Salorno

Salorno (saksa: "Salurn") on lõunapoolseim vald ("comune") Lõuna-Tiroolis Põhja-Itaalias, paiknedes umbes 30 km Bolzanost edelas. See on üks viiest vaid peamiselt itaaliakeelsest vallast Lõuna-Tiroolis.
Geograafia.
Külakeskus paikneb rusukaldel Adige ("Etsch") jõe orus umbes 20 km Trentost kirdes ja umbes 30 km Bolzanost edelas. Osa vallast kuulub Trudner Horni looduspargi looduskaitsealasse, mis on Natura 2000 võrgustiku osa. Salorno jaam on peatus Brenneri raudtee liinil Innsbruckist Veronasse.
Loodes külgneb Salorno Lõuna-Tirooli valdade Kurtinigi, Margreidi, Montani ja Neumarktiga. Idas ja lõunas külgneb see Trento provintsi valdade Capriana, Cembra, Altavalle, Giovo, Mezzocorona ja Roverè della Lunaga. Salurner Klause ("Chiusa di Salorno"), Adige oru kitsas osa Fiemme Dolomiitide ja Nonsbergi grupi vahel tähistab Lõuna-Tirooli lauskmaa lõunapiiri. Umbes 1600. aasta paiku kinnistus seal saksa-itaalia keelepiir, olukord, mis sai 19. sajandil rahvusliku rõhuasetuse, nagu näitab "Bozner Bergsteigerlied".
Salorno vallas on "frazioni" (alljaotused, peamiselt külad ja asundused) Gfrill (Cauria) ja Buchholz (Pochi). 2011. aasta 31. detsembri seisuga elas Salornos 3591 inimest ja valla pindala on 33,2 km².
Ajalugu.
"″Salurn un gros bourg aux confins d'Allemagne e d'Italie dans le Tirol, dont il fait la séparation.″"&lt;br&gt;
Asustatuna Rooma keisririigi päevilt, on Salornot Langobardide kuningriigis esmamainitud Hertsogite valitsemise ajal 580. aasta dokumendis kui "Salurnis", kui Trienti hertsog Ewin võitles Merovingide kuningate Guntram I ja Childebert II sissetungivate frangi vägede vastu.
Küla on tuntud keskaegse Haderburgi (itaalia: "Castello di Salorno") lossi varemete poolest. Küla on esmamainitud 1053. aasta reisikirjas. See paikneb lubjakivikaljul kõrgel Adige oru Salurner Klause pudelikaela kohal. 1158. aastal ründasid kohalikud Eppani krahvid kahte Rooma Kuuria kardinali nende teel keiser Friedrich I Barbarossa õukonda. Friedrichi nõbu Heinrich Lõvi käivitas karistusekspeditsiooni, milles loss purustati. Hiljem ehitati see uuesti üles ja 1200. aasta paiku omandasid selle Tirooli krahvid. Aastal 1284 ostis selle krahv Meinhard II, aastal 1349 piiras ja hõivas selle Baieri hertsog Ludwig V, ja lõpuks pärisid selle aastal 1363 Austria Habsburgid. Keiser Maximilian I laiendas kindlustusi, kuid loss kaotas varsti oma strateegilise tähtsuse ja lagunes. 1648. aastast olid varemed Veneetsia Zenobio-Albrizzi krahvide valduses.
Pärast Esimest maailmasõda ja Austria-Ungari lagunemist annekteeris Itaalia Salorno koos ülejäänud Lõuna-Tirooli ja teiste Austria aladega, nagu nägi 10. oktoobril 1920 ette Saint-Germaini rahu. 1921. rahvaloenduse järgi kuulutas rõhuv enamus Salorno elanikest end saksakeelseks. Pärast seda korrastas valitsuskomisjon tulemust, muutes inimeste deklaratsiooni, kelle perekonnanimi kõlas itaaliapäraselt. Salornos ja mõnes muus Lõuna-Tirooli vallas on sealtsaati itaaliakeelne enamus. Fašistliku režiimi poolt läbi viidud tõhus italianiseerimine muutis lõplikult keelte vahekorda. Täna kõneleb vaid 37% asukatest saksa keelt emakeelena.
Kogukond.
Keeleline jaotus.
Alates 2001. aastast on Salorno elanikkond tugevalt kasvanud. 2011. aasta rahvaloenduse järgi kõneleb 61,85% rahvastikust esimese keelena itaalia keelt, 37,74% saksa keelt ja 0,40% ladiini keelt.