Josefina Molina

Josefina Molina Reig (sündinud 14. novembril 1936 Córdobas) on Hispaania režissöör, lavastaja ja kirjanik. 
Ta oli Hispaania naisfilmitegijate teerajaja ning lavastas selliseid teoseid nagu mängufilmid "Öö funktsioon" (1981) ja "Esquilache" (1988) või telesari "Teresa de Jesús" (1984). 2006. aastal asutas ta naisfilmitegijate ja audiovisuaalmeedia assotsiatsiooni (CIMA) ja on selle aupresident.
2019. aastal pälvis ta riikliku filmiauhinna.
Elulugu.
Ta sündis keskklassi perekonnas; tema isa oli Córdobast pärit kaupmees, kes tegeles jalatsite ja apteegitoodete müügiga, ja ema katalaanlanna, kes oli pühendunud kodutöödele ja laste eest hoolitsemisele. Tänu pereettevõtte edule ei kannatanud nad puuduse käes, mistõttu võis Josefina käia mainekates koolides, nagu Brothers of La Salle ja Escolapias de Santa Victoria (kus omandas keskhariduse). 1969. aastal sai ta bakalaureusekraadi. 
Tema esimene kokkupuude kinomaailmaga leidis aset kodulinna kinodes, kuhu vanemad teda pühapäeva pärastlõunati viisid. 15-aastaselt, kui ta nägi Jean Renoiri filmi "Jõgi", tärkas temas huvi jutustada lugusid filmi kaudu.
Juba nooruses liitus ta mitmete Cordoba kunstihuviliste loojate ja intellektuaalide rühmadega. Osales sageli "Kinoklubi Senda" ja "Sõprusringi kinoklubi" linastustel ja debattidel ning külastas ka edumeelsetest noortest koosnevat "Juan XXIII" ringi, mille raames asutas draamarühma "Teatro Ensayo Medea”. Selle rühma eesotsas tegi ta oma esimese töö teatri režissöörina, lavastades Norra näitekirjaniku Henrik Ibseni "Nukumaja". Näidend kukkus läbi, sest mängupaiga tingimused olid kehvad ja näidendi sõnum oli toonase publiku jaoks jõhker.
1962. aastast alates hakkas ta regulaarselt osalema raadiosaates "Vida de espectáculos", mida edastas Radio Vida, ülimenuka rubriigiga "Naine ja kino".
Karjäär.
Ta õppis politoloogiat ja asutas 1962. aastal oma kodulinnas Teatro de Ensayo, kus lavastas mitu lavateost. 1969. aastal sai temast esimene naine, kes sai filmikoolis Escuela Oficial de Cine režissööri/produtsendi kutse. Sel perioodil ta Hispaania Televisioonile palju draamasarju ("Etudio 1", "Hora once", "Teatro de siempre" jne).
Josefina kohandas ja lavastas mitmeid lavastusi, näiteks Josep María Beneti "Motín de Brujas", Agustín Moreto "No puede ser el guardar una mujer", A. R. Gurney "Cartas de amor" ja Rafael Alberti "La Lozana Andaluza" 
Tema silmapaistvaimad telesarjad olid "El camino" (1978), mis räägib 11-aastasest poisist Daniel El Mochuelost; "Teresa de Jesús" (1984), mis jutustab Concha Velasco kehastatud Püha Teresa de Jesúse elust; ja Vicente Blasco Ibáñezi romaani "Entre naranjos adaptatsioon" (1998).
Tema esimene täispikk mängufilm "Vera, un cuento cruel", pärineb aastast 1973 ja 1981. aastal paistis ta silma filmiga "Función de noche" – mis räägib lahus elava abielupaari ühisest elust, kus Lola Herrera ja Daniel Dicenta mängivad iseennast.
1989. aastal esilinastus ta Antonio Buero Vallejo näidendil "Un soñador para un pueblo" põhineva ajaloolise draama "Esquilache". "Lo más natural" (1990) ja "La Lola se va a los puertos" (1993) olid tema viimased filmikatsetused. 
2006. aastal asutas ta koos teiste filmitegijatega, nagu Inés París, Chus Gutiérrez, Icíar Bollaín ja Isabel Coixet, Naisfilmitegijate ja Audiovisuaalse Meedia Assotsiatsiooni (CIMA), mille aupresident on Josefina.
2012. aastal andis Hispaania Kinematograafiakunstide ja Teaduste Akadeemia talle Goya auhinna. 
2012. aastal nimetati ta Andaluusia lemmiktütreks. 
Pärast seda, kui Josefina Molina otsustas enam filme mitte teha, hakkas ta raamatuid kirjutama. Tema esimene romaan oli "Cuestión de azar" ("Juhuse küsimus"")." Lugu tema põlvkonnast Andaluusias, kuidas tüdrukud said hariduse ja kuidas teda koolitati, sellele järgnes Teresa de Jesúsist rääkiv "En el umbral de la hoguera".
Molina ja feminism.
Tema feministlik külg on samuti tuntud ja ta on kirjutanud raamatu "Cine de mujeres en la Transición" ning "La trilogía feminista" koos Cecilia Bartolomé ja Pilar Miróga. Mõned tema avaldused sellel teemal on järgmised: