Ökoloogiline teater

Ökoloogiline teater (inglise keeles "ecological theatre", "green theatre" ‘roheline teater’) kannab teater kui institutsioonina samu väärtusi, kuid mille väljundiks on sõnumi levitamise kõrval eelkõige ökoloogilise jalajälje vähendamine ja sellele tähelepanu pööramine. Esiteks on ökoloogiline teater “roheline” institutsiooni mõistes, kus teatri korralduslik pool ja süsteem toimub keskkonda säästvatel põhimõtetel, ning teiseks on teatri produktsioon keskkonnasõbralikult valmistatud ja/või kõneleb see samal teemal. Ökoloogilises teatris toimub kõik ökoloogilis-kriitilise läätse läbi. 
Teater mõjutab keskkonda drastiliselt, kuna seal luuakse teos, kasutades omapäraseid materjale, kütet, valgust, heli jne ning transporditakse inimesi kaugelt kohale, kuid kogu töö oma olemuselt ajutine. Kõige enam mõjutab keskkonda teatrite suuremahulise energia kasutamine ning seisma jäänud või viskamisele minevad lavakostüümid ja -dekoratsioonid. 
Teatri Rohelise Raamatu põhitõed.
Teatritegijad ja jätkusuutlikkuse ekspert Buro Happold lõid Suurbritannias kolmeosalise Teatri Rohelise Raamatu (inglise keeles "Theatre Green Book"), kus esiteks seatakse standardid jätkusuutlikuks lavastuste produktsiooniks, teiseks näidatakse, kuidas teatrimajad oleksid füüsiliselt jätkusuutlikud ning kolmandaks, et kõik teatris toimuv – piletimüügist kohvikuni – oleks samuti loodust säästev. Esimesed kaks väljaannet ilmusid 2021. aastal ning kolmas osa 2022. aastal. 
Esimene raamat keskkonnasõbralikust lavastuse väljatoomisest: 
Teine raamat teatrimaja jätkusuutlikkuse kohta: 
Rohepööre Eestis.
Eestis pole terviklikku ökoloogilist teatrit, küll aga on sellise suuna võtnud Tallinna Linnateater, kellele väljastati 2017. aastal Euroopa Rohelise Kontori tunnistus. Linnateater on Eestis esimene teater, kes on ette võtnud keskkonnajuhtimissüsteemi juurutamise Rohelise Kontori näol. Lisaks kasutatakse Linnateatris näiteks ka vanade plakatite taaskasutus kinkekottide tegemisel, teatrikostüümide loomist tekstiilijääkidest jne. Tallinna Linnateatri ökoloogilisest jalajäljest moodustus protsentuaalselt suurima osa elekter, teiseks jäätmed ning kolmandaks küte. Palju pole aga teada üldiselt eesti teatrite rohepöörde ulatuse kohta, kuid mitmed riigiteatrid, nagu Vanemuine, Ugala teater, Endla teater, Kuressaare teater, on näiteks välja vahetanud või vahetamas hõõglampidel toimiva valguspargi LED-prožektorite vastu või võtnud kasutusele plastanumates joogivee asemel kraanivee tarbimise. Samuti on mitmed teatrid võtnud kasutusele lavadekoratsioonide ja -kostüümide taaskasutamise. 
Keskkonnateemalisi lavastusi on Eestis peamiselt välja toonud projekti- ja/või väiketeatrid. Erandiks saab tuua riigiteatri, nimelt Eesti Draamateatris 2018. aastal esietendunud lavastuse „Metsa forte”, mille teemaks oli metsandus ja lageraie. Keskkonnatemaatika suhtes on korduvalt huvi üles näidanud lavastajad Taago Tubin ja Helen Rekkor, kes on oma lavastusest käsitlenud kliimaärevust, inimese linnastumist ja loodusest võõrandumist, maailmamere plastreostust ning ökoterrorismi. Taago Tubina lavastustest kannavad neid teemasid kõige otsesemalt “Kopsud” (2016 Endla teatris), “Minu haukuv koer” (2019 Karlova teatris), "Kahe laine vahel" (2024 Ugala teatris) ja "Hing kurgus" (2024 teatris Must Kast). "Hing kurgus" oli tähelepanuväärne veel ka seetõttu, et selles (90 minutit kestnud) lavastuses tootsid kogu etenduse andmiseks vajaliku elektrienergia etendajad ise. Helen Rekkor on lavastanud VAT teatris “Mister Green” (2017) ja „Tallinnville” (2020), Eesti Noorsooteatris “Elias maa pealt” (2018).