Walther von der Vogelweide

Walther von der Vogelweide (u 1170 – u 1230) oli saksa minnesinger, keda peetakse keskaja luuletajaist Saksamaa kuulsaimaks. Temalt on säilinud sadakond keskülemsaksakeelset lüürilist armastuslaulu, mis on saksa minnesangi traditsioonis ühed kaunimad, samuti on ta esimene saksa luuletaja, kes kirjutas satiirilist, moraliseerivat ja poleemilist poliitilist luulet. Kokku on temale omistatud üle kahesaja teksti ja mõned meloodiad.
Eluloolist.
Hoolimata luuletaja kuulsusest ei ole tema kohta ainsatki viidet tema eluajast peale ühe väikese märkuse Passau piiskopi Wolfgeri reisimärkmetes 1203. aastast:
"Walthero cantori de Vogelweide pro pellicio V solidos longos" 'Waltherile lauljale Vogelweidest viis solidust karusnahkse mantli jaoks' 
Peamine informatsioon Waltheri kohta pärineb tema luuletustest ja vihjetest tema kaasaegsete minnesingerite tekstides.
Kuigi Walther von Vogelweide täpset sünnikohta ei teata, arvatakse tema luule keele põhjal, et ta on pärit Austria aladelt. Luuletaja oli arvatavasti aadlipäritolu, sest ta on kaasaegsete poolt tituleeritud "hêr" 'isand', kuid tõenäoliselt ilma maavalduseta (nimi "Vogelweide" tähendab lindude kogunemiskohta või varjupaika, ladina keeles "aviarium"). Umbes 1190. aastail hakkas ta tegutsema luuletajana Viinis õukonna juures. Pärast Austria Friedrich I surma lahkus ta Viinist ja hakkas protežeerija otsinguil rändama ühe õukonna juurest teise juurde. Waltheri haridus ja tema luule jõulisus ja tabavus tõstsid ta teiste luuletajate hulgast esile, siiski tegi ta läbi pikad rännakud läbi terve Saksamaa Prantsusmaa, Ungari ja Itaalia piirideni. Waltheri luules on vihjeid üheksale patroonile. Tema toetajate hulgas olid Passau piiskop Wolfger, Tüüringi maakrahv Hermann, kelle õukonnas Wartburgis ta pikka aega viibis ja kus asus tähtsaim minnesangi keskus 13. sajandil, ning Philipp von Hohenstaufen. Elu lõpuaastail oli ta keisrite Otto IV ja Friedrich II teenistuses, Friedrich II andis talle Würzburgis lääni. Arvatakse, et ta seal 1230. aasta paiku suri ja võib olla maetud Würzburgi Neumünsteri juures olevasse väikesesse siseõue (Lusamgärtchen).
Mainimine kaasaegsete tekstides.
"dir wære och eines Keien nôt,"&lt;br&gt;
"sît wâriu milte dir gebôt"&lt;br&gt;
"sô manecvalten anehanc,"&lt;br&gt;
"etswâ smæhlîch gedranc"&lt;br&gt;
"unt etswâ werdez dringen."&lt;br&gt;
"des muoz hêr Walther singen"&lt;br&gt;
"«guoten tac, bœs unde guot.»"&lt;br&gt;
(Parzival, 297.19–25) 
"diu von der vogelweide."&lt;br&gt;
"hi wie diu ueber heide"&lt;br&gt;
"mit hoher stimme schellet!"&lt;br&gt;
"waz wunders si stellet!"&lt;br&gt;
"wie spaehes organieret!"&lt;br&gt;
"wies ir sanc wandelieret"&lt;br&gt;
"Her Walther von der Vogelweide, Swer des vergaeze, der tête mir leide." 'Isand Walther von der Vogelweide, kui ta unustatakse, kurvastab see mind.'
Tekstid.
Tuntuimad Walther von der Vogeweide loomingust on Palestiina laul, mis on säilinud koos viisiga, armastuslaul "Under der linden" ja kontemplatiivne "Owê, war sint verswunden", mis kurdab aastate möödumise üle.
"Minnesang".
Waltheri õpetaja ja eeskuju oli minnesinger Reinmar von Hagenau ja ta alustas luuletamist "hôhe minne" maneeris. Heinrich von Morungeni luule mõjul pöördus ta varsti melanhoolia ja lahusoleku väljendamise juurest rõõmu ja õrnuse väljendamise poole. Peatselt ta loobus konventsionaalsusest, kirjutas vahetumalt kui varem ja liikus õukondliku esteetika juurest vaba tundeväljenduse suunas. Tema laulude adressaat pole alati kõrgest soost daam, vaid ta võib pöörduda ka külaneiu poole ja ülistada ilu ja headust, truudust ja armastust tähtsamaks kõrgest seisusest. Meelelise armastuse ülistus ("nidere minne") kõlab Walther von der Vogeweide nn tüdrukulauludes ("Mädchenlieder"), mille hulka kuulub ka "Under der linden". Ideaaliks seal on võrdne, vastastikune tunne ja see mõjutas omakorda hiljem loodud lüürilist luulet.
"Spruch"'id.
Keskülemsaksakeelne luulevorm "Spruch", milles paarisvärssides debateeritakse isiklikel või poliitilistel teemadel, vastab oksitaani sirventeesile. Walther von der Vogelweide oli Hohenstaufenite veendunud pooldaja ja ta luuletas palju paavsti poliitika ebaõiglusest, mis teeb temast esimese Saksa poliitilistel teemadel luuletaja.
Hilislooming.
Luuletaja hilises loomingus valitseb religioosne tagasitõmbumismeeleolu. Põhjuseks on peetud asjaolu, et luuletaja pani tähele keisririigi allakäiku ja kaasnevat rüütliideaali devalveerumist. Sellesse perioodi kuuluvad näiteks Palestiina laul ja eleegiline "Owê, war sint verswunden", mõlemad kirjutatud 1227. aastal.
Muusika.
Meloodiatest, mida seostatakse Walther von der Vogelweidega, on Münsteri fragmendis täielikult säilinud vaid "Palestiina laulu" viis ja osaliselt "Philipps-Ton" ("Philippe, künec hėre") ning "König-Friedrics-Ton" ( "Vil wol gelopter got, wie selten ich dich prîse") sealsamas. Mõned Walther von der Vogelweide tekstid Carmina Burana käsikirjas on varustatud joonteta neumadega, millest viisi välja lugeda ei saa.
Hilisemates "Meistersang"'i käsikirjades on Walther von der Vogelweide meloodiatena nimetatud "Ottenton" ("Herre bâbest, ich mac wol genesen") ja "Wiener Hofton" ("Waz wunders in der werlde vert!") tükati säilinud. Niisiis kuulusid tema viisid veel 15.–18. sajandil tegutsenud "meistersinger"'ite repertuaari.
On olemas kuus Waltheri laulu, millel on väga sarnane meetriline struktuur mõne prantsus- või oksitaanikeelse lauluga. Neid on peetud tekstideks, mille luuletaja on kirjutanud olemasolevale viisile.
Tõlked eesti keelde.
"Spruch" "Nii väga kristlikult" ja "Lied" "Pärnapuu all" ("Under der linden"), tõlkinud Rein Sepp. Ilmunud kogumikes "Keskaja antoloogia" (Eesti Riiklik Kirjastus, 1962), "Väliskirjanduse lugemik keskkoolile" (Valgus, 1976) ja "Maailmakirjanduse lugemik" (Koolibri, 1993).
Tema kohta romantismiperioodil.
Kirjanduses.
H. W. Longfellow' luuletus "Walter von der Vogelweid" (1845).