tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Jules Anspach

Jules Victor Anspach (20. juuli 1829 Brüssel, Madalmaade Ühendkuningriik – 19. mai 1879 Etterbeek, Belgia) oli Belgia poliitik ja Brüsseli linnapea, ulatuslike ümberehitustööde eestvedaja Brüsselis. 
Anspach sündis kalvinistlikus Genova päritolu perekonnas, ta isa François Anspach oli Belgia esindajatekoja liige. Ta õppis Brüsseli vabas ülikoolis ("Université libre de Bruxelles") õigusteadust.
Pärast kooli lõpetamist tegi Anspach kiiresti poliitilist karjääri: ta valiti esindajatekotta ning 1863. aastal, vaid 34-aastaselt Brüsseli linnapeaks. Sellel kohal oli ta oma surmani aastal 1879. Anspachi juhtimisel tehti Brüsseli planeeringus ulatuslikke muudatusi, millest tähtsaim on Zenne jõe viimine maa alla ja selle kohale laia puiestee (Lemonnierlaan, Anspachlaan, Adolphe Maxlaan) rajamine. Tänapäevase Brüsseli linnapildis on tema toonased uuendused hästi jälgitavad. 
Anspachi juhitud mahukad uuendused tekitasid palju kriitikat ning teda on nimetatud hilisema nn brüsseliseerimise eelkäijaks.
Kõige kallimalt müüdud Eesti maalid

Kõige kallimalt müüdud Eesti maalid on kunstioksjonitel hinnarekordeid löönud teosed.
Kunstioksjonitel suurima hinnaga müüdud Eesti kunstiteoste autorite seas on Konrad Mägi, Jaan Vahtra, Johann Köler, Nikolai Triik ja Olev Subbi.
"Järgnev tabel ei pruugi olla täielik. Hinnad on antud koos oksjonitasudega."
Peng Shuai

Peng Shuai (hiina keeles 彭帅 Péng Shuài; sündinud 8. jaanuaril 1986 Xiangtanis) on Hiina naistennisist. 
Ta on võitnud paarismängus kaks suure slämmi turniiri (2013 Wimbledoni ja 2014 French Openi). Alates 17. veebruarist 2014 oli ta 20 nädalat WTA paarismängu edetabeli esinumber.
2. novembril 2021 teatas Peng sotsiaalmeediaplatvormil Weibo, et endine Hiina asepeaminister Gaoli Zhang sundis teda endaga seksuaalvahekorda, millele järgnes hiljem konsensuslik suhe. Pengi postitus eemaldati ja hiljem pole tennisisti avalikkuses nähtud.
Naiste profitennise organisatsiooni WTA juht Steve Simon nõudis Pengi väidete osas uurimise alustamist ja teatas, et WTA on valmis lõpetama Hiinaga igasuguse koostöö, kui nad ei saa sõltumatut ja kontrollitavat tõendit, et Peng Shuai pole ohus.
Konstantin Pavlovitš

Suurvürst Konstantin Pavlovitš (vene keeles "Константин Павлович"; 8. mai (vkj 27. aprill) 1779 Tsarskoje Selo – 27. juuni (vkj 15. juuni) 1831 Viciebsk) oli vene tsesareevitš, Poola kuningriigi asevalitseja (1815–1830), kindraladjutant (1819), keiser Paul I teine poeg, keda loeti pärast Aleksandr Pavlovitši kroonimist (1801) Vene troonipärijaks. 
Pärast keiser Aleksander I surma 1. detsembril (vkj 19. novembril) 1825 oli suurvürst Konstantin Pavlovitš juriidiliselt 25 päeva jooksul kuni (25. detsembrini) Venemaa keiser Konstantin I. Kuid tema kroonimist ei toimunud ja kui Konstantin Pavlovitš teatas troonist loobumisest, siis 25. detsembril kokkutulnud Senat pikale veninud istungil (lõppes öösel vastu 26. detsembrit) tunnistas suurvürst Nikolai Pavlovitši õigust troonile astuda.
Kõivu-kivipuravik

Kõivu-kivipuravik ("Boletus betulicola") on puravikuliste sugukonda kivipuraviku perekonda kuuluv seeneliik. 
Kirjeldus.
Kuna viljakeha tunnused varieeruvad suurel määral (nt kübara värvus, sh üleni valge) ja ektomükoriisapartnereid leidub rohkesti, on mükoloogid kirjeldanud hulga liike, mis molekulaarsete tunnuste alusel osutusid identseks. Neist ehk tuntuim ja ka meil varasemas kirjanduses registreeritud on kõivu-kivipuravik (B. betulicola; nüüd hariliku kivipuraviku varieteedi või vormina kasutatav nimetus).
Tamme-kivipuravik

Tamme-kivipuravik ("Suillellus luridus"), vanasti nõiapuravik, sortsiseen, on puravikuliste sugukonda ja perekonda "Suillellus" kuuluv seeneliik. Seene varasem ladinakeelne nimi oli "Boletus luridus" ja see liigitati kuni 2014. aastani kivipuraviku perekonda.
Tamme-kivipuravik kasvab heitlehistes metsades lubjarikasel pinnasel Aasias, Euroopas ja Põhja-Ameerika idaosas. Viljakehad viljuvad suvel ja sügisel ning neid võib olla rohkesti. See moodustab mükoriisat mitme laialehise puuga, näiteks tamme, kase ja pöögiga.
Tamme-kivipuraviku kübar on oliivipruun ja kuni 20 cm lai. Eosed on väikesed ja punakad, mõõtmega 12–15 × 5–7 mikromeetrit. Jalg on toekas ja ookrikarva, 8–14 cm pikk ja 1–3 cm jäme. Jalg on kaetud punaka võrgustikuga. Sarnaselt teiste punakate eostega kivipuravikega muutub viljakeha vajutamisel või murdumisel kiiresti sinakaks. Viljakeha meelitab mitmeid putukaid, kes seenest toituvad.
Tamme-kivipuravikuga sarnaneb saatana-kivipuravik ("Rubroboletus satanas"), kuid viimasel on suurem ja robustsem viljakeha ning heledam kübar.
Tamme-kivipuravik on värskelt mürgine. Tarbimisel koos alkoholi või ilma põhjaliku kuumtöötluseta võib põhjustada iiveldust ja oksendamist.
Chippendale'i stiil

Chippendale'i stiil [tšipəndeil] on Inglismaa mööblimeistri Thomas Chippendale'i (1718–1779) loodud mööblistiil. See on mõjutatud gootikast, Prantsuse renessansist, rokokoost ja Hiina-pärasest kunstist.
Chippendale'i stiil on ajaloos esimene mööblistiil, mis pole nimetatud monarhi järgi.
Kirjeldus.
Chippendale'i stiili peamiste tunnuste hulka kuuluvad
Chippendale'i stiili võib jagada nelja alamstiili:
Pembroke'i laud.
Chippendale'i leiutis oli "Pembroke'i laud", mil oli fikseeritud keskosa, keskel sahtel ja kahel pool hingedega allalastavad lauaplaadi külgosad.
Muud.
Chippendale'i stiili on palju jäljendatud ja raske on Chippendale'iks nimetatud mööbli ehtsust kontrollida. Vihjeid võib leida nikerduste lähemal uurimisel: kui need on ühtlased ja sümmeetrilised, siis on arvatavasti tegemist hilisema koopiaga. Enamus ehtsat Chippendale'i mööblit pärineb 18. sajandist ja tänapäeval maksab see Inglise naelades üle mitme tuhande, niisiis võib ka madalam hind olla tunnistuseks mitte-ehtsusest.
Isamu Chō

Isamu Chō (jaapani keeles 長 勇 "Chō Isamu"; 19. jaanuar 1895 Fukuoka – 22. juuni 1945 Okinawa) oli Jaapani kindral, kes teenis Teise Hiina-Jaapani sõja ja Teise maailmasõja ajal. Ta oli sõja lõpufaasis Okinawa lahingus võidelnud 10. jalaväedivisjoni komandör. Temale alluvad väed said lüüa ja lahingu lõpus sooritas ta harakiri.
Ta sündis aastal 1895 Fukuokas Fukuoka prefektuuris. Aastal 1916 lõpetas ta Jaapani Keiserliku Armee Sõjaväeakadeemia.
Kohtu Teravaim Sulg

Kohtu Teravaim Sulg oli aumärk esimese astme kohtunike kutsetööalaseks tunnustamiseks, mida anti välja 2011. aastast ning mis kujundati 2016. aastal ümber Kohtute au- ja tänumärgiks.
Kohtu Teravaima Sule aumärgiga tunnustati igal aastal haldusõiguse, eraõiguse ja karistusõiguse valdkonnas esimese astme kohtunikku, kes oli eelnenud aastal silma paistnud õigusemõistmise või kohtulahendite kõrge kvaliteediga tema poolt lahendatud kohtuasjades. Statuut lubas kohtunikku esile tõsta korduvalt, kuid mitte varem kui kolme aasta möödumisel eelmisest tunnustamisest.
Aumärgi füüsiline vorm oli Anu Kalmu graafiline leht "Kohtu teravaim sulg".
Polička

Polička (saksa keeles "Politschka") on linn Tšehhis Pardubice maakonnas Svitavy ringkonnas. Polička asub Svitavyst ligi 16 km lääneedelas ka Pardubicest umbes 50 km kagus.
Polička asub merepinnast 555 meetri kõrgusel.
Asulat on esmamainitud 1167. aastal. Kuningalinna õigused sai Polička 1265. aastal.
Alates 1990. aasta novembrist on Polička vanalinn ajalooline linnakaitseala.
Poličkas on sündinud helilooja Bohuslav Martinů (1890–1959).
Beate Meinl-Reisinger

Beate Meinl-Reisinger (sünninimi Beate Reisinger; sündinud 25. aprillil 1978 Viinis) on Austria jurist ja poliitik, ta on erakonna NEOS liider.
Ta sündis aastal 1978 Viinis. Ta õppis Wasagasse gümnaasiumis, õppis seejärel Viini ülikoolis õigusteadust ja sai magistrikraadi Euroopa uuringute alal Doonau Kremsi ülikoolis.
Ta on kuulunud Austria Rahvapartei ridadesse. 
Isiklikku.
Ta on abielus ja on kolme lapse ema.
Oleg Sokolov

Oleg Valerjevitš Sokolov (vene keeles "Олег Валерьевич Соколов"; sündinud 9. juulil 1956 Leningradis) on vene ajaloolane, Napoleoni sõdade uurija.
Oleg Sokolov lõpetas 1979. aastal Kalinini-nimelise Leningradi Polütehnilise Instituudi insenerfüüsikuna ja 1984. aastal Ždanovi-nimelise Leningradi Riikliku Ülikooli ajaloolasena. 1991. aastal sai ta Peterburi Riiklikust Ülikoolist ajalookandidaadi kraadi (väitekiri käsitles Prantsuse revolutsiooni aegse perioodi armee ohvitserikorpust).
Sokolov töötas aastatel 2000–2019 Peterburi ülikoolis ajaloodotsendina. 1998., 2000. ja 2002. aastal oli külalisprofessor Pariisis asuvas kõrgkoolis École pratique des hautes études. 
Sokolov valdab prantsuse keelt.
1999. aastal ilmus tema esimene monograafia "Армия Наполеона", mis 2002. aastal tõlgiti prantsuse keelde. Järgmisel aastal sai Sokolov president Jacques Chiraci ametiajal Auleegioni rüütli klassi ordeni.
Hilisem elukäik.
Pärast oma aspirandi tapmist novembris 2019 oli Sokolov eeluurimise all. Detsembris 2020 mõistis kohus talle 12 aastat ja 6 kuud vabadusekaotust.
Detsembris 2019 teatas Prantsusmaa suursaadik Moskvas meediale, et Sokolovile antud Auleegioni ordeni äravõtmise protseduur on alanud. Lõpliku otsuse teeb Auleegioni ordu kantsler. Protseduur, mis ise on konfidentsiaalne, võib kesta mõnest kuust kuni mõne aastani.
Chotěboř

Chotěboř (saksa keeles "Chotieborsch") on linn Tšehhis Vysočina maakonnas Havlíčkův Brodi ringkonnas. Chotěboř asub Havlíčkův Brodist umbes 14 km põhjakirdes ja Jihlavast ligikaudu 36 km põhjas.
Chotěboř asub merepinnast 515 meetri kõrgusel.
Chotěboři vanalinn on alates 2003. aasta septembrist ajalooline linnakaitseala.
Ingmar Erik Kiviloo

Ingmar Erik Kiviloo (sündinud 10. märtsil 2004) on Eesti laulja ja muusik, kes mängib viiulit, klaverit, orelit, trumme ja kitarri. 
Kiviloo on pärit Tallinnast.
Ta osales 2021. aastal telesaates "Eesti otsib superstaari", kus sai 6. koha.
Haridus.
Ingmar Erik Kiviloo lõpetas 2022. aastal Vanalinna Hariduskolleegiumi muusikaklassi. Sama aasta augustis alustas ta õpinguid Berklee muusikakolledžis Bostonis. 
Muusika.
Ingmar Erik Kiviloo on saanud viiulimänguga konkursiauhindu. 
Lisaks laulmisele ja pillimängule tegeleb ta ka muusikaproduktsiooniga. 
Ingmari ettevõtmisel toimus 2022. aasta aprillis Ukraina laste heaks peetud Eesti noorte lauljate rahukontsert „Maailm, mis jääb meile“, mis toimus Saku Suurhallis ja mida kanti üle Eesti Televisioonis.
Ampli Peters

Ampli Karlovitš Peters (vene keeles "Амплий Карлович Петерс"; 25. november 1824 – 8. jaanuar 1890 Revali) oli Venemaa Keisririigi sõjaväelane (kindralleitnant ja kindraladjutant). 
Aadliperekonnast pärit Ampli Peters lõpetas 1842. aastal Peterburis Mihhaili suurtükiväekooli. Võttis osa Kaukaasia sõjast. 1858. aastal edutati polkovnikuks, 1864. aastal kindralmajoriks ja 1873. aastal kindralleitnandiks. 
Keiser Aleksander II tõstis Petersi 1860. aastal tiibadjutandiks ja 1864. aastal kindraladjutandiks. 
Peters oli aastatel 1872–1879 Moskva sõjaväeringkonna suurtükiväe ülem. 1879. aastal Peters lahkus sõjaväeteenistusest.
Peters suri 65 aasta vanuses jaanuaris 1890 Tallinnas ja maeti samas linnas. 
Ampli Petersi vend Ernst Peters (1813–1891) oli samuti keisririigi kindralleitnant.
ARTSTAC kunstigalerii

ARTSTAC kunstigalerii on 2017. aastal asutatud Eesti kunstigalerii. Galerii korraldab kunstinäitusi ja müüb kunstiteoseid, hindab kunsti ja teeb ekspertiise. Galerii keskendub Eesti kunstile ja rahvusvahelisele kunstile 19. sajandi lõpust tänapäevani. 
Galerii asub Suur-Karja tänaval.
Lennart Green

Sven Lennart Green (sündinud 25. detsembril 1941) on Rootsi kaardimustkunstnik, meelelahutaja, kes on tuntud oma isikupäraste huumoriga vürtsitatud, näiliselt kaootiliste lavaesinemiste poolest, mis vaatamata esmamuljele on tegelikult tehniliselt keerulised ning demonstreerivad harukordset kaardikäsitsemisoskust. Tema originaalsed kaarditrikid ja esinemisstiil moodustavad ebatavalise ning uuendusliku lähenemise kaardimustkunstitehnikates.
Ta tunnistati 1991. aastal Fédération Internationale des Sociétés Magiques'i (FISM) konventsioonil Lausanne'is maailmameistriks lähivaate ("close-up magic)" kaardimustkunstis. 
Green alustas mustkunstiga tegelemist 18-aastaselt. Green võistles 1988. aasta FISM-i konverentsil Haagis Hollandis ja ta diskvalifitseeriti ekslikult, kuna kohtunikud arvasid, et ta kasutas laval kaartide segamisel abilistena "näiliselt juhuslikke" inimesi, kuid kellega tegelikult oli eelnevalt kokku lepitud ning keda oli enne spetsiaalselt instrueeritud. 1991. aastal osales ta samal üritusel laval, kuid seekord nõudis, et kohtunikud ise segaksid kaarte, tõestamaks, et pole kasutanud salaabilisi. Seejärel andsid kohtunikud talle esikoha. 
Green on esinenud neljandas "World's Greatest Magic" erisaates televisioonis. Ta elab Göteborgis Rootsis ja esineb paljudel maadel loengutega.
Ta astus üles 2005. aasta veebruaris TED-il, kus esines oma originaalkavaga.
Väljaspool lavategevust on Green töötanud seitse aastat Rootsis arstina, keemia-, bioloogia-, kehakultuuri- ning kunstiõpetajana, samuti vanglas ja vaimuhaiglas. 2014. aastal sai Green insuldi, mis ei võimaldanud tal järgmistel kuudel loenguid pidada, kuid on sellest praeguseks täielikult paranenud.
Lysá nad Labem

Lysá nad Labem (saksa keeles "Lissa an der Elbe") on linn Tšehhis Kesk-Tšehhi maakonnas Nymburki ringkonnas. Lysá nad Labem asub Elbe (Labe) jõe paremal kaldal, Nymburkist umbes 14 km läänes ja Praha kesklinnast ligikaudu 32 km idakirdes.
Asulat on esmamainitud 1034. aastal. Linnaõigused sai Lysá nad Labem 1291. aastal.
Votiiv

Votiiv ehk votiivand, votiivkink või pühendkink, kristluses ka ex voto, oli tänu või tõotuse märgina jumalale annetatud ese, sageli kunstipärase töötlusega või väärismaterjalist väike plastiline taies.
Sõna on tuletatud keskaja ladina verbist "vovere" ('ülistama'). Votiivand kujutab endast sümboolset ohvrit, mis peab andma tunnistust ja olema mälestuseks üleloomuliku väe toimimisest. Tavaliselt annetati votiive mingist hädast pääsemise puhul ja esemeid jäeti pühadesse kohtadesse, nagu templitesse või kirikutesse.
Votiivkinkide annetamise komme oli tuntud juba antiikajal ning see levis edasi kristlusesse ja on tänapäevani kasutusel, eriti katoliku kirikus. Pühendkingid on tuntud lisaks kristlusele ka teistes usundites – judaismis, budismis ja džainismis – ning paljudes põlisreligioonides.
Liigid.
Votiiv võib olla maalitud pilt või plastiline teos, näiteks paranenud kehaosa kujutis vahast või väärismetallist. Eriti barokiajal oli kombeks lasta maalida votiivpilte või -tahvleid, millel seisis tekst "ex voto" ('tõotuse põhjal') ja mis kujutasid annetaja imelist pääsemist mõnest hädaolukorrast. Votiivkink võib olla ka vahast erilise kujundusega või pühendusega küünal. Ka Ruhnu puukiriku laes rippuvad laevamudelid on votiivkingid.
Joaquin Phoenix

Joaquin Rafael Phoenix (; sünninimega Bottom; sündinud 28. oktoobril 1974 San Juanis) on Ameerika Ühendriikide näitleja, produtsent ja loomaõiguslane. 
Ta on tuntud filmides tumedaid jõude esindavate ja muul moel ebatavaliste tegelaste mängimise poolest ning on pälvinud kõige tunnustatumaid filmiauhindu, sealhulgas Oscari, Briti Filmi- ja Telekunsti Akadeemia auhinna, Grammy ja kaks Kuldgloobust. 
2020. aastal oli ta The New York Timesi sajandi 25 parima näitleja edetabelis 12. kohal.
Litomyšl

Litomyšl (saksa keeles "Leitomischl") on linn Tšehhis Pardubice maakonnas Svitavy ringkonnas. Litomyšl asub Svitavyst umbes 17 km loodes ja Pardubicese ligikaudu 43 km idakagus.
Litomyšl asub merepinnast 330 meetri kõrgusel.
Litomyšli linnus kuulub alates 1999. aastast UNESCO maailmapärandi nimistusse. Litomyšli vanalinn on alates 1965. aasta maist ajalooline linnakaitseala.
Litomyšlis on sündinud helilooja Bedřich Smetana (1824–1884).
Varakristlik kunst

Varakristlik kunst on kunstiperiood, mis hõlmab ajavahemikus kristluse tekkest kuni umbes 6. sajandi alguseni läänepoolsetes Vahemere maades, eelkõige Itaalias loodud kunsti. Idapoolsetes Vahemere maades loodud kunst liigitatakse juba alates 4. sajandist Bütsantsi kunstiks; Itaalias alates 6. sajandist, muudes piirkondades eristatakse regionaalseid stiile (kopti kunst, läänegootide kunst jm).
Maalikunst.
Varakristlikus maalikunstis olid olulisel kohal katakombide seina- ja laemaalingud, mille ainestikus hakkas kujunema ja kinnistuma hilisem kristlik ikonograafia. Kujutistes esinesid kristlikud sümbolid, kristlikus tähenduses ümbermõtestatud antiikmotiivid ja hiljem teemad, süžeed ja stseenid Vanast ja Uuest testamendist. Vormikäsitlus oli antiikkunstile iseloomulik ja kohatiste idamaiste mõjudega. Võrreldes antiigiga on tajutav teatav teostusliku taseme langus.
Arhitektuur.
Milano edikti eelsest perioodist pole varakristliku arhitektuuri näiteid, kristlased kogunesid eramajades, millest mõningail on arheoloogilistel kaevamistel leitud palveruum; pärast 313. aastat hakatakse püstitama ehitisi ja kristlik arhitektuur hakkab muutuma järjest suurejoonelisemaks; ilmub basilikaalne kirik ja tsentraalehitistena kujundatud haua- ja ristimiskabelid.
Skulptuur ja tarbekunst.
Raidkunstis esineb antiigis levinud ümarplastiline skulptuur harva, kuid kõrgel tasemel on sarkofaage kaunistavad reljeefid, tarbekunstiharudest elevandiluunikerdus, raamatumaal ja mosaiik.
Alexander von Güldenstubbe (täpsustus)

Alexander von Güldenstube on mitme Güldenstubbe suguvõsa liikme nimi:
Kolmekäeline Jumalaema

Kolmekäeline Jumalaema ehk Kolme Käe Jumalaema, kasutatud on ka vormi Kolmkäsi Jumalaema (kreeka keeles Παναγία η Τριχερούσα "Panagia i Tricherousa"; serbia keeles "Bogorodica Trojeručica") on imettegev Jumalaema ikoon, mis asub serbia õigeusu Hilandari kloostris Athosel Kreekas. Samamoodi nimetatakse ka originaalikooni eeskujul maalitud koopiaid.
Ikooni püha on kahel päeval aastas: 28. juunil [Juliuse kalendri järgi 11. juulil] ja 12. juulil [J.k. 25. juulil].
Kolmekäelise Jumalaema ikoonile on pühitsetud Ukraina Kreekakatoliku Kiriku pühakoda Tallinnas.
Pärimus.
Pärimuse kohaselt kuulus ikoon 8. sajandi algul Damaskuse Johannesele ja seda seostatakse Johannese imelise tervenemisega aastal 717. Ebaõiglaselt süüdistatuna varguses, kui ta teenis vesiirina kaliif Al-Walid I juures, raiuti ta käsi maha. Süüdistaja oli ikonoklastist Bütsantsi keiser Leo Isaurialane, kes ajalooliselt tõepoolest oli Johannese vastane ja kaliif Al-Walidi sõber. Ime läbi käsi taastus, kui Johannes palvetas Jumalaema ikooni ees, ning tervenemise mälestuseks ja tänuks lasi ta kinnitada ikoonile votiivkingina hõbedast käekujutise. Sestpeale nimetati ikooni "Tricherousa", sest sellel oli kolm kätt: Jumalaema kaks kätt ja veel üks.
Kui Damaskuse Johannes sai mungaks Mar Sabbasi kloostris Jeruusalemma lähedal, andis ta ikooni munkadele, need hiljem omakorda pühale Savvale, kui too kloostrit külastas. Savva tõi ikooni Hilandari kloostrisse, kus ta ise elas. See jäi sinna 1347. aastani, mil Serbia Dušan võttis selle endaga kaasa Serbiasse. 14. sajandi lõpul oli ikoon Studenica kloostris ja 15. sajandil jõudis taas Hilandari.
Ikoon.
Ikoon kuulub Hodegetria tüüpi Jumalaema ikoonide hulka, sellel on kujutatud Maarja tema paremal käsivarrel istuva Jeesusega. Kolmanda käe kujutis paikneb ikooni alumises vasakus nurgas. Ikooni varasematel koopiatel asetseb kolmas käsi aga keskjoonest veidi paremal. Riisaga (hõbedast riisa pärineb 20. sajandi algusest, see jätab vabaks vaid figuuride käed ja näod) kaetud ikoon on kahepoolne, selle teisel küljel on püha Nikolaus Myrast.
Ikoon on tänapäeval 94 × 67 cm suurune, see on maalitud puutahvlile ja stiili järgi peavad uurijad selle loomise ajaks 14. sajandi keskpaika. 1661. aastal patriarh Nikoni vahendusel koos paljude kreeka reliikviatega Moskvasse toodud ikooni üks koopia on olnud eeskujuks paljudele Kolmekäelise Jumalaema ikoonidele Venemaal. Neid leidub ka Eestis.
Ludwig von Güldenstubbe (täpsustus)

Ludwig von Güldenstubbe on mitme Güldenstubbe suguvõsa liikme nimi:
Valeri Garkalin

Valeri Borissvitš Garkalin (vene keeles Валерий Борисович Гаркалин; 11. aprill 1954 Moskva – 20. november 2021 Moskva) oli vene näitleja ja teatripedagoog.
Garkalin sündis Moskvas. Tema isa juhatas garaažitöökoda, ema oli sööklas kassapidaja.
Pärast armeeteenistust asus Garkalin õppima Gnessinite-nimelisse muusikakooli, mille lõpetas 1978. Selle lennu vilistlased moodustasid rändteatri "Inimesed ja nukud", millega sõitis läbi kogu Nõukogude Liidu ja mis osutus väga populaarseks. Ametlikult ei tohtinud NSV Liidus rändteatrit olla, mistõttu teater oli kirjas Kemerovo filharmoonia allasutusena. 1984 Garkalin lahkus rändteatrist.
1988 lõpetas ta Venemaa Teatrikunsti Instituudi GITISe. Seejärel töötas ta paljudes teatrites ja stuudiotes. Kõige kauem, 1988–2001 oli ta seotud Moskva satiiriteatriga.
1978 abiellus Garkalin Jekaterina Garkalinaga, kes töötas 30 aastat Obraztsovi-nimelises nukuteatris. 2007 nimetati Garkalina Venemaa Föderatsiooni teeneliseks kunstitegelaseks. 2009 suri ta vähki ja uuesti Garkalin ei abiellunud. 1983. aastal sündis neil tütar Nika, kes töötab teatriprodutsendina. Nika on abielus 1983 sündinud näitleja Pavel Akimkiniga, neil on poeg Timofei ja tütar Jekaterina.
Märtsis 2014 väljendas Garkalin koos hulga teaduse- ja kultuuritegelastega pahameelt Krimmi annekteerimise üle.
Haigus ja surm.
7. juunil 2008 külalisetenduse ajal klaipedas tabas Garkalinit raske infarkt ja sama aasta detsembris teinegi infarkt.
Ta suri 20. novembril 2021 67-aastaselt Moskva haiglas Kommunarkas koroona tüsistustesse. Surma põhjustas sepsisest ja septilisest šokist põhjustatud mitme elundi puudulikkus.
Ta on maetud Miusskoje kalmistule.
Jonas Kubilius

Jonas Kubilius (27. juuli 1921 Fermos – 30. oktoober 2011 Vilnius) oli Leedu matemaatik. Ta oli aastatel 1958–1990 Vilniuse Ülikooli rektor.
Ta sündis aastal 1921 Fermoses (asub praeguse haldusjaotuse järele Eržvilkase vallas Jurbarkase rajoonis). Ta lõpetas aastal Eržvilkases põhikooli ja aastal 1940 Raseiniais gümnaasiumi. Aastatel 1940–1943 ja 1945–1946 õppis ta Vilniuse Ülikoolis matemaatikat (aastatel 1944–1945 töötas ta matemaatika õpetajana Eržvilkases). Aastatel 1948–1951 oli ta aspirantuuris Leningradi Riiklikus Ülikoolis (juhendajaks professor Juri Linnik).
Ta oli aastatel 1958–1990 Vilniuse Ülikooli rektor.
Ta on maetud Antakalnise kalmistule Vilniuses.
Balti tee (matemaatika võistlus)

 
Balti tee on matemaatikavõistlus, mida korraldatakse igal aastal alates 1990. aastast, tavaliselt novembri alguses. Oma nime võistlus sai 1989. aastal toimunud Balti keti aktsiooni järg.
Erinevalt enamikust matemaatikavõistlustest on Balti tee meeskondlik võistlus. Igas võistkonnas on viis keskkooli õpilast, kes peavad nelja ja poole tundi jooksul kakskümmend ülesannet lahendama ja neile on lubatud koostööd teha.
Ajalugu.
Esialgu osalesid võistluses vaid kolme Balti riiki võistkonnad, kuid kutsutud võistkondade nimekiri on kasvanud ja praegu hõlmab kõiki riike, millel on juurdepääs Läänemerele. Saksamaa võistkonnas on riigi põhjaosa esindajad, Venemaa võistkonnas on ainult Peterburi õpilased. Islandi võistkonda kutsutakse sellepärast, et see oli esimene riik, mis tunnustas Baltimaade iseseisvust. Korraldajate valikul oli kutsutud täiendav "külaliste" võistkond:
Võistluse korraldamisega tegelevad kordamööda riigid, mis on selle alalised osalejad.
Velké Meziříčí

Velké Meziříčí (saksa keeles "Groß Meseritsch", ka "Groß Meseritz") on linn Tšehhis Vysočina maakonnas Žďár nad Sázavou ringkonnas. Velké Meziříčí asub Žďár nad Sázavoust umbes 23 km lõunas ja Jihlavast ligikaudu 31 km idas.
Velké Meziříčí asub merepinnast 450 meetri kõrgusel.
Velké Meziříčít on esmamainitud 1281. aastal. Linnaõigused sai Velké Meziříčí 1408. aastal.
Velké Meziříčí vanalinn ja lossikompleks on alates 1990. aasta novembrist ajalooline linnakaitseala.
Narva Linna Rahvasaadikute Nõukogu

Narva Linna Rahvasaadikute Nõukogu (vene keeles "Нарвский городской Совет народных депутатов") oli aastatel 1917–1918, 1940–1941 ja 1944–1990 linnavalitsusasutusena tegutsev omavalitsusorgan. 
Aastatel 1917–1918 tegutses ta Narva Tööliste ja Punaväelaste Saadikute Nõukogu (vene keeles "Нарвский Совет рабочих и солдатских депутатов") nime all. Aastani 1977 tegutses ta Narva Linna Töörahva Saadikute Nõukogu (vene keeles "Нарвский городской Совет депутатов трудящихся") nime all.
Vastavalt 1977. aasta Nõukogude Sotsialistlike Vabariikide Liidu konstitutsioonile kehtis saadikute mandaat 2,5 aastat, enne seda 2 aastat.
Igapäevaelu korraldamiseks ja erinevate asutuste tegevuse koordineerimiseks saadikud valisid Narva Linna Rahvasaadikute Nõukogu Täitevkomitee, mis aastatel 1917–1918 kandis nime Narva Linna Tööliste ja Soldatite Saadikute Nõukogu Täitevkomitee ning aastatel 1940–1941 ja 1944–1977 Narva Linna Töörahva Saadikute Nõukogu Täitevkomitee.
Boskovice

Boskovice (saksa keeles "Boskowitz") on linn Tšehhis Lõuna-Morava maakonnas Blansko ringkonnas. Boskovice asub Svitava jõe ääres Blanskost ligi 14 km ja Brnost umbes 33 km põhjas.
Boskovice asub merepinnast 381 meetri kõrgusel.
Boskovicet on esmamainitud 1222. aastal, linnaõigused sai 1787. aastal.
Dmitri Zinovjev

Dmitri Zinovjev (vene keeles "Дмитрий Васильевич Зиновьев"; 26. juuli 1822 – 19. september 1904) oli Narva tööstur ja ühiskonnategelane. 
Elulugu.
Koos oma partneriga Adolf Theodor Hahniga asutas ta kaubamaja «Д. Зиновьев и Ко».
1850. aastal rajas Zinovjev metsatööstusettevõtte, mille toodang läks Hollandisse, Inglismaale ja Prantsusmaale. Tema lauavabrikud asusid Kreenholmi saarel ja Rosona jõe kaldal. Seoses Kreenholmi Manufaktuuri rajamisega likvideeris Zinovjev saarel asuva vabriku ja 1872. aastal rajas uue puidutöötlemisettevõtte Narva jõe paremal kaldal Narva Jaanilinna eeslinna silla juures. Selle toodangu põhiosa viidi Tallinnasse, aga osa läks ekspordile. Teise vabriku viis ta üle Rosona kaldalt Hungerburgi Narva jõe kaldale. Veel üks lauavabrik oli tal Pihkvas. Zinovjevi kaubamaja kolmes saeveskis töötas 1870. aastal 150, 1890. aastal 125, 1913. aastal 300 töölist.
1862. sai Dmitri Zinovjev Peterburi kubermangu Zinovjevite suguvõsale kuulunud Greva mõisa (Koporjes) (vene k. ) omanikuks. Ta suurendas mõisakompleksi pindala, rajas põllumaade asemel aeda. Vana hoovi asemel lõi ta hobustehoovi. Gattšina rajooni Prigorodnõi alevis asutas ta kooli ja sai kihelkonna hoolekogu juhatajaks, ehitas neitsi Maarja taevaminemise kiriku taaras Nicolause kiriku, annetas raha Koporje kindluses asuva Issanda Muutmise peakiriku taastamiseks ja aastal 1880 lõi seal sugukonna hauakambrit.
1879. aastal rajas Zinovjev masinatehase Narva jõe vasakule kaldale. Selle tuntuim osa oli malmitsehh, mis tootis torusid linna veevõrgule, aurukatlaid, pumpasid, reservuaare ja varuosasid Balti raudteele. Zinovjevi malmivalu- ja masinaehitustehas asus Joaorus, nüüdse Raja ja Linnuse tänava vahelise kolmnurkse alal. 1924. aastal malmivalu- ja masinaehitustehas suleti, 1926. aastal ettevõte pankrotistus, tehas lammutati osaliselt 1932. aastal. 
Zinovjevi initsiatiivil korraldati Narva jõe faarvaatri süvendamistöid. Ta osales Narva linna veevõrgu rajamisel. 
Zinovjev oli Narva linnavolikogu liige selle asutamisest saadik. 14. detsembrist 1878 kuni 29. detsembrini 1881 oli ta Narva linnapea. 
Aastatel 1856–1866 ja 1874–1881 oli ta Harmoonia klubi liige.
Dmitri Zinovjev on maetud Koporje kindluse väravate kabelis.
Perekond.
Tema isa oli salanõunik Vassili Zinoviev (30.11.1755–07.01.1827) ja ema oli Jekaterina Zinovieva (Rozanova). 
Ta abiellus Sophie von Weymarniga (27.06.1830–20.03.1903) ja nendel oli 6 last: Vassili, Peterburi kuberner (1903–1911) Aleksandr Zinovjev () (1854–1931), Dmitri, Olga, Liidia, Vladimir.
Hiina-India sõda

Hiina-India sõda leidis Hiina Rahvavabariigi ja India Vabariigi vahel aset 1962. aasta oktoobris ja novembris. Konflikti peamine põhjus oli vaidlusalune ala Himaalaja mäestikus. Kokkupõrked kahe riigi piiril olid alanud juba varem, pärast 1959. aasta Tiibeti ülestõusu, kui India XIV dalai-laamale asüüli andis. India oli 1960. aastal vastu võtnud uue kaitsestrateegia, millega rajati piirile Hiina huvide takistamiseks mitmeid tugipunkte. Mõned postid rajati ka McMahoni liinist põhja poole ehk Hiina peaministri Zhou Enlai poolt aastal 1959 välja kuulutatud reaalse kontrolli liini idaossa.
Hiina sõjaväe võtted muutusid aastatel 1960–1962 aina jõulisemaks, kuna India oli keeldunud hiinlaste diplomaatide ettepanekutest. Aprillis 1962 võttis Hiina Ladakhis uuesti kasutusele varem keelatud olnud "eespatrullid". Hiina katsed asja rahumeelselt lahendada lõppesid 20. oktoobril 1962, kui hõivati 3225 kilomeetri pikkune vaidlusalune ala teisel pool McMahoni liini. Hiina väed surusid India relvajõud mõlemal rindel taganema, läänerindel hõivati Chushulis Rezang La mäekuru ning idarindel Tawangi linn. Sõda lõppes 20. novembril 1962, kui Hiina kuulutas välja vaherahu ning taganes enda poolt välja kuulutatud reaalse kontrolli liini taha.
Suur osa võitlusest toimus rasketes mäetingimustes, suured lahingud leidsid aset üle 4000 meetri kõrgusel merepinnast. Lisaks oli Hiina-India sõda märkimisväärne, kuna kumbki pool ei kasutanud eriti õhu- ega mereväge.
Kuna sõja ajal oli käimas Hiina-Nõukogude tüli, toetas Nõukogude Liit sõjas Indiat müües neile Mikojani hävituslennukeid. Seevastu keeldusid Indiat aitamast nii Suurbritannia kui Ameerika Ühendriigid.
Rudolf Ramla

Rudolf Ramla (kuni 1935 Rudolf Rammler, ka Ramler, eesnimi ka Rudolph; 22. mai 1903 Saue vald (Keila kihelkond), Harjumaa – 26. juuni 1941 Kose, Tallinn) oli Eesti politseinik.
Ta osales õppursõdurina Vabadussõjas. 1921. aastal lõpetas J. Westholmi poeglaste gümnaasiumi. Õppis Tartu Ülikoolis algul keemiat, kuid vahetas 1923. aasta eriala ja lõpetas 1930. aastal ülikooli õigusteaduse alal. Oli Eesti Üliõpilaste Seltsi liige.
1923. aastal asus tööle kaitsepolitseis, oli algul ametnik, 1924. aastast registraator, 1927. aastal kinnitati Poliitilise Politsei II järgu assistendiks. 1934. aastal määrati Viljandi poliitilise politsei vanemaks assistendiks. 1935. aastal Pärnu poliitilise politsei abikomissariks. 1938. aastal määrati Pärnu poliitilise politsei komissariks, 1939. aastal viidi üle Haapsalu poliitilise politsei komissariks, mis ametikohal töötas kuni 1940. aastani.
Rudolf Ramla arreteeriti 10. jaanuaril 1941 Tallinnas ja teda hoiti Tallinna Keskvanglas. Tribunali otsusega mõisteti talle surmanuhtlus koos kogu vara konfiskeerimisega. NKVD mõrvas ta Pirita-Kosel Scheeli krundil.
Riisa (ikooni kate)

Riisa (vene keeles "риза" 'rüü'; ka "оклад" 'kate') on ikooni kaitsev ja kattev metallkate. Tavaliselt on see kullatud või hõbetatud metallist (nt messingist või vasest) selle all asuva ikooni jooni ja kujundeid järgiva kohrutatud pinnaga ja sellesse on jäetud avad ikooni mõnede elementide jaoks (tavaliselt isikute näod, käe- ja jalalabad). Riisa võib olla kaunistatud emailiga või filigraaniga. Riisa pinnale võivad olla kinnitatud metallraamides klaaskivid, poolvääriskivid või isegi vääriskivid ja pärlid.
Riisa oli ikoonidel olemas juba bütsantsi kunstis; kreeka keeles kasutati nimetust επένδυση "epéndisi" ('katma'). Ikoonide kohta käiv επάργυρες "epárgires" või επίχρυσες "epíkhrises" tähendas vastavalt hõbedaga või kullaga kaetud pühapilti. Riisa ülesandeks oli esiteks ikoonil kujutatud püha isiku austamine ja ülendamine, teiseks ikooni kaitsmine küünalde ja õlilampide ning viirukisuitsu tahma eest.
Iga riisa tehti spetsiaalselt selle ikooni jaoks. Riisade aupaisted on keerukama kujundusega kui ikooni enda omad, vahel eraldi elementidena eendudes riisa pinnast; Jumalaema ikooni riisal on sageli aupaiste sees kroon. Isikute rüüd võivad olla kaunistatud pärlitega ja vääriskividega. Vanematel ikoonidel võib riisa katta mitte tervet ikooni pinda, vaid ainult aupaistet, vahel koos kaela ümbritseva kraega.
Andmeedastuskiirus

Andmeedastuskiirus ehk andmekiirus (inglise keeles "data rate") on telekommunikatsioonis ja infotehnoloogias digitaalne andmehulk, mis edastatakse ajaühikus edastuskanalis.
Andmehulka mõõdetakse enamasti bittides ja aega sekundites, seega on andmekiiruse mõõtühik bitt sekundis (bit/s). Kordsed ühikud moodustatakse detsimaaleesliitega, näiteks kbit/s, Mbit/s jne. Kui andmed edastatakse paralleelsete juhtmete kaudu (nagu see toimub andmesalvestite korral läbi andmesiini), kasutatakse harilikult mõõtühikut bait sekundis (B/s), samuti kB/s, MB/s, GB/s, TB/s. Siin tuleb tähele panna, et eesliide väljendab kordsust kümnendsüsteemis: 1 kbit/s = 1000 bit/s, mitte 1024 bit/s (nagu binaarse kordsuse puhul), 1 MB/s = 106 B/s jne.
Andmeedastuskiiruse suurim väärtus on piiratud edastuskanali läbilaskevõimega ehk kanali ribalaiusega, mida mõõdetakse samuti andmeedastuskiiruse ühikutes.
Andmeedastuskiiruse näiteid:
Minoru Ōta

Minoru Ōta (jaapani keeles 大田 実 "Ōta Minoru"; 7. aprill 1891 Nagara – 13. juuni 1945 Okinawa) oli Jaapani admiral, kes teenis Teise Hiina-Jaapani sõja ja Teise maailmasõja ajal. Ta võttis sõja lõpufaasis osa Okinawa lahingust. Pärast vägede ümberpiiramist sooritas ta 13. juunil 1945 enesetapu käsirelvaga.
Ta sündis aastal 1891 Nagaras Chiba prefektuuris. Ta lõpetas aastal 1913 Jaapani Keiserliku Mereväeakadeemia.
Louis-Alexandre Berthier

Louis-Alexandre Berthier (20. november 1753 Versailles – 1. juuni 1815 Bamberg, Baieri kuningriik) oli Prantsusmaa riigitegelane (sõjaminister, 1799–1807) ja sõjaväelane (keisririigi marssal, 1804), Wagrami vürst (1809), Prantsuse revolutsioonisõdadest ja Napoleoni sõdadest osavõtja. 
Berthier lõpetas insenerikooli École royale du génie de Mézières. Osales vabatahtlikuna Ameerika iseseisvussõjas (1775–1783), kus paistis silma staabitööl. Prantsuse revolutsiooni ajal teenis Prantsusmaa rahvuskaardis. 
Pärast 18. brümääri riigipööret 1799. aastal esimeseks konsuliks saanud Napoleon Bonaparte määras Berthier' sõjaministriks. Ühtlasi sai Berthier 1799. aastal Napoleoni vägede staabiülemaks. Grande Armées oli Berthier' ametikoha nimetus "major général de la Grande Armée". Oli selles ametis kuni Napoleoni sunnitud troonist loobumiseni aprillis 1814. Samal aastal astus Berthier kuningas Louis XVIII teenistusse.
Saja päeva ajal 1. juunil 1815 sai Berthier surma oma Bambegis asunud lossi kolmanda korruse aknast väljakukkumisel.
Tema nooremad vennad César Berthier ja Victor Léopold Berthier olid Esimese keisririigi aegsed diviisikindralid.
Indoneesia-Malaisia vastasseis

Indoneesia-Malaisia vastasseis (ehk Borneo vastasseis, indoneesia ja malai keeles konfrontasi) oli relvakonflikt aastatel 1963–1966, mis tekkis Indoneesia vastasseisust Malaisia Föderatsiooni loomisele. Vastasseis lahenes, kui Indoneesia president Sukarno oktoobris 1965 võimu kaotas ning Malaisia riik loodi.
Malaisia loodi septembris 1963, kui liideti Malaisia Föderatsioon (praegune Lääne-Malaisia), Singapur ning Suurbritannia Põhja-Borneo ja Sarawaki kroonikolooniad (ehk Briti Borneo, praegune Ida-Malaisia). Konflikti tekkimise põhjusteks olid ka Indoneesia vaenulik poliitika Hollandi Uus-Guinea suhtes aastal 1962 ning Brunei mäss detsembris 1962. Malaisiat toetasid sõjaliselt Suurbritannia, Austraalia ja Uus-Meremaa. Indoneesiale andsid kaudselt tuge Nõukogude Liit ja Hiina, selle tõttu loetakse vastasseisu osaks Aasia külmast sõjast.
Vastasseis oli kuulutamata sõda, mille lahingutegevusest enamik toimus Borneol Indoneesia ja Ida-Malaisia piiril. Võitlus toimus peamiselt maal ning väiksemate üksuste vahel. Mõlemad vaenupooled viisid teisel pool piiri läbi kompanii või rühma suuruste üksuste operatsioone. Indoneesia pool üritas infiltreeruda Sarawaki ja Sabahi vähemusrahvuste sekka, et neid tulevase Malaisia riigi vastaselt meelestada.
Borneo tihe džungel ning puudus teedest sundisid nii Indoneesia kui Rahvaste Ühenduse sõdureid pikki teid jalgsi käima. Mõlemad pooled tuginesid peamiselt kergjalaväele ning õhutranspordile, RÜ oli viimase osas paremini varustatud. Liikumiseks kasutati ka jõgesid. Operatsioone viisid läbi maaväed, õhu- ja mereüksused vaid toetasid. Alguses panustasid Malaisia poolel enim britid, kuid konflikti edenedes suutis ka Malaisia enda vägesid piisavalt mobiliseerida. Lisaks Far East Strategic Reserve'ist Austraalia ja Uus-Meremaa abivägesid.
Indoneesia esimased rünnakud tuginesid peamiselt Indoneesia armee poolt välja treenitud vabatahtlikele. Ajapikku muutusid infiltratsioonijõud organiseeritumaks ning Indoneesia sõjaväelt saadi rohkem tuge. Indoneesia operatsioonidele vastukaaluks käivitas Suurbritannia Kalimantanile enda infiltreerimisoperatsiooni "Claret". Pärast 1964. aasta Singapuri rassirahutusi laiendas Indoneesia augustis 1964 enda kampaaniat Lääne-Malaisiasse, kuid sõjalist edu see kaasa ei toonud. Detsembris 1964 suurendas Indoneesia enda vägede hulka piiril ning Suurbritannia, Austraalia ja Uus-Meremaa vastasid lisavägede saatmisega. Konflikt hakkas vaibuma pärast Indoneesia riigipööret oktoobris 1965 ning kindral Suharto võimuletulekut. Rahukõnelused algasid mais 1966 ning 11. augustil sõlmiti rahuleping ja Indoneesia tunnustas Malaisia iseseisvust.
Seiichi Itō

Seiichi Itō (jaapani keeles 伊藤 整一 "Itō Seiichi"; 26. juuli 1890 Miyama – 7. aprill 1945 Okinawast põhja pool) oli Jaapani admiral, kes hukkus Teise maailmasõja ajal koos laevaga Yamato.
Ta sündis 1890. aastal Miyamas Fukuoka prefektuuris. Ta lõpetas 1911. aastal Jaapani Keiserliku Mereväeakadeemia.
Giorgio Morandi

Giorgio Morandi (20. juuli 1890 Bologna – 18. juuni 1964 Bologna) oli itaalia graafik ja maalikunstnik. Tema tuntumad teosed olid lihtsad natüürmordid, millel on kujutatud pudeleid, purke ja/või kaste.
Töötades aastail 1930–1956 Bologna Kaunite Kunstide Akadeemias ofordiõpetajana, avaldas ta suurt mõju Itaalia tulevastele graafikutele.
Giorgio Morandit mõjutas kõige rohkem postimpressionist Paul Cézanne. 1914. aastal Bolognas eksponeeris Morandi oma teoseid esimest korda näitusel, tehes seda koos futuristidega. G. Morandi käe all arenes välja intiimsem lähenemisviis kunstile. Selline viis andis tema teostele erakordse kujundusliku peensuse. Maalimisel on kasutatud õrnu, vaoshoitud toone, peamiselt valget, tumerohelist ja punakaspruuni.
Maironis

Maironis (kodanikunimi Jonas Mačiulis; 21. oktoober/2. november 1862 Pasandravys – 28. juuni 1932 Kaunas) oli leedu katoliku preester, teoloog ja luuletaja.
Ta sündis 1862. aastal Pasandravyses Raseiniai rajoonis talupoja perekonnas. Ta lõpetas aastal 1883 Kaunases gümnaasiumi. Seejärel õppis ta aastatel 1883–1884 kirjandust Kiievi ülikoolis. 1884. aastal astus ta vanemate soove arvesse võttes Kaunase vaimulikku seminari. Aastal 1888 pärast seminari edukat läbimist jätkas õpinguid Peterburi Roomakatoliku Vaimulikus Akadeemias, mille lõpetas 1892. aastal.
Aastatel 1893–1894 ja 1909–1932 õpetas ta Kaunase vaimulikus seminaris, lisaks oli ta aastatel 1909–1932 seminari rektor. Aastatel 1894–1909 oli ta Peterburi Roomakatoliku Vaimuliku Akadeemia professor (aastast 1903 oli ta teoloogiadoktor). Aastatel 1922–1932 oli ta Kaunase Ülikooli moraaliteoloogia osakonna juhataja (alates 1930. aastast Vytautas Suure Ülikool). Aastatel 1923–1924 oli ta samas ülikoolis Leedu kirjanduse õppejõud.
Ta alustas luuletuste kirjutamist kuuendas klassis poola keeles. Tema loomingule avaldasid mõju poola ja vene poeedid, eelkõige Adam Mickiewicz, Józef Ignacy Kraszewski, Juliusz Słowacki, Aleksandr Puškin ja Mihhail Lermontov, aga ka Kaunase vaimuliku seminari õppejõud (hilisem Sejny piiskop) Antanas Baranauskas.
Omnia

Omnia on Hollandi uuspaganlik folgiansambel, mis esitab lugusid paljudes keeltes.
Kasutajaküsitlus

Kasutajaküsitlus on uurimismeetod, mille eesmärgiks on saada tagasisidet kasutajatelt ning koguda kvantitatiivseid andmeid kasutajate tegevuse ja arvamuse kohta. 
Kasutajaküsitlused on hea viis saada asjakohast tagasisidet toote või teenuse üldise kasutajakogemuse kohta. Näiteks selle kohta, kas kasutajale jäi üldiselt positiivne või negatiivne mulje. Samuti saab küsitlusega välja selgitada, kuidas inimesed tajuvad erinevaid probleeme, ja selle põhjal töötada prototüüpide abil välja kasutajasõbralik lahendus. Lisaks on küsitlustest abi ka juhul, kui paluda kasutajatel meenutada spetsiifilist juhust, mille puhul mingi tegevuse teostamine oli nende jaoks eriti keeruline või vastupidi – eriti lihtne ja mugav, kuna ekstreemsed kogemused jäävad inimestele erksamini ja detailsemalt meelde. 
Küsitluste põhjal pole siiski võimalik saada kuigi kasutuskõlblikku tagasisidet konkreetsete asjade, näiteks disainiga seonduvate küsimuste osas. Kui küsitluses soovitakse varasemate kogemuste kirjeldamist või tuleviku kogemustel spekuleerimist, pole kummagi variandi puhul võimalik saada adekvaatset infot kasutajakogemuse kohta. Inimeste mälu on petlik, mille tõttu detailid ununevad ja sellest tulenevalt aju genereerib asemele täiesti uue info, et ratsionaliseerida seoseid hägustunud kasutuskogemuses. Samuti pole kasutajaküsitlus kuigi hea lahendus saamaks adekvaatset hinnangut alles loomisjärgus oleva toote või teenuse kohta, kuna inimesed pole võimelised pelgalt kirjelduse põhjal ette kujutama oma tulevast kasutajakogemust ja on liiga pragmaatilised. Eelnevate kogemuste valesti mäletamist või tuleviku kogemuste valesti ennustamist ei peaks see tõttu võtma aluseks toodete/teenuste arendamisel. 
Kasutajaküsitlusest adekvaatsema info saamiseks on hea lahendus kasutada lisaks näiteks paberprototüüpe. Paberprototüüpide kasutamise abil on kasutajatel lihtsam visualiseerida tuleviku kasutajakogemust ja anda asjakohasemat tagasisidet. Kasutajaküsitlust läbi viies tasub küsimused hoida võimalikult üldisel tasandil ja abstraktsed, kuna liiga konkreetseid küsimusi esitades genereerivad kasutajad seisukohti teemadel, mis neile tegelikult meelde ei tuleks või neid ei mõjutaks. Näiteks, kui paluda inimestelt tagasisidet disainielementide kohta, saab paratamatult tagasisidet kasutatud värvide kohta isegi siis, kui need tegelikult ei oma erilist tähtsust. Samas, kui kasutaja näiteks testimise käigus spontaanselt kommenteerib mõnda värvivalikut, siis on see asi, millele võiks tõenäoliselt tähelepanu pöörata. Kui praktiseerida agiilse arendamise meetodit, on lihtsam ja vähem kulukas saadud tagasiside põhjal vajadusel muudatusi teha.
Guinea-Bissau vabadussõda

Guinea-Bissau vabadussõda (portugali keeles "Guerra de Independência da Guiné-Bissau"; ka Bissau-Guinea vabadussõda) oli relvakonflikt Portugali Guineas aastatel 1963–1974. Sõja osapooled olid Portugal ja Kuuba ning Nõukogude Liidu toetusel tegutsenud Guinea ja Roheneeme Sõltumatuse Aafrika Partei (PAIGC). Konflikti pikkuse, kulukuse, vastuolulisuse ja partisanliku iseloomu tõttu on seda nimetatud "Portugali Vietnamiks". Guinea-Bissau vabadussõda lõppes aastal 1974, kui Portugal pärast nelgirevolutsiooni Guinea-Bissau Vabariigi iseseisvust tunnustas. Aasta hiljem tunnustati ka Cabo Verde Vabariiki.
Sirtsi raudteejaam

Sirtsi (ehk Sirtsu) oli pooljaam Ida-Viru maakonnas endisel Sonda–Mustvee raudteel 10,17 km kaugusel Sondast Sirtsil.
Sirtsi jaamas asus üks ootepaviljon, mis ehitati Nõukogude okupatsiooni esimesel aastal 1940. Jaamas asus kaks teed ja üks tupiktee metsamaterjalide laadimiseks.
Peatus suleti 1972. aastal seoses Sonda–Avinurme raudteelõigu sulgemisega.
Bosneki bussiõnnetus

Bosneki bussiõnnetus toimus 2021. aasta 23. novembril Bulgaaria Vabariigi pealinnast Sofiast edelas Perniki piirkonnas asuva Bosneki küla lähistel. Magistraalteel süttis Türgi Vabariigi suurimast linnast İstanbulist Põhja-Makedoonia Vabariigi pealinna Skopjesse teel olnud turismibuss. Avarii tagajärjel hukkus vähemalt 45 inimest.
Turismireisilt Türki naasvad reisijad olid valdavalt noored, 20–30-aastased inimesed, kaksteist bussipõlengus tuhastunud reisijat olid alaealised. Hukkunud olid pärit peamiselt Põhja-Makedoonia albaanlaste kogukonnast.
Bussiõnnetuses hukkunute ja päev varem Ida-Bulgaarias Rojaki hooldekodu põlengus hukkunud üheksa inimese mälestuseks kuulutati Bulgaarias välja kolmepäevane lein.
Joseph Poelaert

Joseph Poelaert (21. märts 1817 Brüssel – 13. november 1879 Brüssel) oli Belgia arhitekt.
Tuntuimad tema projekteeritud hooned on Brüsseli kohtumaja ("Palais de Justice de Bruxelles"; 1866–1883) ja Laekeni Jumalaema kirik (1854–1909). Ta on ka Brüsseli Kongressi väljaku servas asuva Kongressi ausamba (1850–1859) autor.
Elukäik ja looming.
Joseph Poelaert sündis 1817. aastal Brüsselis jõukas kunstilembeses perekonnas. Tema isa oli tuntud arhitekt Philippe Poelaert (1790–1875). Ta alustas arhitektuuriõpinguid isa käe all ning jätkas lühikest aega Brüsseli Académie Royale des Beaux-Artsis arhitekt Tilman-François Suysi juhendamisel. Seejärel suundus ta Pariisi õppimaks École des Beaux-Artsis, kus tema juhendajaks sai Louis Visconti, ja paralleelselt Jean-Nicolas Huyot' ateljees. 
Poelaerti esimesed projektijoonised jäävad tema kahekümnendatesse eluaastatesse. Pärast kooli lõpetamist töötas ta algul arhitekti ja hoonete ülevaatajana, seejärel Brüsseli kommunaalarhitektina, kuni nimetati 1855. aastal Brüsseli linnaarhitektiks. 1850. aastatel kavandas ta Kongressi ausamba (1850), projekteeris Püha Katariina kiriku (1854) ning töötas välja La Monnaie teatri (1855) uuenduskava.
1860. aastal kuulutas kuningas Léopold I välja konkursi uue kohtuhoone ehitamiseks. Pärast mitme konkursi nurjumist pakkus toonane justiitsminister Victor Tesch välja aastatega aina enam mõjukust kogunud Poelaerti nime. Projekt oli kaalukas, sest hoone pidi hakkama asuma suurel alal ja linnapildis domineerima. Poelaert pakkus välja klassitsistlikus stiilis ja oma täiendustega nägemuse. Kuna hoone ehitamise tõttu lammutati ümbruskonnas palju hooneid ja kolima sunnitud elanikele maksti küsitavatel põhjustel eri suurusega hüvitisi, hakati teda rahvasuus kutsuma nimetusega "schieven architect" ('häbiväärne arhitekt'). 
Poelaert on maetud Laekeni kalmistule.
Venemaa keisririigi sõjaministrite loend

Venemaa keisririigi sõjaministrite loend on loetelu Venemaa Keisririigi Sõjaministeeriumi juhtidest alates ministeeriumi asutamisest aastal 1802 kuni 1917. aasta Veebruarirevolutsioonini. Aastatel 1802−1815 oli ametis maavägede minister.
Portugali Guinea

Portugali Guinea (portugali keeles "Guiné"; 1951–1972 Mereülene Guinea Provints, portugali keeles "Província Portuguesa de Guiné"; 1972–1974 Guinea Osariik) oli Portugali koloniaalimpeeriumi koloonia Lääne-Aafrikas 1588. aastast kuni 1974. aastani, kui see Guinea-Bissau Vabariigi nime all iseseisvus.
AFC Meistrite Liiga

AFC Meistrite Liiga (inglise keeles AFC Champions League, lühend ACL) on rahvusvaheline klubide meistrisari, millest võtavad osa Aasia Jalgpalli Konföderatsiooni (AFC) klubid.
Meistrisari asutati 1967. aastal Aasia klubide meistrivõistluste nime all. Praegune Meistrite Liiga loodi 2002. aastal.
Alates 1967. aastast on võitnud kümne riigi klubid. Kõige edukamad on olnud Lõuna-Korea (12 võitu), Jaapani (7 võitu) ja Saudi Araabia klubid (6 võitu). Kokku on tulnud Aasia meistriks 24 klubi. Kõige edukamad on olnud Saudi Araabia klubi Al-Hilal, mis on võitnud neljal korral, ja Lõuna-Korea klubi Pohang Steelers, mis on võitnud kolmel korral.
Jang Hyun-soo

Jang Hyun-soo (korea keeles 장현수; sündinud 28. septembril 1991 Soulis) on Lõuna-Korea jalgpallur, kes mängib kaitsja või kaitsva poolkaitsjana Saudi Araabia kõrgliiga klubis Al Hilal.
Aastatel 2012–2013 ja 2017–2019 mängis ta Jaapani kõrgliiga klubis FC Tokyo ning 2014–2017 Hiina kõrgliiga klubis Guangzhou R&amp;F.
2019. aasta juulis liitus ta Al Hilaliga. Ta on klubiga kaks korda võitnud AFC Meistrite Liiga ja kaks korda Saudi Araabia kõrgliiga.
Lõuna-Korea jalgpallikoondises mängis Jang aastatel 2013–2018 kokku 58 korda ja lõi kolm väravat. Ta kuulus Aasia koondisse 2015. aasta Aasia meistrivõistlustel ja 2018. aasta maailmameistrivõistlustel. 2014. aasta Aasia mängude jalgpalliturniiril võitis ta Lõuna-Koreaga võistkonnaga kuldmedal. Lisaks osales ta Lõuna-Korea võistkonnaga 2016. aasta suveolümpiamängude jalgpalliturniiril.