tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Piret Rips-Laul

Piret Rips-Laul (aastani 1989 Piret Pormeister, aastani 2010 Piret Rips; sündinud 19. jaanuaril 1965 Valgas) on eesti helilooja ja muusikapedagoog. 
Ta on tuntud eelkõige laste- ja noortemuusika loojana. Paljud tema laulud on korduvalt kõlanud laste lauluvõistlustel ja laulupidudel ning jõudnud muusikaõpikutesse. Piret Rips-Laul on ka hinnatud kontsertmeister ja andekas pianist, Eesti solfedžoõpetuse arendaja ja solfedžo tööraamatute autor. 
Piret Rips-Laul on lõpetanud 1979. aastal Valga Lastemuusikakooli klaveri erialal (õpetaja Renel Rand), 1983. aastal Tallinna Muusikakeskkooli klaveri erialal, 1988. aastal lõpetas ta Tallinna Riikliku Konservatooriumi (Liina Jõksi klaveriklassi) ja 2004. aastal Eesti Muusikaakadeemia (René Eespere kompositsiooniklassis). Tal on magistrikraad klaveri erialal.
Ta on Eesti Heliloojate Liidu liige alates 2004. aastast.
Aastatel 1988–1989 töötas Piret Rips-Laul Nõmme Lastemuusikakoolis ja 1989–2000 Tallinna Vanalinna Hariduskolleegiumis. 2003. aastast töötas ta Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias muusikateoreetiliste ainete õppejõuna, aastatel 2007–2008 ka Gustav Adolfi Gümnaasiumi muusikakoolis. Aastatel 2000–2004 töötas ta Tallinna metodisti kirikus klaverisaatja ja koorijuhina, juhatades kammerkoori Credo, lasteansamblit Lootus ja Tallinna Gospelkoori. Viimase kunstiline juht oli ta kuni 2007. aastani, kuid on kirjutanud sellele muusikat ja seadeid hiljemgi.
Alates 9. juunist 2014 kuni 31. augustini 2023 oli Piret Rips-Laul Võru Muusikakooli direktor. Ta on töötanud selles muusikakoolis ka õpetaja ja õppealajuhatajana.
Alates 2023. aasta 1. septembrist on ta Tallinna Muusika- ja Balletikooli solfedžoõpetaja ning solfedžo ainekava uuendaja. Samuti töötab ta Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias solfedžoõppejõuna.
Piret Rips-Laul kuulus aastatel 2020–2023 Eesti Muusikakoolide Liidu juhatusse ning oli selle aseesimees. Ta on seisnud Eesti muusika huvihariduse riikliku ühtlustamise eest ning selle eest, et muusikakooli õpetajate töö võrdsustataks üldkooli õpetajate tööga.
Piret Rips-Laul on kuulunud 2020. aastal edetabelisse "Lõuna-Eesti mõjukate top 100", kus ta oli 83. kohal.
Looming.
Piret Rips-Laul on loonud üle saja laulu kooridele ja solistidele, mille eest ta on pälvinud ka auhindu. Ta on loonud muusika võrukeelsele lastemuusikalile „Koolin om umbõlõ mõnna“ 2021 (muusikali stsenaarium ja sõnade autor Contra) ning muusikalile „Vaeslaps ja talutütar“ 2019 (teksti panid Juhan Kunderi muinasjutu ainetel kokku Lully Gustavson ja Luule Puusepp). Tema loomingut iseloomustab soe lüüriline stiil, kerge meloodika, selge tekstuur, pehmetes värvides tonaal- ja modaalharmoonia. Tema teoseid on kirjastatud Eestis, Saksamaal, Rootsis ja USA-s ning salvestatud rohkem kui 30 kogumikplaadile Eestis ja välisriikides.
Robert Peenemaa

Robert Peenemaa (14. august 1903 (ukj) Mustmätta – 17. oktoober 1949 Mustmätta, Lüganuse vald) oli eesti viiuldaja.
1911–1920 õppis ta Peterburi muusikakoolis viiulit.
1920. aastatel oli ta Eesti tuntumaid viiuldajaid. 
1927–1933 õpetas ta Tartu Kõrgemas Muusikakoolis ja ühtlasi oli selle õppeasutuse direktor.
Isiklikku.
Ta oli abielus eesti pianisti Betsy Roolaiuga.
Advokaadibüroo Leppik ja Partnerid

Advokaadibüroo Leppik ja Partnerid on Eestis tegutsev advokaadibüroo. Büroo asutas 1997. aasta augustis eesti vandeadvokaat Jüri Leppik. 
Alates aastast 2016 on partneriteks vandeadvokaadid Jüri Leppik, Tõnu Tuulas, Heidi Rajamäe-Parik, Anne Värvimann ja Helvia Räägel. Lisaks partneritele tegutseb advokaadibüroos vandeadvokaat Üllar Aedna.
Greg Parks

Gregory Roy Parks (25. märts 1967 – 16. juuni 2015) oli Kanada jäähokimängija.
Parks võitis Kanada jäähokikoondise koosseisus 1994. aasta taliolümpiamängudel Lillehammeris hõbemedali. Turniiri võitis tol korral Rootsi jäähokikoondis.
NHL-i klubi New York Islanders koosseisus tegi kaasa 23 kohtumist.
KV-7

KV-7 oli Nõukogude Liidu liikursuurtükk. 
KV-7-l oli pöörleva tankitorni asemel oli sellel esiosas kaldus seintega neljakandiline soomuskast, mille eesotsas olid kahurid. Neist esimesel katsemasinal, mis valmis 1942. aasta alguses, olid esikilbis üks 76 mm kahur ja kaks 45 mm kahurit. Idee järgi pidi selline masin vastase mürsurahega üle külvama. Mürsuvaru oligi soliidne: 93 mürsku 76 mm kahurile ja 200 mürsku 45 mm kahuritele; laskekiirus kolme kahuri peale oli 12 lasku minutis. Kuid katselaskmised näitasid, et sellise kolmeraudse liikursuurtüki kõlbmatust. Osutus, et kogupaukudega see ühe sihiku järgi tulistada ei saa, kuna kahuritel on erinev ballistika ja mürsud lendavad erinevale kaugusele. Lisaks selgus, et ühest 45 mm kahurist, mis paiknesid kahel pool 76 mm kahurit, läks horisontaaltasapinnas sihik paigast ära.
Teise katsemasina KV-7 esikilpi pandi kõrvuti kaks 76 mm kahurit ZIS-5. Nende ballistika oli võrdne ja seetõttu sai neist lasta ka paaris paukudega; katselaskmine neist toimus 1942. aasta aprillis. Osutus, et paarissuurtüki laskekiirus kuni 15 lasku minutis, ka kaasaveetav laskemoona varu oli soliidne – 150 mürsku. Kuid uue KV-7 tõsisem katsetus näitas, et tankikahurite ZIS-5 efektiivsus soomusmasinate vastu on väike ning väikest läbilöögijõudu ei kompenseerinud ka suur laskekiirus. Seetõttu ei läinud seeriatootmisse ka see masin.
Rolex

Rolex SA on Šveitsi kellafirma, mis valmistab käekelli ja kronomeetreid.
Hans Wilsdorf ja tema väimees Alfred Davis asutasid firma 1905. aastal Londonis. Aastal 1919 kolis firma Genfi.
Otto Magnus Jakob Peter Karl Adam von Stackelberg

Parun Otto Magnus Jakob Peter Karl Adam von Stackelberg (kasutas nimekuju Otto Magnus; 18. august 1867 (ukj) Ungru mõis, Haapsalu kreis Eestimaa kubermang Venemaa keisririik – 3. veebruar 1947 Doberan Mecklenburg-Vorpommern Saksamaa) oli baltisaksa genealoog ja kirjanik.
Ta õppis Tartu Kollmanni Eragümnaasiumis ja seejärel 1887–1892 Tartu ülikoolis õigusteadust.
Otto Magnus von Stackelberg oli Pärnumaa Audru ja Sauga mõisa rentnik, 1894–1896 Harjumaa Vana-Riisipere ja Uus-Riisipere mõisa rentnik, 1896–1919 Läänemaa Kiideva mõisa omanik, 1909–1919 abikaasa Sophie (sünd. von Kursell) Läänemaa Sinalepa mõisa mõisavalitseja.
1900. aastast oli ta Eestimaa rüütelkonna matriklikomisjoni liige, 1902. aastast Eestimaa Aadli Krediitkassa ametnik, 1904. aastast aurahukohtunik, 1906. aastast Keiserliku Vene Kalakasvatuse ja Kalapüügi Seltsi Eestimaa osakonna president, 
1905–1918 oli ta Läänemaa kreisisaadik (saksa "Kreisdeputierter für die Wiek"), elas aastatel 1915–1917 Haapsalus.
Aastal 1917 elas ta lühikest aega Soomes. Aastast 1918 elas ta Ida-Preisimaal Schönfeldis (praegu Sówki) Tiefensees (praeguse haldusjaotuse järgi Lelkowo vallas Braniewo maakonnas Warmia-Masuuria vojevoodkonnas Poolas). Hiljem asus ta Doberani (asub Saksamaal Mecklenburg-Vorpommerni liidumaal), kus ta ka suri.
Otto Friedrich Theodor von Möller

Otto Friedrich Theodor von Möller (ka von Moeller 11. juuni 1812 (ukj) Kroonlinn – 2. august 1874 Peterburi) oli baltisaksa päritolu maalikunstnik.
Otto Möller sündis Sõmerpalust pärit mereministri ja admirali Otto von Mölleri pojana. Kunstniku lapsepõlv möödus Tallinnas, kus ta isa oli Tallinna sõjasadama ehitustööde ülevaataja. Noormees omandas 14-aastaselt ohvitseri aukraadi, kuid ei soovinud sõjaväelist karjääri ning läks erru. Astus Peterburi Kunstiakadeemiasse, mille lõpetamise järel sõitis 1840. aastal Itaaliasse. Seal tutvus ta kirjanik Nikolai Gogoliga, kes tellis temalt enda portree, mille kaudu on Gogol kõige tuntum. Seda portreed on kujutatud kahel korral NSV Liidu markidel ning reprodutseerinud mitmed vene graafikud.
1856. aastal sõitis Möller Kuressaarde, kus abiellus oma 16-aastase hõimlase Leonide Güldenstubbega (05.10.1835 Kaarma – 22.02.1908 Kuressaare). Kunstnik ostis Saaremaalt Kaali mõisa ning lasi sinna projekteerida hilisgooti stiilis maja ning raiuda Kaali kraatri siseküljele astmestiku, et pääseda järvele lähemale. Edaspidi elaski kunstnik suviti Kuressaares ja talvel Peterburis.
Otto Friderich von Möller on maalinud Võnnu, Harju-Jaani ja Kaarma kiriku altarimaalid. Kokku on temalt teada pisut üle saja teose, millest enam kui pooled on portreed.
Beau Willimon

Beau Willimon (ameerikapäraselt Pack Beauregard "Beau" Willimon; sündinud 26. oktoobril 1977) on ameerika näitekirjanik ja stsenarist.
Pärast kolledži lõpetamist töötas ta stipendiaadina (inglise "fellowship") Eesti Siseministeeriumis. Tema peaülesanne oli kirjutada immigratsiooni- ja asüülidokumentidest kokkuvõtteid, mida sai kasutada Euroopa Liidu nõupidamistel.
Filmiga "Märtsi iidid" oli ta 2012. aastal Oscari nominent.
Richard Ernst

Richard Robert Ernst (ka Richard R. Ernst; 14. august 1933 Winterthur – 4. juuni 2021 Winterthur) oli Šveitsi keemik. 
18. detsembril 2002 valiti ta Eesti Teaduste Akadeemia välisliikmeks.
Henri V

Henri V (29. september 1820 – 24. august 1883) oli Prantsusmaa kuningas 2.–9. augustini 1830. Samas ei kuulutatud teda kunagi ametlikult kuningaks ning ta ei asunud troonile.
Ta oli viimane Bourbonide dünastia esindaja Prantsusmaa troonil. Troonil järgnes talle Orléansi dünastiast Louis-Philippe I.
Franz Burchard Dörbeck

Franz Burchard Dörbeck (21. veebruar 1799 Viljandi – 2. oktoober 1835 Viljandi) oli baltisaksa kunstnik ja Eesti esimene tuntud karikaturist.
Tema rätsepast isa Friedrich Burchard Dörbeck (1776–1852) on Viljandi kodanikuks registreeritud 1798. aasta jaanuaris. Esiklapse Franzi kunstihuvi äratas ja arendas ema Helena Dorothea (1771–1820), kes oli osav joonistaja ja siluettide lõikaja.
Koolihariduse sai Franz Viljandi kreiskoolis. Aastatel 1814–1816 õppis ta gravüüri Peterburis. Peale oma esimese abikaasa varajast surma kolis ta Riiga, kus ta oli alates 1820. aastast aktiivne portreekunstnik. 1823. aastal kolis ta Berliini, kus ta jätkas graafikuna ja raamatute illustraatorina.
1835. aasta suvel reisis tuberkuloosi haigestunud kunstnik arstide soovitusel Viljandisse, kus ta mõni kuu hiljem suri.
1960. aastal anti tema nimi Berliini Spandau linnarajooni ühele uusarenduse tänavale – "Dörbeckweg".
Looming.
Eesti jaoks on oluline, et temalt pärineb ainus Kristjan Jaak Petersoni portree. Mehed tutvusid arvatavasti Riias ja pisut kohmaka, akvatinta tehnikas portree kinkis algaja kunstnik oma sõbrale 21. sünnipäevaks 1822. aastal. Viis kuud enne Petersoni surma tehtud pilt jõudis Eesti avalikkuseni 1913. aastal, kui Eesti Kirjanduse Seltsi algatusel avastati Riia linnaraamatukogust originaal ja avaldati foto sellest ajakirjas Eesti Kirjandus (1913, nr 13).
Berliinis saavutas Dörbeck edu karikaturistina. Teda on nimetatud saksa rahvaliku karikatuuri rajajaks ning isegi Goethe on Dörbecki karikatuure kiitnud. Dörbecki karikatuuride aluseks on sulejoonistused, mille litograaf kandis üle trükikivile, kuid mõned litod on Dörbeck ka ise teostanud.
Üldse andis Dörbeck berliinlaste elust välja neli sarja:
1. Berliini naljad ja anekdoodid (Berliner Witze u. Anekdoten bildlich dargestellt, u. 1828)
2. Berliini kõnepruugid (Berliner Redensarter, u. 1830)
3. Album Academivum (1832)
4. Berliin - nagu ta on ja nagu ta joob (Berlin, wie es ist – und trinkt an, 1832)
Herbert Rappaport

Herbert Jacob Otto Rappaport (vene keeles Герберт Морицевич Раппапорт; 7. juuli 1908 Viin, Austria – 5. september 1983 Leningrad) oli Austria juudi päritolu stsenarist ja režissöör, kes tegutses Nõukogude Liidus. 
1936. aastal kutsuti ta Nõukogude Liitu, et Rappaport muudaks Nõukogude kino rahvusvahelisemaks. Rappaport võttis kutse vastu ja töötas seal 40 aastat filmitegijana. Ta lavastas aastatel 1947–1960 Eesti NSV-s neli mängufilmi: "Elu tsitadellis", "Valgus Koordis", "Andruse õnn" ning "Vihmas ja päikeses".
Toomas Raadik

Toomas Raadik (sündinud 15. augustil 1990 Pärnus) on eesti korvpallur. 
Ta on mänginud järgmistes klubides:
Charles V

Charles V (21. jaanuar 1338 – 16. september 1380) oli Prantsusmaa kuningas aastatel 1364–1380. Ta kuulus Valois' dünastiasse ning oli tuntud hüüdnimega Tark (le Sage) tänu oma targale ja ettevaatlikule valitsemisstiilile. Tema valitsusaeg tähistas pöördepunkti saja-aastases sõjas, kuna Prantsusmaa suutis tema juhtimisel taastada osa varem kaotatud aladest ja tugevdada riigi sisemist korda.
Isiklikku.
Charles V oli kuningas Jean II Hea poeg. Jean II valitses aastatel 1350–1364. Charles V abikaasa oli Jeanne de Bourbon, kellega tal oli mitu last. Tema vanim poeg, Charles VI, järgnes talle troonil. Teine tuntud poeg oli Louis, Orléansi hertsog, kes mängis olulist rolli hilisemates poliitilistes sündmustes Prantsusmaal.
Inge Põder

Inge Põder (kodanikunimega Ingeborg, aastast 1949 Laks; 1. mai 1917, Tallinn – 23. veebruar 1996, Tallinn) oli eesti laulja, tantsija, koreograaf ja lavastaja.
Karjääri alustas ta tantsu-imelapsena Tamara Becki stuudios 1925. aastal. Juba 1930. aastatel tuli pikem ringreis Rootsi, Belgiasse, Itaaliasse, Prantsusmaale, Saksamaale, Šveitsi ja Taani. Balletile lisandusid akrobaatika, stepptants, džäss. Inge Põder oli üks väheseid, kes suutis lavalapsest kasvada arvestatavaks artistiks.
Eesti teatriellu astus ta hooajal 1936/37 Endlas. 1938. aastal alustas ta tööd Estonias, kuhu jäi veerand sajandiks. 1940.–1950. aastatel kuulus ta balletisolistide juhtgruppi, kus hinnatud rollide hulka kuulusid Zarema, Robin, Messalina, Laurencia, Vanja, Tao-Hoa, Esmeralda, Gudule, Dasha, Lola, Sortsitütar, Smeraldina, Mari, Loksper jt. Nende kõrval mängis ta ka subretiosi ja karakterrolle operettides "Kõrbelaul", "Vaba tuul" ja "Rose-Marie". Gustav Ernesaks kirjutas Inge Põdra eredat isikupärast häälevärvi arvestades talle partii oma ooperis "Käsikäes".
Andeka koreograafina oli Inge Põder lisaks Estoniale seotud Draamateatri, Endla ja Vanemuise teatri ning mitme varieteega. Viru varietees töötas ta lavastaja, pedagoogi ja organisaatorina, kandes 1970. aastate lõpul direktor-korraldaja ametinimetust. Ta õpetas mitme põlvkonna tantsijaid ning jäi tantsu- ja teatrieluga tihedalt seotuks kuni viimaste eluaastateni.
Kritias

Kritias (kreeka "Κριτίας", u 460 – 403 eKr) oli vanakreeka poliitik, kõnemees ja kirjanik, keda on arvatud sofistide hulka. Ta oli pärit Ateena linnast Atikas.
Kritias oli ilmselt kõrgest soost, Soloni venna arhont Dropidese poja Kritiase lapselaps. Kritias kuulus Sokratese õpilaste hulka ning nagu väidab Xenophon teoses "Mälestusi Sokratesest", liitusid tema ja Alkibiades Sokratese õpilaskonnaga poliitilistel eesmärkidel, et õppida Sokrateselt vastaste ümberlükkamise kunsti. Kritiasest sai üks kolmekümnest türannist ning selles rollis asus ta Xenophoni tunnistuse kohaselt koostama seadusi Sokratese vastu, keelates "sõnade kasutamise kunsti õpetamise" (kreeka "λόγων τέχνην μὴ διδάσκειν"). Sellele järgnes Sokratese ja seadusandjate vaheline vaidlus ning selle vastandumise tõttu ongi Kritiast tõenäoliselt peetud sofistiks. 
Sparta ja Ateena vahelise Dekeleia sõja kaotuse järel määrati 404 eKr ametisse 30-liikmeline komisjon Kritiase juhtimisel, kes hakkas kõrvaldama demokraatlikke riigimehi ja muutis peagi oma võimu tõeliseks hirmuvalitsuseks. Tagakiusatud ateenlasi pages massiliselt naabermaakondadesse, kus koondasid sõjasalku 30 oligarhi kukutamiseks. Pagulased tungisid Atikasse ja vallutasid Pireuse sadama. Pireuse ja Ateena vahel toimunud kokkupõrkes sai Kritias surma Peiraieuse sadama juures toimunud lahingus 403 eKr, kus ta tapsid Thrasybulose juhitud Ateena demokraadid. 
Kritias on tegelane Platoni dialoogides "Charmides" ja "Protagoras". Kuigi Kritiase nimega tegelane esineb ka dialoogides "Timaios" ja "Kritias", siis viimase puhul on vanast east tulenevalt tegu ilmselt poliitiku samanimelise vanaisaga.
Väidetavasti oli Kritias saatürdraama "Sisyphos" autor, kuigi selle teose autoriks on peetud teiste hulgas ka Euripidest. Kritiase autorsust kinnitab näiteks Sextus Empiricus. Teosest on säilinud lühike ateismile viitav fragment, mis võib olla tõendiks Kritiase enda usulistest tõekspidamistest.
Elazıği provints

Elazıği provints (kurdi keeles "Elazîz") on 1. järgu haldusüksus (provints) Ida-Türgis. Provintsi keskus on Elazığ.
Euroopa Teaduste, Kunstide ja Kirjanduse Akadeemia

Euroopa Teaduste, Kunstide ja Kirjanduse Akadeemia (inglise keeles "European Academy Sciences, Arts and Letters", akronüüm EASAL; prantsuse keeles "l’Académie européenne des sciences, des arts et des lettres", akronüüm AESAL; lühinimi l'Académie Européenne) on valitsusväline organisatsioon, mis tegutseb rahvusvahelise akadeemiana. 
Akadeemia on tuntud ka nime European Academy of Arts, Sciences and Humanities all, akronüümiga EAASH.
Akadeemia ühendab väljapaistvaid kunstnikke, teadlasi ja kirjanikke, kes soovivad kaasa aidata maailma tähtsamate probleemide analüüsimisel. Akadeemia tegevuse eesmärgiks on edendada riikide ja rahvaste koostööd teaduse, hariduse ning kunsti valdkonnas. Akadeemia nõustab selliseid rahvusvahelisi organisatsioone nagu UNESCO ja WHO.
Euroopa Teaduste, Kunstide ja Kirjanduse Akadeemia kuulub Euroopa akadeemiate ühendus ALLEA liikmeskonda staatusega "assotsieerunud akadeemia".
Akadeemia asutamine.
Akadeemia loomise initsiatiiv kuulub prantsuse kunstnikule Nicole Lemaire d'Agaggiole, kes käis selle mõtte välja 1973. aastal Moskva Kremli Kongresside Palees peetud ülemaailmsel rahupooldajate kongressil.
Euroopa Teaduste, Kunstide ja Kirjanduse Akadeemia loodi 1979. aastal peakorteriga Pariisis. Asutajaliikmete seas oli mitmete Prantsusmaa akadeemiate liikmeid, sealhulgas Armand Lanoux (Goncourti Akadeemia), René Huyghe (Académie Française), Jean Bernard (Académie de Medecine), Louis Leprince-Ringuet (Académie des Sciences). Teistest riikidest pärit asutajaliikmete seas oli selliseid tuntud teadlasi nagu Ilya Prigogine (Belgia), Per-Olov Löwdin (Rootsi) ja Camille Sandorfy (Kanada). Juriidiliselt kinnitas akadeemia asutamise Prantsuse siseminister 5. mail 1980. aastal.
Akadeemia juhtimine ja liikmeskond.
Akadeemia esimene ja kauaaegne (1980–2006) president oli prantsuse kvantkeemik Raymond Daudel. Järgmine president (kuni aastani 2010) oli arstiteadlane Hugues de Thé. Praegu juhib akadeemiat Briti füüsik Jean-Patrick Connerade.
Akadeemia peasekretär on alates selle asutamisest Nicole Lemaire d'Agaggio.
Akadeemia valib oma liikmeid rahvusvaheliste akadeemiate ja rahvusakadeemiate liikmete ning tähtsamate teadusauhindade laureaatide seast. Liikmeskonda kuulub 72 Nobeli auhinna laureaati. Akadeemiasse kuulub ka mitmete rahvusakadeemiate presidente, asepresidente ja alalisi sekretäre.
Jüri Kravets

Jüri Kravets (sündinud 7. aprillil 1950 Tallinnas) on endine Eesti allveeujuja..
1971–1981 kuulus ta Nõukogude Liidu ujumiskoondisse. 
Pärast 1974. aastat keskendus allveeujumisele.
1976. aasta maailmameistrivõistlustelt allveeujumises sai ta pronksmedali.
Eesti meistrivõistlustelt allveeujumises on ta saanud 63 medalit.
Ksenia Belomestnova

Ksenia Belomestnova (ka Belomestinova; sündinud 8. juulil 1996 Tallinnas) on Eesti allveeujuja. 
2013. aastal sai ta Noore sportlase preemia.
Mihhail Beljajev

Mihhail Aleksejevitš Beljajev (vene Михаил Алексеевич Беляев; 23. detsember 1863 (ukj 4. jaanuar 1864) Peterburi – 19. september 1918 Petrograd) oli Venemaa keisririigi sõjaväelane (jalaväekindral) ja riigitegelane. Ta oli viimane Venemaa keisririigi sõjaminister jaanuarist veebruarini 1917.
Mihail Beljajev

Mihail Beljajev (sündinud 10. veebruaril 1992) on Eesti allveeujuja.
2010. aasta maailmameistrivõistlustelt sai ta pronksmedali.
Deniss Smoldarev

Deniss Smoldarev (sündinud 1. aprillil 1990 Narva-Jõesuus) on Eesti sportlik vabavõitleja. 
Ta on auhindu saanud judos, sambos ja kikkpoksis.
Tema elukutselisekarjäär algas 2009. aastal. Ta on 200 cm pikk ja võistleb kehakaalus kuni (120 kg).
Eduard Poolakene

Eduard Poolakene (16. jaanuar 1914 Perila – 15. august 2003) oli eesti viiuldaja ja muusikapedagoog.
Ta lõpetas 1933. aastal Tallinna Linna Gustav Adolfi Gümnaasiumi ja 1936. aastal viiuli erialal Tallinna Konservatooriumi (Johannes Paulseni klassis). Täiendas end aastatel 1937–1940 Budapesti Muusikaakadeemias (juhendaja Ede Zathureczky).
Ta mängis aastatel 1933–1937 ja 1940–1945 Eesti Raadio Sümfooniaorkestris; 1945–1987 mängis Vanemuise teatri orkestris ja 1945–1983 oli samas kontsertmeister; esines ka solistina.
Ta töötas muusikapedagoogina aastatel 1940–1945 Tallinna Konservatooriumis ja 1945–1968 Tartu Muusikakoolis. Tema õpilased olid Elmar Värv, Paul Purga, Hillar Taamal ja Kalle Loona. Ta oli aastast 1959 Eesti Teatriliidu liige.
Isiklikku.
Tema tütar Krista Vogelberg on Tartu Ülikooli inglise filoloogia professor.
Eelija (Ojaperv)

Eelija (kodanikunimega Ott Ojaperv; 11. mai 1977 Tartu – 17. detsember 2024) oli eesti õigeusu vaimulik (piiskop). Eelija nimepäev on vkj 20. juulil (ukj 2. augustil). 
21. oktoobril 2008 valiti arhimandriit Eelija (Ojaperv) Oikumeenilise Patriarhaadi Püha Sinodi istungil Oikumeenilise Patriarhaadi autonoomse Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku (EAÕK) Tartu piiskopkonna piiskopiks. 10. jaanuaril 2009 pühitses Tallinna ja kogu Eesti kõrgestipühitsetud metropoliit Stefanus ta EAÕK Tartu piiskopkonna piiskopiks.
Haridus.
Tartu Miina Härma Gümnaasium, lõpetas 1995 
Tartu Ülikooli usuteaduskond, "baccalaureus artium" 2000
Università per Stranieri di Perugia, programm "Itaalia keel ja kultuur" 1999 ja 2001
Peterburi Riikliku Ülikooli filosoofiateaduskond 2002 
Tartu Ülikooli usuteaduskond, "magister theologiae" 2003
Tartu Ülikooli usuteaduskond, õpetajakoolitus 2003–2004
Voroneži Riiklik Ülikool, programm "Vene keel võõrkeelena" 2006
Läti Ülikool Riias, magistriprogramm "Baltic Sea Region Studies" 2007–2008
Tartu Ülikooli usuteaduskond, doktoriõpe (katkestatud). Tema uurimisteema oli psaltri tõlkimine eesti keelde. 
Teenistuskäik.
28.07.2006–15.04.2007 Karksi-Nuia Püha Aleksei Koguduse diakon
15.04.2007–29.01.2009 Karksi-Nuia Püha Aleksei Koguduse preester
24.09.2007–16.02.2009 Arussaare Issanda Taevaminemise Koguduse hooldaja
Alates 10.01.2009 Tartu piiskopkonna piiskop ja "ex officio" EAÕK Püha Sinodi (piiskoppide kogu) ja kirikuvalitsuse liige
Pühitsusastmed.
Tallinna ja kogu Eesti metropoliit Stefanus pühitses ta diakoniks 28.07.2006, preestriks 15.04.2007, ülendas arhimandriidiks 09.10.2008 ja pühitses piiskopiks 10.01.2009.
Mart Kuldkepp

Mart Kuldkepp (sündinud 19. septembril 1983) on eesti skandinavist, ajaloolane ja tõlkija. 
Ta on Eesti ja Põhjamaade ajaloo professor University College London'is. Aastatel 2011–2015 töötas ta mitmesugustel ametikohtadel Tartu ülikooli skandinavistika osakonnas, sh. osakonna juhatajana ja programmijuhina. 
2024.–2025. õppeaastal on Mart Kuldkepp väliseesti külalisprofessor Tartu Ülikooli ajaloo ja arheoloogia instituudis ning külalisprofessor Yale'i Ülikooli Euroopa uuringute keskuses. 
Mart Kuldkepi peamisteks uurimisteemadeks on Eesti ja Skandinaavia poliitilised ja kultuurikontaktid 20. sajandil, eestlaste põhjamaise identiteedi problemaatika ning vanapõhja kirjandus ja kultuur. 2014. aastal kaitses ta Tartu ülikoolis doktoritöö teemal "Estonia Gravitates Towards Sweden: Nordic Identity and Activist Regionalism in World War I" (Eesti kaldub Rootsi poole: põhjamaine identiteet ja aktivistlik regionalism Esimeses maailmasõjas). 
Samuti on ta põhjalikult tegelenud Aleksander Kesküla isiku ja tegevuse uurimisega ning pälvis selle eest 2015. aastal rahvusvahelise Balti-uuringute edendamise assotsiatsiooni (AABS) alustava teadlase preemia. 
Mart Kuldkepp kuulub üliõpilasseltsi Veljesto. Samuti on ta Õpetatud Eesti Seltsi liige.
Tamara Miljutina

Tamara Miljutina (vene keeles Тамара Павловна Милютина; 1. juuli 1911 Tartu – 4. juuli 2004 Tartu) oli vene ühiskonnategelane ja kirjanik Eestis.
Ta oli enne Teist maailmasõda Eestis tegutsenud Vene Üliõpilaste Kristliku Liikumise liige.
1941. aastal vahistati Tamara Miljutina Nõukogude võimude poolt. Vangistusest ja asumiselt saabus ta Eestisse tagasi 1957. aastal.
1997 ilmus temalt raamat "Люди моей жизни", mille eestikeelne tõlge "Inimesed minu elus" ilmus 2007. aastal (2. trükk 2010). 
Ta on maetud Tartu Uspenski kalmistule.
Isiklikku.
Tema ema oli ftisiaater Klaudia Bežanitskaja, vanaisa Nikolai Bežanitski oli õigeusu preester, kes mõrvati Tartu Krediidipanga keldris ja kuulutati aastal 2000 pühakuks.
Johann Burchart I

Johann Burchart I (sünninimega Both Bélaváry de Sykava; 1546 Pressburg, Ungari kuningriik – 1616 Tallinn) oli sõjaväelane ja apteeker. 
Ta oli Tallinna Raeapteeki 1582–1911 juhtinud Burchartide nn apteekrisuguvõsa esimene esindaja. 
Isiklikku.
Tema poeg oli Johann Burchart II (umbes 1585–1636).
Johannes Burchart IX

Johannes Burchart IX (18/30. august 1808 Tallinn – 1870 München) oli Tallinna apteeker. Ta oli Tallinna Raeapteeki 1582–1911 juhtinud Burchartide nn apteekrisuguvõsa üks esindajaid. 
Isiklikku.
Tema isa oli apteeker Johannes Burchart VIII ja tema poeg oli apteeker Johannes Burchart X.
Johannes Burchart X

Johannes Burchart X (1843 Tallinn – 1891) oli Tallinna apteeker. Ta oli Tallinna Raeapteeki 1582–1911 juhtinud Burchartide nn apteekrisuguvõsa viimane esindaja.
Isiklikku.
Tema isa oli apteeker Johannes Burchart IX.
2015. aasta Taani parlamendivalimised

2015. aasta Taani parlamendivalimised olid Taani parlamendi Folketingi valimised.
Valimised toimusid 18. juunil 2015, mil valiti 179 saadikut Folketingi, seejuures 175 saadikut Taanist, 2 saadikut Gröönimaalt ja 2 saadikut Fääri saartelt.
Eesti astumine Euroopa Liitu

Eesti astumine Euroopa Liitu oli ligi kümneaastane protsess, mis algas Eesti ametliku liitumistaotluse esitamisega 1995. aastal ning lõppes Eesti vastuvõtmisega Euroopa Liidu liikmete hulka 2004. aastal.
25. novembril 1995 allkirjastas Eesti peaminister Tiit Vähi avalduse, milles taotleti Eesti vastuvõtmist Euroopa Liitu. 1998. aastal alustati ametlikke liitumisläbirääkimisi. Liitumist kajastas laialdaselt Eesti ajakirjandus, sealhulgas avaldasid oma seisukohti tuntud kultuuritegelased. 2003. aastal korraldati referendum, misjärel 1. mail 2004 sai Eestist koos üheksa muu riigiga Euroopa Liidu liige. Eesti poolelt andsid lepingule allkirjad president Arnold Rüütel ja välisminister Kristiina Ojuland.
Eesti-Soome piir

Eesti-Soome piir on Eesti ja Soome vaheline riigipiir. Piir on terves ulatuses mereline ehk kulgeb Läänemeres.
1995–2004 oli see Euroopa Liidu välispiir.
Eesti-Rootsi piir

Eesti-Rootsi piir on Eesti ja Rootsi vaheline riigipiir. Piir on terves ulatuses mereline ehk kulgeb Läänemeres.
Piir 1995, kui Rootsi astus Euroopa Liitu.
ZIS-30

ZIS-30 oli Nõukogude Liidu esimene liikursuurtükk.
Pärast Saksamaa sissetungi Nõukogude Liitu ehitati 1941. aasta hilissuvel sadakond 57 mm tankitõrjekahuriga relvastatud liikursuurtükki, kuid sellega toona seda sorti masinate tootmine piirduski.
45. eriotstarbeline üksik kaardiväebrigaad

45. eriotstarbeline üksik kaardiväebrigaad on spetsnazi väeüksus Venemaa Föderatsiooni Relvajõudude õhudessantvägede koosseisus (väeosa nr 28337). 
Ajalugu.
45. eriotstarbeline üksik kaardiväepolk moodustati 1994. aasta veebruaris 218. ja 901. eriotstarbelise pataljoni baasil. Alates 2014. aasta lõpust brigaad.
2014. aasta märtsis avaldas ajakiri Suomen Sotilas ('Soome Sõdur') analüüsi Krimmi okupeerimise ajal avaldatud ülesvõtetel jäädvustatud "roheliste mehikeste" relvastuse ja varustuse kohta ning kinnitas, et suure tõenäosusega on tegemist 45. eriotstarbelise üksiku kaardiväepolgu võitlejatega.
Kazys Skučas

Kazys Skučas (3. märts 1894 Mauručiai – 30. juuli 1941 Moskva) oli Leedu poliitik ja sõjaväelane.
Kazys Skučas lõpetas 1912. aastal Veiveriai Pedagoogilise Seminari ja töötas seejärel õpetajana. 1915. aastal mobiliseeriti ta Vene armeesse, võttis osa sõjategevusest Rumeenia rindel. 1918. aastal pöördus ta Leedusse tagasi, võttis osa miilitsa moodustamisest. 1919. aastal astus Leedu armee teenistusse. 1928. aastal sai ta 2. jalaväediviisi ja Kaunase garnisoni komandöriks. 1934–1938 oli ta Leedu sõjaväeatašee Nõukogude Liidus. Leedusse tagasi pöördununa sai ta brigaadikindrali aukraadi, kuid läks erru. 
1939. aasta märtsist kuni 15. juunini 1940 oli Kazys Skučas Leedu siseminister. Pärast Leedu okupeerimist Nõukogude Liidu poolt ta arreteeriti. Esialgu hoiti teda kinni Kaunases, seejärel viidi Moskvasse Butõrka vanglasse. Ta mõisteti surma ja lasti maha.
Kayseri provints

Kayseri provints on 1. järgu haldusüksus (provints) Kesk-Türgis. Provintsi keskus on Kayseri.
Kriton Alopekest

Kriton Alopekest (kreeka Κρίτων Άλωπεκῆθεν), umbes 469 – 4. sajand eKr) oli Sokratese lähikondlane ja kauaaegne sõber, kes oli pärit Ateena eeslinnast Alopekest Atikas.
Kritoni kohta ei ole palju teada. Ta esineb tegelasena Platoni dialoogides "Phaidon", "Euthydemos" ja tema enda nime kandvas "Kritonis". Lisaks on teda nimetatud "Sokratese apoloogias". Kriton on Sokratese kaaslane ka Xenophoni teostes "Mälestusi Sokratesest" ja "Pidusöök". Diogenes Laertios on oma teoses "Väljapaistvate filosoofide eludest, õpetustest ja ütlustest" II raamatus pühendanud Kritonile lühikese peatüki.
Kriton oli ilmselt edukas loomakasvataja ja ilmselt ka põllumees, kes oli abiellunud kõrgest soost naisega ning tal oli vähemalt kaks poega, kellest tuntum on Sokratese õpilane ning Platoni dialoogide tegelane Kritobulos. Diogenes Laertios väidab, et Kritonil oli enam poegi, nimetades Hermogenese, Epigenese ja Ktesippose nimesid, lisades, et kõik nad olid Sokratese õpilased.
Kuigi Diogenes Laertios väidab, et Kriton oli filosoof ning omistab talle 17 dialoogi autorsuse, mis olevat tema eluajani ühes köites säilinud, siis uuemad teadlased peavad seesugust väidet ekslikuks, kuna sokraatilise dialoogi žanr kujunes välja Kritoni arvatavatest eluaastatest oluliselt hiljem.
Kriton (täpsustus)

Kriton on mitme isiku ja vähemalt ühe teose pealkiri:
İstanbuli provints

İstanbuli provints on 1. järgu haldusüksus (provints) Loode-Türgis. Provints asub (nagu ka Çanakkale provints) nii Euroopas kui ka Aasias, Dardanellide väina ääres. Provintsist läänes asub Tekirdaği provints, idas Kocaeli provints. Provintsi keskus on İstanbul.
Ülo Parts

Ülo Parts (sündinud 14. aprillil 1964) on eesti füüsik ja tehnoloogiaekspert.
Ülo Parts on lõpetanud 1982. aastal Tallinna 1. Keskkooli matemaatika-füüsika eriklassi ja 1988. aastal Tartu Riikliku Ülikooli füüsika erialal kiitusega. 1988–1990 töötas Tartu Ülikooli Füüsika Instituudis. 1995. aastal sai ta doktorikraadi Helsingi Tehnikaülikoolis väitekirjaga “Measurements of the Structure and Nucleation of Vorticity in the ³He Superfluid”, uurides keeristelinte ülivoolavas vedelikus.
Ta on saanud mitu patenti tehnoloogia valdkonna leiutiste kaasautorina.
2000. aastatel töötas Soome telekommunikatsiooniettevõtte Nokia tehnoloogiaplatvormide osakonnas. Soome digitehnoloogia arenduskeskuse Digile OY teadusprogrammide direktor. Tarkvara Tehnoloogia Arenduskeskuse teadusnõukogu liige.
Isiklikku.
Tema vend on poliitik Juhan Parts.
Aafrika pingviin

Aafrika pingviin ehk prillpingviin ("Spheniscus demersus") on pingviiniliste seltsi pingviinlaste sugukonda kuuluv lennuvõimetu lind.
Aafrika pingviin on kantud ohustatud liikide nimestikku. Neid arvatakse elavat veel ligi 75 000 – 80 000 täiskasvanud isendit.
Kirjeldus.
Aafrika pingviin on 60–70 cm pikkune, must-valge sulestikuga lind. 
Täiskasvanud aafrika pingviini kehakaal on keskmiselt 2,2–3,5 kg.
Aafrika pingviini välimus sarnaneb Galápagose pingviini omaga.
Harva esineb albiino aafrika pingviine. 
Silmade kohal on tal roosat värvi näärmed, mis osalevad termoregulatsioonil.
Pesitsemine.
Aafrika pingviinid on monogaamsed ja pesitsevad linnukolooniatena. Aafrika pingviinide paar naaseb igal aastal samasse pesitsuspaika.
Levik.
Looduslikult elavad aafrika pingviinid Aafrika lõunarannikul.
Pingviinide asurkonnad paiknevad Namiibia ja Algoa Bay vahele jäävatel saartel, Port Elizabethi lähistel.
Seitsmel saarel pesitsevad pingviinipaarid moodustavad 80% olemasoleva liigi arvukusest.
Tähtsaimad levikukohad Lõuna-Aafrikas on:
Namiibias Mercury saarel elas 2006. aastal 1813 paari.
Aafrika pingviine on nähtud ka Gabonis ja Mosambiigis.
Loomaaedades.
Aafrika pingviine paigutatakse vahel ka loomaaedadesse elama.
Eduard Vilde nimeline kolhoos (Põlva rajoon)

Eduard Vilde nimeline kolhoos oli kolhoos Põlva rajoonis Põlva külanõukogus. Kolhoosi keskus asus Peri külas.
Kolhoosi pindala 1989. aasta seisuga oli ligi 7000 ha, sellest 3200 ha haritavat maad ja üle 2500 ha metsa. Kolhoosil oli 370 töötajat.
1971. aastal liideti Eduard Vilde nimelise kolhoosiga Tammsaare-nimeline kolhoos.
Kolhoosil oli Peril lüpsiplatsiga suurfarm.
Aastatel 1975–1989 oli kolhoosi esimees Hans Kaarna.
1985. aastast andis kolhoos välja iga-aastast Johannes Käisi preemiat.
Kolhoosi erastas Peri Põllumajanduslik Osaühing.
Augustinas Povilaitis

Augustinas Povilaitis (24. veebruar 1900 Pašventys – 12. juuli 1941 Moskva) oli Leedu sõjaväelane ja riigitegelane.
1919. aastal astus Augustinas Povilaitis vabatahtlikult Leedu armeesse ja võttis osa võitlusest Pavel Bermondt-Avalovi juhitud vägede vastu. 1920–1931 töötas ta ohvitserina julgeoleku- ja kriminaalpolitseis. 1931. aastal määrati ta julgeolekupolitsei juhiks.
1. septembrist 1934 kuni 13. juunini 1940 oli Augustinas Povilaitis Leedu Riigi Julgeolekuameti direktor. Pärast Leedu okupeerimist Nõukogude Liidu 15. juunil 1940 poolt ta arreteeriti. Esialgu hoiti teda kinni Kaunases, seejärel viidi Povilaitis Moskvasse. Ta mõisteti kohtuprotsessil surma ja lasti maha.
Paul Oras

Paul Oras (vene keeles Пауль Юрьевич Орас; 22. aprill 1897 Kehtna, Eestimaa kubermang – 8. juuli 1943 Moskva, NSV Liit) oli eesti päritolu Nõukogude sõjaväelane (1. järgu sõjaväeinsener) ja diplomaat. 
Paul Oras õppis Kroonlinna mereväeinseneride koolis ja pärast 1917. aasta Veebruarirevolutsiooni liitus enamlastega. Ta osales Vene kodusõjas. Töötas ka NSV Liidu teenistuses diplomaadi ja sõjaväeluurajana. 
Aitas organiseerida Eestis kommunistide 1. detsembri mässu. 1926. aastal nimetati NSV Liidu mereväeatašeeks Rootsi, kuid 1928. aasta alguses tuli ta aga luureandmete hankimise paljastamise tõttu tagasi kutsuda. 
Nõukogude ekspeditsiooni asejuhina võttis Paul Oras osa jäälõhkujal Krassin (laevakapten Karl Jõgi), Itaalia maadeuurija Umberto Nobile ekspeditsioonimeeskonna päästmise operatsioonist Põhja-Jäämerel 1928. aastal. 1929–1932 aastani tegutses ta NSV Liidu merejõudude teadus-tehnilise komitee esimehena.
Aastatel 1933–1934 oli NSV Liidu mereväeatašee Itaalias ja Kreekas ning 1934–1935 mereväeatašee Ameerika Ühendriikides. Hiljem organiseeris Hispaania kodusõjas punast laevastikku. 
1. järgu sõjaväeinsener (vastab Eesti kaitseväe koloneli auastmele) Paul Oras langes 1939. aastal NSV Liidus põlu alla ja suri 1943. aastal vangistuses.
Isiklikku.
Tema isa oli Tallinna linnavolinik Jüri Oras ja isa vennapoeg (lellepoeg) oli tõlkija ja kirjandusteadlane Ants Oras.
Suveviisid Võrtsjärvel

"Suveviisid Võrtsjärvel" on 1978. aastal valminud Eesti Telefilmi muusikafilm. 
Filmis astuvad üles ansamblid Elektra, Fix ja Apelsin; Marju Länik ja teised esinejad.
Aleksei Janson

Aleksei Janson (vene keeles Алексе́й Кири́ллович Я́нсон; 3. oktoober 1866 (ukj) Riia – 18. september 1941 Tallinn) oli vene pedagoog ning Venemaa ja Eesti ühiskonnategelane.
1930. aastatel kuulus ta Eesti Õpetajate Liidu juhatusse.
Ta oli 1940. aastal Riigivolikogu II koosseisu liige. Riigivolikokku kandideeris ta 28. valimisringkonnast.
Georg von Stackelberg (1851–1913)

Vabahärra Georg August Paul von Stackelberg (30. juuli 1851 Põlva – 25. juuli 1913 Narva) oli parunitiitliga vene sõjaväelane (jalaväekindral).
Ta osales muu hulgas 1877–1878 Vene-Türgi sõjas ja Vene-Jaapani sõjas.
Isiklikku.
Tema vend oli sõjaväelane ja helilooja Konstantin von Stackelberg (1848–1925).
Esko Oja

Esko Oja (sündinud 21. mail 1973 Tallinnas) on eesti helilooja.
Aastal 1991 lõpetas ta Tallinna Muusikakeskkooli, 1997 lõpetas ta Eesti Muusikaakadeemia. 
Ta on loonud muu hulgas kaks sümfooniat.
Arnold Sepp (muusik)

Arnold Sepp (28. veebruar 1900 Tallinn – 2. aprill 1975 Tallinn) oli eesti flöödimängija.
1927 lõpetas ta flöödi erialal Tallinna konservatooriumi Anton Schutinski klassi.
Aastatel 1927–1967 mängis ta flööti Eesti Riiklikus Sümfooniaorkestris ja oli flöödirühma kontsertmeister.
Eduard Vilde nimeline kolhoos

Eduard Vilde auks sai nime mitu kolhoosi:
Douglas Costa

Douglas Costa de Souza (sündinud 14. septembril 1990 Sapucaia do Sulis) on Brasiilia jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Austraalia kõrgliigaklubis Sydney.
Klubikarjäär.
Grêmio.
Douglas sündis Sapucaia do Sulis ja alustas jalgpallurikarjääri Grêmios. Ta liitus klubiga 11-aastaselt. Debüüdi esindusmeeskonnas tegi ta 18-aastaselt 2:1 võidumängus Botafogo vastu 4. oktoobril 2008, samas mängus lõi ta ka oma esimese värava. Grêmios mängis ta 37 mängu ja lõi kaks väravat.
Donetski Šahtar.
10. jaanuaril 2010 sõlmis Douglas viieks aastaks lepingu Donetski Šahtariga, ülemineku summa oli 8 miljonit eurot. Debüüdi tegi ta 18. veebruaril Euroopa Liiga kohtumises Inglismaa klubi Fulhami vastu. Šahtar kaotas 2:1. Esimese värava Šahtaris lõi ta 14. märtsil 2010 Metalist Harkivile.
Aastatel 2010–2014 võitis ta viiel korral Ukraina liiga (2010, 2011, 2012, 2013, 2014), kolmel korral Ukraina karika (2011, 2012, 2013) ja kolmel korral Ukraina superkarika (2011, 2013, 2014). Kokku mängis ta Ukraina klubis 141 mängu ja lõi 29 väravat.
Müncheni Bayern.
1. juulil 2015 avalikustas Müncheni Bayern, et Douglas Costa on sõlminud viie aasta pikkuse lepingu. Üleminek Donetski Šahtarist oli väärt 30 miljonit eurot ja oli klubi ajaloo hinnalt neljas ost. Costa sai särginumbri 11, mis enne kuulus Xherdan Shaqirile.
Koondisekarjäär.
Douglas Costa mängis Brasiilia alla 20-aastaste koondises 2009. aasta Lõuna-Ameerika meistrivõistlustel ja juunioride maailmameistrivõistlustel. Ta tuli Lõuna-Ameerika juunioride meistriks ja võitis juunioride maailmameistrivõistlustel hõbemedali.
Debüüdi Brasiilia rahvuskoondises tegi ta 12. novembril 2014 sõprusmängus Türgiga. Esimese värava lõi ta rahvuskoondises 2015. aasta Copa América esimeses alagrupimängus Peruu vastu.
Ta kuulus Brasiilia koondisse 2018. aasta maailmameistrivõistlustel.
Leonid Soibelman

Leonid Soibelman (vene Леонид Сойбельман; sündinud 20. juulil 1966 Bălțis) on vene rokkmuusik (kitarrist).
Ta oli ansambli Ne Ždali laulja ja kitarrist.
Puud olid ...

"Puud olid" on 1985. aastal valminud Tallinnfilmi mängufilm. Filmi stsenaarium põhineb Mats Traadi romaanil "Puud olid, puud olid hellad velled".
Sisu.
Filmi tegevus toimub 1840. aastatel. Palanumäe talu peremees, perenaine ja vanem poeg on surnud. Nooruke Hind peab hakkama talu pidama, kuid see kipub tal üle jõu käima. Vennale tulevaseks naiseks toodud Paabu on töödes osav, kuid sulasest Jaagust on rohkem tüli kui abi. Hind kuuleb Pakk-Rätsepalt, et õigeusku üle minnes võib välja rännata soojale maale, kus tingimused on palju paremad. Ta sattub aga vastuollu mõisaga ja tagajärjed ei jää tulemata.
Spondeus

Spondeus (vanakreeka sõnast "σπονδή", spondē 'jookohver') on värsijalg, mis koosneb kahest pikast silbist (kvantiteerivas värsimõõdus) või kahest rõhulisest silbist (silbilis-rõhulises värsimõõdus).
Charles Aránguiz

Charles Mariano Aránguiz Sandoval (sündinud 17. aprillil 1989 Puente Altos) on Tšiili jalgpallur. Ta mängib Tšiili rahvuskoondises ja Brasiilia kõrgliigaklubis Internacional poolkaitsjana.
2012. aastal valiti ta Tšiili aasta jalgpalluriks.
Klubikarjäär.
Aránguiz alustas 2006. aastal klubikarjääri Tšiili klubis Cobreloa. 2009. aastal liitus ta klubiga Colo-Colo, kellega võitis samal aastal turniiri Torneo Clausura. 2010. aastal mängis ta lühikest aega Argentina klubis Quilmes.
2011. aasta jaanuaris suundus ta klubisse Universidad de Chile, kus tõusis kohe algrivistusse. Ta aitas klubi võidule sama aasta Lõuna-Ameerika karikavõistlustel, kus jäädi löömatuks. 2013. aastal võitis ta klubiga Tšiili karika.
2014. aasta jaanuaris suundus ta laenule Brasiilia klubisse Internacional. Samal aastal nimetati ta Rio Grande do Suli osariigi liiga Campeonato Gaúcho väärtuslikumaks mängijaks. 2014. aasta juunis sõlmis ta klubiga lepingu 2018. aastani.
2015. aasta augustis liitus ta Saksamaa Bundesliga klubiga Leverkuseni Bayer.
2023. aasta aprillis naasis ta Internacionali.
Koondisekarjäär.
2009. aastal esindas ta Tšiilit alla 20-aastaste koondises Lõuna-Ameerika juunioride meistrivõistlustel neljas mängus ja lõi ühe värava. Debüüdi Tšiili rahvuskoondises tegi ta 4. novembril 2009 sõprusmängus Paraguayga, kuid ei mänginud järgmiste aastate suurturniiridel.
2014. aasta maailmameistrivõistlustel lõi ta teises alagrupimängus värava Hispaaniale. 2015. aastal lõi ta koduse Copa América viimases alagrupimängus kaks väravat Boliiviale. Ta tuli turniiril Tšiili koondisega esimest korda Lõuna-Ameerika meistriks.
2016. aasta Copa América Centenario poolfinaalis 22. juunil lõi ta värava Colombiale. Finaalis alistas Tšiili taas penaltiseerias Argentina. Lisaks valiti ta ka turniiri sümboolsesse koosseisu.
Herman Talmre

Herman Talmre (5. september 1912 Peetri – 19. august 1999 Tallinn) oli eesti oboemängija ja muusikapedagoog. 
Ta mängis pikka aega Eesti Raadio sümfooniaorkestris, kus oli oboerühma kontsertmeister.
Nikolai Vassiljev

Nikolai Vassiljev (vene keeles Николай Васильевич Васильев; 8. detsember 1875 (ukj) Uglitš, Venemaa – 16. oktoober 1958 New York) oli vene arhitekt ja maalikunstnik.
Rahvusromantilise suunitlusega juugendstiili tähtsamaid esindajaid. 
Arhitektuuritöid tegi ta muu hulgas koos Aleksei Bubõriga. Tema projekteeritud on ka mitu maja Eestis, näiteks Tallinnas.
Välislingid.
Lutheri Ärimaja arhitektuur
Vladimir Lunski

Vladimir Ivanovitš Lunski (vene keeles "Владимир Иванович Лунский"; 1862 Vilnius – 1920 Riia) oli Baltimaades tegutsenud arhitekt. Teda tuntakse eelkõige kirikute arhitektina.
Ta töötas Riias, Jelgavas, Ķemeris, Tartus ja Pärnus.
Eluloolist.
Vladimir Lunski lõpetas Peterburi Kunstide Akadeemia ja töötas pärast akadeemia lõpetamist Riias. 1892. aastal määrati ta Liivimaa kubermanguarhitekti ametikohale. 13 teenistusaastast (1892–1905) osa oli ta kirikute projekteerijana ka Riia piiskopkonna arhitekt.
Riias sai ta tuntuks tööka, andeka ja kohusetundliku arhitektina, kes tegutses kõigis oma haldusalasse kuuluvates piirkondades: esmajoones pealinnas Riias, Vidzemes ja Lõuna-Eestis, Tartus ja Pärnus. Tema kui kubermanguarhitekti teeneks võib lugeda ka uuendusmeelse arhitektuuri soosimist oma piirkonnas: tema toetusel valmisid praeguse Läti Rahvusteatri hoone (arhitekt August Reinberg), Uus Püha Gertrudi luteri kirik, Riia Kommertskool (praegune Läti Kunstiakadeemia) ja palju juugendstiilis maju (arhitektid Wilhelm Bockslaff, Mihhail Eisenstein, Heinrich Scheel, Alfred Aschenkampff, Karl Felsko), mis loovad Riia arhitektuurilise ilme.
Vladimir Lunski on maetud Riia Ivanovo kalmistule.
Kiikonid

Kiikonid ehk kikonid (vanakreeka keeles: Κίκονες, "Kikones") olid müütiline Traakia hõim, kelle sõjaline keskus asus Ismarose linnas Traakia lõunarannikul (praeguses Kreekas). 
Iliase eepose teises laulus öeldakse, et kiikonid astusid Trooja sõtta Euphemose juhtimisel troojalaste poolel. 
"Odüsseia" üheksandas laulus ründab Odysseus oma sõjaväega ootamatult Ismarose linna. Tapetakse suur hulk kiikoni mehi ning röövitakse naisi. Odysseus veenab oma mehi koos sõjasaagiga lahkuma, kuid need jäävad rannale pidutsema. Pääsenud kiikonid kutsuvad abiväge ning ründavad üheskoos ahhailasi. Hommikuni kestvas tapluses langeb nii palju Odysseuse mehi, et viimased on sunnitud taanduma oma laevadele ja põgenema.
Charlestoni kirikutulistamine

Charlestoni kirikutulistamine oli terroriakt, mis toimus 17. juunil 2015 Charlestoni Emanueli Aafrika Metodisti Episkopaalkirikus (Lõuna-Carolina osariigis Ameerika Ühendriikides), mille tulemusena hukkus üheksa inimest ja üks inimene sai haavata.
2015 aasta 17. juuni õhtul kell kaheksa tuli 21-aastane valgenahaline Dylann Storm Roof autoga mustanahaliste Emanueli metodisti kiriku juurde, astus kirikusse, kus toimus piiblitund, ta osales selles. Ent ühel hetkel ta ütles: 
 "Ma pean tegema seda. Te vägistate meie naisi ja tahata hõlvata meie maad. Teist tuleb vabaneda." 
Seejärel avas ta püstolist Glock 41 tule koguduseliikmete pihta. Kell 21.05 (kohaliku aja järgi) saabus Charlestoni politseile teade tulistamise kohta.
Dylann Storm Roof arreteeriti 18. juunil 2015 liikluskontrolli käigus Shelbys Põhja-Carolina osariigis (umbes 354 kilomeetri kaugusel Charlestonist).
Kahtlusalune.
Dylann Storm Roof (sündinud 3. aprillil 1994 Columbias)
Alexander Rosenberg (arhitekt)

Alexander Rosenberg (vene "Александр Владимирович Розенберг"; 1877–1935) oli Venemaa arhitekt. 
Ta lõpetas 1904. aastal Peterburi tsiviilinseneride instituudi.
Ta on tuntud eelkõige meditsiiniasutuste hoonete projekteerijana.
Ta on töötanud ka Tallinnas, kus projekteeris aastatel 1912–1916 koos Erich Jacobyga Tallinna Inglise Kolledži hoone.
Valge laev (film)

"Valge laev" on 1970. aastal valminud Tallinnfilmi mängufilm.
Sisu.
Nõukogude ametliku ühiskonna suhtes opositsiooniline sõpruskond noori käib koos ja arutleb poliitika üle, neile meeldib ka mootorratastega kihutada. Nendest Enn omakorda hakkab aga sõpruskonna valitud tee õigsuses kahtlema. Omavaheline arveteklaarimine lõpeb tema ootamatu tapmisega. 
Heino ja Jakob annavad end Nõukogude võimudele üles. Juhan, Linda ja Olev põgenevad jahiga Rootsi, tormis jääb Olev merre. Linda lell Armin Päri on Rootsi eestlastel organisatsioonides tähtis tegelane. Ühel seltskonnaüritusel kohtab Linda välisraadio töötajat Rudolf Talgret, kes on Lindale hääle järgi tuttav Nõukogude Eestis salaja kuulatud raadiosaadete järgi. 
Hoolimata Linda lelle vastuseisust palub Talgre Linda kätt ja nad abielluvad. Samal ajal hoitakse Juhanit mitmel ettekäändel ja lõpuks ka jõuga kinni Talgre maamajas. Eestist saadetakse ajakirjanik Ilmar Tomson Rootsi ülesandega noored leida ja veenda neid tagasi tulema.
Simeon (Kružkov)

Simeon (kodanikunimega Semjon Semjonovitš Kružkov, vene Семён Семёнович Кружков; 2. veebruar 1929 Tallinn – 21. september 1998 Tartu) oli Eesti õigeusu vaimulik, Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku piiskop. 
Aastatel 1949–1953 oli ta preester Petseri mungakloostri Püha Varvara koguduses ja seejärel teenis Leningradi piiskopkonnas. 
1. detsembril 1961 pühitseti ta Tartu Jumalaema Uinumise katedraalkirikus Tallinna ja Eesti piiskopi Aleksiuse II poolt ülempreestriks ning oli samast päevast kuni surmani Tartu Jumalaema uinumise koguduse ülempreester. 
Aastatel 1962–1982 oli Kružkov EAÕK Tartu praost. 
16. mail 1998 pühitses metropoliit Meliton ta Konstantinoopolis piiskopiks. Neli kuud hiljem Simeon suri, jõudmata piiskopina ühtki teenistust pidada.
Faiaagid

Faiaagid (vanakreeka keeles Φαίακες, "Phaíakes") olid Homerose "Odüsseias" kirjeldatud muinasjutuliselt õnnelik rahvas, kes elas Scheria saarel, kuhu Odysseus sattus oma rännakute lõpus. Nende kuningas oli Alkinoos, kelle tütar Nausikaa õpetas Odysseusele, kuidas faiaakide linna tulla. Odysseus jutustab Alkinoosele oma rännakutest ning faiaagid viivad ta lõpuks oma laeval Ithakale.
Mihhail Kobetski

Mihhail Kobetski (vene keeles Михаи́л Вениами́нович Кобе́цкий; 26. oktoober 1881 (ukj) Odessa – 28. aprill 1937 Moskva) oli karaiimi päritolu vene revolutsionäär, Kominterni tegelane.
1920–1921 oli ta Kominterni Täitevkomitee sekretär. 1921–1923 oli ta Kominterni Täitevkomitee esimehe asetäitja. 
21. juunist 1924 kuni 10. detsembrini 1924 oli ta Nõukogude Liidu täievoliline esindaja Eestis, 1924–1933 Taanis, 1934–1937 Kreekas, alates 1935 ka Albaanias.
Mihhail Kobetski sõitis 20. novembri paiku Moskvasse, olles nimetatud täievoliliseks esindajaks Taani, ja ei naasnud enam Eestisse, vaatamata Eesti kommunistide intensiivsele pealekäimisele ("kuradi nahk"). Võimalik, et ta kartis enda seostamist ettevalmistatava riigipöördekatsega, mis võinuks teda kompromiteerida ja takistada uuele kohale asumast. 1. detsembril 1924 puudus Tallinnas Nõukogude Venemaa esindaja, kuna Kobetski järglane Adolf Petrovski astus ametisse alles 10. detsembril.
Trooja

Trooja (vanakreeka keeles Ἴλιον, "Ilion", või Ἴλιος, "Ilios"; ja Τροία, "Troia"; ladina keeles "Trōia" ja "Īlium"; heti keeles: "Wilusa" või "Truwisa"; türgi keeles "Truva") oli linn Väike-Aasia loodeosas Anatoolia piirkonnas, praeguse Türgi territooriumil. 
Ajalooline Trooja asus Skamanderi jõe orus Hissarliki mäel ning oli Homerose eepostes "Ilias" ja "Odüsseia" ning Vergiliuse eeposes "Aeneis" kirjeldatud Trooja sõja toimumiskohaks.