Tsükliinid

Tsükliinid on rühm valke, mis kontrollivad raku arengut läbi rakutsükli, aktiveerides tsükliinisõltuvaid kinaase (CDK – ingl "cyclin-dependent kinase")"."
Ajalugu.
Tsükliinid avastas Richard Timothy Hunt 1982. aastal, uurides meresiiliku rakutsüklit. Leland Harrison Hartwell, Richard Timothy Hunt ja Paul Maxime Nurse võitsid 2001. aastal Nobeli füsioloogia-meditsiiniauhinna tsükliinide ja tsükliinsõltuvate kinaaside avastamise eest.
Intervjuus ajakirjale The Life Scientific seletas R. Timothy Hunt, et nimetus "tsükliin" tuli algselt Hunti jalgrattasõiduharrastusest. Pärast nimepanekut sai ta aga aru, kui tähtsad on tsükliinid rakutsüklile. Kuna nimetus oli asjakohane, jäi see samaks.
Funktsioon.
Tsükliinid said oma nimetuse tsükliliselt varieeruva kontsentratsiooni järgi rakutsüklis. Nüüdsest on tsükliinid klassifitseeritud oma konserveerunud järjestuse järgi ja mitte kõik tsükliinid ei muuda oma kontsentratsiooni taset läbi rakutsüklite. Tsükliin moodustab kompleksi CDK-ga, alustades CDK aktiveerimist, kuid lõplikuks aktiveerimiseks on vajalik fosforülatsioon. Kompleksi tekkimine aktiveerib CDK aktiivsaidi. Tsükliinidel endal pole ensümaatilist aktiivsust, kuid neil on seondumiskohad mõnedele substraatidele ning tsükliinid märgistavad CDK-d spetsiifilistesse subtsellulaarsetesse asukohtadesse.
Tsükliinid, mis on seotud tsükliinsõltuvate kinaasidega, nagu p34 (cdc2) või CDK1 valkudega, moodustavad MPF-i (ingl "maturation-promoting factor"). MPF-d aktiveerivad teisi valke läbi fosforüülimise. Fosforüülitud valgud vastutasuks vastutavad spetsiaalsete sündmuste eest rakutsüklis nagu mikrotuubulite tekkimine ja kromatiini remodelleerimine. Tsükliinid on jaotatud nelja klassi, aluseks on võetud nende käitumine selgroogsete somaatiliste rakkude ja pärmirakkude rakutsüklis – G1/S-tsükliinid, S-tsükliinid, G2-tsükliinid ja M-tsükliinid. Selline jaotus on kasulik, kui rääkida enamikust rakutsüklitest, kuid ei ole universaalne, kuna mõnel tsükliinil on teistsugune funktsioon või ajastus erinevates rakutüüpides. 
G1/S-tsükliinide tase
kasvab hilises G1-faasis ning langeb varajases S-faasis. CDK-G1/S-tsükliini
kompleks kutsub esile esmased sündmused DNA replikatsioonis, põhiliselt peatades süsteeme, mis hoiavad ära S-faasi CDK aktiivsuse G1-faasis.
Tsükliinid soosivad ka teisi sündmusi rakutsükli edasiminekuks, nagu tsentrosoomi
duplikatsioon selgroogsetes või käävipooluse keha pärmis. Kasv G1/S-faasi
juuresolekul on paralleelne S-tsükliinide tõusuga.  
S-tsükliinid seonduvad CDK-ga ja see kompleks kutsub esile DNA replikatsiooni. S-tsükliini tase jääb kõrgeks mitte ainult S-faasis, vaid ka läbi G2-faasi ja varase mitoosi, et soodustada varaseid sündmusi mitoosis.  
M-tsükliini kontsentratsiooni tase kasvab, kui rakk alustab mitoosi ning kontsentratsiooni tase saavutab oma maksimumi metafaasis. Rakud muutuvad rakutsükli käigus: mitootilise käävi kokkupanek ja tütarkromatiidide joondumine mööda kääve on indutseeritud M-tsükliin-CDK kompleksi poolt. M-tsükliinide hävitamine metafaasi ja anafaasi ajal, peale seda kui käävi kokkupaneku kontrollpunkt on rahuldatud, põhjustab mitoosist ja tsütokineesist väljumise. 
G1-tsükliinid ei käitu nagu teised tsükliinid. Nende tsükliinide tase tõuseb järk-järgult, ilma võnkumiseta läbi kogu rakutsükli, põhinedes raku kasvul ja välistel kasvuregulatsiooni signaalidel. G-tsükliinide kohalolek koordineerib raku kasvu minnes uude rakutsüklisse. 
Domeeni struktuur.
Primaarstruktuuri või aminohappelise järjestuse poolest erinevad tsükliinid üksteisest väga. Siiski on kõik tsükliinid sarnased 100 aminohappe ulatuses, mis moodustab tsükliinile omase järjestuse. Tsükliinid koosnevad kahest sarnasest α-voltumise domeenist. Esimene nendest asub N-terminuses ning teine C-terminuses. Kõik tsükliinid koosnevad sarnasest tertsiaarstruktuurist, mis koosneb viiest α helikaasist kahes kompaktses domeenis. Esimene nendest on konserveerunud tsükliini järjestus, millest väljaspool on tsükliinid erinevad. Näiteks S- ja M-tsükliinide aminoterminaalsed regioonid koosnevad lühikesest konserveerunud motiivist, mida kasutatakse märklauana tsükliinide proteolüüsis mitoosi käigus.
Tüübid.
Rakutsükli eri osades on aktiivsed mitmed erinevad tsükliinid ja nad põhjustavad CDK fosforülatsiooni erinevates substraatides. On veel mitmed üksikud
tsükliinid, millele pole veel leitud ühtegi CDK-d partneriks. Näiteks
tsükliin F, mis on oluline G2/M üleminekuks, millele pole leitud ühtegi CDK-d
partneriks. Mitootiliste tsükliinide spetsiifilised rollid said selgeks uuringutega "C. elegans"’iga. Viimased uuringud näitavad tsükliin A omadust tekitada rakulist keskkonda, mis
parandab prometafaasis mikrotuubulite eemaldumist kinetohoorist ning see omakorda tagab korrektse vigade paranduse ja kromosoomide eraldumise.
Kromosoomide bi-orienteeritud kinnitumine mikrotuubulite käävidele läbi
kinetohooride võimaldab rakkudel väga täpselt kromosoomid eraldada. Mitmeid
vigu tekib rakujagunemise varajastes staadiumites just kinetohoori seondumisel
mikrotuubuli käävidele. Ebastabiilne seondumine kutsub esile vigade
parandamise, tekitades pideva lahti seondumise, ümberkorralduse ning
mikrotuubulite uuesti seondumise kinetohoorile, kuni saadakse õige seondumine. Tsükliin A hoiab sellist seondumise protsessi pidevalt töös kuni kõik vead on parandatud. Pidev tsükliin A ekspressioon takistab normaalsetes rakkudes kinetohooridele seondunud mikrotuubulite stabiliseerimise isegi juba joondunud kromosoomidega. Tsükliin A taseme vähenemisega muutub mikrotuubulite seondumine stabiilsemaks ning kromosoomid jaotatakse võrdselt. Tsükliin A puuduse korral stabiliseeritakse mikrotuubulite seondumine enneaegselt ning see võib viia kromosoomide vale eraldumiseni.
Põhigrupid.
Tsükliinid jaotuvad kahte põhigruppi:
G1/S-tsükliinid on olulised kontrollimaks rakutsüklit G1/S üleminekul.
G2/M-tsükliinid – olulised rakutsükli kontrollis G2/M üleminekul. G2/M-tsükliinid akumuleeruvad ühtlaselt G2-faasi ajal ning hävitatakse pärast mitoosi ehk M-faasi lõpus.
Pärmi tsükliinid.
Pärmi rakutsüklit kontrollivad mitmed geenid. Paljud rakutsükli reguleeritavad geenid on seotud protsessidega, mis vaid korra rakutsükli jooksul toimuvad. Nende protsesside hulka kuuluvad DNA süntees ja tsütokinees. Lisaks mõned geenid kontrollivad ka rakutsüklit ennast. Rakutsükli ühe faasi alustamiseks on vajalik tsükliinide süntees vastavate geenide poolt ning faasist lahkumiseks tsükliin-CDK kompleksi lagundamine. "Saccharomyces cerevisiae" ja "Schizosaccharomyces pombe" rakutsüklist võtab osa vaid üks CDK. Nii "S. cerevisiae" kui ka "S. pombe" on head mudelsüsteemid rakutsükli mehhanismide kontrollimiseks.
"Saccharomyces cerevisiae".
Rakutsükkel käivitatakse hilises G1-faasis, mida tuntakse ka START faasina. START faasi alustamisega sunnitakse rakk uuele mitoosi tsüklile ja vajalik on Cdc28 aktiveerimine. Cdc28 on ainuke CDK, mis võtab osa "S. cerevisiae" rakutsüklist ning moodustab kompleksi mitme erineva tsükliiniga: Cln1, Cln2, Cln3, Clb1, Clb2, Clb3, Clb4, Clb5 ja Clb6. Cdc28 aktiivsust kontrollitakse tsükliinidega. Lisaks reguleeritakse proteolüüsiga tsükliinide rohkust. Tsükliin-CDK kompleksi kontrollitakse
läbi inhibiitorite seondumise kompleksile ning läbi CDK fosforülatsiooni.
"Schizosaccharomyces pombe".
"S. pombe" rakutsüklis on üksainus CDK, mis loob tsükliiniga kompleksi – Cdc2. Teada on, et Cdc2 moodustab kompleksi nelja tsükliiniga: Cig1,
Cig2, Puc1 ja Cdc13. Läbi rakutsükli jääb Cdc2 hulk konstantseks, vaid tsükliinide tase võngub. Enne uue faasi alustamist elimineeritakse eelmise faasi tsükliin-CDK kompleks proteolüüsi teel.