tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Petersell (perekonnanimi)

Petersell on eesti perekonnanimi.
Perekonnanime Petersell on pandud Kaarmise mõisas Kärla kihelkonnas Saaremaal, Kärkna mõisas Äksi kihelkonnas Tartumaal, Jõgeveste mõisas Helme kihelkonnas Viljandimaal ja Kaagjärve mõisas Karula kihelkonnas Võrumaal. Nimede eestistamisel määrati Peterselli-nimelistele isikutele uueks perekonnanimeks Pile (1937. aastal Valgas). 2018. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Petersell Eestis 35 mehel ja 26 naisel.
Ronnenberg

Ronnenberg on linn Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Hannoveri piirkonnas, umbes 8 km Hannoverist edelas.
Linna pindala on 37,78 km². 31. detsembril 2016 elas seal 24 080 inimest.
Rohejärv

Rohejärv on eesti perekonnanimi.
Nimede eestistamisel määrati Rohejärv uueks perekonnanimeks isikutele, kelle perekonnanimi oli Reshkin (1937. aastal Härjanurme vallas). 2018. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Rohejärv Eestis 13 mehel ja 13 naisel.
Metsanurk

Metsanurk on eesti perekonnanimi.
Nimede eestistamisel määrati Metsanurk uueks perekonnanimeks isikuile, kelle perekonnanimi oli Mühlhausen, Reinstein ja Rossi. 2018. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Metsanurk Eestis 6 mehel ja 7 naisel. 
Mait Metsanurk on Eduard Hubeli (1879–1957) pseudonüüm.
Koidula (perekonnanimi)

Koidula on eesti perekonnanimi.
Perekonnanime Koidula on pandud nimede eestistamisel isikuile, kelle perekonnanimi oli Lekk (1940. aastal Varbola vallas). 1. jaanuaril 2018 sellise perekonnanimega inimesi Eestis ei ela või on neid vähem kui 5.
Koidula (mitte "Lydia Koidula", mis on levinud eksiarvamus) on ka Lydia Jannseni (1843–1886) pseudonüüm.
Lekk (perekonnanimi)

Lekk on eesti perekonnanimi.
Perekonnanime Lekk on pandud Erra mõisas Lüganuse vallas (Lek) ja Koogu mõisas Viru-Nigula kihelkonnas (Lekk) Virumaal ning Vastseliina mõisas Vastseliina kihelkonnas Võrumaal. Nimede eestistamisel määrati Leki-nimelistele isikutele uueks perekonnanimeks Jõesaar (1936. aastal Kalvi vallas) ja Koidula (1940. aastal Varbola vallas). 2018. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Lekk Eestis 15 mehel ja 30 naisel.
Õmblus (perekonnanimi)

Õmblus on eesti perekonnanimi.
Perekonnanime Õmblus (Oemblus) on pandud Tarvastu mõisas Tarvastu kihelkonnas Viljandimaal. 2018. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Õmblus Eestis 20 mehel ja 22 naisel.
Kelam

Kelam on eesti perekonnanimi.
Selle perekonnanimega inimesi on Eestis vähem kui 5.
Tuntud isikuid:
Danilo Fernando Avelar

Danilo Fernando Avelar (sündinud 9. juunil 1989 Paranavaís) on Brasiilia jalgpallur, kes mängib kaitsjana Brasiilia kõrgliigaklubis América Mineiro.
Ta alustas klubikarjääri Rio Claros. 2010. aastal liitus ta Ukraina kõrgliigaklubiga Lvivi Karpatõ. 2011. aastal mängis ta mõnda aega laenulepingu alusel Saksamaa kõrgliigaklubis Schalke 04. Hooajal 2012–13 suundus ta Itaalia kõrgliigaklubisse Cagliari, kus mängis kokku kolm hooaega. Seejärel kuulus ta kaks hooaega Torino ridadesse. Hooaja 2017–18 veetis ta laenul Prantsusmaa kõrgliiga klubis Amiens.
2018. aasta juunis suundus ta aastaks laenule Corinthiansesse. Esimese värava Brasiilia kõrgliigas lõi ta sama aasta 17. septembril, kui koduväljakul kohtuti Sport Recifega. 2019. aasta juunis sõlmis ta Corinthiansega püsiva lepingu. 2022. aastal läks ta Corinthiansest laenule América Mineirosse.
Masendus

Masendus on sünge ja rõhuv emotsioon, mis mõjutab inimese mõtteid ja käitumist. Masendus on normaalne lühiajaline reaktsioon negatiivsetele elusündmustele, nagu lähedase inimese kaotus või raske õnnetus. See võib olla ka teatud füüsiliste haiguste sümptom, mõne ravimi kõrvaltoime või selliste meeleoluhäirete nagu depressiooni või düstüümia sümptom.
Põhjused.
Probleemid lapsepõlves, näiteks lähedase kaotus, hoolitsuse puudumine, vaimne vägivald, füüsiline vägivald, seksuaalne vägivald ja vanematepoolne laste ebavõrdne kohtlemine, võivad põhjustada masendust täiskasvanueas. Lapsepõlves kogetud füüsiline või seksuaalne vägivald korreleerub eriti tugevalt riskiga kogeda elu vältel masendust.
Elusündmused ja õnnetused võivad samuti masendust esile kutsuda, nende seas sünnitus, menopaus, rahalised raskused, töötus, vaimne stress (näiteks töö, hariduse, perekonna või elutingimustega seoses), raske meditsiiniline diagnoos, kiusamine, lähedase kaotus, looduskatastroof, eraldatus teistest inimestest, vägistamine, suhteprobleemid, armukadedus, üksindus, raske vigastus jne. Teismelistel võib olla kalduvus masendusele, kui neid peetakse teistest erinevaks ja kui nad kogevad eakaaslaste tõrjumist või koolivägivalda.
Kui inimese isiksust iseloomustab neurootilisus, võib see soodustada masendusega seotud sümptomite teket ja depressiooni, masendust seostatakse ka vähese ekstravertsusega. Isiksusega seotud masenduse sümptomid on näiteks kiired meeleolumuutused, lühiajaline lootusetuse tunne, huvipuudus nende tegevuste vastu, millega varem tegeldi, unehäired, söögiisu muutused ja keskendumisraskused.
Barõssavski trakti metroojaam

Barysaŭski trakti metroojaam (vene keeles Борисовский тракт ("Borissovski trakti metroojaam"), valgevene Барысаўскі тракт (transkribeerituna Barõssavski trakti metroojaam)) on üks Minski metroo jaamu Maskoŭskaja liinil Pieršamajski rajooni territooriumil Minski ümberringtee läheduses.
Jaama hakati ehitama 2001. aastal ja jaam avati 7. novembril 2007. Ehitusperioodil kandis jaam projektijärgset nime Starobarysaŭski trakt. Jaamas on üks 102 meetri pikkune perroon; metroorongid peatuvad selle mõlemal küljel. Uručča metroojaamani on 1750 meetrit. Metroojaamal on üksnes üks väljapääs, mis asub Valgevene Riikliku Tehnikaülikooli juures. Teise väljapääsu tarvis on rajatud kassasaal; seda pole avatud aga põhjusel, et see piirkond on välja ehitamata. Jaamas on invaliididele mõeldud lift.
Vilniuse vanalinn

Vilniuse vanalinn (leedu keeles "Vilniaus Senamiestis", poola keeles "Stare Miasto w Wilnie") on vanalinn Leedus Vilniuses Nerise jõe vasakul kaldal, ühtlasi on see vanim Vilniuse osa. 1994. aastal kanti vanalinn UNESCO maailmapärandi nimistusse. Vanalinna pindala on 3,59 km², see on jaotatud 70 üksuseks (kvartaliks) ja seal paikneb 70 tänavat.
Ergonia

Ergonia (vene keeles Эргония) oli Tallinnas aadressil Pühavaimu tänav 7 tegutsenud vene meeskorporatsioon.
Ergonia asutati sügisel 1924. Ergonia registreeriti Tallinna-Haapsalu Rahukogus 6. detsembril 1924.
1934 nimetati Ergonia ümber "Fraternitas Ergoniaks", ent ametivõimud keeldusid uut nime registreerimast.
Ergonia värvid on oranž, sinine ja valge. Ergonia avalik deviis oli "Один за всех и все за одного" ('Üks kõige - kõik ühe eest'). Ergonia siseringkonnas kasutati deviisi "К высокому и светлому знай верный путь".
Metsaühistu

Metsaühistu on piirkondlikke ja ühiste huvidega metsaomanikke koondav organisatsioon, kus pakutakse metsanduslikku nõustamist ja mitmesuguseid metsamajanduslikke teenuseid.
Metsaseadusega on määratud, et metsaühistu on mittetulundusühing või tulundusühistu, mille põhikirjaline tegevus on metsa majandamine ning mille liikmed on füüsilised ja eraõiguslikud juriidilised isikud, kellel on metsamaad.
Eestis on ligi 30 aktiivselt tegutsevat metsaühistut. Metsaühistute kontaktid on koondatud erametsaportaalis.
Liikmed.
Metsaühistu liikmeks saavad astuda kõik füüsilised ja eraõiguslikud juriidilised isikud, kellel on metsamaa.
Eestis on umbes 113 000 erametsaomanikku, kelle seas metsaühistutega liitunuid üle 12 000. Seevastu ühistutesse koondunud metsaomanike omandis oleva erametsamaa pindala on üle 500 000 ha ehk pea pool erametsamaa kogupindalast (aastaraamatu "Mets 2016" andmetel on erametsamaa pindala üle 1 miljoni hektari).
Metsaühistu juhtimine.
Metsaühistud tegutsevad enamasti mittetulundusühingutena või tulundusühistuna, mille kõrgeim juhtorgan on liikmete üldkoosolek, mis otsustab nii põhikirja muutmist, määrab ja kutsub tagasi juhatuse liikmeid ning kinnitab majandusaasta aruande. Üldkoosolekul otsuste tegemisel on igal liikmel üks, teistega võrdne hääl.
Viking Motors

Viking Motors AS on Eesti automüügi ettevõte, mille asutas 1993. aastal Peeter Kalli.
Ajalugu.
Firma alustas tegevust Volvo sõiduautode müügi ja hoolduse/remondiga Tallinnas aadressil Paldiski mnt 135. 
1995. aastal sõlmiti Saabi ja Jaguari esinduslepingud. 
Opeli müüki alustas firma Tallinnas 1999. aastal juba uuel aadressil Tammsaare tee 51. Aastal 2000 alustati Opeli müüki ka Ida-Virus ja edasiseks kohalikuks esindajaks oli Viking Motors Ida-Viru, mida juhtis Elgudza Kopaladze. 
Peagi lisandusid firma müügiportfelli veel ka kõik muud GM Euroopa turul müüdavad autod. Nendeks olid Cadillac, Chevrolet, Hummer ja Corvette. Firmal oli suur areng ja laienemine Balti riikidesse. Viking Motors ostis SAAB autode maaletooja Lätis E&amp;S Auto SIA, mille nimi muutus Viking Motors SIA -ks. Ka Lätis lisandusid Cadillac, Corvette ja Hummer. Samal ajal avati ka esindus Leedus Kaunases. 
2008/2009 tõi maailmamajanduses tõsised muutused ja endine maailma suurim autokontsern General Motors pankrotistus, asuti likvideerima oma kaubamärke. Nii kadusid maailmakaardilt Saab, Hummer, Saturn ja Pontiac. Cadillac Europe / Kroymans pankrotistus Hollandis 2009. aastal ja seega kadusid need kaubamärgid Balti turgudelt lõplikult. Viking Motors SIA müüdi edasi Northern Viking SIA-le ja Leedus toimiv esindus suleti.
Peeter Kalli müüs firma Viking Motors AS 2012. aasta juunis Tallinna Kaubamaja Grupile ning lahkus autoärist pärast 33 aastat autokaubanduses.
1. Lennuväedivisjon

1. Lennuväedivisjon (kuni 13. maini 1939 Üksik Lennuväedivisjon nr. 1) oli aastatel 1930–1940 eksisteerinud Õhukaitse koosseisu kuulunud Rakveres paiknenud 1. diviisi operatiivalluvuses Eesti lennuväeosa.
21. mail 1939 jõustunud koosseisu järgi kuulusid divisjoni koosseisu staap, kaks salka, tehnika-, majandus-, sanitaarjaoskond ja divisjonikomando, kokku 96 meest. 
Ajalugu.
Divisjon luges ennast lennuväe vanima üksuse – lendurite (pool)roodu – järglaseks, mis oli moodustatud 21. novembril 1918 Inseneriväe pataljoni koosseisus selle ülema kohusetäitja Nikolai Petersoni käskkirjaga ning tähistas oma aastapäeva selle üksuse moodustamise päeval.
Üksik lennuväedivisjon nr. 1 moodustati tegelikult 1. juulil 1930 Rakveres asunud senise 1. eskadrilli ümberformeerimise teel. Seni Lennuväerügementi kuulunud 1. eskadrill oli relvastatud Gordou Leseurre GL.22 hävituslennukitega. Kuna uute koosseisude järgi pidi üksus sõja korral operatiivselt alluma 1. diviisi staabile ning tegutsema eelkõige selle huvides, siis loodi divisjonis ka luuresalk juba vananenud de Havilland DH.9 lennukitel. 1932. aastal lisandus veel üks salk Letov Š-228E luure- ja kergeid pommituslennukeid. Ning kui 1934. aastal loobuti lõplikult GL.22 hävituslennukite kasutamisest, siis viidi divisjoni koosseisu ka seni Tallinnas asunud Hawker Hart pommituslennukite salk. 1936. aastal loobuti ka viimaste DH.9 lennukite kasutamisest.
1938. aastal oli üksus sunnitud loovutama Letov Š-228E luure- ja pommituslennukid Tartus asunud Üksikule Lennuväedivisjonile nr 2. 1939. aastal viidi divisjoni uueks II salgaks üle seni Üksikus merelennusalgas kasutusel olnud Hawker Harti lennukid.
Divisjon likvideeriti 1940. aasta sügisel pärast Eesti Vabariigi annekteerimist Nõukogude Liidu poolt.
Heiki Arike

Heiki Arike (5. mai 1965 – 9. oktoober 2018) oli Eesti poliitik ja kaitseliitlane. 
Ta õppis aastatel 1983–1990 Eesti Põllumajanduse Akadeemias, mille lõpetas ökonomistina. Aastatel 1984–1986 oli ta sundajateenistuses Nõukogude relvajõududes.
1992–1993 töötas Tartu siseasjade valitsuses, Tartu politseiprefektuuris ning siseministeeriumi asekantslerina. Aastatel 1993–1994 oli Arike ERSP esindajana siseminister Mart Laari valitsuses.
Järgnevatel aastatel on ta töötanud mitmel ametikohal aktsiaseltsides Medisk ja Eesti Raudtee. 2005., 2006. ja 2007. aastal täitis ta teenistuskohustusi Maaväe staabis Kevadtormi CIMIC spetsialistina. Ta on olnud riigikaitseõpetaja Tallinna Teeninduskoolis ja Jakob Westholmi Gümnaasiumis.
1999–2013 oli Arike Kaitseliidu Toompea malevkonna pealik (auastmelt major) ning juhtis 2011–2015 Kaitseliidu Peastaabis avalike suhete osakonda.
Zastron

Zastron on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Free State'i provintsis Xhariepi ringkonnas, Mohokare valla halduskeskus.
Zastron on asutatud 1876. aastal. Linn on saanud nime Oranje Vaba Riigi presidendi J. H. Brandi abikaasa Johanna Sibella Zastroni järgi.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Zastroni elanikest mustanahalisi aafriklasi 94,8%, valgeid 4,1%, värvilisi 0,6%, India või Aasia päritolu inimesi 0,4% ja teisi 0,1%. Sotho keelt pidas emakeeleks 69,2% inimesi, koosa keelt 22,4%, afrikaani keelt 5,1% ja teisi keeli 3,3%.
Polükroomia

Polükroomia ehk polükroomsus ehk mitmevärvilisus (kreeka "polychrōmos", sõnadest "poly-" 'palju' ja "chrōma" 'värv') on kunstiteose või arhitektuurielemendi katmine mitme värviga ja kullaga. Kasutusel skulptuuris, arhitektuuris, keraamikas ja kunstkäsitöös.
Rouxville

Rouxville on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Free State'i provintsis Xhariepi ringkonnas Mohokare vallas.
Rouxville on asutatud 1864. aastal. Linn on saanud nime vaimuliku Pieter Roux' järgi.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Rouxville'i elanikest mustanahalisi aafriklasi 92,9%, valgeid 3,7%, värvilisi 2,7%, India või Aasia päritolu inimesi 0,3% ja teisi 0,4%. Sotho keelt pidas emakeeleks 57,5% inimesi, koosa keelt 31,9%, afrikaani keelt 7,1%, inglise keelt 1,0% ja teisi keeli 2,5%.
Hopetown

Hopetown on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Põhja-Kapimaa provintsis Pixley ka Seme ringkonnas, Thembelihle valla halduskeskus.
Hopetown on asutatud 1850. aastal.
1867. aastal leiti Hopetowni lähedal Lõuna-Aafrika Vabariigi esimesed teemandid.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Hopetowni elanikest värvilisi 73,16%, mustanahalisi aafriklasi 18,81%, valgeid 6,90%, India või Aasia päritolu inimesi 0,67% ja teisi 0,47%. Afrikaani keelt pidas emakeeleks 88,11% inimesi, koosa keelt 7,16%, tsvana keelt 1,50% ja inglise keelt 1,27%.
Ferdinand-Voldemar Tõnso

Ferdinand Voldemar Tõnso VR I/3 (1. detsember 1890 Tallinn – 8. detsember 1973 Tallinn) oli Eesti piirivalvur, sõjaväelane (kolonelleitnant, 1935) ja sporditegelane.
Elukäik.
Ta lõpetas Tallinna linnakooli. Töötas aastail 1909–1912 vagunitehases Dvigatel ametnikuna. Sõjaväeteenistusse astus 7. novembril 1912 2. Tallinna piirivahtide brigaadi, kust 1915. aastal komandeeriti Gattšina lipnikekooli, mille lõpetas 12. märtsil 1916. Määrati teenistusse 262. tagavarapataljoni ja sealt sama aasta 18. mail Põhjarinde 70. Rjaški polku. 
5. juunil 1917 viidi Tõnso leitnandi aukraadis üle 1. Eesti jalaväepolku ja määrati tagavarapataljoni 4. roodu ülemaks. 1. Eesti polgu 1. pataljoni Muhus vangilangemise puhul nimetati nende rood polgu 4. rooduks ja saadeti Viru maakonda elanikke Vene väeosade rüüstamise eest kaitsma. Eesti väeosade demobilisatsiooni puhul lahkus Tõnso 5. aprillil 1918 sõjaväeteenistusest. Töötas seejärel omakaitse ja kaitseliidu organisatsioonides.
Vabadussõja alguses 1918. aastal määrati Tõnso piirivalve organiseerijaks ning 1. veebruaril 1919 rannavalve ülemaks. Ümberformeerimisega määrati Tõnso 23. detsembril 1919 piirivalve valitsuse ülema abiks, 15. aprillil 1920 7. piiriküti pataljoni ülemaks, 1. jaanuaril 1921 merejõudude rannavalve osakonna ülemaks. Uue piirivalve formeerimisel 1923. aastal määrati Tõnso piirivalve Tallinna jaoskonna ülemaks. Teenis seejärel Haapsalus piirivalve Lääne jaoskonna ülemana, 1940. aasta suvel viidi üle Narva jaoskonna ülemaks. 1940. aasta oktoobris, pärast Eesti piirivalve likvideerimist, vabastati ta teenistusest. Töötas seejärel ametnikuna Saku õlletehases.
31. augustil 1928 loodi spordiliit Läänela, mille esimeheks valiti piirivalve Lääne jaoskonna ülem Ferdinand Tõnso, kes juhtis Läänelat kuni Nõukogude okupatsioonini, mis lõpetas seltsi tegevuse. Tõnso enda sportimise kohta on teada, et ta on võistelnud kergejõustikus, harrastanud jalgpalli ja tennist.
1941. aastal mobiliseeriti ta Punaarmeesse. Teenis 925. laskurpolgus, mis kuulus 249. Eesti Laskurdiviisi koosseisu. Hiljem oli ta 1. Eesti tagavarapolgus. Arreteeriti 12. veebruaril 1944 ja sama aasta augustis mõisteti kümneks aastaks vangi. Süüdistati nõukogudevastase grupi liikmeks olemises Punaarmees. Vabanes 1956. aastal.
Lipulaev

Lipulaev on sõjalaev, kus asub laevade koondise või üksuse ülem koos vajaliku juhtimiselemendiga või vastava funktsiooni täitmiseks määratud sõjalaev.
Lipulaevaks võidakse nimetada ka juhtivat või suurimat laeva tsiviillaevanduse organisatsioonis.
Kirjeldus.
Lipulaevaks määratakse tavaliselt laevastiku lahinguvõimsaim või suurim, sageli ka tuntuim laev. Lipulaeval on sageli täiendavad sidevahendid ja suuremal laeval ka eraldi staabiruumid. Suuremal laevastikukoondisel võib olla lisaks lipulaevale eraldi staabilaev.
Lipulaev ei pruugi olla alati konkreetne määratud laev laevade üksuses, vaid selleks võib saada üksuse ülema poolt valitud üksuse laev, mille pardale ta asub operatsiooni või väljasõidu ajaks.
Laevastiku üksuse ülemal on oma kinnitatud ametivimpel, mis heisatakse masti vastava isiku pardale saabumisel või mõne riigi mereväes hoitakse mastis kogu aja, sõltuvalt traditsioonist.
Pahkmikornament

Pahkmikornament, ka kõhrornament on kõrvalestakujuliselt keerdunud plastiline ornamendimotiiv (kõrvorvand), iseloomulik hilisrenessansile ja varabarokile, mida on nimetatud ka manerismiperioodiks kunstis. Pahkmikornament tekkis 17. sajandi alguses hollandi meistrite hõbesepises. See levis Madalmaadest Prantsusmaa ja Saksamaa aladele, seejärel teiste Põhja-Euroopa maade mööblikujundusse ning tarbekunsti. Pahkmikornamendi järgi on üks barokk-kunsti stiilisuund nimetatud pahkmikstiiliks.
Eesti kunstis leidub pahkmikornamenti 17. sajandi keskpaiga hauaplaatidel, vappepitaafidel, kirikumööbli, kantslite ja altarite kujunduses. Pahkmikornamenti viljelnud meistreid Eestis: Joachim Winter, Berendt Lorentz, Elert Thiele, Franz Hoppenstätt, Andreas Michelson.
Lembolovo

Lembolovo (vene keeles Лемболово; soome keeles Lempaala) oli küla Venemaal, ajaloolisel Ingerimaal; praeguse haldusjaotuse järgi Leningradi oblastis Vsevoložski rajoonis. 
Küla on esimest korda mainitud 14. sajandil.
Lembolovo on olnud ingerlaste küla. Lembolovo oli ajaloolise Lempaala kihelkonna keskus.
Külas oli Lembolovo kirik, mis suleti 1935. 1936-1937 lõhuti kirik maha.
Uschodi metroojaam

Uschodi metroojaam (vene keeles Восток ("Vostoki metroojaam"), valgevene Усход (transkribeerituna Ushodi metroojaam)) on üks Minski metroo jaamadest Maskoŭskaja liinil Pieršamajski rajooni territooriumil Uschodi linnaosas.
Jaama hakati ehitama 1986. aastal ja jaam avati sama aasta 31. detsembril. Kuni 2007. aastani oli see liini lõppjaamaks. Jaam asub Valgevene rahvusraamatukogu hoone lähistel, üks hoone sissepääsudest asubki raamatukogu maa-aluses vestibüülis.
Jaam on lisaks linnaosale saanud nime ka samanimelise kosmoseprogrammi järgi. Metroojaam on rajatud stiliseeritud kosmoseprogrammi kujutisena, kus selle aknad on kujundatud kosmoselaeva illuminaatoritena. Jaam moodustab üheainsa võlvialuse, mis Minski metroojaamadest ainulaadsena on valmistatud peaaegu täielikult katmata raudbetoonist, üksnes seinte alaosas ja uste juures on vooderdisena kasutatud halle ja punaseid graniitplaate. Jaam on Minski metroojaamadest maapinnale kõige lähemal – see asub kõigest kahe meetri sügavusel.
James Comey

James Brien Comey juunior ((; sündinud 14. detsembril 1960) on Ameerika Ühendriikide advokaat, kes oli 2013. aastast Föderaalse Juurdlusbüroo (FBI) 7. peadirektor kuni vallandamiseni president Donald Trumpi poolt 2017. aasta mais.
Aastatel 2003–2005 töötas ta president George W. Bushi administratsioonis asejustiitsministrina. Ta oli kuni 2016. aastani Vabariikliku Partei liige. 
President Trump vallandas Comey väidetava ebakompetentsuse ja ebaefektiivse juhtimise tõttu.
Nursultan Nazarbajevi rahvusvaheline lennujaam

Nursultan Nazarbajevi rahvusvaheline lennujaam (endise nimega Astana rahvusvaheline lennujaam; IATA: TSE, ICAO: UACC) on rahvusvaheline lennujaam, mis asub Kasahstanis. Lennujaam asub umbes 16,7 kilomeetrit Astanast. Lennujaamas on üks lennurada, mis on 3500 meetrit pikk. Lennujaama läbis 2017. aastal 4 294 145 reisijat.
Cancúni rahvusvaheline lennujaam

Cancúni rahvusvaheline lennujaam (IATA: CUN, ICAO: MMUN) on rahvusvaheline lennujaam, mis asub Mehhikos Cancúnis. Tegu on Mehhikos reisijate arvult teise lennujaamga. 2017. aastal läbis lennujaama 23 601 509 reisijat.
London City lennujaam

London City lennujaam (IATA: LCY, ICAO: EGLC) on rahvusvaheline lennujaam, mis asub Suurbritannias Londonis umbes 11 kilomeetri kaugusel Londoni kesklinnast. 
Lennujaama läbis 2017. aastal 4,53 miljonit reisijat. See oli suuruselt viies Londonit teenindav lennujaam ja Suurbritannias reisijate arvult 14. kohal.
Tocumeni rahvusvaheline lennujaam

Tocumeni rahvusvaheline lennujaam (IATA: PTY, ICAO: MPTO) on rahvusvaheline lennujaam, mis asub Panama pealinnas Panamás. 
Lennujaam on Copa Airlinesi kodulennujaam. Lennujaama läbis 2017. aastal 15 616 065 reisijat.
2023. aastal avati lennujaama juures Panamá metroo metroojaam.
Saeed Bin Ali Bin Wahf Al-qahtani

Saeed Bin Ali Bin Wahf Al-qahtani (araabia keeles:سعيد بن علي بن وهف القحطاني; sündinud 1951 Qahtani maakonnas Al-Areenis;surnud 1. oktoober 2018 Ar-Riyāḑis) oli Saudi Araabia imaam ja kirjanik, kes on kirjutanud 80 teost, neist kuulsaim ja tähtsaim on "Moslemite kindlus (حصن المسلم)". Ta suri esmaspäeval, 1. oktoobril 2018.
Tööd.
Saeed Bin Ali bin Wahf Al Qahtani kõige tähtsamate tööde seas on:
Surm.
Sheikh Saeed bin Ali bin Wahf al-Qahtani suri esmaspäeval, 1. oktoobril 2018 ja tema matuseid peeti samal päeval Al-Rajhi mošees Ar-Riyāḑis.
Retaabel

Retaabel (prantsuskeelsest sõnast "rétable" &lt; keskaja ladinakeelsest sõnast "retrotabulum", sõnadest "retro" 'taga' ja "tabulum" 'tahvel'), ka altariretaabel on alates 11. sajandist kasutusele tulnud altaripealmik ehk ehissein altarilaua tagumisel serval. Retaabel on kaunistatud maalingute ja nikerdustega ning see kujunes sajandite jooksul mitmeosaliseks ja -korruseliseks dekoratiivseks ehitiseks.
Sõnavara.
Eestikeelses kunstiajalookirjanduses on retaabliks nimetatud nii tiibaltarit kui ka barokset tiibadeta altaripealmikku. See on küllalt sarnane saksakeelse sõna "Altaraufsatz" tähendusväljaga, mis on samuti märkinud igasugust altaripealmikku, mis seisab kas otse mensal või soklitaolisel predellal (eesti keelde vahendatudki sõnaga "altaripäälmik"). Igapäevases kõnekeeles nimetatakse retaablit ka lihtsalt altariks.
Roštšino

Roštšino (vene keeles Рощино) on kohanimi:
Roštšino (Leningradi oblast)

Roštšino (vene keeles "Рощино"; soome keeles "Raivola") on asula Venemaal Leningradi oblastis Viiburi rajoonis. Ajalooliselt jäi see Karjalasse.
Asulas elab 14 442 (2018).
Asulas on esimest korda mainitud 16. sajandil.
Asulat läbib Peterburi–Helsingi raudtee.
Volkovo

Volkovo (vene keeles Волково) on kohanimi:
Kondiraha ajamine

Kondiraha ajamine oli üks rahakorjamise tavadest Eesti talupojapulmas.
Kondiraha ajamine (nt Häädemeeste, Kolga-Jaani jne) oli viimane rahakorjamine pulmades: kokk pühkis söögilaualt kondid kokku ja hõikas ise: "Kondiraha!" Sööjad viskasid lauale raha, mis anti enamasti toiduvalmistajale (kokale).
Laua pühkimine (pulm)

Laua pühkimine oli üks rahakorjamise tavadest Eesti talupojapulmas pruutpaari jaoks.
Laua pühkimine oli levinud rahakorjamise viis pulmades (Juuru, Mihkli, Emmaste, Pühalepa, Tõstamaa, Pöide, Märjamaa jne) ja ka varrudel (Risti, Kolga-Jaani). Peale esimest sööki, enamasti aga peale viimast söömist ( mõnel pool ka iga söögi järel ) - pühiti lauda (vihaga, õlenuustikuga, hanetiivaga). Pühkimise ajal viskasid sööjad münte lauale, sõnades "Näe, siin veel kont!", "Näe, siin veel leivaraasuke!". Kondid, leivapuru ja rahad pühiti kõik ühte nõusse. Pühkija oli enamasti söögitegija või perenaine (idapoolsemas levikualas noorik). Raha jäi pühkijale. On üksikteateid, et pühkija olnud isamees ning raha läinud mõrsjale.
Laua otsa viimine

Laua otsa viimine oli üks rahakorjamise tavadest Eesti talupojapulmas pruutpaari jaoks.
Laua otsa viimine oli tuntud rahakogumise viis pulmades (nt Ambla, Pärnu-Jaagupi, Pärnu jne). Pärast tanutamist või veimede jagamist istus noorpaar laua taha, kõrvatsinaise ja isamehe vahele. Peiupoisid tõid kõik pulmategelased tähtsuse järjekorras noorpaari ette "laua otsa": kõigepealt äia ja ämma. Toodud pidid noorpaarile mingi kingituse lubama ja lauale asetatud taldrikule või vakasse raha viskama. Raha jäi noorikule (noorpaarile). Kes oli raha visanud, saab pitsi viina (veini).
Piitsaraha küsimine

Piitsaraha küsimine või piitsaraha panemine oli üks rahakorjamise tavadest Eesti talupojapulmas.
Piitsaraha küsimine (põhiliselt Kirde-Eestis) oli peiu poolt pulmalistelt korjatav raha, enne saajarahva pulmarongi sõitmist mõrsja järele. Samuti ka esimese pulmapäeva hommikul pulmavõõrastelt kogutav raha, kui peigmees küsib "Poisid, piitsaraha!" ja pakub raha andjale õlut või viina. Mõnes kohas tulid esimese pulmapäeva hommikul naabrid ja tuttavad peiukoju piitsaraha panema ning peig kostitas neid õlle-viina ja suupistega. Piits oli kas lühike või pikk - nii kuidas raha pandi. Kohati oli tavaks, et piitsaraha eest muretseti pulmapass, mille abil ületati pulmarongi teele tehtud tõkkeid.
Primorsk

Primorsk (vene keeles Приморск) on kohanimi:
Dudergofi järv

Dudergofi järv (vene keeles Дудергофское озеро, soome keeles Tuutarinjärvi ('Tuutari järv') või Villasinjärvi) on järv Venemaal Leningradi oblastis Krasnoje Selo rajoonis Dudergofi asula lähedal.
Järve pikkus on 1,3 km ja laius 0,7 km. Järve suurim sügavus on 4 m.
Seelze

Seelze on linn Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Hannoveri piirkonnas. Linn paikneb Leine jõe ääres, umbes 10 km Hannoverist läänes.
Linna pindala on 54 km². 31. detsembril 2016 elas seal 34 036 inimest.
Täna on Seelze peamiselt magalarajoon Hannoveris töölkäijatele.
Linnaosad: Seelze (kesklinn), Letter, Almhorst, Dedensen, Lohnde, Döteberg, Harenberg, Gümmer, Velber, Kirchwehren ja Lathwehren.
Muuseum.
Kohalik muuseum ja kohaliku ajaloo muuseum (″Heimatmuseum Seelze″) asub 1856. aastal ehitatud puitraamhoones Letteri linnajaos. Muuseumi teemad on spetsiifilised: Seelze ja sellega liidetud külade ajalugu, Saksamaa sõjajärgsete põgenike integreerimise ajalugu endistelt Saksamaa aladelt, mis nüüd kuuluvad Venemaale ja Poolale, Seelze Rangierbahnhofi (sorteerimisala) ajalugu. Umbes kolm korda aastas saab vaadata erinäitusi. Püsiväljapanekus näeb kingsepa töötuba umbes 1930. aastast, juuksuri töötuba umbes 1920. aastast, küla koolituba umbes 1900. aastast ja elutuba umbes 1900. aastast.
Transport.
Raudtee.
Seelzes ja selle osades on 3 Hannoveri S-Bahni võrgustiku jaama: Letter, Seelze ja Dedensen/Gümmer, kõik asuvad liinidel S1 ja S2.
Seelze Rbf on väga tähtis sorteerimisala Saksamaal (Rbf: Rangierbahnhof, saksakeelne vaste "sorteerimisalale"). See paikneb "kaubarongi Hannoverist möödumiskohas" (Wunstorf - Lehrte) ja seal on 51 jaotusrada, 6 peamist sõidurada ning töökojad kaubavagunitele ja elektriveduritele umbes 6 km pikkuselt. Umbes 200 läbiva, alustava või lõpetava kaubarongiga päevas on ala suur Euroopa sorteerimisala ja üks suuremaid Saksamaal.
Maskovskaja metroojaam

Maskoŭskaja metroojaam (vene keeles Московская ("Moskovskaja metroojaam"), valgevene Маскоўская (transkribeerituna Maskovskaja metroojaam)) on üks Minski metroo jaamadest Maskoŭskaja liinil Pieršamajski rajooni territooriumil.
Jaam avati 30. juunil 1984. Algselt oli see liini lõppjaamaks. Jaama perroon on 10 meetri laiune ja 102 meetri pikkune, see asub 7,9 meetri sügavusel maa all. Selle ehitusel kasutati ühendatud raudbetoonist elemente. Kasutusel olevad värvid on valge, punane ja kuldne. Seinal on mosaiikstiilis ornament, mille keskmes on Moskva Kremli stiliseeritud kujutis. Põrandat katavad tumepunased lihvitud graniidist plaadid, mille vahel on helehallidest plaatidest muster. Üks jaama väljapääsudest asub aastal 1990 avatud Maskoŭskaja autobussijaama hoone lähistel. Ka algab jaama lähistelt Minski lasteraudtee.
Jaam kandis kuni aastani 1984 projektis nime Vałhahradzkaja, kuna see pidi asuma Vałhahradzkaja tänaval. Seejärel valmis kava nimetada osa Lenini nime kandvast tänavast ümber Maskoŭskaja tänavaks, mis aga ei teostunud. Kuna see kavandatav uus tänav asus ehitatava metroojaama juures, hakkas seda nime kandma ka jaam.
Voiskorovo

Voiskorovo (vene keeles Войскорово; soome keeles Voiskorova) on asula Venemaal Leningradi oblastis Tosno rajoonis Ižora jõe ääres. 
Asulas elab 1799 inimest (2017).
Asulat on esimest korda mainitud 1617.
Voiskorovo on olnud ingerlaste küla Inkere kihelkonnas. See oli kihelkonna keskus, kus asus ka Voiskorovo kirik.
Karl Tulff

Karl Johannes Tulff (25. juuli 1886 Kirepi vald Tartumaa – 1. august 1934 Tartu) oli Eesti sõjaväelane (kolonelleitnant, 1927).
Elukäik.
Tulff lõpetas 1907. aastal kuldaurahaga Peterburi kommertskooli. Alustas õpinguid Peterburi Polütehnilises Instituudis, kuid astus vabatahtlikuna 1910. aasta 1. septembril 2. Soome küti-kahurväe divisjoni I patareisse. Sooritas 10. juulil 1911 Vilmanstrandi laagris tagavaraväe lipniku eksami.
15. augustist 1911 kuni 17. juulini 1914 viibis tagavaraväes, õppides edasi Polütehnikumis. Maailmasõja puhkedes pidi uuesti õppimisest loobuma ja sõjaväeteenistusse astuma. Teenis sõja kestel mitmes väeosas ja rindel kuni 26. veebruaril 1918 sakslaste kätte vangi langes. Vabanes sõjavangist 20. aprillil 1918.
Tuli Eesti väkke 18. novembril 1918 alamleitnandina. Määrati suurtükiväelao suurtükiosakonna ülemaks, 13. jaanuaril 1919 viidi üle 2. suurtükiväepolku väljapatarei nr 4 vanemaks ohvitseriks. 15. mail 1920 määrati sama patarei ülemaks ja 15. märtsil 1924 – II diviisi suurtükiväe 2. grupi ülemaks. 1927. aastal formeeriti viimane ringi 4. suurtükiväegrupiks ning Karl Tulff jäi edasi selle ülemaks. 5. märtsil 1934 vabastati tervislikel põhjustel 4. grupi ülema ametikohalt ning arvati kaitsevägede staabi juurde kuuluvasse juhtide reservi. Suri sama aasta augustis südamehaigusse.
Kirjassalõ

Kirjassalõ (vene keeles Кирьясало; soome keeles Kirjasalo) oli küla Venemaal, ajaloolisel Ingerimaal; praeguse haldusjaotuse järgi Leningradi oblastis Vsevoložski rajoonis. 
Küla on esimest korda mainitud 1630. aastatel.
Kirjassalõ on olnud ingerlaste küla Lempaala kihelkonnas.
Küla oli 1919-1920 eksisteerinud Põhja-Ingeri vabariigi pealinn.
Rahatants

Rahatants oli Eesti talupojapulmas üks pruutpaari jaoks rahakorjamise tavadest.
Rahatants oli kasutusel põhiliselt Saaremaal. Rituaalset avatantsu teostas noorik vanema peiupoisiga või pruudivenna või ka isamehega. Seejärel võis iga pulmaline noorikuga tantsida (mõnes kohas koguni pidi), kuid ainult raha eest. Raha pandi taldrikule, tava jälgis pruudivend.
Park Čaluskincaŭ metroojaam

Park Čaluskincaŭ metroojaam (vene keeles Парк Челюскинцев ("Park Tšeljuskintsevi metroojaam"), valgevene Парк Чалюскінцаў (transkribeerituna Park Tšaljuskintsavi metroojaam), tõlkes Tšeljuskinlaste pargi metroojaam) on üks Minski metroo jaamadest Maskoŭskaja liinil Pieršamajski rajooni territooriumil.
Jaam avati 30. juunil 1984; see oli üks Minski metroo algsetest jaamadest. Jaama perroon on 10 meetri laiune ja 102 meetri pikkune. Jaama moodustab ühevõlviline monoliitraudbetoonkonstruktsioon. Jaam on nime saanud selle kõrval asuva pargi järgi; üks jaama väljapääsudest asubki Tšeljuskinlaste pargi peasissepääsu juures.
Jaama kujunduses on kasutatud kolme värvi: halli, valget ja pruuni. Sisekujunduses oli algselt plaanis kasutada Chatyńi hävingu motiive, ent seejärel leiti, et see teema on liiga valulik ja otsustati jaam kujundada nelja aastaaja järgi. Piotr Mašeraŭ surma järel loobuti ka sellest mõttest ja nii kujuneski jaam kaunistusteta lakooniliseks ehitiseks.
Sängiraha

Sängiraha oli üks rahakorjamise tavadest Eesti talupojapulmas pruutpaari jaoks.
Sängiraha oli rahakogumise kombeks põhiliselt Saaremaa pulmas. Pulmaööl demonstreeriti pruudi sängi pulmalistele raha eest.
Säpliraha

Säpliraha oli üks rahakorjamise tavadest Eesti talupojapulmas pruutpaari jaoks.
Säpliraha oli pulmanali ja rahakogumise viis Kirde-Eestis. Säppel oli hark varreta poti või panni ahju või ahjust tõstmiseks. Pulmas koguti raha ostmaks uus või terve säppel, sest muidu jääb pulmarahvas söömata.
Sehnde

Sehnde on linn Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Hannoveri piirkonnas, umbes 15 km Hannoverist kagus.
Linna pindala on 103,44 km². 31. detsembril 2016 elas seal 23 505 inimest.
Ajalugu.
Sehnde moodustati 1974. aastal, kui ühendati 15 autonoomset küla, mis kuulusid kolme kreisi: Bilm, Bolzum, Dolgen, Evern, Gretenberg, Haimar, Höver, Ilten, Klein Lobke, Müllingen, Rethmar, Sehnde, Wassel, Wehmingen ja Wirringen. Sehnde sai linnaõiguse 1997. aastal.
Kogu ala oli sajandeid põllumajanduslik, kuni 19. sajandi lõpus avastati suured söögisoola- ja potaselademed. Kaevati mitu potasekaevandust, esimene 1896. aastal Gustavshallis Hohenfelsis. 20. sajandil olid kaevanduste peamised kasusaajad Sehnde ja Ilten, kuni viimane 1995. aastal suleti. Alates 1950. aastatest muudeti enamus piirkonnast magalaküladeks, kuna tööd koondusid Hannoverisse. 2005. aastast domineerivad Sehnde ja selle külade suurtes osades väikesed ühepereelamud.
Kultuur.
Endises Hohenfelsi potasekaevanduses Wehmingenis asub Saksamaa trammimuuseum Hannoversches Straßenbahn-Museum.
August Kilgas

August Kilgas (6. september 1888 Vahastu vald, Järvamaa – 5. jaanuar 1953 Tallinn) oli eesti maalikunstnik, graafik ja pedagoog.
Elulugu.
Ta sündis Joosep ja Mai Kilgase paljulapselises talurentniku postijaamapidaja peres. Lõpetas 1904 Aruküla õigeusu kihelkonnakooli, 1907. aastal Tallinna Katariina II linnakooli ning 1908. aastal samas pedagoogikakursused. Oli 1908–1910 Virumaal Salatse ministeeriumikooli juhataja, asutas seal laulu- ja pillikoori ning juhatas neid.
Kunsti hakkas õppima aastatel 1904–1905 Ants Laikmaa ateljeekoolis, jätkas 1910–1911 Peterburi Kunstide Edendamise Seltsi koolis ja 1911–1917 Stieglitzi kunsttööstuskoolis. Selle kooli lõpetas dekoratsioonimaali alal ja sai sealt ka joonistusõpetaja kutse. Ta oli seal viimane Stieglitzi kunstikooli lõpetanud eestlane. Õppis 1916–1917 ka Keiserlikus Arheoloogiainstituudis.
Alates 1917. aastast töötas Tallinnas Riigi Kunsttööstuskoolis, kus algul oli ta joonistus- ja dekoratsioonimaaliõpetaja, 1917–1918 oli juba juhi abi ja 1918–1934 inspektor.
August Kilgas oli üks kunstnikest, kes tegi kavandeid Roman Tavasti metallehistöödele. Tema kujundatud on näiteks 1922. aasta rahvaloendaja märk, mis telliti Pariisist. Vahepeal 1925. aastal täiendas ta end Pariisis ja 1928 aastal Poolas.
Aastatel 1934–1937 oli ta Riigi Kunsttööstuskooli rektor ja ühtlasi ka kunsttööstuskoolis käsitööõpetajate ettevalmistuskursuste lektor. 1937. aastast tegutses Haridusministeeriumi kutseoskuse inspektorina. 1944. aastast oli Tallinna Riiklik Tarbekunsti Instituudi õppejõud ja 1947. aastast dotsent. Aastatel 1946–1950 elustas metallehistöö eriala õpetamise ja oli ka selle kateedri juhataja.
1945. aastast alates oli Kunstnike Liidu liige, kuid 1950. aastal kustutati nimekirjast.
Noorpõlves joonistas ka karikatuure, mida avaldati huumoriajakirjas Kilk (1913).
Viljeles maalis ja graafikas peamiselt portreid, kuid maalis ka maastiku- ja linnavaateid. Tuntuks sai aastatel 1920–1930, kui maalis sõjaväelaste ja avaliku elu tegelaste esindusportreid. Eesti Vabariigi loomisaastatel, kui kuulutati välja riigivapi kavandi konkurss, osales ta ka seal. Tema vapikavandi keskseks kujundiks oli viljavihk.
August Kilgas on maetud Rahumäe kalmistule. Tema hauda tähistab tumedast gabrost hauasammas, mille kujundas skulptor Herman Halliste.
Isiklikku.
Tema vend Oskar Kilgas oli eesti ajal tuntud suka- ja trikotaaživabrikant, kes emigreerus Saksamaale. Näitleja Gunnar Kilgas oli August Kilgase venna Paul-Johannes Kilgase poeg.
Vahesagedus

Vahesagedus on selle signaali sagedus fI, mis saadakse tavaliselt raadiosagedusliku signaali sagedusega f ja heterodüüni signaali sagedusega fH omavahelisel segustamisel.
Kahe harmoonilise signaali segustamisel nende omavahelise korrutamise teel tekkivatest spektrikomponentidest on ülemine sagedusega fÜ = f + fH ja teine, alumine sagedusega fA = f – fH, ehk siis vahesagedus kui sageduste vahega võrdne sagedus otseses mõttes. Superheterodüünvastuvõtjates ongi neist kahest vahesagedusena üldjuhul kasutusel alumine. Selle juures võib heterodüüni sagedus fH olla signaali sagedusest f kas väiksem või suurem, sest vahesageduse puhul pole sageduse märgil tähendust.
Amplituudmoduleeritud raadiosignaali vastuvõtjates ehk AM-raadiovastuvõtjates on vahesagedus reeglina 455 kHz (Nõukogude Liidus ja mitmes Ida-Euroopa riigis oli varem 465 kHz), kuid varem on olnud kasutusel ka 110 kHz.
Sagedusmoduleeritud raadiosignaali vastuvõtjates ehk FM-raadiovastuvõtjates on vahesagedus reeglina 10,7 MHz (Nõukogude Liidus olid varem kasutusel ka sagedused 6,5 ja 8,4 MHz, viimane, näiteks vastuvõtjates Estonia-2 ja Estonia-3).
Analoogtelevisiooni-vastuvõtjates on vahesagedusvõimendi häälestussagedus reeglina olnud umbes 35 MHz. Ajalooliselt on see seotud esimese (madalaimate kandevsagedustega) TV-kanali pildisignaali ja helisignaali kandevsagedustega. Vahesagedusvõimendi ribalaius peab olema piisavalt suur, et sagedusribasse jääksid nii pildi kui heli kandevsagedused, mis suures enamikus maadest kasutusel olnud telesignaali ülekande süsteemides paiknevad 5,5 MHz vahekaugusega (endises NSV Liidus 6,5 MHz). Siinjuures on oluline ka see, et pildisignaali edastatakse reeglina ühe (ülemise) külgriba abil.
NSV Liidus kasutusel olnud telesignaali ülekande süsteemi puhul olid laialdaselt kasutusel vahesagedused 38 MHz AM-pildisignaali jaoks ja 31,5 MHz FM-helisignaali jaoks (arvutuslik kesksagedus 34,75 MHz). 
Tänapäeva raadiovastuvõtu seadmetes on heterodüünsignaali sagedus väga täpselt määratud nn digitaalsete sageduse sünteesi meetoditega. Vajaliku sagedusega fH = f + fI (või fH = f – fI) heterodüünsignaal saadakse väga täpse resonantssagedusega kvartsresonaatori abil genereeritava tugisignaali sageduse (tugisageduse fREF) ja sellest impulsside loend(ur)ite (sagedusjagurite) abil täpse mahajagamise teel saadud erinevate täpsete sagedustega signaalide omavahelise kindlal viisil segustamise teel. Digitaalsus seisneb siin peamiselt impulsside loendamise (sagedusjagurite) kasutamises ja süsteemi juhtimises. 
Varem väga oluline olnud automaatse sageduse järelhäälestuse (AFC) süsteem on sellistes heterodüünsagedussüntesaatoriga vastuvõtjates seetõttu taandunud vastuvõtja häälestussageduse soovitud saatja sagedusele lukustamise süsteemiks.
Vahesagedus leiab laialdast kasutamist ka mitmetes raadiotehnilistes mõõteseadmetes, kus mõnigi kord kasutatakse ära ülemist ehk summasagedust. Paljudel juhtudel kasutatakse mitmekordset segustamist mitmele erinevale vahesagedusele, tavaliselt sageduse alanemise suunas, kuid on ka erandeid (näiteks infradüünvastuvõtjates).
Satelliitsides kasutatakse kõrgeid vahesagedusi, mis võivad olla gigahertsi suurusjärgus.
Nektar (mahlajook)

Nektar on puuviljadest, marjadest või köögiviljadest, veest ja sageli ka magusainetest valmistatud jook, kus mahla- või püreesisaldus on keskmiselt 25–50%, mis on väiksem kui mahlal. Sisuliselt on tegemist lahjendatud mahlaga. 
Nektarit valmistatakse kas otse viljadest tehtud toormahlast, püreest või kontsentraadist. Nektari valmistamisel kulub mahuühiku kohta vähem kallist tooret, seetõttu on need harilikult mahladest odavamad. Samas võimaldab nektari tegemine kasutada joogiks ka nende viljade mahla, mis 100% kontsentratsiooni juures oleks kas liiga happelised või liiga vänged. 
Nagu ka mahla puhul, tuleb nektari müügipakendil ära näidata valmistamiseks kasutatud puuvilja-, marja- või köögiviljaliikide nimetused ja mahla sisaldus („puuvilja/marja sisaldus vähemalt …%“). Nektarile võidakse lisada ka magusaineid (suhkrut, siirupit, mett vms) ja säilitusaineid.
Lucas Silva

Lucas Silva Borges (sündinud 16. veebruaril 1993 Bom Jesus de Goiáses) on Brasiilia jalgpallur, poolkaitsja. Ta mängib Brasiilia kõrgliigaklubis Cruzeiro.
Ta alustas Cruzeiros ka klubikarjääri. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta Brasiilia kõrgliigas 2012. aastal. Aastatel 2013 ja 2014 tuli ta klubiga Brasiilia meistriks. 2014. aastal valiti ta lisaks Brasiilia kõrgliiga hooaja sümboolsesse koosseisu.
2015. aasta jaanuaris liitus ta Hispaania kõrgliigaklubiga Madridi Real. Debüüdi klubi meeskonnas tegi ta sama aasta veebruaris kodumängus Deportivo de La Coruña vastu.
Hooaja 2015–2016 oli ta laenul Prantsusmaa kõrgliigaklubis Marseille. 2017. aasta jaanuaris suundus ta laenule tagasi Cruzeirosse. 2018. aasta juulis pikendati tema laenulepingut veel hooaja võrra. 
2020. aasta jaanuaris sõlmis ta lepingu Brasiilia kõrgliigaklubiga Grêmio.
2023. aasta juulis naasis Lucas Silva Cruzeirosse, kellega sõlmis 1,5-aastase lepingu.
Izvoz

Izvoz (vene keeles Извоз) on kohanimi:
Käkisalmi linnus

Käkisalmi linnus (vene "Корела", soome "Käkisalmi", rootsi "Kexholm") on linnus Venemaal Leningradi oblastis Priozerski rajoonis Priozerski linnas Vuoksi jõe saarel.
Ajalooliselt oli see üks Karjala kannase tähtsamaid linnuseid. Säilinud linnuse osasid eksponeeritakse tänapäeval muuseumina (vene keeles "историко-краеведческий музей «Крепость Корела»").
Linnus on arvele võetud Venemaa kultuurimälestisena.
Linnust on esimest korda mainitud 1295.
Schlüsselburgi linnus

Schlüsselburgi linnus (vene keeles Орешек "Orešek"; soome keeles "Pähkinälinna"; rootsi keeles "Nöteborg") on linnus Venemaal Leningradi oblastis Kirovski rajoonis Schlüsselburgi linna lähedal Neeva jõe lähtmes Pähkinälinna saarel. 
Ajalugu.
Orešek.
Orešeki linnust on esimest korda mainitud 1323. aastal, Pähkinäsaari rahulepingus, millega määrati esmakordselt ära Novgorodi vabariigi ja Rootsi vaheline idapiir..
Nöteborg.
Aastatel 1612–1702 kuulus Nöteborgi kindlus Rootsi kuningriigile, Ingerimaa kubermangu Nöteborgi läänis ja vallutati 1702. aastal Põhjasõjas. Rootsi Nöteborgi kindlusepealikuna (rootsi k. "slottshauptman på Nöteborg") tegutsesid: Jakob Claesson Uggla (1638), Hans Drake (1642/1643), (1644), Lars Eriksson Stormhatt (1645), Detlof Siwers, aadeldatult Kuhlefelt (1654).
Ingerimaa (Vadja viiendik) ja Käkisalmi lään läks Rootsi valdusse 1617 Ingeri sõja lõpetanud Stolbovo rahulepingu alusel. Stolbovo rahulepinguga sai Venemaa Rootsilt tagasi vene alad, kuid pidi loovutama Rootsile Ingerimaa koos Ivangorodi kindlusega (Jaanilinna), Jaama, Koporje kindluse, Nöteborgi kindluse ja Laadogast läänes oleva Laadoga-Karjalaga Käkisalmi lääni, mille tõttu kaotasid venelased täielikult ühenduse Soome lahele ja Läänemerele. Rootsi Ingeri alad moodustati Ingerimaa kubermangu.
1702. aasta septembris alustasid Vene väed Laadoga järve ääres Neeva jõe suudmes asuva Nöteborgi piiramist. Vene väed kindral Boriss Šeremetevi juhtimisel hõivasid Neeva jõe kaldad, piirates Pähklisaare, millel asus Nöteborgi kindlus. Blokeerimaks Rootsi laevastiku võimalikku abi mööda jõge, paigutati jõe kallastele paadid jalaväe jaoks ning paigaldati kindluse pommitamiseks 51 suurtükki. Kindluse piiramisel osalesid 12 000 otseselt kindluse juures ja 20 000 piirkonnas. Kindluse komandant Gustav Wilhelm von Schlippenbach, keeldus kindluse loovutamisest lootes abivägedele, kuid Fjodor Apraksin oli juba 24. augustil (13. vkj) purustanud Ižora jõel Soomes asunud Rootsi vägede ülemjuhataja Abraham Cronhjorti väed.
12. oktoobril (1. vkj) 1702 alustati kindluse pommitamist, mis kestis kümme päeva, kuid millega ei suudetud oluliselt kahju tekitada. 22. oktoobril (11. vkj) vallutati Nöteborgi kindlus 12 tundi kestnud tormijooksuga ja garnison kapituleerus. Nöteborgi vallutamisega saavutasid Vene väed kontrolli Laadoga järve ja Neeva jõe ülemjooksu üle.
Nöteborgi vallutamise järel nimetati linn võtmelinnuseks ehk Schlüsselburgiks, venemaa keisririigi ajal kasutati Schlüsselburgi kindlust vanglana (seal hoiti kinni ka mh Venemaa keiser (1740–1741) Ivan VI, kus ta ka hukkus ja hiljem poliitvange: 1818–1827 Timotheus von Bock, Sergo Ordžinikidze jt).
Linnus on arvele võetud Venemaa kultuurimälestisena. 1990. aastal kanti linnus UNESCO maailmapärandi nimistusse.
Nyenskansi linnus

Nyenskansi linnus (vene k. "Ниеншанц", rootsi h. "Nyenskans", soome k. "Nevanlinna") oli linnus Rootsi Ingerimaa kubermangu Nöteborgi lääni alal Nyeni linnas Ohta jõe ühinemiskohas Neeva jõega (praeguse Peterburi territooriumil).
Nyenskansi linnus ehitati 1611.
Linnusekomandandid.
1703. aastal vallutas linna ja linnuse Peeter I, Põhjasõjas, kui 1703. aasta kevadel jõudsid Vene väed Boriss Šeremetevi juhtimisel Neeva alamjooksule, kus Ohta jõe suudmes asus Nyenskansi kindlus. Aprillis jõudis Šeremetevi 20 000-meheline vägi mööda Neeva jõe paremat kallast kindluseni. 6. mail (25. aprillil vkj) tungis 2000-meheline Vene vägi peale Rootsi 150 eelsalgale kindluse juures ning purustas selle. Samal päeval alustati ka kindluse juurde jõudnud Vene peavägede poolt kindluse piiramist. 7. mail (26. aprillil vkj) saabusid Nyeni juurde laevadel ka piiramissuurtükid ja Vene tsaar Peeter I. 30. aprillil tehti kindluse komandandile ettepanek kapituleereda, millest too keeldus. Keeldumise järel algas kindluse pommitamine ning pärast nädalast piiramist vallutas 12. mail (1. vkj) Nyenskansi kindluse koos Nyeniga. Nyeni kaitseks saabus kindluse juurde ka 10 Rootsi laevastiku laeva. 18. mail 1703, ründas 30 alusest koosnev Vene flotill Nyeni lähedal, Neeva jõe suudmes, kahte Rootsi laeva. Rootsi Laadoga ja Peipsi laevastiku ülemjuhataja viitseadmiral Gideon von Numersi juhtimise all olnud 8 kahuriga brigantiini "Astrild" (1699) ja 10 kahuriga kaljast "Geddan"&gt;, mis said Vene Balti mere laevastiku esimeseks sõjasaagiks.
1703. aasta 14. mail (vkj) vallutasid Vene väed taas Jaama kindluse, 18. mail (vkj) Koporje kindluse ja Marienburgi Ingerimaal.
Hiljem jäi Nyeni linn ja linnus rajatava Peterburi linna alla, kui tsaar Peeter I otsustas 16. (27.) mail 1703 rajada Neeva jõe äärde Peeter-Pauli kindluse ja mõni aeg hiljem selle müüride alla linna, mille nimeks sai Peterburi (Sankt-Peterburg).
Akademija Navuki metroojaam

Akademija Navuki metroojaam (vene keeles Академия наук ("Akademija nauki metroojaam"), valgevene Акадэмія навук, tõlkes 'teaduste akadeemia metroojaam') on üks Minski metroo jaamadest Maskoŭskaja liinil Pieršamajski rajooni ja Saviecki rajooni piiril.
Jaam avati 26. juunil 1984; see oli üks Minski metroo algseid jaamu.
Jaama perroon on 10 meetri laiune ja 100 meetri pikkune.
Jaam asub Valgevene Teaduste Akadeemia hoone juures, selle üks väljapääs viibki Teaduste Akadeemia maja juurde.
2015. aastal oli jaam Minski metroojaamade seas reisijate arvult viies. Seda kasutas päevas keskmiselt 40 400 reisijat.
Jaama on rajatud raudbetoontarinditest. Seda toestavaid sambaid katab hall, seinu aga valge marmor. Jaama põrand on kaetud hallide graniitplaatidega, mida läbivad labradoriidist ribad.
Nõmme rajoon

Nõmme rajoon oli Tallinna linnarajoon aastatel 1945–1956.
Nõmme rajoon moodustati 18. mail 1945 Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi seadlusega Tallinna linna rajoneerimise kohta ning oli sel ajal üks neljast Tallinna linnarajoonist koos Kopli rajooni, Kesklinna rajooni ja Mererajooniga.
Nõmme rajooni arvati varasem Nõmme linnaosa, Risti-Liiva asula ja osa Kurna metsa Liiva kalmistuga.
Haldusorganid.
Eesti Nõukogude Sotsialistliku Vabariigi konstitutsiooni kohaselt oli Riigivõimuorganiteks linnades, rajoonides, Tallinna linnarajoonides, alevites ja maa-asulates vastavad rahvasaadikute nõukogud ning Kohalike rahvasaadikute nõukogude täitvateks ja korraldavateks organiteks olid nende poolt saadikute hulgast valitavad täitevkomiteed.
11. juunist 1948 Nõmme rajooni territooriumi laiendati ja selle koosseisu arvati Järve piirkond ja osa Tondi piirkonnast, nii et piir Kesklinna rajooniga kulges mööda Linnu teed ja Tondi tänavat.
Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi seadlusega 16. juunist 1956 Nõmme rajoon likvideeriti ja selle maa-ala liideti Kesklinna rajooniga.
Płošča Jakuba Kołasa metroojaam

Płošča Jakuba Kołasa metroojaam (vene keeles Площадь Якуба Коласа ("Ploštšad Jakuba Kolasa metroojaam"), valgevene Плошча Якуба Коласа (transkribeerituna Ploštša Jakuba Kolasa metroojaam), tõlkes Jakub Kołasi väljaku metroojaam) on üks Minski metroo jaamadest Maskoŭskaja liinil Saviecki rajoonis.
Jaam avati 26. juunil 1984; see oli üks Minski metroo algsetest jaamadest. Jaama perroon on 10 meetri laiune ja 100 meetri pikkune. Jaam on nime saanud Valgevene kirjaniku Jakub Kołasi järgi. 2013. aastal oli jaam reisijate arvult teine, seda läbis päevas keskmiselt 65 900 reisijat. 2016. aastal oli see reisijate arvult kolmas ja seda kasutas päevas keskmiselt 50 000 reisijat.
Jaama on rajatud raudbetoontarinditest. Selle kujundamisel on kasutatud valgevene rahvakunsti motiive. Jaama sambaid katavad kuldsetoonilised keraamilised plaadid. Samasugustest plaatidest on ka kassasaalidest perroonile viival teel asuv pannoo.