Elumusanalüüs

Elumusanalüüs ehk elujõulisuse analüüs on laialt levinud laboratoorne analüüsimeetod "in vitro", mis kajastab tulemustes erinevust elus ja surnud rakkude vahel. 
Elumusanalüüsid põhinevad elus rakkudele omasele rakumembraani selektiivsel läbilaskvusel. Rakkude hukkudes kaotab membraan terviklikkuse ning seeläbi ka selektiivsuse. Membraani talitluse kaudu saab analüüsides tuvastada surnud rakke. Peale membraani läbilaskvuse on võimalik hinnata raku talitlust ensüümide aktiivsust, raku adhesiooni, ATP produktsiooni ja koensüümide tootmist kaudu. 
Elumusanalüüse kasutatakse näiteks ainete toksilisuse hindamiseks või vastupidi, ainete tõhususe hindamiseks eelnevalt mürgise ainega töödeldud rakkudel (et näha leevendatud mõju). Hinnang on oluline eelkõige meditsiinis (näiteks ravimite mõju rakkudele), aga ka näiteks mitmesuguste signaal-ülekannete uurimiseks, sealhulgas geneetiliste retseptorite ja organellide funktsioonide jälgimiseks. Raku elujõulisuse analüüsimeetodid jaotuvad nelja erinevasse rühma: 
3-(4,5-dimetüültiasool-2-üül)-2,5-difenüültetrasooliumbromiid (MTT, ingl. k. ("3-(4,5-Dimethylthiazol-2-yl")-"2,5-Diphenyltetrazolium Bromide") 
on kõige laialdasemalt kasutatav kolorimeetriline analüüs toksiliste mõjude uurimiseks. Sellega määratakse elus rakkude arv nende metabolismi tasemete kaudu. Ühend tetrasoolium sool redutseerub formasaaniks raku ensüümide, sealhulgas mitokondriaalse NAD(P) H sõltuvate oksüdoreduktaaside ja dehüdrogenaaside, toimel. Kollane tetrasoolium sool muutub lillaks ja see toimub vaid elusates rakkudes. Värvimuutus markeerib elusad rakud ning näitab protsentuaalselt nende arvu proovis. MTT formasaani akumuleerumine peegeldab mitokondrite aktiivsust, mis kaudselt näitab rakkude elujõulisust. Ühend määratakse spektrofotomeetriliselt lainepikkusel 570 nm.
MTT analüüsi on lihtne, kiire ja ohutu teostada ning see võimaldab katse korratavust. Oluline puudus meetodi puhul on see, et toksilisusest kahjustatud mitokondrid suudavad siiski MTT redutseerida formasaani kristallideks, nagu teevad seda terved mitokondrid. MTT formasaan on vees mittelahustuv, seetõttu tuleb enne neelduvuse mõõtmist formasaan orgaanilises lahustis lahustada . Selleks sobib näiteks dimetüülsulfoksiid () või isopropanool. Lisaks, võib MTT analüüs anda ebatäpseid tulemusi, sest formasaan interakteerub kergesti teiste ühendite toimel ja uuritav ühend, mida rakukultuurile lisatakse, võib häirida mitokondriaalse dehüdrogenaasi aktiivsust, mis omakorda mõjutab MTT analüüsi tulemusi. 
Alamar-sinise analüüs.
Teine laialdaselt kasutatav kolorimeetriline analüüs on Alamar-sinine (AB, ingl. k. "Alamar Blue"), nimetatakse ka resasuriiniks. See on indikaatorvärv raku elujõulisuse ja proliferatsiooni kvantitatiivseks analüüsiks. AB on laialdaselt kasutatav reagent eukarüootsete ja prokarüootsete rakkude puhul. Ühend resasuriin tuvastab metaboolselt aktiivsed rakud redutseerivas keskkonnas (AB on redoksindikaator), muutudes punaseks kõrgelt fluorestseeruvaks ühendiks resorufiiniks. AB analüüs on kolorimeetriline ja fluorestsents-meetod. Värvimuutust ja suurenenud fluorestsentsi detekteeritakse neeldumise (570 ja 600 nm juures) või fluorestsentsi (ergastus 530–560 ja emissioon 590 nm juures) abil. AB on üks enim viidatud analüüs publikatsioonides, kus meetodit kasutatakse vähiuuringutes ja ravimite avastamises ja arendamises. Valdavalt kasutatakse AB analüüsi näiteks raku apoptoosi või toksiliste ühendite hindamisel keskkonnas. AB-l on mitmeid eeliseid teiste analüüside ees: 
Propiidium jodiidi analüüs.
 (PI, ingl. k. "Propidium iodide") analüüsimeetod on fluorestsentsmeetod, mida on kasutatud alates põhinevate meetodite kasutuselevõtust. Analüüsiga saab teha kindlaks kvantitatiivset rakkude apoptoosi, hinnates plasmamembraani terviklikkuse ja läbilaskvuse erinevust. PI värvaine jõuab surnud rakkudesse, mille membraan on kahjustatud. Elus rakkudesse värvaine ei pääse. PI-d kasutatakse selle ökonoomsuse ja stabiilsuse tõttu sagedamini, kui teisi värvaineid. Analüüsi põhimõte seisneb selles, et apoptootilisi rakke iseloomustab DNA degradatsioon fragmentideks, millega seostub rakumembraani läbinud PI, nihutades eksitatsiooni/emissiooni lainepikkuseid 493/636 nm pealt 535/617 nm peale .
Lisaks voolutsütomeetrile on PI analüüsi võimalik läbi viia ka kasutades mikroplaadilugejat, mis võimaldab mõõta apoptoosi reaalajas kuni 24 tunni vältel. See on pikk aeg, mille mõõtmisel arvestatakse ka hilisemat rakusurma. Teiste meetodite puhul, kus raku elujõulisust hinnatakse ühel konkreetsel ajahetkel, hilist rakusurma mõõta ei saa. PI analüüs on väga kasulik meetod rakkude elujõulisuse jälgimiseks. See võimaldab analüüsida konkreetse aine reaktsiooni dünaamikat. Analüüsiga saab hinnata mitmeid parameetreid, sealhulgas viivitusaegu ja suremuse määra.