tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Elton Brand

Elton Tyron Brand (sündinud 11. märtsil 1979) on endine elukutseline korvpallur, kes mängis korvpalliliigas NBA kokku 17 hooaega.
Noorpõlv.
Brand hakkas korvpalliga tegelema 13-aastaselt Peekskilli keskkoolis. Keskkoolide liigas mängis ta koos Lamar Odomi ja Ron Artestiga, kellest hiljem said NBA korvpallurid. Viimasel keskkooliaastal oli Brand üks liiga parimaid mängijaid. Brand juhtis Peekskilli keskkooli korvpallimeeskonna kahekordseks osariigi meistriks, misjärel siirdus mängima ja õppima Duke'i ülikooli.
Ülikooliaastad.
Kuigi Brand pidi esimesed 15 mängu jalavigastuse tõttu vahele jätma, kogus ta debüüthooajal korralikud 13,4 punkti ja 7,3 lauapalli mängus. Teine hooaeg NCAA korvpalliliigas möödus veelgi edukamalt, kui Brand kogus meeskonna liidrina keskmiselt 17,7 punkti ja 9,8 lauapalli mängus ning viis hilisema meeskonnakaaslase Corey Maggette'iga Duke Blue Devilsi meeskonna NCAA meistriks.
NBA karjäär.
Elton Brandi valis Chicago Bulls 1999. aasta NBA "draft"'ist esimese valikuna. Brandi debüüthooaeg oli edukas – ta viskas keskmiselt 20,1 punkti ja võttis 10 lauapalli mängus ning oli keskmiselt 4,3 ründelauapalliga kogu NBA parim. Brand valiti koos Steve Francisega NBA parimaks uustulnukaks, kuid tema hea hooaeg ei aidanud Bullsi väljalangemismängudele.
Brand jätkas heas hoos ka teisel hooajal, kui kogus keskmiselt 20,1 punkti ja 10,1 lauapalli mängus, kuid meeskond jäi taas väljalangemismängudelt eemale. 2001. aasta suvel vahetati Brand Tyson Chandleri vastu Los Angeles Clippersisse. Kuigi uues meeskonnas tema keskmine punktisumma vähenes, jõudis Clippers väljalangemismängudele üpris lähedale.
Hooajal 2004/05 edestas Clippers kodulinna konkurenti Lakersit, kuid väljalangemismängudele ei pääsenud kumbki. Tol hooajal viskas Brand keskmiselt 20 punkti ja kogus 9,5 lauapalli mängus.
2005/06. hooaja eel liitusid Clippersiga Cuttino Mobley ja Sam Cassell ning keskmiselt 24,7 punkti ja 10 lauapalliga karjääri parima hooaja teinud Brand viis meeskonna 47 võiduga kindlalt väljalangemismängudele. Kui esimeses ringis alistati 4 : 1 Denver Nuggets, siis läänekonverentsi poolfinaalis jäädi 3 : 4 alla Steve Nashi juhitud Phoenix Sunsile.
Hooajal 2007/08 vigastuse tõttu vaid kaheksas mängus kaasa teinud Brand siirdus 2008. aasta suvel Philadelphia 76ersisse, kus tõi oma parimal, 2010/11. hooajal keskmiselt 15 punkti ja 8,3 lauapalli mängus. Seejärel ühe hooaja Dallas Mavericksi ja kaks hooaega Atlanta Hawksi rivistusse kuulunud Brand taasliitus 2016. aasta jaanuaris Philadelphia 76ersiga, kus lõpetas 2016. aasta oktoobris oma mängijakarjääri.
Sudost

Sudost (vene ja ukraina keeles "Судость") on jõgi Euroopas. 
Jõgi algab Smolenski kõrgustikult ning voolab valdavalt lõunasse. Suubub paremalt Desnasse. 
Sudosti pikkus on 208 km, valgala 5850 km².
Sudosti ääres asuvad Potšep ja Pogar.
Popocatépetl

Popocatépetl on tegev kihtvulkaan Mehhikos, suuruselt Mehhiko teine mägi Orizaba järel.
Vulkaani kõrgus on 5465 meetrit.
Popocatépetli mäe nõlvadel asuvad UNESCO maailmapärandi nimistusse kuuluvad Popocatépetli kloostrid.
Arran

Arran on saar Iiri mere Clyde'i lahes. Selle pindala on 425 km². Saar on mägine, kõrgus kuni 874 meetrit, ja kuulub Suurbritanniale, täpsemalt Šotimaale.
2001. aasta seisuga elas Arranil 5058 elanikku.
Zamość

Zamość on maakonnaõigustega linn Poola kaguosas Lublini vojevoodkonnas, 85 km kaugusel kagus Lublinist.
Zamośći vanalinn kuulub UNESCO maailmapärandi nimistusse.
Ajalugu.
Linna rajas 1580 Poola kantsler ja hetman Jan Zamoyski ning linn sai tema järgi ka nime. Zamość asus kaubateel Põhja-Euroopast Mustale merele. See juhtus barokiajastul ja linna esimene peaarhitekt oli Padovast pärit Bernando Morando. Seetõttu rajati Zamość Itaalia renessansslinnade eeskujul ning teda tuntakse ka renessansipärli ja põhjamaade Padovana. Zamośći kesklinnas on hulk maju säilitanud keskaegse väljanägemise.
16. ja 17. sajandil oli Zamość üks kõige mõjukamaid kindlusi Rzeczpospolitas. Linna ümbritses võimas kindlustusvöönd. Linna kaitsevõimet suurendasid looduslikud tingimused, sest linn rajati Łabuńka jõe ja selle lisajõe Topornica kallastele ning teda ümbritses laialdane soine ala. Kindlusel on ebakorrapärase viisnurga kuju ning see koosneb 7 kurtiinist ja nende vahel olevast 7 bastionist. Linna asutaja ja omanik Zamoyski pööras linna kaitsevõimele eriti suurt tähelepanu sellepärast, et linn asus alal, mida minevikus olid korduvalt rüüstanud mongolid. Linna asutavas dokumendis pööras ta tähelepanu vajadusele kindlustada linn vallikraavi ja linnamüüriga. Tänapäeval on kindlustused üldiselt lammutatud, linnamüürist on säilinud üksnes fragmendid ja vallikraavist on säilinud linnapargis asuv tiik.
Linna kindlustused pandi proovile suhteliselt kiiresti. 1648 piiras linna Bogdan Hmelnitski oma kasakatega ja Uputuse ajal 1656 Rootsi. Kumbki ei suutnud linna vallutada. Kuid Põhjasõja ajal suutsid Rootsi ja Saksimaa väed Zamośći vallutada.
Esimese Poola jagamise tulemusena läks Zamość 1772 Austria impeeriumi Galiitsia provintsi koosseisu. 1809 määras Napoleon I Zamośći Varssavi Hertsogiriiki. Pärast Napoleoni langust määras Viini kongress 1815 Zamośći Kongressi-Poolasse, mida hoidis enda kontrolli all Venemaa impeerium.
1821 ostis valitsus linna ära ja kaasajastas kindluse. Selle käigus ehitati palju hooneid ümber, mistõttu nad kaotasid oma esialgse väljanägemise ja kasutusotstarbe. Ümberehitatud kindlus mängis suurt osa Novembriülestõusus, kus ta oli üks viimaseid ülestõusnute käes olnud punkte. Kindlustused likvideeriti lõpuks 1866.
Raudtee jõudis linna 1916. 1918 puhkes linnas kommunistide ülestõus, mille Poola sõjavägi majori Leopold Lis-Kula juhtimisel maha surus. 1920 Nõukogude-Poola sõja ajal piiras linna Punaarmee, aga ei suutnud seda vallutada.
Karbonaatkivim

Karbonaatkivim on kivim, mille koostisest üle 50% moodustavad karbonaatsed mineraalid.
Karbonaatkivimeid esineb nii tard- (karbonatiit), moonde- (marmor) kui ka settekivimite (lubjakivi) hulgas, kuid kõige levinumad on nad kindlasti settekivimite seas. 
Mõnikord nimetatakse karbonaatkivimeiks üksnes settelise tekkega valdavalt karbonaatseist mineraalidest koosnevaid kivimeid.
Rahvapärane "paekivi" on "settelise tekkega karbonaatkivimi" ligilähedane sünonüüm.
Batoliit

Batoliit on suuremõõtmeline põikintrusioon.
Batoliidi pindala on vähemalt 100 km². Väiksemaid, kuid muus osas batoliidi sarnaseid intrusioone nimetatakse štokkideks. 
Batoliidid koosnevad enamasti valdavalt happelistest või keskmistest kivimitest, näiteks graniidist. 
Batoliit võib olla ka magmakambriks, mille kohal on vulkaan.
Miljoneid aastaid väldanud kulutuse tõttu võivad batoliidid paljanduda ka maapinnal. Näiteks Soome edelaosas paljanduv Viiburi plutoon on peamiselt rabakivist koosnev batoliit.
Batoliidid erinevad ülejäänud intrusioonidest ka selle poolest, et nende ulatus sügavusse ei ole reeglina teada.
Mergel

Mergel on peamiselt kaltsiumkarbonaati ja savimineraale sisaldav settekivim.
Teisitiöelduna on mergel savikas lubjakivi, mida liiga suure savisisalduse tõttu enam lubjakiviks ei peeta. 
Mergel on pehme muldjas, enamasti hallikat või sinakat värvi kivim. Savisisaldus on reeglina 35...65%. Kaltsiumkarbonaat on mergli koostises enamasti mineraal kaltsiidina. Kui valdavaks karbonaatseks mineraaliks oleks kaltsiidi asemel dolomiit, nimetataks vastavat kivimit mergli asemel domeriidiks (dolomiit+mergel).
Mergel on kas järvelise või merelise tekkega savi- ja lubimuda kivistumise produkt. 
Merglit kasutatakse näiteks kaltsiumivaeste muldade lupjamiseks.
Rawones

Rawones on eesti ansambel.
Ajalugu.
Rawones on esimene Eestis tegutsev USA punklegendi Ramones tribuutbänd. Ansambel koosneb eesti rokkmuusikutest, kelle lemmikbänd on Ramones. Rawones tuli kokku eesmärgiga anda Ramonesi 30. aastapäeva puhul mõned kontserdid. 
Esinemised toimusid:
Kolm esimest esinemist olid pühendatud 30 aasta möödumisele Ramonesi esimesest kontserdist New Yorgis Performance Studios 30. märtsil 1974. Neljanda esinemisega tähistati Joey Ramone'i 53. sünniaastapäeva. 
Et vältida muutumist süldibändiks, võttis Rawones vastu otsuse esineda ainult ümmargustel Ramonesiga seotud tähtpäevadel.
Ararat

Ararat (armeenia keeles Արարատ, türgi keeles "Ağrı Dağı", kurdi keeles "Agirî", pärsia keeles آرارات) on vulkaaniline massiiv Armeenia mägismaal tänapäeva Türgi territooriumil. Ararat asub Türgi kirdeosas 16 km kaugusel Iraani piirist ja 32 km kaugusel Armeenia piirist.
Ararati massiivil on kaks tippu, ühise jalamiga kaks vulkaanikoonust: Ararat ehk Suur-Ararat ja Väike-Ararat peatipust 13 km kagu pool.
Suur-Ararat (türgi keeles "Büyük Ağrı dağı", armeenia keeles Մեծ Արարատ (Mets Ararat) ehk Մասիս (Masis)) on 5137 m kõrge (teistel andmetel 5165 m). 4250 m kõrgemal on ta kaetud igilumega ning temalt laskub umbes 30 liustikku. Väike-Ararat (türgi keeles "Küçük Ağrı dağı", armeenia keeles Փոքր Արարատ (Phokhr Ararat) ehk Սիս (Sis)) on 3925 või 3896 m kõrge. Tippude vahel 2600 kõrgusel asuv sadul kannab nime Serdarbulak.
Ararat on uinunud vulkaan. Teadaolevalt ei ole ta pursanud, kuid 1840. aastal toimus piirkonnas tugev maavärin.
Piiblis jäi Noa laev pärast veeuputust Ararati mäele pidama.
Kuigi Ararat asub tänapäeval Türgis, on see armeenlaste rahvuslik sümbol ja oli kuni Armeenia liitmiseni Nõukogude Liiduga Armeenia territooriumil. Araratti on kujutatud nii Armeenia praegusel vapil kui ka Armeenia NSV vapil.
Suur-Araratile tõusid esimestena 9. oktoobril (vkj. 27. septembril) 1829 pärastine Tartu ülikooli rektor Johann Jakob Friedrich Wilhelm Parrot ning tema viis kaaslast Hatšatur Abovjan, kaks Vene sõdurit Aleksei Zdorovenko ja Matvei Tšalpanov ja kaks armeenia külameest Hovhannes Aivazjan ja Murad Pogosjan. Parrot mõõtis elavhõbebaromeetriga mäe kõrguseks 5250 m. Ta kaevas mäetipus jäässe augu ja püstitas sinna puust risti. Tüki jääd võttis ta pudeliga kaasa, pidades selle sulavett pühaks. Ararat oli tollal teadaolevalt kõrgeim vallutatud mäetipp (inkade mäevallutused Andides polnud siis veel teada) ja vahel loetakse Ararati vallutamist alpinismi alguseks.
Paul Tergat

Paul Kibii Tergat (sündinud 17. juunil 1969 Kabarnetis Barengos) on Keenia endine kergejõustiklane (distantsid 3000 meetrist maratonini). 1996. ja 2000. aasta olümpiamängude hõbemedalist, viiekordne maailmameister krossijooksus ja endine maratoni maailmarekordi omanik.
Saavutused.
Olümpiamängudel.
1996 hõbemedal 27.08,17
&lt;br&gt;2000 hõbemedal 27.18,29
Maailmameistrivõistlustel.
1995 pronksmedal 27.14,70
&lt;br&gt;1997 hõbemedal 27.25,62
&lt;br&gt;1999 hõbemedal 27.58,56
Krossijooksu maailmameistrivõistlused.
1995 maailmameister
&lt;br&gt;1996 maailmameister
&lt;br&gt;1997 maailmameister
&lt;br&gt;1998 maailmameister
&lt;br&gt;1999 maailmameister
Muud võistlused.
2001 Londoni maraton 2. koht 2:08.15 (debüüt) 
&lt;br&gt;2001 Chicago maraton 2. koht 2:08.56 
&lt;br&gt;2002 Londoni maraton 2. koht 2:05.48
&lt;br&gt;2003 Berliini maraton 1. koht 2:04.55 
Isiklikku.
Paul Tergat oli tippsportlasena 182 cm pikk ja kaalus 68 kg.
Paadrema jõgi

Paadrema jõgi on jõgi Pärnumaal. Saab alguse Tõhela järvest, voolab põhja, Tiilima küla juures pöörab läände ja suubub Paatsalu küla lähedal Liivi lahe Paatsalu lahte.
Pikkus 30 km, valgala 289 km².
Jões leidub ahvenat, särge, teibi, haugi ja turba. See on kantud Eesti lõhejõgede nimestikku. 
Välislingid.
Paadrema jõe foto
Astronomia nova

"Astronomia nova" ("Uus astronoomia") on Johannes Kepleri esimene raamat Kepleri seaduste kohta. Raamat ilmus 1609. aastal.
Selle uurimuse koostamisel kasutas Kepler pärast Tycho Brahe surma (1601) järele jäänud vaatlusmaterjali Marsi orbiidi kohta. Käsikiri valmis 1605 ning ta andis selle üle oma tööandjale Rudolf II-le. Rahanappuse ja autoriõiguslike probleemide tõttu Tycho Brahe pärijatega ilmus raamat alles neli aastat hiljem.
Kepleri seadused.
Selles raamatus on (mõnevõrra teistsugusel kujul) kaks esimest seadust:
Kümmekond aastat hiljem lisas Kepler raamatus "Harmonices Mundi" kolmanda seaduse, mille kohaselt planeedi ja Päikese vahelise kauguse kuup on võrdelises seoses planeedi aasta kestusega.
Metonüümia

Metonüümia (kr "metonymia" 'nimevahetus, ümbernimetamine') on kõnekujund (troop), ülekanne külgnevuse alusel. 
Tähendusülekanne toimub ajalise, ruumilise, põhjusliku, päritolulise, kvantitatiivse vm suhte alusel. 
Metonüümia puhul nimetatakse ühe nähtuse, eseme, isiku asemel teist, mis on inimteadvuses lahutamatult seotud kujutlusega samast nähtusest, mõistest, esemest või isikust. 
Metonüümia näiteid.
Näiteks selle asemel, et öelda "kokku said Euroopa riikide kuningad", võidakse öelda "kokku said Euroopa kroonitud pead" või "ta sai kuulsaks" asemel "tema pead ehib nüüdsest loorberipärg". Metonüümiga on tegemist ka siis, kui üks, näiteks väepealiku nimi tähistab paljusid, näiteks tema vägesid: "Caesari väed vallutasid Gallia" öeldakse "Caesar vallutas Gallia". Tihti võidakse ainesõna asemel kasutada asjasõna ("jõin ühe klaasi"), inimeste tähistaja asemel kasutada ajastunime ("keskaeg uskus nõidust"), riigi kodanike asemel nimetada riiki ("jalgpallis oli võidukas Brasiilia"), eseme asemel rääkida materjalist ("sõime lauahõbedalt").
Metonüümia liikideks on näiteks sünekdohh ja metalepsis.
Gottfried

Gottfried oli esimene katoliiklik Saaremaa piiskop.
Tsistertslaste ordu mungana oli ta varem Himmelspforte bei Naumburgi prior ja Dünamünde (Daugavgrīva) tsistertslaste kloostri abt. Saaremaa piiskopiks valiti ta Riia piiskopi Alberti poolt viimasele paavsti antud volituse aluse, 1227. aastal, kohe pärast Saaremaa alistumist, või hiljemalt juunis 1228. aastal.
Tegevus piiskopina.
Samal ajal sai ta ka ilmaliku võimu oma piiskopkonna üle, sest esimesel mainimisel 29. juunil 1228 läänistas ta ühe kolmandiku Saaremaast, Muhumaast ja oma piiskopkonna teistest saartest Mõõgavendade ordule, säilitades neil maadel vaimulikud õigused. Sama aasta 1. oktoobril läänistas roomlaste kuningas Heinrich VII Wülzburgi lähistel talle tema piiskopkonna: viis kihelkonda Saaremaal ja seitse Läänemaal, Hiiumaa ja teised lähedalasuvad saared – Saksa-Rooma vasallvürstiriigina, andes talle kõik õigused, mis olid teistel Vana-Liivimaa piiskoppidel.
Olemasolevail allikail jättis Gottfried paari kuu pärast oma piiskopkonna maha (26. juulil 1229 on teda nimetatud endiseks piiskopiks).
10. novembril 1234 tühistas legaat Wilhelm tema tehtud läänistused, olles sama aasta 10. septembril määranud ametisse uue piiskopi Heinrich I. 
Gottfriedi on mainitud veel elusolevana Burtscheidis aastal 1257 ("G., episcopus Lyvonie, de ordine Cisterciensi").
Oscar Robertson

Oscar Palmer Robertson (sündinud 24. novembril 1938) on endine elukutseline korvpallur, kes mängis korvpalliliigas NBA kokku 14 hooaega. 1971. aastal NBA meistriks tulnud Robertson tuli USA koondisega 1960. aastal olümpiavõitjaks ja valiti 1980. aastal korvpalli kuulsuste halli.
NBA karjäär.
Oscar Robertson on läbi aegade üks mitmekülgsemaid NBA korvpallureid. Hooajal 1961/62 sai ta hooaja keskmiste näitajatega kirja kolmikduubli: viskas 30,8 punkti, võttis maha 12,5 lauapalli ja andis 11,4 resultatiivset söötu. Seda saavutust on pärast Robertsoni suutnud korrata vaid Russell Westbrook.
1961. aastal valiti Robertson aasta uustulnukaks, kui ta oli visanud keskmiselt 30,5 punkti, võtnud 10,1 lauapalli ja andnud 9,7 resultatiivset söötu mängus. 1971. aastal võitis Robertson oma ainsa NBA meistritiitli Milwaukee Bucksis koos Kareem Abdul-Jabbariga. 
Robertson mängis 14 aastaga Cincinnati Royalsi ja Milwaukee Bucksi eest põhihooajal 1040 mängu ja viskas kokku 26 710 punkti, millega asub kõigi aegade edetabelis 16. kohal.
Karjääri keskmisena 25,7 punkti mängus toonud Robertson asub selle näitajaga üldtabelis 9. kohal. Robertson viskas üle 30 punkti mängus kuuel hooajal, neist parimana 31,4 punkti mängus hooajal 1963/64. 
Karjääri jooksul 9887 resultatiivset söötu jaganud (keskmiselt 9,5 mängus) Robertson võttis 14 aastaga maha ka 7804 lauapalli (keskmiselt 7,5 mängus), mis on mängujuhi kohta tähelepanuväärne näitaja.
Teised Robertsonist.
"Ta on nii hea, et see ehmatab mind," ütles kord Boston Celticsi peatreener Red Auerbach. 
Oscari võistkonnakaaslane, NBA superstaar Jerry Lucas ütles kord: "Ta on tõesti uskumatu. Ta on meie ajast väga ees. Pole täiuslikumat mängijat kui Oscar."
Grotesk (kirjandus)

Grotesk (itaalia keeles "grottesco" &lt; "grotta" 'koobas, grott') on kummastav kirjutamisviis, mis põimib ja ühendab ühendamatuid – koomilist ja jubedat, tõelist ja fantastilist, ülevat ja madalat, inimlikku ja ebainimlikku – ning osutab inimloomusse ja maailmaellu kätketud kohutavate deformatsioonide võimalustele. 
Groteski sugemeid võib leida juba vanadest kirjandustest. Erilist tähelepanu pälvis see renessansis, mil nähtus sai ka nimetuse. Nimelt leiti väljakaevamistel hilisrooma perioodi kuuluvate paleede, termide, grottide seintelt veidraid ornamente, milles põimusid taime-, looma- ja inimkujutised. Termin sai eriti populaarseks Victor Hugo draama "Cromwell" (1827) eessõna kaudu: "Groteski leidub kõikjal; ühest küljest tähistab ta värdjalikku ja kohutavat, teisest küljest – koomilist ja naljakat."
Grotesk purustab reaalse maailma struktuuri ja loob uue, ühtaegu soerdliku ja tõese.
Groteskset kujutamisviisi on kasutanud Ernst Theodor Amadeus Hoffmann, Edgar Allan Poe, Mark Twain, Franz Kafka, Mihhail Bulgakov, ekspressionistid, sürrealistid ja absurdistid; eesti kirjanikest Friedebert Tuglas, August Gailit, Albert Kivikas, Arvo Valton, Enn Vetemaa, Ilmar Laaban, Andres Ehin ja Juhan Viiding.
Nirvaana

Nirvaana (sanskriti keeles "nirvāṇa "‘vaibumine, kustumine’; paali keeles "nibbāna"; tiibeti keeles "mya ngan las ’das pa"; hiina keeles 涅槃 "niepan"; jaapani keeles "nehan") on budismis, hinduismis ja teistes india õpetustes täielik rahulolu ja vabanemine, teadvuse kõrgeim seisund, kui ollakse lõplikult lahkunud sündide ringkäigust ehk sansaarast. Budismis mõistetakse sansaaras kinni hoidvate tegurite all eelkõige meeleplekke, mis põhjustavad tegusid ja nende tagajärgi ning pidevat sündimist olemasolu valdkondades.
Buddha õpetuse kohaselt võib nirvaanasse jõuda virgumise ehk valgustumise kaudu. Hinduismis käsitletakse nirvaanat ühinemisena ülima jumalaga ja nirvaana sünonüümiks on mokša ehk vabanemine, kuhu võib jõuda ka jooga või askeesi kaudu. 
'Nirvaana' oma sõna-sõnalises tähenduses ("ära puhutud") on ka tänapäeval kasutusel tavalise õlilambi või küünla leegi ära puhumisel, mil öeldakse, et selle leek "nirvaanastus" ehk "läks nirvaanasse". Indias võidakse öelda kuuma toidu kohta: "Ootame, kuni riis läheb nirvaanasse." Nirvaana seostubki eelkõige haihtumise ja jahtumisega ning sellele vastanduvad tule ja kuumusega seotud mõisted.
Nirvaanat iseloomustab ka mõiste ‘ülemaine’ (sanskriti keeles "lokottara"), kuna selles ei ole midagi maisele (sanskriti keeles "laukika") olemasolule omast. Ühe etümoloogia kohaselt tähendavatki nirvaana sõna-sõnalt "mitte olemist".
Erinevad nirvaanad.
Tehakse vahet kaht tüüpi nirvaana vahel. Esimest tüüpi on jäägiga nirvaana (sanskriti keeles "sopadhiśeṣa"), mis iseloomustab teadvuse kõrgeimasse seisundisse jõudnud isikut, kes ometi jätkab olemasolu sansaaras. 
Teist tüüpi on jäägitu nirvaana (sanskriti keeles "nirupadhiśeṣa") ehk täielik nirvaana (sanskriti keeles "parinirvāṇa"), parinirvaana, millesse eluajal nirvaanasse jõudnud olend (näiteks buddha) jõuab lõplikult maisest elust lahkudes.
Kõrgeima taseme bodhisattvad jõuavad teadvuseseisundisse, kus nad on võimelised minema nirvaanasse, kuid jäävad kaastunde tõttu sansaarasse, et tegutseda kõikide olendite hüvanguks.
Mahajaanas, eriti madhjamaka koolkonnas, väidetakse, et ülima tõe seisukohalt ei ole nirvaanal ja sansaaral vahet.
Ivanovo

Ivanovo (vene "Иваново") on linn Venemaal, Ivanovo oblasti keskus. Asub Uvodi jõe kaldal, 300 km Moskvast kirdes. Geograafilised koordinaadid on 57°01′N, 40°59′E.
Linna kohal asunud Ivanovo küla on esmamainitud 1561. aastal. Ivanovo linn on asutatud 1871. aastal mitme küla liitmise teel. 1932. aastani oli linna nimi Ivanovo-Voznessensk.
1918. aastast kubermangukeskus, 1929. aastast Ivanovo oblasti keskus.
Ivanovo on tähtis tekstiilitööstuse keskus.
Elanike arv on 418 200 (2005).
Diabaas

Diabaas on keskmiseteraline aluseline tardkivim.
Terminil "diabaas" on sõltuvalt geoloogilisest koolkonnast mõnevõrra erinev tähendus. Tegemist on basaltse koostise ja struktuurilt basaldi ning gabro vahepealse kivimiga, kuid Ameerika Ühendriikides, Saksamaal, Prantsusmaal ja mujal peetakse diabaasile iseloomulikuks tunnuseks ofiidilist struktuuri, Suurbritannias aga paleotüüpsust ehk aja jooksul mõnevõrra muutunud välimust ja koostist. Kivimit, mida enamik maailmast peab diabaasiks, nimetatakse Suurbritannias doleriidiks.
Diabaasi põhilised koostisosad on labradori koostisega plagioklass ning pürokseen. Lisaks võivad põhimassis esineda raudoksiidid, biotiit ning küünekivi. Levinuimad fenokristalle moodustavad mineraalid on plagioklass, pürokseen ning oliviin. 
Diabaas on värvuselt must või tumehall. Paleotüüpne diabaas on enamasti rohekas.
Diabaas on tüüpiline daike ja sille moodustav kivim.
Diabaasi ligilähedased sünonüümid on doleriit ja mikrogabro. Termini võttis kasutusele prantsuse geoloog Alexandre Brongniart aastal 1807. Algselt tähendas diabaas kivimit, mida tänapäeval tuntakse dioriidina.
Riikide loend rahvaarvude järjekorras

Maailma riikide loend rahvaarvu järgi hõlmab iseseisvaid riike ja sõltuvaid territooriume. Andmed pärinevad viimastest rahvaloendustest või iga riigi viimasest ametlikust hinnangust, selle puudumisel on kasutatud ÜRO viimast hinnangut. ja The World Factbook'i 
Püsiasustuseta territooriumid
Dioriit

Dioriit on keskmise koostisega süvakivim.
QAPF-diagrammil defineeritakse dioriiti kui kivimit, mis sisaldab 0...5% kvartsi ning üle 90% päevakividest moodustab plagioklass. Plagioklassi number on alla 50 ehk plagioklass sisaldab naatriumi rohkem kui kaltsiumi.
Dioriit on faneriitse struktuuriga süvakivim. Sama koostisega vulkaanilist kivimit nimetatakse andesiidiks.
Dioriidi põhilised koostismineraalid on küünekivi, oligoklass, andesiin, pürokseen, biotiit ning kvarts.
Värvuselt on dioriit must või musta-valgekirju. Värviindeks on väga muutlik, reeglina 40...90.
Keskmise ilma veesisalduseta dioriidi koostis oksiidsel kujul massiprotsentides:
Geoloogiline struktuur

Geoloogiline struktuur on kivimkeha või kivimkehi lahutav pind, millel on kirjeldatav kuju ning ulatus.
Geoloogiliseks struktuuriks on näiteks murrang või kivimkiht.
Geoloogilisi struktuure, nende teket ning arengut uurib struktuurigeoloogia.
Absurd

Absurdsus (ladina sõnast "absurdus" 'mõttetu, totter') on omadus olla mõttetu, mõistuspäraselt õigustamatu. Selles seoses omistatakse absurdsust eelkõige inimese elule (eksistentsile), sest seda ei saa mitte miski õigustada. Sellist absurdsuse olukorda, inimese ja maailma vahelist lõhet nimetatakse absurdiks. 
Teoses "Sisyphose müüt" kirjutab Albert Camus: "See maailm iseenesest ei ole mõistuspärane ... (...) Aga absurdne on selle irratsionaalse konfrontatsioon meeletule selguseihale, mille kutse heliseb vastu inimese sisimas." Ta küsib, kas inimesel, kes on oma eksistentsi absurdsust tunnetanud, tasub veel edasi elada, ja vastab: see on võimalik, kuid nõuab tõsist pingutust. Maailm iseenesest ei ole absurdne. Absurditunnetus tekib inimese teadvuses maailma irratsionaalse olemuse ja kõike seletada püüdva inimmõistuse kokkupõrkes. Absurd sünnib seal, kus küsiva inimese vastas seisab vaikiv maailm. 
Sel pinnal tekkinud absurdikirjandusse kuuluvad Camus' "Võõras" ning "Sisyphose müüt", Eugène Ionesco esimesed näidendid ja Samuel Becketti näidendid (absurditeater).
Traktaat

Traktaat (ladina keeles "tractatus", "käsitlus", "arutlus") on teadusteksti arhailine vorm, mis tavaliselt kujutab enesest lühemat teatud teemat käsitlevat kirjalikku teksti. Traktaate on kirjutatud religiooni-, filosoofia-, kultuuri-, poliitika-, moraali- või ka loodusteaduslikel teemadel. Traktaat võib sarnaneda esseega, sest mõlemad on kontsentreeritud eelkõige autori subjektiivsete arvamuste ja põhimõtete esitamisele. 
Traktaadi mõiste pärineb antiikajast. Traktaatide kogumikuks võib pidada ka talmudit, mis kujutab enesest toora teatud tähenduste kommentaare. 
Tänapäeval kirjutatakse traktaate põhiliselt religiooni, poliitika või ka kaunite kunstide mõne valdkonna ideoloogia levitamiseks. Sellistel traktaatidel puudub tavaliselt teaduslik sisu. 
Traktaatide lihtsustatud vorme – lendlehti, laimukirju või üleskutseid võitlusele – nimetatakse pamflettideks.{viide?}
Kroonlinn

Kroonlinn on Peterburi haldusalasse kuuluv linn, mis asub Soome lahe idaosas Kotlini saarel. Kaugus Peterburi kesklinnast on 30 km.
Ajalugu.
Kroonlinna hakati rajama kindlusena Põhjasõja ajal 1703. aastal, kui venelased olid saare rootslastelt vallutanud. Esmane kaitseehitis Kotlini saarel rajati 1704. aastal ning see oli saare lõunaosajuures laevatee ääres asetsev puidust fort. 2 suurtükipatareiga fort valmis ning õnnistati Novgorodi metropoliidi poolt 7. mail 1704. aastal ("Кроншлот") nime all ning seda päeva loetakse Kroonlinna kindluse asutamiskuupäevaks.
Puitfordi ehitust teostasid polkovnik F.S. Tolbuhhini ja P.I. Ostrovski polgud, ehitades algselt vette palkidest karkassi, mille täitsid kividega ning millele püstitasid puitvundamendi. Vundamendile püstitati kolmekordne fort, mida aja jooksul täiustati ning aastaks 1710. oli alumisel tasandil 24-naelased, keskmisel tasemel 12-naelased ja kõrgeimal tasemel 9-naelased kahurid.
Linna asutamise kuupäevaks loetakse 18. oktoobrit 1723, kui Peeter I pani nurgakivi Kroonlinna peakindlusele.
1720. aastast oli Kroonlinn Venemaa Balti laevastiku peasadam.
1921. aasta märtsis puhkes Kroonlinnas baseeruvate Balti laevastiku madruste osavõtul Kroonlinna ülestõus bolševike vastu. Nõuti sõnavabadust, küüditamiste lõpetamist ja õigust eraomandile. Lev Trotski saatis linna Punaarmee, kes mässu veriselt maha surus.
Osa Kroonlinna kindlustustest on UNESCO maailmapärandi nimekirjas.
1913. aastal elas Kroonlinnas umbes 1400 eestlast.
Kroonlinnas elas pärast abiellumist 1873. aastal kuni surmani 1886. aastal Lydia Koidula.
Pärast Nõukogude Liidu kokkuvarisemist suurenes Kroonlinna tähtsus sõjasadamana.
Kilpvulkaan

Kilpvulkaan on lai ja suhteliselt lame vulkaan, mis koosneb peamiselt basaltseist laavavooludest. 
Kilpvulkaanid on võrreldes ülejäänud vulkaaniehitistega suhteliselt lamedad. Selle põhjuseks on kilpvulkaanide vulkaaniliste produktide keemilisest koostisest tulenevad omadused. Kilpvulkaanid purskavad enamasti aluselist laavat, mis võrreldes ränirikkamate laavadega on tunduvalt vedelam. Seega saab laava kraatrist kaugemale voolata, moodustadeski lameda kilpvulkaani. 
Kilpvulkaanid on tavaliselt mahult ülejäänud vulkaanidest märksa suuremad.
Tuntud kilpvulkaan on vulkaan, mille ülemine osa moodustab Hawaii saare.
Venta jõgi

Venta (liivi keeles "Vǟnta joug") on jõgi Leedus ja Lätis.
Venta algab Leedus Žemaitija kõrgustikul, voolab peamiselt loodesse ja suubub Ventspilsis Läänemerre. Jõgi on 346 km pikk (sellest Lätis 178 km), valgla on 11 800 km², sellest 67% Lätis. Vooluhulk suudmes on 44, teistel andmetel 99,5 m³/s. Jõgi on Leedu ja Läti piiril 40–50 m, suudmes 150–200 m lai.
Jõgi lähtub Telšiai ja Šiauliai maakonna piirilt ning voolab algul itta, läbides Užventise, siis pöördub põhja, läbides Kuršėnai, ja lõpuks loodesse. Pärast voolamist läbi Papilė ja Venta jõuab ta tagasi Telšiai maakonda, kus läbib Viekšniai ja Mažeikiai. Seejärel ületab ta Läti piiri.
Lätis läbib Venta jõgi kõigepealt Salduse piirkonda, kus läbib Kalni ja Nigrande, seejärel Kuldīga piirkonda, kus läbib Skrunda ja Kuldīga, ning lõpuks Ventspilsi piirkonda, kus läbib Ventava ja Piltene ning suubub Ventspilsis merre.
Venta suurimad lisajõed on Dabikinė jõgi (37,2 km, parempoolne), Virvyčia (99,7 km, vasakpoolne), Šerkšne (vasakpoolne), Vadakste jõgi (82,2 km, parempoolne), Varduva (96 km, vasakpoolne), Ciecere (parempoolne) ja Abava (129 km, parempoolne).
Ülemjooksul on jõgi Venta kanali kaudu ühendatud Dubysa jõega, mis suubub Nemunasesse.
Alamjooksul Kuldīga lähedal asub Venta juga (ka Rumba juga), mis on küll kõigest paar meetrit kõrge, kuid 240 m lai ja seega Läti kõige laiem ja ühtlasi veerikkam juga.
Siber

Siber (vene keeles Сибирь, kasahhi keeles Сібір, mongoli keeles Сибирь, hiina keeles 西伯利亞) on piirkond Venemaal ja Põhja-Kasahstanis, mis hõlmab Aasia põhjaosa Uurali mägedest Põhja-Jäämere ja Vaikse ookeani veelahkmeni. Siberi lõunapiiriks peetakse Venemaa lõunapiiri Kasahstani, Mongoolia ja Hiinaga, sest Siberina mõistetakse praegu ainult Venemaa Föderatsiooni territooriumi, kuigi ajalooliselt kuulub selle koosseisu ka Kasahstani kirdeosa ja Venemaa Kaug-Ida. 
Siber on saanud nime Siberi khaaniriigi pealinna nimest Sibir. Khaaniriik asus Venemaast ida pool ja Jermak vallutas selle 1582. aastal. Pärast seda ei olnud Venemaale kuni Vaikse ookeanini mitte ühtegi arvestatavat vastujõudu.
Siber on jaotatud Lääne- ja Ida-Siberiks. Samuti eristatakse mõnikord Lõuna-Siberi mäestikke, Kirde-Siberit ja Kesk-Siberit, seda küll peamiselt loodusgeograafilistes jaotustes.
Siberi aladel elab tänapäeval ligi 30 miljonit inimest, kellest enamik peab end venelasteks, paljud neist on ka ukraina ja tatari päritolu. Turgi ja mongoli keeli kõnelevatest põlisrahvastest on suurim etnos burjaadid, keda on üle poole miljoni. Siberi miljonilinnad on Novosibirsk, Omsk ja Krasnojarsk, järgnevad kuni 0,6 miljoniga Irkutsk, Tjumen ja Tomsk. Üle 600 000 elaniku on ka ajalooliselt Siberisse kuulunud Vladivostokis.
Alutaguse kihelkond

Alutaguse kihelkond ("Alentagh") oli muinaskihelkond Virumaal 13. sajandi alguses. Nimi tulenes sellest, kuidas lääne pool elanud Virumaa rahvas kutsus Alulinna taga asuvaid maid.
Alutaguse piirnes läänes Askälä ja võib-olla ka Lemmu kihelkonnaga, põhjas Soome lahega, idas Narva jõe ja Novgorodi vürstiriiki kuuluva Vadjamaaga ning lõunas Peipsi järvega.
Alutaguse muinasajal.
Eesti pronksiaja lõpul ja varasel rauaajal (10. sajand eKr – 1. sajandil) oli Purtse ja Pada jõe alamjooksu piirkonnas, arheoloog Vello Lõugase kinnitusel toonane Purtse jõe alamjooks Virumaa keskne ja rahvarikkaim asustuspiirkond, olles ühtlasi Eesti paikse maaviljeluse vanemaid ja tähtsamaid keskusi. Vanemal rauaajal (1.—5. saj. m.a.j.) levis asustus loopealsetelt sisemaale, nooremal rauaajal (10.—13. sajandil) tihenes asustus Iisaku piirkonna soo- ja metsaaladel, kuhu hiljemalt 11.-12. sajandil asusid elama vadjalased.
Alutaguse asustus koondus kihelkonna loodeossa, Kohtla-Järve ja Jõhvi ümbrusse. Narva juures oleva jõeületuskoha juures on oletatud sadama, kaubitsemiskoha ja linnuse olemasolu. Ülejäänud Alutaguse piirkonnad jäid väheasustakuks. Vaid kihelkonna lõunaossa tekkis alates 11.–12. sajandi vahetusest sisserände tulemusel uusi vadja külasid. Arheoloogilise materjali järgi kestis vadjalaste, kelle kultuurile oli iseloomulik kääbaskalmistute rajamine, juurdetulek kuni 14. sajandi alguseni. See eriilmelise rahvastikuga piirkond oli põhjapoolse Alutagusega ilmselt nõrgalt seotud või ei kuulunud üldse kihelkonda. Ka Alutaguse kihelkond tervikuna oli ülejäänud Virumaaga arvatavasti suhteliselt lõdvalt seotud. 
Arvestades muinaskihelkonna suurust ja iseseisvust, võis oletada, et kihelkonnas oli välja arenemas oma sisemised hõimuterritooriumidest lähtuvad suhted, millest oleks võinud pikema aja jooksul välja areneda iseseisev maakond.
Alutaguse keskajal.
Aastatel 1219–1220 allutas ja ristis Taani Põhja-Eesti, sealhulgas Virumaa koos Alutaguse kihelkonna aladega. 1219–1238 oli kihelkond koos ümbritsevate kihelkondadega võimuvõitluste tallermaa ning Alutaguse kihelkonnas vahetus neil aegadel 12 korda peremees. 1238. aastal tagastati Stensby lepinguga Taanile kogu Põhja-Eesti, mis vahepeal oli Mõõgavendade ordu ja tema järglase Liivi ordu valduses.
Aastatel 1219–1241 koostasid mungad Taani hindamisraamatu, mille järgi oli Alutagusel ("Alentagh"), 316 adramaad (talu). 
Taani revisjonide andmeid analüüsides läbis 1241. aastal Alutaguse kihelkonda kaks põhilist ajalooliselt välja kujunenud teed. Tänapäevaseid kohanimesid kasutades kulgesid need Narvast Toolsesse ja sealt edasi suundub tee Rakvere–Tartu või Rakvere–Kadrina suunas. Teine tee oli ühenduses Vasknarva–Rannapungerja–Laiuse kaudu Kesk-Eestiga. Kohaliku tähtsusega küladevaheliste teede kulgemist võib ainult oletada, kuid kindlasti oli olemas mööda Narva jõe läänekallast kulgenud tee Narva sadama ja Vasknarva vahel.
Alutaguse kihelkonna maadele moodustati 13. sajandil Jõhvi, Lüganuse ja Narva kihelkond. Alutaguse keskus oli Jõhvi, kihelkonnakeskusena on Jõhvit ajalooürikutes esmamainitud 1354. aastal.
Brahim Boulami

Brahim Boulami (sündinud 20. aprillil 1972 Safis) on Maroko kergejõustiklane (3000 m takistusjooksja). Tema isiklik rekord on 7.55,28. Kuni 2004. aasta septembrini oli ta maailmarekordi valdaja.
Doping.
Brahim Boulami 15. augustil 2002 antud dopinguproov näitas keelatud aine erütropoietiini (EPO) kasutamist, teatas Rahvusvaheline Kergejõustikuliit.
Päev hiljem püstitas Boulami Zürichis Kuldliiga viiendal etapil 3000 m takistusjooksus maailmarekordi 7.53,17, parandades oma eelmist tippaega 2,09 sekundiga, kuid see tulemus tühistati ja saavutatud aeg ei läinud rekordina kinnitamisele.
Dopingu (EPO) tarvitamise eest kaheaastase võistluskeelu teeninud Brahim Boulamil jäi siiski alles eelmine maailmarekord, sest alles pärast 2001. aasta rekordijooksu Brüsselis oli tema dopinguproov negatiivne, teatas IAAF.
Maroko alaliit otsustas 2003. aasta veebruaris Boulamit mitte karistada, sest nende arvates oli proovi menetlemisel rikutud kehtivaid reegleid. IAAF kaebas asja aprillis edasi Rahvusvahelisse Spordiarbitraaži (CAS) ning novembris otsustas CAS, et kaheaastane võistluskeeld oli siiski õigustatud. Boulami karistust hakati lugema 28. augustist 2002, mis tähendas, et Ateena olümpiamängudel marokolane võistelda ei saanud.
Isiklikku.
Brahim Boulami on 180 cm pikk ja kaalub 64 kg.
Huumus

Huumus on maismaal toimuva orgaanilise aine lagunemise ja muundumise (humifitseerumise) saadus, maapinna lähedusse kõdukihi alla moodustunud tavaliselt pruuni või musta värvusega amorfne aine. Huumus muudab mulla viljakamaks.
Huumus on mulla spetsiifiline aine, mille põhimassi moodustavad polümeriseerunud ja tihkestunud organismijäänuste hüdrolüüsiproduktid, mille esialgne struktuur on muutunud. Huumus tekib pika aja jooksul mullas elavate bakterite ja seente kaasabil organismide jäänustest nende muutumise ja ümberkujunemise tulemusel, nii lagunemise kui sünteesiprotsesside tagajärjel. 
Huumus on tihedalt seotud mulla mineraalosaga. Huumus on happelise iseloomuga. Huumus sisaldab, võrreldes taimedes ja mikroorganismides leiduvale, palju süsinikku. 
Ajaloolist.
Ajalooliselt on kasutatud terminit "huumus" mulla tähenduses.
Sergei Witte

Sergei Witte (vene Сергей Юльевич Витте; 29. juuni (vana kalendri järgi 17. juuni) 1849 Thbilisi – 13. märts (vkj. 28. veebruar) 1915 Petrograd) oli Venemaa Keisririigi poliitik ja riigiametnik. Krahv.
Witte perekond oli ilmselt pärit Hollandist ning elas enne Põhjasõda Baltikumis Rootsi võimu all.
Tegevus riigijuhtimisel.
Krahv Witte oli 1891–1892 Venemaa Keisririigi teedeminister, aastail 1892–1903 rahandusminister ning viis läbi rahareformi, viies rubla 1897. aastal üle kullastandardile. 
Tema ajal kasvas Venemaa keisririigi majandus edukalt ning paistis, et ees ootab majanduslik õitseng. Kuid siis sattus ta konflikti Venemaa Keisririigi Siseministeeriumi siseminister Vjatšeslav von Plehwega ning pidi oma ametikohast loobuma. 
Aastail 1903–1906 oli ta Venemaa keisririigi Ministrite Nõukogu esimees.
Witte oli liberaalsete vaadetega ning suhteliselt hea poliitik, kuid Nikolai II jaoks oli ta liiga liberaalne. 
Ta pidi 1906 ametist lahkuma, sest oli ette pannud konstitutsioonilise monarhia loomist ning demokraatlikke valimisi. 
Witte suri Esimese maailmasõja ajal, püüdes selle alguses veel Venemaad tulutult hoiatada sõtta mitte sekkumast, sest see toovat kaasa katastroofi kogu Euroopale.
Kallavere

Kallavere on küla Harju maakonnas Jõelähtme vallas.
Esimest korda on Kallavere mainitud aastal 1241 Taani hindamisraamatus. Kallavere alal oli siis mitu asulat: põhja poole jäi hiljem Rootsi-Kallavereks kutsutud ala ja lõuna poole hiljem Maa-Kallavere nime saanud ala.
On võimalik, et Kallavere mainis juba 1154. aastal al-Idrisi. Nimelt on Kallavere üks võimalikke sadamaid, mille nimekuju sobiks araablase omaga (Qlwry), sest kirjeldus ei sobi kokku Tallinna linnaga.
1950. aastatel ehitati tänapäeva Kallavere küla lääneserva endistele küla maadele uus elamurajoon, mis sai samuti Kallavere nime, kuid kuulub administratiivselt Maardule.
Küla piirneb merega 0,4 kilomeetri ulatuses (enne Saviranna eraldamist 2010. aastal 3,2 kilomeetri ulatuses). Piirneb lisaks Maardu linnale ka Uusküla, Saviranna ja Ülgasega. Küla järgi on nime saanud Kallavere kihistu.
Külast läheb läbi Kallavere–Ülgase maantee. Teest lõunas asuvad kurikuulsad Maardu elanike suvilad ja aiamaad, mis jätkuvad Ülgases.
Kallavere territooriumil asub Kallavere ülemine tulepaak. Kallavere alumine tulepaak jääb Saviranna territooriumile.
Kallavere külast on pärit korvpallur Margus Metstak.
Lüganuse kihelkond

Lüganuse kihelkond (lühend Lüg, saksa keeles "Kirchspiel Luggenhusen") oli kihelkond ajaloolisel Virumaal ja Eestimaa kubermangu Rakvere (Viru) kreisis.
Lüganuse kihelkonna endine ala kuulub tänapäeval peamiselt Lüganuse valda ning rannikul ka Viru-Nigula ja Toila valda.
Piirkonna ajalugu.
13. sajandi alguses oli Lüganuse kihelkonna alal Askälä muinaskihelkond, mis oli osa ajaloolisest Viru maakonnast.
Askälä muinaskihelkond laius tänapäeva Lüganuse valla ja Toila valla territooriumil, ulatudes kohati üle Pada jõe. Lüganuse kihelkonda kuulus enne 15. sajandit ka praegune Viru-Nigula ümbrus.
Askälä muinaskihelkonnas oli mitu linnust: Alulinn, Purtse Taramägi (linnus) ja Purtse Tarakalda linnamägi. Nendest keskne linnus oli tõenäoliselt Purtse Tarakallas. Ajaloolased on avaldanud arvamust, et ka praeguse Lügansue kihelkonnakiriku asemel võis olla eestlaste muinaslinnus.
Kirikukihelkonnana moodustati Lüganuse kihelkond ("Lyggenus Kirspel") 13. sajandil. Lüganuse kirikut, mille kaitsepühak on Ristija Johannes, ehk rahva keeles Lüganuse Jaani kirikut on esmamainitud 1373 ning kiriku asutajaks peetakse Cordt Luggenhusenit. Pärimuse järgi arvatakse kiriku ehitamise ajaks 1240–1260. Juba Taani hindamisraamatus, mis on koostatud 1219–1230, leidub märge, et Lüganuse taludel on oma pastor.
16. sajandi alguspoolel ehitati Johann von Taube poolt Purtse kindluselamu, mida tunti nimede "Isenheim" või "Alt-Isenheim" all. Kindluselamu oletatav ehitusaeg on aastatel 1533–1565.
15. sajandil liideti Lüganuse kirikukihelkond halduslikult Alutaguse kihelkonnaga ja läks Narva lääni koosseisu.
Enne Liivi sõda (1558-1583) loetleti Lüganuse kihelkonnas kuus mõisa: Erra, Aa, Aidu, Maidla, Purtse, Püssi.
15.–18. sajandil muudeti mitu korda kihelkonna piire. Koguduste kasvu tõttu ja rahva liikumissuundi arvestades loodi uusi kirikukihelkondi (Rakvere kihelkond, Iisaku kihelkond). Ära anti Padajõe tagune ala koos Viru-Nigula külaga, osa lõunapoolseid alasid Viru–Jaagupi kihelkonnale. Lüganuse kihelkonnaga liideti Maumi kirikukihelkonna idapoolsed mereäärsed alad. Viru-Nigula kirikukihelkond kandis sellel ajal veel Maumi kirikukihelkonna nime.
Kirikukihelkonnana eksisteeris Rakvere kreisi ja Viru kreisi Lüganuse kihelkond 1917. aastani. Eesti Vabariigi ajal jätkas kihelkond tööd kuni 1925. aastani, mil kirikukihelkonnad likvideeriti.
Aastatel 1788–1795 oli Lüganuse pastoriks Otto Wilhelm Masing.
Endise Lüganuse kirikukihelkonna alal tegutseb EELK Lüganuse Jaani kogudus, mis hõlmab Kiviõli linna, Lüganuse ning osaliselt Viru-Nigula ja Toila valla.
Kihelkonnas kõneldi Alutaguse murde Lüganuse murrakut.
Lüganuse kihelkonna mõisavallad.
Lüganuse kihelkonnas 19. sajandi algul eksisteerinud mõisavallad:
Sellesse valdade ajalooperioodi jääb perekonnanimede (perenimede) panemine.
Lüganuse kihelkonna vallad.
Lüganuse kihelkonna vallad alates 1866:
Satiir

 
Satiir (ladina keeles "satura" 'segu, pudi-padi, ühepajatoit'), terav pilge isiku või ühiskonna pahede, nõrkuste ja puuduste aadressil. Satiir võib avalduda luuletuses, romaanis, komöödias, lühivormidest epigrammis, sententsis, valmis, sageli följetonis, paroodias, travestias. Satiirile on rajatud pamflett. Olenevalt autori suhtumislaadist võib satiir olla salvav, pateetiline, irooniline või tige ning on peaaegu alati didaktilise ja tendentsliku alatooniga. Erinevalt huumorist distantseerub satiirik naerualusest.
Satiiri on viljelenud Miguel de Cervantes, François Rabelais, Molière, Voltaire, Jonathan Swift, George Orwell, eesti kirjanikest Eduard Vilde, August Alle, Anton Hansen Tammsaare.
Epifoor

Epifoor (kr "epiphora" &lt; "epi-" 'pärast' + "phoros" 'kandev'; 'lisamine, kordamine, tagasipöördumine'), lausekujund, lõpukordus, seisneb sõna või lauseühendi tunderõhulises kordamises lausete või värsside lõpus.
Nt: 
 Sa ilus aeg, 
 sa armas aeg, 
 nii lilleõitsev noorusaeg!
 Kui juttu vestes lendas aeg, 
 kuis vaieldes nii armas aeg
 ja seletades õnnis aeg!
 Ja vaikimisi mõni aeg - 
 sa kallis aeg - 
 see oli kõige õndsam aeg!
Juhan Liiv, "Noorusaeg"
Sentents

Sentents (ladina keeles "sententia" 'arvamus, otsustus') on mõttetera, vaimukas mõte või üldarusaadav tõdemus, mis on sõnastatud lühidalt ja löövalt, sageli rütmistatult. Sentents asub anonüümse rahvaliku vanasõna ja individuaalloomingulise aforismi vahepeal. 
Sentents on konstateeriva iseloomuga, näiteks "kunst on pikk, elu lühike", ladina keeles "ars longa, vita brevis est", või esineb käskivas kõneviisis, näiteks "tunne iseennast", kreeka keeles "gnothi seauton". 
Sentents on enamasti iseseisev väikežanr, kuid võib esineda ka pikemate teoste osana.
Travestia

Travestia (itaalia keeles "travestire" "ümber rõivastuma") on huumori liik, lähedane paroodiale – teise, enamasti tõsise kirjandusteose süžee kasutamine uude, koomilisse vormi 'ümberriietatult'. 
Travestias säilib pilgatava teose sisu, kuid tegelased ja sündmused kaotavad oma väärikuse ja ülevuse. Travestia pilkeline iseloom tuleb nähtavale siis, kui tuntakse alusteost.
Eesti tuntuima travestia, Enn Vetemaa "Kalevipoja mälestused", pilge ei taba niivõrd rahvuseepost ega selle kangelast ennast, kuivõrd rahva ebakriitilist minevikutaju.
Följeton

Följeton (prantsuse keeles "feuilleton" 'leheke') on veste, pilke- või pilalugu. 
Ajalooliselt oli "feuilleton" prantsuse ajalehe lisaleht, hiljem aga nn joonealune või selles kohas avaldatud kirjutis, näiteks veste, järjejutuna ilmuv romaan, teatrikriitika, üldiselt mittepoliitiline aines.
Följeton on lühivorm, milles naeruvääristatakse mingit nähtust või isikut. Följeton asub ilukirjanduse ja publitsistika piirimail ning nõuab autorilt nõtket vaimu, teravat sulge ja isiklikku seisukohta kujutatavate sündmuste suhtes. 
Enamasti võetakse följetonis sõna päevakajalistel, olmelistel, poliitilistel, majanduslikel ja kultuuriteemadel. Teostust iseloomustab kergus, vaba vorm ja paroodilisus. 
Eesti tuntumad följetonistid on olnud Eduard Vilde, Oskar Luts, August Kitzberg (varjunimega Tiibuse Jaak), Karl August Hindrey (Hoia Ronk), Hugo Raudsepp (Milli Mallikas), August Alle ja August Gailit, tänapäevastest autoritest on seda Andrus Kivirähk.
Albu valla lipp

Albu valla lipp on Järva maakonna endise Eesti haldusüksuse Albu valla lipp.
Lipp kinnitati 11. aprillil 1994.
Lipu autor on Ivo-Manfred Rebane.
Lipu kirjeldus.
Albu valla lipp on ristkülikukujuline vapilipp. Kangas on vardapoolsest alanurgast diagonaalselt poolitatud, mille ülemisel, rohelisel väljal kuldne rõngasrist ja alumisel, kollasel väljal kaks rohelist tammelehte.
Lipu normaalmõõtmed on 100×150 cm ning laiuse ja pikkuse suhe 2:3.
Põhjendus.
Kuldne rõngasrist (päikeseratas) on põhjarahvaste ürgne päikese, elu ja õnne võrdkuju. Üksikasjalikumalt sümboliseerib ring kõiksust ja universumit, püstsirge Loojat (unikaalsust) ning rõhtsirge loomingu lõpmatut järjepidevust. Tammelehed viitavad tammele, eestlase pühale puule – pikaealisuse, tugevuse ja jõu võrdkujule. Tammelehed osutavad ka Albu mailt võrsunud A.H.Tammsaarele, Eesti ühele nimekamale kirjanikule.
Lipu kasutamise kord.
Valla lipp heisati:
Almería provints

Almería provints on provints Hispaanias Andaluusia autonoomse piirkonna kaguosas.
See piirneb läänes ja loodes Granada provintsiga, põhjas ja kirdes Murcia provintsiga ning idas ja lõunas Vahemerega (osa, mida tuntakse Alboráni merena). Provintsi keskus on Almería linn, mis asub provintsi lõunaosas samanimelise lahe keskel.
Haldusjaotus.
Vallad.
Almería provintsi kuuluvad 103 valda on järgmised:
"Vallad on loetletud nende artikleid arvestamata."
Kliima.
Almería provintsi aasta keskmine temperatuur on +18,5 °C, jaanuaris +12,5 °C, augustis +26,9 °C.
Aastas sajab keskmiselt 204 mm, sealhulgas jaanuaris 27 mm ja augustis 1 mm sademeid. Aastas paistab päike keskmiselt 2937 tundi, sealhulgas jaanuaris 186 ja augustis 311 tundi.
Hänilane

Hänilane ("Motacilla flava", varasem nimetus ja Eestis esinev põhialamliik lambahänilane "Motacilla flava flava") on västriklaste sugukonda kuuluv linavästrikust veidi väiksem lind, kes kaalub alla 20 grammi ja on 15–16 cm pikk.
Rahvapäraseid nimetusi: karjalind, karjatsirk, karjavästrik, veistevästrik, lambalind, lambatsirk, lambalinavästrik, lambahällulind, lambatalleke, kesvatalleke, kollane västrik, kollane linalind, soovästrik, märjavästrik.
Hänilane kuulub Eestis kaitstavate liikide III kategooriasse. Eesti Ornitoloogiaühing valis hänilase 2006. aasta linnuks.
Levila ja elupaik.
Hänilane elab Euraasia tundra-, metsa-, stepi- ja kõrbevööndis ning mägismaade avamaastikel, ka Põhja-Aafrikas ja Lääne-Alaskas. Eestis on hänilane üldlevinud haudelind, kelle pesitsusaegset arvukust hinnatakse 10 000 – 20 000 paarile.
Hänilane elab meil niitudel, karjamaadel, luhtadel, põõsasniitudel, vähem madalsoodel, veel harvem rabadel. Üldiselt niiskemates elupaikades kui linavästrik. Sageli istub madalatel põõsastel või tugevatel rohukõrtel ning vibutab saba. Lend on madal ja lainjas. Tihti saadab loomakarju, ka istudes veiste ning lammaste turjal: soojavereliste loomade ümber on alati rikkalik toidulaud putukatest toitujaile.
Hänilane on rändlind, areaali lõunaosas ka paigalind. Talvitab Aafrikas ja Aasia lõunaosas. Rändel lendab salkadena, palju on Eestist läbirändajaid. Kevadel saabuvad pesitsevad linnud aprilli lõpul või mai alguses, isaslinnud emaslindudest varem. Sügisel lahkuvad augusti lõpul ja septembris.
Toitumine.
Valdavalt sööb hänilane väheliikuvaid selgrootuid, kes elavad maapinnal ja rohurindes: eelkõige kärbsed, ämblikud ja mardikad.
Putukatest toitujana on väga kasulik lind kahjurite hävitajana.
Pesitsemine.
Pesitsema asub hänilane linavästrikust hiljem, mai alguses. Pesitseb maapinnal tihedas rohus, enamasti mättal tiheda rohtkatte varjul. Pesa ehitab pinnasesüvendisse kuivadest kõrtest, niidutaimede juurtest ja lehtedest. Mai keskel muneb emaslind 4–6 muna, neid haub üksinda, ligikaudu 13 päeva. Isaslind valvab sel ajal territooriumi, et kaitsta pesa võimalike ohtude eest.
Pojad on pesas 12–13 päeva. Toitmisel osalevad mõlemad vanemad. Pärast pesast lahkumist ei oska pojad veel lennata, vanemad õpetavad ja jätkavad toitmist veel mõnda aega. Lennuvõimelisteks saavad juuni keskpaigas.
Västriklased

Västriklased ("Motacillidae") on saledate väheldaste putuktoiduliste värvuliste sugukond. 
Liike on sugukonnas kokku umbes 65. Västriklased eelistavad elamiseks avamaastikku, osa elab ka mägedes. Västriklastel on väike pea ja peenikesed jalad, pikk saba ning peenike sirge nokk. Jooksevad ja kõnnivad nobedasti. Eelistavad tegutseda maapinnal.
Big L

Lamont Coleman (Big L; 30. mai 1974 – 15. veebruar 1999) oli Ameerika Ühendriikide räppar.
Paroodia

Paroodia (kr "παρωδία" 'vastulaul, pilkelaul'), pilav jäljendus kunstiteoses või kunstilises esinemises, mis naeruvääristamise ja pilkamise eesmärgil aimab järele teise autori teost, selle sisu, stiili (näiteks liigset tundelisust, täispuhutud pidulikkust vm), jättes muutmata vormi. Pilatava teose nõrkusi ja puudusi võimendatakse karikatuurini. Eksisteerib ka sõbralikum paroodia, mis koomilises võtmes jäljendab teise autori isikupära.
Muusikas on mõistel teine tähendus: renessansi- ja baroki- ja klassitsismi ajastu muusikas on paroodiatehnika vokaalteose muutmine, mille käigus kohandatakse ta uue teksti ja otstarbega. Tegemist on varem loodud muusika jäljendamisega ilma vähimagi koomilise varjundita. 
Filmiparoodiad keskenduvad pigem kontrastiga stseeni, dialoogi ja kadreeringu lõhkumisele kui sujuvale stiilijäljendusele. 
Viljelejad: Miguel de Cervantes Saavedra "Don Quijote". 
Eesti menukaimad parodistid on August Kitzberg (Tiibuse Jaagu ja Mari nimega) ning August Alle.