tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Muld

Muld on maakoore ülemises osas asuv õhuke pude mineraalidest, orgaanilistest ainetest ja mikroorganismidest koosnev keskkond, kust maismaataimed hangivad kasvuks vajalikke toitaineid.
Kõige tähtsamat osa etendab muld taimede ning otseselt või kaudselt loomade ja inimese elu alusena.
Organismid, eriti lagundajad, omakorda etendavad tähtsat osa mullatekkes. Nad toodavad huumust ja transpordivad seda. Samuti hoolitsevad nad mulla õhutamise ja läbisegamise eest (bioturbatsioon).
Mullateaduses vaadeldakse mulda enamasti 1,00...1,50 m sügavuseni. Sageli on sellest allpool ainult peenestunud kivim, mille koostis on vähe muutunud. Ent just need mulla lõimise muutused mullatekke käigus on eelduseks mullatüüpide detailsele eristamisele ja kirjeldamisele. Üldiselt toimub areng väga madalatest, väga kivistest muldadest sügavamate, peeneteralisemate muldadeni nõrgalt lagunenud, mineraaliderikka kivimini. Sellest areneb "väliste" mõjurite (kliima, taimkate, kasutamise viis) toimel spetsiifiliste omadustega mullatüüp.
Mullateaduse rakendusvaldkondade seas on mullakaitse, põllumajandus ja metsamajandus.
Muldade määramine.
Muldi määratakse paljudel juhtudel väheste tunnuste, näiteks mulla lõimise ja lähtekivimi järgi. Mõnikord läheb tarvis ka ulatuslikku füüsikalist ja keemilist analüüsi.
Mulla tähtsate iseloomulike omaduste seas on 
Mullateaduses uuritakse mitmesuguste mullavormide füüsikalis-keemilisi ja ökoloogilisi omadusi, näiteks võimet siduda pooridesse pigem vett või pigem õhku ning seotud vee kättesaadavust taimedele. Need omadused olenevad pooride suurusest.
Mulla klassifikatsioon.
Mulla klassifikatsioon on muldade süstemaatiline rühmitamine nende tekke, geneesi (arengu), protsesside, profiili ja selle diferentseerumise, diagnostiliste horisontide ja omaduste alusel taksonoomilisteks üksusteks.
Mulla klassifikatsioone on nii globaalseid, klassifitseerides kõiki muldi Maal, kui ka riiklikke ja kohalikke, mis käsitlevad muldi kindla riigi või selle mingi osa piires. Välja on töötatud ka spetsiifilisi, puhtrakenduslikke mulla klassifikatsioone, mis lähtuvad maakasutuse või majandusharu huvidest, näiteks metsamuldade, melioreeritavate jm muldade klassifikatsioonid.
Globaalsetest mulla klassifikatsioonidest on tuntuimad FAO mulla klassifikatsioon (WRB, World Reference Base) 30 suure taksoniga (Great Soil Groups) ja nende alljaotustega, ning USA Põllumajanduse Departemangus välja antud USDA mulla klassifikatsioon (USDA Soil Taxonomy).
Mullahorisont

Mullahorisondid ehk mulla geneetilised horisondid on mullatekke ja arenemise käigus kujunevad ja muutuvad üksteise peal lasuvad mullakihid.
Iga horisonti iseloomustavad selle tüsedus, värvus, koostis ja muud omadused. Sõltuvalt sellest tähistatakse iga mullahorisonti ladina tähtedega. 
Horisondid võivad eri muldadel olla erinevad ja nendel on oluline koht muldade tundmisel ja eristamisel. Horisontide järjekord moodustab mullaprofiili. 
Organogeensed mullahorisondid.
Organogeensed ehk orgaanilised mullahorisondid sisaldavad üle 30 massiprotsendi (umbes 60 mahuprotsendi) orgaanilist ainet.
Kõduhorisont.
Kõduhorisont ehk O-horisont (vananenud nimetus "A0-horisont") on kõige pealmine mullahorisont metsades, rohtlas vastab sellele rohukuluhorisont. See koosneb madala lagunemisastmega risutsoonist (OL ehk Ol ehk O1), fermentatsioonitsoonist (OF ehk Of ehk O2) ja huumusetsoonist (OH ehk Oh ehk O3).
Huumushorisont.
Huumushorisont ehk A-horisont (vananenud nimetus "A1-horisont") on enim humifitseerunud orgaanilist ainet sisaldav akumulatiivne mullahorisont, mis paikneb O-horisondi all.
Turbahorisont.
Turbahorisont ehk T-horisont (vananenud nimetus "At-horisont") on orgaaniline horisont, mis on tekkinud maapinnal, turvast moodustavate taimede jäänustest. Vesi ja happeline keskkond pidurdavad selle lagunemist.
Mineraalsed mullahorisondid.
Mineraalsed mullahorisondid sisaldavad alla 30 mahuprotsendi orgaanilist ainet.
Väljauhtehorisont.
Väljauhtehorisont ehk eluviaalhorisont ehk lessiveerunud horisont ehk E-horisont (vananenud nimetused "A2-horisont", "A2B-horisont") on mullaprofiili ülaosas eristuv hele värvusega mullahorisont.
Sisseuhtehorisont.
Sisseuhtehorisont ehk B-horisont on mullahorisont, kuhu kogunevad vees lahustunud ained.
Gleihorisont.
Gleihorisont ehk G-horisont on sinakas või rohekas mullahorisont, mis tekkib pideva gleistumise korral.
Lähtekivim.
Lähtekivim ehk C-horisont on mullatekkeprotsessist haaratud pinnakatte ülemine osa, mis võtab otseselt osa mulla moodustumisest.
Aluskivim.
Aluskivim ehk D-horisont on kivimid, mille peale moodustub muld ja mida mullatekkeprotsessid ei mõjuta või mõjutavad väga vähe. 
Mattunud horisondid.
Mulla teket vaadeldakse sageli lihtsustatult: nii, et all paiknevad kivimid peenestuvad ja segunevad muude ainetega. Sageli on asi märksa keerulisem ja isegi segasem. 
Näiteks võivad täielikult välja kujunenud mullad mattuda tuule või vee poolt kohale kantud setete alla, mis seejärel ise pikapeale lagunevad ja mullastuvad. Niisugune protsess esineb sagedamini rannikul. Selle tulemusena võib muld sisaldada mitut põhimõtteliselt ühesugust horisonti, mida eristatakse ette pandud numbriga. Number tähistab mattunud horisonti. Näiteks on võimalik, et mingil mullal eristatakse horisondid O, A1, A2, B3, 2A2, 2B21, 2B22 ja 2C, kus 2A2 ja sellele järgnevad horisondid on mattunud.
Dogmaatika

Dogmaatika on mingi usundi usutõdede kogum. Enamasti õpetuslausete kogum mis lähtub usutunnistusest (või usureegelist) ja pühakirjast.
Dogmaatika on teoloogias kiriku õpetuse (dogmade) süstemaatiline esitamine ja arendamine.
Olenjoki jõgi

Olenjok (vene "Оленёк" (Olenjok), jakuudi "Өлөөн" (Ölöön)) on jõgi Aasias Venemaal Krasnojarski krais ja Sahhas. 
Algab Kesk-Siberi kiltmaalt. Ülemjooksul voolab itta, keskjooksul põhja. Alamjooksul pöördub loodesse ja suubub Laptevite mere Olenjoki lahte. Suubumisel moodustab delta.
Pikkus 2292 km, valgla 220 000 km².
Cordillera Bética

Cordillera Bética (ka: "Andaluusia mäestik") on mäestik Pürenee poolsaare lõunaosas. 
Kulgeb ida-lääne suunas, piirneb lõunas Vahemerega, põhjas Andaluusia tasandikuga. Kõrgeim osa on Sierra Nevada.
Safiir

Safiir on trigonaalne mineraal, korundi erim. Ta on enamasti sinaka värvusega (safiirsinine), kuid safiiriks nimetatakse ka muud (välja arvatud karmiinpunane) värvi läbipaistvat korundi. Koostiselt kristalne alumiiniumoksiid (Al2O3).
Safiir on tuntud vääriskivina.
Rubiin

Rubiin on trigonaalne, punaka värvusega mineraal, korundi erim. Korundi nimetatakse rubiiniks, kui ta on karmiinpunast värvi.
Rubiin on tuntud vääriskivina.
10% maailma rubiinidest on pärit Myanmari kaevandustest.
Mäekristall

Mäekristall on läbipaistev ja värvitu kvartsi erim.
Smaragd

Smaragd on heksagonaalne, erk rohelise värvusega (smaragdroheline) mineraal, berülli (Be3Al2(SiO3)6) erim.
Smaragd on tuntud vääriskivina. Smaragdile iseloomulikke omadusi on kirjeldatud artiklis Berüll. 
1 karaat smaragde on 525 kuni 1,125 dollarit. Hea kvaliteediga smaragdid tulevad Sambia, Brasiilia, Pakistan, Zimbabwe ja Venemaa kaevandustest. Smaragd on haruldasem ja kallim kui teemant.
Akvamariin

Akvamariin on heksagonaalne sinaka värvusega mineraal, berülli erim.
Akvamariin on tuntud vääriskivina. Akvamariinile kui mineraalile iseloomulikke omadusi on kirjeldatud artiklis Berüll.
Heliodoor

Heliodoor on heksagonaalne, meekollase värvusega mineraal, berülli erim.
Heliodoor on tuntud vääriskivina. Heliodoorile iseloomulikke omadusi on kirjeldatud artiklis Berüll.
Morganiit

Morganiit on heksagonaalne, roosaka kuni violetse värvusega mineraal, berülli erim.
Morganiit on tuntud vääriskivina. Morganiidile iseloomulikke omadusi on kirjeldatud artiklis Berüll.
NTFS

NTFS ehk New Technology File System on Windows NT ja selle järeltulijate, Windows 2000, Windows XP ja Windows Server 2003 standardne failisüsteem. Windowsi versioonid 95, 98, 98SE ja ME suudavad NTFS failisüsteeme lugeda vaid vastavate lisaprogrammide abil.
NTFS vahetas välja Microsofti eelmise FAT (File Allocation Table) failisüsteemi, mis oli kasutuses MS-DOSis ja Windowsi varasemates versioonides. Võrreldes FAT-iga on NTFS-il täiustatud metaandmete tugi ja edasiarendatud andmestruktuuride kasutus sooritusvõime ja vastupidavuse parandamiseks ning kettamahu ärakasutamiseks. Lisatud on pääsuloendid ja failisüsteemi päevikupidamine.
NTFSil on kolm versiooni: v1.2, mida kasutavad NT 3.51 ja NT 4; v3.0, mida kasutab Windows 2000 ja v3.1, mida kasutavad Windows XP ja Windows Server 2003. Nendele versioonidele võidakse viidata ka kui v4.0, v5.0 ja v5.1, vastavalt sellele, millise Windowsi versiooniga nad välja ilmusid. Uuematele versioonid said uusi lisasid: Windows 2000 süsteem sisaldas kvoote.
Hingeelu.
Kõik failiga seotu (faili nimi, loomise kuupäev, pääsuõigused ja isegi sisu) hoitakse NTFSis metaandmetena. Failinimesid hoitakse Unicode'is (UCS-2, iga märk 16 bitti), mis võimaldab esitada ühtses kodeeringus erinevate tähestike sümboleid.
NTFS kasutab failisüsteemi andmete hoidmiseks B-puid, mis on küll kompleksne lahendus, kuid võimaldab kiiret juurdepääsu ja vähendab fragmentatsiooni. Failisüsteemi päevikut kasutatakse süsteemi enda (kui mitte iga üksiku faili) terviklikkuse tagamiseks. NTFS-i kasutavad süsteemid on vastupidavamad, mis on varasemate Windows NT versioonide ebastabiilsust arvesse võttes iseäranis vajalik.
Opereerimine.
Microsoftil on tööriist FAT32 vormingu teisendamiseks NTFSiks, kuid mitte vastupidi. Symanteci PartitionMagic ja avatud lähtekoodiga NTFSResize utiliit võimaldavad NTFS partitsioone muuta.
Ilma NTFSi toeta Windowsi versioonid arvestavad aega arvutisiseselt kohaliku ajavöötme järgi. Windows NT ja selle järeltulijad hoiavad sisemisi ajatempleid maailmaajas GMT/UTC ja teisendavad seda vajadusel, näiteks kuvamise eesmärgil. Kuna NTFSil on GMT/UTC ajatemplid, tähendab see failide kopeerimisel NTFS ja mitte-NTFS partitsioonide vahel, et operatsioonisüsteem peab ajatempleid jooksvalt muutma. Seega võivad ajatemplid erineda sõltuvalt sellest, kas faile kopeeritakse suve- või talve- ehk standardajal.
Hingedeaeg

Hingedeaeg on sügisene periood eesti rahvakalendris, mil austati ja oodati koju surnud esivanemate hingi. Põhjarannikul on seda nimetatud ka jaguajaks. 
Hingedeaega on viimastel sajanditel tähistatud erineval ajal, kas siis oktoobris-novembris, eriti enne mardipäeva, mõnikord aga juba perioodil, mis algab pärast mihklipäeva. On ka arvamusi, et hingedeaeg eelnes vahetult jõuludele või paiknes novembris. Hingedeaja sisse on kuulunud kindlasti hingedepäev.
Hingedeajal (neljapäeva õhtuti) oodati hingesid koju. Sel puhul kaeti neile tuppa, sauna või toapealsele laud, mille äärde kutsusid peremees ja perenaine hingi nimepidi toitu maitsma. Neil paluti kaitsta põldu ja karja. Hingedeaja lõpul tänati ja saadeti hinged taas ära.
Hingedeajal oli keelatud müra tegemine, naljatamine, naermine, kisamine, kärarikkad tööd nagu puude lõhkumine. Samuti olid keelatud villa ja lõngaga seotud tööd.
Hingedeaja ilmad arvati olevat pimedad, udused ja sumedad.
Santa Maria (täpsustus)

Santa Maria ('püha Maarja') tähendab itaalia, portugali, katalaani jmt keeles Jeesuse ema Maarjat. See nimi on pandud paljudele kohtadele, laevadele jne.
Poola keel

Poola keel ("polski", "język polski" [jenzõk polski]) on lääneslaavi keel.
Kirjakeeles kasutatakse ladina tähestikku. Vanimad mälestised pärinevad 14. sajandist. Sõnarõhk on eelviimasel silbil. 
Poola keel on Poola riigikeel.
Kašuubi keelt ja sileesia keelt on vaadeldud poola keele murretena. 
Poola tähestik.
Poola tähestikus on 35 tähte.
Aa Ąą Bb Cc Ćć Dd Ee Ęę Ff Gg Hh Ii Jj Kk Ll Łł Mm Nn Ńń Oo Óó Pp Qq Rr Ss
Śś Tt Uu Vv Ww Xx Yy Zz Źź Żż
Tähed ą, ę, ń ja y ei esine kunagi sõna alguses.
Leksika.
Küsisõnad.
co "mis", kto "kes", jak "kuidas", dlaczego "miks", ile "kui palju", gdzie "kus", dokąd "kuhu", skąd "kust", kiedy "millal", jaki "milline", który "kumb", jaki, co za "missugune".
Grammatika.
Käänamine.
Poola keeles on seitse käänet: nominatiiv (nimetav, "mianownik"), genitiiv (omastav, "dopełniacz"), daativ ("celownik"), akusatiiv (sihitav, "biernik"), instrumentaal ("narzędnik"), lokatiiv ("miejscownik") ja vokatiiv (üttekääne, "wołacz"). Tavaliselt kasutatakse poolakeelsetes gramatikates poolakeelseid käändenimetusi, andmata rahvusvahelisi sünonüüme.
Käänamine nimisõna "gość" ("külaline") näitel:
Boudewijn Zenden

Boudewijn Zenden (sündinud 15. augustil 1976 Maastrichtis) on Hollandi endine jalgpallur ja praegune jalgpallitreener. Ta on mänginud kaitsja ja poolkaitsjana. 
Zenden võitis PSV Eindhoveniga 1997. aastal Eredivisie ja tuli Barcelonaga 1999. aastal Hispaania meistriks.
Klubikarjäär.
Jalgpalli hakkas Zenden mängima Maastrichti klubis Leonidas. Profidebüüt toimus PSV Eindhoveni ridades 28. augustil 1994. 
Hiljem mängis ta ka Barcelonas ja Chelseas, 2003. aastal siirdus Middlesbrough'sse, kus mängis 2005. aastani. 
2004. aasta märtsis lõi ta Middlesbrough' meeskonnas värava Inglismaa liigakarika finaalkohtumises Bolton Wanderersiga, aidates Middlesbrough'il võita esimese suure karika klubi ajaloos. 
Veel on ta mänginud ka Liverpoolis, Marseille's ja Sunderlandis.
Koondisekarjäär.
Hollandi koondises mängis ta esimest korda 30. aprillil 1997, kui võõrsil alistati San Marino tulemusega 6:0. 
Koondises mängis Zenden 54 korda ning lõi 7 väravat. Ta kuulus Hollandi koondisse 1998. aasta maailmameistrivõistlustel ning 2000. ja 2004. aasta Euroopa meistrivõistlustel.
Bogossi ahelik

Bogossi ahelik (vene keeles Богосский хребет) on mäeahelik Venemaa lõunaosas, mis kuulub Suur-Kaukasuse mäestikku. See paikneb administratiivselt Dagestani Vabariigis ning kulgeb edela–kirdesuunaliselt. 
Aheliku pikkus on umbes 70 km ja kõrgus ulatub kuni 4151 meetrini üle merepinna.
Bogossi ahelik on tuntud oma järskude nõlvade ja kõrgete tippude poolest ning on oluline nii geoloogiliselt kui ka ökoloogiliselt. Aheliku piirkonnas leidub mitmekesine taimestik ja loomastik ning see on populaarne sihtkoht mägimatkajate ja loodushuviliste seas.
Germaani keeled

Germaani keeled on Indoeuroopa keelkonda kuuluv keelterühm. Neid keeli räägivad germaani rahvad, kes jäid Põhja-Euroopasse Rooma impeeriumi aegadest. 
Kõnelejate arvult suurimad germaani keeled on inglise keel ja saksa keel. Olulised on ka hollandi keel, flaami keel ja skandinaavia keeled.
Germaani keelte hüpoteetiline algkeel on germaani algkeel. Seda kõneldi Põhja-Euroopas umbes 1. aastatuhandel eKr ehk rauaajal.
Vanim teadaolev põhjagermaani keelekuju on muinaspõhja keel.
Marc Overmars

Marc Overmars (sündinud 29. märtsil 1973 Emstis) on Hollandi endine jalgpallur, vasakpoolkaitsja ja vasakäär. 
Overmars tegi oma esimese mängu profina 2. märtsil 1991 Hollandi esiliiga klubis Go Ahead Eagles. 
Esimese mängu Hollandi koondises pidas ta 24. veebruaril 1993 Türgiga, kui võideti 3:1. Oma viimase mängu koondises ja ka profina pidas ta 30. juunil 2004 Euroopa meistrivõistluste poolfinaalis Portugaliga, kui tuli vastu võtta 1:2 kaotus. Koondises pidas Overmars 86 mängu ja lõi 17 väravat.
Pierre van Hooijdonk

Pierre van Hooijdonk (sündinud 29. novembril 1969 Steenbergenis Hollandis) on endine jalgpallur, ründaja. Ta on tuntud karistuslöögide sooritamise poolest.
Pierre van Hooijdonk lõpetas mängijakarjääri 13. mail 2007, Feyenoordi 1:1 viigimängus Groningeni vastu. Sel mängus lõi ta karistuslöögist värava juba kaheksandal mänguminutil.
Isiklikku.
Pierre Van Hooijdonk on 193 cm pikk.
Eesti lastekirjandus

Eesti lastekirjandus on Eestis või eestlaste kirjutatud lastele suunatud kirjandus.
Aino Pervik

Aino Pervik (1961. aastast kodanikunimi Aino Raud; 22. aprill 1932 Rakvere – 12. august 2025) oli eesti proosakirjanik, luuletaja ja tõlkija.
Elulugu.
Aino Pervik sündis velskri peres. Aastatel 1939–1946 õppis ta Järvakandi valla algkoolis ja mittetäielikus keskkoolis, seejärel Tallinna Õpetajate Seminaris ning Tallinna Õpetajate Instituudis. 1948–1950 õppis ta Tallinna 7. Keskkoolis (tollase numeratsiooni järgi Tallinna 8. Keskkool).
Aastail 1950–1955 õppis ta Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonnas, mille lõpetas soome-ugri keelte erialal.
1955–1960 töötas ta Eesti Riiklikus Kirjastuses laste- ja noorsookirjanduse toimetajana. 1960–1964 oli ta Eesti Televisioonis laste- ja noortesaadete toimetaja, seejärel 1967. aastani mittekoosseisuline toimetaja. 1967. aastast on ta vabakutseline kirjanik.
Looming.
Tänapäeval on Aino Pervik tuntud eelkõige lastekirjanikuna ning mitu ta teost kuulub eesti lastekirjanduse klassikasse. Tema teoseid on tõlgitud inglise, saksa, vene, tšehhi, soome, itaalia, jaapani jpt keeltesse.
Ta on kirjutanud ka täiskasvanutele mõeldud romaane ja luulet, mis on jätnud kirjanduslukku selge jälje. Nii tõi kirjandusloolane Pärt Lias viieköitelises "Eesti kirjanduse ajaloos" tema "Kaetud lauad" (1979) näitena eesti olmeromaani žanri tuumikust, 1979. aasta olmekirjanduse buumi esindajate seas nimetab sama romaani ka kriitik Rein Veidemann. "Eesti entsüklopeedia" kirjeldust mööda on Pervik kirjutanud "elamuslikke, isikupärase kujundikeelega laste- ja noorsooraamatuid, müstilisust sisaldavaid luuletusi ja novelle, tõsieluromaane ning kirjanduskriitikat".
Kirjandusse jõudis ta kriitikuna 1950. aastate lõpul. Ta kirjutas ka artikleid ja ülevaateid lastekirjandusest ning publitsistikat sotsiaalteemadel.
Tõlked.
Aino Pervik on eesti keelde tõlkinud ungari kirjandust:
Isiklikku.
Tema onu oli haridustegelane ja kirjandusteadlane Villem Alttoa.
Tema abikaasa oli kirjanik Eno Raud. Nende lapsed on Rein Raud, Piret Raud ja Mihkel Raud.
Vähemusrahvus

Vähemusrahvus ehk rahvusvähemus on rahvusgrupp, kes erineb riigi põhirahvusest etnilise kuuluvuse, keele, usu või kultuurilise omapära poolest.
Paljudes riikides on vähemusrahvuste kaitseks eraldi tingimused. Euroopa Nõukogu liikmesriigid, sealhulgas Eesti, on võtnud vastu Vähemusrahvuste kaitse raamkonventsiooni.
Tavaliselt on riigis vähemusrahvuste määramiseks ja nimetamiseks konkreetne seadus, mis määrab ära selle riigi vähemusrahvused.
Vähemusrahvust saab laias laastus ülemaailmselt defineerida järgmiste punktide alusel: 
Lisaks pikka aega riigis elanud vähemusrahvustele võib teatud tingimustel vähemusrahvuseks lugeda ka lühiajalisi immigrante, rändrahvaid või põliselanike hõime.
Eesti vähemusrahvused.
Eesti ajaloolised vähemusrahvused on olnud sakslased (baltisakslased), venelased (eestivenelased, sh peipsivenelased), rannarootslased, veidi hilisemast ajast ka juudid (Eesti juudid), mustlased (sh Laiuse mustlased) ja tatarlased (Eesti tatarlased).
Eestis elab 2011. aasta rahvaloenduse seisuga 93 vähemusrahvust. Nende seas on arvukamad kogukonnad venelased (321 198), ukrainlased (22 302), valgevenelased (12 419) ja soomlased (7423).
Douglass North

Douglass Cecil North (5. november 1920 Cambridge, Massachusettsi osariik – 23. november 2015) oli USA majandusteadlane. Ta on lõpetanud California Ülikooli Berkeleys kolme diplomiga (politoloogia, filosoofia ja majandusteadus).
North sai 1993. aastal Nobeli majandusauhinna. Ta oli poliitilise ökonoomia professor Washingtoni Ülikoolis Saint Louises 1983. Tema majandusteaduslikud tööd on omandiõiguse, tehingukulude ja majandusliku ettevõtluse ajaloo ning ka majandusliku arengu vallast arenevates riikides.
Douglass North defineeris oma 1990. aastal ilmunud teoses "Institutsioonid, institutsionaalne muutus ja majandusedu" institutsioone kui mängureegleid, mis juhivad ja piiravad inimeste ja organisatsioonide tegevust ühiskonnas. North eristas formaalseid mängureegleid mitteformaalsetest.
Formaalsed mängureeglid on seotud kirjutatud reeglitega:
Mitteformaalsed mängureeglid on seotud kirjutamata reeglitega: 
North rõhutas institutsioonide olulisust, väites, et need mõjutavad majanduse käekäiku ja arengut. Näiteks toob North esile tehingukulud, mis on tema arvates mõjutatud järgmiste tingimuste poolt:
Trasjanka

Trasjanka (valgevene ja vene keeles "трасянка") on vene-valgevene segakeel, mida kasutab suur osa tänapäeva Valgevene elanikest. Selle sõnavara pärineb vene keelest, aga grammatika ning hääldus valgevene keelest. 
Trasjanka on rohkem levinud maaelanike ja madalama haridustasemega inimeste hulgas.
Borštšovotšnõi ahelik

Borštšovotšnõi ahelik (vene "Борщовочный хребет") on mäestik Aasias Venemaa Taga-Baikali krais. 
Kulgeb Šilka jõe paremkaldal edela-kirde suunas. 
Iseloomulikud on lamedad laed ja lauged nõlvad, kõrgus kuni 1501 meetrit.
Hoovus

Hoovus on suure koguse vee (harilikult merevee) horisontaalne ja enam-vähem püsiva suuna ja kiirusega liikumine, mis on põhjustatud püsiva suunaga tuultest, soolsuse- või temperatuurierinevustest.
Enamasti seostatakse hoovuseid ookeanide ja meredega, kuid neid esineb ka suuremates järvedes.
Vee panevad liikuma peamiselt tuuled ja pooluste lähedal toimuv vee jahtumisest tulenev vajumine. Samuti tekitavad vee liikumist soolsuse ja sellest tulenevalt merevee tiheduse erinevus. Tuuled suudavad vett mõjutada vaid kuni 100 m sügavuseni. Maa pöörlemine ja sellest tulenev Coriolisi efekt on põhjuseks hoovuste kõrvalekaldele n-ö otsesuunast – põhjapoolkeral paremale, lõunapoolkeral aga vasakule.
Hoovuste liikumise suunda mõjutavad rannajoone kuju ja põhja reljeef.
Hoovuste liigid.
Merehoovusi saab liigitada mitmest apektist.
Hoovuste jagamine ühte tegurit arvestades on väga lihtsustatud, sest tavaliselt reaalselt kujuneb mingi hoovus mitme teguri koosmõjul.
Teaduslik meetod

Teaduslik meetod väljendab tõeste teadmiste saamise üldiseid toimingud. Tuntum on nn hüpoteetilis-deduktiivne meetod; vaatluste või mõõtmiste põhjal hüpoteeside püstitamine, nende põhjal ennustuste tegemine ja ennustuste paikapidavuse kontrollimine korratavate katsete teel. Toetudes teaduslikule meetodile omame kaasaegset teaduspõhist maailmavaadet, tunneme loodusseaduseid ja oskame maailmas toimuvat seletada teaduslike teooriate abil.
Vaidlused teadusfilosoofias.
Karl Popper arvas, et hüpoteetilis-deduktiivse teadusliku meetodi järjekindel kasutamine eristab teadust mitteteadusest. Tema definitsiooni järgi teadus peab sisaldama hüpoteese (oletusi), mis võimaldavad teha kontrollitavaid ennustusi ning hüpoteesid peavad olema falsifitseeritavad. 
Paul Feyerabend vaidlustas Popperi teadusfilosoofiat ning astus teadusliku meetodi seatavate piirangute vastu, väites, et need piiravad vaba teadusliku mõtte arengut, pealegi on teadlased ajaloos nagunii järjekindlalt rikkunud kõiki meetodi reegleid. 
Thomas Kuhni järgi pole võimalik eraldada kontrollitavat teooriat teooriast, mille raames vaatlusi tehakse; teadust tehakse teadlaskonna konsensust väljendavate paradigmade raames, teadus on pigem sotsiaalne kui loogiline protsess ning vahe teaduse ja mitteteaduse vahel on vastavate kogukondade käitumises. Teadusfilosoofid on esile toonud ka induktsiooniprobleemi – üksikute katsetulemuste põhjal ei saa vältimatult järeldada üldist teooriat.
Filosoofide kriitikale vaatamata tunnustatakse teaduslike meetodeid teadustöö objektiivsuse, usaldusväärsuse ja läbipaistvuse taotlemise vahenditena. 
Tänapäeval ei räägita enam üldisest teaduslikust meetodist, vaid üksikutest meetoditest ja teadusuuringust. Selline uuring koosneb: probleemi püstitamisest, teabe kogumisest, hüpoteesi sõnastamisest, hüpoteesi kontrollist, tulemuste analüüsist ja järeldustest. Teaduslik uurimistöö algab erapooletust vaatlusest või mõõtmisest (kuigi seda tehakse üldiselt mingi eelneva teooria või oletuse raamides). Mõõtmised peavad olema võimalikult täpsed ning sisaldama ka mõõtemääramatuse hinnangut. Seejärel püstitab teadlane hüpoteesi, tavaliselt mingi põhjusliku seose või korrelatsiooni kohta. Hüpoteesi allikaks võib olla analoogia, induktsioon või puhas fantaasia, sageli ka raskesti seletatav inspiratsioon. Deduktsiooni teel tuletatakse üldisest hüpoteesist konkreetne ennustus. Selle kontrollimiseks viiakse läbi katseid või teatud juhul ka vaatlusi ning võrreldakse tulemusi ennustusega. Katsete puhul on oluline nende täpne dokumenteerimine, korratavus teiste teadlaste poolt ja mitmeti tõlgendatavuse välistamine. Vastavalt katsetulemustele leiab aset hüpoteesi kinnitamine või ümberlükkamine. Teadusliku uuringu osaks on kujunenud ka nõue kasutatavaid mõisteid täpselt defineerida ja järjekindlalt kasutada, selleks eristatakse täppiskeelt üldkeelest.
Teadusliku meetodi ajaloolisse kujunemisse on panuse andnud mitmed teadlased ja filosoofid: Roger Bacon, René Descartes, Galileo Galilei, Isaac Newton, John Stuart Mill, David Hume jt.
Lamm

Lamm (ka üleujutustasandik, jõelamm) on suurvee poolt üleujutatav osa jõeorust.
Lamm koosneb alluuviumist ehk jõe poolt mahajäetud setetest. Lammid kujunevad jõgede alamjooksul. Valdavaks on küljeerosioon, mistõttu võivad lammi omavad jõed olla väga looklevad ehk meandreerunud. Eristatakse kuhjelist lammi, mis koosneb täielikult alluuviumist ja soklilist lammi, kus alluuvium moodustab suhteliselt õhukese kihi samadel kivimitel, millesse terve org on uuristatud.
Jõeorus võivad esineda oruterrassid, mis on kunagise lammi jäänukid. Oruterrasse suurvesi üle ei ujuta.
Lammoruks nimetatakse jõeorgu, mille põhjas on lamm.
Taimekooslust, mis asub lammil, nimetatakse luhaks ehk lamminiiduks.
Õisloomad

Õisloomad ("Anthozoa") on ainuõõssete ("Cnidaria") hõimkonda kuuluv loomade klass. Siia kuuluvad meriroosid ja korallid.
Õisloomad on enamasti sessiilsed loomad ehk elavad merepõhjale kinnitunult. Tuntuimad õisloomade esindajad on korallid. Õisloomadest toitujaid on vähe, peamiselt meritähed ("Asteroidea"). Peale korallide on õisloomadeks ka meriroosid, kelle tuntuim esindaja on hobumeriroos ("Actinia equina"). Meriroosid on mõõtmetelt suuremad kui korallid ja nende seas on ka mõned, kes suudavad ujuda.
Õisloomad hingavad difusiooni teel. Kehasein koosneb kahest rakukihist. Välimist nimetatakse ektodermiks ja sisemist entodermiks. Nende vahel on rakutu ja väga veerikas aine – mesoglöa. Õisloomadel on kehaõõs, mis on väliskeskkonnaga ühenduses vaid suu kaudu. Neil on hajus närvisüsteem.
Korallid eritavad ainevahetusjääkidest kaltsiitse skeleti, mille varjus nad polüüpidena elavad; meduusi elujärk õisloomadel puudub. Polüübid võivad elada nii koloniaalselt kui üksikult.
Korallid saavad elada ainult suure soolsusega ja puhtas vees, mille temperatuur on üle 20 °C. Korallid elavad sümbioosis üherakuliste vetikatega. 
Õisloomadel on tähtis koht aineringes, sest nad hävitavad suures koguses zooplanktonit ja teiste loomade vastseid. 
Õisloomad ja ka ülejäänud ainuõõssed on evolutsiooni ummikharu, mis ei ole eellaseks mitte ühelegi teisele loomarühmale.
Vanuatu saared

Vanuatu saared on saarestik Vaikses ookeanis. Pindala 14 800 ruutkilomeetrit. Saared on mägised ja vulkaanilised, kõrgus kuni 1879 meetrit. Kuuluvad Vanuatule.
Vanuatu saarte varasem nimi on "Uus-Hebriidid". Saartele andis selle nime 1774. aastal James Cook. Tänapäeval kasutatakse seda üksnes ajaloolises kontekstis.
Darling

Darling on jõgi Kagu-Austraalias, Murray parempoolne lisajõgi. 
Darling algab Suure Veelahkmeaheliku läänenõlvult. Ülemjooksul voolab läände, kesk- ja alamjooksul rahulikult edelasse ning suubub paremalt Murraysse. 
Alamjooks kuivab sageli. Ajavahemikus 1885–1960 kuivas Darling 45 korral.
Ajalugu.
Esimesed asunikud jõudsid Queenslandi Darlingi jõgikonda 1815. aastal. Pikkamööda ulatus eurooplaste kontroll järjest kaugematele aladele.
1828 saatis Uus-Lõuna-Walesi kuberner Ralph Darling maadeavastajad Charles Sturti ja Hamilton Hume'i Macquarie jõge uurima. Nad avastasid Bogani jõe ja jõudsid 1829. aasta alguses Darlingi ülemjooksule, mille nad nimetasid kuberneri järgi.
1835 ratsutas major Thomas Mitchell Darlingi kogu pikkuses läbi, kinnitades Sturti varasemat teadet, et see on Murray lisajõgi.
1856 peatus Blandowski ekspeditsioon Darlingi suubumiskohas Murraysse. Ekspeditsiooni eesmärk oli avastada uusi kalaliike ja koguda neid Rahvusmuuseumi jaoks. Need eesmärgid sai kuhjaga täidetud ja järgmisel aastal naasis ekspeditsioon Adelaide'i 17 400 isendiga.
19. sajandi teisel poolel sai Darlingist suur liiklustee Uus-Lõuna-Walesi lääneosa elanike jaoks. Keskjooksul olevatest linnadest, näiteks Bourke'ist ja Wilcanniast allavoolu kuni Murray suudmeni sõitsid eriti madala süvisega rataslaevad, millega karjakasvatajad saatsid villa suudmepiirkonnas olevatesse riidetootmisettevõtetesse. Kuid viimase sajandi jooksul on jõe tähtsus liiklusteena tunduvalt vähenenud.
Bureja mäestik

Bureja mäestik (vene "Буреинский хребет") on mäestik Aasias Venemaa Habarovski krais. 
Kulgeb põhja-lõuna suunas Bureja jõe paremkaldal. Kõrgus kuni 2167 meetrit.
Erechtheus

Erechtheus (vanakreeka keeles Ἐρεχθεύς) oli poolmüütiline Atika kuningas, Pandion I ja Zeuxippe poeg. Tema õed olid Prokne ja Philomela. Tema valitsusajaks on arvatud 1397–1347 eKr. 
Erechtheusel oli kaksikvend Butes. Pärast isa surma pidid nad koos valitsema hakkama. Selle asemel jagasid nad võimu isekeskis ära ja nii võib neid pidada võimu lahususe põhimõtte leiutajaiks. Jagamine käis nii, et Erechtheus sai ilmaliku ja Butes vaimuliku võimu. Sellest ajast on ilmalik ja vaimulik võim Atikas lahus olnud. Tõsi, vaimulikel polnud Atikas palju võimu, seda enam, et Butesel ei olnud lapsi ja järelikult ei olnud vaimulikud nii kõrgest soost.
Erechtheuse naine oli Praxithea. Neil oli kuus poega: Kekrops II, Orneus, Metion, Pandoros, Thespios ja Eupalamos, ning seitse tütart: Protogeneia, Prokris, Kreusa, Oreithyia, Chthonia, Pandora ja Merope. Tema mitu tütart said tuntuks oma õnnetu saatusega.
Protogeneia suri noorelt.
Prokrise ja Kephalose abielu hukutas armukadedus.
Apollon vägistas Kreusa ja tegi talle lapse. Kreusa hoidis rasedust salajas, sünnitas salaja ja hülgas lapse kohe. Erechtheus naitis ta Xuthosega, kes oli teda sõjas aidanud. Neil ei olnud kaua aega lapsi. Lõpuks leidsid nad vägistamisest sündinud poja Ioni, kellest sai joonlaste esiisa, ja said ka teise poja Achaiose, kellest sai kõigi ahhailaste esiisa.
Ka Oreithyia polnud veel päris täiskasvanud, kui talle tuli kosja Põhjatuul Boreas. Kuna Kephalos oli olnud Borease vennapoeg, oli terve Ateena kosilase vastu. Erechtheus ei julgenud jumalale ka ära öelda ja keeldus põhjendusel, et Oreithyia on liiga noor. Boreas ei jätnud Oreithyiat ja röövis ta ära, kui see õdede seltsis jõe kaldal mängis. Nende pojad olid Kalais ja Zetes.
Erechtheus naitis Chthonia oma kaksikvenna Butesega. Neil ei olnud lapsi.
Pandora ja Merope, keda ei tohi ära segada teiste samanimelistega, ei saanud kuulsaks.
Erechtheust austati kultuslikult Ateena akropolil, kus ta oli formaalselt samastatud Poseidoniga (Poseidon Erechtheus), kellele toodi ohvriks härgi ja jäärasid. Erechtheuse järgi on nime saanud akropolil asuv tempel Erechtheion. Mõnes müüdis samastati teda Erichthoniosega, teises kujutati tolle poja või pojapojana.
Kreusa (Erechtheuse tütar)

Kreusa (ladina "Creusa") oli Atika kuninga Erechtheuse tütar.
Kreusa oli veel pooleldi laps, kui ta ühel päeval krookusi korjama läks. Seal tuli tema juurde Apollon, haaras temast kinni, kandis lähedalasuvasse koopasse ja vägistas ta. Kreusa karjus ema appi, aga keegi ei kuulnud.
Kreusa ei julgenud sellest vanematele rääkida, sest tollal võis ka vägistamise ohvriks sattumise eest surma mõista. Ta varjas oma rasedust ja kui tema aeg täis sai, läks sinna koopasse tagasi, kus ta vägistati, sünnitas poja ja jättis sinna maha. Hiljem hakkas teda südametunnistus piinama ja ta läks sinna tagasi, kuid ei leidnud last. Maas polnud ka verd, nii et laps polnud langenud metsloomade ohvriks.
Kui Kreusa abiellumisealiseks sai, andis isa ta võõramaalasele Xuthosele, kes oli Erechtheust sõjas aidanud. Xuthos jäi Ateenasse elama. Nad ei saanud lapsi. Rahvas võõrastas Xuthost ega olnud kurb. Ka Kreusa ei kurvastanud selle pärast, kuigi teisel põhjusel: vägistamine pani ta üldse mehi vihkama. Küll aga oli Xuthos väga õnnetu.
Xuthos läks koos naisega Delfi oraakli juurde. Seal võttis neid vastu Ion, kes oli noorem kui tollal preestritele kombeks oli. Xuthos küsis oraaklilt, kas ta edaspidi veel lapsi saab. Apollon vastas, et saab ja et Ion ongi nende laps. Preestrinna tõi välja mähkmed, milles Ion leiti, ja Kreusa tunnistas, et nendes mähkmeis jättis ta koopasse lapse, kelle oli Apolloniga saanud. Sinna ilmus Athena, kelle Apollon oli sinna saatnud ütlema, et laps on tõesti tema oma. Athena lisas, et Hermes oli poisi koopast templi trepile kandnud, ja et Ion on väärt Ateenat valitsema.
Ion läks vanemate juurde elama ja sai kõigi joonlaste esiisaks. Tema poolvennast Achaiosest, kes sündis edaspidi, sai kõigi ahhailaste esiisa, aga Atika kuningat ei saanud neist kummastki.
Ion

Ion oli leidlaps. Ta leiti Delfi oraakli templi trepilt. Preestrinna kasvatas ta üles ja temast sai pühamu teenija.
Ükskord tulid Atika suurnik Xuthos ja tema naine Kreusa oraaklilt küsima, kas nad veel lapsi saavad. Apollon ütles, et saavad ja et Ion ongi nende laps. Preestrinna tõi välja mähkmed, milles Ion leiti, ja Kreusa tunnistas, et nendes mähkmeis jättis ta koopasse lapse, kelle oli Apolloniga saanud. Sinna ilmus Athena, kelle Apollon oli saatnud ütlema, et laps on tõesti tema poeg. Athena lisas, et Hermes oli poisi koopast templi trepile kandnud ja et Ion on väärt Ateenat valitsema.
Ion läks vanemate juurde elama ja sai kõigi joonlaste esiisaks. Tema poolvennast Achaiosest, kes siis oli veel sündimata, sai kõigi ahhailaste esiisa. Atika kuningat ei saanud neist kummastki.
Xuthos

Xuthos oli Helleni poeg, kes sai Atika kuninga Erechtheuse koduväiks, sest oli teda sõjas toetanud. Tema naine oli Kreusa.
Kuna ta oli välismaalane, peeti teda võõraks ega kurvastatud, et tal lapsi polnud. Isegi Kreusa ei kurvastanud eriti. Xuthos pidas seda aga suureks õnnetuseks ja läks naisega Delfi oraakli juurde küsima, kas ta veel lapsi saab. Seal andis Apollon talle oraakli noore teenija Ioni pojaks. Neile ilmus Athena ja teatas, et Ion on Kreusa lihane poeg Apolloniga. Xuthos lapsendaski Ioni.
Siiski sai Xuthos lõpuks Kreusaga ka lihase poja Achaiose, kellest sai kõigi ahhailaste esiisa, aga Ion sai kõigi joonlaste esiisaks. Xuthose vennad olid kõigi aioollaste esiisa Aiolos ja doorlaste esiisa Doros.
Kalais ja Zetes

Kalais ja Zetes olid Põhjatuule Borease ja Oreithyia pojad. Isa järgi hüüti neid ka boreaadideks.
Nad olid argonaudid ja peletasid minema harpüiad, kes pimeda Phineuse toidu õgisid või rüvetasid. Zetes ja Kalais seisid Phineuse kõrval paljastatud mõõkadega ja tahtsid harpüiad tappa. Jumalate käskjalg Iris tuli seepeale sinna ja teatas, et harpüiad on Zeusi koerad ja neid ei tohi tappa, kuid lisas Styxi nimel (niisugust tõotust ei saa keegi murda), et harpüiad ei tule enam kunagi Phineust kiusama. Seepeale kutsuti Phineus laevale, nad pidutsesid öö läbi ja Phineus rääkis argonautidele, kuidas paljudest ees ootavatest ohtudest, eriti sümplegaadidest pääseda.
Boreas

Boreas (kreeka keeles "Βορέας", ladina keeles Aquilo) on Kreeka mütoloogias põhjatuule jumal, koidujumalanna Eose ja tuulte jumala Aiolose või titaani Astraiose poeg.
Tema järgi on saanud nime boora.
Boreas elas kaljulossis Traakias. Tema vennad olid Läänetuul Zephyrios, Lõunatuul Notos ja Idatuul Euros. Neil oli õde Alkyone, keda ei tohi ära segada selle Alkyonega, kes oli üks plejaadidest.
Kunstis kujutati Boreast tavaliselt tiivulise vanamehena, kellel olid sakris juuksed ja habe, mis olid mõnikord härmas või millest rippusid jääpurikad, seljas lehviv mantel või tuunika ja käes teokarp. Pausanias kirjutas, et tal olid jalgade asemel maod, aga kunstis kujutati teda ikkagi inimjalgadega, ainult kandade küljes tiivad.
Boreas olevat korda moondunud täkuks, läinud Trooja kuninga Erichthoniose märade juurde ja sigitanud nendega 12 varssa. Sel viisil sündinud hobused olid pisut lennuvõimelised ja suutsid joosta üle viljapõllu ilma vilja maha trampimata.
Kord Atikas puhudes nägi ta Ateena kuninga Erechtheuse tütart Oreithyiat, armus temasse ja palus kuningalt tema kätt. Erechtheus oli oma tütre Prokrise juba andnud Borease vennapojale Kephalosele ning see abielu oli õnnetu. Sellepärast oli terve Ateena kosilase vastu. Erechtheus ei julgenud jumalale ka ära öelda ja keeldus põhjendusel, et Oreithyia on liiga noor. Vihane Boreas röövis Oreithyia ära, kui see õdede seltsis Ilissose jõe kaldal mängis. Oreithyia röövimise paika püstitati Borease altar.
Boreasel ja Oreithyial sündisid kaksikpojad Kalais ja Zetes, keda tunti boreaadidena. Sündides olid poisid tavalise lapse välimusega, kuid hiljem kasvasid nende õlgadest välja kuldsed tiivad. Nad langesid Heraklese käe läbi. Boreasel ja Oreithyial oli ka tütar Chione, lumejumalanna.
Kui pärslaste sissetungi ajal Kreekasse sai vaenlase laevastik Artemisiumi lahingus 480 eKr tormis kõvasti räsida, peeti seda Borease soosingu märgiks.
Boreast kummardati Ateenas, kus tema auks korraldati iga-aastast festivali boreasmi.
Peter Paul Rubens on maalinud seda, kuidas Boreas Oreithyiat röövib.
Hathor

Hathor (vanaegiptuse keeles 'Horuse maja') oli Vana-Egiptuse usundis jumal Horuse ema, armastuse, tantsu ja muusika jumalanna.
Hathorit kujutati inimese keha ja lehma sarvedega, pea kohal päikeseketas. Hellenismi ajal samastati teda kreeka Aphroditega.
Kephalos ja Prokris

Kephalos oli vanakreeka mütoloogias Deioni poeg ja tuultejumala Aiolose pojapoeg. Ta oli abielus Atika kuninga Erechtheuse tütre Prokrisega. Nad armastasid teineteist väga. 
Koidujumalannal Eosel oli paha komme ilusaid jahimehi röövida (vaata Tithonos ja Orion). Tema ohvrite hulka kuulus ka Kephalos, kui see vaid mõne nädala oli abielus olnud. Eos hoidis meest vangis ja püüdis teda tükk aega võrgutada, kuid too ei vastanud jumalanna tunnetele.
Kui Eos nägi, et suhtest asja ei saa, laskis ta mehel minna, kuid soovitas enne veenduda, kas ka Prokris on vahepeal sama truu olnud. Armukadedus ajas Kephalose hulluks, sest Prokris oli võrratult ilus naine. Ta muundas oma välimuse (arvatakse, et Eose abiga, sest muidu poleks muutus nii põhjalik olnud) ja läks koju, kus keegi teda ära ei tundnud, ehkki kõik ootasid. Tükk aega püüdis Kephalos edutult Prokrist võrgutada, rääkides, et mees on ta maha jätnud. Naine kostis alati, et kuulub Kephalosele: «Viibigu ta kus tahes, truuks temale ma jään.» Viimaks ühel päeval, kui Kephalos jälle Prokrist palvete, veenmise ja lubadustega ründas, lõi Prokrise usk kõikuma. Ta ei andnud küll järele, kuid ei andnud võrgutajale ka kindlat vastulööki. Sellest Kephalosele piisas. Ta paljastas end ja süüdistas naist truudusetuses.
Arusaadavalt oli naine ülimalt haavunud. Ta lahkus silmapilk kodunt ja läks üksi mägedesse elama. Kephalos taipas, milline tolvan ta oli olnud. Läks kaua aega, enne kui ta naise leida suutis. Kephalos palus alandlikult andestust.
Prokris ei suutnud mehele kohe andestada, kuid lõpuks tuli siiski mehe juurde tagasi. Nad elasid mitu aastat koos ja said poja Arkesiose, Odysseuse vanaisa.
Prokris oli kinkinud mehele oda, mis kunagi märgist mööda ei lennanud. Kord, kui Kephalos jahile läks, hakkas omakorda Prokris meest truudusetuses kahtlustama ja hiilis salaja järele. Kephalos nägi midagi põõsastes liikumas, heitis kohe oda ja tabas oma naist südamesse.
Kephalost ja Eost on kujutatud Melose reljeefidel. 
Pärastpoole aitas Kephalos Amphitryoni sõjas tafide vastu ja sai autasuks Kefallenia (ühes versioonis Taphose) saare. Kefallenia on nimetatud Kephalose järgi.
Kõige põhjalikumalt on Kephalose ja Prokrise loo kirja pannud Ovidius "Metamorfooside" 7. köites.
Poogenkeelpillid

Poogenkeelpillid ehk poogenpillid on keelpillid, mille mängimisel kasutatakse poognat. Poogenpille nimetatakse ka vibupillideks (ingliskeelne sõna "bow" tähendab nii poognat kui vibu, samuti itaaliakeelne sõna "arco"). Sümfooniaorkesteri partituuris kasutatakse poogenkeelpillide jaoks itaaliakeelset nimetust "archi".
Mängimistehnikad.
Mängimistehnikad on poogenpillidel sarnased. Näiteks viiulil surutakse keeled vasaku käe sõrmedega vastu sõrmlauda, et saada vajalik helikõrgus, paremaga hoitakse poognat. Keele ja poogna kontaktkoht on roobi ja sõrmlaua vaheline ala, keeltega risti. Mängimine sõrmlaua lähedalt ("sul tasto"), roobi lähedalt ("sul ponticello")
Peale poogna jõhvipoolega mängimist kasutatakse vahel ka puupoolega keeltele löömist ("con legno") ning sõrmedega keelte tõmbamist ("pizzicato"). Roobile, mis hoiab keeli, võib asetada kammikujulise sordiini – helisummuti, mis muudab kõlavärvi pehmemaks ning summutab helisid. Vasaku käe randme kiire liikumise ja sõrmedega keeltele vajutamisega saab heli vibreerima panna, mis annab keelpilli kõlale iseloomuliku laulvuse ("vibraato").
Viiuli perekond.
Primitiivseid, poognaga mängitavaid nõrga kõlaga keelpille esines juba väga vanal ajal paljudel rahvastel. 16.-17. sajandil arenes Euroopas rohkearvulistest poogenpillidest neli klassikalist vormi: 
Väljapaistvaiks kujunesid itaalia pillimeistriperekonnad Amati, Stradivari ja Guarneri, kelle pillid on jäänud ületamatuiks tänaseni.
Üldreeglina on kõikidel poogenkeelpillidel 4 keelt, kontrabassidel vahel ka 5. Kujult on nad sarnased, kuid erinevad suuruse ja häälestuse poolest.
Viiul on poogenpillide perekonna sopranpill, mis kõlab kõige kõrgemalt. Viiuli kõla on kaunilt laulev, mänguvõimaluste poolest on ta erakordselt rikas. Viiuli valmistamisel on väga oluline puidu kvaliteet ja laki koostis, millega korpus kaetakse. Arvatakse, et laki koostises peitubki vanade meistripillide suur saladus. Viiuli korpuse ülemine kaas tehakse männipuust, alumine vahtrast. Alumise ja ülemise kaane vahele paigutatakse nendega risti väike puupulgake (kõlapulk), mida prantslased nimetavad hingeks. Kõlapulga paigutamisest õigesse kohta oleneb väga suurel määral viiuli kõla täiuslikkus.
Viiuli mänguulatus on g-g4. Ülempiir on orkestrandil ja solistil erinev, kuna see sõltub mängija meisterlikkusest.
Altviiul ehk vioola sarnaneb viiuliga, kuid on viimasest veidi suurem. Nagu nimetuski ütleb, on keelpillide rühmas tema täita aldi osa. Ta on madalama ja veidi tuhmema kõlaga kui viiul. Aldi ulatus on c-e3.
Tšello on veel madalama helikõrgusega, sooja, maheda kõlavärviga pill. Lisaks andambli- ja orkestrikoosseisudele kasutatakse tšellot tihti ka sooloinstrumendina. Oma lõpliku kuju sai ta Antonio Stradivarilt. Tšellot mängitakse istudes, pill seisab kere allotsas oleva kandepulgaga maha toetudes mängija põlvede vahel. Tšello ulatus on C-a2.
Kontrabass on poogenpillidest madalaim. Tema täita on orkestris või ansamblis bassi osa, soolopillina kasutatakse seda instrumenti harva. Kontrabass on oma mõõtmetelt väga suur pill, ligikaudu 2 meetri kõrgune. Teda mängitakse tavaliselt püsti seistes. Kontrabassi ulatus on E1–g1.
Näppepillid

Näppepillid (saksa keeles "Zupfinstrumente") ehk näppekeelpillid (inglise keeles "plucked string instruments"), ka näpitspillid on keelpillid, mida mängitakse sõrmedega või elastse plaadikese (plektroniga) näppides. 
Liigitus.
Näppepillid võib liigitada kolme rühma või perekonda pilli kuju järgi. 
Esimesse rühma kuuluvad kõlakasti ja kaelaga näppekeelpillid (nt kitarr, basskitarr, mandoliin, bandžo, lauto, balalaika, sitar jt). Sellistel pillidel on üldiselt suhteliselt vähe keeli ning need asetsevad kaela kohal, mille vastu keelt vajutades saab helikõrgust määrata ehk igal keelel mängida suures ulatuses helikõrgusi.
Teise rühma moodustavad näppepillid, millel kaela ei ole ja keeled asetsevad täies pikkuses kõlakasti kohal. Sellesse rühma kuuluvad kannel ja selle sugulased eri maades (kantele, kokle, kankles, gusli) jt. Nendel pillidel on tavaliselt iga vajaliku helikõrguse jaoks vastav keel, iga keel häälestatakse kindlale helikõrgusele. Keelte pikkust ei ole üldiselt võimalik mängimise käigus muuta (ja sellega muuta helikõrgust). Seega sõltub pilli heliulatus keelte arvust. Olenevalt kõlakasti suurusest on keeli vähem või rohkem.
Kolmanda rühma pillidel ei ole samuti kaela, aga keeled ei asu täies pikkuses kõlakasti kohal. Sellised pillid on näiteks harf ja lüüra.
Ka klavessiini loetakse näppekeelpilliks, kuigi see ei kuulu ühessegi mainitud rühma ning seda mängitakse klahvide abil.
Ajalugu.
Juba väga vanal ajal oli mitmel rahval olemas harfi- ja kandlelaadseid instrumente. Vana-Kreekast tuntud pill oli lüüra, mille saatel esinesid poeedid. Algselt oli lüüra valmistatud kilpkonna kilbist ja kõveratest antiloobisarvedest ning tal oli seitse keelt.
Peajalgsed

Peajalgsed ("Cephalopoda") on limuste hõimkonda kuuluv loomade klass.
Peajalgsete keha koosneb peast ja kereosast. Suu ümber paiknevad pikad iminappadega varustatud kombitsad. Üks tavalisematest peajalgsetest on harilik seepia ("Sepia officinalis"). Liikumiseks paiskavad peajalgsed mantliõõnde imetud vee läbi lehtri välja. Veejuga lükkab looma edasi tagumine ots ees. Peajalgseil on suhteliselt suur aju ja keerukas närvisüsteem. Neil on keerukas "intelligentne" käitumine. Peajalgseil on suhteliselt kõige suuremad silmad loomariigis, millega nad näevad väga hästi. Maitset tunnevad nad kombitsatega. Toituvad peamiselt kaladest. Peajalgseil on tumedat pigmenti tootev tindinääre, mille juha avaneb tagasoolde. Veri sisaldab vaseühendeid, mistõttu värvub õhu käes siniseks. Hingamiselunditeks on üks paar mantliõõnes paiknevad lõpuseid. Peale seepiate on tuntud peajalgsed ka kalmaarilised ("Teuthida") ja kaheksahaarmelised ("Octopoda"), kellest mõni liik on väga mürgine.
Laevukesed ("Nautiloidea") on väikesed Kagu-Aasia meredes mitmesaja meetri sügavusel elavad loomad. Neist teatakse suhteliselt vähe. Nende esivanemad elasid meredes juba väga ammu, sadu miljoneid aastaid tagasi. Ka Eesti maapõues on rohkesti nende kivistisi, mida võib tihti leida Põhja-Eesti paekalda jalamilt. Nende keha asub koja viimases kambris. Ülejäänud kambrid on täidetud gaasiga, mis töötab hüdrostaatilise aparaadina. Tänini on teadaolevalt säilinud kõigest kuus liiki, neist tuntuim on harilik laevuke ("Nautilus pompilius").
Peajalgseid on tänapäeval ligikaudu 800 liiki. Fossiilseid peajalgseid on teada umbes 10 000 liiki.
Eesti vetes peajalgseid ei ela.
Akmeism

Akmeism (kreeka sõnast "akmē" — kõrgiga) on kirjandusvool, mis tekkis 1910. aastail Venemaal.
Selle suuna moodustasid mõned sümbolistid, kes otsisid sümbolismile uusi väljundeid. Akmeismi nimetatakse igatsuseks maailma kultuuri järele. Klassikaline kirjandus oli akmeistidele baas, millest nad ammutasid ideid. 
Nende arvates ei pea luuletaja kartma teemade korduseid. Nad väärtustasid maist elu, eitasid müstikat, kasutasid luules maalilisi kujundeid. Püüdlesid keelelise lihtsuse ja arusaadavuse poole. Nende jaoks oli püha inimese iga hingeseisund, läbi selle muutsid nad hetked ja pisiasjad ajatuteks. Tegevusaeg 1907–1914. Rühmituse liikmete saatused olid traagilised.
Tunnustamata Riikide Ühendus

Tunnustamata Riikide Ühendus (vene keeles "Содружество Непризнанных Государств", lühend "СНГ 2") on Lõuna-Osseetiat, Abhaasiat ja Transnistriat ühendav sõjaline organisatsioon, mis on asutatud 2003. Omab "de facto" esindajat SRÜ juures (1995 võttis Venemaa oma delegatsiooni SRÜ-s Transnistria esindaja).
Organisatsiooni töökeel on vene keel. Selle peakorter asub Suhhumis. 
Mägi-Karabahh oli liige 2007. aastast kuni selle lagunemiseni 2023. aastal.