Kadakas (perekond)

Kadakas ("Juniperus") on igihaljaste kahe- või ühekojaliste okaspuude perekond küpressiliste sugukonnast. Perekonnas on ligikaudu 70 liiki (erinevatel andmetel on liike 69, 73 või 75). 
Kadakate perekond on küpressiliste ("Cupressaceae") sugukonnas kõige liigirohkem perekond. Nagu ka teistel küpressilistel, on kadakatel soomusjad või nõeljad okkad, mis paiknevad vastakuti või männases.
Levik.
Kadakalised kasvavad peamiselt põhjapoolkeral tundratest troopikani (viimases ainult mäestikes). Nende levila on peaaegu kogu Euraasias ja Põhja-Ameerikas ning neid leidub Aafrikaski. Euroopas on 9 kohalikku kadakaliiki, millest Eestis kasvab looduslikult ainult harilik kadakas ("Juniperus communis"), peamiselt Loode-Eestis ja saartel.
Mõni liik on tsirkumboreaalse levikuga, näiteks harilik kadakas.
Klassifikatsioon.
Molekulaarandmete põhjal on perekond jaotatud kolmeks sektsiooniks või alamperekonnaks: 
"Sabina" sektsioonis eristuvad veel 5 fülogeneetilist klaadi:‎ 
Uuema klassifitseerimisettepaneku järgi (2022) võiks ülalolevaid sektsioone tunnustada eraldi perekondadena, jagades niimoodi kadakate perekonna kolmeks eraldi perekonnaks: "Arceuthos" (sektsioon "Caryocedrus"), "Sabina" (sektsioon "Sabina") ja "Juniperus" (sektsioon "Juniperus").
Evolutsioon.
Arvatavasti eraldusid kadakad küpressilistest 50-72 miljonit aastat tagasi Euraasias. Edasine levik Põhja-Ameerikasse ja sealsete liikide teke toimus kolmes etapis. 30-43 miljonit aastat tagasi Eotseeni ja Oligotseeni piiril levisid Põhja-Ameerikasse sektsiooni "Sabina" klaadi 2 eellased ja 5-17 miljonit aastat tagasi "Sabina" klaadi 3 mõne liigi eellased. Põhja-Ameerikas leviva "Juniperus communis var. depressa" eellane lahknes 0,3-4,6 miljonit aastat tagasi.
Kasv.
Kadakad on valguslembesed ja põuakindlad. Nad kasvavad enamasti 1–3 meetri kõrguseks põõsaks ja mõnikord kuni 10 (isegi 15) meetri kõrguseks puuks. Kasv toimub aeglaselt. Enamasti on kadakad kahekojalised, ühekojalisi taimi esineb harva. Nad võivad elada üle 500 aasta vanaks. Põhja-Ameerika lääneosas kasvava kaljukadaka ("Juniperus scopulorum") mõned isendid on isegi rohkem kui 3500 aastat vanad.
Lapimaalt leiti harilik kadakas, mis hakkas kasvama hiljemalt 260. aastal ja suri 1906. aastal. See kadakas elas vähemalt 1647 aastat vanaks. Lisaks on leitud enam kui tuhandeaastaseid kadakaid Rootsi põhjaosast.
Käbi.
Botaaniliselt on "kadakamari" tegelikult käbi (marikäbi), mille lihakad soomused on omavahel kokku kasvanud.
Kadakalised tolmlevad mais või juuni alguses. Käbid moodustuvad sügisel. Isaskäbi on kollane, mida katavad kilbikujulised soomused. Emaskäbi on algul roheline, kolme püstise seemnealgmega. Pärast viljastumist kasvavad seemnesoomused kokku ja moodustub roheline marjataoline lihakas käbi. Käbi valmib kaks aastat, on valminult sinakasmust ja kaetud vahakirmega.
Kadaka viljad sisaldavad kuni 40% suhkruid, eeterlikke õlisid, orgaanilisi happeid ja muud ning neid tarvitatakse meditsiinis (näiteks diureetikumina – uriini eritumist soodustava ravimina), peenviinatööstuses (džinni valmistamisel) ja kulinaarias.
Seeme.
Kadaka viljas asuv seeme on tiivata, pruun, pikliku kuju ja kõva kestaga. Ühes käbis võib olla 1–3 seemet, mis valmivad kahe aastaga. Valminud käbi ei avane.
Kadaka seemneid levitavad peamiselt linnud, kes käbisid söövad.
Lehed.
Lehtedeks on okkad, mis on 1–2 cm pikad, terava tipuga ja kolmekaupa kimpudes. Kimbud kinnituvad oksale tihedalt (vahekaugus 0,5–1 cm). Okaste eluiga on keskmiselt 4 aastat. Värvuselt on nad hallikas- või helerohelised.
Okastest ja noortest võrsetest saadaval kadakaõlil ("Oleum cadinum") on tugev antiseptiline toime.
Tüvi.
Kadaka koor on hallikaspruun ja kestendav. Noored võrsed on punakaspruunid. Oksi on väga palju ja need paiknevad rõhtsalt või püstiselt.
Puit.
Puit on lõhnav, tihe, sitke, mädanemiskindel, tavaliselt pehme ja kergesti töödeldav. Sellest tehakse mööblit, luksus- ja tarbeesemeid, meeneid, taraposte ja muud. Virgiinia kadakast ("Juniperus virginiana") ja mõnest teisest liigist saadakse parimat pliiatsipuitu.
Juurestik.
Kadaka juurestik paikneb maapinna lähedal. Nagu enamik taimi, on kadakadki seotud mükoriissete seentega.
Paljunemine.
Kadakalised paljunevad peamiselt suguliselt (seemned), kuid ka vegetatiivselt pistikutega (nii paljundatakse eri vorme kadakatest).
Kasvukoht.
Kadakad esinevad põõsarindes või alumises puurindes. Neid leidub paljudes kooslustes, kuid harvem salu-, laane- ja lammimetsas ning madal- ja siirdesoos. Kasvavad mitmesugustel pinnastel kuivast liivasest kuni soostunud turbapinnaseni nii varjulistes männi- ja kuusemetsades kui ka lagedatel loopealsetel. Siiski eelistavad kadakalised parajalt niisket, kerget ja värsket liivapinnast. Nad taluvad hästi külma, kuigi on tundlikud külmade tuulte suhtes.
Koht ökosüsteemis.
Lihakad marikäbid on toiduks paljudele lindudele, näiteks kadakatäksile, põõsalindudele, rästastele. Samuti on puude tihe võra hea koht pesa rajamiseks.
Kadakad eritavad mikroobe hävitavaid aineid – fütontsiide. Juured on ümbritsetud seeneniidistikuga. Okastel areneb roosteseen, mis on kahjulik roosõielistele.
Kahjurid.
Põhja-Ameerikas ja Mehhikos kasvavatel kadakaliikidel ("J. osteosperma", "J. scopulorum", "J. occidentalis") parasiteerib puuvõõrikulaadne taim "Phoradendron juniperinum".
Kadakatel parasiteerivad ka mitmed näsaroosteliste hulka kuuluvad seened, mis tekitavad puul oranže sültjaid, sõrmekujulisi eoslaid. Selliseid eoslaid võib Eesti kadakatelt leida näiteks kevadsuvel.
Kaitse.
Kadakas ei kuulu kaitstavate taimede nimekirja, kuid eriti väärtuslike üksikobjektide eest hoolitseb looduskaitse.
Lääne-Euroopas peetakse elujõulisi kadastikke suureks väärtuseks. Nii on vähesed säilinud kadastikud Hollandis, Saksamaal ja mujal võetud kaitse alla.
Kasutamine.
Puit sobib nikerdamiseks ja treimistöödeks. Aromaatne puit sobib tarbeesemete ja suveniiride valmistamiseks. Kadakas on tuntud ka vähenõudliku dekoratiivtaimena.
Jämedamatest kadakatest lõhutud laudadest tehti puunõusid: lähkreid, piimapütte, võipütte, kanne, lüpsikuid ja lusikaid. Kadakast nõu ei andnud maitset, oli kerge, hea lõhnaga ja pidas kaua vastu. Nõud tehti toorest puust, sest kuivanud puit on kõva ja raske töödelda. “Kadakat peeti terveks puuks, kes ei anna mingit haigust, seepärast tehti piimapütid ja õllekannud kadakast” (Muhu).
Kadakast sai vastupidavad aiateibad.
Oksi tarvitati nõu- ja sidumisvitsteks ning samuti korvipunumiseks.
Noored kadakakasvud kõlbavad lammaste ja kodukitsede toiduks.
Puidust ja okstest aeti kadakaõli sarnasel meetodil nagu männipuidust tõrva. Kadakaõli oli hinnatud vahend rahvameditsiinis.
Käbisid kasutatakse suhkru- ja eeterlike õlide sisalduse tõttu ravimina, samuti õlle-, likööri- ja veinitööstuses, neid kasutatakse ka džinni valmistamisel. 
Valminud käbid aitavad neeru- ja põiehaiguste vastu, samuti soole-, mao- ja eesnäärmeprobleemide korral. Neil on söögiisu tekitav toime ning need soodustavad uriinieritust. Haiguste ärahoidmiseks soovitatakse rahvameditsiinis iga päev süüa mõni marikäbi. 
Särinal ja terava leegiga põlevatel kadakaokstel on desinfitseeriv ja õhku puhastav toime. Tubasid ja loomalautasid suitsutati kadakasuitsuga haiguste ajal. Ka puunõusid, eriti piimanõusid hautati või suitsutati kadakaokstega, kui neil oli halb lõhn või maitse. Kadakasuitsus suitsutatud liha saab hea maitse.
Rahvameditsiin omistab hariliku kadaka viljadele seedimist soodustava (digestiivse), diureetilise ja antiseptilise toime. Nende tarbimisest peaksid aga rasedad hoiduma.
Kadakakäbitee valmistamiseks lisatakse 1/4 lliitrile veele 15 purustatud käbi, kuumutatakse keemiseni ja lastakse tõmbuda 10–15 minutit, seejärel kurnatakse. Päevas võib tarvitada kuni kolm tassitäit.
Kadakakäbiveini võib hõlpsalt ise valmistada, lisades 1 l valgele veinile 60 g käbisid. Neid leotatakse kaks nädalat aeg-ajalt loksutades. Veini juuakse üks klaasitäis päevas.
Kadakaokstest vihaga saunas vihtlemist hinnati ravitoimelisemaks kui kasevihaga vihtlemist. Saunavihad aitavad reuma ja liigesehaiguste korral, sissehingatav aur paljude hingamisteede hädade puhul.
Ilutaim.
Paljud kadakaliigid on hinnatud ilutaimed ning neist on aretatud eri võrakuju ja okkavärvusega sorte. Näiteks on väga dekoratiivne ja kitsavõraline kaljukadaka sort "Skyrocket".
"Juniperus communis" f. "pendula" on hariliku kadaka leinavorm ehk leinakadakas.
Eestis kasvatatavad kadakad.
Eestisse toodud seitsmest võõrliigist kasvatatakse kõige rohkem mürgist sabiina kadakat ("Juniperus sabina").
Lisaks sissetoodud liikidele kasvatatakse haljasaladel ka hariliku kadaka ("Juniperus communis") mitut vormi ehk kultivari.