Loomevabadus

Loomevabadus (inglise keeles "artistic freedom") on UNESCO sõnul vabadus unistada, luua ja levitada mitmekülgset loomingut, ilma et seda takistaks valitsuse tsensuur, poliitiline sekkumine või valitsusvälised tegurid. See hõlmab kõigi ühiskonnaliikmete ligipääsu mainitud teostele ning see on vajalik ühiskondade heaoluks. Loomevabadust on esmamainitud eraldiseisva inimõigusena 1980. aastal UNESCO väljaandes "1980 Recommendation concerning the Status of the Artist", kus mainitakse, et iga liikmesriigi kohustus on tagada kunstiline vabadus. 
Lühikirjeldus.
Loome- või kunstiline vabadus tähendab kunstnike õigust end oma loomingus vabalt väljendada. See tähendab, et loomingut ei piira tsensuur, tagakiusamine või muud piirangud, nii riiklikul kui ka ühiskondlikul tasandil. See on inimõigus, mida kaitsevad rahvusvahelised kokkulepped, nende hulgas ÜRO inimõiguste ülddeklaratsioon ja Euroopa inimõiguste konventsioon. 
Loomevabadus on demokraatlike ühiskondade keskne väärtus, sest toetab kultuurilist mitmekesisust ning ühiskonna arengut, algatades ühiskonnakriitilisi diskussioone. Kunstnike roll ühiskonnas on kahelda sotsiaalsetes normides ning pakkuda alternatiivseid vaatenurki. Kunstnikud, kes tegelevad loominguga autoritaarsetes režiimides, satuvad tihti silmitsi tsensuuriga, mis ei luba luua loomingut, mis on vastuolus valitseva ideoloogiaga. Samas pole loomevabadust piiravad tegurid alati riiklikud; ka kodanikud või erasektor võivad piirata kunstnike väljendusvabadust, nõudes loomingulise sisu vastavust nende väärtustele või huvidele.
Õigusraamistik.
Loomevabadus on demokraatlike ühiskondade nurgakivi, tekitades kultuurilist mitmekesisust, võimestatust ja avalikku heaolu. See vabadus võimaldab kunstnikel osaleda ühiskondlikes aruteludes, vaidlustada võimustruktuure ning esitada alternatiivseid visioone ühiskonnast. Siiski on autoritaarsete režiimide ning ühiskondliku surve tõttu tsensuur laialt levinud. 
Rahvusvahelisel tasandil tunnustatakse loomevabadust kui väljendusvabaduse võtmekomponenti. Näiteks kaitseb majanduslike, sotsiaalsete ja kultuurialaste õiguste rahvusvaheline pakt loomingulist tegevust ning kodaniku- ja poliitiliste õiguste konventsioon tagab kunsti kaudu eneseväljendamise õiguse. Need raamistikud on loodud kunstnike õiguste kaitsmiseks ja rahvusvahelise kultuurilise mitmekesisuse edendamiseks.
Kunstivabaduse kaitsmise tähtsust rõhutab ka ÜRO eriraportööride, näiteks kultuuriõiguste eriraportööri, rolli kasv, mis aitab demokraatlikel ühiskondadel jätkuvalt saada kasu kunstnike kriitilistest ja loovatest panustest.
Ajalugu.
Vana-Kreekas ja Roomas ning muudes varajastes Lääne tsivilisatsioonides polnud loomevabadus selgesõnaliselt määratletud. Kunstnikud teenisid oma loominguga kindlat valitsejat või religioosset institutsiooni, mille tõttu saadi luua vaid valitseva ideoloogia ja esteetiliste normidega kooskõlas olevat loomingut. Kunsti vaadeldi peamiselt kui praktilist ja ühiskondlikku vahendit, millega saadi edendada valitseva võimu ideoloogiaid ning teenida avalikke ja religioosseid huve. Peamine erinevus tänapäevaga seisnes selles, et kunstnikud polnud mitte ise nn loojad, vaid käsitöölised, kes täitsid oma tööandjate tellimusi. Kunst polnud isikliku eneseväljenduse vahend, vaid kollektiivse identiteedi ja ideoloogia edastamise vahend. Ka keskajal jätkus kunsti religioosne funktsioon, mistõttu olid kunstil ranged piirangud sisu ning väljendusviiside osas.
Valgustusajastul hakkas esile tungima indiviidi õigus ja väljendusvabadus, mis sillutas teed kaasaegsele arusaamale kunstilisele vabadusele. Valgusajastu keskne idee oli, et mõistus, teadus ja isiklik loovus on inimkonna arengu aluseks. Filosoofid nagu Locke ja Voltaire rõhutasid sõna- ja mõttevabaduse olulisust, mis leidis oma tee ka kunstimaailma. Tänu sellele tekkis kunstnikel suurem vabadus valida oma teemasid ning väljendusviise, mis võisid olla vastuolus traditsiooniliste normide või valitsevate ideoloogiatega. Siiski jäi loomevabadus valgustusajastul peamiselt teoreetiliseks ideaaliks, sest tsensuur ja poliitilised piirangud olid endiselt püsivad. Näiteks oli monarhia ja kiriku mõju paljudes Euroopa riikides olulisele kohale, mistõttu ei saanud kunstnikud tegeleda liigselt radikaalsete teemadega. Esimesed õiguslikud ülestähendused, mis kaitsesid kunstnike loomevabadust, ilmusid 18. ja 19. sajandil, mis olid aluseks hilisematele õiguslikele raamistikele. 
20. sajand tõi loomevabaduse arengusse suuri muudatusi, sest demokraatlikud liikumised ja rahvusvahelised lepingud hakkasid üha enam tunnustama seda kui inimõigust. Pärast maailmasõdade lõppu muutus loomevabadus oluliseks ka selle jaoks, et kaitsta üksikisiku õigusi totalitaarsete režiimide eest. Olulisim areng toimus 1948. aastal, mil võeti vastu ÜRO inimõiguste ülddeklaratsioon, mille artikkel 19 kinnitas igaühe õigust arvamuse- ja väljendusvabadusele. Loomevabadus toodi esiplaanile ka 20. sajandi teisel poolel sõlmitud kokkulepetes, näiteks UNESCO konventsioonid, tõhutades loomevabaduse seost kultuurilise mitmekesisuse ja ühiskondliku arenguga.
Eestis.
Eestis on loomevabadus põhiõigus, mis on kaitstud põhiseadusega. Selle eesmärk on tagada igaühele vabadus loominguliseks eneseväljendamiseks. Eesti Vabariigi põhiseaduse § 38 sätestab õiguse teaduse, kunsti ja teiste loominguliste tegevuste vabadusele ning nende õpetamisele.
Peamised piirangud, mis loomevabadusele sätestatakse, tulenevad vajadusest seda kooskõlastada teiste põhiseaduslike õigustega, näiteks au ja väärikuse kaitse (§ 17), sõnavabadus (§ 45) ning õigus eraelu puutumatusele (§ 26). See väljendub praktikas näiteks ühiskondlikus või enesetsensuuris, mis võivad loomingut piirata. Lisaks riiklikele seadustele kehtivad Eestis ka rahvusvahelised kokkulepped, näiteks Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni artikkel 10, milles rõhutatakse sõna- ja loomevabaduse olulist rolli.
Eestis on loomevabadus seotud ka kultuuripoliitikaga. Riiklikud kultuuritoetused ja -programmid mõjutavad sageli kunstnike loomevabadust, sest loojad suunavad oma loomingut vastavalt rahastaja ootustele. Sellest tulenevalt tekib küsimus, kuivõrd sõltub kunstiline vabadus ja autonoomia nende rahalisest toetusest ning kas see mõjutab nende võimalust tegeleda vastuoluliste ja ühiskonnakriitiliste teemadega.