tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Pati mõis

Pati mõis (saksa keeles "Pattenhof") oli riigimõis Liivimaal Pärnu kreisis Saarde kihelkonnas. Tänapäeval asub mõisasüda Pärnu maakonnas Saarde vallas Leipste külas.
Ajalugu.
Varasem ajalugu.
Mõisat on esimest korda mainitud XVII sajandil. 1681. aastal oli see 3 3/4 adramaa suurune valdus. Reduktsiooni käigus langes mõis riigile, kroonumõisana on seda nimetatud 1688. aastal. See allus siis Karksi mõisale ja oli panditud Pärnu maakohtu assessorile Georg Preisile (1657−1743). 
Pati riigimõis 1724−1919.
1724. aastal oli mõis renditud kreisinotar Johann Christopher Clannerile (suri u 1725). Pärast tema surma lubati vakantseks jäänud mõis kapten ja kreisikomissar Gustav Arved Bayer von Weissfeldtile (pärast 1688−1757). Tema nimel oli see 1731. ja 1744. aastal. Tema surma järel oli see 1758. aastal rendil tema poja kreisikomissar Carl Johann Bayer von Weissfeldti (1716−?) käes. 1765. aastal oli see tema noorem venna Christoph Gustav Bayer von Weissfeldti (1737−1808) valduses. 1804. aastal on rentnikuna nimetatud rittmeister Andreas Anton Gustav von Engelhardti. 1805. aastal oli valdajaks kapteniproua von Fischer. 1814. aastal omandas kuueks aastaks rendiõiguse Johann Philipp Gerstfeldt (1792−1872). Tema nimel oli see veel 1818. aastal. 1817. aastal anti see keisri ukaasiga 12 aastaks tasuta rendile viitseadmiral Friedrich Wilhelm von Lohmannile (1753−1822), kelle leping pidi jõustuma aastal 1820 ja kehtima kuni 1832. aastani. See oli tema nimel veel 1825. aastal, ehkki ta oli siis juba surnud. 1861. aastal oli rendivaldajaks Pärnu linna vasksepp Johann Friedrich Giercke (1813−1879). Alates 1864. aastast oli mõis eestlaste käes rendil. Esimene rentnik oli Hendrik Kull, seejärel Abja vallasekretär Hendrik Leibus. 1900. aastal oli rentnikuks Karl (Kaarel) Talts Kilingist; tema rendileping pidi kehtima 1905. aastani. Lepingut temaga pikendati, sest rentnik oli ta veel 1909. aastal ja lepingu lõpptähtaeg oli 1917. aasta.
Mõisaansambel.
Häärber on hävinud, selle asemele ehitati juba 1920. aastatel asundustalu. Peamiselt puidust kõrvalhooned on samuti hävinud. Park oli lihtne puistu, millest 1970. aastatel oli alles vaid üksikuid puid.
Varia.
1909. aastal sündis mõisas poliitik ja põllumajandusteadlane Elmar Järvesoo, kelle isa Karl Gerberson (eestistatult Järvesoo) oli alates 1905. aastast mõisa allrentnik ("Sub-Arrendator").
Pöögle mõis

Pöögle mõis (saksa keeles "Böcklershof") oli rüütlimõis Karksi kihelkonnas Pärnumaal. 
Pöögle mõis kuulus keskajal Karksi lossile. Mõisat on esimest korda mainitud 1561, kui mõisa sai lääniks Friedrich/Heinrich Böckeler. Вöсkeler'ite perekonnanimest on lähtunud nii eesti- kui ka saksakeelne mõisanimi – Bökhels Hoff (1638), Böcklershof (1782, 1900). Eesti keeles nimetati mõisat algul Pöökleri või Pööklere mõisaks (1782, 1840).
Mõisa viimased omanikud enne 1919. aasta mõisate võõrandamist olid Mellinid.
Paju mõis (Kihelkonna)

Paju mõis, ka Pajumõisa (saksa keeles "Pajomois") oli rüütlimõis (fideikomiss) Kihelkonna kihelkonnas Saaremaal.
Ajalugu.
Mõis rajati 16. sajandil ja tollal oli see Saaremaa idaosa Liivi ordu alade halduskeskus.
Enne 1798. aastat oli mõis riigi omanduses ja seejärel kinkis Paul I mõisa Carl Johann von Lodele. Mõisa viimane omanik enne 1919. aasta mõisate võõrandamist oli Carl Johann Freytag von Loringhoven.
Haaslava mõis

Haaslava mõis (saksa keeles "Haselau") oli rüütlimõis Kambja kihelkonnas Tartumaal. 
Ajalugu.
On teada, et enne 14. sajandi keskpaika oli seal kindlusmõis, mille kaks Haselowi-nimelist venda jagasid Haaslava ja Uniküla mõisaks. 14. ja 15. sajandil kuulus mõis Hasselow'dele (ka Hazelouwe, Haselauer). Omanike nime järgi nimetati mõisat saksa keeles Hazelouwe (1417). 14. sajandi lõpul kuulus Haaslava Friedrich Haselauerile, kes pantis mõisa Otto von Uexküllile. 1452. aastal müüdi mõis Tartu piiskop Bartholomäus Savijerwele, hiljemini vahetas mõis mõnda korda omanikku. 1533. aastal kuulus Haaslava Joh. Dückeri lesele (sünd Löwenwolde), Liivi sõja ajal oli bojaar Juška Jurjevi omanduses. Poola kuningas Stefan Batory võimu ajal asustati vahepeal mahajäetud mõis uuesti talupoegadega ja Haaslava mõisaga liideti ka Uniküla mõisa külad ning Unikülast sai Haaslava mõisa kõrvalmõis. Hiljem hakati Uniküla mõisa nimetama selle omaniku, Tartu bürgermeistri Elias Mengershauseni eesnime järgi kutsuma Hilja mõisaks.
1627. aastast kuulusid Haaslava ja Hilja mõis Johan Skyttele. 1646. aastast oli mõis krahv Gabriel Oxenstierna valduses. Pärast Põhjasõjas Tartu vallutamist 1704. aastal läks Haaslava koos Hilja kõrvalmõisaga krahv Boriss Šeremetevi omandusse ning järgnevalt olid mõisaomanikud Šeremetjevid. 20. sajandi alguses oli mõisa rentnik parun Woldemar Karl Ferdinand von Hoyningen-Huene. 
Mõisa viimane omanik enne 1919. aasta mõisate võõrandamist oli krahv Sergei Šeremetjev.
Hilja mõis

Hilja mõis, varem Uniküla mõis (saksa keeles "Hiljamois") oli Haaslava mõisa kõrvalmõis Kambja kihelkonnas Tartumaal. 
Ajalugu.
On teada, et enne 14. sajandi keskpaika oli seal kindlusmõis, mille kaks Haselowi-nimelist venda jagasid Haaslava ja Uniküla mõisaks (hilisema nimega Hilja mõis).
Poola kuningas Stefan Batory võimu ajal asustati vahepeal mahajäetud Haaslava mõis uuesti talupoegadega ja Haaslava mõisaga liideti ka Uniküla mõisa külad ning Unikülast sai Haaslava mõisa kõrvalmõis. Hiljem hakati Uniküla mõisa nimetama selle omaniku, Tartu rae bürgermeistri Elias Mengershauseni eesnime järgi kutsuma Hilja mõisaks.
1627. aastast kuulusid Haaslava ja Hilja mõis Johan Skyttele. 1646. aastast oli mõis krahv Gabriel Oxenstierna valduses. Pärast Põhjasõjas Tartu vallutamist 1704. aastal läks Haaslava koos Hilja kõrvalmõisaga krahv Boriss Šeremetevi omandusse ning järgnevalt olid mõisaomanikud Šeremetjevid.
Lagendik

Lagendik on looduslik lage koht või maistu. Metsas olevat (väikest) lagendikku nimetatakse väluks.
Võllas

Võllas ehk kaak on ühest või kahest postist ja nende peale pandud põikpuust rajatis, kus poodi inimesi üles. Võllas võeti kasutusele keskajal.
Kuratoorium

Kuratoorium ehk hoolekogu on asutuse organ, mille ülesanne on juhtida või teha järelevalvet asutuse üle.
Kuratoorium võib olla ülikoolil, näiteks Tartu Ülikooli kuratoorium, Tallinna Tehnikaülikooli kuratoorium.
Kristjan Krevald

Kristjan Krevald (sündinud 22. märts 1966 Tallinnas) on eesti arhitekt.
Ta lõpetas 1984. aastal Tallinna 4. Keskkooli ning õppis aastatel 1984–1989 ERKI-s, mille lõpetas arhitektina. 
Aastatel 1989–1992 töötas ta projekteerimisinstituut EKE Projekti Tartu osakonnas ning aastast 1992 arhitektuuribüroos Liivimaa Arhitektid. Ta on Eesti Arhitektide Liidu liige.
Annika Rihma

Annika Rihma (sündinud 14. juunil 1984 Põlvas) on eesti orienteeruja ja jooksja.
Haridus.
Lõpetas 2002. aastal Hugo Treffneri Gümnaasiumi.
2007. aastal lõpetas Tartu Ülikooli kehalise kasvatuse ja spordi eriala. 2011. aastal lõpetas Eesti Kunstiakadeemia sisearhitektuuri ja mööblidisaini eriala bakalaureuseõppe.
Töö.
Tegutseb sisearhitektina.
Sporditulemused.
Harrastab orienteerumist ja pikamaajooksu. 
Orienteerumisega tegelenud 1997. aastast. 
Eesti meistrivõistlustel orienteerumises on ta võitnud aastatel 2001–2017 13 kuld-, 9 hõbe- ja 6 pronksmedalit (sealhulgas 1 kulla suusaorienteerumise märketeates, ülejäänud medalid orienteerumisjooksus). 
Osalenud aastatel 2004–2017 Eesti koondises orienteerumisjooksu MMil, parimad tulemused 11. koht lühirajal (2008), 20. koht tavarajal (2017), 27. koht sprindis (2009 ja 2013) ja Eesti naiskonna liikmena 6. koht teatejooksus (2015). Orienteerumisjooksu EMil 2014. aastal tavarajal 15. koht ja teatejooksus 5. koht. Balti meistrivõistlustel Eesti naiskonna koosseisus võitnud teatejooksus 4 kulda (2005, 2009, 2011, 2016) ja tavarajal 2 hõbedat (2007, 2011).
Eesti kergejõustiku meistrivõistlustel on ta võitnud 2 kulda – 2011. aastal 5000 meetri jooksus ja 2015. aastal 10 000 meetri jooksus, lisaks erinevatelt jooksualadelt 7 hõbedat ja 6 pronksi.
Opus sectile

Opus sectile on panustehnika, mis seisneb eri värvi õhukeste ja lihvitud kiviplaatide kombineerimises mingi suurema pinna kaunistamiseks. Tavalisest mosaiigist eristab seda suuremate kivitükkide kasutamine, mis on lõigatud nii, et kivitükid sobituvad pinna katmiseks kokku. Tavalisemad materjalid, mida kasutati, olid pärlmutter, marmor ja klaas.
Ajalugu.
Kuigi varaseimad stiilinäited pärinevad Egiptusest ja Väike-Aasiast, hakati seda tehnoloogiat siiski rohkem kasutama alles 4. sajandil Roomas. Seal kestis tehnoloogia õitseaeg 6. sajandini, mil see pärast riigi langust hääbus. Stiili on kirjeldanud ka Plinius Vanem. 
Pärast 6. sajandit kasutati seda tehnoloogiat jätkuvalt Bütsantsis kirikute põrandate dekoreerimiseks. Sealt levis stiil järk-järgult tagasi Itaalia aladele ja Sitsiiliasse. 12. sajandil kasutasid seda aktiivselt Cosmati perekonna kiviraidurid, tol perioodil loodi valdavalt geomeetrilisi mustreid. Cosmatide järgi hakati seda kutsuma "cosmatesco"'ks.
Tehnikat hakati taas rohkem kasutama renessansiajastul. Tol ajal oli üks olulisemaid meistrite suguvõsasid Gambade pere. Hiljem arenes sellest välja intarsia.
Pappkarp

Pappkarp, ka pappkast, on papist (sh lainepapist) valmistatud kast või karp, mida kasutatakse esemete hoidmiseks ja transportimiseks, sh kauba pakendamiseks.
Pappkarpe valmistatakse tööstuslikult mitmesuguses suuruses ja mitmesugusest papilaadsest materjalist.
Marisol Touraine

Marisol Touraine (sündinud 7. märtsil 1959 Pariisis) on Prantsusmaa poliitik (Sotsialistlik Partei). Ta oli 16. maist 2012 kuni 10. maini 2017 Prantsusmaa tervishoiu- ja sotsiaalminister.
Ta on lõpetanud "Institut d'études politiques de Paris" ja École normale supérieure'i, kus ta spetsialiseerus majandusele ja sotsiaalteadustele.
Isiklikku.
Tema isa on sotsioloog Alain Touraine, ema oli Tšiili päritolu hambaarst-kirurg d'Adriana Pizarro Arenas; vend Philippe Touraine on arstiteadlane-endokrinoloog. Ta on aastast 1989 abielus diplomaat Michel Reveyrand de Mentoniga, neil on kolm last.
Megatron

Megatron on tegelane kauaaegses "Transformerite" sarjas. Ta on sarja peamine antagonist ja põhiliselt helindab teda Frank Welker, kuid filmides helindab teda Hugo Weaving. Uussündinud Megatroni nimetatakse Galvatroniks. Enamikus (kui mitte kõigis) versioonides sureb ta Optimus Prime'i käe läbi. Ta esineb kõikides "Transformerite" filmides.
Ta algne nimi oli enne sõdu Megatronus, kuid hiljem lühendati see Megatroniks. Ta on Decepticonide liider ja enamikus inkarnatsioonides ka asutaja, filmides oli selleks Megatronus Prime, kes oli hiljem tuntud kui Langenu.
Megatron suri kolmandas filmis, hukkudes Optimuse käe läbi, kes rebis tal lihtsalt kirvega pea otsast. Neljandas rändas ta hing Lutikate abil inimeste valmistatud Galvatroni, kus ta võtab süsteemid üle ja esineb filmi tertiaarse antagonistina.
Iigaste mõis

Iigaste mõis (saksa keeles "Igast") oli rüütlimõis Sangaste kihelkonnas Tartumaal. 
Mõisat on esimest korda mainitud 1581. 
Mõisa viimane omanik enne 1919. aasta mõisate võõrandamist oli Eugen Schultz. 
Mõisa peahoone ei ole säilinud.
Ilmatsalu mõis

Ilmatsalu mõis (saksa keeles "Ilmazahl") oli rüütlimõis Tartu-Maarja kihelkonnas Tartumaal. Tänapäeval jääb kunagine mõisasüda Tartu maakonna Tartu linna Ilmatsalu aleviku keskele.
Ajalugu.
On teada, et Ilmatsalu ja Luke mõis kuulusid 13. sajandil Löwenwoldedele.
Liivi sõja ajal (1558–1583) Ilmasaare mõis rüüstati. 1600. aastal läänistati mõisad Tartu bürgermeistrile Jürgen Kretzmarile, kuid samal aastal andis Södermanlandi hertsog Karl mõisa Gerhard, Tõnnis, Casper ja Hans von Löwenwoldele vendadele. 1626. aastal kinnitas Rootsi kuningas Gustav II Adolf Gerhard von Löwenwolde omandiõigust mõisatele. 1682. aastal mõis redutseeriti. Põhjasõja järel 1711. aastal tagastati mõis Carl Magnus von Löwenwoldele. 1744. aastal päris Ilmatsalu mõisa, Luke mõisa omanik Adam Friedrich von Löwenwolde. 1787. aastal jagasid tema pojad valdused ära: Karl Magnus sai Ilmatsalu, Meeksi, Kahkva ja Luke mõisa ning Johann Gustav Räpina ja Palo mõisa. 
Pärast K. M. von Löwenwolde surma päris Ilmatsalu ja Luke mõisa poeg Carl, Meeksi mõisa aga poeg Casimir ja Kahkva mõisa poeg Ferdinand. Pärast vendade surma sai mõisate omanikuks nende õde Caroline Friederike von Knorring. 1841. aastal kinnistati mõisad tema pojale Carl von Knorringile. 
Mõisa viimased omanikud enne 1919. aasta mõisate võõrandamist olid Maria von Knorring ja Woldemar von Knorring.
Poka mõis

Poka mõis (saksa keeles "Heidohof", varem "Buckenhof" ja "Nachtel") oli rüütlimõis (fideikomiss) Võnnu kihelkonnas Tartumaal. 
Ajalugu.
1550. aastal pantis Hans Beckmann mõisa oma õele/õemehele Tartu raehärrale Paul Bockile (ka Bucker), pärast omaniku sõjavangi sattumist jäigi mõis Восkile. Tema järgi on saanud mõis ka oma eestikeelse nime Pokka (1782), hiljem Poka.
Mõisa omanikud olid kuni 1919. aasta mõisate võõrandamiseni Essenid.
Keeni mõis

Keeni mõis (saksa keeles "Könhof, Dumpianshof, Koenen") oli rüütlimõis Sangaste kihelkonnas Tartumaal. 
Ajalugu.
Mõisat on esimest korda mainitud 1551. 1723. aastal ostis Gerhard Johann von Plater (1658–1728) Keeni, Vaalu ja Uniküla mõisad, kelle pärijaks sai tema poeg: leitnant ja sillakohtunik Carl Magnus von Plater (1724 - 1771), kes omakorda pärandas need mõisad poeg Hans Reinhold von Plater'ile (1750–1817). Aastani 1790 oli Keeni mõis Vaalu mõisa kõrvalmõis., siis liideti Keeni mõisa karjamõisaga Sangaste kihelkonnas asuvaid maid ning müüdi nõnda tekkinud uus mõis ära. 
1791. aastal ostis Hans Reinhold von Plateri varade oksjonilt, Keeni mõisa Christoph Bayer von Weisfeld ja pärandas selle oma tütrele Charlotte Margarethe Jakobine von Bergile (sünd von Weisfeld). 1790 rajati Keeni mõisast eraldatud alast Lota mõis ja järgnevalt oli Keeni ja Lota mõisal ühised omanikud.
Mõisa viimane omanik enne 1919. aasta mõisate võõrandamist oli Edward Magnus Reinhold von Lilienfeld.
Mõisa peahoones tegutses 1938–1988 Keeni kool.
Keeri mõis

Keeri mõis (saksa keeles "Kehrimois") oli rüütlimõis Tartumaal Nõo kihelkonnas. 
Ajalugu.
Mõis rajati 1789 Ropka mõisast eraldatud alast, teistel andmetel eraldati see 1790. aasta paiku Tähtvere mõisa maadest, tõenäoliselt varasema veskikoha juurde.
Mõisa omanike sekka on kuulunud von Baranoffid, von Ungern-Sternbergid, von Strykid, von Kruedenerid, von Braschid jt. Mõisa viimane omanik enne 1919. aasta mõisate võõrandamist oli Johann Jannau.
Mõisaansambel.
Mõisa peahoone on hävinud. Varemeis või ümberehitatuna on säilinud mõned kõrvalhooned. Kompleksi kuulus ka ajalooline veskikoht.
Kodijärve mõis

Kodijärve mõis (saksa keeles "Gothensee", aastani 1881 "Kodjerw") oli rüütlimõis (aastast 1881 fideikomiss) Kambja kihelkonnas Tartumaal. 
Ajalugu.
XVII sajand − 1919.
Mõis rajati XVII sajandi 2. poolel Arula mõisast eraldatud alast. Kodijärve viimane omanik enne 1919. aasta mõisate võõrandamist oli Arthur von Ackermann.
Pärast võõrandamist.
Nüüdisajal tegutseb mõisa peahoones Kodijärve hooldekodu.
Mõisaansambel.
Mõisasüdamest umbes 500 meetrit läände jääb Kodijärve mõisa kalmistu.
Meeri mõis

Meeri mõis, varem Mõisaküla mõis (saksa keeles "Meyershof", varem "Moiseküll") oli rüütlimõis Nõo kihelkonnas Tartumaal. 
Ajalugu.
Mõisat on mainitud 16. sajandil ja tollal kuulus see Tartu toomkapiitlile. 1591. aastal anti Moysekul Tartu raehärrale Johann Meyerile lääniks. 17. sajandi I poolel oli mõis Tartu pürjermeistri Dettmar Meyeri valduses. Omanike perekonnanime järgi tekkinud saksakeelset nime tarvitati algul paralleelselt: 1723 Moisekült ehk Meigershof, 1738 Moiseküll ehk Meyershof. 
1731. aastal kinkis Venemaa keisrinna Anna mõisa Ebert Gustav von Boyele, kes vahetas mõisa 1739. aastal Carl Gustav von Mengdeniga (1707–1758) Katvari, Roperbeķi ja Kalnamuiža mõisa vastu. 1764. aastal müüs Carl Ludwig von Mengden (1735–1808) mõisa, parun Reinhold Johann von Igelströmile.
1837. aastal omandas mõisa vene luuletaja Vassili Žukovski, kes müüs selle seoses abiellumise ja Saksamaale kolimisega Karl Johann von Seidlitzile. Meeri mõisa omanik Oskar Alexander Karl Maria von Seidlitz küüditati Esimese maailmasõja ajal Irkutskisse, kus ta ka suri.
Mõisa viimane omanik enne 1919. aasta mõisate võõrandamist oli Ernst Karl Maria von Seidlitz.
Kaarepere mõis

Kaarepere mõis (saksa keeles "Kersel", varem "Waltershof, Woltershof") oli rüütlimõis Palamuse kihelkonnas Tartumaal, praeguse Jõgevamaa Pikkjärve küla kohal.
Ajalugu.
Mõis rajati 16. sajandi keskel ja esialgu kuulus ta Kaweritele. 
1601. aastal läks mõisa omand üle Engelbrecht Kaweri õetütrega abiellunud Berent von Scharenbergi valdusse, kes kinkis valduse 1642. aastal Franz von Scharenbergile.
1728. aastal läks mõis Axel Heinrich von Scharenbergilt Otto Magnus von Stackelbergi valdusse. 1733. aastal ostis mõisa Gustav Reinhold Johann von Rosenkampff. Temalt päris 1784. aastal mõisa pojapoeg Reinhold Johann von Rosenkampff. 1813. aastal omandas mõisa oksjonilt August Friedrich von Sivers ( (1766–1823), kes pantis 1818. aastal mõisa Georg von Möllerile (Moller), 1820. aastal sai ta mõisa pärusomanikuks. 1846. aastal müüs ta mõisa Ernst von Braschile, kes pantis 1849. aastal mõisa Johann Philipp Gerstfeldtile. Pärast pandilepingu lõppemist 1857. aastal müüs E. von Brasch mõisa Adelheid von Malmile (snd Gerstfeldt). 1859. aastal läks mõis vastavalt Liivimaa õuekohtu otsusele parun Friedrich Robert Alexander von Engelhardti omandusse. 1876. aastal müüsid Engelhardti pärijad mõisa Nikolai von Oettingenile.
Kaarepere mõisa karjamõisad olid: Järvepera, Pikkjärve mõis.
Mõisa viimane omanik enne 1919. aasta mõisate võõrandamist oli Arved Nikolai von Oettingen.
Mõisaansambel.
Mõisa peahoone on tänapäevaks lammutatud.
Visusti mõis

Visusti mõis (saksa keeles "Wissust") oli rüütlimõis Äksi kihelkonnas Tartumaal. Praeguse haldusjaotuse järgi kuulub selle asukoht Jõgeva maakonnas Jõgeva valda.
Mõisat on mainitud 15. sajandi teisel poolel, kui see kuulus Engedesi perele. 1549. aastal kuulus mõis Reinhold Engedesile. 1585. aastal läks mõis Tartu linna valdusse. 1627. aastal kinnitas Rootsi kuningas Gustav II Adolf Engedesi perekonna omandiõigust Visusti mõisale ning see läks Hans Engedesi valdusse. 
Põhjasõda järel 1724. aastal müüsid Engedesi pärijad mõisa Johann Freytag von Loringhovenile. 1745. aastal vahetas tema pärija Conrad Adolf Visusti ja Ilmjärve mõisa Carl Gustav von Stahlile kuulunud Kohtla mõisa vastu. 1750. aastal müüs C. G. von Stahl Visusti mõisa Christian Wilhelm von Tollile ja see omakorda 1765. aastal Caspar Heinrich von Rosenkampffile. 1788. aastal ostis mõisa oksjonilt krahv Ernst von Münnich (1707–1788), samal aastal läksid Visusti ja Luua mõis tema poja Ludwig Anton von Münnichi valdusse. 1795. aastal pantis Ludwig Anton mõisa Magnus von Baerile ja tema 1798. aastal Franz Georg von Oettingenile. 1811. aastal pantis F. G. von Oettingen mõisa Heinrich Johann Ludwig von Samson-Himmelstjernale, kes pantis mõisa samal aastal August Friedrich von Siversile. 1820. aastal läks mõis Alexander von Oettingeni valdusse. 
Mõisa viimane omanik enne 1919. aasta mõisate võõrandamist oli Richard Nikolai von Oettingen.
Mõisa peahoone hävis 1933. aastal tulekahjus.
Bernard Cazeneuve

Bernard Guy Georges Cazeneuve (sündinud 2. juunil 1963 Senlises) on Prantsusmaa poliitik (Sotsialistlik Partei). Alates 6. detsembrist 2016 kuni 15. maini 2017 oli ta Prantsusmaa peaminister. 
Ta on olnud ka Prantsusmaa Euroopa Liidu asjade minister, rahandusminister ja siseminister. 
Ta on lõpetanud Institut d’études politiques de Bordeaux'.
Ta oli aastatel 2001–2012 Cherbourg-Octeville' linnapea. 16. maist 2012 kuni 19. märtsini 2013 oli ta Prantsusmaa Euroopa Liidu asjade minister; 19. märtsist 2013 kuni 2. aprillini oli ta Prantsusmaa rahandusminister (mõlemad Jean-Marc Ayraulti valitsuses). 2. aprillist 2014 oli ta Prantsusmaa siseminister (Manuel Vallsi valitsuses).
Pärast Manuel Vallsi tagasiastumist nimetati Cazeneuve 6. detsembril 2016 peaministriks, peaministri ametis oli ta kuni 15. maini 2017.
Pilkuse mõis

Pilkuse mõis (saksa keeles "Bremenhof") oli rüütlimõis Otepää kihelkonnas Tartumaal. 
Ajalugu.
Mõisa esimesed omanikud olid Bremenid ja nende järgi sai mõis ka oma saksakeelse nime (Bremenhof). 1521 müüs Otto Döhnhof mõisa Jürgen Holdschuerile.
Mõisa viimane omanik enne 1919. aasta mõisate võõrandamist oli Moritz Karl Hermann von Roth.
Mõisa peahoone on hävinud.
Restu mõis

Restu mõis (saksa keeles "Rösthof") oli rüütlimõis Sangaste kihelkonnas Tartumaal.
Mõisat on esmamainitud 1499. aastal seoses sellega, et Cracht von der Lude müüs mõisa Tiesenhausenite Bērzaune suguvõsaharru kuulunud Fromhold Tiesenhausenile (surn. 1522).
1593. aastal kinnistas Poola kuningas Zygmunt III Waza mõisa Walter Tiesenhausenile. Poola võimu ajal kuulus mõis Ludwig Spillile. 1625. aastal ennistas Rootsi kuningas Gustav II Adolf mõisa omandiõiguse Engelbrecht Tiesenhausenile ning 1629. aastal sai mõisaomanikuks tema poeg Karl von Tiesenhausen (1605−1652). Tiesenhausenilt päris mõisa, tema Hermann von Wrangelliga abiellunud tütar, 1688. aastal müüdi mõis Hermann von Bellingshausenile.
1723. aastal müüs Eberhard Gustav von Bellingshausen mõisa Carl Gustav Taubele, kelle tütrelt läks mõis 1744. aastal Catharina von Löwensterni valdusse ja seejärel tema tütre Beata Christina von Reuterni pärijaile. 1783. aastal oli Restu mõisa omanik Christoph Hermann von Reutern. 1827. aastal pantis tema poeg mõisa Alexander von Anrepile. 1837. aastal sai A. von Anrep mõisa pärusomanikuks, kes pärandas selle oma tütrele Elisa von Rothile, mõis kinnistati tema omandiks 1871. aastal ning 1909. aastal päris mõisa tema poeg Alfred Nikolai von Roth.
Mõisa viimane omanik enne 1919. aasta mõisate võõrandamist oli Alfred Nikolai von Roth (1867–1935).
Aastatel 1919–1998 asus mõisa peahoones Restu kool. 1930. aastatel tehti kooli tarbeks hoonele ka suurem juurdeehitis.
Mõisa peahoone on nüüdisajal eraomanduses.
Jean-Yves Le Drian

Jean-Yves Le Drian (sündinud 30. juunil 1947 Lorientis) on Prantsusmaa poliitik (Sotsialistlik Partei). Ta oli aastatel 2012–2017 Prantsusmaa kaitseminister. 17. maist 2017 kuni 20. maini 2022 oli ta Prantsusmaa välisminister.
Ta sündis aastal 1947 Lorientis (asub Morbihani departemangus Bretagne'i piirkonnas) töölisperekonnas; tema vanemad olid Noorte Kristlike Tööliste ühingu (, ) aktiivsed liikmed. Ta lõpetas oma stuudiumi Ülem-Bretagne'i Rennesi 2. ülikoolis, kus ta oli üliõpilasliidu "Union Nationale des Étudiants de France" () aktivist.
1970. aastate alguses oli ta Bretooni Demokraatliku Uniooni (, ) aktivist. Mais 1974 astus ta Prantsusmaa Sotsialistlikku Parteisse.
Ta oli 16. maist 2012 kuni 10. maini 2017 Prantsusmaa kaitseminister (Jean-Marc Ayraulti esimeses, Jean-Marc Ayraulti teises, Manuel Vallsi esimeses, Manuel Vallsi teises ja Bernard Cazeneuve'i valitsuses). 17. maist 2017 kuni 20. maini 2022 oli ta Prantsusmaa välisminister (Édouard Philippe'i esimeses ja Édouard Philippe'i esimeses teises valitsuses).
2021. aasta novembris väljendas Jean-Yve Le Drian intervjuus ajalehele Le Monde muret Aafrika riike painava majandusliku kiskluse pärast, näidates näpuga Hiina ja Venemaa poole. "Meie konkurentidel pole tabusid ega piiranguid," ütles Jean-Yves Le Drian, kelle sõnul peavad eurooplased iga hinna eest oma suhted Aafrika mandriga uuesti üles ehitama.
Rannu mõis

Rannu mõis (saksa keeles "Schloß Randen") oli rüütlimõis Rannu kihelkonnas Tartumaal. Praeguse haldusjaotuse järgi asub see Tartu maakonnas Elva vallas.
Ajalugu.
Enne mõisa tekkimist oli Rannus Doleni suguvõsale kuulunud vasallilinnus. Ka mõis kuulus esialgu Dolenitele.
1582. aasta Jam Zapolski vaherahuga said Rzeczpospolita poolakad Moskva Suurvürstiriigilt endise Tartu piiskopkonna alad omale. Omandatud varade üle korraldatirevisjon, milles on Rannu kohta öeldud, et see "olevat olnud kunagi ühele Thyzenhauzenile kuulunud väike kivist aadliloss, mis nüüdseks on kuni põhjani purustatud ja kokku varisenud". Märgitakse, et Rannus tegutsevat praegu 2 veskit. Ilmselt on üks olnud kunagine vallikraavidesse vett paisutanud linnuse veski.
1585 muutis Poola kuningas Stephan Bathory Rannu krooni majandusmõisaks ("folvark") ja Liivi sõja järel oli mõis Poola Tartu vojevoodkonna Tartu staarostkonna folvark ehk riigimõis.
1626. aastal annetas Rootsi kuningas Gustav Adolf Rannu mõisa, Rootsi kartograafia isaks loetud kuninglikule sekretärile Andreas Bureusele (1571–1646).
19. sajandil kuulus mõis Gavelitele, Gottlieb Fabian von Gaveli (1739−1798), pärijate kokkuleppel läks mõis 1817. aastal tema poja Gustav von Gaveli ainuomandisse, 1838. aastal tema poja Ernst von Gaveli omandusse ning 1842. aastal pärimislepinguga Ernsti pärijate - Charlotte von Gaveli, Karl Gustav Ehrenreich von Gaveli, Auguste Juliane von Gaveli, Charlotte Elisabeth von Gaveli, Emma Ernestine von Gaveli omandusse, 1859. aastal Karl Gustav Ehrenreich von Gaveli omandusse. 
1867. aastal Karl Gustav Ehrenreich von Gavel müüs mõisa dr med August von Siversile, mõisa päris 1870. aastal Fromhold von Sivers, kes müüs mõisa 1903. aastal Felix von Bergile ja mõisa viimane omanik enne 1919. aasta mõisate võõrandamist oli Felix von Berg.
Mõisa juurde kuulus kuni 1864. aastani Sangla karjamõis.
Mõisaansambel.
Mõisa peahoone lammutati 1973. Mõisa ehitistest on säilinud mõned kõrvalhooned.
Saadjärve mõis

Saadjärve mõis (saksa keeles "Sadjerw", varem "Brackelshof") oli rüütlimõis Tartumaal Äksi kihelkonnas. Mõisa keskus asus Saadjärve kagukaldal. Tänapäeval jääb mõisakompleks Tartu maakonna Tartu valla Saadjärve küla territooriumile.
Ajalugu.
1628 on teada, et Rootsi kuningas Gustav II Adolf kinnitas dokumendi, millega Saadjärve ja Elistvere mõis läksid Hans Wrangellile.
Mõisa viimane omanik enne 1919. aasta mõisate võõrandamist oli Olga von Haeckel.
Päri mõis

Päri mõis on olnud mitme Eesti mõisa nimi:
Juta Kruusimägi

Juta Kruusimägi (5. jaanuar 1930 Tallinn – 4. juuli 2019 Paide) oli eesti arhitekt ja arhitektuuriloolane.
Ta lõpetas 1948. aastal Tallinna 4. Keskkooli ning õppis aastatel 1948–1954 Tallinna Polütehnilises Instituudis arhitektuuri. Ta kaitses 1970. aastal Kaunase Polütehnilises Instituudis väitekirja Eesti NSV maa-asulate keskusehoonestusest ning sai kandidaadikraadi.
Aastatel 1954–1961 töötas ta projekteerimisinstituudis Tööstusprojekt, 1962–1976 Ehituse Teadusliku Uurimise Instituudis ning 1976–1988 Tallinna Polütehnilises Instituudis õppejõuna (1980. aastast dotsent).
Ta oli Eesti Arhitektide Liidu liige 1957. aastast.
Rudolf Arnheim

Rudolf Arnheim (15. juuli 1904 Berliin – 9. juuni 2007 Ann Arbor) oli Saksamaa juudi päritolu USA tajupsühholoog ning kunsti- ja filmiteoreetik. 
Ta õppis Berliini ülikoolis Max Wertheimeri ja Wolfgang Köhleri käe all geštaltpsühholoogiat ning rakendas seda kunsti uurimisel. Tema peateos on "" (1954, teine redaktsioon 1974), mis on tõlgitud 14 keelde. Teised tema tähtsamad raamatud on "Visual Thinking" (1969) ja "" (1982). 
Ta elas Saksamaal, Itaalias, Inglismaal ja Ameerikas ning õpetas Sarah Lawrence College'is, Harvardi ülikoolis ja Michigani ülikoolis. Ta on Ameerika kunstiajalugu ja psühholoogiat palju mõjutanud.
Širvinta (Šešupė)

Širvinta, ka Senaširvintė, vene keeles "Шервинта" (Šervinta) on jõgi Leedus, Šešupė vasakpoolne lisajõgi. Jõgi voolab Leedu lääneosas läbi Vilkaviškise rajooni.
Jõe pikkus on 43,9 km ja valgla on 1313 km². Jõe lang on 71 sentimeetrit kilomeetri kohta. Veerikkaim vasakpoolne lisajõgi on Liepona, veerohkeim lisajõgi aga Šeimena.
Širvinta algab Vilkaviškise rajooni territooriumil Alvitase küla lähistel. Jõgi voolab üldjoontes põhja suunas, suubudes Kudirkos Naumiestise lähistel Šešupėsse. Alamjooksul on jõgi kahekümne kilomeetri ulatuses Leedu ja Venemaa piirijõeks.
Zyklon B

Zyklon B oli 20. sajandi alguses Saksamaal leiutatud pestitsiid. Natsi-Saksamaal kasutati kaaliumtsüaaniidile lähedast ainet gaasikambrites. Zyklon B koosnes sinihappest, adsorbendist ja mõnest teravalõhnalisest ainest.
Oliver Spasovski

Oliver Spasovski (makedoonia keeles Оливер Спасовски; sündinud 21. oktoobril 1976 Kumanovos) on Põhja-Makedoonia poliitik. Ta oli 3. jaanuarist kuni 30. augustini 2020 Põhja-Makedoonia peaminister, enne seda oli ta alates 11. novembrist 2015 Põhja-Makedoonia siseminister.
Ta sündis aastal 1976 Kumanovos. Ta on lõpetanud Kirilli ja Methodiuse nimelise Skopje Ülikooli õigusteaduskonna.
Morgan Johansson

Morgan Johansson (täisnimi: "Tomas Morgan Johansson"; sündinud 14. mail 1970 Höganäsis) on Rootsi poliitik (Rootsi Sotsiaaldemokraatlik Töölispartei). Ta oli 3. oktoobrist 2014 kuni 27. juulini 2017 Rootsi justiits- ja migratsiooniminister.
Ta sündis aastal 1970 Höganäsis (praeguse haldusjaotuse järgi Skåne läänis).
Ta oli 21. oktoobrist 2002 kuni 6. oktoobrini 2006 Rootsi tervishoiuminister (Göran Perssoni valitsuses) ning 3. oktoobrist 2014 kuni 27. juulini 2017 Rootsi justiits- ja migratsiooniminister (Stefan Löfveni valitsuses). 27. juulist 2017 on ta Rootsi siseminister.
Elektrooniline sport

Games.
paljud mängud on professionaalsete mängijate seas populaarsed. 1990. aastate keskel tekkinud turniirid olid peamiselt võitlusmängud ja esmaisikulised tulistamismängud, millel on isegi tänapäevani pühendunud fänne. 2000. aastatel said reaalajas strateegiamängud Lõuna-Korea internetikohvikutes ülipopulaarseks, olulistelt mõjutades e-spordi arengut üle maailma. Võistlusi toimub paljude mängude ja žanrite jaoks, kuid kõige populaarsemad mängud 2020.aasta alguse seisuga on nende hulgas ', "Call of Duty", "League of Legends", "Dota 2", "Fortnite", "Rocket League", "Valorant", ', "Super Smash Bros. Melee", "StarCraft II" ja "Overwatch" . "" on alates 2014. aastal ilmumisest populariseerinud ka digitaalsete kogumiskaardimängude (DCCG) žanrit. 
Mängud.
Paljud mängud on professionaalsete mängijate seas populaarsed. 1990. aastate keskel tekkinud turniirid olid peamiselt võitlusmängud ja esmaisikulised tulistamismängud, millel on isegi tänapäevani pühendunud fänne. 2000. aastatel said reaalajas strateegiamängud Lõuna-Korea internetikohvikutes ülipopulaarseks, olulistelt mõjutades e-spordi arengut üle maailma. Võistlusi toimub paljude mängude ja žanrite jaoks, kuid kõige populaarsemad mängud 2020.aasta alguse seisuga on nende hulgas ', "Call of Duty", "League of Legends", "Dota 2", "Fortnite", "Rocket League", "Valorant", ', "Super Smash Bros. Melee", "StarCraft II" ja "Overwatch" . "" on alates 2014. aastal ilmumisest populariseerinud ka digitaalsete kogumiskaardimängude (DCCG) žanrit. 
mängud.
Paljud mängud on professionaalsete mängijate seas populaarsed. 1990. aastate keskel tekkinud turniirid olid peamiselt võitlusmängud ja esmaisikulised tulistamismängud, millel on isegi tänapäevani pühendunud fänne. 2000. aastatel said reaalajas strateegiamängud Lõuna-Korea internetikohvikutes ülipopulaarseks, olulistelt mõjutades e-spordi arengut üle maailma. Võistlusi toimub paljude mängude ja žanrite jaoks, kuid kõige populaarsemad mängud 2020.aasta alguse seisuga on nende hulgas ', "Call of Duty", "League of Legends", "Dota 2", "Fortnite", "Rocket League", "Valorant", ', "Super Smash Bros. Melee", "StarCraft II" ja "Overwatch" . "" on alates 2014. aastal ilmumisest populariseerinud ka digitaalsete kogumiskaardimängude (DCCG) žanrit.
Dubysa

Dubysa on jõgi Leedus, Nemunase parempoolne lisajõgi. Jõgi voolab Leedu lääneosas Žemaitijas.
Jõe pikkus on 130,9 km ja valgla on 1973 km². Jõe lang on 0,7 meetrit kilomeetri kohta. Keskmine vooluhulk suudmes on 13,4 m³/s, minimaalne 4m³/s, maksimaalne aga 150 m³/s. Veerikkaim lisajõgi on Kražantė.
Dubysa algab Šiauliai rajoonis Bubiai paisjärvest. Ülemjooksul ühendab seda Ventaga kanal. Jõgi voolab üldjoontes kagusse, läbides Kelmė ja Raseiniai rajoone. Alamjooksul eraldab Dubysa Jurbarkase ja Kaunase rajoone.
Raseiniai rajooni territooriumil jäävad jõe kaldale Ariogala linn ning Betygala ja Lyduvėnai alevid. Lyduvėnais on üle jõe rajatud Leedu kõige pikem ja kõrgem sild.
Jõe keskjooksul asub Dubysa regionaalpark, kus jõe org on sügavaim (kohati kuni 40 meetrit) ja kus selle kaldal asuvad mitmed paljandid (kõrgeim 25 meetrit). Oru laius on 300-500 meetrit. Jõe laius on keskjooksul 20-30 meetrit, alamjooksul aga 40-60 meetrit. Jõe kaldal asuvad ka kümme linnamäge.
Uratsiil

Uratsiil on biomolekul, mis on üks RNA neljast lämmastikalusest. Tähis on U. RNA molekulis ühildub uratsiil adeniiniga, moodustades kaks vesiniksidet. DNA molekulis asendab uratsiili tümiin (T). Uratsiil on pürimidiini grupi lämmastikalus. Uratsiil on üks osa nukleotiidist. Koos adeniini (A), guaniini (G) ja tsütosiini (C) nukleotiididega moodustavad nad nukleiinhappe (RNA) koosseisu.
Lingua ignota

Lingua ignota (ladina keeles 'tundmatu keel') on tehiskeel, mille lõi ja kirjeldas 12. sajandil Rupertsbergi abtiss Hildegard Bingenist. See on üks varasemaid teadaolevaid tehiskeeli.
Hildegard kasutas keele kirjutamiseks 23 tähest koosnevat tähestikku ("litterae ignotae").
Ta esitas keele osalise kirjelduse teoses "Lingua Ignota per simplicem hominem Hildegardem prolata", millest on säilinud kaks käsikirja, mõlemad umbes aastast 1200. Tekst koosneb 1011 sõnaga sõnastikust tõlgetega ladina, kohati saksa keelde. Enamik neist on nimisõnad, on ka mõned omadussõnad, kõik paistavad olevat väljamõeldud uussõnad. Grammatiliselt põhineb keel ladina keelel, see tähendab, et uued sõnatüved on asetatud ladina keele grammatikasse.
"Lingua ignota" eesmärk on teadmata. Samuti ei ole teada, kes peale selle looja keelt tundis. 19. sajandil arvasid mõned, et Hildegard lootis sellest ideaalset, universaalset keelt. Tänapäeval usutakse, et see oli pigem salakeel.
Keelenäide.
Ainus säilinud lausenäide on järgmine:
"O orzchis Ecclesia, armis divinis praecincta, et hyacinto ornata, tu es caldemia stigmatum loifolum et urbs scienciarum. O, o tu es etiam crizanta in alto sono, et es chorzta gemma."
Need kaks lauset on põhiosas ladinakeelsed ja vaid viis sõna on Hildegardi tehiskeeles. Kuna neist ainult üks ("loifol" 'inimesed, rahvas') sisaldub 1011-sõnalises sõnastikus, siis oli sõnavara ilmselt veelgi suurem.
Sõnastik.
Sõnastik on esitatud sõnarühmadena, esiteks jumalike olendite nimetused, seejärel inimest ja pereliikmeid puudutavad sõnad, siis kehaosad, haigused, vaimulikud ja ilmalikud auastmed ja ametid, päevad, kuud, rõivad, majapidamisesemed ning lõpuks taimed ning vähesed linnud ja putukad.
Esimesed 30 kirjet:
Karagije

Karagije ehk Batõr (kasahhi keeles "Қарақия ойпаты", "Батыр") on nõgu Kasahstanis Kaspia mere idarannikul Mangõšlaki poolsaarel 50 km kaugusel Aktau linnast. See on Kasahstani sügavaim ja Aasia üks kõige sügavamatest nõgudest (–132 m alla meretasemest).
Nõgu on ovaalse kujuga ja on piklik kagu suunas. Nõo pikkus on 85 km, laius kuni 25 km.
Nõo nimi pärineb türki sõnast каракия, kus "кара" – «must» ja "кия" – «järske nõlv», mis täpselt iseloomustab selle nõo järske nõlvaid. Teiese versiooni järgi see tähendab «must lõuad».
Nõo teine nimi – Batõr – pärineb türki sõnast "батыр", mis tähendab «sõjamees».
Saaremaa majandusvalitsus

Saaremaa majandusvalitsus, ka Saaremaa ökonoomiavalitsus (saksa keeles "Öselsche Ökonomieverwaltung", vene keeles "Эзельское Экономическое Управление"), aastani 1783 Saaremaa provintsiaalkantselei, ka Saaremaa maakantselei (saksa keeles "Öselsche Provinzialkanzlei", vene keeles "Эзельская провинциальная канцелярия") oli aastatel 1684–1841 Saaremaa provintsi majandusasjade juhtimisega tegelenud kroonuasutus. 
Ajalugu.
Saaremaa provintsiaalkantselei rajati reduktsiooniga 1684. aastal. Selle käigus tagasivõetud maade valitsemist reguleeris 1696. aasta majandusregelement.
Pärast 1731. aasta ukaasi oli majandusvalitsuse eesotsas maapealik ja teda aidanud nõunik, sekretär, fiskaal ning kantseleiametnikud. Enne 1768. aastat kaotati maapealiku ametikoht ja selle asemel tuli ametisse asehaldur (saksa keeles "Statthalter").
Majandusvalitsus kaotati 1841, kui loodi Riigivarade valitsus.
Harjavaba alalisvoolumootor

Harjavaba alalisvoolumootor (ingl "brushless DC motor") ehk elektronkommutaatoriga mootor ("electronically commutated motor, EC motor") on elektrimootor, millel on kommutaatormootorile omase harikommutaatori asemel elektronkommutaator. Vaatamata nimetusele ei tööta vaadeldav mootor mitte alalisvoolumootori, vaid püsimagnetergutusega sünkroonmootori põhimõttel.
Ehitus ja talitlus.
Mootori paigalseisva osa – staatori – poolidesse antakse elektronkommutaatorist vooluimpulsid sellises järjestuses, et kujuneb pöördväli, mis paneb staatorit ümbritseva püsimagnetitega rootori sünkroonselt kaasa pöörlema. Kommutatsiooniprotsessi juhitakse sõltuvalt pöördenurgast asendiandurite signaalide järgi. Staatorimähise faasipoolid on paigutatud staatori ümbermõõdul üksteise suhtes nurga all, mis sõltub toitesüsteemi faaside arvust. Kõige levinumad on kolmefaasilised mootorid, kuid faaside arv võib olla ka suurem ühtlase pöörlemise nurkkiiruse tagamiseks. Kui aga rootori pöörlemine võib olla ebaühtlasem (nt ventilaatori korral), kasutatakse ka kahefaasilisi mootoreid.
Harjavaba mootori mehaaniline karakteristik erineb sünkroonmootori omast ning on võrreldav harikommutaatoriga alalisvoolumootori mehaanilise tunnusjoonega (vt Harjadeta alalisvoolumootorid).
Harjavaba mootori võrdlus harimootoriga.
Harikommutaatoriga elektrimootoreid hakati kasutama juba 1879. aastal. Harjavabad mootorid jõudsid laiemasse kasutusse alles 1962. aastal.
Harjavabad mootorid on suurema kasuteguriga ning puuduvad kommutaatoril libisevate grafiitharjadega seotud probleemid (kulumine, sädelemine). Seevastu vajab harjavaba mootor spetsiaalset juhtimiselektroonikat.
Harjavabad mootorid on vaiksemad, töökindlamad, pikema elueaga ning ühtlasi parema elektromagnetilise ühilduvusega.
Kasutusvaldkonnad.
Harjavabad mootorid on laialt kasutuses näiteks arvutite kõvaketastes ning optilise ketta ajamites.
Transport.
Suure võimsusega harjavabad mootorid on kasutuses elektriautodes ning hübriidautodes. Mõningad elektrijalgrattad kasutavad harjavabu mootoreid, mis on mõnikord ehitatud ratta külge, staator fikseeritud teljele ning rootor velje küljes.
Küte ja ventilatsioon.
Õhkküttesüsteemide ning jahutussüsteemide tootjad on hakanud eelistama vahelduvvoolumootoritele harjavabu mootoreid, sest nende töös hoidmiseks kulub vähem elektrit. Lisaks efektiivsusele võimaldavad harjavabad mootorid täpsemalt juhtida mootori kiirust ja seega õhuvoolu.
Mudellennundus.
Harjavabad mootorid on populaarsed mudellennunduses nende võimsuse ja kaalu soodsa suhte ning suure võimsusvaliku tõttu. Alates viiegrammistest kuni suurte mootoriteni, mille võimsust mõõdetakse kilovattides, on nad harimootoreid asendades muutnud mudellennundust. Harjavabad akutoitega mootorid on välja tõrjunud ka kogukamad sisepõlemismootoriga mudelid.
H-sild

H-sild on elektroonikalülitus, mis võimaldab rakendada seadmele või koormisele pinget mõlemas suunas. Selliseid lülitusi kasutatakse robootikas ning paljudes elektriseadmetes, et alalisvoolumootorid mõlemas suunas käima panna.
Inverterid, vahelduvvoolu muundurid, elektriajamid ning muu jõuelektroonika kasutavad kõik mingil moel H-silda.
Üldiselt.
H-sillad on olemas integraalskeemidena või kokku pandavad diskreetsetest elektroonikakomponentidest.
Mõiste H-sild tuleneb seadme tavalisest graafilise esituse vormist, kus lülitid on H-kujuliselt mootori ümber asetatud. H-sild koosneb neljast lülitist (transistorist või lülitist, transistori on võimalik juhtida elektriliselt ja lülitit mehaaniliselt). Esimesel joonisel rakendub mootorile positiivne pinge, kui sulgetakse lülitid S1 ja S4, lülitite S3 ja S2 sulgemisel (S1 ja S4 avatult) rakendub mootorile vastassuunaline pinge ning mootor hakkab teisipidi tööle. 
Lülitid S1 ja S2 ei tohi olla kunagi korraga suletud, sest vastasel juhul tekib lühis pinge allika otstel. Sama kehtib ka lülitite S3 ja S4 kohta.
Kasutades väikeseid voolusid, on võimalik mootoreid kontrollida integreeritud komponendiga. Suuremate voolude korral on tarvis kasutusele võtta võimsustransistorid.
Toimimine.
Analoogjuhtimine.
H-silda kasutatakse valdavalt mootori pöörlemissuuna vahetamiseks, kuid see võimaldab ka mootorit pidurdada, kui lühistada mootori terminalid või lasta mootoril veereda seismajäämiseni (kõik lülitid on avatud). Järgnev tabel võtab kokku kõikvõimalikud lülitite asendid ning nende tulemused.
Digitaalne juhtimine.
Digitaalselt on võimalik H-silda juhtida, kasutades mikrokontrollerit, mille digitaalsed väljundid ühendatakse vastava skeemi külge. Mikrokontrollerit kasutades on võimalik seejärel sulgeda ning avada lülitid digitaalselt. Kasutades pulsilaiusmodulatsiooni, on võimalik lisaks suunale määrata ka mootori pöörlemiskiirust, mis võimaldab veel suuremat kontrolli alalisvoolumootori üle ning võimaldab alalisvoolumootorit kasutada mitmeti.
Konstruktsioon.
Releed.
H-silda saab konstrueerida näiteks releedega. Releed on siiski kogukad ning nendega kaasneb mehaaniline kulumine.
N- ja P-kanali pooljuhid.
Pooljuhist valmistatud H-sildades kasutatakse tavaliselt vastandlike polaarsustega seadmeid, nagu näiteks bipolaartransistore või P MOSFET-e, mis on ühendatud kõrge pingega liinile ning NPN-bipolaartransistore või N MOSFET-e, mis on ühendatud madala pingega liinile.
Transistorid on pooljuhtseadmed, millel esineb ka takistus, seetõttu lähevad nad kuumaks, kui voolu kaua juhivad. Seepärast kasutatakse H-sillana valdavalt MOSFET-e, mis on palju efektiivsemad ning ei lähe nii kuumaks.
Suurima kasuteguriga H-silla saab, kui kasutada N MOSFET-i transistore mõlemal liinil. Sellepärast, et N MOSFET-il on vaid kolmandik P MOSFET-i takistusest avatud olekus. Sellega kaasneb ka skeemi keerukus, sest kõrgema pingega liinil olevaid N MOSFET-e on vaja juhtida veel kõrgema pingega. Keerukust on võimalik vältida, kasutades spetsiaalseid mikroskeeme, kus on pinge tõstmine kivi sees ära lahendatud.
Tallinna ehituskomitee

Tallinna ehituskomitee (saksa keeles "Revaler Baukomitee", vene keeles "Ревельский строительный комитет") oli 1825-1840 Tallinna kindlustuste ehitamist korraldanud asutus. Ehituskomitee allus Venemaa Sõjaministeeriumi Inseneridepartemangule.
Ehituskomitee üks ülesandeid oli Tallinna Insenerikomando ehitust puudutava majandustegevuse kontrollimine..
Jamie Vardy

Jamie Richard Vardy (sündinud 11. jaanuaril 1987 Sheffieldis) on Inglismaa jalgpallur, kes mängib ründajana Inglismaa Premier League'i klubis Leicester City FC.
2003. aastal Jamie Vardy sõlmis lepingu Inglismaa jalgpalliliiga 8. divisjoni klubiga Stocksbridge Park Steels, aasta pärast ta leping Sheffield Wednesday'iga lõpetati. 2007. aastal teenis ta koha põhikoosseisus. Juunis 2010 Jamie Vardy kolis klubi FC Halifax Town ja esimeses mängus lõi võiduvärava Buxton FC vastu. Vardy lõpetas hooaja Halifax Towni parima väravaküti nimetusega, kuna oli löönud 27 väravat. Uue hooaja alguses lõi Vardy 3 väravat 4 esimeses mängus, aga jätkas mängimist juba klubis Fleetwood Town.
Enne hooaja 2012–2013 algust toimus Jamie Vardy üleminek Inglismaa jalgpalli esiliiga klubi Leicester City. Üleminekusummaks nimetati 1 miljon naelsterlingit. Esimene hooaeg oli Vardy jaoks kokkuvõttes edutu ja mängija pidas võimalikuks karjääri lõpetamist. Järgmisel hooajal õnnestus aga Vardyl vormi leida ja tema abil sai Leicester City Championshipi võitjaks. Vardy lõi liigas 16 väravat. Esiliiga võitjana teenis Leicester City koha Premier League'is. 19. augustil 2014 sõlmis Vardy klubiga uue lepingu aastani 2018. Esimesel hooajal Inglismaa kõrgliigas lõi Jamie Vardy 34 mängus 5 väravat. Leicester City lõpetas hooaja 14. kohal tehes võimsa tagasituleku hooaja teisel poolel. Premier League'i hooajal 2015–2016 lõi Vardy esimeses 12 mängus 12 väravat.
Krokees

Krokees (kreeka keeles "Κροκεές", kuni aastani 1921 "Λεβέτσοβο" (Levetsovo)) on linn Kreekas Peloponnesose piirkonnas Lakoonia piirkonnaüksuses Evrótase vallas. Linn asub Taygetose mäestiku jalamil.
Linnas antakse välja ajalehte ja seal toodetakse oliiviõli. Sealne õli on Euroopa Liidu kaitse all olev bränd.
Linnast on pärit kreeka luuletaja Nikiforos Vrettakos.
Ajalugu.
Pronksiajal elasid linnas ja selle ümbruses ahhailased ja pelasgid, hiljem sattus piirkond aga doorlaste võimu alla.
Linna läheduses Taygetose mägedes leidub andesiidi vormi, mida nimetatakse "lapis Lacedaimonicus", "Porfido verde antico", "lapis Croceus", "lapis Taygetas", "lapis Spartanus" või "Porfido serpentino verde". Rohelise värvi annavad kivimile epidoot ja kloriit, tumedad varjundid annab kivimile pürokseen, heledad aga plagioklass. Tumerohelist porfüürse struktuuriga kivimit kaevandasid Taygetose mägedes juba neandertallased. Hiljem kasutati seda nii Minose kui ka Mükeene kultuuris vaaside ja pitsatite valmistamiseks, kuna materjal oli kõva ning vastupidav (tugevus Mohsi skaalal on kuus või suurem). Kivimit on maininud ka Pausanias. Roomlased kasutasid kivimit "opus sectile" stiilis dekoratsioonide valmistamiseks (neid on leitud Ostia Anticast ja Nemist). Kivimit on kasutatud ka Santa Prassede basiilikas ja Püha Peetruse väljaku sillutises. Keskajal kasutati kivi mosaiikide valmistamiseks Palermos, Konstantinoopolis ja Santiago de Compostelas; rooma ajast pärinevat kivi kasutati taas Püha Markuse basiilika ja Westminster Abbey rajamisel.
Linn oli dioskuuride kaitse all. Linna keskväljakul asub purskkaevu juures väljakaevamistel leitud dioskuure kujutavmarmorist plaat.
Valang

Valang on kokku kaks või enam lasku, mis on lastud täisautomaatset tuld andvast relvast (nt ründevintpüssist või kuulipildujast) ilma päästikut vabastamata.
Kambja mõis

Kambja mõisa all võidakse mõelda:
Vastse-Kambja mõis

Vastse-Kambja mõis, ka Väike-Kambja mõis (saksa keeles "Neu-Kamby", ka "Klein-Kamby") oli rüütlimõis Kambja kihelkonnas Tartumaal. Nüüdisajal jääb mõis Tartu maakonda Kambja valda.
Ajalugu.
Vastse-Kambja mõis asutati 17. sajandil Suure-Kambja mõisast eraldatud alast. 
Mõisa viimased omanikud enne 1919. aasta mõisate võõrandamist olid Gernhardtid.
Mõisa peahoones tegutseb tänapäeval Kambja vallavalitsus.
Kenny Kivikas

Kenny Kivikas (sündinud 24. märtsil 1991) on eesti orienteeruja ja kergejõustiklane.
Haridus.
Ta on lõpetanud 2010. aastal Tartu Tamme Gümnaasiumi ning 2013. aastal Tartu Ülikooli kehalise kasvatuse ja spordi erialal. 2015. aastal kaitses Tartu Ülikooli Pärnu Kolledžis teenuste disaini ja juhtimise erialal magistritöö "Rahvaspordiürituste atraktiivsust kujundavad tegurid Eestis" (juhendaja Eneli Kindsiko) ja sai ärijuhtimise magistri kraadi.
Sporditulemused.
Aastatel 2006–2009 on ta võitnud orienteerumisjooksu Euroopa noorte meistrivõistlustel teatevõistluses Eesti meeskonna koosseisus kuld-, hõbe- ja kaks pronksmedalit.
Aastatel 2009–2022 võitnud orienteerumisjooksu Eesti meistrivõistlustel viis kuld-, viis hõbe- ja kuus pronksmedalit. Eesti meister sprindis 2012., 2013., 2017. ja 2020. aastal. Eesti meister lühirajal 2022. aastal.
Aastatel 2013–2022 osalenud orienteerumise maailmameistrivõistlustel, parimad tulemused 4. koht teatejooksus, 16. koht tavarajal ja 19. koht sprindis 2017. aastal ning 9. koht segateatesprindis 2016. aastal. 
2016. aasta orienteerumise Euroopa meistrivõistlustel sai ta sprindidistantsil 18. koha ja segateatesprindis koos Annika Rihma, Raido Mitti ja Evely Kaasikuga 8. koha.
2016. aastal võitis orienteerumisjooksu Balti meistrivõistlustel tavarajal kuldmedali.
2013., 2017. ja 2018. aastal kuulus jüriööjooksu võitnud OK Ilvese võistkonda.
Aastatel 2010–2016 on ta kuulunud Eesti meistrivõistlustel ekidenis Tartu Ülikooli Akadeemilise Spordiklubi meeskonda, mis on võitnud viis kuld-, ühe hõbe- ja ühe pronksmedali. Lisaks võitnud Tartu Ülikooli Akadeemilise Spordiklubi meeskonnas Eesti kergejõustiku meistrivõistlustel 4x1500 meetri teatejooksus 2013. aastal kuld- ja 2016. aastal hõbemedali.
2018. aastal kuulus Soomes Jukola teatejooksu võitnud Soome klubi Koovee meeskonda.
2018. aasta suvel kuulus kultuuriprogrammi Eesti Vabariik 100 ürituste raames korraldatud ja Guinnessi rekordina kinnitatud 100 x 10 km teatejooksu võitnud võistkonda.
Isiklikku.
Tema ema ja ühtlasi treener on orienteeruja Elo Saue. Tema vanaisa on Arvo Kivikas.
Vastse-Kuuste mõis

Vastse-Kuuste mõis (saksa keeles "Neu-Kusthof") oli rüütlimõis Võnnu kihelkonnas Tartumaal. Nüüdisajal jääb mõis Põlva maakonda Põlva valda.
Mõis tekkis 1789, kui see eraldati Vana-Kuuste mõisast (enne eraldamist Kuuste mõis).
Mõisa viimane omanik enne 1919. aasta mõisate võõrandamist oli Johann Peet.