tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Daniel Goldhagen

Daniel Jonah Goldhagen (sündinud 30. juunil 1959 Bostonis) on juudi päritolu USA politoloog ning endine Harvardi ülikooli politoloogiaõppejõud. Sai rahvusvaheliselt tuntuks vaidlusi tekitanud raamatutega "Hitler's Willing Executioners" (1996) ja "A Moral Reckoning" (2002).
Teosed.
"Hitler's Willing Executioners".
Raamatus "Hitler's Willing Executioners" üritas Goldhagen tõestada, et tavaliselt sakslased mitte ainult ei teadnud, vaid toetasid holokausti, sest nende identiteedis oli ainulaadne ja nakatamisvõimeline kõrvaldamisele suunatud ("eliminationist") antisemitism, mis oli kujunenud eelnevate sajandite käigus. See raamat põhineb Goldhageni doktoritööl., mis võitis 1994. aastal American Political Science Associationi Gabriel A. Almondi võrdleva poliitika auhinna.
Pärast avaldamist kritiseeriti raamatut Saksamaal ühekülgsuse ja vähese uurimistöö pärast.
Dicksoni saar

Dicksoni saar (Dikson, vene keeles остров Диксон) on kaljusaar Kara meres Jenissei lahe kirdeosas 1,5 km kaugusel Aasia rannikust. 
Saare pindala on umbes 25 km², kõrgus kuni 50 m. Aluskord koosneb diabaasist, mis meenutab peeneteralist kihilist graniiti.
Dicksoni saarel kestab polaarpäev 5. maist 10. augustini, seevastu 10. novembrist veebruari alguseni kestab polaaröö.
Kõige madalam temperatuur Dicksonis registreeriti 1916. aastal: -52 °C. Kõige külmem kuu on veebruar, mille keskmine temperatuur on -30 °C. Kõige soojem kuu on august, mille keskmine temperatuur on +3 °C. Nii juunis, juulis kui augustis võib temperatuur tõusta oluliselt üle +20 °C.
Aastas sajab keskmiselt 353 mm sademeid, kõige rohkem augustis ja septembris, kõige vähem aprillis ja mais.
Dicksonil ei kasva puid. Lilled on kõige kõrgemad taimed.
Ajalugu.
Arvatavasti avastasid saare 17. sajandi alguses pomoorid, kes sõitsid mööda Jenisseid tema suudmeni ja sealt edasi Pjassina jõeni. 
Arktika meresõitjad teadsid Dicksoni saart alates 18. sajandist. Suure Põhjaekspeditsiooni käigus 1738 nimetas ekspeditsiooni Obi-Jenissei salga juht tüürimees Fjodor Minin selle Bolšoi Severo-Vostotšnõiks (Suureks Kirdesaareks). Hiljem nimetasid vene kaupmehed selle Dolgi (Pikaks) saareks. 19. sajandil nimetati saar legendi järgi kaupmehe ja meremehe Kuzma auks Kuzkini saareks.
Aastal 1875 saabus saarele Adolf Erik Nordenskiöld laevaga "Pröven" ja nimetas suure lahe saare idarannikul Dicksoni sadamaks oma ekspeditsiooni rahastaja, rootsi ettevõtja Oskar Dicksoni auks. Aastal 1878 laiendas Nordenskjöld selle nime kogu saarele. 1894 andis Venemaa hüdrograafilise ekspeditsiooni juht Andrei Vilkitski saarele ametlikult selle nime.
1937 rajati mandrile saare vastu sadam. Alates 1957 moodustavad sadama juurde tekkinud ja saarel olev asula halduslikult ühise asula.
Ehitised saarel.
7. septembril 1915 rajati saarele üks esimestest Arktika raadiojaamadest. Aastast 1916 tegutseb ilmajaam, mille baasil rajati 1930. aastatel Põhja meretee esimesed Arktika raadiohüdrometeoroloogiakeskus ja geofüüsika observatoorium.
Dicksoni saarel paikneb Dicksoni alevi lääneosa ja Dicksoni lennujaam, aga Venemaa põhjapoolseim sadam, Dicksoni sadam asub alevi idaosas mandril.
Saarel olid ka GULAGi objektid.
Okariin

Okariin on flöödi kõlaga väike savist, kipsist, tsemendist või portselanist puhkpill, millel on harilikult 8–10 ava. Ulatus on veidi üle oktavi.
Tiia Järg

Leida-Tiia Järg (sündinud 27. augustil 1943 Tallinnas) on eesti muusikateadlane ja pedagoog.
Ta lõpetas 1961. aastal Tallinna 2. Keskkooli, 1965. aastal Tallinna Muusikakooli ja 1972. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi (TRK) ning 1976. aastal Moskva konservatooriumi aspirantuuri.
Aastatel 1965–1970 oli Leida-Tiia Järg Kärdla Lastemuusikakooli direktor, 1970–1973 Tallinna 21. Keskkooli muusikaõpetaja ja aastatel 1972–1973 ühtlasi ka Teatri- ja Muusikamuuseumi teadur. Aastatel 1976–1997 oli ta Tallinna Muusikakeskkoolis muusikaajaloo õppejõud ja 1976. aastast alates töötab õppejõuna Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias.
Agoogika

Agoogikaks nimetatakse väikeseid muudatusi heliteose esitamise tempos (kiirendusi näiteks "accelerando" ja aeglustusi ("ritenuto)") helitöö ilmekuse saavutamiseks.
Aplikatuur

Aplikatuur ehk sõrmeseade ehk sõrmestus on sõrmede järjestus ja sobitus muusikariistal mängides. 
Seda tähistatakse nootide kohal numbritega 1–5.
Bajaan

Bajaan on akordionist suurema ulatusega vene päritolu lõõtspill. Bajaan on saanud nimetuse vanavene lauliku ja jutuvestja Bojani järgi. 
Bajaan meenutab akordioni, kuid tal on märksa suurem ulatus: üle viie oktavi (E2–G7).
Orkestribajaanil on mõlemal mänguväljal kromaatilise helireaga nupud. Tänapäevasel bajaanil on paremal 3 või 5 rida nuppe. Olenevalt ühe nupu vajutamisel korraga kõlavate helide arvust on mõnikord olemas ka registrilüliti. Soolobajaanil on vasakpoolsel mänguväljal 5–6 reas valmis bassid ja akordikombinatsioonid. Seetõttu on bajaanil väga laiad kunstilise väljendumise võimalused: temaga saab mängida nii lihtsaid lugusid kui ka maailmaklassikat. On kahe-, kolme-, nelja- ja viiehäälseid bajaane.
Erinevused siseehituses võrreldes akordionide ja teiste lääne instrumentidega annavad bajaanile teistsuguse kõlavärvingu, eriti bassi osas, millel on palju täidlasem toon. Bajaanide ulatuse ja toonide puhtuse tõttu kasutavad akordionivirtuoosid Euroopa klassikalise ja kaasaegse muusika esitamiseks sageli bajaane.
Bis!

Bis! on vaimustusavaldus, ladina keeles 'kaks korda', mida hüütakse publiku seast kontsertidel, kui soovitakse lisalugu või juba esitatud teose kordust. Sama mis "encore".
Hemiool

Hemiool (kreeka keeles ἡμιόλιος, "hemiolios", 'sisaldab üht ja poolt', 'ja veel pool sellest') on muusikas suhe 3:2. 
Rütmis tähendab see kolme võrdse pikkusega lööki (takti) aja jooksul, mille tavapäraselt täidab kaks lööki (takti).
Noodikirjas kahte kolmeosalist takti (näiteks taktimõõdus 3/4) esitatakse (artikuleeritakse) kui kolme kaheosalist takti (taktimõõdus 2/4). Järjest kolme- ja kahekaupa rühmitades annavad noodid iseloomuliku mustri 1-2-3, 1-2-3, 1-2, 1-2, 1-2.
Hemiooli näide leidub Leonard Bernsteini muusikali "West Side Story" laulus "America".
Kuressaare Teater

Kuressaare Teater on teater Kuressaares. Oluline osa teatri repertuaaris on eesti näitekirjandusel, eeskätt kohaliku temaatika ja kohalike kirjanike näidendite ja muude kirjandusteoste dramatiseeringutel.
Kuressaare Linnateater loodi Kuressaare linna allasutusena 1998. aastal ning värskelt renoveeritud teatrimaja avati publikule 4. detsembril 1999 Albert Uustulndi romaani “Tuulte tallermaa” dramatiseeringu lavastusega (lavastaja Väino Uibo). 
1. juulil 2019 moodustati seni tegutsenud linnateatri asemele sihtasutus ja sellest ajast kannab teater nime Kuressaare Teater.
Teatrimaja.
Kuressaare Teatri maja ehitati arvatavasti 19. sajandi alguses, mil seda tunti "Meedla uue kojana" ja see kuulus von Pollide suguvõsale. 19. sajandi lõpus müüdi hoone Peterburi salanõunikule Ivan Mierzeyewskile suvilaks.
1911. aastal ostis maja Kuressaare Eesti Selts. Ilus kivimaja maksis hiigelsumma – 12 000 rubla, kuid selts suutis selle kiiresti kokku saada. Üle poole laenati pangast, ülejäänud saadi võlatähtede müügist ning seltsi liikmete ja kohalike majandustegelaste annetustest. Heldeim annetaja oli ettevõtja Johannes Kingissepp. 1914. aastaks oli selts nii palju kosunud, et majale tehti 3500 rubla maksnud juurdeehitus (laiendati saali ja ehitati näitelava). 
I maailmasõja ajal oli maja küll Vene, küll Saksa sõjaväe kasutuses ja 1918. aastal oli majas saksa keskkool. Seltsielu sai uue hoo Eesti Vabariigi alguses. 1919. aasta lõpus tegutsesid seal lisaks lauljatele, muusikutele, näitlejatele, sportlastele jt ka Kuressaare Eesti Seltsi haridusosakonna raamatukogu ja lugemislaud, nelja aasta pärast avati kino. 
1921. aastal renditi maavalitsuselt kõrvalasuv krunt ja ühendati see seltsi aiaga avaraks pargiks. 1925. aastal ehitati ümber lava, 1930. aasta remondi käigus ehitati teatrisaali juurde jalutusruum, 1935–1936 muudeti ruumijaotust ja seati sisse keskküte. 
Kui 1924. asus näitejuhi ja lavastajana tööle Jaan Metua, saab rääkida süsteemsest teatritegevusest Kuressaares. Aastast 1935 on teater kutseline, ametliku nimega Kuressaare Teater, mis vääristas seda maja kuni teatri likvideerimiseni 1951. aastal.
Pärast Kuressaare Teatri sulgemist tegutses ajaloolises Kuressaare Eesti Seltsi majas rajooni kultuurimaja, hiljem okupatsiooniarmee ohvitseride klubi. Koos Eesti taasiseseisvumisega tekkis maja renoveerimise idee. Üsna kehvas seisus olnud hoone taasavati teatrimajana vaatajatele 1999. aastal.
Kabaree

Kabaree on meelelahutusvorm, mis kujunes välja 19. sajandi lõpu Pariisis. 
Esimene kabaree oli 1881. aastal avatud Le Chat Noir ('must kass'), mille peremees oli Rodolphe Salis. Koht oli populaarne, loomeinimesed ja boheemlased käisid seal tihti koos ning veetsid lõbusalt aega. Algses kabarees ametlikku eeskava polnud ja külastajad esinesid ise: poeedid lugesid ette oma värskeid värsse, muusikud laulsid ja esitasid klaveripalu (nt helilooja Erik Satie karjäär algaski kabareedes), kõik soovijad võisid tantsida ja oma etteaste teha. Säärast võimalust pakub tänini kabaree Lapin Agile Pariisis Montmartre'il. 
Säärase asutuse populaarsus oli nii inspireeriv, et järgmise kümne aasta jooksul ilmus Rochechouarti bulvarile ja Montmartre'i kanti kabareesid nagu seeni pärast vihma. 1889. aastal avati siiani tegutsev Moulin Rouge. Tänapäeva kabareede eeskava on aga viimseni paika timmitud ja teenib jõuka keskklassi meelelahutuslikke huve. Kuigi alguses tantsis kankaani lihtrahvas ja sel puudus igasugune koreograafia, on sellest nüüd saanud eriline tants, mille vaatamise eest peavad kliendid välja käima mitusada eurot.
Kuni Esimese maailmasõjani olid kuulsaimad kabareed just Pariisis Montmartre'il, sõja järel hakkas see nähtus Pariisis alla käima. Kuulsaks said hoopis Berliini kabareed, mille õitseaeg oli kahe maailmasõja vahel. Berliini kabareemaailmas toimub ka muusikali "Kabaree" tegevustik, mille põhjal valmis 1972. aastal samanimeline film Liza Minnelliga peaosas.
Panteleimon

Panteleimon (kreeka keeles Παντελεήμων; tuntud ka nimedega Pantaleon ja Pantoleon; umbes 275 – 303 või 305) oli Ees-Aasias tegutsenud kristlasest arst ja tervendaja, kes hukati oma religioossete veendumuste pärast ja tunnistati hiljem pühakuks.
Legendi järgi olevat Panteleimon sündinud antiikmütoloogiasse uskuva isa ja kristlasest ema lapsena. Ta olevat õppinud arstiks ja ravinud inimesi tasuta. Seepeale olevat teised arstid, kelle sissetulekut ta vähendas, tema peale keiser Maximianusele kaevanud, et too olevat kristlane. Maximianus olevat lasknud Panteleimoni enda ette tuua ja palunud tal kaebus ümber lükata, aga Panteleimon olevat end kristlaseks tunnistanud. Seepeale olevat Maximianus lasknud teda piinata ja pärast mõõgaga pea maha raiuda.
Panteleimoni austatakse pühakuna õigeusu, katoliku ja anglikaani kirikus, samuti mitmetes vanades idakirikutes. Nii õigeusu kui katoliku kirikus on tema mälestuspäev 27. juulil. Õigeusu kirikus kannab ta tiitlit püha suurmärter ja tervendaja Panteleimon.
Õigeusu ikonograafias kujutatakse Panteleimoni habemetu noormehena, tavaliselt tervendajaile omases riietuses – sinises särgis ja punases või punakaspruunis rüüs. Paremas käes hoiab ta tavaliselt märtriristi, vasakus käes karbikest arstimitega.
Eestis on Panteleimonile pühitsetud 2003. aastal rajatud Paldiski Suurmärter Panteleimoni kirik, mida kasutab Moskva Patriarhaadi Eesti Õigeusu Kiriku kogudus.
Tervishoid

Tervishoid on tegevuste kogum, mis hõlmab haiguste ennetust, ravi ja vaevuste leevendamist ning tervise säilitamist nii inimese enda kui ka tervishoiutöötajate poolt.
Tervishoiusüsteem Eestis.
Tervise Arengu Instituudi avaldatud statistika näitab, et 2015. aasta novembris töötas Eestis 23 086 tervishoiutöötaja. Kõige enam on tervishoiutöötajate hulgas õdesid, kes moodustavad kõigist töötajatest kolmandiku. Järgmisel kohal asuvad arstid ja arst-residendid. Neid on viiendik kõigist töötajatest. Hooldustöötajate osakaal jääb veidi alla 16 protsendi ning hambaarste ja hambaarst-residente on viis protsenti.
Tuhande elaniku kohta töötab Eestis kolm arsti ja kuus õde. Need näitajad on püsinud aastatel 2013–2015 samal tasemel. Arstide arv tuhande elaniku kohta on sarnane Majanduskoostöö ja Arengu Organisatsiooni (OECD) riikide keskmise tulemusega, kuid õdede arv jääb sellele alla. 2013. aastal oli OECD 34 riigi keskmine üheksa õde tuhande elaniku kohta.
Töötavate arstide arv on võrreldes 2014. aastaga kasvanud viie protsendi võrra, kuid nende täistööajale taandatud ametikohtade arv vähenes 0,5 protsenti. Õdede arv kasvas 5 protsenti ning õdede ametikohti oli tervishoiuteenuseid osutanud asutustes üks protsent rohkem võrreldes 2014. aastaga.
Aastate 2013–2015 jooksul on õdede ja arstide suhe püsinud samal tasemel – keskmiselt 1,7 õde ühe töötava arsti kohta. Kõige enam on 2015. aasta jooksul tervishoiuteenust osutavates asutustes kasvanud psühholoogide ja sotsiaaltöötajate arv.
Haiglad.
Haigla funktsioonid sõltuvad haigla tüübist, haigla rollist tervishoiusüsteemis ja sellest, milliseid tervishoiuteenuseid osutatakse. Haigla peamine funktsioon on ravida patsiente. Lisaks sellele võib haigla tegeleda õpetamise, uuringute läbiviimise ja tervishoiusüsteemi toetamisega.
Eesti haiglavõrk.
Eesti riigil on tulenevalt põhiseaduse §-st 28 kohustus luua sotsiaalkaitsesüsteem, mis tagab inimestele vajaduse korral tervishoiuteenuste kättesaadavuse. Esmatasandi tervishoiuteenuste kättesaadavuse tagamiseks ning perearstiabisüsteemi ja eriarstiabiteenuste ühtlase kättesaadavuse võimaldamiseks on riik loonud haiglavõrgu. Sellesse n-ö strateegilisse haiglavõrku kuuluvad haiglad (19 haiglat) on määratud Vabariigi Valitsuse määrusega „Haiglavõrgu arengukava” (edaspidi HVA) ja seetõttu on need tuntud ka kui HVA haiglad.
Ravi.
Ravi ehk teraapia on meetodite kompleks, mille eesmärk on kogu organismi või mõne selle struktuuriüksuse funktsiooni või ehitusliku terviklikkuse taastamine ehk tervisehäire leevendamine või täielik parandamine. Haigete ravi ja hooldus hõlmab ravitasandeid :
Elikónas

Helikon (uuskreeka Elikónas) on mäestik Lääne-Boiootias. Selle suurim kõrgus on 1748 m, üle 1000 m kõrguseid mäetippe on 16.
Muistse Helikoniga samastatakse sageli vaid mäestiku idapoolset tippu (Zagarás). Vanakreeka mütoloogias oli see tuntud kui muusade asupaik. Seal paiknes ka Hippokrene allikas, milles muusad armastasid supelda. Müüdi järgi tekkis allikas Pegasose kabjalöögist.
Cegléd

Cegléd on linn Ungaris Pesti komitaadis, Ceglédi kreisi halduskeskus. Asub Budapestist 74 km kagus.
Kohanimi

Kohanimi ehk toponüüm on geograafilise objekti (asula, veekogu, pinnavormi vm) nimi. 
Kohanimesid käsitleb onomastika haru toponüümika.
Kohanimede vahetumine.
Koos võimuvahetustega muutuvad sageli ka kohanimed. Sellise protsessi kohta kasutatakse terminit "toponüümiline puhastus". Näiteks Eestis nimetati Kuressaare linn 1952. aastal sealt pärit bolševiku Viktor Kingissepa järgi Kingissepaks ja Nõukogude okupatsiooni lõppedes võeti taas kasutusele endine nimi.
Issey Miyake

Issey Miyake (jaapani keeles 三宅 一生 "Miyake Issei"; 22. aprill 1938 Hiroshima – 5. august 2022) oli jaapani moelooja.
Issey Miyake sündis Hiroshimas ja elas seitsmeaastaselt üle tuumapommiplahvatuse. Tema ema sai tugevalt kiiritada ja suri neli aastat hiljem.
Ta õppis graafilist disaini Tama kunstiülikoolis Tōkyōs. Seejärel töötas ta Pariisis ja New Yorgis ning asutas 1970 Jaapanisse naasnult oma disainistuudio. Järgmisel aastal ilmus müüki esimene rõivakollektsioon, mida ta esitles New Yorgis. 1980. aastate lõpus hakkas ta katsetama uusi plisseerimisviise, mis viis uue plisseerimistehnika leiutamiseni.
Issey Miyake kaubamärgi all toodetakse meeste- ja naisterõivaid, kelli ning parfüüme.
Middendorffi laht

Middendorfi laht (vene keeles залив Миддендорфа) on Kara mere laht Taimõri poolsaare looderannikul. Ta eraldab kirdes olevat Zarja poolsaart kagus olevast Hariton Laptevi rannikust. Lahe rannik kuulub Venemaale Krasnojarski kraisse.
Laht on fjordikujuline. Selles on palju saari, suurim nendest on Rõkatšovi saar. Ka avameri lahe juures on saarerohke. Lahte suubub Tolevaja jõgi. 
Kliima on karm, üheksa kuud aastas laht on kaetud jääga ja isegi suvel pole laht täiesti jäävaba. Rannikul on tundra. 
Middendorfi laht kuulub Suure Arktika looduskaitseala koosseisu.
Esimesena uuris lahte Hariton Laptev 1741. aasta mais Suure põhjaekspeditsiooni ajal. Ta randus lahe lõunakaldal Lemani neeme lähistel, leidis sealt vanad tuleasemed ja kohtus Semjon Tšeljuskini uurimisrühmaga. Kuid keegi neist lahele nime ei pannud.
Lahele pani nime Eduard von Toll 1900. aastal kuunaril Zarja toimunud ekspeditsiooni ajal oma õpetaja, Eestis õppinud ja töötanud baltisaksa päritoluga vene geograafi, botaaniku ja loodusuurija Alexander Theodor von Middendorffi auks.
Tolli aare.
Lahes seismise ajal käskis von Toll luua toidulao, soovides polaaröö ajal koerarakenditega Taimõri rannikut uurida. Kuid ise Toll seda ei kasutanudki. Oma päevikus kirjutas Toll sellest nii:
"Siia ma käskisin matta kasti 48 karbi konserveeritud ubadega, kinnijoodetud plekk-kasti 6 kg kuivikutega, kinnijoodetud plekk-kasti 6 kg sealihaga ning kinnijoodetud plekk-kasti, mis sisaldas umbes 1,6 kg suhkrut, 4 kg šokolaadi, 7 pliiti ja 1 teekeetja. Auk ... tähistati puuristiga."
1973. aastal kaevas Komsomolskaja Pravda ekspeditsioon Tolli aarde välja. Osutus, et toiduained on täielikult säilinud ja söödavad. Niimoodi tõestati praktikas, et Kaug-Põhja tingimustes võivad toiduained säilida aastakümneid.
Sacha Baron Cohen

Sacha Noam Baron Cohen (sündinud 13. oktoobril 1971 Londonis) on juudi päritolu Inglise humorist, näitleja ja kirjanik, kelle tuntud tegelaskujud on Ali G (Stainesi linnast pärit pseudoräppar), Borat Sagdijev (antisemiitlik kasahhi reporter) ning Brüno (Austriast pärit homoseksuaalne moereporter).
Pegasos

Pegasos (vanakreeka keeles Πήγασος, ladina keeles "Pegasus") on vanakreeka mütoloogias kangelase Bellerophoni tiivuline ratsu.
Ühe müüdi kohaselt sündis hobune ookeani lätete juures. Pärast Bellerophoni surma lendas Pegasos Olümposele tagasi. Ta tekitas kabjahoobiga Hippokrene allika (Hobuseallika), mis voolas alla Helikoni mäelt.
Parnassos

Parnassos on mägi Kesk-Kreekas. Selle edelanõlval asus Delfi ja kuulus Apolloni pühamu. Mäe kõrgus merepinnast on 2457 meetrit. Mütoloogias oli seal ka muusade asukoht (teine oli Helikoni mägi). Parnassost peetakse luulekunsti sümboliks.
Piimputk

Piimputk ("Peucedanum") on taimede perekond sarikaliste sugukonnast.
Eestis on levinud kaks liiki:
Simon Wiesenthal

Simon Wiesenthal (31. detsember 1908 Butšatš, Austria-Ungari – 20. september 2005 Viin, Austria) oli juudi päritolu Austria arhitekt, kes elas üle holokausti ning sai pärast teist maailmasõda tuntuks natsionaalsotsialistliku Saksamaa sõjakurjategijate jälitajana.
Teda on süüdistatud valetamises.
Colin Archeri laht

Colin Archeri laht (бухта Колин Арчер) on laht Taimõri saare loodeosas. 
Colin Archeri lahes talvitas aastatel 1900–1901 Eduard von Tolli ekspeditsioon kuunaril Zarja. 
Laht on saanud nime norra laevaehitaja Colin Archeri auks.
Elhonen Saks

Elhonen Saks (9. aprill 1927 Valga – 10. juuli 2014) oli juudi päritolu Eesti publitsist ja ehitusinsener.
Aastatel 1946–1951 õppis ta Tallinna Polütehnilises Instituudis. Töötas ehitusalal.
1991. aastal asutas ta kirjastuse Aviv.
Augustis 2004 kaitses ta Eestit Venemaa ja sealsete juudiorganisatsioonide väidete eest, mille järgi Eestis pooldatakse natsionaalsotsialismi. Samuti kaitses ta Relva-SSis teeninud eestlasi: "Me ei kahtle, et Eesti SS-leegionis teenisid aatelised ja ausad mehed, kellest enamik oli tegelikult vägivaldselt mobiliseeritud. Nad uskusid, et võitlevad ja surevad oma kodumaa Eesti eest, arvates naiivselt, et kordub ime, mis juhtus 1918. aastal." 
Isiklikku.
Tema õde oli tõlkija Ita Saks.
Kareputk

Kareputk ("Laserpitium" L.) on taimede perekond sarikaliste sugukonnast.
Eestis on levinud kaks liiki:
Marvin Hier

Marvin Hier (sündinud 1939 New Yorgis) on USA dokumentaalfilmistsenarist ja -produtsent ning Simon Wiesenthali keskuse dekaan ja asutaja.
Produtsendina on ta võitnud kaks Oscarit (1981. aastal filmi "Genocide" eest ja 1997. aastal filmi "The Long Way Home" eest).
Arnold Ravel

Arnold Ravel (6. august 1925 – 28. juuli 2009) oli eesti tõlkija ja toimetaja. Tema töö tulemusel on eesti keeles kättesaadavad kümned rootsi kirjanduse tippteosed.
Ravel omandas kõigepealt Tihemetsa metsatehnilises tehnikumis metsandushariduse, hiljem lõpetas Tartu Riiklikus Ülikoolis eesti filoloogina.
Aastatel 1954–2000 töötas ta Eesti Riiklikus Kirjastuses ja hiljem selle baasil asutatud kirjastuses Eesti Raamat toimetajana. Põhitöö kõrvalt tõlkis ta 46 aasta kestel vene ja rootsi keelest umbes 40 raamatut.
Toimetajana oli tema esimeseks tööks taani kirjaniku Martin Andersen Nexø romaani "Vallutaja Pelle" tõlke toimetamine. Raamat ilmus eesti keeles 1954. aastal. Hiljem toimetas Ravel näiteks raamatusarjades "Nobeli laureaadid" ja "Põhjamaade romaan" ilmunud Skandinaavia autorite teoseid.
Tõlkijana oli tema esimene suurem töö Arnold Alšvangi biograafilise uurimuse "Beethoven" eestindamine. Raamat ilmus eesti keeles 1957. aastal. Ta on tõlkinud eesti keelde järgmiste nimekate rootsi autorite teoseid: Kerstin Ekman, Lennart Frick, Artur Lundkvist, Vilhelm Moberg, Pär Lagerkvist, August Strindberg, Hjalmar Söderberg jpt. Raveli viimaseks trükis ilmunud tõlkeks jäi 2004. aastal ilmunud Carl Jonas Love Almquisti teos "Sobib küll".
1970. aastast oli Arnold Ravel Eesti Kirjanike Liidu liige.
Arnold Raveli põrm tuhastati 8. augustil 2009 Tallinna Pärnamäe krematooriumis ja maeti hiljem Metsakalmistule oma abikaasa kõrvale.
Sada koolkonda

Sada koolkonda (hiina keeles "baijia") on koondnimetus filosoofiakoolkondade kohta Vana-Hiinas sõdivate riikide ajastul (Zhanguo) 475–221 eKr.
Nimetus rõhutab tollast koolkondade rohkust ning eri allikais dateeritakse seda erinevalt, alustades vahel ka Chunqiu ajastust ("Kevaded-sügised", u 770–475).
Põhiline ülevaade ajastust pärineb saja koolkonna kaasaegse filosoofi Zhuangzi ja hilisema ajaloolase Sima Qiani kirjeldustest. Neis tõstetakse esile kuut koolkonda: konfutsianistid ("rujia"), motistid ehk moistid ("mojia"), "yin-yang"'i koolkond ehk natuurfilosoofid ("yinyang jia"), nimede koolkond ehk nominalistid ehk loogikud ("mingjia"), taoistid ehk "dao" koolkond ("daojia") ning legistid ehk seaduse koolkond ("fajia"). Teistes allikates mainitakse ka tänapäeval vähem tähelepanu pälvinud koolkondi nagu põllumajanduse koolkond ("nongjia"), diplomaatia koolkond ("zonghengjia"), mitmekesine koolkond ("zajia"), väikeste kõneluste koolkond ("xiaoshuojia") ning sõjanduskoolkond ("bingjia").
Saja koolkonna ajastust on säilinud suhteliselt vähe tekste. Algallikate nappuse üks põhjusi on sõdivate riikide ajastule järgnenud Qini dünastia võim, mille esimene keiser Qin Shi Huangdi keelustas legismiga vastuolus olevad raamatud.
Kann (täpsustus)

Kann võib tähendada järgmist:
Patrick Buchanan

Patrick Joseph Buchanan (sündinud 2. novembril 1938 Washingtonis) on USA konservatiivne poliitik ja kommentaator.
Buchanan on vastu multikultuursusele ja abordile. Teda peetakse tihti paleokonservatiiviks.
Alates külma sõja lõpust on Buchanan järjekindlalt toetanud seisukohta, et USA ei peaks sõjaliselt teiste riikide probleemidesse sekkuma.
Teda on süüdistatud holokausti eitamises – 1990. aastal väitis ta New York Posti arvamusloos, et 850 000 juuti ei olnud võimalik tappa Treblinka gaasikambris diiselmootori heitgaasidega. Ta väitis ka, et Treblinka ei olnud "surmalaager", vaid transiitlaager.
Kui 1992. aasta Los Angelese rahutusteni viinud videolõik Rodney Kingi peksmisest Los Angelese politseinike poolt tuli avalikus, karjus Buchanan CNN saates "Crossfire", kus ta osales parempoolse kommentaatorina, saatekülalise, video teinud George Holliday peale: "Kas sa ei saa aru, miks politseinikud seda tegid?" ("Can’t you understand why they [the police] did what they did?")
USA presidendivalimised.
Buchanan on kandideerinud kolm korda USA presidendiks.
1992 kandideeris ta Vabariiklikus Parteis, kui esitas väljakutse valitsevale presidendile George Bush vanemale, kelle populaarsus vähenes. Buchanan võitis esimesed eelvalimised New Hampshire'is 38%-ga häältest, kuid teistes osariikides läks asi kehvemini ja ta kaotas Bushile.
1996 ootas Bill Clinton tagasivalimist ja tal polnud oma erakonnas tõsist rivaali. Tema peamine vastaskandidaat vabariiklaste seas oli Robert Dole. Buchanan võitis eelvalimistel teda Alaskal, Louisianas ja Iowas, kuid lõpuks pidi tunnistama Dole'i paremust. Ta aga teatas, et kui Dole nimetab oma asepresidendikandidaadiks abordi pooldaja, kavatseb ta kandideerida USA Maksumaksjate Partei (nüüd Konstitutsioonipartei) kandidaadina. Kui Dole nimetas asepresidendikandidaadiks Jack Kempi, toetas Buchanan teda.
1999 lahkus Buchanan Vabariiklikust Parteist ja kandideeris 2000. aasta presidendivalimistel Reformiparteis, mille põhiline rahastaja Ross Perot seekord ei soovinud kandideerida. Sellegipoolest jäi ta märgatavalt maha Perot' eelmiste valimiste tulemusest ega saanud isegi kolmandat kohta, vaid alles neljanda koha 0,4%-ga.
Veel 2001. aastal osales Buchanan Reformipartei kongressil, kuid 2004 teatas enne presidendivalimisi, et ta tunneb end jälle vabariiklasena, kuid ei soovi enam kunagi presidendiks kandideerida.
Rae vald (1939)

Rae vald oli vald Harju maakonnas aastail 1939–1950. Vallamaja asus Vaskjala külas.
Rae vald 1939. aasta vallareformiga senise Rae valla, Kuivajõe valla aladest. 
Rae vald moodustati maa-alaga: a) senise Rae valla maa-alast; b) senise Kuivajõe valla põhjapiiril asuvate lahus-heinamaatükkide maa-aladest.
1939. aastal oli vallas 3014 elanikku, territooriumi suurus oli 17 586,61 ha.
Esimene vallavanem oli Jaan Selks. Tema asemele valiti Ants Kibuvits. 
1939. aastal kuulusid Rae valla koosseisu: Assaku, Vaskjala, Pajupa, Limu ja Seli külad, Rae asundus ning Jüri kirikla, Lagedi asundus, Veneküla, Metsaküla, Ülejõe, Kadaka, Kopli ja Soodevahe külad, Aruküla asundus ja Sambomäe asundused, Kulli, Järsi, Metsa, Kangla, Mõisaaseme ja Sarapiku küla, Aruküla aedlinn, Aruvalla asundus, Metsküla, Korjuse küla, Vaida-Vanaküla, Uusküla, Patika küla ja Kautjala mõis.
2. septembril 1941 nimetas Harju maavanem vallavanemaks Ants Kibuvitsa, kes 3. septembril asjaajamise ja kassa valla täitevkomitee esimehelt Jaan Rekkilt üle võttis.
Vald kuulus Riigivolikogu 18. valimisringkonda, kust valiti Kustav Kurg, ning Tallinna põllumeeste konvendi tegevus- ja valimispiirkonda.
Vallas on sündinud Ants Ainsoo, Hilja Iher ja Merle Karusoo.
Külanõukogude moodustamine ja valla likvideerimine.
8. augustil 1945 moodustati Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi seadlusega vallas Aruküla külanõukogu, Lagedi külanõukogu ja Vaida külanõukogu. 
26. septembril 1950 arvati vald Harju rajooni koosseisu.
Tim Sandlin

Tim Sandlin (sündinud 10. augustil 1950) on Ameerika Ühendriikide kirjanik. 
Ta sündis Oklahoma osariigis ja veetis lapsepõlvesuved Wyomingi osariigis, elas aastaid rändurielu ning tegi lihttöid, mille kõrvalt kirjutas romaane. 
1987. aastal ilmus tema esimene romaan "Sex and Sunsets", mis osutus menukaks. 
Kokku on Sandlinilt 2011. aasta seisuga ilmunud üheksa romaani. Romaanid "Skipped Parts" (1991), "Sorrow Floats" (1992) ja "Social Blunders" (1995) moodustavad nn GroVonti triloogia, mille peategelasteks on Sam Callahan ja Maurey Pierce. Teise osa põhjal valmis 1998 film "Floating Away", esimese osa põhjal 2001 romaaniga sama pealkirja kandev film. 
Tim Sandlin on abielus Caroliga, neil on poeg Kyle ja Hiinast lapsendatud tütar Leila. Pere elab Wyomingi osariigis Jacksonis.
Ambla vald (1939)

Ambla vald oli vald Järva maakonnas aastail 1939–1950.
1939. aasta vallareform.
Vald moodustati 1939. aasta vallareformiga senise Ambla valla maa-alast, välja arvatud Kuru, Kitseküla ja Rägavere külade ning Jootma asunduse maa-alad; senise Nõmküla valla Kaarevere, Tammiku, Jõgisoo, Roosna ja Koigi külade ning Roosna, Suuga ja Karkuse asunduste maa-aladest.
Esimene Ambla vallavanem oli Anton Perendi. 21. detsembril 1939 valiti vallavanemaks endine Nõmküla vallavanem Karl Õunapuu. Vald kuulus Riigivolikogu 19. valimisringkonda, kust valiti August Miljan.
Külanõukogude moodustamine ja valla likvideerimine.
1945 augustis moodustati Ambla vallas Ambla külanõukogu keskusega Ambla alevis, Jäneda külanõukogu keskusega Pirsu külas ja Roosna külanõukogu keskusega Roosna külas. 1950. aastal Ambla vald likvideeriti ja selle alad arvati Tapa rajooni koosseisu.
Asuküla vald

Asuküla vald oli vald Läänemaal aastail 1939–1950.
Vald moodustati senise Asuküla valla maa-alast, välja arvatud Varni küla ja Tauksi saare maa-alad; senise Võnnu valla Herjava, Rohense, Kadaka, Laheva, Üsse, Tammiku, Aamsi, Rumma, Võnnu ja Kabrametsa küla ning Võnnu ja Erja asunduse piirkonnast; senise Oru valla talude heinamaatükkide maa-aladest, mis Oru valla lahusosadena asuvad senise Võnnu valla piires; senise Sinalepa valla Jõevälja nr. 28 talu lahusasuva heinamaatüki maa-alast senise Võnnu valla piires.
1939. aastal kuulusid Asuküla valla koosseisu Väike-Ahli, Suur-Ahli, Metsa, Kivi, Konu, Tanksa, Mägari, Koheri, Vilkla, Lõbe, Sepa, Mäe, Suure-Pusku, Väike-Pusku, Rohu, Nõmme, Eigla, Mõisa, Kiltsi, Valgevälja, Espre, Uuemõisa, Herjama, Kadaka, Laheva, Aamsi, Rohense, Kabrametsa, Üsse, Võnnu, Rummu, Tammiku külad, Võnnu asundus ja Erja asundus.
Esimene vallavanem oli Aleksander Raba. Vald kuulus Riigivolikogu 26. valimisringkonda, kust valiti Artur Kasterpalu.
1945 septembris moodustati Asuküla vallas Ahli külanõukogu keskusega Väike-Ahli külas ja Võnnu külanõukogu keskusega Võnnu külas. 1950. aastal Asuküla vald likvideeriti ja selle alad arvati Haapsalu rajooni koosseisu.
Gustav Reimann

Gustav Ludvig Reimann (27. juuni 1876 Vesneri vald, Tartumaa – 10. veebruar 1946 Tartu) oli eesti arst.
Ta õppis Tartu ülikooli arstiteaduskonnas 1895–1900 (lõpetas). Oli Eesti Üliõpilaste Seltsi liige 1895. aastast, korporatsiooni Fraternitas Estica asutajavilistlane, 1927. aastast auvilistlane.
Oli praktiseeriv arst Pihkvas 1901, siis haiglas ordinaator 1901–1903. Arst Vene-Jaapani sõjas 1904–1906 ja Esimeses maailmasõjas. Tallinna sõjaväe haigemaja ülemarst 1918–1919, vangimajade peaarst Tallinnas 1919–1936. Pensionärina elas Tartus, 1944. aastast Viljandis.
Maetud 14. veebruaril 1946 Tartu Maarja kalmistule.
Tema isa oli Haava mõisa rentnik Jaan Reimann, ema Marie (neiuna Brinkmann). Vend oli vandeadvokaat Hugo Reimann.
Gustav Oskar Reimann

Gustav Oskar Reimann VR I/2 (5. november 1883 Taevere vald, Suure-Jaani kihelkond, Viljandimaa – 31. mai 1941 Vanaveski talu, Kõpu vald, Viljandimaa) oli Eesti arst ja sõjaväelane (sanitaarmajor, 1934).
Elulugu.
Gustav Oskar Reimann sündis Suure-Jaani jõuka kaupmehe ja aktiivse kohaliku elu tegelase Karl Reimanni (1841–1915) ja Anna Marie Pauline Reimanni (1847–1920) (sündinud Sild) peres. Isa Karl oli edumeelne, andes panuse kohalikku kultuuri ja laste haridusse. Ta oli kohaliku laulu- ja mänguseltsi Ilmatar ning Suure-Jaani Vabatahtliku Tuletõrje Ühingu üks asutajaid. Oskar Reimanni ema Pauline oli riigimees August Rei ema õde. Eesti naisliikumise rajaja Marie Reiman (1878–1963) oli Gustav Oskari õde.
Haridus.
Oskar Reimann õppis Viljandis Kuhlbarsi algkoolis, Tartu Reaalkoolis ja Tartu Ülikoolis, kus lõpetas arstiteaduskonna (1914). Aastatel 1922–1926 täiendas ta end Tartu Ülikooli juures silmaarsti erialal. 
Oli korp! Sakala asutaja ja liige. Enne seda kuulus Eesti Üliõpilaste Seltsi.
Tegevus Vabadussõjas.
Oskar Reimann osales arstina I maailmasõjas 1914–1917, seejärel Vabadussõjas kogu selle kestuse ajal. 
Vabadussõja eel 23. novembril 1918 võeti sõjaväkke ning määrati 2. jalaväepolgu nooremarstiks, jaanuarist 1919 polgu vanemarstiks. Juunist 1919 oli Pääsküla sõjavangilaagri arst, septembrist 3. diviisi arst. Oskar Reimann vabanes teenistusest 1922. aastal.
Hilisem tegevus arstina.
Aastatel 1926–1929 praktiseeris Oskar Reimann Viljandis eraarstina.
Septembris 1929 astus Oskar kaitseväeteenistuse Viljandi garnisoni arsti ametikohale, kus tal oli sanitaar kapteni auaste. Oli veebruarist oktoobrini 1940 Viljandis asuva 4. Diviisi arst.
Tunnustus.
Oskar Reimannile on annetatud 1920. aastal Vabadusristi I liigi 2. järgu teenetemärk:
VR I/2, nr 2560/25.08.1920 3 Diviisi arstile, Dr. Oskar Karli p. REIMANN´ile hinnates sõjalisi teenuseid, mis ülesnäitanud Wabadussõja kestusel sõjawäe sanitaarkorralduste loomisel ja taudide wastu wõitlemisel.
1934. aastal anti Oskar Reimannile Eesti Punase Risti II järgu I astme teenetemärk.
Valentin Kanits

Valentin Kanits (18. november 1902 Tõstamaa, Pärnumaa – 3. juuli 1941 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (kapten).
Mustikas (perekond)

Mustikas ("Vaccinium") on taimede perekond kanarbikuliste sugukonnast. 
Perekonda kuulub umbes 450 liiki, millest enamik kasvab troopikas. Mõni liik, näiteks harilik pohl, kasvab ka arktilistel aladel. Mustikad eelistavad happelist kasvupinnast ning tavaliselt leidub neid soodes, rabades ja happelise mullaga metsades.
Seni pole kirjeldatud ühtegi mürgist mustikaliiki. Mustika perekonda kuulub palju majandusliku tähtsusega söödavate marjadega liike, nagu harilik jõhvikas, suureviljaline jõhvikas, harilik mustikas, kännasmustikas, poolkõrge mustikas, ahtalehine mustikas, harilik pohl ja sinikas. 
Mustikad võivad olla kasvutüübilt roomavad (harilik jõhvikas), kääbuspõõsad (harilik mustikas), 2–3-meetrised põõsad (kännasmustikas) ja umbes 5-meetrised väikesed puud (puismustikas). Kirjeldatud on epifüütseid mustikaliike. Mustikate vili on eredalt värvunud mari, mis on värvusetu, punase või sinakaspunase mahlaga.
Mustika perekonna liikide taksonoomia on keeruline ja seda alles uuritakse.
Gustave Doré

Paul Gustave Doré (6. jaanuar 1832 Strasbourg – 23. jaanuar 1883 Pariis) oli prantsuse graafik, maalikunstnik ja skulptor. Ta oli 19. sajandi teise poole üks viljakamaid illustraatoreid, kes lõi oma elavale ja omapärasele fantaasiale toetudes unenäolisi stseene, mida paljud romantismiajastu akadeemikud jäljendasid.
Elulugu.
Juba viieaastaselt ilmutas Doré märkimisväärset kunstnikuannet oma ea kohta küpsete joonistustega. Seitse aastat hiljem hakkas ta ka skulptuure valmistama. Esimesed litograafiatehnikas teosed avaldas ta 13-aastaselt. Noorukina teenis Doré elatist Pariisis raamatute ja Journal Pour Rire'i illustreerijana. Andekas noor kunstnik äratas inimestes huvi, köites ka ajakirjanike tähelepanu, ning nii ilmus "lapsillustraatorist" lehtedes mitmeid artikleid. Tema hilisem kuulsus põhines puidugravüürist raamatuillustratsioonidel. Võtnud palgale üle 40 töötaja, illustreeris ta üle 90 raamatu ning sai omale üsna jõukat eluviisi lubada.
Doré oli emaga väga lähedane ning elas temaga koos ka pärast isa surma 1849. aastal. Neli aastat pärast ema surma 1879. aastal ehk 23. jaanuaril 1883 suri Doré Pariisis südamerabanduse tagajärjel. 
Ehkki Doré oli iseõppinud kunstnik, kes ei kasutanud kunagi elusmodelle, loetakse tema teoseid graveerimiskunsti maailmas olulisimate hulka. 
Teosed.
Doré tegi gravüüre näiteks Balzaci, Rabelais', Miltoni, Dante, Edgar Allen Poe ja Lord Byroni raamatute jaoks. Samuti sai ta ülesandeks illustreerida ingliskeelset piiblit, mis osutus väga populaarseks ja võimaldas tal luua oma galerii.
Jõhvikas (perekond)

Jõhvikas ("Oxycoccus" Hill.) on taimede perekond kanarbikuliste sugukonnast. 
Mõnes süstemaatikas kuulub alamperekonnana mustika ("Vaccinium") perekonda või perekonnana mustikaliste ("Vacciniaceae") sugukonda. 
Eestis on levinud kaks liiki:
Artur Kaschan

Heinrich Artur Kaschan (ka Artur-Heinrich Kašan; 2. september 1898 Laiuse, Tartumaa – 29. november 1945 Magadan) oli Eesti sõjaväelane (major).
Ta osales Vabadussõjas, oli Omakaitses. Tuli üle Punaarmeest sakslaste poolele.
Ta arreteeriti NKVD poolt 16. oktoobril 1944 Tallinnas ning mõisteti järgmise aasta 15. jaanuaril 10+5 aastaks Magadani oblastisse Sevvostlagi.
Akordionist

Akordionist ehk akordionimängija on pillimängija, kes mängib akordioni.
Otto Karell

Otto Karell (27. november 1893 Rae vald, Harjumaa – 3. jaanuar 1946 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (kolonelleitnant).
Ta lõpetas Tallinna Nikolai Gümnaasiumi 1914 ja Pauli Sõjakooli Peterburis 1915. aastal. Õppis aastatel 1921–1923 Tartu Ülikoolis õigusteaduskonnas kaubandust. Läbis Sõjakooli alalisväeohvitseride kursuste inseneriväe klassi 1927. 
Osales Esimeses maailmasõjas ja sai seal haavata. Teenis Tartu Tagavarapataljonis. Vabadussõjas oli 4. Jalaväepolgu, Kalevlaste Maleva ja hiljem 3. Diviisi staabi ning Inseneriväe Valitsuse koosseisus. Sai haavata taandumislahingutes detsembri algul 1918. 
Rahu ajal tegeles  eranditult sõjaväe sidealal, kus leidis tunnustust kui suurte kogemustega eriteadlane. Teenis Sidepataljoni õppekompanii ülemana ja määrati Sidepataljoni ülemaks 1939. Kolonelleitnandi auaste anti 1940.
Bassist

Bassist ehk bassimängija on instrumentalist, kes mängib mõnda basspilli, näiteks kontrabass, basskitarr (elektriline, akustiline), madalat puhkpilli (tuuba, tromboon) ja/või bassipartiid.
Basskitarristide loend

"Siin loetletakse basskitarriste."
Blái Hnötturinn

"Blái hnötturinn" on Islandi ansambli múm album. Tegemist on filmimuusika plaadiga, mis loodi Andri Snær Magnasoni lastelavastus "Blái hnötturinn" ("Sinine planeet") tarvis. Kõik tulud antakse Punasele Ristile.
Toomas Meritam

Toomas Meritam (kuni 1936. aastani Friedrich Kikelbach; 21. juuli 1901 Narva – 2. mai 1942 Vjatlagi vangilaager, Kirovi oblast) oli Eesti sõjaväelane (major).
Tal oli lõpetamata kõrgharidus.
14. juunil 1941 ta arreteeriti NKVD poolt ja saadeti Venemaale vangilaagrisse.
Arst Toomas Meritam oli tema poeg.
Paul Porre

Paul Porre VR II/3 (1. mai 1901 Tallinn – 15. juuli 1994 Aruküla) oli Eesti sõjaväelane, mereväelane (vanemleitnant).
Elulugu.
Õppis Tallinna Reaalkoolis, kus astus 1917 omakaitsesse. Osales 24. veebruaril 1918 Eesti iseseisvusmanifestide jagamisel Tallinnas. Saksa okupatsiooni ajal 1918. aasta suvel sõitis Lutheri vineerivabriku laeval Moonsund. 
Vabadussõja algul oli Narva rindel ja seejärel teenis Tallinna kooliõpilaste pataljonis, kus sai kuulipilduriks. Sattus 1918. a jõulude ajal juhuslikult suurtükilaeva Lembit dessantroodu ja osales Loksal dessandis. Osales veelkord dessandis. Hiljem teenis meredessantpataljoni 3. roodus ja osales lõunarindel soomusrongil nr 5 dessandis. Seejärel teenis mereväe õppur-sõdurina Lembitul, kus tegi kaasa kogu sõjategevuse. Landeswehri vastasel Riia operatsioonil oli Lembitu aurukaatril. 
Pärast sõda omandas Sõjakoolis kadetina mereväeohvitseri hariduse ja ülendati 1924 nooremleitnandiks. Teenis Merejõudude staabis ja merelaevastiku divisjonis erinevatel laevadel, sealhulgas miiniristlejal Vambola ja torpeedopaadi Sulev komandörina. 1930 ülendati leitnandiks ja 1937 vanemleitnandiks. Astus divisjoni vahiohvitserina esimesena 14. septembril 1939 Tallinna lahele saabunud Poola allveelaevale Orzel. 
Saksa okupatsiooni ajal oli 1941. a sügisel Tallinnas moodustatud Omakaitse Sadama jaoskonna ülem. 
Arreteeriti Nõukogude organite poolt 9. oktoobril 1944 ja vabanes 25. septembril 1954.
Please Smile My Noise Bleed

"Please Smile My Noise Bleed" on Islandi ansambli múm album. See anti plaadifirma Morr Music poolt välja 2001. aastal.
Klarnetist

Klarnetist ehk klarnetimängija on instrumentalist, kelle mängitavaks pilliks on klarnet.
Carl Hacker

Carl Eduard Friedrich Hacker (alates 4. mai 1936 Kaarel Haling; 7. veebruar (vkj)/ 19. veebruar 1878 – 21. jaanuar 1949) oli eesti raamatupidaja, luuletaja Marie Underi esimene abikaasa.
Ta oli pärit Hiiumaalt. Marie Under kirjeldas teda Ants Laikmaale kui ilusat meest: mustad põlevad silmad, must juus ja kahvatu pale. Tema isa oli pottsepp. 
Abielu Marie Underiga.
Carl Hacker ja Marie Under tutvusid 20. sajandi alguses Tallinnas. Carl töötas sel ajal õllevabrikus ekspediitorina, Marie ajalehes Teataja. Nad laulatati 10. veebruaril (vkj)/ 23. veebruaril 1902 Tallinna Jaani kirikus. 
Peatselt pärast abiellumist kolis noorpaar Moskvasse. Carl leidis raamatupidaja koha Singeri vabriku esinduses. 19. augustil (vkj)/ 1. septembril 1902 sündis neil tütar Dagmar, 21. septembril (vkj)/ 4. oktoobril 1905 sündis neil tütar Hedda.
Hiljem koliti Moskvast linna lähistele Kutšinosse ettevõtja Rjabušinski mõisa, kus Carl sai majandusülema koha.
1906. aastal pöördus pere tagasi Tallinna. Nende abielu lahutati 15. detsembril 1923.
Edasine elukäik.
Ta abiellus uuesti 10. aprillil 1933 Tallinnas Aleksandra Eichenfeldtiga (pärit Oudova maakonnast, sündinud Strahhova; 1886–1972).
Ta suri 21. jaanuaril 1949 ja maeti 24. jaanuaril 1949 Tallinnas Juhkentalis asuvale kalmistule (pole teada, kas Aleksander Nevski või Vana-Kaarli kalmistule).
Trummar

Trummar ehk trummimängija on instrumentalist, kes kasutab muusika esitamiseks trummikomplekti või teisi trumme.
Tšellist

Tšellist ehk tšellomängija on instrumentalist, kes mängib tšellot.
Encore

Encore (prantsuse ’uuesti’) on etendusest või solisti esinemisest vaimustatud publiku hüüatus, mis esitab nõude kuuldud muusikanumbrit korrata.
See vaimustuseavalduse komme on olnud kasutusel juba ooperiajaloo algaastatest 17. sajandist. Mozarti "Figaro pulma" esietendusel Viini linnateatris (Wiener Burgtheater) 1. mail 1786 tulid mitmed muusikanumbrid sedavõrd palju kordamisele, et kogu etendus venis poole pikemaks. Seetõttu kehtestas keiser Joseph II nädal aega hiljem lugude kordamise kindla korra.
Itaalias on publik läbi aegade olnud nii innukas nõudma lugude kordamist, et Milano La Scala juhtkond keelas kordused 1921. aastal. Seda suuresti nimeka dirigendi Arturo Toscanini nõudmisel, kes oli teinud endale nime sellega, et ei võtnud publiku kordamissoove kuulda, vaid jätkas etendust ka tormilise aplausi ajal. Ka New Yorgi Metropolitan Opera kollektiiv ei soosi keset etendusi lugude kordamist. Itaalia publik kasutab oma heameele väljendamiseks rohkem hüüdeid "bravo" (meeste puhul), "brava" (naiste puhul) ja "bravi" (koori või ansambli puhul).
Inglismaa publik on olnud palju vaoshoitum. Plaksutatakse või hüütakse "bis". Inglaste ooperikeskuses Londonis on kõige rohkem lastud uuesti esitada inglise populaarse helilooja Arthur Sullivani operettide (Savoy ooperite) lugusid. D’Oyly Carte Opera Company, Sullivani operette ette kandnud trupp, nägi võimalikud kordamiskohad ette. Need olid partituuri ära märgitud, et näitlejad teaksid valmis olla.
Pärast Teist maailmasõda on tulnud Londoni populaarses Covent Gardeni ooperiteatris eriti tormilisi kordamisi ette kaks korda. Maria Callas ja Ebe Stignani laulsid publiku tungival nõudmisel teist korda Norma ja Adalgisa dueti „Mira, o Norma” Vincenzo Bellini "Norma" etendusel. Korrata on lastud ka Malatesta ja Don Pasquale "buffo" duetti „Cheti, cheti, immantinente” Donizetti ooperist "Don Pasquale".
Pikim "encore" on teada 1792. aastal Viinis toimunud Domenico Cimarosa "Il matrimonio segreto" esietenduselt. Keiser Leopold II-le meeldis tükk niivõrd, et ta serveeris kõigepealt näitlejatele õhtusöögi ja pärast selle lõpetamist tuli terve ooper kordamisele. Ühel 1903. aasta etendusel Rio de Janeiros pidi Enrico Caruso laulma Mantova hertsogi bravuurset aariat „La donna é mobile” Verdi "Rigolettost" viis korda. 1951. aastal soovis Firenze publik, et tervet ühte Verdi "Othello" stseeni esitataks veel kord. Mehhiko päritolu prantsuse tenor Rolando Villazón pidi ühel 2005. aasta Viini Riigiooperi etendusel esitama Nemorino romanssi "Una furtiva lagrima" Donizetti ooperist "Armujook" kolm korda. Oli ka üks juhus, kus Parma publik soovis tenori üllatuseks, et ta laulaks oma aariat nii mitu korda, kuni publik jõudis veendumusele, et see on tal nüüd selge ja ta suudab seda esitada nõutaval tasemel.
Appetite for Destruction

"Appetite for Destruction" on USA "hard rock"'i ansambli Guns N' Roses esimene stuudioalbum, mis anti välja 1987. aastal.
Paul Theodor von Krusenstern

Paul Theodor von Krusenstern (vene keeles Павел Иванович Крузенштерн; 24. jaanuar/5. veebruar 1809 Tallinn – 8/20. detsember 1881 Kiltsi mõis, Virumaa), viitseadmiral ja maadeuurija, meresõitja Adam Johann von Krusensterni poeg ja polaaruurija Otto Paul von Krusensterni isa.
14-aastase noorukina käis ta Otto von Kotzebue juhtimisel toimunud ümbermaailmareisil fregatil Predprijatije. 1826–1829 tegi ta kaasa Friedrich Benjamin von Lütke juhitud ümbermaailmareisi luubil Senjavin, kus kogus andmeid troopikavetes asuvate Karoliini saarte kohta. 1830–1832 teostas uuringuid Soome lahel ja määrati hiljem Tallinna sõjakuberner Lodewijk van Heydeni adjutandiks.
Vene põhja- ja kirdealade uurijana kaardistas Tšukotka ja Kamtšatka lahtesid, Anadõri merd ja Aleuudi saari. 1843. aastal käis ta koos krahv Alexander von Keyserlingiga uurimisreisil Petšora jõe basseinis.
Ta külastas ekspeditsioonidega 12 tundmatut saart ja kirjeldas 26 saart või saarterühma, ning külastas 9 korral Petšora jõe piirkonda Neenetsi- ja Komimaal.
Paul Theodori elukohaks Eestimaal oli isa ostetud Kiltsi mõis, mis pärast isa surma 1846. aastal päranduse jagamise lepinguga 1850. aastal sai tema venna, tõelise riiginõuniku ja kammerhärra Julius von Krusenstierni omandiks.
Ta suri Kiltsis ja maeti Väike-Maarja kirikuaeda.
Perekond.
Paul Theodor von Krusenstern abiellus 1832. aastal August von Kotzebue tütre Wilhelmine "Mimi" von Kotzebuega (1812–1851). Abielust sündisid: 
1853. aastal abiellus ta krahvitar Pauline Luise Emilla von Zeppeliniga (1828–1887), kes oli Württembergi kammerhärra krahv Johann Friedrich von Zeppelin-Aschhauseni (1786–1836) ja vabapreili Hippolythe du Plat (1798–1854) tütar.
Holocaust and Genocide Studies

Holocaust and Genocide Studies on Oxfordi Ülikooli kirjastuse väljaantav rahvusvaheline ajakiri, mis käsitleb holokausti ja genotsiidi probleeme. Selle peatoimetaja on Richard D. Breitman (American University).
Kann

Kann on sanga ja tilaga anum vedelike hoidmiseks. Kann võib olla valmistatud klaasist, savist, plastist või muust mittemärguvast materjalist.
Koit Kelder

Koit Kelder on tuntud Saaremaa ühiskonnategelane ning ettevõtja, Saarte Koostöökogu juhatuse esimees.
Saaremaa Ühisgümnaasiumis õppides oli ta 1996. aastal kooli kultuuriauhinna laureaat. Ta lõpetas Tartu Ülikooli filosoofia eriala 2002. aastal, tema bakalaureusetöö teema oli "Äri- ja majanduseetika filosoofiline käsitlus ja praktiline rakendus Eestis".
Ta on töötanud Keila valla abivallavanemana.
2009. aastast tegutseb ta Saarte Koostöökogu juhina.
Ta on olnud Reformierakonna liige ning 2015. aasta Riigikogu valimistel sa ta 5. valimisringkonnas 529 häält.
Koit Kelder on erakonna Eesti 200 liige ning kandideeris 2019. aasta Riigikogu valimistel Saare, Hiiu ja Lääne piirkonnas erakonna esinumbrina.
Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 5 (Hiiu-, Lääne- ja Saaremaa) 982 häält ning ei osutunud valituks.
Tegevus ühiskonnategelasena.
On Saarte Koostöökogu juhatuse esimees alates 2018. aastast.
Tegevus ettevõtjana.
On Pöide Pruulikoja asutaja.
Tegevus muusikuna.
1997. aastal liitus ta TTÜ Kammerkooriga, kus laulis bassi. 
Ta on ansambli Onud liige. 
Välislingid.
Koit Keldri veebisait