tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Erich Fromm

Erich Fromm (23. märts 1900 Frankfurt Maini ääres – 18. märts 1980 Locarno) oli saksa-ameerika psühhoanalüütik, filosoof ja sotsioloog, Frankfurdi koolkonna esindaja, üks neofreudismi rajajaid.
Ta sündis juudi perekonnas, õppis Frankfurdi ja Heidelbergi ülikoolides, sai 22-aastaselt filosoofiadoktori kraadi, töötas 1929–1932 Frankfurdis, pärast Hitleri võimuletulekut mitmes USA ja Mehhiko ülikoolis, elu lõpuaastatel Šveitsis.
Ta püüdis ühendada Karl Marxi ja Sigmund Freudi õpetusi, kritiseerides seejuures teravalt mitmeid Freudi seisukohti, aga ka Nõukogude Liidus käibel olnud dogmaatilisi ettekujutusi marksismist.
Fromm võttis kasutusele mõiste "tarbimisühiskond" ning analüüsis sotsiaalseid patoloogiaid, massikultuuri ja isiksuse totaalset võõrandumist.
Paljudes teostes püüdis ta visandada teed ühiskonna tervendamiseks, eriti psühhoanalüütilise teraapia teel. Väljapääsu võõrandumisest nägi ta üksikisiku loomingulises, produktiivses eluhoiakus.
Mitmed tema teosed olid 20. sajandi ühiskonnakriitilise esseistika bestsellerid.
Isiklikku.
Erich Fromm abiellus kolm korda: 1926. aastal Frieda Reichmanniga, 1944. aastal Henny Gurlandiga (suri 1952) ja 1953. aastal Annis Freemaniga.
Teosed.
Frommi varasemad, saksa keeles kirjutatud teosed on vähem tuntud. Põhilised teosed on kirjutatud inglise keeles.
Eesti ürglooduse raamat

Eesti ürglooduse raamat on 17-köiteline kogumik, kus on antud üleriigiline ülevaade eluta looduse tähelepanuväärsetest objektidest. 
Selle koostamise idee tekkis 1970. aastate lõpul looduskaitsja Herbert Viidingul. Tema koostatud kava arutati Teaduste Akadeemia Looduskaitse Komisjonis ja Teaduste Akadeemia Keemia-, Geoloogia ja Bioloogiateaduste Osakonnas ning selle kiitis heaks Teaduste Akadeemia presiidium. Kava teostamise otsustas 17. mail 1982 Eesti NSV MN Presiidiumi Keskkonnakaitse ja Loodusvarade Ratsionaalse Kasutamise Komisjon. 
Eesti ürglooduse raamatu koostamise metoodika töötas välja Herbert Viiding.
Raamatu esimesed köited (Ida- ja Lääne-Virumaa) ilmusid pärast Herbert Viidingu surma 1990. aastal. Tööd korraldas edasi Ülo Heinsalu; pärast tema surma tegeles sellega Enn Pirrus, kelle kõrval andis suure panuse Hella Kink. 
Eesti ürglooduse raamat koosneb 17 köitest – üks iga maakonna kohta ning lisaks Tallinn ja militaaralad. Selle üldmaht on umbes 6500 lehekülge. Registreeritud on 2528 loodusobjekti, sealhulgas 227 aluspõhja paljandit ja koobast, 269 pinnavormi, 222 allikat, 76 järve, 73 sood, 1600 rändrahnu ja kivikülvi. Töö raamatuga jätkub.
Osaliselt on see raamat välja antud Tartu Ülikooli Geoloogia Instituudi sarjas "Loodusmälestised".
Alexander Anton Hörschelmann

Alexander Anton Wilhelm Hörschelmann (11. august 1836 Martna – 30. mai 1885 Tallinn) oli Eesti vaimulik.
Alexander Anton Hörschelmann sündis Martna Püha Martini koguduse õpetaja Otto August Leopold Hörschelmanni ja Charlotte Wilhelmine Marie Hörschelmanni (sünd. Luther) pojana. Tema emapoolne vanaisa oli Tallinna kaupmees Dietrich Martin Luther. Vaimulikukutse valisid ka ta vennad Ferdinand Dietrich Nicolai, August Konstantin ja Johannes Eduard Robert.
Ta õppis Tallinna toomkoolis aastatel 1850–1854 ning Tartu ülikooli usuteaduskonnas 1855–1858. Oli koduõpetaja Kloodi mõisas. Eestimaa vikaarpastor 10. veebruarist 1863.
Hörschelmann kutsuti Hageri Lambertuse koguduse õpetajaks 12. mail 1864 - 1864–1885, (introdutseeriti 21. juunil 1864). 
1865. aastal asutas ta Eesti Piibliseltsi Hageri abipiibliseltsi ja oli selle eestseisja. 8. oktoobrist 1876 oli Haapsalu kreisi koolikomisjoni vaimulik liige, tegutses köstri- ja pastorileskede kassa juures. Kuna kogudus oli esialgsega võrreldes mitmekordseks suurenenud, algatas ta kiriku uuendamiseks korjanduse. 
1882. aastal tabas teda kirikumõisas pikselöök, mille tagajärjel ta haigestus ega tervenenudki sellest.
Isiklikku.
Tema väimees oli Koeru Maarja-Magdaleena koguduse õpetaja Adolf Georg Haller.
Elujärv

Elujärv (ka Paliküla järv ja Paluküla järv) on looduslik järv Sakala kõrgustiku keskosas, Viljandi maakonnas Mulgi vallas Tuhalaane külas.
Järve pindala on 1,1 ha, pikkus 160 m, laius 60 m, kaldajoone pikkus 454 m ja kõrgus merepinnast 76,5 m. Järve edelatipust voolab välja oja, mis 150 m kaugusel suubub Vidva ojasse. Järv kuulub Lääne-Eesti vesikonda ja Pärnu alamvesikonda. Järv on avalikult kasutatav veekogu.
Järves leidub särge, ahvenat, haugi, latikat.
August Konstantin Hörschelmann

August Konstantin Hörschelmann ka August Konstantin Heinrich ja Hoerschelmann (12. september 1842 Martna – 8. juuli 1913 Nõmme) oli Eestimaa vaimulik.
Õppis Tallinna toomkoolis 1857–1862 ja Tartu Ülikooli usuteaduskonnas 1862–1866. Pärast ülikooli lõpetamist töötas koduõpetajana. Õpetajaks ordineeriti 30. augustil 1870.
Töötas 1870–1886 Karuse Margareeta koguduse õpetajana(valiti ametisse 29. juulil 1870). Saadeti 3. veebruaril 1878 Bukaresti, et ta osaleks vaimulikuna Vene-Türgi sõjas. Kuid ta haigestus tüüfusse ja saadeti sama aasta mais koju tagasi.
14. oktoobril 1885 kutsuti August Konstantin Hörschelmann Hageri Lambertuse koguduse pastoriks. Hageri õpetajaks introdutseeriti ta 2. veebruaril 1886. Tema eestvedamisel hakati ehitama uut kirikuhoonet. Kuna ta oli venestusvastane ja keelas rahval vene usku minemast, siis saadeti ta aastal 1892 kubermangust välja.
Siis oli ta 1892–1897 Strelna ja Oranienbaumis luterlik pastor VELK Peterburi konsistooriumiringkonnas. Aastal 1897 kutsuti ta Haapsalu koguduse õpetajaks, kuid haiguse tõttu läks emerituuri. Pidas siiski vahetevahel teenistusi.
Isiklikku.
Isa oli Martna pastor Otto August Leopold Hörschelmann, vend Alexander Anton Hörschelmann oli enne August Konstantini Hageri koguduse pastor, vend Johannes Eduard Hörschelmann oli Martna, Moskva eesti, Narva Jaani ja Jamburgi koguduse pastor.
Paul Undritz

Paul Undritz (15. jaanuar 1854 Kuigatsi-Vaalu – 13. detsember 1897 Valga) oli Eesti vaimulik ja koolikirjanik.
Ta õppis 1871–1874 Valga õpetajate seminaris, mille lõpetamise 1.a. Räpina ja 2.a. Vändra kihelkonnakoolis õpetajaks. Pärast seda valmistas iseseisvalt küpsuseksameiks, pärast nende sooritamist astus Tartu Ülikooli usuteaduskonda, kus ta õppis aastatel 1881–1889.
Oli aastal 1889 Vändra Martini koguduse abiõpetaja. 1890–1897 oli Valga linna eesti koguduse õpetaja.
Üliõpilasena oli Paul Undritz aastal 1883 Eesti Üliõpilaste Seltsi asutajaid ja koostas seltsi kodukorra.
Usbeki keel

Usbeki keel (usbeki keeles "o‘zbek tili" või "o‘zbekcha") on turgi keelte tšagatai rühma kuuluv keel, Usbekistani riigikeel. Seda kõnelevad Usbekistanis ja selle naabruses elavad usbekid. 
Usbeki keelt kõneleb emakeelena umbes 44 miljonit inimest.
Tadžikistani naabruses räägib usbeki keelt 1,5 miljonit. Neist Kõrgõzstanis 1,2 miljonit ja Türkmenistanis 519 000. Afganistan 3,5 miljonit . Kasahstan 678 487.
Tähestik.
Kuni 1928. aastani kasutati usbeki keeles kirjutamiseks araabia kirja, seejärel mindi üle ladina tähestikule. 1940. aastal võeti kasutusele kirillitsa, 1992. aastal aga jälle ladina tähestik.
Usbeki keel on lähisuguluses uiguuri keelega.
"Kaasaegne usbeki ladina tähestik:"
"Usbeki kirillitsa tähestik:"
Foneetika.
Erinevalt enamusest teistest turgi keeltest puudub usbeki kirjakeeles vokaalharmoonia.
Sõnavara.
Võrreldes teiste turgi keeltega on usbeki keeles rohkem pärsia (tadžiki) ja araabia laensõnu.
Läti Etnograafiline Vabaõhumuuseum

Läti Etnograafiamuuseum (läti keeles "Latvijas Etnogrāfiskais brīvdabas muzejs", ka Riia vabaõhumuuseum) on vabaõhumuuseum Lätis. Muuseum asub Riia kesklinnast 10 kilomeetri kaugusel Jugla järve kaldal Berģi asumis.
Läti Etnograafiamuuseum loodi 1924. aastal, külastajatele avati 1932. aastal.
Jaan Kristin

Jaan Kristin (ka Christin; 1863–1919) oli eesti fotograaf.
Jaan Kristin sündis Liivimaa talupoja peres. Tal oli vend Hans, kellest sai oli samuti fotograaf. 
Vennad Kristinid tegutsesid enamasti koos nagu vennad Parikased. Mõlemad Kristinid said hariduse Jakob Livenstroemi juures. 1884 lahkus Livenstroem Valmierast Viljandisse ja jättis oma ettevõtte vendade Kristinite hoolde. Ateljee tegutses lühikest aega, pärast selle sulgemist läks Jaan Tartusse ja Hans Peterburi. Uuesti hakkasid vennad koos töötama 1890, mil nad avasid Hans Kristiani nime all ühise ateljee Tallinnas Endla tänaval. Lisaks fototeenusele tegeleti ateljees raamatuköitmise ja pildiraamimisega. Vastavalt tolle aja tavale allkirjastati töid kas oma või ühise nime "Frères Christins" all, mis kõlas uhkemalt ja meelitas rohkem kliente ligi. Vennad töötasid koos kuni 1893. aastani, siis siirdus Jaan esialgu Narva, hiljem Narva-Jõesuusse. Vendadel oli mitu ateljeed Tallinnas ja üks Narvas. Tallinnas tegutses peamiselt Hans Kristin.
Vendadest kuulsam on Jaan Kristin, kes tegi postkaarte Eesti vaadetega, näiteks Nõmmest ja Tallinnast. Vennad Kristinid tegid palju linnavaateid, aga ka portreepilte pastoritest ja kultuuritegelastest, näiteks Eduard Bornhöhest, Konstantin Türnpust, Christian Rutoffist ja Aino Tammest. Tehti ka grupipilte, näiteks Paistu kihelkonnakooli õpilastest. Paljudele vendade Kristinite teostele lisab omapära ettevalmistatud ühiste paspartuude kasutamine. Jaan Kristini Narva-perioodi tööd olid vormistuselt lihtsad postkaardid. Kristinite ateljeedes said haridust ka teised Eesti fotograafid, kellest kõige kuulsam on Heinrich Tiidermann.
Jānis Rinks

Jānis Rinks (venepäraselt Ivan Aleksandrovitš Rink ( vene "Иван Александрович Ринк"); 12. november 1886 Kuramaa kubermang – 15. märts 1938 Moskva) oli Venemaa ja Nõukogude Liidu sõjaväelane (diviisikomandör). Ta oli rahvuselt lätlane.
Aastatel 1931–1932 töötas Rinks Frunze-nimelise Sõjaväeakadeemia Idamaade teaduskonna juhatajana. 
Aastatel 1932–1937 oli ta NSV Liidu Tōkyō saatkonna sõjaväeatašee. 
Jānis Rinks arreteeriti 7. oktoobril 1937 ning hukati 15. märtsil 1938. Ta rehabiliteeriti postuumselt 30. juunil 1956.
Ronnie James Dio

Ronnie James Dio (sünninimi Ronald James Padavona; 10. juuli 1942 Portsmouth, New Hampshire'i osariik – 16. mai 2010 Houston, Texase osariik) oli Ameerika Ühendriikide "heavy metal"'i laulja, muusik ja produtsent.
Ronald James Padavona sündis itaalia päritolu ameerika perekonnas ning huvitus juba nooruses muusikast. 1950. aastatel mängis ta eri bändides trompetit, metsasarve ja basskitarri. Peagi sai aga selgeks tema lauljatalent. Esimene tuntum ansambel, kus ta osales, kandis nime Ronnie &amp; The Rumblers, hiljem Ronnie &amp; The Redcaps. 1958. aastal anti välja ka album. 1961. aastal muudeti taas nime: Ronnie and the Prophets, veidi hiljem Ronnie Dio and the Prophets. Padavona võttis endale esinejanime Dio maffialiikme Johnny Dio järgi. 1967. aastal läks ka see bänd laiali ning seejärel moodustas Dio uue bändi, mille nimeks sai 1969. aastal Elf.
Elf esines mõni aeg hiljem koos Deep Purple'iga ning selle kitarristile Ritchie Blackmore'ile jäi Dio hääl meelde. Kui ta mõni aasta hiljem moodustas bändi Rainbow, siis kutsus ta Dio sinna lauljaks. Dio tegutses seal aastatel 1975–1979, misjärel ta liitus Black Sabbathiga.
Black Sabbathis oli Dio küll vaid 3 aastat, kuid selle aja jooksul jõuti välja anda kaks väga edukat albumit: "Heaven and Hell" ja "Mob Rules". Koos Black Sabbathiga sai Dio ka laiemalt tuntuks ning bändiga esinedes populariseeris ta "saatana käe" märki, mis sai peagi "heavy metal"'i üheks tunnuseks.
1982. aastal moodustas Ronnie James Dio uue bändi Dio. See sai kiiresti populaarseks. Dio'ga tegeles ta kuni surmani, kuid vahepeal oli tal ka teisi projekte: aastatel 1991–1992 oli ta taas Black Sabbathis ning alates 2006. aastast sama bändi liikmetest koosnevas bändis Heaven &amp; Hell. 2009. aastal andsid nad välja oma ainsa albumi "The Devil You Know".
2009. aasta lõpus avastati Diol maovähk ning hoolimata ravist suri ta 16. mail 2010.
Ronnie James Diot peetakse üheks kõigi aegade silmapaistvamaks "heavy metal"'i lauljaks, 2010. aasta aprillis, vähem kui kuu enne oma surma, sai ta parima "metal"-laulja auhinna Golden Godsi auhinnagalalt.
Rudolf Sisask

Rudolf Sisask (26. veebruar 1926 Venemaa, Kuibõševi oblast – 12. mai 2017) oli Eesti NSV operatiivvolinik.
Rudolf Sisask osales 1949. aasta märtsiküüditamises ning ta on esimene inimene Eestis, kes on küüditamise pärast avalikult andestust palunud.
Vassili Ulrich

Vassili Ulrich (vene "Василий Васильевич Ульрих"; 13. juuli 1899 Riia – 7. mai 1951 Moskva) oli Nõukogude Liidu riigitegelane, NSV Liidu Ülemkohtu Sõjakolleegiumi esimees (1926–1948) ja üks nõukogude poliitiliste repressioonide peamisi läbiviijaid. 
Tema isa oli baltisaksa päritolu revolutsionäär ning ema pärines vene aadlisuguvõsast.
Vassili Ulrich suri insuldi tagajärjel.
Lääne praostkond

EELK Lääne praostkond on luteri kiriku praostkond Lääne-Eestis. 
Praostkond moodustati Maa-Lääne praostkonna ja Ranna-Lääne praostkonna ühinemisel (aastal 1921). 
Aastal 1951 ühines praostkonnaga Noarootsi Püha Katariina kogudus (Saarte-Lääne praostkonnast) ja 1990. aastate alguses taastatud Vormsi Püha Olavi kogudus.
Tänapäeval on EELK Lääne praostkonnas 16 kogudust: 
Lääne praostkonda on kuulunud ka 
Lääne praostid.
"Vt "
Valga praostkond

Valga praostkond on EELK praostkond Eestis. See moodustati 1926. aastal peamiselt Võru praostkonna aladest. 
Võru praostkonnast eraldati Valga praostkonda: Elva, Hargla, Kambja, Karula, Nõo, Otepää, Puhja, Rannu, Rõngu, Sangaste, Laatre, Valga-Jaani, Valga-Peetri, Valga-Luke ja Võnnu kogudused. 1930. aasta lõpus oli praostkonnas 15 kogudust.
1939. aastal oli praostkonnas 18 426 maksumaksjat liiget, koguduseliikmete üldarv oli 75 831 
Tänapäeval on EELK Lõuna-Eesti piiskopkonna Valga praostkonnas 11 kogudust: 
Ajalugu.
Valga piirkonna kirikukihelkonnad olid ajalooliselt Liivimaa kubermangu praostkondade (Tartu praostkond ja Võru praostkond) koosseisus, Liivimaa kubermangu Põhja-Läti alad aga koos Valga linnaga Liivimaa konsistooriumiringkonna Valga praostkonnas.
Võru praostkond

Võru praostkond on luteri kiriku praostkond Eestis. See moodustati 1784. aastal Tartu praostkonna aladest. 
Tänapäeval on EELK Võru praostkonnas 11 kogudust: 
Ajalugu.
Võru praostkond moodustati 1784. aastal Tartu praostkonna aladest, pärast 1873. aastal Võru kreisi moodustamist Tartu kreisi aladest.
Vastavalt 1832. aasta 28. detsembri Uue evangeelse luteri kiriku seadusele, moodustati Venemaa keisririigis konsistooriumiringkonnad. Venemaa Evangeeliumi Luteriusu Kiriku VELK Liivimaa konsistooriumipiirkonna Võru praostkonda (saksa keeles "Werrosche Präpositur") kuulusid: 
20. sajandi alguses olid Võru praostkonna kirikukihelkonnad Võru kreisis Võrumaal: Kambja kihelkond, Võnnu kihelkond, Nõo kihelkond, Rõngu kihelkond, Rannu kihelkond, Puhja kihelkond, Sangaste kihelkond, Otepää kihelkond, Karula kihelkond, Urvaste kihelkond, Kanapää kihelkond, Põlva kihelkond, Räpina kihelkond, Võru khk, Hargla kihelkond, Vastseliina kihelkond, Rõuge kihelkond.
Saarte praostkond

EELK Saarte praostkond on luteri kiriku praostkond Eestis. See moodustati 1950. aastal Saaremaa praostkonna ja Saarte-Lääne praostkonna ühinemisel. 
Tänapäeval on EELK Saarte praostkonnas 20 kogudust:
Tallinna praostkond

EELK Tallinna praostkond on luteri kiriku praostkond Eestis. 
Tallinna praostkond moodustati 1918. aastal Tallinna linna kogudustest, mis olid pärast Tallinna konsistoriaalringkonna kaotamist allunud vahetult Eestimaa kindralsuperintendendile. 
Kogudused.
Tänapäeval on EELK Tallinna praostkonnas 12 kogudust:
Viljandi praostkond

Viljandi praostkond on luteri kiriku praostkond Eestis. See eraldati 1784. aastal Pärnu praostkonna aladest. 
Tänapäeval on EELK Viljandi praostkonnas 14 kogudust: 
Praostkonna ajalugu.
1636. aastal loodi Liivimaal, superintendent Hermann Samsoni eestvõttel kuus praostkonda, millest Eesti alal asusid Pärnu ja Tartu praostkonnad. Pärnu praostkonda kuulusidPärnumaa ja Viljandimaa Pärnu, Karksi, Ruhja, Viljandi, Helme, Tarvastu, Härgmäe, Ēvele, Salatsi kirikukihelkonnad, Vainiži lossilään.
Pärnu praostkonna jaotamisest kahe - Pärnu ja Viljandi praosti vahel on andmeid 1671. aastast, Viljandi praostiks oli Põltsamaa Niguliste koguduse pastor Andreas Forselius. 1740. aastast jagati Venemaa keisririigi Riia kubermangu Pärnu maakonna: 1) Pärnu; 2) Tori; 3) Helme; 4) Tarvastu; 5) Halliste ja Karksi; 6) Paistu; 7) Viljandi; 8) Suure-Jaani; 9) Saarde; 10) Audru; 11) Tõstamaa; 12) Pärnu-Jaagupi; 13) Vändra kihelkonnad (Pärnu- ja Viljandimaal) maakohtu ja Pärnu praostkonda.
Venemaa keisririigi asehalduskorra ajal (1784–1796), Viljandi kreisi moodustamisel nimetati Tartu kreisi praostkonna 3. osa, ümber Viljandi praostkonnaks.
Venemaa keiser Paul I ukaasiga 26. veebruarist 1797. aastal taastati asehalduskorra-eelne halduskord. 1804. aastal jagati Liivimaa põhjaosas asuvate praostkondade piirid ümber, sh taastati Viljandi praostkond. Viljandi praostkonda kuulusid Helme, Kolga-Jaani, Paistu, Pilistvere, Põltsamaa, Suure-Jaani, Tarvastu ja Viljandi kihelkond. 
Vastavalt 1832. aasta 28. detsembri Uue evangeelse luteri kiriku seadusele, moodustati Venemaa keisririigis konsistooriumiringkonnad. Venemaa Evangeeliumi Luteriusu Kiriku VELK Liivimaa konsistooriumipiirkonna Viljandi praostkonda (saksa keeles "Fellinsche Präpositur") kuulusid Viljandi kreisi kihelkondade ja Viljandi linna kiriku kogudused:
20. sajandi alguses olid Viljandi praostkonna kirikukihelkonnad Viljandi kreisis Viljandimaal: Viljandi-Kõpu kihelkond, Viljandi linna khk, Pilistvere kihelkond, Tarvastu kihelkond, Helme kihelkond, Paistu kihelkond, Põltsamaa kihelkond, Suure-Jaani kihelkond, Kolga-Jaani kihelkond.
1917. aastal Tartus toimunud I kirikukongressil võeti vastu otsus kiriku korraldamise kohta vaba rahvakirikuna ja 18. veebruaril 1919 vastuvõetud Eesti Ajutise Valitsuse määruse põhjal allutati kõik luteriusu kogudused Eestis Eestimaa konsistooriumile.
Pärnu praostkond

Pärnu praostkond on luteri kiriku praostkond Eestis. See moodustati 1637. aastal Tartu piiskopkonna diötseesi (välja arvatud stifti) aladest. 
Tänapäeval on EELK Pärnu praostkonnas 12 kogudust: 
Pärnu praostkonda on kuulunud:
Ajalugu.
Rootsi valitsusajal 1630. aastal moodustati Pärnu kreis (maakond), mille koosseisu kuulusid ka endine Viljandi staarostkond ja osa Loode-Läti alasid. 1636. aastal loodi Liivimaal, superintendent Hermann Samsoni eestvõttel Liivimaa kindralkubermangus kuus praostkonda, millest Eesti alal asusid Narva, Pärnu ja Tartu praostkonnad. Pärnu praostkonda kuulusidPärnumaa ja Viljandimaa Pärnu, Karksi, Ruhja, Viljandi, Helme, Tarvastu, Härgmäe, Ēvele, Salatsi kirikukihelkonnad, Vainiži lossilään.
Liivimaa praostkonnad jagati konsistoriaalringkondadeks, mille eesotsas olid Liivimaa ülemkonsistooriumile alluvad alamkonsistooriumid. Allkonsistooriumide juhatajaks oli maakohtunik, tema kõrval praost ja veel 2 vaimulikku ja 2 ilmlikku assessorit.
Pärnu praostkonna jaotamisest kahe - Pärnu ja Viljandi praosti vahel on andmeid 1671. aastast. Pärnu kreisi praostina tegutses 1670. aastast Kasper Eggerus. 1690. aastast oli Pärnu kreisi praost Stefan Callenius. Ka Tartu praostkonnas pandi lisaks ametisolnud praost Justus Johann Neubaule, ametisse veel kaks praosti, praostid nummerdati: Tartumaa 1., 2. ja 3. osa praostid.
Venemaa keisririigi valitsusajal, 1740. aastast jagati Venemaa keisririigi Riia kubermangu Pärnu maakonna: 1) Pärnu; 2) Tori; 3) Helme; 4) Tarvastu; 5) Halliste ja Karksi; 6) Paistu; 7) Viljandi; 8) Suure-Jaani; 9) Saarde; 10) Audru; 11) Tõstamaa; 12) Pärnu-Jaagupi; 13) Vändra kihelkonnad (Pärnu- ja Viljandimaal) maakohtu ja Pärnu praostkonda.
Venemaa keisririigi asehalduskorra ajal (1784–1796) nimetati Pärnu 2. praostkond ümber Viljandi praostkonnaks. Venemaa keiser Paul I ukaasiga 26. veebruarist 1797. aastal taastati asehalduskorra-eelne halduskord. 
1804. aastal jagati Põhja-Liivimaal asuvate Liivimaa kubermangu praostkondade piirid ümber, sh taastati Viljandi praostkond. Pärnu praostkonda kuulusid: Audru, Halliste ja Karksi, Mihkli, Pärnu-Jaagupi, Saarde, Tori, Tõstamaa ja Vändra kihelkond. 
Vastavalt 1832. aasta 28. detsembri Uue evangeelse luteri kiriku seadusele, moodustati Venemaa keisririigis konsistooriumiringkonnad. Venemaa Evangeeliumi Luteriusu Kiriku VELK Liivimaa konsistooriumipiirkonna Pärnu praostkonda (saksa keeles "Pernausche Präpositur") kuulusid Pärnu kreisi kihelkondade ja Pärnu linna kiriku kogudused:
20. sajandi alguses olid Pärnu praostkonna kirikukihelkonnad Pärnu kreisis Pärnumaal: Pärnu linna Saksa Nigula khk, Pärnu Eliisabeti khk, Audru kihelkond, Tõstamaa kihelkond, Mihkli kihelkond, Jakobi kihelkond, Vändra kihelkond, Tori kihelkond, Häädemeeste kihelkond, Saarde kihelkond, Halliste kihelkond, Karksi kihelkond.
1917. aastal Tartus toimunud I kirikukongressil võeti vastu otsus kiriku korraldamise kohta vaba rahvakirikuna ja 18. veebruaril 1918. aastal ühendati Liivimaa kubermangu Lõuna-Eesti ala ka kiriklikult Eestimaaga. 18.02.1919 kinnitatud Eesti Ajutise Valitsuse määruse põhjal allutati kõik luteriusu kogudused Eestis Eestimaa konsistooriumile.
Viru praostkond

EELK Viru praostkond on luteri kiriku praostkond Eestis, mis moodustati 1627. aastal. Praostkond on Virumaal asuvate koguduste koondis. Praostkonna praosti ülesandeid täidab kõrvalametina üks praostkonna pastoritest. 
2015. aastast on Viru praost Tauno Toompuu, kes on ka Rakvere Kolmainu koguduse õpetaja, abipraostiks on Meelis-Lauri Erikson (Kadrina Katariina koguduse õpetaja).
Viru praostkonna kogudused.
Tänapäeval on EELK Viru praostkonnas 19 kogudust: 
Ajalugu.
1627. aastal nimetas Rootsi kuninga Gustav II Adolfi poolt Eestimaale kohalikku luteri kiriku kirikuelu reformima saadetud Västeråsi piiskop Johannes Rudbeckius Eestimaal ametisse Harjumaa, Järva, Viru, Maa-Lääne, Ranna-Lääne ja Saarte-Lääne praostkonda praostid. 
1772. aastal moodustati Virumaa idaosast Alutaguse praostkond, kuhu kuulusid Jõhvi, Lüganuse, Viru-Nigula ja Vaivara kihelkond. 
Venemaa keisrinna Katariina II kehtestatud asehalduskorra ajal (1784—1796) moodustati igas kreisis eraldi praostkond. Eestimaal säilis kaheksa ja Liivimaal neli praostkonda, kuid nende piirid muutusid vastavalt uutele kreisipiiridele. Tallinna asehaldurkonna Viru kreisi kuulusid: 
Aseahalduskorralduseaegsed muudatused annulleeriti keiser Paul I poolt 26. veebruaril 1797 ja taastati asehalduskorraeelne halduskord. See tähendas ka endisaegsete praostkondade süsteemi taastamist.
28. detsembril 1832 kinnitas tsaar Nikolai I Venemaa evangeelse luterliku kiriku seaduse koos selle juurde kuuluvate vaimulikkonnale ja kirikuasutustele suunatud instruktsioonidega, millega kõik varasemad luterlikku kirikukorraldust reguleerinud seadused ja korraldused kuulutati kehtetuks. Kirikuseaduse kohaselt oli nii Eesti- kui ka Liivimaa jaotatud kaheksasse praostkonda. Viru praostkond kuulus VELK Eestimaa konsistooriumiringkonda, mida haldas Eestimaa provintsiaalkonsistoorium.
1832. aasta 28. detsembri Uue evangeelse luteri kiriku seadusega moodustati Venemaa keisririigis konsistooriumiringkonnad, VELK Eestimaa konsistooriumiringkonnas olid Virumaa praostkonnas (saksa k. "Propst-Sprengel Wierland"):
20. sajandi alguses olid Viru praostkonna kirikukihelkonnad Rakvere kreisis Virumaal: Jakobi kihelkond, Rakvere kihelkond, Kadrina kihelkond, Haljala kihelkond, Väike-Maarja kihelkond, Simuna kihelkond. Rakvere kreisi aladel tegutses ka Alutaguse praostkond.
Pärast 1917. aasta veebruarirevolutsiooni toimunud riigivalitsuses ja haldusterritooriumite muudatustega ühendati senised eestlastega asustatud Põhja-Eesti ja Lõuna-Eesti alad 30. märtsil 1917 administratiivselt Eestimaa kubermanguga ning 31. maist kuni 1. juunini 1917 Tartus toimunud I kirikukongressile võeti vastu otsuse kiriku korraldamise kohta vaba rahvakirikuna. 
1951. aastal liideti Viru praostkonnaga Narva-Alutaguse praostkond.
1772. aastal moodustati Alutaguse praostkond
1. jaanuaril 1951 ühines Narva-Alutaguse praostkond Viru praostkonnaga.
Järva praostkond

Järva praostkond on luteri kiriku praostkond Eestis. See moodustati 1627. aastal. 
Kogudused.
Tänapäeval on EELK Järva praostkonnas 12 kogudust: 
Järva praostkonda on kuulunud:
Ajalugu.
1627. aastal nimetas Rootsi kuninga Gustav II Adolfi poolt Eestimaale kohalikku luteri kiriku kirikuelu reformima saadetud Västeråsi piiskop Johannes Rudbeckius Eestimaal ametisse Harju, Järva, Viru, Maa-Lääne, Ranna-Lääne ja Saarte-Lääne praostkonda praostid. 
1832. aasta 28. detsembri Uue evangeelse luteri kiriku seadusega moodustati Venemaa keisririigis konsistooriumiringkonnad, VELK Eestimaa konsistooriumiringkonnas olid Järva praostkonnas (saksa k. "Propst-Sprengel Jerwen"):
20. sajandi alguses olid Järva praostkonna kirikukihelkonnad Paide kreisis Järvamaal: Järva-Jaani kihelkond, Peetri kihelkond, Paide ja Anna kihelkond, Koeru kihelkond, Türi kihelkond, Madise kihelkond, Ambla kihelkond.
Praostide loend.
Järva praostide mittetäielik loend:
Lääne-Harju praostkond

EELK Lääne-Harju praostkond on luteri kiriku praostkond Eestis. Evangeelse luterliku kiriku praostkond Harjumaal moodustati 1627. aastal. 
Lääne-Harju praostkonnad.
Tänapäeval on EELK Lääne-Harju praostkonnas 10 kogudust: 
Ajalugu.
1627. aastal nimetas Rootsi kuningas Gustav II Adolfi poolt Eestimaale kohalikku kirikuelu reformima saadetud Västeråsi piiskop Johannes Rudbeckius Eestimaal ametisse Eestimaa Provintsiaalkonsistooriumile allunud maapiirkondade praostid, sh Harju praostkonda. Evangeelse luterliku kiriku Harju praostkond moodustati 1627. aastal. 1650. aastal jagati Harjumaa kaheks praostkonnaks: 
1832. aasta 28. detsembri Uue evangeelse luteri kiriku seadusega moodustati Venemaa keisririigis konsistooriumiringkonnad, VELK Eestimaa konsistooriumiringkonnas olid Lääne-Harju praostkonnas (saksa k. "Propst-Sprengel West-Harrien"):
20. sajandi alguses olid Harjumaa Lääne-Harjumaa praostkonna kirikukihelkonnad: Rapla kihelkond, Hageri kihelkond, Nissi kihelkond, Madise kihelkond, Risti kihelkond, Paldiski linna khk, Keila kihelkond.
Ida-Harju praostkond

Ida-Harju praostkond on EELK Põhja-Eesti piiskopkonna praostkond Harjumaal.
Evangeelse luterliku kiriku praostkond Harjumaal moodustati 1628. aastal ja 1650. aastal jagati Harjumaa kaheks praostkonnaks. 
Kogudused.
Tänapäeval on EELK Ida-Harju praostkonnas 11 kogudust: 
Ajalugu.
1627. aastal nimetas Rootsi kuningas Gustav II Adolfi poolt Eestimaale kohalikku kirikuelu reformima saadetud Västeråsi piiskop Johannes Rudbeckius Eestimaal ametisse Eestimaa Provintsiaalkonsistooriumile allunud maapiirkondade praostid, sh Harju praostkonda. Evangeelse luterliku kiriku Harju praostkond moodustati 1628. aastal. 1650. aastal jagati Harjumaa kaheks praostkonnaks: 
1832. aasta 28. detsembri Uue evangeelse luteri kiriku seadusega moodustati Venemaa keisririigis konsistooriumiringkonnad, VELK Eestimaa konsistooriumiringkonnas olid Ida-Harju praostkonnas (saksa keeles "Propst-Sprengel Ost-Harrien"):
20. sajandi alguses olid Harjumaa Ida-Harju praostkonna kirikukihelkonnad: Kuusalu kihelkond, Jüri kihelkond, Jõelähtme kihelkond, Jaani kihelkond, Kose kihelkond, Juuru kihelkond.
Urmo Kübar

Urmo Kübar (sündinud 4. märtsil 1978 Rakveres) on eesti ajakirjanik ja kodanikuühiskonna edendaja, presidendi vabakonnanõunik 2016–2021. 
Ta on lõpetanud Tartu Ülikooli ajakirjanduse eriala 2002. aastal ("cum laude").
Urmo Kübar on töötanud Eesti Päevalehe reporterina 1998–2001, kodanikuühiskonna häälekandja Foorum toimetajana 1999–2000, reklaamifirmas Zoom reklaamikirjutajana 2001–2002, erakonna Res Publica organisatsioonisekretärina 2002–2005, Eesti Mittetulundusühingute ja Sihtasutuste Liidu (EMSL) liikmeprogrammi juhina 2005–2006 ning 2006–2013 EMSLi juhatajana. EMSLi juhatajana oli ta üks hea valimistava ja Rahvakogu eestvedajatest, samuti oli ta seotud aktsiooni "Teeme ära!" ja Arvamusfestivali korraldamisega. 
2014–2015 töötas ta Smithsonian Institutioni arendusosakonnas USA-s Washingtonis. 
Ta oli erakonna Res Publica ja selle liitumisel Isamaaliiduga tekkinud erakonna Isamaa ja Res Publica Liit liige perioodil 20. märts 2002 kuni 30. mai 2007.
Urmo Kübar on kirjutanud käsiraamatu "Hea huvikaitse. Kuidas kaasata liitlasi ja mõjutada otsuseid?" (2011) ning koos Hille Hinsbergiga "Kaasamine avalikus sektoris ja vabakonnas" (2014).
Kübar sai 2016. aasta oktoobris Vabariigi Presidendi ametisse astunud Kersti Kaljulaidilt ettepaneku asuda presidendi meeskonda vabakonna nõuniku ametikohale ja ta oli selles ametis kuni 5. märtsini 2021.. 
Alates 8. märtsist 2021 on ta SA Poliitikauuringute Keskus Praxis juhataja.
Tunnustus.
2013. aastal pälvis Urmo Kübar Euroopa Kodaniku auhinna euroopalike väärtuste levitamise ja kinnistamise eest. Auhinda annab välja Euroopa Parlament.
2014. aastal sai ta Valgetähe V klassi teenetemärgi.
Teadusajakirjandus

Teadusajakirjandus ehk aimeajakirjandus on teadusest kõnelev ajakirjandus.
Teadusajakirjandus vahendab teadusuudiseid ja kirjeldab teaduses toimuvat populaarsel viisil, populaarteadusena. Teadusajakirjanduse hulka ei arvata seega tavaliselt teadusajakirju.
Teadusajakirjandus Eestis.
Eestis on peamised teadusajakirjanduse trükiväljaanded ajakirjad Horisont, Eesti Loodus, Akadeemia, Imeline Teadus.
Eesti teadusajakirjanikke ühendab Eesti Teadusajakirjanike Selts.
Otto Tammeraid

Otto Tammeraid (kuni 1936 Otto Tannebaum; 23. september 1904 Tallinn – 19. september 1942 Kamõšlov) oli eesti metallikunstnik ja rahvakunstikoguja. 
Ta lõpetas 1926 Riigi Kunsttööstuskooli puidu erialal, töötas aastast 1935 samas metallitöökoja juhatajana. 1920. aastate lõpul täiendas end Saksamaal metalli alal. Asutas 1938 oma metallehistööateljee. 
Mobiliseeriti 1941 Punaarmeesse. Tegi läbi Leningradi blokaadi, suri selle tagajärgedesse. 
Isiklikku.
Elas lapsepõlves Kadriorus (Jaan Poska majas). Abiellus 1938 Maimu Uuliga.
Assessor

Assessor on kollegiaalse kohtu-, haldus- või kirikuorgani kaasistuja. 
Eestis on tavakohaselt olnud ja on assessorid EELK Konsistooriumis.
Šavuot

Šavuot ehk nädalatepüha (kasutatakse ka nimekujusid Shavuot ja Savuot; heebrea שבועות [šavu'ot] - 'nädalad') on juudi usupüha, mis tähistab Jumalalt Moosesele Siinai mäel kümne käsu andmist. 
Tähistatakse Omeri arvestamise 50. päeval (s.o viiekümnes päev ehk seitse nädalat pärast paasapühi). Iisraelis tähistatakse seda püha üks päev, juudi kogukondades väljaspool Iisraelimaad aga kaks päeva. 
Šavuot on Iisraeli riigipüha ja puhkepäev.
Polüsoom

Polüsoom ehk polüribosoom on ühe ja sama valgu molekule sünteesivate ribosoomide kogum, mis on seotud ühe informatsiooni-RNA molekuliga.
Polüsoomid avastasid ja neid kirjeldasid esimestena Jonathan Warner, Paul Knopf ja Alex Rich 1963. aastal
Lüsosoom

 &lt;br&gt;
Lüsosoom on üks rakuplasmas asetsevatest rakuorganellidest, ühekordse rakumembraaniga ümbritsetud põieke, mille sees paiknevad ensüümid lahustavad rakusiseseid valke, makromolekule ja rakustruktuure.
Lüsosoome on leitud loomarakkudest, nende esinemine pärmseentes ja taimedes on vaidluse all.
Lüsosoomid avastas Belgia tsütoloog Christian de Duve 1949. aastal.
Lüsosoomi suurus võib olla 0,1–1,2 μm.
Mikko Mantere

Mikko Mantere (sündinud 1974) on Soome endine poksija.
Mantere oli kolmekordne Soome meister helveskaalus (kuni 48 kg) aastatel 1992–1993 ja 1995. 
Mantere sai helveskaalus (kuni 48 kg) pronksmedali 30. Euroopa meistrivõistlustel 1993. aastal Bursas.
Viljar Liht

Viljar Liht (sündinud 29. augustil 1964 Kiisal) on eesti baptistlik pastor.
Ta lõpetas aastal 1982 Kohila Keskkooli.
29. märtsil 2008 valiti ta Eesti Evangeeliumi Kristlaste ja Baptistide Koguduste Liidu asepresidendiks.
Isiklikku.
Ta on abielus ja peres on neli last.
Tema emapoolne vanavanaisa oli baptisti vaimulik Priidik Prooso.
Evald Piirisild

Evald Piirisild (12. oktoober 1905 Lasva vald, Vastseliina kihelkond, Võrumaa – 8./9. juuli 1941 Tartu) oli eesti ametnik.
Evald Piirisild sündis Lasva vallas endises Jaanimäe ehk Tseeno talus. Kooliaastad möödusid Võrus.
1930. aastate algul elas ta Petseris. Abielust Hilda Karindoskiga sündis kaks last: poeg Alar-Eero (1933) ja tütar Reet (1940).
1934. aasta 15. aprillist töötas ta Petseri linnavalitsuses arveametnikuna. Petseris astus ta Kaitseliidu liikmeks, kus olles tegeles ka ratsaspordiga.
1939. aasta suvel, kui oli Petseri linna suur põleng, võttis ta osa päästetöödest ja peavarjuta jäänud inimeste ümbermajutamisest. Selle eest anti talle 20. veebruaril 1940 Eesti Punase Risti V klassi teenetemärk.
Pärast Eesti Vabariigi okupeerimist Nõukogude okupatsioonivägede poolt andis ta oma volitused üle Nõukogude võimule. Nüüd asus ta ekspediitorina tööle õlle ja limonaadi villimistehasesse A. Le Coq, varustades Petseri- ja Võrumaa väikeseid kauplusi. Seda tööd sai ta teha 1941. aasta juuli esimeste päevadeni, kui ta arreteeriti oma kodus Petseris Kiriku tänaval NKVD poolt ja viidi Tartu vanglasse. Ta hukkus NKVD massimõrva ohvrina Tartu vanglas 8. juuli öösel vastu 9. juulit.
Mait Riisman

Mait Riisman (23. september 1956 Tallinn – 17. mai 2018 Moskva) oli eesti veepallur, kes tuli NSV Liidu koondises 1980. aastal olümpiavõitjaks. 
Veepalli hakkas ta mängima 1966. aastal Tallinna Kalevis. 
Töökäik.
Ta on teinud kaastööd Eesti ja Venemaa spordiväljaannetele.
Poliitiline tegevus.
2013. aastal astus Riisman Eesti Konservatiivse Rahvaerakonna liikmeks, et kandideerida selle nimekirjas Tallinnas kohalikel valimistel. Riisman tunnistas Tallinna TV-le, et ta pidas läbirääkimisi ka astumiseks Isamaa ja Res Publica Liitu, kuid "mind jäeti mängust välja lihtsalt".
Riisman kandideeris Lasnamäel. Teda toetas 347 valijat (0,6% häältest).
Isiklikku.
Tal on kolm last ja ta oli abielus. Suri Moskvas, maetud Tallinna Pirita kalmistule.
Eivin Toodo

Eivin Toodo (sündinud 7. juulil 1975) on eesti viiuldaja ja koorijuht.
Ta on lõpetanud Eesti Muusikaakadeemia viiuli erialal.
Rahvusooper Estonia orkestris mängib ta teist viiulit.
Isiklikku.
Tal on kaksikvend, ettevõtja ja metsasarvemängija Veljo Toodo.
Varimajandus

Varimajandus on 
Ettevõtjad üritavad saada paremat konkurentsipositsiooni, kasutades selleks ebaausaid meetodeid, näiteks palgatakse illegaalset tööjõudu.
Varimajanduse tunnused.
Majandusteaduses iseloomustatakse varimajanduses aset leidvaid tegevusi kolme tunnuse järgi:
Varimajanduse liigid.
Varimajanduse saab liigitada rahalisteks ja mitterahalisteks tehinguteks, millel on omakorda legaalsed ja illegaalsed liigid.
Rahaliste tehingute legaalsed tegevused on deklameerimata tulu ja töö ning erisoodustused. Rahaliste tehingute illegaalsed tegevused on uimastikaubandus, prostitutsioon, salakaubandus, pettused jne.
Mitterahaliste tehingute legaalsed tegevused on legaalsete kaupade barterkaubandus ning kodutööd, naabrite aitamine jne. Mitterahaliste tegevuste illegaalsed tegevused on illegaalsete kaupade ja teenuste barterkaubandus, omatarbeks narkootikumide kasvatamine jne.
Varimajandus maailmas.
Austria majandusteadlane Friedrich Schneider on oma metoodika alusel jõudnud järeldusele, et 90. aastate teisel poolel hõlmas varimajandus arenenud riikides umbes 12% SKTst, siirderiikides 23% ja arengumaades 39% SKTst. Kui Rahvusvahelise Valuutafondi (IMF) andmetel oli maailma sisemajanduse kogutoodang ostujõu pariteetsust arvesse võttes eelmisel aastal 39 triljonit dollarit, siis varimajandus lisas sellele vähemalt 8 triljonit dollarit.
Hinnanguliselt on varimajanduse SKP (Sisemajanduse kogutoodang) aastatel 2006/2007 Sahara-tagustes Aafrika riikides umbes 38,4%; Euroopas ja Kesk-Aasias ligi 36,5% ja OECD ("Organization for Economic Co-operation and Development, Majanduskoostöö ja Arengu Organisatsioon)" riikides 13,5%.
Varimajandus Eestis.
Eesti rahvamajanduse arvepidamises iseloomustatakse varimajandust selle liikide lisandväärtuse osatähtsusena SKP-s jooksevhindades ning varimajanduse tegevusalade lisandväärtuse osatähtsusena vastava tegevusala kogulisandväärtuses jooksevhindades. SKP varimajandusest kiirem kasvutempo on ajavahemikul 2000–2006 viinud varimajanduse osatähtsuse vähenemiseni viimastel aastatel.
Sajandi algul moodustas varimajandus umbes 7% Eesti SKP-st üle 7%, siis viimastel aastatel on see püsinud 3-4% vahel. Majandus- ja Kommunikatsiooniministeeriumi tellimusel teostab iga aasta varimajanduse uuringut Eesti Konjunktuuriinstituut. Nemad keskenduvad oma tarbijapaneeli küsitlustes ümbrikupalgale ja eratarbimisele. Varimajanduse osatähtsust inimeste kogukulutustes on nad viimase viie aasta jooksul hinnanud vahemikku 6–9%. Ettevõtjate seas viib küsitlust läbi aga Stockholmi Kõrgem Majanduskool Riias (SSE Riga), kus uuritakse kuivõrd tunnetavad Baltikumi ettevõtjad varimajanduse olemasolu enda valdkonnas. Nende andmetel moodustavad olulisema osa Eesti varimajandusest ümbrikupalgad (49,5%), varjatud tööjõud (29%) ja ettevõtjate varjatud tulu (21,1%). 2014. aastal hindasid nad Eesti varimajanduse 13,2%-le SKP-st.
Eerik Jõks

Eerik Jõks (sündinud 12. septembril 1970) on eesti muusikateadlane, laulja ja helilooja ning endine kirikupoliitik.
Ta on paljude kirikulaulude tekstide ja viiside autor ning on kirjutanud eestikeelse kirikulaulu-alaseid artikleid ning didaktilisi materjale.
Elulugu.
2001. aastal lõpetas ta Iirimaal Limericki ülikoolis magistriõppe liturgilise laulu alal. Pärast seda astus ta Inglismaale Yorki ülikooli doktoriõppesse. Aastatel 2011–14 läbis ta järeldoktorantuuri Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias olles "Marie Curie Fellow".
Aastatel 1996–2004 oli ta Eesti Kirikute Nõukogu täitevsekretär ja täitis teadurina kuni 2017. aasta lõpuni samas asutuses erinevaid ülesandeid, sh. teoloogiakomisjoni esimees ja religioonisotsioloogilise töö kuraator. Jõks oli ka 2002. aastal allkirjastatud Vabariigi Valitsuse ja Eesti Kirikute Nõukogu Ühishuvide protokolli initsiaator.
Eerik Jõks asutas aastal 2012 Tallinna Toompea Kaarli koguduse juures Pühalaulu Kooli, mida juhatab tänaseni. Aastatel 2016–2017 oli ta EELK peapiiskopi assistent.
Praegu töötab Jõks Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias Muusikateaduse, interpretatsiooni- ja muusikapedagoogika ning kultuurikorralduse osakonna peakoordinaatorina. Õppejõuna on tema kohuseks õpetada muusikalugu, Eesti kultuuri ja keelt välisüliõpilastele ning kirikulaulu. Tema uurimishuviks teadlasena on keskaegse ühehäälse ladinakeelse kirikulaulu kaasaegne retseptsioon, eriti aga emakeelse liturgilise laulu arenguvõimalused sh. eesti keele prosoodilised iseärasused kirikulaulu kontekstis. Jõks oli EELK lauluraamatukomisjoni liige 2017–2020 ja selle komisjoni sekretär 2018–2020. Religioonisotsioloogias on tema huviks misjonivõimalused tänapäevases Eestis, sh. läänemeresoome ja indogermaani meeleruumide lepitus Eestimaa ristiusu kontekstis. Eerik Jõks oli Eesti Vabariigi teaduspreemia 2020 nominent humanitaarteaduste aastapreemia valdkonnas "kursiivse kadentsi kasutusvõimaluste avastamise ja rakendamise eest eestikeelses proosatekstilises kirikulaulus". 
Samuti töötab ta Rocca al Mare koolis, kus ta õpetab aineid "Uurimistöö alused" ja "XX sajandi lood". 
Jõks on tegev Eesti Meremeeste Misjoni, Liturgilise Muusika Ühingu "Scandicus" ja teiste mittetulundusühingute töös. 
Looming.
Ta on loonud liturgilist, klaveri- ja elektroonilist muusikat. Tema tuntumate teoste hulgas on "Jõulumüsteerium" ja "Ülestõusmispühade müsteerium" solistidele, koorile ja orelile (mõlemad 1993), "Ecce" flöödile ja keelpillikvartetile ning "Püha" segakoorile, kammerorkestrile ja tamtamile (mõlemad 2005), ballaad "Rändav järv" segakoorile ja metsosopranile (1993).
Isiklikku.
Tema ema oli pianist ja muusikapedagoog Liina Jõks (1939–2018), vanaisa Rudolf Jõks oli laulja (tenor) ja muusikapedagoog, õde Teele Jõks on laulja (metsosopran).
Välislingid.
Korallsaar

Korallsaar on korallrahust või korallrahudest moodustunud saar meres. 
Korallsaari on eriti vulkaanilises piirkonnas. 
Korallsaari on ainult troopikas ekvaatori ümbruses. Kõige rohkem on neid Vaikses ookeanis.
Baldassare Castiglione

Krahv Baldassare Castiglione (6. detsember 1478 Marcaria, praegune Mantova provints – 8. veebruar 1529 Toledo) oli itaalia kirjanik ja humanist.
Castiglione oli pärit vanast aadlisuguvõsast. Tema perekonnal oli Mantova lähedal Casaticos suursugune loss. Baldassare Castiglione samanimelisele esivanemale oli selle piirkonna 1445 hallata andnud tema sõber, Mantova markii Ludovico II Gonzaga. Hilisem Baldassare Castiglione oli oma ema Luigia Gonzaga kaudu Mantova markii sugulane.
1494 alustas Castiglione õpinguid Milanos, aga pärast isa surma 1499 ta katkestas need ja tuli koju, et võtta üle perekonnapea kohused. Ühtlasi täitis ta Mantova õukonnas esindusülesandeid, näiteks Louis XII külaskäigu korral Milanosse. Markii esindajana reisis ta üsna palju. Ühel oma missioonidest kohtus ta Urbino hertsogi Guidobaldo da Montefeltroga ning 1504 lubas Mantova markii Francesco II Gonzaga tal enda teenistusest lahkuda ja Urbino hertsogi teenistusse asuda.
Urbino õukonda peeti sel ajal kõige moodsamaks ja elegantsemaks Itaalia õukondade seas. See oli ka kultuuritegelaste kohtumispaik. Õukonda juhtisid hertsoginna Elisabetta Gonzaga ja tema abikaasa õde või vennanaine Maria Emilia Pia. Õukonna sagedaste külaliste hulka kuulusid õpetlane ja kardinal Pietro Bembo, Giuliano di Lorenzo de' Medici, kardinal Bernardo Dovizi, Ottaviano ja Federigo Fregoso ning Cesare Gonzaga, kes oli nii Castiglione kui hertsogi lähisugulane. Nii pererahvas kui külalised organiseerisid intellektuaalseid võistlusi, mistõttu õukonnas oli aktiivne kirjandustegevus ja ka muidu huvitav kultuurielu.
1516 abiellus ta vanast aadlisuguvõsast pärit Ippolita Torelliga. Säilinud on kaks kirglikku kirja, mille Castiglione talle kirjutas. Kuid Ippolita suri juba 1520. Sel ajal oli Castiglione Mantova markii saadikuna Roomas ja pühendas end sestpeale vaimuliku karjäärile.
Ta oli Urbino hertsogi diplomaat Londonis, Pariisis ja Roomas. Aastast 1525 oli ta paavsti nuntsius Hispaanias.
Oma peateoses "Il Cortegiano" ("Õukondlane"; 1528) visandas ta renessansiaja ideaalile vastava harmoonilise inimese ("homo universale").
1527 toimus Sacco di Roma, mille käigus Hispaaniale alluvad palgasõdurid vallutasid ja rüüstasid Rooma. Paavst Clemens VII kahtlustas Castiglionet töökohustuste hooletus täitmises, kui mitte kokkumängus hispaanlastega, sest tema töökohustuste hulka kuulus Püha Tooli teavitamine Hispaania kavatsustest. Seevastu Hispaania juhtide väitel oli Rooma rüüstamine karistus vaimulikkonna rohkete pattude pärast.
Castiglione kirjutas kaks kirja, saates ühe neist hispaanlastele ja teise paavstile. Esimeses neist mõistis ta Rooma rüüstamise hukka, teises aga rääkis, et paavsti poliitika ebajärjekindlus ja vastuolulisus oli hispaanlasi ärritanud. Mõningase üllatusena andestas paavst talle ja ta jäi oma ametisse edasi, aga Karl V autasustas teda.
Laurentius Tolstadius

Laurentius Tolstadius (Östergötland, Rootsi – 15. jaanuar 1655 Nissi) oli Eesti vaimulik.
Laurentius Tolstadius immatrikuleeriti 9/19. jaanuaril 1633 Tartu Ülikooli üliõpilaseks.
Kutsuti Nissi pastoriks 16. juulil 1645 ja ordineeriti ametisse 10. augustil 1645 pastoriks, kus ametis oli surmani aastal 1655.
Tolstadius on kirjutanud pühendusluulet.
Joseph Fouché

Joseph Fouché, 1. Otranto hertsog (21. mai 1759 – 25. detsember 1820) oli Prantsusmaa riigitegelane.
1799–1802, 1804–1810 ja 1815 töötas ta politseiministrina. Tema juhtimisel sai Prantsusmaast politseiriik, tema aja kõige politseilikum riik kogu maailmas. Ta reetis kahel korral Prantsuse Vabariigi ja osales riigipööretes.
Nooruses töötas Fouché Nantes'is jutlustaja ja matemaatikaõpetajana.
1792 valiti Fouché Konventi, kus ta otsis liitu jakobiinidega. 21. jaanuaril 1793 hääletas ta Louis XVI giljotineerimise poolt. Ta oli Konvendi komissar Lyonis, kus rakendas repressioone streikivate tööliste vastu.
Pärast jakobiinide kukutamist toetas Fouché algul termidoorlasi, hiljem Direktooriumi, kes määras ta politsei ülemaks. Politsei juhina asus ta jälitama oma endisi kaasvõitlejaid: jakobiine ja teisi revolutsionääre. Just tema andis käsu sulgeda Jakobiinide Klubi. Kuid Fouché polnud ustav ka Direktooriumile, toetades 19. novembril 1799 Napoleoni riigipööret.
Napoleon andis Fouchéle politseiministri koha, mida ta vaheaegadega pidas 1815. aastani. Ta korraldas Napoleoni politseiaparaadi. Napoleon nimetas ta ka Otranto hertsogiks. Kuid Fouché karjääri takistas see, et ta kasutas politseid mitte üksnes riigivastase elemendi, vaid ka keisri enese jälgimiseks.
Kui Napoleon ta ametist vabastas, lähenes Fouché eksiilis olevatele rojalistidele ja pakkus oma teeneid, kuid need suhtusid temasse jäigalt, meenutades, et Fouché oli hääletanud kuninga surmaotsuse poolt. Seejärel lähenes Fouché taas Napoleonile ja sai taas politseiministriks. Tema käsi oli mängus Napoleoni tagasipöördumises Elba saarelt ja Saja päeva ajal püüdis ta riigi juhtimist üle võtta, kuid ei leidnud piisavalt toetajaid. Restauratsiooni ajal kõrvaldasid monarhistid ta ametist.
Fouch rajas tiheda nuhkide ja agentide võrgu nii Prantsusmaal kui tema vallutatud aladel. See oli Prantsusmaa senise ajaloo kõige põhjalikum agendivõrk, ületades nii Richelieu, Mazarini kui Gabriel la Reynie loodu. Isegi keisrinna Joséphine de Beauharnais sai Fouchélt iga päev 1000 franki taskuraha. Seetõttu kõlas tema põhimõte järgmiselt: "Kui täna saab kokku kolm inimest, et rääkida poliitikast, siis homme peab sellest teadma politseiminister." Pärast erruminekut avaldas ta memuaarid, kus kirjutas: "Mul õnnestus sisendada inimestesse veendumus, et kõikjal, kuhu koguneb neli inimest, on kohal ka minu mehed, valmis jälgima ja kuulama." Tema loodud politseiaparaat toimis peaaegu muutusteta kuni Pariisi Kommuunini.
Olli Lehtinen

Harald Olavi (Olli) Lehtinen (27. mai 1915 Helsingi – 28. september 1992 Helsingi) oli Soome poksija.
Lehtinen oli kokku kuuekordne Soome meister kärbeskaalus (kuni 112 naela ehk 50,8 kg) – aastatel 1937–1941 ja 1947.
Lehtinen osales Soome eest kokku 22 maavõistlusel, millest ta võitis 19 ja kaotas 3 kohtumist. Nende hulgas oli ka kolm kohtumist kärbeskaalus (kuni 112 naela ehk 50,8 kg) Eesti – Soome maavõistlustel, kus Lehtinen võitis aastatel 1936–1938 kõik oma kohtumised (Hans Gutmani vastu aastatel 1936–1937 ja Arnold Torpeli vastu 1938. aastal).
Lehtinen osales Euroopa eest kolm korda kärbeskaalus (kuni 112 naela ehk 50,8 kg) maavõistlusel USA Kuldkinda-turniiri võitjate meeskondadega. Ta kaotas oma kohtumise Chicagos 1938. aastal, võitis 1939. aastal oma esimese kohtumise Chicagos ning kaotas oma teise kohtumise Saint Louises. Ta oli esimene soomlane, kes arvati selle turniiri jaoks Euroopa koondisse.
Lehtinen osales kärbeskaalus (kuni 51 kg) 1948. aasta Londoni olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas 1. ringis hilisemale hõbemedalivõitjale Spartaco Bandinellile (Itaalia) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Sotsiomeetria

Sotsiomeetria on rühmasiseseid suhteid uuriv sotsiaalpsühholoogia haru. 
Selle lõi Jacob L. Moreno, kes defineeris sotsiomeetriat kui "uuringut gruppide evolutsiooni ja organiseerituse ning grupis leiduvate indiviidide positsioonide kohta." Sotsiomeetrilised uurimused avaldavad gruppe vormivad varjatud struktuurid: liidud, alamgrupid, varjatud tõekspidamised, ideoloogilised nõustumised jne.
Üks Moreno sotsiomeetrias kasutusele võetud meetodeid on sotsiogramm. See on süstemaatiline meetod, mis kujutab grupis olevaid indiviide graafiliselt punktide või sõlmkohtadena ja nendevahelisi suhteid joonte või kaartena.
Liigitus.
Sotsioloogia vallas on sotsiomeetrial kaks peamist haru: uurimuslik sotsiomeetria ja rakenduslik sotsiomeetria.
Mõlemad sotsiomeetria harud on selleks, et luua oma rakenduste abil suuremat spontaansust ja loovust nii indiviiditi kui ka grupiti.