tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
José María Guerrero

José María Guerrero de Arcos y Molina (1799 León – 1853 Nicaragua) oli Nicaragua poliitik ja advokaat, aastal 1839 Hondurase presidendi kohusetäitja ja aastail 1847–1849 Nicaragua ülemdirektor.
José María Guerrero sündis aastal 1799 Leónis. Tema isa oli Pastor Guerrero y Arcos Ángulo, ema aga Dionicia Molina y Poveda. Teised lapsed nende peres olid José de la Cruz, Bernabela ja Justo Pastor.
José María oli kaks korda abielus. Abielust esimese naise Juana Cascoga sündisid lapsed José Leocadio, Paula ja Manuela del Carmen Guerrero de Arcos y Casco. Tema teine abikaasa oli Esmeralda Guerrero de Arcos ning sellest abielust sündisid Máximino, Esmeralda, Valeria, José de la Luz, José Valentín ja Miguel Gerónimo Guerrero de Arcos.
Aastal 1839 tungisid Nicaragua ja Hondurase ühendatud väed El Salvadori, mis oli Kesk-Ameerika ühendatud riigi pooldajate tugipunktiks. Sissetung lõppes aga lüüasaamisega ja võidukate Salvadori vägede pealetungi tõttu astus Hondurase president Juan Francisco de Molina ametist tagasi. Faktiliselt kujunes kõrgeimaks võimuks riigis ministrite nõukogu, mille liige oli ka José María Guerrero. Mõnda aega olid riigipea kohusetäitjateks Felipe Neri Medina ja Juan José Alvarado, seejärel sai presidendi kohusetäitjaks Guerrero.
Kuna riigis kavandati ülestõusu, saatis Guerrero varasema Hondurase ülemdirektori advokaat Justo Vicente José de Herrera y Díaz del Valle El Salvadoriga kiiremas korras rahu sõlmima. 5. juunil sõlmitigi rahuleping, millega Honduras kohustus muuseas ka El Salvadorile reparatsiooni maksma. Rahuleping pidi jõustama 15. augustil, aga Hondurasele ebasoodsate tingimuste tõttu oli see ebapopulaarne. Nii astus Guerrero 10. augustil ametist tagasi, andes võimu üle Mariano Garrigóle.
Kui José León Sandoval riigipea kohustest lahkus, kandideeris Guerrero uueks Nicaragua riigipeaks. Tal ei õnnestunud aga parlamendis saada konstitutsioonis nõutavat 2/3 häälteenamust ja nii määras parlament riigipea kohusetäitjaks Miguel Ramón Moralesi. 6. aprillil saavutas Guerrero siiski nõutava häältehulga ja astus ise ametisse.
Novembris 1847 otsis Guerrera USA abi, lepitamaks Nicaragua ja Suurbritannia vahel puhkenud tülisid. 20. jaanuaril 1848 sisenesid aga Briti laevad San Juani jõkke ja jõudsid Nicaragua järveni, ähvardades oma kontrolli alla võtta terve maa. Kuubal toimunud läbirääkimistel õnnestus Guerreral tagada riigi sõltumatus, ent riigi idarannik jäi Suurbritannia kontrolli alla ja kujunes Moskiitoranniku nime kandvaks Briti protektoraadiks.
Aastal 1849 loobus Guerrero tervislikel põhjustel oma ametist.
Sikupilli tänav (Rakvere)

Sikupilli tänav on tänav Rakvere linna idaosas Roodevälja linnaosas .
Lääne-idasuunaline Sikupilli tänav on 153 m pikkune. See saab alguse Muru tänavalt, pöördub lõuna suunas ning lõpeb Torupilli tänava ristmikuga. Kaugus Rakvere keskväljakust – Turu platsist on linnulennul ligikaudu 1,3 km. 
Tänav on moodustatud detailplaneeringu alusel, saanud nime 2007. aastal ning on kavandatud piirkonna erakruntidele juurdesõiduks lääne poolt kuni Torupilli tänavani. Tänavaala on ainult osaliselt korrastatud ning ehitatud on vaid üks eramu.
Parmupilli tänav

Parmupilli tänav on tänav Rakvere linna idaosas Roodevälja linnaosas. 
Lääne-idasuunaline Parmupilli tänav on 234 m pikkune. See saab alguse Niine tänavalt ja lõpeb Lõõtspilli tänavaga. Kaugus Rakvere keskväljakust Turu platsist on linnulennult 1,3 km. 
Tänav on moodustatud detailplaneeringu alusel, saanud nime 2007. aastal ja on rajatud Vaala kaubanduskeskusele juurdesõiduks. Tänava äärde hoonestust rajatud ei ole.
Suupilli tänav

Suupilli tänav on tänav Rakvere linna idaosas Roodevälja linnaosas. 
Põhja-lõunasuunaline Suupilli tänav on 170 m pikkune. See saab alguse Narva tänavalt ja lõpeb Suupilli tänava ringteega. Kaugus Rakvere keskväljakust Turu platsist on linnulennult mõõdetuna 1,3–1,4 km. 
Tänav on moodustatud detailplaneeringu alusel, saanud nime 2007. aastal ja on kavandatud Vaala keskusele, mis on kaubanduskeskus, juurdesõiduks põhja poolt. Tänava ala on seni välja ehitamata ja katendita. Tänava idaküljel paikneb metallkonstruktsioonidel lao- ja tootmishoone.
Torupilli tänav

Torupilli tänav on tänav Rakvere linna idaosas Roodevälja linnaosas. 
Lääne-idasuunaline Torupilli tänav on 248 m pikkune. See saab alguse Niine tänavalt, ristub põhja pool Sikupilli tänavaga ja lõpeb Suupilli tänava ringteega. Kaugus Rakvere keskväljakust on linnulennult 1,1–1,2 km. 
Tänav on moodustatud detailplaneeringu alusel, saanud nime 2007. aastal ja on planeeritud Torupilli tänava elamukruntidele juurdesõiduks lääne poolt, ühtlasi juurdesõiduks Vaala keskusele põhja poolt. Tänava ääres paikneb praegu üks eramu – Torupilli 7, teised krundid on hoonestuseta. Tänava idapoolne lõik on välja ehitamata, kõnniteid rajatud ei ole.
Jutuleht (ajakiri)

Jutuleht : "rahvalik ilukirjanduse, teaduse, nalja ja pilkenalja ajakiri" oli huumoriajakiri, mis ilmus aastatel 1910–1911 Tartus ilmumissagedusega 2 korda kuus. 
Väljaandja ja toimetaja oli Friedrich-David Liblik.
Vilepilli tänav

Vilepilli tänav on tänav Rakvere linna idaosas Roodevälja linnaosas. 
Lääne-idasuunaline Vilepilli tänav on 215 m pikkune. See saab alguse Suupilli tänava ringteelt ja lõpeb ida pool Rakvere valla piiril. Tänava idapoolne osa on välja ehitamata (rohumaa). Kaugus Rakvere keskväljakust – Turu platsist – on linnulennult 1,3–1,5 km. 
Tänav on moodustatud detailplaneeringu alusel, saanud nime 2007. aastal ning on rajatud Vaala keskuse, mis on kaubanduskeskus, põhjaküljele. Sisuliselt on tegemist Vaala keskuse ümbersõiduteega põhja poolt.
Jõgeva (perekonnanimi)

Jõgeva on eesti perekonnanimi.
Perekonnanime Jõgeva (Joegewa, Jöggewa) on pandud Pala mõisas Kodavere kihelkonnas Tartumaal ja Võru mõisas Põlva kihelkonnas Võrumaal. Nimede eestistamisel määrati Jõgeva uueks perekonnanimeks isikutele, kelle perekonnanimi oli Babin.
2017. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Jõgeva Eestis 111 mehel ja 117 naisel.
Alavere rahvamaja

Alavere rahvamaja on rahvamaja Harju maakonnas Anija vallas Alavere külas. Rahvamaja haldab Anija valla kultuurikeskus. Rahvamaja eesotsas on Anna Nilisk.
Albu rahvamaja

Albu rahvamaja on rahvamaja Järva maakonnas Järva vallas Albu külas. Albu rahvamaja on asutuse Albu Valla Rahvamajad struktuuriüksus.
Indoeuroopa algkeel

Indoeuroopa algkeel on indoeuroopa keelte hüpoteetiline esivanem. See on rekonstrueeritud võrdlev-ajaloolisel meetodil, teadaolevate indoeuroopa keelte võrdlemise ja keeleajalooliste allikate põhjal. Indoeuroopa keeltest on olemas allikaid 3000–4000 aasta tagant, algkeele ja tänapäeva vormide üleminekuastmeid leiab klassikalistest tekstidest sanskriti, kreeka ja ladina keeles.
Oletatavasti räägiti indoeuroopa algkeelt kuskil Ida-Euroopa või Lääne-Aasia aladel umbes 5000 aastat tagasi ning seda kõnelev väike rahvarühm hakkas laiali valguma ja killustuma umbes 4000 e.m.a.
Rekonstrueerimise ajalugu.
Indoeuroopa algkeele hüpoteesile alusepanijaks peetakse William Jonesi (1746–1794), kes märkas sarnasusi sanskriti, ladina ja kreeka keele sõnavaras, grammatilises süsteemis ja muutelõppudes ning järeldas, et need on pärit ühest allikast, kust võivad pärineda ka germaani ja keldi keeled. Hiljem leiti, et indoeuroopa algkeele järeltulijate hulka kuuluvad ka balti ja slaavi keeled, armeenia, albaania, tohaari ja heti keel. 1861–1862 avaldas põhjalikuma rekonstrueerimiskatse August Shleicher teoses "Ülevaade indogermaani keelte võrdlevast grammatikast" ("Compendium der vergleichenden Grammatik der indogermanischen Sprachen"). Shcleicher koostas oma rekonstrueeritud algkeeles ka muinasjutu.
Aastatel 1948–1969 avaldas Julius Pokorny ülevaatliku "Indogermaani etümoloogilise sõnaraamatu" ("Indogermanisches etymologisches Wörterbuch"). Poola lingvist Jerzy Kuryłowicz avastas 1927. aastal veenvaid tõendeid kõrihäälikute olemasolu kohta algkeeles ning analüüsis indoeuroopa algkeele vokaalivahelduse põhimõtet 1956. aasta teoses "Vokaalivaheldus indo-euroopa keeles" ("L’Apophonie en indo-européen"). Värskeim indoeuroopa algkeele grammatika (2018. aasta märtsi seisuga) on välja antud 2017. aastal.
Olulise tähtsusega oli rekonstrueerimisel sanskriti keel. Tänapäeval räägitavatest keeltest peetakse kõige arhailisemaks, st oletatavale algkeelele lähemaks leedu keelt.
Kirjeldus.
Indoeuroopa algkeel on rekonstrueeritud SOV-süntaksiga keelena (subjekt-objekt-verb), mis sarnaneb klassikalise ladina keelega. Algkeelel on kaheksa käänet: nominatiiv, vokatiiv, akusatiiv, daativ, genitiiv, instrumentaal, ablatiiv ja lokatiiv. Rekonstrueeritud keeles on 15 sulghäälikut, sisihäälik "s", kolm erinevat kõrihäälikut, helilised kaashäälikud "n, m, l, r", viis vokaali ("a, e, i, o, u") ja kaks poolvokaali ("w, y").
Rekonstrueeritud sõnavara põhjal saab öelda, et protoindoeurooplased puutusid kokku näiteks koerte (*"ḱwón-"), hobuste (*"H1éḱwo-)," lammaste (*"H3éwi-"), lehmade (*"gwów-") ja sigadega (*"súH-"), rataste (*"kwékwlo)" ja mõduga (*"médhu") ning kasutasid arve kuni sajani (*"ḱm̥tóm)".
Haanja rahvamaja

Haanja rahvamaja on rahvamaja Võru maakonnas Rõuge vallas Haanja külas. Rahvamaja haldab asutus Haanja Valla Rahvamajad. Rahvamaja eesotsas on Sirje Pärnapuu.
Rahvamaja asutati 1937.
Joaveski rahvamaja

Joaveski rahvamaja on rahvamaja Harju maakonnas Kuusalu vallas Joaveski külas. Rahvamaja eesotsas on Taigo Talivere.
Rahvamaja ruumides on ka Joaveski raamatukogu.
Jõelähtme rahvamaja

Jõelähtme rahvamaja on rahvamaja Harju maakonnas Jõelähtme vallas Jõelähtme külas. Rahvamaja on Jõelähtme valla kultuurikeskuse allasutus. Rahvamaja tegevust juhib Merike Kahu.
Ajalugu.
1919. aasta 23. veebruaril toimunud Jõelähtme Põllumeeste Seltsi peakoosolekul arutati muude teemade seas ka Jõelähtme seltside jaoks rahvamaja saamise küsimust. Samal aastal ostis vallavalitsus Irust rohkem vallamaja tarvis ohvitseride söögisaalina kasutuses olnud sõjaväebaraki, mis Jõelähtmes uuesti üles laoti.
Aastal 1923 anti hoone üle Jõelähtme Algkoolile. Kuna algselt plaanitud ümberehitustööd jäid rahapuudusel tegemata, säilitas hoone oma endise väljanägemise ka kooli käsutusse minnes. Jõelähtme Algkool tegutses hoones aastatel 1923–1950 ja kooli esimesteks õpetajateks olid Theodor Koonukõrv ning Amanda Tomberg.
Hoones asunud ruume lubati ürituste läbiviimiseks kasutada juba vallamajaks olemise ajal ja ajapikku muutus see seltsielu keskuseks. Alates 1950. aastast tegutseb hoones Jõelähtme rahvamaja, mille esimeseks juhatajaks oli Evald Nairismägi.
Mercurino Arborio di Gattinara

Mercurino Arborio di Gattinara (10. juuni 1465 Gattinara – 5. juuni 1530 Innsbruck) oli Itaalia päritolu riigitegelane, jurist ja humanist, Hispaania kuninga ja Saksa-Rooma keisri Karl V suurkantsler aastail 1518–1530.
Gattinara pärines Piemonte vaesunud väikeaadliku perekonnast ning 1489–1493 õppis ta Torino ülikoolis õigusteadust. 1490. aastal abiellus ta Andreotta Avocadoga. Pärast ülikooli lõpetamist töötas ta Savoia hertsogkonnas advokaadina. Hiljem sai Gattinarast Savoia hertsogi Philibert II ja tema abikaasa, Austria Margarete nõunik. 
Kui Philibert suri, siis läks Gattinara koos Madalmaade asehalduriks saanud Margaretega Madalmaadesse ning jätkas leskhertsoginna ühe lähima usaldusalusena tema teenistuses. Muu hulgas hoolitses Gattinara Margarete lesevalduse, Bresse krahvkonna eest ning oli 1508. aastal Burgundia vabakrahvkonna kohtukoja president. Lisaks sellele tegutses Gattinara ka diplomaadina ning võttis osa Cambrai lepingu sõlmimisest 1508. aastal.
1511. aastal pidi Gattinara Burgundia vabakrahvkonnast lahkuma, kuna ta oli sealse aadelkonnaga tülli läinud, seejärel jätkas ta Margarete, aga ka tema isa, keiser Maximilian I, teenistuses. 1518. aastal suri aga Hispaanias tulevase Karl V (Hispaania ehk Kastiilia ja Aragóni kuningana Carlos I) senine suurkantsler Jean de Sauvage ning järgmiseks suurkantsleriks saigi Gattinara. 
Gattinara saavutas kiiresti Karl V usalduse ning õhutas teda mitte ajama kitsalt dünastilist, vaid universalistlikku poliitikat, lõppeesmärgiga kehtestada kristlik valitsus võimalikult suures osas maailmast.
1529. aastal sai Gattinarast kardinal, kuid ta suri juba järgmisel aastal.
Muru tänav (Rakvere)

Muru tänav on tänav Rakvere linna idaosas Roodevälja linnaosas .
Põhja-lõunasuunaline Muru tänav on 255 m pikkune. See saab alguse Narva tänavalt, ristub ida poolt Sikupilli tänavaga ning lõpeb Torupilli tänavaga. Kaugus Rakvere keskväljakust – Turu platsist on linnulennult ligikaudu 1,2–1,3 km. 
Tänav on moodustatud detailplaneeringu alusel ja on kavandatud juurdepääsuks planeeritud erakruntidele põhja poolt. Tänava lõunapoolne osa on täielikult välja ehitamata (osaliselt rohumaa). Tänava ääres paikneb paar eramut ning Ocarrehvid OÜ teenindus- ja laohoone.
Matteuse passioon

"Matteuse passioon" () on Johann Sebastian Bachi 1727. aastal valminud vaimulik oratoorium soolohäältele, topeltkoosseisus koorile ja orkestrile, oopusenumbriga BWV 244. Teose libreto kirjutas Picander (Christian Friedrich Henrici). Teose pealkiri "Matteuse passioon" tähendab, et selle sisuks on Jeesuse Kristuse kannatuslugu (passioon) nii, nagu see on esitatud Uues Testamendis Matteuse evangeeliumis.
Teose teksti aluseks võttis Bach luterlasena Matteuse evangeeliumi peatükid 26 ja 27 Martin Lutheri saksakeelses piiblitõlkes. "Matteuse passiooni" peetakse kogu maailma vaimuliku muusika üheks suurimaks meistriteoseks. Teose algne ladinakeelne pealkiri "Passio Domini nostri J. C. secundum Evangelistam Matthæum" on tõlkes "Meie Issanda J[eesuse] K[ristuse] kannatuslugu evangelist Matteuse järgi".
Ehkki üldiselt arvatakse, et Bach kirjutas kokku viis passiooni, on "Matteuse passioon" üks kahest säilinust. Esimest neist, "Johannese passiooni", esitati esmakordselt 1724. aastal. "Matteuse passiooni" esmaesitus toimus arvatavasti 11. aprillil 1727 Leipzigi Tooma kirikus. Järgnevalt esitati seda 15. aprillil 1729, 30. märtsil 1736 ja 23. märtsil 1742. Seejärel muutis Bach teost millalgi 1743. ja 1746. aasta vahel.
Pärast Bachi surma vajus teos unustusse ning väljaspool Leipzigit ei esitatud seda enne teose 100. aastapäeva möödumist, mil see taas esitamisele tuli Berliinis 11. märtsil 1829 20-aastase Felix Mendelssohni korraldamisel. Teose esmaesitus Briti publikule toimus Londonis 6. aprillil 1854. Viimasel paaril sajandil on "Matteuse passioonist" tehtud nii kontsertesitusi kui ka lavastusi paljudes riikides, sealhulgas korduvalt ka Eestis (nt 2008. aastal esmakordselt barokkpillidel).
Antrakt

Antrakt (prantsuse keeles "entracte" 'vaatuste vahel' &lt; "entre" 'vahel' + "acte" 'vaatus') on vaheaeg või vahepala näidendi, ooperi või balleti kahe vaatuse vahel, ka kontserdi kahe osa vahel.
Majandusantropoloogia

Majandusantropoloogia on antropoloogia haru, mis uurib inimese majanduskäitumist kui ühiskonnaeluks vajalike vahendite loomise ja taasloomise ning haldamisega tegelevat süsteemi selle laiemas ajaloolises, geograafilises, kultuurilise ja sotsiaalses kontekstis.
Majandusteaduse ja majandusantropoloogia huviobjektid küll kattuvad – mõlemad teadusalad tegelevad tootmise, vahetuse, jaotuse ja tarbimisega –, kuid erialade lähenemisnurk ja eeldused majanduse kohta on väga erinevad.
Majandusantropoloogia kujunes antropoloogia haruna Bronislaw Malinowski ja Marcel Maussi uurimustes vastastikususest kui alternatiivist turumajanduslikele vahetustele. Teise maailmasõja järgses majandusantropoloogias olid olulisel kohal Karl Polanyi tööd, kes väitis antropoloogilistele uurimustele tuginedes, et turumajanduslikud vahetused iseloomustasid peamiselt tööstusühiskondi ning formaalse majandusteooria rakendamine mittetööstuslikele ühiskondadele on väär. Sellistes ühiskondades on vahetus "sängitatud" niisugustesse pealtnäha majandusega mitteseotud institutsioonidesse nagu sugulus, religioon ja poliitika. Sellist lähenemist nimetas Polanyi substantivismiks ja see vaidlus lõi lühikeseks perioodiks ka silla majandusteadlaste ning majandusantropoloogide vahele. Sellistes tingimustes kujunes ka majandusantropoloogide kalduvus tegeleda tööstusühiskonnast väga erinevate ühiskondade uurimisega, mida eristati nt vastavalt nende tootmisviisidele küttide-korilaste, karjakasvatuslikeks, põllumajanduslikeks ühiskondadeks.
Globaliseerumise tingimustes pole vahetegemisel tööstuslike ja mittetööstuslike ning turumajanduslike ja mitteturumajanduslike ühiskondade vahel enam erilist mõtet ning antropoloogid tegelevad mitmekesiste ühiskondade, sh tööstusjärgsete ühiskondade vahetus-, jagamis-, tootmis- ja tarbimisviisidega, uurides muuhulgas pankade, globaalse rahandussüsteemi, ettevõtete jms majanduskeskkondade tegevust antropoloogilisest perspektiivist.
Science Europe

Science Europe on Euroopa teadust rahastavate organisatsioonide ja suurte teadusasutuste ühendus, mille eesmärk on toetada Euroopa teadust ja Euroopa teadusruumi.
Science Europe esindab oma liikmesorganisatsioonide (2018. aasta alguses kuulub ühendusse 43 organisatsiooni) ühiseid huve Euroopa teaduspoliitikate kujundamisel, toetab ja soodustab oma liikmete koostööd informatsiooni ja paremate praktikate jagamise kaudu ning on koostööplatvormiks liikmesorganisatsioonide ja riikide teadust juhtivate valitsusasutuste vahel.
Science Europe asutati 2011. aastal. Üks Science Europe'i asutajaliikmetest on ka Eesti Teadusagentuur. Ühenduse büroo asub Brüsselis. Science Europe'i tegevust suunab nõukogu ("Governing Board"), mida esindab president. Alates 2017. aastast on presidendiks Luksemburgi Teadufondi direktor Marc Schiltz.
Science Europe on moodustanud ühiste teaduspoliitiliste seisukohtade väljatöötamiseks ja soovituste andmiseks erinevate teadusvaldkondade tippteadlastest koosneva 30-liikmelise Teadusliku Nõuandva Komitee (SAC, "Scientific Advisory Committee"). SAC korraldab olulist teaduspoliitilist kaalu omavatel teemadel kõrgetasemelisi konverentse ja avaldab sellekohaseid dokumente.
Science Europe'i seisukohavõtud ja soovitused mõjutavad nii Euroopa teaduspoliitika kujundamist kui on ka abiks oma liikmesorganisatsioonide tegevuse kavandamisel.
Marcus Rashford

Marcus Rashford (sündinud 31. oktoobril 1997 Manchesteris) on Inglismaa jalgpallur, kes mängib ründajana Hispaania kõrgliiga klubis Barcelona, Laenul Manchester Unitedist ja Inglismaa jalgpallikoondises.
Manchester Unitedi noorteakadeemias hakkas ta treenima 2005. aastal. 2020. aastal arvati ta teenete eest heategevuses Briti impeeriumi ordu liikmeks (MBE).
Raivo Stern

Raivo Stern (sündinud 10. juulil 1963 Viljandis) on eesti füüsik.
Elulugu.
Raivo Stern sündis teenistujate peres.
1981. aastal lõpetas Stern C. R. Jakobsoni nim. Viljandi 1. Keskkooli, 1987 Tartu Riikliku Ülikooli füüsikaosakonna ja 1995. aastal kaitses Zürichi Ülikooli juures füüsikadoktori (PhD) kraadi väitekirjaga "NMR/NQR study of superconductor Y2Ba4Cu7O15".
Stern oli 1987–1992 KBFI insener ja nooremteadur, 1995–1996 École supérieure de physique et de chimie industrielles de la ville de Paris (ESPCI) külalisprofessor, 1996–2000 Illinoisi Ülikooli (Urbana-Champaign, Illinois, USA) järeldoktor ja külalisprofessor, 2000–2006 KBFI vanemteadur, ühtlasi 2002–2007 Tallahassees NHMFL külalisteadlane ja 2005–2008 korduvalt osalemas Prantsusmaal EMFL/LNCMI laboris tuumaresonantsmõõtmistel kõrgetes magnetväljades. Aastatel 2006–2016 oli Stern KBFI direktor, alates 2015 KBFI juhtivteadur, 01.10.2016–30.11.2016 Osaka Ülikooli ja 01.04.2019-31.05.2019 Kyoto Ülikooli külalisprofessor, alates 2020 KBFI keemilise füüsika laboratooriumi juhataja.
Teadustöö.
Raivo Sterni uurimisvaldkonnad on tahke keha tuumaresonants, mitmesuguste materjalide (sh oksiidsed ja süsinikmaterjalid, kvantmagnetid ja kõrgtemperatuursed ülijuhid) struktuuri ja funktsionaalsete omaduste uurimine raadiospektroskoopia meetoditega, mõõtmised kõrgetes alalis- ja pulssmagnetväljades; kondensaadid ja koherentsed olekud kvantkriitiliste punktide ümbruses uudsetes frustreeritud kvantmagnetites.
Stern on Ameerika Füüsikaühingu (1995) liige ja Eesti Füüsika Seltsi asutajaliige (1989. aastast, juhatuse liige 2004–2012). Ta on avaldanud üle 100 teaduspublikatsiooni.
Ilme Kallasmaa

Ilme Kallasmaa (sünninimi Ilme Salumets; 29. oktoober 1929 – 2. märts 2017) oli eesti raamatukoguhoidja.
Aastatel 1954–1986 oli ta Johannes Semperi nimelise Pärnu Linna Keskraamatukogu direktor.
Georg Alexander Pick

Georg Alexander Pick (10. august 1859 Viin – 26. juuli 1942 Theresienstadti koonduslaager (tänapäeva Terezín, Tšehhi)) oli Austria matemaatik.
Ta sündis juudi perekonnas: ema Josefa Schleisinger ja isa Adolf Josef Pick. Tänapäeval on ta tuntud tänu Picki teoreemile, millega saab määrata hulknurga pindala. Ta avaldas selle artiklis 1899. aastal. Saksamaal õpitakse seda teoreemi koolimatemaatika programmi raames.
Eestimaa au ja uhkuse orden

Eestimaa au ja uhkuse orden on Barclay de Tolly Sõprade Klubi igal aastal välja antav teenetemärk (orden). Ordenit antakse aastast 2016. Ordenit antakse inimesele, kes on Eestile rahvusvahelist au ja uhkust toonud.
Ajakirjanikkude Kodu

Ajakirjanikkude Kodu oli Tallinnas Pirita-Kosel Pirita jõe kaldal asunud Eesti Ajakirjanike Liidu puhkekodu.
Liit ostis puhkekodu 1927. aastal. Puhkekodu avati 22. juunil 1927. Puhkekodu juurde ehitati nii teisi hooneid kui ka näiteks tenniseväljakuid. Praegu on sellel Kosemetsa tänava kinnistul arhitekt Urmas Lõokese projekteeritud korterelamud. 
Puhkekodus võõrustati ka välisajakirjanike.
Kaunis villa on praeguseks kahjuks hävinenud ning asemele ehitatud uued kortermajad.
Viited.
Põllumajandusloom

Põllumajandusloom ehk kariloom on põllumajanduse oluline osa. Neid kasutatakse tööjõuna ja neilt saadakse mitmesuguseid tooteid nagu liha, mune, piima, karusnahka, nahka ja villa.
Kariloomade aretamine, kasvatamine, hooldamine ja tapmine kuulub loomakasvatuse valdkonda. Loomakasvatus sai alguse korilusest ja jahtimisest. Eri kultuurides ja perioodidel on olnud erinevad loomakasvatustavad. Algselt ei peetud kariloomi aedikutes ega taraga piiratud alal, selliseid pidamisviise nimetatakse tänapäeval intensiivseks loomakasvatuseks. Üle 99% kariloomadest kasvatatakse suurfarmides. Loomakasvatusel on jätkuvalt suur majanduslik ja kultuuriline roll. 
Loomakasvatussaadused.
Põllumajandusloomadelt saadakse:
Aretus.
Aretusloom on põllumajandusloom, keda kasvatatakse aretuse eesmärgil. Aretusloom võib olla tõupuhas aretusloom või ristandaretusloom. Aretus on tegevus põllumajanduslooma jõudlusvõime ja geneetilise väärtuse sihipäraseks suurendamiseks ning tema majanduslikult kasulike omaduste säilitamiseks või täiustamiseks, mida tehakse järgmistes valdkondades: 
Haigused.
Põllumajandusloomade seas levivad haigused seavad ohtu loomade heaolu, langetavad tootlikkust ja võivad osutuda ohtlikuks ka inimestele. Mõningad loomade seas levivad haigused ei ole ohtlikud, neil lastakse omasoodu kulgeda, väheneb ainult tootlikkus. Nii tehakse tihti arengumaades. Paljusid haigusi ravitakse siiski antibiootikumidega või ennetatakse vaktsineerides. 
Haiguste levikut piiratakse süstematiseeritud kaitsemeetoditega. Mõningad viisid haiguste ennetamiseks ja nende leviku kontrolli all hoidmiseks on kaitseriietuse kandmine, farmide sisse- ja väljapääsu piiramine, haigete loomade karantiini paigutamine. Ennetuse hulka käib ka vaktsineerimine. Antibiootikume kasutatakse ka loomade kasvu suurendamiseks, looma kasv võib sel juhul potentsiaalselt suureneda 10–15%. Murest antibiootikumi resistentsuse vastu on hakatud ennetavat antibiootikumide kasutamist vähendama, näiteks vähendatakse sööda kasutamist, kuhu on lisatud antibiootikume.
Eesti loomakasvatuse ajalugu.
Aastatuhandeid elatusid Eesti ala esiasukad jahipidamisest, kalapüügist ja korilusest. Esimesed andmed maaviljeluse kohta Eesti alal pärinevad umbes 4300–3500 eKr, aga põlluharimine ja loomakasvatus jäid siiski erandlikuks tegevuseks. Rohkem tõendeid maaviljeluse kohta on III aastatuhandest eKr: matmispaikadest ja asulakohtadest on leitud koduloomade luid ja söestunud viljateri. Esimesed kodustatud loomad olid lambad ja kitsed. I aastatuhandel eKr põllumajanduse areng hoogustus. Võeti kasutusele uusi põlluharimisriistu ja rakendati veoloomi.
Elurikkuse ja loodushüvede koostöökogu

Elurikkuse ja loodushüvede koostöökogu (inglise keeles "Intergovernmental Science-Policy Platform on Biodiversity and Ecosystem Services" – otsetõlkes 'valitsustevaheline teaduslik-poliitiline elurikkuse ja loodushüvede koostöökogu', IPBES) on sõltumatu valitsustevaheline platvorm, mille eesmärk on tugevdada teaduse ja poliitika seoseid, et tagada elurikkuse ja loodushüvede tõhusam kaitse ja jätkusuutlikum kasutamine ning selle kaudu ka säästev areng ja inimeste pikaajaline heaolu.
Elurikkuse ja loodushüvede koostöökogu asutati 21. aprillil 2012 94 riigi valitsuse poolt. 2018. aasta seisuga on koostöökogu liikmeks 128 riiki. Koostöökogu sekretariaat asub Bonnis Saksamaal ja selle tööd administreerib ÜRO Keskkonnaprogramm (UNEP). Eesti liitus 2016. aastal, olles varem osalenud koostöökogu töös vaatlejana.
Elurikkuse ja loodushüvede koostöökogu eesmärk on luua nii teadus- kui ka poliitiliste kogukondade poolt tunnustatud ülevaated elurikkuse ja loodushüvede (ökosüsteemiteenuste) seisundist, mille loomisesse on panustanud teadlased, valitsused ja valitsusvälised organisatsioonid, samuti kohalikku pärimusteadmust kandvad kogukonnad. Ülevaated koostatakse läbipaistva protsessi käigus kogu olemasolevat informatsiooni sünteesides. IPBES-i eesmärgiks on parandada teaduse hõlmamist iga tasandi poliitilistesse otsustesse ning aidata poliitikutel teha informeeritud otsuseid jätkusuutliku arengu ja inimeste heaolu tagamiseks.
Koostöökogu väljundiks on elurikkuse ja ökosüsteemiteenuste seisundi regionaalsed aruanded, globaalne aruanne ning mitmesugused temaatilised aruanded. Valminud on temaatiline aruanne, mis käsitles tolmeldajaid, tolmeldamist ja toidutootmist ning mille kinnitasid 124 valitsust 2016. aastal Kuala Lumpuris Malaisias.
2018. aasta 23. märtsil võeti Colombias IPBES-i liikmesriikide poolt vastu neli regionaalset aruannet, sealhulgas Eestit puudutav Euroopa ja Kesk-Aasia aruanne, ning maa kahjustumist käsitlev temaatiline aruanne. Eestis on IPBES-i kontaktasutuseks Kliimaministeerium. Eestist on aruannete koostamisel retsensendina osalenud Stockholmi Keskkonnainstituudi Tallinna Keskuse vanemekspert Kaja Peterson (tolmeldajate, tolmeldamise ja toidutootmise aruanne) ning autorina Tartu Ülikooli vanemteadur Aveliina Helm (Euroopa ja Kesk-Aasia regionaalne aruanne).
Müsli

Müsli (saksa sõnast "Müsli") on kaerahelvestest ja mitmesugustest lisanditest (näiteks kuivatatud puuviljad, peenestatud pähklid) toortoit. Enamasti süüakse müslit koos piima või jogurtiga.
Müsli mõtles 1900 välja Šveitsi arst Maximilian Bircher-Benner, kes tarvitas seda inimeste ravimiseks.
OpenHAB

 
OpenHAB on avatud lähtekoodiga automatiseerimisplatvorm, mis on loodud eri seadmete integreerimiseks ühte lahendusse. OpenHAB on kasutatav seadmetes, mis on võimelised käitama Java virtuaalmasinat ning on loodud tootjatest sõltumatuna. Seega on võimalik integreerida väga suur hulk erinevaid seadmeid eri tootjatelt.
Arhitektuur ja struktuur.
Arhitektuur.
OpenHAB on süsteem, mis koosneb alamsüsteemidest. Seega on OpenHAB-i kasutamise eelduseks, et alamsüsteemid on OpenHAB-ist sõltumatult üles seatud ja konfigureeritud. OpenHAB-i arhitektuuri mõistmiseks tuleb sellele mõelda kui kahest komponendist koosnevale tervikule.
Esimene osa hõlmab süsteemi lisatud seadmeid, nendevahelisi ühendusi ja teisi süsteemi füüsilisi aspekte.
Teine osa OpenHAB-ist keskendub sellele, kuidas informatsioon seadmete ja ühenduste vahel kasutajaliideses on esitatud, kuidas kasutaja seatud reeglid mõjutavad seadmete kujutamist tarkvaras. Lisaks sellele on selle osa ülesanne ka kasutajaliideses läbi viidud tegevustele vastavad muudatused sisse viia ka valitud seadme tarkvaras.
Struktuur.
OpenHAB on arendatud Javat kasutades ning suures osas Eclipse Smarthome'i raamistikul põhinev. Tegemist on modulaarse tarkvaraga, mis on lisade kaudu laiendatav. Lisade abil on OpenHAB-il lai valik funktsioone, alustades kasutajaliidestega ning lõpetades suure hulga ühendatavate seadmetega.
Komponendid.
Asjad (ingl k. "things") on OpenHAB-i kontekstis üksused, mida saab süsteemile lisada. Need võivad olla füüsilised seadmed, kuid võivad olla ka mingi muu hallatava informatsiooni või funktsiooni allikad. Asjadel võib olla rohkem kui üks funktsioon.
Asjad täidavad oma funktsiooni läbi kanalite (ingl k. "channels"). Asjadel on iga rolli jaoks kanal ning ainult juhul, kui asi on seadistatud vastavat rolli kasutama, on selle rolli kohta käiv kanal aktiivne. Kasutaja ei ole kohustatud kasutama asja kõiki funktsioone.
Köited (ingl k. "bindings") on lisad, mis võimaldavad siduda kirjed (ingl k. "items") füüsiliste seadmetega.
Kirjed on rakenduse võimalused, mida on võimalik kasutada kasutajaliideses või automatiseerimises. Igal kirjel on määratud seisund ning neile on võimalik käske anda.
Lülid (ingl k. "links") on seotud täpselt ühe kanali ja ühe kirjega. Kui kanal on kirjega seotud, siis on võimalik kasutada vastava kirje võimalusi läbi kanali asjaga suhtlemiseks. Igal kirjel võib olla mitu kanalit ning igal kanalil võib olla mitu kirjet.
Lisad.
OpenHAB-i süsteemi muudavad täielikuks mitut liiki lisad. Välja on töötatud eri liiki kasutajaliideseid, näiteks nutitelefoni või siis arvuti jaoks. OpenHAB-i on ka integreeritud võimalus andmeid üle aja salvestada. Selleks on võimalik kasutada püsivusteenuseid. Lisaks sellele on kasutajatele saadaval veel ka palju spetsiifilisi teenuseid nagu hääljuhtimine ning suur hulk reegleid ja skripte, mida on seadmete juhtimiseks võimalik kasutada.
Vastastikusus

Majandusantropoloogias tähistab vastastikusus ehk retsiprooksus erinevaid teenuste ja toodete vahetusi väljaspool turumajanduslikke raame. 
Majandusajaloolane ja -antropoloog Karl Polanyi on vastastikusust nimetanud üheks toodete vahetuse kolmest peamisest põhimõttest turu- ja ümberjagamispõhimõtte kõrval. Enamasti valitseb ühiskonnas üks sellistest põhimõtetest, nii näiteks on turupõhimõte valdavaim kapitalistlikes ühiskondades,
ent on koloniaalajaloo ja globaliseerumise vältel muutunud olulisemaks ka ülejäänud maailmas. Toodete ja teenuste vahetus leiab aset erinevate turumehhanismide (nt raha) kaudu, mis määravad vahetatava väärtuse. Vastastikusus toimib seevastu üsna egalitaarsetes ühiskondades võrdsel positsioonil olevate inimeste vahel, kus lähedastes sotsiaalsetes suhetes olevad inimesed vahetavad enam-vähem võrdseid tooteid või teenuseid . 
Vastastikuste vahetuste hulka võib lugeda nii barterit kui kingituste vahetamist. Kuigi barteri puhul on tegemist kohese vahetusega, kingituste puhul toimub vahetus aga mingi aja jooksul, iseloomustab mõlemat vastastikuste sotsiaalsete suhete ja neile tugineva usalduse olulisus vahetuse protsessis. Sellised suhted on ebaolulised vahetustes, mida vahendab raha. Samas on igasuguse vahetuse vastastikusus kontiinum: mida kohesem on vahetus (nt barteri puhul), seda vähem olulised on sotsiaalsed suhted, millele vahetus tugineb või mida see loob. Mida pikema aja jooksul vahetus aset leiab, seda olulisem on usaldus ning juba olemasolev sotsiaalne suhe ja/või sellise suhte loomine, millele vastastikusus saab tugineda. Niisiis iseloomustab ka raha poolt vahendatud vahetust sama joon: kui tegemist on laenuga, on selle toimimiseks oluline usaldus ja/või sotsiaalne suhe, mis tagastamist garanteeriks. Viivitus vahetuses loob nii suhte kui tagastamise kohustuse ja seeläbi mängib vastastikusus rolli hierarhiliste suhete kujunemisel ühiskonnas, kus ühe inimese suutlikkus tänu-, kingi- või rahavõlga tasuda on suurem kui teisel. 
Vastastikustel vahetustel võib olla ka oluline poliitiline tähtsus võimule saamisel nii mittetööstuslikes ühiskondades nagu näiteks Melaneesia, kus nn "moka" vahetused tagavad pealiku rollini jõudmise, kui ka tööstusühiskondades, kus poliitikute karjääri toetavad erinevad äriringkonnad. Kui Melaneesias on sellised vahetused ühiskonna poolt aktsepteeritud ja ritualiseeritud, siis kapitalistlikes tööstusühiskondades on tegemist pigem varjatud vahetustega, mis tihti korruptsiooni piirimaile võivad sattuda. 
Ameerika kultuuriantropoloog Marshall Sahlins eristas vastastikususes kolme eri tüüpi: üldistatud, tasakaalustatud ja negatiivne vahetus . Vastastikusust kui üldist printsiipi ühiskonnas käsitles ka Claude Lévi-Strauss seletamaks vahetusi suguvõsade või perekondade vahel, mis loovad või tugevdavad sugulussuhteid .
Pitsat

Pitsat on pitseri löömiseks kasutatav vorm, millesse on peegelpildis uurendatud kujutis või kiri.
Pitsateid on kasutatud juba vanades Idamaades, samuti antiikses Kreekas ja Roomas. Antiikajal kasutati peamiselt kivisse lõigatud pitsateid, keskajal on rohkem levinud metallist, enamasti hõbedast graveeritud pitsatid. Tänapäeval kasutatakse nii metallist kui kummist pitsateid.
Pitsati kuju võib olla väga erinev. Üle ajastute võib kõige levinumaks pidada pitsatsõrmust, mille eelis on, et seda saab kogu aeg lihtsalt kaasas kanda. Suuremate kujutiste loomiseks kasutatud pitsateid on kantud ka nööri otsas kaelas. Kahepoolsete pitserite vajutamiseks kasutatakse tange. Lisaks tasapinnalistele pitsatitele on kasutatud ka rullipitsateid. Tänapäeva pitsatitel on tavaliselt kujutise vajutamiseks tagaküljele kinnitatud lihtne käepide.
Pitsatiga vajutatud pitsereid kasutatakse kas sulgemiseks või tõendamiseks.
Alfred Kiviste

Alfred Kiviste (kuni 1928. aastani Alfred Kliimann; 7. märts 1890 Pedaspää, Ahja vald, Tartumaa – 7. juuni 1972 Luua, Jõgeva rajoon) oli eesti majandusteadlane.
Ta õppis Pedaspää vallakoolis, Räpina kihelkonnakoolis, H. Margensi kaubanduskoolis, Tartu Õhtugümnaasiumis ja 1925–1929 (lõpetas) Tartu Ülikooli õigusteaduskonna kaubandusosakonnas. Oli Eesti Üliõpilaste Seltsi liige.
1909–1911 oli ta vendade Tõnissonide aiandusäri ja seemnekaupluse raamatupidaja Tartus ja Eerikal. Alates 1911 Postimehe revident. 1914–1918 osales Vene sõjaväe koosseisus Esimeses maailmasõjas ja oli Saksamaal sõjavangis, 1918–1920 osales Vabadussõjas. 1920–1921 Rõngu Laenu ja Hoiu Ühisuse raamatupidaja. 1921–1932 kirjastuse Noor-Eesti raamatupidaja, 1932–1935 asjaajaja-pearaamatupidaja, alates 1935 ärijuht. 1937. aastal valiti ta Eraettevõtete Ametnikkude Koja 1. (ettevõtete) sektsiooni liikmeks. 
1944–1948 töötas kirjastuses Teaduslik Kirjandus Tartus. 1948–1956 oli Kuremaa metsakooli õpetaja.
Mike Pompeo

Michael Richard Pompeo (sündinud 30. detsembril 1963) on USA poliitik, advokaat ja endine ohvitser, alates 26. aprillist 2018 kuni 20. jaanuarini 2021 Ameerika Ühendriikide 70. riigisekretär. 
Mike Pompeo oli Luure Keskagentuuri peadirektor 23. jaanuarist 2017 kuni 26. aprillini 2018.
Haridus ja varajane karjäär.
Pompeo sündis Orange'i maakonnas (California). Ta isa oli Itaalia päritoluga; ta isapoolne vanavanemad olid sündinud Carmanico Terme'is Abruzzos. Aastal 1982 lõpetas Pompeo Los Amigos High Schooli Fountain Valleys, kus ta mängis korvpallimeeskonnas. 1986. a. lõpetas Pompeo esimesena tema klassist Ameerika Ühendriikide Sõjaväe Akadeemia spetsialiseerumisega inseneri juhtimise alale.
1986–1991 oli Pomepo sõjaväeteenistuses ohvitserina teises eskadronis, kus sai kapteni auastme.
Ettevõtlus.
Aastal 1998 kolis Pompeo Wichitasse. Temal ning ta sõpradel Brian Bulataol, Ulrich Brechbuhlil ja Michael Stradingeril oli lennuväe lennukite osade ettevõte (Aero Machine, Precision Profiling, B&amp;B Machine) ja üks ettevõte Saint Louises (Advance Tool &amp; Die). 1999. a. nimetati ettevõtted ümber Thayer Aerospace'iks.
Voldemar Palm

Voldemar Hiob Palm (21. august 1905 Iisaku vald, Virumaa – 6. juuni 1992 Lidingö vald, Rootsi) oli eesti majandusteadlane.
Ta õppis aastail 1929–1935 Tartu Ülikooli õigusteaduskonna majandusosakonnas ja 1935 õigusteaduskonnas, Korporatsioon Vironia liige.
1932–1939 oli ta ASi Kauba Pank ametnik ja prokurist Tartus, 1937. aastal valiti Eraettevõtete Ametnikkude Koja 2. (kontoriametnikkude) sektsiooni liikmeks, 1939–1944 oli ASi Eesti Kunstsarve Tehased pearaamatupidaja. 
1944 põgenes Rootsi, kuni 1955 ajalehe Välis-Eesti, 1951–1953 ASi Neuhaus &amp; Co pearaamatupidaja. Alates 1953 ajalehe Teataja majandusjuhataja. Hiljem hotellrestorani Foresta raamatupidaja Lidingöl, 1974 läks pensionile.
Ants Melles

Ants Melles (varasem eesnimi Hans Voldemar, perekonnanimi ka Mellis; 1. märts 1908 – Türisalu, Harku vald, Harjumaa – 21. jaanuar 1992 Tallinn) oli eesti jurist.
Ta õppis 1927–1932 (lõpetas) Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas, Eesti Üliõpilaste Seltsi liige.
Ta oli AS "Põhja Pank", 1927–1941 AS "Krediit Pank" ametnik, 1937 valiti Eraettevõtete Ametnikkude Koja 2. (kontoriametnikkude) sektsiooni liikmeks. Oli Kaitseliidu liige.
1941–1944 teenis Punaarmees, 1944–1954 oli poliitilise süüdistusega (nõukogudevastane agitatsioon Punaarmees) vangistatud. 1954 Eestis tagasi. 5. ehitustrusti ja Eesti NSV Kergetööstuse Ministeeriumi Ehitus-Montaaživalitsuse meister, seejärel RPI "Eesti Tööstusprojekt" vanemraamatupidaja ja Ehitusmaterjalitööstuse Valitsuse revident. 1963–1974 Ehitusministeeriumi pearaamatupidaja asetäitja ja revisjoniosakonna juhataja, 1974 läks pensionile.
Tema tütar on keeleteadlane Anu Haak.
Bruno Kerem

Bruno Edmund Kasper Kerem (24. august 1910 Tartu – 10. jaanuar 1943 Novo-Selenino Velikije Luki lähedal) oli eesti jurist.
Ta lõpetas 1927 Hugo Treffneri Gümnaasiumi, õppis 1927–1932 (lõpetas) Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas, Üliõpilasselts Liivika liige.
1930–1940 oli ta AS "Balti Manufaktuur" juriskonsult, valiti 1937. aastal Eraettevõtete Ametnikkude Koja 2. (kontoriametnikkude) sektsiooni liikmeks, alates 1939 vandeadvokaat Heinrich Bergmanni abi Tallinnas. 
1941 mobiliseeriti Punaarmeesse, langes Velikije Luki lähedal.
Karl Varju

Karl Varju (kuni 1924 Karl Varjun; 31. detsember 1898 Puhja, Kavilda vald, Tartumaa – 23. veebruar 1979 Bloomington, New Jersey) oli eesti majandusteadlane.
1921 lõpetas Hugo Treffneri Gümnaasiumi, 1921–1923 õppis Tartu Ülikooli põllumajandusteaduskonna metsaosakonnas, 1923–1928 õigusteaduskonna kaubandusosakonnas, Eesti Üliõpilaste Seltsi liige.
1918–1920 osales Vabadussõjas. 1922–1925 põllumajandusliku keskühisuse "Estonia" teravilja kokkuostja, 1926–1927 Uhtna tärklise- ja piiritusevabriku abijuhataja, 1928–1944 Tartu Eesti Majandusühisuse osakonnajuhataja, peakaupluse juhataja ning peaärijuht. 1937 valiti Eraettevõtete Ametnikkude Koja 3. (äriteenijate) sektsiooni) liikmeks. 
1944 põgenes Saksamaale, 1949 siirdus USAsse. 1950–1954 ehitustööline, 1955-1960 pargaste kapten Hudsoni jõel. 1978 ülendatud lipnikuks?
Bartolo da Sassoferrato

Bartolo da Sassoferrato (ladina Bartolus a Saxoferrato; ka Bartolus de Saxoferrato; 1313 Venatura Sassoferrato lähedal, Marche – 13. juuli 1357 Perugia) oli itaallasest jurist, kes õpetas Perugias õigusteadust. Ta oli postglossaator ja keskaja üks tähtsamaid õigusteadlasi.
Ta õppis Barolos ja Bolognas ning uuris ja tõlgendas Justinianuse koodeksit ("Codex Justinianust"), mis anti välja 6. sajandil Justinianus I valitsemise ajal. Bartolo koos mõttekaaslastega alustas "ius commune" kujundamist, mida kasutati ka Hispaanias, Portugalis ja Saksamaal.
Elulugu.
Bartolo da Sassoferrato sündis arvatavasti 1313. aasta lõpul Sassoferato lähedal Venatura külas.
Ta alustas oma õpinguid Perugia ülikoolis ja liikus edasi Bologna ülikooli, kus ta 1334. aastal promoveeriti doktoriks. Alates 1339. aastast õpetas ta iseseisvalt, algul Pisa ülikoolis, siis Perugia ülikoolis. Seal sai ta 1348. aastal aukodaniku tiitli. Keiser Karl IV nimetas Bartolo 1355. aastal oma nõunikuks. Perugia ülikoolis olid tema õpilasteks Baldus de Ubaldis ning tolle vennad Angelus ja Petrus. Bartolo suri 13. juuli 1357. aastal 43-aastaselt Perugias, olles juba eluajal saavutanud suure lugupidamise.
Bartolo alustas koos mõttekaaslastega "ius commune" kujundamist, mida kasutati nii Hispaanias, Portugalis kui ka Saksamaal.
Aastal 1355 sai Bartolusest Saksa-Rooma riigi keisri Karl IV saadik, saades seega suuremad õigused ja isikliku vapi.
Teosed.
Bartolo oli keisritruu, koostades glosside viitestiku Keiser Heinrich II (Karl IV vanaisa) seaduste kohta. Heinrich oli aastal 1313 välja andnud seadused majesteedivastaste kuritegude kohta ("crimen laesae maiestatis") ning lasknud lisada "Corpus iuris civilise" juurde. Need olid viimased seadused, mis hilisantiigi kogumikku lisati. Hoolimata lühikesest eluajast pärandas Bartolo järeltulevatele põlvedele mahuka teose, mis ei sisalda üksnes "Corpus iuris civilisw" kõigi osade kommentaare, vaid ka palju traktaate üksikküsimuste üle (sealhulgas ka kuulus kirjutis jõeõigusest: "De fluminibus seu Tyberadis") ning üle 300 arvamusavalduse. Ta arendas uusi õigusideid, näiteks tingimuste tagasiulatuv mõju või rahvusvaheline era- ja karistusõigus.
Bartolo tegeles ka riigiõiguse küsimustega, iseäranis kuulub tema teos "De regimine civitatis" poliitiliste teooriate ja rahvasuveräniteedi ajaloo juurde.
Bartolo kirjutatud on varaseim heraldikakäsitlus "Tractatus de insigniis et armis", mis avaldati 1356. aastal ning mis kirjeldab nii vappide tähendusi kui ka nende kasutust.
Tähtsus.
Hilisemate "ius commune" juristide iseloomulikuks lugupidamise väljenduseks on lause "nemo bonus iurista nisi bartolista" ('keegi ei ole hea jurist, kui ta ei ole bartolist', s.t Bartolo järgija).
Bartolo ei mõelnud välja küll uusi õigusteaduslikke meetodeid, küll aga saavutas kommentaaride uue kvaliteedi tõttu suure kuulsuse ja nimetuse "juristide vürst".
Itaalia teatris tähistab nimi Bartolo jäiga ja pedantse juristi koondkuju.
Delirium Brothers

Delirium Brothers on Eesti punkansambel.
Ajalugu.
Ansambli tuumiku moodustavad kaks lauljat ja laulukirjutajat, kes kasutavad pseudonüüme Rott ja Jõehobu. Instrumentalistidest on kaasa löönud tavaliselt J.M.K.E. liige Villu Tamme, tollane Kurjami ja hilisem J.M.K.E. liige Reimo Va ning hilisem ansamblite Itk ja Nitrous liige Arx. Ansambli algusaeg on suhteliselt määramatu, esimesed kontserdid täiskoosseisulise bändina anti 1997. aastal, ent Rott ja Jõehobu kasutasid endid akustiliste kitarridega saatva duona Delirium Brothersi nime juba varem.
Delirium Brothersi tuntuim lugu on Allan Vainola ja Andres Aule kirjutatud "Maailm lõpeb maikuus", mis salvestati 1997. aastal Mätta Fondi kogumikkasseti "25 kuldset lööklaulu" jaoks koos omaloomingulise looga "Rootsi vangla". Instrumentaalpartiid mängisid sisse Villu Tamme ja Alar Tomson.
Ansambel Vennaskond salvestas oma variandi loost "Maailm lõpeb maikuus" 2001. aastal ilmunud albumi "News From Nowhere" jaoks.
Delirium Brothers pole kunagi ametlikult laiali läinud ning on loonud järjepidevalt uusi laule, ent kontsert- ja salvestustegevus on erinevatel põhjustel alates 2000. aastate algusest soiku jäänud.
Liikmed.
Põhiliikmed:
Kontsertidel ja salvestustel osalenud liikmed:
Diskograafia.
Kogumikel ilmunud lood:
Mötte wiiwul

Mötte wiiwul : "löbusad lood ja tarwilised teadused igale ühele" oli meelelahutusajakiri, mis ilmus aastatel 1902–1904 Narvas. 
Ajakirja koostaja ja toimetaja oli Tõnu Martin Franzdorf. Sisuks oli ilukirjanduslikud jutud, luuletused ja antoloogilised valmid. Seal ilmusid ka Franzdorfi raamatupoodide reklaamid. 
Ajakirja trükiti Narvas Aleksandr Grigorjevi trükikojas, Koidu tänav 5. Toimetus asus Narvas Uus-Petrovski avenüü 70, kus asus ka Franzdorfi raamatu ja kirjatarvete äri. 
Ajakirja hind oli 3 senti ja seda ilmus kokku 18 numbrit, mis olid erinevate pealkirjadega:
Improvisatsioonkõne

Improvisatsioonkõne ehk improkõne on üks kõne edastusviisidest, mida kasutatakse olukordades, kus ettevalmistusaega on vähe või pole seda üldse. Vahel on kõne teema mingil määral olukorrast tuletatav. Mitmetes riikides, näiteks Ameerika Ühendriikides on tegemist ka võistlusalaga, milles koolid kindlate reeglite järgi mõõtu võtavad.
Ajalugu.
Improvisatsioonkõne täpne lugu on teadmata, sest see on eeldatavasti pärit aegadest, kus inimesed hakkasid verbaalselt suhtlema. Improvisatsioonkõne kui kunsti arendasid teadaolevalt esimestena välja kreeklased siis, kui sündis demokraatia. Eriti tähtis oli see oskus meestele, kes tahtisid osa saada poliitikast. Ettevalmistuseta kõne oli igapäevane mõjutamisvahend poliitilistel kogunemistel ning seega olid paljud nõus kõnekoolituse eest sofistidele maksma, et need aitaksid neil täiendada argumenteerimisvõimet ja idiolekti. Esimesed vastavad koolid asutati 5. saj eKr.
Esimene kõneõpik, mida kasutati renessansini, valmis Roomas 80. aastatel eKr ning kandis nime "Rhetorica ad Herennium". Raamatu autoriks oli Cicero, kes oli advokaat, arst ning sel ajal Rooma suurim oraator.
Pea 200 aastat hiljem, 90 pKr, valmis Roomas teine raamat "Institutio Oratoria", mida kasutatakse veel tänapäevalgi. Raamatu autor on oraator Quintilianus, kes sai eeskuju ja inspiratsiooni Rooma assamblee miitingutest.
Keskajal hakati ülikoolides õpetama retoorikat kui ainet. Esimesed retoorika populaarsed uurimisalused olid Quintilianus ja Aristoteles, kelle teoseid analüüsiti õppimaks, kuidas pidada head kõnet.
Ettevalmistus.
Improkõne ettevalmistus on reeglina lühike, kuid on mitmeid kasulikke näpunäiteid, mida meeles tuleks pidada. Esmalt tuleb selgeks teha esitatava kõne tähtsamad osad. Kuna ettevalmistus on lühike, pole mõtlemine kõne üksikosade peale hea, sest see tekitab segadust. Oluline on keskenduda sissejuhatusele, ühele tabavale aspektile teemaarenduses ning kokkuvõttele.
Oluline on enda läheduses hoida märkmeid, olgu need arvutis või paberkandjal. Märkmed on abiks olukorras, kus kõik on justkui öeldud ning tekib paanika, mida edasi teha. Kui on tunne, et sõnum on edasi antud ning midagi enam öelda pole, tuleb sõnum lühidalt kokku võtta. Rääkida tuleb enesekindlal toonil ning mitte kahelda oma kõnes. Reeglina on improkõne esitajad autoriteedid, keda kuulatakse ning kellel on, mida öelda
Aeglusti

Aeglusti ehk moderaator on aine, materjal või seade, mida kasutatakse mingi protsessi või liikumise aeglustamiseks.
Näiteks kasutatakse aeglustit tuumareaktoreis neutronite aeglustamiseks. Aeglusti tuumaga põrkudes kaotavad neutronid energiat ja muutuvad soojuslikeks neutroneiks, kutsudes esile tuumade lõhustumist. Aeglustina kasutatakse näiteks vett, berülliumi ja selle ühendeid, grafiiti.
Jätasoo

Jätasoo ehk Jättasoo on soo, mis asub Kolkja külast 8 km läänes, Savka ja Saburi küla lähedal Peipsiääre vallas.
Jätasoos asub merikotka püsielupaik.
Aqva Hotel &amp; Spa

Aqva Hotel &amp; Spa on spaahotell Rakveres aadressil Parkali tänav 4. 
Kompleksi haldab OÜ Aqua Hotels. Kompleksi juht on Roman Kusma. 
Kompleksis on 120 hotellituba, vee- ja saunakeskus, jõusaal, konverentsikeskus, kaks restorani (Fiore ja Fresco) ja heaolukeskus.
Kui AQVA Hotel &amp; Spa 2008. aastal avati, kuulusid sinna vee- ja saunakeskus, kaks restorani ja spaakeskus. 2013. aastal avati hotelli ja spaa juurdeehitis.