tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Ehho Moskvõ

Ehho Moskvõ (Эхо Москвы) oli Venemaa raadiojaam, mis edastas ööpäev läbi uudiste- ja jutusaateid 3. märtsini 2022. Jaama on nimetatud "Venemaa vaba ajakirjanduse viimaseks bastioniks".
Peatoimetaja kuni raadiojaama sulgemiseni oli Aleksei Venediktov.
Aktsiaseltsi Ehho Moskvõ aktsiatest kuulus 66% Gazprom-Mediale, 34% jaamas töötavatele ajakirjanikele.
Ehho Moskvõ sai litsentsi 1990. aasta 9. augustil ning oli esimene mitteriiklik raadiojaam Nõukogude Liidus.
Ehho Moskvõ kogus tuntust 1991. aasta augustiputši ajal, olles üks väheseid raadiojaamu, mis võttis riigipöörajatevastase positsiooni.
1. märtsil 2022 nõudis Venemaa peaprokuratuur Ehho Moskvõ eemaldamist raadioeetrist "ekstremistlikele tegudele ja vägivallale" üles kutsuva info levitamise tõttu Vene sõjaväe "erioperatsiooni" kohta Ukrainas.
Valdusfirma Gazprom-Media otsustas 3. märtsil 2022 likvideerida Ehho Moskvõ raadiokanali ning veebisaidi lähtudes peaprokuratuuri ettekirjutusest.
Citigroup

Citigroup Inc. (brändinimega Citi) on Ühendriikide pangandusgrupp, mis osutab teenuseid 140 maailma riigis.
Citigroupi aktsiaid noteeritakse New Yorgi börsil (sümbol C) ja Tokyo börsil.
Citigroup üks on USA niinimetatud "neljast suurest pangast", millest ülejäänud on Bank of America, JPMorgan Chase ja Wells Fargo.
Ettevõte loodi 1998. aastal suurte pangandusettevõtete Citicorp ja Travelers Group ühendamise teel.
Ettevõtte tegevjuht on 2007. aastast Vikram Pandit.
2008. aasta globaalse finantskriisi ajal kandis ettevõte väga suuri kaotusi ja USA valitsus oli sunnitud ettevõtte päästmiseks eraldama 45 miljardit dollarit. Vastustasuks sai valitsus 8-protsendilise dividendiga eelisaktsiaid, mille konverteerimisel lihtaktsiateks sai valitsus Citigroupis 2009. aastal 34-protsendilise osaluse. Kriisist ajendatuna jagati Citigroup 2009. aasta algul kaheks allüksuseks (niinimetatud heaks ja pahaks pangaks), mis said nimeks Citicorp ja Citi Holdings.
Jõhvi linnastaadion

Jõhvi linna jalgpalliväljak on Ida-Viru maakonnas Jõhvis aadressil Pargi tänav 1 asuv jalgpalliväljak. Väljaku omanik on Jõhvi vallavalitsus, kuid seda haldab Jõhvi Spordikool.
Staadioni tribüünid mahutavad 500 pealtvaatajat.
2018. aastal plaanitakse staadionit laiendada.
Hiiva

Hiiva (usbeki keeles Xiva; pärsia keeles خیوه "Xīveh") on linn Usbekistanis Horezmi vilajetis.
Hiivas elab umbes 50 000 inimest.
Hiiva on olnud Horezmi ja Hiiva khaaniriigi pealinn.
Hiivat läbis ka Siiditee.
Irwin Shaw

Irwin Shaw (sünninimega Irwin Gilbert Shamforoff; 27. veebruar 1913 New York – 16. mai 1984 Davos) oli USA kirjanik ja stsenarist.
Eesti keeles on 1969. aastal ilmunud Irwin Shaw' romaan "Noored lõvid" ("The Young Lions" (1948).
Andrus Sukles

Andrus Sukles (sündinud 2. detsembril 1965) on eesti ettevõtja.
Neli aastaaega

Neli aastaaega on aastaajad kevad, suvi, sügis ja talv.
"Neli aastaaega" on ka mitme teose pealkiri.
Kiskunfélegyháza

Kiskunfélegyháza on linn Ungaris Bács-Kiskuni komitaadis, Kiskunfélegyháza kreisi halduskeskus.
Kiskunfélegyháza on raudteesõlm. Linna läbib Budapestist läbi Ceglédi Szegedisse viiv raudtee.
Baja

Baja on linn Ungaris Bács-Kiskuni komitaadis, Baja kreisi halduskeskus. Asub Doonau vasakkaldal.
Bajat on kirjalikult esmamainitud 1318. aastal. 1696. aastal sai linnaõigused. 1712. aastal asusid linna elama Saksa kolonistid. Linna saksakeelne nimi oli Frankenstadt.
Tähtsamad majandusharud on turism ja kalandus.
95% elanikest on ungarlased, 3% sakslased ja 1% horvaadid.
Kiskunhalas

Kiskunhalas on linn Ungaris Bács-Kiskuni komitaadis, Kiskunhalasi kreisi halduskeskus. Asub Budapestist 130 km lõuna pool.
Kiskunhalas on tähtis raudteesõlm. Linna läbib Budapesti-Belgradi raudteeliin.
2001. aasta rahvaloenduse andmeil oli 95% elanikest ungarlased, 4% mustlased ja 1% muudest rahvustest.
Linnas asub pitsimuuseum.
Aamse looduskaitseala

Aamse looduskaitseala on kavandatav looduskaitseala Läänemaal Haapsalu linnas Tammiku, Aamse ja Laheva külas ning Lääne-Nigula vallas Kadarpiku, Kirimäe ja Nihka külas. Kaitseala pindala on 422,9 ha. Kaitseala geograafilised koordinaadid on . Kaitse alla võtmise menetlus on algatatud 3. märtsil aastal 2010. 
Aamse looduskaitseala keskkonnaregistri kood on PLO1000685.
Aamse kavandatavas kaitsealas paiknevad mitmed puisniidu alad, Alba karstijärv, Kangru loigu nimeline karstijärvik ja Kaarupipealne soo.
Enschede

Enschede (; alamsaksa "Eanske") on linn Hollandi idaosas Overijsseli provintsis.
Agu Luide

Agu Luide (enne eestistamist August Jupets; 10. aprill 1909 Võru – juuli 1941) oli eesti vaimulik.
Lõpetas aastal 1923 Võru Linna 2. Segaalgkooli. Aastal 1929 lõpetas Võru Poeglaste Eragümnaasiumi. Teenis seejärel kaitseväes ja abistas aasta otsa vanemaid koduses majapidamises. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1931–1936. Ordineeriti õpetajaks Tallinna Toomkirikus 20. oktoobril 1937.
Oli alates 20. oktoobrist 1937 kiriku vikaarõpetaja, 1. jaanuarist 1938 määrati vikareerima Randvere-Viimsi kogudusse. Randvere-Viimsi koguduse vikareerimisest vabastati 15. märtsist 1938. 22. märtsil 1938 määrati ta Konsistooriumi otsusega Mehikoorma koguduse ajutiseks õpetaja kohusetäitjaks, vabastades tema samast ajast kiriku vikaarõpetaja ametist ja alates 1. juunist 1938 Tallinna praostkonna praosti käsutusest. Valiti Mehikoorma koguduse täiskogu poolt koguduse õpetajaks 9. juunil 1940. Konsistooriumi otsusega kinnitati Mehikoorma koguduse õpetajaks 10. juulil 1940.
Juuli alguses 1941, kui Nõukogude väed taganesid Mehikoorma lähedalt üle Peipsi järve paatidega, tulid kommunistid ja Nõukogude piirivalvurid eesotsas kohaliku täitevkomitee esimehe Vassili Jukiga ja võtsid kaasa kirikuaiast Agu Luide ilma igasuguse otsuse või korralduseta. Nad viisid ta paati ja sõitsid üle järve. Kui teisel pool neile laev vastu tuli, siis ei olnud enam Agu Luidet nendega. Nii ei ole teada, kas nad uputasid ta järve või lasid soos maha.
Tunne

Tunne on mitmetähenduslik sõna, mida kasutatakse järgmistes tähendustes:
Positiivsus

Positiivne võib tähendada vastandsõna negatiivsele. Positiivset emotsiooni peetakse heaks ja negatiivset halvaks.
Ohhotski rajoon

Ohhotski rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Kaug-Ida föderaalringkonnas Habarovski krai põhjaosas.
Piirneb läänes ja põhjas Sahhaga, kirdes Magadani oblastiga. Idas on rajoonil 500 km Ohhoota mere rannikut.
Rajoon jaguneb 7 külaasunduseks.
Rajooni rahvaarv oli 1989. aasta rahvaloenduse andmeil 19 183 ja 2002. aasta rahvaloenduse andmeil 12 017. 2009. aastal oli rajooni arvestuslik rahvaarv 10 042. 2010. aasta rahvaloenduse andmeil oli rahvaarv 8201. Suuremad asulad on Ohhotsk, Arka, Vostretsovo ja Bulgin.
Ohhotski rajoon moodustati 1926. aastal.
Foals

Foals on viiest inimesest koosnev "indie rock"'i bänd Inglismaalt Oxfordist. 
Bändi debüütalbum "Antidotes" ilmus Inglismaal 24. märtsil 2008 ja USA-s 8. aprillil 2008. Bändi teine album "Total Life Forever" anti välja 10. mail 2010.
Loodusesõber

Loodusesõber oli loodusajakiri, mis ilmus Eestis aastail 2007–2015.
Ajakiri Loodusesõber ilmus selle nime all 2007. aasta algusest, asendades kuni 2006. aasta lõpuni ilmunud ajakirja Loodus.
Ajakirja andis välja MTÜ Loodusajakiri. Ajakirja peatoimetaja oli Helen Arusoo, toimetaja Juhani Püttsepp.
Loodus (ajakiri, 1997)

Loodus oli looduseteemaline ajakiri, mis ilmus Eestis aastail 1996–2006 OÜ Kalendrike väljaandel.
1996–1997 kandis ajakiri nime Elav Teadus.
Aastast 2002 sai ajakirja Loodus kaubamärgi kasutajaks viieks aastaks MTÜ Loodusajakiri. Alates 2007. aastast hakkas selle asemel ilmuma ajakiri Loodusesõber.
Loodus (ajakiri, 1922)

Loodus oli esimene eestikeelne loodusajakiri. See ilmus aastail 1922–1924. Ajakirja andis välja K/Ü "Loodus" Tartus.
Toimetus.
Ajakirja toimetad olid Johannes Piiper, Jaan Rumma, Jaan Sarv, Aleksander Audova ja Gustav Vilberg.
Loodus (kirjastus)

Kirjastusühing Loodus oli Tartus aastail 1920–1940 tegutsenud kirjastus. 
Kirjastusühingu asutasid 1920. aastal zooloog Johannes Piiper, füsioloog Aleksander Audova, keelemees Johannes Voldemar Veski, August Reeben, Jaan Rumma ning kirjastaja Hans Männik. 
1922–1924 andis kirjastus välja esimest eestikeelset loodusajakirja Loodus. 1927 korraldas K/Ü Loodus oma esimese romaanivõistluse. Hiljem avaldas Loodus omanimelist kriminaalromaanide sarja, 1927–1931 ilmus ""Looduse" universaal-biblioteek" (180 numbrit), 1929–1940 ""Looduse" kroonine romaan" (139 raamatut), maailmakirjandust koondasid sarjad ""Looduse" kuldraamat" ja "Nobeli laureaadid" (1935–1939, 50 köidet), maadeuurijate lugusid sari "Mehed, maad ja mered", lasteraamatud ilmusid sarjades ""Looduse" lasteraamat" ja "Rõõmus raamat" jm.
Eesti kultuurilukku on Loodus läinud ka kaheksaköitelise "Eesti Entsüklopeedia" kirjastamisega 1932–1937 (peatoimetaja Richard Kleis). Loodus kirjastas rea muidki silmapaistvaid teatmeteoseid: "Eesti biograafiline leksikon" (1926–1929, täiendusköide 1940), Eduard Laamani "Eesti iseseisvuse sünd I–VI" (1936–1937), Voldemar Vaga "Üldine kunstiajalugu" (1937) ja "Eesti kunst" (1940), sari "Maailma maad ja rahvad I–V" (1930–1932) jm. 1940. aastal andis kirjastus välja Gustav Doré illustratsioonidega "Suure Piibli".
1941. aastal natsionaliseeris kirjastuse nõukogude võim. Tol aastal riigistati Eestis kokku 99 kirjastust.
Kalocsa

Kalocsa on linn Ungaris Bács-Kiskuni komitaadis, Kalocsa kreisi halduskeskus. Asub Budapestist 120 km lõuna pool Doonau idakaldal.
Ants Laikmaa kodupark

Ants Laikmaa kodupark on kaitsealune park Läänemaal Lääne-Nigula vallas Kadarpiku ja Saunja külas ning Haapsalu linnas Laheva külas. Põhiline osa pargist jääb Kadarpiku külla ().
Pargi pindala on 8,3 ha. Park asub Läänemaa Muuseumi (varem Haapsalu Koduloomuuseum) Ants Laikmaa majamuuseumi alal, Haapsalust 12 km Risti suunas. Park on kaitse all aastast 1973. Pargist lõuna-kagu suunas jääb Aamse looduskaitseala. Pargis kasvavad Laikmaa kadakad.
Ants Laikmaa kodupargi keskkonnaregistri kood on KLO1200516.
Haapsalu lossipark ja Krahviaed

Haapsalu lossipark ja Krahviaed on kaitsealune park Läänemaal Haapsalu linnas.
Haapsalu lossipargi piir kulgeb mööda katastriüksuse 'Linnus' piiri. Pargi pindala on 7,4 ha. Pargis kasvab Eesti kõrgeim läänepärn (kõrgus 34,5 m, ). 
Park jääb ka Väinamere loodusalale, mis kuulub Natura-alade hulka.
Haapsalu lossipargi ja Krahviaia keskkonnaregistri kood on KLO1200517.
Ajalugu.
19. sajandi 20. aastatel perekond von Stenbock rajasid Haapsalu piiskopilinnuse taha, Uuemõisa mõisa maadele linnamõisa. Linnamõis müüdi 1828. aastal De la Gardie perekonnale ja sellest ajast kuni siiani nimetatakse mõishäärberit nende järgi
De la Gardie lossiks. Mõisaansambli peahoone on siiani enam-vähem autentse välimusega säilinud. Linnamõisa parki nimetati Krahviaiaks ja see nimi on pargil säilinus siiani, pargi põhiosa moodustas endine piiskopilinnus aed.
Karl Arthur Woldemar von Hunniuse (1825–1893) juhtimisel, Haapsalu Lossivaremete Haljastamise Komisjoni initsiatiivil istutati 1858. aastal lossiõuele ja muldvallidele puud, tasandati lossihoovi ja toimetati arheoloogilisi uurimisi. Linnusest kujunes romantiline varemete park, kus jalutamas käia.
Tuguri-Tšumikani rajoon

Tuguri-Tšumikani rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Kaug-Ida föderaalringkonnas Habarovski krai keskosas.
Piirneb läänes Amuuri oblastiga. Idas hõlmab Ohhoota mere ranniku ja Šantari saared. Suuremad jõed on Uda ja Tugur. Suurim järv on Bokon.
Jaanuari keskmine õhutemperatuur on –23 °C, juuli keskmine õhutemperatuur +13,9 °C.
Rajoon jaguneb 5 külaasunduseks: Algazeja, Torom, Tugur, Udskoje ja Tšumikan. Tšumikani haldusalasse kuulub ka Nerani küla.
Rahvaarv oli 2002. aasta rahvaloenduse andmeil 2860. 2009. aastal oli rajooni arvestuslik rahvaarv 2457. Suurim asula on halduskeskus Tšumikan, kus elab ligi pool rajooni elanikest. Püsielanikega asulaid on rajoonis 6. 58% elanikest on väikesearvulised põhjarahvad, peamiselt evengid, ultšid, negidalid, nanaid ja korjakid. 2010. aasta rahvaloenduse andmeil oli rahvaarv 2255.
Liivi mõisa park

Liivi mõisa park on kaitsealune park Läänemaal Lääne-Nigula vallas Liivi külas. Pargi pindala on 4,2 ha. Park asub Liivi–Üdruma tee ja Kirimäe–Kirna–Kullamaa tee ristumiskohast edelas. Kaitstav ala koosneb kahest lahustükist - park ja allee. Allee on Liivi–Üdruma tee lõik pargist kuni ristumiseni Kirimäe–Kirna–Kullamaa teega, täpsemalt on kaitse all teeäärsed põlispuud. Park on kaitse all aastast 1961.
Liivi mõisa pargi keskkonnaregistri kood on KLO1200519.
Massu mõisa park

Massu mõisa park on kaitsealune park Pärnu maakonnas Lääneranna vallas Massu külas. Pargi pindala on 5,6 ha. Park jääb Kõmsi–Mõisaküla–Salevere tee ja Massu tee ristmikust vahetult itta.
Massu mõisa pargi keskkonnaregistri kood on KLO1200520.
Alates 1998. aastast on park muinsuskaitse all.
Läänemaa Suursoo

Läänemaa Suursoo on soo Läänemaa ja Harjumaa piiril.
Läänemaa Suursoo võeti kaitse alla esmalt sookaitsealana 1981. aastal. Hiljem moodustati Läänemaa Suursoo maastikukaitseala.
Läänemaa Suursoo koosneb arvukatest soolaamadest, mida eraldavad Vihterpalu jõgi ja tema lisajõed: Metslõugu oja, Pennu oja, Kaldamäe oja, Piirsalu jõgi ja Kõrtsioja. Kõik need vooluveed on 20. sajandi algusest kuni keskpaigani vähemalt sood läbivas osas muudetud magistraalkraavideks. Soode kuivendamise mõju on soostiku põhialal siiski vähene, põhjustades endiste madalsooalade rabastumist. Nii on suurel osal soostiku idaosast kujunemas siirdesoo kooslused. Vaid osade magistraalkraavide ääres on tugeva kuivenduse tulemusel kasvanud kõdusoometsad. Tugeva kuivendusega on väiksemad soostiku servaalad. Peamised põllumajanduse jaoks kuivendatud alad on Hindaste ja Kuijõe küla lähistel, metsanduslikku sookuivendust on põhjaservas Hatu küla lähistel ja Tänavjärvest põhjas.
Läänemaa Suursoos on arvukalt rabamassiive. Suurim neist on Linnuraba soostiku edelaosas. Soostiku põhjaservas on Soo-otsa raba samanimelise endise küla all ning madala luitemaastiku ja soosiilude mosaiigiga seotuna Kõrgeraba Hindaste küla all, Tänavjärve raba ja Veskijärve raba Tänavjärvest põhja pool. Viimaste rabamassiivide põhjapoolsed servaalad on Eesti kõige esinduslikumate nõmmrabade seas. Need nõmmrabaalad on põhja poolt seotud veel Änglema rabaga. Väiksemaid rabalaike on mujalgi Suursoo põhjaosas teiste sookoosluste ja madalate luidete vahel.
Hästi säilinud madalsooalad paiknevad Linnuraba ümbruses. Seal kasvab suurtel aladel mitmeid haruldasi kaitsealuseid taimi: tumedat nokkheina, rabaluga, sookäppa. Piirkonnas kasvab Euroopa punase raamatu seeneliik vesi-külmaseen. Väiksemaid looduslikus seisus madalsooalasid on ka mitmel pool soostiku servaaladel.
Enamus soostiku idaosa madalsooalasid on kuivendusest vähemal või rohkemal määral mõjutatud. Seal kasvab väga laialdastel aladel harilik porss. Tugevama kuivenduse mõjuga aladel on porsasoo muutunud juba siirdesooks.
Suursoo põhjaosas asuvad Tänavjärv ja selle lähedal väiksem Mustjärv.
Massu mõis

Massu mõis (saksa keeles "Massau") oli mõis Läänemaal Hanila kihelkonnas, mis rajati arvatavasti 16. sajandi algul (esimest korda mainitud 1596. aastal). Praeguse haldusjaotuse järgi jääb selle asukoht Pärnu maakonna Lääneranna valda. Massu mõis oli rüütlimõis.
Hooned.
1840. aastate algul valmis ühekorruseline kivist klassitsistlik peahoone. Kõrvalhoonetest on säilinud klassitsistlik ait. Aida lähedale ehitati maakividest tall-tõllakuur (nüüdisajal osaliselt ümber ehitatud). 
Mõisasüdamest umbes 700 meetrit kirdesse ehitati maakividest magasiait, mis on tänapäevaks tundmatuseni ümber ehitatud.
Matsalu mõisa park

Matsalu mõisa park on kaitsealune park Pärnu maakonnas Lääneranna vallas Matsalu külas. Pargi pindala on 7,8 ha. Pargi geograafilised koordinaadid on . Park asub Matsalu rahvuspargi territooriumil. Pargis kasvab Eesti jämedaim ja kõrgeim harilik pöök, selle ümbermõõt on 325 cm (1,3 m kõrgusel)..
Eesti Natura-alade loend

Siin on loetletud Eesti Natura 2000 alasid.
Natura linnualad.
Eestis on 66 Natura linnuala. Loend pärineb Keskkonnaregistrist.
"Sulgudes: maismaa pindala, ha / veeosa pindala, ha / pindala kokku, ha."
Natura loodusalad.
Eestis on 531 Natura loodusala. Loend pärineb Keskkonnaregistrist.
"Sulgudes: maismaa pindala, ha / veeosa pindala, ha / pindala kokku, ha."
Matsalu mõis

Matsalu mõis (saksa keeles "Matzal") oli rüütlimõis Läänemaal Karuse kihelkonnas. Praegu jääb kunagine mõisasüda Lääneranna valla territooriumile. Varasem linnusmõis asetseb kunagisel Matsalu ("Einwiek") lahe saarel, praeguse rannikumadaliku künkal.
Ajalugu.
Mõisana on Matsalu olnud olemas ilmselt juba 1447. aastal. Dokumentaalselt on Matsalu mõisat esmamainitud 1560. aastal, mil see oli Saare-Lääne piiskopkonna Haapsalu stifti Läänemaa Pärnu komtuurkonna majandusmõis.
Liivi sõja järel, 1573. aastal läänistati mõis Koluvere lahingus Rootsi vägesid juhtinud Claes Åkesson Tottile. Rootsi ajal 17. sajandil oli mõis pikka aega Derfeldenite omanduses. Põhjasõja järel kuulus Matsalu mõis Mandelstjernadele, kelle ajal ehitati esinduslikult välja mõisasüda. 1790. aastatel panditi mõis Stackelbergidele, kelle käest läks see 1802. aastal Nasackinitele. 1821. aastast kuulus mõis Uexküllidele ja 1859. aastast taas Stackelbergidele. 1869. aastal omandasid Matsalu mõisa Hoyningen-Huened, kelle kätte jäi see 1919. aasta võõrandamiseni. Mõisa viimased omanikud enne võõrandamist olid Nikolai von Hoyningen-Huene pärijad.
Mõisakompleks.
Kunagine mõisa härrastemaja on pikk ühekorruseline baroksete mõjudega varaklassitsistlikus stiilis ristkülikukujuline kiviehitis, mis asetseb nurkadega põhiilmakaarte suundades. Pika hoone moodustavad keskosa ja kaks tiibehitist, mis kõik on kaetud omaette poolkelpkatusega. Algselt oli tegu kolme eraldi hoonega, mis 1867. aasta ümberehitustööde käigus ühendati. Peahoone keskosa all on lihtsad suurte kaarvõlvidega keldrid. Härrastemaja rajati 18. sajandi teisel poolel, kuid mõned osad võivad olla ka vanemad. Nõukogude ajal plaaniti mõisasüdant kasutada Matsalu looduskaitseala keskusena, kuid valituks osutus kunagise Penijõe mõisa peahoone.
Matsalu mõisa peahoone vastas, sellest kirde pool paikneb suur ja ebakorrapärane tiik koos saarega. Linnusmõisa ristkülikukujulise krundi kagu- ja edelakülge piiravad suured sirged kraavid.
Enamik kõrvalhooneid paiknes peahoonest ida ja kirde pool. Säilinud kõrvalhooned on osalt ümber ehitatud ja osalt varemetes.
Mõisasüdamesse viis umbes kilomeetripikkune allee, mis on säilinud tänapäevani.
Kuni 2020. aastani kuulus mõisahoone Rootsi-Ameerika CJ Stefan Ridderstedtile (1945–2020) ja tema ettevõttele, kes omandas mõisahoone 1997. aastal ja hakkas seda korrastama, kuid tööd on jäänud väidetavalt maade erastamise takerdumise tõttu seisma ja hoone laguneb. Siiski on hoonel peal korralik katus. Peahoone kirdekülje keldrisse on sisse seatud keskküttekatlad ja lõunanurga keldris on uus elektrikilp. Muud ruumid on suletud.
Mõisahoonega seotud teenindushooned ja maa on müügis alates 2020. aastast.
Aet Annist

Aet Annist (sündinud 6. mail 1973) on eesti sotsiaalantropoloog.
Ta lõpetas 1995. aastal Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna sotsioloogia osakonna ning tal on magistrikraad sotsioloogias Tartu ülikoolist ja sotsiaalantropoloogias Cambridge'i ülikoolist. Doktorikraadi sai University College Londonist 2007. aastal.
On Tartu Ülikooli etnoloogia osakonna kaasprofessor ja Tallinna Ülikooli Humanitaarinstituudi vanemteadur. Teinud uurimistööd ETF Mobilitase järeldoktorina; töötanud õppejõuna Bristoli Ülikoolis, Tallinna Ülikooli Eesti Humanitaarinstituudis, Tartu Ülikooli Õigusinstituudis, Slaavi ja Ida-Euroopa uuringute instituudis (Londoni Ülikool), Tartu Ülikooli sotsiaalteaduskonnas ja Eesti Sisekaitse Akadeemias.
Uurimistöö puudutab kliimahirmu sotsiaalseid aspekte, muutusi arenguideoloogiates, maaelu sidusust ja pärandkultuuri institutsionaliseerimist; uurinud ka transnatsionaalset migratsiooni, noorte kujutamist meedias ning kuritegevust Eestis, sh inimkaubandust ja muutusi prostitutsiooni meediakuvandis.
On kirjutanud Müürilehe keskkonnakolumni (2021/2022 hooajal); Sirbi sotsiaaliaosasse igakuist kolumni "Kuulab maad" (2006-2011); arvamuslugusid mitmetesse Eesti meediaväljaannetesse.
Ta on esimese eestikeelse antropoloogilise uurimuse "Otsides kogukonda sotsialismijärgses keskuskülas. Arenguantropoloogiline uurimus" (Tallinna Ülikooli Kirjastus 2011) autor ja esimese eesti autoritega originaalõpiku "Sotsiaal- ja kultuuriantropoloogia" toimetaja koos Maarja Kaaristoga (Tallinna Ülikooli Kirjastus 2017, teine trükk 2023).
Isiklikku.
Tema ema oli ajaloolane Anne-Sirje Annist. Tema tädi oli kunstiajaloolane Mirjam Peil.
Tubakavabrik Leek

Tubakavabrik Leek (vene keeles "Табачная фабрика "Леэк"") oli tubakatoodete valmistamise ettevõte.
Tubakavabrik Leek moodustati varasema, 1921. aasta aprillist, Pirita teel tegutsenud aktsiaseltsi Laferme (prantsuse keeles farm) baasil, kus 125. aastal töötas 335 töölist ja toodeti produktsioon 389,5 miljoni paberossi. 1940. aastal liideti natsionaliseeritud tubakatehasega „Leek", natsionaliseeritud tubakatehas „Kubana".
Tubakatoodete vabrik Leek tegutses Tallinnas 1945. aastast, Tartu maantee 35/Kunderi 8a hoones. 
1945. aasta andmeil allusid Tubakatehas "Leek" (aadressil Tartu maantee 45), šokolaadi- ja kompvekitööstus "Kawe", kompvekitehas "Karamell", taimevõi- ja õlitehas "Kombinaat", keemiavabrik "Odor", laboratoorium "Vino", keemiatööstus "Feival", "Viru Ettevõtted", keemiatööstus "Natron", šokolaadi- ja kompvekitööstus "Progress", uurimis- ja katselaboratoorium Eesti NSV Toiduainete, Liha-, Piima- ja Kalatööstuse Rahvakomissariaadi Parfümeeria- ja Maitseainetetööstuse Peavalitsusele ja 1946. aasta märtsist Eesti NSV Toiduainetetööstuse Ministeeriumi Parfümeeria- ja Maitseainetetööstuse Peavalitsusele ning 1947. aastast Puu- ja Aedviljatööstuse Trust Parfümeeria- ja Tubakatööstuse Trustile. 1953. aastast Eesti NSV Kerge- ja toiduainetetööstuse Ministeeriumi Parfümeeria- ja Tubakatööstuse Trustile ja seejärel Eesti NSV Toidukaupade Tööstuse Ministeeriumi Parfümeeria- ja Tubakatööstuse Trustile. ENSV Ministrite Nõukogu korraldusega 1954. aastal Trust likvideeriti ja Parfümeeria- ja Tubakatööstuse Trusti ettevõtted allutati Piirituse-, Õlle- ja Karastusjookide Tööstuse Trustile.
Tubakavabriku Leek alusel asutati 15. jaanuaril 1991 samanimeline Eesti Vabariigi riigiettevõte, mis sai 1992. aastal Eesti Vabariigi ja Rootsi tubakakontserniga Svenska Tobak sõlmitud lepingu alusel osaks Rootsi-Eesti ühisettevõttest Eesti Tubakas. ET enamusaktsiate omanik Svenska Tobaks AB oli Rootsi firma Swedish Match tütarettevõte.
Tubakaaktsiisi tõusu tõttu aastatel 1992–1999 koliti tootmine Eestist Malmösse. 1996. aasta 26. aprillil otsustas AS Eesti Tubakas lõpetada Eestis tubakatoodete valmistamise, viies tootmise üle Rootsi Malmösse ja jättes Eesti Tubaka tööle kui müügiorganisatsiooni. 1996. aastal koondati 140 töötajat Eestis tubakatootmises. Kaubamärgid Leek, Rumba ja Priima müüdi 2000. aastal ettevõttele Austria Tabak ja 2007. aasta kevadel edasi ettevõttele Japan Tobacco.
Majanduslangus

Majanduslangus ehk retsessioon on majandustsükli langusfaas: periood, mil majandustegevus pidurdub, kuid mitte nii rängalt, kui majandussurutise (depressiooni) puhul.
Majanduslangusega käib kaasas SKT, tulu, investeeringute ja inflatsiooni langus ning tööpuuduse ja pankrottide arvu kasv.
Tihti püütakse majanduslanguse mõistet täpsemalt määratleda käsitledes retsessioonina perioodi, mil majanduse negatiivne reaalkasv (SKT langus) kestab vähemalt kaks kvartalit.
Palivere mõisa park

Palivere mõisa park on kaitsealune park Läänemaal Lääne-Nigula vallas Vidruka külas. Pargi pindala on 5,0 ha. Pargi geograafilised koordinaadid on . Pargist umbes 700 m lõuna pool voolab Taebla jõgi, viimasest umbes 100 m lõuna pool kulgeb Ääsmäe–Haapsalu–Rohuküla maantee.
Palivere mõisa pargi keskkonnaregistri kood on KLO1200522.
Riiska järv

Riiska järv on järv Lõuna-Eestis Tõrva linna kaguservas Tõrva-Valga maantee ääres Riiska linnaosa läheduses.
Järve pindala on umbes 4,3 hektarit ning sügavus küündib kuni 12,5 meetrini. Kaldajoone pikkus umbes 800 m. Järv on ebaühtlase ovaalse kujuga. Järve ääres asuvad võrkpalliplatsid ja selle põhja- ning lõunakaldal väikesed tehislikud supelrannad, veidi eemal asuvad mõlemal kaldal eramud. Kaldad on ääristatud ida ja lääne suunas puuderiviga.
Järv toitub peamiselt arvukatest külmaveelistest allikatest ja sissevoolavast kraavist. Väljavool on kitsas kraav Õhne jõkke. Järve vesi on väga punakaspruun, väikse kuni keskmise läbipaistvusega (1,2–2 m), keskmise karedusega ja tugevalt kihistunud.
Kaldad on võrdlemisi kõrged, laugjad, kohati esineb soostunud serva. Liivast kaldavöödet leidub peamiselt põhja- ja lõunakaldal ujumiskohtade juures (tehislikult liivatatud), sügavamal on põhi kaetud suhteliselt paksu mudakihiga.
Elustik.
Kaladest on esindatud ahven, särg, haug, linask, angerjas, latikas ja karpkala. Taimestikku on suhteliselt vähe, liike keskmisel arvul. Veesiseste taimede seas leidub haruldast tömbilehist penikeelt. Loomadest vähesel hulgal esindatud jõevähid ja järvekarbid. Järve kõrkjatest ümbritsetud kallastes pesitsevad mitmesugused veelinnud.
Meelelahutus.
Järve kaldal asub 2014. aastal avatud Tõrva Wakepoint ja kohvik Supelung
Ózd

Ózd on linn Ungaris Borsod-Abaúj-Zempléni komitaadis, Ózdi kreisi halduskeskus. Asub 40 km Miskolcist loodes Slovakkia piiri lähedal.
Asulat on esmamainitud 1272. aastal. 1940 liideti Ózdi, Bolyoki ja Sajóvárkonyi külad üheks vallaks ning 1949 sai Ózd linnaõigused. 1978 liideti linnaga mitmed linnalähedased asulad, sealhulgas Hodoscsépány, Susa, Szentsimon ja Uraj.
Pärast Teist maailmasõda arenes linn rasketööstuse keskuseks.
Linnal on raudteeühendus Miskolciga.
93% elanikest on ungarlased ja 7% mustlased.
Palivere mõis

Palivere mõis (saksa keeles "Pallifer") oli rüütlimõis Lääne-Nigula kihelkonnas Läänemaal. Tänapäeval jääb kunagine mõis Lääne-Nigula valla territooriumile.
Ajalugu.
Palivere mõis rajati keskajal, seda on esmamainitud 1493. aastal. 1501 läänistati mõis Bernt Owerlackerile. Taani ooberstleitnant, Saaremaa maanõunik Otto von Buxhoeveden (surnud 1575) omandas mõisa kaasavarana, abielludes Bernt Owerlackeri tütre ja pärija Annaga. Rootsi kuningas Karl IX läänistas 11. oktoobril 1610 mõisa Reinhold von Buxhövedenile (1585–1640). Reinhold von Buxhoevedeni pärijad olid tema pojad Johann Friedrich Buxhoeveden, kes sai Palivere mõisa, Reinhold von Buxhoeveden sai Türi-Alliku mõisa. Johann Friedrich Buxhoevedeni (surnud 1667) pärija oli Rootsi sõjaväelane (major), Heinrich Karl von Buxhoeveden (surnud 1685). 1677. aastast oli rentnik Tallinna linnusekohtu assessor Magnus Johan Dryander. Seejärel oli mõisaomanik Otto Friedrich von Buxhoeveden. Assessor Karl Hinrich von Buxhoeveden (1715–1783) müüs mõisa 1760. aastal Johann Adolf von Rosenthalile. 1766. aastast müüdi Palivere mõis meeskohtunik Otto Gustav von Bergile, kes pärandas 1793. aastal Palivere koos Orkse mõisaga oma õe pojapojale maanõunik Wilhelm Friedrich Pilar von Pilchaule.
Palivere karjamõis oli Orkse mõis.
Mõis kuulus eri aegadel Uexküllidele, Bergidele, Luederitele ja Pilar von Pilchaudele. 1909. aastal omandas mõisa Woldemar von Hunnius, kes jäi valduse omanikuks 1919. aasta võõrandamiseni.
Mõisakompleks.
1805. aastal valmis varaklassitsistlik ühekorruseline kõrgema keskrisaliidiga härrastemaja. 19. sajandi II poolel lisati ehitisele hulknurksed trepikojad ja veranda.
Mõisa kivist peahoone ehitati 1845. aastal. Algselt oli see ühekorruseline, välja arvatud keskosa. Võõrandamise järel tegutses mõisas alates 1923. aastast Palivere lastekodu ning pärast reorganiseerimist 1960. aastast Palivere Eriinternaatkool. 1930. aastatel ehitati endine mõisahoone tervenisti kahekorruseliseks. 1994. aastast asus mõisahoones Palivere Laste- ja Noortekodu, ruumides tegutses ka hostel ühes seminari- ja peoruumidega. 2012. aasta kevadel lõpetati nende asutuste tegevus ja mõis läks Riigi Kinnisvara ASi omandisse. Lastekodulapsed koliti ümber SA Haapsalu Hoolekandekeskus peremajadesse Haapsalus. Renoveeritud mõisa viinakööki, mis oli ehitatud 1926. aastal, jäi tegutsema Vidruka Kool, kuid "de jure" lõpetas ka see kool 2013. aastal tegevuse, sest Vidruka Kool liideti Haapsalu Sanatoorse Internaatkooliga ja moodustati Haapsalu Viigi Kool.
Riigi Kinnisvara AS on mõisa üritanud mitu korda müüa.
Läänemaa mõisate loend

Läänemaa mõisate loendis on loetletud kihelkondade kaupa Läänemaa, sh Hiiumaa ja Vormsi mõisu.
Loend on mittetäielik.
Käina kihelkond.
, Hiiumaal
Pühalepa kihelkond.
, Hiiumaal
Reigi kihelkond.
, Hiiumaal
Vormsi kihelkond.
, Vormsi saarel
Suksuni rajoon

Suksuni rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Permi krai lõunaosas. Piirneb idas ja lõunas Sverdlovski oblastiga.
Rajoon jaguneb Suksuni linnaasunduseks ja 4 külaasunduseks ("сельское поселение"): Kisseljovo, Kljutši, Pojedugi ja Tiss. Rajoonis on 63 asulat.
2009. aasta arvestuslikel andmetel on rajooni rahvaarv 20 800. 83,4% elanikest on venelased ja 8% tatarlased ja 6,9% marid.
Suksuni rajoonis on seitse mari küla: Vaskino (Engermutšaš), Ivankovo (Engertüng), Tebenjaki (Suli), Sõzganka (Kõzgande), Krasnõi Lug (Olõk), Kamenka (Kalmašenger) ja Tukmanõ (Tukman).
Läbi rajooni kulgeb Permi ja Jekaterinburgi vaheline maantee.
Michael Dell

Michael Saul Dell (sündinud 23. veebruaril 1965 Houstonis) on Ameerika ärimees, investor ja filantroop, maailma ühe suurima tehnoloogiainfrastruktuuri ettevõtte Dell asutaja, juhatuse esimees ja tegevjuht. 
Dell alustas oma ettevõtte tegevust tagasihoidlikus keskkonnas, müües IBM PC omatehtud modifikatsioone. 2013. aastal oli ta maailma 100 rikkaima inimese nimekirjas 49. kohal, tema varanduse suurus oli 15,9 miljardit USA dollarit. Bloombergi miljardäride indeksi (seisuga jaanuar 2025) kohaselt on ta maailma rikkaimate inimeste nimekirjas 11. kohal ja tema varandus on 130 miljardit dollarit.
Ermlandi piiskop

Ermlandi piiskoppide loend loetleb Ermlandi piiskopkonna Ermlandi piiskoppe (Warmia piiskoppe) 13. –20. sajandini.
Saarjärve Kogrõjärv

Kogrõjärv ehk Kogrejärv (ka Saarjärve Kogrõjärv, Kaika Kogrejärv) on väike järv Võru maakonnas Antsla vallas Ähijärve külas. Järv asub Karula rahvuspargi territooriumil.
Järv asub Suur-Saarjärve ja Küünimetsa järve vahel. 
Järv on ümbritsetud rabaga. 
Järves elab apteegikaan.
Anneliese Michel

Anneliese Michel (täisnimega Anna Elisabeth Michel; 21. september 1952 Leiblfing, Baieri – 1. juuli 1976) oli sakslasest katoliiklane, keda väidetavalt vaevasid deemonid ja kes läbis deemonite väljaajamise. 
Tema loo põhjal on tehtud kolm filmi: "The Exorcism of Emily Rose" (2005), "Requiem" (2006) ja "Anneliese: The Exorcist Tapes" (2011).
Noorus.
Anneliese kasvas üles range korraga katoliiklikus perekonnas. Siira tüdrukuna magas ta paljal põrandal keset südatalve, et hüvitada perverssete preestrite ja narkomaanide patte.
1968. aastal, kui Anneliese oli 16-aastane ja õppis keskkoolis, esinesid tal krambid. Järgmisel aastal avastati tal epilepsia. Varsti hakkasid Anneliesel palvetamise ajal esinema hallutsinatsioonid. Ta hakkas hääli kuulma, mis ütlesid, et ta on neetud. 1973. aastaks kannatas ta depressiooni all ja kaalus enesetappu. Tema käitumine muutus eriti veidraks; ta rebis seljast riideid, sõi ämblikke ja sütt ning lakkus iseenda uriini.
Vaimude väljaajamine ja surm.
1975. aastal, kui Anneliese Michel oli 23 aastat vana, järeldas üks tema kaaslaseks olnud vanem naine, et teda vaevasid deemonid. Michel ei suutnud Jeesus Kristuse kujust mööduda ja keeldus joomast püha vett. Vaimude väljaajaja lähedalolevast linnast uuris Michelit ja oli kindel, et ta on deemonite poolt vaevatud. 
Aastad peale läbikukkunud psühhiaatriliste ravide, anti alla meditsiinilisele ravile ja valiti vaimude väljaajamine raviks. 1976. aastal läbiti rituaal kümne kuu jooksul. Kokku oli 67 seanssi, üks-kaks korda nädalas, mõned kestsid üle nelja tunni. Kuigi Anneliese oli saanud epilepsia vastu ravi, keeldus ta mingi aeg täielikult arstiabist. Michel mainis deemoneid doktoritele, seletades, et nad annad talle käsklusi. Doktorid ei saanud teda kuidagi aidata ning Anneliese oli kaotanud lootuse, et medikamendid teda aitavad.
1. juulil 1976 suri Anneliese Michel une pealt. Lahkamisel selgus, et surma põhjuseks oli alatoitumine.
Kalvi mõis

Kalvi mõis (saksa keeles "Pöddes") oli mõis Viru-Nigula kihelkonnas Virumaal. Mõisa härrastemaja asub Kalvi külas, mis tänapäeval kuulub Lääne-Viru maakonda Viru-Nigula valda.
Mõisa on esmamainitud 1485. aastal, kui lossi valdaja Hans Lode lossimaja ja mõisa (Pöddese, tõestuskirjades ka Podwes, Podwis) tuhande marga eest Tallinna piiskopile Simon von der Borchile pantis.
Nime Kalvi (Kalf, Kalve) sai mõis selle hilisematelt omanikelt, kui Jürgen Kalf selle 1551. aasta 24. augustil oma vennale Diedrichile jättis.
18. sajandist kuulus mõis Essenitele, Schoulzidele, Baranoffidele, Lvovskitele ja Schillingitele. Mõisa viimased omanikud olid Stackelbergid.
1770. aastate alguses vasallilinnuse müüridele ehitatud vana härrastemaja sai 1910. aasta tulekahjus kannatada ja tollane omanik Nikolai von Stackelberg lasi sellest põhja poole püstitada uue peahoone. Hoone arhitektiks on peetud Wladislaw Karpowiczit. Mõisa uus peahoone valmis vahetult enne Esimest maailmasõda.
Tuudorstiilis massiivne hoone on väljast viimistletud klombitud graniidiga, hoonet ilmestavad nurgatornid ja kitsad aknaavad. Valmimisajal 1913 oli tegemist modernse ehitisega: selles oli näiteks oma elektrijaam ja ka autogaraaž. Mõisa sisemust ilmestab läbi kahe korruse ulatuv hall.Eesti NSV ajal asus mõisa peahoones Kalvi sanatoorium-profülaktoorium.
1993. aastal sai Stackelbergi perekond mõisa tagasi ja see müüdi 1999. aastal Taani ärimehele Henning Lykke Jensen. Koostöös Tiit Rannastega korrastati lossikompleks. Selle käigus tehti hoone läänepoolsesse otsa pikk uus tiibehitis ning katusesse tehti rida väljaehitusi. Korrastati ka mitu kõrvalhoonet, sealhulgas sepikoda. Luksushotell avati 2002. aastal. 2010. aastal müüs Henning Lykke Jensent hotelli Vene kapitaliga seotud investeerimisfirmale Belitex Invest OÜ.
Sars

Sars on alev Venemaal Permi krais Oktjabrski rajoonis. Asub Sarsi jõe ülemjooksul 7 km kaugusel rajoonikeskusest Oktjabrskist.
Asula tekkis 1864 rajatud klaasitehase juurde. Alev alates 1939. aastast.
Ristimägi

Ristimägi on koha- ja perekonnanimi. See võib tähendada
Ristimägi võib tähendada kohta, kus pärimuse järgi on toimunud erakordne surmajuhtum.
Ristimägi mõistena võib tähistada ka "kohta, kust lahkunud hinged kaugemale ei saa tulla, sest matuste ajal tehtud ristid puul ei lase neid edasi".
Ristimägi (Hiiumaa)

Ristimägi on koht Hiiumaa vallas Hiiumaal Kärdla–Luidja tee ääres Risti külas. Kärdlasse on Ristimäelt 6 kilomeetrit.
Ristimäge on kujutatud Kõrgessaare valla vapil. Seda on nimetatud üheks olulisemaks Hiiumaa vaatamisväärsuseks.
Nimest hoolimata ei ole Ristimäel mäge ega isegi vähemalt mehekõrgust kõrgendikku.
Ristimäe ristid.
On saanud kombeks püstitada Ristimäele riste, ent oletustele vaatamata on nende tähendus ja tava päritolu kindlalt teadmata.
Üks legend räägib kahest kokkupõrganud pulmarongist, kus ühest saanud surma peigmees, teisest pruut ning ellujäänud abiellunud omavahel. Riste püstitatavat hukkunute mälestuseks. Legendiga kooskõlas pandavat Ristimäele uusi riste abieluõnne tagamiseks.
Levinud on seisukoht, et Ristimäele pannakse riste alates 1781. aasta 20. augustist, mil Kõrgessaare hiiurootslased sunniti Hiiumaalt lahkuma. Maaomanik Stenbock ütles koha üles umbes tuhandele rootslasele ning Katariina II lubas neil asuda ümber Lõuna-Ukrainasse. Ristimäel pidas Reigi koguduse pastor Carl Forsmann toona jumalateenistuse ja püstitati esimene rist.
Ühe oletuse järgi mälestavat ka tänapäevased ristid lahkunud rootslasi. Teiste allikate väitel püstitavad praegu riste esmakordselt saarele tulijad. Mõned allikad soovitavad turistidel riste püstitada, et saavutada head õnne.
20. augustil 1991 avasid hiiurootslaste järeltulijad Ristimäel väljarände 210. aastapäeva puhul mälestuskivi.
Kobjai uluss

Kobjai uluss on 2. järgu haldusüksus (rajoon) Venemaa Sahha Vabariigi keskosas.
Ulussi halduskeskus on Viljui jõe kaldal asuv Sangari alev.
2002. aasta rahvaloenduse andmeil oli ulussi elanike arv 14 178, neist 65% jakuudid, 24,2% venelased ja 5,7% eveenid.
Uluss jaguneb 13 kohalikuks omavalitsuseks ("nasleg"), kus on kokku 25 asulat.
Ristipuu

Ristipuu on eesti rahvausundis suurem puu, mille koorde on surnu mälestuseks lõigatud rist. Komme on olnud tavapärane eelkõige Lõuna-Eestis, kus see on paiguti tuntud tänapäevalgi.
Tihti, kuid mitte alati on ristipuu mänd (ristimänd, võru keeles "ristipetäi"). Puude tukka, milles on hulk ristipuid, võidakse nimetada ristimetsaks (võru keeles "ristimõts").
Saaremaa lääneosas on vahel risti asemel lõigatud puu koorde ka lahkunu peremärk.
Ajaloost.
Andmeid ristipuude kohta on Eestis juba 17. sajandist. Samalaadseid teateid on ka Läti alade ja Soome idaosa kohta. Rist lõigati puusse enamasti teel surnuaiale, harvemini tagasiteel. Seejuures rüübati lonks viina. Mälestusohvrina riputati ristipuude külge ka värvilisi lõngu ja paelu. Usuti, et ristipuu takistab surnu koduskäimist.
Setud panid ristipuu alla kõdunema lautsilauad (surnulava lauad), surnuõled ning surnu pesemiseks kasutatud viha. Mõnikord põletati need tseremoniaalselt.
Christian Emil August Offe

Christian Emil August Offe (6. juuli 1818 Tori – 29. aprill 1885 Cannstatt) oli Liivimaa vaimulik.
Õppis aastatel 1835–1840 Tartu Ülikoolis usuteadust. Ordineriti 31. jaanuaril 1843 õpetajaks.
Oli aastatel 1843–1850 Tori koguduse adjunktõpetaja. Aastatel 1850–1877 oli Tori, Tahkuranna ja Häädemeeste Miikaeli koguduse õpetaja. Jäi aastal 1877 emerituuri, emerituuris olles elas Cannstattis (praegu Stuttgardi linnaosa).
Isiklikku.
Tema isa Benedikt August Friedrich Offe oli samuti Tori, Tahkuranna ja Häädemeeste Miikaeli koguduse õpetaja. Vanaisa August Heinrich Friedrich Offe oli Tõstamaa Maarja koguduse õpetaja. Emapoolne vanaisa Johann Christian Samuel Eberhard Hemmelmann oli Vändra ja Käru koguduse õpetaja.
Benedikt August Friedrich Offe

Benedikt August Friedrich Offe (11. märts 1786 Tõstamaa – 29. juuni 1850 Tori) oli Eesti vaimulik.
Sai alghariduse koduõpetaja käe all ja lõpetas Tallinnas gümnaasiumi. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1804–1807. Ordineeriti 17. oktoobril 1809 õpetajaks.
Oli aastatel 1809–1850 Tori ja Tahkuranna, Häädemeeste abikoguduste pastor.
Isiklikku.
Tema poeg Christian Emil August Offe oli samuti Tori ja Tahkuranna, Häädemeeste abikoguduste pastor. Isa August Heinrich Friedrich Offe oli Tõstamaa Maarja koguduse õpetaja. Äi Johann Christian Samuel Eberhard Hemmelmann oli Vändra- ja Käru koguduse õpetaja.
ENSV (seriaal)

"ENSV" on 105-osaline komöödiasari, mida näitas Eesti Televisioon 5. septembrist 2010 kuni 29. aprillini 2019. 
Sarja lavastaja oli Ain Mäeots ning stsenaristid Gert Kiiler ja Villu Kangur, produtsendid Tarmo Kiviväli ja Maarek Toompere.
Telesarja tegelaskujud on väljamõeldud, tegevus toimub Nõukogude Liidu poolt okupeeritud Eestis ajavahemikus novembrist 1982 kuni augustini 1991 (Eesti taasiseseisvumiseni).
Üldkontseptsioonilt sarnaneb telesari väga Hispaania sarjaga "Cuéntame cómo pasó", mis muuhulgas on adapteeritud ka Ecuadoris, Argentinas, Peruus ja Tšiilis.
Märtsis 2020 hakkas ETV näitama sarja järge "EnsV" ("Eesti, nüüd siis Vabariik"), mille lavastajad on Tiit Sukk ja Ain Mäeots ning stsenaristid Piret Jaaks ja Villu Kangur.
Osad.
"EnsV".
HOOAEG 13 SÜGIS 2020 (117–127)
HOOAEG 14 KEVAD 2021 (128-138)
HOOAEG 15 KEVAD 2022 (139-149)
HOOAEG 16 SÜGIS 2023 (150-167)
2024-2025 AASTAVAHETUS
Seriaali vaadatavus.
EMORi koostatud nädala vaadatuimate saadete edetabel
Aleksander Miller

Aleksander Miller 1. veebruar 1893 Tallinn – 7. märts 1937) oli Eesti sõjaväelane (kapten, 1935) ja piirivalvur.
Ta osales Vene sõjaväes Esimeses maailmasõjas ja 4. Jalaväerügemendi koosseisus Vabadussõjas. Piirivalve teenistuses oli ta alates 1923. aastast, olles seal Valga ja Uus-Irboska rajooni ülem. 
Teda jäi leinama abikaasa pojaga.
August Heinrich Friedrich Offe

August Heinrich Friedrich Offe (30. oktoober 1744 Plön – 7. jaanuar 1806 Tõstamaa) oli Eesti vaimulik.
August Heinrich Friedrich Offe sündis Plönis (praeguse haldusjaotuse järgi Schleswig-Holsteini liidumaal). Lõpetas kooli Plönis. Immatrikuleerus 13. oktoobril 1770 Kieli Ülikooli, 30. aprillil 1773 Halle Ülikooli. Oli aastal 1781 Liivimaal, aastal 1782 Otepääl. Ordineeriti 24. mail 1786 õpetajaks.
Oli aastatel 1786–1806 (introdutseeriti 19. juulil 1786) Tõstamaa Maarja koguduse (ja Kihnu koguduse) õpetaja.
Isiklikku.
Tema poeg Benedikt August Friedrich Offe ja pojapoeg Christian Emil August Offe olid Tori-, Tahkuranna- ja Häädemeeste Miikaeli koguduse õpetajad.
Georg Gustav Theol

Georg Gustav Theol (23. detsember 1826 Karula – 22. jaanuar 1867 Äksi) oli eesti vaimulik.
Õppis koolis Viljandis. Aastatel 1847–1852 õppis Tartu Ülikoolis arsti- ja usuteadust. Ordineeriti õpetajaks 20. detsembril 1854.
Oli 1854–1856 Viljandi Pauluse koguduse adjunktõpetaja. Aastatel 1856–1867 (introdutseeriti 15. jaanuaril 1856) oli ta Äksi Andrease koguduse õpetaja.
Toimetas aastal 1858 Tallorahva Postimeest.
Isiklikku.
Tema äi Friedrich Carlblom oli Suure-Jaani- ja Viljandi Jaani koguduse õpetaja. Tema vend Theodor Theol oli Helme kihelkonnaarst.
Pürksi mõisa park

Pürksi mõisa park on kaitsealune park Läänemaal Lääne-Nigula vallas Pürksi külas. Pargi pindala on 3,0 ha. Pargi geograafilised koordinaadid on . Pürksi mõisa park asub Noarootsi Gümnaasiumi territooriumil. Pürksi pargi piir kulgeb piki katastriüksuse 'Pürksi mõis' piiri.
Pürksi mõisa pargi keskkonnaregistri kood on KLO1200523.
Olev Liivik

Olev Liivik (sündinud 22. augustil 1975) on eesti ajaloolane.
Liiviku peamised uurimisvaldkonnad on 19. ja 20. sajandi poliitiline ja sotsiaalajalugu. Ta on muu hulgas uurinud baltisakslaste ajalugu nii iseseisvas Eesti riigis kui enne seda.
Haridus.
Aastatel 1994–1999 omandas ta bakalaureusekraadi Tartu Ülikooli ajaloo-osakonnas, läbides Tartus seejärel 2002–2005 ka magistriõpingud ja vahemikus 2006–2014 doktorantuuri. Tema magistri- ja doktoritööd juhendas Tõnu Tannberg, nende teemadeks olid "Eestimaa Kommunistliku Partei Keskkomitee aparaat 1945-1953" ja "Eesti NSV Ministrite Nõukogu institutsionaalne areng ja kaadrid 1940-1953".
Teadustöö.
Liivik on 2019. aasta märtsist Eesti Mälu Instituudi vanemteadur ning töötab 2022. aastast Tartu Ülikooli ajaloo ja arheoloogia instituudis arhiivinduse kaasprofessorina. Tartu Ülikoolis töötas ta teadurina ka vahemikus 2011–2016.
2020. aasta juunis sai ta Riigikantseleilt 25 000 eurose stipendiumi "Eesti riigijuhid 1918–1940/1944" Jüri Jaaksoni biograafia koostamiseks.
Ta kuulub Baltisaksa Kultuuri Seltsi Eestis ja on olnud aastatel 2004–2009 ning 2013–2018 selle esimees.
Isiklikku.
Liivik on luterlane, Tallinna Püha Neitsi Maarja Piiskopliku Toomkoguduse liige.
Pürksi mõis

Pürksi mõis (saksa ja rootsi keeles "Birkas") rajati Läänemaal Noarootsi kihelkonnas 1620. aastal. Tänapäevase haldusjaotuse järgi asub mõis Lääne maakonnas Lääne-Nigula vallas Pürksi külas.
Alates 18. sajandi lõpust kuni võõrandamiseni 1919. aastal kuulus mõis Ungern-Sternbergide aadlisuguvõsale. Mõisa viimane omanik oli Rudolf von Ungern-Sternberg. 
Ühekorruseline mõisa peahoone – osalt kivist, osalt puidust – on ehitatud arvatavasti mitmes osas 19. sajandil. Säilinud on ka mõni kõrvalhoone (ait, tall-tõllakuur). Paralleelselt Noarootsi Gümnaasiumi rajamisega otsustati hakata vana mõisahoonet kasutama koolina. Mõisa katus lasi küll läbi, aga seinad olid säilinud. 1990. aastal hakati mõisat restaureerima. Restaureeritud mõisahoone avati pidulikult 19. detsembril 1995. Avamisest võttis osa ka toonane Eesti president Lennart Meri. Tänapäeval asuvad mõisas Noarootsi Gümnaasiumi rootsi keele õppeklassid.
Nii Pürksi mõisa park, ait, kaev, ait-kelder kui ka peahoone on muinsuskaitse all.
Uuemõisa mõisa park

Uuemõisa mõisa park on kaitsealune park Läänemaal Haapsalu linnas Uuemõisa alevikus. Pargi pindala on 7,5 ha. Pargi geograafilised koordinaadid on . Pargis asub saarega tiik. Vahetult piki Uuemõisa mõisapargi lõuna-kagukülge kulgeb Ääsmäe–Haapsalu–Rohuküla maantee.
Uuemõisa mõisapargi keskkonnaregistri kood on KLO1200524.
Peter Koch

Peter Koch (8. juuni 1620 Tallinn – 18. aprill 1669 Tallinn) oli Eesti vaimulik.
Ta õppis kuni 1639. aastani Tallinna gümnaasiumis, seejärel pastor Reiner Brocmanni juures Kadrinas. Sai Tallinna linnalt stipendiumi stuudiumiks. Immatrikuleeriti 11. märtsil 1640 Tartu Ülikooli, seejärel 15. septembril 1641 Königsbergi Ülikooli, kus õppis kuni 1647. aastani. 
Tallinna Püha Vaimu koguduse abiõpetajaks kutsuti ta aastal 1650, õpetajaks sai aastal 1658. 
Suri 18. aprillil 1669, maeti 28. aprillil 1669 Tallinna Oleviste kirikusse. Tema matusetrükise autor oli pastor Johann Kohsen.
Ta on kirjutanud pühendus- ja õnnitlusluulet.
Isiklikku.
Tema äi Georg Salemann oli Tallinna Püha Vaimu koguduse õpetaja, poeg Peter Koch oli Jüri koguduse õpetaja.
Tõstamaa Maarja kogudus

EELK Tõstamaa Maarja kogudus on luterlik kogudus Tõstamaal, mis kasutab Tõstamaa kirikut.
Kogudus kuulub Pärnu praostkonda.
2010. aasta seisuga on koguduse hooldajaõpetaja Tiina Janno, organist Evi Vaher ning juhatuse esimees Valev Randmäe.
Jumalateenistus toimub kuu esimesel ja kolmandal pühapäeval ning suurtel kirikupühadel algusega kell 14.00 Tõstamaa kirikus.
Tõstamaa kirikukihelkonna koguduse abikirikuks oli 1624. aastast (saksa k. "Künö") Kihnu Püha Nikolai kirik. Usuvahetusliikumise ajal aastatel 1846–1847 läks suur enamus Kihnu rahvast üle õigeusku ja luteri kirik võeti kasutusele vastloodud õigeusukoguduse kirikuna.
Tuhala Kaarli kogudus

EELK Tuhala Kaarli kogudus on luterlik kogudus endises Kose kihelkonna Kose valla Kata külas. 
Tuhala kirikus on jumalateenistused igal pühapäeval kell 12:00. Lõikustänupühast kuni ülestõusmispühadeni teenistused talvekirikus (Oru mõisas).
Kogudus kuulub Ida-Harju praostkonda.
Koguduse õpetaja on Tauno Kibur. Juhatuse esimees Laidi Suumann, aseesimees Arvo Rodi.
Sinabung

Sinabung (indoneesia keeles "Gunung Sinabung") on tegevvulkaan, mis asub Indoneesias Sumatra saarel 60 kilomeetrit Medani linnast edelas. Vulkaani kõrgus on 2460 m, teistel andmetel 2451 m.
Sinabung asub Sunda vulkaanilises kaares, kus India-Austraalia laam sukeldub Euraasia laama alla. Ta on pleistotseenis tekkinud kihtvulkaan, mis koosneb andesiidist ja datsiidist. Sinabungil on 4 kraatrit, millest ainult üks on tänapäeval aktiivne.
Sinabungi külgedel on palju vanu laavavoole, mis pärinevad aastal 1600 toimunud viimasest purskest. Enne 2010. aasta purset täheldati Sinabungi vulkaanilist tegevust viimati 1912. aastal ning selleks olid solfataarid ehk praod, mille kaudu maapinnale ilmus laavat või väävlirikast auru.
Sinabung asub 40 km kaugusel Toba järvest. Umbes 70 000 aastat tagasi toimus Toba vulkaani purse, millest suuremat pole hiljem toimunud kusagil maailmas. Selle käigus Toba vulkaan hävis ja selle asupaigas on praegu järv.
2010. aasta purse.
Vulkaan hakkas purskama 29. augustil 2010 pärast keskööd. Enne seda polnud see pursanud üle 400 aasta.
28. augustil oli vulkaan terve päeva suitsu ja tuhka välja paisanud kuni 1500 meetri kõrgusele. Vulkaanipurse toimus kohaliku aja järgi pärast südaööd. 30. augustil tõusis vulkaanikraatrist suitsu- ja tuhapilv rohkem kui kahe kilomeetri kõrgusele. 
Vulkaani ümbrustest evakueeriti 29. augusti seisuga ligi 10 000 inimest.
2013. aasta pursked.
Sinabung purskas 15. septembril 2013.
Vulkaan hakkas uuesti purskama novembris.
Raivo Maripuu

Raivo Maripuu on eesti režissöör, lavastaja, produtsent ja näitleja.
Tema tuntuim lavastus on telesari "Kelgukoerad".