tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Turaida linnus

Turaida linnus võib viidata erinevatele linnustele:
Ville Haapasalo

Ville Juhana Haapasalo (vene keeles Вилле Юхана Хаапасало; sündinud 28. veebruaril 1972 Hollolas) on Soome näitleja, kes oli väga populaarne Venemaal. Soome ta kolis tagasi pärast 2022. aasta veebruarit. Praegu tegeleb ta Helsingis hatšapuriäriga.
Haapasalo kolis Leningradi õppima 1991. aastal ilma vene keele oskuseta. Ta lõpetas 1995. aastal Peterburi teatriakadeemia ning lõi läbi Venemaal filmidega „Vene rahvusliku jahi eripära“ ja „Vene rahvusliku kalapüügi eripära“. 
Isiklikku.
Ville Haapasalo on 1995. aastast abielus Saara Hedlundiga. Neil on kaks last. Pere elab Helsingis ja vahel Puumalas.
Hüüdsõna

Hüüdsõna ehk interjektsioon on sõnaliik, mis väljendab tundeid, emotsioone, loodushääli, jms.
Hüüdsõnad on iseseisvad selles mõttes, et võivad üksi moodustada lause.
Hüüdsõnade näiteid: oh! päh! soo-soo! eks! hurraa! kikerikii! mäu!
Friedrich August Hörschelmann

Friedrich August Hörschelmann (13. detsember 1774 Tallinn – 29. jaanuar 1850 Rakvere) oli Eesti vaimulik.
Ta õppis Tallinna gümnaasiumis. Immatrikuleeriti 4. oktoobril 1790 Jena Ülikooli, oli seal kohal aastani 1793. Ordineeriti 19. septembril 1798 pastoriks.
Oli aastatel 1798–1850 (kutsuti 27. juulil 1798) Viru-Jaakobi koguduse pastor. Sai 12. septembril 1817 Eestimaa provintsiaalkonsistooriumi assessoriks, Viru praostkonna praostiks (1838–1850) sai 10. aprillil 1838. 9. märtsil 1844 sai ta ka Eestimaa pastorkonna vanemaks ("senior ministerii"'iks).
Hörschelmann oli pastorikandidaatide eksamineerija, 6. juulil 1839 sai ülemkirikueestseisja ameti liikmeks. Rõugete kaitsepookimise komiteesse kinnitati 10. aprillil 1839.
Isiklikku.
Tema isa Ernst August Wilhelm Hörschelmann oli Tallinna gümnaasiumi professor ja aastatel 1786–1807 "Revalische Wöchentliche Nachrichten"i väljaandja. Tema vend Ferdinand Ludwig Hörschelmann oli Tallinna gümnaasiumi professor ja Järva-Madise Püha Matteuse koguduse õpetaja, vend Constantin Immanuel Hörschelmann oli Haapsalu Püha Johannese koguduse õpetaja, vend Paul Eduard Hörschelmann oli Pühalepa Laurentsiuse koguduse õpetaja ja Tallinna Toomkoguduse ülemõpetaja. Õemees Dietrich Martin Luther oli notar, kaupmees, suurgildi oldermann ja "Revalische Wöchentliche Nachrichten"i väljaandja. Õepoeg Theodor Dietrich Witgenstein Luther oli Tallinna Püha Vaimu- ja Tallinna Jaani koguduse õpetaja, õepoeg Robert Johann Dietrich Luther oli Jüri koguduse õpetaja. Tema poeg Heinrich Emil August Hörschelmann oli Põltsamaa Niguliste koguduse ja Peterburi Anna koguduse õpetaja, poeg Carl Anton Ferdinand Hörschelmann oli Kose Püha Nikolause koguduse õpetaja, poeg Otto Friedemann Jakob Hörschelmann oli Nõo Püha Laurentsiuse koguduse õpetaja; tütrepoeg (tütre Wilhelmine Auguste Ernestine poeg) Hugo Wilhelm Hoffmann oli Viru-Jaakobi koguduse õpetaja. Ta oli kaks korda abielus, tema teise abikaasa isa Peter Anton Hasselblatt oli Hageri Lambertuse koguduse õpetaja.
Nikolai Poska

Nikolai Poska (24. detsember 1867 Laiusevälja, Laiuse vald – 25. oktoober 1915 Kuremäe) oli eesti õigeusu vaimulik.
Ta sündis Laiuse Jumalaema Sündimise koguduse köstri pojana. Õppis aastatel 1879–1889 Riia vaimulikus koolis ja Riia vaimulikus seminaris. 1894. aastal lõpetas Moskva Vaimuliku Akadeemia ja pühitseti 1895. aastal preestriks.
Poska oli aastatel 1895–1898 Arussaare Issanda Taevaminemise koguduse ja 1898–1906 Riia Peeter Pauli koguduse preester. 1906. aastal sai Türi Püha Kolmainu koguduse preestriks, hiljem oli preester Kuremäe kloostris.
Isiklikku.
Tema vend Jaan Poska oli advokaat ja riigitegelane ning vend Paul Poska oli õigeusu preester.
Indrek Taalmaa

Indrek Taalmaa (sündinud 9. juulil 1967 Viljandis) on eesti näitleja.
Ta on õppinud Johann Köleri nimelises Viljandi 4. Keskkoolis (ei ole lõpetanud). Aastatel 1986–1988 teenis ta Nõukogude armees ja võttis osa Afganistani sõjast. 
Töökohad Eesti teatrites.
Sügisel 2013 rajas ta Tallinnas Kalamajas oma teatri, mis kannab nime Tallinna Kammerteater. Teatri kunstiline juht on Taalmaa ise, suure osa repertuaarist moodustavad tema enda monoetendused. Paralleelselt jätkab Taalmaa tööd ka Endlas (rollilepingutega).
Indrek Taalmaa oli aastatel 2011–2014 monoteatrifestivali Monomaffia kunstiline juht.
Rollid.
Teatris.
2005
2006
2007
2008
2009
2010
2011
2012
2013
2014
Isiklikku.
Tema elukaaslane on näitleja Karin Tammaru, neil on kaks poega.
Merepiirita riik

Merepiirita riik on riik, mis asub mandri siseosas ja mida ümbritsevad teised riigid. Sellisel riigil ei ole merepiiri ega väljapääsu maailmamerele. 
Praegu on maailmas 44 merepiirita riiki. Kõige rohkem on neid Aafrikas (16 riiki) ja Euroopas (14 tunnustatud riiki ja 2 osaliselt tunnustatud riiki). Aasias on selliseid riike 12 ja Ameerikas 2.
Kaks merepiirita riiki – Usbekistan ja Liechtenstein – piirnevad ainult merepiirita riikidega.
Kolme riiki ümbritseb ainult ühe riigi territoorium. Selliseid riike nimetatakse enklaavideks. Itaalia territoorium ümbritseb San Marinot ja Vatikani. Lesothot ümbritseb Lõuna-Aafrika Vabariik.
Kaks naaberriiki on seitsmel merepiirita riigil: Mongoolial, Nepalil, Bhutanil, Svaasimaal, Liechtensteinil, Andorral, Moldoval ning tunnustamata riikidel Lõuna-Osseetial ja Transnistrial.
Suurimad merepiirita riigid rahvaarvu järgi on Etioopia (75 miljonit elanikku, 2005), Nepal (27,6 miljonit), Uganda (27,3 miljonit) ja Usbekistan (26,8 miljonit).
Suurimad merepiirita riigid pindala järgi on Kasahstan (2 724 900 km²), Mongoolia (1 566 500 km²), Tšaad (1 284 000 km²), Niger (1 276 000 km²), Mali (1 240 000 km²), Etioopia (1 104 300 km²) ja Boliivia (1 098 581 km²).
Merepiirita on suurem osa Nõukogude Liidu lagunemisel tekkinud riikidest (9 15-st). Armeenia, Aserbaidžaan, Türkmenistan ja Usbekistan paiknevad täies ulatuses sellises piirkonnas, kus on üksnes siseveekogud.
Tavaliselt seostub merepiiri puudumine majandusliku mahajäämusega, eriti kui riik paikneb mererannikust väga kaugel ning on kõrge ja mägise pinnamoega, sest see ei võimalda merekaubandust ega kalapüüki ning pärsib teiste riikidega suhete arendamist. Niisugused riigid on näiteks Afganistan, Nepal ja Bhutan.
Kui aga riik paikneb keset majanduslikult arenenud piirkonda, võib selle arengutase olla kõrge. Niisugused riigid on näiteks Šveits, Liechtenstein ja Andorra.
Avo Viiol

Avo Viiol (sündinud 5. augustil 1958) on eesti jurist ja endine Eesti Kultuurkapitali tegevjuht. 
Ta on lõpetanud Tartu Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna. 1980. aastate keskpaiku oli ta TRÜ poliitilise ökonoomia kateedri õpetaja ja ühtlasi aspirant ning ühiskonnateaduste kateedrite parteibüroo liige. 1990. aastate algul kirjutas koos kaasautoritega mitu majandusõpikut. 
1995. aastal asus tööle Eesti Kultuurkapitali tegevjuhina. Aastatel 1999–2002 riisus ta ametiseisundit kuritarvitades Eesti Kultuurkapitalist 8 521 910 krooni. Väidetavalt olevat ta suurema osa riisutud rahast kasiinodes maha mänginud. 13. augustil 2002 võeti Viiol vahi alla. Avo Viioli süüasja tõttu astus kultuuriminister Signe Kivi ametist tagasi.
Tallinna linnakohus karistas Avo Viiolit 2003. aasta 7. jaanuaril lihtmenetluse korras suurriisumise ja ametialase võltsimise eest ametiseisundit kuritarvitades kahe aasta ja kaheksa kuulise vangistusega ning mõistis talt välja üle 8,5 miljoni krooni. Viiol vabanes vanglast enne tähtaega Tartu maakohtu otsuse järgi 2004. aasta veebruaris.
Pärast vanglast vabanemist asus Viiol elama Jõhvisse ning kirjutas raamatu "Liiga pikk elu" (2004). Vastavalt kohtu otsusele pidi Viiol kogu riisutud raha Kultuurkapitalile tagasi maksma. 2004.–2005. aastal maksis ta võlast 16 274 krooni, 2006. aastal 992 krooni, 2007. aastal 1655 krooni ja 2008. aastal 3470 krooni. 2009. ja 2010. aastal ei maksnud ta võlast tagasi mitte midagi. Kokku on ta nende andmete järgi tasunud 22 391 krooni, mis teeb aastas keskmiselt ligikaudu 3198,71 krooni. Selle järgi kulub tal võla tagasimaksmiseks kokku 2664 aastat. Justiitsminister Kristen Michal leidis, et Viioli juhtum riivab ühiskonna õiglustunnet, ning ta lubas selle arengul hoolikalt silma peal hoida.
Viiol on ettevõtja, talle kuulub osaühing Viru Äriteenindus.
8. märtsil 2019 esitas Eesti Kultuurkapital Viru Maakohtule avalduse Avo Viioli eraisiku pankroti väljakuulutamiseks ning 27. mail kuulutas kohus pankroti välja.
Atalanta (täpsustus)

Atalanta võib tähendada mitut asja.
Kopli tammed

Kopli tammed on kaitsealused puud, 3 tamme, Pärnu maakonnas Lääneranna vallas Voose külas, Kopli talu maadel. Puud on kaitse alla võetud aastal 1959.
Puudest umbes 130 m läände jääb Karuse–Saastna tee. Umbes 290 m lõuna-edelasse jäävad Laane tammed.
Puude olukord ja mõõtmed.
Kopli tammede kasvukohale on kehtestatud piiranguvöönd 50 m (1,8 ha).
Kopli tammede keskkonnaregistri kood on KLO4000811.
Kuradikivi (Läänemaa)

Kuradikivi on rändrahn Läänemaal Lääne-Nigula vallas Ehmja külas. 
Kivi mõõdud on 5,6x4,4x1,9 m, ümbermõõt 15,8 m. Kivi võeti kaitse alla 1959. aastal. Kivi on mignatiitgneisist ja asub Saanika–Martna tee ääres. Kivi seisukord on rahuldav, kuid ümbrus on liialt võsastunud. Kivi on piklik, lamedanõlvaline, tugevasti sammaldunud rahn. Rahnu pealispinnal on süvendid, mida on peetud kuradi küünejälgedeks. 
Kivile on kehtestatud piiranguvöönd 50 m (0,77 ha).
Kuradikivi keskkonnaregistri kood on KLO4000907.
Kultuuriloolist.
Rahvapärimuse järgi tahtnud kurat rahnuga Martna kirikut visata, seistes Ehmja linnamäel (Kuradimäel). Kukelaul aga seganud, vihane kurat äianud kiviga kuke suunas.
Kivi uurimisest.
13. septembril 1986 uuris kivi Herbert Viiding (ligikaudne põhiplaan ja kirjeldus, kivim nimetamata). 1. augustil 1992 dokumenteeris kivi ürglooduse raamatu tarvis Enn Pirrus (põhiplaan, kivim).
Kuradikivi

Kuradikivi on mitme rändrahnu nimi.
Hõbesalu kraav

Hõbesalu kraav (ka "Tuka jõgi") on kraav Pärnu maakonnas Lääneranna vallas Vatla, Hõbesalu, Paatsalu ja Sookalda külas.
Kraavi pikkus on 8,6 km ning see suubub Paatsalu lahte. Kraavi valgala on 17,1 km². Kraav läbib Käomardi lahe (Nehatu looduskaitseala). Kraav saab alguse Paadrema soo lääneservas.
Kraav on tehislik mitteavalik veekogu, mille piiranguvöönd on 50 m.
Hõbesalu kraavi keskkonnaregistri kood on VEE1119500.
Jaan Ulst

Jaan Ulst (sündinud 16. juunil 1983 Nõos Tartumaal) on eesti koreograaf, lavastaja ja tantsija. 
Jaan Ulstil on bakalaureusekraad Tallinna Ülikooli koreograafiaosakonnast (2006) ja rakenduslik bakalaureuseharidus Fontyse Tantsuakadeemist (Tilburg, Holland, 2008). Aastatel 2013–2015 omandas magistrikraadi koreograafias Tallinna Ülikoolis. Täiendanud end tantsukoolitustel Prantsusmaal, Hollandis, Saksamaal, Belgias, Soomes, Tšehhis, Islandil jm. 
Koreograafi ja lavastajana loonud lavastusi Hollandis, Prantsusmaal ja Tšehhis. Eesti koostööpartneriteks on olnud Vanemuise teater, Sõltumatu Tantsu Ühendus, tantsuteater Zick ja rahvakunstiansambel Leigarid. Koostööpartneriteks on olnud ka Tartu Linnavalitsus, Eesti Koolispordi Liit, Tartu Muusikafestival (Europeade 2011), Viimsi Rannarahva muuseum, Tartu Kõrgem Kunstikool, Tallinna Ülikool, Võru Folkloorifestival ja Tartu Observatoorium. 
Tantsijana on töötanud Prantsusmaal tantsutrupis Amana, Hollandis tantsutrupis Project Sally (2008–2010), Eestis Vanemuise teatri balletitrupis (2010–2012), Vene teatris ja mitmes vabakutseliste tantsuprojektis, tehes koostööd selliste koreograafidega nagu Jenni Kivelä, Ajjar Ausma ja Ina Stockem. 
Näitlejana on Jaan Ult kaasa Eesti Draamateatri suvelavastuses "Laul, mis jääb ... " (2014–2015), lavastaja Merle Karusoo.
Salme soon

Salme soon (ka "Kasevälja kraav") on kraav Pärnu maakonnas Lääneranna vallas Matsalu, Meelva, Petaaluse, Laulepa ja Poanse külas.
Kraavi pikkus on 9,2 km ning see suubub Matsalu lahte. Kraavi valgla on 19,3 km². Kraavi kesk- ja alamjooks jäävad Matsalu rahvusparki.
Kraav on tehislik mitteavalik veekogu, mille piiranguvöönd on 50 m.
Salme soone keskkonnaregistri kood on VEE1118700.
Tikste järv

Tikste järv (mõnikord Tikste paisjärv) on tehislik paisjärv, mis asub Lõuna-Eestis, Tõrva linna loodeserval, Tikste ürgorus, Tikste oja alamjooksul. Järv on tugevalt pikliku kujuga ja selle kogupindala on umbes 1,7 ha. Järve pikkus on ligikaudu 500 m ja suurim laius 50 m, kaldajoone pikkus umbes 1 223 m.
Järve toidab Tikste oja, mis laieneb edel-kirde suunas sujuvalt paisjärveks ja lõppeb Tikste paisuga, millest edasi voolav oja suubub Õhne jõkke. Järv asub Tikste ürgoru lammis ja seda piiravad loode ja kagu suunas järsud orukaldad. Järve ümbritseb mets. Järve vesi on rohekaspruun, keskmise kuni väikse läbipaistvusega ja tõenäoliselt vähe kihistunud. Järv on suhteliselt madal (1,5 - 2,5 m).
Elustik.
Kalaliikidest on järves esindatud haug, särg, roosärg ja ahven. Järve suubuva Tikste oja poolses servas elutsevad koprad, nirgid ja vesirotid. Järve mudane põhi on kaetud tiheda taimestikuga ja selle Tikste oja poolne serv on osaliselt kinni kasvanud.
Pokardi paisjärv

Pokardi paisjärv on tehislik paisjärv Lõuna-Eestis Tõrva linna edelaservas. See asub Tikste ürgorus Tikste oja keskjooksul. 
Järv on pikliku kujuga ja selle kogupindala on umbes 1 ha. Järve pikkus on ligikaudu 200 m ja suurim laius 50 m.
Järve toidab Tikste oja, mis laieneb edela-kirde suunas sujuvalt paisjärveks ja lõppeb Pokardi paisuga, millest edasi voolav oja suubub läbi Tikste ürgoru Tikste järve. Järv asub Tikste ürgoru lammis ja seda piiravad loode ja kagu poolt järsud orukaldad. Järve ümbritseb kagukaldalt mets. Järve vesi on rohekaspruun, keskmise kuni väikse läbipaistvusega ja tõenäoliselt vähe kihistunud. Järv on suhteliselt madal (1,5–2 m).
Elustik.
Kalaliikidest on järves vähesel hulgal esindatud haug, särg, roosärg ja ahven. Järve suubuva Tikste oja poolses servas elutsevad koprad, nirgid ja vesirotid. Järve mudane põhi on kaetud tiheda taimestikuga ja järve kaldad on osaliselt kinni kasvanud.
Mabayi

Mabayi on asula Burundis Cibitoke provintsis Mabayi vallas 75 km Bujumburast põhjas ja 91 km Gitaramast edelas. Geograafilised koordinaadid on 2° 42' S, 29° 17' E. 
Keskmine kõrgus merepinnast on umbes 1461 m.
Mabayi paikneb maantee Route Nationale 10 ääres. 
Asulas on haigla ja misjonijaam. Mabayi lähedal olid kullakaevandused.
Naaberasulate seas on Rurinzi põhjas, Muhingo idas, Ruseseka edelas ning Butahana ja Mateyo lõunas.
Kuuendiku kraav

Kuuendiku kraav on kraav Pärnu maakonnas Lääneranna vallas Nehatu, Vatla, Äila ja Hõbesalu külas.
Kraavi pikkus on 6 km ning see suubub Paatsalu lahte. Kraavi valgala on 16,2 km². Lähe: (); suue: (). Kraav läbib Kiissa lahe. Kraav saab alguse Vatla mõisa pargist umbes 200 m loodes. Alamjooksul läbib kraav Nehatu looduskaitseala.
Kraav on tehislik mitteavalik veekogu, mille piiranguvöönd on 50 m.
Kuuendiku kraavi keskkonnaregistri kood on VEE1119400.
Bukinanyana

Bukinanyana on asula Burundis Cibitoke provintsis, Bukinanyana valla keskus. 
Keskmine kõrgus merepinnast on umbes 1574 m.
Asulas on kool. 
Bukinanyanat läbib maantee Route Nationale 10. 
Läänepoolne naaberasula on Bumba.
EKÜ

EKÜ on lühend, mis võib tähendada:
Murwi

 
Murwi on asula Burundis Cibitoke provintsis, Murwi valla keskus.
Keskmine kõrgus merepinnast on umbes 1330 m.
Murwis on haigla, kool ja turg. 
Naaberasulate seas on Cibitoke läänes, Gahabwa kagus ja Bucuzi edelas.
Ernst August Wilhelm Hörschelmann

Ernst August Wilhelm Hörschelmann (19. aprill 1743 Großrudestedt Erfurdi lähedal Tüüring – 28. oktoober 1795 Tallinn Eestimaa kubermang Venemaa Keisririik) oli Tallinna gümnaasiumi retoorikaprofessor ja rektor.
Hörschelmann sündis Großrudestedtis Erfurdi lähedal (praeguse haldusjaotuse järgi Tüüringi liidumaal). Õppis aastatel 1758–1761 Weimaris gümnaasiumis. Aastatel 1761–1764 õppis Jena ülikoolis filoloogiat ja usuteadust. Sai 1764. aastal filosoofiamagistriks ja 1767. aastal filosoofiadoktoriks.
Oli aastatel 1768–1795 Tallinna Linna Keiserliku Gümnaasiumi retoorikaprofessor. Lisaks oli aastatel 1770–1771, 1774–1775, 1777–1778, 1779–1780, 1783–1784, 1785–1786, 1790–1791 ja 1793–1794 Tallinna Linna Keiserliku Gümnaasiumi rektor.
Toimetas 1772–1795 Tallinnas ilmunud ajalehte Revalsche Wöchentliche Nachrichten.
Tallinna gümnaasium jätkas teatritraditsioone. 1789. aastal lavastas gümnaasiumi teoloogiaprofessor Friedrich Gustav Arvelius August von Kotzebue näidend "Isalik ootus". Sellele näidendile kirjutas Hörschelmann muusika.
Ernst August Wilhelm Hörschelmanni tõstis Venemaa keisrinna Katariina I enne surma aadliseisusse.
Isiklikku.
Ernst August Wilhelm Hörschelmann oli Eestis olnud Hörschelmannide suguvõsa "esiisa". Tema isa Johann Heinrich Hörschelmann (1704–1774) oli pastor Saksamaal Erfurdi lähedal, tema vend Johann Heinrich Hörschelmann oli Vändra Martini koguduse õpetaja. Tema poeg Ferdinand Ludwig Hörschelmann oli Tallinna gümnaasiumi professor ja Järva-Madise Püha Matteuse koguduse õpetaja, poeg Friedrich August Hörschelmann oli Viru-Jaakobi koguduse õpetaja, poeg Constantin Immanuel Hörschelmann oli Haapsalu Püha Johannese koguduse õpetaja, poeg Paul Eduard Hörschelmann oli Pühalepa Laurentsiuse koguduse õpetaja ja Tallinna Toomkoguduse ülemõpetaja. Väimees Dietrich Martin Luther oli notar, kaupmees, suurgildi oldermann ja Revalische Wöchentliche Nachrichteni väljaandja.
Buganda

Buganda on autonoomne kuningriik Ugandas.
Buganda kuningas ("kabaka") on Muwenda Mutebi II. Ta on 36. "kabaka" ja valitseb 1993. aastast, mil kuningriik Uganda koosseisus ametlikult taastati. 
Buganda on gandade riik.
Buganda (Burundi)

Buganda on asula Burundis Cibitoke provintsis, Buganda valla keskus. 
Keskmine kõrgus merepinnast on umbes 900 m. 
Bugandas on kool ja turg.
Asulat läbib maantee Route Nationale 5 ning asula juurest algab maantee RP107.
Naaberasulate seas on Musaga ja Ruhagarika lääne pool, Mubanga ja Gasurubwe ida pool ning Nyabuhuna, Bucuzi ja Gahuru põhja pool.
Mugina

Mugina on asula Burundis Cibitoke provintsis, Mugina valla keskus. Geograafilised koordinaadid on 2°45' S, 29°06' E.
Keskmine kõrgus merepinnast on umbes 1054 m.
Muginas on haigla, kool ja turg.
Muginat läbib maantee Route Nationale 5.
Naaberasulate seas on põhjas Nyeshenza, lääne pool Rubirizi, Nyankubushi ja Nyankubati ning ida pool Mwarangabo ja Nyakibanda.
Rugombo

Rugombo on asula Burundis Cibitoke provintsis Rugombo vallas. 
Keskmine kõrgus merepinnast on umbes 925 m.
Rugombos on haigla ja turg.
Asulat läbib maantee Route Nationale 5. 
Naaberasulate seas on lõunas Gihomba, lääne pool Mumbanza ja Miduha, põhja pool Rukana, Kagogo ja Mugina.
Kalevi Jahtklubi

Kalevi Jahtklubi (varem "Eesti Spordiseltsi Kalev Jahtklubi") on jahtklubi, mis tegutseb Tallinnas Pirital.
Kalevi Jahtklubi asutati 8. veebruaril 1948. Klubil on üle 600 liikme ning see koondab igas vanuses purjetajaid, kuid ka niisama meresõpru. KJK liikmete sportlike saavutuste hulgas on medalimehi nii avamerepurjetajate, jääpurjetajate kui ka svertpaadipurjetajate hulgas.
Klubi territooriumil tegutseb kaks purjespordikooli: KJK Purjespordikool ja Rein Ottosoni purjespordikool.
Kalevi Jahtklubi eesmärk on
Alates 1958. aastast korraldab klubi iga aasta juulis Eesti suurimat avamereregatti – Muhu väina regatti. Viimastel aastatel on seda enam kui 100 osavõtva jahiga rahvusvahelist võistlust läbi viidud koos Pärnu Jahtklubi ja Saaremaa Merispordi Seltsiga. Klubiliikmete seas on väga populaarne iganädalane kolmapäevaregatt. KJK on aastate jooksul korraldanud palju suurvõistlusi, alates rahvusvahelistest Balti regattidest ja lõpetades erinevate jahiklasside Euroopa ja maailmameistrivõistlustega. Viimaste aastate suurvõistlustest väärivad märkimist 2004. aastal toimunud Draakon-klassi Euroopa meistrivõistlused, 2010 Laser Standard ja Laser Radial EM-regatt ning samal suvel Tallinnas purjetatud Melges 24 klassi maailmameistrivõistlused, samuti 2013. aastal korraldatud Finn-klassi MM-regatt Finn Gold Cup ja 2015. aastal koos Pärnu jahtklubiga korraldatud ORC Euroopa meistrivõistlused.
Jahtklubi hoone.
Kalevi jahtklubi hooned paiknevad Pirita jõesuudme vasakul kaldal koos Kalevi Jahtklubi sadamaga. Tõenäoliselt oli Pirita jõesuue paatide randumispaiga ja sadamana kasutusel juba muinasajal.
Praeguse Kalevi jahtklubi hoone kohal asus Karl Burmani projekti järgi 1912. aastal ehitatud Kalevi seltsimaja, mis pandi põlema 1941. aasta augustis.
1949. aastal valmis Peeter Tarvase projekti järgi ehitatud modernistliku joonega hoone, mis oli vastuolus tollaste arhitektuurikaanonitega. See põhjustas skandaali ja tollaste arhitektuurifunktsionääride vallandamise.
Kalevi jahtklubi hoone on riiklik kultuurimälestis alates 2008. aastast. Jahtklubi hoone jõepoolsel küljel on ka suur terrass, mida piirab läänest madal paekivist müüritis.
Kirundo provints

Kirundo provints (rundi keeles "iProvense ya Kirundo") on 1. järgu haldusüksus (provints) Burundi kirdeosas, riigi põhjapoolseim provints. See piirneb Rwanda Idaprovintsiga põhjas, Rwanda Lõunaprovintsiga läänes, Burundi Muyinga provintsiga idas ja kagus ning Burundi Ngozi provintsiga edelas.
Provintsi pindala on 1703,34 km². Ta on Burundi provintside seas pindalalt 8. kohal.
Elanike arv on 502 171 (1999, loendus).
Elanike arvu poolest on provints riigis 3. kohal.
Loodus.
Provintsis on kolm suuremat järve: Cohoha järv ja Rweru järv Busoni vallas Rwanda piiril ning Rwihinda järv Kirundo vallas. Viimase 15 aasta jooksul on need järved kliimamuutuse (põua) tagajärjel kuivanud peaaegu poole väiksemaks.
Enne kliimamuutust oli maa viljakas, nüüd enam mitte.
Rweru järvest edelas leidub volframit.
Rahvastik.
Elanike arv on olnud:
Elanike arvu poolest on provints 3. kohal.
Rahvastiku tihedus oli 1990. aastal 200 kuni 250 in/km², 1999. aastal 294,87 in/km², 2007. aasta arvutuslike andmete järgi 368,7 in/km².
Majandus.
Enne kliimamuutust oli Kirundo provints viljaka maa tõttu kõige jõukam. 2000. aastatel on põua tõttu kannatanud provints saanud ÜRO-lt abi.
Põllu- ja metsamajandus piirdub kalapüügiga Rweru järvel ja Cohoha järvel. Provintsi edelaosas kasvatatakse natuke kohvipuud.
Haldus.
Tähised.
Standardi ISO 3166-2 järgi on provintsi kood BI-KI. HASCi kood on KI, FIPS PUB 10-4 kood on BY16.
Halduskeskus.
Provintsi halduskeskus on Kirundo.
Haldusjaotus.
Kirundo provints jaguneb halduslikult järgmiselt:
Võim.
Provintsi kuberner on Oscar Ruvuna.
Kirundo

Kirundo on linn Burundis, Kirundo provintsi, Kirundo valla ja Kirundo künka keskus. Ta hõlmab suurema osa Kirundo künkast.
Elanike arv on olnud:
2005. aasta seisuga oli Kirundo Burundi linnade seas elanike arvult 15. kohal.
Keskmine kõrgus merepinnast on 1409 m (Google Earth) või 1303 m (Geonames). 
Kirundos on haigla ja turg, põhja pool kool ja lennujaam.
Linna läbib maantee Route Nationale 14.
Naaberasulad on läänes Kanyinya, kagus Birayi, kirdes Nyabibugu, põhjas Kigozi.
Jüri Nael

Jüri Nael (sündinud 9. juulil 1975) on eesti koreograaf.
Töö.
Ta on Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia professor, sh juhendab rahvusvahelist kaasaegsete etenduskunstide magistrikursust (MA in Contemporary Physical Performance Making).
Ta on loonud koreograafia enam kui 120 muusika- ja sõnalavastusele Eestis, Soomes, Rootsis, Lätis, Leedus, Saksamaal, Poolas, Venemaal, Austrias ja Inglismaal.
Alates 2010. aastast on ta füüsilise teatri õppejõud Inglise Kuninglikus Draamakunstiakadeemias (Royal Academy of Dramatic Art). 
Televisioon ja film.
Kanal 2
TV3
Eesti Televisioon
Constantin Immanuel Hörschelmann

Constantin Immanuel Hörschelmann (24. august 1780 Tallinn – 30. detsember 1848 Haapsalu) oli Eestimaa vaimulik.
Hörschelmann õppis Tallinna gümnaasiumis, aastal 1796 Peterburi Meditsiiniinstituudis. Aastatel 1803–1805 õppis ta Tartu ülikooli usuteaduskonnasi. Ordineeriti 13. oktoobril 1812 õpetajaks.
Oli aastatel 1812–1848 (kutsuti 21. augustil 1812) Haapsalu Püha Johannese koguduse õpetaja.
Ta oli kirjavahetuses Otto Wilhelm Masinguga ja üks Masingu Pühhapäewa Wahhelugemiste levitajaid. Kuna ta aga ei pooldanud Masingu ortograafiaparandusettepanekuid, siis hiljem nende suhted jahenesid.
Isiklikku.
Tema isa Ernst August Wilhelm Hörschelmann oli Tallinna gümnaasiumi professor ja aastatel 1786–1807 "Revalische Wöchentliche Nachrichten"i väljaandja. Tema vend Ferdinand Ludwig Hörschelmann oli Tallinna gümnaasiumi professor ja Järva-Madise Püha Matteuse koguduse õpetaja, vend Friedrich August Hörschelmann oli Viru-Jaakobi koguduse õpetaja, vend Paul Eduard Hörschelmann oli Pühalepa Laurentsiuse koguduse õpetaja ja Tallinna Toomkoguduse ülemõpetaja. Õemees Dietrich Martin Luther oli notar, kaupmees, suurgildi oldermann ja "Revalische Wöchentliche Nachrichten"i väljaandja. Õepoeg Theodor Dietrich Witgenstein Luther oli Tallinna Püha Vaimu- ja Tallinna Jaani koguduse õpetaja, õepoeg Robert Johann Dietrich Luther oli Jüri koguduse õpetaja. Poeg Adolf Eduard Max Konstantin Hörschelmann oli Haapsalu Püha Johannese koguduse õpetaja.
Pokardi oja

Pokardi oja (ka "Tikste oja") on oja Lõuna-Eestis. See saab alguse Tõrva linnast ligikaudu 5 kilomeetrit lääne pool ja suubub Tõrvas Õhne jõkke. Oja kogupikkus on 8,9 km ja selle valgla pindala on 11,3 km². Oja läbib keskjooksul Tikste ürgorgu ning kahte paisjärve: Pokardi paisjärve (keskjooksul) ja Tikste järv (alamjooksul). Oja on kohati kiirevooluline, moodustades madalamaid kivise põhjaga kärestikke. Oja vesi on pruunika värvusega ja keskmise läbipaistvusega. Oja on suhteliselt madal (sügavus 0,5–1 m). Oja põhi on enamasti liivane, savine või kivine ning toitub teel mitmest allikast.
Elustik.
Kaladest on esindatud haug, särg, roosärg, ahven ja luts. Varem elutses ojas vähene ojasilma ja vikerforelli asurkond, mis on nüüdseks tõenäoliselt täielikult hävinenud. Loomastikust pesitsevad ojas ja selle kallastel koprad, nirgid, tuhkrud ja vesirotid. Taimestikku on oja jooksul vähe, paisjärvede suudmetes rohkem.
Nujiangi Lisu autonoomne ringkond

Nujiangi Lisu autonoomne ringkond on 2. järgu haldusüksus (autonoomne ringkond) Hiinas Yunnani provintsis. Piirneb läänes Birmaga.
Ringkond on nime saanud Salweeni jõe järgi, mille nimi on hiina keeles Nujiang.
Haldusjaotus.
Jaguneb kaheks maakonnaks ja kaheks autonoomseks maakonnaks: 
Rahvastik.
2000. aasta rahvaloenduse andmeil oli 47,13% rahvastikust lisud, 26,97% baid, 13,13% hiinlased, 5,42% nuud, 2,92% pumid, 1,99% liid ja 1,11% drungid.
Paul Eduard Hörschelmann

Paul Eduard Hörschelmann (5. november 1781 Tallinn – 3. november 1833 Tallinn) oli Eesti vaimulik.
Õppis Tallinna gümnaasiumis ja aastatel 1803–1805 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Ordineeriti 13. augustil 1805 õpetajaks.
Oli aastatel 1805–1822 (kutsuti 1. mail 1805) Pühalepa Laurentsiuse koguduse õpetaja, sai 27. veebruaril 1817 Saarte-Lääne praostkonna praostiks. Oli aastatel 1822–1833 Tallinna toomkoguduse ülemõpetaja. Samal ajal oli ta ka Tallinna toomorbudekodu juhataja ja alates 12. jaanuarist 1823 Eestimaa provintsiaalkonsistooriumi assessor ja aastast 1832 samas nõunikuks. Suri aastal 1833 samal päeval abikaasaga, nad maeti koos. Hörschelmannile kirjutas nekroloogi Kadrina Katariina koguduse õpetaja Arnold Friedrich Johann Knüpffer.
Ta oli alates 28. novembrist 1828 Venemaa uue evangeelse luterliku kirikuseaduse teksti toimetaja, samuti oli ta Eesti Piibliseltsi Tallinna abipiibliseltsi üks asutajaid. Ta kirjutas leinajutluse Käina Martini koguduse õpetajale, praost Jakob Pontus Hallerile ja kindral Benckendorffile.
Isiklikku.
Tema isa Ernst August Wilhelm Hörschelmann oli Tallinna gümnaasiumi professor ja aastatel 1786–1807 "Revalische Wöchentliche Nachrichten"i väljaandja. Tema vend Ferdinand Ludwig Hörschelmann oli Tallinna gümnaasiumi professor ja Järva-Madise Püha Matteuse koguduse õpetaja, vend Friedrich August Hörschelmann oli Viru-Jaakobi koguduse õpetaja, vend Constantin Immanuel Hörschelmann oli Haapsalu Püha Johannese koguduse õpetaja. Õemees Dietrich Martin Luther oli notar, kaupmees, suurgildi oldermann ja "Revalische Wöchentliche Nachrichten"i väljaandja. Õepoeg Theodor Dietrich Witgenstein Luther oli Tallinna Püha Vaimu- ja Tallinna Jaani koguduse õpetaja, õepoeg Robert Johann Dietrich Luther oli Jüri koguduse õpetaja.
Honghe Hani-Jii autonoomne ringkond

Honghe Hani-Jii autonoomne ringkond on 2. järgu haldusüksus (autonoomne ringkond) Hiinas Yunnani provintsis. Piirneb lõunas Vietnamiga.
Ringkond on nime saanud Hồng Hà (hiina 红河 Hóng Hé) jõe järgi.
Haldusjaotus.
Jaguneb 13 maakonna taseme haldusüksuseks: 4 linnaks, 6 maakonnaks ja 3 autonoomseks maakonnaks:
Paul Hörschelmann

Paul Hörschelmann on olnud mitme baltisaksa vaimuliku nimi:
Paul Poska

Paul Poska (22. veebruar 1871 Laiusevälja, Laiuse vald – 8. märts 1931 Tallinn) oli eesti õigeusu vaimulik.
Ta sündis Laiuse Jumalaema Sündimise koguduse köstri pojana. Õppis Laiuse kihelkonnakoolis, seejärel 1887. aastast Riia vaimulikus koolis ja Riia vaimulikus seminaris, mille lõpetas 19. juulil 1893. 10. oktoobril 1893 pühitseti köstriks Põltsamaa Pühavaimu koguduses, kus tegutses kuni 1898. aastani, olles ühtlasi Põltsamaa kaheklassilises kihelkonnakoolis õpetaja, hiljem kaks aastat ka kooli juhataja.
14. septembril 1898 määrati preestriks Väike-Lähtru Jumalasünnitaja Sündimise kogudusse. Aastatel 1907–1914 oli ta preester Jõhvi Jumalailmumise koguduses, 1. augustist 1914 usuõpetuse õpetaja Rakvere õpetajate seminaris. Septembris 1918 kolis perega Tallinna, kus töötas usuõpetajana algkoolides ja eesti keele õpetajana gümnaasiumides. Aastatel 1927–1929 oli ta Tallinna Issanda Muutmise koguduses asetäitja-preester.
Isiklikku.
Tema vend Jaan Poska oli advokaat ja riigitegelane, vend Nikolai Poska oli õigeusu preester.
KI

KI või Ki on lühend, tähis või sümbol, mis võib tähendada:
Cohoha järv

Cohoha järv (inglise "Lake Cohoha", prantsuse "Lac Cohoha Sud", "Lac Cyohoha Sud") on järv Burundi ja Rwanda piiril. Suurem osa järvest paikneb Burundi territooriumil. Burundi poolel piirneb ta Kirundo provintsi Bugabira ja Busoni vallaga.
Järve pindala on 69 km².
Kallas oli pikk ja ebakorrapärase kujuga. Ta oli kohati kaljune, kohati kivine või mudane rohu või rooga.
Järve pinna kõrgus merepinnast on 1350 m.
Alates 1990. aastate lõpust on järve pindala põua tõttu märgatavalt vähenenud. Teda toitvad jõed on kuivanud ning ta toitub põhjaveest.
Enne põuda oli aasta keskmine õhutemperatuur järve ääres 21 °C ning aasta keskmine sademete hulk umbes 1000 mm. Kuivaperiood kestis juunist oktoobrini.
Järvele on olnud iseloomulik papüürus-lõikhein.
1979. aasta Burundi rahvaloenduse järgi oli järveäärse ala rahvastiku tihedus umbes 150 in/km². Järve ääres elas umbes 30 000 inimest. Nad elasid hajali põldude vahel ning tegelesid toidukultuuride ja kohvipuu kasvatamisega ning kalapüügiga. Nüüd on need elatusallikad põua tõttu peaaegu kadunud.
Tõrva linnamägi

Tõrva linnamägi ehk Tõrva Tantsumägi (rahvasuus ka Lipumägi või Lipukas) on muistne linnusepaik, mis asub Lõuna-Eestis Valga maakonnas Tõrva linna lõunaservas. Linnamäge koos lähema ümbrusega tuntakse ka Tantsumäena.
Tõrva linnamägi arvatakse olevat 12.–13. sajandi Lõuna-Sakalamaa Alistekunde kihelkonna üks tähtsamaid sõjalisi keskusi. Eesti linnuste hulgas paistab Tõrva linnamägi silma nii suuruse kui ka ehituse keerukusega ning teda on võrreldud Äntu linnuse, Neeruti Sadulamäe ja Iru linnamäega.
Nüüdseks on linnamägi enamjaolt kaetud metsaga. Linnamäe kirdepoolses osas asub Tantsumäe laululava. Ala on kaetud tihedalt paiknevate jalgradadega.
Kirjeldus.
Tõrva linnamäe puhul on tegemist Kalevipoja sängi tüüpi linnusega, mille kaitsesüsteem on lõplikult välja kujunenud mitme sajandi jooksul. Linnus paikneb umbes 16 m kõrgusel loode-kagusuunalisel mäel ning on juba looduslikult hästi kindlustatud. Muinaslinnus moodustub linnusest ja sellega loode- ja kagupoolses eeslinnusest, eriti kagupoolne, kus Eerik Laid tuvastas 1930. aastatel läbi viidud inspektsiooni ajal kagupoolsel küljel inimtekkelist vallikraavi ning kahte rööbiti kulgevat kõrget valli. Linnuseala on loode-kagu suunas ovaalse kujuga, õuepindalaga 1100 m², mille pikkus on u 50 m ning laius keskel 21 m. Eeslinnus on nelinurkse kujuga, õuepindalaga ligi 1000 m².
Vallid.
Eeslinnus on loodes mäejalamist eraldatud madala valliga. Kuid selline eraldus on arvatavasti tehtud hilisrauaajal ning vaatluse järgi otsustades ei omanud see väga suurt praktilist kaitseotstarvet. Tugevamad kaitseehitised paistavad silma eelkõige pealinnuse osas. Linnuse ja eeslinnuse vahele jäävad sügav kraav ning kõrge, umbes 6 m kõrgune vall. Linnuse loodenõlv on erosiooni tõttu kahjustada saanud ja varisenud.
Linnuse kirde- ja edelakülgedel asuvad madalad vallid, mis sujuvalt järskudeks nõlvadeks liituvad. Linnuse kagupoolses otsas laiub võimas otsavall, millele järgneb järsk nõlv ning kaks kaarvallikraavi, mis ulatuvad linnuse kirdepoolse jalamini. Kaitsesüsteem on arvatavasti välja kujunenud hilisrauaajal.
Tõrva linnusel asuvad värava kohad mõlema otsa valli juures.
Ajalugu.
19. sajandi keskel asus praeguse linnamäe paigas Patküla mõisa park sildade, treppide, teede ja tantsuplatsidega, kuid seoses Patküla mõisa omaniku vahetusega (uus omanik Alexander Oskar von Stryk), kes ise oma uude mõisa elama ei jäänud, jäi park hooletusse ja kasvas metsa.
Loode-kagusuunalise Tõrva linnamäe avastas 1930. aastal kohalik koduloouurija ja Tõrva Gümnaasiumi õpetaja Ernst Karolin.
1965.–1967. aastal tehtud arheoloogiliste väljakaevamiste käigus, mida juhatas akadeemik Harri Moora, selgus, et eeslinnuses oli esialgu (6.–7. sajandil) olnud avaasula. Pealinnuses on elatud I aastatuhande teisel poolel ja II aastatuhande alguses. Kuna leide on vähe, arvatakse, et linnus oli kasutusel pigem sõjaolukordades kui pideva asulakohana.
1970. aastatel ehitati Tõrva linnamäele vabaõhulava, kus nüüd korraldatakse laulu- ja tantsupidusid ning iga-aastast jaanituld.
Anri Rulkov

Anri Rulkov (16. juuni 1972 Tallinnas – 1. aprill 2008) oli eesti filmirežissöör.
Haridus.
Ta lõpetas 1991. aastal Tallinna 1. Keskkooli ja Nõmme Muusikakooli viiuli erialal. Töötas Stockmanni kaubamaja muusikaosakonnas, seejärel lõpetas Tallinna Ülikooli filmi ja video õppetooli Rein Marani dokumentalistide kursuse (kiitusega) 2001. aastal.
Filmikunst.
Filmindusega tegeles Anri Rulkov 12 aasta vältel. Ta lõi filmitegijana ühtaegu stsenaristi, režissööri ja monteerija rolli täites kolm lühifilmi: "Juliet" (1999), "Helmut" (2001) ja "Hirm" (2004). Lisaks oli ta paljude muude filmide monteerija ja mitme telesarja režissöör. Eesti Kultuurkapitali "Ela ja sära" stipendiaadina alustas ta ka kahe pika mängufilmi ("Soovide puu" ja "Kuidas paraneda fotograafiast") tegemist.
Tunnustus.
Mälestuse jäädvustamine.
Anri Rulkovi mälestuseks asutasid filmiekspert Raimo Jõerand, telerežissöör Indrek Simm, filmiprodutsent Peeter Urbla ja teadlane Aleksander Rulkov 2012. aastal Anri Rulkovi nimelist auhinda välja andva sihtasutuse. 1000 euro suurune preemia antakse ühele Eesti üliõpilasele, kelle koolitööna valminud filmi(de)s on tunda autori sisemaailma väljendamise otsinguid kõige ehedamal moel.
Egon Sild

Egon Sild (19. mai 1903 Tartu – 5. märts 1962 Norristown, Pennsylvania, USA) oli eesti notar.
Ta lõpetas 1927 Tartu Ülikooli õigusteaduskonna, korporatsioon Sakala vilistlane. Alates 1928. aastast oli ta notar Mustvees, alates 1941 Tartus. 
Aastal 1944 põgenes ta Saksamaale, kust siirdus 1949 USA-sse.
Dagmar Stock

Dagmar Stock (neiuna Dagmar Hacker, kasutas ka nime Dagy Hacker-Under; 1. september 1902 Moskva – 24. mai 1994 Chieming, Baieri, Saksamaa) oli eesti tõlkija.
Ta sündis Moskvas Singeri vabriku ärijuhi Carl Hackeri ja luuletaja Marie Underi tütrena.
10. septembril 1943 abiellus ta Saksa vaimuliku, luuletaja ja hilisema Underi tõlkija Hermann Stockiga.
Pärast Teist maailmasõda elasid Stockid mitmel pool Baieris, sõltuvalt sellest, kus pastorit vajati. Dagmari ja Hermanni abielu jäi lastetuks ega kujunenud õnnelikuks ning vaatamata ühiselt valitud kodusele eesti keelele olid suhted jahedad. Elu lõpupoole elas Hermann rohkem Viinis kui abielupaari ühises kodus maalilises Chiemingi väikelinnas. Formaalselt säilitati abielu siiski elu lõpuni. Nii Dagmar kui ka Hermann Stock on maetud Lõuna-Baierimaale Chiemingisse.
Isiklikku.
Tema ema oli poetess Marie Under, isa Carl Hacker, kasuisa kirjanik Artur Adson, õde kunstnik Hedda Hacker, abikaasa vaimulik, luuletaja ja tõlkija Hermann Stock.
Ülo Telgmaa

Ülo Telgmaa (sündinud 19. juulil 1945 Padise vald, Harjumaa) on Eesti poksija, ammulaskja, poksitreener ja harrastuskunstnik.
Sportlasena.
Ta poksis aastatel 1960–1967 Tallinna Tööjõureservides, tema treener oli Martin Linnamägi, Harry Buddel ja Lembit Maurer. Ta pidas 27 kohtumist ja võitis neist 25.
Ta sai 1963. aastal Tööjõureservide Eesti NSV juunioride karikavõistlustel poksis I kergekeskkaalus (kuni 63,5 kg) esikoha.
Ta sai 1981. aastal Eesti NSV sisemeistrivõistlustel ammulaskmises harjutuses 2x18 m esikoha.
Poksitreenerina.
Ta asutas 1993. aastal Haapsalus poksiklubi ABC ning on olnud ka selle ja järglase Poksiklubi Hapsal treener.
Kunstnikuna.
Maalimisega hakkas ta tegelema Nõukogude armees aega teenides. Aastatel 1965–1966 õppis Telgmaa .
Telgmaa on loonud eelkõige loodusmaale ja ajaloolisi maale.
Isiklikku.
Tema vend oli matemaatik ja kasvatusteadlane Aksel Telgmaa.
Must-karkjalg

Must-karkjalg ("Himantopus novaezelandiae") on linnuliik karkjalglaste sugukonnast karkjala perekonnast. Must-karkjalg on maailma üks enim ohustatud linde, neid on järel alla saja isendi.
Levik.
Must-karkjalg on levinud Uus-Meremaal. Tema haruldaseks muutumise põhjuseid on kisklus saarele toodud loomade poolt, nagu kassid, rotid ja siilid, sobivate pesitsuspaikade vähenemine, ning hübridiseerumine tavalisema karkjalaga ("H. himantopus").
Välimus.
Vanalinnu pikkus 40 cm. Vanalinnu sulestik on must, jalad punased ja nokk must. 
Noorlinnul on rind, kael ja pea valged, silma ümber on must laik.
Toitumine.
Must-karkjalg sööb veest selgrootuid, väikeseid kalu ja limuseid.
Hermann Stock

Hermann Stock (26. märts 1916 – 27. oktoober 1987 Chieming, Baieri) oli Saksa vaimulik, luuletaja ja tõlkija.
Abiellus 10. septembril 1943 Dagmar Hackeriga (Marie Underi tütrega). Pärast teist maailmasõda elasid Stockid mitmel pool Baieri liidumaal, sõltuvalt sellest, kus Hermanni pastorina vajati (aastal 1952 Bergenis Traunsteini kreisis Ülem-Baieri ringkonnas Baieri liidumaal; aastal 1960 Weimersheimis (praegu Weissenburgi linnaosa) Weissenburg-Gunzenhauseni kreisis Kesk-Frangimaa ringkonnas Baieri liidumaal). Ei ole teada, et ta eesti kogudusi hooldanuks. Dagmari ja Hermanni abielu jäi lastetuks ega kujunenud õnnelikuks. Vaatamata ühiselt valitud kodusele eesti keelele olid suhted jahedad. Elu lõpu poole elas Hermann rohkem Viinis kui abielupaari ühises kodus maalilises Chiemingi väikelinnas. Formaalselt säilitati abielu siiski elu lõpuni. Nii Dagmar kui ka Hermann Stock on maetud Lõuna-Baierimaal Chiemingis.
Koos abikaasa Dagmar Stockiga tõlkis ta eesti keelde Balthasar Russowi Liivimaa kroonika. Lisaks tõlkis ta eesti keelest saksa keelde Marie Underit ja Bernard Kangrot. Samas kirjutas ka ise üsna palju luuletusi. Neid on avaldatud ajakirjas Eesti Kirik (valdavalt Marie Underi tõlgetena, aga ka eesti keeles kirjutatuna). Samuti on ta tõlkinud eesti keelde soome ja ungari keelest.
Stepikiivitaja

Stepikiivitaja ("Vanellus gregarius", "Chettusia gregaria") on tülllaste sugukonda kiivitaja perekonda kuuluv kahlaja.
Linnu varajasem eestikeelne nimetus oli karikiivitaja.
Süstemaatika.
Taksoni kirjeldas Peter Simon Pallas 1771. aastal nimega "Charadrius gregarius". Taksonit käsitletakse sageli perekonnas "Chettusia". Alamliike ei eristata.
Levik.
Stepikiivitaja pesitseb Kasahstani põhja- ja keskosas ja Venemaa lõuna-keskosas. Varem pesitses stepikiivitajaid ka Ida-Turkestanis. Peamised talvitusalad asuvad Loode-Indias, Iisraelis, Sudaanis ja Eritreas. Mõnikord võib talvitada ka Pakistanis, Sri Lankas, Omaanis ja Araabia Ühendemiraatides.
Euroopas on stepikiivitaja haruldane külaline, teda võidakse leida kiivitajate hulgast. Soomes on stepikiivitajat kohatud viiel korral.
Eestis kohati stepikiivitajat esmakordselt 2010. aasta juunis Vändra lähedal Pärnumaal.
Välimus.
Pikkus 27–30 cm, tiibade siruulatus 65–70 cm. Stepikiivitaja on kiivitajast natuke väiksem, üldiselt liivapruuni ülapoolega. Sugupooled on samased. 
Stepikiivitajal on pruunikashall selg, hallid kael ja puguala, must rind ja ruuge kõhualune. Jalad on suhteliselt kõrged ja mustad. Nokk on must ja lühike.
Elupaik ja pesitsemine.
Stepikiivitaja on seltsinguline haudelind. Ta pesitseb tavaliselt mõne kuni mõnekümne paariste rühmadena stepis (näiteks koirohu või stepirohu stepis), soolakõrbetes ja mujal avamaastikul. Väljaspool pesitsusaega tegutseb küntud põldudel, mudastel randadel, kõrgetel tasandikel, hirsipõldudel jm. Stepikiivitaja pesitseb suvel vaid ühe korra.
Pesa on kraabend maapinnal. Kurn koosneb tavaliselt neljast, mõnikord viiest või kolmest munast. Haudeperiood kestab umbes 25 päeva. Pojad on pesahülgajad, nad õpivad lendama 35–40 päeva vanuselt.
Toitumine.
Stepikiivitaja toiduks on maas elavad putukad, peamiselt mardikalised ja sihktiivalised. Ta sööb ka taimede osi. Nagu kiivitaja, nopib ta putukaid ja teisi väikeseid saakloomi peamiselt rohust või künnilt.
Kaitse ja arvukus.
Stepikiivitajat peetakse ohustatuselt kriitilises seisundis olevaks linnuliigiks, koguni üheks maailma enim ohustatud kaheksast kahlajaliigist.
Liigi koguarvuks hinnatakse 600–1800 isendit ja tema arvukus väheneb.
Stepikiivitaja maailma populatsioon on puudulikult teadaolevatel põhjustel väga kiiresti vähenenud. Hiljutised välitööd Kasahstanis ning loendused Türgis ja Lähis-Idas on viidanud stepikiivitaja suuremale arvule seni arvatust, ning edaspidised uurimused võivad välja viia liigi ohustatuse astme alandamisele madalamasse kaitsekategooriasse.
Stepikiivitajat ohustab küttimine, pesitsusalade ülesharimine ja rohumaade ülekarjatamine.
Hedda Hacker

Hedda Hacker (ka Hedda Hakker; 4. oktoober 1905 Moskva – 6. september 1988 Stockholm) oli eesti maalikunstnik.
Esimese kunstialase õpetuse sai ta oma ristiisalt Ants Laikmaalt. Lõpetas 1934. aastal diplomeeritud maalikunstnikuna Kõrgema Kunstikooli Pallas. Siiski ei kujunenud temast päris eneseteostuslikku näitustega esinevat kunstnikku, ehkki ta harrastas maalimist ka hiljem. Kunstikooli päevil armus ta andekasse kunstnikku Hando Mugastosse, kes illustreeris 1935. aastal ilmunud Marie Underi luulekogu "Kivid südamelt", kuid see suhe tema emale Marie Underile ei meeldinud ning Hedda jäi elu lõpuni üksikuks. Sügisest 1942 töötas ta Draamateatri dekoraatorina, sügisel 1944 põgenes koos perekonnaga Rootsi.
Hedda Hacker on illustreerinud paar Underi luulekogu: "Lageda taeva all" (1930) ja "Kivid südamelt" teise trüki (1937); samuti kujundas ta 1937. aastal ilmunud Artur Adsoni luulekogu "Lehekülg ajaraamatust" (värsse 1931–1935).
Hedda Hacker suri 6. septembril 1988 Stockholmis ja maeti Skogskyrkogårdeni kalmistule. 9. juunil 2016 maeti ta koos ema Marie Underi, viimase abikaasa Artur Adsoni ja ema õe Berta Underiga ümber Tallinna Rahumäe kalmistule. 
Isiklikku.
Tema ema oli poetess Marie Under, isa oli Carl Hacker, kasuisa oli kirjanik Artur Adson, õde Dagmar Stock oli tõlkija, õemees Hermann Stock oli vaimulik, luuletaja ja tõlkija.
Kochi postulaadid

Kochi postulaadid on tingimused, mis peavad olema täidetud tõestamaks, et just mingi konkreetne haigusetekitaja põhjustab seda konkreetset haigust:
Postulaadid sõnastas Robert Koch.
Karravong

Karravong ("Strepera") on "Cracticidae" või tuulaslaste sugukonda kuuluv Austraalia endeemne lindude perekond. Nimetus "karravong" on onomatopoeetiline ja tuleb pugal-karravongi ("Strepera graculina") häälitsusest. Karravongid on vareslaste kauged sugulased. Karravongidel on tume sulestik, kollased silmad ja suur nokk. Nad on segatoidulised.
Ferdinand Dietrich Nicolai Hörschelmann

Ferdinand Dietrich Nicolai Hörschelmann (21. detsember 1833/2. jaanuar 1834 Martna – 20. jaanuar/2. veebruar 1902 Tartu) oli Liivimaa vaimulik.
Ferdinand Dietrich Nicolai Hörschelmann sündis Martna Püha Martini koguduse õpetaja Otto August Leopold Hörschelmanni ja Antoinette Hörschelmanni (sünd. Luther) pojana. Tema emapoolne vanaisa oli Tallinna kaupmees Dietrich Martin Luther. Vaimulikukutse valisid ka tema vennad Alexander Anton, August Konstantin ja Johannes Eduard Robert.
Õppis Tallinna toomkoolis. Aastatel 1851–1855 õppis ta Tartu ülikooli usuteaduskonnas. 1855–1858 töötas ta koduõpetajana Sinalepas. Oli prooviaastal Martna Püha Martini koguduses isa juures ja Viljandi Pauluse koguduses Valentin Karl Heinrich von Holsti juures. Ordineeriti 26. oktoobril 1858 õpetajaks Volmaris.
Oli aastatel 1858–1861 Viljandi Pauluse koguduse adjunktõpetaja, 1861–1875 (introdutseeriti 9. aprillil 1861) sama koguduse õpetaja. 1873. aastast Viljandi praostkonna praost. Aastatel 1875–1900 oli ta Tartu ülikooli tegeliku usuteaduse professor ja aastatel 1875–1900 (introdutseeriti 16. novembril 1875) Tartu Ülikooli koguduse õpetaja.
Lääne-Dunántúl

Lääne-Dunántúl on statistiline piirkond (NUTS 2) Ungari lääneosas Dunántúlis. 
Piirkonda kuuluvad Zala, Vasi ja Győr-Moson-Soproni komitaat. Suuremad linnad on Győr ja Szombathely.
Piirkonna kood on HU22.
Austria ja Sloveenia läheduse tõttu on see üks Ungari majanduslikult arenenumaid piirkondi.
Lõuna-Dunántúl

Lõuna-Dunántúl on statistiline piirkond (NUTS 2) Ungari edelaosas Dunántúlis. 
Piirkonda kuuluvad Somogyi, Baranya ja Tolna komitaat. Suuremad linnad on Pécs ja Kaposvár.
Piirkonna kood on HU23.
Lõuna-Alföld

Lõuna-Alföld on statistiline piirkond (NUTS 2) Ungari lõunaosas Alföldis. 
Piirkonda kuuluvad Bács-Kiskuni, Békési ja Csongrádi komitaat. Suuremad linnad on Szeged ja Kecskemét.
Piirkonna kood on HU33.
Põhja-Alföld

Põhja-Alföld on statistiline piirkond (NUTS 2) Ungari idaosas Alföldis. 
Piirkonda kuuluvad Hajdú-Bihari, Jász-Nagykun-Szolnoki ja Szabolcs-Szatmár-Beregi komitaat. Suuremad linnad on Debrecen ja Nyíregyháza.
Piirkonna kood on HU32.
Maurice Allais

Maurice Félix Charles Allais (31. mai 1911 – 9. oktoober 2010) oli prantsuse majandusteadlane.
1988. aastal sai ta Nobeli majandusauhinna teedrajava panuse eest turuteooria ja ressursside tõhusa kasutamise vallas.
Akron

Akron on linn Ameerika Ühendriikides Ohio osariigis, Summiti maakonna halduskeskus. See asub Allegheny platoo lääneserval Clevelandist umbes 50 km kaugusel lõunas.
Elanike arv on 2020. aasta rahvaloenduse kohaselt 190 469. 2010. aastal oli elanikke 199 110. Akron on elanike arvult osariigi viies linn. Summiti ja Portage'i maakonda hõlmavas Akroni linnastus elab umbes 702 000 inimest. Tippajal, 1960. aastal, elas Akronis 290 351 inimest.
Linn rajati 1825. aastal Little Cuyahoga jõe kaldale Ohio ja Erie kanali ehituse tippajal. Linna nimi tuleneb vanakreeka sõnast ἄκρον ("ákron", 'tipp'). 1865. aastal sai Akron linnaõigused. 19. sajandi teiseks pooleks oli Akronist saanud riigi üks olulisemaid tööstuslinnu. 20. sajandil paiknes linnas peaaegu kogu Ameerika kummitööstus ning linna nimetatigi maailma "kummipealinnaks" ("Rubber Capital of the World").
Tänapäeval on peamised majandusharud tööstus, haridus, tervishoid ja biomeditsiiniuuringud. Linnas asub rehvitootja Goodyear peakorter.
Akronis tegutseb 1870. aastal asutatud Akroni Ülikool.
Akronis võeti vastu 1847. aasta Akroni Koolide Seadus (Akron School Law), millega loodi Ameerika tänane tasuta hariduse süsteem K-12 (Kindergarten to 12th grade).
1899. aastal kasutati Akronis esimest korda maailmas politseiautot. Sellel Collins Buggy Company toodetud autol oli kaks neljahobujõulist elektrimootorit ning see maksis 2400 dollarit.
Akronis on sündinud üks läbi aegade parimaid korvpallureid LeBron James.
Akroni sõpruslinnad on Chemnitz Saksamaal ja Kiryat Ekron Iisraelis.
Eino Hanski

Eino Hanski (17. juuli 1928 Leningrad – 20. august 2000 Göteborg) oli soome skulptor ja kirjanik.
Ta kirjutas peamiselt rootsi keeles.
Pikker

Pikker on eesti mütoloogias äikesejumal.
Teda on mainitud rahvuseeposes "Kalevipoeg". Kirjeldusi tema kohta on andnud ka Matthias Johann Eisen oma kirjutistes Eesti mütoloogiast.
Pikrist on juttu rahvuseepose kolmandas loos (Kalevipoegade jahilkäik, Linda röövimine, Kalevipoegade kojutulek).
Põualisel päeval istus Kalevipoeg mere kaldal ja vaatas lainete mängu. Äkitselt varjutasid taeva mustad pilved ja tõusis tugev tuul.
Tuiskas tulda tulle′essa,
Sädemeida sõite′essa.
Pikker-taati põruteli,
Kärinada kärgateli,
Viskas välku väledasti.
Kaldal olnud kurjad vaimud kohkusid ja põgenesid Pikse eest laintesse merepõhja. Kalevipoeg kargas laintesse järele, püüdis kurjalasi kui vähke urkast ning viskas nad kaldale tagasi Pikri raudvitsa alla, mis kolkis nood puruks.
Absamat Masalijev

Absamat Masalijev ("Абсамат Масалиев"; 10. aprill 1933 — 31. juuli 2004) oli Nõukogude Liidu ja Kõrgõzstani partei- ja riigitegelane.
Aastatel 1985—1991 oli ta Kirgiisi NSV Kommunistliku Partei keskkomitee esimene sekretär ja Kirgiisi NSV Ülemnõukogu esimees. Aastatel 1990—1991 NLKP KK Poliitbüroo liige.
1992. aastast surmani Kõrgõzstani Kommunistliku Partei juht.
1995. ja 2000. aastal valiti Džogorku Kengeši liikmeks.
Osales 1995. aasta presidendivalimistel Askar Akajevi peamise vastaskandidaadina ja kogus 24,4% häältest.