tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Charlotte Brontë

 
Charlotte Brontë (21. aprill 1816 – 31. märts 1855) oli inglise kirjanik, õdedest Brontëdest kõige vanem. Ta saavutas oma romaaniga "Jane Eyre" õdedest ka suurima populaarsuse. Tema pseudonüüm oli Currer Bell. 
Elulugu.
Charlotte Brontë sündis 1816. aastal Thortonis Yorkshire'is iiri päritolu vaimuliku Patrick Brontë ja Maria Brontë (sünd. Branwell) pere kolmanda lapsena. Sünni poolest olid temast vanemad õed Maria ja Elizabeth, kes aga lapsepõlves surid. Aastal 1820 kolis pere Haworthi, kus isa abivaimulikuna tööd leidis. Järgmisel aastal pärast Charlotte'i ema surma tuli suure kuuelapselise perekonna, viie tütre ja poja eest hoolitsema Elizabeth Branwell, Maria Brontë õde. Patrick Brontë ei abiellunud uuesti.
Charlotte'i lapsepõlv möödus venna Branwelli kaheteistkümne sõduri ja temaga koos loodud fantaasiamaailmas Angria mängides. Tuntuima Brontë õe lapsepõlve kuulus ka suur hulk lugemist.
1824. aastal saadeti Charlotte ja ta kaks vanemat õde Maria ja Elizabeth Cowan Bridge'i kooli, mida Charlotte oma romaanis „Jane Eyre“ kriitiliselt kajastab, ning kus halbade tingimuste tõttu aasta pärast Maria ja Elizabeth tuberkuloosi surid; kool jättis ka Charlotte'i tervisele püsivad jäljed.
Elu Charlotte'i järgmises koolis, Roeheadis, oli palju õnnelikum ning kuhu ta hiljem õpetajana tagasi pöördus.
Aastal 1832, pärast kahte ebameeldivat kogemust guvernandina, ütleb Charlotte koha õpetajana üles ja sõidab tädi käest saadud rahaga Brüsselisse õppima, et luua koos Emilyga Haworthi väike erakool. Õed asuvad õppima Hégeri pansionaati, kus vanim neist armub lootusetult direktori abikaasasse, kellele ta veel ka pärast oma tädi surma ja hetkelist koju tagasi pöördumist (Emily jäigi koju) kirglikke kirjade saatmist jätkab. Just nagu õdede kooliprojekt läbi põleb, jäävad ka Charlotte'i kirjad härra Hégerile alatiseks vastamata.
1845. aastal veenab Charlotte Emilyt ja noorimat õde Anne'i nende luuletusi pseudonüümide Currer, Ellis ja Acton Bell all avaldama. Seda ostetakse ainult kaks eksemplari.
Charlotte Brontë esimest romaani „The Professor“ ei võtnud kirjastajad vastu, samas kui ta õdede Emily ja Anne'i esikromaanid võeti, mis perekonna suures rahapuuduses sundis Charlotte'i „Jane Eyre'i“ kiiresti lõpetama.
„Jane Eyre“ avaldati aastal 1847 ning seda saatis kohe edu.
Romaani menu oli peagi varjutatud reast surmadest. Aastal 1848 surid vend Branwell ja noorem õde Emily, järgmise aasta mais kaotas Charlotte pere pesamuna Anne'i. Üksindust, mis teda pärast seda tabas, kajastas Charlotte „Villette'is“; mälestused armsast õest Emilyst on aga külvatud „Shirley“ kangelannasse.
Pärast kolme tagasi lükatud abieluettepanekut nõustus Charlotte lõpuks aastal 1854 abielluma A. B. Nichollsiga, seda vaatamata isa vastupanule.
Aasta hiljem Charlotte Brontë suri. Saatuslik haigus oli arvatavasti naise rasedusega seotud.
Romaan „The Professor“ lükati tagasi kokku üksteist korda ja leidis härra Nichollsi abiga kirjastamist alles pärast autori enda surma.
Emily Brontë

Emily Jane Brontë (30. juuli 1818 – 19. detsember 1848) oli inglise kirjanik, õdedest Brontëdest vanuselt teine. 
Ta sai tuntuks eeskätt romaaniga "Vihurimäe", mis ilmus 1847. aastal. Ta alustas ka teise romaani kirjutamist, kuid suri enne selle valmimist. Tema pseudonüüm oli Ellis Bell.
Kahekümnesendine münt

20-sendiseid münte oli 1991–2011 ringluses kahte värvi – hõbedasi ja kuldseid.
Pärast rahareformi vermiti kõik mündid samast kuldkollasest sulamist, kuid pärast 1996. aastat otsustati muuta 20-sendiste värvi, et neid oleks 50-sendistest lihtsam eristada. Muus osas jäi kujundus samaks.
Kujundus.
Kuldkollane münt kaalub 2,27 grammi, selle läbimõõt on 1,895 sentimeetrit, paksus 1 millimeeter ning selle serv on sile. Hõbedane, nikeldatud terasest münt kaalub täpselt 2 grammi, muus osas on selle parameetrid identsed kuldse mündi omadega.
Avers.
Mündi esiküljel on sõnad "EESTI VABARIIK" ja nimiväärtus "20 senti".
Revers.
Mündi tagaküljel on kolm lõvi ja vermimise aasta.
Vermimisaasta erimid.
Kahekümnesendiseid münte vermiti aastatel 1992, 1996, 1997, 1999, 2003, 2004, 2006 ja 2008 ning kui 1992. ja 1996. aasta müntide värvuse erinevus välja arvata, siis ainus visuaalne erinevus müntidel on aastaarv.
Toll (asutus)

Toll on riigiamet, mille tavapärasteks ülesanneteks on riiki sisse veetavatelt kaupadelt riigimaksude kogumine, tollijärelevalve tegemine nii piiril kui sisemaal (reisijate ja kaupade kontroll, rikkumiste menetlemine) ja väliskaubanduseks vajalike tegevuslubade väljastamine.
Riikide tolliasutused on korraldatud väga erinevalt: mõnedes riikides on toll liidetud maksuametiga või piirivalvega, mõnedes riikides täidab tolli funktsioone osaliselt politsei vm korrakaitseamet.
Eestis täidab tolli ülesandeid Maksu- ja Tolliamet.
Apollon ja Daphne (Bernini)

"Apollon ja Daphne" on itaallasest skulptori Gian Lorenzo Bernini marmorist skulptuur, mis asub Villa Borgheses Roomas. Skulptuur kujutab antiigiainelist röövimisstseeni valgusejumala Apolloni ja nümf Daphnega. 1625. aastal kardinal Scipione Borghese ülesandel loodud Apollonit ja Daphnet kujutav teos tõi autorile laiema kuulsuse.
Apollon on tema eest põgenenud nümfile Daphnele järele jõudnud ja valmis teda haarama; Daphne palve peale muudab Zeus nümfi loorberipuuks, et ta Apolloni käest päästa: Daphne juurest kasvavad oksad ja lehed, keha hakkab kattuma koorega.
Võrratu virtuoosne tehnika; suurepäraselt mõjub kontrast naise pehme, õrna keha ja kareda puukoore vahel.
Shirley Temple

Shirley Jane Temple (hiljem ka Shirley Temple Black; 23. aprill 1928 Santa Monica, USA – 10. veebruar 2014 Woodside, San Mateo maakond, California, USA) oli Oscariga pärjatud USA endine lapsfilminäitleja. Ta tegi 1930. aastatel kaasa rohkem kui 40 filmis, hiljem töötas diplomaadina.
Elukäik.
Filmidebüüdi tegi ta nelja-aastaselt filmis "What's To Do" ning kaks aastat hiljem sai tuntuks filmiga "Stand Up and Cheer". 1935. aastal pälvis ta Oscari, olles vaid kuueaastane.
17-aastaselt abiellus ta näitleja John Agariga, kellega koos mängis 1948. aastal vesternis "Fort Apache". 1950. aastal paar lahutas ning Temple abiellus ärimees Charles Alden Blackiga. Pärast abielu oli ta kümme aastat filmimaailmast eemal. 
1958. aastal naasis ta ekraanile, osaledes telesarjas "Shirley Temple'i lood", kuid uus kuulsuslaine jäi tulemata. Ta suundus poliitikasse. 1969. aastal sai Temple'ist USA esindaja ÜRO-s. Ta kuulus USA Vabariiklikku erakonda. Hiljem oli suursaadik Ghanas ja Tšehhoslovakkias.
1988. aastal ilmus tema mälestusteraamatu "Child Star" ("Lapstäht"), millest hiljem tehti ka film.
1990. aastate lõpus avastati tal rinnavähk, mis operatsiooni tulemusena aga taandus.
Temple leiti 10. veebruaril 2014 surnult oma kodust California osariigis Woodside'is.
Marko Kaldur

Marko Kaldur (sündinud 27. septembril 1978) on eesti publitsist, ajakirjanik, kutseline giid ja matkajuht. 
Ta lõpetas aastal 1997 Hugo Treffneri Gümnaasiumi. Ta on õppinud Tartu Ülikoolis: aastatel 2000–2003 ajakirjandust ning 2003–2008 turismi- ja hotelliettevõtlust.
Isiklikku.
Tema isa on endine kauaaegne (1980–2024) Jõhvi Mihkli koguduse õpetaja ja Viru praostkonna praost Peeter Kaldur.
Hobid.
Viibis 2012. aasta suvel 54-päevasel Siberi ekspeditsioonil "Magadan 2012" , 2013. aasta talvel 26-päevasel Siberi ekspeditsioonil "Polaartrip 2013" ning 2013. aasta suvel 22-päevasel ja 2014. aasta suvel 20-päevasel Kaukaasia ekspeditsioonil .
Antero Mertaranta

Lauri Antero Johannes Mertaranta (sündinud 17. jaanuaril 1956 Soomes Hyvinkääs) on soome spordikommentaator ja -ajakirjanik. Ta on kuulsaks saanud oma kaasaelamisega jäähoki kommenteerimisel, eriti Soome koondise mängudel jäähoki maailmameistrivõistlustel. Lisaks sellele kommenteerib Mertaranta ka kergejõustikku, jalgpalli ja pesapalli. Enne spordiajakirjanikuks saamist pidas Mertaranta muusikaõpetaja ja tuletõrjuja ametit ning mängis trumme ansamblis Anza Mertaranta Allstars. Tema on ka Soome jäähokikoondise fännilaulu "Ihanaa, Leijonat, ihanaa!" autor.
Mertaranta legendaarseimad kommentaarid.
Jäähoki MM 1999, alagrupimäng Soome-Venemaa:
"Koivu, Vetäkää, lauo Helminen lauo! EI VOI OIJOIJOIJOI. Kaksi sekuntia aikaa! Kaksi sekuntia aikaa! Ja Venäjä on lyöty, Venäjä on lyöty. Suomi tasoittaa kolmeen kolmeen, Jere Karalahti. Nyt saa itkeä, nyt saa huutaa!"
Jäähoki MM 1999, poolfinaal Soome-Rootsi:
"Ei voi muuta kuin sanoa ihana maali OIJOIJOIJOIJOIJOII!" (video)
Jäähoki juunioride MM 2004, veerandfinaal Soome-Venemaa:
"... "paha virhe, Filppula, ja MAALI. HERRANEN AIKA, MITÄ FILPPULA TEKEEEEE!" (video)
Jäähoki MM 2007, poolfinaal Soome-Venemaa:
"Tuomo Ruutu, sinne Mikko Koivulle. JA KOIVU LYÖ SUOMEN FINAALIIN, KOIVU LYÖ SUOMEN FINAALIIN! OIJOIJOIJOIJOII!"" (video 1, video 2)
Leida Peips

Leida Peips (sündinud 1. veebruaril 1937) on endine eesti lüpsja ja Eesti NSV Ülemnõukogu, NSV Liidu Ülemnõukogu rahvasaadik. 
Leida Peips õppis Heimtali 7-kl. Koolis, pärast lõpetamist 1953. aastal oli Viljandi rajooni «Sirbi ja Vasara» kolhoosis farmitööline, seejärel õppis Avanduse Põllumajanduskoolis. Kooli lõpetamise tas «Sirbi ja Vasara» kolhoosis (pärast kolhooside liitumist Viljandi näidissovhoos), kus algul töötas farmibrigadirina, aastail 1958–1964 linnutalitajana ning 1964. aastast. lüpsjana.
Ta töötas Tööpunalipu ordeniga Viljandi näidissovhoosi lüpsifarmis Päri külas. 1974. aastal lüpsis ta lehma kohta keskmiselt 5200 kg piima.. Eesti keskmine piima väljalüps oli sel aastal alla 4000 ja Venemaa keskmine alla 3000 kilogrammi.
Leida Peips oli Eesti NSV Ülemnõukogu IX koosseisu saadik ja 1979. ja 1984. aastal valiti ta Eesti NSV-st NSV Liidu Ülemnõukogu rahvasaadikuks.
Viiekroonine münt (1993)

 
Viiekroonine münt on esimene pärast 1992. aasta rahareformi igapäevakäibesse mõeldud meenemünt; see vermiti 1993. aastal. 
Münt anti välja Eesti riigi 75. aastapäeva puhul.
Münt oli kasutusel igapäevases käibes.
Kujundus.
Kuldkollane münt kaalub 7,1 grammi, selle läbimõõt on 2,62 sentimeetrit ning selle serv on sile.
Avers.
Mündi esiküljel on Eesti väike riigivapp ning vermimise aasta "1993".
Revers.
Mündi tagaküljel on Jaan Koorti skulptuuri "Metskits" kujutis, kiri "EESTI VABARIIK 75" ning nimiväärtus "5 krooni".
Erimid.
Mündist on kaks erimit – ühel on vapi kõige alumise lõvi pea ja käpa vahel M-täht ja teisel ei ole.
Olmeluul

Olmeluul on luul, mille sisu on seotud igapäevaste olmesündmustega, mistõttu on mõnikord raske hinnata patsiendi väidetu tõesust. Näiteks patsient, kes elab ühiskorteris, räägib, et naabrid varastavad ühisköögist tema toiduaineid. See võib isegi nii olla, aga võib olla tegemist ka luuluga.
Sageli on olmeluulu käivitavaks asjaoluks patsiendi mäluhäired. Patsient näiteks ei mäleta, kuhu ta pani oma raha ja seetõttu ei ole ta suuteline oma raha üles leidma ja sellest sugeneb kahtlustus, et keegi on tema raha varastanud. Kahtlusalusteks saavad patsiendi lähedased või naabrid. Ajapikku kahtlus süveneb ja areneb luul. Kuid luulu sisu jääb ikkagi olme tasemele ja ruumiliselt piirdub oma toaga. luulu ulatus ei laiene ruumis ega sisuliselt, erinevalt laiahaardelisest ja kosmilisest luulust.
Olmeluul esineb sageli dementsetel (tüüpiliselt Alzheimeri tõbi, kuid ka vaskulaarne dementsus või tserebrovaskulaarsed haigused) vanuritel.
Linda Ariva

Linda Ariva (aastani 1955 Linda Ibrus; 18. november 1921 Tallinn – 27. jaanuar 2009 Elva) oli eesti tõlkija ja pedagoog, polüglott.
Elukäik.
Aastal 1941 lõpetas ta Tallinna 8. Keskkooli, 1949 Tartu Riikliku Ülikooli inglise filoloogina. 1953–1954 täiendas end sealsamas ajaloo-keeleteaduskonnas.
Aastail 1949–1960 töötas ta pedagoogina Pärnu ja Viljandi koolides, 1960–1969 Tartu Riikliku Ülikooli inglise keele kateedris, hiljem töötas Nõo Keskkoolis.
Ta tõlkis peamiselt saksa ja inglise keelest. Ta valdas 14 keelt.
Isiklikku.
Tema abikaasa oli matemaatik Karl Ariva.
Neuroleptikumid

Neuroleptikumid on grupp keemilisi ühendeid, millel on tõhus raviv toime psühhoosile. Tihti kasutatakse sõna "neuroleptikum" sõna "antipsühhootikum" sünonüümina.
Neuroleptikumid on ravimid, mis kõrvaldavad mõtlemishäireid, suruvad maha tajumishäireid, hallutsinatsioone ja sundmõtteid; samal ajal ei teki üldanesteesiat. Mõne neuroleptikumiga (kvetiapiin, klosapiin, olansapiin) kaasneb tugev sedatiivne toime, mõnega mitte (sulpiriid). Nende ravimite toime ühiseks omaduseks on psüühiliste protsesside aktiivsuse pidurdamine, koos sellega aeglustub ka liikumine. Ravi eesmärgiks on nn positiivse sümptomaatika kõrvaldamine. Niinimetatud negatiivset sümptomaatikat vähendav toime on tagasihoidlik ning ilmneb sõltuvalt konkreetsest isikust, haigusest, ravimist, ravidoosist ja ravi kestusest. 
Neuroleptikumid jagatakse kaheks üldrühmaks – traditsioonilised ehk konventsionaalsed ehk vanad neuroleptikumid ehk tüüpilised ja uued ehk atüüpilised neuroleptikumid. Mõlemasse rühma kuuluvad ravimid on kasutusel olnud suhteliselt pikka aega.
Neuroleptikumide toime raviannustes manustatuna võib halvendada tähelepanu, vähendada motivatsiooni ning põhjustada võimetust kogeda naudingut. 
Kauaaegsest kasutusest on tingitud tardiivdüskineesia (hiline düskineesia) (pöördumatu liikumishäire). Liigutushäired on sagedasemad tüüpiliste neuroleptikumide kasutamisel, atüüpiliste puhul on seevastu sagedasemad metaboolsed kõrvalnähud, näiteks kaalu suurenemine.
Jaotus.
Keemiliselt on neuroleptikumid väga erinevad:
Ravimiresistentsus

Ravimiresistentsus on nähtus, mil ravimid ei avalda ettenähtud toimet. Ravimiresistentsuse korral tuleb soovitud toime saavutamiseks suurendada oluliselt ravimi annust. Ekstreemsetel ravimiresistentsuse juhtudel ei olegi võimalik soovitud raviefekti saavutada.
Ravimiresistentsuse põhjused:
Ühekroonine münt (hõbedavärviline)

Hõbedavärvilised ühekroonised mündid on esimesed pärast 1992. aasta rahareformi käibele lastud mündid, mis käibelt kõrvaldati.
Mündid valmistas RE Juveel Tallinnas. 
Alates aastast 1998 vermitakse sama kujundusega, kuid pisut erineva kaalu ning katkendlikult rihveldatud servaga ühekroonised münte kollasest metallist. Eesti Pank põhjendab muudatust sellega, et hõbedasi 1-krooniseid münte oli võimalik kasutada Saksamaa müügiautomaatides sama koostisega ja lähedase mõõdu ning kaaluga 1-margase asemel.
Kujundus.
Hõbedane münt kaalub 5,44 grammi, selle läbimõõt on 2,335 sentimeetrit, paksus 1,8 millimeetrit ning selle serv on sile.
Avers.
Mündi esiküljel on Eesti väike riigivapp ning vermimise aasta.
Revers.
Mündi tagaküljel on sõnad "EESTI VABARIIK" ning nimiväärtus "1 kroon".
Vermimisaasta erimid.
Hõbedasi ühekrooniseid münte vermiti aastatel 1992, 1993 ja 1995 ning ainus visuaalne erinevus müntidel on aastaarv.
Eesti Päevaleht (Rootsi)

Eesti Päevaleht (rootsi keeles "Estniska Dagbladet") oli eestikeelne ajaleht, mis ilmus Stockholmis aastail 1959–2022. 
Kui aastatel 1945–1959 ilmunud ajaleht Stockholms-Tidningen Eestlastele omanikuvahetuse tõttu ilmumise lõpetas, algasid läbirääkimised kõigi eesti ajalehtede ühendamiseks Rootsis ja ühise päevalehe moodustamiseks. Kuigi mitmesugused ringkonnad huvitatud olid, ei õnnestunud sobivat lahendust leida. Endine moodus jätkus Eesti Päevalehe nime all 26. märtsil Eskilstuna-Kurireni juures lehe B-väljaandena, peatoimetajaks Juhan Kokla. Eskilstuna Kurireni eriväljaandena ilmus ajaleht, kuni mindi üle iseseisva organi moodusele. Majandusjuhiks hakkas Peeter Kõll, vastutavaks toimetajaks Arvi Moor ning väljaandjaks sai Eesti Päevaleht Förlags AB. Ajaleht ilmus kaks korda nädalas 8–16-leheküljelisena.
Esimene Eesti Päevalehe number ilmus 26. märtsil 1959. 11. jaanuaril 2017 ilmus 7000. ajalehenumber.
Kuna lehetellijate arv oli vähenenud, mistõttu 2018. aastaks riigitoetust enam ei saadud, hakkas leht alates 1. jaanuarist 2018 ilmuma üle nädala. 
Alates 2018. aastast andis ajalehte välja äriühing Estniskt Tidskrift AB, mille tegevdirektor oli Tiina Pintsaar, juhatuse esimees Jaan Vilval ja juhatuse liige Patrick Adolf Szutkiewicz. 
Alates 2020. aastast ei suutnud Eesti Päevaleht majanduslikel põhjustel paberlehte enam välja anda ja ajaleht ilmus digitaalsena kuni 28. augustini 2022.
Zach Braff

Zachary Israel Braff (sündinud 6. aprillil 1975 South Orange'is New Jerseys) on Kuldgloobusele ja Emmy auhinnale nomineeritud USA filminäitleja, stsenarist ja produtsent.
Tema tuntuimaks telerolliks on J.D. osatäitmine USA komöödiasarjas "Kollanokad". Lisaks on ta mänginud filmides "Aedade osariik" (2004), "Viimane suudlus" (2006) ja "The Ex" (2007).
Evangeline Lilly

Nicole Evangeline Lilly (sündinud 3. augustil 1979 Fort Saskatchewanis Albertas) on Kuldgloobusele nomineeritud Kanada filminäitleja.
Tema tuntuimaks telerolliks on Katherine "Kate" Austeni osatäitmine USA draamasarjas "Teadmata kadunud".
Ühekroonine münt (kullavärviline)

Kuldkollaseid ühekrooniseid münte vermiti alates aastast 1998, enne seda vermiti ühekrooniseid münte hõbedasest sulamist.
Kujundus.
Kuldkollane münt kaalub 5 grammi, selle läbimõõt on 2,325 sentimeetrit ning selle serv on katkendlikult rihveldatud (vaheldumisi sile ja rihveldatud pind; nii sileda kui ka rihveldatud ala järjestikune pikkus on umbes 13 mm ja mõlemaid on mündi serval 3 korda).
Avers.
Mündi esiküljel on Eesti väike riigivapp ning vermimise aasta.
Revers.
Mündi tagaküljel on sõnad EESTI VABARIIK ning nimiväärtus 1 KROON.
Vermimisaasta erimid.
Kuldkollaseid 1-krooniseid münte vermiti aastatel 1998, 2000, 2001, 2003 ja 2006 ning ainus visuaalne erinevus müntidel on aastaarv.
Juubelimünt.
9. juunil 2008 lasti ringlusse Eesti Vabariigi 90. aastapäeva erikujundusega ühekroonine münt. Niisuguseid münte vermiti kokku 20 miljonit.
Masi Oka

Masi Oka (õieti Masayori Oka; jaapani keeles 岡 政偉 "Oka Masayori"; sündinud 27. detsembril 1974 Tōkyōs Jaapanis) on Kuldgloobusele nomineeritud Jaapani-Ameerika Ühendriikide näitleja ja digitaalefektide looja.
Tema tuntuimaks telerolliks on Hiro Nakamura osatäitmine Ameerika Ühendriikide draamasarjas "Kangelased" ja Franklini roll komöödiasarjas "Kollanokad". Lisaks on ta loonud digitaalefekte filmidele ", ", "Maailmade sõda" ja "".
Junga

Junga (ka laevapoiss, tekipoiss) on üldjuhul alaealine laevameeskonna (laevapere) liige, kelle ülesanne laevas on täita vanemate meeskonnaliikmete korraldusi ning saada õpipoisi meetodil praktilisi kogemusi merendusest ja laevandusest. 
Ajalugu.
Jungade tegevus laevadel ulatub sajandite taha. Algul kasutati neid muuhulgas ohvitseride kajutiteenijatena. Üldjuhul ei võetud tekipoisiks alla teismeliseiga. Mitmed ajaloost tuntud meresõitjad või kõrgemad mereväeohvitserid on alustanud oma laevateenistust jungana. Jungad pidid sageli sooritama teatud teenistusaja järel purjelaevadel pädevus- ja julguskatseid, misjärel nad ülendati nooremmadrusteks.
Kuni teise maailmasõjani oli näiteks peaaegu kõigi suuremate Eesti purje- ja aurulaevade meeskonnas alaealine tekipoiss.
Uuemal ajal on noorte varajaseks merenduslikuks ja sõjanduslikuks ettevalmistamiseks asutatud ka spetsiaalseid jungade koole, mis on olnud eriti aktuaalsed maailmasõdade aegu. Venemaal asutas Peeter I esimese jungade kooli juba 1703. aastal Kroonlinnas.
Tänapäev.
Tänapäeval on nii-öelda ametlikke palgalisi jungasid või tekipoisse laevadel harva. Selleks on nii juriidilisi kui ka praktilisi põhjuseid. Neid võib esineda pigem abilistena väikelaevadel või purjejahtidel. 
Noortele meresõiduhuvilistele on tänapäeval asutatud esmaste merenduskogemuste saamiseks huviringe ja organisatsioone, kus on võimalik omandada praktilisi oskusi noortele mõeldud väiksematel õppelaevadel või õppeväljasõitudel. Vastavas organisatsioonis või huvihariduses osalejat nimetatakse ka mõnikord jungaks ja neile korraldatakse jungade katseid või ristimisi.
Warren Beatty

Henry Warren Beatty (sündinud 30. märtsil 1937 Richmondis Virginias) on USA filminäitleja, stsenarist, režissöör ja filmiprodutsent. Tema õde on näitleja Shirley MacLaine.
Ta on eelkõige tuntud osatäitmistega filmides "Bonnie ja Clyde" (1967), "Shampoo" (1975), "Heaven Can Wait" (1978), "Reds" (1981) ja "Bugsy" (1991).
Autasud.
Nooruses esines Beatty paljudes mitte-Broadway teatrilavastustes ning oli 22-aastaselt kaasa teinud juba umbes 40 lavastuses. Oma ainsa teatrietteaste eest Broadwayl (William Inge'i näidendis "A Loss of Roses") nimetati ta 1960. aastal New Yorgi parima teatrinäitleja auhinna Tony kandidaadiks.
1961. aasta filmiga "Splendor in the Grass" nimetati ta Kuldgloobuse kandidaadiks meesdraamanäitleja kategoorias (ei võitnud) ja uustulnuka kategoorias (võitis).
1967. aasta filmiga "Bonnie ja Clyde" nimetati ta Oscari, Kulgloobuse ja BAFTA auhinna kandidaadiks meespeaosatäitja kategoorias ja Oscari kandidaadiks parima filmi kategoorias. Ta ei võitnud neist ühtki.
1975. aasta filmiga "Shampoo" nimetati ta Oscari kandidaadiks parima originaalstsenaariumi kategoorias ja Kuldgloobuse kandidaadiks parima komöödianäitleja kategoorias. Ta ei võitnud kumbagi.
1978. aasta filmiga "Heaven Can Wait" nimetati ta Oscari kandidaadiks parima näitleja, režissööri, filmi ja mugandatud stsenaariumi kategoorias (ei võitnud ühtki), Kuldgloobuse kandidaadiks meesnäitleja kategoorias komöödias (võitis) ning parima ulmefilmi auhinna kategooria Saturn kandidaadiks näitleja, stsenaariumi ja režissööri kategoorias (võitis neist kaks esimest).
1981. aasta filmiga "Reds" nimetati ta Oscari kandidaadiks filmi, režissööri, originaalstsenaariumi ja näitleja kategoorias (võitis režissöörina). Kuldgloobuse kandidaadiks nimetati ta režissööri, stsenaariumi ja draamanäitleja kategoorias (võitis režissöörina). Näitlejana kandideeris ta ka BAFTA auhinnale (ei võitnud).
1991. aasta filmiga "Bugsy" nimetati ta Oscari kandidaadiks näitleja ja filmi kategoorias ning Kuldgloobuse kandidaadiks draamanäitleja kategoorias. Ta ei võitnud neist ühtki.
1998. aasta filmiga "Bulworth" nimetati ta Oscari kandidaadiks originaalstsenaariumi kategoorias ning Kuldgloobuse kandidaadiks stsenaariumi ja näitleja kategoorias. Ta ei võitnud neist ühtki.
Kokku on ta nimetatud Oscari kandidaadiks 14 korda (võitis neist ühe), Kuldgloobuse kandidaadiks 11 korda (võitis neist 3), Saturni kandidaadiks 3 korda (võitis neist 2) ja BAFTA auhinna kandidaadiks 2 korda (ei võitnud neid).
2007. aastal pälvis ta Cecil B. DeMille'i nimelise elutööauhinna.
Laine Mets

Laine Mets (aastani 1955 Laine Kallak; 22. detsember 1921 Annikvere – 28. aprill 2007 Tallinn) oli eesti pianist ja klaveriõppejõud.
Ta sündis kooliõpetajate peres. 1944. aastal lõpetas ta Tallinnas konservatooriumi Erika Franzi õpilasena. Aastatel 1945–1948 õppis Leningradi konservatooriumis, seejärel Anna Klasi juures ja 1950–1953 Moskvas Gnessinite-nimelises Muusikapedagoogilises Instituudis. 1954. aastal sai ta kunstiteaduste kandidaadi kraadi.
Esimese soolokontserdi andis Laine Mets 1948. aastal. Edaspidi esines ta peaaegu igal aastal uue kavaga klaveriõhtutega, lisaks andis ta ka klaverikontserte koos sümfooniaorkestriga. Tema lemmikheliloojate hulka kuulusid Johann Sebastian Bach, Domenico Scarlatti, François Couperin, Béla Bartók ja Olivier Messiaen. Eesti klaverimuusikast esitas ta meelsasti Rudolf Tobiase, Artur Lemba, Heino Elleri ja Eduard Tubina loomingut.
Pärast Moskvast naasmist töötas Laine Mets Tallinna Riiklikus Konservatooriumis õppejõuna: aastatel 1974–1987 juhatas ta klaverikateedrit, 1981. aastast oli professor ja 1994. aastast emeriitprofessor.
Isiklikku.
Tema õde oli pianist Virve Lippus, poeg pianist Rein Mets.
Charlize Theron

Charlize Theron (sündinud 7. augustil 1975 Lõuna-Aafrika Vabariigis Benonis) on USA filminäitleja ja modell.
Elulugu.
Charlize oli pere ainus laps. Tema emakeel on afrikaani keel. Isa kannatas alkoholismi all ning tuli 21. juunil 1991 oma abikaasale ja tütrele kallale. Charlize'i ema laskis mehe maha. Kohus tunnistas selle enesekaitseks ega karistanud teda.
Võitnud kohaliku modellivõistluse ja saanud aastapikkuse modellilepingu, sõitis Charlize 16-aastaselt Milanosse. Pärast lepingu lõppemist asus ta elama New Yorki ning hakkas käima balletikoolis. 19-aastaselt sai ta põlvevigastuse, mis ei lubanud tal tantsijaks saada.
Kui Charlize oli balletikoolist lahkunud, ostis ema talle üheotsapileti Los Angelesse. Kui Charlize läks seal ema saadetud tšekki rahaks vahetama, keelduti pangas talle raha andmast. Charlize vihastas ja hakkas telleri peale karjuma. Seda kuulis järjekorras tema taga seisnud talendiotsija, kes tema etteastest vaimustununa andis talle oma visiitkaardi, tutvustas teda filmimaailmas ja aitas tal pääseda näitekooli. Hiljem Theron vallandas ta oma mänedžeri kohalt, sest too pakkus talle järjest osi ajuvabades filmides, näiteks "Showgirls" ja "Species".
Theron nimetati 1998 valminud filmiga "Võimas Joe Young" parima ulmefilmi auhinna Saturn kandidaadiks parima naiskõrvalosatäitja kategoorias, aga ei võitnud seda auhinda.
2003 mängis Theron filmis "Koletis" sarimõrvar Aileen Wuornosi. Selle filmiga pälvis ta arvukalt filmiauhindu, millest kõige olulisemad on parima naisnäitleja Oscar, parima draamanäitlejanna Kuldgloobus ja Berliini filmifestivali parima naisnäitleja Hõbekaru.
2004 mängis Theron filmis "Peter Sellersi elu ja surm" Britt Eklandi. Selle rolli eest nimetati ta Kuldgloobuse kandidaadiks parima lühisarja või telefilmi naisnäitleja kategoorias ja Emmy kandidaadiks parima naiskõrvalosatäitja kategoorias lühisarjas või filmis. Ta ei võitnud kumbagi auhinda.
2005 mängis ta filmis "Külm maa" naiskaevurit. Selle rolli eest nimetati ta Oscari kandidaadiks parima naisnäitleja kategoorias ja Kuldgloobuse kandidaadiks parima draamanäitlejanna kategoorias. Ta ei võitnud neist kumbagi.
2009 mängis ta filmis "Põlev lennuk"" ja nimetati sellega Saturni auhinna kandidaadiks parima naisnäitleja kategoorias, kuigi filmis puudub ulmeline element. Ta ei saanud seda auhinda.
Paul Giamatti

Paul Edward Valentine Giamatti (sündinud 6. juunil 1967 New Havenis Connecticutis) on Ameerika näitleja. Ta on pälvinud Primetime Emmy auhinna ja kolm Kuldgloobust ning olnud kaks korda nomineeritud Oscarile ja Briti Filmiakadeemia filmiauhinnale.
Michelle Williams

Michelle Ingrid Williams (sündinud 9. septembril 1980 Kalispellis Montana osariigis) on USA filminäitleja.
Williams sai tuntuks, kui kehastas aastatel 1997–2003 Jen Lindleyt USA teleseriaalis "Dawson's Creek". 2005. aastal kehastas ta Almat draamafilmis "Brokebacki mägi", mis tõi talle nii Kuldgloobuse kui ka Oscari nominatsiooni. Nii Oscari kui ka Kuldgloobuse nominatsiooni on ta pälvinud ka filmide "Kurb valentinipäev" ja "Minu nädal Marilyniga" eest.
Matthew Fox

Matthew Chandler Fox (sündinud 14. juulil 1966 Abingtonis Pennsylvanias) on Kuldgloobusele nomineeritud USA filminäitleja ja endine modell.
Tema tuntuimateks rollideks on Charlie Salingeri osa USA draamasarjas "Party of Five" (1994–2000) ja Dr. Jack Shephardi roll põnevussarjas "Teadmata kadunud", mida ta kehastab alates 2004. aastast.
Tiina Toomet

Tiina Toomet (neiupõlvenimi Tiina Muttikas; sündinud 11. jaanuaril 1960 Tallinnas) on eesti veterinaar.
Ta on õppinud Tallinna 27. 8-klassilises koolis ja Tallinna 21. Keskkoolis. Lõpetanud 1983. aastal Eesti Põllumajanduse Akadeemia, kus õppis veterinaariat. 
Töötas Vabariiklikus Veterinaarlaboratooriumis 1983–1986. Oli kuus aastat lastega kodus ning asutas 1991. aastal oma väikeloomakliiniku – Tiina Toometi Kliiniku. Seal on ta tegelnud põhiliselt naha- ja kõrvahaiguste, allergiate ja hematoloogiliste probleemidega. 2022. aasta novembris müüs ta loomakliiniku maha.
Toomet on end erialaselt täiendanud põhiliselt Soomes. Alates 1995. aastast on ta osalenud oma eriala tippkongressidel Euroopas ja mujal maailmas. 
Ta on olnud Eesti Väikeloomaarstide Seltsi loomisest 1994. aastal kuni 2003. aastani seltsi president ning on praegugi Eesti esindaja Euroopa ja maailma väikeloomaarstide ühingutes.
Ta on Eesti Maaülikooli kuratooriumi liige.
Ta õpetab Järvamaa Kutsehariduskeskuses paar korda aastas tulevasi loomaarsti abilisi ja korraldab kutsikate eelkooli.
Ta teeb kaks korda kuus taskuhäälingut "Loomaarst taskus".
Tegevus poliitikas.
Ta kandideeris 2025. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel Põhja-Tallinna linnaosas erakonna Parempoolsed nimekirjas, sai 65 häält ning ei osutunud valituks.
Isiklikku.
Tema ema oli kosmeetik Inna Tarmak ja isa korvpallur Heino Muttikas. Tema vend on Mart Tarmak.
Tiina Toomet on abielus Vallo Toometiga ja neil on kolm last: Karl (sõjaväelane), Siim (vanade autode taastaja) ja Silvia (linnaplaneerimismagister). Pere elab Kalamajas. Neil on kassid Maksim ja Donnarumma, bostoni terjer Paula ning saksa lambakoer Säde. Varem on neil olnud ka bokser.
Tiina Toomet harrastab pilatest.
Wentworth Miller

Wentworth Earl Miller (sündinud 2. juunil 1972 Chipping Nortonis Oxfordshire'is Suurbritannias) on Kuldgloobusele nomineeritud Ameerika Ühendriikide näitleja.
Miller on eelkõige tuntud Michael Scofieldi osatäitjana põnevusseriaalis "Põgenemine", mida ta kehastab alates 2005. aastast.
Ta mängis seriaali "Kummituselausuja" esimeses jaos kõrvalosa.
Isiklikku.
2013. aastal avalikustas ta, et on gay.
2021. aastal avalikustas ta, et on autist.
Scarlett Johansson

Scarlett Ingrid Johansson (sündinud 22. novembril 1984 New Yorgis) on ameerika filminäitleja.
Johansson on isa poolt taanlane ja ema poolt juut. Tal on vanem poolvend Christian isa esimesest abielust, vanem õde Vanessa, kes on endine näitleja, vanem vend Adrian ja kaksikvend Hunter. Ise on Johansson end juudiks nimetanud.
Johansson hakkas filmides näitlema üsna noorena. Tema esimene film "North" valmis 1994 ja Johanssonil oli seal episoodiline osa. Sellest ajast on ta peaaegu igal aastal mõnes filmis esinenud.
2003 mängis Johansson filmis "Tõlkes kaduma läinud" Charlotte'i. Selle rolli eest nimetati ta BAFTA auhinna kandidaadiks naispeaosatäitja kategoorias ning Kuldgloobuse kandidaadiks muusikali- või komöödianäitlejanna kategoorias, võites neist esimese.
Samal aastal mängis ta filmis "Tütarlaps pärlkõrvarõngaga" Grieti. Selle rolli eest nimetati ta BAFTA auhinna kandidaadiks naispeaosatäitja kategoorias ja Kuldgloobuse kandidaadiks draamanäitlejanna kategoorias. Ta ei võitnud neist kumbagi.
2004 mängis ta filmis "Armastuslaul Bobby Longile" Purslane Willi. Selle rolli eest nimetati ta Kuldgloobuse kandidaadiks draamanäitlejanna kategoorias, aga ei võitnud seda.
2005 mängis ta filmis "Matšpall" Nola Rice'i. Selle rolli eest nimetati ta Kuldgloobuse kandidaadiks naiskõrvalosatäitja kategoorias, aga ei võitnud seda.
2010 mängis ta filmis "Raudmees 2" vene spiooni Nataša Romanovat. Selle rolli eest nimetati ta ulmefilmide auhinna Saturn kandidaadiks naiskõrvalosatäitja kategoorias, aga ei võitnud seda.
Samal aastal esines Johansson teatris, mängides Arthur Milleri näidendis "Vaade sillalt" Catherine'i. Selle rolli eest pälvis ta Tony naisnäitleja kategoorias.
Scarlett Johansson on olnud tegev ka lauljana. Ta on välja andnud kaks stuudioalbumit "Anywhere I Lay My Head" (2008) ja "Break Up" (2009, koos Pete Yorniga).
Poliitilises mõttes on Johansson end registreerinud sõltumatuna, kuid sellegipoolest on ta korduvalt esinenud Demokraatliku Partei toetusüritustel ning kutsunud 2004. aasta presidendivalimistel hääletama John Kerry ja 2008. aastal Barack Obama poolt.
27. septembril 2008 abiellus Johansson näitleja Ryan Reynoldsiga. 14. detsembril 2010 teatasid nad, et on asunud eraldi elama. Mõlemad andsid sisse lahutuse ja abielu lõppes 1. juulil 2011. Novembris 2012 hakkas ta käima reklaamiagentuuri omanikust Romain Duraicaciga. Paar teatas kihlusest septembris 2013. Septembris 2014 sündis tütar Rose Dorothy. 2017. aastal abielu lahutati.
Ekstaas

Ekstaas (vanakreeka sõnast "ἔκστασις" ("ekstasis"; ligikaudne algtähendus '[enesest] väljaspool viibimine') on lühiajaline teadvuse muutunud seisund, milles tavaline väliskeskkonna tajumine on vähenenud ja asendunud intensiivsete subjektiivsete elamustega.
Ekstaasi võivad tekitada tugevaid, enamasti positiivseid emotsioone põhjustavad olukorrad, näiteks looduse või kunsti ilu kogemine, usulised rituaalid, looming või armastus. Ekstaas võib tekkida ka ilma teadaoleva põhjuseta.
Ekstaasi tõlgendatakse sõltuvalt kultuurist ja situatsioonist kui vaimustuse kõrgeimat astet, ühendust vaimude või jumalatega, hinge väljumist kehast või psüühikahäiret.
Mitmetes kultuurides praktiseeritakse ekstaasi saavutamisele suunatud meetodeid ja tehnikaid, need sisaldavad ja kombineerivad selliseid elemente nagu palve, eraldatus, keskendumine, paastumine, rituaalne käitumine, muusika, kehaline liikumine, seks, psühhoaktiivsete ainete tarvitamine.
Ekstaas religioonis.
Paljud rahvausundid peavad ekstaasi ennustamise, ravimise või vaimolevustega suhtlemise toimivaks viisiks. Šamanismis usutakse, et rituaalsete meetoditega sihipäraselt saavutatud ekstaasis omandab šamaan üleloomulikud võimed (vaimudega suhtlemine, selgeltnägemine, ennustamine, maagiline ravimine). Vana-Kreekas olid ekstaatilised ennustusrituaalid pühendatud jumal Apollonile (Delfi oraakel) ja orgialikud ekstaatilised pidustused veinijumal Dionysosele. Kristlus tunneb prohvetite ja pühakute ekstaasi, ekstaatilistel seisunditel on oma koht katoliiklikus müstikas. Ka uued karismaatilised liikumised kristluses praktiseerivad ekstaatilisi seisundeid, seletades neid Püha Vaimu toimega. Islami müstika (sufismi) rituaalides kasutavad usklikud muusikat ja keerlevat tantsu, et jõuda seisundisse, mida tõlgendatakse kui hingelist ühendust Allahiga. Hinduismis ja budismis on välja töötatud keerukad kehalise ja vaimse enesearendamise süsteemid, mille üheks edasijõudnutele mõeldud osaks on mitmesugused ekstaatilised seisundid (samadhi, dhjaana, nirvaana). Zen-budismis taotletakse äkilist valgustatust (satori), mis peaks püsivalt teisendama inimese suhet maailmaga.
Mittereligioosne ekstaas.
Tänapäeva sekulaarses "lääne" tsivilisatsioonis aktsepteeritakse ekstaasilähedasi seisundeid situatsioonides, mis seostuvad seksi, muusika, kunsti või spordiga; samuti arusaadava põhjusega tugevate positiivsete emotsioonide korral.
Ekstaasi käsitlused.
Terminiga "ekstaas" tähistatakse suurt hulka tavaseisundist ja üksteisest tugevalt erinevaid seisundeid, üldtunnustatud diagnostilisi kriteeriume pole määratletud. Ekstaasi ja sellega seotud nähtusi kirjeldavad psühholoogia, antropoloogia ja teoloogia – igaüks omade meetoditega. Sellealaseid uurimistulemusi on raske praktiliselt kontrollida ja mõnikord erinevate uurijate väited ei ühildu nende erinevate eelduste tõttu.
Mare

Mare on eesti naisenimi.
Seda nime peetakse lühendiks nimedest Maria ja Margaretha.
Eestis elas Rahvastikuregistri andmetel 8. mai 2012 seisuga 3366 Mare-nimelist inimest.
1. jaanuari 2018 seisuga oli Eestis eesnimi Mare 3184 naisel. Mare on Eestis populaarsuselt 38. naisenimi. Kõige populaarsem on eesnimi Mare vanuserühmas 70–74, kus neid on 10 000 elaniku kohta 99,09 ning Viljandi maakonnas, kus neid on 10 000 elaniku kohta 42,66. Mare on keskmiselt 64 aasta vanune (mediaanvanus on 65).
Lätis oli 2021. aasta 30. juuni seisuga eesnimi Mare 91 inimesel.
Mare on peamine naistegelane Villem Kapi ooperis "Lembitu".
Emma Thompson

Emma Thompson (sündinud 15. aprillil 1959 Londonis) on inglise näitleja ja lavastaja, kes on pälvinud kaks Oscarit, kaks Kuldgloobust, ühe Emmy ja kolm Briti Filmi- ja Telekunsti Akadeemia auhinda.
Ta on Suurbritannia Põgenike ja Pagulaste Nõukogu (Refugee Council) toetaja. 
Elukäik.
Thompson sündis inglise teatrilavastaja Eric Thompsoni ja šoti näitleja Phyllida Law' peres. Tema õde Sophie Thompson on samuti näitleja. 
Emma õppis Cambridge'i ülikoolis inglise keelt ja kirjandust. Näitlejakarjääri alustas ta Cambridge'is teatrilavastuses "Woman's Hour", pärast seda mängis mitmes televisioonisarjas.
Teleseriaali "Fortunes of War" võtteplatsil sai ta tuttavaks Kenneth Branagh'ga, kellega hiljem abiellus. 
Emma Thompson debüteeris filminäitlejana 1989. aastal filmis "The Tall Guy". Samal aastal asutasid nad koos abikaasaga filmistuudio Renaissance Films, mille esimeses filmis "Henry V" nad mõlemad ka mängisid. 
Laiemalt tuntuks sai Thompson osatäitmisega 1992. aasta James Ivory filmis "Howards End", mille eest ta pälvis parima naisnäitleja Oscari.
1995. aastal kirjutas ta stsenaariumi filmile "Mõistus ja tunded" ja mängis filmis ka üht peaosa. Ta pälvis parima mugandatud stsenaariumi Oscari.
2003. aastal abiellus ta Greg Wise'iga, kes oli mänginud ka filmis "Mõistus ja tunded". Neil sündis 1999. aastal tütar Gaia Romilly.
Tuudi jõgi

Tuudi jõgi (alamjooksul ka "Suitsu jõgi") on jõgi Pärnumaal Lääneranna vallas Kiska, Alaküla, Kirikuküla, Kunila, Parivere, Tuhu, Tuudi ja Valuste külas.
Jõkke suubuvad paremalt Oidrema peakraav (15,1 km suudmest) ja Riisa oja (13,3 km suudmest) ning vasakult Kuitsa oja (19,7 km suudmest), Uduma oja (12,7 km suudmest) ja Petaaluse kraav (3,4 km suudmest). Jõe lähtealale jääb Tuhu maastikukaitseala (Tuudi raba, Tuhu soo), jõe suudmealale jääb Matsalu rahvuspark. Jõe keskjooksust itta jääb Lihula maastikukaitseala (Lihula raba). Jõgi suubub vasakult Kasari jõkke 0,5 km kaugusel viimase suudmest.
Tähtsaim sild üle Tuudi jõe on Risti–Virtsu maantee 46. kilomeetril (Tuudi sild), sildu on mujalgi (Kunila sild).
Jõgi on avalik veekogu, mille piiranguvöönd on 100 m.
Tuudi jõe keskkonnaregistri kood on VEE1117900.
Võlupe jõgi

Võlupe jõgi (ka "Tõre jõgi", "Pahila-Teetsi peakraav") on jõgi Saaremaal.
Võlupe jõgi saab alguse Tagavere küla lääneservas ja suubub Triigi lahte. Jõe pikkus on 14,6 km ja valgla pindala 105,9 km².
Jõgi on nime saanud Võlupe järgi.
Võlupe

Võlupe on Saaremaal Mujaste külas asuv paik.
Võlupe asub nelja tee ristis. Põhjas on lähim küla Mujaste ja sealtkaudu saab sõita Jaani kaudu Orissaarde. Kagus on lähim küla Roobaka ja sealtkaudu saab sõita Pärsama kaudu Seljale. Lõunas on lähim küla Hiievälja ja sealtkaudu saab sõita Õeste kaudu Anglasse. Läänes on lähim küla Oitme ja sealtkaudu saab sõita Triigi kaudu Leisi. Muudest paikadest asub läheduses lääne pool Rannaküla.
Võlupe on endine kõrtsikoht. Varem kuulus see Roobaka küla alla. Võlupet mainiti 1900 kujul Волопе. Enne 2017. aasta Eesti omavalitsusreformi kuulus Võlupe Karja valda.
Võlupe andis nime Võlupe jõele.
Kadri Kõusaar

Kadri Kõusaar (sündinud 8. septembril 1980 Pärnus) on eesti kirjanik, ajakirjanik ja filmirežissöör.
Ta on lõpetanud 1998. aastal Tallinna Inglise Kolledži ja 2003. aastal Tartu Ülikooli hispaania filoloogia alal. 
Ta on töötanud Eesti Ekspressi kultuuriväljaande kirjandustoimetajana. 
Ta on juhtinud Klassikaraadio maailmamuusikasaadet "Fantaasia", TV3 persoonisaadet "Mandolino" (koos Alex Lepajõega), saadet "Seks ja küla" (2011), saadet "A4" ja Raadio 2 saadet "Cafe Duo".
Looming.
Nooruses joonistas ta ajalehtedele koomikseid. 
Tõlked.
Ta on tõlkinud portugali keelest Fernando Pessoa ja hispaania keelest Pablo Neruda luulet.
Filmid.
Ta on lavastanud filmi "Magnus" (2007), mis jõudis Cannes'i filmifestivali ametlikku programmi (Un Certain Regard). Harju Maakohus keelas filmi näitamise ja levitamise Eestis, sest kohtu hinnangul kahjustab see peategelase prototüübiks oleva inimese huve. 23. märtsil 2009 otsustas Tallinna ringkonnakohus filmi avaliku näitamise keelu tühistada.
2013. aastal esilinastus Kõusaare teine film "Kohtumõistja" (tööpealkirjaga "Euroopa psühho"), kus peaosa mängis Briti näitleja Lee Ingleby. Kõusaare sõnul on see esimene Eesti autori ingliskeelne film.
Poliitiline tegevus.
2017. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel kandideeris ta Sotsiaaldemokraatliku Erakonna nimekirjas Põhja-Tallinnas ning osutus valituks. 
Ta on Tallinna Linnavolikogu liige.
Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 1 (Haabersti, Põhja-Tallinn ja Kristiine) 452 häält ning ei osutunud valituks.
Bailatino

Bailatino on treeningu- ja tantsustiil, mille töötasid 1990. aastate lõpul välja Soome tantsutreenerid Satu Markkanen ja Minna Korvala. "Bailatino" on küll kaitstud kaubamärk, mille õigused kuuluvad Soome Tantsuspordi Föderatsioonile ja Eestis DanceActi tantsustuudiole, kuid eesti keeles kirjutatakse see stiilinimetusena tsitaatsõnana (ja lauses väikse algustähega).
"Bailatino" on rühmatreening, kus tantsitakse rühmale kohandatud koreograafiaga Ladina-Ameerika tantse nagu salsa, samba, tšatša, "merengue", "bachata", mambo, "reggaeton" jt. Teistest treeningustiilidest sarnaneb "bailatino" enim "latino"-aeroobikaga, kuid paneb rohkem rõhku tantsutehnikale ja väljendusrikkusele. 
Eestis harrastatakse "bailatino"'t alates 2000. aastast mitmes spordi- ja tantsuklubis.
Tasa sõuad, kaugele jõuad

"Tasa sõuad, kaugele jõuad" on vanasõna. 
Tõlgendus.
Kui toimetada või teha oma tegemisi rahulikult ja tasapisi, siis on vigade juhtumise tõenäosus väike. Kui on vähe vigu, siis ei pea tegelema vigade parandusega ning lõppkokkuvõttes jõutakse kiiremini eesmärgini, sest vigade parandamiseks kulub märkimisväärne aeg.
Sorrento

Sorrento on linn Lõuna-Itaalias Campanias Sorrento poolsaarel. 
Linn on tuntud sidrunite, keraamika, pitsi ja puidutöö poolest. Sorrento poolsaarelt avanevad vaated Napolile, Vesuuvile ja Capri saarele. 
Sorrentot ühendab Amalfiga kitsas tee "Amalfi Drive ()." Laevasõidu kaugusel on nii Napoli, Amalfi, Positano, Capri kui ka Ischia saar. 
Sorrentos toodetakse Limoncellot (alkohoolne jook, mida tehakse sidrunikoorest, alkoholist, veest ja suhkrust). 
Sorrentot on külastanud lord Byron, Johann Wolfgang von Goethe, Charles Dickens ja paljud teised ajaloo suurkujud. 
Kohalikku jalgpallivõistkonna nimi on . 
Kliima.
Sorrentos on Vahemerele omane kliima. Talved on niisked, suved kuivad ja soojad. 
Toit.
Sorrento toidukommetel on väga pikk ajalugu. Igal perekonnal on oma salajased retseptid, mida põlvkondade kaupa edasi kantakse. Toidu põhikomponendid on sellised, mida on võimalik saada aastaläbi, näiteks Mozzarella juust, päiksekuivatatud tomatid, värske pasta. Juurde lisatakse hooajalisi aedvilju jm. Viis rooga, mida Sorrentos proovida:
Kultuur ja vaatamisväärsused.
Sorrentol on ajalooline vanalinn. Vanalinn on elu täis, seal on palju restorane, kirikuid, butiike ja värvilisi maju. Vanalinnas müüakse pea iga nurga peal Limoncellot, linna au ja uhkust. Enamasti on tegu 32% alkohoolse joogiga. Suurt tunnustust on saanud Gelateria David jäätisekohvik.
Mary Stuart

Mary Stuart (prantsuse "Marie, reine des Écossais"; 8. detsember 1542 Linlithgowi palee, West Lothian, Šotimaa – 8. veebruar 1587 Fotheringhay Castle, Northamptonshire, Inglismaa) oli Mary I nime all Šotimaa kuninganna 14. detsembrist 1542 kuni 24. juulini 1567. 1558. aastal abiellus ta tulevase Prantsusmaa kuninga François II-ga, kes oli troonil 10. juulist 1559 kuni 5. detsembrini 1560. Sel ajal oli Mary Stuart Prantsusmaa konsort-kuninganna. 
Mary Stuart on oma traagilise elu tõttu üks tuntumaid Šotimaa monarhe.
Elukäik.
Mary sündis Šotimaa kuninga James V ja Marie de Guise'i peres. Kuna James V suri nädal hiljem, siis 6-päevaselt (reaalselt küll 1561. aastast) sai Mary Šotimaa kuningannaks.
Lapsepõlve ja nooruse veetis ta Prantsusmaal kuningas Henri II õukonnas. 1558. aastal abiellus hilisema kuninga François II-ga, kes 5. detsembril 1560 suri. Mary Stuart naasis Šotimaale. Hiljem püüdis ta Hispaania, Prantsuse ja inglise katoliiklaste toetusel kukutada lastetut Inglismaa kuningannat Elizabeth I-st.
29. juulil 1565 abiellus Mary Holyroodi palees oma nõo Henry Stuarti ehk lord Darnleyga. Abielu vihastas Elizabeth I-st, kuna temalt ei küsitud abiellumiseks luba. Mary Stuart ja lord Darnley olid aga Margaret Tudori järeltulijatena Inglise trooni pärijad. Mary hakkas oma meest tolle kõlvatu käitumise ja ebameeldiva iseloomu pärast põlgama, kuid ei tahtnud abielu lahutada, kuni tal polnud sündinud troonipärijat. Darnley vangistas vahepeal Mary ning tappis tema erasekretäri, soovides kuningavõimu endale haarata. 1566. aastal sündis tulevane kuningas James VI ning abielupaari suhted jahenesid veelgi. Lisaks sellele kasvasid pidevalt pinged ka Šotimaa katoliiklaste ja protestantide vahel. 
1567. aasta alguses hukkus lord Darnley segastel asjaoludel, milles kahtlustati nii Maryt kui ka tema vastaseid. Küsimus on siiani jäänud lahendamata. Igal juhul muutus katoliiklasest Mary positsioon Šotimaa troonil üha ebakindlamaks.
1567. aasta juunis puhkes Šotimaal Mary-vastane kalvinistide mäss, mille järel Mary Stuart loobus troonist, lastes võimule oma poja James VI, kes oli sellal üheaastane. Mary oli sunnitud põgenema Inglismaale, kus ta lootis peavarju leida Elizabeth I juurest. Viimane aga põlgas Mary Stuartit ja vangistas ta. Võimalik, et Mary jätkas ka Elizabethi juures olles plaane tolle kukutamiseks ning ise troonile asumiseks. 19 aastat vangipõlves elanud Mary tunnistati pärast pikki protsesse, vandenõus tappa Elizabeth I, süüdi. Mary Stuart hukati 8. veebruaril 1587. Tema hukkamise kohta on käibel mitmeid legende. Mary poeg James VI jõudis aga 1603. aastal, pärast Elizabethi surma, James I nime all ikkagi ka Inglismaa troonile.
Torbay

Torbay on tervikomavalitsus Suurbritannias Devoni krahvkonnas samanimelise lahe kaldal.
Koosneb kolmest linnast: Torquayst põhjas, Paigntonist keskosas ja Brixhamist lõunas.
See on oma suvituslinnade, liivarandade, meeldiva kliima, puhkuse- ja lõbustusatraktsioonide tõttu populaarne turismisihtkoht ja saanud hüüdnime Inglise Riviera.
Ipswich

Ipswich on linn Suurbritannias East Anglias Suffolki krahvkonnas.
Cherbourg

Cherbourg on endine vald Prantsusmaal Manche'i departemangus, praeguse Cherbourg-en-Cotentini valla osa.
Cherbourgi vald liideti 2000. aastal Cherbourg-Octeville'i vallaga, mis omakorda liideti 2016. aastal Cherbourg-en-Cotentini vallaga.
Limerick

Limerick on linn Iirimaal. See on Iirimaa suuruselt kolmas ja Iiri saare suuruselt viies linn.
Transport.
Linna teenindab Shannoni lennujaam, mis teenindas 2010. aastal 1 755 885 reisijat.
Alicante

Alicante (katalaani keeles ametlikult ka: Alacant) on linn Hispaanias Vahemere rannikul, Alicante provintsi keskus. 2024. aasta andmetel elab seal 358 720 elanikku, mis teeb sellest rahvaarvult Valencia autonoomse piirkonna suuruselt teise linna Valencia järel ja Hispaania kümnenda linna.
Linnas asub Euroopa Liidu Intellektuaalomandi Ameti peakorter ning linna juures paikneb Alicante Ülikool.
Alicante on üks Hispaania tähtsamaid turismisihtkohti.
Braga

Braga on linn Põhja-Portugalis, Braga ringkonna halduskeskus.
Linnas on kaks ülikooli: Minho ülikool ja Portugali Katoliiklik Ülikool.
Bragas on Portugali peapiiskopi residents.
Salamanca

Salamanca on linn Hispaanias, Salamanca provintsi keskus.
Salamanca vanalinn kuulub 1988. aastast UNESCO maailmapärandi nimistusse.
Ülikool.
Salamanca Ülikool on vanim ülikool Hispaanias ja neljas Euroopas pärast Bologna, Oxfordi ja Pariisi ülikooli. See asutati aastal 1218.
Opole

Opole (saksa keeles "Oppeln") on maakonnaõigustega linn Poolas, Opole vojevoodkonna keskus. Linn asub Odra jõe ääres.
Kuni 1945. aastani kuulus linn Saksamaale.
Szolnok

Szolnok on komitaadi õigustega linn Ungaris, Jász-Nagykun-Szolnoki komitaadi keskus. Asub Tisza jõe ääres.
2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Szolnoki elanikkonnast ungarlasi 98%, mustlasi 1% ja teistest rahvustest inimesi 1%.
Alates 12. septembrist 2008 on Szolnok Rakvere sõpruslinn.
Legnica

Legnica [legn'itsa] (saksa keeles "Liegnitz") on maakonnaõigustega linn Poolas Alam-Sileesia vojevoodkonnas.
Aastal 2005 elas linnas 106 100 ja aastal 2009 109 500 inimest.
Schwaney

Schwaney on asula Saksamaal Nordrhein-Westfaleni liidumaal Paderborni kreisis Altenbekeni vallas. Asub Paderbornist 12 km kaugusel.
Asulas on 3000–3500 elanikku (2005. aasta lõpu seisuga). 
2003. aasta detsembris elas seal 2855 elanikku.
August Alle

August Alle (31. august 1890 Viljandi – 8. juuli 1952 Tallinn) oli eesti kirjanik.
Ta sündis Viljandis kiviraiduri pojana. 
Tema haridustee algas Viljandi kihelkonnakoolis, kust ta läks edasi õppima Narva õhtukooli. 1915. aastal sooritas ta eksternina gümnaasiumi lõpueksamid Orjolis. 1915–1918 õppis ta Saratovi ülikoolis arstiteadust. 1919. aastal oli ta lühikest aega Tartu ajalehe "Odamees" tegevtoimetaja. 1937. aastal lõpetas Alle Tartu Ülikooli õigusteaduskonna.
Saratovi ülikooli lõpetamise järel töötas Alle Eestis lühemat aega ametnikuna, ajakirjanikuna ja lektorina ning pärast Tartu Ülikooli lõpetamist vannutatud advokaat Villem Jaurami abina, olulisema aja aga vabakutselisena. Pärast Eesti okupeerimist 1940. aastal oli Alle Haridusministeeriumis Teadus- ja kunstiosakonna nõunik. Ta kuulus Eesti Kirjanike Liidu juhatusse ning ajakirjade Viisnurk ja Looming toimkonda. Oli 1941 aasta augustis Tallinna töölispolgu liige. Aastatel 1945–1946 oli ta Eesti NSV kohtuministri asetäitja, 1946–1952 ajakirja Looming toimetaja.