Piisknakkus

Piisknakkused ehk piisklevinakkused (inglise keeles "droplet infection") on nakkused, mida kannavad edasi õhus lenduvate, hõljuvate või pindadele maandunud väikeste piiskadena levivad haigustekitajad (viirused, bakterid, seened jt). Piisknakkused levivad, kui nakatunu köhimise, aevastamise, rääkimise või hingamise tulemusena satuvad viirusosakesed sülje- vm piiskadena pindadele ja õhku.
Eristatakse piisknakkusi ja tolmnakkusi, millest esimese puhul on nakkuse kandjaks piisad, mille läbimõõt on suurem kui 5-10 μm, teise puhul aga väiksemad osakesed ehk aerosoolid, mis levivad õhus nagu tolm. Haigusetekitajate levimise meediumi järgi eristatakse õhklevi ja kontakt- ehk olmelevi, vastavalt sellele ka kombineeritult õhk-tolmnakkusi ja õhk-piisknakkusi, nakkuste otsest levi inimestevahelises kontaktis ning kaudset levi. Piisk- ja tolmnakkuste omavaheline piir ning seos otsese ja kaudse leviga on teadusliku debati objekt.
Ülevaade.
Piisknakkushaigused levivad eelkõige piiskade ja vedelike kaudu, mis tekivad köhimise, aevastamise, rääkimise, hingamise, samuti näiteks WCs vee pealetõmbamise käigus. Viirusosakesed võivad kanduda selle teel olevatele pindadele või inimestele, sõltuvalt osakeste suurusest, õhutemperatuurist ja õhuniiskusest. Keskmise aevastusega tekkivate niiskuseosakeste suurus on varieeruvalt läbimõõduga 72–386 µm, ning peenimad neist võivad sobivatel tingimustel õhku hõljuma jääda vähemalt 4 tunniks. Kuigi individuaalsed viiruseosakesed on sellistest niiskusepiiskadest kordades väiksemad (näiteks 2020. aasta pandeemia põhjustanud koroonaviiruse läbimõõt on suurusjärgus 0,05–0,2 µm), ei levi viirused enamasti üksikult, vaid suuremates kobarates, mis omakorda asuvad mainitud suuremate niiskuseosakeste sees. Seetõttu pakuvad inimesele võrreldes katmata näoga piisknakkuste vastu kaitset kõik hingamiskaitsed, mille filtri tihedus on piisav niiskuseosakeste kinnipüüdmiseks. Enamasti on vajalikud ka kaitseprillid või -visiir. Nakatunud inimese, looma või pindade kokkupuute tulemusena võib haigus edasi kanduda, kui viirusosakesed satuvad järgmise inimese limaskesta, näiteks suu, silmade, nina või kõrvade kaudu.
Nakatumine ei toimu viiruse sissehingamisel või limaskestadega kokkupuutel automaatselt. Nakatumine nurjub, kui viirusosakeste kogus on liiga väike või inimese üldine immuunsüsteem piisavalt tugev.
Tunnused.
Piisknakkused või allergeenid põhjustavad tihti põletikku ülemistes hingamisteedes: ninas, kurgus, põsekoopas (täpsemalt ninakõrvalurgetes) ja kopsudes. Tunnused on üldjuhul nohu, köha, aevastamine, kurguvalu ja palavik, lisaks peavalu, väsimus, isu puudumine, halvimal juhul kopsupõletik.
Üldlevinud piisknakkused.
Eestis levinumad piisknakkushaigused läbi aegade on difteeria, leetrid, läkaköha, meningiit, sarlakid, tuberkuloos, rõuged, tuulerõuged, mumps, punetised, Hispaania gripp, legionelloos, lastehalvatus. Enamikku neist haigestumine on vaktsineerimise teel vähendatud üksikjuhtumiteni (leetrid, punetised, mumps) või on märgatavalt vähenenud raskete invasiivsete haigusvormide osakaal (nt Hispaania gripp), rõuged on vaktsineerimise tulemusel likvideeritud.
Piisknakkusena levivad ka koroonaviiruste põhjustatavad SARS, MERS ja COVID-19.
Levimise võimalused.
Piisknakkused levivad sülje, hingeõhuniiskuse ja muude piiskadena. Hingamisel, rääkimisel, köhimisel ja aevastamisel lendub suust erineva suurusega osakesi, mis on seotud kobaratesse sülje, lima, vee(auru) ja tolmuga. Suuremad osakesed – piisad – langevad suust/ninast eraldumisel maapinnale, väiksemad osakesed – aerosoolid – aurustuvad ning nende jäägid jäävad õhku lendlema. Mahalangenud niiskusepiisad võivad püsida nakatumisvõimelisena tundidest päevadeni, sõltuvalt näiteks haigusetekitajate liigist, temperatuurist, õhuniiskusest ning päikese UV-kiirgusest. Näiteks 2020. aasta pandeemia põhjustanud koroonaviirus võib pindadel nakatumisvõimelisena püsida enamasti 3–4 päeva, mõne allika vältel kuni 7 päeva. Piiskadena (diameeter on suurem kui 10 μm) võib viirus levida pärast köhatust või aevastust kuni 6 m (mida suurem piisk, seda lähemale maandub) ning selle käigus tekib alati ka väiksemaid (aerosoolseid, õhus hõljuvaid) piisku. Piisad võivad langeda nt lähedal olevale inimesele, loomale või pindadele. 
Viiruseosakesi (diameeter on alla 10 μm), mis on piisavalt kerged, et õhus pikemalt hõljuda, nimetatakse aerosooliks. Aerosoole kannavad mööda keskkonda (nt toast tuppa) ventilatsioon ja tuul. Näiteks katsed COVID-19 põhjustava viirusega on näidanud, et viirusosakesed võivad aerosoolina (mis on enamasti aevastuse, köhatuse või rääkimise hingeõhuniiskuse mikropiisad või nende jäägid) õhus püsida 3–4 tundi. Seetõttu on haigusperioodil soovitatud vältida kinniseid ruume nagu lifte, kontoreid, samuti mitte jagada tuba nakatunud pereliikmega. Aerosoolide eest kaitsevad vaid N95 ja sellest paremad respiraatorid.
Sügaval kopsus toimub gaasivahetus läbi kopsualveoolide. Õhuga levivad haigustekitajad saavad tungida sügavale kopsu juhul, kui viirusosakesed on piisavalt väiksed (alla 10 μm), et tungida läbi õhukanalite kopsualveoolide rakkudesse. Suuremad süljepiisad peatuvad ninas, kurgus ja ülemistes hingamisteedes: hingetorus, kopsutorus (bronh), kopsu ülaosas.
Levimise takistamine.
Kuna piisknakkus säilib nakatusvõimelisena ka pindadel, siis on eriti tähtis järgida hügieeninõudeid nagu kätepesu pärast avalike kohtade (ühistranspordi, poodide, avalike WC-de) külastust. Piiskadevastaseks kaitseks sobib tavaline kirurgiline mask või isetehtud riidemask, mis on võimaluse korral kombineeritud õhukindlate või tavaliste prillide või visiiriga.
Mida suuremad on viirusosakesi kandvad vee- ja tolmuosakesed, seda kergemini takerduvad need riietele (sh nina ja suu ees kantavale sallile või (isetehtud) maskile), limaskesta või maanduvad haiguskandja ette, mis vähendab tõenäosust jõuda järgmise inimese kopsu. Viiruse osakeste väga väike suurus ei muuda suurema filtrikoega näomaske kasutuks, sest filtrid ei püüa õhust mitte eelkõige/ainult imepisikesi üksikuid viiruseosakesi (nt koroonaviirus suurusega 0,05–0,2 µm), vaid kordades suuremaid niiskuse- või mikrotolmu osakesi (näiteks piisku läbimõõduga 600‒750 µm), millega ka viiruste kobarad lendavad. Kuna maskide kaks olulist väärtust on maski kandja köhatuste ja aevastuste kinnipüüdmine maski sisse (üksteise kaitseks, vähendades levivate viiruseosakeste kogust ning levimiskaugust) ning maski kandja kaitsmine enda näo puudutamise eest, peetakse maski täielikust mittekandmisest kasulikumaks kasvõi isetehtud maski. Kuigi isetehtud riidemask ei paku täielikku kaitset, langetab see (oluliselt) kandja limaskestani jõudvate viiruseosakeste arvu, millest võib piisata, et haigestumist vältida. Kui isetehtud korduvkasutatavad maskid on kolmekihilised ning sisaldavad ühe kihina väljavahetatavat majapidamispaberit (või näiteks ühekordset teefiltrit, korduvpestavat tolmuimeja filtrit vms), on nende efektiivsust võimalik veelgi tõsta. Samuti, kui nakkushaiguse andnud viiruseosakeste kogus on väiksem, aga inimene jääb haigeks, kulgevad haigused enamasti oluliselt kergemalt, sest keha immuunsüsteemil oli rohkem päevi aega reageerida.
Nakkuse leviku tingimused.
Piisknakkused levivad vastavalt keskkonnale erinevalt. Sise- ja väliskeskkonnas on põhitegurid temperatuur ja õhuniiskus, välikeskkonnas ka tuul.
Kliima määrab asukoha temperatuuri, tuuled ja suhtelise õhuniiskuse – põhitegurid, mis mõjutavad nakkushaiguste levikut, kestust ja viirusosakeste nakkavust. Näiteks gripp levib lihtsamini põhjapoolkeral talveperioodil, sest tingimused on siis viiruse levimiseks kõige soodsamad. Seda tõestab talvine gripiviiruse puhang.
Haiguste ennetamine.
Igaüks saab kaitsta ennast, perekonda ja laiemat kogukonda. Ennast kaitstes kaitseb igaüks ka teisi. Nakkuse eest kaitsmisel rõhutatakse valikuliselt järgnevaid meetmeid: