tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Vigala külanõukogu

Vigala külanõukogu oli haldusüksus Eesti NSV-s aastail 1945–1990. 
1945. aastal loodi Läänemaa Vigala valla territooriumile kaks külanõukogu: Vigala (Vana-Vigala ümbruses) ja Kivi-Vigala (lisaks Kivi-Vigala piirkonnale hõlmas ka Velise vallast Päärdu ümbruse.
1950. aastal likvideeriti vallad ja maakonnad. Alles jäid külanõukogud ning maakondade asemele loodi tunduvalt väiksemad rajoonid. Vigala ja Kivi-Vigala külanõukogu arvati Pärnu-Jaagupi rajooni koosseisu.
Seoses Pärnu-Jaagupi rajooni likvideerimisega 1959. aastal arvati Vigala külanõukogu Märjamaa rajooni koosseisu.
1960. aastal Vigala ja Kivi-Vigala külanõukogu liideti Vigala külanõukoguks. Keskus oli Kivi-Vigala.
1962. aastal likvideeriti Märjamaa rajoon ning Vigala külanõukogu arvati Rapla rajooni koosseisu.
Esimene kolhoos rajati Vigalas 1948. aastal. 1949. aastal oli majandeid kahe külanõukogu peale kokku 16. Nõukogude perioodi lõpus oli Vigala külanõukogus kaks kolhoosi: Vigala (keskasula Kivi-Vigala) ja "Vabadus" (keskasula Vana-Vigala). Kolhoosi jäänukina tegutses "Vabaduse" osaühistu 1994. aastani ning Vigala osaühistu 1997. aastani. Ühistute asemele tekkis mitu eraettevõteet. 
20. detsembril 1990 muudeti Vigala külanõukogu Vigala vallaks ning sai omavalitsusliku staatuse.
Motala

Motala on tiheasustusega paikkond Rootsis Östergötlandi läänis, Motala valla keskus. Asub Göta kanali ääres Vätterni ja Boreni järve vahel.
Selja-Põdra hoiuala

Selja-Põdra hoiuala on Natura 2000 võrgustiku kaitseala Märjamaa vallas. Pindala 1531 hektarit.
Kaitsealale ulatub Palase mäe lõunaosa. Kaitseala väärtuseks on vanad puisniidud, väikesed soomassiivid, vanad loodusmetsad, laialehised metsad, kuusikud, soovikumetsad. Alal kasvab ka käpaline kaunis kuldking ("Cypripedium calceolus").
Norrköping

Norrköping on tiheasustusega paikkond Rootsis Östergötlandi läänis Norrköpingi vallas. Asub Motala jõe mõlemal kaldal.
Ajalugu.
Norrköping sai linnaõigused 1384. aastal.
17. sajandil rajas hollandi ärimees Louis de Geer linna paberi-, relva- ja laevatehase. Tööstuse arenedes kasvas Norrköping elanike arvult Rootsi teiseks linnaks. Norrköping kujunes tekstiilitööstuse keskuseks, kuid 1960. aastatel hakkas tekstiilitööstus hääbuma välismaise konkurentsi tõttu.
Linnas asub Rootsi meteoroloogiainstituut. Linna lähedal asub Kolmårdeni loomaaed.
Norrköping on üks kolmest Rootsi linnast, kus on käigus tramm.
Tänapäeval on tiheasustusega paikkond Rootsis elanike arvult 10. kohal.
Eestlased Norrköpingis.
II maailmasõja ajal ja vahetult pärast seda saabus sinna palju eesti põgenikke. Norrköpingis ja selle lähiümbruse põgenikelaagrites oli II maailmasõja lõpus umbes 2000 eestlast.
Eesti aukonsul Norrköpingis on Michael Pääbo.
Örebro

Örebro on tiheasustusega paikkond Rootsis, Örebro lääni ja Örebro valla keskus. Asub Hjälmareni läänekalda lähedal.
Linnas asub 14. sajandil ehitatud Örebro loss.
Vigala Roheline Energiakeskus

Vigala Rohelise Energiakeskus on loodav säästvat majandamist propageeriv pilootprojekt, mida haldab MTÜ Põrgupõhja (tegutseb Märjamaa vallas Tiduveres).
Pilootprojekti eesmärgiks on luua end taastuvast energiast majandav kommuun. Samas peaks projekt elavdama külaelu. Loodetakse, et tulevikus võiks Vigala Roheline Energiakeskuskus saada turismiatraktsiooniks. Alustatud on ühe pukktuulik-generaatoriga (võimsus 40 kW).
Hjälmaren

Hjälmaren on Rootsi suuruselt neljas järv. Asub Mälarenist edelas ja on sellega ühendatud 1639. aastal ehitatud 13 km pikkuse Hjälmare kanali kaudu.
Hjälmareni pindala on 485 km², pikkus 63 km ja suurim laius 20 km.
Järve lääneotsa lähedal asub Örebro linn.
Suuremad saared on Vinön, Björkön, Valen ja Äsön.
Tremoliit-ferroaktinoliit

Tremoliit-ferroaktinoliit on amfiboolide hulka kuuluv mineraal, mis moodustab magneesiumi ja raua ioonide asendumise tõttu isomorfse rea, mis on kokkuleppeliselt jaotatud kolmeks osaks. 
Kui magneesium moodustab magneesiumi ja raua koguhulgast enam kui 90%, nimetatakse vastavat mineraali tremoliidiks. Kui magneesiumi on 50...90%, nimetatakse mineraali aktinoliidiks (varem kandis nime uraliit), alla 50% koguse korral aga ferroaktinoliidiks. Ferroaktinoliit on ülejäänud kahest tunduvalt haruldasem.
Keemiline valem: Ca2(Mg,Fe2+)5Si8O22(OH,F)2
Mitmesuguste asendumiste tõttu esinevad ka üleminekud tremoliit-ferroaktinoliidilt teiste amfiboolideni, kuid enamasti ei moodustu pidevaid ridu ning asendumised on ka keerukamad, hõlmates mitmeid ioone, mistõttu käsitletakse seda rühma amfiboolide hulgas eraldi üksusena.
Tremoliit ja aktinoliit on moondemineraalid. Nad esinevad nii regionaal- kui ka kontaktmoonde kivimeis.
Kino (ansambel)

Kino (vene keeles Кино) oli rokkansambel, mis tegutses Nõukogude Liidus aastatel 1982–1990. Kultusfiguurina tuntud ansambli asutaja ja laulja Viktor Tsoi hukkumine autoõnnetusel 15. augustil 1990 põhjustas ansambli laialimineku. Enne seda lõpetati ja anti välja veel Kino viimane stuudioalbum "Чёрный альбом" ('must album'). Ansambel kuulus Leningradi rokiklubisse. Peaaegu kõigi laulusõnade ja -viiside autor oli Viktor Tsoi. Ansambel avaldas üheksa aasta jooksul stuudioalbumitel üle saja laulu, mitu kogumikku ja kontsertsalvestust, samuti suure hulga mitteametlikke "bootleg"e.
Ilistvere

Ilistvere on küla Lääne-Viru maakonnas Vinni vallas.
Aastatel 1992–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Laekvere vallas.
Kellavere

Kellavere on küla Lääne-Viru maakonnas Vinni vallas.
Aastatel 1992–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Laekvere vallas.
Seal asub Eesti Õhuväe Õhuseiredivisjoni poolt hallatav Kellavere radaripost.
Moora

Moora on küla Lääne-Viru maakonnas Vinni vallas.
Aastatel 1992–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Laekvere vallas.
Paasvere

Paasvere on küla Lääne-Viru maakonnas Vinni vallas. Enne Teist maailmasõda oli omaette Paasvere vald.
Aastatel 1992–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Laekvere vallas.
Paasvere lääneosas asus varem Joodiku küla, kus asub siiani samanimeline bussipeatus. 
Simuna kirikul oli Paasveres pühale Laurentiusele pühitsetud abikirik, kabel. 
Küla lähedal asub Paasvere mõis.
Padu

Padu (varem ka "Pada") on küla Lääne-Viru maakonnas Vinni vallas.
Aastatel 1992–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Laekvere vallas.
Rahkla (Vinni)

Rahkla on küla Lääne-Viru maakonnas Vinni vallas.
Aastatel 1992–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Laekvere vallas.
Küla kuulus Simuna kihelkonda, Rahkla valda (1868–1892), Simuna kihelkonna Paasvere valda ja 1939. aasta vallareformi järel Paasvere valda, külas oli Rahkla mõis.
Rahkla (Rakvere)

Rahkla on küla Lääne-Viru maakonnas Rakvere vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Sõmeru valda.
Rajaküla (Vinni)

Rajaküla on küla Lääne-Viru maakonnas Vinni vallas.
Aastatel 1992–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Laekvere vallas.
Rajaküla (Alutaguse)

Rajaküla on küla Ida-Viru maakonnas Alutaguse vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Mäetaguse valda.
Külas on Uhe kalmistu.
Rohu

Rohu on küla Lääne-Viru maakonnas Vinni vallas.
Ajalugu.
Külas paiknevad neli arheoloogiamälestisteks arvatud kivikalmet.
Rohus oli mõis koos viinaköögiga. Seal on tegutsenud ka Rohu kool.
22. oktoobril 1948 asutati külas kolhoos "Võitlus".
Külast loodes tegutses 1960.–1970. aastatel Rohu raketibaas.
Aastatel 1992–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Laekvere vallas.
Sirevere

Sirevere on küla Lääne-Viru maakonnas Vinni vallas.
Aastatel 1992–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Laekvere vallas.
Manama

Manama on Bahreini pealinn. Linn asub Bahreini saare kirdetipus väikesel poolsaarel. Alates 2002. aastast kuulub Manama pealinna kubernerkonda, varem asus see administratiivselt Manama piirkonnas.
Rahvastik.
Suur osa linna elanikest on araablased, kuid Bahreini kodanikud moodustavad arvuliselt vähemuse. Rahvaloenduste andmetel elas linnas 1981. aastal 108 684, 1991. aastal 120 937 ja 2001. aastal 143 035 inimest. Bahreini kodanikke oli viimati nende seas vaid veidi üle 50 000. Palju on võõrtöölisi eri riikidest üle maailma. Üle 60 protsendi elanikest on mehed, naisi on vähem kui 40 protsenti.
Tänases pealinna kubernerkonnas kokku elas aprillis 2001 rahvaloenduse andmetel 163 696 inimest.
Ajalugu.
Kroonikates on Manamat esmamainitud 1345. aastal. Linn langes aastal 1521 portugallaste ja seejärel aastal 1602 pärslaste võimu alla. 1783. aastast on saart ja linna valitsenud Āl Khalīfah' dünastia.
Aastal 1958 anti linnale vabasadama staatus ja kui Bahrein 1971. aastal iseseisvus, sai Manamast riigi pealinn.
Majandus.
Manama on Bahreini haldus- ja majanduskeskus. Linnas asub sadam, 15 kilomeetri kaugusel paikneb Bahreini rahvusvaheline lennujaam.
Linnas asuvad mitmete nafta- ja rasketööstusettevõtete peakorterid. Peamiseks tegevusalaks Manamas on siiski rahandus- ja pangandusteenuste osutamine, kusjuures valdav osa linna pankadest tegutseb diplomaatide linnaosas.
Seoses turismi osatähtsuse kasvuga riigi majanduses on ka pealinnas üha enam ostukeskusi ja hotelle. Linna keskosas annavad tooni väikesed töökojad ja tänavakaubitsejad.
Kultuur ja haridus.
Manamas asub suurem osa 1986. aastal asutatud Bahreini Ülikooli õppehoonetest. Linnas tegutsevad ka mitme välisülikooli filiaalid.
Linn on oluline meelelahutuskeskus, kus võib leida arvukalt baare ja ööklubisid. Alkoholi tarbimine on lubatud. Populaarseimaks spordialaks on jalgpall. Kolm pealinna meeskonda osalevad Bahreini esiliiga mängudes.
Tööliskoda

Tööliskoda oli Eesti tööstustööliste kutseesindus.
Valimisõigus oli umbes 50 000 kodanikul, liikmemaksu ei olnud.
28. jaanuaril 1932 esitas Vabariigi Valitsus Riigikogule Töölistekoja seaduse eelnõu. Töölistekoda pidi olema ka väikemaapidajate ja kalurite kutseesindus ja tema valijad pidid jagunema kuude liiki:
Sotsialistide Riigikogu rühma esitatud Tööliskoja seaduse eelnõu järgi pidi kotta kuuluma 60 valitavat ja 10 koopteeritavat liiget.
Töölisvanemad ja ametiühingud asusid detsembris 1934 Tööliskoja asutamise suhtes eitavale seisukohale, kuna koda toovat töölistele uusi maksusid, kuid ei suudaks kaitsta tööliste huve. 
25.–28. septembril 1936 valiti Tööliskoja liikmeteks:
29. ja 30. septembril ning 1. ja 2. oktoobril 1939 toimusid Tööliskoja II koosseisu valimised. Üles oli seatud 2 nimekirjas (üleriikliku töölisvanemate konverentsi toimkonna poolt soovitatud töölisvanemate ja kutseühingute tegelaste ühiste kandidaatide nimekiri) 56 kandidaati, mõlemas 30 kandidaati (3 nime esinesid mõlemas nimekirjas). Valimisõiguslike töölisvanemate ja valijameeste koguarv oli 549, valimistest võttis osa 520 valijat. 24 sedelit tunnistati kehtetuks. Saadud häälte järjekorras valiti Tööliskotta:
Tööliskoda suleti 2. juulil 1940 seoses "Nõukogude Liidu suhtes vaenuliku käitumisviisiga," näitena toodi keeldumine avaldada rõõmu Nõukogude-Eesti kaubandussuhete süvenemise üle.
Maatööliste ja Väikemaapidajate Koda

Maatööliste ja Väikemaapidajate Koda oli Eesti maatööliste ja põllumajapidamisest või põllutööst ülalpidamist saavate väikemaapidajate kutseesindus.
Koja valimistel oli hääleõigus 82 204 palgalisel põllutöölisel ja 70 000 väikemaapidajal, koja kulud kaeti Põllutööministeeriumi toetusest, liikmemaksu ei olnud.
Koja esimees oli Helmut Maandi, alates 21. veebruarist 1940 Juhan Post.
20. septembril 1936 valiti koja liikmeteks: 
Koja peasekretär oli kuni 1940 Oskar Hendrikson, seejärel Vello Saul.
Agronoomide Koda

Agronoomide Koda oli omal kutsealal tegutsevate Eesti agronoomide kutseesindus.
Agronoomide Koja esimees oli Kaarel Liidak, alates 26. jaanuarist 1940 Ants Käspre.
Agronoomide koja esindaja osavõtul valiti põllumajanduse ja kalanduse alalt viis Riiginõukogu liiget. Peale I Riiginõukogu liikme Aleksander Onno valiti agronoomide hulgast veel kolm I Riigivolikogu liiget: Tõnis Kint, August Miljan ja Karl Pajos.
Agronoomide Koja nõukogu esimene koosseis.
14., 15., 16. ja 19. oktoobril 1935 valiti koja nõukogu liikmeiks järgmised isikud:
Agronoomide Koja nõukogu teine koosseis.
15., 16., 17. ja 20. oktoobril 1939 valiti koja nõukogu liikmeteks:
Eraettevõtete Ametnikkude Koda

Eraettevõtete Ametnikkude Koda oli Eesti eraettevõtete ametnike ja äriteenijate kutseesindus. Koda valiti 1. kuni 3. jaanuarini 1937. Hääleõiguslikke kodanikke oli 9818, kellest käis valimas 4790.
Kalanduskoda

Kalanduskoda oli kalapüügi alal tegutsevate isikute kutseesindus Eestis aastail 1936–1940.
Kalanduskoja esimees oli Mart Laagus.
18. detsembril 1934 otsustas Pärnus peetav Lõuna-Eesti kalurite kongress kaluritekoja asutamise tarvilikuks tunnistada.
1936. aastal leidis Eestis kalanduse alal ülalpidamist 16 555 inimest. Purje- ja sõude-kalapaate oli umbes 13 000 ja mootorpaate 1600.
1938. aastal Ühiskonna Organisatsiooni Uurimise Koondise korraldatud ankeedi andmeil oli kojal 10.072 hääleõiguslikku valijat, ametnikke keskasutises 3 ja maal 4, 1938/39. aasta eelarve suurus 42.233 krooni, üürikulud aastas 1440 krooni, häälekandja oli kord kuus ilmuv ajakiri "Eesti Kalandus". 
Koja koosseisu kuulus 35 valitavat ja viis põllutööministri määratavat liiget. 2. augustil 1936 kinnitas Põllutööminister Kalanduskoja valimistulemused. 
Põllutööministri määratud liikmed.
18. septembril 1936 määras põllutööminister vastavate organisatsioonide esitatud kandidaatide seast Kalanduskoja liikmeteks järgmised isikud:
Sootaguse (Vinni)

Sootaguse (18. sajandi L.A. Mellini kaardil "Sotagga") on küla Lääne-Viru maakonnas Vinni vallas.
Aastatel 1992–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Laekvere vallas.
Käsitööstuskoda

Käsitööstuskoda oli käsitööstuse alal tegutsevate isikute kutseesindus Eestis.
Taust.
Pärast Prantsuse revolutsiooni kaotati kogu Euroopas järk-järgult tsunftikord. Selle ja vabrikutööstuse arengu tagajärjel langes käsitööliste ühiskondlik positsioon, kutseoskused ja majanduslik kindlustatus. Arenev tööliskond ja tema institutsioonid (ametiühingud) nägid käsitöölistes konkurenti, nende mõjul võeti vastu iseseisvatele käsitöölistele kahjulikke sotsiaalseadusi. Käsitöölised hakkasid uuesti organiseeruma pärast 1868. aastat, mil Austrias asutati esimene käsitööstuskoda. Samal ajal hakati ka väärtustama käsitöötooteid kui midagi aristokraatset ja hinnalist (vastandina vabrikutoodetele), Inglismaal tekkis Arts and Crafts movement.
Koja asutamine ja valimine.
Septembris 1934 esitas käsitöömeistrite keskkoondus Riigivanem Konstantin Pätsile märgukirja, milles rõhutati vajadust käsitöökoja elukutsumiseks, ja koja seaduse eelnõu. 1. detsembril 1935 toimus Tallinnas 127 osavõtjaga ülemaaline käsitöösturite kongress.
Koja valimistel oli hääleõigus umbes 40 000 isikul, ettevõtteid maksustati tööliste arvu järgi.
Käsitööstuskoda valiti 20. detsembril 1936, valimistulemused kinnitati Majandusministri poolt 5. jaanuaril 1937. Täiskogu esimene koosolek toimus 12. jaanuaril 1937 Kaubandus-Tööstuskoja ruumes Tallinnas Pikk tänav 20.
Eesti Majanduskoja Käsitööstuse Peaosakond.
Saksa okupatsiooni ajal, aastail 1942–1944, tegutses Eestis Eesti Majanduskoja Käsitööstuse Peaosakond Eesti peakäsitööstusmeistri juhtimisel. Peakäsitööstusmeistri nõuandjana toimis 5-liikmeline (sektsioonide esimeestest koosnev) juhatus ja 20-liikmeline nimetatav nõukogu. Peaosakond koosnes viiest sektsioonist: ehitustööstuslik sektsioon, metallitööstuslik sektsioon, tekstiil- ja nahatööstuslik sektsioon, toiduainetetööstuslik sektsioon, segatööstuslik sektsioon.
Meierite Koda

Meierite Koda oli oma kutsealal tegutsevate kutseõiguslikkude Eesti meierite kutseesindus. 1939. aastal oli koja valimisõigus 340 isikul. 
1930. aastail olid piimasaadused (või ja juust) Eesti tähtsamaid ekspordikaupu.
Koda andis välja erialast ajakirja Piimandus.
Meierite Koja nõukogu.
Meierite Koja nõukogu valiti 20.–22. ja 25. aprillil 1936 ja kinnitati Põllutööministri poolt 29. aprillil 1936. Koda alustas tegevust 9. juunil 1936.
Ago

Eesti lennuliinide aktsiaselts Ago oli Eesti lennufirma, mis tegutses aastatel 1939–1940. 
Asutamine.
Ago asutati Eesti Vabariigi eestvedamisel 21. veebruaril 1939 ja selle põhikapital oli 550 000 krooni, millest Eesti riigi osalus oli 200 000, OÜ Mootoril 100 000 ja Carl F. Gahlnbäckil 50 000 krooni.
1939. aastal tellis Ago Saksamaalt 680 000 krooni eest kaks Junkers Ju 52/3m tüüpi lennukit. Neist esimesega, Eesti registreerimistunnusega ES-AGO (endine D-AXWA), lendas Eestisse lendur Peeter Olt 5. oktoobril 1939. Teise, ES-AUL (D-AXWB), toimetas kohale Saksa lendur Dautzenberg 19. oktoobril.
Tegevus.
Lennuliinide avamine viibis seoses Talvesõjaga. Ago reisilennuki esimene välislend toimus 27. märtsil 1940 Stockholmi, esimene regulaarlend Tallinna–Helsingi liinil 2. aprillil ja Tallinna–Stockholmi liinil 10. aprillil 1940. Esimene lennureisija oli Rumeenia Oslo saatkonna atašee Leist, kellele anti vastav diplom ja rinnamärk. Sama aasta 7. mail avati Tallinna–Riia–Königsbergi lennuliin. Lend Tallinnast Helsingisse maksis 25 krooni ja edasi-tagasilend 45 krooni; Tallinna–Stockholmi liinil olid vastavad hinnad 120 ja 216 krooni.
Lennufirmale kuulus muuhulgas 1939. aastal Eestis valmistatud kerega buss Scania-Vabis registreerimismärgiga A-3681, mis anti aga 1940. aastal üle bussiettevõttele Mootor. 
26. septembril 1940 natsionaliseerisid okupatsioonivõimud Ago. 
Juunis 1941 viidi mõlemad Junkersid Nõukogude Liitu. Lennukite edasine saatus on teadmata. Kinnitamata andmetel kasutati neid Junkerseid Nõukogude Liidu siseliinidel.
Tapiku

Tapiku on küla Jõgeva maakonna lääneosas Põltsamaa vallas. 
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Pajusi valda.
Külas asub Tapiku raamatukogu.
Tapiku küla kuulub Tapiku, Tõivere ja Kauru külast koosnevasse Tapiku piirkonda, mida on võrreldud saarega, mida igast küljest ümbritseb mets. 1. jaanuari 2007 seisuga oli Tapiku piirkonna kolme küla 38 majapidamises 76 elanikku. Lähimad linnad on Põltsamaa ja Jõgeva.
Küla keskpunktiks on 19. sajandi II poolel ehitatud Tapiku mõisahoone. Tapiku mõisat (saksa keeles "Tappik") on esmamainitud 17. sajandi teisel poolel. Mõisahoone on lihtne, kuid väga pikk ühekorruseline poolkelpkatusega hoone, mis on säilinud enam-vähem algkujul. Alates 1820. aastatest kuni 1919. aasta võõrandamiseni kuulus mõis von Wahlidele. Mõisa viimane võõrandamiseelne omanik oli Axel von Wahl. Mõisahoonet ümbritseb mõisapark. Pärast mõisa riigistamist ostis Pajusi vald riigilt mõisahoone, selles tehti remont ja 1926. aasta sügisel alustas Tapiku 4-klassiline algkool uues majas õppetööd. Tapiku kool suleti 1974. aastal õpilaste vähesuse tõttu. 
Tapiku soikujäänud seltsielu hakati ellu äratama 2004. aasta lõpus. Toimekatel naistel tärkas mõte, et küla peab ärkama ning keegi väljastpoolt ei tule seda tegema. Ühiselt korrastati mõisa parki, rajati külaplats koos külakiigega, kahel suvel on korraldatud küla päeva ning tubasteks tegemisteks remonditi raamatukogu hoones infopunkti ruum.
Sootaguse (Väike-Maarja)

Sootaguse (18. sajandi L.A. Mellini kaardil "Sotak") on küla Lääne-Viru maakonnas Väike-Maarja vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Rakke valda.
Laekvere

Laekvere on alevik Lääne-Viru maakonnas Vinni vallas.
Aastatel 1992–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) oli alevik Laekvere valla halduskeskus.
Alevikus asub looduskaitsealune pühapuu Laekvere mänd ja Laekvere Raamatukogu.
Ajalugu.
Laekveret on teadaolevatel andmetel esimest korda mainitud 1496. aastal. Laekvere mõisat (Ladigfer, Laydickfer) on esmamainitud 1547. aastal.
1925–1935. aastail ehitati Paasvere valla Laekveres suured põllukivist hooned: Laekvere Tarvitajate Ühisuse "Talupoeg" kaupluse hoone, 6-klassilise algkooli Laekvere koolimaja, Laekvere Piimaühisuse Laekvere meierei ja Paasvere valla Vabatahtliku Tuletõrje Ühingu Laekvere pritsikuur. 
Piimaühisus likvideeriti 1970. aastate lõpul ja ühendati Rakvere Piimakombinaadiga. Laekvere meierei remonditi 1970. aastate teisel poolel ja võeti kasutusele Laekvere kolhoosi kontorina (1978–1990). 1991. aastast kasutati hoonet Laekvere vallamajana.
Ao

Ao (saksa "Hackeweid", 19. sajandil ka "Hao" ja "Hageweid" või "Haggeweid") on küla Lääne-Viru maakonnas Väike-Maarja vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Rakke valda.
Asub Rakkest 2 km loodes Põltsamaa jõe ääres.
Ao mõisas on sündinud Friedrich Robert Faehlmann.
Küla alal asub Ao veskijärv ja osa Ao paisjärvest.
Külas asub Ao kalmistu.
Ajalugu.
Ao küla ja mõisa on kirjalikes allikais esmamainitud 1559. aastal.
Gneisenau (lahingulaev)

Gneisenau oli saksa sõjalaevastiku lahingulaev aastatel 1938–1945. Laeva ehitas Deutsche Werke.
Laeva üldandmed.
Pikkus: 235 m
Laius: 30 m
Süvis: 9,9 m
Veeväljasurve: 38 900 t
Võimsus: 165 000 hj
Kiirus: 31,5 sõlme
Meeskond: 1840 inimest
Ehitusbörs

Ehitusbörs on ajakirjandusväljaanne, mis kajastab 1998. aastast informatsiooni kõigi Eesti piirkondade ehitusobjektide kohta. Aastatel 1998–2003 ilmus väljaanne paberil, hiljem veebiväljaandena. 
Ehitusbörsist leiab infot ehitusobjektide asukoha, hetkeseisu, tööde mahu, teostamise aja, töövõtjate, kontaktisikute jms kohta. Kajastatakse nii riigihankeid kui ka väiksemamahulisi projekteerimise ja ehitustööde pakkumisi, detailplaneeringuid, informatsiooni töö käigus toimunud muudatustest. Kirjeldatakse objektide etappe, alates kavandamisest kuni ehitise valmimiseni. 
Ehitusbörsi väljaandja on olnud OÜ Eesti Ehitusbörs ja Infotöötlemise OÜ. Alates 2023. aasta maist kirjastab Ehitusbörsi Spetsialist Meedia. Sama ettevõte annab välja ka portaali Ehitusleht.
Peza

Peza (vene k. "Пеза") on jõgi Venemaal. Algab Timaani kõrgustikult. Voolab valdavalt läände. Suubub paremalt Mezenisse.
Ka'ahumanu

Elizabeth Ka'ahumanu (17. märts 1768 – 5. juuni 1832) oli Hawaii kuningriigi regent kuninganna ja kuninga Kamehameha I abikaasa. Ta oli kuninga soosituim naine ning osales ka riigi poliitikas. 
Pärast Kamehameha I surma mängis ta riigi poliitikas tähtsat rolli ka järgnevate kuningate võimuperioodil, täites peaministritaolist rolli.
Elulugu.
Ta sündis Maui saarel. Tema isa nimi oli Keʻeaumoku ja ema Namahana. 
Ka'ahumanu abiellus 13-aastaselt isa eestkostel Maui kuninga Kamehamehaga. Kamehamehal oli arvukalt abikaasasid, kuid tema lemmikuks sai Ka'ahumanu. Tema julgustusel alustas kuningas sõda Hawaii saarte ühendamiseks.
Carmen (täpsustus)

Carmen on hispaania naisenimi. 
Carmen on ka Prosper Mérimée novelli "Carmen" ja Georges Bizet' ooperi "Carmen" tegelane.
Elysioni väljad

Elysioni väljad (kreeka keeles Πεδιον Ηλυσιον; eesti keeles ka: "Elüüsiumi väljad", "Elüüsioni väljad", "Elysiumi väljad", "Elysion", "Elüüsion", "Elüüsium", "Elysium") olid vanakreeka mütoloogias osa allmaailmast, vagade ja õiglaste surnute elupaik. 
Algselt mõeldi Elysioni väljade all maailma lääneserva piirkonda, kus pärast surma elavad igaveses õndsuses kangelased (näiteks Achilleus ja Menelaos). Valitsejaks on seal Rhadamanthys.
NGC 4414

NGC 4414 on spiraalgalaktika 62 miljoni valgusaasta kaugusel Berenike Juuste tähtkujus.
Seal avastati 1974. aastal supernoova SN 1974G.
Galaktika NGC 4414 avastas 13. märtsil 1785 astronoom Wilhelm Herschel.
Galaktikat on pildistanud Hubble'i kosmoseteleskoop 1995. ja 1999. aastal.
Edru

Edru (19. sajandil ka "Edro" või "Eddro") on küla Lääne-Viru maakonnas Väike-Maarja vallas. 2000. aasta rahvaloenduse andmeil elab külas 55 elanikku.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Rakke valda.
Loodus.
Edru lähedal kulgeb enam kui 10 km pikkune vallseljak – Seljamägi. Seljamäe kõrval raudteest idas on 0,5 ha suurune kinnikasvav Edru Kaanjärv. Edru voore kõrgemal harjal (133 m) asub surnute põletamise paik (I aastatuhande esimene pool). Raudteeülesõidu ja karjalauda vahel on maantee pervel paarikümne lohuga kultusekivi.
Muistendid.
Mingil põhjusel on selle küla kohta liikvel palju naljandeid, näiteks:
"Kord võttis Edru mees tütre ja pojaga heinakeeritisi üles. Vihm tuli peale. Mees ajas ka kuivad heinad küünist välja ja ütles: "Säh, söö need ka!""
Eriti laialt tuntud on aga Edru-ainelised kõnekäänud: 
Seljamägi olnud muistsete sõdade ajal ümbruskonna rahva pelgupaik. Edru küla asunud varem metsa sees ja selle algne nimi olnud Redu küla.
Emumäe

Emumäe on küla Lääne-Viru maakonnas Väike-Maarja vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Rakke valda.
Emumäel korraldatakse igal kevadel Emumäe jooksu.
Küla põhjaosas asub Emumägi. Selle ümbrust kaitstakse Emumäe maastikukaitseala koosseisus.
Küla keskosas asub kaitsealune Emumäe park.
Jäätma (Väike-Maarja)

Jäätma on küla Lääne-Viru maakonnas Väike-Maarja vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Rakke valda.
18. sajandi L. A. Mellini kaardil on Koilat läbinud Salla jõe ja Käru vahel märgitud koht Tilike.
Jäätma (Rakvere)

Jäätma on küla Lääne-Viru maakonnas Rakvere vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Sõmeru valda.
Kaavere (Väike-Maarja)

Kaavere (18. sajandi L. A. Mellini kaardil "Kafer") on küla Lääne-Viru maakonnas Väike-Maarja vallas.
Enne 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformi kuulus küla Rakke valda.
Kaavere (Viljandi)

Kaavere on küla Viljandi maakonnas Viljandi vallas.
Aastatel 1991–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Kolga-Jaani vallas.
Kadiküla

Kadiküla (18. sajandi L. A. Mellini kaardil "Kaddikül") on küla Lääne-Viru maakonnas Väike-Maarja vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Rakke valda.
Eesti 2000. aasta rahvaloenduse andmeil Kadikülas elanikke ei olnud.
Ajalugu.
18. sajandil oli L. A. Mellini kaardi järgi Kadikülas vesiveski, mida läbis Salla jõe vesi. Tänapäeval on ala kuivendatud ja kõrval asuvast Emumäe külast saab alguse Koila peakraav. Salla jõge nimetati kohaliku veski nime järgi Parra ojaks. Parra veski aseme juures on märgata vana tammipealset. Lisaks Parra veskile töötas ka Tamme veski.
19. sajandil tekkis Kadiküla ääremaadele Jäät­ma küla. 20. sajandi algul kasvas Kadikülas And­rese niinepuu. Samas kasvas rühm mitmesaja-aastasi kaski, mis olevat märkinud muistse hiie asukohta.
Kamariku

Kamariku on küla Lääne-Viru maakonnas Väike-Maarja vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Rakke valda.
Porkuni lademe laiendatud stratotüüp on pärit Kamariku puuraugust. Sealt on pärit ka Kamariku kihistiku stratotüüp ja Koigi kihistiku stratotüüp.
Ajalugu.
Simuna kõrtsi teenistusega ostis ärimees Karl Kaddak Rakke lähedale talukohad ja Jaola külast Kärsa mõisale kuulunud lubjaahju. Jaola külla Kamariku karjäärist läänes kujunes väike töölisasula, mis sai seal paiknenud talu järgi nimeks Kamariku.
Kellamäe (Väike-Maarja)

Kellamäe on küla Lääne-Viru maakonnas Väike-Maarja vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Rakke valda.
Teedevõrgus paikneb küla Ao ja Edru vahelise tee ääres.
Kitsemetsa

Kitsemetsa on küla Lääne-Viru maakonnas Väike-Maarja vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Rakke valda.
Ajalugu.
Lasinurme mõisa maadel asusid Kitsemetsa ja Sootaguse küla ning Parisvere ("Parifer", verstakaardil "Париферъ") karjamõis. 18. sajandi L.A. Mellini kaardil on Sootaguse küla ("Sotak"), samuti Virumaa piirest välja jääv "Kemba" Villakvere küla põhjaosas. Lasinurme mõisa juures oli ka piiritusevabrik.
Koluvere (Väike-Maarja)

Koluvere ("Wäggewa Kollofer") on küla Lääne-Viru maakonnas Väike-Maarja vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Rakke valda.
Koluvere paikneb Piibe maantee ääres Piibe ja Vägeva vahel. Küla piirneb lõunas Endla looduskaitsealaga ja põhjas Seljamäe hoiualaga.
Ajalugu.
1639. aastal jagati Liigvalla mõis kaheks. Teine mõis moodustati Piipe, kuhu kuulus Koluvere.
Kõpsta

Kõpsta on küla Lääne-Viru maakonnas Väike-Maarja vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Rakke valda.
Külas asub Lahu Algkool.
Kõpsta, Lahu, Piibe, Nõmmküla ja Koluvere moodustavad Lahu piirkonna, mis paikneb Lääne-Virumaa lõunaosas Lääne-Virumaa, Järvamaa ja Jõgevamaa piiril, olles maakonna ja valla ääremaa. Rakke asub 12 km kaugusel, Koeru Järvamaal 14 km kaugusel. Maakonna keskusse Rakverre on 60 km, Jõgevale 36 km ja Paidesse 45 km.
Ajalugu.
Järva maavalitsuse otsusega eraldati Kõpsta asundus 1. oktoobril 1935 Väinjärve valla küljest ning liideti Liigvalla valla külge vastavalt Kõpsta elanike soovile. Kõpsta asunduse pindala 1935. aastal oli 122 ha ja see koosnes 8 talust kokku 25 elanikuga. Kõpsta asundus paiknes pika kiiluna Liigvalla valla sees.
Lahu

Lahu on küla Lääne-Viru maakonnas Väike-Maarja vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Rakke valda.
Ajalugu.
Esimest korda on küla mainitud 1253. aastal. Vakuraamatu järgi oli Lahu külas 55 suitsu ja samapalju adramaid (u 500 ha). Piiskop Henricus rajas 1442. aastal lepingu järgi Lahu külla mõisa. Mõis sai sinodi istumiste järgi nimeks Sitz ('istuma'). Ehitustele ette jäänud talud asustati ümber. 
1639. aastal kuulus Lahu Preedi mõisale.
18. sajandi L.A. Mellini kaardi järgi oli Lahu ja Piibe vahel ka kaks hajatalu "Raja perre" ja "Ora perre". Lahust Ao mõisa poole jäi "Laupä" küla. Liigvalla poole jäi "Arro" abimõis või vabrik Lahu-Nõmme juures.
Lahu Algkool asutati 5. detsembril 1873. 1902. aastal ehitati Lahu külla uus koolimaja, kus töötas kolmeklassiline kool. Pärast kuueklassilise koolikohustuse kehtestamist õppis seal 4.–6. klass, 1932. aastal muudeti kool kuueklassiliseks algkooliks. 
1940. aastal valmis Alar Kotli projekteeritud koolimaja naaberkülla Kõpstale, kus 1940/41. õppeaastal asus õppima kolm klassikomplekti.
Lammasküla

Lammasküla on küla Lääne-Viru maakonnas Väike-Maarja vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Rakke valda.
Ajalugu.
Lammasküla poolmõis ("Lammasküll") eraldati Järvamaa Ao mõisast 1819. aastal. 
Lammasküla liideti uuesti Järvamaa Liigvalla vallaga suvel 1936. Lammasküla lahutamisega Virumaa Salla valla koosseisust vähenes Viru pindala 360,34 ha ja elanike koguarv 32 võrra.
Lammasküla mõisal oli tärklisevabrik.
Lammaskülas oli 19. sajandi keskel (alates 1856. aastast) meditsiinipunkt, kus töötas dr O. L. Hoffmann, kes teenindas ka Simuna, Väike-Maarja, Koeru ja Järva-Jaani asulat.
Lasinurme

Lasinurme on küla Lääne-Viru maakonnas Väike-Maarja vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Rakke valda.
Lasinurmes oli mõis.
Liigvalla

Liigvalla on küla Lääne-Viru maakonnas Väike-Maarja vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Rakke valda.
Külas asub Liigvalla orjakivi.
Liigvallas oli mõis.
Liigvallat läbib Preedi jõgi.
Mõisamaa (Väike-Maarja)

Mõisamaa on küla Lääne-Viru maakonnas Väike-Maarja vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Rakke valda.
Ajalugu.
Praeguse Mõisamaa eelkäija võis kanda nime Mandavere ("Mondefer", 18. sajandi L. A. Mellini kaardil "Mandefer").
Kirikuraamatute järgi (18.–19. sajand) oli Mõisamaa mõisa maadel kaks küla, Mandevere ja Järvemäe (ka Jerveka, Jääremaa). Kunagist Järvemaa küla Tammiku parkmetsa taga mäletatakse ainult paiga nime järgi.
Taani hindamisraamatus on üheks neljateistkümnest Pudiviru kohanimeks Käginurme, see võis olla Mõisamaa küla muinasnimetus. Muinasasula koht on külatänava ääres arheoloogide poolt tuvastatud.
Haukamäe (ka Aukamäe) küla paiknenud Mõisamaa ja Lasinurme vahel. Haukamäest on tänapäeval järel samanimeline talu. Küla saanud otsa Põhjasõjas. Mõis võtnud tühjaks jäänud talude maad endale. Põllu seest olevat välja tulnud kaevurakkeid.
Mõisamaa mõisast suundub üks vana tee kunagi mõisa koosseisu kuulunud Järvemäe külla (ammu hävinud). Tee oli äärestatud kuusehekiga, mida meenutavad üksikud pügamisjälgedega vanad puud.
18. sajandi L. A. Mellini kaardil on Järvemäe ("Jerwemä") ja Mandevere ("Mandefer") vahel tähistatud "Wända mõis".
Rahvakool.
Mõisamaa rahvakool asutati 1852. Aastal 1863 õppis seal 35 last, koolmeistriks oli Juhan Böckler (52 a). Külas oli kauplus, vanadekodu, veski, rahvamaja ja mõnda aega isegi vallakeskus. 
Lohukivi.
Kultusekivi "Mõisamaa Lohukivi" on arheoloogiamälestisena nr 10317 riikliku kaitse all. 2008. aasta kevadel kaevati Mõisamaa Lohukivi ekslikult oma kohalt välja ja lükati tee äärde. Kivi asub praegu Mõisamaa küla põhjaserval Suure-Tammikusse ja Mõisamaa külla hargnevate teede lahkmelt 100 m põhjas, Suure-Tammiku tee kõrgel läänekaldal põllu servas. Algne asukoht oli keset põldu lohus.
Mäiste

Mäiste on küla Lääne-Viru maakonnas Väike-Maarja vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Rakke valda.
18. sajandi Ludwig August Mellini kaardil oli küla nimeks märgitud "Meiste".
Mäiste külas on Mäiste järv.
Küla idaosa on Emumäe maastikukaitseala koosseisus. Emumägi jääb ise naaberküla territooriumile.
Nõmmküla (Väike-Maarja)

Nõmmküla on küla Lääne-Viru maakonnas Väike-Maarja vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Rakke valda.
Olju

Olju (18. sajandil ka "Oljo") on küla Lääne-Viru maakonnas Väike-Maarja vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Rakke valda.
18. sajandi L.A. Mellini kaardi järgi oli Olju lähedal Onga jõel vesiveski. Kaardil on tähistatud ka Mäe, Oja ja Kuke kõrts Rakvere – Väike-Maarja – Vägeva maantee ääres.
Padaküla

Padaküla (18. sajand L.A. Mellini kaardil "Peddakül") on küla Lääne-Viru maakonnas Väike-Maarja vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Rakke valda.
Eesti 2000. aasta rahvaloenduse andmeil Padakülas elanikke ei olnud.
Ajalugu.
18. sajandi L.A. Mellini kaardi järgi oli Padakülas Põltsamaa jõe ääres vesiveski. Ilmandu jõgi suubus Põltsamaa jõkke enne vesiveskit. Padakülas suubub Põltsamaa jõkke veel Nõmme-Aruküla (Nõmme Saunaküla) allikatest (Nõmme küla vesiveskikohast) lähtuv oja (tänapäeval puudub paljudel kaartidel ja keskkonnaregistris).
Piibe

Piibe on küla Lääne-Viru maakonnas Väike-Maarja vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Rakke valda.
Külas on endise Piibe mõisa kompleks. 
Mõisa järgi on nime saanud küla läbiv Piibe maantee. Piibe küla maad ulatuvad Endla looduskaitsealasse. 
Piibearu.
Piibe mõisast lõunas paiknenud Pagari talu taguse silla kaudu pääses Kanamatsi raba ja Linnusaare raba ääres asuvasse Piibearu külasse, kus asusid Põltsamaa jõe äärsed aruniidud. 
Jõe süvendamise käigus 20. sajandi keskel mitmed väiksemad jõekäärud sirgestati, alles jäid soodid. Külas oli mitmeid talukohti. Endise küla lõunaservas Linnusaare rabas algab Endla looduskaitseala Piibearu piiranguvöönd.
Kauai

Kauai on saar Vaikses ookeanis, üks Hawaii saartest. Pindala 1430 km². Saar on mägine, kõrgus kuni 1598 meetrit. Kauai on vulkaanilise päritoluga.
Saarel asuva Waiʻaleʻale mäe ümbrus on üks maailma kõige sademerikkamaid piirkondi. Aasta keskmine sademete hulk on 11 684 mm. Keskmiselt sajab seal 335 päeval aastast.
2008. aastal elas saarel 63 689 inimest. Suurim asula on Līhuʻe, mis asub saare kagurannikul.
Wailua on Hawaii saarte ainuke laevatatav jõgi. 
Kuulub Ameerika Ühendriikide Hawaii osariiki, moodustates koos eraomanduses oleva Niihau saarega Kauai maakonna.
Ohio jõgi

Ohio on jõgi Põhja-Ameerikas. Algab Pittsburghist, kus Allegheny ja Monongahela jõed ühinevad. Voolab kitsas orus rahulikult valdavalt edela ja lääne suunas, välja arvatud Louisville'is, kus moodustab kärestiku. Jõgi suubub Cairo väikelinna lähedal, kus on Illinoisi, Missouri ja Kentucky osariikide kolmikpunkt, vasakult Mississippisse.
Pikkus 1579 km. Suurim lisajõgi on Tennessee jõgi.
Jõe ääres asuvad Cincinnati, Louisville'i ja Evansville'i linnad.
Nimi.
Euroopa keeltesse on Ohio jõe nimi laenatud prantsuse keele vahendusel senekakeelsest nimest [ohiːjoʔ], mida 17. sajandi lõpus tõlgiti kui "ilusat jõge". Morfoloogiliselt koosneb seneka sõna /o-h-ijo-ʔ/ tähenduseta nimisõnalistest liidetest /o-/ ja /-ʔ/ ning tähenduslikest morfeemidest /-h-/ 'jõgi' ja /-ijo-/ 'hea, ilus', mis kokku tähendavad "ilusat jõge". Proto-irokeesi keeles tähendas *"ijo" arvatavasti 'suurt'. Ohio oletuslikule algsele 'suure jõe' tähendusele viitab ka jõe nimi algonkini keeltes, kus seda kutsutakse samuti 'suureks jõeks'. Seneka keeles tähistati hüdronüümiga [ohiːjoʔ] lisaks Ohio jõele ka selle ülemjooksu moodustavat Allegheny jõge ning tervet Mississippi jõge Ohio jõe suudmest kuni Mehhiko laheni.
Ahaggar

Ahaggar (Hoggar; araabia keeles جبال هقار, tuareegi keeles "Ahaggar") on mägismaa Põhja-Aafrikas Sahara keskosas Alžeeria lõunaosas.
Ahaggari mägismaa kõrgeim tipp on Tahati mägi (3003 m), mis on ka Alžeeria kõrgeim punkt.
Geoloogilises mõttes on Ahaggar noor, umbes 2 miljonit aastat. Ta koosneb peamiselt vulkaanilistest kivimitest. Seal on kustunud vulkaane.
Ahaggaris valitseb kuiv troopiline kliima ja seal on kõikjal kõrb. Talvel võib esineda ka külmakraade. Siiski on seal kliima vähem äärmuslik kui paljudes teistes Sahara piirkondades, vastupidi, mõnikord sajab seal isegi vihma, mistõttu Ahaggaris on üsna suur bioloogiline mitmekesisus ja seal leidub reliktseid liike. Sellepärast on sinna asutatud Ahaggari rahvuspark.
Ahaggari loodepoolne osa on Mouydir ja selle kõrgeim tipp on 2327 m kõrgune Djenoun. Ahaggari kirdepoolne osa on Tassili-n-Ajjer ja selle kõrgeim tipp on 2254 m kõrgune Tehi-n-Isser.
Ahaggaris on palju vadisid, kuivi jõesänge. Nende rohkus näitab, et mitte väga ammu oli sealkandis piisavalt vett nende jõgede moodustamiseks. Tänapäeval on nad kõik aasta läbi kuivad.
Suurimad vadid, mis kulgevad põhja, Vahemere suunas, on Irharhar ja Tekhammat. Tänapäeval lõpevad nad Issaouane'i ergis, mille taga põhjas asub Suur Idaerg. Suurimad kagusse, Tšaadi järve suunas kulgevad vadid on Tafassassel ja Arokam. Tänapäeval lõpevad nad Suures Bilma ergis. Suurimad edelasse, Nigeri jõe suunas kulgevad vadid on Ti-n-Amzi, Zazir ja Ti-n-Tarabine. Suurimad läände, Atlandi ookeani poole kulgevad vadid on Djaret, Mellene ja Tekouiat. Tänapäeval lõpevad nad Chechi ergis.
Tänapäeval on Ahaggar üldiselt asustamata. Aeg-ajalt võib kohata rändhõime, peamiselt tuareege. Tahatist üksnes pisut lõunas asub Tamanrasseti linn. See asub oaasis ja on samanimelise provintsi keskus. See on pindalalt Alžeeria suurim provints ja hõlmab enamiku Ahaggarist, kuid ka muid alasid.
Ahaggaris oli hüäänkoerte isoleeritud asurkond, aga oletatavasti suri see 20. sajandil välja. Seal on täheldatud gepardeid, leoparde, genette, mangusteid ja metskasse, aga šaakaleid ja fennekeid ei ole seal kohatud.
Sealt on leitud kaljumaalinguid. Need on umbes 8000 aastat vanad.
Kampala

Kampala on Uganda pealinn ja suurim linn, halduslikult moodustab Kampala ringkonna. Asub mõne kilomeetri kaugusel Victoria järve põhjakaldast.
Ajalugu.
Linn on tekkinud 1890. aastal Frederick Lugardi rajatud tugiposti juurde.
Kampalas asuvad 1922. aastal asutatud Makerere ülikool ja 1954 asutatud tehnikaülikool.
Free Software Foundation Europe

Free Software Foundation Europe (lühend FSFE) on mittetulunduslik valitsusväline organisatsioon, mis tegeleb vaba tarkvara leviku soodustamisega Euroopas. 
FSFE asutati 2001. aastal USA-s resideeriva Free Software Foundationi (FSF) ametliku sõsarorganisatsioonina Euroopas. Samas on see FSF-st nii juriidiliselt kui ka rahaliselt sõltumatu üksus. 
FSFE osaleb GPL-i uue versiooni väljatöötamisel, osaleb AGNULA projektis, pakub tuge FSF-le GNU projektis, osales ÜRO korraldatud Maailma Infoühiskonna Tippkohtumise (WSIS) ettevalmistustöös, osaleb Maailma Intellektuaalse Omandi Organisatsiooni (WIPO) töös vaatlejaliikmena, taotleb UNESCO-lt vaba tarkvara kandmist maailma kultuuripärandi nimekirja, võitleb tarkvarapatentide kehtestamise vastu Euroopas.
Cincinnati

Cincinnati on linn Ameerika Ühendriikides Ohio osariigis, Hamiltoni maakonna keskus. Asub Ohio jõe ääres Kentucky osariigi piiri kõrval. 
Elanike arv on 2020. aasta rahvaloenduse kohaselt 309 317. Tippajal, 20. sajandi keskel, elas Cincinnatis üle 500 000 inimese. Cincinnati on elanike arvult osariigi kolmas linn. Cincinnati linnastus elab 2,26 miljonit inimest, millega on see Ohio osariigi suurim linnastu.
Linna rajas John Cleves Symmes 1788. aastal. Algul oli linna nimi Losantiville, 1790. aastal sai see praeguse nime Cincinnati Seltsi järgi. Cincinnati sai linnaõigused 1802. aastal. Aastal 1819 sai see "city"-õigused.
Cincinnati elanikest on 52% valgenahalisi, 43% mustanahalisi ja 5% muude rasside esindajaid. Suur osa linnaelanikest on läbi aegade olnud saksa päritolu, 1900. aasta rahvaloendusel rohkem kui 60%. Saksa immigrantidelt on tulnud ka linnaosa Over The Rhine nimi ning iga septembril peetakse linnas Oktoberfest Zinzinnati. 
Cincinnati on tähtis majanduskeskus, seal asuvad paljude ettevõtete peakorterid; üks suuremaid ettevõtteid on Procter &amp; Gamble.
Suurimad kõrgkoolid on Cincinnati ülikool, Cincinnati kunstiakadeemia ja Xavieri Ülikool, mis on katoliiklik eraülikool.
Linnas asub Cincinnati kunstimuuseum.
Linnas tegutsevad Ameerika jalgpalli klubi Cincinnati Bengals, pesapalliklubi Cincinnati Bengals ja jalgpallilklubi FC Cincinnati.
Glasuur

Glasuur on keraamilisi tooteid kattev õhuke ja tihe klaasjas kiht, mis on keraamilistele toodetele kantud kõrgel temperatuuril põletades.
Ajalugu.
Glasuur võeti kasutusele neljandal aastatuhandel eKr Vana-Egiptuses.
Umbes 18. sajandil eKr võeti Mesopotaamias kasutusele pliiglasuurid.
Umbes 17. sajandil eKr võeti Hiinas kasutusele tuhaglasuur.
Glasuuride omadused.
Glasuuride kõige olulisemateks omadusteks peetakse:
Glasuuri otstarve.
Glasuuri kasutatakse keraamikas mitmetel põhjustel. Nendest olulisemad on asjaolud, et glasuur suurendab keraamiliste toodete mehaanilist tugevust ja vastupidavust paljude ainete toimele. Samuti aitab glasuur parandada keraamilise toote veepidavust ning selle abil on võimalik keraamilisele esemele head väljanägemist anda. Glasuuritud esemeid on ka parem puhastada kuna glasuur muudab esemete välispinna ühtlasemaks ja siledamaks.
Glasuuride liigitamine.
Glasuure liigitatakse
Glasuurimisel tehtavad vead.
Levinumad vead, mida tehakse keraamiliste esemete glasuurimisel, on kas liiga õhukese või liiga paksu glasuurikihi pealekandmine. Esimesel juhul ei kata glasuur hästi ja kaetav pind jääb läbi kumama või lausa glasuuri alt välja. Teisel juhul (liiga paks glasuurikiht) võib aga esineda glasuuri mullitamist, mahakoorumist, pragunemist, mahavalgumist või soovimatute laikude ja paksendite teket.
Liiga õhuke või liiga paks glasuurikiht tekivad glasuurimisel ja seega peab oskama neid vigu õigeaegselt märgata. Siis on veel võimalik glasuuri maha võtta ja glasuurimist korrata, sealjuures varem tekkinud vigu vältides. Pärast glasuurpõletuse läbitegemist ei ole enamasti võimalik enam defekte parandada. Siiski on võimalik, et defektide esinemine on soovitud. Sellel eesmärgil kasutatakse krakleeglasuure, et põletatud toodetele tekitada tihe pragude võrgustik.
Enamik ülejäänud vigadest, mis võivad glasuurimisel tekkida, on seotud glasuuri enda koostisega. See tähendab, et glasuuri koostises on midagi liiga palju või liiga vähe.
Võimalikud on ka valesti teostatud põletuse tõttu tekkivad vead.
Glasuurimisel tehtavaid vigu aitab vältida varasem kogemus, mis tekib piisaval praktiseerimisel erinevate glasuuridega ja kokkupuutumisel kõikvõimalike vigadega. Piisava kogemuse olemasolul on võimalik vigu märgata juba glasuuri peale kandes ja selleks ei pea teostama glasuurpõletust, et näha, et midagi ebaõnnestus.
Cleveland

Cleveland on linn Ameerika Ühendriikides Ohio osariigis, Cuyahoga maakonna keskus. Asub Cuhayoga jõe suudme lähedal Erie järve ääres.
Cleveland asutati 1796. aastal ja sellest sai tähtis terasetööstuskeskus. Linn on saanud nime kindral Moses Cleavelandi järgi.
Clevelandis asutas John D. Rockefeller oma firma Standard Oil.
Linna korvpalliklubi Cleveland Cavaliers mängib NBA liigas.
Clevelandis on Rock'n'rolli Kuulsuste Hall.
Larvik

Larvik on sadamalinn Norra kaguosas Vestfoldi maakonnas, Larviki valla keskus.
Elanike arv on 23 577 (2008). 1. jaanuaril 2006 oli elanike arv 23 154.
Räitsvere

Räitsvere (saksa k. "Rettisfer" või "Rattiswer" või ka "Kapu-Rettisvere") on küla Lääne-Viru maakonnas Väike-Maarja vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Rakke valda.
Külas on paisjärv (Ao paisjärv ehk Ao veehoidla, Registrikood: VEE2066010). 
Küla läbib Nõmme jõgi, jõel oli Kääri vesiveski ja koolmekoht.
Ajalugu.
1925. aastal puuriti Räitsvere küla maadele põlevkivi leviku lõunapiiri määramiseks 201,69 meetri sügavune Kamariku puurauk, mis on Porkuni lademe laiendatud stratotüüp, kuna seal esinevad Kamariku kihistiku kivimid, mis Porkuni paemurrus puuduvad. Puurauk on Kamariku kihistiku ja Koigi kihistiku stratotüüp.
1977. aastal liideti Räitsvere külaga Jäola.
Salla

Salla on küla Lääne-Viru maakonnas Väike-Maarja vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Rakke valda.
Küla juures asus Salla mõis, mille härrastemajas tegutses 1921–2014 Salla Põhikool.
Külas tegutseb raamatukogu.
Sallat läbib põhja-lõunasuunaliselt Tammiku–Salla–Käru tee. Küla lõunaosas keerab tee itta ja sellest hargneb Olju–Salla tee.
Ajalugu.
Salla küla on mainitud juba 13. sajandil Taani hindamisraamatus. Salla mõisa on esmamainitud 1479. aastal.
Sajandeid oli valdav maakasutus, kus küla maad olid jaotatud ainult mõneks põlluks. Iga põld ja heinamaa siilutati vastavalt talude arvule. Salla küla lõunaosas Emumäe veerul on arheoloogiamälestistena riikliku kaitse all kaks kultusekivi.
Salla küla Hindreku talu asukohas on külamemoriaal "Küla mäletab" Külmojade pere viiele vennale ning teistele okupatsioonivõimu ohvritele.
Loodus.
Külast voolab läbi Salla jõgi.
Külas asub Salla liukivi.
Külast natuke lõuna pool Emumäe küla territooriumil asub Emumägi. Külast itta jääb Peetla raba.
Küla lääneosa läbib Emumäe maastikukaitseala.
Kaitse alla on võetud ka Salla mõisa park.
Suure-Rakke (Väike-Maarja)

Suure-Rakke on küla Lääne-Viru maakonnas Väike-Maarja vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Rakke valda.
Suure-Rakke küla asub Rakke aleviku idaküljel. Küla läbib Rakvere – Väike-Maarja – Vägeva maantee.
Väike-Rakke (Väike-Maarja)

Väike-Rakke on küla Lääne-Viru maakonnas Väike-Maarja vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Rakke valda.
Väike-Rakke küla piirneb kagus Sootaguse, edelas Edru, idas Mõisamaa ja põhjas Suure-Rakke külaga. Küla läbib Rakvere – Väike-Maarja – Vägeva maantee.
Tammiku (Väike-Maarja)

Tammiku on küla Lääne-Viru maakonnas Väike-Maarja vallas.
Ajalugu.
Tammikus asus Emumäe piirkonna (Pudiviru) muinasaegne keskus. Tänapäeval on teada Tammiku linnamägi ehk Rahaaugumägi, kaheksa kultusekivi ja 1959. aastal läbikaevatud maa-alune kalmistu Kolgata ehk Pealuumäel. Rahvapärimuste järgi olnud Tammikus veel Taaratammik ja Hiietammik, samuti ja .
18. sajandi Ludwig August Mellini kaardi järgi oli Suur-Tammiku ja Salla mõisa vahelisel teel Laane ("Lane") kõrts.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Rakke valda.
Tammiku külast oli pärit kirjandus- ja koduloolane Helmut Joonuks.
Muistendid.
Vanasti oli Suur-Tammikul 14 talukohta ja 15-s sepa koht. Mõis võttis osa talusid oma külge, tahtis oma maid suurendada. Tema krunt oli alul liiga väike. Mõisnik hävitas ära Tõnnikese, Vanamardi ja Altrahva talud, teiste nimesid jutustaja enam ei mäleta. Mõisnik maad kusagil asemele ei andnud, nii jäi endine peremees vabadikuks. (Juhan Steinberg)
Loodus.
Külas asub Tammiku järv, mida kaitstakse Tammelehe hoiuala koosseisus. Samuti asub külas Väike-Tammiku järv ning Viru-Tammiku paisjärv ehk Juta järv.
Küla lõunaossa ulatub välja Emumäe maastikukaitseala.
Tammiku mõisa park on võetud kaitse alla.
Villakvere

Villakvere (18. sajandi L. A. Mellini kaardil "Willakfer") on küla Lääne-Viru maakonnas Väike-Maarja vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Rakke valda.
Eesti 2000. aasta rahvaloenduse andmeil Villakveres elanikke ei olnud.
Tuntud isikud ja endised talukohad.
Mitme talu elanikud arreteeriti või mõrvati kohapeal 1941. aastal või küüditati 1949. aastal.
Väike-Tammiku

Väike-Tammiku on küla Lääne-Viru maakonnas Väike-Maarja vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Rakke valda.
Väike-Tammiku küla oli mõisa ajal talude arvult Suur-Tammiku külast suurem.
Väike-Tammiku lähedal oli 18. sajandi Ludwig August Mellini kaardi järgi Rebuoja ("Raboja") kõrts. 18. sajandi kaardil on ka Tammiku järve suubuv ojake, mida tänapäeval enam pole.