Külgmõtlemine

 
Külgmõtlemine on probleemide lahendamise viis, kasutades kaudset ja loovat lähenemist mõttekäigu kaudu, mis pole kohe ilmne. See hõlmab ideid, mis ei pruugi olla saavutatavad, kasutades ainult traditsioonilist samm-sammulist loogikat. 
Mõiste võttis kasutusele 1967. aastal Edward de Bono. Ta toob näitena Saalomoni kohtuotsuse, kus kuningas Saalomon lahendab vaidluse lapse põlvnemise üle, nõudes lapse pooleks lõikamist ja tehes siis oma otsuse vastavalt reaktsioonidele, mida selline korraldus saab. Edward de Bono seob külgmõtlemise ka huumoriga, väites, et on olemas üleminek tuttavalt mustrilt uuele ja ootamatule. See on üllatusmoment, tekitades naeru ja uut mõistmist, mis hõlbustab võimalust näha teistsugust mõttemustrit, mis algselt polnud ilmne. 
De Bono sõnul distantseerub külgmõtlemine teadlikult loovuse kui "vertikaalse" loogika tajumise tavapärasest probleemide lahendamise meetodist. 
Meetodid.
Külgmõtlemist tuleb eristada kriitilisest mõtlemisest. Kriitiline mõtlemine on peamiselt seotud väidete tõelise väärtuse hindamise ja vigade otsimisega, samas kui külgmõtlemine keskendub rohkem väidete ja ideede "liikumisväärtustele". Inimene kasutab külgmõtlemist, et liikuda ühelt tuntud ideelt uutele ideedele. Edward de Bono määratleb nelja tüüpi mõtlemisvahendeid: 
Juhusliku sisenemise idee genereerimise töövahend.
Mõtleja valib objekti juhuslikult või nimisõna sõnastikust ja seostab selle alaga, mille peale nad mõtlevad. De Bono näitlikustab seda juhuslikult valitud sõna "nina" abil, mis kantakse kontori paljundusmasinale, mis viib mõttele, et paljundusmasin võiks tekitada lavendli lõhna, kui seal on vähe paberit. 
Provokatsiooniidee genereerimise töövahend.
Provokatsioon on väide, et me teame, et see on vale või võimatu, kuid mida kasutatakse uute ideede loomiseks. De Bono toob näite jõgede reostusest ning seab provokatsiooni "tehas asub iseenesest allavoolu", põhjustades tehastes sundseisu, kus vee sissevoolutorud oleksid otse nende väljavoolutorudest allavoolu. See idee lisati hiljem ka mõne riigi seadustikku. Provokatsioone saab seada mis tahes provokatsioonitehnika abil, olgu see soovmõtlemine, liialdamine, ümberpööramine, põgenemine, moonutamine või tekkimine. Mõtleja loob provokatsioonide loendi ja kasutab seejärel kõige võõrapärasemaid, et oma mõtteid uute ideede juurde viia. 
Liikumistehnika.
Liikumistehnikate eesmärk on toota võimalikult palju alternatiive, et julgustada uusi mõtlemisviise nii probleemide kui ka lahenduste osas. Alternatiivide tootmine kaldub tooma palju võimalikke lahendusi probleemidele, millel näis olevat ainult üks võimalik lahendus. Provokatsioonist uuele ideele saab liikuda järgmiste meetodite abil: eraldage põhimõte, keskenduge erinevusele, hetkele, positiivsetele aspektidele või erilistele asjaoludele. 
Väljakutse.
Vahend, mille eesmärk on esitada küsimus "Miks?", mitteohtlikul viisil: miks midagi eksisteerib või miks seda tehakse nii, nagu see on. Tulemuseks on väga selge arusaamine küsimusest "Miks?", mis mõistagi viib uute ideedeni. Eesmärk on see, et oleks võimalik vaidlustada üldse midagi, mitte ainult neid, mis on probleemsed. Näiteks võib proovile panna kohvitasside sangasid: Sanga põhjuseks näib olevat see, et tass on sageli liiga kuum, et seda otse käes hoida; võib-olla võiks kohvitasse valmistada isoleeritud sõrme haaradega, või võiksid olla eraldi kohvitassihoidjad, mis sarnaneksid õllehoidjatega või ei tohiks kohv esiteks nii kuum olla. 
Kontseptsiooni kujundamine.
Ideed viivad läbi kontseptsioone. See vahend laiendab süstemaatiliselt mõistete valikut ja arvu, et saada lõpuks väga lai valik ideid, mida kaaluda. 
Ümberlükkamine.
Põhinedes ideel, et enamus on alati vale (nagu soovitavad Henrik Ibsen ja John Kenneth Galbraith ), võtke kõike, mis on ilmne ja üldiselt aktsepteeritav kui "enesestmõistetav", seadke kahtluse alla ja võtke vastupidine seisukoht ja proovige seda veenvalt ümber lükata. See tehnika sarnaneb de Bono "musta mütsiga" tema raamatust "Six Thinking Hats""," milles vaadeldakse põhjuseid olla ettevaatlik ja konservatiivne. 
Murdumine.
Murdumise eesmärk on luua alternatiivsed ettekujutused probleemidest ja lahendustest, võttes olukorra üldlevinud vaate ja jagades selle mitmeks alternatiivseks olukorraks, et eralduda fikseeritud vaatest ja näha olukorda erinevate nurkade alt, võimaldades seega genereerida mitmeid võimalikke lahendusi, mida saab sünteesida terviklikumaks vastuseks.