaririigi troonil oli tsaar Vassili IV, kes suri 1612.
Vene kroonikate andmetel ("Jutustus möödunud aegadest" jt) tõstsid novgorodlased 859. aastal varjaagidest valitsejate vastu mässu, kuid pärast kolm aastat kestnud omavahelisi hõimusõdasid ja korratust kutsusid taas endale mere tagant valitsejad. Nii tulnudki mere tagant kolm venda-konungit – Rjurik, Sineus ja Truvor. 
Rjurik valitsenud Novgorodis, Sineus Beloozeros ja Truvor Irboskas. Kahe noorema venna surm (864?) teinud Rjurikust Novgovorodimaa ainuvalitseja. Osa allikate järgi oli Rjurik Novgorodi (Holmgardi) linna rajaja.
Mymla tütar

Mymla tütar (originaalis rootsi keeles "Mymlans dotter", soome "Mymmelin tytär") on soomerootsi lastekirjaniku Tove Janssoni muumilugude tegelane.
Ta on Mymla-nimelise tegelase tütar ning tema nimi on samuti Mymla. Mymla tütar on Väikese My õde.
Mymla tütart mainitakse raamatus tavaliselt lihtsalt Mymlana.
Truväär

Truväär ("trouvère", prantsuse hääldus: [tʁuvɛʁ]) oli kõrgkeskajal (1100–1350) Põhja-Prantsusmaal (Loire'i jõest põhja pool) tegutsenud luuletaja ja muusik, prantsuskeelse ("langue d'oil") rüütliluule looja. Nimetus on prantsuskeelne vaste oksitaani sõnale "trubaduur", mis tähistab oksitaanikeelse luule loojat.
Prantsuskeelset truvääriluulet lõid ka naissoost luuletajad, nagu Marie de France, Doete de Troyes või Agnès de Navarre, aga nende kohta erinevalt Provence'i luuletajannadest ei kasutatud eraldi prantsuskeelset sõna. Tänapäeval vahetevahel kasutatud sõna "trouveresse" pole keskajast pärit. Enamik naisluuletajaid pole teada nime-, vaid ainult kohanime pidi (nagu näiteks "dame du Fayel").
Truvääriluulest on siiani säilinud umbes 4000 teksti ja üle 1700 meloodia. Truvääride luule ja muusika mõjutas tugevasti õukondlikku luulet Saksamaal ja minnesingerite traditsiooni teket.
Ajalooline seos trubaduuriluulega.
Suhtlus Põhja- ja Lõuna-Prantsusmaa vahel elavnes seoses ristisõjaga, millest paljud truväärid ise osa võtsid. Trubaduuride lüürikast võtsid truväärid üle kurtuaassed teemad ja värsside meetrika. Truväärilüürika arenes siiski trubaduuridest võrdlemisi sõltumatult ja erinevalt viimastest ei muutunud obskuursus ja raskestimõistetavus (trubaduuride "trobar clus") truväärilüürikas omaette väärtuseks. Truvääriluule on põhiosas lüüriline armastusluule, mis õhkab kõrge ja kättesaamatu daami poole, esineb ka satiirilist luulet ning mõnikord ilusa elu naudingute kiituseks loodud värsse.
Tähtsaim ühenduslüli prantsuskeelse ja oksitaanikeelse luule loojate vahel oli Marie de Champagne'i õukond Troyes's. Selles õukonnas tegutses 12. sajandil muuhulgas kurtuaassete romaanide autor Chretien de Troyes, esimene autor, kelle prantsuskeelne luulelooming oli stiililt oksitaanikeelse trubaduuriluulega võrreldav. On oletatud, et truvääride kuulajaskonnale pakkus suuremat naudingut teemade tuttavlikkus ja orienteerumine tüüpkujundites kui luuletaja originaalsus. Tänapäeval kõrgeimalt hinnatud on just "ebatüüpilised" truväärid, näiteks Rutebeuf või Adam de la Halle, kes kasutas tüüpiliste vormide "ballade"'i, "rondeau" või "virelai" viisistamisel juba polüfoonilist kompositsioonitehnikat.
Tuntumad truväärid.
Truvääriluule kõrgaeg jääb 12. sajandi lõppu ja 13. sajandisse, mille jooksul see kunst tasapisi linnastus. See tähendab, et kui 13. sajandi esimesel poolel olid ülekaalus aadlipäritoluga luuletajad ja nende hulgas vaid mõned vaimulikud ja linnakodanikud, domineerisid sajandi lõpul truvääride hulgas juba linnamuusikud, nagu Adam de la Halle ja Jehan Bretel.
Naistruvääridest on tuntumad lisaks Marie de France'ile, Doete de Troyes'le ja Agnès de Navarre'ile kaheksa: Kastiilia Blanche (1188–1252), Flandria Gertrude (1205–1225), Dame de la Chaucie, Dame de Gosnai, Lorete, Margot, Maroie de Diergnau ja Sainte des Prez.
Teine kõrgaeg 13. sajandi teisel poolel.
14. sajandil tegutsenud Guillaume de Machaut'd on mõnikord nimetatud viimaseks truvääriks, hoolimata asjaolust, et tema looming ja elukäik erines enamiku truvääride omast.
2009. aasta Kuldgloobuse auhinnad

2009. aasta Kuldgloobuse auhinnad olid 66. Kuldgloobuse auhinnad, mis jagati välja 11. jaanuaril 2009. 
Cecil B. DeMille'i nimeline elutööauhind anti Steven Spielbergile.
Allüülrühm

Allüülrühm tähendab orgaanilises keemias 2-propenüülrühma H2C=CH–CH2– kas asendusrühma või molekuli osa tähenduses.
Allüülrühm koosneb vinüülrühmast H2C=CH– ja metüleenrühmast –CH2–. Teda võib vaadelda vinüülasendatud metüülrühmana.
Terminit "allüül" kasutatakse ka vastavate ebastabiilsete osakeste (intermediaatide) nagu allüülkatioon (CH2=CH–CH2+–) või allüülanioon (CH2=CH–CH2––) või allüülradikaal (CH2=CH–CH2•–) korral.
Tänu allüülsele resonantsile annab asendis 2 olev kaksikside nendele intermediaatidele suurema stabiilsuse võrreldes küllastatud analoogiga.
Kui allüülrühmas on mõni vesiniku aatom asendatud mingi muu aatomi või rühmaga, siis kasutatakse tavaliselt terminit allüülne või allüülne rühm või allüülne ühend.
Näited.
Allüülrühma sisaldavad näiteks allüülalkohol ehk 2-propeen-1-ool, allüülkloriid ja eugenool.
Nimetus.
Nimetuse võttis kasutusele 1844. aastal Theodor Wertheim, kes tuletas selle küüslaugu ladinakeelsest nimetusest "allium", mis on ühtlasi laugu perekonna ladinakeelne nimetus. Asi on selles, et küüslaugus, sibulas ja teistes selle perekonna liikides leidub allüülrühma sisaldavaid ühendeid. Seos alleeni ehk propadieeniga on kaudne.
Isomeerid.
Tsüklopropüülrühm on allüülrühma isomeer.
Allüülsed ühendid

Allüülsed ühendid on keemilised ühendid, mille funktsionaalrühm on seotud allüülse rühmaga. 
Allüülsed ühendid on näiteks metallüülkloriid H2C=CMe-CH2-Cl ja prenool Me2C=CH-CH2-OH. 
Tänu allüülsele resonantsile annab asendis 2 olev kaksikside funktsionaalrühmale märgatavalt suurema reaktsioonivõime võrreldes vastava küllastatud ühendiga. Paljudel juhtudel on neile iseloomulik allüülne ümbergrupeering ehk allüülne isomerisatsioon, see tähendab funktsionaalrühma ümberasetumist asendist 1 asendisse 3, millega kaasneb kaksiksideme nihe. 
Allüülsed isomeerid on allüülset tüüpi isomeerid, milles funktsionaalrühm asub 1. või 3. süsiniku aatomi juures ja kaksikside vastavalt asendis 2,3 või 1,2. Neile regioisomeeridele võivad lisanduda veel "cis"- ja "trans"-isomeerid. Keemilise reaktsiooni käigus või kuumutamisel (ka toatemperatuuril seismisel) võivad allüülsed halogeniidid ja alkoholid kergesti isomeriseeruda. Näiteks 3 allüülset isomeeri:
H2C=CH-CHMeOH ning "cis" ja "trans" HOCH2-CH=CHMe
Allüülseid alkohole, allüülseid halogeniide jt allüülseid derivaate kasutatakse orgaanilises sünteesis tihti aktiivsete lähte- või vaheühenditena. Kõigis elusorganismides esinevad metabolismi intermediaatidena dimetüülallüülpürofosfaat (DMAPP) ja selle isomeer isopentenüülpürofosfaat (IPP). Taimedes osalevad need pürofosfaadid terpeenide ja terpenoidide sünteesi protsessides. Terpenoidsed allüülsed hapnikühendid on kasutusel parfümeerias hinnaliste lõhnaainetena (näiteks geraniool, linalool, tsitraal); taimekaitses feromoonidena (näiteks geraniooli ja farnesooli estrid); medikamentidena (A-vitamiin ehk retinool, tsitraal).
Triviaalnimetusi.
Allüülsete ühendite tähtsusele nii looduses kui ka keemias viitab kasutuselolevate triviaalnimetuste arvukus.
Allüülne asend

Allüülne asend ("position, site") tähendab asendit kaksiksidemest järgmise süsiniku aatomi juures, näiteks allüülne vesinik (C=C-CH). Allüülses asendis asuva funktsionaalrühmaga ühendeid nimetatakse allüülseteks ühenditeks.
Eluuvium

Eluuvium ehk eluviaalsetted ehk murendsetted on kivimite murend või koreseline muld, mis on jäänud tekkimiskohale.
Fidži meri

Fidži meri on saartevaheline meri Vaikse ookeani edelaosas. Piirneb põhjas Fidži saarte, idas Kermadeci saarte ja lõunas Uus-Meremaaga ning edelas Tasmani mere ja läänes Korallimerega. Mere pindala on 3 177 000 km².
Fidži merd loetakse mereks tinglikult seoses suure nõo olemasoluga. Nõo keskmine sügavus on 2741 m, suurim sügavus on 7633 m. Pinnavee temperatuur on lõunaosas 18...23°C, mere põhjaosas kuni 25...28°C. Soolsus on 34,9...35,5‰. Pinnamood on liigestatud, esinevad allveemäestikud ja vulkaanid. 
Suurim sadam on Suva (Fidži).
Soot

Soot ehk koold ehk jõekoold (argikeeles ka vanajõgi, Ida-Eestis ka struuga) on jõesängist eraldunud seisuveekogu; endine looge lammil.
Tavaliselt muutub ta kinnikasvavaks järvikuks.
Mõnikord võivad soodid tekkida ka üheainsa üleujutusega.
Soodid on kaladele sobilikud kudemiskohad.
Andrus Kerstenbeck

Andrus Kerstenbeck (sündinud 10. aprillil 1956 Elvas) on eesti trummar ja DJ. 
Andrus Kerstenbeck on mänginud ansamblites Ätid, TRÜ kohviku ansambel, Deemonid, Flip, Hübriid, Müstikud (Suuk), JRK, Rysyvelled, Monstrum, Incognito, Teravik, Propeller, Rõem, Uus Generatsioon, Monitor, Päratrust, Uus Waev, Aken, Turist, Trust, Vitamiin, Synopsis, Gild, T-Klaas, Uus Maailm, Vanemõde. 
Ta on esineb DJ-na Andy K ja Andrews nime all.
Gustav Kornel

Gustav Theodor Kornel (22. veebruar 1892 Võru – 4. detsember 1967 Göteborg) oli eesti arst.
Õppis 1914–1918 ja 1920–1922 (lõpetas 1922) Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas naha- ja suguhaiguste alal, sai meditsiinidoktori kraadi 1929. aasta detsembris (väitekiri "Võrdlevaid biokeemilisi ja seroloogilisi uurimusi leepra alalt"). Kornel oli Korporatsiooni Fraternitas Estica auvilistlane.
Aastatel 1918–1920 osales Gustav Kornel Vabadussõjas. Pärast ülikooli lõpetamist pidas ta Tartus erapraksist ning töötas Tartu Ülikoolis algul dotsendi ja hiljem professori asetäitjana. Kirjutas arstiteaduslikke artikleid ja analüüse, mis ilmusid ajakirjades ja raamatutes. 
1944. aastal põgenes Kornel Rootsi. Paguluses jätkas tööd arstina oma erialal Göteborgis, olles ühtlasi haiglate juures konsultant. Oli Fraternitas Estica Göteborgi osakonna asutaja, aktiivne juht ja organisaator.
Gerda-Ludmilla Bürger

Gerda-Ludmilla Bürger (24. aprill 1897 Võipere, Aaspere vald, Virumaa – 4. detsember 1992 Tallinn) oli eesti arst.
1917 õppis Tartu eraülikoolis, 1918 ja 1920–1923 (lõpetas 1923) Tartu Ülikoolis arstiteadust. Akadeemiliselt oli ta Eesti Naisüliõpilaste Seltsi liige.
1923–1936 Haljala ja Kadrina jaoskonnaarst, 1936–1940 ja 1942–1961 Nõmme Rinnalaste ja Emade Kodu (Tallinna Väikelastekodu) juhataja.
Gilbert Laing Meason

Gilbert Laing Meason (3. juuli 1769 – 14. august 1832) oli šoti arhitektuuri- ja kunstihuviline. Ta elas Forfaris Šotimaal.
Gilbert Laing Measoni välja mõeldud on mõiste maastikuarhitektuur. Ta kasutas esimesena seda sõna oma raamatus "On The Landscape Architecture of the Great Painters of Italy", mis ilmus 1828. aastal Londonis. Raamatut trükiti 150 eksemplari. Selles raamatus soovitas Meason kujundajatel uurida ehitiste ja looduse suhteid teiste hulgas Giotto, Tiziani, Nicolas Poussini, Paolo Veronese, Claude Lorraini, Tintoretto, Raffaeli, Domenichino ja Michelangelo loodusmaalidel. Mõiste tähendusvälja laiendas John Claudius Loudon, kelle austaja Andrew Jackson Downing tutvustas arvatavasti seda mõistet Frederick Law Olmstedile, kes oli esimene professionaalne arhitekt, kes hakkas end nimetama maastikuarhitektiks ja keda peetakse ka maastikuarhitektuuri kui professiooni rajajaks.
Eduard Uuemaa

Eduard Evald Uuemaa (enne eestistamist Eduard Evald Neumann, 3. jaanuar 1894 Tartu – 6. juuni 1945 Otepää) oli eesti arst.
1913–1918 ja 1920–1921 õppis Tartu Ülikoolis arstiteadust (lõpetas 1921), Eesti Üliõpilaste Seltsi liige. 
Osales Esimeses maailmasõjas ja Vabadussõjas. 1922 Voldi, 1923–1930 Maarja-Magdaleena jaoskonnaarst, alates 1930 Otepää linnaarst. Kaitseliidu Tartumaa maleva sanitaarpealik. 
Ta suri Otepääl 6. juunil 1945 ja on maetud Pauluse kalmistule. 
Isiklikku.
Tema vend oli kergejõustiklane ja majandustegelane Eugen Uuemaa.
Albert Tilk

Albert Dionisius Tilk (14. jaanuar 1899 Kuressaare – 17. aprill 1980 Göteborg) oli eesti arst.
Ta lõpetas 1919. aastal Saaremaa Eesti Segagümnaasiumi ja õppis aastatel 1919–1924 (lõpetas 1924) Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas. Ta oli korporatsiooni Fraternitas Estica vilistlane.
1924–1944 arst Saaremaal ja Pärnus. Nimetati 1943. aastal Kuressaare raehärraks. 
1944 põgenes Rootsi.
Andres Merend

Andres Merend (kuni 1935 Andreas Theodor Gläser, 1. märts 1896 Suure-Rõngu mõis, Tartumaa – 9. märts 1969 New York) oli eesti arst.
1916–1918 ja 1920–1923 (lõpetas 1923) õppis Tartu Ülikoolis arstiteadust, Eesti Üliõpilaste Seltsi vilistlane.
Osales Vabadussõjas. 1924 Kärgu jaoskonnaarst, 1924–1934 Türi linnaarst, 1934–1944 Viljandi linnaarst. 
1944 põgenes Saksamaale, 1949 siirdus USA-sse.
Oskar Pihlak

Oskar Pihlak (25. detsember 1901 Lõõla, Väätsa vald, Järvamaa – 5. veebruar 1968 Tallinn) oli eesti arst.
Aastatel 1922–1928 (lõpetas 1928) õppis Tartu Ülikoolis arstiteadust, Järvamaa Üliõpilaskogu liige, üliõpilasseltsi Raimla vilistlane.
Aastatel 1928–1934 oli ta arst Haljalas, 1934–1942 Türil, 1942–1945 Tallinnas. Aastail 1939–1940 oli ta Türi linnavanem.
Aastatel 1945–1953 oli Nõukogude vangilaagris ja asumisel, 1953–1967 töötas Saue Maa-ambulatooriumi juhatajana.
Isiklikku.
Abiellus 1932 Johanna Treufeldtiga (kirjanikunimega Irma Truupõld). Lapsed Õie (1933–1946), Ilmar (1936–2022) ja Ülo (1940–2013).
Niru

Niru (originaalis rootsi keeles "Ynk", soome "Surku") on soomerootsi lastekirjaniku Tove Janssoni muumilugude tegelane.
Niru on väike kõhn koerake. Ta kannab räbaldunud villast mütsi ja haaknõelaga kinnitatud punast vihmakeepi. Koerake Niru usub, et hundid on ta vennad, ja unistab seetõttu koos hundikarjaga elamisest.
Joonisfilmis "Muumioru lood" kannab Niru nime sama raamatu tegelane Sniff.
Tutsik ja Lipsik

Tutsik ja Lipsik (originaalis rootsi keeles "Tofslan och Vifslan", soome "Tiuhti ja Viuhti") on soomerootsi lastekirjaniku Tove Janssoni muumilugude tegelased.
Tutsik ja Lipsik on kaks umbes väikese My suurust tegelast. Esimene neist kannab punast mütsi. Neil on suur kohver, mille sees nad oma hinnalist vara kannavad. Tutsikule ja Lipsikule meeldib kummutisahtlis ja Muumimamma kotis magada.
Nad räägivad pisut eriskummalist keelt, lisades sõnade lõppu ski-liite (eestikeelses tõlkes). Kuna nende kõne on raskesti mõistetav saab sellest esialgu aru ainult Koduvana. Kui nad on juba kauem Muumiorus viibinud hakkavad ka teised tegelased neist aru saama.
Kõduhorisont

Kõduhorisont ehk O-horisont ehk A0-horisont on mullahorisont, mis koosneb eri lagunemisjärgus olevatest variseosadest.
See horisont sisaldab kõige enam orgaanilist ainet, puulehti ja muid taimejäänuseid. Horisondi alumisel piiril on taimejäänused tavaliselt juba lagunenud huumuseks ja algmaterjal pole enam tuvastatav.
Kõduhorisont jagatakse lagunemisastme alusel kihtideks:
Vitslav I

Vitslav I ("taani k.: Vitslav den 1. af Rügen") (umbes 1180 – 7. juuni 1250), ka Vislav, Vizlav, Wislaw, Wizlaw ja Witslaw, oli lääneslaavi päritolu Taani kuninga vasall ja Rügeni ("Rugia") vürst aastatel 1221–1249.
Elu.
Esimene säilinud ülestähendus Vitslav I-st pärineb 1193. aastast. Tema vanemad olid Rügeni vürst Jaromar I ja Taani kuninga Knud V ning Rootsi printsessi Sophie Sverkersdotteri tütar printsess Hildegard. 
Vitslav I võttis 1219. aastal osa oma feodaalisanda, Taani kuninga Valdemar II vallutusretkest Eestisse, olles väesalga juht Lindanise lahingus.
Pärast oma venna Barnuta tagasiastumist oli Vitslav I 1221. aastast Rügeni ainus vürst. Samal aastal on ürikutes esimest korda mainitud ka saksa asunikke Rügeni maismaa osas. Järgnenud aastatel osales ta taas sõdades Valdemar II poolel, näiteks 1225. aastal Möllni lahingus ja 1227. aastal Bornhövedi lahingus. Vaatamata taanlaste kaotusele hoidis ta Taaniga kindlalt feodaalsuhet. 1231. aastal asutas ta Neuenkampi (nüüd Franzburg) tsistertslaste ordu kloostri. 1234. aastal andis ta Stralsundile linnaõigused ning eesõigused, näiteks kalapüügiõigused ja tollimaksuvabastuse. Tema valitsemise ajal saavutas Rügeni vürstkond oma suurima ulatuse.
Järglased.
Oma naise Margaretega (enne 1200 - 5. märts 1232) sai ta kuus poega, kelle nimed on teada:
Skraa

Skraa oli käsitööliste põhikiri, mida kasutati tsunftides ehk käsitööstuskodades.
Skraas oli kirjas, kellel on tsunfti kuulumise õigus, samuti liikmete õigused ja kohustused: näiteks milline on käsitööliste tööaeg, õpipoiste ja sellide arv, nende suhted meistritega jne.
Skraa kinnitas raad.