Narva Johannese kogudus

Narva Johannese kogudus (ka Narva Jaani kogudus) oli luterlik kogudus, mis enne Teist maailmasõda kasutas Narva Johannese kirikut (hävis 1944). Narva Johannese kogudusele kuulus hoone Helsingi tänav 9.
Reformatsioonist saadik eristati Narva Jeruusalemma Johannese kirikus eesti ja saksa kogudust, kummalgi olid oma pastorid. Pärast Narva vallutamist rootslaste poolt 1581. aastal loodi Narvas ka rootsi ja soome kogudused. Tõenäoliselt juba 16. sajandil ehitas eesti kogudus endale eraldi kiriku. Kui Narva linn 1610. aastal peaaegu täielikult põles maha, hävines ka eesti koguduse kirik, mis asetses Pikal tänaval, umbes hilisemal Suurel tänaval. Uus puitkirik eesti kogudusele ei ehitatud enam vanale kohale, vaid umbes hilisemale Rahu tänava ja Kooli tänava nurga ligidale. Peale eesti koguduse kasutas seda samuti kui endist kirikutki, ka Narva soome kogudus, mille moodustasid osalt linna soomlastest garnisoniväe perekonnad ja Soomest sisserännanud. Soome ja eesti kogudused ühendati 1655. aastal.
Johannese kirik oli algul rootsi luteriusu riigikiriku peakirik ja Narvas ja Ingerimaa superintendendi ja Narva Johannese kiriku ülempastori kirik Narvas ja Ingerimaa kubermangus. 1645. aastal kinnitas Rootsi kuningriigi valitsus Narva Jaani kiriku Narva toomkirikuks ja rootsi kogudus kasutas Rootsiaegses Ingerimaa kubermangu keskuses, Narva toomkirikut jumalateenistuseks kuni 1704. aastani. 1691. aastal avati Narva saksa Püha Johannese koguduse vaestemaja ehk seek (pansionaat) 18-le elatunud koguduseliikmele.
Narva elanike küüditamise järel Narvast 1708, oli Narva Johannese kirik vene õigeusu kirik, kuni Narva Jeruusalemma Johannese kiriku 29. juunil 1708 pühitseti vene õigeusu Issanda Muutmise peakirikuks.
1718. aastal lubati 1708. aastal küüditatud sakslastel ja rootslastel Narva naasta. Kuna saksa kogudusel puudus kirik, anti 1733. aastal kirik Venemaa keisrikojas mõjuvõimu omavate saksa päritolu Münnichi, Bironi, Ostermanni ja Novgorodi piiskopi Theofani kaasabil üle luterlikule saksa kogudusele. Pärast remonti pühitses pastor Caspar Matthias Rodde selle 1734. aastal Ristija Johannese kirikuks ehk saksa Jaani kirikuks. 1727. aastal kui oli valminud Narva uuslinnas Narva Rootsi-Soome Mihkli kirik, liitusid soome kogudusega asumiselt tagasi pöördunud rootslased ja samal aastal asutati rootsi-soome Miikaeli kogudus. 
1823. aastal asutati Narva Johannese koguduse Jamburgi filiaalkogudus.
1832. aasta 28. detsembril võeti Venemaa keisri Uus evangeelse luteri kiriku seadus, millega kõik varasemad luterlikku kirikukorraldust reguleerinud seadused ja korraldused kuulutati kehtetuks ja millega Peterburis asutati Venemaa Evangeeliumi Luteriusu Kiriku Peakonsistoorium, millele allutati kõik Läänemere kubermangude, Soome ja Venemaa luterlikud konsistooriumid ja kogudused. Narva linnakogudused (Narva Rootsi-Soome Mihkli kogudus ja ka filiaalkogudused ning Narva Johannese kogudus ja ka filiaalkogudused Oudovas ja Jamburgis) kui Peterburi kubermangu piires asuvad luteriusulised kogudused allusid Venemaa Evangeeliumi Luteriusu Kiriku Peakonsistooriumi VELK Peterburi konsistoriaalringkonda.
1939. aastast oli Narva Jaani kirik eesti Narva Jaani koguduse kirik, 1939. aastal pidas esimese eestikeelse jumalateenistuse, 26. novembril Narva Aleksandri koguduse abiõpetaja Eduard Niggol, kogudus kuulus EELK Narva-Alutaguse praostkonda. Koguduse õigusjärglane oli 2000. aastast Narva Aleksandri kogudus.
Narva Johannese koguduse vaimulikud.
1939. aastal lõpetas eksistentsi Saksa praostkonna Narva Püha Johannese saksa kogudus
Narva Jaani kogudus.
1940. aastal moodustati Johannese saksa koguduse asemel EELK Narva Jaani kogudus.