Rahvaetümoloogia

 
Rahvaetümoloogia (ka vale etümoloogia, nime reinterpreteerimine) on võõrsõna või kõnelejale selguseta sõna mõisteline ja häälikuline seostamine tuttava sõnaga. See on sõnakuju ebareeglipärane muutmine, mille tagajärjel saab sõna omamoodi seletuse tema osiste tähenduste kaudu.
Rahvaetümoloogia mõjul võib sõna tähendus muutuda nii, et seos laenuallikaga puudub, sel viisil võidakse sõna tõlgendada vale mõiste põhjal. Inglise keeles nimetatakse seda nähtust "folk etymology" ("rahva(lik) etümoloogia") ehk "false etymology" ("vale etümoloogia") ja see tähendab sõna päritolu seletust, mida peetakse tõeseks, aga mis tegelikult on väär.
Tekkepõhjused.
Arusaamatuid või võõrapäraseid sõnu või nimetusi on alati püütud mõtestada, saada neile selgust, muuta need läbipaistvamaks ja siduda tuntud sõnadega. Niisugust moonutamist teiste sõnade mõjul ja nendesarnaseks nimetataksegi rahvaetümoloogiaks. Rahvaetümoloogiat kui nähtust, mis arusaamatule häälikjärjendile uue tähenduse loob, põhjustab keelekasutaja keeletaju, mitte keele üldsõnavara foneetilised muutused.
Neli peamist rahvaetümoloogia seni teadaolevat (otsest või kaudset) tekkepõhjust on: (1) sõna foneetilise kuju veidrus või võõrasus; (2) sõna morfeemide ebaselgus; (3) sõna kasutamise keerulisus keele leksikaalses süsteemis ja (4) üldine tendents kõnelejates siduda sõnade etümoloogilised selgitused omavahel sünkrooni (keele leksikaalses süsteemis).
Kui uut või võõrast sõna esimest korda kuuldakse, püütakse seda suhestada tuttavate sõnadega. Tähendusi püütakse pakkuda ja tihti on pakkumised ajalooliselt väärad, kuid kui uut tõlgendust korratakse piisavalt tihti, muutub see keele osaks ja seda nähtust nimetatakse rahvaetümoloogiaks.
Sageli on sõna tähendus muutunud hiljem, mitte laenamise käigus. Näiteks Viljandimaa lõunaosa elanike nimetuse mulk (&lt; läti "mulkis", "mulke" ‘narr, lollpea’) kohta on arvatud, et algul laenati see sõna mulgi murdesse läti keelega sarnases tähenduses.
Tähendusmuutuste põhjused.
Sõna laenatakse enamasti koos mingi uuendusega, mistõttu kultuuriuuendus ja laensõna tulevad tihti samast allikast. Laen tähistab sellisel juhul konkreetset uut objekti, kuigi doonorsõna võib olla mitmetähenduslik või tunduvalt laiema tähendusega. 
Sakslaste kaudu tuntuks saanud söögiriist kahvel (murdekeeles ka "kahver") omandas nimetuse alamsaksa keelest &lt; asks "gaffele" ‘puust või rauast hark millegi tõstmiseks’. Eesti keeles olid suurte tõsteriistade nimetamiseks "hang" ja "hark", niisiis laenati "kahvel" üksnes söögiriista nimena.
Tasub ka märkida, et kuigi enamik keeleteadlasi ja ajaloolasi nimetavad rahvaetümoloogiat valeks ja veaks, leidub samas nt psühholooge, kes uurivad seda kui neutraalset nähtust. Uuritavaks saavad kõnelejate assotsiatsioonid, interpretatsioonid, intuitiivsed tõlgendused ja rahvaetümoloogia roll keelte leksikaalses loomisprotsessis.
Näited Eesti kohanimedest.
Kohanimede rahvaetümoloogiline tõlgendamine ja mugandamine on samuti sage nähtus. Eriti tihti näeb seda kohanimedega, mis on lähtunud võõrastest, kohalikust pruugist kadunud isikunimedest.
Häälikulisel alusel rahvaetümoloogiat sisaldavad mugandid:
Võrreldes sellega, kui sage on olnud nimede häälikuline kohandamine, on kohanimesid aga tähenduste alusel tõlgitud väga harva. Järgnevates näidetes on küsimärgiga need kohanimed, mille tõlkimise suund ei ole täielikult selge, kuid on tõenäoline.
Tapa linna nime seostamine tapmisega on rahvaetümoloogia, millel puudub nii ajalooline kui ka keeleteaduslik alus. Tegelik seos on sõnaga "tapp : tapu" (tähendusega 'humal; muu vääntaim'), millega on seotud ka murdesõna "tappo" (tähendusega "taraga ümbritsetud haritav maa") ning võib-olla sõna "tapos" (tähendusega "elukoht").
Lodja küla nimi pärineb isikunimest, vrd "Loddi ‹ Ludwig", mis on rahvaetümoloogiliselt asendunud sõnaga "lodi : lodja".
Näiteid võõrkeeltest.
Prantsuse õpetlased hakkasid 14. ja 15. sajandil sõna "savoir" ('teadma') kirjutama tähtedega "sçavoir", kuna tekkis valearvamus, et sõna oli tuletatud ladinakeelsest sõnast "scire" (tähendusega 'teadma'). Tegelikult tuleneb see aga sõnast "sapere" ('elutark olema').
18. sajandi alguse Prantsusmaal sai ingliskeelsest väljendist "country dance" ('maatants') prantsuskeelne "contredanse", mis seostati "contre-" tähendusega 'vastu-', 'vastas-' ja jõudis paljudesse keeltesse kontratantsuna ehk tantsuna, mida tantsitakse vastamisi paarides või ridades. 
Tänapäeval on eesti keele rahvaetümoloogia seotud tihti inglise keelega: seotakse vanu sõnu, millel ajaloolist seost inglise keelega tegelikult pole, enamasti toimub see foneetika sarnasuse alusel. Sõna "ukselink" (tähendusega 'ukse riiv') seostatakse sõnaga "link" (tähendusega 'elektrooniline viide'), seos põhineb funktsiooni sarnasusel – ukselinki alla vajutades avaneb uks teise tuppa, internetilinki vajutades avaneb portaal aga jututuppa. Tegelikult tuleneb sõna "link" alamsaksa sõnast "klinke, klenke" ('ukselink, riiv').
Kasutus huumoris.
Rahvaetümoloogiat seostatakse ka linnalegendidega. Paljud keeleteaduslikud eksiarvamused sarnanevad olemuselt nendega ja saavad tihti alguse humoorika sõnamänguna. Rahvaetümoloogiaga sarnasel sõnamängul põhinevaid nalju nimetatakse ka kalambuurideks. See on nali, mis põhineb sõnade mitmetähenduslikkusel, samakõlalisusel või kõlalisel sarnasusel. Tuntud etümoloogiliste sõnamängude autorid on näiteks ajakirja Pikker rubriikidest "Verbaarium" ja "Sõnaseletusi" tuttavad autorid Andres Vanapa, Aleksander Suuman ja Jüri Paet, uuemast ajast Kivisildnik, Veiko Märka, Contra, Aapo Ilves, Keiti Vilms, Mart Juur ja Valdur Mikita. 
Hispaania päritoluga ülbe nautleja ja naistevõrgutaja don Juan (hääldusega donžuan) kannab rahvapärastes humoorikates sõnamängudes sageli nime "tonksujaan" (tonks tähendusega 'suguühe').