Mõhu

Mõhu oli muinasaja lõpul eksisteerinud ühest muinaskihelkonnast koosnenud väikemaakond, üks nn Kesk-Eesti väikemaakondadest.
Paiknemine, naaberalad ja rahvastik.
Mõhu hõlmas kogu hilisema Põltsamaa kirikukihelkonna ja tõenäoliselt ka Kolga-Jaani kirikukihelkonna kirdeosa Võisiku ümbruses. Hilisema Kursi kirikukihelkonna ala kuulumine Mõhusse on ebaselge – see piirkond oli Mõhust vähemalt looduslikult eraldatud ja asustatud arvatavasti Vaigast lähtunud inimeste poolt. Võib-olla kuulus Mõhule Kursi kihelkonnast Pikknurme ümbrus.
Mõhu piirnes põhjas Järvamaaga, idas Vaigaga, lõunas Ugandi või Kursi alaga, läänes Nurmekunnaga. Viimasega Mõhu põhjaosal selgem looduslik piir puudus. Kristjan Oad on oletanud, et Mõhu kuulus Otepää linnuse ülikupere võimu alla, kuna Henriku Liivimaa kroonika nimetab Virumaa lõunapoolset kihelkonda ugalaste naaberkihelkonnaks, mida lahutasid Ugandist aga Vaiga, Mõhu ja Jogentagana väikemaakonnad. Samuti ei nimetata mõhulasi vallutajatega lepinguid sõlminud osapoolte seas ja see maakond ristiti Otepäält, Ugandi keskusest, lähtunud preestrite poolt.
Mõhu ainus oletatavalt ka muinasaja lõpul kasutusel olnud linnamägi asus Kalanas. Sealne linnus rajati rahvasterännuajal ja hilisrauaajal on selle ühte otsa kuhjatud vall.
Mõhu põllumajandusliku maa suurus oli Taani hindamisraamatu kohaselt 400 adramaad. Arvatakse, et adramaade arv vastas üldjoontes ka majapidamiste arvule ja et igas majapidamises elas keskmiselt 6–9 inimest. Henriku Liivimaa kroonikas leiduva teate järgi ristitute arvu kohta on järeldatud, et Mõhus elas 2100–3500 inimest.
Ajalugu.
Enim Mõhu kohta käivaid ajalooallikate teateid pärineb Henriku Liivimaa kroonikast (nimi kujul "Mocha"). Selle järgi rüüstas 1212. aastal Järvamaal sõjaretkel käinud Riia piiskopi ja Mõõgavendade ordu vägi tagasiteel ka Mõhus. 1220. aastal lubas Taani kuningas Valdemar II "Sakala ja Ugandi koos juurdekuuluvate maakondadega" (arvatakse, et viimaste all mõeldi muuhulgas ka Mõhut) Mõõgavendade ordule jätta. Hiljem samal aastal käis Läti Henrik koos oma kaaspreestriga Mõhu külades sealset rahvast ristimas. Iga päev olevat ristitud 300 või 500 inimest ja töö viidi lõpule nädala ajaga. 1234. aastal on paavsti kirjas nimetatud Tartu piiskopkonnas 7 kihelkonda: Viljandi, Tarvastu, Otepää, Palamuse, Moche ja Noremegunde (viimase nimetuse all tuleb vist mõista Põltsamaa ja Pilistvere kihelkondi). 1224. aasta lepinguga läks Mõhu Mõõgavendade ordu võimu alla. Maadejagamist ja Mõhut mainivad lisaks Henriku kroonikale ka 1224. ja 1229. aastast pärinevad ürikud (nimi kujul "Mocke", "Moicke", "Moke") ja Taani hindamisraamat (nimi kujul "Møge").
Ordu rajas Mõhu keskele tähtsa maantee jõeületuskohta teetõkkelinnuse (Põltsamaa ordulinnus, (ülem)saksa keeles "Oberpahlen"). Liivi ordu võimu ajal moodustati endisele Mõhu alale umbes aastani 1480 eksisteerinud foogtkond, mida kutsuti ka Põltsamaa foogtkonnaks. Foogtkonna keskus oli Põltsamaa ordulinnus.
Muistse maakonna nimi võis säilida Mõhküla ("Mochkull") ja Mõhkjõe ("Mecho fluvius", Põltsamaa jõe vanem nimetus) nimedes, millest ongi tänapäeval kasutatud nimekuju "Mõhu" tuletatud.
Mõhu järgi on nimetatud Kaitseliidu Mõhu malevkond, mille praegu tegutsev järglane on Põltsamaa malevkond.