tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Rahvusvaheline stiil

Rahvusvaheline stiil (inglise keeles "international style") oli modernistliku arhitektuuri juhtiv vool 1930.–1960. aastatel.
Selle arhitektuuristiili esmaviljelejad olid Walter Gropius, Peter Behrens ja Hans Hopp Saksamaal. Stiili väljapaistvad järgijad olid Le Corbusier (Prantsusmaa), Ludwig Mies van der Rohe (Saksamaa-USA) ja Jacobus Oud (Holland).
Ingliskeelne mõiste "international style" võeti kasutusele 1932. aastal USA-s. Sel ajal toimus New Yorgi moodsa kunsti muuseumis rahvusvaheline moodsa arhitektuuri näitus, mille kuraatorid olid Henry-Russell Hitchcock ja Philip Johnson. Nende eesmärk oli piiritleda ja ühiskonnale teadvustada seda, mis oli ühist moodsale arhitektuurile kogu maailmas. Selle tulemusena keskendus näitus rohkem modernismi stiililisele küljele. Hitchcock ja Johnson tuvastasid kolm põhimõtet: pigem mahu kui massi väljendamine, pigem tasakaalu kui sümmeetria väljendamine ja kõigi kaunistuste kõrvalejätmine. Nad valisid kõik teosed, mida sellel näitusel esitleti, hoolikalt vastavalt nendele reeglitele. Pärast näitust avaldasid Hitchcock ja Johnson raamatu "International style", milles kirjeldasid niihästi moodsat arhitektuuri, oma näitust kui ka selle koostamise põhimõtteid ning aitasid kinnistada uut terminit ühiskonna teadvuses.
Rahvusvahelise stiili esteetika nõudis loobumist rahvuskultuurde iseärasustest ja ajaloolisest dekoorist. Esiplaanile tõusid sirged jooned, puhtad geomeetrilised vormid ning siledad klaas- ja metallpinnad. Materjalidest eelistati raudbetooni. Interjööris hinnati suuri avatud ruume.
Sõjajärgseil aastail olid rahvusvahelise stiili tüüpilised näited Mies van der Rohe, Johnsoni ja Ieoh Ming Pei pilvelõhkujad.
1950. aastail sai Mies van der Rohest juhtiv ärihooneid projekteeriv arhitekt. Tema loodud kõrghooned rõhutasid puhtaid geomeetrilisi vorme: risttahukakujulisele metallkarkassile kinnitub klaasfassaad, mis moodustub terve korruse kõrgustest identsetest akendest. Sellistena nägid välja tornelamu Lake Shore Drive Apartments Chicagos (1951), büroohooned Seagram Building New Yorgis (1958) ja Toronto-Dominion Centre (valmis 1969). Mies van der Rohe loodud rahvusvahelise stiili etalonid leidsid laialdast jäljendamist 1950.–1960. aastail.
1970. aastatel sai rahvusvaheline stiil tugeva kriitika osaliseks, eelkõige Robert Venturi poolt, kes rajas arhitektuuris postmodernismi.
Adaptiivne kaitsekorraldus

Adaptiivne kaitsekorraldus ehk kohanduv kaitsekorraldus (inglise "adaptive conservation management") on kaitsekorraldus, mille käigus kogutakse pidevalt andmeid objekti seisundi ja kaitsekorralduslike tööde tulemuslikkuse kohta ning tuginedes nende andmete jooksvale analüüsile, kohandatakse kaitsekorraldust vastavalt ökosüsteemi terviklikkuse hoidmise vajadustele.
Kohanduv kaitsekorraldus tugineb peaasjalikult kohanduva majandamise (inglise "adaptive management") lähenemisviisile ja põhimõtetele.
Hervé Guibert

Hervé Guibert (14. detsember 1955 Pariis – 27. detsember 1991 Pariis) oli prantsuse kirjanik, ajakirjanik ja fotograaf.
Puumala vald

Puumala on vald Soomes Lõuna-Savo maakonnas.
Puumalas elab 2455 inimest (31. mail 2011), kellest 98,7% räägib soome keelt emakeelena.
Puumala piirneb Juva valla, Mikkeli linna, Ristiina valla, Ruokolahti valla, Savitaipale valla, Sulkava valla, Suomenniemi valla ja Taipalsaari vallaga.
Külad.
Hamula, Harmaala, Himahuuha, Huhtimaa, Hurissalo, Huuhkaala, Ihalais, Junninmäki, Kaipaala, Kauppila, Keriniemi, Kietävälä, Kiljula, Kitula, Kokkola, Kontila, Kyllölä, Lampila, Lieviskä, Liimattala, Lintusalo, Luukkola, Maunola, Miettula, Muuramäki, Niinimäki, Niinisaari, Ollila, Oritsalo, Pellilä, Petäjäniemi, Pirttimäki, Piskola, Pitkälahti, Puumala, Repola, Rokansalo, Ruokotaipale, Ryhälä, Sepänkylä, Sipilänsaari, Sopala, Sorjola, Torsantaka, Valtola, Vesiniemi.
Päikeseloojangu bulvar

"Päikeseloojangu bulvar" (inglise keeles "Sunset Blvd.", ka "Sunset Boulevard") on 1950. aastal linastunud Ameerika Ühendriikide "film noir", mille lavastas Billy Wilder. 
1989. aastal tunnistati film kultuuriliselt oluliseks ning võeti Ameerika Ühendriikide Kongressi raamatukogu National Film Registrysse.
Tunnustus.
1951. aastal kandideeris "Päikeseloojangu bulvar" 11. Oscarile ja võitis neist kolm: 
Samal aastal kandideeris film seitsmele Kuldgloobusele ja võitis neist neli: 
Gloria Swanson pälvis Norma Desmondi rolli eest Soome filmiauhinna Jussi (Foreign Actress; Diploma of Merit, 1951).
Hermann Wahrhusen

Hermann Adolf Ferdinand Wahrhusen (11. aprill 1830 Volmar – 13. oktoober 1908 Viljandi) oli Viljandi kaupmees ja raehärra.
Hermann Adolf Ferdinand Wahrhusen oli pärit Lätist Volmarist. Asus elama Viljandisse, kus sai 3. gildi kaupmeheks. 22. jaanuaril 1854 sai temast Viljandi kodanik. 1851. aastal abiellus ta Viljandist pärit Elvine Dorothea Strohmiga (1832–1899), kes oli linna Suure Gildi oldermanni Alexander Benedict Strohmi tütar. Abielust sündisid neli tütart. 1859–1862 oli ta Viljandi raehärra. Wahrhusen lasi tellida Viljandi Jaani kiriku jaoks 48 tulega kroonlühtri, mis on tänaseni osaliselt säilinud ja muinsuskaitse all.
Leonel Power

Leonel Power (1370 ja 1385 vahel – 5. juuni 1445) oli inglise hiliskeskaja ja vararenessansi helilooja. Koos John Dunstable'iga oli ta tähtis figuur 15. sajandi alguse inglise muusikas.
Elu.
Poweri elust on väga vähe teada. 1440ndate alguse dokumenditide andmetel pärines ta Kentist. Varaseim dateeritud viide temale näitab, et oli kooripoiste õpetaja Clarence'i hertsog Thomas of Lancasteri õukonnas, kes suri 1421. aastal. Järgmine viide on aastast 1423: 14. mail liitus ta Canterbury katedraali vennaskonnaga. Üsna kindlalt oli ta katedraali koormeister. Ta suri Canterburys ja maeti järgmisel päeval pärast surma.
Looming ja mõju.
Kuigi Poweri pärand on suuruselt väiksem kui Dunstable'i oma (säilinud on ainult 40 teost), oli nende kahe helilooja mõju üsna võrdne. Power oli üks esimesi heliloojaid, kes kirjutas missa ordinaariumiosi, mis olid temaatiliselt seotud ja mõeldud järjest esitamiseks.
Akiva Jaglom

Akiva Moissejevitš Jaglom (vene Акива Моисеевич Яглом; 6. märts 1921 Harkiv – 13. detsember 2007 Boston) oli juudi päritolu Nõukogude Liidu ja USA füüsik, matemaatik, statistik ja meteoroloog.
Alates 1992. aastast elas ta Ameerika Ühendriikides ja töötas Massachusettsi Tehnoloogiainstituudis.
Troofiline kaskaad

Troofiline kaskaad (inglise "trophic cascade") on kõrgemal troofilisel tasemel oleva populatsiooni suuruse muutumise (st nende söömissurve) mõju neist allpool olevatele troofilistele tasemetele.
Toiduvõrgustik

Toiduvõrk (ka toiduvõrgustik) on toitumissuhete võrk; kogum biotsönoosis või bioomis põimuvaid toiduahelaid. 
Toiduvõrgu skeemidel kujutatakse enamasti üksnes arvukamaid ja/või ökosüsteemi seisukohast kõige olulisemaid liike.
Adam Christian Gaspari

Adam Christian Gaspari (18. november 1752 Schleusingen – 27. mai 1830 Königsberg) oli saksa geograaf, Tartu Ülikooli õppejõud ja rektor.
Gaspari sai filosoofiadoktoriks 1790, misjärel asus krahv Moltke juurde tööle koduõpetajana. 1795 asus ta Jena ülikooli erakorralise filosoofiaprofessorina. 1797 asus ta Oldenburgi vanas gümnaasiumis tööle erakorralise geograafiaprofessorina, aga töötas seal kõigest ühe aasta ja alates 1798 andis eratunde Wandsbekis, mis tänapäeval on Hamburgi põhjapoolseim linnaosa, aga tol ajal veel Hamburgi alla ei kuulunud.
Sel ajal sai ta kuulsaks oma teadustöödega statistika ja geograafia vallas ning 28. veebruaril 1803 kutsuti ta Tartu ülikooli ajaloo- ja statistikakateedri korraliseks professoriks. Tööd alustas Gaspari 20. märtsil 1803. 1. augustil 1804 valiti ta 1 aastaks Tartu ülikooli rektoriks ja 1. augustil 1806 samuti 1 aastaks filosoofiateaduskonna dekaaniks. Tartu ülikoolis õpetas Gaspari järgmisi kursusi: Venemaa statistika, peamiste Euroopa riikide statistika, väljaspool Euroopat asuvate maailmajagude geograafia, geograafia ajalugu, heraldika, peamiste Euroopa riikide (välja arvatud Venemaa ja Saksamaa) ajalugu, Läänemereprovintside ajalugu. Kolmel viimasel aastal lisandus neile Venemaa ajalugu. Peale selle andis ta õpetajate instituudis Venemaa ajalugu ja kuulus õppekomisjoni koosseisu.
1810. aastast oli ta Königsbergi ülikooli geograafia ja statistika korraline professor.
Gaspari oli vabamüürlane ja 1814–21 kuulus ta Königsbergi looži Zum Phoenix.
Königsbergi ülikool

Königsbergi ülikool (ka "Albertina", saksa keeles "Albertus-Universität Königsberg") oli aastail 1544–1945 Königsbergis tegutsenud ülikool.
Ülikooli asutas esimene Preisimaa hertsog Albrecht. 
Praegune Kaliningradis tegutsev Immanuel Kanti nimeline Balti Föderaalne Ülikool peab end Königsbergi ülikooli järglaseks.
Reintroduktsioon

Taasasustamine ehk reintroduktsioon (inglise "reintroduction", "reestablishment") on mingi liigi taasasustamine tema kunagisele asualale ja seal endisega sarnase asurkonna taasloomine.
Katrin Välbe

Katrin Välbe (aastani 1929 Jekaterina Poska; 18. oktoober (vkj) / 31. oktoober 1904 Võru – 5. juuli 1981 Tallinn) oli eesti näitleja.
Ta lõpetas 1922. aastal Tallinna Vene Gümnaasiumi. Aastatel 1922–1923 õppis ta Tartu Ülikoolis arstiteadust. Aastatel 1923–1924 õppis ta veel Jelizaveta Žihhareva näitestuudios ning lõpetas aastal 1930 Draamastuudio teatrikooli (Hilda Gleseri kursusel).
Ta töötas aastatel 1931–1944 Tallinna Töölisteatris. Aastatel 1945–1946 töötas ta Eesti NSV Riiklikus Noorsooteatris, 1946–1949 teatris Estonia, 1949–1951 ja 1952–1971 Tallinna Riiklikus Draamateatris. Aastatel 1951–1952 töötas ta Rakvere Teatri vene trupis.
Isiklikku.
Tema isa oli advokaat Gabriel Poska. Lell Mihkel Poska (1860–1892) oli Harjumaa Rapla jaoskonna talurahvaasjade komissar, lell Jaan Poska (1866–1920) oli riigimees, lelled Nikolai Poska (1867–1915) ja Paul Poska (1871–1931) olid õigeusu preestrid.
Tema abikaasa oli kooliõpetaja ja -juhataja Mihkel Välbe.
Šotha Rusthaveli

Šotha Rusthaveli (შოთა რუსთაველი; sündinud vahemikus 1160–1166, surnud 1216) oli Gruusia luuletaja, kes kirjutas Gruusia rahvuseepose "Kangelane tiigrinahas" (ვეფხისტყაოსანი). Rusthaveli ei ole mitte tema perekonnanimi, vaid epiteet, mis osutab luuletaja pärinemisele paigast, mille nimi oli Rusthavi.
Rusthaveli eluloost on teada väga vähe. Ta õppis Kreekas ja oli hiljem kuninganna Thamari (თამარი) varahoidja.
Tugiasustamine

Tugiasustamine (inglise "augmentation", "reinforcement", "supplementation") on olemasolevasse populatsiooni täiendavate isendite lahtilaskmine populatsiooni arvukuse ja geneetilise mitmekesisuse suurendamiseks.
Juri Boiko

Juri Boiko (sündinud 9. oktoobril 1958 Gorlivkas) on Ukraina majandustegelane ja poliitik. 
Ukraina majanduselus.
Aastatel 2002–2005 oli ta Naftogaz Ukrajinõ juhatuse esimees.
Ukraina poliitikas.
Ta oli kütuse- ja energeetikaminister 2006–2007 ja 2010. Aastatel 2010–2012 oli ta kütuse- ja kivisöetööstuse minister. 
Kandideeris 2019. aasta Ukraina presidendivalimistel ning kogus esimeses voorus 11,67% häältest.
Alur Reinans

Sven Alur Reinans (1. jaanuar 1932 Tallinn – 12. november 2010 Tallinn) oli eesti ühiskonnategelane, ajakirjanik, sotsioloog ja kunstikoguja. 
Põgenenud koos vanematega 1944. aastal Rootsi, naasis ta Eestisse pärast Eesti iseseisvuse taastamist. Aktiivse kultuuritegelase suureks kireks oli kunstiteoste kogumine. Eriti paelusid teda Eesti alal valminud kunstipärased hõbetööd, mida ta aastakümnete jooksul ostis kokku peamiselt Rootsis oksjonitelt ja antiigiäridest. Nii tekkis kunstikogu, milles on esindatud mitte ainult suuremate keskuste, nagu Tallinna ja Tartu, vaid ka paljude teiste linnade, nagu Narva, Pärnu, Rakvere ja Haapsalu meistrite looming. 
2012. aastal kinkis Alur Reinansi perekond kunstikogu Eesti Kunstimuuseumile. Kogu koosneb paarisajast Eestis 17.–20. sajandil valminud hõbetööst. Kuna Reinans kogus suurte luksusesemete kõrval ka lihtsamaid hõbedast lauanõusid ja tarbeesemeid, annab tema terviklik kogu ülevaate eri tüüpi esemetest, mida on aegade jooksul Eestimaal hõbedast valmistatud. 
Oluline täiendus Eesti Kunstimuuseumi Eduard Wiiralti tööde kogule oli valik eesti graafiku sõjajärgsest loomingust, mis illustreerivad kunstniku loomingulisi otsinguid tema viimasel eluperioodil. Kingituse hulgas jõudsid muuseumi kogudesse ka paarkümmend lehte 18.–19. sajandi baltisaksa Estica-teemalisest graafikast, kus on peamiselt kujutatud eestlasi rahvariietes.
Ta valiti 1968. ja 1970. aastal Eesti Komitee Asemike Kogusse. Alur Reinans oli Eesti Kunstimuuseumi Kunstisõprade Seltsi asutajaliige.
Haavatud ingel

"Haavatud ingel" (soome keeles "Haavoittunut enkeli") on Hugo Simbergi maal.
Maal on maalitud aastal 1903 lõuendile. Maali mõõtmed on 127×154 cm. See asub Ateneumi kunstimuuseumis.
Kui Hugo Simberg sai ülesande maalida freskod Tampere toomkirikusse, maalis ta aastatel 1905–1906 sinna ka "Haavatud ingli", oma lemmikteose.
Bulgarija

Bulgarija (vene keeles "Булгария", endine "Ukraina") oli kahe tekiga seitsmeteistkümnes Rossija-klassi (projekt 785/OL800, 1. seeria) Venemaa jõereisilaev, mis on ehitatud Národný Podnik Škoda Komárno (Slovenské Lodenice n.p. Komárno) laevatehases Komárnos Tšehhoslovakkias 1955. aastal.
Bulgarija hukkus 10. juulil 2011 Volga jõel asuvas Kuibõševi veehoidlas. Laeval olnud 201 inimesest päästeti 79. Laeva hukkumise põhjus oli kehv tehniline seisukord ning nõuete mittetäitmine sõidul jõest veehoidlale, iseäranis tuulise ilmaga.
Ajalugu.
Esimene 785. projekti laev nimega "Ukraina" ehitati veel 1952. aastal tava järgi: esimesena sai valmis Rossija, teisena Ukraina ning kolmanda alusena loomulikult Belorussija, kuid selle seeria Ukraina põles maha Doni jõel 1953. aastal.
Telliti uus sama klassi (projekt 785/OL800 slovaki keeles osobna lod 800, s. t. reisilaev 800 hj), laev "Ukraina" nime all, kuid juba 2. seerias. Laev valmis 1955. aastal ja seda kasutati Venemaa jõgedel NSVLi lipu all kuni 1993. aastani ja 1993. aastast kuni katastroofini Venemaa lipu all. Alates 2010. aastast sõitis laev Bulgarija (Volgabulgarija) nime all.
Dmitri Jazov

Dmitri Jazov (vene keeles Дмитрий Тимофеевич Язов; 8. november 1923 – 25. veebruar 2020 Moskva) oli Nõukogude Liidu sõjaväelane, Nõukogude Liidu marssal (1990), NSV Liidu kaitseminister aastatel 1987–1991).
Teises maailmasõjas.
Sõdis Teises maailmasõjas Volhovi ja Leningradi rindel laskurrühma komandörina. Osales Leningradi kaitsmises blokaadi ajal, ründelahinguis Baltimaades ja "Kura koti" piiramises. Sai lahingus haavata.
Hilisem sõjaväeline karjäär.
1967 lõpetas ta Kindralstaabi sõjaväeakadeemia. Sama aasta oktoobris sai ta motoriseeritud laskurdiviisi ülemaks. 22. veebruaril 1968 ülendati ta kindralmajoriks. 1971. aasta märtsis määrati ta armeekorpuse ülemaks. 15. detsembril 1972 ülendati ta kindralleitnandiks. 1973. aasta jaanuaris määrati ta armeejuhatajaks. Alates 1974. aasta maist oli ta Nõukogude Liidu kaitseministeeriumi kaadrite peavalitsuse juhataja. Alates 1976. aasta oktoobrist oli ta Kaug-Ida sõjaväeringkonna ülema esimene asetäitja. 28. oktoobril 1977 ülendati ta kindralpolkovnikuks. 1979. aasta jaanuaris määrati ta Tsentraalse väegrupi ülemaks – Tsentraalseks väegrupiks nimetati Tšehhoslovakkias asuvaid NSV Liidu vägesid. 1980. aasta novembris määrati ta Kesk-Aasia sõjaväeringkonna ülemaks. 6. veebruaril 1984 ülendati ta armeekindraliks. 1984. aasta juunis määrati ta Kaug-Ida sõjaväeringkonna ülemaks. Kaug-Idas sõbrunes Jazov Kim Il-sŏngiga. 1987. aasta jaanuaris nimetati Jazov NSV Liidu kaitseministri asetäitjaks kaadrite alal ja ühtlasi kaitseministeeriumi kaadrite peavalitsuse juhatajaks.
Kaitseministri ja poliitikuna.
28. mail 1987 lendas Mathias Rust väikelennukiga Cessna Soomest Moskvasse, maandudes Moskva kesklinnas. Selle tulemusena vabastas NSV Liidu Ülemnõukogu ametist senise kaitseministri Sergei Sokolovi ja nimetas tema asemele Jazovi. Jazov sai kaitseministriks enda sõnul ootamatult. Ühtlasi oli Jazov esimene NSV Liidu kaitseminister pärast 1935. aastat, kes kandis armeekindrali auastet. Alles 28. aprillil 1990 ülendas NSV Liidu president Mihhail Gorbatšov Jazovi Nõukogude Liidu marssaliks. Jazov oli viimane, kes sai Nõukogude Liidu marssaliks, ja ainus Siberis sündinud Nõukogude Liidu marssal.
Jazov oli NLKP liige alates 1944. 1981. aasta veebruaris sai ta NLKP Keskkomitee liikmekandidaadiks ja 1987. aasta juunis liikmeks. 1987. aasta juunist kuni 1990. aasta juulini oli ta NLKP Keskkomitee Poliitbüroo liikmekandidaat. 1990. aasta märtsist detsembrini oli ta NSV Liidu Presidendinõukogu liige, 1990. aasta detsembrist 1991. aasta septembrini NSV Liidu Julgeolekunõukogu liige. Ta oli NSV Liidu Ülemnõukogu X ja XI koosseisu liige (1979–1990), pärast seda (1990–1991) NSV Liidu rahvasaadik.
Jazov oli konservatiiv ja perestroika poolehoidjate seas ei olnud ta populaarne.
1991. aasta augustiputš.
Jazov võttis Riikliku Erakorralise Seisukorra Komitee liikmena osa 1991. aasta augustiputšist. Tema korraldusel viidi Moskva tänavatele tankid. Pärast putši kandis Jazov aasta ja kuus kuud vanglakaristust ja vabanes 1994. aastal amnestiaga.
Dmitri Jazov on maetud Föderaalsesse sõjamemoriaali "Isamaakaitsjate panteon".
Neeva laht

Neeva laht (vene keeles Невская губа) on Läänemeres asuva Soome lahe kõige idapoolsema osa laht. See paikneb lahte suubuva Neeva jõe suudmesaare Vassili ja meres asuva Kotlini saare vahel.
Lahe pindala on umbes 329 km² ja keskmine sügavus 3 m. Laevaliikluse jaoks on lahte kohati süvendatud. Ülejäänud Soome lahest eraldab seda Peterburi pais. 
Neeva lahte ümbritseb täielikult Läänemere suurim linn Peterburi. Lahe ääres asuvad veel miljonilinna ajalooline sõjasadam Kroonlinn ning mitmed tsaaripaleed ja suveresidentsid.
Kaili Närep

Kaili Närep (sündinud 16. augustil 1970) on eesti näitleja ja juuksur.
Haridus.
Kaili Närep on lõpetanud 1985. aastal viiuli erialal Pärnu Lastemuusikakooli, 1988. aastal Pärnu 4. Keskkooli ja 1992. aastal Tallinna Konservatooriumi lavakunstikateedri (15. lennus, juhendaja Kalju Komissarov).
Hiljem on ta õppinud Pärnumaa Kutsehariduskeskuses ning saanud juuksuri (2006) ja hooldustöötaja kvalifikatsiooni (2013).
Töökäik.
Alates 1991. aastast töötas ta Ugala teatris.
Aastatel 2003–2009 töötas ta Endla teatris näitleja ja grimeerijana. Seejärel on ta olnud vabakutseline näitleja ning töötanud selle kõrvalt kaks aastat hooldajana Pärnu kodutute varjupaigas ja hiljem Pärnus juuksurina.
Tegevus näitlejana.
Ta on mänginud telesarjades "Kälimehed", "Papad mammad", "Pilvede all", "Kättemaksukontor", "Doktor Silva" , " "Padjaklubi" "Homme põgeneme" (2022) ja "Krista lood". 
Kairi Närep on mänginud mängufilmides "Perekonnapildid" (1989), "Vanad ja kobedad saavad jalad alla" (2003), "Detsembrikuumus" (2008) ja "Vehkleja" (2015).
Serhi Tihipko

Sergi Tigipko (Сергій Тiгiпко; sündinud 13. veebruaril 1960) on Ukraina poliitik. 
Ta oli Ukraina sotsiaalpoliitika minister ning asepeaminister aastatel 2010–2012.
2010. aasta presidendivalimistel sai Tigipko 13% häältest ja saavutas kolmanda tulemuse.
2000. aastal tegutses Tigipko majandusministrina.
Aastatel 2000–2005 oli Tigipko partei Töötav Ukraina (Трудова Україна) juht, aastast 2009 sama partei järglase Tugev Ukraina (Сильна Україна) juht. 2011. aasta augustis teatati soovist ühendada partei Regioonide Parteiga.
Jorge Carlos Fonseca

Jorge Carlos de Almeida Fonseca (sündinud 20. oktoobril 1950) on Roheneemesaarte õigusteadlane, jurist ja poliitik, kes oli 9. septembrist 2011 kuni 9. novembrini 2021 Roheneemesaarte president.
Ta kuulub parteisse Liikumine Demokraatia eest. Aastatel 1991–1993 oli ta Roheneemesaarte välisminister.
Jorge Carlos Fonseca on õpetanud õigusteadust näiteks Lissaboni ja Macau ülikoolis.
Temalt on ilmunud kaks luuleraamatut.
2011. aasta presidendivalimiste esimeses voorus 7. augustil 2011 sai ta enim hääli (37,4%). 21. augustil peetud teises voorus võitis ta Manuel Inocêncio Sousa ja valiti presidendiks. 2. oktoobril 2016 valiti ta 74,08% valijate toetusega teiseks ametiajaks Roheneemesaarte presidendiks.
Kun

Kun (õieti Sergio Agüero) on Argentina jalgpallur. 
Kun on hiidkala hiina mütoloogias. 
Kun on perekonnanimi, mille kandjate seas on olnud:
Kun on eesnimi, mille kandjate seas on olnud:
Ungern-Sternbergi palee

Ungern-Sternbergi palee ehk Eesti Teaduste Akadeemia maja on hoone Tallinna vanalinnas Toompeal aadressil Kohtu tänav 6. Hoone arhitekt on Martin Gropius ja see ehitati aastatel 1865–1868.
Esindushoone ja linnaresidentsina kavandatud hoone lasi rajada krahv Ewald Alexander Andreas von Ungern-Sternberg (1824–1899), kes oli Hiiu- ja Läänemaa mõisate Suuremõisa, Kärdla, Soonlepa, Partsi, Vilivalla, Ungru, Võnnu, Jõesse, Keskvere, Kõrgessaare, Lauka ja Reigi mõisnik. Tema abikaasa Adele (sünd. Stackelberg) oli Elistvere mõisa pärija.
Aastatel 1911–1940 oli hoone Eestimaa Kirjanduse Ühingu omanduses ning alates 1946. aastast haldab seda Eesti Teaduste Akadeemia.
1995. aastal arvati see kultuurimälestiseks kui olulist ajaloolist ja arhitektuurset väärtust omav hoone.
Hoone ehitus.
Kohtu tänava ja Pika jala poolse nõlvaku vahel asuv hoone ehitati Berliinist pärit arhitekt Martin Philipp Gropiuse (1824–1880) kavandite kohaselt aastatel 1865–1868. Hoone krundi põhjaküljel asusid varem väike lagunenud elamu, kõrts ja kõrvalhooned. 
Hoone planeering oli orienteeritud keskteljele, palee esindussaal, mis tavaliselt asus paleedes teisel korrusel, asub hoones aga vestibüüliga samal korrusel ning sellise siselahenduse tulemusena puudub palees tüüpiline toretsev esindustrepp. 
Palee teisele korrusele ehitati pere magamis- ja lastetoad, hoone esindus- ja eluruumid olid selgelt eraldatud. Ülakorruse väiksemad toad paigutati kahele poole keskset koridori, mille lakke ehitati suur katuseaken.
Hoone valmis lõplikult 1866. aastal ja hoonekompleksile lisati veel täiendavalt poolteisekorruselised väravahooned, mis flankeerisid pääsu Kohtu tänavalt hoone sisehoovi: põhjapoolses küljes tõllakuur ja lõunapoolses küljes tallihoone, kutsari korteriga ning nendevahelise kõrge võrevärav.
Eestimaa Provintsiaalmuuseum.
1899. aastal suri krahv Ewald Ungern-Sternberg ning tema abikaasa Adelele jäänud maja omandas Eestimaa Rüütelkond, kes loovutas selle Eestimaa Kirjanduse Ühingule (vahetusena ühingu Wismari tänava krundi vastu). Eestimaa Kirjanduse Ühing avas hoones Eestimaa Provintsiaalmuuseumi.
Pidulik Provintsiaalmuuseumi ja ühtlasi kogu maja avamine toimus 3. detsembril 1911. aastal. 
Hoones teostati enne avamist ümberehitused, mille käigus kohandati hoone keldriruumid raamatukogu tarbeks, ehitati uus kivitrepp hoone vasakusse tiiba ja hoonesse seati sisse elektrivalgustus ja keskküte. Ümberehitustööd projekteeris Eestimaa kubermanguinsener Erwin Bernhard ja ümberehituses osales ka Tallinna linnainsener Erich Jacoby.
Eesti NSV Teaduste Akadeemia.
1946. aastal anti hoone Eesti NSV Teaduste Akadeemia käsutusse, kes hakkas seda kasutama Eesti NSV Teaduste Akadeemia Presiidiumi töö- ja esindushoonena.
Aterno-Pescara jõgi

Aterno-Pescara (ladinakeelne nimi "Aternus") on jõgi Itaalias Abruzzo maakonnas. Aterno-Pescara on Abruzzo pikim jõgi.
Jõgi saab alguse Laga mägedest (L'Aquila provintsis Montereales) Aterno nime all. Alates ühinemisest Sagittario jõega kuni liitumiseni Pescara jõega kutsutakse jõge Aterno-Sagittario jõeks. 
Popoli juures (Pescara provints) ühineb Aterno Pescaraga ning hakkab kandma Aterno-Pescara nime või siis kutsutakse seda lihtsalt Pescara jõeks. Jõgi suubub Aadria merre Pescaras.
Jõe kallastel asuvad Montereale, Cagnano Amiterno, Barete, Pizzoli, L'Aquila, San Demetrio ne' Vestini, Raiano, Popoli, Brecciarola, Bussi sul Tirino, Castiglione a Casauria, Chieti ja Pescara.
Herbert Vainu

Herbert Vainu (kuni 1936 Vainov; 24. detsember 1929 – 13. august 2011) oli eesti ajakirjanik, publitsist ja väliskommentaator.
Ta kaitses 1953. aastal Tartu Riikliku Ülikooli psühholoogia ja loogika kateedris diplomitöö teemal "Materialistlikud elemendid M. I. Karinski loogikas".
Ta töötas aastatel 1952–1953 Vastseliina rajooni TSN täitevkomitees.
Hiljem töötas ta ajakirjanikuna Eesti Televisioonis ja Eesti Raadios. Ta oli aastaid väliskommentaator ETV uudistesaates "Aktuaalne kaamera" ja tegi kaastööd ajalehtedele.
Tegevus NLKP-s.
Ta oli alates 1957. aastast Eestimaa Kommunistliku Partei liige.
Riigiarhiiv (Eesti)

Riigiarhiiv (lühend ERA) oli Eesti arhiiviasutus, mis selgitas välja, kogus, säilitas ja korraldas Eesti omariikluse tekkest kuni tänapäevani Eestis tekkinud või Eesti ajalugu kajastavate dokumentide kasutamist. Aastail 1999–2016 oli riigiarhiiv Rahvusarhiivi struktuuriüksus, edaspidi Rahvusarhiivi Tallinna osakond. 
Ajalugu.
Eesti riigiarhiivi asutas valitsus 9. veebruaril 1921, kinnitades Tartu Ülikooli professori Arno Rafael Cederbergi juhitud arhiivikomisjoni otsuse asutada Riigiarhiiv Tallinna ja ajalooline Eesti Riigi Keskarhiiv (ERKA) Tartusse. Riigiarhiiv alustas tööd 1. aprillil 1921, juhatajaks kinnitati August Nuth, hiljem oli direktor Gottlieb Ney. Arhiiv tegutses Riigikantselei alluvuses endise kubermanguvalitsuse arhiivi ruumides Toompea lossis.
1940 organiseeriti riigiarhiiv "Eesti NSV Riigi Keskarhiiviks". Aastatel 1948–1989 kandis see nime "Eesti NSV Oktoobrirevolutsiooni ja Sotsialistliku Ülesehitustöö Riiklik Keskarhiiv" (lühend ENSV ORKA). 1940–1948 oli Keskarhiivi filiaal Eesti NSV Riiklik Ajaloo Keskarhiiv (praegune Eesti Ajalooarhiiv).
Riigiarhiiv tegutses Tallinnas kolmes majas. Peahoone ja kantselei paiknesid aadressil Maneeži 2/4, sealseis hoidlais oli peamiselt Nõukogude okupatsiooni aegsete riigiasutuste dokumentatsioon.
Aadressil Tõnismäe 16 asus endine Parteiarhiiv, kus säilitati Eesti NSV Siseministeeriumi, Eesti NSV Riikliku Julgeoleku Komitee, Eestimaa Kommunistliku Partei ja sellega seotud organisatsioonide arhivaale.
Riigiarhiivi uusim hoone asus Madara 24, kus olid materjalid Eesti Vabariigi sünnist ja iseseisvuse esimesest perioodist, samuti uurimissaal.
2011. aasta Abhaasia presidendivalimised

2011. aasta Abhaasia presidendivalimised toimusid 26. augustil. Korralised presidendivalimised pidid toimuma 2014. aastal, kuid Sergei Bagapš suri ametis olles 29. mail.
Rahvusvaheliselt tunnustamata Abhaasia seadused lubavad presidendiks kandideerida abhaasi rahvusest Abhaasia kodanikel, kes valdavad ladusalt abhaasi keelt, on vähemalt 35-aastased ja mitte vanemad kui 65-aastased ja kes on vähemalt 5 aastat olnud Abhaasia püsielanikud.
Kandidaate sai esitada 27. juunist 17. juulini. 
Kandidaatideks registreeriti Raul Hadžimba, Aleksandr Ankvab ja Sergei Šamba. Peaminister Šamba ja asepresident Ankvab astusid seaduse nõudel kandideerimise puhul ametist tagasi.
Valimiskampaania käigus on Šamba toetajad levitanud süüdistusi, et Ankvab jagas Abhaasia sõja luureinfot Gruusiale, Ankvab omakorda süüdistab Šambat räpaste võtete kasutamises.
Valimised võitis Aleksandr Ankvab, kes sai 54,86% häältest. Kuna ta sai üle 50% häältest, ei läinud vaja teist hääletusvooru. Šamba sai 21,04% ja Hadžimba 19,83% häältest. Valimisaktiivsus oli 71,92%.
Paepark

Paepark (ka Pae park) on park Tallinnas Lasnamäel.
Paepark asub Sikupilli asumis ning jääb Laagna teest lõuna poole vana paekarjääri maa-alale.
Pae pargis asub Pae karjäär. Veekogu on eri allikates tähistatud erinevate nimedega. Kohanimeregistris on see kirjas Lasnamäe karjääri nime all, kasutatud on ka Lasnamäe järve nime. Tallinna nimekomisjon kinnitas 2011. aastal nimeks Pae järv. See on suuremõõtmeline tehisveekogu, mis on tekkinud pikaajalise paekivi kaevandamise tulemusel. Karjääri sügavus on 8 m. Ümber korrastatud veekogu kulgeb 1,9 km pikkune asfaltkattega kergliiklustee.
Pargi elustik.
Puuliikidest leiduvad pargis näiteks remmelgas, haab, kask, hall lepp, vaher, toomingas, harilik pooppuu, aprikoosipuu.
Veekogul armastavad pesitseda ja puhata veelindudest naeru- ja kalakajakas, sinikael-part, kühmnokk-luik, tuttvart, tuttpütt, lauk. Järve lasti 2009. aastal 350 karpkala.
Gilles Binchois

Gilles Binchois (õieti Gilles de Binche, tuntud ka kui de Bins; u 1400 – 20. september 1460) oli franko-flaami ja Burgundia koolkonna renessansihelilooja. 
Ta oli üks kolmest 15. sajandi alguse tuntumast heliloojast. Tihti on ta jäetud Guillaume Dufay ja John Dunstable'i varju, kuid tema mõju oli nende omast isegi suurem, sest tema teoseid kasutati allikmaterjalina rohkem kui ühegi teise tolle aja helilooja omi.
Elukäik.
Binchois oli arvatavasti pärit Monsist. Tema vanemad olid Jean ja Johanna de Binche, kes võisid olla pärit lähedalasuvast Binche'i linnast. Jean de Binche oli Hainaut' krahvi Guillaume IV nõunik ja töötas ka Monsi kirikus. Binchois' elust pole midagi teada enne 1419. aastat, kui temast sai Monsi Ste. Waudru kiriku organist. 1423. aastal läks ta elama Lille'i. Umbes sel ajal võis ta olla ka sõjaväeteenistuses.
Millalgi 1420. aastate lõpus liitus ta Burgundia hertsogi õukonnakapelliga. 1431. aastaks, kui ta kirjutas moteti "Nove cantum melodie", oli ta seal kindlasti laulja, sest moteti tekst nimetab kõiki 19 lauljat.
Looming.
Binchois'd peetakse 15. sajandi parimaks meloodialoojaks, tema hoolikalt vormitud meloodiaid on lihtne laulda ja meelde jätta. Tema loodud viise kasutasid hilisemad heliloojad tihti missade alusmaterjalina. Suurem osa tema muusikast on lihtne ja puhas, kohati isegi askeetlik, luues suure kontrasti eelneva sajandi "ars subtilior"'i ajastuga. Enamik tema ilmalikest lauludest on rondood, mis sai sajandi jooksul kõige tavalisemaks lauluvormiks. Binchois järgis nendes harva stroofilist vormi, arendades meloodiat teksti riimiskeemist sõltumatult.
Orta jõgi

Orta on jõgi Itaalias Abruzzo maakonnas. 
Ta on Aterno-Pescara lisajõgi.
Jõe pikkus on 40 km.
Hiina Vabariigi ja Paraguay suhted

Hiina Vabariik ja Paraguay sõlmisid diplomaatilised suhted 8. juulil 1957. Liit antikommunistide Alfredo Stroessneri ja Chiang Kai-sheki vahel oli tihe. Ka pärast Stroessneri kukutamist 1989. aastal on nende riikide suhted jätkunud. Paraguay on suurim riik maailmas, mis tunnustab Hiina Vabariiki. Paraguayl on suursaatkond Taipeis. Hiina Vabariigil on suursaatkond Asunciónis ja peakonsulaat Ciudad del Estes.
Räni tänav

Räni tänav on tänav Tartus.
Tänava pikkus on 730 m. Tänav algab Väike kaare tänavalt ja lõpeb Soinaste tänava ja Raja tänava ristis.
Räni tänavaga ristuvad Ränikivi tänav (vasakult), Räni põik (paremalt), Kesk kaar, Luige tänav (paremalt), Suur kaar ja Kure tänav.
Räni tänav sai nime 24. septembril 1923.
Raja tänav

Raja tänav on tänav Tartus Tammelinna ja Maarjamõisa linnaosas.
Tänav algab Soinaste tänava ja Räni tänava ristist ja lõpeb Lääneringteel. Siis jätkub pikalt ka teisel pool Lääneringteed, aga mitte enam Tartu linna tänavana. Üldiselt kulgeb ta läände. Pikkus Tartu tänavana on 1,54 kilomeetrit.
Raja tänavaga ristuvad Tamme puiestee, Peedu tänav (paremalt), Elva tänav (paremalt), Tammepärja tänav (vasakult), Sihi tänav (paremalt), Savi tänav (vasakult), Riia tänav, Sanatooriumi tänav (paremalt), Puhkekodu tänav (vasakult) ja Tervise tänav (paremalt).
Tänav läbib Sanatooriumi parki.
Tervishoiu tänav

Tervishoiu tänav on tänav Tartus.
Tänav algab umbtänavana raudteejaama piirkonnas, ristub Väikse kaare ja Ludvig Puusepa tänavaga ning lõpeb Nikolai Lunini tänaval.
Tervishoiu tänavaga ristumisel teeb Ludvig Puusepa tänav S-kujulise käänaku.
Tänava pikkus on umbes 380 meetrit. Endine nimi Väike-Maarjamõisa muudeti 1950.
Paul Greenberg

Paul Greenberg (sündinud 1967) on ameerika esseist ja kirjanik, kelle teoste peamised teemavaldkonnad on loodus ja keskkond ning infotehnoloogia.
Temalt on ilmunud romaan "Leaving Katya" (2002) ja aimeraamat "Four Fish: The Future of the Last Wild Food" (2010), esseid ja artikleid.
Antoine Busnois

Antoine Busnois (ka Busnoys; u 1430 – 6. november 1492) oli prantsuse vararenessansi helilooja ja luuletaja. Ta oli üks nimekamaid 15. sajandi šansooniloojaid, kuid ta kirjutas ka vaimulikku muusikat. Pärast Guillaume Dufay surma oli ta Madalmaade koolkonna juhtfiguur.
Elu.
Tema noorpõlve detailid on väga oletuslikud. Arvatavasti oli ta pärit Béthune ümbrusest Pas-de-Calais' piirkonnas, võimalik, et külast nimega Busnes, millele tema perekonnanimi näib viitavat. Temaga võis olla suguluses perekond Busnes, eriti Philippe de Busnes, kes oli kanoonik Lensis. Kindlasti sai ta suurepärase muusikahariduse, ilmselt mõnes kirikukooris. Juba 1450. aastatest on viiteid tema ilmumisest Prantsuse kuninga õukonda. 1461. aastal oli ta kaplan Toursis. Ta ei olnud just kõige rahumeelsem mees, seda näitab 28. veebruaril 1461 Toursis kirjutatud armuandmispalve, kus ta tunnistas, et oli olnud osaline ühe preestri rühmaviisilises peksmises, ning seda koguni viis korda. Kirikuvande all olles oli ta nii hulljulge, et söandas missat pidada, mille eest ta ekskommunitseeriti, kuid paavst Pius II andis talle andeks.
1465. aastal sai temast Toursi St. Martini kiriku alamdiakon. Johannes Ockeghem oli seal varahoidja ning kaks heliloojat tundsid teineteist hästi. Hiljem samal aastal läks Busnois Poitiers'sse. Selleks ajaks oli tema maine lauluõpetaja, õpetlase ja heliloojana laialt levinud. Sama kiirelt kui saabus, ta ka lahkus 1466. aastal, kuid põhjus pole teada. Busnois läks Burgundiasse, kus ta jäi õukonna teenistusse kuni 1482. aastani. Enne surma töötas ta Brugge Saint-Sauveuri kirikus.
Ḩāfiz̧ al-Asad

Ḩāfiz̧ al-Asad (ka "Hafez al-Assad"; 6. oktoober 1930 – 10. juuli 2000) oli aastatel 1971–2000 Süüria president.
Asad oli pärit vaesest alaviidi perekonnast. 1946. aastal astus ta Ba'athi parteisse. 1952. aastal asus ta õppima sõjaväeakadeemiasse ja teenis seejärel Süüria õhujõududes. 1957. aastal õppis ta Nõukogude Liidu lennukoolis.
Aastatel 1961–1963 töötas Asad meretranspordi ministeeriumis. Ta osales 1963 riigipöördes, mis tõi Ba'athi võimule. Pärast seda naasis ta õhujõududesse, ülendati majoriks ja seejärel kindraliks ning sai 1965. aastal õhujõudude ülemjuhatajaks.
1966. aastal aitas ta Şalaḩ Jadīdil kukutada president Amīn al-Ḩāfiz̧i ning sai kaitseministriks.
1967. aastal sai Süüria Kuuepäevases sõjas lüüa. Asadit toetav fraktsioon valitsevas parteis sattus vastuollu Şalaḩ Jadīdi ja president Nūr ad-Dīn al-Atāsīga. 1970. aastal kukutas ta nad ja viis parteis läbi puhastuse.
Ḩāfiz̧ al-Asad oli abielus Anīsah Makhlūfiga. Pärast Asadi surma sai riigi presidendiks nende poeg Bashshār al-Asad.
Mai Raud-Pähn

Hinge Mai Raud-Pähn (2. november 1920 Pärnu – 23. aprill 2024 Stockholm) oli eesti kunstiajaloolane ja ühiskonnategelane Rootsis, ajakirja Rahvuslik Kontakt peatoimetaja (1987–2014)..
Haridus ja töö Eestis.
Ta õppis aastatel 1928–1934 Viljandi Eesti Haridusseltsi Tütarlaste Gümnaasiumi Algkoolis ja 1934–1937 Pärnu Linna Tütarlaste Keskkoolis. Lõpetas Tallinna Õpetajate Seminari ja sai 1941. aastal algkooliõpetaja kutse. Eestis jõudis ta töötada kolm aastat algkooliõpetajana Nõmmel Kivimäe koolis. 
Elu ja töö Rootsis.
Teise maailmasõja ajal põgenes ta 22. septembril 1944 laevaga Horst Wessel Saksamaale ja sealt 1947. aastal Taani kaudu Rootsi.
Rootsi jõudnult töötas ta haiglaõena Uttrani tuberkuloosihaiglas. Stockholmis töötas ta Städerna kindlustusseltsis algul arhiivis, hiljem IBM-i algse süsteemiga infoosakonnas. Töö juures joonistas ta puhkehetkedel karikatuure ja tema tööd jäid paljudele silma. Ta hakkas saama pakkumisi kujundada kulisse, plakateid, õnnitluskaarte. 1950. aastast õppis ta kunstikooli õhtustel kursustel ilukirja. Aastatel 1956–1959 õppis Konstfackskolani joonistusõpetajate instituudis. Pärast kooli lõpetamist töötas ta kolm aastat joonistusõpetajana Ojamaal Visbys.
1962. aastal kolis Mai Raud-Pähn tagasi Stockholmi. Aastatel 1959–1964 õppis ta professor Sten Karlingi juures Stockholmi Ülikoolis kunstiajalugu, lisaks arheoloogiat, etnoloogiat ja etnograafiat. 
Teadustöö.
Karling soovitas Mai Raud-Pähnal hakata uurima hõbekäsitööd. 1972. aastal sai Mai Raud-Pähn litsentsiaadikraadi tööga "Hõbesepad Tallinnas 1474–1659". Oma uurimusest on ta avaldanud artikleid Eesti Teadusliku Seltsi aastaraamatus Annales Societatis Litterarum Estonicae in Svecia ja esinenud ettekannetega samal teemal. Viimase ettekande Balti hõbedast pidas Mai Raud-Pähn oma 100. aasta juubelil. 
1980. aastal, pärast isa surma, asus Mai Raud-Pähn tööle Rootsi Eestlaste Liidu büroo sekretärina ning 1987. aastast büroojuhatajana, kus töötas kuni pensionile minekuni.
Isiklikku.
Tema abikaasa Ilja Pähn oli silmaarst, isa Märt Raud oli koolitegelane ja kirjanik. Ema Anna Raud (sünd Treumann) oli noorena kooliõpetaja, hiljem koduperenaine.
Ergutusmaks

Ergutusmaks ehk stimuleeriv maks (inglise "incentive tax" või "tax incentive") on maksumaksjate majandustoiminguid mõjutama mõeldud maks ehk tootjate ja tarbijate käitumise muutmiseks kehtestatud maks. Ergutusmaks on näiteks tootemaks.
Ergutusmaksude eesmärk võib olla näiteks panna ettevõtteid hindu alandama.
Priit Pihlap

Priit Pihlap (sündinud 14. mail 1958 Pärnu-Jaagupis) on eesti helilooja, laulja, trummar ja kitarrist. 
Priit Pihlap on lõpetanud 1976. aastal Tartu 8. Keskkooli. Ta on õppinud Tartu Muusikakoolis klaveri erialal.
Ta alustas ansamblis Fix mängimist 17-aastaselt, veel on ta mänginud ansamblites Apelsin, Armaada, Nemo. Lisaks trummimängule valdab ta veel kitarri, suupilli ja klaverit. 
Tema loodud tuntumad laulud on "Vana pildiraam", "Kuninganna", "Grammofon", "Üksik ratsamees", "Valges kitlis näitsik", "Tuulehoog", "Aeg sõuab, aeg nõuab", "Tähtede poole", "Koopalaul", "Varblane", "Uksed" jne.
Ta on välja andnud albumi "Kontsertsalvestus" (CD, 2006) ja albumi (CD, 2008) "Hingepeegel".
Isiklikku.
Tema vanemad olid Leida ja Juhan Pihlap. Priit Pihlapi abikaasa on Sirje Pihlap. Lauri Pihlap on tema poeg ja Tarmo Pihlap oli tema vend.
Ain Tammesson

Ain Tammesson (sündinud 9. juulil 1956) on eesti muusik ja laulja. 
Haridus.
Ta õppis kuni 8. klassini Tallinna Muusikakeskkoolis ja pärast läks Tallinna 21. Kooli. Muusikakeskkoolis õppis ta viiulit ja klaverit. 
Muusikukarjäär.
Tallinna 21. koolis sai temast koolibändi liige, mis muutus ajapikku Nemoks. Kui koolis harjutamise võimalus ära langes, leiti ajutine peavari Mustamäe Mängude Majas. Ent kuna esinemiskutseid tuli järjest rohkem ja need olid märksa paremini tasustatud kui tantsuõhtud mängude majas, jõudis kätte aeg sealtki edasi liikuda. Just siis algas suur laulude salvestamise periood raadiomajas, kus Aini head sidemed helioperaatorina avasid uusi uksi. 
Kirjutatud laulud.
Laule on Ain kirjutanud läbi aastakümnete. Enamasti on ta kirjutanud laule Anne Veskile.
Näiteks on ta kirjutanud laulud:
Ettevõtlus.
Lisaks muusikale on Tammesson tegelenud ka ettevõtlusega. Ta on KARMASYNTH OÜ asutaja ja juhatuse liige. Ettevõtte põhitegevusalaks on muusikaline loometegevus, sealhulgas kontsertide lavastamine ja esitamine.
Isiklikku.
Ain Tammesson on Anne Veski onupoeg. Ain ei ole kunagi abiellunud ega tal pole ka lapsi. Tal on noorem vend Enn Tammesson (sündinud 1959).
Toomas Rull

Toomas Rull (sündinud 11. jaanuaril 1965) on eesti muusik, kes on tuntud peamiselt löökpillimängijana.
Indrek Kalda

Indrek Kalda (sündinud 6. detsembril 1960) on eesti muusik ja helilooja. 
Viiuldaja ja pedagoog. Lõpetas 1976 Võru Lastemuusikakooli (õpetaja Samuel Onno), õppis 1976–1979 G. Otsa nimelises Muusikakoolis viiulit (õpetaja Lemmo Erendy) ja koorijuhtimist (õpetaja Silvia Mellik), lõpetas 1986 Viljandi Kultuurikooli orkestrijuhtimise erialal. Töötanud mitmesugustel ametikohtadel, näiteks olnud Tallinna Puhkeparkide Direktsiooni ja Tallinna 12. kutsekeskkooli ansamblijuht ning aastast 1992 Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemias õpetaja. Õpilasi: Tiit Kikas ja Peeter Rebane. 
Ta mängib ansamblites Justament, Lindpriid ja Kaunimate Aastate Vennaskond, on osalenud ka Kukerpillides ja Jääääres, samuti esinenud Saksamaal, Austrias, Poolas, Tšehhis, Slovakkias, Venemaal ja teistes Euroopa riikides ning ka Austraalias ja Jaapanis, USA-s. Loonud laule ja instrumentaalpalu, teinud muusikalisi kujundusi, kirjutanud teatri- ja filmimuusikat. Teinud Eesti Raadios eri kollektiividega ligikaudu 200 salvestust, osalenud paljude heliplaatide salvestamisel. 
2006. aastal ilmus autoriplaat "Jagatud armastus".
2013. aastast musitseerib ta koos oma poja Paul Kristjan Kaldaga, 2013. aastal tegid nad koos plaadi "Lihtsalt lood".
Ta oli kuni 2012. aastani õppejõud Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemias.
Poliitiline tegevus.
Ta astus 2013. aastal Eesti Konservatiivse Rahvaerakonna liikmeks, kandideeris kohalikel valimistel Tartus ja kogus 147 häält. 2017. aasta kohalikel valimistel sai ta 588 häält ning osutus valituks Tartu linnavolikogu liikmeks.
Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 10 (Tartu linn) 468 häält ning ei osutunud valituks.
2024. aasta juunis astus ta EKRE-st välja.
Martin Roth

Martin Roth on olnud mitme tuntud isiku nimi:
Agu Tammeorg

Agu Tammeorg (sündinud 6. juunil 1957) on eesti muusik ja helilooja. 
Ta on kirjutanud palju laule ansamblile Karavan, mis on ilmunud üheskoos albumil Karavan - "Agu Tammeoru laulud" 2002. 
Heliloojana on üks tema tuntumaid lugusid igihaljas jõululaul "Talveöö". 
Ta on mänginud ansamblites Elektra, Karavan, Kollane Allveelaev G.
Isiklikku.
Tema ema oli Aino Tammeorg.
Hillar Norralt

Hillar Norralt (9. mai 1960 – 15. september 2019) oli eesti muusik. 
Osalenud aastatel 1977–1990 ansamblites Vahe, Proov 583, Data, Maagia, Peegel ja P3.
Norraltil oli tugev kõrge täishääl. Tema hüüdnimi oli Papa Catnap, kuna ta innustas oma kahe poja bändi Catnap tegutsemist. Kõrge hääle tõttu nimetati teda ka Eesti Jon Andersoniks. 
Ta suri vähki.
Isiklikku.
Ta oli abielus 33 aastat. Tal on kolm poega.
Ta oskas ehitada ja oli seltskondliku iseloomuga.
Albertina

Albertina on Viini siselinnas (Innere Stadt) asuv kunstimuuseum, millel on üks suurimaid graafilise kunsti kogusid maailmas.
Meta Luts

Meta Luts (5. september 1905 Riidaja vald – 1. juuli 1958 Tallinn) oli eesti näitleja.
Elukäik.
Meta Luts sündis Riidaja vallas Valgamaal õpetaja peres, ent varsti kolis perekond Pärnusse. Pärnus õppis ta Pärnu Ühisgümnaasiumis. Neiueas pidas ta lugu tantsust ning Endla teatri näitejuht Marie Kalbek-Maddi andis talle tantsutunde. Kui estoonlased Pärnusse teatrikursusi andma tulid, võttis ta tantsutunde Robert Roodi juures. Seal kohtas teda tema isa sõber Karl Jungholz, kes leidis, et Meta peaks lavale minema.
Meta Luts alustas lavateed aastal 1923 Endla teatris. Aastatel 1925–1949 töötas ta Estonia teatris ja 1949–1958 Tallinna Draamateatris.
Isiklikku.
Tema õed olid kunstnik Karin Luts ja õpetaja Lonny Huik (28.7.1902–29.10.1997).
Kalle Tetsmann

Kalle Tetsmann (sündinud 31. mail 1966) on eesti basskitarrist.
Ta on mänginud ansamblites KOP, Nemo, Nevil Blumberg Band, Antti Kammiste Band, Easy Living, Papparazzi, Oort ja Ska Faktor.
Mihhail Botvinnik

Mihhail Botvinnik (vene keeles "Михаил Моисеевич Ботвинник" (17. august (4. august vkj) 1911 Kuokkala, Viiburi kubermang, Soome Suurvürstiriik – 5. mai 1995 Moskva) oli Nõukogude Liidu maletaja, 6. male maailmameister 1948–1957, 1958–1960 ja 1961–1963. Ta oli esimene Nõukogude Liidu maletaja, kes tuli maailmameistriks.
Armaada (ansambel)

Armaada on Eesti ansambel.
Evald Raidma

Evald Raidma (sündinud 18. märtsil 1953) on eesti klahvpillimängija, muusik ja muusikaõpetaja.
Õpingud ja õppejõutöö.
Raidma alustas klaveriõpinguid 6-aastaselt Viljandi lastemuusikakoolis, 1968. aastal jätkas ta Tartus Heino Elleri Muusikakoolis klaveri erialal. Raidma on õppinud Tartu Ülikooli Viljandi kultuuriakadeemias eksternina levimuusikat.
Elva muusikakoolis oli ta õpetaja aastatel 1972–1982 ja on uuesti 2005. aastast jazz-pop klaveri ja lauluõpetajana. Lisaks on ta õpetaja Valga muusikakoolis. Ta on töötanud Viljandi Kultuurikolledži muusikaosakonnas kontsertmeistrina ning andnud ansamblimängu-, laulu- ja klaveritunde.
2009. aastast elab Evald Raidma Elva vallas Aakre külas. Ta töötab Puka rahvamajas ja Aakre rahvamajas 2010. aastast. Juhendab meesansamblit, naisansamblit ja segakoori U-Tuur.
Muusikutee.
Ta mängib ansamblis Fix aastast 1972 (algul basskitarristina) ning on olnud paljude Fixi lugude arranžeerija ning mitmehäälse laulu seadja. Lisaks on kirjutanud ise lugusid ja ka kahasse Priit Pihlapiga. Ta mängis lühikest aega ansamblis Kuldne Trio ning osalenud ansamblites Günf, In Mail, Eve Projekt, Melody.
Raidma on töötanud teatrites Ugala, Endla ja Vanemuine, kus ta osales muusikalides ja tegutses kontsertmeistrina.
Raidma on välja andnud CD "Ja veel üks laul" (2007).
Wremja

"Wremja" oli Eesti huumorisaade, mis oli Kanal 2 eetris aastail 2001–2003. 
Sarja eelkäijaks oli sarnase stiiliga "Wigla Show". 
Sarja stsenaariumi kirjutasid Andrus Kivirähk ja Mart Juur.
2002. aastal lahkus saatest Jan Uuspõld ja näitlejatega liitus Rednar Annus.
Teleseriaali põhjal ilmusid 2004. aastal raamatud "Wremja: Zorro märk" ja "Wremja: Timur ja tema meeskond".
2007. aastal jõudis eetrisse "Wremja" parimatest paladest kokku lõigatud kaheksaosaline seriaal "Sipelga 14".
Wigla show

"Wigla show" oli Eesti huumorisaade, mis oli Kanal 2 eetris aastail 1998–2000 ja mille produtsent oli Ivar Vigla.
Saate eelkäijaks oli samade põhitegijatega saade "Ivar Vigla show", mis oli eetris ETV-s alates 1989. aasta detsembrist ning sai kurikuulsaks 1991. aastal eetrisse läinud sketši tõttu, mis vallandas margavahetuspaanika.
Pille Pürg

Pille Pürg (sündinud 9. märtsil 1972 Tartus) on eesti näitleja.
Haridus.
Pille Pürg lõpetas 1990. aastal hõbemedaliga Tartu 5. Keskkooli, kus oli õppinud bioloogiakallakuga klassis. Tegi lavakunstikooli sisseastumiseksamid, kuid kooli ei pääsenud. 2008. aastast õppis ta Helsingi ülikooli teatriakadeemias kaugõppes televisiooni- ja komöödianäitleja erialal (mänedžeri lisaerialaga). Kooli lõpetas 2012. aastal kiitusega.
Töökäik.
1991. aastast töötas ta Tallinna Vanalinnastuudio administraatorina ja aastatel 1991–2003 inspitsiendina. Hiljem on töötanud Vana Baskini Teatris rollilepingu alusel. Tema esimene roll Vanalinnastuudio näitlejana oli lavastuses „Prügikast 1 ehk Alguse asi“ (1993). Ta mängis seal Anne Veskit ja seda tükki etendati 120 korda.
Töö kõrvalt hakkas ta koos Egon Nuteriga paroodianumbritega esinema erapidudel. Egon Nuteri soovitusel sai Pürgist "Wigla show" (1997–1999) osatäitja, kes parodeeris avaliku elu tegelasi. 1998. aastal parodeeris ta Moskvas peetaval konkursil „Hittide paraad“ Anne Veskit. Sealt tõi ta koju võidu, mille järel toimus kolmenädalane turnee Moskvas ja Peterburis, millest võttis osa 20 parimat parodisti. 2001. aastal tõi ta samalt konkursilt taas võidu, parodeerides Alla Pugatšovat. Järgnes turnee Venemaal.
2003. aastal lahkus Pille Pürg Vanalinnastuudiost. 2005. aastast esines ta koos Madis Millingu ja Henrik Normanniga suvekomöödiates.
1991.–2016. aastani oli Pille Pürg Eesti Teatriliidu liige.
Aastatel 2015–2021 töötas ta Helsingi Ülikooli Teatriakadeemia näitekunsti ja teatriajaloo õppejõuna.
Isiklikku.
Pille Pürg sündis enneaegsena halva tervisega ja oli pere ainuke laps. Ema Vilma Pürg oli meditsiiniõde ja isa Enno Pürg töötas Tartu Mööblikombinaadi direktorina. 
Pürg on oma loomult isasse. Ema oli rahuliku ja vaikse iseloomuga, täielik vastand isale, kes oli jutukas, väljapoole elaja ning lõbus inimene.
Põhikoolis hakkas Pürg unistama näitlejaks saamisest. Ta oli vaimustunud Vanalinnastuudiost ja Draamateatrist. Ta käis väga palju teatris, kogus näitlejate fotosid ja autogramme. Eino Baskinile kirjutatud kirjas ta teatas, et tuleb tema teatrisse tööle, kas või koristajaks. Ta kirjutas ka Ita Everile, kes vastas ta kirjale ning keskkooli päevil tuli isegi Pille koju paroodiaid üle vaatama. Nähtu Ita Everile meeldis ja ta lubas temast ja sellest parodeerimisest Eino Baskinile rääkida. 
Koolis kiusati Pürgi alopeetsia pärast, mis tähendas juustekadu ja paruka kandmist. Ravimid tekitasid söögiisu ja see omakorda liigset kehakaalu.
Esimest korda esines väljaspool kodu kooli õppenõukogule, parodeerides Anne Veskit, Heli Läätse ja Alla Pugatšovat. Õpetajatele tuli see üllatusena, sest koolis ei olnud ta kunagi oma unistusest näitlejaks saada rääkinud.
1990. aastate lõpus päris ta isa Tarmeko aktsiad ja sai mööblitööstuse üheks omanikuks. 
Välislingid.
[[Kategooria:Eesti näitlejad]]
[[Kategooria:Eesti filminäitlejad]]
[[Kategooria:Sündinud 1972]]