tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Mikroevolutsioon

Mikroevolutsioon on evolutsioon, mis haarab liigisiseseid, populatsiooni tasandil toimuvaid evolutsioonilisi muutusi, populatsiooni genofondi muutumist. 
Mõiste võttis kasutusele Robert Leavitt aastal 1909, kasutades seda ontogeneesis toimuvate muutuste kohta.
 "The production of form from formlessness in the egg-derived individual, the multiplication of parts and the orderly creation of diversity among them, is an actual evolution, of which anyone may ascertain the facts, but of which no one has dissipated the mystery in any significant measure. This "microevolution" forms an integral part of the grand evolution problem and lies at the base of it, so that we shall have to understand the minor process before we can thoroughly comprehend the more general one. Morphogenetics, therefore, is a field in which the evolutionists must work." (Leavitt 1909: 30, esiletõst lisatud siin.) 
Paaris mõistega "makroevolutsioon" kasutas seda mõistet esimesena Juri Filiptšenko 1927. aastal.
Jonoon

Jonoon või jonoonid on koondnimetus koosesinevatele isomeersetele tsüklohekseeni derivaatidele (C13H20O), mille külgahelas on oksorühm. Jonoonid on tuntud looduslike (terpenoidsete) lõhnaainetena, mida leidub mitmetes eeterlikes õlides, sealhulgas roosiõli. Jonoone kasutatakse parfümeerias ja beetajonoon on lähteaine retinooli sünteesis.
Lõhnaainetena on kasutatavad ka jonoonide metüülanaloogid, sealhulgas iroon. Mõnel juhul on ka jonoonide metüülanaloogid arvatud koondnimetuse jonoonid alla.
Süntees.
Jonoone saab sünteesida tsitraalist (4) kondensatsioonireaktsioonis atsetooniga (1), mis annab pseudojonooni (7), mis edasi tsükliseeritakse jonoonideks (10 ja 11). 
TA Keemia Instituudis aastatel 1960–1990 töötati välja ja juurutati pooltööstuslikul katseseadmel jonooni ja metüüljonoonide süntees lähtudes isopreenist ning varieerides teist lähteainet. Sünteesiprotsessis moodustusid analoogühendid kõigis viies põhietapis: 
СН2=С(СН3)–СН=СН2 + CH3–С(СН3)=СR1–СHR2–Cl → → → → 
СН3–С(СН3)=СR1–СHR2–CH2–С(СН3)=СН–CH=CHCO(СН3) → isomeersed jonoonid (R1, R2 = H) või isomeersed 5-metüüljonoonid (ehk iroon: R2 = H ja R1 = Me) või isomeersed 4-metüüljonoonid (R1 = H ja R2 = Me).
Toodud valemis on vahesaadusena näidatud pseudojonoonid. Selles sünteesiprotsessis võrreldes tsitraaliga, olid metüülanaloogide saagised märgatavalt paremad.
Liis Aarne

Liis Aarne (sündinud 9. juunil 1954 Tallinnas Nõmmel) on mööblikunstnik ja disainer.
Elukäik.
Ta õppis Tallinna 27. 8-klassilises ja 39. Keskkoolis ning kunstikallakuga Tallinna 24. Keskkoolis. Aastatel 1972–1977 õppis ta Eesti Riiklikus Kunstiinstituudis tööstuskunsti erialal.
Pärast kõrgkooli lõpetamist asus ta tööle ETKVL Tootmiskoondisesse Kooperaator. Sattumine peamiselt mööblit tootvasse ettevõttesse sai määravaks tema kujunemisel just mööblikunstnikuks. Töötas mööbli- ja ruumikujundajana järgmistes ettevõtetes: 
Looming.
Aastail 1983–2002 tegi ta tihedat koostööd sadulsepp Arvo Kalvikuga. Valmis rida pehme mööbli suurvorme: unikaalseid diivaneid. Neisse aastaisse jäi ka aktiivsem esinemine näitustel. 
Aastast 1993 hakkas Aarne kasutama oma töödel autorimärki: nahale põletatud suured tähed LAAK, mis tähendavad Liis Aarne ja Arvo Kalviku initsiaale. Hiljem lisandus sinna alla ka konkreetse töö nimi ja valmimise aasta. Initsiaalide kohale oli kirjutatud: "Töö autorid: Aarne-Kalvik". Peale Arvo Kalviku surma säilisid initsiaalid LAAK, aga nende kohale on nüüd põletatud vaid kiri "Liis Aarne".
Loomingu iseloomustus.
1995. aastal Kristjan Raua majamuuseumis avatud ühisnäituse lühiarvustuses Kultuurilehes kirjutati: "Liis Aarne kuulub 1980. aastate sisekujundajate põlvkonda, aega, mida ilmestasid artdisaini esilekerkimine, näitused "Ruum ja vorm" I — V ja "Acta '87", mis andsid võimaluse paljudele ruumikujundajatele tollases ratsionaalpraktilises keskkonnas eksponeerida oma ideid ja töid eelkõige kunstiteostena. Toona mõjusid need väljapanekud oma disaini- ja kunstikesksuses tarbimisfunktsionaalsel taustal üllatuslike ja uudsetena." Ühisloominguna sündinud unikaalmööblit, mis valdavalt oli valmistatud naturaalsest nahast, kasutades rohkeid käsitöövõtteid, kirjeldas anonüümne arvustaja "perfektse kvaliteediga" ja "postmodernistlikus laadis" objektidena, mil on "nostalgilis-müstiline, kohati aristokraatlikuna mõjuv alge".
Ka kunstnik ise on oma loomingut iseloomustades rõhutanud kunstilisuse valitsemist praktilisuse üle: "Olen aastate jooksul teinud sisekujundus-projekte ja kujundanud seeriatootmise jaoks pehmet mööblit, aga mu armastus on olnud vaba looming. Mind on alati huvitanud disain kui kunst. Loomulikult saab minu istemööblil istuda, aga inimese jaoks mugava istme tegemine ei ole minu põhiteema. Võimalik, et mind peetakse seepärast ketseriks disainerite hulgas. Minu tehtud mööbel on kui asjad ise-eneses, need on vägagi enesekesksed ega ole tehtud vaikselt teenima oma peremeest.".
Virve Aben

Virve Aben (kuni 1953. aastani Virve Känd; sündinud 2. jaanuaril 1930 Tallinnas) on eesti tekstiilikunstnik. 
Elukäik.
Virve Aben lõpetas 1948. aastal Tallinna 10. Keskkooli ja 1954. aastal ERKI tekstiili erialal.
Ta töötas aastatel 1954–1965 tekstiilivabrikus Punane Koit ja 1965–1980 Tallinna Moemajas. Ta on üks esimesi trükikangaste kavandajaid Eestis. 1981–1985 töötas ta Eesti Informatsiooni Instituudis tööstusdisaini sektori insenerina ning aastatel 1988–1997 juhendas ta Keilas kangakudumise ringi. 
Alates 1985. aastast on ta tegutsenud vabakutselise kunstnikuna.
Liikmesus.
Virve Aben kuulub Eesti Kunstnike Liitu ja Eesti Tekstiilikunstnike Liitu. 
Isiklikku.
Virve Abeni abikaasa on tehnikateadlane Hillar Aben. Peres on kaks poega.
Satsunani saared

Satsunani saared (薩南諸島, "Satsunan-shotō") on Jaapani saarestik, mis asub Nansei saarestiku põhjaosas. Kuulub Kagoshima prefektuuri. Saared on tekkelt vulkaanilised. Pindala ligikaudu 2356 km2.
Saarestikku kuuluvad :
Ida Emilie Adamson

Ida Emilie Adamson (sündinud Estam; 18. märts 1898 Pärnu, Eesti – 10. mai 1989 Cupertino, California, USA) oli eesti graafik.
Ida Emilie Adamson õppis Tartu Kõrgemas Muusikakoolis klaverit (lõpetas 1927) ja Kõrgemas Kunstikoolis Pallas (lõpetas 1932). Aastatel 1931–1932 õppis ta Ado Vabbe meistriateljees. 
Lahkus Eestist 1944, aastast 1949 elas USA-s.
Viljeles peamiselt vabagraafikat.
Isiklikku.
Graafik Pauline Elfriede Leps-Estam oli tema õde.
Jaak Adamson

Jaak Adamson (25. aprill 1938 Tallinn – 27. veebruar 2022 Tekovska Breznica, Žarnovica, Banská Bystrica maakond, Slovakkia) oli eesti maalikunstnik, graafik ja kunstipedagoog. 
Lõpetas 1957. aastal Tallinna 16. keskkooli. Adamson omandas kunstihariduse Eesti NSV Riiklikus Kunstiinstituudis, mille lõpetas 1964. aastal maali erialal. Hakkas esinema Kunstisalongi näitustel alates 1966. aastast. 
Esines 1960.–1970.aastatel grupinäitustel ning lõi lavakujundusi A. H. Tammsaare nimelisele Rahvateatrile ja J. Tombi nimelise Kultuuripalee Rahvateatrile ning näiteringidele. Töötanud Kärdlas kultuuriülikooli juures esteetikaosakonna ühiskondliku juhataja ja lektorina 
Ta oli Eesti ja Slovakkia Kunstnike Liidu liige. Elas ja töötas 1980. aastast Slovakkias.
Henrik Horn

Henrik Horni nime kannab mitu rootsi riigitegelast:
Prantsusmaa Eurovisiooni lauluvõistlusel

Prantsusmaa on Eurovisiooni lauluvõistlusel osalenud alates 1956. aasta lauluvõistlusest. Prantsusmaa on üks seitsmest asutajariigist, mis praegugi osalevad. Prantsusmaa on puudunud vaid kahelt lauluvõistluselt: 1974 ja 1982. 
Prantsusmaa on üks edukamaid riike lauluvõistlusel. Riik on võitnud viiel korral, tulnud teiseks neljal korral ja seitsmel korral on saavutatud kolmas koht. Lisaks kaks viiendat ja neli seitsmendat kohta, mis tähendab, et Prantsusmaa on jõudnud esiviisikusse 25 korral, millest 16 korral ka esikolmikusse – teisel kohal Suurbritannia (29/23 korda) järel. 1991. aastal riiki esindanud Amina kogus lauluga "C'est le dernier qui ´a parlé" sama palju punkte kui Rootsi. Lisaks sellele oli mõlemad riigid kogunud ka sama suur hulk 12 punkte. Kuid 10 punktide kokkulugemisel selgus, et Prantsusmaa peab leppima teise kohaga. Ka aasta varem oli Prantsusmaa väga ligidal võidule, kui Joëlle Ursull lauluga "White and Black Blues" saavutas teise koha. 
Viimastel aastatel on Prantsusmaa tulemused jäänud tagasihoidlikeks. Alates 1998. aastast, kui rahvahääletus lisati võistlusse, on Prantsusmaa enamus kordadel lõpetanud viimase kümne riigi seas saades 18. koha (2003 ja 2008.), 19. koha (1999), 22. koha (2006 ja 2007), 23. koha (2000 ja 2005. aasta Eurovisiooni lauluvõistlus) ja 24. koha (1998). 
Kuid Prantsusmaa on ka kogunud mõningad head kohad sellel sajandil. 2001. aastal esindas Prantsusmaad Kanada laulja Natasha St-Pier, kes saavutas lauluga "Je n'ai que mon âme" neljanda koha. Edukalt jätkas riik ja järgmisel aastal, kui Sandrine François tuli Tallinnas 5. kohale lauluga "Il faut du temps". 
2008. aastal esindas Belgradis Prantsusmaad Sébastien Tellier, kes on üks Prantsusmaa tuntumaid artiste ning on kogunud ka tuntust välismaal. Tellier' laul "Divine" ei saavutanud suurt edu ning Prantsusmaa pidi jälle leppima 18. kohaga. 2009. aastal esindas Prantsusmaad üks maailmakuulsaid Prantsuse superstaare Patricia Kaas. Ta esitas Moskvas toimunud lauluvõistlusel loo "Et s'il fallait le faire", mis saavutas 8. koha. 2016. aastal esitas riiki Amir lauluga "J'ai cherché", mis saavutas 6. koha. See on parim tulemus pärast 2002. aastat.
Hääletamise ajalugu (1975–2016).
Prantsusmaa on "andnud" kõige rohkem punkte järgmistele riikidele:
Prantsusmaa on "saanud" kõige rohkem punkte järgmistelt riikidelt:
Ingrid Agur

Ingrid Agur (sündinud Kiivit; 19. jaanuar 1931 Polli vallas – 7. august 2025) oli eesti teatrikunstnik. 
Ta elas aastatel 1941–1947 ja 1949–1957 küüditatuna Tomski oblastis. Lõpetas 1957. aastal Tomski töölisnoorte keskkooli. Aastatel 1957–1958 õppis Tartu Kunstikoolis, 1964. aastal lõpetas Eesti Riikliku Kunstiinstituudi teatrikunsti erialal (juhendaja Voldemar Haas). 
Aastatel 1964–2001 töötas teatrikunstnikuna Viljandis Ugala teatris, sealhulgas 1965–1994 peakunstnikuna.
Isiklikku.
Tema abikaasa Jaak Agur oli Viljandi haigla arst ja poeg Hendrik Agur on koolidirektor, lendur ja kitarrist; abikaasa vend Rein Agur on lavastaja. Tema onu oli Jaan Kiivit seenior.
Veepuhastus

Veepuhastus ehk veekäitlus ehk veetöötlus on tehnoloogiliste protsesside kogum, mille eesmärk on anda veele enne selle tarbimist nõuetekohane kvaliteet.
Joogiveeks ette nähtud vett on tavaliselt vaja puhastada, sest pinnavee (jõgede ja järvede vee) hägusus, värvilisus ja bakterisisaldus ületavad tavaliselt joogivee jaoks lubatava piiri. Sellepärast eelnevad loodusliku vee suunamisele veevärki tavaliselt vee selitamine ehk vabastamine heljumist ja kolloidosakestest, idutustamine ehk vabastamine mikroorganismidest, eriti haigusi tekitavatest pisikutest, ning värvusetustamine. Kui veevärki suunatakse merevett, siis eelnevad sellele vee magestamine ja pehmendamine. Enamik veepuhastusprotsesse keskendub saasteainete eemaldamisele või kahjutustamisele.
Puhastatakse ka reovett, tavaliselt selleks, et seda loodusesse lasta. Reoveepuhastuse käigus saadav vesi ei pea olema nii puhas kui joogivesi, välja arvatud muidugi juhul, kui reoveest joogivett toodetakse.
Tööstuses kasutatava vee ehk tööstusvee puhastamist nimetatakse ka vee-ettevalmistuseks..
Tänapäeval toimub enamik veepuhastusetappe veepuhastusjaamades.
Sõltuvalt veepuhastuses kasutatavate protsesside olemusest saab eristada füüsikalist, keemilist, bioloogilist ja kompleksset veepuhastust. Füüsikalised veepuhastusmeetodid on neist vanimad ja nende hulka kuuluvad aeglased liivafiltrid, mida viimastel aastakümnetel on suurema jõudluse huvides hakatud asendama kiirete liivafiltritega. Bioloogilised veepuhastusmeetodid on kasutusele võetud suhteliselt hiljuti ning nende hulka kuuluvad aktiivmuda ja biotiigid.
2010. aasta noorte suveolümpiamängud

2010. aasta noorte suveolümpiamängud olid esimesed noorte olümpiamängud ning toimusid 14.–26. augustil 2010 Singapuris.
Osales 3600 sportlast, vanuses 14 kuni 18 eluaastat, 800 ametnikku 205-st rahvuslikust olümpiakomiteest,
800 ajakirjanikku, 20 000 kohalikku ja rahvusvahelist vabatahtlikku ning üle poole miljoni pealtvaataja.
Võisteldi 26 spordialal ning osaleti kultuuri- ja haridusprogrammides.
Purjetamises olid tüdrukutel ja poistel võistlemiseks samad alused, svertpaat Byte CII ja purjelaud Techno 293, kuid medaliarvestust peeti eraldi.
Edukaim riik oli Hiina 30 kullaga ja 51 medaliga, kellele järgnesid Venemaa ja Lõuna-Korea.
Issanda Vastupanuarmee

Issanda Vastupanuarmee (inglise keeles "The Lord's Resistance Army", ametlik lühend LRA) on 1986. aastal Ugandas asutatud, usuliselt ja poliitiliselt motiveeritud relvarühmitus, mis peab alates 1987. aastast võitlust Uganda keskvalitsuse vastu.
Rühmituse asutaja ja juht on ennast prohvetiks ja meediumiks kuulutanud Joseph Kony, kelle kohta Rahvusvaheline Kriminaalkohus väljastas 2005. aastal vahistamiskäsu. Ameerika Ühendriigid on kandnud Issanda Vastupanuarmee terroriorganisatsioonide nimekirja ja osutab Aafrika riikidele nii rahalist kui ka sõjalist abi rühmitusevastases võitluses.
Loodud algselt Uganda põhjaosa asustava atšolite rahvusrühma huvide kaitseks pärast nyankolede hulgast pärineva Yoweri Museveni tõusu presidendiks, kujunes rühmitusest aastatega väidetavalt teokraatlikku riigikorda taotlev liikumine, mille tegevus laienes üle kogu Uganda ka Sudaani lõunaosasse, Kongo Demokraatliku Vabariigi ja Kesk-Aafrika Vabariigi aladele. 1990. aastatel sai liikumine sõjalist ja humanitaarabi Sudaani valitsuselt.
Issanda Vastupanuarmee suuruseks hinnati 2009. aastal umbes 800 võitlejat, kellest suure osa moodustasid lapssõdurid. Eri hinnangud on paigutanud rühmituse suuruse 500–3000 võitleja vahele, kellele võib lisanduda veel kuni 1500 naist ja last. Joseph Kony ise on nimetanud liikmeskonna suuruseks 5000 võitlejat.
Vaatamata rühmituse väiksusele on nii Uganda armee kui ka rahvusvaheliste eriüksuste katsed selle tegevusele piiri panna ebaõnnestunud. Enam kui kahekümne tegevusaasta kestel on relvarühmitus tapnud üle 10 000 inimese ja röövinud 40 000–60 000 inimest, peamiselt last. Rühmitusel on tavaks panna toime julmi rünnakuid tsiviilobjektide ja -isikute vastu, millega kaasneb lisaks tapmistele ulatuslik jäsemete maharaiumine ja naiste vägistamine.
Tulemusteta on jäänud ka arvukad rahuläbirääkimised. Viimati peeti neid aastatel 2006–2008 Lõuna-Sudaani pealinnas Jubas.
Viimastel aastatel on sõltumatute vaatlejate hinnangul kõigil Issanda Vastupanuarmee tegevusaladel nende vastu korraldatud süstemaatilised sõjalised operatsioonid kahandanud siiski selle võitlejate arvu 150–200 inimeseni. Maailma avalikkuse teadlikkust rühmituse inimsusvastastest kuritegudest on aidanud oluliselt tõsta 2012. aastal mittetulundusühingu Invisible Children liikme Jason Russelli lavastatud dokumentaalfilm "Kony 2012".
Kolilaadsete bakterite arv

Kolilaadsete bakterite arv ehk koliindeks on vee kvaliteeti näitav omadus, mis väljendab 1 milliliitris olevate soolekepikeste ehk kolibakterite üldarvu. Nende bakterite (rohke) esinemine viitab olmereostusele.
Sõltuvalt vee liigist ja selle kasutamisalast on enamasti määratletud lubatav kolibakterite arv milliliitris vees.
Koliindeksi kaudu saab arvutada kolitiitri ehk vähima veehulga, kus leidub üks kolibakter.
Kolitiiter

Kolitiiter on vähim veehulk, kus sisaldub üks kolibakter ehk soolekepike. Kolitiiter avaldatakse üldjuhul milliliitrites. 
Kolitiitri alusel saab hinnata näiteks joogivee kvaliteeti: kas vesi vastab kehtestatud normidele või mitte.
Valentin Grenz

Valentin Martin Grenz VR I/3 (22. oktoober 1888 Paldiski – 22. veebruar 1944 Halturin, Kirovi oblast) oli Eesti mereväelane (mereväekapten), 1932–1938 Eesti Vabariigi Merejõudude juhataja.
Ta arreteeriti NKVD poolt ja lasti 55-aastaselt maha Venemaal.
Johannes Santpank

Johannes Santpank VR II/3 (kuni 11. aprillini 1935 Johannes Sandbank, 29. september 1901 – 5. mai 1954 Karaganda oblast) oli Eesti sõjaväelane (kaptenmajor). 
Arreteeriti NKVD poolt 1941. Suri vangilaagris Karaganda oblastis Venemaal.
Sekundaarproduktsioon

Sekundaarproduktsioon ehk teistoodang on toiduahela teise astme (esimene aste on primaarprodutsendid) organismide produtseeritud orgaaniline aine (või ka talletatud energiahulk). Seda energiahulka, mis kandub edasi kolmandale toiduahela astmele, nimetatakse teiseseks puhastoodanguks. Sekundaarprodutsendid on tavaliselt taimedest ja vetikaist toituvad loomad (fütofaagid) ja seened.
Oktoobri rajoon

Oktoobri rajoon (aastatel 1991–1993 "Läänerajoon") on ajalooline linnaosa (linnarajoon), mis eksisteeris Tallinna edelaosas aastatel 1974–1993.
Haldusorganid.
Rajooniga olid seotud järgmised haldusorganid: Tallinna Linna Oktoobri rajooni Rahvasaadikute Nõukogu, Tallinna Linna Oktoobri rajooni RSN Täitevkomitee (1974–1990) ja EKP Tallinna Linna Oktoobri rajooni Komitee.
Täitevkomitee esimees oli 1974. aastast Urve Elmi.
Territoorium.
1973. aasta 29. detsembrist eraldati Tallinna Linna TSN Täitevkomitee otsusega nr 193, Keskrajoonist selle läänepoolne osa ja moodustati sellest Tallinna linna Oktoobri rajoon. Uus Oktoobri rajoon hõlmas põhjas Tallinna vanalinna ja lõunas Mustamäe uuselamurajooni, neid ühendas Lilleküla ja Kassisaba. Ülejäänud Keskrajoon nimetati ümber Lenini rajooniks.
Linnarajooni territoorium hõlmas põhiliselt Tallinna vanalinna, Luise ja Ülase tänava piirkonda, Lilleküla ja Mustamäe (koos Nõmme Vana-Mustamäega). Loodes ja põhjas piirnes Kalinini, lõunas ja kagus Lenini ning idas (Mere puiesteel) Mererajooniga. Tänapäeval jaotuvad endised linnarajooni alad Mustamäe, Nõmme ja Kesklinna linnaosa vahel.
Territooriumi pindala oli 23,7 km² (1975).
1989. aasta rahvaloenduse andmetel oli Oktoobri rajoonis 115 985 elanikku. Neist oli eestlasi 65 838 (56,76%), venelasi 39 393 (33,96%), ukrainlasi 4191 (3,61%), valgevenelasi 2438 (2,10%), juute 1096 (0,94%) ja soomlasi 936 (0,81%).
Oktoobri rajoon moodustati 3. jaanuaril 1974, seoses Tallinna Keskrajooni (1961–1974) jagamisega Lenini rajooniks ja Oktoobri rajooniks.
Piirkonda ilmestasid peamiselt elamurajoonid. Tööstusettevõtted paiknesid Laki tänava ja Kadaka tee ääres, mis arenes välja 1960.–1970. aastatel. Tuntumad ettevõtted olid V. Klementi nim. Tallinna Õmblustootmiskoondis, Norma, Ilmarine, Talleks.
Rajoonis oli 14 üldhariduskeskkooli, neli õhtukooli, neli tehnikakooli, seitse keskeriõppeasutust ning kõrgkoolidest Tallinna Polütehniline Instituut (TPI).
Kohtutäitur

Kohtutäitur on Eesti Vabariigis vabakutseline isik, kellele riik on delegeerinud õigused ja kohustused viia riigi nimel läbi sundtäitmisega seotud toiminguid ehk täitetoiminguid. 
Sundtäitmine on materiaalse õiguse maksmapanemine riikliku sunni abil. Kohtutäituri amet omab Eesti õigussüsteemis olulist kohta, kuna alles sundtäitmise käigus selgub, mida üks või teine materiaalse õigusega tagatud nõue väärt on ning kas seda on praktikas võimalik realiseerida. Täitur teostab täitetoiminguid täitemenetluse käigus. Täitemenetlus on seaduses sätestatud piirides ja ulatuses isiku põhiõigusi piirav menetlus. Täita saab vaid täitemenetluse seadustikus loetletud lahendeid ehk täitedokumente. Täitemenetluse läbiviimise protsessinormid tulenevad täitemenetluse seadustikust. Lisaks täitetoimingutele teeb täitur ka seaduses ettenähtud ametitoiminguid, milleks on õigusabi osutamine, dokumentide kättetoimetamine ja pärandvara inventuuri läbiviimine.
Varasem nimetus (Eestis kuni 1940): kohtupristav.
Produtsent (bioloogia)

Produtsendid ehk tootjad on organismid (autotroofid), kes anorgaanilistest ainetest sünteesivad orgaanilisi aineid. Produtsendid on kõikide ökosüsteemide toiduahelate esimesteks lülideks.
Tilaapia

Tilaapia ("Tilapia") on suur kalade perekond ahvenaliste seltsist kirevahvenlaste sugukonnast.
Esimest korda kirjeldas tilaapiaid perekonnana Andrew Smith (1840).
Tilaapiaid on 40 liiki, kelle põhiline levila on Aafrika järvedes.
Minimaalne veetemperatuur, mida nad taluvad, on 7–13 °C.
6 tilaapialiiki kasvatatakse tiikides, sest nad kasvavad kiiresti ja sigivad hästi. Nende hulgas on triibuline sebratilaapia ("T. buttikoferi"). Eriti laialt kasvatatakse mosambiigi tilaapiat ("T. mossambica"), kes on sisse viidud Filipiinidele, Guyanasse, Iisraeli, Indohiinasse, Jaapanisse, Koreasse, Melaneesiasse, Mikroneesiasse ja Polüneesiasse. Indias kasvatatakse tilaapiat tiikides koos tähnilise kirikala ("Etropius maculatus") ja sri lanka kirikalaga ("E. suratensis").
Arnold Jürgenson

Arnold Jürgenson (22. veebruar 1908 Tartu – 22. september 1944 Läänemeri) oli eesti vaimulik.
Lõpetas 1927. aastal Hugo Treffneri Gümnaasiumi ja 1939. aastal Tartu Ülikooli usuteaduskonna. Ordineeriti 6. oktoobril 1940 Tallinna Toomkirikus EELK vikaarõpetajaks.
Aastatel 1940–1942 oli EELK vikaarõpetaja ja 1942–1944 Tartu Pauluse koguduse 2. pihtkonna õpetaja. 
Hukkus Eestist põgenemisel laeval Moero.
1966. aasta mäesuusatamise maailmameistrivõistlused

1966. aasta mäesuusatamise maailmameistrivõistlused olid 19. maailmameistrivõistlused mäesuusatamises, mis toimusid 5.–14. augustini Portillos Tšiilis. Võistlustel jagati välja 8 komplekti medaleid (neli ala nii meestele kui naistele). 
Tulemused.
Mehed.
Slaalom.
&lt;br&gt;Finaal: 14. august 
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 39
&lt;br&gt;Maailmameister 1964: Josef Stiegler , Austria
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
Suurslaalom.
&lt;br&gt;Finaal: 9. august 
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 75
&lt;br&gt;Maailmameister 1964: François Bonlieu , Prantsusmaa
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
Kiirlaskumine.
&lt;br&gt;Finaal: 7. august 
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 72
&lt;br&gt;Maailmameister 1964: Egon Zimmermann , Austria
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
Alpi kahevõistlus.
&lt;br&gt;Finaal: ? 
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 72
&lt;br&gt;Maailmameister 1964: Ludwig Leitner , Saksamaa
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
Naised.
Slaalom.
&lt;br&gt;Finaal: 5. august 
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 43
&lt;br&gt;Maailmameister 1964: Christine Goitschel , Prantsusmaa
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
Suurslaalom.
&lt;br&gt;Finaal: 11. august 
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 39
&lt;br&gt;Maailmameister 1964: Marielle Goitschel , Prantsusmaa
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
Kiirlaskumine.
&lt;br&gt;Finaal: 14. august 
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 38
&lt;br&gt;Maailmameister 1964: Christl Haas , Austria
&lt;br&gt;Austria päritolu Erika Schinegger võitis algselt kuldmedali ajaga 1.32,63, kuid ta ei soostunud enne 1968. aasta taliolümpiamänge tegema sootesti; Schingger andis kuldmedali Marielle Goitschelile üle 1988. aastal. Erik Schinegger on intersooline ja transseksuaalne. Ta loobuks 1966. aasta medalist 20 aastat pärast oma autobiograafia ("Minu võit enese üle: mees, kellest sai naissoost maailmameister") avaldamist.
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
Alpi kahevõistlus.
&lt;br&gt;Finaal: ? 
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 
&lt;br&gt;Maailmameister 1964: Marielle Goitschel , Prantsusmaa
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
Airai

Airai on asula Belau Vabariigis Babelthuapi saare lõunarannikul, Airai osariigi keskus. 
See on elanike arvult riigi teine asula Korori järel. 2004. aastal elas seal 920 inimest.
Looduslikud ühendid

Looduslikeks ühenditeks ehk looduslikeks produktideks nimetatakse orgaanilises ja biokeemias orgaanilisi ühendeid, mida sünteesitakse eluslooduses. Suur hulk neist omab bioloogilist aktiivsust. Siia ei kuulu looduse toimimises sünteesitavad lihtsad ja makromolekulaarsed orgaanilised ühendid. 
Paljud looduslikest ühenditest on valmistatavad ka keemilise täissünteesi teel lihtsamatest algühenditest. Keeruliste looduslike ühendite saamiseks kasutatakse tihti poolsünteetilisi meetodeid, mille puhul lähtutakse sobivast looduslikust algmaterjalist. Kui sünteesis saadakse loodusliku ühendiga analoogne, kuid modifitseeritud struktuuriga ühend, siis nimetatakse seda struktuurianaloogiks. 
Märkus: Keemias ei kasutata terminit "looduslikud ühendid" mitte kõigi looduses esinevate ühendite kohta. Anorgaanilise looduse osas kasutatakse termineid nagu mineraalid või anorgaanilised ühendid. Ka biomakromolekule (näiteks valgud) vaadeldakse omaette klassina. Looduses sünteesitakse ka mitmeid madalmolekulaarseid orgaanilisi ühendeid nagu etanool (käärimisprodukt), atsetoon, äädikhape, karbamiid jt, mida ei paigutata looduslike ühendite alla.
Mägikiur

Mägikiur ("Anthus spinoletta") on linnuliik västriklaste sugukonnast kiuru perekonnast.
Süstemaatika.
Liigi kirjeldas 1758. aastal Karl Linné. Varem käsitleti liikide kolmikut, millesse kuulusid mägikiur, randkiur ja leetkiur ("Anthus rubescens"), ühe liigina "Anthus spinoletta".
Levila.
Mägikiur on levinud mäestikes Lõuna- ja Kesk-Euroopast ja Aasia lõunaosast kuni Hiinani. Mägikiur rändab lühikest maad.
Eestis kohati mägikiuru esmakordselt 2009. aasta veebruaris Tallinnas Koplis Paljassaare lahe ääres.
Välimus.
Sarnaneb randkiuruga, ja varem käsitleti viimast mägikiuru alamliigina. Hundsulestikus alapool roosakas, triibustusega külgrinnal ja kehakülgedel. Puhkesulestikus sarnaneb ta väga randkiuruga, siis eristavad teda randkiurust natuke heledam ülapool, selgem kulmutriip ja valgem tiivavööt. 
Kutsehüüd on venitatud "siit", ka "iits" või "iits trüt". Laul sarnaneb nii sookiuru kui randkiuru omaga.
Elupaik.
Asustab pesitsusajal mäenõlvade alpiniite ja kõrgtasandikke ülalpool metsapiiri, sageli vee lähedal. Talveks liigub madalamale, tegutsedes siis mererandades, järvekallastel, märgaladel ja üleujutatud põldudel.
Pesitsemine.
Mägikiur pesitseb aprillist juunini, üks kuni kaks korda aastas.
Toitumine.
Toitub peamiselt putukatest, ka ussidest ja tigudest.
Halltsiitsitaja

Halltsiitsitaja ("Miliaria calandra", ka "Emberiza calandra") on linnuliik tsiitsitajalaste sugukonnast.
Süstemaatika.
Liigi kirjeldas 1758. aastal Karl Linné. Oma iseärasuste tõttu võrreldes teiste "Emberiza"-tsiitsitajatega, käsitletakse teda sageli perekonnas "Miliaria".
Levila.
Halltsiitsitaja on palearktiline liik, ta on levinud piirkondades Loode-Aafrikast ja Euroopa edela- ja lääneosast läbi Türgi ja Lähis-Ida kuni Kesk-Aasia ja Tjan-Šanini. 
Eestis on halltsiitsitaja juhuslik haudelind.
Välimus.
Halltsiitsitaja üldpikkus on 16–19 cm. Emas- ja isaslind on sarnased ning välimuselt meenutab halltsiitsitaja jämedanokalist põldlõokest. Sabal puudub valge värvus.
Häälitsused on klirisevad, laul koosneb tiksuvatest silpidest ja nendele järgnevast klaasiklirinasarnasest helist. Laulab lennul või mõnel väljapaistval kohal istudes, ka maapinnal.
Elupaik.
Halltsiitsitaja asustab kuiva ava- ja kultuurmaastikku, jäätmaid, karjääre. Põllumajanduse intensiivistumise tõttu on tema arvukus mitmel pool Euroopas tugevasti vähenenud.
Pesitsemine.
Kevadel teevad isaslinnud mängulendu ja paarituvad mitme emaslinnuga. Emaslind rajab kõrtest koosneva pesa maapinnale. Kurnas on 4–6 muna. Pojad lahkuvad pesast umbes poolteise nädala järel pärast koorumist. Halltsiitsitaja pesitseb aastas kaks korda.
Eesti esimene halltsiitsitaja pesa leiti 29. mail 1947 Nõmmel.
Toitumine.
Halltsiitsitaja toitub seemnetest ja putukatest.
Mustpea-tsiitsitaja

Mustpea-tsiitsitaja ("Emberiza melanocephala") on värvuline tsiitsitajalaste sugukonnast tsiitsitaja perekonnast.
Levila.
Mustpea-tsiitsitaja on pesitsusajal levinud Euroopa kaguosas Itaalia ja Balkani poolsaare lõunaosades, Türgis, Kaukaasias, Lähis-Idas ning Iraanis. Talvitub Indias. 
Eestis on ta eksikülaline.
Välimus.
Sabal puudub valge värvus. Isaslind on hundsulestikus eksimatult määratav. Emaslind on märksa tuhmim, helekollase või kollakashalli alapoole ja tumeda hallika peaga.
Kaspia merest kagus, kus mustpea-tsiitsitaja ja punapea-tsiitsitaja ("Emberiza bruniceps") levilad kattuvad, esineb hübriide.
Elupaik.
Asustab poolavamaastikku: hajali puurühmadega põllumaastikku, astelvõsa ja üksikute puudega kuivi mäenõlvu, jõgede kalda- ja õlipuusalusid, viinamägesid, aedu.
Saabub pesitsusaladele aprillis-mais, lahkub augustis.
Romulus Aavakivi

Jaan Romulus Aavakivi (7. veebruar 1903 Jēkabpils – 8. aprill 1942 Solikamsk) oli eesti majandustegelane.
Õppis Tartu Ülikoolis majandust aastatel 1923–1928 (lõpetas), Pariisi Ülikoolis 1927 ja Berliini Kaubandusülikoolis 1928, Fraternitas Estica vilistlane.
Osales Eesti Vabadussõjas laiarööpmelisel soomusrongil nr. 4. 
Alates 1931. aastast Eesti elektriseltsi AEG direktor, aastatel 1936–1937AS Eesti Dvigatel juhatuse esimees. Alates 1936. aastast Läti aupeakonsul Tallinnas.
Arreteeriti NKVD poolt veebruaris 1941 süüdistatuna spionaažis. Lasti maha Ussollagi vangilaagris.
Triool

Triool (inglise "triplet", saksa "Triole") on rütmifiguur, kus löök jaotub kolmeks võrdseks helivältuseks.
Erich Johann Friedrich Toffer

Erich Johann (Johannes) Friedrich Toffer (3. juuli 1892 Narva – 19. veebruar 1945 Norillag, Krasnojarski krai) oli Eesti sõjaväelane (kolonel), Soomusrongirügemendi ülem.
Teenistuskäik.
Arreteeriti NKVD poolt 26. juunil 1941 Rakveres ja saadeti vangilaagrisse.
Sugutäkk

Sugutäkk ehk tõutäkk (ka paaritustäkk) on puhtatõuline isane hobune. Ta on ühte tõugu täkk, kes pole mitte ühegi muu tõuga segatud.
Bodil Joensen

Bodil Bjarta Joensen (25. september 1944 – 3. jaanuar 1985) oli taani pornonäitlejanna.
Glehni pargi allikad

Glehni pargi allikad (ka: "Nõmme-Mustamäe astangu allikad") on rühm allikaid, mis asuvad Glehni pargis Vana-Mustamäe asumis Tallinna Nõmme linnaosas. Allikad on koos pargiga looduskaitse all, kuuludes Nõmme-Mustamäe maastikukaitseala koosseisu.
Asukoht.
Allikad asuvad Rõõmuallika metsas Mustamäe nõlva all Tähetorni ja Lossi tänava vahelisel alal.
Loodus.
Allikate vesi pärineb Nõmme liivikutest. Seetõttu oleneb vee kvaliteet sellest, kui palju imbub Nõmmel heitvett liiva. Kevadel avaneb kuni 24 allikat (neist suurim Rõõmuallikas), millest suvel tegutseb 10–12. Allikate vooluhulk on 1–3 l/s, suurimal – Rõõmuallikal kuni 10 l/s. Ojakesed suubuvad valdavalt Mustamäe basseini. Läänepoolsema vesi neeldub Mäepealse tänava lähistel Kivinuka karstialal. Osa jõuab ka Harku järve
Elukeskkond.
Allikalisel alal kasvab 50–80-aastane must lepp ja kask.
Ajalugu.
Ajalooliselt olid allikad Iisaku (nimetatud ka Kadaka, Kadakaküla ja Soone) oja lätteks, mis 150–200 aastat tagasi läbis praeguse Vana-Mustamäe piirkonnas asunud suvilate piirkonda ning võttis seal järsu suuna Kadaka küla vana (tänane Kadaka tee piirkond) tuumiku suunas.
20. sajandi algul rajas Nikolai von Glehn Iisaku lätete kohale tiigid, ühendas need kanalitega ning piiras sügava kanaliga ka perekonna matmispaiga.
Glehni pargi allikate vett kasutati Nõmmel joogiks veel 1994. aastal.
Looduskaitseobjekt.
Glehni pargi allikad on looduskaitseobjekt, mis on kaitse alla võetud Tallinna Linnavalitsuse määrusega nr 238 27. novembrist 1992. Keskkonnaministri 22. märtsi 2002. aasta määrusega nr 15 määrati Glehni pargi allikate ja sh Rõõmuallika kaitsetsooniks 35 m.
Bergedorfi postmargid

Bergedorfi postmargid on postmargid, mis anti välja 1861. aastal Bergedorfi linnas Saksamaal. 
Alates 1420. aastast oli Bergedorf olnud Hamburgi ja Lübecki vabalinnade ühisvaldus, seetõttu ei saanud Bergedorfis kehtestada kummagi riigi postmarke. 1. novembril 1861 lasti müügile 5 erinevat marki nimiväärtuses ½, 1, 1½, 3 ja 4 šillingit. Margid olid ruudukujulised, perforeerimata ja nende formaat kasvas koos nimiväärtusega (kallimad margid olid suuremad). 
1. jaanuaril 1868 läks Bergedorf ostu teel Hamburgi ainuomandusse ja samast päevast kaotasid kohalikud margid kehtivuse.
Sütiste parkmets

Sütiste mets on parkmetsa ala Tallinna linna territooriumil Mustamäe linnaosas, osa Nõmme-Mustamäe maastikukaitsealast. Pindala on 39,2 ha, sellest puistuid 27,0 ha.
Maastik.
Sütiste metsaala maastiku kujundavad Mustamäe nõlv ning selle ees olev leetseljakute, luidete ja tuiskliivaküngastega liigendatud tasandik. Ala asub mattunud aluspõhjalise ürgoru kohal. Maapinna absoluutkõrgus tasandikul on 28–38 meetrit. Astangu kõrgus jalamilt on 15–20 meetrit, nõlva kalle on 10–40 kraadi.
Sütiste parkmetsa idaosas paikneb viimane säilinud osa kunagisest laialdasest Tondi liivikust. Liiviku serval asuv Lamekas (lame nõlv Rahumäe kalmistust põhja pool) on oluline kaitse all oleva nõmmnelgi kasvukoht (Natura-ala).
Veestik.
Pinnaveekogusid alal ei esine.
Taimestik.
Sütiste mets on keskosas olnud valdavalt nõmmemets ja palumets, mille osade vahele jäävad kunagiste luidetevaheliste nõgude põhjas lodustuvad kooslused (kõdusoo, lodu-madalsoo).
Puistutest valitsevad männikud ja männi enamusega puistud (25,6 ha, 94,8%). Peale männipuistute esineb vähemal määral metsa niiskemas lääneosas hall lepikuid (0,9 ha, 3,3%) ja sanglepikuid (0,5 ha, 1,9%).
Parkmets

Parkmets (harvem kasutatud terminit "metsapark") on vabakujuline park, mille haljastuseks on peamiselt kohalik (pärismaine) metsakooslus.
Parkmetsa loomisel piirdutakse mõne metsaala minimaalse korrastamisega. Parkmets on seega pärandkooslus. Võrreldes barokkpargiga ei nõua parkmets pidevat hooldamist.
Eestis on parkmetsi nii linnades (nt Nõmme, Elva) kui väiksemates asulates, sealhulgas suvituspaikades (nt Võsu, Laulasmaa).
Lahingurivistu

Lahingurivistu (ka lahingrühmitus) on väekoondise, üksuse või allüksuste paigutus välitingimustes (maastikul) lahingutegevuse või muu sõjalise põhitegevuse nõuetest lähtuvalt. 
Lahingurivistus peab võimaldama relvade ja relvasüsteemide tule efektiivset ärakasutamist ja vajalikke manöövrite läbiviimist lahingusituatsioonis.
Tegevussubjekt

Tegevussubjekt on lauses tegusõna seotud laiend, mis väljendab sündmuse keskset osalist – tegevuse sooritajat, seisundis või protsessis olijat. Lauses "Juhan ehitas kevadel suvilat" on Juhan tegevussubjekt ja ka grammatiline subjekt (alus).
Tegevusubjekt toimib lausesiseste asenduste ning väljajättude kontrollijana.
Just tegevussubjekt on see, kellele või millele viitavad näiteks lauses kasutatud enesekohased asesõnad: "Juhan ehitas kevadel (oma) suvilat."
Lausest "Poisile meeldib koera paitada" on näha, et infinitiivitarindist ("koera paitada") välja jäetav tegevussubjekt peab olema identne põhilause tegevussubjektiga, st paitaja saab olla ainult poiss.
Tegevussubjekti semantiline roll lauses.
Olenevalt tegusõna tähendusest võib tegevussubjekti täpsem semantiline roll olla erinev.
Kirjandus.
M. Erelt, Eesti keele lauseõpetus. Sissejuhatus. Öeldis. Tartu: Tartu Ülikooli eesti keele osakonna preprindid 4, 2013.
Mustamäe nõlv

Mustamäe nõlv on Nõmme liiviku osa, mis algab Rahumäe kalmistu kohal ja lõpeb Kadaka puiesteel. Kõrgus 15–18 m, pikkus 4 km. Nõlva poolitab Ehitajate tee. Kuulub Nõmme-Mustamäe maastikukaitseala hulka.
Varem on Nõmme liiviku põhjanõlv (pikkusega u 5 km ja suhtelise kõrgusega kohati üle 30 m) koos lähedaste luidetega (vastu Harku tasandikku) kandnud ka nime Mustamägi (ka Mustmägi).
Asukoht.
Nõlv algab Rahumäe tee (Rahumäe kalmistu) ja Tervise tänava vahelisel alal (kõrgus 3–4 meetrit). Vahetult kalmistu põhja-lääne küljelt hakkab nõlva kõrgus pidevalt suurenema, tõustes 15–18 meetrini. Ühtlase kallakuga (30–35°) pidev järsak jätkub piki 3,5 km pikkust läbi Nõmme-Mustamäe maastikukaitseala. Peale Ehitajate teed läheb paralleelselt Suusa- ja Vana-Mustamäe tänavaga läbi Glehni pargi kuni Kadaka puiesteeni. Metsaveere tänavast lõuna pool on nõlva kõrgus vaid 4–5 meetrit ja kalle väike (15–18°). Lõunasse (rööbiti Kalda tänavaga) suunduv nõlv madaldub ja laugeneb.
Pinnaehitus.
Mustamäe nõlv koosneb liustikujõetekkelisest liivast ja kruusast, mille paksus küünib kohati 26 meetrini. Need setted lasuvad suhteliselt õhukesel põhimoreenil, mis katab ordoviitsiumi lubjakive.
Tekkimine.
Mustamäe nõlv tekkis Palivere staadiumi ajal, enam kui 11 000 aastat tagasi, mil mandrijää tungis uuesti Loode-Eestisse. Tõenäoliselt on nõlv tekkinud Joldiamere ja Antsülusjärve murrutuse tõttu.
Elevandiõunapuu

Elevandiõunapuu ("Sclerocarya") on puude perekond anakardiliste sugukonnast.
Perekonda kuulub kaks liiki: Aafrika kesk- ja lõunaosas levinud maruula-elevandiõunapuu ("Sclerocarya birrea") ja Keenias endeemne "Sclerocarya gillettii".
Nõmmnelk

Nõmmnelk ("Dianthus arenarius") on taimeliik nelgiliste sugukonnast nelgi perekonnast. 
Nõmmnelk kasvab Eesti randadel, teeäärsetel vallidel ja hõredates männimetsades. 
Õitseb juunist augustini. 
Ta kasvab Soomes 10–25 cm, Poolas 20–40 cm kõrguseks. Pika varre otsas on üks õis.
Nõmmnelk kasvab laiguti Põhja- ja Kesk-Euroopas. Levila ulatub idas Valgevene ja Ukrainani, läänes Kesk-Saksamaa ja Austriani, põhjas Kesk-Rootsi ning Lõuna- ja Ida-Soomeni.
Nõmmnelk kuulub Eestis II kaitsekategooriasse.
Alamliigid.
Eestis kasvab kaks alamliiki "Dianthus arenarius borussicus" ja "Dianthus arenarius arenarius".
Endel Kõpp

Endel Juhan Kõpp (22. november 1913 Laiuse – 12. märts 1996 Stockholm) oli eesti vaimulik. 
Lõpetas aastal 1932 Hugo Treffneri Gümnaasiumi ja 1939 Tartu Ülikooli usuteaduskonna. Oli prooviaastal Kambja ja Tartu Pauluse koguduses. Ordineeriti õpetajaks 6. oktoobril 1940.
Aastatel 1941–1942 oli ta Tartu Pauluse koguduse 2. pihtkonna õpetaja, 1942–1944 Kihelkonna- ja Kärla koguduse õpetaja. Aastal 1944 lahkus ta Eestist ja teenis aastatel 1951–1960 E.E.L.K. Norrköpingi kogudust. Aastatel 1955–1968 oli ta uue eestikeelse piiblitõlke ettevalmistuskomisjoni liige, tõlkis Vana Testamendi koos apokriivadega ja redigeeris Uue Testamendi tõlget. 
Endel Kõpp on maetud Stockholmi Metsakalmistule.
Isiklikku.
Endel Kõpu isa Johan Kõpp oli Eesti Evangeeliumi Luteriusu Kiriku peapiiskop ja Tartu Ülikooli rektor.
Mäesuusatamine 1952. aasta taliolümpiamängudel

Mäesuusatamine 1952. aasta taliolümpiamängudel toimus 14.–20. veebruarini Oslos Norras. Mäesuusatamine oli kolmandat korda VI taliolümpiamängude kavas. Ühtlasi olid need ka 12.maailmameistrivõistlused mäesuusatamises. Võistlustel jagati välja 6 komplekti medaleid (kolm ala nii meestele kui naistele).
Tulemused.
Mehed.
Slaalom.
&lt;br&gt;Finaal: 19. veebruar
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 86
&lt;br&gt;Olümpiavõitja 1948: Edy Reinalter , Šveits
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
Suurslaalom.
&lt;br&gt;Finaal: 15. veebruar
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 83
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
Kiirlaskumine.
&lt;br&gt;Finaal: 16. veebruar
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 81
&lt;br&gt;Olümpiavõitja 1948: Henri Oreiller, Prantsusmaa
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
Naised.
Slaalom.
&lt;br&gt;Finaal: 20. veebruar
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 40
&lt;br&gt;Olümpiavõitja 1948: Gretchen Fraser, USA
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
Suurslaalom.
&lt;br&gt;Finaal: 14. veebruar
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 45
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
Kiirlaskumine.
&lt;br&gt;Finaal: 17. veebruar
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 42
&lt;br&gt;Olümpiavõitja 1948: Hedy Schlunegger, Šveits
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
Pearaharahutused

Pearaharahutused olid 1784. aastal toimunud eesti ja läti talupoegade väljaastumised, mida ajendasid pearahamaksu kehtestamine ja kohtute reformimine (talupoegadest kaasistujate valimine) Balti kubermangudes asehalduskorra ajal.
Eellugu.
Pearahamaksu kehtestamine tekitas talurahva hulgas suuri arusaamatusi. Seni polnud talupoegade jaoks selget vahet riigimaksude ja mõisakoormiste vahel. Nüüd hakkasid kroonumõisate, aga ka paljude rüütlimõisate talupojad ise pearahamaksu tasuma. Enamikus rüütlimõisates jäi pearahamaksu maksmine siiski mõisnike kanda, see aga võimaldas neil talurahva teokoormisi suurendada.
Alates 1784. aasta jaanuarist käisid talupoegade saadikud Riias kaebusi esitamas. Valmiera maakonnas hakkasid end otse riigile alluvaks pidavate talupoegade salgad ise pearaha koguma.
Liivimaal vallandus esimene tõsisem talurahva väljaastumiste laine. Paljudes mõisates ei mindud enam teotööle. Kindralkuberner George Browne kandis Katariina II-le ette: "Iga tund saan ma uusi teateid mässu puhkemise lähenemisest [...] Keegi ei taha töötada ja paljud põllud jäävad harimata. Peale selle kardavad aadlikud, et neid mõisahäärberites koos perekondadega ära põletatakse."
Rahutused.
Juunis puhkesid rahutused seitsmes Tartumaa mõisas, tuntuim juht oli Suure-Rõngu kohtukaasistuja Retsniku Peeter. Haaslaval ründasid relvastatud talupojad mõisa. Talurahva korralekutsumiseks saadeti mõisatesse sõjaväeosad. Nüüd puhkesid kähmlused talupoegade ja Vene soldatite vahel. Ulatuslikum neist leidis aset juulis 1784 ning on tuntud Räpina puuaiasõjana. Aiateivastega relvastatud talupojad siiski sõdurite vastu ei saanud ning viis nendest maksis eluga. 
Üks talupoeg sai surma Võrumaa teises servas Karula kiriku juures 1784. aasta augustis puhkenud vastuhakus, kus talupojad nõudsid kaaslaste karistamise ärajätmist, ähvardades, et vastasel korral "kisuvad nad veel samal päeval kapten-ispravnikul soolikad kõhust ja teevad neist rasva". Karula vastuhakus osalesid ka naised, kes loopisid soldateid kirikumüürilt kividega.
Tagajärjed.
Pearaharahutusi puhkes 63 Lõuna-Eesti (25 Tartumaa, 16 Võrumaa, 15 Pärnumaa ja 7 Viljandimaa) ning ligi 100 Põhja-Läti mõisas. Rahutuste mahasurumiseks toodi kohale suuri väeosi (3 jalaväepolku ja kasakapolk), paljusid talupoegi peksti, osa vangistati.
Harilik kakaopuu

Harilik kakaopuu ("Theobroma cacao") on haisupuuliste sugukonda kakaopuu perekonda kuuluv puu.
Botaanilised tunnused.
Kakaopuu on tavaliselt alla 8 m kõrge, igihaljas, väändunud tüve ja laia võraga. Kuni 4 dm pikkused lehed on õhukesed, läikivad, ovaalsed või süstjad, tüve pool ümaramad. Noored lehed on punased. Õied on väikesed ja helekollased ning kasvavad otse tüvel.
Kakaopuu viljad on paksu koorega, 15–25 cm pikkused ja 10 cm paksused, kollased, rohelised, pruunid või punakad. Viljaliha sees on ridadena 20–50 pruuni seemet ehk kakaouba.
Kakaopuu diploidne kromosoomiarv on 20.
Levila.
Kakaopuu kasvab looduses Kesk- ja Lõuna-Ameerikas.
Kakaopuuistandused asuvad põhiliselt Brasiilias, Lääne-Aafrikas ja Kagu-Aasias.
Saadused.
Kakaopuu peamised saadused on kakaopuu seemned, millest valmistatakse kakaovõid, kakaopulbrit, kakaod ja šokolaadi.
Kakaopuu õitest valmistatakse Kesk-Ameerikas jooki, mis aitab väsimuse vastu, jahvatatud seemneid peetakse aga südametoonikuks.
Kakaovili on üsna paksu koorega mari. Vilju koristatakse käsitsi, kuna need ei valmi korraga ja valmidusastet määratakse vilja värvuse järgi. Mari on viieks kambriks jaotunud ja viljaliha sees on seemned.
2012. aastal toodeti maailmas kokku 5 miljonit tonni kakaoube ja kakaopuu istanduste kogupindala oli 9,9 miljonit hektarit.
Kakaoubadest valmistatud toodete tarbimisel soovitatakse olla ettevaatlik inimestel, kellel on perekonnas esinenud skisofreeniat või teisi närvisüsteemi haiguslikke seisundeid, samuti rasvainete metabolismi häireid ja kakaoallergiat.
Ajalugu.
Kakaopuud on Kesk-Ameerikas kasvatatud vähemalt 2000 aastat ja kasutatud 1000 aastast eKr.
Tollest ajast saadik on kakaopuu seemned Kesk-Ameerika põhiline kaubaartikkel.
Esimesena eurooplastest nägid kakaoube Kolumbuse meeskonna liikmed 1502. aastal, kuid tegelikult said eurooplased kakaost aimu alles Hernán Cortési kohtumisel Montezumaga asteekide pealinnas Tenochtitlánis 1519. aastal. Cortés ja teised panid tähele, et asteekide valitseja tarvitas suures koguses üht jooki, kuhu lisati vaniljet, kibedat paprikat, teisi pipraid ja kõrvitsaseemneid ning mida tema alluvad enne hoolikalt vahule ajasid. Umbes sel ajal viidi esimesed kakaooad Euroopasse, kuid jooki tutvustati Hispaania õukonnas esimest korda 1544. aastal.
Šokolaadijooki hakati Euroopas valmistama 17. sajandil, kõigepealt Hispaanias. Kuna kakao maksis palju, said seda endale lubada vaid rikkad. Maiustusi hakati kakaost valmistama 19. sajandi keskel.
Nimi.
Teaduslikult kirjeldas kakaod esimest korda 1753. aastal Linnaeus, kes andis sellele ladinakeelse nime "Theo broma", mis tähendab kreeka keeles jumalate toitu.
Jan Fischer

Jan Fischer (sündinud 2. jaanuaril 1951 Prahas) on juudi päritolu Tšehhi poliitik. 8. maist 2009 kuni 28. juunini 2010 oli ta Tšehhi peaminister.
Tema holokaustist eluga pääsenud isa oli matemaatik ja ema statistik.
Jan Fischer lõpetas 1974. aastal Praha majandusinstituudi statistika ja ökonomeetria erialal; 1985. aastal sai kandidaadikraadi majandusstatistika alal. 
Aastatel 1980–1989 kuulus ta Tšehhoslovakkia Kommunistlikku Parteisse; seejärel olnud parteitu.
Alates 1990. aastast on ta töötanud Tšehhi Statistikaametis; alates 2003. aastast olnud selle juht. 
Pärast seda, kui Mirek Topoláneki valitsus oli sunnitud umbusaldushääletuse kaotamise tõttu märtsis 2009 tagasi astuma, sai Jan Fischerist Tšehhi peaminister. Lepiti kokku, et ta jääb ametisse kuni erakorraliste parlamendivalimisteni, mis pidid toimuma oktoobris 2009. Jan Fischer teatas, et pärast valimisi ta poliitikuna ei jätka. Valimisseaduse vaidlustamise tõttu jäid aga erakorralised valimised ära ning korralised valimised toimusid mais 2010.
Christoph Adam von Stackelberg

Vabahärra Christoph Adam von Stackelberg (25. detsember (vkj 14. detsember) 1777 Tallinn – 19. november (vkj 7. november) 1841 Tallinn) oli Eestimaa haridustegelane.
Christoph von Stackelberg sündis Vormsi, Vääna, Tolli, Trilli ning Novaja Derevnja (Ingerimaal) mõisniku, vabahärra Otto Christian Engelbrecht von Stackelbergi (1735–1792) ja Anna Gertruda von Dückeri (1750–1820) pojana.
Christoph omandas gümnaasiumihariduse Tallinnas, misjärel õppis Saksamaal meditsiini ja õigusteadust. Seejärel siirdus ta õpireisile Euroopasse. Seal tutvus ta Johann Heinrich Pestalozzi õpetusega ning temas sai selle pooldaja ja propageerija.
Christoph von Stackelberg töötas Tallinna kubermangugümnaasiumi ning Eestimaa kubermangukooli direktorina. Tema eestvõttel asutati pühapäeva- ning vaeslastekoole ja loodi rahvakooliõpetajate seminar. Ta oli ka Eestimaa alalise koolikorralduse komitee liige. Christoph von Stackelberg oli seotud ka hernhuutlaste liikumisega.
Perekond.
Christoph von Stackelberg abiellus 1810. aastal Ungaris Granis krahvitar Maria Josephine Brunswick de Korompaga (1779–1821), kes oli krahv Anton Brunswick de Korompa (ungari ) ja vabapreili Anna Barbara Wankel von Seebergi tütar, ning krahv Joseph Deym-Stritézi (1751–1804) lesk. Esimesest abielust oli Josephinel neli last. Abielust Stackelbergiga sündisid:
Josephine ja tema õde Therese (1775–1861) (ungari ) olid lähedastes suhetes Ludwig van Beethoveniga, kellega nad tutvusid esmakordselt 1799. aastal temalt klaveritunde võttes.
Sugupuu.
Viited:
Astra Mõistlik

Astra Mõistlik (sündinud 10. detsembril 1983) on eesti moekunstnik.
Ta on lõpetanud 2000. aastal Valjala Põhikooli ja 2003. aastal Kuressaare Gümnaasiumi.
2006. aastal lõpetas ta Tallinna Kõrgema Tehnikakooli ja 2009. aastal Eesti Kunstiakadeemia kunsti ja kultuuriantropoloogia magistriõppe. Samast aastast õpib Tartu Ülikooli pedagoogikateaduskonnas.
Ta on tuntust kogunud Valjala kihelkonna rahvarõiva mustri edastamisega eri meediumide kaudu, näiteks kollektsioon "Burgaa", näitus "Kikerikiik". Ta on Eesti Moekunstnike Ühenduse liige ja osaleb ühenduse näitustel, millest seni tuntuim on EXPO 2010 Hiinas.
Isiklikku.
Tema ema on Valjala Põhikooli direktor Aive Mõistlik.