tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Carrie Lam

Carrie Lam Cheng Yuet-ngor (hiina keeles: 林鄭月娥; sündinud 13. mail 1957) on Hongkongi poliitik, kes 2017. aasta valimistel sai järgmiseks Hongkongi tegevjuhiks ja astus ametisse 1. juulil 2017. Enne seda oli ta aastatel 2012–2017 administratsiooni peasekretär.
Pärast Hongkongi ülikooli lõpetamist liitus Lam tsiviilteenistusega aastal 1980 ning töötas mitmetel ametikohtadel erinevates valitsuse büroodes ja osakondades. Aastal 2007 nimetati ta arengusekretäri ametisse. Ta kogus oma ametiajal tuntust Kuninganna kai lammutamisega.
Aastal 2012 sai ta Leung Chun-yingi administratsioonis peasekretäriks. Ta juhtis aastatel 2013–2015 põhiseadusreformide elluviimist ning pidas 2014. aasta protestide ajal üliõpilaste liidritega läbirääkimisi.
Märtsis 2017 kogus Lam kolme kandidaadi seast Hongkongi valimiskomitees kõige rohkem hääli (777 1194st) ja osutus esimese naiskandidaadina valituks. Ta oli Mandri-Hiina valitsuse poolt ülesseatud kandidaat. Lam võitis ülekaalukalt endist rahandussekretäri John Tsangi ja erru läinud kohtunikku Woo Kwok-hingi.
Põllumees (ajakiri, 1895)

Põllumees oli aastatel 1895–1912 Tartus ilmunud ajakiri; ühtlasi esimene eestikeelne erialaajakiri. Ajakirja andis välja ja selle vastutav toimetaja oli Hendrik Laas.
1895–1898 kandis ajakiri alapealkirja "põllu- ja aiatöö, karjakasvatuse ja piimatalituse, metsaasjanduse ja mesilaste pidamise ajakiri".
Vladimir Putškov

Vladimir Putškov (vene keeles Владимир Андреевич Пучков; sündinud 1. jaanuaril 1959 Novinkas Žirnovski rajoonis Volgogradi oblastis) on Venemaa sõjaväelane (auastmelt reservkindralleitnant) ja poliitik. Ta oli 21. maist 2012 kuni 18. maini 2018 Venemaa eriolukordade minister. 
Ta lõpetas 1979. aastal Tjumeni Kõrgema Sõjaväeinseneride Õppeasutuse. 1988. aastal lõpetas ta Kuibõševi nimelise Sõjaväeinseneride Akadeemia. Aastal 1991 lõpetas ta sama akadeemia juures adjunktuuri. Aastal 2000 lõpetas ta Venemaa Föderatsiooni Presidendi juures asuva Venemaa Riigiametnike Akadeemia.
Isiklikku.
Ta on abielus, tal on kolm poega ja üks tütar.
Boris Bežanitski

Boris Bežanitski (17. aprill 1885 Kraavi, Vana-Antsla vald, Võrumaa – 6. juuni 1949 Võrumaa) oli Eestis tegutsenud vene rahvusest õigeusu köster-kooliõpetaja, vaimulik (ülempreester), praost.
Elulugu.
Boris Bežanitski sündis 17. aprillil 1885 Võrumaal Vana-Antsla vallas Kraavi külas preester Vladimir Bežanitski peres. Ta lõpetas Narva Gümnaasiumi 1905. aastal ja õppis aastatel 1905–1909 Peterburi Keiserliku Ülikooli õigusteaduskonnas. 1911. aastal sooritas ta Riia Vaimuliku Seminari juures usuteaduse eksami. 11. märtsil 1911 pühitses Riia ja Miitavi ülempiiskop Joann (Smirnov) ta Emmaste Jumalaema Sündimise kirikus diakoniks ja 12. märtsil 1911 preestriks. Boris Bežanitski jätkas õpinguid Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas aastatel 1917–1918. Tallinna ja kogu Eesti metropoliit Aleksander (Paulus) ülendas ta ülempreestriks Pankjavitsa Püha Nikolai kirikus 3. aprillil 1939.
Ülempreester Boris Bežanitski küüditati Pankjavitsast 1945. aastal Kasahstani. Ta naasis Eestisse 1946. aastal, oli Mõniste-Ritsiku Ristija Johannese kiriku esipreester aastatel 1946–1949, Obinitsas 1949. aastal, Võrumaa praost.
Ülempreester Boris Bežanitski suri Võrumaal 6. juunil 1949 ja maeti Ritsiku kalmistule.
Isiklikku.
Boris Bežanitski pere: abikaasa Evgenia Bežanitski (Kams), nende lapsed: Vladimir (sünd 1912), Nikolai, Boris (1923–2013)
Modest Tšaikovski

Modest Iljitš Tšaikovski (vene keeles Модест Ильич Чайковский; 13. mai 1850 Alapajevsk – 15. jaanuar 1916 Moskva) oli vene näitekirjanik, libretist ja tõlkija. Ta oli helilooja Pjotr Tšaikovski noorem vend.
Ta tõlkis vene keelde Shakespeare'i sonette ning kirjutas libretosid oma venna ooperitele. Ta kirjutas ka paar näidendit.
Julian Barnes

Julian Patrick Barnes (sündinud 19. jaanuaril 1946 Leicesteris) on inglise kirjanik. 
Ta on kirjutanud romaane, lühijutte ning avaldanud ka esseekogumikke.
Tema 2011. aasta romaan "The Sense of an Ending" (e k "Kui on lõpp", 2013, tlk Aet Varik) pälvis Bookeri auhinna.
Barnes on kasutanud pseudonüümi Dan Kavanagh.
Isiklikku.
Barnesi vanemad olid prantsuse keele õpetajad. Tema vend Jonathan Barnes on filosoof.
Aas ja Nurm

Aas ja Nurm oli 1901–1904 Tallinnas ilmunud ajakiri. Ajakirja väljaandja ja selle vastutav toimetaja oli Mihkel Neumann.
Force Touch

Force Touch on Apple'i tehnoloogia, mis võimaldab puuteekraanil vahet teha eri tugevusega vajutustel.
Tehnoloogiat esitleti esimest korda 2014. aasta septembris ja esimeseks seda tehnoloogiat kasutavaks seadmeks oli Apple Watch.
Eestimaa Maakonna Teadaandmised

Eestimaa Maakonna Teadaandmised oli 1905–1906 ja 1911 Tallinnas ilmunud väljaanne. Väljaandes pole väljaandjat nimetatud. Väljaanne trükiti Revaler Beobachteri juures. Väljaanne ilmus aastas korra.
Elukevad

Elukevad (enne 1926. aastat Elukevade) oli 1911–1940 ilmunud usuteemaline ajakiri. Eri aegadel ilmus ajakiri Pärnus, Tallinnas, Tartus ja Rakveres. 
Ajakirja andis välja 1911–1914 ja 1918 (osa numbreid) Hendrik Tuttar, 1918–1933 Eesti Baptisti Kirjanduse Selts ja 1933–1940 Eesti Baptisti Usuühingute Liit.
1911–1914 kandis ajakiri alapealkirja "kristlik kuukiri noortele".
Hea karjane

Hea karjane (vanakreeka keeles ὁ ποιμὴν ὁ καλὸς, ladina keeles "pastor bonus") on Vanas ja Uues Testamendis esinev sümboolne nimi ja kujundlik väljend Jeesus Kristuse kohta. Kunstiajaloos vastab sellele Jeesuse kujutamise viis varakristlikus kunstis - tavaliselt seismas või istumas oma karja keskel, vahel karjasekepp käes või on teda kujutatud lambatalle õlal või õlgadel hoidmas.
Sümbol põhineb Uue Testamendi kirjakohal Johannese evangeeliumist (Jh 10:11–18): "Mina olen hea karjane...".
Hea Karjane (ajakiri)

Hea Karjane oli 1914–1916 Petrogradis ilmunud, ent Tallinnas trükitud väljaanne. Selle väljaandja ja vastutav toimetaja oli William Niemann.
Jakobi Teataja

Jakobi Teataja oli aastatel 1913–1915 Jakobi alevikus (praegu Pärnu-Jaagupi) ilmunud ajaleht. Ajalehte andis välja J. Andresson ja vastutav toimetaja oli A. Univer. 
Aastatel 1913–1914 kandis ajaleht alapealkirja "kaks korda kuus ilmuv kihelkonna ajaleht".
Maarja Nuut

Maarja Nuut (sündinud 11. veebruaril 1986 Rakveres) on eesti muusik. 
Ta on õppinud klassikalist viiulit Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias ja pärimusmuusikat Stockholmi Kuninglikus Muusikakõrgkoolis. Ta lõpetas 2011. aastal Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemia pärimusmuusika eriala. Magistrikraadi löökpillide erialal omandas ta Bergeni Ülikooli Griegi Akadeemias (õppejõududeks Håkon Kartveit, Peter Kates ja Manuel Hofstätter). 
Looming.
Maarja Nuut on viiuldaja ja laulja, kelle muusika loob kihilise helipildi ruumis, kus minimalism ja eksperimentaalne muusika kohtuvad traditsiooniliste tantsulugude, laulude, juttude ja "live"-luupimisega. 
Maarja on esimese Eesti artistina mänginud mainekate maailmamuusikafestivalide WOMEX, globalFEST ja WOMAD põhiprogrammis ning viimastel aastatel andnud kontserte Ameerikas, Kanadas ja mitmel pool Euroopas. 
Maarja Nuudilt on ilmunud kuus albumit: "Soolo" (2013), "Une meeles" (2016), "Muunduja" (2018) ja “World Invented” (2020) (mõlemad koostöös Hendrik Kaljujärvega (teise nimega RUUM)), “Fantasies for Violin &amp; Guitar” (2020, koostöös Sun Araw’ga) ning “Hinged” (2021).
Albumi "Une meeles" pala "Õdangule" arranžeeritud versioon kõlas president Kersti Kaljulaidi 2016. aasta digitaalsel jõulukaardil.
Baltic Screen Media Review

Baltic Screen Media Review on ingliskeelne eelretsenseeritav ajakiri, mida alates 2013. aastast annab välja Tallinna Ülikooli Balti filmi, meedia, kunstide ja kommunikatsiooni instituut (BFM).
Ajakirjas käsitletakse erinevaid ekraanimeedia vorme, mis on kas valminud Läänemere regioonis või kajastavad selle piirkonna kultuure. Enamat tähelepanu regiooni riikide audiovisuaalkultuuride vastastikustele seostele ja mõjudele. Artiklites käsitletakse filmikunsti, televisiooni, interaktiivset meediat, videokunsti ja -mänge, liit- ja virtuaalreaalsust jpm.
Ajakiri ilmub trükis üks kord aastas ning vaba ligipääsuga ka veebis kirjastuse Sciendo väljaandena.
Nikolai Bežanitski (1913–1989)

Nikolai Bežanitski (30. september 1913 Narva – 3. detsember 1989 Narva) oli Eestis tegutsenud vene rahvusest õigeusu köster-kooliõpetaja ja vaimulik (ülempreester), Pärnumaa praost aastatel 1950–1989. 
Elulugu.
Nikolai Bežanitski sündis 30. septembril 1913 Narvas ülempreester Boris Bežanitski peres. Ta lõpetas 1931. aastal Tallinna Linna Vene Gümnaasiumi ja seejärel Petseri vaimuliku seminari. Teenis köster-kooliõpetajana Velise Ristija Johannese koguduses aastatel 1932–1939. Pühitseti diakoniks ja seejärel preestriks 18. mail 1939 Velise Ristija Johannese kirikus Tallinna ja kogu Eesti metropoliidi Aleksandri poolt. Teenis preestrina Velise Ristija Johannese koguduses (1939–1940; ametivaba 1940. aastal), Märjamaa Jumalaema kaitsmise koguduses (1941–1948) ja Velise Ristija Johannese koguduses (1941–1948), Antsla-Kraavi Prohvet Eelija koguduses (1948–1951), Mõniste-Ritsiku Ristija Johannese koguduses (1949), Uruste Issanda taevaminemise koguduses (1955–1989), Jõõpre Püha Suurkannataja Georgiuse koguduses (1956–1957 ja 1958–1989), Pärnu Issandamuutmise koguduses (1951–1989), Pootsi-Kõpu Püha Kolmainu koguduses (1966–1989). Ülendati ülempreestriks 1950. aastal. Oli Pärnumaa praost aastatel 1950–1989.
Ülempreester Nikolai Bežanitski suri 3. detsembril 1989 Narvas ja maeti Pärnu Alevi kalmistule.
Toivo Koovit

Toivo Koovit (sündinud 2. mail 1946 Põltsamaal) on endine eesti kergejõustiklane (peamiselt pikamaa- ja krossijooksja).
Ta lõpetas 1965. aastal Põltsamaa Keskkooli. 
Koovit tuli aastatel 1968–1982 15 korda täiskasvanute Eesti NSV meistriks (1 kord 4 x 1500 m teatejooksus, 3 korda 10 000 m jooksus, 2 korda maratonis, 5 korda 20 km ja 4 korda 30 km maanteejooksus) ning sai kokku 10 hõbedat ja 7 pronksi. 
Ta võitis aastatel 1977 ja 1980 ümber Viljandi järve jooksu.
2026

2026. aasta (MMXXVI) on 21. sajandi 26. aasta. See algab neljapäevaga.
Türeoidperoksidaas

Türeoidperoksidaas ehkEC 1.11.1.8 (lüh "TPO") on paljudes kilpnäärmehormoonide sünteesireaktsioonides osalev ensüüm.
Inimese türeoidperoksidaas katalüüsib kilpnäärmehormoonide biosünteesi. 
Hashimoto türeoidiidi ja Gravesi tõvega patsientidel käitub türeoidperoksidaas autoantigeenina. 
Ensüümi kodeerib TPO-geen ja TPO-geenimutatsioone, seni teatakse rohkem kui 80 mutatsiooni, seostatakse valdavalt kaasasündinud kilpnäärme alatalitluse vormi kilpnäärme düshormogeneesiga ja selle peamiseks põhjuseks on defektne türeoidperoksidaas.
Maie Erik

Maie Erik (sündinud 1928) on looduskaitsja ja Eesti Rahvaluule Arhiivi kaastööline rahvapärimuse kogumise alal.
Maie Eriku isa oli politseinik Eesti Vabariigis, mis mõjutas tema haridus- ja töökäiku Eesti NSVs.
1946. aastal lõpetas Maie Erik Tartu 3. Keskkooli. Seejärel õppis ta Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonnas, kuid kui pärast 1949. aasta küüditamisi selgus, et isa oli 1944. aastal saadetud Vorkuta vangilaagrisse, heideti ta ülikoolist välja. Edasi tulid eriliste valikuteta tööotsingud, abielu Ülo Erikuga ning sündisid poeg ja tütar.
Töökäik oli mitmekesine: vaktsinaator, pedagoog-kasvataja, kooliõpetaja, rahvamaja juhataja, raamatupidaja, traktoribrigaadi arvestaja, traktoribrigaadi brigadir-mehaanik, looduskaitse rajooniinspektor Suure-Jaani Metsamajandis alates 21. detsembrist 1967. Kui abikaasa Ülo 15. novembril 1969 Eesti Metsainstituudi direktoriks üle viidi, asus Maie Erik tööle metsandussüsteemi vastselt loodud looduskaitseinspektori ametisse Elva Metsamajandis, kus töötas pensionile siirdumiseni 1983. aastal.
Maie Erik korraldas ka Elva Metsamajandi koosseisus olnud Ahja jõe ürgoru maastikukaitsealal Taevaskoja külastajatele treppide, uute sildade, kaldakindlustuste jms rajamist.
Võta mind kaasa

Wõta mind kaasa oli 1915. aastal Viljandis ilmunud ajakiri. Ajakirja andsid välja Ernst Hunt ja Artur Sammul. Vastutav toimetaja oli A. Koffer. Ajakirja esimene number ilmus märtsis ja viimane ehk neljas number juunis. Ajakiri oli 16-leheküljeline ja maksis 10 kopikat. Ajakirja trükiti Viljandis Ernst Hunti ja Artur Sammuli trükikojas.
Viljandi Teataja

Viljandi Teataja oli aastatel 1909–1914 Viljandis ilmunud ajaleht. Ajalehte andis välja Hermann Namsing ja seejärel Heinrich Niggol.
Ajalehe eelkäija oli Rahvaleht, mis ilmus aastatel 1906–1909.
Vändra Kaja

Vändra Kaja oli ajaleht, mis ilmus aastatel 1913–1914 Vändras. See oli Vändra kihelkonna ajaleht. Ajalehte andis välja E. Rungi ja ajalehe vastutav toimetaja oli F. Gustel.
Valge raamat

Valge raamat või Valge Raamat võib tähendada järgmist:
Valge Raamat (ajakiri)

Valge Raamat (täispealkirjaga Valge Raamat : ajakiri näitelava tegelastele ja näitemängust osavõtjatele) oli eestikeelne ajakiri, mis ilmus 1917. ja 1919. aastal Tallinnas. Ajakirja väljaandja ja vastutav toimetaja oli Karl Jungholz. Ajakirja ilmus kaks numbrit.
Kaspar Tammist

Kaspar Tammist (sündinud 17. juuli 1988) on eesti ettevõtja ja kodanikuühiskonna aktivist. Alates 2019. aastast Arvamusfestivali eestvedaja.
Tammist on lõpetanud 2007. aastal Türi majandusgümnaasiumi ning õppinud Eesti Ettevõtluskõrgkoolis Mainor ärikorraldust ja majandusõigust.
Kuni 2018. aastani töötas ta Järvamaa Arenduskeskuses mittetulundusühenduste ja sihtasutuste konsultandina, samuti oli ta 2017. aastal Arvamusfestivali tegevjuht. Kuni 2019. aastani tegutses ta Türi Auto-Motoklubi juhatuse liikme ja tegevjuhina. Samuti korraldab Paide linnas jalgpallitrenne ja -võistlusi. 
2018. ja 2019. aasta suvel koordineeris ta vabatahtlikuna Arvamusfestivali linnaruumi eksperimendi korraldamist. Ruumieksperiment pälvis tunnustuse Eesti arhitektuuripreemia auhinnatseremoonial.
Poliitiline tegevus.
2017. aasta kohalike omavalitsuste valimistel kandideeris Tammist Sotsiaaldemokraatliku erakonna nimekirja kuuluvas Meie Paide meeskonnas. Valimistel kogus ta 49 häält, mis tagas koha Paide linna volikogus.
Tunnustus.
Paide Linnavalitsuse tänukiri panuse eest 2016. aasta Arvamusfestivali korraldamisel.
Isiklikku.
Kaspar Tammist on pühendunud vanade majade taastamise ja säästva renoveerimise propageerija Järvamaal ning on Paide ajalooliste eramute ajaloo uurija. Muuhulgas on ta aidanud kaasa kohalike kogukonnakeskuste arengule. Lisaks tegutseb ta abipolitseinikuna.
2020. aastast tantsib ta Väätsa Rahvamaja segarahvatantsurühmas Vellendri.
Vladimir Paivel

Vladimir Paivel  (19. aprill 1875 Mustjala kihelkond – 15. juuni 1960 Lümanda) oli eesti õigeusu köster-kooliõpetaja, vaimulik, kirikukohtu uurija, usuõpetaja, koolijuhataja, koorijuht  ja helilooja.
Elulugu.
Vladimir Paivel sündis 19. aprillil 1875 Saaremaal Mustjala kihelkonnas Ado (Aleksei) ja Natalia (Ševeljeva) Paiveli peres. Ta õppis Mustjala kihelkonnakoolis ning seejärel Riia Vaimulikus Koolis ja Riia Vaimulikus Seminaris, mille lõpetas 13. juunil 1898 köster-kooliõpetaja kutsega (oli II järgu lõpetaja). Ta teenis aastatel 1897–1898 köster-kooliõpetajana Tiirimetsa Kristuse Sündimise koguduses.15. juulil 1898 pühitses Riia ja Miitavi ülempiiskop Agafangel ta Dubbeli kirikus diakoniks ja 22. juulil 1898 Riia Pühade Apostlite Peetruse ja Pauluse katedraalkirikus preestriks. Ta teenis preestrina Tiirimetsa Kristuse sündimise koguduses aastatel 1898–1900, Piila Peaingel Miikaeli koguduses 1900–1913, Kuressaare Püha Nikolai koguduses 1921. 28. augustil 1929 ülendas Tallinna ja kogu Eesti metropoliit Aleksander ta Tiirimetsa Kristuse Sündimise kirikus ülempreestriks. Ta teenis Tiirimetsa Kristuse Sündimise koguduses 24. mai 1913 – 26. juuni 1952 (oli koguduse viimane preester), Lümanda Issandamuutmise koguduses 1940–1944 ja 1945–1957 (kogudust hooldav), erus alates 1957. aastast.
Ülempreester Vladimir Paivel suri Lümandas 15. juunil 1960 ja maeti Lümanda kalmistule.
Isiklikku.
Vladimir Paiveli pere: abikaasa Evgenia Paivel (Mutovozova), nende lapsed: Veera, Nadežda.
Noored Püüded

Noored Püüded (täispealkirjaga Noored Püüded : Eesti õppiva noorsoo ajakiri) oli 1916 ilmunud noorsoole suunatud ajakiri. Pole teada, kus ajakiri ilmus ja kes oli selle väljaandja. Ajakirja ilmus 4 numbrit.
Leek (ajakiri, 1914)

Leek oli ajakiri, mis ilmus Tallinnas aastatel 1914–1915. 
Ajakirja väljaandja ja vastutav toimetaja oli M. Rumba. Ajakirja ilmus kokku 20 numbrit.
Lõbus Talupoeg

Lõbus Talupoeg oli 1914–1915 Viljandis ilmunud huumoriajakiri. Ajakirja andsid välja Ernst Hunt ja Artur Sammul. Ajakirja vastutav toimetaja oli A. Koffer. 
Esimene number ilmus 29. septembril 1914. Ajakirjas avaldati peamiselt vene pilkelehtedest võetud karikatuure. Kaanepildi ja mõned karikatuurid oli joonistanud ka Anton Suurkask. 
Ajakirja aastatellimus maksis 1 rubla ja üksiknumber 10 kopikat. "Lõbusa Talupoja" toimetus asus Viljandis Posti tänaval "E. Hunt &amp; A. Sammul trükikojas". 
Ajakirja ilmus vaid 3 numbrit.
Meie Aeg

Meie Aeg on olnud mitme eestikeelse väljaande nimi:
Meie Aeg (ajakiri, 1915)

Meie Aeg oli 1915 Tallinnas ilmunud ajakiri. Ajakirja väljaandja ja vastutav toimetaja oli K. Tammin. Ajakirja esimene number ilmus 25. jaanuaril 1915 ja viimane ehk 44. number 29. novembril 1915.
Meie Elu

Meie Elu on olnud mitme eestikeelse väljaande nimi:
Meie Elu (ajakiri, 1907)

Meie Elu oli 1907–1918 Narvas ilmunud ajakiri. Ajakirja andsid välja Reinhold Põder (1907–1908), Jaan Offril (1908–1911), Ühiselu (1913–1917) ja 1918 aastal Jaan Treufeldt. 
Ajakiri ilmus 3 korda nädalas - igal teisipäeval, neljapäeval ja laupäeval. 
Toimetus asus Narvas, Malmi tn 5. Väljaannet trükiti Narvas Reinhold Põder'i (1907–1908 nr. 57); E. L. Skrõglovetsk'i (1908 nr. 58–60); G. Pihlaka's (1908 nr. 61 – 1911, 1913–1917); K. Anvelt'i (1918) trükikodades. 
Ajakirjal oli lisaks mitmeid lisasid:
Rahvusvaheline visuaalteatrifestival Tallinn Treff

Visuaalteatrifestival Nuq Treff (varem Tallinn Treff Festival ja Tallinn Teater Treff) on rahvusvaheline visuaal- ja nukuteatrifestival, mida korraldab Eesti Noorsooteater. 
Festival toimub alates 2007. aastast juuni alguses Tallinna vanalinna teatrisaalides. Kuni 2012. aastani oli festival seotud ka igal aastal juuni alguses toimuvate Tallinna vanalinna päevadega. Nime Nuq Treff kannab festival 2017. aastast ja samast aastast toimub festival ka üle aasta.
Aastatel 2009–2018 oli festivali kunstiline juht Vahur Keller, 2019. aastal oli festivali kunstiline juht Leino Rei. 
Ajalugu.
Nuq Treff on välja kasvanud Eestis 1992. aastal alguse saanud Läänemere maade nukuteatrite festivalist ja 2007. aastal väikefestivalina tegevust alustanud festivalist Tallinn Teater Treff. Viimasest kujunes kiiresti mitmekülgse rahvusvahelise programmiga teatrisündmus. Aastatel 2008–2016 kandis festival nime Tallinn Treff Festival.
Aastate jooksul on festivalil olnud eriprogramme (nt kooliteatrite ja teatritudengite programm "Noor vaim" ja Rahvusvahelise Nukuteatrite Liidu (UNIMA) programm), ühele teemale keskendunud festivale (nt beebiteater 2008. aastal), tasuta tänavaprogrammiga ja teistes linnades toimuvate kõrvalprogrammidega festivale.
Meie Hääl

Meie Hääl on olnud mitme eestikeelse väljaande nimi:
Margarethe Fuks

Margarethe (Margareta) Fuks (4. juuni 1921 Peterburi – 4. august 2005 Tallinn) oli eesti akvarellist.
Elukäik.
Margarethe Fuks sündis püssimeistri peres ning opteerus koos perega 1921. aastal Eestisse. 
Lõpetas 1935. aastal Tallinnas vene algkooli ja 1940 Riigi Tarbe- ja Kujutava Kunsti Kooli. Aastatel 1940–1941 õppis J. Koorti nimelises Riigi Rakenduskunsti koolis ja 1942–1943 Natalie Mei ja Eerik Haameri õpilasena Tallinna Kujutava Kunsti ja Rakenduskunsti Koolis. 
Töötas Sindi tekstiilivabrikus, Tallinnas A. Mõttuse ateljees ja aastatel 1944–1983 Arsis. 
Oli 1955. aastast Kunstnike Liidu liige.
Looming.
Illustreerinud ja kujundanud 1940. aastate teisel poolel hulga laste- ja noorsooraamatuid (Richard Rohu "Jäneste pulmad", 1946; Irma Truupõllu "Rohelise päikese maa", 1946; August Jakobsoni "Ööbik ja vaskuss", 1947), kujundanud ka õpikuid ja noorteajakirju ja -lehti. Loonud koos Valli Lember-Bogatkinaga Tallinna "Kalevi" spordihalli dekoratiivpannoo (1962, sgrafiito) ja Mustamäe Ehitajate tee suurpaneelmajade kosmoseainelised kaunistused (1960. aastad). Viljelenud plakatikunsti ja maalinud sadama- ja linnavaateid, natüürmorte ja portreid. Kavandas 1947. aastal toimunud üldlaulupeo märgi ja rinnamärgi (koos A. Holdrega; kavandivõistlusel 1945 I ja II auhind).
Tunnustus.
Sai 1946. aastal dekoratiivsete lastepiltide võistlusel II auhinna, 1963 Moskvas üleliidulisel plakatinäitusel II diplomi ning 1972 Baltimaade plakativõistlusel diplomi.
Näitused.
1944. aastast osales näitustel Tallinnas.
Isikunäitused.
1963 Orissaares, 1973 Tartu Kunstnike Majas, 1984 Tallinna kunstisalongis.
Sõnumitooja

Sõnumitooja on olnud mitme eestikeelse väljaande nimi:
Teisi nimetuse Sõnumitooja kandjaid:
Erna-Josephine von Deeters

Erna-Josephine von Deeters (7. juuni 1876 Riia – 20. mai 1961 Sulz, Saksamaa) oli pedagoog ja maalikunstnik. 
Elukäik.
Erna-Josephine von Deeters sündis pärusaadlikust raudteeametniku Peter Woldemar von Deetersi perekonnas. Õppis Kuramaal August von Oettingeni eratütarlastekoolis, sooritas 1893 Riia Aleksander I gümnaasiumis lõpueksami ja sai koduõpetaja kutse. Kunstihariduse sai Riias E. Tode juures ning Peterburi Kunstide Edendamise Seltsi koolis ja Jan Zionglinsky akti- ja portreeklassis. Omandas Peterburi Kunstiakadeemia juures naiskutsekoolis õpetamise õiguse. Õde Marie Antoinette von Deeters (sünd 1869) oli Vinni Stifti juhataja.
Töötas 1899–1921 õpetajana Peterburi koolides, sh 1919–1921 Kunstide Edendamise Seltsi koolis ja naiskutsekoolis. Seejärel asus Tallinna, kus tegutses 1922–1939 õpetajana peamiselt saksa õppekeelega koolides (1924–1933 juudi eragümnaasiumis, 1926–1938 Eliisekoolis ja 1929–1938 saksa poeglastegümnaasiumis), mõnda aega ka Tallinna Õpetajate seminaris. Lahkus Eestist 1939 ja asus Poznańisse. Elas pärast teist maailmasõda Harzis Rendsburgi lähedal, 1951–1957 Stockholmis ja mujal Rootsis. 1935–1939 EAKKK liige. 
Looming.
Loonud peamiselt õlimaale ja akvarelle, jäädvustanud neil lilli, interjööri- ja linnavaateid ning Lõuna-Eesti maastikku. Koostas postkaardisarja temperatehnikas Tallinna, Narva, Tartu ja Riia vaateist. Harrastanud ka litograafiat. Tegi kunstkäsitööateljeedele tikandi- ja muid kavandeid. 
Näitused.
Peamiselt Mir Iskusstva näitused 1901–1919 Peterburis ja Moskvas; 1922–1924 Ars, aastast 1923 EKKKÜ, aastast 1928 KKSKV ja 1935–1937 EAKKK näitused; eesti kunsti näitus Lübeckis ja Kielis 1929; saksa kunstnike koondise näitus Riias 1933.
Bernhard Riemann

Georg Friedrich Bernhard Riemann (17. septembril 1826 Breselenz, Hannoveri kuningriik – 20. juuli 1866 Verbania, Itaalia kuningriik) oli saksa matemaatik, mitteeukleidilise geomeetria loojaid.
Ta oli 1857. aastast Göttingeni Ülikooli professor. Tema teedrajavad tööd diferentsiaalgeomeetrias (Riemanni geomeetria looja) said Albert Einsteini loodud üldrelatiivsusteoorias kõvera ruumi kirjeldamise aluseks. Riemann on andnud olulise panuse ka matemaatilise analüüsi, arvuteooria, kompleksmuutuja funktsioonide teooria, diferentsiaalvõrrandite teooria, matemaatilise füüsika, teoreetiline füüsika ja mehaanika (gaasidünaamika rajajaid) valdkonnas.
Haridus- ja töökäik.
1846. aastal astus ta Göttingeni Ülikooli, et õppida teoloogiat ja filosoofiat. Carl Friedrich Gaussi loenguid kuulates lülitus ta ümber matemaatikale. Aastatel 1847–1849 õppis ta Berliini Ülikoolis, kus kuulas Carl Gustav Jacob Jacobi, Peter Gustav Lejeune Dirichlet', Jakob Steineri ja Gotthold Eisensteini loenguid. Siit sai ta ka bakalaureusekraadi. 1849. aastal naasis ta Göttingeni ülikooli, et töötada oma dissertatsiooni kallal. Göttingenis tutvus ta füüsik Wilhelm Eduard Weberiga, kelle käe all täiendas ta oma füüsikateadmisi.
1851. aastal sai ta Göttingenis doktorikraadi kaitstes kompleksmuutuja funktsioonide teooria aluseid käsitleva väitekirja "Grundlagen für eine allgemeine Theorie der Funktionen einer veränderlichen complexen Größe". Selles töös käsitleti mõistet, mis hiljem sai tuntuks Riemanni pinnana. Doktoritöö juhendajaks oli Gauss.
1852. sai ta Gaussi soovitusel Göttingeni ülikooli eradotsendiks.
1853. aasta detsembris esitas ta habilitatsioonitöö "Funktsiooni esitatavusest trigonomeetrilise rea abil", mis etendas reaalmuutujate funktsioonide teooria arengus olulist osa. Selles töös on toodud ka tulemus, mis hiljem saab tuntuks Riemanni teoreemina. Habilitatsioonitööle järgnes prooviloeng.
10. juunil 1854 esineski ta professorite ees (üks neist oli Gauss) geomeetria alushüpoteese käsitleva ettekandega "Über die Hypothesen, welche der Geometrie zu Grunde liegen". Gauss oli sellest vaimustuses. See oli diferentsiaalgeomeetrias epohhi loonud ettekanne.
Erakorraliseks professoriks sai Riemann 1857. aastal ja pärast Dirichlet' surma määrati ta 1859. aastal korraliseks professoriks.
1862. aastal haigestus ta tuberkuloosi ja suri 39 aasta vanuses 1866. aastal Itaalias.
Tunnustus.
Valitud teadusakadeemiate liikmeks.
Ta oli valitud ka Göttingeni Teaduste Akadeemia liikmeks.
Mustafa paša sild

Mustafa paša sild (bulgaaria keeles "Мост на Мустафа паша", ka "Старият мост" 'vana sild') on Maritsa jõge ületav kaarsild Lõuna-Bulgaarias Svilengradis.
Sild ehitati 16. sajandil Osmanite riigi vesiiri ja beilerbei Mustafa Paša tellimusel. Sild kuulus koos karavanseraide, mošee, basaari ja hammamiga vesiiri vakufi (fondi) omanduses oleva ehituskompleksi koosseisu. Sõidukitele ja jalakäijatele mõeldud sild oli Osmanite riigi õukonnaarhitekti ja ehitusinseneri Mimar Sinani esimene tähelepanuväärne teos. Ehitust rahastas sultani vesiir Damad Mustafa Paša. Vesiiri vakufi rajatistest on tänaseks täielikult säilinud sild ja aurusaun (hammam).
Mustafa paša sild on rajatud 706-st peaaegu ühesuurusest tahumata kivist, kummalgi poolel 353 tükki. Silla pikkus on 259 m ja laius umbes 6 m ning selle 20 (ka 21) kaart ja rinnatis on kaetud siledaks tahutud kividega. Peaaegu horisontaalse ja laia sõiduteega kaarsild on oma aja sillaehituse tähelepanuväärne saavutus ja sellisena parimaid ajaloolisi esindajaid Kagu-Euroopas. Tänapäeva Bulgaaria, Kreeka ja Türgi piiri kokkupuutepunkti lähedal paiknev sild lõi ühenduse üle laia Maritsa jõe Balkani, Euroopa ja Lähis-Ida tähtsamate kaubateedega.
Mustafa Paša rajatud ehitiste ümber hiljem tekkinud uusasundus ja asula kandis nime "Cisr-i Mustafapaşa" kuni 1912. aastani, mil see nimetati ümber Svilengradiks. Tänutäheks kohalikele elanikele tehtud heateo ja töö eest on silla keskkohta 6 m kõrgusele asetatud reljeefne marmorplaat ülistusega "sultanitest suurima Selim Khani poja Suleiman Khani kalifaadi vesiirile Mustafa Pašale tema igavesti kestva heateo eest". Silla ehitusaasta järel on kaks viimast sõna: "Hasana Abadie" 'igavene hea töö'.
Mustafa paša sild on 2003. aastast Bulgaaria rahvuslik kultuurimälestis.
See Svilengradi sümbol ja atraktiivne turismimagnet restaureeriti hiljuti. Ajaloolise ehitise saneerimise käigus eemaldati muuhulgas vees olevate sammaste ümber ja müüritisel kasvavad puud ja põõsad, tehti aurupuhastus silla fassaadile ning biotsiidipuhastus sammalt, samblikku ja seeni täis kavanud kividele. 5–20 cm paksune vana ja kulunud asfalt eemaldati ning 500-aastane sild sai uue katte. 2016. aasta detsembris lõpetatud restaureerimistööd kestsid 21 kuud ja nende kogumaksumus oli 1 036 568,46 eurot.
Tallinna Päevaleht

Tallinna Päevaleht oli ajaleht, mis ilmus 1918. aastal Tallinnas. Ajalehte andis algul välja Hindrik Prants ja hiljem V. Brindfeldt.
Ajalehel oli lisa: Tallinna Päevalehe jutulisa.
Ajalehe järglane oli 1918 ilmunud Kodanik.
Punane Lipp

Punane Lipp oli 1907–1908 Peterburis ilmunud ajakiri. Ajakiri oli Venemaa Sotsiaaldemokraatliku Töölispartei Eestimaa Ühenduse Keskkomitee häälekandja. Partei oli ka ajakirja väljaandja.
Teated (ajakiri, 1917)

Teated (täispealkirjaga Teated : Narva Tööliste ja Soldatite Saadikute Nõukogu poolt) oli 1917 Narvas ilmunud ajakiri. Ajakiri oli Narva Tööliste ja Soldatite Saadikute Nõukogu häälekandja. Ajakirja esimene number ilmus 4. märtsil 1917 ja viimane ehk 6. number 23. aprillil 1917.
Töö Hääl

Töö Hääl on olnud mitme eestikeelse väljaande nimi:
Tööliste Sõna

Tööliste Sõna oli eestikeelne ajakiri, mis ilmus 1914. aastal Narvas. Ajakirja väljaandja oli Alide Sakkeus ja vastutav toimetaja Ida Karus. Ajakirja ilmus kaks numbrit.
Töörahva Hääl

Töörahva Hääl on olnud mitme eestikeelse väljaande nimi:
Ektoopiline kilpnääre

Ektoopiline kilpnääre ehk kilpnäärme ektoopia ehk väärasetsev kilpnääre (ka ektoopiline kilpnäärmekude) on osadel loomadel, sh inimestel, esineda võiv kilpnäärme arenguhäire, mille korral kilpnäärmekude paikneb kehas väljaspool normaalseks peetavat "isthmus glandulae thyreoideae" piirkonda. Selle põhjuseid ei teata. 
Normaalne kilpnäärme asend.
Inimesel paikneb paaritu kilpnääre kaela eespinnal kilpkõhre ja esimeste hingetoru kõhrede kohal ning kõri ees ja külgedel.
Ektoopilise kilpnäärme asend.
Ektoopiline kilpnäärme paikneb sagedasti keeles, prelarüngeaalses või sublingvaalses piirkonnas ja harvemini keskseinandis, südames, söögitorus, diafragmas aga võib paikneda ka aordis, neerupealistes, kõhunäärmes, sapipõies, nahas, lümfisõlmedes jm. 
Ektoopilise kilpnäärme patoloogia.
Ektoopiline kilpnääre allub samadele patoloogilistele muutustele nagu kilpnääre, esineda võib nii põletikku, hüperplaasiat kui ka tumorigeneesi (ektoopiline kilpnäärme vähk).
Ektoopiline kilpnääre on osade allikate kohaselt kilpnäärme düsgeneesi sünonüüm ning moodustab 48–61% kilpnäärme düsgeneesi juhtumitest. Selle häire esinemissageduseks on teatatud 1 juhtum 100 000 – 300 000 inimese kohta ja see esineb ühel 4000–8000 kilpnäärme haigusega inimesest, 65–80%-l juhtumitest oli tegu naispatsientidega. Ektoopiline kilpnääre võib esineda koos struumaga ja seda võidakse seostada kliiniliselt oluliste kilpnäärme haigusseisunditega, kas kaasasündinud kilpnäärme hüpotüreoosi või hüpertüreoosiga.
Ektoopilise kilpnäärme kliiniline pilt on varieeruv ja sõltub kilpnäärmekoe paikmest, tuleks alati teha eristusdiagnoos, välistamaks kilpnäärmevähi metastaase.
Ektoopilise kilpnäärme kahtluse korral võidakse teha kilpnäärme stsintigraafia näiteks veenisisese steriilse naatrium[99mTc]pertehnetaadi lahusega, et mõõta kilpnäärme sidumisvõimet või asendit (asukohta, kuhu märkaine koguneb) ja funktsiooni (enamikul hüpotüreoos).
Sergei Novikov (matemaatik)

Sergei Novikov (vene keeles Сергей Петрович Новиков "Sergei Petrovitš Novikov"; 20. märts 1938 Gorki – 6. juuni 2024 Moskva) oli vene matemaatik, Fieldsi medali kavaler.
Ta oli 1967. aastast Moskva riikliku ülikooli matemaatikaprofessor. Tema peamised uurimisvaldkonnad on topoloogia, sümplektiline geomeetria, analüütiline mehaanika, üldrelatiivsusteooria, kvantväljateooria (arendas Wessi-Zumino-Novikovi-Witteni mudelit), tahke keha füüsika ja matemaatiline füüsika.
1970. aastal pälvis ta Fieldsi medali topoloogia-alaste tööde eest.
Haridus- ja töökäik.
Ta astus 1955. aastalM. V. Lomonossovi nimelise Moskva Riikliku Ülikooli mehaanika-matemaatikateaduskonda. Esimese kursuse lõpul otsustas ta spetsialiseeruda algebralise topoloogia erialal. Ülikooli lõpetas 1960. aastal. 1964. aastal kaitses ta NSV Liidu TA Steklovi-nimelises matemaatikainstituudis füüsika-matemaatikakandidaadi väitekirja "Гладкие расслоения на сферы" ja 1965. aastal füüsika-matemaatikadoktori kraadi väitekirjaga "Гомотопически эквивалентные гладкие многообразия".
Ta töötas 1963. aastast NSV Liidu TA Steklovi-nimelises matemaatikainstituudis teaduri ja 1964. aastast ühtlasi MRÜ-s õppejõuna diferentsiaalgeomeetria kateedris, 1967. aastast sealsamas professorina. 1971. aastal määrati ta NSV Liidu TA Landau-nimelise teoreetilise füüsika instituudi osakonnajuhatajaks ja 1982. aastal MRÜ kõrgema geomeetria ja topoloogia kateedri juhatajaks.
Tunnustus.
Valitud teadusakadeemiate liikmeks.
Ta on valitud ka Euroopa Teaduste Akadeemia liikmeks.
Isiklikku.
Tema isa oli akadeemik Pjotr Novikov, ema matemaatikaprofessor Ljudmilla Keldõš ja onu akadeemik Mstislav Keldõš.
Tervis (täpsustus)

Tervis on täieliku füüsilise, vaimse ja sotsiaalse heaolu seisund. 
Tervis võib tähendada ka järgmist:
Põlispuu

Põlispuu on erakordselt suurte mõõtmetega või liigile omasest keskmisest kõrgema vanusega või bioloogilise ja/või kultuuriloolise tähtsusega kas kodumaist päritolu või võõrliigist puu, mis on paiga peamine side minevikuga.
Eestis on 2019. aasta alguse seisuga kaitstavate looduse üksikobjektide hulgas 604 üksikpuud ja puuderühma. Kõiki neid iseloomustab suur esteetiline, ajalooline või kultuurilooline väärtus.
Sisian

Sisian (armeenia keeles: Սիսիան) on linn Lõuna-Armeenias Sjunikhi maakonnas. 
Linn asub Vorotani jõe ääres 217 km kaugusel Jerevanist ja 115 km kaugusel maakonna keskusest Kapanist.
Wild Wild Angels

"Wild Wild Angels" on Briti glämmroki ansambli Smokie laul, mis ilmus selle kolmandal stuudioalbumil "Midnight Café" (1976). See anti välja ka singlina. Laulu autorid on Mike Chapman ja Nicky Chinn. 
Singli B-poolel oleva laulu "The Loser" autorid on Pete Spencer ja Chris Norman.
"Wild Wild Angels" on aastaid hiljem avaldatud mitmete albumite CD-versioonidel, näiteks "Gold - 1975-2015" (2015).
August Kaljukosk

August Kaljukosk (kuni 1940. aastani August Kerts/Kõrts) (23. september 1921 Tallinn – 2. detsember 2003 Tallinn) oli eesti õigeusu vaimulik (ülempreester) ja õigeusu kirikuloo uurija.
Elulugu.
Ta sündis Aleksander ja Helena Kõrtsi peres. Ta õppis Tallinna 17. algkoolis aastatel 1929–1935 ja Tallinna Poeglaste Kommertskoolis aastatel 1935–1939.
Ta töötas raamatupidajana Eesti Siidis ja Franz Krullis.
Ta mobiliseeriti Saksa sõjaväkke 1943. aastal, oli sõjavang Ida-Karjalas aastatel 1943–1946 ja 1947–1953.
Pärast esmakordset vabanemist 1946. aastal elas Haapsalus ja hiljem uuesti vabanedes töötas Haapsalus lihttöölisena aastatel 1953–1967.
Ülempreester August Kaljukosk maeti 10. detsembril 2003 Tallinna Aleksander Nevski kalmistule.
Õigeusu kirikuloo uurijana.
Tema isikufond Rahvusarhiivis on fond nr 5437 ("﻿August Kaljukosk, õigeusu kiriku vaimulik ja﻿ kirikuloo uurija"), piirdaatumitega 1892–2004.
Pähklipureja

"Pähklipureja" (vene keeles Щелкунчик, "Štšelkuntšik") on klassikaline ballett kahes vaatuses. Balleti muusika on loonud Pjotr Tšaikovski ning algse koreograafia autorid on Marius Petipa ja Lev Ivanov. See on Tšaikovski kolmas ja viimane ballett, millele ta muusika on loonud. Balleti sündmustik põhineb osaliselt saksa kirjaniku E. T. A. Hoffmanni jutustusel "Pähklipureja ja hiirekuningas" (1816). "Pähklipureja" stsenaariumi kirjutamise juures kasutas Petipa põhiliselt Alexandre Dumas vanema ümberjutustust Hoffmanni loost.
"Pähklipureja" esietendus 18. detsembril 1892 Peterburis Maria teatris.
Heinrich Freymann

Heinrich Freymann (5. mai 1909 Laiuse vald – 11. mai 1975 Tartu) oli Tartu Riikliku Ülikooli ladina keele õppejõud ja tõlkija.
Ta on koostanud "Ladina keele õpiku" (1963), oli üks ladina-eesti sõnaraamatu koostajatest (koos Lalla Grossi, Richard Kleisi ja Ülo Torpatsiga).
Isiklikku.
Ajaloolane Märt Uustalu on tema lapselaps.
Fessenheimi tuumaelektrijaam

Fessenheimi tuumaelektrijaam on tuumaelektrijaam Prantsusmaal Saksamaa piiri lähedal Haut-Rhini departemangus Fessenheimi vallas.
Jaama ehitamist alustati aastal 1970, tööle hakkas see 1978. aasta alguses. See on Prantsusmaa vanim tuumaelektrijaam.
Tuumaelektrijaamas on kaks 920 MW reaktorit (sellega on jaama koguvõimsus 1840 MW).
Jaam on kavandatud sulgeda 2017. aastal paljude jaamaga seotud riskide tõttu. 2018. aasta novembris teatas Prantsusmaa president Emmanuel Macron, et jaam suletakse 2020. aasta kevadel.
Elsa Lamp

Elsa Lamp (aastani 1935 Elsa Morgen; 15. november 1913 Tartu – 24. märts 2009 Tartu) oli eesti laulja (sopran).
Ta õppis 1932–1935 Tartu Ülikoolis majandust ja 1935–36 Tartu Kõrgemas Muusikakoolis laulmist (Rudolf Jõksi klass). 
Töötas 1935–44 mitmel pool raamatupidajana. Oli 1944–1946 Vanemuise koorilaulja, 1946–63 solist ning 1960–70 trupijuht, 1968–70 ühtlasi kontsertmeister.
Oli 1945–47 Eesti meistrivõistlustel tennise paarismängudes medalivõitjaid.
Eesti Teatriliidu liige (1951).
Isiklikku.
Abikaasa Valter Lamp (1912–2003) oli eesti tennisist ja ärimees; nende poeg Jüri Lamp (1940–2024) oli matemaatik ja tennisist, teine poeg Peeter Lamp on tennisist ja treener.
Agu Uudelepp

Agu Uudelepp (30. juuli 1974 Tallinn – 4. veebruar 2020 Pariis) oli eesti ajakirjanik ja kommunikatsiooniekspert; Ringhäälingunõukogu esimees (2012–2017).
Elulugu.
Ta lõpetas 1998 Tallinna Tehnikaülikooli humanitaar- ja sotsiaalteaduste instituudi halduskorralduse erialal "cum laude". 1999. aastal kaitses ta Tallinna Tehnikaülikoolis väitekirja "Üliõpilaskonna poliitilised hoiakud Eesti Riigikogu IX koosseisu valimiste ajal" ja sai sotsiaalteaduste magistri kraadi.
Ta töötas 1998–2002 Eesti Raadios uudisteajakirjanikuna, 2002–2007 Eestimaa Rahvaliidu teabejuhina ja järgnevatel aastatel üritusturundusagentuuris Spring ning aitas asutada suhtekorraldusagentuuri Meta Advisory Group.
2008. aastal sai Uudelepp Tallinna Ülikoolist filosoofiadoktori kraadi riigi- ja poliitikateaduste alal. Väitekirja teema oli "Propagandainstrumendid poliitilistes ja poliitikavälistes telereklaamides". Tööd juhendas Georg Sootla.
2008. aastast kuulus talle suhtekorraldusbüroo Claro Consulting. 
Aastatel 2015–2020 oli ta NATO Strateegilise Kommunikatsiooni Kompetentsikeskuse teadusajakirja Defence Strategic Communications toimetuskolleegiumi liige.
Uudelepp õpetas alates ülikooli lõpetamisest Tallinna Tehnikaülikoolis avalikku haldust ning väljendus- ja vaidlusõpetust. Üliõpilased valisid ta mitu korda parimaks õppejõuks. 
Alates 2012. aastast töötas ta dotsendina Estonian Business Schoolis, kus juhatas aastatel 2014–2016 ka magistri tasemeõppe nõukogu. 
Aastatel 2014–2016 oli Uudelepp Eesti Kunstiakadeemia külalisõppejõud, õpetades argumenteerimist ja retoorikat. Aastatel 2012–2017 oli ta Ringhäälingunõukogu esimees ja 2017. aastast nõukogu liige. 
Isiklikku.
Agu Uudelepp oli abielus Annika Uudelepaga. Neil on kaks last.
Ta põdes kopsuvähki, ehkki ei olnud suitsetaja.
Anton Laar

Anton Laar (13. juuni 1885 Leie, Võisiku vald – 23. veebruar 1933 Tartu) oli eesti õigeusu vaimulik: köster-kooliõpetaja, diakon, preester, ülempreester, EAÕK kirikuvalitsuse liige, Asutava Kogu Kristliku Rahvaerakonna liige, samuti pedagoog-usuõpetaja, ajaloolane, ajakirjanik.
Eluloolisi andmeid.
Ta sündis 13. juunil 1885 Viljandimaal Võisiku vallas Leie külas mölder Tõnis (Dionissi) Laari ja Ann Laari peres. Anton Laar suri Tartus 23. veebruaril 1933 ja maeti Tartu Aleksander Nevski kalmistule. Tema hauasammas pühitseti 2. veebruaril 1935 Tallinna ja kogu Eesti metropoliit Aleksandri poolt.
Avaldatud teoseid.
Ta avaldas artikleid Postimehes, Tallinna Teatajas, Stockholmi Teatajas, väljaannetes Usk ja Elu, Uus Elu, Vaba Maa.
Isiklikku.
Anton Laari pere: abikaasa Akilina Laar, nende lapsed: Nadežda, Valentin.
Ahto Orav

Ahto Orav (sündinud 20. augustil 1969 Põltsamaal) on eesti sportlane ("indiaca"-mängija), sporditegelane ja koolijuht, võistkondlik maailmameister "indiaca"'s (2004). Ta on alates 2005. aastast Audentese juhatuse esimees ja Audentese Erakooli direktor.
Haridus.
Ta on lõpetanud 1987. aastal Põltsamaa Keskkooli ja 1994. aastal Eesti Põllumajandusülikooli veemajanduse insenerina. 2001. aastal sai Tartu Ülikoolist kutsemagistri kraadi (MBA) ärijuhtimises.
Sportlasena.
Ta mängis alates 1983. aastast võrkpalli (treener Toivo Uusna, hiljem on teda juhendanud Jaan Pagel ja Andres Toode). 
Alates 1997. aastast on ta mänginud "indiaca"'t ja tulnud aastatel 1999–2015 "indiaca"'s kokku 21 korda eri võistkondades ja liikides Eesti meistriks. 2004. aastal tuli ta "indiaca"'s Eesti segavõistkonna koosseisus maailmameistriks. 
Treeneri ja sporditegelasena.
Ta on olnud Rahvusvahelise Indiaca Assotsiatsiooni (IIA) ja Eesti Indiaca Liidu (EEIL) asutajaid ja aastatel 1999–2007 viimase president. On olnud ka Tartu Indiaca Klubi asutajaid ja aastatel 1999–2002 selle president, 2004. aastast Indiacaklubi Reval juhatuse liige. 
Aastatel 1997–1999 on ta töötanud Eesti Telefoni spordiklubis, 1999–2001 Tartu Indiaca Klubis ja 2002–2004 Indiacaklubis Reval "indiaca"-treenerina. On tegutsenud ka "indiaca"-kohtunikuna (2001, rahvusvaheline kategooria).
Kai Kaljo

Kai Kaljo (sündinud 20. augustil 1959) on eesti kunstnik.
Elukäik.
Kai Kaljo on sündinud 20. augustil 1959. aastal. Ta lõpetas Tallinna Muusikakeskkooli 1977. aastal ja Tallinna Kunstiülikooli maaliosakonna 1990. aastal.
Kaljo on töötanud 2007-2015 Tallinna Ülikooli Kunstide Instituudi professorina ning kuni 2017.aastani oli Kaljo Balti filmi, meedia, kunstide ja kommunikatsiooni instituudi kaasaegse kunsti dotsent.
Kuigi Kaljo on lõpetanud kunstiakadeemias maalieriala, on ta laiemalt tuntuks saanud installatsiooni- ja videokunstnikuna. Kunstniku tähelend ja rahvusvaheline tuntus sai alguse videotööga "Luuser" (1997), mis räägib eneseirooniliselt ja sotsiaalkriitiliselt kunstniku autsaideri positsioonist.
"Kai Kaljo töid iseloomustab emotsionaalsus, isegi poeetilisus, mis toob vaatajani läbitunnetatud sõnumi. Ja samas on ta vaieldamatult väga terane vaatleja - suur osa tema tööde ainestikust on elust enesest, kunstnik on osanud olla õigel ajal õiges kohas, pööranud tähelepanu millelegi, mida enamik möödujaid, kas üldse ei ole märganud või siis on kustutanud järgmisel hetkel mälust. Enamgi veel, ta on selle jäädvustanud videolindile ning seetõttu äratanud uuele elule. "
Kunstikriitik Mari Laaniste on öelnud, et Kai Kaljo on kunstis sotsiaalsem ja sotsialiseeruvam kui kunstis kombeks. Tema videotöid iseloomustav avatus ja inimlik mõõde ongi osutunud rahvusvahelises kunstipildis nõutumaks kui kodukandis. Seda kuvandit on kultiveerinud kunstniku enda minapilt, mis ehk kaasajas kõlab pisut utreeritult, kuid arvestades kunstnike valdavat positsiooni ühiskonnas, jääb ilmselt alatiseks aktuaalseks.
Kunstniku isa, graafik Richard Kaljo kirjutas 1960.–1970. aastatel tütrele rohkesti kirju, milles kajastub Eesti 20. sajandi esimese poole dramaatiline ajalugu üksikisiku kogemuse kaudu. Nende ja muude materjalide põhjal koostas Kaljo video "Isa kirjad" (2014).
Kai Kaljo teoseid asub Moderna Museetis (Stockholm), Eesti Kunstimuuseumis, Eesti Kaasaegse Kunsti Muuseumis, Tartu Kunstimuuseumis, Sprengel Museumis Hannoveris ja mitmetes erakogudes Londonis ning Barcelonas.
Grupinäitused ja festivalid.
2025 Eesti Kunstnike Liidu Kevadnäitus, Kunstihoone, Tallinn
2025 XX. Eesti maalikunsti naisklassikud, Kadrioru galerii, Tallinn
2024 Under the Surface. Eroded Spacescapes. Gallery Arka, Vilnius
2024 Kõige alguse galerii/The Newborn Gallery, Tartu (Tartu European Capital of Culture, main programme)
Triinu Jürves

 
Triinu Jürves (sündinud 25. juulil 1974 Tallinnas) on eesti kunstnik.
Elukäik.
Triinu Jürves alustas kunstiõpinguid 1981. aastal Pelgulinna Keskkooli kunstiklassis ning Aksel Johansoni maali- ja graafikastuudios.
1996–2000 õppis Eesti Kunstiakadeemias maalikunsti erialal, kus kaitses bakalaureusekraadi.
2000–2001 lisaõpingud EKA Õpetajate koolituskeskuses kunsti- ja kunstiajaloo erialal.
Esineb näitustel alates 1992. aastast. Lisaks erialasele loometegevusele on Triinu Jürves alates 1999. aastast töötanud kunstiõppejõuna Eesti Kunstiakadeemias, 2007–2014 Pelgulinna Gümnaasiumi kunstiosakonna juhatajana, 2012–2014 TLÜ kunstipedagoogika osakonna ja EKA õpetajate koolituskeskuse külalislektorina, alates 2001 Pelgulinna Gümnaasiumi kunsti- ja kunstiajaloo õpetajana ning alates 2015 KUMU hariduskeskuse tunnijuhi ja haridusprogrammide looja ning 13+ kunstistuudio õpetajana.
Alates 1999 kunstirühmituse YDI liige, kuuludes aastatel 2001–2003 organisatsiooni juhatusse.
Osalenud kunstirühmituse YDI koosseisus soome-ugri ekspeditsioonidel Baškortostani (1999), Udmurtiasse (2002) ning Marimaale ja Tšuvaššiasse (2005).
Triinu Jürvese loomingut iseloomustab interdistiplinaarsus. Alustanud ekspressiivse maalikunstnikuna, on Jürvese töövahenditeks lisaks tahvelmaalile ka installatsioon, video ja aktsionistlik performants. Triinu Jürvese loominguga on kontseptuaalselt ühendatud autori pedagoogiline tegevus, mille tulemuste hulka kuuluvad muuhulgas tegevuskunsti etendused, näitused ja koostööprojektid.
Noolegrupp.
Triinu Jürves on kunstirühmituse Noolegrupp asutaja. Noolegrupp on 2004. aastast tegutsev interdistsiplinaarsete projektidega tegelev kunstirühmitus, mille tuumiku moodustavad Triinu Jürves ja Villem Jahu. Grupi teosed käsitlevad enamasti keskkondade loomisega konteksti nihestamise kaudu, lisaks miksitakse sellesse kompotti meelevaldselt ka kilde popkultuurist, igapäevapoliitikast või kunstiajaloost. Rühmitus ei tunnista tehnilisi piiranguid, oma ideid on teostatud nii klassikalises tahvelmaalitehnikas kui ka aktsioonide ja videote kujul.
Helve Viidalepp

Helve Viidalepp (1945. aastani Helve Roosileht; 20. detsember 1921 Paide – 12. november 1979 Tallinn) oli eesti maalikunstnik.
Elukäik.
Helve Viidalepp õppis Paide algkoolis (1929–1935) ja progümnaasiumis (1935–1938), 1941. aastal lõpetas Paide Keskkooli. 1942. aastal jätkas õpinguid Tallinna Kujutava ja Rakenduskunsti Koolis, Pallases (1943–1944 ) ja 1944. aastast Tartu Riiklikus Kunstiinstituudis, oli Johannes Võerahansu õpilane. Lõpetas instituudi 1948. aastal ning töötas aastatel 1948–1950 sealsamas õppejõuna. Seejärel oli Tallinnas vabakutseline kunstnik. 
1948. aastast Kunstnike Liidu liige.
Helve Viidalepp suri pärast rasket haigust 12. novembril 1979 ja on maetud Paide Sillaotsa kalmistule.
Looming.
Loonud vahetuil loodusmuljeil põhinevaid särava koloriidiga maastiku- ja lillemaale, natüürmorte, portreid ja lasteainelisi kompositsioone.
Tema isikunäitusi on toimunud Tallinna kunstisalongis (1971, 1976, 1981), Kärdla kultuurimajas (1976), Eesti Majas Stockholmis (1978) ning Paides, Rakveres, Raplas, Käinas ja Pärnus (1980).
Isiklikku.
Helve Viidalepa abikaasa oli Ants Viidalepp. Tema isa oli August Roosileht.
San Holo

San Holo, kodanikunimega Sander van Dijck (sündinud 26. novembril 1990), on Hollandi DJ, helilooja, muusik ja produtsent. Tema esimene ülimenukas muusikapala oli remiks Dr. Dre hiphoplaulust "The Next Episode", millega ta sai üle maailma tuntuks. See remiks kogus YouTube'is kiiresti 135 miljonit vaatamist. 
Ta on välja andnud muusikat selliste plaadifirmade kaudu nagu Spinnin' Records, OWSLA, Barong Family ja Monstercat. Ta asutas plaadifirma bitbird, kus on antud välja singlid nagu "Still Looking" ja "Light". San Holo esimese albumi "Cosmos" avalikustas Heroic plaadifirma 18. septembril 2014. Tema esimene album oli iTunes'i elektroonilise muusika kategoorias esisajas.
Elulugu.
Van Dijck õppis muusikaproduktsiooni ja kitarrimängu Codartsi kunstiakadeemias. Ta lõpetas selle aastal 2012. Kooli kõrvalt teenis raha lastele kitarrimängu õpetamisega. Pärast aastatepikkust tööd bändidega hakkas Van Dijck variprodutseerima teistele DJ-dele. Tema variprodutseeritud muusika kogus palju kuulsust, sellest tulenevalt otsustas ta teha soolokarjääri esinejanimega San Holo.
Lobnja

Lobnja on linn Venemaal Moskva oblastis, mis moodustab Lobnja linnaringkonna. Asub Moskvast 30 km põhja pool.
Lobnja linna kohal asunud küladest on esimesena kirjalikult mainitud Kieva küla 1495. aastal. Lobnja asutamisaastaks loetakse 1902. aastat, kui avati samanimeline raudteejaam. Selle juurde tekkis asula, mis sai linnaõigused 1961. aastal.
Linna piires asub 0,22 km² suurune Kijovo järv.
Lobnja põhjaosas asub veetorn, mis on üks vähestest säilinud hüperboloidsetest ehitistest Venemaal.
Tiina Allik

Tiina Allik (sündinud 3. aprillil 1949 Tartus) on Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku koorijuht.
Eluloolisi andmeid.
Tiina Allik sündis 3. aprillil 1949 Tartus ülempreester Ermil Alliku ja salmilaulja Lydia Alliku (Alt) peres. Ta omandas koorijuhi kutse 1968. aastal Tartu Muusikakoolis Roland Laasmäe õpilasena ning jätkas seejärel õpinguid koorijuhtimise erialal Tallinna Riiklikus Konservatooriumis aastatel 1968–1972.
Isiklikku.
Tiina Alliku isa oli Ermil Allik, ema Lydia Allik, noorem vend Paul Allik; tema vanem vend oli Georg Allik ning lapsed on Erik ja Maarja.