tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Arnaut Danjuma

Arnaut Danjuma Groeneveld (sündinud 31. jaanuaril 1997 Lagoses) on Nigeerias sündinud Hollandi jalgpallur, kes mängib äärepoolkaitsjauna Inglismaa kõrgliiga klubis Everton ja Hollandi jalgpallikoondises.
2008. aastal liitus ta Hollandi klubiga PSV Eindhoven. Klubi põhimeeskonnas ei mänginud ta kordagi, hooajal 2015–16 ühe korra vaid klubi reservmeeskonnas Hollandi esiliigas.
2016. aasta suvel liitus ta Hollandi kõrgliiga klubiga NEC. Hooajal 2016–17 lõi ta Hollandi kõrgliigas 12 mänguga ühe värava. Läbimurde saavutas ta järgmisel hooajal, kui lõi Hollandi esiliigas 11 väravat ja andis 16 väravasöötu.
Hooajal 2018–2019 mängis ta Belgia kõrgliiga klubis Club Brugge. 3. oktoobril 2018 lõi ta UEFA Meistrite Liiga alagrupimängus värava Madridi Atlético vastu.
2019. aasta augustis siirdus ta 13,7 miljoni naelsterlingi eest Inglismaa kõrgliiga klubisse AFC Bournemouth. Hooajal 2019–20 ei löönud ta Inglismaa kõrgliigas 14 mänguga ühtegi väravat. Hooajal 2020–21 säras Danjuma Inglismaa esiliigas, lüües Bournemouthi meeskonnas 15 väravat. Hooajal 2020–21 valiti Danjuma Bournemouthi hooaja parimaks mängijaks.
2021. aasta augustis sõlmis ta viieaastase lepingu Villarrealiga. Ülemineku arvatav summa oli umbes 25 miljonit eurot. Suvel 2023 liitus ta laenulepingu alusel Evertoniga.
Hollandi jalgpallikoondises debüteeris Danjuma 13. oktoobril 2018 mängus Saksamaa vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta kolm päeva hiljem sõprusmängus Belgia vastu.
Gilberto Moraes Júnior

Gilberto Moraes Júnior (tuntud lihtsalt kui Gilberto; sündinud 7. märtsil 1993 Campinases) on Brasiilia jalgpallur, kes mängib paremkaitsjana Brasiilia kõrgliigaklubis Bahia.
2012. aastal debüteeris ta Brasiilia kõrgliigas Botafogo meeskonnas. 2014. aastal mängis ta laenul Brasiilia kõrgliiga klubis Internacional.
2015. aasta juulis liitus ta Itaalia kõrgliigaklubiga Fiorentina, kuid klubi põhimeeskonda ta ei murdnud. Hooaja 2015–16 teises pooles oli ta laenul Itaalia kõrgliigaklubis Verona Hellas, hooaja 2016–17 esimeses pooles Itaalia esiliigaklubis Latina ja 2017. aastal Brasiilia kõrgliigaklubis Vasco da Gama. 2017. aasta detsembris läks ta laenule Brasiilia kõrgliigaklubisse Fluminense, kus mängis lõpuks kuni 2020. aasta keskpaigani.
2020. aasta augustis sõlmis ta viieaastase lepingu Portugali kõrgliigaklubiga Lissaboni Benfica. Hooajal 2022/23 tuli ta Benficaga Portugali meistriks.
2023. aasta juulis naasis Gilberto Brasiiliasse, kui sõlmis kolme ja poole aasta pikkuse lepingu Bahiaga.
2015. aastal võitis Gilberto Brasiilia võistkonnaga Panameerika mängude jalgpalliturniiril pronksmedali.
Juan Musso

Juan Agustín Musso (sündinud 6. mail 1994 San Nicolás de los Arroyoses) on Argentina jalgpallur, kes mängib väravavahina Itaalia kõrgliiga klubis Atalanta.
Aastatel 2016–2018 mängis ta Argentina kõrgliiga klubis Racing Club ja 2018–2021 Itaalia kõrgliiga klubis Udinese.
2021. aasta juulis liitus ta Atalantaga.
Argentina jalgpallikoondises tegi Musso debüüdi 26. märtsil 2019 sõprusmängus Maroko vastu. Ta oli Argentina koondise varuväravavaht 2019. ja 2021. aasta Copa Américal.
Lutheri tänav

Lutheri tänav on tänav Tallinnas Kesklinna linnaosa Veerenni asumis.
Tänav algab Vana-Lõuna tänavalt suundudes läände ja lõppeb tupiktänavana kunagise Lutheri vabriku maa-alal.
Lutheri tänav sai nime 2016. aastal.
Antanas Baranauskas

Antanas Baranauskas (poola keeles "Antoni Baranowski", ladina keeles "Antonius Baranovski"; 17. jaanuar 1835 Anykščiai – 26. november 1902 Sejny) oli leedu luuletaja, matemaatik ja poola-leedu katoliku piiskop.
Elulugu.
Ta sündis leedu aadlipäritolu tagasihoidlikus talupojaperes. Varases nooruses saatsid vanemad ta kohalikku kihelkonnakooli. Nagu ta päevikus kirjeldab, õppis ta aastatel 1841–1843 poola keelt ja 1848–1851 vene keelt. Tema esimesi katseid leedu keeles luulet ja riime kirjutada leidub tema päevikutes. Hiljem õppis ta Rumšiškėsis iga kahe aasta tagant korraldatavas vallakirjutajate koolis. Seal hakkas ta kirjutama oma esimesi poolakeelseid luuletusi.
1853. aastal lõpetas ta kooli, pärast seda töötas kirjutaja või kantseleiametnikuna mitmes Leedu väikelinnas. Sel perioodil alustas ta suhteid žemaitlaste luuletaja Karolina Proniewska (Karolina Praniauskaitė) ja tema perekonnaga. Neid kahte ühendas kirg Adam Mickiewiczi luule vastu. Praniauskaitė soovitas Baranauskasel proovida rohkem leedu keeles kirjutada. 1856. aastal üritas Karolina perekond paari lahutada, toetades Baranauskase õppima asumist Varniai katoliku seminaris. Seal õppides hakkas ta keskenduma leedu kirjakeele arendamisele ning kirjutas kommentaari leedu ja žemaidi keelele "Apie lietuvių ir žemaičių kalbą". See oli esimene teaduslik katse neid dialekte eristada.
Seminaris olles hakkas ta kirjutama luuletusi leedu keeles ja sellest ajast kirjutas sisuliselt selles keeles. Üks tema varasemaid Mickiewiczi mõju all kirjutatud teoseid oli "Anykščių šilelis". Seda peetakse leedu kirjanduse klassikaliseks teoseks. Kirjanduskriitikud peavad seda sümboolseks viiteks Leedu ajaloole ja keelele. Kui mõned kriitikud väidavad, et Baranauskas kirjutas luuletuse vihasena, vastuseks tema lektori Alexander Gabszewiczi väitele, et leedu keel pole luuletuste kirjutamiseks piisavalt ilus, siis teised vaidlevad sellele kui väärtõlgendusele vastu. Luuletus avaldati esmakordselt 1861. aastal ja taas 1862. aastal Laurynas Ivinskise kalendrites.
Aastatel 1858–1862 õppis ta Peterburi Roomakatoliku Vaimulikus Akadeemias, kus omandas magistrikraadi teoloogias. Aastatel 1863–1864 õppis ta Müncheni, Rooma, Innsbrucki ja Louvaini katoliku ülikoolides.
1871. aastast töötas ta Kaunase vaimulikus seminaris ja hakkas õpetama leedu keelt. Ta kirjutas leedukeelse grammatikaõpiku "Mokslas lietuviškosios kalbos". Pärast seda, kui Baranauskas läks Sejnysse, saavutas ta märkimisväärse maine, kuna suutis jutlustada nii poola kui ka leedu keeles. Aastaks 1880, pärast seda, kui ta mõistis, et leedu keeles trükkimise keeldu ei tühistata, hoolimata tsaarivõimude mitteametlikest lubadustest seda teha, vähenes tema soov leedu keelt propageerida vähehaaval. Ta ei lakanud uskumast, et leedu keelt tuleks arendada ja selle kasutamist laiendada ning töötas kuni oma surmani piibli leedu keelde tõlkimise kallal ning tal õnnestus 10–12 tundi päevas töötades tõlkida kolm viiendikku Vanast Testamendist.
Bosnek

Bosnek (bulgaaria keeles "Боснек") on küla Bulgaarias Perniki piirkonnas.
Italodalmaatsia keeled

Italodalmaatsia keeled või keskromaani keeled on rühm romaani keeli, mida kõneldakse Itaalias, Korsikal (Prantsusmaal) ja varem on kõneldud Dalmaatsias (Horvaatias).
Italodalmaatsia keeled saab liigitada
Üldtunnustatud neli romaani keelte haru on lääneromaani, italodalmaatsia, sardi ja idaromaani. Kuid on ka teisi viise, kuidas italodalmaatsia keeli nendesse harudesse liigitada saab:
Keeled.
Vastastikuse arusaadavuse kriteeriumi alusel loetleb Dalby neli keelt: itaalia (toskaana ja keskitaalia), korsika, naapoli–sitsiilia ja dalmaatsia keel.
Veneetsia keel.
Veneetsia keel on mõnikord lisatud italodalmaatsia keelte hulka, kui see on galloitaalia keelte hulgast välja arvatud, ja siis on see tavaliselt rühmitatud istrioti keelega. Kuid "Ethnologue" ja "Glottolog" ei ole veneetsia keelt italodalmaatsia keelte hulka rühmitanud, erinevalt istrioti keelest.
Itaalia keel.
Itaalia keel on ametlik keel Itaalias, Šveitsis, San Marinos, Vatikanis ning Lääne-Istrias (Sloveenias ja Horvaatias). Varem oli sellel ametlik staatus Albaanias, Maltal ja Monacos, kus seda veelgi laialdaselt räägitakse, samuti endiste Itaalia Ida-Aafrika ja Itaalia Põhja-Aafrika piirkondades, kus see mängib olulist rolli erinevates sektorites. Itaalia keelt räägivad ka suured välismaised kogukonnad Ameerikas ja Austraalias. Itaalia keel põhines algselt ja peamiselt firenze murdel: seejärel on seda sügavalt mõjutanud peaaegu kõik piirkondlikud itaalia keeled, samas kui selle hääldus (tuntud kui "Pronuncia Fiorentina Emendata", muudetud firenze hääldus) põhineb rooma murde aktsendil; need on põhjused, miks itaalia keel erineb oluliselt toskaana murdest ja selle firenze teisendist.
Keskitaalia murded.
Keskitaalia murdeid kõneldakse peamiselt järgmistes piirkondades: Lazio (sealhulgas Rooma); Umbria; Kesk-Marche; väike osa Abruzzost ja Toscanast.
Naapoli keel.
Naapoli keelt kõneldakse järgmistes piirkondades: Lõuna-Marche; Lazio äärmine lõunaosa; Abruzzo; Molise; Campania (sealhulgas Naapoli); Basilicata; ning nii Apuulia kui ka Calabria põhjaosa.
Sitsiilia keel.
Lisaks kõneldakse Kesk-Lõuna-Itaalias mõnd galloitaalia keelt.
Juudi-itaalia keel.
Juudi-itaalia keeled on itaalia keele teisendid, mida kasutasid juudi kogukonnad 10. - 20. sajandil Itaalias ja Kreekas (Korfu ja Zákynthos).
Antwerpen-Centraal

Antwerpen-Centraal (prantsuse keeles "Gare d'Anvers-Centrale") on Belgia suuruselt teise linna Antwerpeni peamine raudteejaam. Maailma üheks ilusamaks peetud raudteejaama haldab riiklik raudtee-ettevõte Nationale Maatschappij der Belgische Spoorwegen.
Kõrve raudteepeatus

Kõrve raudteepeatus oli raudteepeatus Jõgeva maakonnas Mustvee vallas Sonda–Mustvee raudteeliinil.
Kõrve peatuskohas asus lisaks peateele üks tupiktee.
Peatusele eelnes Sonda suunalt Avinurme raudteejaam ja järgnes Piilsi pooljaam. 
Peatus suleti 1968. aasta mais seoses Avinurme–Mustvee kitsarööpmelise raudteelõigu sulgemisega.
Magic of Nature

"Magic of Nature" on Rootsi-Iraani Dancelaulja Alireza Hosseinii teine stuudioalbum. Selle avaldas 2018 . Singlid albumilt olid "Midnight", "My Milonga", "Nature", "Vernal Cloud", "Knight" ja "Clipper Nave".
Peressaare raudteepeatus

Peressaare raudteepeatus oli raudteepeatus Ida-Viru maakonnas Alutaguse vallas Sonda–Mustvee raudteeliinil.
Peresaare jaamas asus 2 teed, jaamahoone ülesannet täitis vana neljateljelise kaubavaguni kere.
Jaamast veidi Adomäe suunas (33,20 km) algas itta suunduv 3,5 km pikkune metsaveo harutee.
Vääna raudteejaam

Vääna raudteejaam oli raudteejaam Harjumaal Väänal.
Tegemist oli lõppjaamaga kitsarööpmelisel Liiva–Vääna raudteel, mis avati 1913. aastal seoses Peeter Suure merekindlusega.
Ehkki raudtee oli ehitatud sõjaliseks otstarbeks, toimis sellel hiljem ka reisirongiliiklus.
Jaam suleti koos raudteega 1959. aastal ja rööpad demonteeriti 1962. aastal.
Jaamahoone.
1917. aastal valmis Vääna jaamahoone, mis erinevalt teistest selle raudteeliini jaamahoonetest on puidust (enamik jaamahoonetest on paekivist). 
1930. aastatel tegutses jaamahoones puhvet. Pärast raudtee sulgemist töötas hoone postkontorina.
1997. aastast on hoone arvel kultuurimälestisena ja praegu kasutusel elamuna.
Rojak

Rojak (bulgaaria keeles "Рояк") on küla Bulgaarias Varna piirkonnas Dǎlgopoli vallas.
2021. aasta novembri lõpul hooldekodus toimunud põlengu tagajärjel hukkunud üheksa inimese ja päev hiljem Bosneki bussiõnnetuses hukkunud vähemalt neljakümne nelja inimese mälestuseks kuulutati Bulgaarias 24. november leinapäevaks.
Pärnu kesklinna raudteejaam

Pärnu raudteejaam (saksa Pernau) oli kitsarööpmeline tupikjaam, mis rajati 1896. aastal seoses Valga–Ruhja–Pärnu raudteega Pärnu kesklinna. 
Pärnu linn loovutas selleks platsi südalinnas kunagisel kindlusevallil.
Pärnu naaberjaam oli Papiniidu raudteejaam. Rüütli platsi juures asunud jaamast kulges raudtee edasi mööda Pärnu jõe lõunakallast Suur-Jõe tänaval.
Esimese maailmasõja eel kavandati Pärnu raudteejaamast algavat ja Mustveel lõppevat uut raudteed, kuid sõja puhkemine tõmbas sellele plaanile kriipsu peale. Aastal 1917 asuti kavandama Pärnu ja Haapsalu raudteejaamade vahele uue raudtee rajamist, ent ka see plaan jäi teostamata.
Alates 1928. aastast, kui avati Lelle–Papiniidu–Pärnu raudtee, sai linn otseühenduse Tallinnaga. Papiniidu või Pärnu jaamast hargnesid haruteed: Livoonia haruteele, Pärnu majandusühisuse haruteele, Schmidti haruteele ja Shelli uuele haruteele. Viimane kitsarööpmeline rong väljus Pärnu kesklinna vaksalist pealinna 6. aprillil 1971.
1971. aasta suvel jõudis Pärnusse laiarööpmeline raudtee ja avati linna servas asuv Pärnu kaubajaam. Aastatel 1976–2014 asus laiarööpmeline raudteejaam ka Raekülas (vt Pärnu raudteejaam).
Jaamahoone.
Pärnu kesklinnas (Port Arturi kaubanduskeskuse tagusel alal) paiknenud jaamahoone projekteeris insener Kaspar Krzizanowski. 
See valmis koos raudteejaamaga 1896. Hoone raudteepoolne fassaad oli ühenduses varikatusega. 
1944. aastal hävis jaamahoone Nõukogude lennuväe pommirünnakus. Seejärel võeti jaamahoonena kasutusele lähedal Ringi 3 asuv endise Pärnu linnapea Oskar Brackmanni eluhoone, Brackmanni linnapeaks oleku ajal sai Pärnu raudteeühenduse Valga ja Tallinnaga. Hoones asus hiljem Pärnu bussijaam.
Seoses Eesti kitsarööpmelise raudtee 110. aastapäevaga 2006. aastal avati endise kesklinna jaama asukohas 1911. aastal Saksamaal O. &amp; Koppeli firmas ehitatud auruvedur ning 1913. aastal Peterburis Arthur Koppeli firmas ehitatud platvormvagun.
CEA

CEA võib lühendina tähistada järgmist:
Lisaks kannab seda nime jõgi Hispaanias:
Juris Rancāns

Juris Rancāns (sündinud 28. jaanuaril 1977) on Läti poliitik, ta on Uue Konservatiivse Partei liige. Ta on aastast 2018 Läti Seimi liige.
Ta lõpetas aastal 2002 Läti Politseiakadeemia juristi kvalifikatsiooniga ja aastal 2014 Läti Ülikooli politoloogina.
Ta on Uue Konservatiivse Partei liige, samas nimekirjas valiti ta 2018. aasta Läti parlamendivalimistel Läti Seimi liikmeks.
Jūlija Stepaņenko

Jūlija Stepaņenko (neiuna Jūlija Fedotova; sündinud 1. septembril 1977 Riias) on Läti jurist ja poliitik. Ta on 2014. aastast Läti Seimi liige.
Ta sündis matemaatikaõpetaja peres. Õpetaja oli ka tema vanaema, kes töötas külakoolis ning õpetas nii läti kui ka vene keeles geograafiat, keemiat ja bioloogiat. Kooliajal tegeles ta tantsu ja joonistamisega ning kuulas klassikalist muusikat. 1996. aastal lõpetas ta Riias humanitaargümnaasiumi ja 2001. aastal Läti Ülikooli õigusteaduskonna.
Ta töötas ettevõttes Latvijas Finieris advokaadina, 2011. aastal sai temast praktiseeriv vandeadvokaat.
Ta valiti 2014. aasta Läti parlamendivalimistel Koosmeele ridades seimi liikmeks. Ka 2018. aasta Läti parlamendivalimistel valiti ta seimi liikmeks.
2021. aasta novembris oli ta üks kolmest seimi saadikust, kelle töötamine seimis peatati koroonapandeemia olukorras vaktsineerimis- või haigustõendi puudumise tõttu.
Isiklikku.
Jūlija Stepaņenko on abielus, tema abikaasa on jurist ja poliitik, Riia linnavolikogu liige Vjačeslavs Stepaņenko, neil on neli last.
Torsten Haß

Torsten Haß (sündinud 21. novembril 1970 Neumünsteris), tuntud ka kirjanikunimega Kim Godal, on saksa luuletaja, näitekirjanik, romaanikirjanik ja raamatukoguhoidja.
Tema sulest on ilmunud "Bibliotheken für Dummies", mis anti välja 2019. aasta oktoobris ja mida tehti suure nõudluse tõttu kaks kordustrükki. 2020. aasta lõpuks oli tellitud ligi 60 000 raamatut. Raamat on saanud mitmeid arvustusi ja seda kasutatakse paljudes ülikoolides, sealhulgas Tübingeni Ülikooli Raamatukogus,
Bochumi Ruhri Ülikooli Raamatukogus ja Bingeni Tehnikaülikooli Raamatukogus.
Teadus- ja hariduskeskus Holocaust

Teadus- ja hariduskeskus Holocaust (vene keeles Научно-просветительный центр «Холокост») on Venemaa regioonidevaheline ühiskondlik organisatsioon. Esimene organisatsioon postsovetlikus ruumis, mis seadis eesmärgiks holokaustiohvrite mälestuse jäädvustamise; muuseumide ja dokumentaalnäituste loomise; teema kaasamise koolide ja ülikoolide haridusprogrammidesse; mälestusõhtute pidamise; ohvrite mälestusmärkide, dokumentide, tunnistuste ja mälestuste kogu loomise.
Keskus asutati Moskvas 1. aprillil 1992. Esimene president oli juudi rahvusest Venemaa ajaloolane ja filosoof, teises maailmasõjas osalenud Mihhail Gefter (1918–1995). Praegu on juhatuse liikmed kirjanik ja publitsist Alla Gerber ning ajaloolane-arhivist Ilja Altman.
1997. aastal asutati holokaustimuuseumi loomiseks regioonidevaheline fond. Fondi ruumid Moskva kesklinnas eraldati Venemaa Föderatsiooni valitsuse korraldusega. Keskuse filiaalid asuvad Peterburis, Vladimiris, Doni-äärses Rostovis, Smolenskis, Taganrogis, Brestis.
Igal aastal korraldavad fond ja keskus holokausti ohvrite ja vastupanu kangelaste mälestusõhtuid, millest võtavad osa Venemaa valitsuse juhid. Need õhtud tekitavad ühiskonnas ja meedias suurt vastukaja.
Auschwitzi vabastamise aastapäeva ja rahvusvahelist holokaustiohvrite mälestuspäeva (27. jaanuar) tähistavaid õhtuid ja mälestustseremooniaid peetakse igal aastal (alates 1995. aastast). Venemaa holokaustiraamatukogu sarjas on ilmunud üle 30 raamatu.
Keskuses töötavad igal aastal vabatahtlikud Saksamaalt (Aktion Sühnezeichen Friedensdienste) ja Austriast (Gedenkdienst).
Balázs Havasi

Balázs Havasi (sündinud 18. septembril 1975 Budapestis) on ungari pianist ja helilooja.
Austria holokausti mälestusteenistus

Austria holokausti mälestusteenistus ("Österreichischer Gedenkdienst") on Austria kohustusliku ajateenistuse riiklik asendusteenistus, mille osalised teenivad ühe aasta aega holokausti mälestuseks loodud institutsioonides. "Mälestusteenistus on töö natsionaalsotsialismi ja holokaustiga tegelevates mälestuspaikades, uurimiskeskustes ja õppeasutustes või natsionaalsotsialistliku tagakiusamispoliitika ohvrite hooldusasutustes."
Ajalugu.
Teenistuse asutas Austria politoloog Andreas Maislinger 1991. aastal. Meislinger laenas algidee Saksa Aktion Sühnezeichenilt, mille ridades ta Auschwitz-Birkenau muuseumis vabatahtlikuna osales.
Innsbrucki politoloog ja Braunau am Inni (Adolf Hitleri sünnilinn) lähiajaloopäevade teadusdirektor Andreas Maislinger tegi alates 1970. aastate lõpust kampaaniat seda tüüpi alternatiivteenistuse loomiseks, mille eesmärk oli harida inimesi holokausti teemal. 10. oktoobril 1980 esitles ta Austria riigitelevisiooni ORF saates "Kreuzverhor" oma visiooni "kogukonnateenistustest Auschwitzis". Tollane Austria president Rudolf Kirchschläger lükkas tema ettepaneku tagasi põhjendusega, et "austerlasel pole Auschwitzis midagi lunastada".
1991. aasta mais teavitas Austria siseminister Franz Löschnak lõpuks kirjas Maislingerit, et Austria valitsus kiidab mälestusteenistuse heaks ja et vajamineva raha eraldab Austria siseministeerium. 1. septembril 1992 alustas esimene mälestusteenistuja teenistust Auschwitz-Birkenau muuseumis. Sealtpeale on välismaale saadetud sadu Austria ajateenistuskohuslasi, kelle väljavalimise ja harimise eest enne välismaale saatmist vastutab ühing Verein Gedenkdienst - Verein für historisch-politische Bildungsarbeit und internationalen Dialog ('mälestusteenistuse ühing – ajaloopoliitilise haridustöö ja rahvusvahelise dialoogi ühing').
Susanne Bartsch

Susanne Bartsch (sündinud 1951. aastal Bäretswilis) on Šveitsi päritolu Ameerika Ühendriikide seltskonnategelane ja kultuurikorraldaja. 
Ta elab Manhattanil Chelsea Hotelis, kust kavandab ja korraldab ekstravagantseid üritusi. Ta on tuntud "haute couture"'i stiilis moerõivaste kandja ja reklaamijana ning seltskonna ilmestajana mitme suurlinna ööelus, eeskätt New Yorgis.
Elukäik.
1979. aastal lahkus ta lapsepõlvekodust Appenzelli Alpide nõlvadel ning kolis Londonisse. Seal oli tal lähedasi suhteid nii Jimmy Page'i kui ka Malcolm McLareniga.
1981. aastal kolis ta New Yorki, kus avas rõivabutiigi. SoHos tutvustas ta uusi briti disainereid ja kaubamärke, sealhulgas Vivienne Westwoodi, Leigh Boweryt, BodyMapi, John Gallianot ja Stephen Jonesi. Ta toetas mitmete noorte Ameerika disainerite käekäiku ning eelkäijana mõjutas Club Kidse. RuPaul on maininud: “Susanne Bartsch jätkas sealt, kus Warholil pooleli jäi.”
Ta aitas välja elukunstnikke nagu Kenny Kenny jt.
1980. aastate lõpuks oli majandus üldiselt aeglustumas ning ägedaid rõivaid oli raskem müüa. Bartsch hakkas korraldama iganädalasi pidusid silmapaistvates New Yorgi ööklubides, nagu Savage ja Bentley's ning viimaks ka Copacabanas. 1989. aasta "voguing ball" kontseptsiooni eeskujul lõi Bartsch kohaliku Love Balli, millega hakati koguma rahalist toetust AIDS-iga võitlemiseks. Üritusest kujunes välja Life Ball, mida hakati korraldama Austria pealinna Viini raekojaplatsil.
1995. aastal abiellus ta kulturist David Bartoniga, neil on poeg Bailey Bartsch Barton. Paar lahutas abielu 2010. aasta lõpuks. Nad peavad maakodu Milfordi lähistel Allegheny lavamaa metsas Pocono mägedes.
2015. aastal korraldas Fashion Institute of Technology juures asuv muuseum näituse, kus eksponeeriti Bartschi kostüüme läbi aastakümnete.
FK Partizan

Fudbalski klub Partizan (serbia kirillitsas Фудбалски клуб Партизан) on Serbia jalgpalliklubi, mis tegutseb riigi pealinnas Belgradis. See on spordiklubi JSD Partizan üks osakond. Klubi mängib Serbia kõrgliigas Superliga. See on mänginud Jugoslaavia või Serbia kõrgliigas kogu oma ajaloo vältel ning võitnud 47 karikat.
Klubi asutati 4. oktoobril 1945. Klubi on saanud nime Teises maailmasõjas okupeeritud Jugoslaavias vastupanuliikumist juhtinud Jugoslaavia partisanide järgi.
Partiziani suurim rivaal on Belgradi Crvena Zvezda ning kahe klubi vaheline rivaliteet on tuntud igavese derbina ("Večiti derbi").
1964. aasta Brasiilia riigipööre

1964. aasta Brasiilia riigipööre (portugali keeles "Golpe de estado no Brasil em 1964" ehk "Golpe de 64") oli 31. märtsil ja 1. aprillil toimunud võimupööre Brasiilias, millega Ameerika Ühendriikide toetusel tegutsenud Brasiilia relvajõud kukutasid president João Goularti. Järgmisel päeval avaldas rahvuskongressi esimees Pascoal Ranieri Mazzilli riigis kontrolli võtnud sõjaväele toetust ning kuulutas end presidendiks hoolimata sellest, et Goulart ei olnud ametlikult tagasi astunud. Riigipöördega lõppes Brasiilia Tööpartei Goularti ametiaeg. Goulart oli 1960. aasta valimistel saanud asepresidendiks, presidendiks valiti 1960. aastal Rahvusliku Tööpartei kandidaat Jânio Quadros, keda toetas ka Rahvuslik Demokraatlik Liit.
Quadros oli juba 1961. aastal tagasi astunud, lootes sellega enda populaarsust kasvatada. Ta uskus, et tagasiastumine vallandab tema toetuseks laiad meeleavaldused ning tal õnnestub uuesti presidendiks saades enda positsiooni tugevdada, kuid nii ei juhtunud. Brasiilia põhiseaduse järgi oleks uueks presidendiks pidanud kohe saama asepresident Goulart, kes oli samal ajal visiidil Hiinas. Kuigi Goulart oli mõõdukas rahvuslane, süüdistasid paremäärmuslased teda kommunismis ning lootsid tema ametisseastumist takistada. Pärast pikki Tancredo Nevese juhtimisel peetud kõnelusi parempoolsete ja Goularti toetajate vahel jõuti kokkuleppele asendada riigi presidentaalne süsteem parlamentaarsega. Goulartistist sai riigipea, kuid tema volitusi kärbiti, ning Nevesest sai peaminister.
Juba aastal 1963 toimus riigis rahvahääletus, millega taastati presidentaalne süsteem ning Goularti volitused laienesid. Tema valitsusaeg uue korra ajal oli ebastabiilne, lisaks riigisisestele pingetele destabileerisid riiki külma sõjaga seotud probleemid. Parempoolsete seas tekitas pahameelt president Goularti plaanid hakata suurettevõtete kasumeid rohkem maksustama. Tema poliitikat nimetati "sotsialistlikuks ohuks" ning valitsuse vastu hakati korraldama meeleavaldusi "Marcha da Família com Deus pela Liberdade" ("Perekonna marsid koos Jumalaga vabadusele").
Riigipöördega tuli võimule Ameerika Ühendriikide meelne sõjaväediktatuur, mis kestis aastani 1985, kui Neves valiti üle mitmekümne aasta esimeseks tsiviilriigipeaks.
Bäretswil

Bäretswil on Hinwili ringkonna vald Zürichi kantonis Šveitsis.
Neljas Brasiilia Vabariik

Neljas Brasiilia Vabariik (ka 46. aasta vabariik või Populistlik Vabariik, ametlikult Brasiilia Ühendriigid) oli Brasiilia riigikord aastatel 1946–1964. Perioodi iseloomustas sõjaväe märkimisväärne surve poliitikutele, mis päädis 1964. aasta riigipöörde ja sellega alanud sõjaväediktatuuriga.
Neljanda vabariigi ajal olid järjestikku üsna lühikest aega presidendid Eurico Gaspar Dutra, Getúlio Vargas, Café Filho, Juscelino Kubitschek, Jânio Quadros ja João Goulart.
Ajastu sai alguse, kui president Getúlio Vargas 1945. aastal veretu sõjaväelise riigipöördega kukutati. Vargas jäi riigipöördest hoolimata riigis neljanda vabariigi lõpuni mõjukaks. Poliitmaastikku domineeris kolm parteid: vasakpoolne Brasiilia Tööpartei (PTB), mõõdukas Sotsiaaldemokraatlik Partei (PSD) ning Vargase-vastane parempoolne Rahvuslik Demokraatlik Liit.
Majandusarheoloogia

Majandusarheoloogia juurutamisega tegeles 1930. aastatel Grahame Clark, kes oli vaimustunud sellest, kuidas Skandinaavia arheoloogid uurisid esiajaloolisi kultuure koos nende keskkonnaga (koostöös geoloogide, geograafide ja palünoloogidega) ning püüdis sama lähenemisviisi Briti arheoloogiasse juurutada. Lisaks oli Grahame Clark huvitatud sotsiaalantropoloogiast, üritades selle tulemusi rakendada arheoloogias. 1955. aastal võttis ta tõsiselt eesti-soome päritolu arheoloogi Aarne Michaël Tallgreni esitatud üleskutset, et arheoloogid peaksid muinasesemete asemel hakkama uurima inimesi ja ühiskondi.
1939. aastal ilmus Grahame Clarki teos "Archaelogy and Society", milles ta tõdes, et arheoloogia peab uurima seda, kuidas muistsed inimesed elasid ning selleks on vaja analüüsida järgmisi aspekte:
Brasiilia sõjaväediktatuur

Brasiilia sõjaväediktatuur (portugali keeles "ditadura militar") oli Brasiilia riigikord aastatel 1964–1985. Selle alguseks loetakse 1. aprilli 1964, kui sõjavägi kukutas Ameerika Ühendriikide toetusel president João Goularti. Kehtestatud sõjaväediktatuur kestis 15. märtsini 1985. 
Riigipöörde taga olid José de Magalhães Pinto, Adhemar de Barros (kes oli osalenud ka 1945. aastal Getúlio Vargase kukutamises) ja Carlos Lacerda, vastavalt Minas Geraisi, São Paulo ja Guanabara osariikide kubernerid. Võimupöörde viisid läbi Brasiilia armee kõrged ohvitserid, keda toetasid peaaegu kõik kõrgemad sõjaväelased ja ühiskonna konservatiivsed osad nagu katoliku kirik, kommunismivastased kodanikuühendused ning kesk- ja kõrgklass. Rahvusvaheliselt toetasid riigipööret Ameerika Ühendriigid.
Vastupidi algsetele lubadustele kehtestas sõjavägi 1967. aastal uue põhiseaduse, millega lämmatati sõnavabadus ja opositsioon. Režiimi tunnusjooned olid rahvuslus, majanduskasvu taotlemine ja kommunismivastasus.
Sõjaväediktatuur oli hoolimata meediatsensuurist ja dissidentide väärkohtlemisest 1970. aastatel tänu riigi kiirele majanduskasvule populaarsuse tipus. Märtsis 1979 sai presidendiks João Figueiredo, kes andis amnestia kõikidele režiimi vastu ja režiimi kasuks tehtud kuritegudele. Figueiredo võitles valitsusesiseste kõva joone pooldajatega ning toetas riigi demokraatia poole pööramist, kuid ei suutnud ära hoida majanduslangust ega kroonilist inflatsiooni, lisaks olid samal ajal langemas ka muud Lõuna-Ameerika sõjaväediktatuurid. 1980. aastate alguses puhkesid suuremates linnades ulatuslikud meeleavaldused ning 1982. aastal valiti 20 aasta jooksul esimest korda parlamenti. 1985. aastal toimusid uuesti vabad presidendivalimised, mille võitis opositsioon. 1988. aastal võeti vastu uus põhiseadus ning Brasiiliast sai taas demokraatlik riik. Sellest ajast saati on Brasiilia sõjavägi olnud tsiviilkontrolli all.
Brasiilia sõjaväediktatuur oli eeskujuks teistele Ladina-Ameerika diktatuuridele, mis õigustasid sõjaväe tegutsemist riikliku julgeoleku eesmärgiga. 2014. aastal tunnistas Brasiilia sõjavägi, et diktatuuri ajal piinati ja mõrvati dissidente. 2018. aastal avalikustas Ameerika Ühendriikide valitsus memo 1974. aastast, milles tollane riigisekretär Henry Kissinger tunnistas, et Brasiilia juhtkond oli teadlik dissidentide tapmisest. Hinnanguliselt hukkus või jäi režiimi käe läbi kadunuks 434 inimest ning 20 000 inimest piinati. Inimõiguslased on väitnud, et tõelised arvud on tõenäoliselt palju suuremad, eriti kui lugeda hukkunute hulka valitsuse tegevusetuse tõttu hukkunud pärismaalased, kuid sõjavägi on need süüdistused tagasi lükanud.
Ene Voore

Ene Voore (sündinud 25. novembril 1946) on eesti nahakunstnik.
Ta õppis aastatel 1967–1972 Eesti Riiklikus Kunstiinstituudis nahkehistöö erialal. Aastatel 1972–1989 töötas spordiklubi Sport ja tootmiskoondis Vihuri kunstnikuna. Alates 1985. aastast on Ene Voore Eesti Kunstnike Liidu liige ja on Eesti Nahakunstnike Liidu liige. 1973. aastast on osalenud näitustel nii Eestis kui välismaal. 
Ene Voore loomingut iseloomustab värviküllus ja rahvuslike geomeetriliste vormide kasutus. Voore on tuntust kogunud külalisraamatute ja auaadresside autorina, samuti kuuluvad tema loomingulisse pagasisse raamatuköited, karbid ja galanteriitooted. Ene Vooret on tunnustatud 1978. aastal pronksmedaliga Rahvamajandussaavutuste näitusel Moskvas ja 1989. aastal noore kunstniku preemiaga nahakunsti näitusel.
Miljardikosa

Miljardikosa (tähis ppb, ingliskeelsest fraasist "parts per billion") on ühik, mis väljendab arvulist suhet üks miljardik tervikust:
 formula_1
Selle ühikuga esitatakse suhtelist suurust miljardikosade arvuna (nii nagu protsentidega esitatakse sajandikosade arvu). 
1 ppb = 0,001 ppm = 0,000001‰ = 0,0000001%.
Enamasti väljendatakse miljardikosades kontsentratsiooni vedeliku- või gaasisegudes. Näiteks õhus võib olla naerugaasi 330 ppb.
Kasutusel on ka suhtühikud:
Lehola mõisa valitsejamaja

Lehola mõisa valitsejamaja asub Lehola külas.
See paikneb näoga samas suunas kui von Gernetite 18. sajandi teises pooles ehitatud uus härrastemaja. Kuid just tänase valitsejamaja taga asub mõisa park, mis on traditsiooniliselt paiknenud mõisa härrastemaja taga. Olukorda, kus mõisa park ei paikne härrastemaja taga nagu igalpool mujal mõisates, vaid ainult külgneb, peetakse Eesti mõisaportaali (www.mois.ee) andmetel erandlikuks.
Lehola mõisa parki ümbritsev kiviaed, mille jäänused on tänini säilinud, paikneb kontsentrilise ringina ümber valitsejamaja. Ka kohalik veekogu – Lehola oja – voolab läbi täna valitsemajaks hüütu külje alt. Jällegi – tavaliselt on veekogu läheduses just mõisate härrastemajad.
Täna valitsejamajaks (ehitusaluse pinnaga u 250 m²) kutsutu on ehituslikust seisukohast Lehola mõisakompleksi kõige töömahukam ehitis eluruumi ruutmeetri kohta arvestatuna. Selle paekivist seinad on krohvimata olekus reeglina üle 0,75 m paksud, mis tagavad piisava soojustuse ka karmimatel talvepäevadel, aga mida on märgatavalt rohkem kui isegi uuel härrastemajal endal ja uue härrastemajaga umbes samal ajal ehitatud (tänaseks lagunenud) teenijatemajal. Sama paksud on ka kõik sisemised vaheseinad.
0,75-meetriste seinte puhul on tegu originaalse paksuse ja ajalooliselt vanema ehitusmeetodiga, kus seinte sisse on laotud seina pinnaga risti puidust prusside tükke, mida omavahel ühendades on saadud kõrguse kasvatamiseks kaldteed. Prusside jäänused on seinte sees kohati tänini olemas. Nende kõrgus välistab kasutamise laetalade või katusekonstruktsiooni osadena.
Tänase valitsejamaja ehituseks oli kasutatud uue härrastemaja juures kasutatud paekiviga võrdset kvaliteeti, mis oli oluliselt parem näiteks teenijatemaja puhul kasutatust. Samuti oli teenijatemaja seinte sideaineks odavam savi kallima lubja asemel, mida on kasutatud nii uue härrastemaja kui ka praeguse valitsejamaja puhul. 
Niisamuti on majal teisigi omaaegseid kalleid lisasid nagu näiteks tänini säilinud mantelkorsten, mida tööliste ja teenijate majadel ei ole. Korsten on eraldi muinsuskaitse all. 
Arvata, et nii kapitaalset ehitist ehitati algselt kas mõisa eestöölisele või mingite majanduslike ülesannete tarvis, ei tundu olevat kuidagi põhjendatav. Vähemasti pole analoogseid kurioosumeid kirjanduses ette tulnud.
Silmas pidades nii ehituslikke aspekte kui ka mõisa enda planeeringut, võib arvata, et valitsejamaja näol võib tegu olla mõisa rajamisaegse (Krämer 1626-1627) härrastemajaga, mis oli kasutusel enne von Gernetite poolt (18. sajandi teine pool) ehitatud ja tänaseks praktiliselt hävimas uut härrastemaja.
James Mason (natsionaalsotsialist)

James Nolan Mason (sündinud 25. juulil 1952 Chillicothe's, Ohio osariigis) on Ameerika Ühendriikide natsionaalsotsialist.
James Masoni artiklitest koostatud raamat "Siege" on kogunud kuulsust natsionaalsotsialistlikes ringkondades ja "Siege" järgijaid peetakse natsionaalsotsialismi kõige radikaalsemaks osaks. Teoses kirjeldab Mason oma kogemusi Ameerika Natsiparteis ("American Nazi Party") ja Natsionaalsotsialistlikus Vabastusrindes ("National Socialist Liberation Front"). Seejärel arutleb Mason erinevate strateegiate üle, kuidas natsionaalsotsialism saaks võimule tõusta. Mason võtab seisukoha, et tänapäeva ühiskond on liiga mäda, et seda päästa, aga saab kiirendada selle kokkuvarisemist. Mason õhutab oma teoses vägivaldset relvastatud revolutsiooni ja kirjeldab erinevaid viise ühiskonna destabiliseerimiseks nagu näiteks vasakäärmuslike ja mustanahaliste rahutuste toetamine segaduse tekitamiseks, vee- ja elektrivõrgu halvamine, kaose tekitamine suurlinnades jne.
Mason peab läbikukkunuks natsionalistlikke massiliikumisi, mis tegelevad meeleavalduste korraldamise ja lendlehtede levitamisega. Selle asemel toetab Mason detsentraliseeritud paramilitaarseid rühmitusi.
2015. aastal asutasid Masoni toetajad paramilitaarse rühmituse Atomwaffen Division. 14. märtsil 2020, pärast seda kui FBI oli arreteerinud Atomwaffeni juhtivliikmed seoses ajakirjanike ähvardamisega, teatas Mason Atomwaffen Divisioni laialisaatmisest. 2020. aasta augustis teatasid endised Atomwaffeni liikmed, et moodustavad uue rühmituse nimega Natsionaalsotsialistlik Ordu. 2021. aasta novembris teatasid osad endised Atomwaffen Divisioni liikmed, et pole rahul Natsionaalsotsialistliku Ordu ja Masoni juhtimisega ja reaktiveerivad Atomwaffen Divisioni. Mason mõistis Atomwaffeni taastamise hukka.
Atomwaffen Division ja Natsionaalsotsialistlik Ordu on kuulutatud terrorirühmitusteks Kanadas ja Suurbritannias. Mason on Kanadas terroristide nimekirjas ja tal on Kanadasse sisenemine keelatud.
Consolidated PBY Catalina

 
Consolidated PBY Catalina on täismetallkonstruktsiooniga kahemootoriline paat-/amfiiblennuk, mis on omas klassis maailmas ehitatutest kõige rohkearvulisem. Ka NSV Liidus tehti neid lennukeid litsentsi alusel.
Ajalugu.
Firma Douglas, kus oli kogutud väärtuslikke kogemusi varasema vesilennuki P2Y ekspluateerimisest, sai USA merevägi 1933. aastal tellimuse uuele paatlennukile, millel oli samuti nagu P2Y-l , kõrgele paatkere kohale ühele kesksele püloonile tõstetud trapetsiline tiib, mida toetasid kummalgil pool keret kaks väiksemat tuge.
Prototüüp XP3Y tõusis esimest korda õhku 28. märtsil 1935, esmalennul reisijana lennul kaasas olnud konstruktor Isaac Laddonil polnud siis lennukis istudes kindlasti aimugi, et sellest masinast saab kõigi aegade suurimal arvul ehitatud vesilennuk üldse. Kokku on Catalina lennukeid ehitatud üle 3800.
XP3D tiiva otste lähedal paiknevad tugiujukid olid tiiva tippude poole ülesklapitavad, nii et need kujundasid lennu ajaks kandepinna otsavoolundid. Lennuki jõuallikaks kasutati kahte, kummalegi poole keret, tiiva esiservale paigutatud õhkjahutusega Pratt@Whitney tähtmootorit R-1830. Nende kolbmootorite kuumad heitgaasid kasutati esmakordselt ära lennu ajal jää eemaldamiseks tiiva esiservalt.
Teises maailmasõjas.
Lühikest aega enne Teist maailmasõda polnud PBY tuleviku tellimuste väljavaated kuigi roosilised, vaatamata kogu lennuki konstruktsiooni modernsusele. Kuid ootamatu US-Navy tellimus 200 patrull-lennuki ehitamiseks muutis olukorda. Uusi lennukeid PBY-5 plaaniti kasutada pikamaa rannikulendudel USA neutraliteedi kaitsmiseks.
Jaapani rünnakuga Pearl Harborile 1941, läks paatlennuki ehitamine USA-s ja Kanadas käima täistuuridel. Kokku ehitati Montreal, New Orleans, Philadelphia, San Diego ja Vancouveri tehastes 3281 vesilennukit PBY-5, neist viimased 1428 amfiibversioonina. Tegelikult juba 1939. aastal oli paatlennukit katsetatud ka ratastelikuga.
Paatlennuki PBY-5 peamiseks ülesandeks Atlandi ruumis oli vaenlase allveelaevade avastamine ja hävitamine süvaveepommidega või kahe kaasasoleva torpeedoga.
Royal Air Force tellitud paatlennukid PBY-5 said inglastelt nimeks Catalina, sama nimega võeti need kasutusele ka USA mereväes. Tavatult suure lennu-ulatuse tõttu, kuni 4800 km, oldi Catalinast huvitatud just eriülesannete täitmiseks. PBY kütusevaru võimaldas 18 tundi järjest õhus püsida, lisapaakidega isegi 24 tundi. 1937. aastal ostis NSV Liit kolm paatlennukit PBY-5 ja õiguse neid litsentsi alusel ise ehitada. Rostovis Taganrogi tehastes, praeguses Berijevi konstruktsioonibüroo kodus, said lennuvõimeliseks 150 litsentsi alusel ehitatud paatlennukit GST ("GidroSamaljot Transportnõi" – transportvesilennuk). Need lennukid lendasid Nõukogude mereväes kuni 1950. aastate keskpaigani. Sellega oli Catalina vist ainuke lennukitüüp, mis lendas samal ajastul mõlemal pool raudset eesriiet.
École normale supérieure de Lyon

École normale supérieure de Lyon (ENS Lyon) on Prantsuse "grande école", mis asub Lyoni linnas. See on üks neljast prestiižsest "école normale supérieure"'ist Prantsusmaal. Kool koosneb kahest akadeemilisest üksusest – kunstist ja teadusest – ülikoolilinnakutega Lyonis, Rhône’i ja Saône’i jõe ühinemiskoha lähedal.
Tavaliselt on ENSLi üliõpilastel pärast paljusid konkursse riigiteenistujate eristaatus eeldusel, et nad jätkavad oma riigiteenistuse karjääri.
Rokycany

Rokycany (saksa keeles "Rokitzan") on linn Tšehhis Plzeňi maakonnas, Rokycany ringkonna halduskeskus. Rokycany asub Plzeňist ligikaudu 16 km idas.
Rokycany asub merepinnast 362 meetri kõrgusel.
Rokycanyt on esmamainitud 1110. aastal. Linnaõigused sai Rokycany 1406. aastal ja kuningalinna staatuse 1584. aastal. Kolmekümneaastase sõja ajal sai linn rängalt kannatada, kuid ehitati uuesti üles. 1757. aastal ja 1784. aastal laastasid linna suured tulekahjud. 19. sajandi teisel poolel algas Rokycanys tööstuse kiire areng. Raudteeühenduse sai Rokycany 1862. aastal.
Rokycany vanalinn on alates 1992. aasta septembrist ajalooline linnakaitseala.
Apulanta

Apulanta on soome rokkansambel, mis asutati Heinolas 1991. aastal. 
Apulanta albumeid on müüdud üle 500 000.
Králův Dvůr

Králův Dvůr (saksa keeles "Königshof") on linn Tšehhis Kesk-Tšehhi maakonnas Berouni ringkonnas. Králův Dvůr asub Berounist kagus, Praha kesklinnast ligi 32 km lääneedelas.
Králův Dvůri on esmamainitud 1394. aastal. Tõenäoliselt rajas kuningas Václav I sinna 13. sajandi keskel mõisa. 1585. aastal ehitati mõis ümber renessansslossiks. Králův Dvůr sai aleviks 1930. aastal. Aastatel 1980–1990 oli Králův Dvůr Berouni osa. Linnaõigused sai Králův Dvůr 2004. aastal.
Ülemiste ühisterminal Linda

Ülemiste ühisterminal Linda on Tallinna lennujaama lähistele Ülemiste raudteejaama asemele rajatav ühistranspordikeskus. Rail Balticu reisirongiliinid hakkavad sinna sõitma kui lõpp-peatusesse, väljudes kõige kaugemale esialgu Varssavini. 
Zaha Hadid Architectsi ja ESPLANi projekteeritud terminali ja seda ümbritseva ala ehitushange algatati märtsis 2022. Ülemistele peaks kogu terminal koos lähialaga valmima aastaks 2027, mil luuakse jalakäijatele otsene ligipääs T1 kaubanduskeskusest maa-alustes tunnelites Ülemiste kaubanduskeskuseni. 
Terminali hakkavad teenindama mitu raudteed nn Euroopa rööpmelaiusega 1435 mm, samas kui terminali jääb läbima üks raudtee nn vene rööpmelaiusega 1520 mm, mis ulatub edaspidigi Balti jaama. Ülemiste linnak on trammiteega ühendatud südalinna ning vanasadamani, hõlbustades reisijatele laialdast ümberistumist teiselt poolt lennujaamani.
Česká Třebová

Česká Třebová (saksa keeles "Böhmisch Trübau") on linn Tšehhis Pardubice maakonnas Ústí nad Orlicí ringkonnas. Česká Třebová asub Ústí nad Orlicíst ligi 9 km lõunakagus ja Pardubicest umbes 50 km läänekagus.
Linn asub merepinnast 394 meetri kõrgusel.
Česká Třebovát on esmamainitud 1278. aastal.
Česká Třebová vanalinn on alates 1995. aasta septembrist ajalooline linnakaitseala.
Česká Třebovás asub tehas CZ Loko, milles toodetakse raudteevedureid.
Maria Ressa

Maria Angelita Ressa (sünninimega Maria Angelita Delfin Aycardo; sündinud 2. oktoobril 1963 Manilas) on Filipiinide ajakirjanik, esimene filipiinlasest Nobeli rahuauhinna laureaat. 
Ta on õppinud Princetoni Ülikoolis bioloogiat ja inglise keelt.
Ta on veebiuudiste portaali Rappler kaasasutaja, tegevjuht ja peatoimetaja ning CNN Internationali Kagu-Aasia uuriv reporter.
2018. aastal oli ta ühena niinimetatud Valvuritest ajakirja Time aasta inimene.
2021. aastal pälvis ta koos Venemaa sõltumatu ajakirjaniku Dmitri Muratoviga Nobeli rahuauhinna. Komisjon põhjendas Ressale selle auhinna andmist sellega, et Ressa kasutab väljendusvabadust, et paljastada võimu kuritarvitamist, vägivalda ja kasvavat autoritaarsust Filipiinidel.
Svitavy

Svitavy (saksa keeles "Zwittau") on linn Tšehhis Pardubice maakonnas, Svitavy ringkonna halduskeskus. Svitavy asub Pardubicest ligikaudu 60 km kagus.
Linn on nime saanud Svitava jõe järgi.
Svitavy asub merepinnast 435 meetri kõrgusel.
Svitavyt on esmamainitud 1256. aastal. Linn kuulus Olomouci piiskopile. 16. sajand oli linna õitseaeg, kaubandus ja käsitöö arenesid. Kolmekümneaastane sõda pidurdas mõneks ajaks linna arengut. 1781. aastal hävis tulekahjus suur osa linnast. 19. sajandil hakkas Svitavys arenema tekstiilitööstus.
Teise maailmasõja järel saadeti linna saksa rahvusest elanikkond, kes moodustas 90% rahvastikust, riigist välja.
Svitavy vanalinn on alates 1990. aasta novembrist ajalooline linnakaitseala.
Svitavy on saksa töösturi Oskar Schindleri (1908–1974) sünnilinn.
Lenin (reisilaev 1909)

Lenin oli 1909. aastal Gdańskis ehitatud reisi- ja kaubalaev. Laeva algne nimi oli "Simbirsk". Kuni 1920. aastani töötas laev Kaug-Idas, kodusadamaks Vladivostok. 1923. aastal vahetati laeva nime ja uueks nimeks sai Vladimir Lenini auks "Lenin". 1924. aastal viidi laev Mustale merele. 24. juunil 1941 lahkus konvoi, milles oli kolm transpordilaeva ja saatjaks üks kaater, Sevastopolist. 27. juunil sõitis konvoi Krimmi poolsaare lõunatipu lähedal nõukogude miiniväljale ja "Lenin" kas sõitis miinile või torpedeeriti Rumeenia sõjalaevalt ja uppus vähem kui kümne minutiga. Umbes 500 reisijakohaga laeval oli umbes 5500 inimest. Hukkunute täpne arv pole teada, aga hinnanguliselt hukkus 2500 laeval olnut. Konvoid juhtinud lootsi mõistis sõjatribunal 1941. aasta augustis surma. Laeva kapten hukkus sama aasta novembris. Loots rehabiliteeriti 1992. aastal.
Valentine Ligny

Valentine Madeleine Ligny (22. oktoober 1906 Avion – 4. jaanuar 2022 Amiens) oli Prantsusmaa ülipikaealine. Alates 2021. aasta 17. detsembrist oli ta maailma ajaloo 50 vanima inimese hulgas. Surma ajal (4. I 2022) oli ta Prantsusmaal vanuselt teine ja maailmas vanuselt kuues elav inimene.
Hormozgāni provints

Hormozgāni provints on 1. järgu haldusüksus (provints) Iraanis. Asub riigi lõunaosas Pärsia lahe ääres. Provintsi keskus on Bandar Abbas. Provintsi aladel on mitmeid saari, nende seas Qeshmi saar ja Kīsh.
2016. aasta rahvaloenduse andmetel oli provintsi rahvaarv 1 776 415.
Provints jaguneb 13 maakonnaks.
Markazī provints

Markazī provints on 1. järgu haldusüksus (provints) Iraanis. Asub riigi keskosas. Provintsi keskus on Arāk. 
2016. aasta rahvaloenduse andmetel oli provintsi rahvaarv 1 429 475.
Provints jaguneb 12 maakonnaks.
Žďár nad Sázavou

Žďár nad Sázavou (saksa keeles "Saar") on linn Tšehhis Vysočina maakonnas, Žďár nad Sázavou ringkonna halduskeskus. Žďár nad Sázavou asub Sázava jõe ääres, Jihlavast ligi 32 km kirdes.
Žďár nad Sázavou asub merepinnast 580 meetri kõrgusel.
Asula tekkis 1252. aastal rajatud tsitertslaste kloostri ümber. Aleviks on Žďár nad Sázavoud esmakordselt nimetatud 1293. aastal. Linnaõigused sai Žďár nad Sázavou 1607. aastal. Esimesed suured ettevõtted rajati linna 19. sajandi ja 20. sajandi vahetusel. Raudteeühenduse sai Žďár nad Sázavou 1905. aastal.
Žďár nad Sázavou linna piires asub UNESCO maailmapärandi nimistusse kuuluv Johannes Nepomuki palverännukirik Zelená Horal.
Qazvīni provints

Qazvīni provints on 1. järgu haldusüksus (provints) Iraanis. Asub riigi põhjaosas. Provintsi keskus on Qazvīn. Provints loodi 1993. aastal Teherani provintsi osast.
2016. aasta rahvaloenduse andmetel oli provintsi rahvaarv 1 273 761.
Provints jaguneb 6 maakonnaks.
Sokolov (Tšehhi)

Sokolov (kuni 1948. aastani Falknov nad Ohří, saksa keeles "Falkenau an der Eger") on linn Tšehhis Karlovy Vary maakonnas, Sokolovi ringkonna halduskeskus.
Sokolov asub merepinnast 401 meetri kõrgusel.
1948. aastal sai linn uue nime 1943. aasta märtsis toimunud Kolmanda Harkovi lahingu Sokolovo lahingu auks, milles osales 1. Üksik Tšehhoslovakkia pataljon.
Příbram

Příbram (saksa keeles "Freiberg in Böhmen", "Przibram" või "Pribram", 1939–1945 "Pibrans") on linn Tšehhis Kesk-Tšehhi maakonnas, Příbrami ringkonna halduskeskus. Příbram asub Praha kesklinnast ligikaudu 51 km edelas.
Příbram paikneb merepinnast 502 meetri kõrgusel.
Příbramis asub aastatel 1658–1709 rajatud barokkstiilis palverännusihtkoht Svatá Hora.
Suhharevi torn

Suhharevi torn (vene keeles "Сухарева башня") oli Moskva baroki stiilis ehitis Moskvas, mis lammutati nõukogude võimu poolt 1934. aastal. Torn püstitati Peeter I käsul aastail 1692–1695 Sadovaja ringtee ja Sretenka tänava lõikumiskohta.
Torni endise asukoha lähedal asuv metroojaam kannab nime Suhharevskaja.
Ajaloost.
Torni lasi ehitada Peeter I mälestusmärgina streletside ülestõusu mahasurumise ja oma võidu puhul poolõe Sofja Aleksejevna üle 1689. aastal. Telliskividest värav ja selle kohal asuv ehitis püstitati 1692.–1701. aastal arhitekt Mihhail Tšoglokovi juhtimisel ja nimetati streletside polgu komandandi Lavrenti Suhharevi auks, kes Peetrit toetas. 64 meetrit kõrge ja 40 meetrit lai hoone oli mõeldud vahi- ja vaatetorniks Sretenka värava kohal, see polnud niivõrd kindlus kui esindussissepääs linna.
Värava kohal asuvaid ruume kasutasid esmalt streletside väeosad. Hiljem asus väravapealsetes ruumides Moskva navigatsiooni- ja matemaatikakool ja admiraliteet. Krahv Jakob Bruce seadis kõrgeimal korrusel umbes aastal 1700 sisse Venemaa esimese observatooriumi astronoomilisteks vaatlusteks. Katariina Suur lubas Moskva kaupmeestel hoone alumisi korruseid kasutada äriruumide ja poodidena.
19. sajandil tekkis torni ümber platsile Suhharevka turg, mis mängib Ilja Ehrenburgi romaanis "Prototšnõi tänaval" olulist rolli. Nõukogude ajal turg suleti ja torni kasutati alates 1921. aastast Moskva ajaloo muuseumina.
1934. aastal lasi nõukogude linnavalitsus Lazar Kaganovitši käsul torni lammutada, et teha ruumi Moskva linnasüdame ümberkujundamiseks stalinistliku arhitektuuri vormides.
21. sajandil on tehtud ettepanekuid torni taastamiseks koopiana.
Eno Tõnisson

Eno Tõnisson (7. veebruar 1969 Tartu – 1. detsember 2020 Tartu) oli eesti informaatika didaktika õppejõud. 
Elulugu.
Sündis Tartus. Lõpetas Tartu 5. Keskkooli (1987) ja 1992. aastal Tartu Ülikooli. 
1995. aastal sai teadusmagistri kraadi matemaatikas ja 2017. aastal doktorikraadi informaatikas. 
Väitekiri: "Differences between Expected Answers and The Answers Offered by Computer Algebra Systems to School Mathematics Equations". 
Töötas 1994-2000 Tartu Ülikoolis matemaatika didaktika õppetoolis. Aastatel 1990-1998 oli ka matemaatikaõpetaja Tartu Tamme Gümnaasiumis. Alates 2001. aasta septembrist töötas lektorina, 2019-2020 dotsendina Tartu Ülikooli arvutiteaduse instituudis. 
Alustas programmeerimise algõpetuse massiliste avatud veebikursuste (MOOC) korraldamist Tartu Ülikoolis. Oli kogu oma tööperioodi jooksul väga kõrgelt hinnatud õppejõud.
Teadustöö.
E. Tõnisson uuris paarikümne aasta jooksul arvutialgebra süsteemide kasutamist koolimatemaatika ülesannete lahendamise juures, tehes autoritele ka arvukalt ettepanekuid süsteemide arendamiseks. Sellele järgnenud perioodil tegeles programmeerimiskursuste didaktika erinevate aspektidega lahenduste automaatsest hindamisest kuni osavõtjate motivatsiooni uurimiseni.
Kroměříž

Kroměříž (saksa keeles "Kremsier") on linn Tšehhis Zlíni maakonnas, Kroměříži ringkonna halduskeskus. Kroměříž asub Morava jõe ääres, Zlínist ligikaudu 21 km loodes.
Kroměříž on asutatud 1260. aastal. Kroměříž sai linnaõigused 1266. aastal.
Kroměříži linnus ja aiad kuuluvad alates 1998. aastast UNESCO maailmapärandi nimistusse. Kroměříži vanalinn ja linnus koos aedadega on alates 1978. aasta oktoobrist ajalooline linnakaitseala.