tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Ouray maakond

Ouray maakond ("Ouray County") on maakond USA-s Colorado osariigis. Geograafilised koordinaadid on 38°16' N, 107°77' W. 
Maakonna halduskeskus on Ouray. 
Maakonna pindala on 1404 km². Veepindala on 5 km². 
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 4436. Aastal 2000 oli elanikke 3742. 
Ouray maakonda tuntakse ka Ameerika Šveitsina.
Ajalugu.
Ouary maakond moodustati 18. jaanuaril 1877 San Juani ja Hinsdale'i maakonna osadest. 2. oktoobril 1876 sai maakonna keskuseks Ouray. 19. veebruaril 1881 loovutati osa maakonna lõunaosast Dolorese maakonnale ja 27. veebruaril 1883 osa maakonna lääneosast San Migueli maakonnale. 1883. aastal nimetati maakond lühikeseks ajaks ümber Uncompahgre'i maakonnaks.
Rahvastik.
2000. aasta rahvaloenduse andmed.
Ouray maakonnas oli 3742 inimest, 1576 leibkonda ja 1123 perekonda.
Rahvastiku tihedus oli 3 in/km². 
Elamuüksusi oli 2146 (keskmine tihedus 4/km²). 
Rassiline koosseis oli: 
Ladinaameeriklasi (sõltumata rassist) oli 4,06%. 
1576 leibkonna seas oli 
Leibkonnas oli keskmiselt 2,36 inimest ja perekonnas keskmiselt 2,77 inimest.
Elanikud jagunesid ealiselt nii: 
Ea mediaan oli 43 aastat. 
Iga 100 naissoost inimese kohta tuli 102,10 meessoost inimest. Iga 100 vähemalt 18-aastase naise kohta tuli 100,80 meest.
Leibkonna aastasissetuleku mediaan oli 42 019 dollarit, perekonna sissetuleku mediaan 49 776 dollarit. Meeste sissetuleku mediaan oli 35 141 dollarit, naistel 26 176 dollarit. Sissetulek elaniku kohta oli 24 335 dollarit. 
7,20% elanikkonnast ja 6,00% perekondadest elasid allpool vaesuspiiri. Kogu elanikkonnast elas allpool vaesuspiiri 8,00% alla 18-aastasi ja 2,90% üle 65-aastasi.
Gunnisoni maakond

Gunnisoni maakond (Gunnison County) on maakond USA-s Colorado osariigis. Geograafilised koordinaadid on 38°67' N, 107°01' W. 
Maakonna halduskeskus ja suurim linn on Gunnison.
Maakonna pindala on 8443 km². Veepindala on 54 km². Maakond on pindalalt Colorado viies maakond. Maakond paikneb Kaljumäestikus. Maakonnas asub Colorado suurim veekogu Blue Mesa veehoidla. Suurimad jõed on Gunnisoni jõgi, Tomichi jõgi ja Cebolla jõgi.
Elanike arv on 2015. aasta seisuga arvestuslikult 16 067. 2010. aasta rahvaloenduse kohaselt oli elanikke 15 324. Asustustihedus on 1,9 in/km²
Ajalugu.
Esimesed arheoloogilised jäljed inimasustusest pärinevad 12. sajandist, kui piirkonnas elasid jutid.
Maakond moodustati 9. märtsil 1877 Lake'i maakonna osast. Maakonna idaosa on tänapäevani säilitanud oma algsed piirid, kuid lääneosa algne piir Utah'ga loovutati 1883. aastal Mesa, Delta ja Montrose'i maakonnale.
Gunnisoni maakond on saanud nime maadeuurija John Williams Gunnisoni järgi.
Rahvastik.
2000. aasta rahvaloenduse andmed.
Gunnisoni maakonnas elas 13 956 inimest, 5649 leibkonda ja 2965 perekonda.
Rahvastiku tihedus oli 2 in/km². 
Elamuühikuid ("housing units") oli 9135 (keskmine tihedus 1/km²). 
Rassiline koosseis oli järgmine: 
Ladinaameeriklasi (sõltumata rassist) oli 5,02%. 
5649 leibkonna seas oli 
Leibkonnas oli keskmiselt 2,30 inimest ja perekonnas keskmiselt 2,84 inimest.
Elanikud jagunesid ealiselt nii: 
Ea mediaan oli 30 aastat. 
Iga 100 naissoost inimese kohta tuli 118,30 meessoost inimest. Iga 100 vähemalt 18-aastase naise kohta tuli 120,90 meest.
Leibkonna aastasissetuleku mediaan oli 36 916 dollarit, perekonna sissetuleku mediaan 51 950 dollarit. Meeste sissetuleku mediaan oli 30 885 dollarit, naistel 24 000 dollarit. Sissetulek elaniku kohta oli 21 407 dollarit. 
6,00% elanikkonnast ja 15,00% perekondadest elas allpool vaesuspiiri. Kogu elanikkonnast elas allpool vaesuspiiri 9,40% alla 18-aastasi ja 7,20% üle 65-aastasi.
Kaitsealad.
USA Ajalooliste Paikade Riikliku Registrisse on kantud Gunnisoni maakonnas 20 objekti.
Gunnison

Gunnison on linn Ameerika Ühendriikides Colorado osariigis, Gunnisoni maakonna halduskeskus ja suurim linn.
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 5854. Aastal 2000 oli 5409 elanikku.
Linn on nime saanud ohvitser John Williams Gunnisoni järgi.
1918. aasta Hispaania gripi pandeemia ajal isoleerisid linnaelanikud ennast kaheks kuuks aasta lõpus. Osariigi toonase kuberner Julius C. Gunteri soovitused keelati linnas kõik rahvakogunemised ja koolid suleti oktoobris. Kõik teed maakonna piiril barrikadeeriti ja autojuhid saadeti tagasi, rongikonduktorid hoiatasid reisijaid, et kui nad linnas rongist väljuvad, siis nad vahistatakse ja neid hoitakse viis päeva karantiinis. Seetõttu oli Gunnison üks väheseid kohti, kus keegi ei surnud Hispaania grippi.
Gunnisonis ilmub nädalaleht Gunnison Country Times.
Gunnison paikneb mitme oru allosas. Sõltuvalt asukohast Kaljumäestikus tungib Gunnisoni öösel kõikidest orgudest külm õhk, tehes sellest talvel ühe külmema paiga USA-s, eriti siis, kui maa on lumega kaetud. Jaanuaris langeb temperatuur kuni −21 °C-ni ja juulis tõuseb +27 °C-ni. Madalaimaks temperatuuriks on mõõdetud −51 °C. Kõrgeim temperatuur registreeriti 15. augustil 1931, kui oli 37 °C.
Sajab umbes 269 mm aastas. Ümbritsevates mägedes sajab 380−1000 mm aastas. Lumikate püsib novembrist kuni aprillini. Ümberkaudsed mäed võivad põhjustada suuri lumesadusid. Lund ei saja varasügisel ega varakevadel. Lumi on ühtlasi veevaru kohalike suusakeskustele.
Tallinna saksa teater

Tallinna saksa teater (saksa keeles "Revaler Deutsches Theater") oli aastatel 1795–1939 Tallinnas vaheaegadega tegutsenud teater, esimene kutseline teater Eestis.
Teatri eelkäija oli aastatel 1784–1792 tegutsenud harrastusteater Revaler Liebhaber Theater, kui 1784. aastal alustas tegevust esimene Tallinna asjaarmastajate teater, rajajaks (1812–1813) August von Kotzebue.
Teater kandis aastast 1809 nime "Tallinna Teater" (saksa keeles "Revaler Theater"), aastast 1860 nime "Tallinna Linnateater" (saksa keeles "Revaler Stadttheater") ja aastast 1910 nime "Tallinna saksa teater". Tallinna Teatri hoone (ehitati aastatel 1807–1809), Lai 1–3 kinnistu parempoolsel osal, arhitekt Gottfried Henning, saal Carl Ludvig Engel. 1910. aastal valmis teatri uus hoone, praeguse aadressiga Pärnu mnt 5.
1939. aastal asus teater "Umsiedlung"'i käigus täies koosseisus ümber okupeeritud Poolasse ja jätkas tegevust Łódźis. Teatrihoone Tallinnas omandas Eesti Draamateater.
Arhitektuur.
Tallinna Saksa Teatri Selts vajas uut hoonet, mis mahutaks Tallinnas elavaid saksa teatrihuvilisi (kogu linna elanikkonnast moodustasid sakslased 10%) ning oleks samas oma sisuliselt lahenduselt võimalikult universaalne ja võimaldaks etendada nii draamat kui ka ooperit.
Uue maja saamiseks korraldatud rahvusvahelisele arhitektuurivõistlusele laekus kokku 61 võistlustööd Saksamaalt, Austriast, Soomest ja Venemaalt, võitjaks osutus Peterburi arhitektide Nikolai Vassiljevi (1875–1958) ja Aleksei Bubõri (1876–1919) projekt "Ein vierblättiges Kleeblatt" ('neljaleheline ristikhein'), mis vastas tellijate soovile ning seadis eeskujuks Berliini Hebbeli teatri (arhitekt Oskar Kaufmann, valminud 1908). Ehitusmeister Friedrich Hübbe juhtimisel ehitati hoone valmis aastatel 1909–1910.
Valminud rustikaalse kivihoone eksterjööris vahelduvad klombitud paekivi pinnad sileda krohviga, stiililt vastab see põhjamaisele juugendstiilile ehk rahvusromantismile, millele on omane seest-välja projektsioon: hoone eksterjöör peab jälgima siseruumide paigutust ja neile vabalt järgi andma.
Kõik fassaadid on liigendatud ja plastilised, punastest tellistest katusepindu ilmestavad madalad tornikesed. Nurkades olevaid ümareendeid, millesse on paigutatud trepikojad, katavad sujuvad tornikiivrid. Esifassaadi ilmestavad kolm vertikaalset, läbi korruste kulgevat aknariba, mille vahele on paigutatud juugendlikud reljeefsed figuurid (autor Riia skulptor August Volz, kelle loomingut leiab ka interjööridest). Esimesed 25 dekoratsiooni maalis teatrile Eduard Poland.
Sujuvavormilise frontooni keskel on barokselt reljeefne Tallinna vapp, mis pidi rõhutama, et tegemist on Tallinna teatriga, mis on ühtlasi saksa teater. Esifassaadi ilmestavad ka vertikaalselt ovaalseks venitatud aknad välimistes äärtes.
1955. aastal tehtud juurdeehitused järgivad hoone üldist vormi, kuigi interjööridest püüti juugendvorme kaotada nii palju kui võimalik. Uue remondi käigus 1980. aastatel taastati juugendstiil ja algne plaanilahendus interjöörides.
Viited.
Eesti Etendusasutuste Liit

Eesti Etendusasutuste Liit (lühend: EETEAL) on aastal 1991 asutatud mittetulundusühing. Aastani 2006 kandis EETEAL nime "Eesti Teatrijuhtide Liit". EETEALi juhatuse esimees on aastast 2023 Velvo Väli. 
Põhikirja järgi on EETEALi eesmärk "oma liikmete kui tööandjate huvide esindamine ning teatri kui kunstivaldkonna igakülgne arendamine".
EETEALi asutajaliikmeteks on Rahvusooper Estonia ning Von Krahli teater, liit koondab enda alla etenduskunstide erinevad tahud. Peamiselt tegeldakse teatrite bürokraatliku poolega, administreeritakse ja püütakse loomeinimestele võimalikult head tingimused tööks luua. EETEAL töötab välja etendusasutuste rahastamissüsteemid, kollektiivlepingud ja muu vajaliku, mis on etendusasutuse paremaks ja õiglaseks majandamiseks vajalik.
Filosoofiaolümpiaad

Filosoofiaolümpiaad on kahevooruline võistlus gümnasistidele, kus võisteldakse filosoofilise essee kirjutamises, väitluses, filosoofia ajaloo ja mõistete ning loogika põhimõtete tundmises. Kohaliku olümpiaadi võitjad pääsevad Eestit esindama rahvusvahelisel filosoofiaolümpiaadil.
Olümpiaad toimub Tartu Ülikooli teaduskooli egiidi all ja selle algatas 2004. aastal Leo Luks.
Filosoofiaolümpiaad on korraldatud kahes voorus. Esimene voor on iseseisvalt kirjutatud emakeelne filosoofiline essee ühel etteantud teemadest, mis enamasti on tsitaadid mõnelt tuntud filosoofilt. Teise vooru pääseb edasi esimese vooru kümme parimat ning teise vooru raames kirjutatakse võõrkeelne essee (see on ka rahvusvahelise olümpiaadi programmis), väideldakse, tehakse loogikatest ning test filosoofia ajaloo ja mõistete tundmisest.
2015. aastal toimus 23. rahvusvaheline olümpiaad Tartus, selle fookusteema oli lahkarvamused ning oma võistkonna oli välja pannud 40 maailma riiki.
Eesti Teatriliidu Teabekeskus

Eesti Teatriliidu Teabekeskus oli aastatel 2001–2007 Tallinnas tegutsenud organisatsioon, mille asutas Eesti Teatriliit. 2007. aastal loodi Eesti Näitemänguagentuuri ja Eesti Teatriliidu Teabekeskuse ühinemisel Eesti Teatri Agentuur, mis võttis nende kahe asutuse töökohustused üle.
Eesti NSV Riiklik Teatriinstituut

Eesti NSV Riiklik Teatriinstituut (ka: "Eesti Riiklik Teatriinstituut", lühend ERTI) oli aastatel 1946–1950 Tallinnas tegutsenud kõrgemat teatrialast koolitust andnud õppeasutus. 
Kooli lõpetas kolm lendu (kolmas lend 1951 Tallinna Riikliku Konservatooriumi juures) draamanäitlejaid.
Enamikust esimeses lennus lõpetanutest sai 1949. aastal Võrru üle viidud Lõuna-Eesti Teatri tuumik.
Eesti NSV Teatriühingu lavakunstistuudiod

Eesti NSV Teatriühingu lavakunstistuudiod (lühemalt ETÜ lavakunstistuudiod) olid aastatel 1961–1971 Tallinna Draamateatri (nimetati: "ETÜ Tallinna Stuudio") ja Vanemuise teatri (nimetati: "ETÜ Tartu Stuudio") juures tegutsenud õppeasutused. Stuudiotes õpetati tulevasi näitlejaid. Vanemuise õppestuudio lõpetas neli ja Draamateatri õppestuudio kolm lendu näitlejaid. 
Pärast 1971. aastat on ETÜ lavakunstistuudiod tegutsenud ka näiteks Pärnus, Rakveres, Viljandis. 
ETÜ Tartu stuudio.
ETÜ Tartu stuudio loodi 1961. aastal Vanemuise teatri juurde (nimetatud ka Vanemuise (õppe)stuudio). Algul õpetasid stuudios Kaarel Ird ja Endla Hermann, hiljem olid õpetajateks näitlejad.
Eesti Lavastajate ja Dramaturgide Liit

Eesti Lavastajate ja Dramaturgide Liit (ELDL; kuni 17. novembrini 2019 Eesti Lavastajate Liit) on 28. oktoobrist 1992 tegutsev teatrilavastajate ja dramaturgide kutseühendus ning Eesti Teatriliidu kui katusorganisatsiooni erialaliit.
Põhikirja järgi on liidu eesmärk "arendada Eesti teatrikunsti ja -kultuuri, seista oma liikmete palga- ja sotsiaalsete huvide eest, samuti kaitsta oma liikmete loomingulisi ja autoriõiguslikke huve, arendada ja soodustada lavastajate ja dramaturgide vahelist koostööd".
Eesti Lavastajate ja Dramaturgide Liidu eelkäija Eesti Lavastajate Liit (ELL) asutati 28. oktoobril 1992 lavastajate kutseühendusena. Erakorralisel üldkoosolekul, mis toimus 17. novembril 2019, võeti vastu liidu uus põhikiri, mille järgi hakkas liit lisaks lavastajatele hõlmama ka dramaturge ning mille alusel muudeti liidu nime. Liidu uueks nimeks sai Eesti Lavastajate ja Dramaturgide Liit (ELDL).
Eesti Lavastajate ja Dramaturgide Liidu juhatus valitakse üheks aastaks. 2023. aasta aprillist on liidu juhatuse esimees Siret Campbell. 
2023. aasta aprilli seisuga kuulus Eesti Lavastajate ja Dramaturgide Liitu 129 Eesti dramaturgi ja lavastajat.
Eesti Lavastuskunstnike Liit

Eesti Lavastuskunstnike Liit (lühend ELKL; ebatäpselt on kasutatud ka nime "Eesti Lavakunstnike Liit") on aastal 1993 asutatud loomeliit, mis ühendab kutselisi teatri-, tele- ja filmikunstnikke.
Põhikirja järgi on ELKL-i eesmärk "edendada eesti lavakujunduskultuuri kõigis selle kasutusalades, kaitsta oma liikmete loomingulisi, ameti-, palga- ja sotsiaalseid huve, tagada nende professionaalsus oma erialal ja autoriõiguslik kaitse".
Serramanna

Serramanna on vald ja asula ("comune") Itaalias Sardiinia maakonnas Lõuna-Sardiinia provintsis, Campidano di Cagliari ajaloolis-geograafilises piirkonnas.
Piirkond oli asustatud juba umbes kolmandal aastatuhandel e.m.a. Umbes sellest ajast on pärit ka Emajumalannat kujutav graniidist menhir Perda Fitta.
Laatre–Viljandi raudtee

Laatre–Viljandi raudtee ehk Mõisaküla–Viljandi raudtee ehk nn Mulgi raudtee oli kitsarööpmeline haruraudtee pikkusega 45,8 km. See ehitati samal ajal Valga–Ruhja–Pärnu raudteega ja avati 1897. aastal.
Raudtee ehitus ja ajalugu.
Raudtee rajati Valga–Ruhja–Pärnu raudtee haruteena, selle ehitustööd algasid nagu peateelgi aastal 1895. Suuremahuliste mullatööde tõttu avati see aga aasta hiljem. Ehitustööde käigus lõhuti ka Sinialliku linnamägi.
Keskmiselt maksis ehitus 13 000 rubla versta kohta. 
Aastal 1898 alustati uue raudtee ehitamist Viljandi ja Tallinna vahele. Uue tee valmimisel kujunes see peamiseks teeks ja raudtee hakkas kandma nime Pärnu–Tallinna juurdeveoraudtee, sellal kui Mõisaküla ja Valga vaheline lõik kujunes nüüd haruteeks.
Peale Eesti iseseisvumist 1918. aastal jäi Mõisaküla–Viljandi raudtee Eesti Vabariigi territooriumile koos Pärnu–Mõisaküla raudteelõiguga Valga–Ruhja–Pärnu raudteest. Need kaks lõiku koos said nimeks Pärnu–Mõisaküla–Viljandi raudtee.
Raudteelõik suleti seoses Tallinna–Viljandi raudteeliini laiarööpmeliseks ehitamisega ja võeti üles 1973. aastal. Viimane reisirong liinil Mõisaküla—Viljandi—Mõisaküla sõitis raudteel 3. juunil 1973.
Jaamad.
Jaamahooned valmisid peamiselt 1898. aastal.
Sõlmjaam Laatre küla juures ehk Mõisaküla raudteejaam ehitati parun von Stackelbergi kingitud soisele alale, mis täideti pinnasega. Aastal 1900 valmisid töökojad ja raudteejaama ümber tekkinud asula nimetati ümber Mõisakülaks.
Raudteelõigul olid järgmised peatused:
Hannes Danilov

Hannes Danilov (sündinud 2. mail 1954 Raplas) on Eesti ametnik, haridus- ja tervishoiutegelane, kes oli 2002–2012 Eesti Haigekassa juhatuse esimees. 
Hariduskäik.
Ta on õppinud Rapla keskkoolis põhikooliastmes ja lõpetanud Tallinna spordiinternaatkooli, kus oli spetsialiseerunud lauatennisele. Lõpetanud Tartu Riikliku Ülikooli keemia erialal (1977).
Täiendõpe: "Improving the quality of health services" – Harvard School of Public Health, 2008; "Health system strengthening and sustainable financing" – WHO, 2009, 2010, 2011; "Effective Health Care Resource Management Programme" – Stockholm School of Economics in Riga, 2010–2011.
Isiklikku.
Hannes Danilov on abielus, tal on kolm last. Hannes Danilovi abikaasa on Ingrid Danilov, kes on Haapsalu Kutsehariduskeskuse direktor.
Hinsdale'i maakond

Hinsdale'i maakond ("Hinsdale County") on maakond USA-s Colorado osariigis. Geograafilised koordinaadid on 37°49' N, 107°16' W. 
Maakonna halduskeskus ja ainuke linn on Lake City. 
Maakonna pindala on 2909 km². Veepindala on 14 km². Hinsdale'i maakond on üks kõige kõrvalisemaid maakondi USA-s ja üks kõige hõredama maanteevõrgustikuga piirkond riigis. See on kaetud mägede ja metsadega ning on San Juani maakonna järel kõige kõrgemal paiknev maakond USA-s – keskmine kõrgus merepinnast on 3300 meetrit.
Elanike arv on 2016. aasta seisuga arvestuslikult 788. 2010. aasta rahvaloenduse kohaselt oli elanikke 843. See on elanike arvult osariigis tagantpoolt kolmas maakond. Asustustihedus on 0,27 in/km², millega on see kõige väiksema asustustihedusega maakond Colorados.
Ajalugu.
Maakond moodustati 10. veebruaril 1874.
Maakond on saanud nime Colorado leitnantkuberneri George A. Hinsdale'i järgi.
Rahvastik.
2000. aasta rahvaloenduse andmed.
Hinsdale'i maakonnas oli 790 inimest, 359 leibkonda ja 246 perekonda.
Rahvastiku tihedus oli 0,3 in/km². 
Elamuühikuid ("housing units") oli 1304 (keskmine tihedus 0,5/km²). 
Rassiline koosseis: 
Ladinaameeriklasi (sõltumata rassist) oli 1,52%. 
359 leibkonna seas oli 
Leibkonnas oli keskmiselt 2,2 inimest ja perekonnas keskmiselt 2,6 inimest.
Elanikud jagunesid ealiselt nii: 
Ea mediaan oli 44 aastat. 
Iga 100 naissoost inimese kohta tuli 105,70 meessoost inimest. Iga 100 vähemalt 18-aastase naise kohta tuli 109,90 meest.
Leibkonna aastasissetuleku mediaan oli 37 279 dollarit, perekonna sissetuleku mediaan 42 159 dollarit. Meeste sissetuleku mediaan oli 26 210 dollarit, naistel 23 750 dollarit. Sissetulek elaniku kohta oli 22 360 dollarit. 
7,20% elanikkonnast ja 4,50% perekondadest elasid allpool vaesuspiiri. Kogu elanikkonnast elas allpool vaesuspiiri 0% alla 18-aastasi ja 2,2% üle 65-aastasi.
Kaitsealad.
USA Ajalooliste Paikade Riikliku Registrisse on kantud Hinsdale'i maakonnas 11 objekti.
Lake City

Lake City on linn Ameerika Ühendriikides Colorado osariigis, Hinsdale'i maakonna halduskeskus.
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 408. Aastal 2000 oli elanike arv 375.
Tuhalaane Jumalaema Uinumise kogudus

Tuhalaane Jumalaema Uinumise kogudus on Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku Tartu piiskopkonna kogudus Paistu kihelkonnas Viljandimaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Tuhalaane külas Mulgi vallas Viljandi maakonnas.
Kogudus asutati 1846. aastal. Algselt kandis see Paistu koguduse nime, kuid 1850. aastal nimetati ümber Tuhalaane koguduseks. Siis koliti ka keskus 2 km lõuna poole, jumalateenistusi hakati pidama üüritud koolimajas.
Esimene preester Tuhalaane koguduses oli Vassili Polistovski. 20. detsembril 1853. aastal sai preestriks Gavriil Bragis. Vahepeal olid preestrid Stefan Bežanitski, Jefim Küppar, siis tema poeg Nikolai Küppar ja kõige viimaks Aleksander Lääts. 
1938. aastal oli kogudusel üle 500 liikme, praeguseks on neid 20 ringis.
Aastatel 1870–1873 ehitati külla uus kivist Tuhalaane Jumalaema Uinumise kirik. 20. juulil 1950 süttis see pikselöögist põlema, ning sai osaliselt kahjustada. 1952. aastal likvideeriti ka kogudus. 
2008. aastal kogudus taasasutati. Kiriku taastamiseks on kogudus sealtpeale korraldanud heategevuskontserte.
Tuhalaane Jumalaema Uinumise koguduse juhatuse esimees on preester Miikael Raissar, aseesimees ja kirikuvanem on muusik Jaak Tuksam. Koguduse abistamiseks on loodud MTÜ Tuhalaane Kiriku Toetuskogu, mida samuti juhib Jaak Tuksam.
Tuhalaane Jumalaema Uinumise kirik

Tuhalaane Jumalaema Uinumise kirik on Eesti Apostlik-Õigeusu Kirikule kuuluv kirik Tuhalaane külas Viljandi maakonnas Mulgi vallas.
Koguduse asutamisest 1850. aastal kuni 1852. aastani peeti teenistusi Tuhalaane mõisa territooriumil, mõisalt selleks tarbeks renditud majakeses. 21. juunil 1852 põles maja teadmata põhjusel maha. Tuhalaanest uut teenistusteks sobivat ruumi ei leitud ja kuni 1. oktoobrini 1853 peeti Tuhalaane koguduse jumalateenistusi Viljandi kirikus. 
1. novembrist 1859 peeti jumalateenistusi jälle Tuhalaanes. Kohalik rahvas kogus kiriku ehitamise heaks 583 rubla, muretseti kiriku ehitamise luba. 1859. aasta 1. augustil pandi Tuhalaane kirikule nurgakivi. 
Kirikuhoone ehitati aastatel 1870–1873 Riia arhitekt Heinrich Scheeli tüüpprojekti järgi. Põllukivist, killustikuga viimistletud hoone matkib Bütsantsi stiili. Selle keskosa on kaetud krohviga, katust ja kaheksatahuliste kuplite kumeraid kiivreid katab värvitud plekk. Kiriku ja kõrvalhoonete ehitus maksis 785 rubla. Esimene jumalateenistus peeti kirikus 1. septembril 1873. 
1888. aastal ehitati kiriku lääneviilule juurde puidust kellatorn. Tuhalaane kirikus asus Vladimiri Jumalaema ikoon, mille kinkis keisrinna Maria.
20. juulil 1950 süttis kirikuhoone pikselöögist põlema ja seisab tänini varemetes. 1952. aastal kogudus likvideeriti.
2008. aastal taasasutati kogudus Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku kogudusena ning on sealtpeale korraldanud kiriku taastamiseks heategevuskontserte.
Kellukakõver

"Kellukakõver" (inglise keeles "The Bell Curve") on Richard J. Herrnsteini ja Charles Murray 1994. aastal ilmunud populaarteaduslik psühholoogiaraamat.
Raamatu pealkiri tuleneb statistilisest normaaljaotusest, mille kõver meenutab kellukest ("bell curve"). Raamat tekitas suurt poleemikat väitega, et inimeste edukus paljudes eluvaldkondades sõltub eelkõige intelligentsusest, milles esinevast variatiivsusest üle poole on pärilik. Kuna edukuse uuringud näitavad, et IQ skoorid on seotud inimese edukusega, saab kokkuvõttes järeldada, et inimesed on edukad või edutud suuresti tänu oma geenidele. Just niisugusele järeldusele jõudsid Herrnstein ja Murray (1994) oma raamatus.
Kõige suuremat ärritust tekitas raamatu 13. peatükk, kus oli refereeritud varasemaid uuringuid selle kohta, et musta nahavärviga inimeste IQ on keskeltläbi ühe standardhälbe võrra väiksem kui valgetel. Ainuüksi selle raamatu kõvakaanelist versiooni müüdi üle poole miljoni eksemplari.
Aruküla Püha Kolmainu kirik

Aruküla Püha Kolmainu kirik on õigeusu kirik Jüri kihelkonnas Harjumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Harju maakonnas Raasiku vallas Kulli külas (umbes 1,5 km Aruküla aleviku piirist). Kirik kuulub EAÕK haldusalasse.
Viie kupliga paekivist ja tellistest kirikuhoone ehitati Aruküla Püha Kolmainu kogudusele Riia arhitekti Heinrich Scheeli tüüpprojekti järgi 1873. aastal. Kiriku pühitses 1873. aastal Riia ja Miitavi ülempiiskop Veniamin (Karelin) Püha Kolmainu auks. Pühakoda mahutas 200–250 inimest.
Koguduse piirid olid väga laialdased ja koguduse liikmed soode ja rabade taga, mispärast ka koguduse vaimne ja aineline töö raskelt teostatav. 1895. aastal annetati kirikule altaritagune Kristuse ülestõusmise- ja kiriku nimeline, Püha Kolmainu ikoon. Talunik Aleksander Dmitrev annetas kirikule Neeva Aleksandri ikoon. Kõik kolm ikooni pühitseti 29. oktoobril 1895. aastal. 
Kiriku juures tegutses õigeusu kihelkonnakool ja õigeusu abikool Kostiveres.
Koguduses on teeninud: ülempreester Karp Tiisik, ülempreester K. Jansen, ülempreester Paul/Paulus Kolon, preestrid: Joann/Juhan Kolberg, Dionisi/Tõnis Siiman ja alates 30. maist 1932 Mihhail Taimre/Jefimov ja asetäitjatena preestrid: Karp Rampe/Eberling, Paul/Pavel Poska, Anton/Antonius Angerjas, Konstantin Gustavson (1873–1942), J. Tolstjakov ja K. Ustav. 1891. aastal oli koguduses liikmeid 995 ja 1932. aastal 260.
1944. aastal süttis kirik Nõukogude lennuki pommitabamusest ja on sellest ajast saadik varemeis. Pärast seda, kuni koguduse sulgemiseni aastal 1951, toimusid jumalateenistused koguduse majas.
2006. aastal loodi kiriku taastamiseks mittetulundusühing. 19. septembril 2023 kell 14.30 viis Konstantinoopoli oikumeeniline patriarh Bartholomeos I läbi Aruküla püha Kolmainu kiriku taasavamise.
Marika Mänd

Marika Mänd (sündinud 11. detsembril 1954) on eesti zooloog ja loomaökoloog.
Elukäik.
Ta lõpetas 1973. aastal Pärnu 2. Keskkooli ja 1978. aastal Tartu Riikliku Ülikooli bioloogina.
Aastatel 1978–1992 töötas ta Eesti Teaduste Akadeemia Zooloogia ja Botaanika Instituudis vanemlaborandi, inseneri ja nooremteadurina, 1992–2001 Eesti Põllumajandusülikooli nooremteadurina ja teadurina. Sai 2000. aastal filosoofiadoktori kraadi väitekirjaga põllumajandusmaastiku kimalastest. Aastail 2001–2004 oli Eesti Põllumajandusülikooli vanemteadur, 2005–2008 Eesti Maaülikooli põllumajandus- ja keskkonnainstituudi vanemteadur ja dotsent. Alates 2008 töötab Eesti Maaülikooli põllumajandus- ja keskkonnainstituudis rakendusentomoloogia korralise professorina ja taimekaitse osakonna juhatajana. 
Ta on avaldanud üle 50 artikli rahvusvahelise levikuga eelretsenseeritavates teadusajakirjades ja suurel hulgal muid teadus- ja populaarteaduslikke artikleid nii rahvusvahelistes kui ka Eesti väljaannetes. Õpetab Eesti Maaülikoolis taimekahjustajaid, keskkonnasäästlikku taimekaitset, bioloogilise mitmekesisuse kaitset jm distsipliine, samuti peab loenguid ja juhendab praktikume Tartu Ülikoolis. Juhatab teadus- ja rakendusprojekte. On kuulunud ja kuulub mitme teadus- ja arendusvaldkonna riikliku probleemkomisjoni koosseisu. Tema juhendamisel on kaitstud viis doktorikraadi ja mitu teadusmagistrikraadi.
1984–1990 oli Eesti Looduseuurijate Seltsi entomoloogiasektsiooni juhatuse liige. 2009. aastast on ta Eesti Taimekaitse Seltsi juhatuse esimees.
Isiklikku.
Marika Mänd on Raivo Männi abikaasa. Neil on kaks tütart ja poeg.
Indro Montanelli

Indro Montanelli (täisnimi Indro Alessandro Raffaello Schizògene Montanelli; 22. aprill 1909 Fucecchio Firenze lähedal – 22. juuli 2001 Milano) oli Itaalia ajakirjanik ja ajaloolane, Tartu Ülikooli itaalia keele ja kultuuri õppejõud.
Montanelli õppis Grenoble'i ja Sorbonne'i ülikoolis, lõpetades õigus- ja sotsiaalteaduskonna. Vabakutselise ajakirjanikuna alustas ta tööd Paris Soiris ja United Press Agencys.
Kuna Montanelli kirjutas pärast Hispaania kodusõjast artikleid, mis olid fašistliku valitsuse hinnangul poliitiliselt sobimatud, saadeti ta mõni aasta enne Teist maailmasõda Eestisse. 1937. aasta septembrist pidas ta aasta vältel Tartus itaalia keele ja kultuuri loenguid.
Hiljem on Indro Montanelli kirjutanud ligi 60 raamatut ning teinud auhindu pälvinud filmi "Rovere kindral".
11. märtsil 2013 avati Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna Paabeli hoone (Ülikooli 17) fuajees Montanelli mälestustahvel. Alates 2015. aastast asub mälestustahvel Lossi 3 õppehoones.
Isiklikku.
Indro Montanelli oli Jaan Kaplinski ristiisa.
Ehituskaar

Ehituskaar oli aastatel 1994–2008 ilmunud ehitusajakiri. 
2004. aastal ilmus see paberkandjal ja 2001. aastast (algul koos paberväljaandega) elektroonse teavikuna.
Ajakirjas oli artikleid näiteks ehitusmaterjalide, ehitiste projekteerimise, ventilatsiooni kohta.
Ajakirja peatoimetaja oli 1994. aastast Riina Valmsen.
Tallinna Kool

Tallinna Kool (ka Tallinna Kümme) oli Tallinnas 1970.–1980. aastatel (mõnede allikate kohaselt 1972–1985) tegutsenud arhitektide rühmitus. 
Rühmituse eestvedajad olid Vilen Künnapu ja Leonhard Lapin, liikmete seas olid Tiit Kaljundi, Avo-Himm Looveer, Jüri Okas, Veljo Kaasik, Ignar Fjuk, Ain Padrik, Toomas Rein ja Jaan Ollik, rühmitusega olid seotud ka Ülevi Eljand, Harry Shein, Sirje Runge, Matti Õunapuu ja Andres Ringo. 
Rühmituse tegevus avaldus näiteks modernismi kriitikana, väärtuslikuks peeti teise maailmasõja eelset Eesti arhitektuuri.
Maja (ajakiri)

Maja (kirjutatud ka MAJA) on aastast 1994 ilmuv Eesti arhitektuuriajakiri. 
Ajakirjas käsitletakse peamiselt nüüdisaegse arhitektuuri temaatikat.
Ajakirja väljaandmist on toetanud Eesti Kultuurikapital.
Maja peatoimetaja oli 2017-2023 Kaja Pae, 2023. aastast Laura Linsi.
Ehitaja (ajakiri)

Ehitaja on alates 1995. aastast ilmuv Eesti ehitusajakiri. 
Ajakirjas on artikleid näiteks ehitustööde ja ehitiste projekteerimise kohta. Tutvustatakse ka ehitusalaseid õigusakte.
Tursk (perekond)

Tursk ("Gadus") on perekond kalu tursklaste sugukonnas.
Tursad on demersaalsed kalad.
Tursad on peamised kalad, kellelt saadakse kalamaksaõli.
Klassifikatsioon.
Tursa perekonda liigitatakse järgmised kalaliigid:
Eesti liigid.
Eesti vetes elab atlandi tursa alamliik läänemere tursk.
KülaTee

"KülaTee" oli Eesti Riigikantselei finantseeritud maapiirkondade andmesideteenuste arendusprogramm, mis viidi ellu 1999–2000. Teostamist koordineeris Eesti Informaatikakeskus. Programmi juht oli Jüri Liiv.
Programmi üks olulisi eesmärke oli kõik Eesti kohalikud omavalitsused kindlustada andmesideühendustega.
Programmi jätkuks oli "KülaTee II", mille raames varustati rahvaraamatukogud püsiühendustega ja ühtlasi avati neis avalikke internetipunkte.
PeaTee

"PeaTee" oli Eesti Riigikantselei finantseeritud arendusprogramm, mille 1997–1998 viis ellu Eesti Informaatikakeskuse andmeside osakond. Programmi peaeesmärk oli luua Eesti riigiasutuste ja omavalitsuste andmeside magistraalvõrk. Programmi elluviimine võimaldas luua andmesideühendused ka kohalike omavalitsuse vahel (arendusprogramm "KülaTee").
Peeter Suure orden

Peeter Suure orden (vene keeles "орден Петра Великого") oli Venemaa ühiskondlik teenetemärk, mida andis välja aastatel 2000–2008 tegutsenud Julgeoleku, Riigikaitse ja Õiguskaitse Probleemide Akadeemia.
Ordenil oli kolm järku. Ordeniga võidi autasustada kodanikke "ennastsalgava teo, mehisuse, julguse ja kangelaslikkuse eest sõjaväe-, teenistus- või kodanikukohuse täitmisel; riikliku, tööstuse, teadus-, sotsiaal-, kultuuri-, ühiskondliku tegevuse või heategevuse valdkonna silmapaistvate saavutuste eest, mille eesmärk on Venemaa riigi tugevdamine".
Peeter Suure ordeniga autasustati ka mitmeid Venemaa linnu, näiteks on selle autasu pälvinud Podolsk ja Tjumen.
Julgeoleku, Riigikaitse ja Õiguskaitse Probleemide Akadeemia andis välja ka mitmeid teisi Venemaa ajalooliste suurkujude nimedega ordeneid. Akadeemia sundlikvideerimisel 2008. aastal heideti neile ette riiklikele autasudele sarnaste teenetemärkide jagamist, samuti riiklikele tunnistustele sarnaste diplomite ja tunnistuste väljastamist ning riiklikele aunimetustele sarnaste tiitlite jagamist. Akadeemia jagatud autasud tunnistati tagantjärele kehtetuks.
Energia avastuskeskus

Energia avastuskeskus (aastani 2009 ka "Energiakeskus"; juriidilise nimega Tallinna Tehnika- ja Teaduskeskus) on aastal 1999 Tallinnas asutatud tehnika- ja teaduskeskus; õiguslikult sihtasutus.
Energia avastuskeskus tegutseb Tallinna elektrijaama masinahoones aadressil Põhja puiestee 29. Keskuse eelkäija selles hoones oli Energeetikamuuseum, mis avati 17. detsembril 1993 ja tegutses 5 aastat.
Keskuse rajamiseks asutasid Eesti Energia AS, Tallinna linn, Tallinna Tehnikaülikool ja AS Tallinna Soojus 1999. aastal SA Tallinna Tehnika- ja Teaduskeskuse. 2009. aastal muudeti nimi Energia avastuskeskuseks. Keskuse renoveerimise projekt algas 2012. aastal, seda toetas EAS. Uuenenud Energia avastuskeskus avati külastajatele 13. juunil 2014.
Sihtasutuse juhtorganid on juhatus ja nõukogu. Energia avastuskeskuse juhataja on Martin Sõmer. Nõukogus on seitse liiget. 
Energia avastuskeskus on ühtlasi Põhjamaade Teaduskeskuste Ühingu NSCF ja Euroopa Teaduskeskuste ja -muuseumide võrgustiku ECSITE liige. 
Ekspositsioon.
Teaduskeskuse eesmärk on innustada lapsi loodus- ja reaalteaduste õppimisel. Selleks on keskuses rohkem kui sada eksponaati, mis võimaldavad füüsikanähtusi turvaliselt ise uurida ja katsetada. Energia avastuskeskuses saavad külastajad ise neid ümbritsevat keskkonda avastada. Peale selle on koolidel võimalus teha loodus- ja reaalainete õpet vaheldusrikkamaks – avastuskeskuse programmis on palju õpitube, mis aitavad klassiruumis õpitut täiendada ja kinnistada. Vana elektrijaama masinamaja keskkond aitab kaasa elektri toimimise ja selle tootmise selgitamiseks.
Koostöös OÜ KAOS Arhitektidega valmis lisaks hoone renoveerimise projektile ka täielikult uue disainiga näituste projekt. Külastajatele on avatud
Chaffee maakond

Chaffee maakond ("Chaffee County") on maakond USA-s Colorado osariigis. Geograafilised koordinaadid on 38°74' N, 106°18' W. 
Maakonna halduskeskus on Salida. 
Maakonna pindala on 2629 km². Veepindala on 4 km². Maakond asub Kaljumäestikus. Suurimad mäeahelikud on Sawatchi mäeahelik ja Mosquito mäeahelik.
Elanike arv on 2015. aasta seisuga arvestuslikult 18 658. 2010. aasta rahvaloenduse kohaselt oli elanikke 17 809. Asustustihendus on 7,1 in/km².
Ajalugu.
Maakond moodustati 10. veebruaril 1879.
Maakond on saanud nime esimese Coloradost pärit senaatori Jerome B. Chaffee järgi.
Rahvastik.
2000. aasta rahvaloenduse andmed.
Chaffee maakonnas oli 16 242 inimest, 6854 leibkonda ja 4365 perekonda.
Rahvastiku tihedus oli 6 in/km². 
Elamuühikuid ("housing units") oli 8392 (keskmine tihedus 3/km²). 
Rassiline koosseis oli järgmine: 
Ladinaameeriklasi (sõltumata rassist) oli 8,58%. 
6854 leibkonna seas oli 
Leibkonnas oli keskmiselt 2,26 inimest ja perekonnas keskmiselt 2,77 inimest.
Elanikud jagunesid ealiselt nii: 
Ea mediaan oli 42 aastat. 
Iga 100 naissoost inimese kohta tuli 113,60 meessoost inimest. Iga vähemalt 18-aastase naise kohta tuli 116,20 meest.
Leibkonna aastasissetuleku mediaan oli 34 368 dollarit, perekonna sissetuleku mediaan 42 043 dollarit. Meeste sissetuleku mediaan oli 30 770 dollarit, naistel 22 219 dollarit. Sissetulek elaniku kohta oli 19 430 dollarit. 
11,70% elanikkonnast ja 7,40% perekondadest elas allpool vaesuspiiri. Kogu elanikkonnast elas allpool vaesuspiiri 17,30% alla 18-aastasi ja 10,20% üle 65-aastasi.
Kaitsealad.
USA Ajalooliste Paikade Riikliku Registrisse on kantud Chaffee maakonnas 36 objekti.
Kohtumõistja (film)

"Kohtumõistja" (inglise keeles "The Arbiter") on Eesti lavastaja Kadri Kõusaare draamafilm, mis esilinastus 2013. aastal. Tegemist on Kõusaare teise täispika filmiga. 
Filmi peaosatäitja on Suurbritannia näitleja Lee Ingleby ja film kandis tööpealkirja "Euroopa psühho". Kõusaare sõnul on "Kohtumõistja" esimene Eesti autori ingliskeelne film.
Film arvudes.
2013. aastal käis Eesti kinodes filmi vaatamas 4276 inimest.
Pärimuskultuuri fond

Pärimuskultuuri fond on Eesti Rahvuskultuuri Fondi üks paljudest allfondidest. Fondi asutas 2000. aastal Eesti Rahvuslik Folkloorinõukogu. 
Fond loodi eesmärgiga toetada kultuuripärandi järjepidevuse hoidmist ja edasikandmist ning juhtimaks avalikkuse tähelepanu pärimuskultuuri kaitse vajadusele. Sellest lähtudes asutas nõukogu pärimuskultuuri auhinna, mis antakse isikutele või isikute grupile sihipärase ja tulemusliku loomingulise, pedagoogilise, teaduslik-populariseeriva või organisatoorse tegevuse eest folklooripärandi järjepidevuse hoidmisel ja edasikandmisel.
Fondi vajaliku 100 000 krooni suuruse kapitali kokkusaamine võttis aega ja seetõttu sõltus auhinna rahastamine toetajate olemasolust. Esimestel aastatel toetasid auhindade väljaandmist Eesti Kultuuriministeerium, Eesti Kultuurkapitali rahvakultuuri sihtkapital ja Eesti Rahvuskultuuri Fond. 
Kuni 2011. aastani anti pärimuskultuuri auhinda välja igal aastal. Seejärel otsustati teha seda vaid igal kolmandal aastal – mil kolme Balti riigi ühist suurimat pärimuspidu Baltica peetakse Eestis. Järgmine pärimuskultuuriauhind antakse välja Baltica Eesti pärimuspeol 2022. aastal.
Salida

Salida on linn Ameerika Ühendriikides Colorado osariigis, Chaffee maakonna halduskeskus.
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 5236. Aastal 2000 oli elanike arv 5504.
Rahvastiku tihedus oli 965,6 in/km². 
Läbi linna voolab Arkansase jõgi.
Ajalugu.
Linn asutati aastal 1880 raudtee äärde ja see oli Denveri ja Rio Grande Lääne Raudteekompanii tähtis sõlmpunkt.
Tänapäeval on olulisemaks tööstusharuks turism.
Fernando Pessoa

Fernando Pessoa (kodanikunimega Fernando António Nogueira de Seabra Pessoa; 13. juuni 1888 – 30. november 1935) oli Portugali luuletaja, proosakirjanik, kirjanduskriitik, tõlkija, kirjastaja ning filosoof.
Pessoad on nimetatud 20. sajandi üheks tähtsamaks kirjanikuks ning üheks suurimaist portugalikeelsetest poeetidest. Ta kirjutas ja tõlkis ka inglise ja prantsuse keelest. Pessoa oli tuntud kirjanduslike müstifikatsioonide poolest: ta avaldas oma teoseis mitme pseudonüümi (nn heteronüümi) all, mis kajastasid erinevaid fiktiivseid isiksusi, kes olid varustatud täiemahuliste elulugude ja taustadega.
Kriitik Rein Veidemanni sõnul on Pessoa luule "puhas olemasoluluule, milles pöördumatu mööduvuse taju määrab tegelikkusesuhte. Tõeline on üksnes hajumine ajas ja ruumis. Inimese ülevus ja traagika on selles, et talle on antud võimalus läbi elada ja jälgida seda teed olematusse."
Eesti keeles on ilmunud Pessoa luulevalimikud "Autopsühhograafia" Ain Kaalepi tõlkes (Tallinn: Perioodika, 1973; Loomingu Raamatukogu), Tõnu Õnnepalu tõlkes "Tubakapood" (Tallinn: Pilgrim, 2009) ning "Sõnum" (Tartu: Tartu Ülikooli kirjastus, 2010; tõlkinud Ain Kaalep, Maarja Kaplinski, Jüri Talvet ja Anneli Tuulik) ning tema tähtsaim proosateos "Rahutuse raamat" (Tallinn: Salv 2022; tõlkinud Leenu Nigu).
Olavi Paavolainen

Olavi Paavolainen (pseudonüüm Olavi Lauri; 17. september 1903 Kivennapa – 19. juuli 1964 Helsingi) oli soome esseist, ajakirjanik, reisiraamatute autor ja luuletaja.
Paavolainen oli kirjandusrühmituse Tulenkantajat ("Tulekandjad") keskne kuju ning sõdadevahelise Soome kirjanduselu üks mõjukamaid arvamusliidreid. Tema vaated olid liberaalsed ja orienteeritud Euroopale ning ta huvitus uutest ideedest.
1920. aastate lõpul ülistas Paavolainen oma modernistlikes teostes linnaelu, tehnikat ja möirgavaid autosid. 1930.–40. aastatel kritiseeris ta nii Natsi-Saksamaa valitsusliikmeid kui ka Talvesõda Soome ja Nõukogude Liidu vahel
Eesti keeles on Paavolaise raamatuist ilmunud Piret Saluri tõlkes "Külalisena Kolmandas Reich'is" (Tallinn: Kultuurileht, 2009), "Sünge monoloog" (Tallinn: Eesti Keele Sihtasutus, 2013) ja "Volga voolab nüüd Moskvasse: kirjutisi Nõukogude Liidust" (EKSA, 2018).
Soomes Turu linnas tegutseb Olavi Paavolaise Selts, mis annab 2003. aastast välja ka Olavi Paavolaise medalit.
Paavolainen on maetud Helsingi Hietaniemi kalmistule.
Nemi järv

Nemi järv (itaalia keeles "Lago di Nemi"; ladinakeelne nimi "Nemorensis Lacus") on vulkaanilist päritolu järv Kesk-Itaalias Lazio maakonnas città metropolitana di Roma Capitales. Umbes kilomeetri kaugusel loodes asub Albano järv, umbes 30 km kaugusel põhjas asub Rooma linn.
316 meetri kõrgusel merepinnast asuva järve pindala on 167 hektarit, suurim sügavus 33 meetrit.
Järve kallastel asuvad Nemi ja Genzano di Roma.
1929. aastal leiti järve põhjast kaks umbes 75 meetri pikkust ujuvpaleedena kasutatud laevavrakki.
Segrino järv

Segrino järv (itaalia keeles "Lago del Segrino") on liustikujärv Põhja-Itaalias Lombardia maakonnas Como provintsis. Järv on tuntud oma puhta vee poolest.
374 meetri kõrgusel merepinnast asuva järve pindala on 38 hektarit, valgla suurus 3,38 km², suurim sügavus 8,6 meetrit.
Järve kallastel asuvad Canzo, Longone al Segrino ja Eupilio.
Narvskaja Gazeta

Narvskaja Gazeta (vene keeles Нарвская Газета) on 1991. aastast (kui arvestada eelkäijaid, siis 1940. aastast) Narvas ilmuv venekeelne ajaleht. Narvskaja Gazeta on Narvas ilmuva eestikeelse ajalehe Narva Postiljon emaleht.
2003. aastast oli selle ajalehe omanik ärimees Miroslav Penkovski.
2016. aastast on Narvskaja Gazeta väljaandja OÜ Prospekt-Media.
2005. aastast on ajalehe peatoimetaja Sergei Stepanov.
Ajalugu.
Ajalehe eelkäijad olid aastatel 1940–1941 ilmunud Nõukogude Küla ja 1945–1990 ilmunud Narvski Rabotši.
26. juulil 1940 ilmus endise Narva ajalehe Narvski Listok ("Нарвский листок") põhjal ajalehe Nõukogude Küla ("Советская деревня") esimene number. Pärast Teist maailmasõda jätkas väljaanne nime Narvski Rabotši ("Нарвский рабочий") nime all.
Masina-traktorijaam

Masina-traktorijaam (ka masina- ja traktorijaam, lühend MTJ) oli Nõukogude Liidus, sealhulgas Eesti NSV-s, aastatel 1928–1958 tegutsenud majandusüksus. Masina-traktorijaamad haldasid traktoreid, põllutöömasinaid ja transpordivahendeid, teenindades nendega kolhoose.
Eesti NSV-s.
Eestis loodi esimesed masina-traktorijaamad 1941. aastal. Enne seda tegutsesid Eesti vabariigis 1920. ja 1930. aastatel samalaadsed traktorijaamad, mis võisid kuuluda riigile, ühistutele või olid eraomandis.
Eesti NSV-s taastati masina-traktorijaamad ja hobu-masinariistade laenutuspunktide võrk masina-traktorijaamade juures 1944. aastal. Eesti NSV Rahvakomissaride Nõukogu ja Eestimaa K(b)P Keskkomitee 14. detsembri 1944. aasta määrusega nr 380, kohustati Eesti NSV Põllutöö Rahvakomissariaati, partei maakonnakomiteesid ning valla ja maakonna täitevkomiteesid üle andma tasuta võõrandatud ja ostetud põllumajandusmasinad, inventar, kariloomad, ehitised ja vara eeskätt masinatraktorijaamadele ja hobu-masinariistade laenutuspunktidele. Pärast MTJ-de ja hobu-masinariistade laenutuspunktide vajaduste täielikku rahuldamist ülejääv osa masinaist, inventarist, kariloomadest ja varast üle anda maatameeste ja kehviktalunike majapidamistele, hiljemalt 1. veebruariks 1945. aastal ning taastada Eesti NSV territooriumil 23 masina-traktorijaama vähemalt 10 traktoriga igaühes ja vähemalt 250 hobumasinriistade laenutuspunkti vähemalt 15 hobusega igaühes, võttes aluseks 1941. a. esimesel poolel kehtinud MTJ-de ja hobumasinriistade laenutuspunktide võrgu;.
1958. aastal muudeti Nõukogude Liidus masina-traktorijaamad remondi-tehnikajaamadeks.
Haapsalu Rahvaülikool

Haapsalu Rahvaülikool on aastal 1993 Eestirootslaste Kultuuri Seltsi asutatud õppeasutus.
Kooli eelkäija oli 1920–1943 Noarootsis töötanud Pürksi Põllutöö- ja Rahvaülikool. Aastal 1993 asutas Eestirootslaste Kultuuri Selts Haapsallu Paslepa Rahvaülikooli, mis aastatel 2002–2009 kandis nime Rootsi Rahvaülikool Eestis. Pärast seda nimetati kool ümber Haapsalu Rahvaülikooliks.
Aktivism

Aktivismi saab üldiselt kirjeldada kui osavõttu mingist tegevusest, mis on suunatud muutuse saavutamisele. See muutus võib olla nii sotsiaalsfääris, poliitiline, keskkonnaküsimustega seotud vms. Aktivism toetab opositsiooni. 
Aktivismiga seotud inimest nimetatakse aktivistiks.
Montezuma maakond

Montezuma maakond ("Montezuma County") on maakond USA-s Colorado osariigis. Geograafilised koordinaadid on 37°34' N, 108°60' W. 
Maakonna halduskeskus on Cortez. 
Maakonna pindala on 5284 km². Veepindala on 27 km².
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 25 535. Aastal 2000 oli elanike arv 23 830. 
Maakond on nime saanud kuulsa Mehhiko asteekide valitseja Montezuma II auks.
Naabermaakonnad.
Montezuma maakond on ainus maakond USAs, kus on naabermaakondadeks kolm samanimelist maakonda (San Juani maakond Colorado, New Mexico ja Utah' osariigis).
Ajalugu.
Montezuma maakonnas tekkis asustus umbes 600 pKr ja 1100. aastal oli hinnanguline rahvaarv 100 000, hetkelisest rahvastikust neli korda suurem. Aastatel 1200 ja 1300 oli asulatest enamik inimesi sunnitud lahkuma, kuna piirkonda asusid elama nomaadid. Montezuma maakond asutati 1889. aasta aprillis La Plata maakonna lääneosast.
Rahvastik.
2000. aasta rahvaloenduse andmed.
Montezuma maakonnas oli 23 830 inimest, 9201 leibkonda ja 6514 perekonda.
Rahvastiku tihedus oli 5 in/km². 
Elamuühikuid ("housing units") oli 10 497 (keskmine tihedus 2/km²). 
Rassiline koosseis oli järgmine: 
Ladinaameeriklasi (sõltumata rassist) oli 9,50%. 
9201 leibkonna seas oli 
Leibkonnas oli keskmiselt 2,54 inimest ja perekonnas keskmiselt 3,04 inimest.
Elanikud jagunesid ealiselt nii: 
Ea mediaan oli 38 aastat. 
Iga 100 naissoost inimese kohta tuli 96,70 meessoost inimest. Iga vähemalt 18-aastase naise kohta tuli 92,90 meest.
Leibkonna aastasissetuleku mediaan oli 32 083 dollarit, perekonna sissetuleku mediaan 38 071 dollarit. Meeste sissetuleku mediaan oli 30 666 dollarit, naistel 21 181 dollarit. Sissetulek elaniku kohta oli 17 003 dollarit. 
16,40% elanikkonnast ja 13,10% perekondadest elas allpool vaesuspiiri. Kogu elanikkonnast elas allpool vaesuspiiri 23,20% alla 18-aastasi ja 14,40% üle 65-aastasi.
Kraasna maarahvas

Kraasna maarahvas oli Krasnogorodskoje ümbruses, kunagises Pihkva kubermangu Opotška maakonnas, praeguse Läti piiri lähedal elanud väljarännanud eestlaste rühm, kes rääkis Kraasna murrakus. Nad rändasid sinna tõenäoliselt 16. sajandil Setumaalt.
Tänapäeval on see rühm venestunud.
Halofüüt

Halofüüt ehk soolataim on sooldunud pinnasel või suure soolsusega vees kasvav taim.
Halofüüte jaotatakse gruppidesse lähtuvalt soolasõltuvusest, soola toimest või kasvupinnase soolasisaldusest.
Halofüüte on taimede hulgas suhteliselt vähe – hinnanguliselt ainult 2% kõikidest taimeliikidest. Suurem osa taimedest on nn glükofüüdid ehk magedalembesed, mis kahjustuvad soolases vees suhteliselt kergesti.
Eesti taimedest on halofüüt näiteks taani merisalat.
Madridi Reali mängija riietuse ajalugu

 
Teisi värve.
Leeds United.
Kui Madridi Real vahetas ühel aastal välja oma varustuse austuse märgiks inglise Corinthian FC vastu, siis Inglismaal toimus midagi sarnast Madridi klubi riietusega. Leeds United muutis oma mängija riietuse värvi 1960. aastal pärast UEFA Meistrite Liiga finaalmängu, milles Madridi Real vaimustas maailma, kui võideti Frankfurdi Eintrachti 7-3. Seda mängu nägi Glasgow Hampden Park tribüünilt Don Revie, Leedsi mänedžer. "Madridistade" mängu mõju oli niivõrd suur, et Revie otsustas, et Elland Roadi meeskond jätab oma senise sinise särgi üleni valge särgi kasuks. Puskáse ja Di Stéfano löödud väravad muutsid Leedsi riietust nõnda nagu Real muutis enda riietust tahtes imiteerida Corinthiansi. 
Madridi Real punases.
1970. aastatel pani Madridi Real selga üleni punased riided kolmes Euroopas peetud võistlusmängudel. Esimene kord oli Cardiffis (Walesis Ühendkuningriigis) 10. märtsil 1971 Euroopa karikavõitjate karikavõistluste veerandfinaalis Cardiff City Football Clubi vastu, mis kaotati 1-0. Teine kord leidis aset sama aasta 14. aprillil sama võistluse poolfinaalis Eindhovenis (Madalmaades) PSV Eindhoveni vastu ja seekord jäi lõpptulemuseks väravateta viik. Kolmas ja viimane kord, kui Real riietus punasesse, kuigi seekord kasutati valgeid sokke, toimus 7. märtsil 1973 Euroopa karika (1972–1973) veerandfinaalis Odessas (Nõukogude Liidus, tänapäeva Ukrainas) Kiievi Dünamo vastu. See mäng lõppes 0-0 viigiga tänu väravavaht Mariano García Remóni suurepärasele tööle, mis võimaldas meeskonna pääsemise poolfinaali. Väravavaht sai sellest ajendatult hüüdnime El gato de Odesa. 
Hooajal 2011/12 võttis Madridi Real taas kasutusele punase värvi, seekord lisaks särgile muudeti punaseks ka püksid ja sokid, ja sellest sai meeskonna teine mängija riietus UEFA Meistrite liigas ja kolmas riietus La Ligas ja Copa del Reys.
Madridi Real rohelises.
Ainus kord, kui Madridi Real kasutas rohelist värvi, leidis aset 25. augustil 1965 sõpruskohtumises Lõuna-Ameerikas peetud turneel. Sellel päeval astuti vastu meeskonnale River Plate, kuid mõlema meeskonna riietuse sarnasuse tõttu ja ka selle pärast, et madridlased kasutasid vaid valget riietust, pidid nad mängima rohelist värvi laenatud särkides. Kohtumine lõppes 1-1 viigiga. 
Hooajal 2012/13 võeti roheline riietus kasutusele kui kolmas varuriietus, millest sai teine riietus Meistrite liigas aga ka mõnedes La Liga mängudes, nagu toimus eelmisel aastal punasega.
Sotsiaalmeedia

Ühismeedia ehk sotsiaalmeedia on meedia, mille sisu loovad osalejad ning milles inimesed suhtlevad, loovad, jagavad teavet ja ideid virtuaalsetes kogukondades ja võrgustikes. 
Turundus.
Ettevõtted kasutavad sotsiaalmeediat turunduses (sotsiaalmeedia turundus).
Hüvetegur

Hüvetegur või Q-tegur (tähis "Q", inglise k "quality factor") on sumbumisega võnkumisvõimelise süsteemi (näiteks pendli, elektrilise võnkeringi) dimensioonita tunnussuurus, mis iseloomustab süsteemi võnkumisel tekkivat energiakadu. Kui süsteemis kaod puuduksid, jääks kord ergutatud võnkumine kestma. Paratamatult esinevate energiakadude tõttu võnkumise amplituud aegamööda väheneb. Mida väiksemad on kaod võnkesüsteemi salvestatud energia suhtes, seda aeglasemalt võnkumine sumbub ja vastavalt seda suurem on hüvetegur.
Definitsioon.
Hüvetegur on võrdne võnkumise perioodide arvuga, mida on vaja võnkumise amplituudi vähenemiseks formula_1 võrra algsest amplituudist. Teise hüveteguri definitsiooni järgi on hüvegur resonantsi "teravust" kirjeldav suurus, kus teravust näitab resonantssageduse, formula_2, suhe sageduste vahesse formula_3, millel võnkumisel on poole väiksem võimsus resonantssagedusel võkumisega võrreldes .
formula_4
Seos sumbumusega.
Hüveteguri "Q" pöördväärtust nimetatakse sumbumuseks "d":
formula_5
Võnkeringi hüvetegur.
Elektrilise võnkesüsteemi hüvetegur avaldub süsteemis pendelduva reaktiivvõimsuse formula_6 ja aktiivvõimsuse formula_7 suhtena:
formula_8
Võnkeringis põhjustab kadusid ja seega vähendab hüvetegurit peamiselt induktiivpooli mähise aktiivtakistus (mis pinnanähtuse tõttu kasvab koos sagedusega); kaod tekivad ka pooli südamikus ja kondensaatori dielektrikus.
Võnkeringi hüvetegurit saab väljendada pooli induktiivtakistuse või kondensaatori mahtuvustakistuse ja kaotakistuse kaudu, samuti võnkeringi mahtuvuse, induktiivsuse ja kaotakistuse kaudu.
Jadavõnkeringi hüvetegur
formula_9
Rööpvõnkeringi hüvetegur
formula_10
Nendes valemites (kõik suurused põhiühikutes)
formula_11 ‒ pooli induktiivtakistus;
formula_12 ‒ kondensaatori mahtuvustakistus;
formula_13 ‒ induktiivsus;
formula_14 ‒ mahtuvus;
formula_15 ‒ kaotakistus.