tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Vincenzo Iaquinta

Vincenzo Iaquinta (sündinud 21. märtsil 1979 Crotones) on endine Itaalia jalgpallikoondise ründaja.
Iaquinta mängis pikka aega madala tasemega liigasid esindavates klubides kuni siirdus 2000. aastal Udinesesse. Enne siirdumist jõudis ta esindada Reggiolot, Padova Calciot ja Castel di Sangro Calciot. Iaquinta on saanud kogu karjääri ajal piisavalt mänguaega, kuid esimese üle kümneväravalise hooaja tegi ta alles 2003–2004, kui ta lõi 29 mänguga 11 väravat.
Rahvusvahelise läbimurde tegi ta 2005–2006 hooajal, kui Udinese jõudis Meistrite liigasse. Iaquinta tõusis tähelepanu keskpunkti 14. septembril 2005, kui ta lõi Meistrite liiga mängus Kreeka klubi Panathinaikos FC vastu kolm väravat. Kohe pärast seda hakkasid levima kuuldused tema siirdumisest teise klubisse ja räägiti Iaquinta probleemidest klubi juhtkonna vahel. Ta oligi mingi aeg mänguvaba, kuni 2006. aastal sõlmis uue lepingu Udinese Calcio vahel. Ta lõi kaheksa aasta jooksul 58 väravat 176 mängus. 2007. aasta juunis liitus Iaquinta Juventusega.
Rahvuskoondises debüteeris Iaquinta 30. märtsil 2005, kui mängiti Islandii koondisega. Ta mängis koondises aastatel 2005–2010 kokku 40 korda ja lõi kuus väravat.
Iaquinta tuli 2006. aastal Itaalia koondisega maailmameistriks. Alagrupimängus lõi ta värava mängus Ghana vastu. See oli tema esimene värav koondise rivistuses. 
Isiklikku.
Vincenzo Iaquinta on 186 cm pikk ja kaalus sportlasena umbes 77 kilo.
Praha kevad

Praha kevad (tšehhi keeles "Pražské jaro", slovaki keeles "Pražská jar") oli liberaliseerimisperiood Tšehhoslovakkias 1968. aasta jaanuarist augustini.
1960. aastate keskpaiku alustas Tšehhoslovakkia Kommunistliku Partei juht Alexander Dubček liberaliseerimisprotsessi nn inimnäolise sotsialismi suunas, muuhulgas lõpetades tsensuuri, samas rõhutades, et ei ole soovi lahkuda Varssavi Lepingu Organisatsioonist. 
Tšehhoslovakkia Kommunistliku Partei Keskkomitee tagandas 1968. aasta jaanuaris oma esimese sekretäri Antonín Novotný. Aprillis kuulutas partei uus juhtkond eesotsas Alexander Dubčekiga välja ulatuslike reformide kava. See tekitas NSV Liidu ja teiste kommunistliku bloki riikide juhtides suurt ärevust. Nõndanimetatud Praha kevade reformid nägid ette riikliku plaanimajanduse täiustamist turumajanduslike reeglitega ning sõnavabaduse kehtestamist, sealhulgas tsensuuri tühistamist. Ideoloogilisest kontrollist loobumine tundus Nõukogude Liidu juhtkonnale eriti ohtlik. Ülestõusu Prahas ei toimunud (erinevalt Ungarist 1956. aastal). Keegi ei üritanud vallutada kommunistliku partei keskkomitee hoonet, keegi ei kippunud julgeolekutöötajate elu kallale. 
NSV Liidu ja teiste idabloki riikide juhid kartsid Tšehhoslovakkia sündmuste ülekandumist teistesse sotsialistlikesse riikidesse ja seetõttu tungisid NSV Liidu väed koos sotsialistlike Poola, Ungari, Bulgaaria ja Saksa Demokraatliku Vabariigi vägedega 21. augustil 1968 Tšehhoslovakkiasse ja võtsid võimu enda kätte. Operatsioonis osales 4600 tanki ja 500 000 sõdurit, hukkus umbes 120 inimest. Tagandati mässulise kommunistliku partei juhtkond ning lõpetati katsed reformida sotsialismisüsteemi. Dubček vangistati ja asendati Gustáv Husákiga.
Punatähtedega tankid Praha tänavatel, relvitu rahvahulk protestimas "liitlaste" sissetungi vastu – selliseid televisioonikaadreid näidati kõikjal üle maailma ning need õõnestasid Nõukogude Liidu ja kogu sotsialismileeri prestiiži veelgi. Ärevaks signaaliks kommunistidele oli Praha kevade ajal sageli kõlanud loosung: "Tänu sotsialismile on Tšehhoslovakkia progressirongist maha jäänud!". Rahvusvaheline üldsus mõistis sekkumise hukka ning paljudes kommunistlikes maades tekkis vastuseis NSV Liidule ja selle poliitikale. Otseselt aga midagi sekkumise vastu või Tšehhoslovakkia toetuseks ette ei võetud. Ööl, mil väed riiki sisse viidi, nõudsid USA, Kanada, Paraguay, Taani ja Suurbritannia ÜRO Julgeolekunõukogu erakorralise istungi kokkukutsumist. Seal mõistis Tšehhoslovakkia saadik Jan Muzik sissetungi hukka. 
Praha sündmuste tagajärjel kehtestas Moskva nn Brežnevi doktriini: NSV Liit deklareeris, et juhul, kui mõnes Ida-Euroopa riigis on sotsialistlik süsteem hädaohus, on Nõukogude Liidu püha kohus sekkuda ja seal kord taastada. Seega anti kõigile Ida-Euroopa sotsialistlikele riikidele märku, et NSV Liiduga kooskõlastamata reformid lämmatatakse kasvõi relvajõul.
Babajevo

Babajevo on linn Venemaal Vologda oblastis, Babajevo rajooni keskus. Asub Kolpi jõe ääres. 
Linnaõigused sai Babajevo 1925. aastal. 
Linna läbib Peterburi–Vologda raudtee.
Wolfgang Russow

Wolfgang Russow (21. veebruar 1868 – 8. august 1938) oli eesti meremees, Tallinna merekooli juhataja.
Wolfgang Russow sündis Tartus professori Edmund August Russowi (1841–1897) pojana, ta lõpetas Tartu gümnaasiumi ja hiljem Riia börsikomitee mereklassid kaugsõidukaptenina.
Cliff Burton

Cliff Burton (täisnimega Clifford Lee Burton; 10. veebruar 1962 – 27. september 1986) oli USA muusik ja "heavy metal" bändi Metallica bassimängija aastatel 1982–1986.
Burton osales enne Metallicat mitmetes "metal"-bändides ning jäi oma professionaalse mänguoskusega Metallica juhtfiguuridele Lars Ulrichile ja James Hetfieldile silma. Nood otsisid uut bassisti, kuna pidasid bändi algset bassimeest Ron McGovneyt liialt kogenematuks. Metallicas sai Burtonist kiiresti bändi üks juhtfiguure, kes mõjutas muusikaloomet väga oluliselt: tänu temale lisandusid lugudesse filigraansed bassisoolod ning tema õudusfilmide ja -kirjanduse lembus viisid selliste lugude nagu "The Thing That Should Not Be" ja "Master Of Puppets" loomiseni. Ilmselt kõige enam ongi Burtoni mõju tunda just albumil "Master of Puppets".
"Master of Puppets" osutus Metallica 1980. aastate edukaimaks albumiks. Selle promotuur viis bändi Rootsi, kus 27. septembril 1986 toimus aga Ljungby lähedal liiklusõnnetus, kus Burton hukkus. Varem olid Burton ja juhtkitarrist Kirk Hammett vaielnud selle üle, kes saab bussi akna äärses koikus magada. Vastuolu lahendamiseks otsustati, et koha saab see, kes tõmbab kaardipakist suurema kaardi. Burton tõmbas poti ässa ja sai koha endale. Kuid bändi buss kaotas kiilasjääl juhitavuse ja sõitis teelt välja. Burton kukkus aknast välja ja jäi bussi alla. Ei ole teada, kas ta hukkus silmapilkselt või oli veel mõnda aega elus. Nimelt kui bussi hakati tema pealt ära tõmbama, purunes vints ja buss kukkus talle uuesti otsa. 
Burtonit peetakse üheks andekamaks ja mõjukamaks bassistiks, kellel oli väga originaalne stiil ja nägemus heavy metali arengust. Hetfield ja Ulrich on tunnistanud, et pärast Burtoni surma pole neil õnnestunud talle väärilist asendajat leida. Ta kuulub kahtlemata Metallica "klassikalise" koosseisu hulka, kes pani aluse Metallica hilisemale kuulsusele.
Mareks Lobe

Mareks Lobe (sündinud 6. aprillil 1971) on eesti laulja (bariton) ja koorijuht. 
Ta õppis 1986–1990 Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis Peeter Perensi käe all koorijuhtimist. Aastatel 1990–1994 õppis ta Tallinna Konservatooriumis / Eesti Muusikaakadeemias Andres Heinapuu juhendamisel muusikapedagoogikat ning Ervin Kärveti ja Mati Palmi klassis laulmist. 
Aastatel 1991–1992 töötas ta lauljana kammerkooris Eesti Projekt, 1993–2016 töötas Eesti Rahvusmeeskooris. 1997–2016 oli ta Eesti Rahvusmeeskoori solist. Ta on laulnud ka vokaalansamblites Kuninglik Kvintett ja Improloo. 
Alates 1989. aastast on ta tegutsenud ka koorijuhina. Ta on juhatanud muuhulgas Viljandimaa Noorte Meeste koori, Viljandi Baptistikoguduse segakoori Psalmus, Loo kammerkoori, meeskoori Sakala ja Kuivajõe Meeskoori.
Tallinna Inglise Kolledž

Tallinna Inglise Kolledž on inglise keele süvaõppega üldhariduskool Tallinnas.
Õppekorraldus.
Koolis on 12 klassi, pea igas klassis on kolm paralleeli. Klassis on keskmiselt 30 õpilast, algklassides 26 õpilast. Kokku õpib koolis umbes 782 õpilast ning seal töötab 50 õpetajat ja 20 muud koolitöötajat. Kool töötab ainult hommikuses vahetuses. 
Lisaks kohustuslikele ainetele õpetatakse alates gümnaasiumist briti ja ameerika kirjandust, kodulugu, filosoofiat ja majandusõpetust. Kohustuslikud on kaks võõrkeelt peale inglise keele: vene, prantsuse, saksa keel või hispaania keel
Tallinna Inglise Kolledži direktor on Toomas Kruusimägi, kes on olnud kooli direktor alates 1999. aastast.
Ajalugu.
Kuni 1996. aastani oli kooli nimi Tallinna 7. Keskkool, mis asutati septembris 1940, kui liideti likvideeritud Tallinna Prantsuse Lütseumi ja Jakob Westholmi Gümnaasiumi gümnaasiumiosad ja progümnaasiumi vanemad klassid. Saksa okupatsiooni ajal aastatel 1941–1944 kandis kool nime Jakob Westholmi Gümnaasium. Alates 1996. aastast on kooli nimi Tallinna Inglise Kolledž. Tegu on vanima Eestis tegutseva inglise keele süvaõppega kooliga.
Hooned.
Riikliku Inglise Kolledži esimene koolimaja oli hoone aadressil Hariduse tänav 3. Praegu asub seal Tallinna Prantsuse Lütseum.
1939. aastal valmis arhitektide Alar Kotli ja Erika Nõva koostöös Tallinna Inglise Kolledžile mõeldud hoone aadressil Narva maantee 25, kuid 1940. aastal kolis sinna hoopis Tallinna Õpetajate Seminar, mis on nüüd Tallinna Ülikool. Hoone on praegu tuntud TLÜ "Terra" hoonena.
Tallinna Inglise Kolledž kolis 1996. aastal aadressil Estonia puiestee 10 asuvasse koolihoonesse, mis oli ehitatud Tallinna Linna Tütarlaste Kommertsgümnaasiumile ja milles asus sõjajärgseil aastail Tallinna Merekool.
2007. aasta aprilli lõpus valmis Tallinna Inglise Kolledži spordihoone. Selles on ujula koos saunaga, aeroobikasaal ja spordisaal, kus saab mängida nii korvpalli, jalgpalli kui ka tennist. Pool hoonet oli kulude katteks renditud Circle K töötajatele kuni aastani 2013. Hoonel on uudne arhitektuur ja kujundus.
Kronoloogia.
Tallinna Inglise Kolledži tähtsamate sündmuste kronoloogia:
Printsess Alice, Gloucesteri hertsoginna

Printsess Alice, Gloucesteri hertsoginna (Leedi Alice Christabel Montagu-Douglas-Scott) (25. detsember 1901 – 29. oktoober 2004) oli Gloucesteri hertsogi abikaasa. 
Seega oli ta kuningas Edward VIII ja George VI vennanaine ning praeguse Gloucesteri hertsogi ema. Ta oli ka kuninganna Elizabeth II tädi.
Noorus.
Leedi Alice sündis 25. detsembril 1901 Londonis John Montagu-Douglas-Scotti ja leedi Margaret Bridgemani kolmanda tütrena. Seega on ta Charles II järeltulija tema illegitiimse lapse meesliini pidi. 
Ta veetis oma lapsepõlve vanemate maakodudes Northamptonshire'is, Dumfries and Galloways ja Šotimaa piiri ääres. Ta õppis St Jamesi internaatkoolis Worcestershire'is ning hiljem reisis Prantsusmaal ja Keenias. 
Abielu.
Aasta 1935 augustis kihlus leedi Alice Gloucesteri hertsogiga ning nad abiellusid 6. novembril 1935 Buckinghami palees. Abielu kaudu sai leedi Alice'ist Gloucesteri hertsoginna ja printsess. 
Paaril oli kaks poega, William ja Richard.
Pärast abiellumist reisisid abikaasad väga palju ning täitsid oma kuninglikke kohustusi. 
Tiitlivahetus.
10. juunil 1974 prints Henry suri ning nende pojast Richardist sai järgmine Gloucesteri hertsog, kuna vanem poeg ja troonipärija William oli lennuõnnetuses hukkunud. Printsess Alice palus kuningannalt luba kasutada tiitlit "Tema Kuninglik Kõrgus printsess Alice, Gloucesteri hertsoginna", selle asemel et olla "Tema Kuninglik Kõrgus Gloucesteri leskhertsoginna." Kuninganna andis selle loa. 
Hilisemad aastad.
Aastal 1981 avaldas printsess oma memuaarid "Printsess Alice'i, Gloucesteri hertsoginna memuaarid" ("The Memoirs of Princess Alice, Duchess of Gloucester"); 1991 andis ta välja täiendatud raamatu "Memuaarid üheksakümnest aastast" ("Memoirs of Ninety Years").
Aastal 1994, kui Gloucesterid pidid majanduslikel põhjustel Barnwelli mõisast loobuma, kolis printsess Kensingtoni paleesse, kus ta elas koos oma poja ja miniaga. Aastal 1999 teatas hertsog oma avalduses, et ema ei täida oma kõrge ea tõttu enam kuninglikke kohustusi. 
Aastal 2001 pidas kuningapere tseremoonia, et tähistada printsessi 100. sünnipäeva. See üritus jäi nii Alice'i kui ka kuninganna õe, printsess Margareti viimaseks avalikuks ülesastumiseks. 24. juulil 2003 sai printsessist vanim kuningakoja liige, olles ainus kuningliku perekonna liige kogu maailmas, kes on nii kaua elanud. 
Printsess Alice suri 29. oktoobril 2004 une pealt Kensingtoni palees. Ta oli 102-aastane. Tema matusetalitus peeti 5. novembril 2004 St George'i kabelis ja mälestusteenistus 2. veebruaril 2005 St Clement Danesis.
Eesti Televisioon

Eesti Televisioon (ETV) on Eesti Rahvusringhäälingu peamine telekanal, mis toodab ja näitab uudiste-, kultuuri-, meelelahutus- ja haridussaateid.
Esimene ametlik proovisaade oli eetris 19. juulil 1955. Aastatel 1955–1965 kandis Eesti Televisioon nime Tallinna Televisioonistuudio (TTS). 
1965. aastal ehitati Eesti Televisiooni hoone Gonsiori tänav 27 // Faehlmanni tänav 12. Eesti Televisiooni hoonete kompleksi kuulusid Televisiooni aparaadistuudio kompleks, Faehlmanni 12 /Gonsiori 27; Televisiooni tehniline hoone, Faehlmanni 10; Puhkebaasi hoone — Harjumaa, Kose vald, Oru, Tuhala ja valvehoone, Vana-Narva maantee 9, Tallinn. Tallinna Televisioonistuudio (Eesti TV) tootis, vahendas ja edastas 1950.–1960. aastail saateid vene ja eesti keele ja ka soome keeles.
1. oktoobril 1990 lõpetas tegevuse Televisiooni- ja Raadiokomitee ning Eesti Televisioon ja Eesti Raadio jätkasid tegevust iseseisvate asutustena, alludes otse Eesti Vabariigi Ülemnõukogule. 19. mail 1994 võeti vastu ringhäälinguseadus, millega sai Eesti Raadio ja Eesti Televisiooni kõrgeimaks organiks Ringhäälingunõukogu.
1. juunil 2007 ühendati Eesti Televisioon ja Eesti Raadio Eesti Rahvusringhäälinguks.
Eesti Televisiooni pearežissöörid (kunstilised juhid).
Hiljem: Jaanus Nõgisto, Rene Vilbre jt
Eesti Televisiooni diktorid.
Eesti Televisioonis on diktoriametit pidanud Ofelia Mikk, Zinaida Madissova, Ruth Peramets-Püss, Kalmer Tennosaar, Endel Sõerde, Alice Talvik, Ivi Kreen, Irena Safonova-Kromm, Aune Lahdenpera, Meeme Valtenberg, Mai Uus, Anneli Säilä, Merike Kass, Jaak Tamleht, Enn Eesmaa, Mare Neidlich-Taimre, Riho Mesilane, Marite Kallasma, Ewe Kaselaan, Piret Sauter, Tiina Pärn, Urmas Reitelmann, Urmas Ott, Merle Randma, Harri Kingo, Urmas Liiv, Margus Saar, Külli Palmsaar, Sirje Tennosaar, Sirje Eesmaa, Mare Haab, Urve Tiidus, Eero Raun, Tõnis Tirel, Hanneli Reili, Reet Liimets, Helene Tedre, Diana Lorents, Kristel Sarnet, Katrin Viirpalu, Indrek Birkan, Kadri Leping, Ott Ummelas, Riho Västrik, Natalia Malleus, Natalia Gurovits, Rita Väär, Ljudmilla Harlamova, Leonid Bronski, Margit Noor, Leili Lukas, Tõnu Aav, Härmo Saarm, Annika Hanson, Vilma Muru jt.
Manija

Manija on küla Pärnu linnas Manilaiul.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Tõstamaa valda.
Aasta läbi elab saarel umbes 45 inimest.
Aastal 2005 rajati laiule asfalteeritud tee. Manijas tegutseb ka Manija külatuba. Külatoas toimuvad Manija külakoosolekud ja rahvapeod. 2006. aasta seisuga oli külakeskuse juurde loomisel ka WiFi leviala.
Reisijate vedu saarele korraldatakse jäävabal perioodil kümnekohalise paadiga ja talvisel ajal hõljukiga. Aastas on reisijaid umbes 4000 ja reise 1400 ning vedude korraldamise maksavad suures osas kinni Pärnu linn ja riik.
2013. aastal valmis saarest ja tema elanikest Mark Soosaare film "Meretagused".
Oliver Neuville

Oliver Patric Neuville (sündinud 1. mail 1973 Locarnos Šveitsis) on endine Saksamaa jalgpallikoondise ründaja , kes mängis Saksamaa Bundesligas Borussia Mönchengladbachis ja Leverkuseni Bayeris.
Neuville on pärit Šveitsi itaaliakeelsest osast ning ei osanud seetõttu esialgu kuigivõrd saksa keelt, ka Saksamaa rahvuskoondises mängimise otsuse langetas ta üsna hilja.
Neuville karjäär algas Šveitsi Genfi Servette FC klubis 1992. aastal, kus ta tegi 91 mängus 41 väravat. Aastal 1996 siirdus ta Hispaaniasse, kus ta mängis ainult ühe hooaja CD Tenerife klubis. Seejärel siirdus ta Saksamaale, kus ta on mänginud kolmes eri klubis. Algul Hansa Rostockis aastatel 1997–1999 ja seejärel Leverkuseni Bayeris aastatel 1999–2004. Leverkusenis pääses ta mängima Meistrite liiga finaalis ja Saksamaa karika finaalis, kuid tema klubi ei võitnud kumbagi kohtumist. Aastatel 2004–2010 mängis Neuville Borussia Mönchengladbachis.
Bundesligas jäid Neuville parimateks teised kohad. 2002. aasta maailmameistrivõistlustel kaotas Saksamaa finaalis Brasiiliale, nii et Neuville võib pidada "igaveseks teiseks". Teda tuntakse siiski resultatiivse väravalööjana, sest kõrgliigas mängitud 372 mängus on ta löönud 127 väravat.
Rahvuskoondises debüteeris Neuville 2. septembril 1998, kui mängiti Maltaga.
Kuni 2010. aastani mängis Neuville koondises 69 korda ja lõi 10 väravat. Viimase värava lõi ta 2006. aasta maailmameistrivõistluste A-alagrupi teises mängus Poolaga, mille Saksamaa võitis 1:0.
Iván Kaviedes

Jaime Iván Kaviedes (sündinud 24. oktoobril 1977 Santo Domingos) on Ecuadori jalgpallikoondise endine ründaja.
Kaviedes oli üks Ecuadori koondise paremaid mängijaid. Ta oli esimene ecuadorlasest mängija Euroopa väljakutel. 
Kaviedes sai tuntuks, kui tegi hooajal 43 väravat Club Sport Emelec rivistuses kodumaal. Seejärel siirdus ta Itaalia Serie A liiga Perugia Calcio meeskonda. Ta ei paistnud seal eriti silma ning mängis pärast seda paljudes Euroopa ja Lõuna-Ameerika klubides.
Kaviedes mängis Ecuadori koondises koosseisus 2002. ja 2006. aasta maailmameistrivõistlustel.
Rahvuskoondises debüteeris Kaviedes 14. oktoobril 1998, kui mängiti Brasiiliaga. Ta lõpetas koondisekarjääri 2012, olles löönud koondises 17 väravat.
Isiklikku.
Iván Kaviedes on 182 cm pikk ja kaalub 71 kg.
Aleksandr Aleksandrov

Aleksandr Aleksandrovi nime on kandnud mitmed tuntud vene avaliku elu tegelased:
Sakala (täpsustus)

Sakala oli Eesti muinasmaakond. Selle järgi on nime saanud:
Sakala nime kannavad ka:
Lõhavere linnamägi

Lõhavere linnamägi on muinaseesti linnamägi Viljandimaal Põhja-Sakala vallas Lõhavere külas. Linnamägi on registreeritud riikliku arheoloogiamälestisena.
Eesti muinasvanema Lembitu linnuseks peetud Lõhavere on üks põhjalikumaid uuritud linnamägesid Eestis. Läti Henriku kroonikas mainitakse Sakala vanema Lembitu linnust "castrum Leole" nime all.
Kirjeldus.
Linnamägi kujutab endast kunstlikult kõrgendatud neemikut. Selle harjal asus nii seest kui väljast rõhtpalkidega toestatud liivavall, mis oli pealt silutud palkteega ja kus kõrgus mitu vahitorni. Valli väljast toestav palksein oli kõrgem ning moodustas ühtlasi kaitserinnatise. Linnuse eri aegadel kasutusel olnud väravakohad asuvad kirdes ja kagus. Väravakäikude küljed olid toestatud paekivist kivimüüriga. Oletatavasti kõrgus linnuse väravate kohal ka palkidest kaitsetorn.
Linnuse õuel asus hulk väiksemaid köetavaid hooneid ning üks massiivne tsitadelliks peetav ehitis. Üks leitud kaev asus linnuse jalamil ja teine õues.
Uurimislugu.
Lõhavere linnuse avastas kohalik mõisnik Helmsersen, kelle kutsel tegi Jaan Jung 14. juunil 1880 seal esimesed kaevamised. Jaan Jung oli ka esimene, kes pidas linnust Lembitule kuuluvaks, mida hilisemad uurimused ka kinnitasid. Carl Robert Jakobsonis tekitas pahameelt Jungi väide, nagu oleks Lõhaveres asunud eestlaste kuulsa vanema Lembitu linnus. Polnud võimalik, et Lembitu elas tahumata palkidest seintega onnis. Jung polevat mitte Eesti vana-aja uurija, vaid paljalt Eesti vana aunime mahaküürija. Jakobsoni pahameelt võib mõista, kuna tema enda esimese isamaakõne järgi olid eestlaste templid kulla ja kalli kividega ehitud. Põhjalikumalt on linnust arheoloogiliselt uuritud Harri Moora juhtimisel. Leiumaterjal kinnitab, et Lõhavere oli linnusena kasutusel 12.-13. sajandil ja selles ajavahemikus on see põlengutes kannatanud vähemalt kahel korral. Leiumaterjali hulgas on naaskel, nuga, tuleraud, hõbe- ja pronksehted, aga samuti noole- ja odaotsi, mõõgatükke ja isegi üks terve mõõk.
Kaká

Kaká (kodanikunimi Ricardo Izecson dos Santos Leite; sündinud 22. aprillil 1982 Gamas Brasília föderaalringkonnas) on endine Brasiilia jalgpallur, poolkaitsja. 
Tema isa Bosco Izecson Pereira Leite oli insener. Seetõttu oli Ricardo lapsepõlv varaliselt kindlustatud, mis lubas tal keskenduda koolile ja jalgpallile. Tema noorem vend Rodrigo on samuti elukutseline jalgpallur.
Kui Ricardo oli seitsmeaastane, kolis pere São Paulosse. Seal avastasid ta São Paulo FC talendiotsijad ja pakkusid talle lepingut.
2003. aastal liitus ta AC Milaniga, kuhu siirdus São Paulo FC-st 8,5 miljoni euro eest. 2009. aastal liitus ta Madridi Realiga. Ülemineku hind oli 68 miljonit eurot. Hooajal 2013–2014 mängis ta taas Milanis. Karjääri lõpetas ta 2017. aastal Major League Socceri klubis Orlando City.
Rahvuskoondises debüteeris Kaká 31. jaanuaril 2002 Boliivia vastu. Esimese värava Brasiilia koondises lõi ta 7. märtsil 2002 Islandi jalgpallikoondise vastu. Koondises mängis ta aastatel 2002–2016 kokku 92 korda ja lõi 29 väravat. Ühtki mängu, kus Kaká värava lõi, Brasiilia ei kaotanud.
Brasiilia koondisega tuli Kaká maailmameistriks 2002. aastal, kuigi ta mängis maailmameistrivõistlustel ainult 25 minutit alagrupimängus Costa Rica vastu. Veel võitis ta Euroopa superkarika 2003, Itaalia superkarika ja Serie A 2004 ning FIFA konföderatsioonide karika 2005. aastal.
Kaká valiti 2002 Brasiilia liiga parimaks mängijaks ja 2005 Meistrite liiga parimaks keskväljamängijaks. Aastal 2007 võitis ta Euroopa parima jalgpalluri auhinna "Ballon d'Or", lisaks valis FIFA ta maailma parimaks mängijaks aastal 2007.
Isiklikku.
Kaká on 186 cm pikk ja kaalub 82 kg.
23. detsembril 2005 abiellus Kaká oma lapsepõlvekallima Caroline Celicoga. Nende esimene laps Luca Celico Leite sündis São Paulos 10. juunil 2008.
Martna

Martna on küla Lääne maakonnas Lääne-Nigula vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal oli küla Martna valla halduskeskus.
Piirneb Ehmja, Enivere, Putkaste ja Kuluse külaga. Asulat läbib Rannamõisa jõgi.
Ajalugu.
Ajalooliselt asub Martna juba muinasajal tihedasti asustatud piirkonnas, muististe poolest rikaste Ehmja, Putkaste, Enivere ja teiste külade lähikonnas.
Muinasajal kuulus Martna piirkond ilmselt Ridala muinaskihelkonna juurde, 13. sajandil aga eraldus kirikukihelkonnana, sest Martna kirikut on kirjalikes allikates esimest korda mainutud juba 13. sajandi lõpul. Koha praegune nimi tuleneb Püha Martini kiriku nimest, paiga vana nimi on olnud Ummern.
Martna oli tüüpiline kihelkonnakeskus, kus asusid kirik, kalmistu, kirikumõis, kuid puudus küla või asula nimega Martna. Selline tekkis alles kolhoosi- ja sovhoosiasulana.
Kirikuaias paikneb 1930. aastal avatud Martna Vabadussõja mälestussammas. Kirikus tegutseb Martna Püha Martini kogudus.
Bostoni teejoomine

Bostoni teejoomine (inglise keeles "Boston Tea Party") oli 16. detsembril 1773 korraldatud Ameerika kolonistide protestiaktsioon Briti võimude vastu. Pärast seda kui Bostoni ametnikud keeldusid kolme laeva maksustatud teelaadungit Suurbritanniasse tagasi saatmast, läksid kolonistid laevade pardale ning viskasid tee vette. See on oluline sündmus Ameerika Ühendriikide ajaloos, millele on viidatud ka hilisemates protestiaktsioonides. 
See oli Briti valitsuse 1773. aastal kehtestatud "Teeseadus", mis vabastas Ida-India Kompanii Inglismaal tollimaksust ja andis talle kolooniates sisuliselt teemüügi monopoli.
Bostoni teejoomist on peetud üheks neist sündmustest, mis vallandas 1775. aastal Ameerika iseseisvussõja.
Lõhavere

Lõhavere on küla Viljandi maakonnas Põhja-Sakala vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Suure-Jaani valda.
Külas voolab Lõhavere oja, millele on küla edelaosas paisutatud Lõhavere järv.
Filmitegelaste loend

"Siin on loetletud filmide ja seriaalide tegelasi.
Komsomolsk Amuuri ääres

Komsomolsk Amuuri ääres (vene keeles: Комсомольск-на-Амуре) on linn Venemaal Habarovski krais. Asub Amuuri jõe vasakul kaldal, 360 km kaugusel Habarovskist.
Kliima.
Jaanuari keskmine õhutemperatuur linnas on –24 °C, juulis +20 °С. Aastane sademete hulk on 560 mm.
Ajalugu.
Piirkonna põliselanikeks on nanaid. Tänapäeva linna ala kuulus Hiinale 1858. aastani, mil see läks Aiguni lepinguga Venemaale. 
Asula on rajatud 1860. aastal Permskoje külana Permi oblastist ümber asunud talupoegade poolt. 1932. aastal anti asulale linnaõigused ja nimetati ümber Komsomolskiks linna ehitavate kommunistlike noorte auks. Tegelikult olid umbes 70% linnaehitajatest vangid. Linnas hakati arendama rasketööstust, rajati laevaehitustehaseid.
Majandus.
Linnas on lennukitehas, kus toodetakse hävituslennukeid Su-27, Su-30, Su-33, Su-35, Su-57, laevaehitustehased ja masinaehitustehased.
Must metallurgia on tähtsuselt teine tööstusharu (32,2% toodangust): terasetoodang ulatub 0,7 miljoni tonnini.
Töötleva tööstuse käive oli 2006. aastal 24,1 rubla.
Linn asub Baikali-Amuuri magistraalraudtee (BAM) ääres. 20 km kaugusel kesklinnast asub lennujaam.
Ohha

Ohha on linn Venemaal Sahhalini oblastis. Asub Sahhalini saare põhjaosas Ohhoota mere kaldal.
Asutatud 1880. aastal avastatud naftaleiukoha juurde.
Linn on naftatööstuse keskus.
Black Mama

Black Mama on glasuurkohuke, mida toodab AS Kohuke.
Kohuke sisaldab glasuuri, kohupiima, taimerasva, vanilliini ja paksendajaid.
100 grammi Black Mama kohukese energeetiline väärtus on 1262,6 kJ.
70

70. aasta (LXX) oli 1. sajandi 70. aasta.
Dharamsala

Dharamsala on linn Indias Himachal Pradeshi osariigis.
Asula jaguneb Ülem-Dharamsalaks (McLeod Ganj, McLeodganj) ja Alam-Dharamsalaks.
Alam-Dharamsala.
Alam-Dharamsala on linna majanduskeskus.
Ülem-Dharamsala.
Ülem-Dharamsala on Alam-Dharamsalast umbes 9 km kaugusel ja 460 m kõrgemal (kõrgus merepinnast 1700 m).
Seal on koloniaalstiilis hooned.
Ülem-Dharamsalas resideerib eksiilis praegune dalai-laama Tenzin Gyatso, kes põgenes Tiibetist Indiasse 1959. Samuti on Dharamsalas Tiibeti eksiilvalitsuse residents. Seal elab rohkesti Tiibeti pagulasi.
Ülem-Dharamsalas on ka väike anglikaani kirik "St. John of the Wilderness".
Kliima.
Detsembris ja jaanuaris sajab lund. Temperatuur on 0 °C ja 14,5 °C vahel.
Suvel on sooja 22...38 °C.
Kõige soodsamad ajad linna külastamiseks on märtsist juunini ja septembrist novembrini.
Rännuteed.
Dharamsalast saavad alguse mõned rännuteed, näiteks Triundile (3350 m) ja Inderhara kurule (4300 m) Dhauladhari mägedes. Lääne suunas on võimalik rännata Kareri külasse ja Kareri järve äärde (3200 m).
Namgyali klooster

Namgyali klooster on üks Tiibeti budismi kloostritest, mis on seotud dalai-laamadega. 
Namgyali klooster paiknes algul Tiibetis Potala palees. Selle asutas 1575 kolmas dalai-laama Sonam Gyatso. Klooster oli ette nähtud dalai-laama rituaalideks. Pole teada, kas Hiina võimud on kloostri selle nime all säilitanud. 
Praegu tegutseb Namgyali klooster eksiilis Indias Dharamsalas. Selle mungad saadavad dalai-laamat välisreisidel. Nad demonstreerivad laamatantse, Tiibeti liivamaali, liivamandalaid jms. 
Kloostril on filiaal USA-s New Yorgi osariigis Ithacas (Namgyal Monastery Institute of Buddhist Studies). See rajati 1992. Seal roteeruvad Dharamsalast tulnud mungad. Nad õpetavad põhiliselt lääne huvilistele mitmeaastast "suutra- ja tantrakursust", mille õppekavasse kuulub ka tiibeti keel. Korraldatakse ka üksikloenguid ja lühikursusi.
Geše

Geše on akadeemiline kraad Tiibeti budismi gelukpa koolkonnas.
Gešekraadi saab omandada vaid osaledes aktiivselt ja edukalt filosoofilistel dispuutidel.
Geše traditsiooni rajas Tsongkhapa' Shampu kloostris, hiljem lisandusid Kyormolung ja Dewachen.
Geše kraadi saamiseks tuleb tavaliselt õppida üle kahekümne aasta. Õppekavas on viis valdkonda. Eksamil kontrollitakse debateerimisoskust kõigis valdkondades. Kraadi taotleja peab põhitekste ja nende kommentaare peast teadma ning neid vajaduse korral tsiteerima väitluses oponendile. 
Lõplik eksam korraldatakse tavaliselt kord aastas ja see toimub Lhasas kui taotluseks on lharampa madalama kraadi võib saada ka suuremates kloostrites kohapeal. Eksamineerijaks on kohaliku kloostri õppeasutuse gurud ehk laamad. Dispuuditeema valitakse kohapeal. Gešekraadil on neli kategooriat, need lharampa, tsorampa, lingtse ja dorampa. 
Gešekraadi kinnitamise tingimuseks on, et eksamile järgneva kaheksa kuu jooksul peab kandidaat osalema iga päev kolmel dispuudil.
Jeruusalemma tempel

Jeruusalemma tempel on Judaismi ohvrikultuse keskus Jeruusalemmas. See on ajaloo jooksul kaks korda hävitatud ja praegu on templist alles vaid Nutumüür. Templi kohta on ajaloos kasutatud eri nimesid, kuna kuningas Saalomoni ehitatud templi hävitamise järgset templit hakati nimetama teiseks templiks.
Praegu on templi kohal alles Nutumüür ja Templimäele on ehitatud 2 islami jaoks ülitähtsat mošeed. 
Paljude aastasadade kestel süvenes aegamööda veendumus, et Templi suudab tulevikus taastada ainult Mašiah (Messias). Kõige radikaalsemate juudiusuliste meelest on praegune olukord alandav ja püha piirkonda rüvetav, kuna Templimäel kõrgub muslimite 691. a pKr valminud Kaljumošee. 1960. aastate lõpul süüdati korduvalt põlema samuti Templimäel asuv al-Aqsa mošee. Et taastada tempel vana koha peale, mida kindlasti tahetakse teha, peab mošeed likvideerima. Templimägi on kujunenud kahe religiooni vaheliseks tüliallikaks.
Teine tempel

Teine tempel oli teine Jeruusalemma tempel. See ehitati pärast Paabeli vangipõlve. 
Ehitus kestis vaheaegadega umbes 550 aastat. Tempel valmis lõplikult umbes aastal 30 pKr. 
Aastal 70 pKr roomlased hävitasid templi.
Hein

Hein on niidetud ja kuivatatud rohi, enamasti kasutamiseks loomasöödana. 
Heintaimede liigid.
Peamisteks heintaimedeks on kõrrelised, neile lisaks mitmed liblikõielised ja rohundid.
Eestis levinumad heintaimed on kõrrelistest kerahein, aruheinad, raiheinad, põldtimut, nurmikad, päideroog, liblikõielistest põldristik, valge ristik, lutsern jt.
Liigitus.
Kasvukoha ja koosseisu järgi eristatakse põllu-, niidu-, metsa- ja viljaheina, kuivatusviisi järgi looduslikult ja ventileeritavais küünides kuivatatud heina ning koristusviisi järgi pikka lahtist heina, pikka pallitatud heina ja hekselheina. 
Loomade heinavajadus ja heina toiteväärtus.
Hein on kariloomade peamine koresööt, veis vajab seda aastasest söödakogusest 8...10%. 
Heina toiteväärtus sõltub rohu botaanilisest koostisest ja taimede niitmisaegsest arenemisjärgust, mullastikust, väetamisest, koristusaegsest ilmast, kuivatus-, koristus- ja säilitamisviisist ning säilitamise kestusest.
Anton Rubinstein

Anton Rubinstein (vene keeles Антон Григорьевич Рубинштейн; 28. november 1829 – 20. november 1894) oli juudi soost Vene pianist, helilooja, dirigent ja muusikapedagoog. 
Anton Rubinsteini vend Nikolai Rubinstein oli samuti tuntud pianist, dirigent ja muusikapedagoog.
Kuni seitsmenda eluaastani õppis Rubinstein klaverimängu ema käe all. Edasi hakkas teda õpetama Aleksandr Villoing. Juba 9-aastaselt andis ta oma esimese klaverikontserdi ning saavutas kiiresti tuntuse. Aastal 1840 esines ta Pariisis, kus teda käisid kuulamas Frédéric Chopin ja Ferenc Liszt. Sellele järgnesid kontserditurneed Inglismaal, Hollandis, Rootsis ja Saksamaal. Kontserdil Breslaus esitas ta oma esimese klaveripala "Undiin". Aastal 1841 esines Rubinstein Viinis.
Aastail 1844–1849 elas ja õppis ta Saksamaal, kus tema juhendajad olid Siegfried Dehn ja Giacomo Meyerbeer, ning sõbrunes Mendelssohniga. 
Aastal 1859 asutas ta Vene Muusikaühingu ja 1862. aastal Venemaa esimese kõrgema muusikaõppeasutuse, Peterburi Konservatooriumi. 
Rubinstein on üks viljakamaid vene heliloojaid. Ta on kirjutanud 16 ooperit ja 3 ooper-oratooriumi, rohkelt sümfoonilisi teoseid, romansse ja klaverimuusikat. Tema ehk kõige tuntum teos on prantsuse mõjutustega ooper "Deemon", aga ka sellised romansid nagu "Öö" ja "Pärsia laulud".
Margus Vaigur

 
Margus Vaigur (sündinud 23. aprillil 1967 Järvakandis) on eesti valguskunstnik.
Ta on lõpetanud 2003. aastal Viljandi Kultuurikolledži valguskujunduse erialal. 
Aastatel 1994–2002 töötas Viljandi Draamateatris Ugala. Aastast 2002 on Pärnu Endla teatri valgusala juht/valguskunstnik.
Helin Kapten

Helin Kapten (sündinud 21. novembril 1952) on eesti pianist. 
Ta lõpetas Tallinna Riikliku Konservatooriumi professor Bruno Luki klaveriklassis ja Peterburi konservatooriumi assistentuurstažuuri professor Sofia Vakmani ansambliklassis. Ta on täiendanud end korrepetitsiooni alal Hamburgi Muusika- ja Teatriülikoolis. 
Kapten on töötanud Rahvusooperis Estonia, Vaasa Ooperiteatris ja Jyväskylä Konservatooriumi ooperistuudios ning teinud loomingulist koostööd paljude lauljate (sealhulgas G. Ahrensi, J. Anvelt-Skarafoni, Shen-Xiangi, L. Agosti, M. Lehtise, V. Noreika) ja dirigentidega (näiteks C. F. Cillario, Zheng Xiao Yingi, Erki Pehki, Neeme Järvi, Arvo Volmeri, Toomas Kapteni ja teistega).
Helin Kapten on andnud meistrikursusi Eestis, Soomes, Rootsis, Itaalias ja Saksamaal ning olnud korrepetiitoriks paljudele noortele Eesti lauljatele, kes on edukalt esinenud rahvusvahelistel võistlustel, näiteks Ain Anger, Rauno Elp, Aile Asszonyi-Braun, Merle Silmato, Meeli Tammu jt. 
Helin Kapten on esinenud klaverisaatjana Eestis, Soomes, Rootsis, Hollandis ja Venemaal. Ta töötab Eesti Muusikaakadeemias saateklassi professorina ja on kammermuusika osakonna juhataja.
Merle Silmato

Merle Silmato (sündinud 1968) on eesti laulja (metsosopran/alt).
Ta on lõpetanud 1996. aastal Georg Otsa nimelise Tallinna Muusikakooli klassikalise laulu erialal (õpetaja Tõnu Bachmann). 
2002. aastal lõpetas ta Eesti Muusikaakadeemia laulu erialal dotsent Urve Tautsi klassi. 2006. aastal lõpetas Soomes Sibeliuse Akadeemia magistriõppe Anita Välkki juhendamisel. Hiljem on teda juhendanud Bulgaaria tenor Kaludi Kaludow. Ta on osalenud ka L. Gergjeva, E. Märtsoni, U. Reinemani ja J. Beckmani meistrikursustel. Aastaid seob teda koostöö pianistide I. Zahharenkova, H. Kapteni ja D. Pavloviga. Lied repertuaari kuuluvad Berliozi, Mussorgski, Rahmaninovi, R. Straussi, Mahleri, Wagneri, Brahmsi jpt heliloojate teosed. Silmato on esinenud kõikjal Eestis, samuti ka Soomes, Rootsis, Venemaal, Taanis, Poolas ja Bulgaarias.
Aastatel 2004–2006 töötas ja alates sügisest 2007 töötab Silmato Soome Rahvusooperis. Ta on ka Rahvusooperi Estonia ja Vanemuise külalissolist. 2008. ja 2010. aastal esines ooperifestivalil Prantsusmaal (Opera de Baugé). Ooperirollide hulka kuuluvad: Azucena (G. Verdi "Trubaduur"), Ulrica (G. Verdi "Maskiball"), Amneris (G. Verdi "Aida"), Carmen (G. Bizet' "Carmen"), Marfa (M. Mussorgski "Hovanshtshina"), Marina Mnishek, Kõrtsinaine ja Ksenia amm (M. Mussorgski "Boriss Godunov"), Olga, Larina, Filipjevna (P. Tšaikovski "Jevgeni Onegin"), Polina ja Krahvinna (P. Tšaikovski "Padaemand"), La zia Principessa (G. Puccini "Õde Angelica"), kolmas daam (W. A. Mozarti "Võluflööt").
Suurvormidest kuuluvad tema repertuaari G. Verdi "Reekviem", W. A. Mozarti "Reekviem" ja "Missa Brevis", L.van Beethoveni "Missa C-duur", C. Saint-Saensi "Jõuluoratoorium", A. Vivaldi "Gloria", Pergolesi "Stabat Mater", G. F. Händeli "Messias", L. Bacalovi "Misa Tango", R. Kangro "Missa süütult hukkunud eestlastele", Ed.Tubina "Reekviem langenud sõjameestele", R.Tobiase "Joonase lähetamine".
Keeled: eesti, vene, inglise, soome, taani
Isiklikku.
Tema vennad on Margus ja Tarmo Prangel.
Zoja Hertz

Zoja Hertz (ka Herz ja Gerts; sündinud 4. augustil 1957 Soltsõs Novgorodi oblastis Venemaal) on Eesti pianist ja kontsertmeister.
Ta on lõpetanud 1980. aastal Tallinna Konservatooriumi dotsent Virve Lippuse klassis. 1991. aastal stažeeris ta Moskva Suures Teatris prof Mogilebskaja meistriklassis. 
Hertz töötas aastatel 1980–1985 Moskva Kultuuriinstituudi orkestridirigeerimise osakonna kontsertmeistrina. 
Kontsertmeistrina on ta esinenud paljude lauljate saatjana nii Eestis kui ka Saksamaal, Rootsis, Venemaal ja Ukrainas. 
Aastatel 1985–1997 töötas Hertz Vanemuise teatris. Ta osales kontsertmeistrina rohkem kui 50 lavateose lavaletoomisel, sealhulgas ooperid ”Nabucco”, ”Rigoletto”, ”Traviata”, ”Othello”, ”Tosca”, ”Nahkhiir”, ”Carmen”, ”Don Quijote”, ”Pajatsid”, ”Don Giovanni” ja ”Boriss Godunov”, muusikal ”Oliver” jm.
Alates 1999. aastast on ta koostöös Smithbridge Productionsiga aidanud lavale tuua muusikalid ”Linnupuur”, ”Vampiiride tants”, ”Hüljatud”, ”Miss Saigon”, ”Kabaree”, "Oliver", "Tuhkatriinu" ja "Georg". PromFesti raames aitas ta 2003. aastal Pärnu Endla teatris lavale tuua ooperi "Rigoletto".
Hertz on olnud ka Heino Elleri nimelise Tartu Muusikakooli ja 1997–2001 Georg Otsa nimelise Tallinna Muusikakooli pedagoog-kontsertmeister. 
2001. aastast on ta olnud vabakutseline. Tegutsenud ka lauluõpetaja ja hääleseadjana. 
Isiklikku.
Zoja Hertzil on varasemast abielust poeg Mihhail Gerts. Alates 2009. aastast on ta abielus laulja Jassi Zahharoviga.
IRNA

IRNA (täieliku nimega Islamivabariigi Uudisteagentuur) on Iraani riiklik uudisteagentuur, mis asutati 1934. aastal.
Aastatel 1934–1981 kandis uudisteagentuur nime Pars.
Laimonas Pautienius

 
Laimonas Pautienius (sündinud 3. mail 1973 Leedus Merkinės) on leedu ooperilaulja (bariton). 
Ta on klaverit õppinud lastemuusikakoolis. 1997 lõpetas Leedu Muusikaakadeemias professor Virgilijus Noreika lauluklassi. Samal aastal debüteeris Leedu Rahvusooperis (LRO) G. Puccini ooperis "Tosca" Spoleta rollis.
1999 debüteeris Laimonas Pautienius Kaunase Muusikateatris, mis on jäänud tema koduteatriks kuigi aastatel 2009–2020 oli Laimonas Pautienius ühtlasi ka Düsseldorfi Deutsche Oper am Rhein solist.
Laimonas Pautienius on esinenud Leedu Rahvusooperi Sümfooniaorkestriga (dirigent V. Viržonis)XXI Sajandi Orkestriga ("Puccini Gala" 2008, dirigent Erki Pehk) ja Rahvusliku Filharmooniaorkestriga (dirigent J. Domarkas). On andnud kontserte USA-s, Saksamaal, Prantsusmaal, Rootsis ja Eestis.
PromFesti raames Endla teatris: Rubinsteini "Deemon" (Deemon, 2005, lavastaja Mati Unt) ja George Bizet' "Carmen" (Escamilio, 2007)
Tunnustus.
Laimonas Pautienius on Vabariikliku J. Gruodise nimelise lauljate konkursi võitja (1996). 2001 aastal anti talle Leedu teatri kõrgeim auhind – St. Christopheri kuju (opereti valdkonnas). 2002 võitis ta I preemia konkursil "Operett – my love". Aastal 2003 hinnati teda Leedu Teatriliidu auhinna ja Leedu Kultuuriministeeriumi preemiaga. Samal aastal – 2003 – valiti Laimonas Pautienius Leedu aasta ooperisolistiks.
2003. aastal võitis Laimonas Pautienius I preemia IIIKlaudia Taevi nimelisel Rahvusvahelisel Konkursil Pärnus. Konkursi preemia osana astus ta 2004. mais Rahvusooperis Estonia üles Germonti (Verdi "La Traviata") ja Jeletski rollis (Tšaikovski "Padaemand") ning esitas Deemoni (2005) ja Escamillo (2007) rollid PromFesti raames valminud ooperiproduktsioonides.
Heli Jürgenson

Heli Jürgenson (sünninimi Heli Aus; sündinud 9. mail 1969 Kiviõlis) on eesti koorijuht, koormeister ja muusikapedagoog.
Haridus.
Heli Jürgenson alustas muusikaõpinguid Aseri muusikakoolis. Hiljem on ta õppinud koorijuhtimist Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis ja lõpetanud 1993. aastal Tallinna Konservatooriumi koorijuhtimise erialal (õppejõud Ants Soots).
Töö.
Töö muusikapedagoogina.
Aastatel 1993–2021 töötas Heli Jürgenson Georg Otsa nimelise Tallinna Muusikakooli koorijuhtimise eriala õpetajana (2003–2007 ka osakonnajuhatajana). Aastatel 2001–2004 oli ta ühtlasi EELK Usuteaduse instituudi koorijuhtimise õppejõud.
Alates 2020. aastast on ta Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia koorijuhtimise õppejõud.
Töö koorijuhi ja koormeistrina.
Heli Jürgenson on Estonia Seltsi segakoori asutajadirigent ja oli aastatel 1993–2022 selle koori peadirigent. 
Aastail 1999–2003 oli ta Tallinna Kaarli kiriku kontsertkoori peadirigent.
Aastatel 2001–2011 töötas Jürgenson rahvusooperi Estonia koormeistri ja peakoormeistrina. Selles ametis on ta osalenud paljude ooperite lavaletoomisel, sealhulgas Rubinsteini "Deemon", Mussorgski "Boriss Godunov", de Falla "Lühike elu", Tšaikovski "Padaemand", Wagneri "Tannhäuser", Verdi "Aida" ja "Rigoletto" jt. 
2011. aastast on Jürgenson Eesti Filharmoonia Kammerkoori koormeister. Ta on valmistanud ette selliseid vokaal-sümfoonilisi suurvorme nagu Bachi "Jõuluoratoorium", Brahmsi "Saksa reekviem", Verdi "Reekviem", Britteni "Sõjareekviem". 
Heli Jürgenson on juhatanud ka Riigikantselei kammerkoori ning teinud koostööd Eesti Kontserdi, kristliku muusika ühinguga Sonico ja 21. sajandi orkestriga.
Laulupeod.
Laulupidudel ja laulupäevadel on Heli Jürgenson juhatanud segakoore. Esimest korda oli ta laulupeo dirigendipuldis 2002. aasta noorte laulu- ja tantsupeol. 
2005. aastal oli Jürgenson Tartu kirikukooride laulupeo kunstiline juht, 2007. aastal Eesti-Soome laulupeo kunstiline juht. 
2007. aasta noorte laulu- ja tantsupeol juhatas ta segakoore.
2009. ja 2014. aastal oli Jürgenson üldlaulupeo segakooride liigijuht. 2017. aastal oli ta XII noorte laulu- ja tantsupeo "Mina jään" peadirigent. 
Heli Jürgenson on valitud 2025. aasta juulis toimuva XXVIII üldlaulupeo kunstiliseks juhiks.
Liikmesus.
Ta kuulub Eesti Kooriühingu juhatusse.
Isiklikku.
Heli Jürgensonil on kolm last.
Bambari

Bambari on linn Kesk-Aafrika Vabariigis. Asub Ouaka jõe vasakul kaldal. 
Bambari on tähtis kaubanduslinn. Seal asub ka lennujaam.
Dave Grohl

David Eric Grohl (sündinud 14. jaanuaril 1969 Warrenis Ohios) on USA muusik, kes sai tuntuks ansambli Nirvana trummarina. 
Aastal 1995, pärast Nirvana juhi Kurt Cobaini enesetappu, moodustas ta ansambli Foo Fighters. Led Zeppelinist vaimustunud Grohl meelitas sealse bassimehe John Paul Jonesi kaasa lööma Foo Fightersi albumil "In Your Honor", kus Jones mängiski mandoliini ja klaverit, ja tegi 2009. aastal koos temaga (ja Josh Homme'iga ansamblist Queens of the Stone Age) ansambli Them Crooked Vultures. "Eelkõige," ütles ta, "kõlas Led Zeppelin kartmatuna."
2014. aastal võeti ta Rock'n'rolli Kuulsuste Halli vastu Nirvana ja 2021. aastal Foo Fightersi liikmena.
Eimel Kaljulaid

Eimel Kaljulaid (sündinud 13. septembril 1973) on eesti trummar. 
Ta mängis aastatel 1991–2003 ansamblis Terminaator ja aastatel 2004–2006 The Sunis.
2007. aastal mängis Eimel ansamblis Tuberkuloited. 2007. aastal lõi omanimelise bändi EIMEL.
Aarne Veedla

Aarne Veedla (sündinud 26. novembril 1963 Valgas) on Eesti endine piirivalvur ja poliitik.
Veedla lõpetas Tartu Ülikooli 1988. aastal ajaloo erialal. 
Aastatel 1991–1993 teenis ta vabatahtlikuna Eesti piirivalves, oli kontrollpunkti ülem ning Valga Juhtimiskeskuse staabiülem.
Poliitiline tegevus.
Ta valiti Valga linnavolikokku 1989., 1993. ja 1996. aastal. Ta oli Valga linnavolikogu aseesimees, seejärel esimees ning Eesti Linnade Liidu juhatuse liige.
1995–1996 oli ta Eesti Vabariigi Riigikogu liige, kus kuulus Reformierakonna fraktsiooni ning oli õiguskomisjoni liige. 1999–2003 töötas ta regionaalministri nõunikuna, alates 2003. aastast rahvastikuministri nõunikuna. Aastatel 2007–2008 oli ta Riigikogu esimese aseesimehe nõunik. Veedla on Vabariigi Presidendi rahvusvähemuste ümarlaua liige 2000–2010.
Veedla on Eesti Reformierakonna (ja oli selle eelkäija Eesti Liberaaldemokraatliku Partei) liige. Ta on korduvalt kuulunud Eesti Liberaaldemokraatliku Partei ja Eesti Reformierakonna juhatusse. Aastatel 1988–1990 oli ta Rahvarinde Valgamaa volikogu liige. 2021. aastast on ta Eesti Reformierakonna volikogu liige.
Bamako

Bamako on Mali pealinn ja suurim linn.
Linn asub Nigeri jõe ääres.
Halduslikult on Bamako 1. järgu haldusüksus (ringkond). See jaguneb kuueks vallaks ("commune"), mida tähistatakse Rooma numbritega: I vald, II vald, III vald, IV vald, V vald ja VI vald.
1998. aasta rahvaloenduse ajal elas ringkonnas 1 016 296 inimest, 2009. aasta rahvaloenduse ajal 1 809 106.
1908. aastast alates oli Prantsuse Sudaani pealinn. Pärast riigi iseseisvumist Mali pealinn.
Oswaldo Sánchez

Oswaldo Javier Sánchez Ibarra (sündinud 21. septembril 1973 Guadalajaras) on endine Mehhiko jalgpallur, väravavaht.
Mehhiko jalgpallikoondise debüteerides ta 1998. aastal. Aastatel 1996–2011 mängis ta rahvuskoondises 99 korral.
Karjäär.
Rahvusvaheline karjäär.
Oswaldo Sánchez sai tiitlivõistluste tuleristsed Mehhiko rahvuskoondise noortemeeskonnas 1993. aasta juunioride maailmameistrivõistlustel Austraalias. Klubi ridades mängis ta esimest korda sama aasta 30. oktoobril CF Atlase koosseisus kohtumisel CD Veracruziga, mis lõppes viigiga 1:1.
Kahtedel maailmameistrivõistlustel kuulus ta Mehhiko rahvuskoondisse varumängijana – 1998. aasta maailmameistrivõistlustel teise väravavahina ja 2002. aasta maailmameistrivõistlustel kolmanda väravavahina. 2006. aasta maailmameistrivõistlustel oli ta rahvuskoondise põhiväravavahiks.
2007. aastal mängis ta Mehhiko rahvuskoondises CONCACAF Gold Cupi ja Copa América turniiridel.
2010. aasta meistrivõistlustel otsustas Mehhiko jalgpallikoondise treener Javier Aguirre teenekat väravavahti mitte kasutada.
Mänge rahvuskoondises
Karjäär klubides.
Oma kõige pikaajalisemas klubis Chivas de Guadalajara oli Oswaldo Sánchez ühtlasi meeskonna kapten. Guadalajara linnas pidas ta ka väravavahtide kooli, kus andis oma oskusi edasi noortele mängijatele.
18. detsembril 2006 võttis ta vastu klubi Santos Laguna pakkumise ja siirdus sinna esialgu kolmeks aastaks mängima. Tehingu väärtuseks oli 6 000 000 USA dollarit ja tema aastapalgaks määrati lepingu järgi 1 800 000 USA dollarit. Selle palgaga sai temast Mehhiko kõige kõrgemalt tasustatud jalgpallur. Klubi koosseisus hakkas ta mängima 2007. aasta algusest ja sai ka seal meeskonna kapteniks. See tõi kaasa paljude tema seniste fännide pöördumise tema vastu, kes süüdistasid Oswaldot nüüd Chivas de Guadalajara reetmises suure raha nimel.
2007. aastal tuli tal mänguväljakult rohkete vigastuste tõttu sageli kõrvale jääda, kuid tal õnnestus aidata meeskond Mehhiko meistrivõistluste veerandfinaali. 2008. aasta Mehhiko jalgpalli esiliiga võistlused Clausura 2008 võitis tema klubi ja tuli Mehhiko meistriks. 
Isiklikku.
Oswaldo Sánchez on 184 cm pikk ja kaalub 84 kg. Ta on abielus ja tal on kaks tütart.
Fännid on pannud talle hüüdnimed "San Oswaldo" ('püha Oswaldo') ja "El Pájaro Humano" ('inimlind').
Kui Oswaldo Sánchez valmistus Saksamaal 2006. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlusteks, suri 7. juunil 2006 56-aastaselt vähki tema isa. Oswaldo lendas Mehhikosse matustele ja pöördus tagasi oma koondise avamänguks Iraani vastu 11. juunil 2006, mis lõppes 3:1 Mehhiko võiduga.
9. juuni 2008 varahommikul arreteeriti ta oma hotellis Chicagos pärast Mehhiko võiduga lõppenud mängu Peruu vastu, sest teised hotellikülalised süüdistasid pidutsevaid mehhiklasi käratsemises ja vandumises. Paari tunni pärast ta vabastati, kuid pidi tasuma 1000 dollarit trahvi. Tema meeskonnakaaslasi kinni ei peetud.
Pingviinide marss

"Pingviinide marss" (prantsuse keeles "La Marche de l'empereur" ('Keisrimarss'), inglise keeles "March of the Penguins") on Luc Jacquet' dokumentaalfilm, mis võitis 2005. aastal parima dokumentaalfilmi Oscari. 
Filmi produtseerisid National Geographic Society ja Warner Independent Pictures. 
Film kujutab Antarktika keiserpingviinide iga-aastaseid rände. Sügisel suunduvad kõik suguküpsed (vähemalt viieaastased) isendid ookeanist, kus nad muidu elavad, maismaale pesitsema.