tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Galadriel

Galadriel on oluline tegelane J.R.R. Tolkieni triloogias "Sõrmuste Isand".
Galadriel on haldjas. Ta on Lothlorieni Emand, kõige võimsam haldjas Keskmaal Kolmandal Ajastul. Ta oli üks Noldorite liider, kes lahkus Kadumatutelt Maadelt- Valarite kaitse alt ja tema on ka üks viimaseid, kes on jäänud seni Keskmaale. 
Galadrielile kuulub ka üks kolmest Haldjate Sõrmustest, ta on Nenya vardja.
Galadriel suutis seista vastu kiusatusele võtta Sõrmus enesele, kui seda talle pakuti.
Taust.
Galadrieli isa oli Finarfin ja tema ema oli Eärwen. Suurel rännakul Kadumatutele Maadele lõi tema isa haldjate hõimu, mida tunti nime alla Noldorid, ja temast sai selle hõimu liider. Galadriel sündiski Kadumatutel Maadel u 1362. aastal enne Esimest Ajastut. Galadrielil on neli vanemat venda: Finrod, Orodreth, Angrod, ja Aegnor.
Filmides kehastab Galadrieli Cate Blanchett.
Iseloom.
Galadriel oli väga terane ja tark. Kui ta elas veel Kadumatutel Maadel, õppis ta kõike taimede kohta ning samuti omandas haldjate käsitöö saladusi. Galadrielil oli eriline võime näha teiste inimeste meeltesse. Ta oli väga armuline ja arusaav, kuid ka uhke ja tugeva tahtejõuga.
Välimus.
Galadriel oli uskumatult kaunis. Tema juuksed meenutasid kulda, mis oli segatud hõbedase läikega ning need näisid valguse käes kiirgavat.
Vaenlane Morgoth tapab Galadrieli vanaisa Finwë ja varastab Silmarillid ja Feanor tõotab et saab need tagasi ükskõik mis hinnaga. Ta jäiltas Morgothit Keskmaani trotsides Valarite nõu ning paljud Noldorid langesid. Galadriel ei andnud Feanoriga sarnaselt vannet aga ta eksles kaua kaugetel maadel ning lõpuks ühines ta noldoritega nende võitluses Keskmaal.
Kui Galadriel kohtas Celeborni, siis armus ta temasse. Nad abiellusid ning elasid enamuse osa Esimesest Ajastust Doriathis.
Jobst von Fürstenberg

Jobst von Fürstenberg (ka Jost või Jodokus) oli Liivi ordu rüütelvend 16. sajandi teisel poolel.
Tema vanemad olid Philipp ja Elisabeth von Fürstenberg. Ta pärines Vestfaalist Neu-Fürstenbergist Neheim-Hüsteni lähedalt. 1560–1562 oli ta Helme kumpan ja pärast ordu likvideerimist 1562–1573 Poola kastellaan Võnnus. 
Ta abiellus 1562. aastal Wolter von Plettenbergi (tõenäoliselt sellenimelise ordunõuniku, ordumeistri vennapoja) tütrega ja elas pärast kastellaanikohast loobumist Kuramaal.
Johann von Fürstenberg (Liivi ordu rüütelvend)

Johann von Fürstenberg oli Liivi ordu rüütelvend 16. sajandi teisel poolel.
Johanni vanemad olid Johann von Fürstenberg ja Gosta Ovelacker, vend Heinrich oli samuti Liivi ordu liige. Ta suguvõsa pärines Hördest. 
Johann astus koos vennaga 1553. aastal Liivi ordusse ja saabus peagi Liivimaale. 1560. aastal kaitses ta koos oma sugulase, vana ordumeistri Wilhelm Fürstenbergiga Viljandi linnust ning langes koos eelmisega venelaste kätte vangi. 1565. aastani oli ta Moskvas vangis, seejärel pöördus ta tagasi Vestfaali, kus ta veel 1591. aastal elas.
Johann von Fürstenberg (Rakvere foogt)

Johann von Fürstenberg (surnud 1470) oli Liivi ordu liige, Rakvere foogt aastatel 1461–1466. 
Johann pärines Kölni lähedalt, tema lähisugulasi pole teada. 1451 oli ta Tallinnas kumpan ja 1454–1455 samas linnusekomtuur ("Hauskomtur"). 1461–1466 oli ta Rakvere foogt.
Kaspar von Fürstenberg

Kaspar von Fürstenberg (surnud 1532) oli Liivi ordu rüütelvend.
Tema vanemad olid Friedrich von Fürstenberg ja Mechthild von Plettenberg. Tema suguvõsa pärines Waterlappest Bremeni lähedalt. 1522. aastal hakkas ta õppima Kölnis ülikoolis, 1524–1529 oli Münsteri toomkirikus Ursulaaltari vikaar. 1532 on ta Liivimaal rüütelvennana surnud. Ehkki tema varasem karjäär ooli puhtalt vaimulik, näib, et presstervend ta siiski polnud, sest dokumentides on teda mainitud just rüütelvennana.
Wennemar von Fürstenberg

Wennemar von Fürstenberg (enne 1436 – pärast 1501) oli Saksa ordu liige, Liivimaa haru liikmena Aluliina komtuur aastatel 1474–1483.
Wennemari vanemad olid Ludolf von Fürstenberg ja Wilmold Freseken. Ta pärines Höllinghofenist.
Aastatel 1436–1456 oli ta veel Vestfaalis ilmik. Millalgi enne 1472. aastat oli ta Võnnus maafoogt. 1472 oli ta Aluliina linnusepealik ja 1474–1483 samas komtuur. Võimalik, et 1491. oli ta Kursis foogt või pigem komtuuri kohusetäitja (teada on, et toonane Kursi ordukäsknik oli Fürstenberg, kuid tema eesnime pole teada). Et Wennemar von Fürstenebrg oli Wolter von Plettenbergi sugulane, on Norbert Angermann oletanud, et ta võis kaasa aidata Plettenbergi edukale karjäärile ordus.
Wennemar von Fürstenberg lahkus aga 1490. aastatel Liivimaalt ja sai 1492. aastal Saksa ordu saadikuks Veneetsias. 1494–1501 tegutses ta orduametnikuna Vestfaalis.
Werner von Fürstenberg

Werner von Fürstenberg oli Liivi ordu rüütelvend 16. sajandi esimesel poolel.
Werner oli tõenäoliselt rüütelvend Kaspar von Fürstenbergi vend, seega olid ka tema vanemad Friedrich von Fürstenberg ja Mechthild von Plettenberg ning ta pärines Watterlappest Bremeni lähedalt. 1532. aastal, kui ta vend suri, mainiti Wernerit Liivi ordu rüütelvennana.
Johann von Fürstenberg

Johann von Fürstenberg on olnud mitme tuntud isiku nimi:
Plastaken

Plastaken on plastist raamiga aken.
Plastakende puhul on oluline eristada neid soojusjuhtivuse järgi. Mida väiksem see on, seda soojapidavam on aken. Plastakende soojusjuhtivus jääb enamasti vahemikku 0,8–1,7 W/m2K. Samuti tuleb arvestada, et akna klaas ja raam juhivad soojust erinevalt. 
Plastaknas kasutatakse peamiselt klaaspaketti.
Fürstenberg (Vestfaali aadlisuguvõsa)

Fürstenberg on Vestfaalist Soesti lähedalt pärinev saksa aadlisuguvõsa. See ei ole suguluses Lõuna-Saksa päritolu Fürstenbergide suguvõsaga. Suguvõsa nimi tuleneb Fürstenbergi linnusest.
Esimene teadaolev suguvõsa esindaja oli "Hermannus de Vorstenberg" 1295. aastast. Järgmine mainitud liige oli "Wilhelm von Vorstenberg" 14. sajandil. 15. sajandil jagunes suguvõsa mitmeks haruks, kuid olulisim neist valitses Waterlappe linnuse üle. Fürstenbergid olid 15. ja 16. sajandil ühed kõige innukamad Saksa ja Liivi ordusse astujad, neist pärineb ka üks Liivi ordumeister, Wilhelm Fürstenberg.
1660. aastal sai üks Fürstenbergide liinidest vabahärratiitli. 19. sajandil said mitmed liinid vabahärra- ja krahvitiitleid nii Preisimaalt, Baierist kui ka Belgiast.
Kokku on teada 8 Fürstenbergide suguvõsa liini, millest 2 on välja surnud.
Fürstenberg

Fürstenberg (saksa keeles 'vürstimägi') on mitme koha ja isiku nimi.
Wennemar von Brüggenei

Wennemar von Brüggenei oli Liivi ordu maameister aastatel 1389–1401.
Ta oli tõenäoliselt teise ordumeistri Hermann von Brüggenei kauge sugulane, ehkki erinevalt tollest pole Wennemari kohta lisanime Hasenkamp teada. Wennemari lähisugulane, võimalik, et vend Rutger von Brüggenei oli 1399~1403 Kuramaa piiskop.
Wennemar oli 1381. aastal ordumeister Wilhelm von Friemersheimi kumpan. Ordumeistriks saades ajas ta väga edukat poliitikat ordu võimu kasvatamiseks, inkorporeerides Riia peapiiskopi ordusse ja võites Tartu piiskoppi Dietrich Damerowi 1396. aastal. Tema valitsusaja viimased aastad olidki Liivi ordu võimsuse kõrgajaks.
Valloonia

Valloonia on Belgia 1. järgu haldusüksus, üks kolmest piirkonnast. Asub Belgia lõunaosas ja moodustab 55,18% riigi pindalast.
Piirkonnas on ülekaalus prantsuse keele kõnelejad.
Haldusjaotus.
Valloonia halduskeskus on Namur.
Suuremad linnad on Liège, Namur, Charleroi, Mons, La Louvière, Tournai, Verviers, Arlon, Bastogne, Wavre, Dinant, Peruwelz ja Eupen.
Valloonia jaguneb viieks provintsiks:
Martti Preem

Martti Preem (sündinud 5. juulil 1949) on eesti arhitekt.
Ta on lõpetanud 1967. aastal Tartu 1. Keskkooli ja 1972. aastal Tartu Riikliku Ülikooli (matemaatikateaduskonnas). 1980. aastal lõpetas ta Eesti Riikliku Kunstiinstituudi arhitektina.
Preem töötas TRÜ Tartu linna kompleksuurimise laboratooriumi vanemteadurina (1981–1988) ja RUPI Eesti Ehitusmälestiste Tartu osakonna vanemarhitektina (1988–1991). Seejärel oli ta Tartu linnaaarhitekt (1991–1995) ning Tartu Ülikooli arhitekt (1996–2000 ja 2002–2005).
Novembrist 2000 kuni 2001. aasta lõpuni töötas Pärnu linnaplaneerimise osakonna juhatajana, olles osalise koormusega edasi Tartu Ülikooli arhitekt. Aastast 2005 kuni novembrini 2011 töötas ta Tallinna Linnaplaneerimise Ameti üldplaneeringute osakonna juhatajana. Pärast seda on töötanud Maa-ameti planeeringute osakonna juhatajana.
Ta on 1985. aastast Eesti Arhitektide Liidu liige. 
Valiti 1988 Tartu linnavolikogusse, oli seal elukeskkonnakomisjoni esimees. Tartu Rotary klubi üks taasasutajatest 1992, klubi president 1994–1995. Praegu Nõmme-Tallinna Rotary klubi auliige.
Isiklikku.
Tema ema on lastearst Heljo Preem ja isa on tippjuht Kaljo Preem. Vanaisa Konrad Preem (Brehm) oli pedagoog.
Kuusalu Keskkool

Kuusalu Keskkool on üldhariduskool Harjumaal Kuusalu vallas.
Kool asub umbes 40 km kaugusel Tallinnast Narva suunas, jääb Tallinna–Narva maantee ja Jõelähtme–Kemba tee vahele. Kooli direktor on Maia Alumaa. 
Koolis tegutsevad mudilaskoor, lastekoor, noortekoor ja näitering, võimalus on osaleda korvpalli-, kergejõustiku-, karate-, saalihoki-, tennisetreeningutel ning õppida rahva-, seltskonna- ja peotantsu. Kooli kõrval asub Kuusalu Keskkooli staadion.
Ajalugu.
17. oktoobrit 1755 loetakse Kuusalu kooli sünnipäevaks. Sellest kuupäevast pärinevad Arnold Johann Knüpfferi järgmised kirjaread: "Kuusalus on köster Jakob Johann Grönberg ning tema on hea koolmeister, kuna mõned talupojad oma lapsi tema juurde kooli tahavad anda."
Kooli nimetused läbi ajaloo:
Wayne Static

Wayne Static (kodanikunimega Wayne Richard Wells; 4. november 1965 – 1. november 2014) oli USA muusik ja laulja "industrial metal"'i bändis Static-X.
Lapsepõlv.
Wayne Static kasvas üles Michigani väikelinnas Shelbys. Pärast seda kolis ta Chicagosse ja seejärel Californiasse. Ta sai endale esimese mängukitarri 3-aastaselt. Kui ta sai 7-aastaseks, ostsid ta vanemad talle päris kitarri (S12, algaja mudel). Ta käis muusikakoolis ja võitis kohaliku talendivõistluse, lauldes lugu "Skip to My Lou". Wayne mängis oma esimeses bändis 12-aastaselt ja sellest peale tahtis ta saada muusikuks. Suviti käis ta tööl, näiteks töötas ta asparikorjajana ja kirsside konserveerimise ettevõttes.
Karjäär.
Pärast Chicagosse kolimist lõi Wayne bändi Deep Blue Dream koos Ken Jayga. See oli lühikese elueaga bänd, sest Wayne kolis Californiase. Seal lõi ta bändi Static-X koos Tony Campose ja Koichi Fukudaga.
Wayne oli tuntud oma ebatavalise soengu poolest: tema juuksed tõusid ülespoole. Sellise soengu tegemiseks kulus keskmiselt 20 minutit.
Wayne teatas juulis 2007, et alustab uut projekti Pighammer, kuid detsembris 2007 teatas ta intervjuus saidile UltimateGuitar.com, et Pighammeriga hakkab ta tegelema siis, kui tal aega on, seniks jääb tema põhitegevusalaks Static-X.
Wayne seisab Static-X-i 2009 ilmunud 6. albumi "Cult of Static" kaanel palja ülakehaga, seljaga vaataja poole.
Eraelu.
Wayne oli ateist ja taimetoitlane.
Ta hakkas 2007. aasta septembris käima endise pornonäitlejanna Tera Wrayga, kellega ta pärast lühiajalist tutvust 10. jaanuaril 2008 Las Vegases abiellus.
Wayne esines külalisena pornofilmis "Radium vol 2".
Kütimäe kalmistu

Kütimäe kalmistu (algselt Rutikvere mõisa kalmistu) on kalmistu Põltsamaa kihelkonnas, tänapäevase haldusjaotuse järgi Arisvere külas Põltsamaa vallas Jõgeva maakonnas.
Asukoht.
Kalmistu asub Rutikvere mõisa keskusest (tänapäeval Järva maakonnas) linnulennult 3 km kaugusel idas Jõgeva maakonnas.
Ajalugu.
Esimene matus Rutikvere mõisakalmistule olevat toimunud 1831. aastal. Seda võiks seostada mõisa tollase omaniku Otto Friedrich von Pistohlkorsi surmaga 1831. aastal, kes olevat siiski maetud algul Põltsamaa saksa kalmistule ja hiljem maetud ümber Rutikvere mõisakalmistule. 
Legendide järgi olevat Pistohlkorsid rajanud 1872. aastal oma kalmistu, kuna Põltsamaa saksa kalmistul olevat olnud ruumipuudus. Otto Friedrichi pojapoeg Adolph Friedrich Alexander von Pistohlkors (1820–1896) laskis talgute korras rajada kunstliku künka, mida pärimuse järgi ehitati kaks aastat. Hiljem hakati seda küngast kutsuma Kütimäeks. Sellele kalmistule rajati 1873. aastal piirdeaed, kolmeosaline värav ja tagaossa uusgooti stiilis kabel. Kalmistu väraval on raidtahvel piiblisalmiga, kabeli esikülje viilul on Pistohlkorside raidvapp.
Seega on kalmistu põhjalik ümberehitamine aastatel 1870. aastate algul arvatavasti aetud segi kalmistu rajamisega.
Hiljem olevat Põltsamaa saksa kalmistult ka teised sinnamaetud Pistohlkorside suguvõsa liikmed maetud ümber mõisakalmistule, kuhu kokku mõisaajal on maetud 21 lahkunut.
Kasutamine tänapäeval.
Kütimäe kalmistu on tegutsev kalmistu, kus puhkavad ka lähima ümbruskonna rahva omaksed. Praegu hooldab kalmistut Põltsamaa vald. Kabelit kasutavad vajadusel ka külaelanikud.
Avaliku kalmistuna tegutsemise ajal sinnamaetute arv pole teada.
Korrastamisest.
Pistohlkorsid käivad Kütimäel sageli, nendega soovitakse nõu pidada ka kabeliümbruse haljastamise ja taimevaliku osas. Kabeli katuse vahetus läks maksma ligikaudu 25 000 krooni, millest poole finantseeris välismaal elav Pistohlkorside suguvõsa ja teise poole kuludest kattis muinsuskaitse. Tulevikus plaanitakse korrastada ka surnuaia väravkaared (samuti uusgooti stiilis).
Ümbermatmine

Ümbermatmine on maetud säilmete üleskaevamine ja matmine teise kohta.
Ümbermatmise sagedaseks põhjuseks on soov, et välismaal surnud ja maetud inimese kalm asuks kodumaal. 
Näiteks maeti 1990. aastal Konstantin Päts ümber Metsakalmistule.
Haud

Haud ehk kalm on paik, kuhu surnu säilmed on maetud.
Aleksander Siimon

Aleksander Siimon (29. detsember 1900 Põgari-Sassi – 28. oktoober 1970) oli eesti sordiaretaja.
Ta õppis algul Põgari-Sassi vallakoolis, seejärel aastatel 1914–1916 Haapsalus Nikolai koolis ja 1919–1922 Läänemaa ühisgümnaasiumis. Aastatel 1922–1927 õppis ta Tartu Ülikooli põllumajandusteaduskonnas, 1927–1929 Põllutööministeeriumi stipendiaadina Berliin-Dahlemi katsejaamas ja Oranienburgi aianduskoolis, osales Berliinis professor Erwin Bauri pärilikkusõpetuse kursustel. 
Ta lõpetas 1929. aastal Tartu Ülikooli "cum laude", sai 1931. aastal väitekirjaga "Aluste ja oksa asendite mõju tolmuterade idanemisele teraliste ja luuviljaliste kultuursortidel" "mag. agr." kraadi. Ta sai 1930. aastal põllumajanduslike ainete õpetaja ja 1935. aastal kutsekooli aiandusõpetaja kutse. Kaitses 1939. aastal Tartu Ülikoolis põllumajandusdoktori väitekirja "Untersuchungen über die gegenseitige Befruchtung der in Estland verbreiteten Apfelsorten". Ta oli Eesti esimene puuviljandusdoktor. 
Ta on aretanud 16 õunapuusorti. Nende seas on näiteks "Talvenauding", "Meelis", "Tiina", "Kaja", "Sügisdessert", "Sidrunkollane taliõun", "Lembitu", "Vahur" ja "Aia Ilu". Samuti on ta aretanud kaks maasikasorti.
Aleksander Siimon on maetud Ridala kalmistule.
Peeter Hoppe

Peeter Hoppe (sündinud 25. oktoobril 1960 Tartus) on Eesti erusõjaväelane.
Peeter Hoppe alustas Kuperjanovi pataljonis rühmaülemana teenistust 1993. aastal. Hiljem oli ta sama pataljoni ülem. 2000–2002 teenis ta kaitseväe peastaabi operatiivosakonnas ning oli aastatel 2002–2005 maaväe staabi ülem. Ta on teeninud NATO ühendväejuhatuse staabis Brunssumis planeerimisosakonna jaoskonnaülemana. 
15. detsembrist 2011 kuni 8. juulini 2013 oli Hoppe Kaitseväe Peastaabi ülem. Seejärel oli ta Eesti kaitseväe sõjaline esindaja NATO operatsioonide väejuhatuses. 
Peeter Hoppe saadeti erru 9. augustil 2016.
Uus turg

Uus turg (saksa keeles "Neuer Markt") oli Tallinna kesklinnas aastatel 1896–1948 tegutsenud kaubanduspiirkond.
Uus turg asus Viru värava eesväravast ja Virumäest lõuna suunas, Jaani tänava ja Vene turu promenaadi vahel. See asutati Tallinna Linnavalitsuse korraldusel pärast turuplatsi likvideerimist Tallinna Raekoja platsil. 
Uue turu esimene turupäev oli 19. oktoobril (31. oktoobril) 1896.
Enne turuplatsi organiseerimist asus piirkonnas rootsiaegne kaitseehitis Strömbergi reduut ning tsaariaegne Uus poolbastion ja territoorium, mida kasutati linnakodanike haljasalana. 
Uus turg piirnes tänapäeval Pärnu maanteega kattuva, tolleaegse Jaani tänava osaga, Vene turu, Estonia puiestee, Estonia teatri ja Saksa Teatri hoonega.
Rajamise ajal piirnes Uus turg idas Vene turuga, Uue ja Vene turu vahelisel alal tegutsesid pärast 1896. aastat ajutistes hoonetes mitmesugused lõbustusasutused.
Uuele turule ehitati vastu praegust Pärnu maanteed kivist vaekoda mõne äriruumiga, turu idaservale püstitati aastail 1900 turuhoone (Riia arhitekt Wilhelm von Stryk) toiduainete müümiseks, mis oli eelkõige mõeldud lihamüüjate tarbeks. Turuhoone Pärnu maantee poole ehitati 20. sajandi algul kaubaputkade read, ning turuplatsi suurendati veidi ida suunas. Kaubaputkad lammutati 1923. aastal ja see muutis turu avaramaks.
Turu territooriumi ümbritsevate alade lääneossa, Uue turu äärsele haljasalale ehitati aastatel 1902–1903 Saksa Teatrile ajutine kerge puitteater, nn "Interimstheater" (arhitekt Heinrich Scheel), mis süüdati 1905. aasta 15. oktoobril, ning aastatel 1908–1910 (siiani säilinud) Saksa Teatri hoone, aastatel 1911–1913 aga lõunaossa Estonia teatri hoone. 1908. aastal avati seal ka kino Metropol, kuid see põles 1911 ja ehitati seejärel ümber restoraniks.
Uus turg likvideeriti 1948. aastal, kui Keldrimäe asumis asutati uus Tallinna Keskturg.
Uuel turul ajas sõjavägi 1905. aasta revolutsiooni ajal laiali Tallinnas toimunud meeleavalduse osalised. Sündmuse käigus hukkus 90 ja sai haavata üle 200 inimese. 1917. aastal püstitati sündmuse ja hukkunute mälestuseks Uuele turule aiaga piiratud puurist, mida ehiti pärgade ja punaste lilledega. 1931. aastal asendati algne puurist punasest graniidist bareljeefiga kaunistatud 1905. aasta revolutsiooni ohvrite monumendiga, mille autor oli kujur Juhan Raudsepp.
Uffizi galerii

Uffizi galerii (itaalia keeles "Galleria degli Uffizi", hääldus: [uf'fitsi]) on muuseum Itaalias Firenzes. See on üks Läänemaailma vanemaid ja kuulsamaid muuseume.
Hoones on pandud välja suurejooneline valik hindamatuid kunstiteoseid. Muuseumi kunstivaramu tuumikuks on olnud Medicite kunstikogu, mida on sajandite jooksul päranduste, vahetuste ja kingituste kaudu täiendatud. Silmapaistev on religiooniaineliste teoste kogu, mis on saadud kloostrite sulgemise tõttu XVIII ja XIX sajandil.
Koolkondade ja kunstistiilide järgi ajalises järjestuses erinevatesse ruumidesse paigutatud ekspositsioon tutvustab külastajale kunstiteoseid XII kuni XVIII sajandini. Galeriis on maailma parim kunstikogu Toscana koolkonna töödest, rõhuasetusega Firenzel, mis lubab hinnata kunstiloomingu arengut gootikast renessansi ja manerismini, Cimabuest Michelangeloni, vahepeatustega Giotto, Leonardo da Vinci ja Raffaeli loomingul. Muuseumi varakambris on ka Sandro Botticelli ainulaadsed teosed. Kunstiteoste originaalidega on esindatud ka teised Itaalia ja Euroopa koolkonnad (Mantegna, Tizian, Parmigianino, Dürer, Rubens, Rembrandt, Caravaggio, Canaletto jne). Väärtuslikud on ka antiikse kujuraiumiskunsti ja joonistuskunsti kogud.
2010. aastal külastas galeriid 1,61 miljonit, 2013. aastal 1,87 miljonit, 2018. aastal 4,14 ja 2019. aastal 4,39 miljonit inimest.
Ajalugu.
Palee ehitamist alustas 1560. aastal Giorgio Vasari Cosimo I de' Medici tellimusel. Hoone oli mõeldud Firenze magistraatidele ametiruumideks – sellest ka nimetus "uffizi" ('bürood'). Vasari projekti järgi jätkasid hoone ehitamist Alfonso Parigi ja Bernardo Buontalenti, palee valmis 1581. aastal.
Kogud.
Alltoodu on valik palees hoitavatest kunstikogudest:
Kogudes on ka mõned antiikskulptuurid, näiteks "Arrotino" ("Teritaja") ja "Kaks maadlejat".
Nöörkeraamika kultuur

Nöörkeraamika kultuur hakkas levima Eestis 3000. aasta paiku e.m.a. Savinõusid ilustati nöörijäljenditega, mis andis aluse nöörkeraamika kultuuri nimetusele. Teiseks iseloomulikuks tunnuseks olid venet ehk paati meenutavad, väga hoolikalt lihvitud ja sissepuuritud silmaaukudega kivikirved. Selliste kirveste põhjal on seda nimetatud ka venekirveste kultuuriks.
Levik.
Eesti alal levinud nöörkeraamika kultuur oli üks paljudest samalaadsetest, mida kohtab väga laialdasel maa-alal. Idas ulatusid nöörkeraamika kultuurid Volga ja läänes Reini jõeni, lõunas peaaegu Alpideni.
Rahvastik.
Nöörkeraamika kultuuri rahvastik tegeles loomakasvatusega, pidades kodukitsi, lambaid, veiseid ja sigu. Ka maaviljelusel oli neil varasema kammkeraamika kultuuriga võrreldes suurem tähtsus. Uurimistöödel on avastatud tõendeid odra, nisu ja kaera kasvatamisest. Arvatavasti tegeldi aletamisega väikestel põllulappidel. Kuna tuli hävitas kamarakihi, siis hariti maad ennekõike kivi- ja puukõblaste abil. Esineb ka leide, mis viitavad kalastamisele ja jahile.
Asulad.
Nöörkeraamika kultuuri asulad paiknesid piirkondades, kus leidus rohumaid koduloomadele ja sobivat mullakihti maaviljeluseks. Asulapaiku iseloomustab õhuke kultuurikiht ja vähesed leiud. Sellele on pakutud kaks seletust.
Iseloomulikud tunnused.
Nöörkeraamika kultuuri iseloomustavad veel teistsugused matmiskombed. Kalmistud rajati asulatest väljapoole veidi kõrgematele küngastele. Surnud asetati maasse kaevatud haudadesse külili kägarasendis ja sageli üks või mõlemad käed pea all. Mõne tugevasti kägardatud luustiku puhul on arvatud, et surnu võis olla kinni seotud. Ühe arvamuse järgi võib see viidata muutustele usundis: surnuid hakati kartma.
Välislingid.
‎
Kleisthenes

Kleisthenes (umbes 570 eKr – umbes 508 eKr) oli Ateena riigimees aristokraatlikust Alkmaioniidide suguvõsast. Kleisthenest peetakse demokraatliku korra alusepanijaks Ateenas.
Pärast türann Hippiase kukutamist ja rahva poolehoiu võitmist alustas Kleisthenes 508 eKr esimesena maailmaajaloos demokraatlike reformide elluviimist. Riigivõimu hakati teostama rahvakoosolekutel, kus hääletati olulisemate seaduste poolt ja valiti kõrgemad ametiisikud ja väejuhte. Igal rahvakoosolekul osales 5000 kuni 6000 meest. 
Nelja sugukondliku füüli ehk hõimu asemele loodi Ateenas kümme territoriaalset haldusüksust (neid nimetati endiselt füülideks), mida juhtisid omavalitsuslikud kogukonnad ehk deemosed. Buleed suurendati 500 liikmeni ning liisuvõtmise alusel kuulus sinna igast füülist 50 esindajat (nimetati prütaaniaks). Prütaania juht vahetus iga päev. Samuti loodi 10 strateegi ehk väepealiku kolleegium, mis sai kõrgeima võimu organiks. Seati sisse killukohus ehk ostrakism – rahvakoosolekul pani iga kodanik kirja ühe isiku nime, keda ta pidas demokraatia vastaseks. Häälteenamusega süüdimõistetu saadeti kümneks aastaks eksiili. Sageli kasutasid mitmesugused rühmitused killukohust oma poliitiliste konkurentide kõrvaldamiseks.
2011.–2012. aasta maailma karikasari suusahüpetes

2011.–2012. aasta maailma karikasari suusahüpetes oli 33. ametlik maailma karikasarja hooaeg, mis algas 25. novembril 2011 Soomes Kuusamos. Hooaja jooksul hüpati 27 individuaalsel ning viiel meeskondlikul etapil. Viimane etapp toimus 18. märtsil 2012 Sloveenias Planicas. See oli maailma karikasarja esimene hooaeg, kus naistele korraldati eraldi sari. Varem oli naiste kõrgem sari Continental Cup. Naistel oli kavas 14 etappi.
Albatros

Albatros oli kruiisilaev, mis kuulus ettevõttele MS Albatros Shipping Ltd. (V.Ships Leisure SAM) ja mida käitas alates 2004. aastast Saksa kruiisifirma Phoenix Reisen.
Ajalugu.
Laev ehitati Oy Wärtsilä Ab Helsingi laevatehases Soomes. Laevale tehasenumbriga 397 pandi kiil 1. juunil 1972 ja see lasti vette 19. jaanuaril 1973. Laev ristiti kui Royal Viking Sea, kuid hiljem on sel laeval olnud palju nimesid: 
ja alates 2004. aastast sõitis laev nime Albatros.
Huitbergi paekühm

Huitbergi paekühm (ka "Hoitbergi bioherm, Hoitbergi korallriff") on riftilubjakivist paljand Läänemaal Vormsi saarel Suuremõisa külas.
Geoloogiliselt on see üle 400 miljoni aasta vanune korallriff, mille mandrijää on siledaks lihvinud. Paljandunud pindadel võib näha muu hulgas kivistunud koralle, stromatopoore, trilobiite, brahhiopoode ja sammalloomi.
Küngas on põhja-lõunasuunaline ja selle pikkus on umbes 70 m, laius 20 m ja kõrgus 2,5 m. Küngast katab õhuke pinnakate, mille all on arvukalt Pirgu lademe biohermse lubjakivi paljandeid. 1986. aastal tehtud puurimiste käigus tehti puursüdamiku alusel kindlaks, et biohermi paksus on umbes 11 m. Biohermikeha peakomponent on korallosis.
Paekühmu juurde viib Huitbergi matkarada (1,5–2 km).
Paula Fernandes

Paula Fernandes de Souza (stiliseeritult Paula Fernandes; sündinud 28. augustil 1984) on Brasiilia laulja. 
Tema kuulsamad laulud on "Meu Eu em Você", "Pra Você", "Não Precisa" ja "Sensações".
Mihkel Pill

Mihkel Pill (7. jaanuar 1884 Kuressaare küla, Tarvastu vald – 19. juuni 1951 Jõgeva) oli eesti põllumajandusteadlane ja sordiaretaja, Eesti NSV Teaduste Akadeemia liige (1946).
Elukäik.
Mihkel Pill sündis Oina talu omaniku Peeter Pilli peres. Aastatel 1894–1895 õppis ta Kuressaare vallakoolis, 1895–1898 Tarvastu kihelkonnakoolis, 1898–1905 Tartu Reaalkoolis. Aastatel 1906–1916 õppis Tartu Ülikoolis botaanika erialal, kuid ülikool jäi ametlikult lõpetamata, sest tema põllumajandusalast diplomitööd ei võetud vastu. 1906. aastast oli Eesti Üliõpilaste Seltsi liige.
Pärast isa surma 1909. aastal oli ta 1910–1911 vanematekodus talunik, 1912–1919 Eesti Põllumeeste Seltsi ja Põhja-Liivimaa Põllumeeste Keskseltsi seemnevilja toimkonna asjaajaja.
Ta abiellus 1914. aastal Marie Tomsoniga, neil sündis 1918. aastal tütar Ilme.
Aastatel 1919–1940 oli ta Eesti Seemnevilja Ühisuse asutaja ja juhatuse liige, 1920–1951 Eesti Sordiparanduse Seltsi Jõgeva sordikasvanduse juhataja.
1947. aastal sai ta põllumajandusdoktori kraadi. 
1946. aastast oli ta Eesti NSV Teaduste Akadeemia korrespondentliige.
Teadustöö.
Uuris teraviljade ja lina agrotehnikat ja sorte, õlleodra ja nisu omadusi ning nisu saiajahuks sobivust. Tema uurimis- ja selgitustöö tulemusena suurenes Eestis nisu külvipind mitu korda, teda kutsuti „eesti saia isaks”. Säilitas rukkisordi 'Sangaste' ja levitas seda. Aretas 19 teraviljasorti, sh rukki-, talinisu-, suvinisu-, odra- ja kaerasorte ning 1 linasordi. Oli tänapäeva geneetika teooria esimesi rakendajaid maailmas. Avaldas üle 400 artikli ja raamatu.
Renessansiaja humanistide loend

Allpool on loetletud renessansiaja humanistid kronoloogilises järjekorras. Üksikute humanistide elukäik heidab valgust liikumisele tervikuna.
Lehternahkiselaadsed

Lehternahkiselaadsed ("Thelephorales") on selts seeni, mis kuulub klassi "Agaricomycetes".
Sellesse seltsi kuuluvad sugukonnad:
Hülgepüük

Hülgepüük (ka hülgeküttimine, hülgejaht) on jahinduse haru, mis seisneb hüljeste küttimises. Ehkki tänapäeval on hülgepüük muutunud teisejärguliseks, on see paljude rahvaste jaoks pikka aega olnud traditsioonilise elulaadi tähtis osa.
Hüljeste levila ja eluviisi tõttu on hülgepüük olnud tähtis eelkõige põhjarahvaste seas piirkondades, kus meri talviti jäätub, mistõttu on võimalik küttida hülgeid lahvanduste lähedasel jääl. Nii on see inuittide jaoks olnud oluline elatusallikas kala- ja vaalapüügi kõrval. Eestis on hülgepüüki harrastanud peamiselt saarte elanikud, vähemal määral mandri rannarahvas. Tuntud on Kihnu ja Ruhnu rannarootsi hülgekütid.
Tänapäeval praktiseeritakse hülgepüüki eelkõige viies riigis: kõige ulatuslikumalt Kanadas (sealse hülgetööstuse suurim turg on Norra), seejärel Namiibias, Gröönimaal, Norras ja Venemaal. Paljud riigid on seevastu keelustanud nii hülgepüügi kui ka mereimetajate püügi laiemalt.
Eestis on 2024. aasta seisuga lubatud küttida üks protsent hallhüljestest, kuid kaalutakse kvoodi tõstmist.
Hülgesaadustest on tarvitatud eelkõige nahka ja liha. Hülgepüügiks on pruugitud mitmesuguseid vahendeid sõltuvalt sellest, kas jahi käigus püütakse nahka kahjustustest hoida või mitte: harpuune, odasid, kirkasid, püsse, võrke jms.
Hülgepüüki on harrastatud juba aastatuhandeid. Arvatakse näiteks, et Vahemere munkhüljeste arvukus vähenes inimtegevuse tulemusel oluliselt juba Rooma riigi ajal.
Voyager (1990)

Voyager on ristluslaev, mis kuulub ettevõttele All Leisure Holidays Limited (V.Ships Leisure UK Ltd.) ja mida käitab Briti kruiisifirma Voyages of Discovery.
Laev ehitati Union Naval de Levante laevatehases Valencias, Hispaanias 1990. aastal. Laevale tehasenumbriga 185 pandi kiil 4. oktoobril 1988 ja see lasti vette 30. oktoobril 1989. Laev ristiti kui "Crown Monarch". Hiljem on laev kandnud nimesid "Nautican" (1994–1996), "Walrus" (1996–2007), "Jules Verne" (2007–2008) ja "Alexander von Humboldt" (2008–2012). Alates 2012. aastast sõidab laev praeguse nime all.
Uurali keelepuu

Uurali keelepuu on sümboolne puukujuline skeem (keelepuu), mis kajastab uralistikas pikka aega valdavana püsinud seisukohta, et tänapäeval tuntud uurali keeled on kujunenud kunagisest uurali algkeelest lahknemise ja eristumise kaudu, kui keele kandjad rändasid algkeele aegsest uurali algkodust laiali üle Euraasia.
Teooria pärineb 19. sajandi ajaloolis-võrdleva keeleteaduse paradigmast, mis seletas sugulaskeelte arengut eelkõige divergentsi ehk algkeele kandjate laialirändega, mitte konvergentsi ehk keelerühmade kontaktidega.
Viimastel aastakümnetel on keelepuu teooria kahtluse alla seadnud keeleteadlaste, geneetikute ja arheoloogide rahvusvaheline multidistsiplinaarne töörühm "The Roots", millesse kuuluvad eesti uralist Ago Künnap, inglise arheoloogid Marek Zvelebil ja Pavel Dolukhanov, soome arheoloog Milton Nuñez ja lingvist Kalevi Wiik, ungari lingvist János Pusztay jpt. Sarnaseid vaateid jagab ka Cambridge'i ülikooli arheoloogiaprofessor Colin Renfrew.
Uurali keelte teatavate areaalsete ja tüpoloogiliste tsoonide selgitamiseks on kasutatud ka niinimetatud meiootilise amööbi mudelit, mis pakub alternatiivi keelepuule.
Karl Wilhelm von Meyer

Karl Wilhelm von Meyer (ka Carl Wilhelm; 15. juuli 1710 Ivangorod – 16./27. detsember 1767) oli Venemaa sõjaväelane (major) ning Vändra mõisnik.
Karl Wilhelm von Meyer oli major Gustav von Meyeri ja Vändra mõisa pärija Johanna Regina von Meyeri (sünd. Bennet) vanim poeg.
Aastail 1749–1767 oli ta ka Vändra koguduse eestseisja.
Ta suri 16. detsembril 1767 kell 6 hommikul pärast viiepäevast haigust ning maeti 6. märtsil 1768.
Perekond.
Karl Wilhelm von Meyer abiellus 16./27. aprillil 1749 Vändra kirikus Maria Elisabeth Hirschbergeriga (neiuna Vestring; sündinud 22. novembril 1716 Pärnus), kes oli Vändra pastori Gottfried Hirschbergeri lesk ning Pärnu praosti Salomo Heinrich Vestringi (1663–1749) ja Anna Sophia Vestringi (sünd. Balecke) tütar. Abielust sündisid:
Itaalia sõda (1521–1526)

Itaalia sõda (1521–1526, ka "neljaaastane sõda", "François I ja Karl V esimene sõda") oli osa 16. sajandi Itaalia sõdadest. Sõjas olid Prantsuse François I ja Veneetsia vabariik vastamisi Püha Rooma keisri Karl V, Inglise Henry VIII ja Paavstiriigiga. Konflikt tõusis vaenust, mida tekitas Karli valimine keisriks 1519–1520 aastal ja paavst Leo X vajadusest ühendada jõud Karliga Martin Lutheri vastu.
Kogu Lääne-Euroopat haaranud sõda puhkes 1521. aasta lõpul, kui prantslased tungisid Navarrasse ja Madalmaadesse. Keiserlikud väed toibusid rünnakust ja ründasid Põhja Prantsusmaad, kus need omakorda peatati. Paavst, keiser ja Henry VIII allkirjastasid seejärel ametliku alliansi Prantsusmaa vastu ja sõjategevus haaras ka Apenniini poolsaare. Bicocca lahingus alistasid keisri ja paavsti väed prantslasi ja tõrjusid nad välja Lombardiast. Lahingu järel suundus võitlus taas Prantsuse pinnale, samal ajal kui Veneetsia sõlmis separaatrahu.
Rain Lõhmus

Rain Lõhmus (sündinud 30. detsembril 1966) on eesti ettevõtja ja pangandustegelane.
Elulugu.
Ta on lõpetanud 1988. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi majandusteaduse erialal ja täiendanud end hiljem Ameerika Ühendriikides Harvardi ülikooli ärikoolis (Harvard Business School).
Karjääri alustas 1988. aastal konsultatsioonifirmas Mainor. 1989 kuulus Eesti Tööstuse Arengu Panga ehk Estexpanga asutajate hulka, 1991. aastal oli üks Hansapanga asutajatest.
Aastatel 1991–1999 töötas Lõhmus Hansapanga juhatuse aseesimehe ja Hansapank Marketsi direktorina, vastutades viimasel ametikohal panga valuutakaubanduse ja väärtpaberiäri eest. 
1999. aastal lõi veebimüügiportaali Osta.ee, millel on nädalas üle 200 000 külastuse.
1999. aastal lahkus Hansapangast ning asutas koos oma seniste kolleegide Andres Viisemanni ja Tõnis Haaveliga investeerimispanga, mis kandis algul nime LHV Direct ning on nüüd tuntud LHV Panga nime all. Lõhmus on alates panga asutamisest olnud selle nõukogu esimees.
2015. aastal asutas Rain Lõhmus koos Kaido Veske, Kristine Berzina ja Mindaugas Utkeviciusega erakapitalifondi Livonia Partners esimese fondi, mille varade maht ulatub 83 miljoni euroni. 2020. aastaks on Livonia Partners investeerinud kaheksasse ettevõttesse üle Baltikumi ja Soomes. 
Ta on olnud Hansapanga ja Saku Õlletehase üks omanikke. Ta on asutanud toitlustusettevõtteid (Võitlev Sõna) ning investeerinud mitmesse meediaprojekti, näiteks telekanalisse Seitse.
Äripäeva 2025. aasta rikaste edetabelis hinnati ta vara väärtuseks 258,4 miljonit eurot, millega ta paigutus edetabelis 16. kohale.
Isiklikku.
Ta elab alates 2009. aastast Šveitsis Melides. Tal on kodus robotkoer.
Tal on kolm last: Susanna (sündinud 1990), Karl Johan (sündinud 1997) ja Daniel (sündinud 2012).
Ta harrastab tennist.
Lehternahkiselised

Lehternahkiselised ("Thelephoraceae") on seente sugukond lehternahkiselaadsete seltsis.
Eestis on selle sugukonna süstemaatikat ja resupinaatseid lehternahkiselisi uurinud näiteks Tartu Ülikooli mükoloogia professor Urmas Kõljalg.
Šampinjonilaadsed

Šampinjonilaadsed ("Agaricales") on seente selts kandseente hõimkonnas.
Seltsis on 33 sugukonda 413 perekonna ja kokku üle 13 000 liigiga (2008. aasta andmetel).
Jutumärgid

Jutumärgid on paaris kirjavahemärgid, mida kasutatakse otsese kõne, tsitaadi või väljendi mitteotsese tähenduse eristamiseks tekstis.
Jutumärkidel on mitu tüpograafilist kuju. 1993. aastal ilmunud "Eesti keele grammatika" II köite osas "Kiri" esitatakse kuus võimalikku jutumärgikuju: [„ ”], [„ “], [” ”], [” “], [« »], [» «]. Neist esimest kasutas 2006. aastal avaldatud Eesti õigekeelsussõnaraamat (ÕS). 2013. aastal avaldatud ÕS aga loobus sellest tavast saksapärase [„ “] kasuks, mis on eesti keeles kõige traditsioonilisemad ja mida samas toetavad ka infotehnoloogia reeglid.
Tatu Vanhanen

Tatu Vanhanen (17. aprill 1929 Vuoksenranta Viiburi lään – 22. august 2015) oli soome politoloog, Tampere Ülikooli emeriitprofessor.
Ta uuris demokratiseerumist ja eri rahvuste intelligentsust kasutades evolutsiooniteooriast lähtuvaid hüpoteese. Tema uurimustest ilmneb, et riikide majanduslik arengutase on korrelatsioonis nende rahvastiku erineva päriliku intelligentsuse tasemega.
Ta töötas välja nn Vanhaneni indeksi, mis mõõdab riigi demokratiseerumise taset.
Vanhanen kirjutas koos Richard Lynniga teosed "IQ and the Wealth of Nations" (2002) ja "IQ and Global Inequality" (2006).
Vanhast süüdistati sotsiaaldarvinismis.
Tema poeg on poliitik ja endine Soome peaminister Matti Vanhanen.
Jekaterina Bušujeva

Jekaterina Bušujeva (vene Екатерина Николаевна Бушуева, neiupõlvenimega Sorokina; 8. detsember 1962 Moskva – 17. detsember 2011 Moskva) oli Venemaa kabetaja, rahvusvaheline suurmeister. Ta oli Vene kabes kahekordne FMJD (1993, 1997) ja neljakordne MARŠ-i maailmameister (1994, 1995, 2002, 2007). 
2006. aastal tuli ta Euroopa meistriks. NSV Liidu meistrivõistlustel aastail 1984–1991 pälvis ta kolm hõbe- ja kolm pronksmedalit, Venemaa meistriks tuli ta põhiprogrammis (normaalajakontrolliga) 15 korda.
Guy Ritchie

Guy Ritchie (sündinud 10. septembril 1968 Hatfieldis Hertfordshire'is Inglismaal) on Suurbritannia filmirežissöör, produtsent ja stsenarist. 
Ta on tuntud peamiselt Briti komöödia-gangsterifilmide ja suuremahuliste märuli-seiklusfilmide režissöörina.
Isiklikku.
Aastail 2000–2008 oli ta abielus Madonnaga. Neil sündis 2000. aastal poeg Rocco ja 2006. aastal lapsendasid nad Malawist pärit lapse David Banda.
2010. aastal tutvus Ritchie inglise modelli Jacqui Ainsleyga. Nad abiellusid juulis 2015. Paaril on kolm last.
Tiliseb, tiliseb aisakell

"Tiliseb, tiliseb aisakell" on eesti jõululaul, mille Leo Virkhaus kirjutas Julius Oengo sõnadele 1934. aastal. 
Väidetavalt on laul tuntud vähemalt 70 riigis ning seal lauldud ja trükitudki algul traditsionaalina (autorit märkimata).
Thanjāvūr

Thanjavur (ka Tanjore) on linn Indias, Tamil Nadu osariigis, üks India iidseid linnu. See on Thanjāvūri ringkonna keskus.
Linn on tähtis Lõuna-India usu-, kunsti- ja arhitektuurikeskus. Seal asuvad templid on kantud UNESCO maailmapärandi nimistusse. Samuti on see olulise põllumajanduspiirkonna keskus.
2011. aastal elas seal 222 943 inimest.
Transport toimub peamiselt maanteede kaudu, on ka raudteeühendus. Lähim lennujaam asub 56 km ja lähim sadam 94 km kaugusel.
Heinz Lazek

Heinz Lazek (17. oktoober 1911 Viin – 26. juuli 1986 Viin) oli Austria ja Saksamaa poksija.
Lazek poksis juunist 1932 kuni septembrini 1950 elukutselisena. Ta osales kokku 64 kohtumisel ning võitis neist 48 (neist 21 nokaudiga), kaotas 8 (neist 4 nokaudiga) ja viigistas 8 kohtumist. Ta on olnud elukutseliste eri kaalukategooriates Austria, Saksamaa ja Euroopa meister.
Isiklikku.
Heinz Lazeki tütar Dorli Lazek valiti 1962. aastal iludusvõistluse Miss Austria võitjaks.
Rupert König

Rupert Konrad König (sündinud 3. aprillil 1937 Berchtesgadenis Berchtesgadeni maakonnas Ülem-Baieri ringkonnas Baieri liidumaal Saksamaal) on Austria endine poksija.
König oli kokku üheksakordne Austria meister - I kergekeskkaalus (kuni 63,5 kg) aastatel 1957–1964 ning I kergekeskkaalus (kuni 67 kg) 1965. aastal.
König osales I kergekeskkaalus (kuni 63,5 kg) 1960. aasta Rooma olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas 2. ringis oma kohtumise hilisemale kuldmedali- ja olümpiavõitjale Bohumil Němečekile (Tšehhoslovakkia) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja ning 1964. aasta Tōkyō olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas oma kohtumise samuti 2. ringis ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
König sai I kergekeskkaalus (kuni 63,5 kg) pronksmedali 13. Euroopa meistrivõistlustel (Luzern, 1959), kaotades poolfinaalis oma kohtumise hilisemale kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Vladimir Jengibarjanile (NSV Liit) ning 16. Euroopa meistrivõistlustel (Ida-Berliin, 1965) pronksmedali, kaotades poolfinaalis oma kohtumise hilisemale hõbemedalivõitjale Preben Rasmussenile (Taani). Ta oli esimene ja on seni ainus Austria poksija, kes on saanud Euroopa meistrivõistlustelt vähemalt kaks medalit.
General Dynamic F-111

General Dynamics F-111 on Ameerika Ühendriikide ülehelikiiruseline lennus muutuva tiiva noolsusega taktikaline hävituslennuk. Esmalend toimus 21. detsembril 1964.
Saamislugu.
Poliitikute palju laidetud General Dynamics F-111 loodi "taktikalise eksperimentaalse hävituslennukina" (TFX), mis osutus praktikas üheks Lääne oma aja löögivõimelisemaks taktikaliseks pommituslennukiks.
F-111 on eelmise sajandi teise poole kõige mittemõistetavama kuulsusega sõjalennuk, selle loomise hetkest alates. Algselt plaanitud esmase tuumalöögi lennukina, aga praktikas edukalt kasutatud hoopis konventsionaalse taktikalise pommituslennukina.
USA president John Kennedy administratsioon lähtus majanduslikel kaalutlustel põhimõttest, et merevägi ja õhuvägi peavad saama hakkama ühise lennukitüübiga. Mereväele tekitas probleeme üleminek järjest suuremate ja raskemate hävituslennukitele. Tolleaegsete mereväe lennukitega oli keeruline lennukikandjate tekile maanduda, üleminek kiirematele ja raskematele hävituslennukitele tõotas USA mereväele veelgi suuremaid probleeme. Merevägi vajas lennukit, mis oleks piisavalt raske lastiga võimeline katma suuri vahemaid ja oleks väikese kütusekuluga.
F-111 oli tõeliselt innovatiivne sõjalennuk – esimene muudetava tiivanoolsusega raskeklassi lennuk, esimene järelpõlemis-forssaasikambriga turboventilaatormootor, esmakordselt integreeritud navigatsiooni/rünnaku arvutisüsteemi kasutamine, esmakordselt ohu korral lennus eralduv meeskonna moodulkabiin ja esmakordselt suhteliselt kitsa kerega lennuki kabiinis kõrvuti asetsevad lendurite istmed. Igati kõrgetasemeline lennuk, kuid mereväe lennukikandjatele polnud selline täislastis ligikaudu 45-tonnine suuremõõduline „hävituslennuk“ sobilik.
Prototüübil ilmnenud vead kõrvaldati ruttu, katselendude käigus tekitas enim probleeme kandepinna ühendussõlmede teraskonstruktsioonis avastatud praod ning uuelaadsete turboventilaatormootorite ootamatud seiskumised lendamisel suurel kõrgusel.
Mootorite valmistaja Pratt &amp; Whitney täiustas mootori kompressoriosa nii, et mootori TF30 parameetrid vastaksid lennu ajal iga olukorra nõuetele. Senini ei olnud ju mingeid kogemusi turboventilaatormootorite kasutamisel ülehelikiiruselisel lennul.
F-111-el on eriline koht lennunduse ajaloos, mida iseloomustavad ekstreemsused. Ekstreemsused erinevatel sooritustel, võitlusvõime maht ja keerukus. Oma ajastu arvustatuim sõjalennuk, kahtlusi tekitavate uudsete, tavapiire ületavate tehnoloogiate ja rünnakutaktika kasutuselevõtu pärast.
F-111 derivaatidest oli F-111F parim: uuem mootor TF30-P-100 järelpõlemisel tõukejõuga 112 kN ja radikaalselt täiustatud avioonika. Viimane F-111 väljus General Dynamicsi tehasest Texases 1976. aastal, kokku valmis 561 F-111 lennukit.
F-111F lennutehnilised andmed.
 tõukejõud: 2 x 80 kN, järelpõlemisel: 2 x 112 kN
merepinna tasandil 1 470 km/h ( F-111A )
Relvastus: üks kuueraudne (6 x 20 mm) Gatling-süsteemi automaatkahur M61 Vulcan
Bruce Lipton

Bruce H. Lipton (sündinud 21. oktoobril 1944) on ameerika arengubioloog. 
Tõstes esile epigeneetikat, rõhutab ta organismi vaimsete protsesside toimet geeniregulatsioonile.
Ta töötab Wellingtonis ja tegeleb kiropraktikaga.
Kiropraktika

Kiropraktika on alternatiivmeditsiini haru, mis tegeleb peamiselt inimese skeletilihaste, eelkõige selgroo vahetu ümbruse lihaste motoorika mehaaniliste tüsistuste diagnoosimise ja raviga. Kiropraktika praktiseerija on kiropraktik.
Kiropraktika pooldajate väitel mõjutavad niisugused tüsistused inimese üldist tervislikku seisundit närvisüsteemi kaudu. Sedalaadi väiteid ei ole siiski leidnud teaduslikku tõendust. 
Põhiline kiropraktiline meetod on manuaalteraapia, mida rakendatakse eelkõige selgroole, kuid ka mujal asuvatele liigestele ja pehmetele kudedele. 
Kiropraktika teoreetilised alused on teadusliku meditsiiniga vastuolus ning selle põhjenduseks tuuakse pseudoteaduslikke kontseptsioone nagu vertebraalne subluksatsioon (lülisamba lülide või liigeste nihestumine kui valdava osa meditsiiniliste probleemide põhjus kiropraktika rajaja Daniel David Palmeri arvates) ja "kaasasündinud intelligentsus", Jumala kohalolu inimeses esindav vitalistlik elujõud, mille närvisüsteemis edastatavaid vooge nihestused tõkestavat.
Kiropraktika tõhusust on korduvalt uuritud, kuid üksikuuringute alusel koostatud süsteemsete ülevaadete andmeil ei ole alust uskuda, et kiropraktilised ravitsemisvõtted toimiksid. Võimalikuks, ent tõestamata erandiks peetakse seljavalu. Kiropraktiliste meetodite ohutus ei ole kindel ning mõnega neist seostatakse insuldi ja surmaga lõppeda võivate tüsistuste riski. Tänapäeval võib kiropraktikud tinglikult jagada kaheks: väiksem osa neist on jäänud truuks Palmeri vaadetele ning peab endiselt kõigi haiguste põhjuseks luude või liigeste nihestumist, vastandudes teaduslikult põhjendatud ehk "tavameditsiinile", suurem osa aga ühendab kiropraktika teaduslike ravitehnikatega nagu harjutused, massaaž ja krüoteraapia.
Kiropraktikale pani 1880. aastatel USA-s aluse "magnetiga tervendamist" harrastanud Daniel David Palmer, olles saanud selle ravitsemismeetodi enda sõnul "teisest ilmast". Tänapäeval on kiropraktika enim levinud USA-s, Kanadas ja Austraalias. Eestis propageerib kiropraktikat Eesti Manuaalse Meditsiini ja Kiropraktika Selts, mille kodulehe teatel on kiropraktika asutaja Eestis Allan Gary Oolo, väliseesti päritolu Kanada kiropraktik.
Soome kirjanduses on kiropraktikat kujutanud Martti Larni raamatus "Neljas selgroolüli" (eesti keeles 1961).
Eesti Punaarmee

Eesti Punaarmee (vene keeles "Эстляндская армия", sellest ka nimetus "Eesti armee") olid Eesti Vabadussõja ajal Nõukogude Venemaa Punaarmee koosseisus moodustatud ning Punaarmeele allunud Eesti Töörahva Kommuuni relvajõud.
Moodustamine.
Eesti Punaarmee moodustati 18. veebruaril 1919 Nõukogude Venemaa sõjaasjade rahvakomissari Lev Trotski korraldusel Vene Punaarmee 7. armee Pihkva vägede grupist. Eesti Punaarmee koosseisu lülitati 6. ja 10. kütidiviis ja 1. Eesti Kütidiviis.
Eesti Punaarmee lahingutegevust juhtis Narva rindel 7. armee juhataja, kuna Eesti Punaarmee ei olnud teovõimeline. Eesti Punaarmee juhtimise kaksikvõimuaeg kestis kuni 10. aprillini 1919, mil Eesti Punaarmee juhtkond võttis tegelikult juhtimise üle.
Juhtkond ja koosseis.
Juhtkond.
Juhataja
Sõja-Revolutsiooninõukogu liikmed
Eesti Punaarmee staabiülem
Koosseis.
Eesti Punaarmee koosseisu kuulus 26. aprilli 1919 seisuga:
Kokku oli Eesti Punaarmeel rindel 19 351 tääki, 761 mõõka, 98 suurtükki, 540 kuulipildujat, 23 mortiiri, 5 soomusautot, 5 soomusrongi, 14 lennukit, 9337 hobust ja 41 339 meest.
Eesti Punaarmee likvideerimine.
Eesti Punaarmee juhatus likvideeriti 3. juunil 1919 ning armee üksused moodustasid Punaarmee 7. armee põhjagrupi ning liideti ka 15. armee üksustega.
Leopold Potesil

Leopold Potesil (13. mai 1935 – 18. jaanuar 2023) oli Austria poksija.
Potesil oli kokku neljakordne Austria meister - kergekaalus (kuni 60 kg) aastatel 1952 ja 1953, I kergekeskkaalus (kuni 63,5 kg) 1956. aastal ning II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) 1957. aastal.
Potesil osales kergekaalus (kuni 60 kg) 1952. aasta Helsingi olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas 2. ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja ning I kergekeskkaalus (kuni 63,5 kg) 1956. aasta Melbourne'i olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas samuti 2. ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja,
Potesil osales kergekaalus (kuni 60 kg) 10. Euroopa meistrivõistlustel (Varssavi, 1953), kuid kaotas 1. ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja. Ta osales I kergekeskkaalus (kuni 63,5 kg) 11. Euroopa meistrivõistlustel (Lääne-Berliin, 1955), kuid kaotas 2. ringis oma kohtumise hilisemale kuldmedalivõtjale ja Euroopa meistrile Leszek Drogoszile (Poola) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja. Ta sai II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) 12. Euroopa meistrivõistlustel (Praha, 1957) hõbemedali, kaotades finaalis kuldmedalivõtjale ja Euroopa meistrile Manfred Graussile (Lääne-Saksamaa). 
Potesil poksis aprillist 1958 kuni oktoobrini 1962 ning uuesti 3. septembril 1965. aastal elukutselisena. Ta osales kokku 34 kohtumisel ning võitis neist 26 (neist 8 nokaudiga), kaotas 4 (neist 3 nokaudiga) ja viigistas 4 kohtumist.
Tšuangid

Tšuangid (tšuangi keeles "bouxcuengh") on Hiina rahvas ja Guangxi põlisrahvas, kellest enamik elab Hiinas Guangxi Tšuangi autonoomses piirkonnas.
Arv.
Tšuangide üldarv on 18 540 000 (2010), Neist elab Guangxi Tšuangi autonoomses piirkonnas 15 640 000 ja Yunnanis 1 620 000. Tšuange elab ka Hiinas Guangdongis, Guizhouis, Hainanis, Hunanis, Hebeis, Fujianis ja mujal. 2000. aasta rahvaloendusel loendati Hiinas 16 187 163 tšuangi, neist 14 207 143 elas Guangxis, 1 144 021 Yunnanis, 570 200 Guangdongis, 52 065 Guizhoues, 50 507 Hunanis, 23 559 Hunanis, 20 832 Hebeis, 18 998 Zhejiangis, 10 818 Fujianis, 8934 Jiangsues, 7824 Hubeis, 7322 Pekingis, 6905 Sichuanis ja 5642 Xinjiangis.
Keel.
Tšuangid kõnelevad kami-tai keelte hulka kuuluvat tšuangi keelt. Keelel on mitu murret.
Religioon.
Enamik tšuange on budistid või taoistid, ent on ka moismi järgijaid. Moism sisaldab esivanematekultust, maagiat, totemismi ja keerukat mütoloogiat.
Elatis.
Tšuangid elavad troopilises vihmametsas, nende traditsiooniline tegevusala oli põllumajandus.
Giovanni dalle Bande Nere

Ludovico de Medici (tuntud ka kui Giovanni dalle Bande Nere; 5. aprill 1498 Forlì – 30. november 1526 Mantua) oli Itaalia kondotjeer.
Ludovico, hüüdnimega "Suur Saatan" ("il" «"Gran Diavolo"»), oli Itaalia viimane väljapaistev kondotjeer.
Nimeosa "Bande Nere" tuleneb sellest, et patrooni ja sugulase, paavst Leo X surma (1. detsember 1521) märgiks värvis Giovanni oma väeosa valge–purpursed võitluslipud mustaks.
Giovanni sündis Põhja Itaalia linnas Forlìs Giovanni de' Medici (tuntud ka kui Plebeilik, Rahvamees, itaalia keeles "il Popolano") ja Caterina Sforza, Itaalia renessansi ühe tuntuima daami lapsena. Tema isapoolne esivanem (vanavanavanaisa) oli Medicite dünastia rajaja Giovanni de' Medici. 
Ludovico näitas huvi võitluskunstide vastu üles juba varases nooruses, sooritas esimese mõrva 12-aastaselt. Ludovico pojast Cosimost sai esimene Toscana suurhertsog.
Giovannist sai kondotjeer paavst Leo X (Giovanni di Lorenzo de' Medici) teenistuses. 1516. aasta 5. märtsil juhtis ta sõjakäiku Urbino hertsogi Francesco Maria I della Rovere vastu, kelle alistas 22 päevaga. 
Leo X järel paavstiks valitud Clemens VII, 1509. aastal surnud Caterina Medici nõbu, tasus kõik Giovanni võlad ja palus tal vastutasuks asuda käimasolevas sõjas prantslaste poolele.