tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Martin Jakobson

Martin Jakobson (26. detsember 1887 – 30. aprill 1934) oli Kuressaares tegutsenud eesti fotograaf.
Elulugu.
Martin Jakobson sündis Torgu vallas Läbara külas Lahtima talus Laasi ja Eva 11-lapselisse perre. Ta käis Kuramaal karjas ja 1906. aastal munsterdas end Riias laevale, sõites viis aastat merd Inglise, Saksa ja Norra laevadel. Antwerpenis õppis ta pildistama ning tuli 1910. aastal tagasi Saaremaale.
Saaremaal oli Jakobson Kuressaare Vabatahtliku Tuletõrjeühingu toetajaliige ja osales esperantoseltsi Osilio tegevuses. Lisaks fotograafiale teenis ta tulu transpordisektoris. Ta oli 20-kohalise bussi, üüriauto, mootorpurjeka Saaremaa ning Kuressaare–Triigi ja Kuressaare–Kihelkonna bussiliinide kaasomanik.
Tegevus fotograafina.
Esimese ateljee avas Jakobson 1912. aastal Aleksander Arro endises töökohas Kuressaares aadressil Pikk 24. Jakobson võttis kasutusele ka Arro dekoratsioonid. Saksa okupatsiooni ajal, 1917.–1918. aastal oli ateljee suletud ning avati taas 1918. aasta 19. novembril. Jakobson hakkas ühtlasi müüma fotomaterjale ja abistama amatööre. Tema ateljees töötas ka retušeerija, kellest on nimeliselt teada Vilma Tiik ja Sonja Koževnikova. 1925. aastal kolis ateljee Kuressaare kindluse kirderaveliinile aadressiga Lossi 20 (tänapäeval Lossi 16), kus töötati Jakobsoni surmani.
Martin Jakobson oli oma aja üks viljakamaid fotograafe Saaremaal: Saaremaa Muuseumi kogus oli 2025. aasta seisuga ligi 650 tema tööd. Tsaariajast on temalt säilinud põhiliselt portreefotod, hiljem valik mitmekesistus ning täienesid ka dekoratsioonid. Aastatel 1924 – 1928 andis ta välja väidetavalt Pariisis trükitud seeria Kuressaare vaadetega värvilisi postkaarte. Lisaks Saaremaale käis Jakobson pildistamas Ruhnu saarel ja teada on tema fotosid ka Märjamaa vallast Velise külast.
Miguel

Miguel Jontel Pimentel (sündinud 23. oktoobril 1985) on Ameerika Ühendriikide laulja ja laulukirjutaja, kes on spetsialiseerunud kaasaegsele ja alternatiivsele R&amp;B-le. Ta kasvas üles Californias San Pedros ning alustas muusikukarjääri kolmeteistkümneaastaselt. Miguel sõlmis 2007. aastal lepingu plaadifirmaga Jive Records ning 2010. aasta novembris andis ta välja debüütalbumi "All I Want Is You". Kuigi albumi ilmumist ei reklaamitud suurelt, sai sellest ikkagi hitt, mis tõi Miguelile palju edu. 2023. aastal läks albumi teine singel „"Sure Thing"“ TikTokis populaarseks, jõudes Billboard Hot 100 edetabelis 11. kohale ning saades Migueli seni edukaimaks singliks.
Dabikinėlė

Dabikinėlė (žemaidi "Dabėkėnelė") on küla Leedus Akmenė rajoonis Akmenė vallas.
Dabikinėlė asub Dabikinė jõe ääres. Küla jääb osaliselt Venta regionaalparki ja Dabikinė hüdrograafilisele kaitsealale.
XVIII sajandil oli seal mõis, mis kuulus Mstsisłavi vojevood Franciszek Ksawery Chomińskile. Dabikinėlė mõisa maad tükeldati aastal 1932. Teise maailmasõja järel rajati külla Akmenė masina-traktorijaam, aastail 1956–1984 tegutses seal Akmenė maaparandusmasinate baas. Aastail 1954–1992 oli külas ka raamatukogu.
Skretiškė

Skretiškė (žemaidi "Skretėškė") on küla Leedus Akmenė rajoonis Akmenė vallas.
Skretiškė asub Dabikinė jõe ääres. Küla jääb osaliselt Venta regionaalparki ja Dabikinė hüdrograafilisele kaitsealale.
XIX sajandil oli seal Dabikinėlė mõisa karjamõis. Küla põhjaosas on muinaskalmed, kust aastail 1879 ja 1935 vanu münte leiti.
Theodor Jasner

Theodor Jasner (20. november 1862 – 21. juuli 1920) oli Kuressaares tegutsenud eesti fotograaf.
Elulugu.
Theodor Jasner sündis Kuressaares. Tema isa Jaak (1833–1905) oli samas linnas ehitusettevõtja. 1876. aastal astus Theodor kohaliku gümnaasiumi 6. klassi, kuid pidi järgmisel aastal vanemate rahaliste raskuste tõttu õpingud katkestama. Ta uuris omal käel majandus- ja õigusteadust ning töötas Riias ühe ettevõtte prokuristina. 1900. aastate algul naasis ta Kuressaarde ning hakkas tööle Theodor Lange raamatuäri raamatupidajana. 1903. aastal abiellus ta Clara Luise Melkartiga (1862–1946).
Theodor tegeles isa eeskujul ka ehitusega. Koos ehitati Kuressaares Mere tänavale maja. Samuti ehitas ta purjejahi, mis Riias maha müüdi. Suurt huvi tundis Jasner kirjanduse vastu ning osales ka kohalikus poliitikas. Ta valiti 1907., 1910. ja 1914. aastal Kuressaare linnavolikogu liikmeks.
Tegevus fotograafina.
26. oktoobril 1907. aastal sai Theodor Jasner ateljee avamise loa koos postkaartide müümise õigusega. Ateljee avas ta oma majas Kuressaares aadressil Pruuli 7 (praegu Põik 2), postkaarte müüdi aga Meissneri pansioni (praegu Lasteaia 8) vastu ehitatud kioskis. Pildistamisega tegeles Jasner pigem hobikorras ning oma fotosid ta ei signeerinud.
Georgi Juhanson

Georgi Juhanson (5. veebruar 1904 – 16. oktoober 1935) oli eesti fotograaf, kes tegutses Muhus. Fotograafiaga tegelesid ka tema abikaasa Raissa Juhanson (sündinud 17. jaanuaril 1908; teises abielus Lõhmus) ja vend Valentin Pilve.
Elulugu.
Georgi sündis Pärnumaal Kilingi-Nõmmel. Koos venna Valentiniga sai ta esmased fotoalased teadmised isa Antonilt (1875–1953), kes oli ametilt sadulsepp. Vennad tulid 1927. aasta paiku õmblusmasinate müügiagentidena Saaremaale. 23. juunil 1928. aastal abiellus Georgi Muhust Soonda külast Lauri-Aadu talust pärit Raissa Targemaga ning jäi naisekoju elama.
Ta organiseeris Hellamaa, Lõetsa ja Soonda küla meestest keel- ja puhkpilliorkestri, kus ise esimest mandoliini või kornetit mängis. Fotograafia kõrval tegeles Georgi peeglite hõbetamisega, kuid selle töö käigus eraldunud elavhõbedaaurudest haigestus ta kopsutuberkuloosi ning suri 31-aastaselt.
Tegevus fotograafina.
Muhus hakkas Georgi isalt saadud teadmisi rakendama. Ateljee puudumise tõttu käis ta vaid väljakutsetel, kuid õpetas pildistama ka oma abikaasa Raissa. Fotosid ilmutati kolikambrist ümber ehitatud pimikus. Pärast Georgi surma jätkas Raissa pildistamist. Georgi fotosid leidub Eesti Meremuuseumi, Muhu Muuseumi ja Saaremaa Muuseumi kogudes.
Egiptuse Punase Poolkuu Selts

Egiptuse Punase Poolkuu Selts (araabia keeles جمعية الهلال الأحمر المصري, "Jamʻīyat al-Hilāl al-Aḥmar al-Miṣrī") on mittetulundusühendus, mis pakub kiir- ja humanitaarabiteenuseid Egiptuses. See asutati aastal 1911 Kairos. Egiptuse Punase Poolkuu Selts kuulub Punase Risti Seltside Liigasse.
Geology

Geology on Ameerika Geoloogiaühingu (Geological Society of America, GSA) eelretsenseeritav väljaanne ja geoloogia eriala tippajakiri. Üks ajakirja eesmärkidest on pakkuda platvormi lühematele artiklitele (tavaliselt kuni neljaleheküljeline) ning keskenduda laiemale lugejate ringile.
Vastavalt "Journal Citation Reports" andmetele oli ajakirja 2020. aasta impaktfaktor 5.399. Ajakiri on indekseeritud andmebaasides Scopus ja SCImago.
Beretta Px4 Storm

Beretta Px4 Storm on Itaalia poolautomaatpüstol. See on mõeldud enese- või korrakaitseks.
Robinson

Robinson on isanimi ("Robini poeg") ja perekonnanimi.
Eestis on 19. sajandi algul talupoegadele viies eri mõisavallas perekonnanimeks pandud Robinson, Robbinson ja Robbinsohn, mida kõiki võib ilmselt ühtlustada kirjutusviisi Robinson alla. Nimede eestistamise puhul on ühel korral Robinsoni-nimelisele isikule määratud uueks perekonnanimeks Roone (1940. aastal Tallinnas). 2025. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Robinson Eestis 5 mees- ja 8 naissoost (kokku 13) isikul.
Perekonnanime Robinson tuntud kandjate hulgas võiks loetleda järgmisi isikuid:
Robinson on ka eesnimi (mehenimi), mille tuntuim kandja on ilmselt raamatutegelane Robinson Crusoe.
Veelmaa

Veelmaa on eesti perekonnanimi.
Seda perekonnanime on nimede eestistamise puhul määratud uueks perekonnanimeks kokku umbes 27 korral isikuile, kelle senine perekonnanimi oli Fäelmann, Vählmann, Veelmann, Vehlmann, Vellmann, Velsmann, Veltmann, Veltsmann, Vendt, Viiberg ja Vöölmann. 2025. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Veelmaa Eestis 44 mees- ja 36 naisssost isikul.
Mitte segi ajada teise nimede eestistamisel määratud perekonnanimega Veelma.
Perekonnanime tuntud kandjate hulka kuuluvad:
Veelma

Veelma on eesti perekonnanimi.
Seda perekonnanime on nimede eestistamise puhul määratud uueks perekonnanimeks umbes 28 korral isikuile, kelle senine perekonnanimi oli Faelman, Faelmann, Fäelmann, Fälmann, Feldmann, Nimvitski, Väälman, Vählmann, Veelmann, Vehlmann, Veimann, Veimen, Veld, Vellmann, Velmann, Veltmann ja Vöölmann. 2025. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Veelma Eestis 37 mees- ja 27 naissoost isikul.
Mitte segi ajada teise eestistamisel määratud perekonnanimega Veelmaa.
Märkimisväärsetest isikutest on seda perekonnanime kandnud:
Viliošiai

Viliošiai (žemaidi "Vėliuošē") on küla Leedus Akmenė rajoonis Akmenė vallas.
Küla asub Dabikinė ja Venta jõgede kaldal. Viliošiai jääb osaliselt Venta regionaalparki, Purvėnai geomorfoloogilisele kaitsealale ja Dabikinė hüdrograafilisele kaitsealale. Osaliselt ulatub külla Natura 2000 ala Venta keskjooks. Looduskaitse all on Purviai paljand.
Küla mainit esmakordselt aastal 1645. Aastal 1705 rajasid asusid külas leedulaste kindlustised, milled Rootsi väejuht Lewenhaupt 1705. aastal purustas. Küla läbiv Liibavi-Romno raudtee jagas küla kahte ossa, millest idapoolsem jäi varem Viekšniai valda ja kandis Užsienise nime. Mõlemad külapooled ühendati taas 1998. aastal.
Külas on kaks linnamäge ja muinaskalmed. Muinsuskaitse all on Pilaleks kutsutud Viliošiai linnamägi. See oli kasutusel I aastatuhandel enne ja pärast Kristust. Linnusehoov on 23x16 meetrit suur. Linnust piirab soostunud Dabikinė jõe org. Linnusel on läbiuurimata kultuurikiht. Linnamägi on metsa kasvanud, ent rahvasuu räägib, et kui rootslased lahingute käigus metsa maha põletasid, nägi mägi kübara moodi välja. Ka Viliošiai vana kalmistu on kaitse all. Kalmistu jääb Dabikinė hüdrograafilisele kaitsealale.
Tupikai

Tupikai (žemaidi "Topėkā") on küla Leedus Akmenė rajoonis Akmenė vallas.
Küla piirneb Akmenė linnaga.
Lapkasiai

Lapkasiai (žemaidi "Lapkasē") on küla Leedus Akmenė rajoonis Akmenė vallas.
Küla asub Akmenė – Karpėnai raudtee ääres
Pragalvojai

Pragalvojai (žemaidi "Pragalvuojā") on küla Leedus Akmenė rajoonis Akmenė vallas.
Küla asub Akmenė – Karpėnai raudtee ääres.
Akmenė III

Akmenė III on küla Leedus Akmenė rajoonis Akmenė vallas. Küla asub Akmenupise oja ääres.
Teise maailmasõja eelsest ajast küla kohta teateid ei ole. Aastal 1949 küüditati kolm sealset elanikku.
Porgand-kübarnarmik

Porgand-kübarnarmik ("Hydnellum auratile") on lehternahkiselaadsete seltsi sugukonda mütsnarmikulised kuuluv seente liik.
Seenekübara alaküljel on oranžid valgete otstega narmad. Seene läbilõige on samuti oranž.
Dominic Juchnewitsch

Dominic Juchnewitsch (3. juuli 1876 – 17. märts 1946) oli fotograaf, kes tegutses Saaremaal Kihelkonnal ja Kuressaares ning Tallinnas, Valga- ja Võrumaal.
Elulugu.
Dominic sündis Tallinnas. Tema isa Johann (sündinud 1842) oli pärit Leedust Panevėžisest, ema Maria Wolter (sündinud 1843) Kuressaarest. Ka Dominic abiellus saarlannaga, Atla külast pärit Juula Kepiga (1882–1931), kellega asus elama Kihelkonnale. 1922. aastal avas Juula seal tee- ja söögimaja.
Tegevus fotograafina.
Juchnewitschi nimi on ära toodud 1913. aasta Tallinna fotograafide nimekirjas. Kihelkonnal olevat Juchnewitsch tegevust alustanud Esimese maailmasõja ajal, kui koliti Peeter Ermespe majja, mille suur tuba kohandati ateljeeks. 1924. aastal pandi Kihelkonna maja müüki ja koliti Kuressaarde. Kuressaare ateljee asus aadressil Turuplats 6 (praegu Tallinna 9), kus ta tegutses vähemalt 1929. aastani, pärast mida koliti tagasi Tallinna ning 1930. aastal Valka, kus tööpiirkonnaks kujunes Valga- ja Võrumaa. 1940. aastal loobus Juchnewitsch fotograafiametist ning töötas maalri ja klaasijana.
Juchnewitschi fotosid ei ole palju teada. Saaremaa Muuseumi kogus on 2025. aasta seisuga 16 fotot. Tema valmistatud portreed on sageli paigutatud ovaalsesse rikkalikult kaunistatud raami, taustad on mereteemalised, majaka ja purjekaga.
Johann Julius Kurvet

Johann Julius Kurvet (sünninimi Klekner; 29. november 1882 – 24. aprill 1942) oli eesti fotograaf, kes tegutses Läänemaal Varbla, Virtsu, Tõstamaa, Hanila kandis ning Saaremaal Pöide, Tagavere, Ratla ja Orissaare ümbruses ning Muhu saarel.
Elulugu.
Johann sündis Läänemaal Varbla vallas, abiellus 1903. aastal Tallinnas. Enne Esimest maailmasõda elas pere Petrogradis, kus sündis 1915. aastal tütar Tamara Annetta Wilhelmina, kellest sai samuti fotograaf. Abielu lahutati 1928. aastal.
Johann läks kaasa 1940. aasta kommunistliku riigipöördega: teda nähti kihutuskoosolekutel ja ta valiti kohaliku valimiskomisjoni esimeheks. 21. septembril 1941 ta arreteeriti ja paigutati Kuressaare vanglasse. Ta hukati 24. aprillil 1942 Loode tammikus ja maeti ühishauda Kuressaares Väikesel Linnapel, kus 2025. aasta oktoobris toimusid väljakaevamised. Säilmed maeti 5. novembril ümber Saikla-Nõmme kalmistule Tumala külas.
Tegevus fotograafina.
Eestisse naasnult töötas Johann rändfotograafina Varbla, Virtsu, Tõstamaa ja Hanila kandis. Saaremaal Orinõmme külas elas tema õde ning Johann otsustas 1932.–1933. aasta paiku kolida Saaremaale. 1935. aastal asus ta Orissaarde ja elas 1938. aastani Väikese väina ääres Ranna talus. Seejärel kolis Orissaare keskel asuva sidekontori teisele korrusele M. Truuverti majja, hiljem Treimuti majja. Orissaares abistas Johanni tütar Tamara, 1938. aastal võeti abiliseks kohalik neiu Linda Laius.
Spetsiaalse ateljee puudumisel töötati päevavalgel kodu suures toas, väljakutsetel käidi jalgrattaga. Fotosid ilmutati pimikus 10-liinilise punase silindriga kaetud petrooleumilambi valgel. Negatiive pesti kaevuveega, fotosid loputati Väikese väina veega. Klaasnegatiividelt pesti emulsioonikiht maha, et neid hiljem kasvuhooneklaasidena kasutada. Johanni ja tütar Tamara tehtud on enamik 1930. aastate Orissaare ümbruse fotodest, millel on jäädvustatud perekondlikud sündmused, külapeod, kursused, seltside liikmed, laulukoorid, orkestrid jne. Saaremaa Muuseumi kogus on üle 100 Johanni foto ja umbes 20 Tamara fotot.
Joachim Christian Krüger

Joachim Christian Krüger (20. detsember 1823 – 2. november 1884) oli fotograaf, kes tegutses Berliinis ja Kuressaares.
Elulugu.
Joachim sündis Saksamaa Schwerini ringkonna Meckleburgi maakonna Rittermannshageni külas. Pole teada, kuidas ta Kuressaarde sattus, kuid seal andis ta algajatele ka klaveritunde.
Tegevus fotograafina.
Krüger alustas Kuressaares tegevust juba 1863. või 1864. aasta paiku ning tegutses vähemalt 1880. aastani. Ta tegi portreid nii tumedal kui ka heledal foonil ja kasutas erinevaid rekvisiite. Ateljeetöö kõrval käis ta väljakutsetel kodudes ning pildistas Kuressaare linna. Saaremaa Muuseumi kogus on 13 tema tehtud portreed, mis on enamikus varustatud kartongaluse tagaküljele trükitud signatuuriga.
Evi Mardna

Evi Mardna (sünninimi Evi Luppe; 6. jaanuar 1929 Tallinn – 12. oktoober 2025) oli eesti keraamik.
Evi Mardna õppis aastatel 1943–1948 Tallinna Tütarlaste Kaubanduskoolis (hilisemas Tallinna Arve- ja Plaanindustehnikumis), mille lõpetas raamatupidajana. Seejärel jätkas ta õpinguid aastatel 1948–1954 Riiklikus Tarbekunsti Instituudis (hilisem Eesti Riiklik Kunstiinstituut), kus õppis kunstilist keraamikat skulptor Enn Roosi juhendamisel.
Aastatel 1954–1957 töötas ta teostuskunstnikuna Kunstitoodete Kombinaadi keraamikaateljees. Alates 1957. aastast kuni 2000. aastani oli ta Eesti Riikliku Kunstiinstituudi keraamika õppejõud ja dotsent. 
Evi Mardna kuulus Eesti Kunstnike Liitu alates 1954. aastast.
Ta suri 96-aastaselt.
Talve

"Talve" on 1994. aastal Oskar Lutsu nime all kirjastuses Ilmamaa ilmunud teos, mille autorsuse suhtes on avaldatud tõsiseid kahtlusi.
1938. aastal ilmus kirjanikult teose "Sügis" esimene osa. Teada on, et Oskar Lutsul oli kindel plaan ka "Talve" valmis kirjutada. 1939. aasta 10. märtsi Uudislehes lubas Luts lugejaile lasta samal aastal välja kaks raamatut, üks siis arvatavalt "Sügise" teine osa ja teine ilmselt sarja viimane osa "Talve". Raamatud siiski ei ilmunud. "Sügise" I ja II osa avaldati koos raamatuna alles 1988. aastal. 
Teosest.
Oskar Lutsu majamuuseumi kuraatori Liivi Roosenvaldi sõnul pole "Talve" päritolus siiani täit selgust, kuna puuduvad originaalkäsikirjad. Lutsu teose ümberkirjutajalt Arnold Felix Karult on jäänud päevikumärkmed, kus ta kirjeldab, kuidas ta sai Oskar Lutsult käsikirja ja hiljem veel mõned katked. Arnold Felix Karu käsikirja tõi Lutsu muuseumisse peale mehe surma tema poeg. Seda, kuivõrd tõene on Karu ümberkirjutis, ei suuda keegi täpselt öelda, sest on kadunud need käsikirjad, millised Karu oli Oskar Lutsult väidetavalt saanud.
Kirjutise stiili analüüsijad väidavad, et Arnold Felix Karu on seda jutustust ilmselt loominguliselt ümber kirjutanud ning midagi omalt poolt juurde lisanud. Põhjusi kahtluseks annab lisaks fakt, et Karu poolt tehtud ümberkirjutusi on kaks, kusjuures esimene ja teine variant erinevad üksteisest ka süžeeliinide osas. Stiililt on "Talve" kohati ebahuvitav raamat, mis pole Lutsule omane, kuid on kohti, kus on tunda, et see on tõesti Oskar Lutsu tekst. Jutustuses on esile toodud rohkesti mitmesuguseid elektrifitseerimise ja põllumajanduse käsiraamatust pärit kirjeldusi, mida vaevalt Luts sinna teosesse ise pani. 
Kirjanduskriitik Maie Kalda hinnangul on avaldatud teose 228 lehekülje pikkusest tekstist puhast Lutsu 4, moonutatud (ehkki võimalikku) Lutsu 115, Arnold Felix Karu otsest omaloomingut 94 ning raskesti määratletavat materjali 15 lehekülge. Liivi Roosenvald põhjendab "Talve" kahe autori võimalikku segunemist sellega, et Arnold Felix Karul oli suur igatsus oma lemmikkirjaniku lugu lõpule viia.
"Talves" see ka toimub.
Kurvet

Kurvet on eesti perekonnanimi.
Nimede eestistamise puhul määrati Kurvet umbes 32 juhul uueks perekonnanimeks isikuile, kelle senine perekonnanimi oli Blumenfeldt, Blumenvelt, Glöckner, Israel, Jams, Klükmann, Köhler, Köningas, Könning, Kraus, Kraut, Kreenmann, Krusbart, Kruschka, Krushka, Kruusement, Kruusman, Kruusmann, Kudeberg, Kukmann, Kurõndin, Kurtz, Kurz, Tõntson ja Voatman. 2025. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Kurvet Eestis 20 mees- ja 33 naissoost isikul.
Israel

Israel on perekonnanimi.
Eesti- ja Liivimaa eesti talupoegadele perekonnanimede andmise puhul määrati Israel perekonnanimeks kokku viiel juhul Pärnu-, Tartu-, Harju- ja Võrumaal. Nimede eestistamise puhul määrati Israeli-nimelistele isikutele uus perekonnanimi kokku umbes 30 juhul. Uued perekonnanimed olid Allikmets, Hiiemaa, Hiiesaar, Idasaar, Ilmjärv, Ilmre, Indla, Indlo, Ivari, Järvesoo, Kallaste, Kurvet, Laeneste, Lainevoog, Leinaste, Ojasild, Okspuu, Põlis, Rand, Randpalu, Sillaots ja Täheväli. 2025. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Israel Eestis 32 mees- ja 56 naissoost isikul. 
Seda perekonnanime esineb peamiselt teistes riikides. Tuntud esindajate seas on näiteks:
Ilmre (perekonnanimi)

Ilmre on eesti perekonnanimi.
Nimede eestistamisel määrati Ilmre uueks perekonnanimeks umbes kümnel korral isikuile, kelle senine perekonnanimi oli Braun, Feldmann, Intelmann, Isop, Israel, Pani, Pann ja Veltmann. 1. jaanuaril 2025 selle perekonnanimega inimesi Eestis ei ela või on neid vähem kui 5.
Indla (perekonnanimi)

Indla on eesti perekonnanimi.
Nimede eestistamise puhul määrati Indla uueks perekonnanimeks 1937. ja 1938. aastal Keilas, Tallinnas ja Viljandis kolmel korral isikuile, kelle senine perekonnanimi oli Endrusik või Israel. 2025. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Indla Eestis 9 mehel ja alla viiel naisel.
2024.–2025. aasta Prantsusmaa poliitiline kriis

2024.–2025. aasta Prantsuse poliitiline kriis on poliitiline kriis Prantsusmaal, mis algas, kui president Emmanuel Macron korraldas juunis 2024 erakorralised parlamendivalimised. Sellega algas seni viienda vabariigi ajastu suurim poliitiline kriis, kuna Rahvuskogus tekkis kolm suuremat blokki, kellest ühelgi ei õnnestunud moodustada enamust: vasakpoolne Uus Rahvarinne (180 kohta 577-st), Macroni tsentristlik Ensemble (159 kohta) ja paremäärmuslik Rahvusrinne (142 kohta).
Kuna koalitsiooni ei õnnestunud moodustada, pani Macroni leer kokku vähemusvalitsusi, mis eriti kaua ei kestnud. Septembrist 2024 oktoobrini 2025 oli ametis neli valitsust, mida juhtisid vastavalt Michel Barnier, François Bayrou ja Sébastien Lecornu (17. oktoobri seisuga on ametis tema teine valitsus). Valitsused ei suutnud võimul püsida eelarveküsimuste pärast.
Allikmets

Allikmets on eesti perekonnanimi.
Seda perekonnanime on pandud perekonnanimede panemisel Võhmuta mõisavallas Järva-Jaani kihelkonnas Järvamaal. Nimede eestistamisel määrati see uueks perekonnanimeks umbes kolmel juhul isikuile, kelle senine perekonnanimi oli Aamann, Amann, Israel ja Tõnnoson. 2025. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Allikmets Eestis 16 mees- ja 24 naissoost isikul.
Hiiemaa

Hiiemaa on eesti perekonnanimi.
Seda perekonnanime määrati nimede eestistamisel 9 korral uueks perekonnanimeks isikuile, kelle senine perekonnanimi oli Andermann, Hintervald, Hirs, Huberg, Israel, Kleeberg, Kreitsberg ja Sommer. 2025. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Hiiemaa Eestis 40 mees- ja 32 naissoost isikul.
Indermitte

Indermitte on eesti perekonnanimi.
Seda perekonnanime on antud Mäo mõisavallas Paide kihelkonnas Järvamaal. Nimede eestistamisel määrati selle perekonnanimega isikuile uueks perekonnanimeks Igalaan, Indre ja Vastalu. 2025. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Indermitte Eestis 15 mees- ja 18 naissoost isikul.
Acanthobasidium

Acanthobasidium on pilvikulaadsete seltsi kuuluv perekond seeni.
Acanthophysellum

Acanthophysellum on pilvikulaadsete seltsi kuuluv perekond seeni.
Indre (perekonnanimi)

Indre on eesti perekonnanimi.
Seda perekonnanime määrati nimede eestistamise puhul uueks perekonnanimeks isikuile, kelle senine perekonnanimi oli Indar, Indar-Inder, Indermitte, Indus, Ipsberg, Ivanov ja Jürjev. 2025. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Indre Eestis 11 mees- ja 14 naissoost isikul.
Conferticium

Conferticium on pilvikulaadsete seltsi kuuluv perekond seeni.
Aleurocystidiellum

Aleurocystidiellum on pilvikulaadsete seltsi kuuluv perekond seeni.
Confertobasidium

Confertobasidium on kandseente hõimkonna "Agaricomycetes" klassi kuuluv perekond seeni.
Auliste

Auliste on eesti perekonnanimi.
Nimede eestistamisel määrati Auliste uueks perekonnanimeks isikuile, kelle senine perekonnanimi oli Aabel, Abel ja Prenka. 1. jaanuaril 2025 sellise perekonnanimega inimesi Eestis ei ela või on neid vähem kui .
Vararia

Vararia on pilvikulaadsete seltsi kuuluv perekond seeni.
Tomp

Tomp on eesti perekonnanimi.
Seda perekonnanime anti 19. sajandi algul perekonnanimede panemisel kuues mõisavallas Viljandi-, Saare,- Harju- ja Virumaal. 2025. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Tomp Eestis 61 mees- ja 70 naissoost isikul.
Smiltinė

Smiltinė (žemaidi "Smėltinė") on küla Leedus Akmenė rajoonis Akmenė vallas.
Küla asub Dabikinė jõe kaldal.
Aastal 1923 asus seal kaks samanimelist küla. Ühes oli 32, teises 52 elanikku. Teise maailmasõja järel külad ühendati, küll aga jooksis sealt algselt läbi Akmenė ja Alkiškiai külanõukogude vaheline piir, hiljem Akmenė ja Naujoji Akmenė külanõukogude vaheline piir. Aastal 1960 rajati sinna liikuva mehhaniseeritud kolonni tootmisbaas, hiljem ka kolhoosidevahelise ehitusorganisatsiooni baas. Aastal 1986 need ettevõtted liideti. Aastal 1991 moodustati ühendatud ettevõtte baasil koondis UAB „Akmenės statyba“, mis aastal 2000 pankrotistus.
Akmenė I

Akmenė I on küla Leedus Akmenė rajoonis Akmenė vallas.
Küla piirneb Akmenė linnaga. Sinna on rajatud Akmenė elanike aedasid.
Teise maailmasõja eelsest ajst küla kohta teateid ei ole. Aastal 1941 küüditati 19 küla elanikku. 
Muinsuskaitse all on Akmenė vana juudi kalmistu. See oli kasutusel XIX sajandist XX sajandi keskpaigani. Säilinud on ligi 150 heebreakeelsete kirjadega graniidist või betoonist hauatähist.
Gulbinai (Akmenė vald)

Gulbinai (žemaidi "Golbėnā") on küla Leedus Akmenė rajoonis Akmenė vallas.
Küla asub Dabikinė jõe kaldal ja Akmenė – Karpėnai raudtee ääres.
Kuni aastani 1914 oli Gulbinai huutor. Aastal 1941 liitus küla Leedu esimese, Lenini nime kandnud kolhoosiga.
Muinsuskaitse all on Gulbinai küla vana kalmistu, mis oli kasutusel XIX sajandist XX sajandi keskpaigani. Rahvasuu räägib, et sinna olevat maetud Jaanuariülestõusust osavõtnuid. Ülestõusnud kogunenud Gailaičiai ümbruskonna metsades; need, kes tabati, viidi kohtumõistmiseks Dabikinė mõisa. Sealt viidi nad Kuotiškiai künkale, kus neid nuheldi, seejärel sunniti nad läbi jõe Akmenė III küla aladel asunud Võllamäele kahlama. Seal poodi nad üles, surnukehi ei lubatud aga ametlikult matta. Kohalikud elanikud tõid siis salaja surnukehad ära ja matsid nad Gulbinai kalmistule. Kalmistul on säilinud kolm puust risti.
Mantartiškiai

Mantartiškiai (žemaidi "Mantartėškē", valgevene "Монтартышкі") on küla Leedus Akmenė rajoonis Akmenė vallas.
Küla asub Akmenė – Karpėnai raudtee ääres.
Küla aladel asus varem karjamõis, millele aastal 1940 kuulus 127,37 ha maad. huutor. Aastal 1941 liitus küla Leedu esimese, Lenini nime kandnud kolhoosiga.
Küla nimi tuleneb saksa nimest Mundhart. Filoloog Jaŭchim Karski arvates viitab küla nime lõpp varasematele valgevene asukatele, kes läände asudes sageli oma külade nimed liitega -iški lõpetasid. A. Dailida leiab samas, et see liide võib viidata ka germaani soost ümberasujatele, kes samuti vahel sellist lõppu kasutasid.
Mongoolia parlament

""Suur Huraal" suunab siia. Aastal 1994 tööd alustanud Tõva parlamendi kohta vaata artiklit Tõva Suur Huraal."
Riigi Suur Huraal (mongoli keeles Улсын Их Хурал) on Mongoolia ühekojaline parlament. Selle istungid toimuvad Ulaanbaataris Valitsuspalees.
Claes Hake

Claes Hake (7. veebruar 1945 Mölndal – 16. oktoober 2025 Göteborg) oli Rootsi skulptor, kes oli tuntud eelkõige oma suurte kiviskulptuuridega. Tema töid leidub mitmel pool Rootsis ja teistes Põhjamaades, peamiselt avalikus ruumis.
Ta õppis kunsti Göteborgis asuvas Valandi kunstikoolis (Valands konsthögskola), alustades maalikunstiga, kuid keskendus hiljem skulptuurile.
Loomingutee alguses kasutas Hake erinevaid materjale, sealhulgas plastikut ja pronksi, luues väiksemamõõtmelisi skulptuure. 1980. aastatest alates kujunes tema peamiseks väljendusvahendiks looduslik kivi, eriti graniit ja diabaas. Tema skulptuurid on sageli suured ja abstraktsed, loodud spetsiaalselt paigutamiseks avalikku ruumi vabas õhus. Neid iseloomustavad selged geomeetrilised vormid nagu kaared, väravad ja massiivsed kiviplokid.
Claes Hake tuntumad teosed on näiteks "Gate" (1998) Kumlas, "Solringen" (1993), mis paikneb Göteborgi Ülikooli raamatukogu ees ning mille versioon asub ka Taanis Hjørringis, ning mitmed skulptuurid Boråsi ja Stockholmi linnapildis. Samuti on ta loonud 1998. aasta Göteborgi ööklubipõlengu ohvrite mälestusmonumendi, mis avati 2008. aastal ning asub Backas, Hisingeni saarel. Monument on valmistatud poleeritud sinakashallist graniidist ning sellele on graveeritud kõigi hukkunute nimed ja vanused.
Hiiula

Hiiula (ex Duddon, ex Virurand, ex Aviateur) oli Eesti kaubaaurik, mida kasutati enne Teist maailmasõda kaubanduseks. Laeva omanik oli Gustav Sergo &amp; Ko.
Laev uppus teise maailmasõja ajal Kärdla sadama reidil.
Ajalugu.
Inglismaal ja Norras (1882–1932).
Laev sai alguse Inglismaal, kui see ehitati Prestonis R. Smithi poolt firmale G. Nelson &amp; Son 1882. aastal. Laeva esimeseks nimeks sai Duddon. Enne esimest maailmasõda müüdi laev ühele Norra laevafirmale.
OÜ Kalandus (1932–1934).
Eesti kalandus firma OÜ Kalandus ostis laeva 1932. aastal ja uueks nimeks sai Virurand. Virurand oli sel ajal 1/5 firma Atlandi heeringa püügilaevast, aga laev ei olnud nii hea kalapüügi laevana, nii et see müüdi umbes aasta hiljem.
Laeva toonaste omanike kohta ei ole kuigi palju informatsiooni, aga on teada, et laeval oli mitu nime nagu "Relli", "Relis" ja "Aviateur".
Gustav Sergo &amp; Ko (1935–1939).
1935. aastal ostis Eesti reeder G. Sergo &amp; Ko laeva Aviateur ära ja nimetas selle ümber Hiiulaks. Gustav Sergo &amp; Ko oli spetsialiseeunud reisilaevandusele ja Hiiula oli firma ainuke kaubalaev. Laev viis ja tõi kaupa lähisadamatest nagu Klaipėda.
Teine maailmasõda ja uppumine (1940–1941).
1940. aastal natsionaliseeriti kõik G. Sergo &amp; Ko laevad, sealhulgas ka Hiiula. Hiiula sai Balti laevastiku transpordilaevaks, ja pardanumbriks sai BT-594. Kärdla sadamasse, kus oli ka Hiiula, hakkas tulema rohkem Balti Laevastiku laevu. 13. septembril 1941 sai Hiiula tabamuse Saksa pommilt, mille tõttu plahvatas laeva boiler ja laev uppus. Lätlasest kokk uppus.
Vrakk ja laeva päästmine.
Laev uppus 3 meetri sügavusse, nii et ülem tekk oli üle veepinna ja laev ei olnud täielikult kaotatud. Kui Natsi-Saksamaa oli ikka veel Eestis ja Hiiumaal, proovisid sakslased laeva üles tõsta. Algul pumbati vett laevast välja ja alus tõusis veepinnale, aga laeva ümber oli kogunud nii palju liiva, et laev ei saanud liikuda. Siis prooviti panna laeva liikuma saamiseks mõlemale küljele pontoonid, aga ka sellest polnud abi. Laeva mootorid jäeti alles ja Hiiula lasti tagasi põhja.
Kärdla vanema põlvkonna elanikud mäletavad veel Hiiulat. 1957. aasta talvel oli suur vanaraua kogumise kampaania ja toll aja rajoonikomisjoni esimene sekretär, Harri Õismets üritas Hiiulat vanaks rauaks teha. Mitte midagi nimetamisväärset nad sealt ei saanud ja Hiiula jäi alles. Hiiu kalurid proovisid laeva ülestõsta, et laeva pontoone saada, aga see ka ebaõnnestus. Hiiula jäeti rahule ja üle aja liikuva jäe tõttu, vajus laeva veepinna metall kokku. Meresool puhastas ülejäänud raua, mis veepinnal veel oli ja laev ongi nüüd vee all, aga ikka nähtav. Iga kevad märgistav vetelpääste Hiiula puhkepaiga ära, et paadid ei oleks ohus.
Vrakki sisse ujuda on võimatu. Seisukord on kehv.
Hisingen

Hisingen on Rootsile kuuluv saar Göteborgi linnapiirkonnas Göta jõe suudmes.
Halduslikult kuulub saar Västra Götalandi lääni kuuluva Göteborgi valda.
Saare pindala on 192 km² ning pindalalt on see Rootsi suuruselt viies saar, jäädes alla Ojamaale, Ölandile, Södertörni poolsaarele ja Orustile. 
31. detsembri 2022 seisuga oli Hisingeni elanike arv 169 543. Saar on oluline tööstus-, elamu- ja transpordikeskus. Suuremad linnaosad on Backa, Biskopsgården, Torslanda, Tuve, Länsmansgården, Eriksberg, Kärra-Rödbo, Brunnsbo ja Hjällbo.
Hisingen on ühendatud Göteborgi kesklinnaga mitme silla ja tunneliga, sealhulgas Älvsborgi silla ja 2021. aastal valminud Hisingsbroni kaudu.
Ajalugu.
Hisingeni ajalugu ulatub pronksiaega. Saar on olnud asustatud juba eelajaloolisel ajal, millest annavad tunnistust mitmed muistised ja kivikalmed. Keskajal kuulus saar vaheldumisi Rootsi ja Taani võimu alla, kuna Göta jõe suue oli strateegiliselt oluline piirkond.
Aastal 1658, pärast Roskilde rahu sõlmimist, sai Hisingen lõplikult Rootsi osaks. Pikka aega oli saar peamiselt põllumajanduspiirkond, kuid 20. sajandi alguses algas kiire areng: rajati sadamad, laevatehased ja tööstusettevõtted, eriti Eriksbergi ja Lindholmeni piirkondades.
Pärast Teist maailmasõda, seoses Göteborgi linna laienemisega, kasvas saare elanike arv kiiresti ning sinna rajati mitmeid uusi elurajoone.
Loodus.
Hisingenil leidub mitmekesist loodust – saarel on metsasid, põllumaid, parke ja looduslikke kaljusid. Suurim roheala on Hisingsparken, mis on ühtlasi Göteborgi suurim park ning pakub võimalusi jalutamiseks, matkamiseks ja looduses viibimiseks.
Saare lääneosas asuvad kaljused ja avatud rannikualad, mis ulatuvad Skagerraki väinani. Göta jõe poolne idaosa on madalam ja tihedamalt asustatud. Mitmed ranna- ja jõeäärsed alad on arendatud sadamate, jalutusteede ja elamupiirkondadena.
Leiger (puksiir)

Leiger (ex Molodets, ex Wulf) oli Eesti jäämurdepuksiir, mis kasutati soojemal ajal ka laevade puksiirimiseks. Talvel kasutati laeva jää lõhkumiseks väiksemate sadamate juures Lääne-Eestis. Laeva asendas hiljem suurem Merikaru.
Ajalugu.
Laeva ehitas Helsingis 1899. aastal Maskin &amp; Brobyggnads AB Balti laevastiku puksiiriks, mis suutis ka jääd lõhkuda. Esimeseks nimeks sai "Molodets".
Esimeses maailmasõdas 1918. aastal võtsid sakslased laeva üle ja andsid sellele nimeks "Wulf".
Tartu rahulepinguga läks laev Eestile. Laeva kasutati suvel puksiirina ja talvel jää lõhkumiseks, et hoida toimimas liine nagu Rohuküla-Heltermaa ja Virtsu-Kuivastu. 1927. aastal nimetati laev ümber "Leigriks" müütilise Hiiumaa kangelase järgi.
1930. aastal otsustati asendada vana Leigr uue jäämurdjaga. 1931. aastal hakkas Riigi Sadamatehas ehitama uut "Merikaru", mille ehitajad võtsid Leigrist eeskuju.
Leiger oli kuni 1938. aastani Eesti Kaubalaevanduse Registris. Arvatavasti lammutati laev ära.
Leiger (perekonnanimi)

Leiger on eesti perekonnanimi. Seda perekonnanime on pandud Kõrgessaare ja Lauka mõisavallas Reigi kihelkonnas Läänemaal. 2025. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Leiger Eestis 22 mees- ja 24 naissoost isikul.
Åsneni rahvuspark

Åsneni rahvuspark (rootsi keeles: "Åsnens nationalpark") on üks Rootsi rahvusparkidest. 
See asub Kronobergi läänis Alvesta ja Tingsrydi valdades ning hõlmab 1,87 ruutkilomeetrit. Rahvuspark asutati 14. märtsil 2018 ja avati 25. mail 2018.
Pargi pindalast 75 protsenti on veeala ja koosneb peamiselt Åsneni järve lääneosast. Maismaaosa koosneb arvukatest saartest ja laidudest, samuti mõnest metsast ja märgalast järve kaldal. Maastik on tasane ja ulatub Bergöni saarel 25 meetri kõrgusele järve pinnast. Åsneni rahvuspargi eesmärk on säilitada esinduslik, mitmekesine ja bioloogiliselt väärtuslik Lõuna-Rootsi metsa- ja järvemaastik, kus taimestik ja loomastik on suures osas puutumata. Siiski on kaitse all vaid väike osa Åsnenist.
Tallinna Tehnoloogiakolledž

Tallinna Tehnoloogiakolledž, tuntud ka kui Techno TLN, on tulevane kutsehariduskeskus Tallinnas. Uus kolledž sünnib nelja Tallinna kutsekooli – Lasnamäe Mehaanikakooli, Polütehnikumi, Tööstushariduskeskuse ja Ehituskooli – liitmisel ning hakkab pakkuma praktilise suunitlusega keskharidust enam kui 6000 noorele.
Kolledži uueks direktoriks saab Ott Pärna.
Sareki rahvuspark

Sareki rahvuspark (rootsi keeles: "Sareks nationalpark") on rahvuspark, mis asub Jokkmokki vallas, Norrbotteni läänis, Rootsi põhjaosas. Sarek piirneb Padjelanta ja Stora Sjöfalleti rahvusparkidega. See on üks vanimaid rahvusparke Euroopas, mis on asutatud 1909. Sarek on Rootsi suuruselt teine rahvuspark Padjelanta rahvuspargi järel.
Rahvuspargis asuvad kuus Rootsi kolmeteistkümnest üle 2000 meetri kõrgusest tipust, mille hulgas on ka Rootsi teine kõrgeim mägi Sarektjåkkå. Pargis on umbes 200 mäge, mille kõrgus ületab 1800 meetrit, neist 82-l on nimed. Sareki rahvuspargis on ligikaudu 100 liustikku.
Sarek on populaarne matkajate ja mägironijate seas. Algajatel soovitatakse liikuda koos giidiga, kuna pargis puuduvad tähistatud rajad ja majutuskohad ning seal on väga vähe sildu. Ala on üks Rootsi sademeterohkemaid, mistõttu sõltub matkamine tugevalt ilmastikuoludest. Parki läbivad ka kiire vooluga ojad, mille ületamine ilma vastava väljaõppeta on ohtlik.
Toimeta

Toimeta on eesti perekonnanimi. Seda perekonnanime on pandud Kabala mõisavallas Pilistvere kihelkonnas Viljandimaal. 2025. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Toimeta Eestis 5 mees- ja 5 naissoost isikul.
Stora Sjöfalleti rahvuspark

Stora Sjöfalleti rahvuspark (rootsi keeles "Stora Sjöfallets nationalpark" – 'suure joa rahvuspark'; lule saami keeles "Stuor Muorkke suoddjimpárkka" – 'suure kandekoha rahvuspark') on rahvuspark, mis asub Rootsi põhjaosas Norrbotteni läänis Gällivare ja Jokkmokki vallas. Rahvuspargi pindala on 1278 km², millega on see Rootsi suuruselt kolmas rahvuspark Padjelanta ja Sareki rahvuspargi järel.
Rahvuspark on asutatud 1909. aastal. Stora Sjöfalleti rahvuspark loodi Stora Sjöfalleti joa kaitsmiseks, kuid pärast Suorva tammi rajamist on juga oluliselt tagasihoidlikum. Park paikneb umbes 20 km polaarjoonest põhja pool Norra piiri lähedal ning ümbritseb Akkajaure paisjärve põhjast, idast ja lõunast.
Stora Sjöfallet kuulub Laponia maailmapärandialasse, mis on kantud UNESCO maailmapärandi nimekirja, ning ka Natura 2000 võrgustikku, mis ühendab Euroopa Liidu kaitstavaid loodusalasid.
Padjelanta rahvuspark

Padjelanta rahvuspark (rootsi keeles "Padjelanta nationalpark", lule saami keeles "Bádjelándda") on rahvuspark Põhja-Rootsis, Norra piiri ääres, Jokkmokki vallas, Norrbotteni läänis. See hõlmab 1984 km², mis teeb sellest Rootsi kõige suurema rahvuspargi. Park piirneb Rootsi Sareki, Stora Sjöfalleti ja Norra Rago rahvuspargiga.
Rahvuspargi ala hakkas rootslastele huvi pakkuma 17. sajandil, kui seal avati Kevdekare hõbedakaevandus. Pärast selle sulgemist töötasid piirkonnas eelkõige botaanikud, kuna Padjelanta asub metsapiirist kõrgemal, kuid seal on väga liigirikas taimestik, sealhulgas mitmeid haruldasi liike. Rahvuspark loodi 1962. aastal. Aastal 1996 lisati Padjelanta koos ümbritseva piirkonnaga UNESCO maailmapärandi nimekirja, osaliselt tänu selle hästi säilinud loodusele ja püsivale saami kultuurile.
Tänapäeval on park oluline põdrakasvatuspiirkond saamidele ning samal ajal populaarne turismisihtkoht, mida läbib mitu pikka matkarada. Piirkonna peamisteks vaatamisväärsusteks ilus maastik ja suured järved Vastenjaure ja Virihaure.
Stockholm (perekonnanimi)

Stockholm on perekonnanimi.
Eestlastele on seda perekonnanime pandud Vihterpalu mõisavallas Risti kihelkonnas Harjumaal. 2025. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Stockholm Eestis alla viiel mees- ja alla viiel naissoost isikul.
Lübeck (perekonnanimi)

Lübeck on perekonnanimi.
Eestlastele on seda perekonnanime pandud Vihterpalu mõisavallas Risti kihelkonnas Harjumaal. Nimede eestistamisel on ühel korral selle perekonnanime kandjaile määratud uueks perekonnanimeks Aasmaa. 2025. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Lübeck Eestis alla viiel mees- ja alla viiel naissoost isikul. 
Seda perekonnanime on antud peamiselt teistes riikides. Tuntud esindajate seas on näiteks:
Rago rahvuspark

Rago rahvuspark (norra keeles: "Rago nasjonalpark") on rahvuspark Norras Nordlandi maakonnas, Sørfoldi vallas. Park asutati 22. jaanuaril 1971.
Rago piirneb idas Rootsi Padjelanta rahvuspargiga, mis omakorda piirneb kahe teise rahvuspargiga. Kõigi nende kaitsealade kogupindala on umbes 5400 ruutkilomeetrit, moodustades ühe suurima kaitseala Euroopas.
Rago rahvuspargi piires asuvad järved Storskogvatnet ja Litlverivatnet. Pargi kagupoolses osas leidub mitmeid liustikke. Rago rahvuspargil ei ole rikkalikku taimestikku, osaliselt vaese pinnase ja karmi kliima tõttu. Metsased alad koosnevad peamiselt mändidest. Puude vahel kasvab palju alpitaimi.Loomade ja lindude liigirikkus ei ole samuti väga suur. Pargis elavad põdrad ning poolkodustatud põhjapõdrad. Seal leidub ka ahme.
Litlverivatnet

Litlverivatnet ehk Lule saami keeles Bassejávrre on järv, mis asub Norras Nordlandi maakonnas Sørfoldi vallas. 
Järve pindala on 3,98 ruutkilomeetrit ja see asub Rago rahvuspargis.
Lähim asula on Straumeni küla, mis asub umbes 15 km kirdes.
Muddusi rahvuspark

Muddusi rahvuspark (rootsi keeles "Muddus nationalpark", lule saami keeles "Muttos") on rahvuspark, mis asub Rootsi põhjapoolses osas, Jokkmokki ja Gällivare valla territooriumil Norrbotteni läänis. Park loodi 1942. aastal ning seda laiendati 1984. aastal. Pargi pindala on 511,4 ruutkilomeetrit. 
Pargi keskel asub suur tasandik, mis paikneb veidi alla 400 meetri kõrgusel merepinnast. Tasandikku ümbritsevad madalad mäed, millest kõrgeim on Sör-Stubba. Lõunaosas alaneb maapind kiiresti Luleälveni jõe oruni, kus asuvad mitmed kanjonid. Pargis asub ka 42 meetri kõrgune Muddusfalleti juga. Siin asub ka Rootsi vanim teadaolev mänd, mille vanuseks on hinnatud vähemalt 710 aastat.
Muddusi rahvuspark kuulub 1996. aastast Laponia maailmapärandialasse, mis on kantud UNESCO maailmapärandi nimekirja.
Kosterhaveti rahvuspark

Kosterhaveti rahvuspark (rootsi keeles "Kosterhavets nationalpark") on Rootsi esimene mere-rahvuspark. See avati 2009. aasta septembris. Park asub Bohusläni maakonnas Skagerraki väinas.
Kosterhavet hõlmab Kosteri saarte ümbruse mere- ja rannaalasid, kuid ei hõlma saarte maismaaosa. Põhjas piirneb park Norra Ytre Hvaleri rahvuspargiga, moodustades rahvusvahelise kaitseala.
Kosterhaveti rahvuspargis elab Rootsi suurim hülgekoloonia.
Kasina Wielka

Kasina Wielka on küla Poolas Väike-Poola vojevoodkonnas Limanowa maakonnas Mszana Dolna vallas. Kasina Wielka asub Mszana Dolnast 6 km loodes, Limanowast ligikaudu 21 km läänes ja Krakówi kesklinnast umbes 40 km lõunas.
Kasina Wielka paikneb Lääne-Beskiidide eelmäestikus merepinnast 480–660 meetri kõrgusel.
Küla on esmamainitud 1398. aastal ("Kassyna").
Külas asub puidust Püha Maarja Magdaleena kirik, mis on ehitatud 1624. aastal. Torn lisati kirikule 1678. aastal.
Meediajalgpall

Meediajalgpall on üks variant jalgpallist, kus meeskonnad koosnevad peamiselt kuulsustest (näiteks sisuloojad, näitlejad ja lauljad). 
Meediajalgpall on kõige populaarsem Venemaal, kus see tekkis 2010. aastate lõpus; Venemaa on kuulsuste vahelisi mänge pidanud juba Nõukogude Liidu ajast saati.
Fulufjälleti rahvuspark

Fulufjälleti rahvuspark (rootsi keeles "Fulufjällets nationalpark") on rahvuspark Rootsi keskosas. See asub täielikult Älvdaleni vallas, Dalarna läänis. Park on saanud nime Fulufjälleti mäestiku järgi, mille kõrgeim tipp ulatub 1044 meetrini. Pargi pindala on 385 km² ning see avati 2002. aastal. Kaitseala hõlmab Rootsi-poolset osa Fulufjälleti massiivist, mis on Rootsi Skandinaavia mäestiku lõunapoolseim ala. Norra-poolne osa massiivist on kaitstud Fulufjelleti rahvuspargina.
Fulufjälleti massiiv on kõrge platoo, mida lõikavad sügavad jõekanjoneid, mille veed suubuvad Dalälveni jõkke. See jõgi kujundab oma alamjooksul ka Färnebofjärdeni rahvuspargi ainulaadset maastikku. Maastikku iseloomustavad samblikud, mäetipud ning ürgmetsaga orud. Kuna rahvuspargis ei ela põhjapõtru, kasvavad seal kanarbik, rohi ja samblikud, mis on Rootsi mäestikes haruldased. Rahvuspark on tähtis elupaik paljudele linnuliikidele, samuti leidub seal pruunkarusid ja ilveseid. Pargi sümboliks on laanenäär, kes ei karda inimesi ja keda võib sageli kohata.
Rahvuspargi tuntuimad vaatamisväärsused on Old Tjikko, mis on üks maailma vanimaid puid ning Rootsi kõrgeim juga Njupeskär.
Elna (kaubaaurik)

Elna (varasemad nimed: Carol I ja Lennuk) oli Eesti kaubaaurik, mille omanik oli Käsmu Laevaomanikud. Eestiranna ja Kajaku järgi oli Elna kolmas kõige suurim laev Eestis enne teist maailmasõda. Elna peamiselt sõitis Suurbritannia ja teiste Läänemere riikide sadamates kaupa viies ja tuues ja sõitis vahepeal ka Lõuna-Ameerikas. Laev jätkas kaubandusega pärast teist maailmasõda kuni 1956. aastani, kui laev lammutati.
Ajalugu.
Enne Eestisse saabumist (1903–1932).
Laev ehitati 1903. aastal Middlesbrough's ehitajalt Raylton Dixon &amp; Co Ltd. Prantsuse laevandusfirmale Dreyfuss &amp; Co. Esimeseks nimeks sai Carol I. Sel ajal oli laeval ka "Remenham" ja "Arbon" nimedena, aga firmat ei ole teada. Laev müüdi millalgi Inglismaale tagasi enne kui see müüdi firmale E. Pihlaka &amp; Ko.
E. Pihlakas &amp; Ko (1932–1935).
1932. aastal ostis laeva ära Eesti kaubandus firma E. Pihlakas &amp; Ko ja uueks nimeks sai Lennuk. Laev oli Eestiranna ja Kajaku järel kolmas suuruselt laev Eesti Laevade registris. Laeva suuromanik oli Ameerikas elav eestlane K. Pool ja enamik osanikest olid inglased, mistõttu kui laev saabus 1932. aasta suvel Tallinna sadamasse tekkis suur probleem Lennuki Eesti Laeva registrisse kinnitamisega. Et Eesti Laeva registrisse saada, peab olema vähemalt 50% laevaosakutest eestlased. Selle tõttu jäi laev miinisadamasse seisma.
Käsmu Laevaomanikud (1935–1940).
Pärast miinisadamas seismist müüdi Lennuk maha Käsmu Laevaomanikele 1935. aastal ja uueks nimeks sai Elna. Uus Elna sõitis peamiselt Suurbritannia ja Läänemere riikide sadamates et kaupa viia ja tuua. Laev käis ka Lõuna-Ameerikas, et tuua tagasi suhkrut ja guaanot ja isegi sõitis vahest läbi ka Panama kanalist.
Inglismaal (1940–1941).
Kui teine maailmasõda algas ja kui Eesti laevu natsionaliseeriti oli Elna Londonis. Laev uppus sõja ajal Londonis kui Saksa lennuk pommitas Londoni sadamat. Inglased tõstsid laeva üles ja nimetasid selle ümber "Elna II". Elna II müüdi Nõukogude Anglo-Soviet Shipping Co'le. 15. augustil 1941 lahkus laev Tyne'ist Arhangelskisse Inglise lipu all. Laeva kapten oli inglane kapten Bell ja meeskond oli täis eestlasi. 18. augustil keset sõitu kapteni käsul vahetati Inglise lipp Nõukogude lipuga. Kui laev saabus Arhangelskisse püüti eesti meeskond koos laevaga kinni. Eestlased olid vangis umbes aasta aega ja nad said minna tagasi Inglismaale pärast.
Nõukogude Liidus (1941–1956).
Kui venelased said laeva Arhangelskis kätte, nimetasid selle ümber Kotliniks. Kotlin jätkas kaubandust Kaug-Idas ja oli 1944–1945 Kaug-Ida Merelaevanduses ja 1945–1956 Sahhalini Merelaevanduses. 1956. aastal lammutati Kotlin ära.
Färnebofjärdeni rahvuspark

Färnebofjärdeni rahvuspark (rootsi keeles "Färnebofjärdens nationalpark") on Rootsis asuv rahvuspark, mida läbib Dalälveni jõgi. Park asub umbes 140 km Stockholmist põhja pool ning hõlmab 10100 hektarit, millest 4110 hektarit on veeala.
Inimtegevus piirkonnas on olnud üsna tagasihoidlik juba kiviajast alates ning koondus peamiselt oosidele, siis tööstuse areng, eriti rauamaagi kaevandamine, mõjutas piirkonda oluliselt. Jõgede äärde rajati sepikodasid, mida toideti metsade intensiivse raiumisega. Üks tähtsamaid sepikodasid oli 1668. aastal asutatud Gysinge, mis asub otse tänase rahvuspargi kõrval. Aastal 1975, vastusena plaanile raiuda suur hulk metsa, tekkis kohalike elanike ja looduskaitsjate liikumine, mille eesmärk oli piirkonna kaitse alla võtmine. Färnebofjärdeni rahvuspark asutati 1998. aastal.
Rahvuspark paikneb Dalarna ja Gävleborgi läänide piiril, olles veerohke ja mitmekesise maastikuga ala, kus esinevad üleujutusalad, luited, metsad ja sood. See mitmekesisus teeb pargist olulise elupaiga paljudele lindudele ja muudele liikidele. Inimtegevus, näiteks kalapüük ja turism, on Färnebofjärdeni rahvuspargis rangelt reguleeritud, et vähendada mõju loodusele ja sealsetele elusolenditele. See aitab tagada, et park säilib kui looduslik varjupaik, kus ökosüsteemid saavad areneda võimalikult puutumatult.
Tõnis Kiis

Tõnis Kiis (sündinud 14. juunil 1972) on poplaulja ja rahvusvaheline filmilevitaja. 
Muusikaline tegevus
Aastatel 1990-1992 oli Tõnis Kiis laulja retromuusikaansamblis The Moon Principle Orchestra, mille repertuaari kuulusid enamuses Teise maailmasõja järgsed lääne ja eesti šlaagrid. 
Aastal 1994 suundus Kiis popmuusikasse ja oli ansambli Duubel+ liige koos Anneli Tõeverega. Algusaastal kuulus ansamblikoosseisu ka Evelin Samuel. Koostöös helilooja Heini Vaikmaaga ilmusid lood “On palju öelda veel”, “Ime“, "Sel tänaval" ja "On läinud aastad". Samasse perioodi jääb ka osalemine Heini Vaikmaa kirjutatud rokkooperis "Hing ja iha", kus Kiis laulis Cupido osa. Eesti Raadio avaldas salvestisega plaadi 1995. aastal.
1996. aastal suundus Duubel+ tantsumuusikasse ja tegi koostööd plaadifirmaga O.K. Records. Sellest perioodist kõlasid raadiote eetris enim singlilood “Kaotan ja võidan”, “Vajad veidi aega" ja "Sind ei püüa".
Pärast poplauljakarjääri
1999. aastal suundus Tõnis Kiis elama Los Angeles’i USA-s kus ta on aastakümneid tegelenud rahvusvahelise filmileviga, põhiliselt esindades Warner Bros. filmistuudiot. 
Hilisem muusikaline tegevus
2025. aasta aprillis koostöös Heini Vaikmaaga ilmus singlilugu “Better Days“ ansambli Mahavok koosseisus artistinime all TK Max.
Sonfjälleti rahvuspark

Sonfjälleti rahvuspark ("Sonfjällets nationalpark", ka kirjutatud Sånfjället) on rahvuspark, mis asub Jämtlandi läänis Kesk-Rootsis.
Park asutati juba 1909. aastal, mis teeb sellest ühe vanima rahvuspargi Euroopas. Aastal 1989 rahvusparki laiendati ja praegu katab park umbes 104 km² suuruse ala. Aastatel 1919–2010 oli pargi ametlik nimekuju Sånfjället, kuna haldusorganid leidsid, et see kuju kajastas paremini kohalikku hääldust. Juunis 2010 taastati ametlikult varasem kirjapilt Sonfjället, mis on nüüd taas pargi ametlik nimi.
Park paistab silma seal elutsevate loomade poolest. Pargis elab pruunkarude asurkond ning suur põdrakari, samuti hunte ja ilveseid. Linnustikust võib rahvuspargis kohata näiteks kaljukotkast ja kalakotkast.
Store Mosse rahvuspark

Store Mosse rahvuspark (rootsi keeles "Store Mosse nationalpark") on rahvuspark, mis asub Lõuna-Rootsis Jönköpingi läänis. Selle pindala on 77 km² ning parki iseloomustavad ulatuslikud sood, mis on kujunenud tuhandete aastate jooksul. Park loodi 1982. aastal.
Pargis leidub kuni 50 erinevat samblikuliiki. Loomastikust on märkimisväärsed põdrad ning rändlinnud. Pargi sümbol on sookurg.