tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Erich Pehap

Erich Konstantin Pehap (ka Eric Pehap; 10. aprill 1912 Viljandi – 22. november 1981 Toronto) oli eesti graafik ja maalikunstnik.
Elukäik.
Ta lõpetas 1931. aastal Viljandimaa Poeglaste Gümnaasiumi. Õppis Tartus Kõrgemas Kunstikoolis Pallas 1932–1933 maalikunsti ja Tallinna Kujutava ja Rakenduskunsti Koolis 1933–1934 keraamikat ja tarbegraafikat. Samal aastal naasis ta Pallasesse ning lõpetas selle 1939 graafiku kutsega. 1937. aastal omandas Pallases ka joonistusõpetaja kutse.
Töötas joonistusõpetajana ja 1939–1940 vabakunstnikuna, 1940–1941 oli segakaubastu dekoraator ja 1942–1943 vabakutseline kunstnik Viljandis.
Põgenes 1943. aastal Soome ja liikus sealt 1944. aastal Rootsi, kus tegutses tarbegraafikuna ning täiendas ennast Stockholmi Graafikainstituudis. Juba esimesel aastal Rootsis sai Pehap rea tellimusi ning kohalikult Sotsiaalametilt ülesande hoolitseda Kummelnäsi põgenikelaagri kunstilise välimuse eest. 1945. aastal sai ta tööd kohalikus reklaamibüroos, kus tegeles kujundamise ja illustreerimisega.
1949. aasta lõpus emigreerus Kanadasse, kus lõpetas 1952 Montréali Mehaanilise Joonestamise Instituudi. Pehap töötas Kanadas elukutselise maalija, graafikakunstniku ja kujundajana. Reisis ta Euroopas, USAs ja Mehhikos.
Osales Eesti Kunstnike Koondise Torontos loomises ning oli aastatel 1961–1968 selle president.
Looming.
Erich Pehap katsetas eri tehnikaid, ent kõige paremini sobis talle puu(vineeri)lõige. 1942. aastal tegi ta linoollõigete mapi "Maa-elu". Ta on maalinud palju akvarelle, Rootsi põgenedes loobus ta akvarellist guašši kasuks. Põgenikelaagris viibides maalis Pehap laagreid ja nende ümbrust ning põgenike paatide laevastikku Vikingshilli lahes.
Kunstnik töötas välja autoritehnika "new direct method" ehk n.d.m. (uus otsene meetod) ning kirjastas ja illustreeris kunstialbumeid ja raamatuid, millest viimaseks jäi "Eric Pehap: Paintings &amp; Graphics" (Toronto, 1981).
Kanadas elades korraldas Pehap 19 isikunäitust ja võttis osa enam kui 300 grupinäitusest Kanadas, USA-s, Lääne-Saksamaal, Prantsusmaal, Hispaanias ja Rootsis.
Carlos III

Carlos III (20. jaanuar 1716 – 14. detsember 1788) oli Hispaania kuningas 1759–1788.
Ta oli kuningas Felipe V ja tema teise naise Isabeli vanim poeg.
Tal oli 13 last, kellest 8 elas täiskasvanuealiseks.
Peter Parler

Peter Parler (ladina keeles "Petrus de Gemunden in Suevia", tšehhi keeles "Petr Parléř"; 1330(?) Schwäbisch Gmünd – 13. juuli 1399 Praha) oli saksa arhitekt.
Tema tuntuimad tööd on Svatý Víti katedraal ja Karli sild Prahas, kus ta elas alates umbes 1356. aastast. Ta oli Praha linnaosa Nové Město peamine kavandaja. Tema loomingu hulgas on ka Nürnbergi "Frauenkirche".
Ta suri Prahas ning maeti Svatý Víti katedraali. Tema tööd jätkasid tema kaks poega.
Tema auks on nimetatud 1988. aastal avastatud asteroid 6550 Parléř.
Kalervo Alanenpää

Kalervo Johannes Alanenpää (sündinud 18. aprillil 1956 Ylitornio vallas Soomes) on Rootsi endine poksija.
Alanenpää oli Rootsi meister kergekaalus (kuni 60 kg) 1980. aastal. 
Alanenpää osales kergekaalus (kuni 60 kg) 1980. aasta Moskva olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas 1. ringis ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Alanenpää osales kergekaalus (kuni 60 kg) 24. Euroopa meistrivõistlustel (Tampere, 1981), kuid kaotas veerandfinaalis hilisemale pronksmedalivõitjale Carlo Russollilole (Itaalia) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Gunnar Nilsson

Nils Gunnar Lorentz Nilsson (3. märts 1923 Grevie, Båstadi vald – 12. mai 2005 Västra Frölunda, Göteborg) oli Rootsi poksija.
Nilsson oli Rootsi meister raskekaalus (üle 80 kg) 1948. aastal. 
Nilsson sai raskekaalus (üle 80 kg) 1948. aasta Londoni olümpiamängude poksivõistlustel hõbemedali, kaotades finaalis kuldmedali- ja olümpiavõitjale Rafael Iglesiasele (Argentina).
Nilsson poksis novembrist 1949 kuni detsembrini 1956 elukutselisena. Ta pidas kokku 18 kohtumist, millest võitis 12 (neist 4 nokaudiga), kaotas 4 (neist 2 nokaudiga) ja viigistas 2 kohtumist.
Fiksatsioon

Fiksatsioon ehk fikseerimine on kudede ja rakkude surmamine ning konserveerimine teatud kemikaalidega (fiksaatoritega), külmutades või kuumutades, et nende struktuuri uurimiseks säilitada.
Fiksatsioon (täpsustus)

 
Fiksatsioon ehk fikseerimine on millegi kinnitamine, kinnistamine, kindlasse asendisse viimine või selles hoidmine.
Lena Adelsohn Liljeroth

Lena Elisabeth Adelsohn Liljeroth (sündinud 24. novembril 1955 Spångas) on Rootsi ajakirjanik ja poliitik. Ta oli alates 24. oktoobrist 2006 kuni 3. oktoobrini 2014 Rootsi kultuuriminister. Ta kuulub Mõõdukasse Koalitsiooniparteisse. 2002 valiti ta Riksdagi.
Lena Adelsohn Liljeroth on abielus Mõõduka Koalitsioonipartei endise juhi Ulf Adelsohniga.
Eesti Demokraatlik Unioon

Eesti Demokraatlik Unioon (kuni 1962. aastani Ühinenud Põllumeeste ja Väikemaapidajate Kogud, nimetatud ka Ühendatud Põllumeeste Erakond) oli eesti pagulaste erakond.
Erakond kuulus Eesti Rahvusnõukogu koalitsiooni. 1994. aastal kirjutasid EDU esimees Enno Penno ja Eesti Maa-Keskerakonna esimees Vambo Kaal alla deklaratsioonile Eesti Demokraatliku Uniooni ja Eesti Maa-Keskerakonna vahelise koostöö kohta, kus konstateeriti, et poliitilise tegevuse raskuspunkt on lõplikult kandunud kodumaale ja EDU saab oma tegevuse senisel kujul lõpetada.
Konsortsium

Konsortsium (ingl.k. "consortium") on kahe või enama isiku, ettevõtte, organisatsiooni või riigi valitsuse ühendus kavatsusega osaleda selle tegevustes ja/või eraldada/jaotada omavahel ressursse mingi ühise eesmärgi saavutamiseks. 
Konsortsium on ajutise kokkuleppe alusel tegutsev mitme panga või tööstuskompanii ühendus, mille eesmärk on suurte finantsoperatsioonide sooritamine või suurte tööstus- või transpordiobjektide rajamine; teatav ettevõtete koondis.
Invasioon

Invasioon ehk sõjaline invasioon on mingi riigi sõjaväe tungimine teise riigi territooriumile.
Invasioon (täpsustus)

Invasioon (ld "invadere" 'sisse tungima, ründama') on sissetung. Sõna on kasutusel ka terminina.
Monmouthpedia

Monmouthpedia on Vikipeedia projekt, mille eesmärk on katta artiklite ja fotodega terve Monmouthi linn Walesis Suurbritannias. Projekti raames luuakse artiklid linna iga tähelepanuväärse paiga, inimese, rajatise, taime, looma jms kohta nii paljudes keeltes kui võimalik, erilise rõhuga kõmri keelel.
Monmouthpedia kasutab nutitelefonides loetavaid QR-koode, mis kasutavad QRpedia võimalusi ning infotahvlitele paigaldatult suunavad turistid Vikipeedia artiklite juurde iga turisti emakeeles. Artiklitele lisatakse koordinaadid ("geotag"), mis võimaldavad teha linnas virtuaalseid ekskursioone Vikipeedia mobiilirakenduste või Vikipeedia infokihi abil Google Street View's ning on kättesaadavad ka virtuaalreaalsuse tarkvaras nagu Layar.
Projekt toimub Wikimedia UK ja Monmouthshire'i omavalitsusnõukogu koostöös. Nõukogu laseb selle tarbeks katta kogu linna vaba ja tasuta WiFiga. Projekti raames on juba loodud üle 1000 QRpedia koodi.
Linnanõukogu ja majaomanike nõusolekul tarvitatakse Monmouthis mitut liiki QR-koode, mis võivad ka erineda standardsetest mustvalgetest koodidest:
Imendumine

Imendumine ehk resorbeerumine ehk resorptsioon on ainete liikumine väliskeskkonnast, kehaõõntest ja õõneselunditest verre ja lümfi. 
Näiteks seedekulglas imendumise kaudu saab organism eluks vajalikke aineid, nende seas amino- ja rasvhappeid, glükoosi, mitmesuguseid sooli, vett ja vitamiine.
Eero Tarjus

Eero Tarjus (14. juuli 1917 Retla, Alliku vald, Järvamaa – 24. september 2005 Landvetter, Rootsi) oli eesti õpetaja ja koorijuht.
Ta lõpetas 1937. aastal Türi Aianduskeskkooli, õppis aastail 1937–1939 Tallinna Pedagoogiumis ja 1939–1944 Tallinna Konservatooriumis Tuudur Vettiku koorijuhtimisklassis.
1939–1940 töötas Eero Tarjus Ülemõisa algkoolis Rimmu vallas, 1940–1941 Hargla algkoolis Juuru vallas ja 1941–1944 Tallinna 27. algkoolis Nõmmel. 
1944. aastal põgenes Eero Tarjus Eestist. Aastail 1947–1950 oli ta Lübecki ja 1963–1980 Göteborgi Eesti Kooli juhataja. 1958. aastal oli Rootsi eestlaste laulupidude üldjuht.
1989. aastal autasustas Forseliuse Selts teda Ignatsi Jaagu medaliga.
Anatoli Nazarenko

Anatoli Nazarenko (vene keeles Анатолий Назаренко; sündinud 19. detsembril 1948) on endise Nõukogude Liidu (Kasahhi NSV) maadleja.
Ta oli Eesti maadlejate Avo Talpase ja Olev Kiirendi konkurent Nõukogude Liidu maadlusvõistlustel.
Nazarenko võitis 1972. aasta suveolümpiamängudel hõbemedali Kreeka-Rooma maadluses. Ta kaotas punktidega Ungari maadlejale Csaba Hegedűsle. Ta on kolmekordne maailmameister ja kahekordne Euroopa meister Kreeka-Rooma maadluses. Ta on võitnud Grand Prix of Germany kaks korda.
Nõukogude Liidu meistrivõistlused.
1969. aasta – 1. koht
1970. aasta – 2. koht
1971. aasta – 1. koht (2. koht – Leonid Liberman)
1973. aasta – 1. koht (2. koht – Avo Talpas; 3. – koht Olev Kiirend) 
1974. aasta – 1. koht (2. koht – Vladimir Tšeboksarov)
1975. aasta – 1. koht (2. koht – Vladimir Tšeboksarov)
1976. aasta – 2. koht (võitis Vladimir Tšeboksarov)
Praegu elab ta Ameerika Ühendriikides ja töötab treenerina.
Agusalu looduskaitseala

Agusalu looduskaitseala oli kaitseala Ida-Virumaal Puhatu soostiku lõunaosas.
Kaitseala moodustati 1981. aastal Agusalu sookaitsealana. Algse kaitseala pindala oli 7657 ha. 1997. aastal moodustati sookaitsealast Agusalu maastikukaitseala, mis omakorda korraldati 2007. aastal ümber Agusalu looduskaitsealaks. 2018. aastal liideti Agusalu looduskaitseala Alutaguse rahvuspargiga.
Looduskaitseala asus Alutaguse vallas Karjamaa, Katase, Remniku, Smolnitsa ja Vasknarva külas, Alutaguse vallas Imatu, Kuru, Pootsiku, Sälliku ja Varesmetsa külas ning Alutaguse vallas Agusalu, Jaama, Kaatermu, Kamarna ja Kivinõmme külas. Selle suurus oli üle 11 000 ha.
Kaitseala moodustati Alutagusele iseloomulike soo- ja metsakoosluste säilitamiseks, uurimiseks ja tutvustamiseks ning kaitsealuste liikide ja nende elupaikade kaitseks. Endise Agusalu looduskaitseala territoorium on rahvusvahelise tähtsusega märgala (Ramsari ala).
Tallinna superintendentide loend

Tallinna superintendentide loend on loend Tallinna konsistoriaalringkonna vaimulikest juhtidest. Konsistoriaalringkonda kuulusid Tallinna Niguliste kogudus, Tallinna Oleviste kogudus, Tallinna Jaani kogudus (eesti) ja Tallinna Mihkli kogudus (soome-rootsi). 
Tallinna superintendendiks oli tava kohaselt Tallinna Oleviste kiriku pastor.
1890. aastal ühendati Tallinna konsistoriaalringkond ja Tallinna linnakonsistoorium VELK Eestimaa konsistoriaalringkonnaga..
Gabriel Zaid

Gabriel Zaid (sündinud 24. jaanuaril 1934 Monterreys) on Mehhiko kirjanik ja esseist.
Talle on rahvusvahelist populaarsust toonud teos "Los demasiados libros" (1972), mis on ilmunud rohkem kui kümnes keeles. Eesti keeles on see ilmunud Kätlin Kaldmaa tõlkes inglise keelest Loomingu Raamatukogu sarjas 2011. aastal (nr. 40) pealkirjaga "Liiga palju raamatuid".
Torgny Lindgren

Gustav Torgny Lindgren (16. juuni 1938 Raggsjö, Norsjö vald – 16. märts 2017 Stockholm) oli rootsi kirjanik.
Torgny Lindgren sündis Andreas Lindgreni ja Helga Björki pojana. Ta õppis Umeås õpetajaks ning töötas selles ametis kuni 1970. aastate keskpaigani. Ta tegutses aastaid kohaliku omavalitsuse poliitikuna, kuuludes Rootsi Sotsiaaldemokraatlikku Töölisparteisse. 1980. aastail pöördus ta katoliku usku.
Lindgren tuli kirjandusse 1965. aastal luuletajana, ent tema läbimurre sai teoks alles 1982. aastal romaaniga "Mao tee kalju peal" ("Ormens väg på hälleberget"). Lindgreni teoseid on tõlgitud rohkem kui 30 keelde ning ta on tänapäeva Rootsi rahvusvaheliselt edukamaid kirjanikke. 1991. aastal sai ta Rootsi Akadeemia liikmeks.
Joonatan Lõvisüda

Joonatan Lõvisüda (ka Joonatan Lõvi; rootsi keeles Jonatan Lejonhjärta) on peategelane Astrid Lindgreni raamatus "Vennad Lõvisüdamed". 
13-aastane Joonatan on perekonna vanem poeg. Tal on 9-aastane väikevend Karl Lõvisüda ja ema Sigrid, kes töötab õmblejana. Poiste isa nimi on Aksel, aga tema läks merele, kui Joonatan oli 6-aastane ja sestsaadik pole nad temast midagi kuulnud. Joonatan on ilus poiss, kellel on kuldselt kumavad juuksed ja säravad tumesinised silmad. Väike Karl jumaldab oma venda, kes on lahke, julge ja tugev, klassi parim õpilane ning teiste laste hulgas hinnatud sõber, kes neile alati kõiksugu huvitavaid asju välja mõtleb. Joonatan hoiab väga oma väikest haiget venda ja võib teda kuitahes kaua lõbustada talle voodiserval päevasündmustest rääkides. Kui Karl haigena raskelt köhis, tõusis Joonatan tihti öösiti üles, et talle meevett keeta.
Nangijaalas sai Joonatan endale üleni musta hobuse, kelle nimi oli Grim. Joonatanist saab Sofia parem käsi võitluses Tengili vastu ja ta ei karda mitte põrmugi. Talle meeldis juba kodus ümber riietuda, tehes haigele vennale teatrit. Ümbermaskeerumisoskus tuleb ennast Kibuvitsaorus varjates suuresti kasuks. Joonatan on hooliv ja tundlik, kuid sealjuures ratsionaalne ning võimeline oma emotsioone edukalt varjama. Pärast seda, kui Tengil külaväljakul ühe mehe tapab, näeb Karl teda nutmas – muidu ei teinud ta seda kunagi.
Karl Lõvisüda

Karl Lõvisüda (ka Kalle Lõvi, Korp) on minategelane Astrid Lindgreni raamatus „Vennad Lõvisüdamed“. 
Karlil on vanem vend Joonatan Lõvisüda ja ema Sigrid, kes töötab õmblejana. Poiste isa Aksel merele, kui Karl oli kaks aastat vana, ja sestsaadik pole nad temast midagi kuulnud. Joonatan kutsub Karli väikesest saadik Korbiks, sest need talle väga meeldivad. Üldse hoiavad nad vennaga teineteist väga. 
Välimuselt on Karl enda sõnul inetu ja kõverjalgne, kõhna näo ja pulstis juustega. Nangijaalas sai Karl endale valge laiguga musta hobuse, kelle nimi oli Fjalar. Iseloomult on Karl vaikne ja arglik, Jossi sõnul „peaks ta õige nimi olema Jänesesüda“. Raamatu lõpus tõestab väike Karl siiski oma vaprust, tehes vendade viimase hüppe Nangiliimasse.
Tengil

Tengil on tegelane Astrid Lindgreni raamatus „Vennad Lõvisüdamed“. Ta on pärit Karmanjakast, mis asub üleval Ürgmägede mägedes, mööda mida voolab Ürgjõgede jõgi. Tengil on türann ei taha lasta inimestele elada orgudes nii, nagu nad elavad ja talle meeldib laastada kõike, mis ta teele jääb. Lisaks sellele on Tengilil vaja ka orje, eelkõige vallutamatu kindluse ehitamiseks. Ükski sellele tööle valitud meestest pole eluga tagasi tulnud. Hirmutamiseks ja tapmiseks on tal olemas Katla – tänu sõjasarvele temale alluv draakon. Tengilil on kuldne lodi ja must täkk kuldsete ratsmete ja kuldse sadulaga. Tal on kurjad silmad ning Kibuvitsaorgu külastades kandis ta veripunaseid rõivaid ning veripunane oli ka ta kiivritutt. 
Tengili suurimad vaenlased on Orvar Kibuvitsaorus ja Sofia Kirsiorus. Orvar õnnestus tal vangistada, lisaks lubas ta 15 valget hobust tasuks sellele, kes Sofia elusalt või surnult tema kätte toob. Loo jooksul kujuneb tema suurimaks sihtmärgiks Joonatan Lõvisüda, kelle kättetoimetamise eest pakutakse 20 valget hobust. .
Lohe Katla

Katla on koletis Astrid Lindgreni raamatus „Vennad Lõvisüdamed“. Ta on ürgaegadest tulnud lohe. Arvatakse, et ta tuli välja Katla koopast, kus ta oli musttuhat aastat maganud ning ärgates roomas ta Tengili lossi juurde, puhudes surmavat tuld igaühele, kes talle ette juhtus. Katla kardab aga Tengili sõjasarve hüüdu ning kui Tengil seda puhub, kuulab ta pimesi mehe sõna. Tengil hoiab teda kullast keti otsas ühes uues koopas Karmi kose lähedal. Katla vastu pole relvi olemas, teda ei saa tappa teisiti kui näljaga ning üksainus tema väike tulekeel on küllaldane, et halvata ja surmata keda tahes. 
Katla vaenlane on hiiglaslik lendmadu Karm. Raamatu järgi tavatseti vanasti laps hirmutada lugudega lohest Katla koopas ja lendmaost Karmi koses. Joonatan viskab jõuetus raevus Katlat kiviga ning lohe paiskub tagurpidi Karmi koske. Karm ja Katla surevad mõlemad üksteist rünnates.
Urs Widmer

Urs Widmer (21. mai 1938 Basel – 2. aprill 2014 Zürich) oli Šveitsi kirjanik ja tõlkija.
Urs Widmer sündis Šveitsi tõlkija, kirjanduskriitiku ja gümnaasiumiõpetaja Walter Widmeri pojana. Sage külaline nende kodus oli saksa kirjanik Heinrich Böll. Urs Widmeri saksa keele õpetaja Baseli reaalgümnaasiumis oli kirjanik Rudolf Graber. Urs õppis Baseli, Montpellier' ja Pariisi ülikoolides germanistikat, romanistikat ja ajalugu. 1966. aastal kaitses ta Baseli Ülikoolis väitekirja saksa sõjajärgsest proosast ja sai doktorikraadi.
Herbert Iir

Herbert Anatol Iir (28. veebruar 1913 Tallinn – 6. aprill 1996 Stockholm) oli eesti ühiskonnategelane.
Ta õppis 1936–1939 ja 1942–1943 Tartu ülikooli, hiljem Stockholmi Ülikooli majandusteaduskonnas, Korporatsioon Fraternitas Estica vilistlane.
Ta töötas Eesti Tarvitajate Keskühingus, põgenes 1944. aastal Rootsi. Osales paguluses revidendina eesti organisatsioonides.
Keelkond

Keelkond (varem "keelepere") on keeleteaduses kõigi tõestatult suguluses olevate keelte hulk.
Ühte keelkonda kuuluvate keelte omavahelist keelesugulust on võrdlev-ajaloolises keeleteaduses tavaliselt kirjeldatud keelepuu abil. 
Keelkonnast suuremaid taksonoomilisi üksusi on keeleteaduses nimetatud terminitega hõimkond või keeleselts. Selliste üksuste hulka kuulub näiteks hüpoteetiline Uurali-Altai keeleselts, mis hõlmab nii Uurali keeli kui ka Altai keeli.
Keelepuu

Keelepuu on võrdlevas-ajaloolises keeleteaduses tarvitatav mudel suguluses olevate keelte omavaheliste seoste esitamiseks, näiteks keelkondade kirjeldamisel.
Keelepuus on igal reaalsel keelel ülimalt üks otsene esivanem, mis harilikult on ka veel vähemalt ühe teise sugulaskeele esivanem. Niisugust kahe või enama keele esivanemat nimetatakse nende keelte algkeeleks.
Keelepuu esitab lisaks reaalsetele keeltele või murretele ka kõik konstrueeritud algkeeled, millest keeleteadlased on lugenud neid reaalseid keeli või murdeid põlvnevaks.
Keelepuu mudel sarnaneb bioloogias liikide ja liikidest suuremate taksonoomiliste üksuste omavahelisi seoseid kirjeldavate puudega. Bioloogilise taksonoomia mõisteid on kasutatud Ameerika Ühendriikides indiaani keelte kasutamiseks laialdasemalt kui Euroopa keeleteaduses.
Katarzyna Grochola

Anna Katarzyna Grochola (sündinud 18. juulil 1957 Krotoszynis) on poola kirjanik ja ajakirjanik.
Alexanderplatz

Alexanderplatz on väljak ja liiklussõlm Berliini kesklinnas Mitte linnarajoonis, Berliini teletorni lähistel. Berliinlased nimetavad seda sageli lihtsalt Alex'iks, viidates sellega kogu piirkonnale, mis jääb Mollstraße ning Spandauer Straße ja Punase raekoja vahele. 
Ajalugu.
Varasem ajalugu.
Algselt oli tegemist linna kindlustustest väljapoole jääva kariloomade turuga. Oma nime sai Alexanderplatz Vene keisri Aleksander I järgi, kui tema külaskäigu auks 25. oktoobril 1805 käskis Preisi kuningas Friedrich Wilhelm III turuplatsi ümber nimetada. Oluliseks muutus väljak 19. sajandi lõpul, kui sinna rajati Alexanderplatzi raudteejaam, ning tähtsaks ärikeskuseks arenes paik pärast seda, kui 1904. aastal avati lähedal asuvas turuhallis Hermann Tietzi kaubamaja. Metroojaam praegusel U2 liinil avati Alexanderplatzil 1. juulil 1913. 
Alexanderplatzi kõrgaeg oli 1920. aastatel, kui see oli koos Potsdamer Platziga Berliini ööelu südameks. Sellest inspireerituna ilmus 1929. aastal Alfred Döblini romaan „Berliin, Alexanderplatz”, mille põhjal on valminud kaks filmi – Piel Jutzi linateos 1931. aastal ja Rainer Werner Fassbinderi 15 ja poole tunni pikkune film 1980. aastal. 1920. aasta ümber algas ka väljaku ümberkujundamine vastavalt kasvanud liiklusele. Samuti ehitati raudteeviadukti äärde kaks uut hoonet, 1932. aastal valmisid vastavalt Peter Behrensi plaanidele "Alexanderhaus" ja "Berolinahaus". 
Alexanderplatz Ida-Berliini osana.
1960. aastatel läbis Alexanderplatz suure ümberkujunduse – seda laiendati osana Ida-Berliini linnasüdame uuenduskavast ning väljak muudeti jalakäijate alaks. Väljaku äärde rajati sel perioodil ka teletorn ("Fernsehturm"), samuti kujundavad üldilmet 125 meetri kõrgune Park Inn Berlini hotell, maailmakell (keerlev installatsioon, mis näitab kellaaega kogu maailmas) ja Hermann Henselmanni loodud "Haus des Lehrers" (Õpetajate maja).
1989. aasta 4. novembril Alexanderplatzil toimunud meeleavaldus oli Ida-Saksamaa ajaloo suurim demonstratsioon. 
Saksamaa taasühinemise järel.
Saksamaa taasühinemise järel on paljusid Alexanderplatzi ümbruse hooneid renoveeritud. Hoolimata trammiliinide sõlmpunkti taastamisest on väljaku üldilme jäänud sotsialismi perioodi meenutavaks. Muuhulgas on alles populaarse kohtumiskohana praegu grafitiga kaetud Rahvaste Sõpruse purskkaev ("Brunnen der Völkerfreundschaft"). 
1993. aastal valmis ka arenduskava, mis sisaldas mitme pilvelõhkuja ehitamist, kuid seni pole nende ehitamine plaanis, sest puudub nõudlus vastavate pindade järele. Mõned hooned ehitati ümber siiski seoses Kaufhofi kaubamaja rekonstrueerimisega 2004. aastal ja Berliini suurima maa-aluse raudteejaama rajamisega. Läheduses avati 2007. aastal umbes 180 poega Alexi kaubanduskeskus ning 2008. aastast asub Alexanderplatzil Saturni elektroonikapood. 
Paljud ajaloolised hooned asuvad Alexanderplatzi läheduses, sealhulgas linnavalitsuse asukohaks olev Punane raekoda ("Rotes Rathaus"). Samuti lähikonnas asunud kunagine Ida-Saksamaa parlamendihoone "Palast der Republik" on praeguseks lammutatud ja sellel kohal kavatsetakse taastada barokne linnaloss ("Stadtschloss").
Uurali-Altai keeled

Uurali-Altai keeled on hüpoteetiline keelte hõimkond ehk keeleselts, mis hõlmab nii Uurali keelkonda kui ka Altai keelkonda. 
Uurali-Altai keeli on nimetatud ka turaani keelteks.
Algkeel

Algkeeleks nimetatakse võrdlev-ajaloolises keeleteaduses vähemalt kahe reaalselt teada oleva omavahel suguluses oleva keele rekonstrueeritud hüpoteetilist esivanemat.
Algkeeli rekonstrueeritakse praeguste keelekujude ühis- ja erijoonte põhjal, näiteks rekonstrueeritud läänemeresoome algkeel põhineb läänemeresoome keelte ja murrete jäädvustustel. Rekonstrueeritud algkeele ja kunagise tegeliku varasema keelekuju olemusliku erinevuse tõttu on vene keeleteaduses eristatud rekonstrueeritud algkeelest (vene keeles "prajazõk") eraldi mõistena aluskeelt (vene keeles "jazõk-osnova"), mis tähistab praeguste keelte mingil kindlal ajal või kindlas kohas räägitud reaalset eellaskeelt. Esimene rekonstrueeritud algkeel oli indoeuroopa algkeel, seejärel Altai ja Uurali. Hästi rekonstrueeritud algkeel on variatsioonivaba, ilma murdeerinevusteta, samas kui elav keel on tohutult varieeruv, liigendudes murreteks ja idiolektideks.
Algkeele kui keeleteadusliku rekonstruktsiooni määratluse ja omaduste tõttu on Tiit-Rein Viitso hinnangul üldjuhul ebakorrektne püüda algkeelt dateerida. Kui mitme keele ühise eellaskeele olemasolu kohta on kirjalikke viiteid, on rekonstrueeritud algkeele samastamine reaalsete keelte tegeliku eelkäijaga Viitso hinnangul küsitav. Võrdlev-ajaloolise keeleteaduse vahenditega rekonstrueeritud algkeele vastavus varasemale keelekujule võib mõnes osas olla väga suur, kuid mida erinevamad on algkeele rekonstrueerimiseks kasutatud keeled või murded, seda ebaühtlasemad on rekonstrueeritud algkeele eri osad ajaliselt.
Rekonstrueerimine.
Algkeeli rekonstrueeritakse võrdlev-ajaloolise meetodi abil. Selleks võrdleb teadlane eri keelte samatähenduslikke sõnu ja püüab nende põhjal rekonstrueerida algkeele sõnu nii, et oleks võimalik seletada, kuidas ühest või teistest algkeele vormist on keelemuutuste tagajärjel kujunenud tänapäeva keelte vastavad sõnad. Näiteks idaeuroopa algkeele rekonstrueerimisel võrreldi vanakreeka, ladina, saksa ja inglise keelt muistste sanskritikeelsete tekstidega. Kreeka ja ladina keeles lõpeb sõna "s"-ga ka inglise sanskriti keeles "d"("t")-häälikuga, siis leiti, et algkeeles olid sõna lõpus mõlemad häälikud, kuid ühes harus kadus "d" ja teises "s". Sõna keskel oli algkeeles ilmselt pikk "o", sest sellest häälikust on kõige kergem ette kujutada arenguid tänapäeva keeltesse. Niisugusel viisil ajas tahapoole liikudes jõutigi algkeele sõnakujuni. 
Viited.
3. Õpik “Keel ja ühiskond” M. Ehala, K. Habicht, P. Kehayov, A. Zabrodskaja
Atlex

Atlex on Eesti kirjastus, äriühinguna Atlex AS.
Atlex tegutseb alates 1992. aastast, mil hakkas välja andma spordiajakirja Atleet. 
Ajakirjadele lisandus peagi kõrgkoolide õppevahendite kirjastamine ja trükkimine. Aastast 2002 kirjastab kirjastus ka üldharidus- ja kutsekoolide õpikuid.
Oskari Jauhiainen

Heikki Oskari Jauhiainen (31. oktoober 1913 Kiiminki – 20. jaanuar 1990 Helsingi) oli soome skulptor.
Ta valmistas eelkõige monumentaalskulptuure, kuid kujundas ka medaleid ja vappe.
Oskari Jauhiainen oli pärit vaesest perest, kus käsitööoskused olid au sees. Lapsena karjas käies armastas ta voolida puukujukesi, mida õnnestus isegi müüa. Avalikult esil oli tema kätetöö esimest korda 1928. aastal Oulu põllumajandusnäitusel, kus tema valmistatud karukuju äratas laiemat tähelepanu.
1936. aastal valmistas Jauhiainen kivist Vesaise mälestusmärgi Ylikiiminkis ja 1937 monumendi "Liekki" Yppäris.
Aastatel 1938–1941 õppis ta kunstiakadeemia eelkäijaks olnud kunstnike ühenduse joonistuskoolis näiteks Felix Nylundi käe all.
Ta osales Talvesõjas ja Jätkusõjas. Aastast 1947 kuulus ta Soome ekspressionistide moodustatud Oktoobri rühma. Pärast sõda valmistas ta kümme sõjamälestusmärki.
Aastal 1952 valmis Jauhiaise esimene suurem töö, Mikael Agricola monument Turus. See tegi ta laiemalt tuntuks. Samal aastal püstitati ka langenute mälestusmärk Oulus. Aastatel 1956–1965 õpetas ta kunstiakadeemias skulptuuri.
Aastal 1954 võitis Jauhiainen koos Aimo Tukiaisega Mannerheimi ratsamonumendi võistluse, kuid koostöö katkes 1956. aastal, kui Jauhiainen erimeelsuste tõttu osalusest loobus.
Tal oli ateljee Helsingis Jollases, kuid suved veetis ta Kiiminkis. 
Aastal 1956 sai ta Pro Finlandia medali. President Urho Kekkonen andis Jauhiaisele 1968. aastal professori nimetuse. Aastal 1977 määrati talle kunstnikupension ning 1982 anti akadeemiku aunimetus.
Kiiminkis avati 1997. aastal Oskari Jauhiaise muuseum.
Oskari Jauhiaise tööde seas on "Nahkurit" (Hämeenlinna, 1958), "Kalasääski ja lohi" (Oulu, 1960), Werner Söderströmi monument (Porvoo, 1960), "Ruuhkanpurkajat" (Joensuu, 1962), "Ahtaajat" (Kotka, 1964), "Paperintekijät" (Tervakoski, 1966), Meremeeste mälestusmärk (Helsingi, 1968), Teuvo Pakkala monument (Oulu, 1973), "Niittäjät" (Liminka, 1977), "Vanhat vaeltajat" (Muhos, 1984) ja "Haravatyttö" (Kiiminki).
Lorenzo Lotto

Lorenzo Lotto (umbes 1480 Veneetsia – 1556 või 1557 Loreto) oli Põhja-Itaalia maalikunstnik, joonistaja ja illustraator, keda peetakse traditsiooniliselt Veneetsia koolkonna esindajaks. Ta maalis palju altarimaale, töid religiooni ainetel ja portreid. Tema loomingu põhiosa jääb küll kõrgrenessansi ajalistesse raamidesse, kuid tema teostes avalduvaid närvilisi ja ekstsentrilisi seadmisi ja moonutusi võib vaadelda ka kui üleminekuetappi 16. sajandi esimeste Firenze ja Rooma maneristide loominguni.
Veneetsias sündinud kunstnik töötas Trevisos (1503–1506), Marches (1506–1508), Roomas (1508–1510), Bergamos (1513–1525), Veneetsias (1525–1549), Anconas (1549) ja viimaks, frantsiskaani ilmikvennana, Loretos (1549–1556).
Felix Nylund

Felix Arthur Nylund (15. mai 1878 Korppoo – 23. detsember 1940) oli Soome skulptor.
Tema tuntuim teos on 1932. aastal püstitatud Kolme sepa monument Helsingis Mannerheimintie ja Aleksanterinkatu nurgal.
Pitser

Pitser on pitsati positiivne reljeefne jäljend plastilises aines või värvis.
Pitsereid on läbi ajaloo kasutatud nii sulgemiseks kui tõendamiseks. Pitseriga sulgemine garanteerib sisu säilimise muutmata kujul, pitseriga annab sulgeda nii kirja kui merekonteinerit. Pitseriga tõendamine on ajaloo jooksul olnud kõige enam kasutatud dokumendi turvaelement, autentsuse tagaja. 
Kõige levinumad pitseerimismaterjalid on metall ja vaha, uusajal ka pitserilakk. Metallpitsereid, mida kasutati eriti palju Bütsantsis ja üldse Vahemere maades, nimetatakse bulladeks. Kuna Rooma paavst kasutas pitseerimiseks läbivalt tina, on bulla nimetus laienenud paavsti välja antava üriku üldnimetuseks.
Keskajal oli pitseerimiseks kasutusel vaha, millesse segati selle omaduste parandamiseks sisse teisi aineid, näiteks vaiku, õli, kipsi, kriiti või rasva. Eri kantseleides kujunes välja ka traditsioon, mis värvi vahaga pitseeriti. Teistest paremaks peeti punase vahaga pitseerimist. Kuna vahapitser on õrn hakati selle kaitseks 15. sajandil vahakujutist ümbritsema metallist (või ka puust) kapsliga. 16. sajandil tuleb kasutusele pitserilakk, mis on vahast vastupidavam. 
Tahmapitserid kasutati 18.–20. sajandil. Metallist või kivist pitsat tahmatati leegi kohal ning suruti siis vastu dokumenti.
Oskari Jauhiaise muuseum

Oskari Jauhiaise muuseum on soome skulptori Oskari Jauhiaise elu ja loomingut käsitlev muuseum Kiiminki vallas.
Muuseumi varad koosnevad peamiselt Jauhiaise perekonna annetatud teostest ja esemetest. Lisaks püsiekspositsioonile korraldatakse muuseumis ka vahetatavaid näitusi.
Muuseum avati 1997. aastal.
Pärna tänav

Pärna tänav (saksa keeles "Lindenstraße") on tänav Tartus Ülejõel. Tänav algab Pika ja Fortuuna tänava ristmiku lähistelt ning lõpeb Puiestee tänaval, ristudes Uue tänava ja Jaama tänavaga. Pärna tänava kogupikkus on 530 meetrit.
Pärna ja Pika tänava nurgal asuvad endise Tartu Pärmivabriku hooned.
Pärna tänav (täpsustus)

Pärna tänav on tänav järgmistes Eesti asulates:
Paul Bourget

Paul Charles Joseph Bourget [pol šarl žoz'ef burž'e] (2. september 1852 Amiens – 25. detsember 1935 Pariis) oli prantsuse kirjanik ja kirjanduskriitik.
Nikolai Jakovenko

Nikolai Jakovenko (vene Николай Иванович Яковенко; 5. november 1941 Rostov Doni ääres – 22. detsember 2006 Moskva) oli Nõukogude Liidu Kreeka-Rooma maadleja ja treener.
Jakovenko võitis olümpiamängudelt kaks hõbemedalit – 1968. aasta olümpiamängudel ja 1972. aasta olümpiamängudel. Tema peamised konkurendid olid bulgaaria maadleja Bojan Radev ja rumeenlane Nicolae Martinescu.
Nikolai Jakovenko on maetud Vladõkino kalmistule.
Nõukogude Liidu meistrivõistlused.
Pärast sportlaskarjääri lõppu sai temast Nõukogude Liidu maadluskoondise treener. Tema parim õpilane on Gennadi Korban.
Andrus Saareste

Andrus Kustas Saareste (aastani 1921 Saaberk, Saaberg; aastani 1935 Albert Helmut Gustav; 18. juuni 1892 Tallinn – 11. mai 1964 Uppsala) oli eesti keeleteadlane ja murdeuurija.
Elukäik.
Andrus Kustas Saareste oli kaupmehe poeg. Ta lõpetas 1912. aastal Tallinna Aleksandri Gümnaasiumi, seejärel õppis 1912–1913 Tartu Ülikoolis ja 1913–1917 Helsingi ülikoolis ning 1919. aastast taas Tartu Ülikoolis, mille lõpetas 1921 eesti keele alal magistrikraadiga.
Aastatel 1917–1919 oli Saareste Tallinnas keskkooliõpetaja, 1919. aastal osales Vabadussõjas ning aastatel 1920–1925 oli Tartu Õpetajate Seminari ja Reaalkooli õpetaja.
1924. aastal kaitses ta doktoriväitekirja eesti murretest ("Leksikaalseist vahekordadest eesti murretes, I. Analüüs", ilmunud samal aastal sarjas "Acta et Commentationes Universitatis Dorpatensis" B VI.1). 1925 oli ta Tartu Ülikooli eradotsent, 1925–1928 eesti keele erakorraline ja 1928–1941 professor, 1940–1941 kateedri juhataja ja aastast 1942 teaduslik stipendiaat, 1935–1936 ka Ungari Kuningliku Péter Pázmány Ülikooli külalisprofessor.
Ühtlasi oli Saareste 1924–1931 ajakirja Eesti Keel peatoimetaja, aastast 1925 (vaheaegadega) Akadeemilise Emakeele Seltsi esimees, 1931–1939 Tartu Ülikooli Eesti Keele Arhiivi juhataja ja "Eesti Entsüklopeedia" osakonnajuhataja.
1944. aastal põgenes ta Saksamaale, sealt siirdus 1945. aastal Rootsi, kus oli 1945–1947 arhiiviassistent, pidas Kopenhaageni ülikoolis eesti keele loenguid ning 1947–1964 oli riiklik stipendiaat Uppsala Ülikooli juures. Rootsis osales ta mitme organisatsiooni, sh Eesti Teadusliku Instituudi (ETI) ja Eesti Teadusliku Seltsi Rootsis tegevuses.
Teadustöö.
Andrus Saareste pani eesti keele õpetamisele Tartu Ülikoolis korraliku teadusliku aluse ning pidas loenguid nii eesti murretest ja eesti keele häälikuloost kui ka morfoloogiast, hiljem ka üldkeeleteadusest. Saareste organiseeris süstemaatilise eesti murdeainestiku kogumise ning tegi suure töö eesti murdeatlase ja mõistelise sõnaraamatu koostamisel.
Saareste uuris eesti keele sõnavara, eesti kirjakeele ajalugu ning eriti eesti murdeid, oli nende kavakindla kogumise ja uurimise rajajaid ja juht, samuti eesti keele akadeemilise uurimise ja õpetamise rajaja ja juht. 1930. aastate keskel alustas ta eesti perekonnanimede kogumist. Tema teadustöö tähtsaimateks tulemusteks olid murdeatlase ja mõistelise sõnaraamatu koostamine, samuti tööde tsükkel eesti keele olemusest ja ajaloost.
1922. aastast oli Saareste Eesti Kirjanduse Seltsi keeletoimkonna juhataja ja 1924–1939 seltsi abieesimees, 1930–1935 Haridusministeeriumi kooliraamatute õppekorralduse toimkonna liige. Ta kuulus 1938 asutatud kohanimede nõukokku, oli Prantsuse Teadusliku Instituudi juhatuse liige, Société de linguistique de Paris' liige ja Soome-Ugri Seltsi välisliige.
Saareste tõlkis eesti keelde prantsuse kirjandust (Gustave Flaubert, Voltaire, Alphonse Daudet). Ta avaldas üle 70 teaduspublikatsiooni.
Markus Univer

Markus Univer (20. september 1878 Metstare talu, Polli mõis, Polli vald, Viljandimaa – 11. detsember 1950 Pärnu, maetud Karksi-Nuia Papi kalmistule) oli Eesti kooliõpetaja, haridustegelane, luuletaja ja leidur.
Pani esimese direktorina käima õppetöö Tartu Tütarlaste Gümnaasiumis. On koostanud ka õpikuid ja tõlkinud. Ta on Tuudur Vettiku "Su Põhjamaa päikese kullast" (1934) sõnade autor.
Isiklikku.
Markus Univeril oli kolm venda, kellest kaks – Volmer ja August – olid samuti õpetajad.
Luulet ja laulutekste kirjutas ka Markus Univeri poja abikaasa Magda Univer.
My Story

My Story (endised nimed "Basilea Danubia", "Aurora", "Papageno", "Danube Pearl", "Bonaventura Pearl", "Austria", ehitatud kui "Holland Pearl") on Hollandi laevakompanii Euro Shipping Voyages jõereisilaev, mis on ehitatud Bodewes Binnenvaarti laevatehases Millingen aan de Rijnis 1971. aastal. Ettevõte Select Voyages kasutas seda laeva 2011. aastal kruiisiliinil sõiduks Doonau jõel Passau ja Budapesti vahet, kuni Select Voyages läks 2011. aasta detsembris pankrotti.
Ajalugu.
Kiil pandi laevale tehasenumbriga 686 Bodewes Binnenvaarti laevatehases Millingen aan de Rijnis Hollandis 26. märtsil 1970. 12. detsembril 1970 lasti laev vette ja ristiti 23. aprillil 1971. Laev sai nimeks "Holland Pearl" ja see anti üle Rotterdami laevakompaniile Holland River Line.
Georges Perec

Georges Perec [žorž per'ek] (7. märts 1936 Pariis – 3. märts 1982 Ivry-sur-Seine) oli prantsuse kirjanik. Ta oli ka tuntud ristsõnade koostaja.
1978. aastal pälvis ta oma teose "La Vie mode d'emploi" eest Prix Médicis.
Oleg Kutšerenko

Oleg Kutšerenko (sündinud 20. detsembril 1971) on Ukrainas sündinud maadleja, kes on võistelnud nii Nõukogude Liidu kui ka Saksamaa koondises.
Ta on olümpiavõitja ja kahekordne maailmameister Kreeka-Rooma maadluses. 
Saksamaa.
1994. aastal sai temast Saksamaa kodanik. Ta tuli aastatel 1997–2004 kaheksa korda Saksamaa meistriks.
Claude Duneton

Claude Duneton [klood dünet'o(n)] (21. aprill 1935 Lagleygeolle Corrèze'i departemangus – 21. märts 2012 Lille) oli prantsuse kirjanik ja publitsist, tõlkija ja näitleja.
Dunetoni kodune keel oli oksitaani keel, prantsuse keele õppis ta selgeks alles koolis. Ta tundis huvi rahvakeele ja rahvakultuuri vastu, koostades muu hulgas rahvalike keelendite antoloogia "Kirp kõrvas" ("La Puce à l'oreille", 1981), prantsuskeelsete kujundlike väljendite entsüklopeedia "Piltlike väljendite bukett" ("Le Bouquet des expressions imagées", 1990), prantsuse kõnekeele sõnastiku "Le Guide du français familier" (1998) ning kaheköitelise teose "Prantsuse laulu ajalugu" ("Histoire de la chanson française", 1998).
Duneton juhtis ka keeleteemalisi raadiosaateid kanalis France Culture ning kirjutas iganädalast keelerubriiki ajalehes Le Figaro.
Bío-Bío Ülikool

Bío-Bío Ülikool (hispaania keeles "Universidad del Bío-Bío") on ülikool Tšiilis Concepciónis.
Ülikool on asutatud aastal 1988.
Ülikooli koosseisu kuulub viis teaduskonda.
Egidijus Kavaliauskas

Egidijus Kavaliauskas (sündinud 29. juunil 1988 Kaunases) on Leedu poksija.
Kavaliauskas on kokku neljakordne Leedu meister – I kergekeskkaalus (kuni 64 kg) aastatel 2008–2009 ning II kergekeskkaalus (kuni 69 kg) aastatel 2010–2011.
Kavaliauskas osales I kergekeskkaalus (kuni 64 kg) 2008. aasta Pekingi olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas veerandfinaalis hilisemale pronksmedalivõitjale Alexis Vastine'ile (Prantsusmaa) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja. Ta osales II kergekeskkaalus (kuni 69 kg) 2012. aasta Londoni olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas 2. ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Kavaliauskas sai II kergekeskkaalus (kuni 69 kg) 16. maailmameistrivõistlustel (Bakuu, 2011) pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale Serik Säpïyevile (Kasahstan). Ta osales I kergekeskkaalus (kuni 64 kg) 15. maailmameistrivõistlustel (Milano, 2009), kuid kaotas veerandfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale Francisco Gómezele (USA) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Andrea del Verrocchio

Andrea del Verrocchio (umbes 1435 Firenze –1488 Veneetsia), sünninimega Andrea di Michele di Francesco di Cione, oli itaalia skulptor, kullassepp ja maalikunstnik, kes töötas Lorenzo de' Medici õukonnas Firenzes. On vähe maale, mida saab omistada temale täie kindlusega, ent tema stuudios õppis mitmeid olulisi kunstnikke, teiste hulgas Leonardo da Vinci, Pietro Perugino ja Lorenzo di Credi. Suurema tuntuse saavutas ta skulptorina ning tema viimast tööd, Bartolomeo Colleoni ratsamonumenti Veneetsias, peetakse vaieldamatult šedöövriks.
Aleksandr Ignatenko

Aleksandr Ignatenko (sündinud 29. märtsil 1963) on endine Nõukogude Liidu maadleja.
Ta on kahekordne maailmameister ja Euroopa meister Kreeka-Rooma maadluses.
Olümpiamängud.
Ta võistles kolmedel olümpiamängudel, kuigi ta oli alati üks oma kehakaalu favoriitidest ei suutnud ta kordagi medalit võita.
1988. aastal Sŏulis – 4. koht
1992. aastal Barcelonas – 4. koht
1996. aastal Atlantas – 19. koht.
Nõukogude Liidu meistrivõistlustel 1986. aastal saavutas ta teise koha.
Ta võitis Grand Prix of Germany 1988. aastal esikoha.
Udo Juuno

Udo Juuno (20. september 1908 Kavastu vald, Tartumaa – 8. aprill 1996 Stockholm) oli eesti õpetaja.
Ta õppis aastail 1942–1943 Tartu Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonnas (matrikli nr. 18815).
Udo Juuno oli alates 1935. aastast algkooliõpetaja Tartus ja Tartumaal. 1944. aastal põgenes ta Rootsi, kus oli 1945–1976 Stockholmi Eesti Algkooli õpetaja ja alates 1950. aastast ka juhataja.
Anna Taru

Anna Taru (sündinud Anna Vageström; 3. aprill 1916 – 21. november 1995 London) oli Eesti ametnik.
Ta oli alates 1948. aastast ametnik Eesti saatkonna Londonis. Ta juhtis saatkonda ja hooldas saatkonna hoonet alates diplomaatide surmast kuni saatkonna hoone müügini, aastail 1974–1989.
Anna Taru oli ka Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku Londoni koguduse sekretär.
Eesti Välisvõitluse Fond

Eesti Välisvõitluse Fond tegutses aastail 1981–1995 Eesti Rahvusnõukogu juures.
Fondi esimees oli kogu tema tegevuse aja Aksel Mark. Fond andis tunnustusstipendiume järgmistele isikutele:
Fondi likvideerimisel jagati lõppsumma Tartus asuva kirjastuse Tungal ja Eesti Rahvusnõukogu vahel.
Kreatiivmootor

Kreatiivmootor on alternatiivmuusikat viljelev Eesti ansambel, mille asutasid 2003. aastal Tallinnas Roomet Jakapi (laul) ja Allan Plekksepp (kitarr). 
Bändi muusikale on iseloomulikud sürreaalsus ja Roomet Jakapi vokaalimprovisatsioonid. Kriitikute tähelepanu on pälvinud muusikute akadeemiline taust ning tekstide mitmekesine kultuuriline päritolu: näiteks on muusikapala "Kaubanduslikud teadaanded" tekstiks nõukogudeaegne reklaam, "William ja Mary" seevastu kirjeldab teadusloost tuntud juhtumit 17. sajandi Briti filosoofi ja astronoomi William Whistoniga, keda Jakapi on käsitlenud ka teadusartiklites. Samuti tõlgendatakse Kreatiivmootorit sageli iroonia ja huumori võtmes, nii kirjutab Kaarel Kressa: "Üldiselt ma jälestan "naljabände", aga ega Kreatiivmootor seda polegi, nad on lihtsalt vaimukad. /---/ See bänd teeb enda tõsiselt võtmise väga raskeks, aga nii andekaid tüüpe peab tõsiselt võtma."
Kreatiivmootori muusikat on iseloomustatud üpris erinevalt. Berliini muusikaürituse Popkomm saidil öeldakse, et see oli algselt "veider lo-fi dada-pop, millelaadset keegi varem kuulnud pole", kuid on nüüd muutunud mitmekesisemaks ja lihvitumaks: "hüpnootiline elektrooniline gruuv, mida rikastavad psühhedeelsed akustilised helid, instrumentaal- ja vokaalimprovisatsioon". Ansambli esinemist Islandil kirjeldas Briti muusikakriitik John Rogers nii: "Eestist Tallinnast pärinev Kreatiivmootor ei sarnane ühegi teise bändiga. Nende kriiskav ja lalisev šamaanist laulja Roomet Jakapi (kes on ka filosoofiaprofessor) purustab oma esinemises täielikult kõne ja keele, kasutades sõnadena hullunud helisid ja silpe omaenese hüperkommunikatiivses keeles."
Erkki Hõbe sõnul on ansambel "trotslikult ekstsentriline". Kriitik Mart Kuldkepi hinnangul on Kreatiivmootorile varem olnud iseloomulikud "osalt taotluslikud, osalt ka häbenemata ebaprofessionaalsusest tulenevad sürrealistlikud momendid", "suurejoonelised vokaalsed eksperimendid" ja "naivistlikult monotoonsed taustad", kuid 2010. aasta plaat "Kaleidoskoop" annab märku kujunemisest "päris-bändiks". Andes plaadile maksimumhinde, kirjutab Kuldkepp: "Kreatiivmootor võikski olla soome-ugri parim "horror"-bänd, kui nende looming poleks kõige veidra ja õudse kõrval ka hirmus lapsik ja pinnapealne." Klassikaraadio saatetutvustuse kohaselt sarnaneb Kreatiivmootori looming dadaismiga, kuivõrd neid mõlemat "läbib mängulisus, vabadus materjaliga ümber käimisel, provokatiivsus ja dogmade murdmine".
Kreatiivmootori 2019. aasta plaadi "Mentalbau" asetas ERRi kultuuriportaal aasta edetabelis Eesti plaatidest kõrgeimale, üldarvestuses 5. kohale, nimetas "Mentalbaud" "filosoofilis-dadaistlik-huligaanseks". ERRi kriitik Norman Kuusik leidis, et "Mentalbaul" on ansambel "kõvasti absurdsuses tagasi tõmmanud", nii et "mitmekesine ja lihvitud "Mentalbau" kõlab vägagi terviklikult ja üha vähem nagu häälutuste ja vabas vormis jazz'i ümber ehitatud avangardistlik kunstiprojekt", olles "igati heas mõttes küpse bändi album".
Endel Rumma

Endel Rumma (3. juuli 1917 Tallinn – 8. november 1995 Nacka, Stockholm) oli eesti arst.
Rumma lõpetas 1935. aastal Gustav Adolfi gümnaasiumi ja sõjakooli ning sai leitnandiks.
Aastail 1935(1936)–1940 ja 1943 (vahepeal oli sõjaväearstina mobiliseeritud) õppis ta Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas, oli Üliõpilasselts Raimla vilistlane.
1944. aasta sügisel põgenes Rumma Eestist aurikul Nordstern, mille venelased Klaipeda ranniku lähedal põhja lasksid. Poolest tuhandest inimesest pääses ainult 50, nende hulgas Endel Rumma. Nordsterni hukkumisel sai Rumma raskelt vigastada, ta sai plahvatuse tagajärjel põlveliigese nihestuse, mis tekitas ummistuse ja gangreeni ning lõpuks tema vasak jalg amputeeriti (seetõttu oli ta pikka aega ravil Gotenhafeni ja Burg bei Magdeburgi haiglas). Rumma kaotas laevahukus ema ja isa, kogu Rummade suurest suguvõsast pääses vaid kolm inimest, hukkus 18. 
17. aprillil 1945 põgenes ta sõprade abiga Berliinist Rootsi. Algul oli Rumma laagris Malmös ja viidi hiljem Stureby haiglasse Stockholmi, kus sai jätkuvat ravi. 1946. aastal sai Rumma esimese töökoha. Endel Rumma täiendas end Karolinska haigla juures ja 1955. aastal saavutas Rootsi arsti õigused. Rumma oli ka Katrineholmi linnaarst. Pikemat aega töötas ta Stockholmi lõunalinnaosade linnaarstina ja oli kuni pensionile jäämiseni Danvikshemmeti arst. Selle haigla kirikus ta ka maeti.
Rumma oli Eesti Maja Klubi ja Akadeemilise Koondise esimees, ERF-i esinduskogu liige, sihtasutuse Eesti Ühisabi esimees ning Eesti Sõjaveteranide Ühingu esimees. Elu lõpuni oli ta Eesti Ohvitseride Kogu Rootsis esimees. Ta laulis pikka aega Stockholmi Eesti Meeskooris ja hiljem ka kooris Sügisheli.
Tema abikaasa oli Inez, nende pojad on Jaan, Andres ja Toomas.
Marta Kiisk

Marta Kiisk (6. november 1903 Aaspere mõis – 19. september 1995 Stockholm) oli eesti farmatseut.
Ta õppis aastail 1930–1934 (lõpetas cum laude) Tartu Ülikooli arstiteaduskonna farmaatsiaosakonnas, Eesti Naisüliõpilaste Seltsi vilistlane.
Ta töötas 1933. aastal Haapsalu apteegis, 1934–1938 Rakveres Virumaa apteegis, 1938–1940 ja 1941–1944 Tallinna Linna Apteegis, 1940. aastal oli ta Rakvere Linna Apteegi juhataja. Marta Kiisk oli Rohuteadlaste Koja nõukogu ainus naisliige. 
Põgenes 1944. aastal Rootsi, kus töötas kutsealal.
Purde tänav

Purde tänav on tänav Tartus Karlovas.
Ta algab Odra tänavalt ja lõpeb Tähe tänaval ning ta pikkus on 750 meetrit. Purde tänavaga ristuvad Turu, Vase, Raua, Kalevi ja Salme tänav.
Bajadeeri tänav

Bajadeeri tänav on kaarekujuline tänav Tartus Ihastes.
Tänav algab ja lõpeb Hando Mugasto tänaval ning on ligikaudu 210 meetri pikkune.
Haflinger

Haflinger on hobusetõug, mis on aretatud Austrias ja Põhja-Itaalias 19. sajandi lõpus.
Haflingeri tõust hobused on suhteliselt väikesed. Nad on alati pruunikad ning neil on iseloomulik kõnnak, mida kirjeldatakse energilise, aga sujuvana. Nad on lihaselised, aga elegantsed. Tõu esimesed jäljed jäävad keskaega ning nende päritolu kohta on mitu teooriat. Haflingerid on aretatud kasutamiseks mägistel maastikel ja nad on tuntud oma vastupidavuse poolest.
Ion Draica

Ion Draica (sündinud 5. jaanuaril 1958) on endine Rumeenia maadleja.
Ta on endine olümpiavõitja, maailmameister ja kolmekordne Euroopa meister Kreeka-Rooma maadluses.
Peale sportlaskarjääri töötas treenerina ja oli spordiklubi "Farul" president.
Vasile Andrei

Vasile Andrei (sündinud 28. juulil 1955) on endine Rumeenia maadleja.
Ta on 1984. aasta olümpiavõitja Kreeka-Rooma maadluses. Samadel olümpiamängudel saavutas ta kuuenda koha vabamaadluses.
1980. olümpiamängudel võitis ta pronksmedali Kreeka-Rooma maadluses. 
1988. olümpiamängudel võitis ta kaks esimest matši, seejärel kaotas Türgi maadlejale Ayhan Taşkinile ja poolakale Andrzej Wrońskile ja langes konkurentsist. 
Pärast sportlaskarjääri töötas ta treenerina spordiklubis Bukaresti Steaua.
Eve Luik

Eve Luik (sündinud 5. oktoobril 1949) on eesti kunstnik.
Tee õnnele

"Tee õnnele" (originaalpealkirjaga "Wege zum Glück") on saksa seriaal, mida hakati tootma 2005. aastal. 
Sarja pikkuseks oli plaanitud 250 osa, aga seriaal sai Saksamaal nii populaarseks, et sarja tehti veel kolme hooaja jagu.
Tornio jõgi

Tornio (rootsi "Torne älv", soome "Tornionjoki", põhjasaami "Duortnoseatnu", meä "Tornionväylä") on jõgi Põhja-Euroopas Rootsis ja Soomes. 
Jõgi algab Rootsi Kiruna vallas Torneträski järvest. Ülemjooksul voolab Tornio valdavalt kakku. Junosuandos jõgi hargneb, suurem osa vett voolab Tärendö jõkke. Pärast Muonio suuet voolab valdavalt lõunasse. Alates Pajala valla lõunapiirist on Tornio Soome ja Rootsi vaheline piirijõgi.
Jõe suudmes asub Tornio ja Haparanda kaksiklinn.
Tornio jõgi suubub Põhjalahte.
Belau saared

Belau on Belaule kuuluv saarestik Mikroneesias, osa Karoliini saartest.
Saared asuvad umbes 900 km kaugusel Filipiinide Mindanao saarest idas ja umbes 900 km Uus-Guinea saarest põhjas.
Saarestik koosneb 26 vulkaanilise tekkega saarest ja neid ümbritsevast korallrifist. Suuremad saared on Babelthuap, Koror, Urukthapel, Mercherchar, Peleliu ja Angaur. Suuremad saared on mägised, väiksemad on madalad korallsaared. Suurim kõrgus on 628 meetrit.
Sør-Varangeri vald

Sør-Varanger (põhjasaami "Mátta-Várjjat" ja kveeni "Etelä-Varang") on vald Norras Finnmargi maakonnas.
Valla asulad on Kirkenes, Hesseng, Sandnes, Bjørnevatn, Jarfjord, Svanvik, Skogfoss, Vaggetem, Neiden, Bugøyfjord ja Bugøynes. Valla halduskeskus on Kirkenes.
Sør-Varanger on Norra kirdepoolseim vald. See piirneb idas Venemaa ja läänes Soomega. Norra valdadest piirneb Sør-Varanger Unjárga vallaga läänes ning üle Varangeri fjordi Vadsø ja Vardø vallaga põhjas.
Loodus.
Vallas valitseb lähisarktiline kliima.
Fjordid.
Varangerfjorden, Bøkfjorden, Langfjorden, Jarfjorden, Munkefjorden, Neidenfjorden, Kjøfjorden, Korsfjorden, Bugøyfjorden
Saared.
Skogerøya, Reinøya, Holmengrå, Bugøya, Prestøya, Revøya, Kjøøya, Kjelmøya