Sotho keel

Sotho keel ehk lõunasotho ehk suuto keel on Nigeri-Kongo hõimkonna Bantu keelte S-rühma Lõuna-Bantu, Sotho-Tswana keelte hulka kuuluv keel. Sotho keelt räägitakse põhiliselt Lõuna-Aafrika Vabariigis, kus see kuulub 11 riigikeele hulka, ja Lesothos, kus ta on inglise keele kõrval teine riigikeel. Kõneldakse ka Botswanas ja Svaasimaal. 
Dialekte on kaks – Põhja-Sotho ja Tswana –, aga üldiselt peetakse neid eraldi keelteks. Lesothos on kõnelejaid 1 770 000, kokku on sotho keele kõnelejaid 6 024 000. 
Üldiseloomustus.
Sotho keel on kirjutatud ladina tähestikus, aga seda kohandasid varajased prantsuse misjonärid, seega ei hääldu kõik tähed samamoodi kui näiteks eesti või inglise keeles.
Sotho keel on toonikeel, milles kasutatakse kõrgeid ja madalaid toone, et rõhutada grammatilisi aspekte ja tähendusi – selline omadus on paljudel bantu keeltel. Lõuna-Aafrika ja Lesotho keel erinevad kirjas, kuid on kõnes samasugused.
Arvsõnad.
Sotho keele arvsõnad ühest kümneni
Grammatika.
Siduvat sõna "ke" kasutatakse tihti lihtlausete moodustamisel selleks, et tunda ära lauses objekti või isikut. Mõnes raamatus on see kujul "ké". Morfeem tähendab otsetõlkes 'see on'. Negatiivse lause saab siis, kui asendada "ke" sõnadega "ha se".
Küsimusi saab moodustada sama konstruktsiooniga. Tuleks rõhutada viimast silpi, kõrgendada häält või siis lisada küsisõna "ne".
Sõnade ja lausete ühendamisel saab kasutada järgmisi liitsõnu:
Ajavormid.
Minevik.
Tavaliselt lisatakse mineviku moodustamiseks lausele "ile", mis on pärast sidesõna ning millele lisandub veel abistav liide.
Täisminevik.
Et moodustada täisminevikku, lisatakse tegusõna lõppu kas "-ile", "-ele" või -"etse".
Tulevik.
Tuleviku moodustamiseks lisatakse tegusõna ette "tla".
Nimisõnad.
Sotho keeles, nagu ka paljudes teistes Aafrika keeltes, on nimisõnad jaotatud klassidesse. Nimisõna klassi teadmine on lause moodustamisel väga tähtis.
Klassid 11, 12 ja 13 on põhiliselt kasutusel näiteks suulu ja koosa keeles.
Klasse 16, 17 ja 18 kutsutakse lokatiivseteks, sest need tähistavad tihti mingit asukohta.
Tegusõnad.
Kui tegusõna on olevikus ja algses vormis, on lõpus alati -"a."
Lokatiiv.
Lokatiivi saab moodustada sotho keeles nii, kui lisada nimisõna lõppu -"ng". Enamikku nimisõnu saab muuta lokatiiviks, kuid on ka erandeid. Kui nimisõna lõpus on "-a", siis lisandub lõppu "-eng", aga kui nimisõna lõpus on "-e" või "-o", lisandub lihtsalt "-ng". Kui lauses on ka isik, lisandub isiku ette sõna "ho".
Sarnane sõnaga "ho" on "ha", seda võib tõlgendada kui 'kellegi pool'.
"-ng" ei lisandu kindlatele kohanimedele, tuule suundadele, aastaaegadele, kuude nimetustele ega näiteks sõnadele "monyaku" 'uks', "kgotla" 'kohus' ja "lewatle" 'ookean'.
Keelenäited.
Väljendeid sotho keeles nii Lõuna-Aafrika kui ka Lesotho ortograafias:
Vanemat meessoost isikut on viisakas kutsuda sõnaga "ntate" 'isa' ja vanemat naissoost isikut "mme" 'ema'. Kõnelejaga enam-vähem samas vanuses olevale meessoost isikule võib öelda "aubuti" 'vanem vend' ja naissoost isikule "ausi" 'vanem õde'. Väga vanade inimeste puhul tuleks kasutada "ntatemoholo" 'vanaisa' ja "nkgono" 'vanaema'. Sel viisil näidatakse välja austust. Vahel kasutatakse austuse näitamiseks ka mitmuse vormi.
Veel näiteid