tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Vladimir Voinovitš

Vladimir Voinovitš (vene keeles Владимир Николаевич Войнович; 26. september 1932 Stalinobod – 27. juuli 2018 Moskva) oli vene kirjanik.
Voinovitš hakkas luuletusi kirjutama sõjaväeteenistuse ajal 1951–1955, mille tagumine osa toimus Poolas. Esimesena avaldas tema luulet Kertši ajaleht, kus töötas tema isa.
1960 kirjutas Voinovitš luuletuse "14 minutit stardini" ("Четырнадцать минут до старта"), mis muutus sisuliselt kosmonautide hümniks. Pärast seda, kui seda luuletust tsiteeris kosmonaute vastu võtnud Hruštšov, sai Voinovitš üleöö kuulsaks ja võeti 1962 vastu NSV Liidu Kirjanike Liitu. Kokku kirjutas Voinovitš umbes 40 lauluteksti.
Edaspidi kirjutas ta rohkem proosat. 1961 avaldas ajakiri Novõi Mir jutustuse "Мы здесь живём" ("Meie elame siin").
1963 kirjutas Voinovitš romaani "Sõdur Ivan Tšonkini elu ja ebatavalised seiklused". Selle peategelane Tšonkin on justkui segu Loll-Ivanist ja Švejkist. Kuna selles kujutati nõukogude elu satiiriliselt, siis polnud mõtet seda kirjastustele pakkudagi. Samizdati kaudu levis see aga NSV Liidus laialdaselt. Selle esimene osa ilmus autori loata 1969 Maini-äärses Frankfurdis, aga kogu romaan 1975 Pariisis.
1960. aastate lõpus läks Voinovitš nõukogude võimuga konflikti. Kuna ta osales võitluses inimõiguste eest ja kujutas oma teisteski teostes nõukogude tegelikkust satiiriliselt, siis hakkas KGB teda jälitama ja 1974 arvati ta välja kirjanike liidust, seevastu võttis ta liikmeks Prantsusmaa PEN-klubi.
Esimest korda pakkus KGB talle võimalust emigreeruda 1975. aastal. 1980. aasta detsembris saadeti Voinovitš NSV Liidust välja ja järgmisel aastal võeti talt NSV Liidu kodakondsus. Voinovitš elas seejärel Lääne-Saksamaal ja USA-s ning töötas Vabadusraadios.
1986 avaldas ta düstoopilise romaani "Moskva 2042", kus kujutab stagneerunud NSV Liitu, mis majandusraskuste tõttu kokku variseb, aga kommunistide asemel võimule tõusvad monarhistid pole sugugi paremad. See on satiir niihästi NSV Liidu kui vene emigrantide ringkondade, sealhulgas Aleksandr Solženitsõni pihta.
1990 taastati Voinovitši NSV Liidu kodakondsus. Alates 1992 elas ta põhiliselt Venemaal.
Kui Venemaa kasutas oma hümnina NSV Liidu hümni, ainult ilma sõnadeta, kirjutas Voinovitš sellele viisile uued, satiirilised sõnad.
MusicBrainz

MusicBrainz on vaba sisuga veebipõhine muusikaentsüklopeedia. Algselt sarnaselt freedb-ga pelgalt CD-de metaandmete kogumiseks loodud projektist on välja kasvanud vaba juurdepääsuga struktureeritud muusikaandmekogu.
MusicBrainz kogub infot artistide, helisalvestiste ja nendevaheliste seoste kohta. Kui minimaalselt on salvestise sissekandeks vajalik info artisti, albumi ja albumi lugude pealkirjade kohta, siis andmeid saab talletada ka fonogrammi väljaande aja ja päritolumaa kohta, CD puhul salvestada CD ID-sid, üksikloo tasandil talletada audio-"sõrmejälgi" jne. Neid sissekandeid ja seoseid haldavad vabatahtlikud toimetajad, kes järgivad ühiselt kirjutatud stiilijuhiseid.
16. juuli 2013 seisuga sisaldas MusicBrainzi andmebaas infot ühtekokku 769 516 esineja, 72 096 plaadifirma, 1,17 miljoni fonogrammi, 12,5 miljoni helisalvestise ja 403 526 teose kohta, sh Eestist 6509 esinejat, 2843 fonogrammi (neist 2238 valdavalt eesti keeles) ja 344 plaadifirmat, eestikeelseid teoseid oli 1252.
MusicBrainzi andmebaasi kasutavad näiteks BBC muusika veebileht, Universal Musicu Artist Gateway ja Last.fm.
Tavatarbijail on võimalus mitmesuguse tarkvara abil korrektselt sildistada digitaalseid helifaile MP3-, FLAC-, AAC- või Ogg Vorbise vormingus.
Audioidentifitseerimine.
MusicBrainz kasutab helifailide identifitseerimiseks, s.o identsete salvestiste tuvastamiseks audio-"sõrmejälgi" ehk audio identifitseerimist. 2011. aastal võeti kasutusele avatud lähtekoodiga AcoustID, et aja jooksul loobuda osaliselt suletud lähtekoodiga MusicDNS-i teenusest.
Tarkvara.
MusicBrainzi andmebaasi kasutavad järgmised tarkvarad:
Lisaks on kõigil freedb-d toetavatel klientidel võimalik freedb protokolli vahendusel ligi pääseda MusicBrainzi andmetele, kasutades selleks FreeDB Gateway teenust.
Lõõtsbuss

Lõõtsbuss ehk lõõtsaga buss on auto- või trollibuss, millel on kere kahe osa vahel lõõtsaga liigendmehhanism, mis võimaldab tavalisest pikema kogupikkusega bussil sooritada teravamaid pöördeid.
Lõõtsaga busse kasutatakse kõige rohkem linnasisestel regulaarliinidel.
Püridiin

Püridiin on orgaaniline ühend, mis kuulub mittebensoidsete aromaatsete ühendite klassi. See on heterotsükliline ühend, mille struktuur on lähedane benseenile, kusjuures viimase molekulis üks C-H rühm on asendunud lämmastiku aatomiga. Püridiini keemiline valem on C5H5N.
Püridiin on ebameeldiva lõhnaga värvitu vedelik. Omadused: kergesti süttiv, nõrgalt aluseliste omadustega, vees lahustuv; tihedus 0,9819 g/mL, sulamistäpp -41,6 C, keemistäpp 115,2 C. 
Püridiin on laialt kasutatav solvendina ja orgaanilise sünteesi lähteainena.
Maahingaus

Maahingaus (ka maahingauspäev, maahengaus, vadja keeles "maaentšäüz" või "maaentšäüzpäivä") on maausu püha, mida peetakse neljapäeval 40 päeva pärast munapüha.
Pärimuse järgi on see nii suur püha, et sel päeval ei kasva isegi rohi ja lind ei tee pesa.
Sel päeval on kehtinud ranged töökeelud ning austav käitumine maa ning looduse suhtes. On olnud keelatud murda oksi, kitkuda rohtu, teha puid või muul moel elavasse loodusesse puutuda. Samuti on olnud keelatud paljud talutööd, eriti kudumine, õmblemine, aga ka müra tekitamine. Päeva on tuntud ka piksepühana.
Maahingaus langeb ajaliselt kokku taevaminemispühaga.
Ülo Lepik

Ülo Lepik (11. juulil 1921 Tartu – 12. veebruar 2022) oli eesti matemaatik ja mehaanikateadlane, Eesti Teaduste Akadeemia liige (alates 1993).
Elukäik.
Lõpetas 1940. aastal Hugo Treffneri Gümnaasiumi ja astus Tartu Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonna matemaatika osakonda. Sõjategevuse tõttu katkes õppetöö kahel korral ning ülikool õnnestus lõpetada alles 1948. aastal füüsika erialal. 1943. aasta suvel arreteeriti ta Saksa võimude poolt, hiljem mobiliseeriti Saksa sõjaväkke, oli ka sõjavangis.
Kandidaadiväitekirja kaitses ta 1952, aastatel 1956–1958 oli doktorantuuris Moskva Ülikooli juures, kus 1959 kaitses doktoriväitekirja.
Alates 1947. aastast oli Ülo Lepik olnud Tartu Ülikooli õppejõud, läbides ametiredelil tee assistendist professorini. 
Professorikutse sai 1960. aastal. Aastatel 1959–1990 oli Ülo Lepik Tartu Ülikooli teoreetilise mehaanika kateedri juhataja ning alates 1996 oli ta Tartu Ülikooli emeriitprofessor. Olnud külalisprofessor mitmes riigis.
Eesti Teaduste Akadeemia liikmeks valiti 1993. aastal mehaanika alal, kuulus akadeemias informaatika- ja tehnikateaduste osakonda.
Teadustegevus.
Ülo Lepik oli ülemaailmselt tunnustatud teadlane mehaanika ja optimeerimise alal. Tema teadustöö peasuunad olid elastsete-plastsete varraste, plaatide ja koorikute arvutamine, lainikute rakendamine integraalvõrrandite ja evolutsioonivõrrandite lahendamiseks. Ta töötas välja uusi arvutusmeetodeid nii staatilise kui ka dünaamiliste koormuste juhuks. Suur osa tema tööst on seotud ka konstruktsioonide optimaalse projekteerimisega. Üsna kõrges eas, pärast 70. eluaastat, vaimustus Ülo Lepik kaoseteooriast ja hiljem Haari lainikutest ning nende rakendamisvõimalustest diferentsiaal- ja integraalvõrrandite lahendamiseks, tema kaasautorluses ilmus veel 2014. aastal Springeri kirjastuses monograafia. 
Ülo Lepiku juhendamisel kaitsti 13 doktori- ja kandidaadiväitekirja. Ta oli mitme rahvusvahelise erialase teadusorganisatsiooni liige ning Vilniuses väljaantava ajakirja Mathematical Modelling and Analysis toimetuskolleegiumi liige. Mitme välismaise teadusühingu liige.
Teosed.
Temalt ilmus trükis ligi 250 teadusartiklit ja kolm monograafiat ning ta on paljude kõrgkooliõpikute autor ja kaasautor.
Lisaks kirjutas ta kaks mälestusteraamatut: "Lagunevad riigid", 1997 ja "Tartu Ülikool minu elus", 1998. 
Isiklikku.
Tema pojad on matemaatik Rein Lepik ja majandusteadlane Toivo Lepik, pojapoeg on finantsanalüütik Kristjan Lepik.
Rein Küttner

Rein Küttner (25. november 1940 – 15. november 2024) oli eesti tehnikateadlane, Eesti Teaduste Akadeemia liige (1997).
Elukäik.
Tema koolitee algas Nõmme 28. 7-klassilises koolis ning jätkus Tallinna Polütehnikumis, mille lõpetas 1959. aastal tehnik-elektriku kvalifikatsiooniga. Seejärel õppis ta Tallinna Tehnikaülikoolis, kust 1965. aastal sai mehaanikainseneri diplomi. Õppimise kõrvalt töötas Rein Küttner masinaehitustehnoloogia kateedris laboratooriumi juhataja ja insenerina ning jätkas samas assistendina töötamist ka pärast ülikooli lõpetamist. 
Aastatel 1967‒1970 õppis Rein Küttner aspirantuuris ja 1971 kaitses Leningradi Täppismehaanika ja Optika Instituudis tehnikakandidaadi väitekirja teemal "Mehaanilise töötluse optimaalsete režiimide metoodikate uurimine ja väljatöötamine". Seejärel töötas Tallinna Polütehnilises Instituudis vanemõpetaja, dotsendi, kateedrijuhataja ja raalprojekteerimise labori teadusliku juhendaja ametikohtadel. 1991. aastal sai temast masinaehituse instituudi professor ja Tallinna Tehnikaülikooli teadusprorektor. Aastatel 2001‒2004 oli Rein Küttner masinaehituse instituudi direktor ja 2004‒2010 tootmistehnika professor. 2010. aastast on ta Tallinna Tehnikaülikooli emeriitprofessor.
Eesti Teaduste Akadeemia liikmeks valiti Rein Küttner 1997. aastal tehnikateaduste alal, kuulub akadeemia informaatika ja tehnikateaduste osakonda. Aastatel 1999‒2009 oli Rein Küttner teaduste akadeemia informaatika ja tehnikateaduste osakonna juhataja. 
Teadustöö.
Rein Küttneri teadustöö temaatika oli aastatel 1965‒1971 seotud masinaehituse tehnoloogiliste protsesside modelleerimise ja optimeerimisega, alates 1971. aastast aga raalprojekteerimise tarkvara väljatöötamise ja spetsialiseeritud tarkvaravahendite arendamisega. Tema vahetul osalemisel ja juhendamisel on Eestis välja kujunenud tugev ja rahvusvaheliselt tuntud masinaehitusliku raalprojekteerimise koolkond.
Teaduskorralduslik tegevus.
Rein Küttner oli mitme erialaliidu ja seltsi liige, kuulunud üleriigilistesse nõukogudesse ja komisjonidesse, olnud rahvusvaheliste konverentside programmkomiteede liige. Aastatel 1999‒2009 oli ta Teaduste Akadeemia informaatika ja tehnikateaduste osakonna juhataja.
Rein Küttner on avaldanud ühe monograafia ja üle 300 teadusartikli. Pikaajalised koostöösidemed olid tal Dresdeni, Stockholmi, Dramstadti, Budapesti, Helsingi jt tehnikaülikoolidega. 
Ta on stažeerinud New York Queens College’is, Kieli Majandusakadeemias, Trondheimi Ülikoolis.
Georg Liidja

Georg Liidja (4. august 1933 Tallinn – 12. juuni 2017) oli eesti füüsik, Eesti Teaduste Akadeemia liige (alates 1987). 
Haridus.
1952. aastal lõpetas ta Tallinna 1. Töölisnoorte Keskkooli ja 1957. aastal Tartu Riikliku Ülikooli. Õpinguaastatel valis ta kitsamaks erialaks optika ning selle kaudu sattus ta rektor Feodor Klementi luminestsentsikoolkonda. Füüsika-matemaatikakandidaadi kraadi kaitses ta 1962. aastal Tartu Riikliku Ülikooli juures ja füüsika-matemaatikadoktori kraadi 1980. aastal ENSV TA Füüsika Instituudi juures.
Töökäik.
Pärast ülikooli lõpetamist asus tööle TA Füüsika ja Astronoomia Instituudis (nüüd TÜ Füüsika Instituut), kus hakkas uurima eksitonseisundeid ja nendega seotud nähtusi leelishalogeen-kristallides. 1967 valiti ta madalate temperatuuride sektori juhatajaks. Aastatel 1982–2016 töötas ta Keemilise ja Bioloogilise Füüsika Instituudis vanemteadurina.
Eesti Teaduste Akadeemia liikmeks valiti 1987. aastal füüsika alal. Kuulus akadeemia astronoomia ja füüsika osakonda. Oli kauaaegne teaduste akadeemia üliõpilastööde konkursikomisjoni esimees ja välisvahetuse fondi nõukogu liige.
Teadustöö.
Georg Liidja uurimistöö märksõnadeks oli luminestseerivate kristallide füüsika, krüogeeniatehnika optilises spektroskoopias ja kiiritatud bioapatiitide raadiospektroskoopia. Tahkisefüüsikas on ta selgitanud kiirguse toimet kristallidesse, selle mikroprotsesse ja -mehhanisme. Ta osales footonite paljunemisnähte avastamisel kristallfosfooride fotoluminestsentsis. Ta on arendanud vaakumultraviolett-spektroskoopiat vedela heeliumi temperatuuridel ja sooritanud esmakordselt luminestsentsiuuringuid ülimadalale temperatuurile (alla 1 kelvini) jahutatud kristallidega.
Ta on avaldanud üle 150 teaduspublikatsiooni. Tema juhendamisel on füüsika alal kaitstud kuus kandidaadiväitekirja ja üks filosoofiadoktori väitekiri. 
Liikmesus.
Ta oli Eesti Looduseuurijate Seltsi liige (1957), Eesti Füüsika Seltsi asutajaliige (1990), Eesti Vabariigi teaduspreemiate komisjoni liige (2000-2006). Ta oli ka Inglise Füüsikaühingu liige (2000).
Eesti keskpunkt

Eesti keskpunkt võib olenevalt mõõtmise alusest olla mitmes kohas:
Maksim Litvinov (jõelaev)

Maksim Litvinov (vene keeles Максим Литвинов) on nelja tekiga Dmitri Furmanov-klassi (projekt 302M kolmas seeria) Venemaa jõereisilaev, mis on ehitatud Elbewerft Boizenburg GmbH laevatehases Saksamaal 1991. aastal. Laeva saksa tüübinimetus on BiFa 129M (Binnenfahrgastschiff 129 meetrit, moderniseeritud). Laev sai nime Venemaa ja Nõukogude Liidu poliitiku, revolutsionääri ja diplomaadi, Nõukogude Venemaa delegatsiooni liikme Tartu rahuläbirääkimistel Maksim Litvinovi auks.
Ajalugu.
Kiil pandi laevale tehasenumbriga 302 Elbewerft Boizenburg GmbH laevatehases ning laev anti Doni-äärses Rostovis asuvale RE Volga-Doni Laevakompaniile (ГП Волго-Донское речное пароходство МРФ РСФСР) üle 1991. aastal. Riigiettevõte Volga-Doni Laevakompanii ja hiljem eraettevõte OAO SK Volga-Doni Laevakompanii on kasutanud jõelaeva Maksim Litvinov enne ja pärast moderniseerimist 2001. aastal tänaseni Donil, Volgal, ja Neeval välismaa turistide jaoks.
Kaltsiumkloriid

Kaltsiumkloriid on soolade klassi kuuluv kaltsiumi ja kloori ühend, keemilise valemiga CaCl2. 
Kaltsiumkloriid on valge kristalne aine, mida tänu hügroskoopsusele kasutatakse ainete kuivatamiseks. Kaltsiumkloriidi vesilahused külmuvad madalatel temperatuuridel (20%-line –18,6 °C ja 30%-line –48 °C juures) ning neid sobib kasutada jää ja tolmu tõrjeks sõiduteedel.
Veevaba kaltsiumkloriidi omadused: tihedus 2,15 g/cm3, sulamistäpp 772 °C, keemistäpp 1935 °C, 100 grammis vees lahustub 59,5 g (0 °C), 74 g (20 °C) ja 159 g (100 °C). Seob kergesti vett, andes kristallhüdraadid, mistõttu tuleb ainet säilitada tihedalt suletud nõus.
Kaltsiumkloriidi kristallhüdraadid.
Veevaba CaCl2 kõrval esineb neli kristallhüdraati:
Parmigianino

Girolamo Francesco Maria Mazzola (11. jaanuar 1503 Parma – 24. august 1540 Casalmaggiore), tuntud ka Francesco Mazzola või Parmigianino (hüüdnimi, tähenduses "pisikene Parmast") või mõnikord ka "Parmigiano" nime all, oli Firenzes, Roomas, Bolognaja ja Parmas tegutsenud Itaalia maneristlikku stiili viljelev maali- ja trükikunstnik. Tema loomingule on iseloomulik kujude venitamine, mida võib täheldada näiteks teostes "Hieronymuse nägemus" (1527) ja "Pikakaelaline madonna" (1534).
Sulglohk

Sulglohk ehk söll on sulgvorm, milleks loetakse kõrgema alaga ümbritsetud maapinna lohku. Eesti sulglohud on tavaliselt tekkinud hilisjääajal liustikujää setetesse, peamiselt moreeni mattunud jääpanga sulamisel, mille järel jäi maapinda lohk.
Johann Pallo

Johann Pallo (vene keeles "Палло Иоган Генрихович"); 3. jaanuar 1891 Riia – 22. mai 1938 NSV Liit) oli eestlasest Venemaa keisririigi (porutšik) ja Nõukogude Liidu sõjaväelane (polkovnik) ja sõjaväeluuraja. 
Johann Pallo teenis Vene SFNV Punaarmees aastatel 1918–1924 Petrogradi Moskva kordoni sõjakomissarina, roodukomandöri ja pataljonikomandörina. 
Aastatel 1924–1927 oli ta Nõukogude sõjaline nõunik Hiinas. Aastatel 1927–1929 õppis Frunze-nimelise Sõjaväeakadeemia Idamaade teaduskonnas (lõpetas). Aastatel 1929–1934 oli ta Punaarmee sõjaväeluure käsutuses ja 1934–1938 teenis laskurpolgu komandörina.
Johann Pallo vallandati Punaarmeest 1938. aasta veebruaris vähemusrahvuste vastu suunatud poliitiliste repressioonide ajal NSV Liidus ning represseeriti (hukati 22. mail 1938). Maetud Saratovisse.
Ülo Sirk

Ülo Sirk (4. aprill 1935 Haapsalu – 15. detsember 2011 Moskva) oli eesti orientalist ja keeleteadlane, indoneesia keelte spetsialist.
Sirk lõpetas 1958. aastal Tartu Riikliku Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonnas geoloogia erialal. Aastatel 1958–1960 töötas ta Eesti geoloogiaekspeditsioonis geoloogina.
Aastatel 1961–1963 õppis ta Teaduste Akadeemia Orientalistikainstituudis Moskvas aspirantuuris indoneesia keele alal, 1964. aastast töötas samas instituudis (1975. aastani noorem-, hiljem vanemteadur). 1965. aastal kaitses ta samas kandidaadiväitekirja indoneesia keele lauseõpetuse alal. 
Teadustöös on Sirk tegelenud peamiselt bugi keele kirjeldamisega ja austroneesia võrdlev-ajaloolise keeleteadusega. 
Teoseid.
Samuti on ta avaldanud artikleid Indoneesia ajakirjas NUSA, Hollandi ajakirjas Bijdragen tot de Taal-, Land- en Volkekunde, Austraalia artiklikogumike seerias "Pacific Linguistic" jms.
Ülo Lille

Ülo Lille (16. september 1931 Pärnumaa – 2. jaanuar 2023) oli eesti keemik ja Eesti Teaduste Akadeemia liige (1983).
Haridus.
Ülo Lille lõpetas Lelle 7-klassilise kooli aastal 1947, Rapla Keskkooli 1950 (kuldmedaliga), Tallinna Polütehnilise Instituudi keemia-mäeteaduskonna kütuste keemilise tehnoloogia erialal 1955 ("cum laude"). Ta oli Kohtla-Järve Põlevkivi Instituudi aspirant 1957–1959. Täiendas ennast Helsingi Ülikoolis ja Müncheni Tehnikaülikoolis.
1960. aastal kaitses Ülo Lille Teaduste Akadeemia juures tehnikakandidaadi väitekirja "Küllastamatute süsivesinikgaaside saamine põlevkivi pürolüüsil" ja 1973. aastal samas keemiadoktori väitekirja "Uurimised alküülresortsiinide vallas"(kinnitatud 1976). Professori kutse anti talle 1984. aastal orgaanilise keemia alal.
Töökäik.
Pärast Tallinna Polütehnilise instituudi lõpetamist töötas Kiviõli Keemiakombinaadi vahetusemeistri ja tehnoloogina 1955–1957, Kohtla-Järve Põlevkivi Instituudi teadurina 1959–1962, vanemteadurina 1963–1975, ENSV/Eesti TA Keemia Instituudi labori- ja osakonnajuhatajana 1975–1992, professorina 1984–1992. Alates 1992 töötas Tallinna Tehnikaülikooli keemiainstituudis: orgaanilise keemia professor 1992–1997, õppetooli juhataja 1992–1997, bioorgaanilise keemia vanemteadur 1997–2013. Alates 1997. aastast on ta TTÜ emeriitprofessor.
Aastatel 1992–1998 töötas periooditi Amsterdami, Exetery ja Liverpooli ülikoolides ning esines loengutega Euroopa, USA ja Kanada ülikoolides.
Teadustöö.
Peamiseks uurimisvaldkonnaks oli esmalt prostaglandiinide keemia ning selle rakendused humaan- ja veterinaarmeditsiinis. Tema initsiatiivil 1970. aastate lõpul alustatud prostanoidide biokeemilise ja keemilise sünteesi alastest uurimustest kujunes Eestis viljakas teadussuund. Hiljem on ta huvitunud taas eesti kukersiidi kerogeeni struktuurist ja tekkest, kuid nüüd juba molekulaarse simulatsiooni tasandil. Ta on andnud oma panuse ka materjaliteadusse, modelleerides elektronjuhitavaid polümeere, mis nn „orgaanilise elektroonika“ kõrval võivad olla olulise tähtsusega tulevikumeditsiinis. 
Temalt ilmus üle 380 teaduspublikatsiooni ja tema nimel on 7 autoritunnistust. Tema juhendamisel kaitsti 11 doktoritööd. 
Eesti Teaduste Akadeemia liikmeks valiti ta 1983. aastal biotehnoloogia alal. Ta kuulus akadeemia bioloogia, geoloogia ja keemia osakonda. Ta on olnud Eesti TA Toimetiste keemia seeria toimetuskolleegiumi esimees (1993–2007), Eesti TA Kirjastusnõukogu liige (1993–...). 
Harrastused.
Tervisesport, maatöö, klassikaline muusika.
Enn Lust

Enn Lust (sündinud 22. oktoobril 1956 Kohtla-Järve rajoonis) on eesti keemik, Eesti Teaduste Akadeemia liige (alates 2010).
Elukäik.
1975 lõpetas ta A. Kesleri nimelise Kohtla-Järve Keskkooli ning 1980 Tartu Riikliku Ülikooli keemia erialal. Keemiakandidaadi väitekirja teemal "Elektrilise kaksikkihi ehitus ja adsorptsiooninähtused vismuti monokristalsetel ja polükristalsetel mudelelektroodidel" kaitses ta 1989 Tartu Riikliku Ülikooli juures.
Pärast ülikooli lõpetamist asus ta tööle elektrokeemia labori insenerina ning jätkas samas teaduri ja sektorijuhatajana. Aastast 1992 oli ta anorgaanilise keemia kateedri lektor, hiljem dotsent. Aastast 1997 on ta füüsikalise keemia professor ja 2008-2023 Tartu Ülikooli keemia instituudi direktor. 
Eesti Teaduste Akadeemia liikmeks valiti 2010. aastal energiatehnoloogia alal. Kuulub akadeemia informaatika- ja tehnikateaduste osakonda. Kuulub järgmistesse Eesti TA alalistesse komisjonidesse: Eesti Teaduse Tippkeskuste Nõukogu ja Eesti TA Energeetikakomisjon.
Teadustöö.
Enn Lusti uurimistöö peasuunad on:
Enn Lust on teaduse tippkeskuse “Uudsed materjalid ja kõrgtehnoloogilised seadmed energia salvestamise ja muundamise süsteemidele” juht ja Euroopa Akadeemiate Teadusnõukogu (EASAC) energeetikapaneeli ekspert.
Tema juhendamisel on kaitstud 40 doktori- ning 25 magistritööd. Ta on avaldanud üle 350 teaduspublikatsiooni, on nelja patentse leiutise kaasautor.
Gilbert Gottfried

Gilbert Jeremy Gottfried (28. veebruar 1955 Brooklyn, New York – 12. aprill 2022 Manhattan, New York) oli Ameerika Ühendriikide koomik ja näitleja.
Timothy Henry Charles Tamm

Timothy Henry Charles Tamm (sündinud 7. jaanuaril 1995) on eestlane, kes on osalenud õpilasena edukalt aineolümpiaadidel ja võitnud ETV teadussaate "Rakett 69". 
Ta on lõpetanud 2014. aastal Gustav Adolfi Gümnaasiumi ja 2018. aastal Harvardi ülikooli.
Mick Wingert

Mick Wingert (sündinud 4. juulil 1974) on Ameerika Ühendriikide näitleja.
Fred Tatasciore

Frederick Tatasciore (sündinud 15. juunil 1967 New Yorgis) on Ameerika Ühendriikide näitleja.
Aida tänav (Tartu)

Aida tänav (saksa keeles "Speicherstraße") on tänav Tartus Kesklinna ja Karlova linnaosa piiril.
Tänav algab Kalevi tänavalt, kulgeb kirdesse, ristub Aleksandri tänavaga ja lõpeb Turu tänaval. Teisel pool Turu tänavat algab Aida tänava vastast Väike-Turu tänav. 
Aida tänava pikkus on 260 meetrit.
Mart Meier

Mart Meier (vene keeles "Март Борисович" või "Мартин Георгиевич" "Мейер"; 1902 Pärnu – 14. aprill 1939) oli eestlasest Nõukogude sõjaväelane (major). 
Ta töötas kuni vahistamiseni 2. oktoobril 1937 Taga-Baikali Sõjaväeringkonna luureosakonna jaoskonnaülemana. 
Ta mõisteti 13. aprillil 1939 NSV Liidu Ülemkohtu Sõjakolleegiumi poolt süüdi spionaažis ja hukati 14. aprillil 1939. Rehabiliteeriti 12. augustil 1958.
Kari Wahlgren

Kari K. Wahlgren (sündinud 13. juulil 1977 Hoisingtonis, Kansases) on Ameerika Ühendriikide häälnäitleja.
Wahlgren on lõpetanud Kansase Ülikooli ja tegutseb aktiivselt häälnäitlejana alates 2000. aastatest.
Ta on tuntud oma häälnäitlejatöö poolest ingliskeelsetes anime dublaažides, Ameerika animasarjades ja videomängudes. Tema olulisemad rollid on olnud animasarjades "Rick and Morty", "Haldjaist ristivanemad", "Ben 10" ja "". Videomängudes on ta andnud hääle tegelastele mängudes nagu "Final Fantasy XII", "Fallout 4" ja "Genshin Impact".
James Sie

James Sie (sündinud 18. detsembril 1962 Summitis New Jersey osariigis) on Ameerika Ühendriikide näitleja.
Amir Talai

Amir Talai (sündinud 24. juunil 1977 San Franciscos) on Ameerika Ühendriikide näitleja.
Lucy Liu

Lucy Alexis Liu (sündinud 2. detsembril 1968) on Ameerika Ühendriikide näitleja. 
Ta sündis Hiina immigrantide peres. Ta on pälvinud Critics Choice Television Awardsi auhinna ja ka kaks Primetime Emmy auhinna nominatsiooni.
Liu sai kuulsaks rolliga Foxi komöödia-draamasarjas "Ally McBeal" (1998–2002), kus ta mängis Ling Wood. Ta on mänginud märulikomöödiates "Charlie Inglid" (2000) ja selle järjes "" (2003) ning samuti veel võitluskunstide märulifilmides "Kill Bill – Pruudi kättemaks vol.1" (2003) ja selle järjes "Kill Bill – Pruudi kättemaks vol.2" (2004). Ta on mänginud veel filmides "Arved klaariks" (1999), "Shanghai Noon" (2000), "Chigago" (2002), "Õnneseen Slevin" (2006), "Watching the Detectives" (2007), "Raudrusikatega mees" (2012) "Set It Up" (2018), "Shazam! Jumalate raev" (2023) ja "Kohalolek" (2024).
Liu mängis doktor Joan Watsonit CBS-i krimi-draamasarjas "Sherlock New Yorgis" (2012–2019). 
Ta on lugenud sisse "Kung Fu Panda" tegelase Master Viperi (2008–2016) ja "Tinker Belli" tegelase osad (2008–2015). Lisaks on ta veel hääle andnud PBS-i lastesarjale "Maya &amp; Miguel" (2004–2007), animafilmile "Mulan II" (2004) ja filmile "Veider maailm" (2022), samuti animafilmidele "Printsess Kaguya lugu" (2013) ja "Magic Wonderland" (2014).
Kate Higgins

Catherine Davis Higgins (sündinud 16. augustil 1969) on Ameerika Ühendriikide laulja ja džässpianist.
Wendie Malick

Wendie Malick (sündinud 13. detsembril 1950 Buffalos) on Ameerika Ühendriikide näitleja.
Tema tuntumate rollide seas on Judith Tupper Stone HBO seriaalis "Dream On" (1990–1996), Nina Van Horn NBC situatsioonikomöödias "Just Shoot Me!" (1997–2003) ja Ronee Lawrence NBC teises situatsioonikomöödias "Frasier" (2003–2004). Praegu mängib Malick Victoria Chase'i rolli TV Landi sarjas "Hot in Cleveland".
Kevin Michael Richardson

Kevin Michael Richardson III (sündinud 25. oktoobril 1964 Bronxis NewYorgis) on Ameerika Ühendriikide näitleja.
Richardson on tuntud eeskätt dublaažinäitlejana. Oma sügava ja jõulise hääle tõttu on ta valdavalt mänginud negatiivseid tegelaskujusid.
Cedric the Entertainer

Cedric Antonio Kyles (esinejanimega Cedric the Entertainer; sündinud 24. aprillil 1964) on Ameerika Ühendriikide näitleja.
Aida tänav

Aida tänav on tänav Tallinna vanalinnas.
Tänav algab Laialt tänavalt ja lõpeb Kooli tänaval. Tänav on kaarekujuline, umbes 130 m pikk. Sellega ei ristu muid tänavaid.
Ajalugu.
Tänav sai nime sellele tänavale aastatel 1692–1695 rajatud kolmekorruselise Tallinna suurima viljaaida järgi, kus nüüd asub Eesti Tarbekunsti- ja Disainimuuseum.
Tänavat nimetati varem "põiktänavaks kloostri juures" ja Väike-Kloostri tänava ("Kleine Klosterstrasse") naabruses Suur-Kloostri tänaval asunud endise tsistertslaste ordu Mihkli kloostri järgi.
Ametlikult kinnitati Aida nimi (saksa keeles "Speichergasse") tänavale 1872. aastal.
Hoonestus.
Aida tänav 3 // Suur-Kloostri 8.
Kinnistu krundil Aida tänav 3 // Suur-Kloostri tänav 8 asus algselt Tallinna Püha Miikaeli nunnakloostri puuviljaaed, mille omanikud vahetusid mitmel korral, kuni 1692. aastal ostis krundi Tallinna raehärra Diedrich Reime, kes ehitas aastatel 1691–1693 krundile aida. 1737. aastal võeti kolmekorruseline kelpkatusega paekivist viljaaida hoone riigi kasutusse. 1944. aasta märtsipommitamises hävis aida katus ja osa kolmanda korruse võlvidest, mis korrastati aastatel 1954–1955. Aastatel 1976–1980 kohandati endine aidahoone Tarbekunstimuuseumiks. Kultuurimälestis nr 3016.
Aida tänav 6.
Elamu Aida tänav 6 on ümber ehitatud 15. sajandil Lai tänav 23 suure elamu paljude kõrvalhoonete hulka kuulunud tallist või lambalaudast. Renessansiperioodil, aastatel 1551–1558 muudeti hoone kahekorruseliseks elamuks. Ehitati väike raidportaal ja raidraamistusega aknad, mantelkorsten ja paeplaatidest põrandad. Hoone keldris ja I korrusel on kaks ruumi, II korrusel üks. 
Põhjasõjas varemeisse jäänud elamu kohandati aastatel 1723–1739 taas aidaks – osa avasid (portaal, aknad, nišid) müüriti kinni, mõned seinad ja vahelaed lammutati, fassaadi tehti kaubaluugiavad.
Hoone restaureeriti aastatel 1967–1968 elamuna ning seda kasutatakse nüüd Tallinna Linnateatri hoidlana koos Aida tänav 8 hoonega. Kultuurimälestis nr 3017.
Danny Jacobs

Daniel Charles Jacobs (sündinud 7. juulil 1968 USA Michigani osariigis Detroitis), hüüdnimega Danny Jacobs, on Ameerika Ühendriikide näitleja.
Andy Richter

Paul Andrew Richter (sündinud 28. oktoobril 1966) on Ameerika Ühendriikide näitleja ja koomik.
Väike-Turu tänav

Väike-Turu tänav on tänav Tartus Kesklinna linnaosas.
Ta algab Soola tänavalt bussijaama juurest, kulgeb kagusse, ristub Sadama tänavaga, pöörab siis edelasse ja lõpeb Turu tänaval.
Tänav on umbes 590 meetrit pikk.
Mike Myers

Michael John Myers (sündinud 25. mail 1963) on Kanada näitleja.
Nicole Sullivan

Nicole Julianne Sullivan (sündinud 21. aprillil 1970 New Yorgis) on Ameerika Ühendriikide näitleja.
Karley Scott Collins

Karley Scott Collins (sündinud 14. detsembril 1999 Floridas) on Ameerika Ühendriikide näitleja.
Cheech Marin

Richard Anthony Marin (tuntud kui Cheech Marin; sündinud 13. juulil 1946 Los Angeleses) on Ameerika Ühendriikide näitleja, koomik, stsenarist ja muusik. Teda tuntakse eelkõige kui komöödiaduo Cheech &amp; Chong liiget koos koomik Tommy Chongiga, kellega ta saavutas 1970.–1980. aastatel laialdase tuntuse narkokultuuri temaatikat käsitlevate filmide ja stand-up esinemiste kaudu.
Cheech Marin on esinenud mitmetes filmides ja telesarjades nii koomilistes kui ka tõsisemates rollides. Tema tuntumate filmide hulka kuuluvad "Up in Smoke" (1978), "Cheech and Chong’s Next Movie" (1980) ja "Born in East L.A." (1987), mille ta ka ise kirjutas ja lavastas.
Lisaks näitlejatööle on Marin edukas häälnäitleja, andes hääle mitmetele tegelastele animafilmides, sealhulgas Banzai'le filmis "Lõvikuningas" ("The Lion King", 1994), Ramone’ile filmides "Autod (Cars) ning Pancho'le filmis "Oliver ja semud" (Oliver &amp; Company).
Cheech Marin on ka kunstikoguja ja -entusiast, eriti tuntud Mehhiko päritolu ameeriklaste ehk chicano kunstnike loomingu toetajana. Ta on avaldanud mitu kunstialast raamatut ja avanud 2022. aastal Cheech Marin Center for Chicano Art &amp; Culture galerii Californias.
Jim Cummings

Jim (õieti James Jonah) Cummings (sündinud 3. novembril 1952 Youngstownis Ohios) on Ameerika Ühendriikide dublaažinäitleja.
Nathan Lane

Nathan Lane (sünninimi Joseph Lane, sündinud 3. veebruaril 1956) on Ameerika Ühendriikide näitleja.
Ernie Sabella

Ernest Sabella (sündinud 19. septembril 1949) on Ameerika Ühendriikide näitleja.
Tino Insana

Silvio Peter "Tino" Insana (15. veebruar 1948 Chicago, Illinois – 31. mai 2017 Los Angeles, California) oli Ameerika Ühendriikide televisiooniprodutsent ja näitleja.
Billy Connolly

William Connolly, Jr. (tuntud kui Billy Connolly, sündinud 24. novembril 1942) on šoti päritolu Ameerika Ühendriikides elav koomik, muusik ja näitleja.
Ta alustas oma karjääri 1960. aastatel rahvamuusikuna, kuuludes folkbändi The Humblebums, kus mängis koos tulevase superstaariga Gerry Raffertyga.
Connolly sai rahvusvaheliselt tuntuks oma omapärase ja sageli ropu huumoriga stand-up koomikuna, esinedes edukalt nii Suurbritannias kui ka Põhja-Ameerikas. Ta on osalenud mitmetes filmides, sealhulgas "Mrs. Brown" (1997), "The Boondock Saints" (1999), "The Last Samurai" (2003) ja andnud hääle animafilmides nagu "Brave" (2012).
Teda on tunnustatud mitmete auhindadega, sealhulgas Briti Impeeriumi Ordu rüütlimärgiga (CBE) 2017. aastal panuse eest meelelahutusse ja heategevusse. 
2013. aastal teatas Connolly, et tal on Parkinsoni tõbi.
André Sogliuzzo

André José Sogliuzzo (sündinud 10. augustis 1966 New Yorgis) on Ameerika Ühendriikide näitleja.
Crispin Glover

Crispin Hellion Glover (sündinud 20. aprillil 1964 New Yorgis) on Ameerika Ühendriikide näitleja.
Steve Schirripa

Steven Ralph Schirripa (sündinud 3. septembril 1957 New Yorgis Brooklynis) on Ameerika Ühendriikide näitleja.
Fred Stoller

Frederick Stoller (sündinud 19. märtsil 1965 New Yorgis) on Ameerika Ühendriikide näitleja.
Olivia Hack

Olivia Cathrine Hack (sündinud 16. juunil 1983 Beverly Hillsis) on Ameerika Ühendriikide näitleja.
Scott Bakula

Scott Stewart Bakula (sündinud 9. oktoobril 1954 Saint Louises Missouris) on Ameerika Ühendriikide näitleja.
James Marsden

James Paul Marsden (sündinud 18. septembril 1973 Stillwateris Oklahomas) on Ameerika Ühendriikide näitleja.
Nick Nolte

Nicholas King Nolte (sündinud 8. veebruaril 1941 Omahas) on Ameerika Ühendriikide näitleja.
Katt Williams

Micah S. Katt Williams (sündinud 2. septembril 1973 Cincinnatis) on Ameerika Ühendriikide näitleja.
Danielle Harris

Danielle Andrea Harris (sündinud 1. juunil 1977) on Ameerika Ühendriikide näitleja.
Daryl Sabara

Daryl Christopher Sabara (sündinud 14. juunil 1992 Hawthorne'is) on Ameerika Ühendriikide näitleja.
Tema tuntuim roll on Juni Cortezi kehastamine komöödiafilmisarjas "Spy Kids".
Cheryl Hines

Cheryl Ruth Hines (sündinud 21. septembril 1965 Miami Beachis) on Ameerika Ühendriikide näitleja, lavastaja ja produtsent. 
Tuntust on ta kogunud eelkõige rolliga telesarjas "Curb Your Enthusiasm" (1999–), mille eest on ta pälvinud ka Emmy auhinna nominatsiooni. Lisaks on ta osalenud mitmetes filmides ja telesarjades ning töötanud lavastajana.
Alates 2014. aastast on ta abielus poliitiku ja keskkonnaaktivisti Robert Francis Kennedy juunioriga, kes kuulub Kennedyde poliitilisse perekonda.
John Goodman

Jonathan Stephen Goodman (tuntud kui John Goodman; sündinud 20. juunil 1952) on Ameerika Ühendriikide näitleja.
Orlando Jones

Orlando Jones (sündinud 10. aprillil 1968 Toulminville'is) on Ameerika Ühendriikide näitleja.
Jordanes

Jordanes (ka Jordanis või, harvem, Jornandes oli 6. sajandil elanud Rooma ametnik, kes vanemas eas hakkas kirjutama ajaloost.
Kuigi ta kirjutas ka Rooma ajaloo teemalise teose "Romana", on tema tuntuim töö "De origine actibusque Getarum" ehk "Getica", mille ta kirjutas Konstantinoopolis umbes 551 pKr. See on ainus säilinud klassikaline teos gootide varasest ajaloost.
Sõber palus Jordanesel kirjutada selle raamatu kokkuvõttena Cassiodoruse mitmeköitelisest gootide ajaloost (mis on nüüdseks kadunud). Jordanes valiti selleks tööks tema tuntud ajaloohuvi (ta töötas Rooma ajaloo kallal), tabava sõnakasutuse ning ta enese goodi päritolu tõttu. Ta oli olnud kõrgema järgu "notarius" ehk sekretär Rooma väikeses klientriigis Möösias, mis asus tänapäeva Põhja-Bulgaarias.
Säilinud on teiste autorite, näiteks Prokopiose kirjutatud teoseid gootide hilisemast ajaloost. Ainsa säilinud kirjutisena gootide päritolust on "Getica" pälvinud arvukalt kriitilist tähelepanu. Jordanes kirjutas hilisladina keeles, mitte klassikalises Cicero-aegses ladinas. Tema enda sissejuhatuse järgi oli tal Cassiodoruse teosega tutvumiseks vaid kolm päeva, mis tähendab, et ta pidi suuresti toetuma omaenda teadmistele. Mõnedki ta väited on lakoonilised.
Christensen, Troya ja Kulikowski on tõestanud, et "Geticas" segas Jordanes gootide ja daaklaste tegeliku ajaloo legendidega. Gootide tegelik nimi oli aga "Getae".
"Aestii".
"Geticas" mainis Jordanes ka rahvast nimega "Aestii", keda on nimetanud teisedki ajaloolased alates Tacitusest. Tema esimese tsitaadi kohaselt asusid aestid Läänemere kaldal, kaugemal kui rahvas nimega "Vidivarii":
"Kuid Ookeani kaldal, kus Vistula jõe vood valguvad merre kolmest jõesuust, elab "Vidivarii", paljudest hõimudest koosnev rahvas. Nendest kaugemal elutseb "Aestii", neile alluv tõug, samuti Ookeani kaldal."
Teine tsitaat kirjeldab, kuidas goodi hõimu "Greuthungi" kuningas Hermanaric alistas "Aestii":
"See valitseja allutas oma tarkuse ja väega ka "Aestii" tõu, kes elab Germaani Ookeani kaugeimal kaldal."
Seda etnonüümi on seostatud eestlastega, kuid see pole kaugeltki ainus teooria.
ESTCube

ESTCube on mitme Eesti tudengisatelliidi programmi raames valmiva kuupsatelliidi nimi.
Cassiodorus

Flavius Magnus Aurelius Cassiodorus Senator (u 485 – u 585), tavaliselt Cassiodorus, oli hilisantiigi riigimees ja kirjanik, kes töötas ametnikuna idagootide kuninga Theoderich Suure administratsioonis. "Senator" oli osa tema perekonnanimest, mitte amet või tiitel.
Üks ta suuremaid teeneid kultuuriloos on Vivariumi kloostri rajamine perekonnamõisasse Joonia mere kaldal. Klooster hoolitses munkade vaimuliku ja ilmaliku hariduse eest, täiendades usuõpinguid klassikalise haridusega. Vivarium tegutses veel 630. aasta paiku.
Cassiodoruse teoseid loeti keskajal, kuid teda ennast eriti ei tuntud. Tema nime ja eluloolisi tõiku kirjeldati tihti vigaselt.
2011. aasta Eesti rahareform

2011. aasta rahareformiga võttis Eesti Vabariik rahaühikuna kasutusele euro. Seni kasutusel olnud Eesti kroonid vahetati eurodeks, mis sellest peale on Eestis ainus seaduslik maksevahend.
Esimesed kaks nädalat olid paralleelselt käibel euro ja Eesti kroon. 15. jaanuaril 2011 sai euro ainsaks Eestis kehtivaks maksevahendiks. Eesti kroone vahetati pangakontorites eurodeks 2011. aasta lõpuni Eesti Panga fikseeritud kursiga 15,6466 ja teenustasuta.
Esimesed võltseurod pärast rahareformi leiti Eestist 4. jaanuaril 2011.
Pikka aega ei vastanud Eesti euroala kriteeriumitele suure inflatsiooni tõttu, see leevenes alles majanduslanguse ajal.
Rahareformile eelnesid seni kehtinud raha Eesti krooni vahetuskampaaniad:
Enne rahareformi arutleti ajakirjanduses võimaluse üle, et eurole ülemineku käigus või eel kroon devalveeritakse. Nii kirjutas näiteks kunagine Ühispanga juht Janek Mäggi 2007. aastal Postimehe arvamusloos "Kroon devalveerub niikuinii": "Ühel hetkel muutub krooni suhe euro suhtes majanduslikult väljakannatamatuks ning kroon tuleb elujõu säilimiseks devalveerida. Seda nii juhul, kui tahame euroga liituda, kui ka siis, kui ei taha." Eesti krooni siiski ei devalveeritud ning eurole mindi üle ametlikult kehtinud kursi alusel.
Euro kasutuselevõtu eel ja järel korraldati jaekaubanduses kampaania "Euro hinda ei tõsta", millega rõhutati, et eurole üleminek ei too iseenesest kaasa suuremat hinnatõusu, kui oleks toimunud ilma selleta, tavapärase inflatsiooni korral.
Anu Noorma

Anu Noorma (kuni 1. aprillini 2020 Anu Reinart; sündinud 1. septembril 1961) on eesti füüsikateadlane ja teadusadministraator, alates 1. aprillist 2021 Eesti Teadusagentuuri juht.
Anu Noorma teaduslik uurimisvaldkond on optiliselt keerukate veekogude optiline kaugseire satelliitidelt. Alates 1. aprillist 2010 kuni 1. aprillini 2020 oli ta Tartu Observatooriumi direktor.
Alates 2005. aastast on Reinart Tartu Hansa Rotary Klubi liige ning aastatel 2011–2012 oli ta klubi president.
Elulugu.
Teadusadministreerimine.
Anu Reinart on Eesti kosmosepoliitika töörühma, Eesti kosmoseasjade nõukogu ja Tartu Ülikooli füüsika instituudi nõukogu liige.
Isiklikku.
Tal on abielust Aivo Reinartiga kaks last, Siim (1983) ja Liina (1990).
2016. aastast on ta abielus füüsik Mart Noormaga, 1. aprillist 2020 kannab ka Noorma perekonnanime.
Donna Summer

LaDonna Adrian Gaines (31. detsember 1948 Boston – 17. mai 2012 Key West) oli USA laulja.
Ta kogus tuntust 1970. aastatel, diskomuusika aegadel.
Vanemuine (laev)

Vanemuine oli projekt 543 NRB Alupka "(НРБ, тип Алупка)" tüüpi reisilaev, mis sõitis alates 1965. aastast Tallinna–Helsingi liinil. 
Laev on kandnud ka nimesid Artek ja Solovki.
Ajalugu.
Algusaastad Mustal merel.
Laev valmis detsembris 1964 Bulgaarias Varna Georgi Dimitrovi nimelises laevatehases ja sai esimeseks nimeks Artek. Selle nime all sõitis laev Mustal merel kuni 1965. aastani.
Tallinna–Helsingi liinil.
1965. aastal toodi laev Läänemerele Eesti Riikliku Merelaevanduse käsutusse. 7. juulil 1965 taasavati Tallinna–Helsingi laevaliin, millel esimese reisi olevat sooritanud reisilaev Vanemuine. /.../ (Eesti Meremuuseumi direktori Urmas Dreseni kinnitust mööda tegi esimese reisi ja (taas)avas järelikult ka laevaliini hoopis soomlaste Wellamo juba sama aasta 9. juunil.) Hilisematel andmetel olevat aurulaev Wellamo Helsingist esimesele reisile väljunud siiski 9. juulil.
"7. juuli hommikul sõitis Tallinna sadamast välja eestlaste Vanemuine. Selle saatsid teele EKP Tallinna Linnakomitee I sekretär, toona 34-aastane Vaino Väljas, Tallinna Linna TSN Täitevkomitee esimees Johannes Undusk ja Eesti Riikliku Merelaevanduse juht Modest Käbin.
Järgmisel päeval naasis Olympia terminalis seisnud Vanemuine kodusadamasse, pardal esinduslik soomlaste delegatsioon: "välisminister Ahti Karjalainen, parlamendi asespiiker Paavo Aitio, Talvesõja-aegse "rahvavalitsuse peaministri" Otto Ville Kuusineni tütar Hertta, kompartei juht Ville Pessi ja president Urho Kekkoneni poeg, parlamendisaadik Matti".
Esimesel hooajal vedas Vanemuine Tallinna–Helsingi liinil 12 000 reisijat.
Lauri Vahtre sõnul pandi "juba 1966. aastal väikseks jäänud Vanemuist välja vahetama Leningradis ehitatud mootorlaev Tallinn. /.../ Asjatundjate arvamuse kohaselt ei olnud Tallinn üldilmelt nii kena kui Vanemuine, kuid ta oli suurem."
Põhja Merelaevanduses.
Aastail 1967–1992 oli laev Põhja Merelaevanduse kasutuses nime all Solovki, seejärel kanti see ilmselt maha.
Tampereen Pyrintö

Tampereen Pyrintö on spordiklubi Soomes Tamperes.
Klubi asutati 1896. Klubis tegeldakse kergejõustiku, korvpalli, murdmaasuusatamise, suusahüpete, tõstmise, orienteerumise ja "cheerleading"'uga.
Korvpall.
Pyrintö mängib Korisliigas. Kodumängud peetakse Pyrintö Pyynikki hallis. 2010. ja 2011. aastal tuli Pyrintö meeskond Soome meistriks ja 1969. aastal võitis Soome karika.
Heino Enden on mänginud Pyrinnös.
Viking Helgi

Viking Helgi (vene keeles "Викинг Хельги", 1984–2012 "Aleksei Surkov") on nelja tekiga Dmitri Furmanov-klassi (projekt 302 "esimene seeria") Venemaa jõereisilaev, mis on ehitatud VEB Elbewerften Boizenburg/Roßlau laevatehases Saksamaal 1984. aastal. Laeva saksa tüübinimetus on BiFa 129M, Binnenfahrgastschiff 129 meetrit, moderniseeritud.
Ajalugu.
Kiil pandi laevale tehasenumbriga 381 VEB Elbewerften Boizenburg/Roßlau laevatehases ning laev anti Leningradis asuvale Loode Laevakompaniile (ГП Северо-Западное речное пароходство МРФ РСФСР) üle 1984. aastal Aleksei Surkovi nime all.
Linda rahvamaja

Linda rahvamaja on rahvamaja Võrumaal Antsla vallas Kobela alevikus. 
Hoone ehitati 1973. aastal tollase Linda kolhoosi kontor-klubiks ja see asub tehisjärve kaldal. Hoone projekteeris arhitekt Toomas Rein, kes pälvis koos insener J. Portiga Linda kolhoosi keskusehoone eest 1975. aastal Nõukogude Eesti preemia.
Hoones tegutseb Linda raamatukogu.
Hoone kirjeldus.
Linda rahvamajas on Võru maakonna suurim saal põrandapinnaga 425,7 m², lisaks on lavapinda 161,3 m². Koos avara fuajee ja abiruumidega on hoone keskosa üldpindala 1348 m². Täites keskse universaalsaali ja kõik seda ümbritsevad ruumid, võib majja mahutada kuni 1500 inimest. Hoone karniiside viltusus lisab keskusele veidi idamaise nüansi.
Hoones on lisaks administratiivosale ka spordi- ja kultuuriruumid. "Spordikompleksi rajamine andis hoogu spordi ja kultuuri propageerimisele Antsla piirkonnas ning üldise tõuke spordielu arengule. Eriti aktiivselt tegutsesid võrkpallivõistkonnad."
1983. aastal ehitati keskusele juurde itaalia stiilis saun, mis on kantud USAs välja antud maailma moodsa arhitektuuri leksikoni. Toomas Reinu sõnul oli "saun uhke, dünaamiline, ülalt valgustusega otsekui kirik. Leiliruumid panin teisele korrusele ja alla projekteerisin suure basseini, kuhu viis liutee, nii et said end kohe kuumalt basseini lasta. Teine liutee viis alla järvele". 
2010. aastal õnnestus Boose seltsil saada PRIAst Linda rahvamaja remondiks toetust. Omaosalusega toetas seltsi Antsla vald. Rahvamajas remonditi fuajee koos köögi ja tualettruumidega ning sellesse hooneossa paigaldati ka maaküte.
Vanemuine (jõelaev)

Vanemuine on Nõukogude ajal ehitatud Tartus tegutsenud projekt 839 Moskvitš Ozernõi tüüpi jõelaev. Ei ole praegu kasutusel.
Ajalugu.
Vanemuine ehitati 1963. aastal Moskvas. Tartus alustas laev sõite 1964. aastal. 
Algul kurseeris Vanemuine vaheldumisi Lermontoviga Tartu–Pihkva liinil, kuid 1990. aastate alguses jäi Aardlapalusse seisma. Tänapäeval on tehtud plaane taastada laev õppelaevana.
Kirjeldus.
Moskvitš Ozernõi (MO) tüüpi laevu ehitati kolmes variandis. Vanemuine oli ehitatud projekti 839 järgi ja selle ahtritekk oli kinnine. Näiteks projekti 839A järgi ehitatud laeva ahtritekk on lahtine. MO-tüüpi laevu kasutati põhiliselt banketi- ja liinialustena. Vanemuisele suudeti ära mahutada 33 magamiskohta – trümmis kajutitena, tekkidel rongivaguni "platskaardi" moodi.
Warda Al-Jazairia

Warda Al-Jazairia (araabia keeles وردة الجزائرية, Wardah al-Jazā‘irīyah, ka Warda; sünninimi Warda Fatouki; 22. juuli 1939 Puteaux – 17. mai 2012) oli Alžeeria laulja ja näitleja.
Warda sündis Prantsusmaal; tema ema oli pärit Liibanonist ja isa Alžeeriast. Ta hakkas laulmist õppima 11-aastaselt ning sai Alžeeria isamaalisi laule lauldes peagi tuntuks. Pärast abiellumist 1962. aastal keelas abikaasa tal laulmise. 1972. aastal esines ta keelust hoolimata president Houari Boumédiène'i palvel Egiptuse orkestri saatel, ning abielu purunes. Seejärel pühendus Warda muusikale.
Ta asus elama Egiptusse ja abiellus helilooja Balīgh Ḩamdīga. Warda esitas oma abikaasa ja teiste Egiptuse heliloojate loodud laule ja sai väga populaarseks. Ta mängis ka filmides.
Projekteerijate maja

Projekteerijate maja on büroohoone Tallinna Kesklinna linnaosas aadressil Rävala puiestee 8. Maja on tuntud ka kui Eesti Maaehitusprojekti maja. 
Modernistlikku arhitektuuristiili esindav hoone on valminud 1982. aastal. Hoone arhitektid on Peep Jänes, Arvo Niineväli ja Mart Port.
Hoone esimesel korrusel asuvad kaubanduspinnad ja konverentsisaal, teistel korrustel kontoripinnad ja nõupidamiste saalid. Maja projekteeriti ENSV projekteerimisorganisatsioonide tootmishoonena 1965. aastal V. I. Lenini puiestee (praegu Rävala puiestee) ja Võidu puiestee nurgale. Hoone lammutatakse aastaks 2026.
Tsiistre Linamuuseum

Tsiistre Linamuuseum on muuseum Võrumaal Rõuge vallas Tsiistre külas.
Linamuuseum asub Prastuli talu rehehoones. Muuseumi rajas 2011. aastal Prastuli Selts.
Muuseumi eesmärk on jäädvustada Eesti lina kasvatamise ja töötlemise ajalugu. Korraldatakse kursusi ja õpitube.
Aastatel 2014–2017 toimus seal Soome-ugri filmifestival.
Viking Truvor

Viking Truvor (vene keeles "Викинг Трувор", aastani 2012 "Sergei Kirov") on nelja tekiga Dmitri Furmanov-klassi (projekt 302 teine seeria) Venemaa jõereisilaev, mis on ehitatud VEB Elbewerften Boizenburg/Roßlau laevatehases Saksamaal 1987. aastal. Laeva saksa tüübinimetus on BiFa 129M, Binnenfahrgastschiff. Laeva pikkus on 129 meetrit; seda on moderniseeritud.
Ajalugu.
Kiil pandi laevale tehasenumbriga 391 VEB Elbewerften Boizenburg/Roßlau laevatehases ning laev anti Leningradis asuvale Loode Laevakompaniile (ГП Северо-Западное речное пароходство МРФ РСФСР) üle 1987. aastal Sergei Kirovi nime all.
Viking Ingvar

Viking Ingvar (vene keeles "Викинг Ингвар", 1990–2012 "Narkom Pahhomov") on nelja tekiga Dmitri Furmanov-klassi (projekt 302 "teine seeria") Venemaa jõereisilaev, mis on ehitatud VEB Elbewerften Boizenburg/Roßlau laevatehases Saksamaal 1990. aastal. Laeva saksa tüübinimetus on BiFa 129M, Binnenfahrgastschiff 129 meetrit, moderniseeritud.
Ajalugu.
Kiil pandi laevale tehasenumbriga 398 VEB Elbewerften Boizenburg/Roßlau laevatehases ning laev anti Leningradis asuvale Loode Laevakompaniile (ГП Северо-Западное речное пароходство МРФ РСФСР) üle 1990. aastal nimega "Narkom Pahhomov".
Jahutamine

Jahutamine ehk jahutus on keskkonna, eseme, materjali, seadme või selle osa temperatuuri alandamine. See on termilise energia vähendamine selle ülekandmisega teisele kehale või süsteemile.
Jahutus põhineb soojuse ärajuhtimisel soojuskandja (gaas, vedelik) kaudu või temperatuuri vahetul alandamisel, näiteks segamine külmema keskkonnaga, aurustamine, segu komponentide sulatamine või lahustamine.
Laborites kasutatakse jahutamiseks valdavalt jahedat kraanivett. Kui see ei võimalda piisavat jahutust, siis saab kasutada jahutussegusid, süsihappelund (sublimeerub –78,5 °C juures) ja vedelat lämmastikku (keeb –196 °C juures).
AIDAmar

AIDAmar (projekti nimetus: "Sphinx VI") on kuues Sphinx-klassi ristluslaev, mis kuulub firmale Costa Crociere S.p.A. ja mida käitab laevakompanii Aida Cruises German Branch of Costa Crociere S.p.A.. Laev ehitati Meyer Werfti laevatehases Papenburgis Saksamaal 2012. aastal ja laeva ristis Hamburgis 12. mail 2012 19-aastane hamburglanna Sissi Kuhlmann. 
Laeva kodusadam on Genova Itaalias.
Kizneri rajoon

Kizneri rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Udmurtias. Piirneb läänes Kirovi oblastiga ja lõunas Tatarstaniga.
Rajooni läänepiiril voolab Vjatka jõgi ning rajooni läbivad selle lisajõed Ljuga, Põžmanka, Umjak ja Kazanka.
Rajoon jaguneb 14 külaasunduseks ("сельское поселение").
2002. aasta rahvaloenduse andmeil olid 46% elanikest udmurdid, 45% venelased ja 8% tatarlased.
Jõgevamaa Omavalitsuste Liit

Jõgevamaa Omavalitsuste Liit oli Jõgeva maakonna omavalitsusi ühendav koostöökogu, mis asutati 13. novembril 1992. Liitu kuulusid maakonna 12 kohalikku omavalitsust.
Jõgevamaa Omavalitsuste Liit lõpetas tegevuse 31. jaanuaril 2018.
Liidu asutamine.
Jõgevamaa Omavalitsuste Liit asutati Jõgevamaa Linnade ja Valdade Liiduna 13. novembril 1992. Asutamiskoosolek toimus Jõgeval. Koosolekust võtsid osa 19 asutajaliiget, kelleks olid maakonna omavalitsuste esindajad. 
Asutamiskoosolekul tehti neli otsust:
Jõgevamaa Linnade ja Valdade Liit nimetati ümber Jõgevamaa Omavalitsuste Liiduks 1998. aastal.
Liidu eesmärgid.
Liidu eesmärkideks olid Jõgeva maakonna omavalitsusüksuste ühistegevuse kaudu:
Liidu juhtimine.
Jõgevamaa Omavalitsuste Liidu kõrgeimaks juhtorganiks oli liidu volikogu, kuhu kuulub igast omavalitsusüksusest kaks esindajat. Liidu tegevjuhtkonnaks oli kõigist maakonna linnapeadest ja vallavanematest koosnev juhatus.
Liidu igapäevast tööd korraldas büroo, mis asus Jõgeva Maavalitsuse hoones aadressil Suur tn 3, Jõgeva 48306. Büroo tegevust juhtis tegevdirektor.
Huvitavat.
Jõgevamaa Omavalitsuste Liit korraldas 2012. aasta novembris esimese .