tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Väike Paljassaar

Väike Paljassaar on Paljassaare poolsaare kõrgem kirdeosa Tallinna reidi ja Saartevahe lõuka vahel Tallinnas Paljassaare asumis. Liitus mandriga Paljassaare poolsaare moodustumise käigus 20. sajandi teisel kümnendil.
Varasem ajalooline nimetus oli germaani keeltes (rootsi, saksa, taani) tüvega Karl(os): alamsaksa Blote-Karl "paljas Karl" ja Rughen-Karl "kare Karl", u 1250 Karlsö, 1297 Blocekarl et Rughenkarl (1. nimi ilmselt *Blotekarl), 1689 Kahl Holmar, 1855 Paljas-saar, 1883 Paljasaar; rootsi keeles Stora och Lilla Karlön, saksa keeles Karlos.. Eestikeelne nimi Paljassaar on lagedat maastikku kirjeldav ning on arvatavasti aluseks olnud ka muukeelsetele nimedele. Paljassaare poolsaar sai nimetuse (Suur ja Väike Paljassaare saarte) järgi, mis aja jooksul kokku sulasid ja 1912–1917 Uue sadama (Miinisadama) ehitamisel täideti mere täitmise teel Kopli poolsaarega ühendati.
Väike Paljassaar lõpeb põhjas Kakaruotsaga, mille nimi esineb varajastel plaanidel kahel kujul: Kakari mäggi ja Kakkaru mäggi. Kõrgeim looduslik koht oli kaguosas Pikakari mägi (6,9 m), tänapäeval meres pikk veealune kari. 
Itta Tallinna reidist sirutub neemena Pikakari, millel aastail 1913–1916 rajatud sadamakohana kasutatav Katariina kai. Sellest põhja poole jääb liivane supluskohana tuntud Pikakari rand. Mujal on peamiselt kivine moreen- ja kamarrand. Läände Suure Paljassaare poole jääb roostikuline rannajärvedega Saartevahe. Varem lage ala on lõunaosas kattunud lehtmetsaga.
Aastail 1821–1824 rajati põhjaossa Tallinna sõjasadama kaitseks Valge torn, mis oli mitmekorruseline suurtükitorn. Torn hävis suuresti Krimmi sõja ajal, Valge torni müüritise osad on muinsuskaitse all.
Väike Paljassaar kuulub Paljassaare hoiualasse. 
Kaitseehitised saarel.
Aastatel 1726–1727 ehitati Tallinna lähedale Vene keisririigi võimude poolt Tallinna kindluse ettenihutatud kindlustis (Väike-Paljassaare tähtfort), mille eesmärk oli eelkõige Tallinna sõjasadama läänepoolse sissesõidu kaitsmine.
Aastatel 1821–1823 rajati Vene keisririigi võimude poolt Tallinna lähedale Väike-Paljassaarele Tallinna kindluse ettenihutatud kindlustis (Väike-Paljassaare väike fort), mille eesmärk oli Tallinna sõjasadama läänepoolse sissesõidu kaitsmine. 
e rannakaitsepatarei nr. 12
Tartu Rakenduslik Kolledž

Tartu Rakenduslik Kolledž (rahvusvaheline lühend VOCO; 2021. aasta lõpuni "Tartu Kutsehariduskeskus"; lühendatult KHK või Tartu KHK) on alates 1. septembrist 2002 tegutsev Eesti suurim kutse- ja täiendõppekeskus.
Kool annab kutseõpet põhihariduse baasil, kutsekeskharidusõpet, kutseõpet keskhariduse baasil, kutseõpet põhikoolis ja gümnaasiumis, kutsealast eelkoolitust, kutseõpet koolikohustuse ea ületanud põhihariduseta isikutele, korraldab täiskasvanute tööalaseid koolituskursuseid ja karjäärinõustamist ning pakub tooteid ja teenuseid Tartu linna elanikele.
2024. aastal alustas õpinguid Tartu Rakenduslikus Kolledžis üle 3600 õppija tasemeõppes ja 3000 õppijat täiskasvanute koolituses. Kolledžis on võimalik omandada üle 80 eriala, mis on omakorda jaotatud seitsme teemakooli alla: ilukool, ärikool, tehnikakool, ehituskool, IT-kool, toidukool ja turismikool. Koolil on kaks õppehoonet: aadressil Põllu 11 ja Kopli 1.
Ajalugu.
Algselt Tartu Kutsehariduskeskuse nime kandnud õppeasutus moodustati kolme senise riigikooli (Tartu Ehitus- ja Kergetööstuskool, Tartu Tööstuskool ja Tartu Teeninduskool) ja ühe munitsipaalharidusasutuse (Tartu Õppekeskus) liitmisel. Tartu Kutsehariduskeskuse kui uue Tartu linna munitsipaalkooli loomisel lähtuti Vabariigi Valitsuse 12. juuni 2001. aasta otsusest "Tegevuskava kutseharidussüsteemi arendamiseks Eestis aastatel 2001–2004", mille alusel olid kolm senist riigikooli eelnevalt valitsuse ja linna kokkuleppel munitsipaliseeritud. Valitsuse otsusega suleti alates 1. septembrist 2004 Kallaste Kutsekool ja kutseõppe andmist sealsetele õppijatele jätkas Tartu Kutsehariduskeskus.
Tunnustus.
Kooli õpetajate ridades on nii aasta õpetajaid kui ka Haridus- ja Teadusministeeriumi tänukirjaga tunnustatud töötajaid. Kooli õpilased saavutavad igal aastal häid tulemusi nii vabariiklikel kui ka rahvusvahelistel kutsevõistlustel.
Toetavad teenused.
Koolis tegutsevad toetavate struktuuriüksustena infokogu, tugikeskus, õpilasesindus, klienditeenindus, arstiabi ja spordiosakond.
Neile lisanduvad haldustalituse, IT-talituse ja toitlustusosakonna toetavad teenused.
Vecsés

Vecsés on linn Ungaris Pesti komitaadis, Vecsési kreisi halduskeskus. Asub Budapesti edelapiiril.
Vecsésis on odavlennufirma Wizz Air peakorter.
Johannes Uiga

Johannes Uiga (12. veebruar 1918 Tartu – 23. oktoober 1998) oli eesti kunstnik.
Ehkki Uiga on eelkõige tuntud natuurist maalinud maastikumaalijana, kes kujutas peamiselt Lõuna-Eesti maastikke, sealhulgas Pühajärve motiive, tegi ta varasemas loomingujärgus ka portreid. Samuti viljeles ta eri perioodidel aktimaale ja vaikelusid. Mare Ruus on Uigat nimetanud Eesti Cézanne'iks, kuna "mõlemad jõudsid impressionismi kaudu ekspressionistlike värvi ja vormi mängudeni".
Uiga oli Kunstiühingu "Pallas" auliige.
Kultuurimälestiste registrisse on kantud Johannes Uiga õlimaal "Maastik järvega" (1978), mis paikneb Põlva Pensioniametis.
Kunstikollektsionäär Mart Lepp on avaldanud Johannes Uiga loomingust brošüürid "Johannes Uiga. Kõrgperioodi maalid Mart Lepa kunstikogus" (2007) ja "Johannes Uiga varajane looming" (2008). 2009. aastal ilmus kirjastuses Tammerraamat kunstialbum "Johannes Uiga. Pühajärve maalija".
Aalsti ringkond

Aalsti ringkond on üks kuuest haldusringkonnast Belgias Ida-Flandria provintsis.
Vallad ja osavallad.
Ringkond koosneb 10 vallast ja 81 osavallast.
Genti ringkond

Genti ringkond on üks kuuest haldusringkonnast Belgias Ida-Flandria provintsis.
Vallad ja osavallad.
Ringkond koosneb 21 vallast ja 84 osavallast.
Hugo Verpoest

Hugo Verpoest (17. mai 1935 – 29. september 2012) oli Belgia kabetaja, rahvusvaheline meister. Ta oli 1955. aasta maailmameister kirikabes. Belgia meistrivõistluste finaalturniiridel mängis ta aastail 1954–1993 kokku 40 korral ning võitis neilt 18 meistritiitlit (1960–1961, 1963–1968, 1970–1971, 1973–74, 1978–1982). Maailmameistrivõistluste laua taga mängis ta kolmel korral (1956, 1960 ja 1964), kus tema laeks jäi 8. koht.
Ka tema vend Oscar oli nimekas kabetaja.
Ristideta hauad

"Ristideta hauad" on Arved Viirlaiu 1952. aastal kahes köites ilmunud romaan. Romaan ilmus kõigepealt Rootsis Lundis, Eestis ilmus see esimest kordselt 1991. aastal. 
Oma läbilöögiromaanis käsitleb Viirlaid Eesti ajalugu Teise maailmasõja lõpuperioodil ja Nõukogude okupatsiooni esimestel aastatel, täpsemalt oktoobri algusest 1944 kuni hilissuveni 1946.
Romaan on tõlgitud läti ("Kapi bez krustiem I–II", Minneapolis 1956), rootsi ("Gravar utan kors", Stockholm 1959), prantsuse ("Tombeaux sans croix", Pariis 1962), hispaania ("Tumbas sin Crus", Barcelona 1966), soome ("Ristittömät haudat", Hämeenlinna 1968), inglise ("Graves without Crosses", Toronto 1972), hiina ("Bey cho mai de i dai", Taipei 1980), leedu ja vene keelde (2005). 
Retseptsioon.
Ajaliselt järgneb "Ristideta haudade" tegevusaeg Viirlaiu 1949. aastal ilmunud romaanile "Tormiaasta", milles käsitletakse Eesti ajalugu 1944. aastal rinde lähenemise ajal. "Ristideta haudadele "järgneb romaan "Seitse kohtupäeva"(1957). "Ristideta hauad" seostub pigem metsavendluse epopöaks nimetatud romaanisarjaga "Vaim ja aheldad" (1961), "Kustuvad tuled" (1965) ja "Sadu jõkke" (1965). 
Väliseesti kirjanduskriitikud võtsid romaani hästi vastu. Rõhutati Eesti raskete valikute meisterlikku kujutamist ning eestlaste kui väikese rahvakillu saatusest rääkimist ja laiemas avalikkuses teadvustamist.
Sint-Niklaasi ringkond

Sint-Niklaas on üks kuuest haldusringkonnast Belgias Ida-Flandria provintsis.
Vallad ja osavallad.
Ringkond koosneb 7 vallast ja 28 osavallast.
Rannakaitsepatarei nr 12

Rannakaitsepatarei nr 12 oli mitme suurtükipatarei nimetus Eesti territooriumil.
David Johann Bidberg

David Johann Bidberg (1747 Harju-Jaani – ? Peterburi) oli Eesti vaimulik ja Venemaa riiginõunik.
Ta õppis usuteadust (immatrikuleeriti 8. augustil 1767) Leipzigi ülikoolis. Ordineeriti 29. juulil/9. augustil 1778 õpetajaks.
Ta oli aastatel 1778–1781 (kutsuti 20. mail/31. mail 1778) Vigala Maarja koguduse õpetaja. Hiljem töötas mäeametis ja tõusis Venemaal riiginõuniku ametiastmesse.
Isiklikku.
Tema isa Johann Bidberg oli Jõelähtme ja Harju-Jaani koguduse õpetaja.
Johann Bidberg

Johann Bidberg (15. veebruar 1707 Örslösa, Västergötland – 3. juuni/14. juuni 1770 Harju-Jaani) oli Eesti vaimulik.
Bidberg sündis Örslösas (asub praeguse haldusjaotuse järgi Lidköpingi vallas, Västra Götalandi läänis). Ta õppis Skara gümnaasiumis ja (immatrikuleeriti 22. augustil 1728, oli kohal veel aastal 1731). Alates 26. juulist/6. augustist 1731 oli ta Eestimaal koduõpetaja. Ordineeriti 13. detsembril/24. detsembril 1738 õpetajaks.
Ta oli aastatel 1738–1742 (kutsuti 24. novembril/5. detsembril 1738, introdutseeriti praost Heinrich Gutsleffi poolt 11. veebruaril/22. veebruaril 1739 ametisse) Jõelähtme Maarja koguduse adjunktõpetaja, aastatel 1742–1746 oli ta sama koguduse õpetaja. Aastatel 1746–1770 oli ta (kutsuti 7. veebruaril/18. veebruaril 1746, introdutseeriti 14. märtsil/25. märtsil 1746) Harju-Jaani koguduse õpetaja. Aastal 1743 kirjeldas ta hernhuutlikku usulist ärkamist Jõelähtmel.
Isiklikku.
Tema poeg David Johann Bidberg oli Vigala Maarja koguduse õpetaja.
Diskoteek

Diskoteek on lõbustuskoht, kus tantsitakse heliplaatidelt mängitava muusika saatel. 
Harilikult valib seal muusikat õhtujuht, keda nimetatakse diskoriks.
Moshe Sanbar

Moshe Sanbar (משה זנבר; heebrea 29. märts 1926 Kecskemét – 1. oktoober 2012 Tel Aviv) oli Ungari juudi päritolu Iisraeli majandusteadlane.
1971–1976 oli ta Iisraeli Panga president.
Andrei Ašarin

Andrei Aleksandrovitš Ašarin (vene Андрей Александрович Ашарин; juuni 1843 Pärnu – detsember 1896 Riia) oli baltisaksa-vene kirjanik, õpetaja, tõlkija ja maletaja.
Tema isa oli venelane, ema baltisakslane.
Mihhail Tšigorin

Mihhail Ivanovitš Tšigorin (vene "Михаил Иванович Чигорин"; 12. november 1850 Gattšina – 25. jaanuar 1908 Lublin) oli vene maletaja.
Ta oli male suurmeister.
Tema järgi on nimetatud Tšigorini-nimeline maleklubi.
Enn Seppet

Enn Seppet (26. veebruar 1950 – 29. september 2012) oli eesti arstiteadlane.
Ta lõpetas Tartu Ülikooli arstiteaduskonna 1974. aastal.
Ta töötas Tartu Ülikoolis patoloogilise füsioloogia professorina.
1972–1974 mängis ta basskitarri ansamblis Fix.
Tunnustus.
2002 Tartu Ülikooli suur medal
2010 Tartu Ülikooli medal
Gennadi Timtšenko

Gennadi Timtšenko (sündinud 9. novembril 1952 Leninakanis) on Venemaa päritolu ettevõtja, kes omab koos Torbjörn Törnqvistiga kütuse- ja transiidifirmat Gunvor International BV. 2014. aasta alguses hindas ajakiri Forbes tema varanduseks 15,3 miljardit dollarit, millega ta oli rikkuselt Venemaa Föderatsioonis kuues inimene.
Gennadi Timtšenko on Venemaa president Vladimir Putini lähedane tuttav.
Märtsis 2014, pärast Krimmi referendumit, keelas USA tal sisenemise USA-sse ja külmutas tema varad riigis. 28. veebruaril 2022 pärast Ukraina sõja algust kehtestas ka Euroopa Liit tema vastu sanktsioonid ja külmutas tema varad.
Süüria kodusõja ajal Gennadi Timtšenkole kuuluv Vene ehitusfirma Stroytransgaz (vene k. "«Стройтрансгаз», АО "СтройТрансНефтеГаз"") koostöös Süüria allhankefirmaga Hescoga, mis kuulub Vene-Süüria topeltkodakondsele George Haswanile, arendasid ja haldasid Tuweinani gaasirajatist. Tuweinani gaasirajatise ehitustööd algasid 2007. aastal ja jätkusid aeglaselt isegi Süüria kodusõja ajal. 2015. aasta oktoobris teatas Briti leht Financial Times (FT), et tehases toodetud gaas tarniti Islamiriigi kontrolli all olevasse Aleppo soojuselektrijaama. Leppe järgi toodeti 50 megawatti elektrit Süüria keskvalitsuse jaoks ning Islamiriik sai 70 megawatti elektrit ja 300 barrelit kondensaati. Väidetavalt organiseeriti Stroytransgazi huvides Tuweinani ja Homsi naftatöötlusettevõtte kaitsmiseks erasõjafirma Reduut.
Tartu Vanamuusika Festival

Tartu Vanamuusika Festival (Rahvusvaheline festival Orient et Occident) on Tartus 1996. aastast toimuv iga-aastane festival, mis on algusest peale olnud seotud orientaalsete kultuuridega. Huvikeskmes pole olnud aga mitte idamaade kultuur iseseisvalt, vaid seostatuna euroopa varasema, eelkõige keskaja kultuuriga.
Festival on interdistsiplinaarne üritus, kus lisaks kontsertidele on toimunud ka draamaetendused, näitused, loengud ja meistriklassid. Festivali eesmärgiks on olnud luua festivalist kunstiline tervik, kus kõik üritused on üksteisega tihedalt seotud, mille tulemusena on aastate jooksul sündinud palju spontaanseid ühisprojekte.
Festivali algataja ja eestvedaja on Raho Langsepp, peakorraldaja on kontserdiagentuur Festivitas Artium.
Yorki Ülikool

Yorki Ülikool on ülikool Torontos Kanadas.
See on suuruselt kolmas ülikool Kanadas. Ülikoolis õpib umbes 55 000 ja töötab umbes 7000 inimest.
Peloponnesose vaskuss

Peloponnesose vaskuss ("Anguis cephalonnica") on vaskuslaste sugukonda vaskussi perekonda kuuluv jalutu sisalik. Nad on levinud Lõuna-Kreekas Peloponnesose poolsaarel ja Joonia mere saartel Kefalloniál, Ithakal ja Zákynthosel. Nende levila kattub Peloponnesose põhjaosas hariliku vaskussi levilaga. Selle liigi esindajaid on ekslikult peetud ka hariliku vaskussi alamliigiks "A. f. peloponnesiacus" (Stepanek 1937).
Kirjeldus.
Välimuselt sarnaneb hariliku vaskussiga, kuid täiskasvanud isendid on enamasti pikemad ja juhul, kui saba pole murdunud, on ka see suhteliselt pikem. Peloponnesose vaskussi kere on sihvakam ja pea kitsam. Ümber keskkeha on neil 30–36 soomust (rohkem kui vaskussil). Peloponnesose vaskussi selg on tavaliselt kohvipruuni värvi, kõht ja küljed tumepruunid või mustad. Kukla taga ja kaelal on külgede ja selja üleminekupiiril laineline muster. Täiskasvanutel võivad kaela keskjoonel olla 2–6-sentimeetrised tumedad triibud. Täiskasvanud isendid on kuni 50 sentimeetri pikkused. 
Levik ja elukeskkond.
Peloponnesose vaskuss on levinud Lõuna-Kreekas Peloponnesose poolsaarel ja Joonia mere saartel Kefalloniál, Ithakal ja Zákynthosel. Eelistab niiskeid elupaiku nagu heitlehelised metsad, okasmetsad ja jõgede kaldametsad. Neid leidub ka hekkides, taluaedades ja põldudel. Mägedes viibivad kuni 1200 meetri kõrgusel üle merepinna.
Ohustatus.
Rahvusvahelise Looduskaitseliidu hinnangul on tegemist ohulähedase liigiga. Kuigi tegemist on suhteliselt kohanemisvõimeliste loomadega, ei ole nad laialt levinud ja inimesed kipuvad neid tapma. Inimeste tekitatud tulekahjud, nagu 2007. aasta Kreeka metsatulekahjud, on selle liigi esindajatele tõsiseks ohuks.
Toomas Merila

Toomas Merila (sündinud 15. augustil 1939) on eesti kergejõustikutreener.
Ta on lõpetanud 1963. aastal Tartu Ülikooli kehakultuuriteaduskonna. 
Toomas Merila on tulnud Eesti koolinoorte meistriks viievõistluses, saanud täiskasvanuna pronksmedali odaviskes ja kuulunud Eesti koondisse. 
Toomas Merila on töötanud treenerina alates 1962. aastast. Ta on olnud Eesti noortekoondise vanemtreener ja täiskasvanute koondise heitetreener, kuulunud Eesti Kergejõustikuföderatsiooni treenerite nõukogusse ja presiidiumisse. Alates 1967. aastast on ta töötanud Tallinna Spordiinternaatkoolis treenerina, hiljem Eesti Spordigümnaasiumis direktori asetäitjana, Audentese Spordigümnaasiumis sporditöö juhatajana ja Audentese Spordiklubis treenerina.
Tema tuntumad õpilased on maailmameister ja Eesti rekordi püstitanud Andrus Värnik, Moonika Aava ja Risto Mätas. Alates 2012. aasta septembrist on tema õpilane ka Liina Laasma.
Tartu Ülikooli kehakultuuriteaduskond

Tartu Ülikooli kehakultuuriteaduskond on Tartu Ülikooli teaduskond, kus õpetatakse kehakultuuriga seotud erialasid. Nüüdisajal on teaduskonnas kaks põhilist õpisuunda: kehaline kasvatus ja sport ning füsioteraapia. 
Kehakultuuriteaduskonna eelkäijaks oli 1928. aastal arstiteaduskonna juurde asutatud Kehalise Kasvatuse Instituut. Seal koolitati kehalise kasvatuse õpetajaid ja kaitseväe spordiinstruktoreid. 1. septembril 1945 alustati tööd eraldi teaduskonnana. Aastatel 1955–1963 teaduskonda ei olnud, siis kuulus kehakultuuriosakond jälle arstiteaduskonna koosseisu.
Teaduskonnas tegeletakse õpetajakoolitusega kehalise kasvatuse ja inimeseõpetuse erialal, sporditreenerite, füsioterapeutide ning liikumis- ja sporditeadlaste koolitamisega. Koolitus kehalise kasvatuse ja spordi valdkonnas toimub kõrghariduse kõigil astmetel ning füsioteraapia erialal kahes astmes.
Kehakultuuriteaduskonna põhilised struktuuriüksused on spordibioloogia ja füsioteraapia instituut ning spordipedagoogika ja treeninguõpetuse instituut.
Teaduskonna dekaaniks on olnud Fred Kudu, Atko-Meeme Viru, Vahur Ööpik ja Mati Pääsuke. Praegu juhib teaduskonda Priit Kaasik.
Kehaline kasvatus

Kehaline kasvatus (vananenud termin "gümnastika") on inimese, eriti laste ning noorsoo kehaliste võimete sihipärane arendamine ning sellega nii füüsilise kui vaimse arengu suunamine ja mõjutamine.
Laste kehalises kasvatuses on olulisel kohal näiteks võimlemine ja pallimängud.
Kehalisele kasvatusele on üldhariduskoolis määratud eraldi õppeaine: (vaata kehaline kasvatus).
Queens

Queens on Ameerika Ühendriikide New Yorgi linna (idapoolseim) linnaosa ja ühtlasi New Yorgi osariigi maakond.
Queens asub koos Brooklyniga Long Islandi lääneosas. See on pindala järgi New Yorgi viiest linnaosast pindalalt suurim. See piirneb Long Islandi läänetipus Brooklyni linnaosaga ja sellest idas Nassau maakonnaga. Queensil on veepiirid Manhattani, Bronxi ja Staten Islandi linnaosaga ning New Jersey osariigiga.
2020. aasta rahvaloenduse seisuga elas linnaosas 2 405 464 elanikku, millega Queens oli rahvaarvult teine maakond New Yorgi osariigis Kingsi maakonna (Brooklyn) järel ning seega ka rahvaarvult suuruselt teine New Yorgi linnaosa. Kui Queens oleks eraldi linn, oleks see rahvaarvult Ameerika Ühendriikide neljas linn New Yorgi enda, Los Angelese ja Chicago järel. Linnaosa rohkem kui 2,2 miljonist elanikust on 46% välismaal sündinud, Queensis räägitakse üle 138 keele. Queens on keeleliselt ja etniliselt planeedi kõige mitmekesisem koht. 
Queens asutati 1683. aastal ühena New Yorgi provintsi 12 algsest maakonnast. Asula sai nime Inglise kuninganna ja Portugali printsessi Catherine de Braganza järgi. Aastatel 1683–1899 hõlmas Queensi maakond ka praegust Nassau maakonda. Queensist sai linnaosa New Yorgi konsolideerimise ajal 1898. aastal, ühendades Long Island City, Elmhursti, Flushingi, Jamaica ja Hempsteadi lääneosa. Kõiki eelnevalt kirjeldatud asulaid peale Hempsteadi peetakse tänapäeval Queensi naabruskondadeks.
Queensil on New Yorgi viiest linnaosast kõige mitmekesisem majandus. Linnaosas asuvad mõlemad New Yorgi lennujaamad: John F. Kennedy ja LaGuardia. Linnaosa vaatamisväärsuste hulgas on Flushing Meadows–Corona Park; Citi Field, mis on New York Metsi pesapallimeeskonna kodustaadion; USTA Billie Jean Kingi riiklik tennisekeskus, USA lahtiste meistrivõistluste toimumiskoht; Kaufman Astoria Studios; Silvercup Studios ja Aqueduct Racetrack.
LaGuardia lennujaam

LaGuardia lennujaam (IATA: LGA, ICAO: KLGA) on lennujaam New Yorgis Queensi linnaosas.
2011. aastal teenindas lennujaam 24,1 miljonit reisijat.
Erinevalt John F. Kennedy rahvusvaheline lennujaamast ja Newark Liberty lennujaamast teenindab lühemate lennuradade ja ilma tollikontrollita LaGuardia lennujaam ainult riigisiseseid lende, erandiks lennud Kanadasse (Toronto, Montreal, Ottawa – kus on spetsiaalne tollikontroll USA kodanikele).
Lennujaam on nimetatud New Yorgi linnapea Fiorello La Guardia (1882–1947) järgi.
Saarepeedi valla lipp

Saarepeedi valla lipp on Viljandi maakonnas asuva Saarepeedi valla lipp.
Lipu värvid on kollane ja sinine. Sinisel taustal on kollane kolmnurk, mille kaks tippu on lipu ülanurkades ja kolmas tipp alumise külje keskel. Kollase kolmnurga keskel asub sinine linaõis. Lipu laiuse ja pikkuse suhe on 7:11, lipu normaalsuurus on 105×165 cm.
Turnhouti ringkond

Turnhout on üks kolmest haldusringkonnast Belgias Antwerpeni provintsis.
Vallad ja osavallad.
Ringkond koosneb 27 vallast ja 52 osavallast.
Mecheleni ringkond

Mechelen on üks kolmest haldusringkonnast Belgias Antwerpeni provintsis.
Vallad ja osavallad.
Ringkond koosneb 13 vallast ja 41 osavallast.
Antwerpeni ringkond

Antwerpen on üks kolmest haldusringkonnast Belgias Antwerpeni provintsis.
Vallad ja osavallad.
Ringkond koosneb 30 vallast ja 48 osavallast.
Tongereni ringkond

Tongeren on üks kolmest haldusringkonnast Belgias Limburgi provintsis.
Vallad ja osavallad.
Ringkond koosneb 13 vallast ja 100 osavallast.
Hasselti ringkond

Hasselt on üks kolmest haldusringkonnast Belgias Limburgi provintsis.
Vallad ja osavallad.
Ringkond koosneb 18 vallast ja 66 osavallast.
Maaseiki ringkond

Maaseiki ringkond on üks kolmest haldusringkonnast Belgias Limburgi provintsis.
Vallad ja osavallad.
Ringkond koosneb 13 vallast ja 39 osavallast.
Armukolmnurk

Armukolmnurk ehk armastuskolmnurk on tavaliselt romantiline armusuhe, kus kaks inimest armastavad ühte ja sama inimest.
Bastogne'i ringkond

Bastogne on üks viiest haldusringkonnast Belgias Luxembourgi provintsis.
Vallad ja osavallad.
Ringkond koosneb 8 vallast ja 36 osavallast.
Virtoni ringkond

Virtoni ringkond on üks viiest haldusringkonnast Belgias Luxembourgi provintsis.
Vallad ja osavallad.
Ringkond koosneb 10 vallast ja 49 osavallast.
Samuel Nauhausen

Samuel Nauhaus (ka Samuel Nauhausen; 4. november 1700 Zielenzig – 2. aprill / 13. aprill 1759 Tallinn) oli Eesti vaimulik.
Nauhaus sündis Zielenzigis, Neumark-Brandenburgis (praeguse haldusjaotuse järgi Sulęcinis Sulęcini maakonnas Lubuszi vojevoodkonnas Poolas). Ta õppis Oderi-äärses Frankfurdis koolis, seejärel Stargardis gümnaasiumis. Aastatel 1724–1728 õppis ta (immatrikuleeriti 13. mail 1724) Halle ülikoolis, olles aastatel 1724–1728 ühtlasi Halles vaeslastekooli õpetaja. Oli Eestimaal augustist 1728 (Tiesenhauseni perekonnas). Ordineeriti 25. augustil / 5. septembril õpetajaks.
Ta oli aastatel 1731–1734 (kutsuti talvel 1730, võttis kutse vastu 24. märtsil / 4. aprillil 1731) Nissi Maarja koguduse õpetaja. Aastatel 1734–1759 oli ta (kutsuti 9. märtsil / 20. märtsil 1734, introdutseeriti 22. aprillil / 3. mail 1734) Kadrina Katariina koguduse õpetaja; alustas septembris 1731 Nissis kirikuraamatu pidamist. 29. jaanuaril / 9. veebruaril 1753 sai ta Virumaa praostkonna ja Alutaguse abipraostiks, sama aasta 17. juunil / 28. juunil sai Virumaa praostiks. Ta oli pietistlike vaadetega vaimulik, aktiivne hernhuutlane, tema koguduses oli vennastekogudus eriti elav. Teda süüdistati rahutuste tekitamises ja Kadrinas viidi läbi konsistooriumipoolne uurimine (praost Paul Johann Knieperi ja assessor Joachim Salemanni poolt).
On säilinud tema alustatud väärtuslik Kadrina kirikukroonika.
Isiklikku.
Tema abikaasa Hedwig Dorothea isa Hermann Johann Heitzig oli Kose Püha Nikolause koguduse õpetaja.
Neufchâteau ringkond

Neufchâteau ringkond on üks viiest haldusringkonnast Belgias Luxembourgi provintsis.
Vallad ja osavallad.
Ringkond koosneb 12 vallast ja 72 osavallast.
Arloni ringkond

Neufchâteau on üks viiest haldusringkonnast Belgias Luxembourgi provintsis.
Vallad ja osavallad.
Ringkond koosneb 5 vallast ja 21 osavallast.
Robert Walpole

Robert Walpole (26. august 1676 Houghton Hall, Norfolk – 18. märts 1745 London) oli Briti riigitegelane, keda tema mõju tõttu valitsuskabinetile peetakse Suurbritannia kuningriigi esimeseks peaministriks, kuigi tol ajal sellist ametinimetust tegelikult ei olnud.
Tema isa Robert Walpole oli viig ja kuulus parlamendi alamkotta. Peres oli kokku 17 last, kellest 8 surid lapsena. 1690. aastal astus Walpole Eton College'isse ja 1696. aastal Cambridge'i King's College'isse. 1698. aastal suri tema ainus veel elanud vanem vend ning ta pöördus koju, et isale abiks olla. Ta oli kavatsenud saada vaimulikuks, kuid vanima pojana pidi nüüd hakkama hoolt kandma perekonna valduste eest. 30. juulil 1700 abiellus ta Catherine Shorteriga. Neil sündis kaks tütart ja neli poega:
Catherine suri 1737. aastal. Pärast seda, aga enne 3. märtsi 1738 abiellus Walpole oma armukese Maria Skerrittiga, kellega ta oli avalikult koos elanud juba umbes 1724. aastast. Neil oli enne abiellumist sündinud ka üks tütar.
1732. aastal pakkus kuningas George II Londoni Downing Street 10 ja selle kahte naaberkinnistut Robert Walpole'ile, kes võttis kingituse vastu tingimusel, et see antakse "First Lord of the Teasury" kantseleile (seda ametikohta täidab Suurbritannia peaminister) , mitte talle kui eraisikule. Hoone on tänapäeval Suurbritannia valitsuse peakorter ning "First Lord of the Treasury" ametlik residents ja ametihoone.
RJ-pistikühendus

RJ-pistikühendus (RJ – lühend inglise keele sõnadest "Registered Jack", standarditud pistikupesa) on standardne pistikühendus, mida kasutatakse telefonitehnikas ja andmesides, samuti programmeeritavate loogikakontrollerite ühendamiseks.
RJ-pistikühendused on standardinud USA Föderaalne Sidekomisjon FCC (Federal Communications Commission). Standard määrab kindlaks moodulpistikute kaabelduse, s.t kaablisoonte ühendusskeemi pistikus ja pesas.
Telefonivõrkudes on kasutusel pistikühendused 2P2C ja 6P4C, kohtvõrkudes 8P8C.
Pistiku (ja vastava pesa) tüübitähises väljendab P (sõnast "Position") kontaktikohtade arvu ja C ("Contact") neis olevate kontaktide arvu. Näiteks standardile RJ-11 vastaval pistikul 6P2C on 6 kontaktikohta ja neis 2 kontakti. 8P8C-tüüpi pistikühendusel on kõik 8 kohta kontaktidega täidetud.
Kohtvõrkudes (Ethernet) on laialdaselt kasutusel 8P8C-tüüpi pistikühendused RJ-48S ja RJ-48C. Need ühendustüübid on ka tuntud ühisnimetuse RJ-45 all.
RJ-tüübinimetused on käibel ka sidekriipsuta kujul, nt RJ48, RJ49.
Marche-en-Famenne'i ringkond

Marche-en-Famenne'i ringkond on üks viiest haldusringkonnast Belgias Luxembourgi provintsis.
Vallad ja osavallad.
Ringkond koosneb 9 vallast ja 54 osavallast.
Richard Teichmann

Richard Teichmann (24. detsember 1868 Lehnitzsch, Tüüringi – 15. juuni 1925 Berliin) oli juudi päritolu Saksamaa maletaja.
Pealinna Brüsseli ringkond

Pealinna Brüsseli ringkond on üks Belgia 43-st haldusringkonnast ja hõlmab kogu Pealinna Brüsseli piirkonda. Ringkonna kuberneri nimetab ametisse piirkonna valitsus, keskvalitsuse ministrite nõukogu nõusolekul.
Brüsseli haldusjaotus.
Ringkond koosneb 19 vallast ja 22 osavallast.
Vallad.
Märkus: klikitavad numbrid kaardil vastavad loendi numbritele (parempoolne veerg).
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
Osavallad.
Osavaldadeks on kõik vallad, lisaks neile Brüsseli linnaosad Haren, Laken "(Laeken)" ja Neder-Over-Heembeek, mis liideti Brüsseliga (kaardil tähistatud nr 4-ga) 1921. aastal.
Hanno Ojalo

Hanno Ojalo (sündinud 1. juulil 1961) on sõjaajalooalaste raamatute autor ja kirjastaja. 
1983. aastal lõpetas ta Tallinna Polütehnilise Instituudi majandusteaduskonna ökonomistina.
Ta oli aastatel 2004–2013 Eesti Akadeemilise Sõjaajaloo Seltsi esimees. 
Ta on paljude sõjaajalugu käsitlevate raamatute autor või kaasautor.
Pissiv poiss

"Pissiv poiss" ("Manneken Pis") on purskkaev Brüsselis, üks Brüsseli tähtsamaid vaatamisväärsusi.
Purskkaev asub tänavaristil, kus kohtuvad Rue de l'Étuve/Stoofstraat ja Rue du Chêne/Eikstraat. Selle leidmiseks tuleb keskväljakul mööduda vasakult raekojast ning minna mõnisada meetrit edela suunas piki Rue Charles Bulsi tänavat.
Purskkaevuks olev 61 cm kõrgune pronkskuju kujutab alasti poissi, kes urineerib purskkaevubasseini. Kuju valmistas 1619. aastal Brüsseli skulptor Hieronimus Duquesnoy. Kuju on korduvalt varastatud, praegu nähtav on 1965. aastal valmistatud koopia. Originaali hoitakse keskväljakuäärses Maison du Roi/Broodhuisi hoones.
Alates 16. oktoobrist 1975 on see kultuurimälestisena kaitse all.
"Pissiva poisi" ja selle valmistamisega on seotud mitu legendi.
Alates 1987. aastast on Brüsselis "Pissiva poisi" eeskujul ka purskkaev "Pissiv tüdruk".
Riietamine.
Skulptuuri riietatakse mitu korda nädalas erisugustesse kostüümidesse-rõivastesse kindla kava järgi, mis on välja pandud ka skulptuuri kõrvale. Garderoob koosneb mitmesajast kostüümist, paljusid neist on võimalik vaadata püsinäitusel linnamuuseumis. Vanim väljapandud kostüüm on pärit 17. sajandist. Riietamist korraldab mittetulundusühing The Friends of Manneken-Pis, mis võtab igal aastal vastu sadu ettepanekuid kuju rõivastamiseks ning valib neist välja vähesed, mis teostatakse. Riietamistseremoonia viiakse läbi pidulikult, tihti koos muusikaga. Paljud kostüümid kujutavad Brüsselit külastavate eri rahvusest turistide rahvarõivad, kuid on ka mitmete ametite ja elukutsete tööriietusi. 
2006. aastal riietati skulptuur Eesti Vabariigi 88. sünnipäeva auks eesti rahvarõivastesse. Eesti rahvarõivaid kandis skulptuuri poiss ka 2008. aastal.
2010. aasta veebruaris riietati kuju setu rahvarõivastesse.
Belgia haldusringkonnad

Belgias on kokku 43 haldusringkonda. 22 ringkonda asub Flandria piirkonnas, 20 Valloonias, Pealinna Brüsseli ringkond on omaette haldusringkond.
Seinakell

Seinakell on kell, mis paigaldatakse ruumi seinale. 
Ühiskondlikes hoonetes kasutatavad seinakellad pole sageli iseseisvad kellad, vaid kellasüsteemi ajanäitajad, mis saavad aja elektrisignaalidega emakellalt.
Melody Klaver

Melody Zoë Klaver (sündinud 9. septembril 1990 Amsterdamis) on hollandi filminäitleja.
Osatäitmise eest Martin Koolhoveni filmis "Oorlogswinter" sai ta 2009. aastal Rembrandti auhinna Hollandi parima naisfilminäitlejana.
Charles Mingus

Charles Mingus Jr. (22. aprill 1922 – 5. jaanuar 1979) oli kõrgelt hinnatud ja oluliselt džässmuusikat mõjutanud mustanahaline USA džässmuusik, kontrabassimängija, helilooja, ansamblijuht, eksperimenteerija ja muusikaõpetaja. 
Ta oli õppinud trombooni ja tšellot, kuid loobus tšellomängija karjäärist kontrabassi kasuks, kuna mustanahalistel polnud võimalust tol ajal klassikalises muusikas läbi lüüa. Mingus sai mitmekülgse loomingu eest mitmeid mainekaid muusikaauhindu. 
1993. aastal avaldas USA Kongressi raamatukogu soovi arhiivida kõik Mingusest säilinud dokumendid – noodid, salvestised, kirjavahetuse ja fotod –, mida asjaosalised kirjeldasid kui "kõige olulisemat džässiajaloo käsikirjakogu". 
Tema arendatud vormiga, tihti massiivseid sümfoonilisi kõlasid sisaldavat "hardbop"-stiilis muusikat peetakse üheks "free jazz"'i teerajajaks. Mingus kirjutas muusikat, mis sisaldab kuumi ja hingestatud "bebop"'i ja "hardbop"'i meelolusid ja tugevat gospelmuusika vaimsust, mille ta ühendas "third stream"'i, "free jazz"'i ja klassikalise muusika elementidega. Ehkki Mingus ise vältis oma heliloomingu liigitamist, lõi ta isikupärast muusikat, mis sulatab klassikalise muusika traditsioone unikaalse eksperimentaalse džässiga. Muuhulgas väitis ta, et tema peamisteks mõjutajad on Duke Ellington ja kirik. Minguse tuntuim ansambel oli sekstett koos Dannie Richmondi, Jaki Byardi, Eric Dolphy, Johnny Colesi ja Clifford Jordaniga.
1970. aastate keskpaigaks põdes Mingus amüotroofilist lateraalskleroosi, mis hävitas ta suurepärase pillimängutehnika sedavõrd, et elu lõpupoolel ei saanud ta enam pilli mängida. 
Mingus oli väga viljakas looja, temalt ilmus kümne aasta jooksul 30 albumit. Osa džässiajaloolasi peab tema parimaks kompositsiooniks "Epitaphi", mis on kirjutatud 30-liikmelisele orkestrile. Teos on 4235 takti pikk ja kestab umbes 2 tundi, see on teadaolevalt ajaloo pikim džässikompositsioon. Teose esmaesituseni jõuti ligi kümme aastat pärast helilooja surma.
Enda sõnul pidas ta oma loomingust parimaks "third stream"'i vaimus kirjutatud lugusid ning 1972. aastal ilmunud albumit "Let My Children Hear Music", mille lugude jaoks oli ta kasutanud suurt džässorkestrit ning erinevaid arranžeerijaid ja dirigente.
Charles Mingus suri 56-aastaselt Mehhikos Cuernavacas, kuhu ta oli sõitnud end ravima. Minguse tuhk on puistatud Gangese jõkke Indias.
Marili Toome

Marili Toome (neiupõlvenimi Marili Sokk; sündinud 23. septembril 1975) on eesti kunstnik, filmilavastaja, animaator, nukujuht ja teatrikunstnik.
Kondenseerunud tsüklitega molekulid

Kondenseerunud tsüklitega molekulid ehk kondenseerunud tsüklid ("fused rings") on polütsüklilised ühendid, mida iseloomustab tsüklitele ühiste aatomite esinemine molekulis. Tavaliselt on tegemist vähemalt bitsüklilise orgaanilise molekuliga, mille tsüklitel on üks, kaks või enam ühist süsinikuaatomit.
Kondenseerunud tsüklid võivad olla kolme tüüpi:
Tsüklilistel ühenditel on stereoisomeeria tihedalt seotud geomeetrilise isomeeria ("cis-, trans-") ja kiraalsusega. Kondenseerunud tsüklid saavad olla alitsüklilised, heterotsüklilised või aromaatsed ühendid. Tsüklitega võivad olla seotud asendusrühmad või kõrvalahelad. Süsiniku kunstlikult saadud allotroobid nagu grafeen ja fullereen on maksimaalselt kondenseerunud tsüklite piirjuhud.
Belgia kohturingkonnad

Belgia jaguneb 27 kohturingkonnaks.
Kadri Leetmaa

Kadri Leetmaa (neiupõlvenimega Kadri Org; sündinud 20. augustil 1975) on Eesti geograaf (spetsialiseerunud inimgeograafiale) ja poliitik.
Haridus.
Ta õppis aastatel 1993–1997 Tartu Ülikoolis geograafiat bakalaureuseõppes ja 1997–2005 inimgeograafiat magistriõppes. 2003–2005 oli ta külalisüliõpilane Trieri Ülikoolis Saksamaal. 2005–2008 õppis ta inimgeograafiat Tartu Ülikoolis doktoriõppes. 2005. aastal kaitses ta magistritöö teemal "Eeslinnastumine Tallinna linnaregioonis sotsialismijärgsel perioodil" (juhendaja Tiit Tammaru), 2008. aastal doktoritöö "Residential suburbanisation in the Tallinn metropolitan area" ("Rahvastiku eeslinnastumine Tallinna linnaregioonis", juhendaja Tiit Tammaru).
Töö ja teadustegevus.
1996–2001 töötas ta Haanja Looduspargis maakasutuse planeerimise spetsialistina (poole kohaga), 2001–2002 Harju maavalitsuses peaspetsialistina. 2005–2007 oli ta assistent Euroopa Parlamendi eesti kirjaliku tõlke osakonnas.
2005–2008 oli Tartu Ülikooli ökoloogia- ja maateaduste instituudi geograafia osakonnas doktorant-teadur ja alates 2009. aastast on ta samas inimgeograafia teadur.
Poliitiline tegevus.
Ta kuulub Sotsiaaldemokraatlikku Erakonda.
Ta on Tartu linnavolikogu arengu- ja planeerimiskomisjoni liige alates 2009. aastast ning Elva linnavolikogu arengukomisjoni liige alates 2011. aastast.
Alates 16. jaanuarist 2022 on ta Sotsiaaldemokraatliku Erakonna Tartu piirkonna esimees.
Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 10 (Tartu linn) 415 häält ning ei osutunud valituks.
Väliskulu

Väliskulu (inglise "external cost") on ühe inimrühma tegevuse välismõju tõttu tekkinud kulu teisele inimrühmale, mida esimene rühm arvestab ja kompenseerib vaid osaliselt. 
Väliskulu kui negatiivse keskkonnamõjuga tekitatud kahju jaguneb kaheks komponendiks: toote hinnas maksu või keskkonnatasuna majanduslikult arvestatud väliskuluks ja arvestamata väliskuluks. Arvestamata väliskulu jaguneb rahas mõõdetavaks ja rahas mõõdetamatuks.
Varihind

Varihind on majandusmatemaatilise mudeli koefitsient, mis iseloomustab mingi toote, hüve või majandusharu väärtuse muutumist olenevalt mudeli sihifunktsiooni ja piirangute muutumisest.
Varihindade abil on teoreetiliselt võimalik prognoosida tooterühmade hindade dünaamikat olenevalt näiteks keskkonnakaitse piirangutest tingimusel, et mudel peegeldab adekvaatselt tootjate ja tarbijate käitumist ning teisi hindade kujunemist mõjutavaid tegureid. Tegelikult ei ole see tingimus mitte kunagi täidetud ja varihindu saab kasutada seepärast vaid prognoosimise üsna algelise abivahendina.
Ero Liivik

Ero Liivik on eesti jurist, kes on kirjutanud uurimusi Eesti riigiõigusest ja õiguse sotsioloogiast. 
Ta lõpetas 2000. aastal Tartu Ülikooli õigusteaduskonna, 2017. aastal kaitses doktoritöö "Otsedemokraatia Eestis: õigussotsioloogilisi aspekte."
Ajakirjanduses on ilmunud tema artikleid poliitilistel teemadel, otsedemokraatiast ja omavalitsuskorraldusest.
Poliitiline tegevus.
2011. aastal kandideeris Liivik parteituna Erakonna Eestimaa Rohelised nimekirjas Riigikokku, kuid ei osutunud valituks.
Vaesus

Vaesus on täisväärtusliku elu alalhoidmiseks vajalike piisavate materiaalsete ja ka kultuuriliste vahendite puudus.
Mõiste.
Jagatakse absoluutseks ehk primaarseks vaesuseks ja suhteliseks ehk sekundaarseks vaesuseks. Absoluutne vaesus viitab sellele, et rahuldamata on esmatähtsad vajadused elu alalhoidmiseks – puuduvad toit ja peavari, raske on maksta ära oma üür või kommunaalkulud. 
Suhteline vaesus tähendab ennekõike seda, et inimene ei suuda endala lubada elustiili, mis vastavas riigis on tavapärane. 
Jagunemine Eestis.
Absoluutne vaesus oli Eestis suurem murekoht 2000. aasta paiku, mil alla selle piiri elas ligi kolmandik elanikkonnast. 2020-aastateks oli absoluutses vaesuses inimesi Eestis paar protsenti.
2019. aastal elas Eestis suhtelises vaesuses 20,7% ja absoluutses vaesuses 2,3% elanikkonnast. 
2020. aastal elas absoluutses vaesuses 2,2% ja suhtelises vaesuses 20,6% Eesti elanikkonnast. Seega elas Eestis 2020. aastal ligi 28 700 inimest absoluutses vaesuses (kuusissetulek oli väiksem kui 220 eurot) ning suhtelises vaesuses ligi 270 800 inimest (kuusissetulek oli väiksem kui 631 eurot). 
2020. aastal elas Eestis suhtelises vaesuses 17% lastest (see erineb piirkonniti: Ida-Virumaal elab suhtelises vaesuses 30% ja Valgamaal iga teine laps). Iga teine pensionär Eestis on vaesusriskis, üksi elavatest pensionäridest on vaesusriskis 80%. Kõige suurem oli suhtelise vaesuse määr 2020. aastal Ida-Virumaal (31,4%), Võrumaal (30%) ja Valgamaal (29,3%). Kõige madalam Harjumaal (16,5%), Tartumaal (18,8%) ja Lääne-Virumaal (19,5%). 
Absoluutse vaesuse määr oli kõige kõrgem Lõuna-Eestis (2,5%) ja kõige madalam Lääne-Eestis (1,4%).
2023. aastal oli absoluutse vaesuse piir allpool sissetulekut 338 eurot kuus ja suhtelise vaesuse piir 876 eurot kuus.
Vaesuse tsükkel

Vaesuse tsükkel (inglise "cycle of poverty") on iseenesest võimenduv vaesuse ja sotsiaalse heidiklikkuse tsükkel, mis kandub edasi põlvkonnalt põlvkonnale. 
Vaesuse tsükkel näitab kvalifitseerimata tööjõu, madala sissetuleku, halbade elamisolude ja kehvade haridusvõimaluste seost.
Vaesusindeks

Vaesusindeks (inglise "human poverty index", HPI) riigi elustandardi näitaja. 
Inimpuuduse indeks (HPI) võeti esmakordselt kasutusele ÜRO arenguprogrammi (UNDP) inimarengu aruandes 1997. aastal, püüdes koondnäitajaga ühendada elukvaliteedi puuduste erinevad omadused, et jõuda kokkuvõtlik hinnang vaesuse ulatuse kohta kogukonnas. 
See tähendab, et kui inimarengut peetakse laiendavateks valikuteks ja vabaduste laiendamiseks, et nad saaksid inimväärse elatustaseme, vabaduse, väärikuse, enesehinnangu ja teiste austamise, siis peaks vaesuse mõõtmisel arvestama nende vabaduste äravõtmisega.Seepärast vaatleb HPI inimarengu indeksis võetud kolme põhimõõdu puudust: pikk ja tervislik elu, mida mõõdetakse tõenäosusega, et ei ela enne 40-aastaseks saamist; teadmised või väljajätmine sellest, nagu mõõdetakse täiskasvanute kirjaoskuse tasemega; ja inimväärne elatustase või põhiteenuste puudumine, mõõdetuna nende elanike osakaaluga, kes ei kasuta parema veega seotud allikaid ja vanusepiiri alla kuuluvate laste osakaal.
Kui inimarengu indeks mõõdab üldist inimarengut riigis, siis vaesusindeks peegeldab selle jaotumist ja mõõdab takistusi ühtlase inimarenguni jõudmisel, samuti põhiliste inimarengu dimensioonide puudumist. 
HPI-1 mõõdab vaesust arengumaades, HPI-2 mõõdab vaesust tööstusriikides, kuna suhteline vaesus varieerub kogukonna majanduslikest ja sotsiaalsetest oludest olenevalt.
Inimese vaesusnäitaja (HPI) kohta on kolm näitajat:
Elamis vanus: surma tõenäosus suhteliselt varases eas ja seda tähistab tõenäosus, et HPI-1 ja HPI-2 ei ela alles vastavalt 40-60-aastastele. 
Teadmised: lugemis- ja suhtlemismaailmast väljajätmine ja seda mõõdetakse kirjaoskamatu täiskasvanute osakaaluga. 
Inimväärne elatustase: Eelkõige üldine majanduslik eraldamine
Inimarengu aruande veebisaidil antakse kokkuvõtlik ülevaade "Kombineeritud indeks, mis puudutab inimarengu indeksis sisalduvaid kolme põhimõõdet: pikk ja tervislik elu, teadmised ja inimväärne elatustase". 
Selle arvutamise valem on: 
HPI-1 = formula_1
Inimarengu aruannete veebisaidil on see kokkuvõte "Kombineeritud indeksite puudused nelja põhimõõdul, mis on võetud inimarengu indeksis - pikk ja tervislik elu, teadmised ja inimväärne elatustase ning ka sotsiaalne tõrjutus". Selle arvutamise valem on:
Mitmemõõtmeline vaesuse indeks (MPI) aitab ressursse tõhusalt jaotada, võimaldades suunata vaesuse suurimat hulka; see võib aidata mõnda ühtset geograafilist strateegiat suunata strateegiliselt ja jälgida poliitilise sekkumise mõjusid. MPI-d saab kohandada riigi tasandil, kasutades indikaatoreid ja kaalusid, mis mõjutavad piirkonda või riiki, seda võib kasutada ka riiklike vaesuse kaotamise programmide jaoks ning seda saab kasutada aja jooksul muutuste uurimiseks.
Ligikaudu 29 protsenti elanikkonnast elab praegu umbes 9 miljardist inimest 102 arenguriigis, kusjuures umbes 29 protsenti elanikkonnast elab mitmemõõtmelises vaesuses, st vähemalt 33 protsenti näitajatest, mis kajastavad tervise, hariduse ja elatustaseme puudust. Kui ebaõnnestumisi esineb - rahalises, loodusjärgses või muul viisil - on ligikaudu 900 miljonit inimest ohus.
Keskkonna isepuhastusvõime

Keskkonna isepuhastusvõime (inglise "en­viron­mental assimilative capacity") on ökosüsteemide võime assimileerida ja kahjutustada saastust organismide elutegevuse ning füüsikalis-keemiliste protsesside tulemusena. 
Keskkonna isepuhastusvõime on üks olulisemaid ökosüsteemide omadusi, mida inimtegevuses (nii üksikisiku, ettevõtte kui riigi tasandil) kasutatakse enamasti tasuta.
Enriko Talvistu

Enriko Talvistu (sündinud 20. veebruaril 1961 Tartus) on eesti kunstiajaloolane, kunstikriitik ja publitsist.
Kunstiajaloolasena on ta kunsti uurinud ja tutvustanud, olnud kriitik ja polemiseerinud kunstiteemadel. Lisaks on ta ajakirjanduses sõna võtnud Tartu linna arengu teemadel. On koostanud arvukalt muinsuskaitse eritingimusi.
Ta on avaldanud näituseülevaateid ja arvustusi ning käsitlenud Tartu ehitismälestisi. Algatas koos Martti Preemi ja Silver Vahtrega 1991. aastal Tartus rahvusvahelise linnakujundus- ja arhitektuurialased meistrikursused "Ristmik".
Talvistu oli 1986. aastal vanade Tartu tänavanimede taastamise eestvedaja. Selle tegevuse tulemusena õnnestus näiteks raekoja hoone 200 aasta juubeliga seoses nimetada Nõukogude väljak Raekoja platsiks.
Ta on varem kuulunud Eesti Kunstiteadlaste ja Kuraatorite Ühingusse ja olnud seal juhatuse esimese koosseisu liige (1993–1996).
Haridus ja töökäik.
Enriko Talvistu lõpetas 1978. aastal Miina Härma nimelise Tartu 2. Keskkooli. Samal aastal astus ta Tartu Riikliku Ülikooli ajalooteaduskonda, ülikooli lõpetas 1984. aastal diplomiga, mille kaitses kunstiajaloo-alase lõputööga "Arnold Akberg ja Eesti Kunstnikkude Rühm (konstruktivism eesti kunstis)".
Talvistu on töötanud aastatel 1982–1984 Tartu Kunstimuuseumis teadurina, 1988–1896 teadusdirektorina ja 1996–1999 direktorina. Vahepeal, 1984–1988, juhtis ta Tartu Arhitektuurimälestiste Inspektsiooni tööd.
2000. aastatel töötas ta lühikeste perioodidena tööjuhatajana ühes Tartu ehitusfirmas. Vahepeal töötas Talvistu Tartu Kõrgemas Kunstikoolis rektori Ants Juske abina (koondati pärast Juske sunnitud tagasiastumist 2004. aastal). Hiljem on Talvistu tegutsenud vabakutselisena.
Isiklikku.
Tema abikaasa oli kunstiajaloolane, Tartu Kunstimuuseumi endine teadusdirektor Tiiu Talvistu. Nende poeg Peeter Talvistu töötab Tartu Kunstimajas kuraatorina, tütar Mary-Ann Talvistu on KUMU hariduskeskuse juhataja.
Veemajanduskava

Veemajanduskava on kava vee kaitse ja kasutuse korraldamiseks vesikonnas, alamvesikonnas või valgalal sõltumata kohalikest, riiklikest või rahvusvahelisest halduspiiridest. 
Veemajanduskava eesmärk on tagada veekogu võimalikult looduslik seisund (täpsemalt määratletud veeklass) ning hoida mere-, pinna- ja põhjavee kvaliteet, hulk ja režiim inimtegevusest võimalikult rikkumatuna.
Ökosüsteemne juhtimiskorraldus

Ökosüsteemne juhtimiskorraldus (inglise "eco­system management") on loodusvarade kasutust ja kaitset siduv majandamisviis, mis seab eesmärgiks toorme ja muude inimest huvitavate väärtuste produtseerimise või kättesaadavaks tegemise tingimusel, et säiliksid ökosüsteemi struktuur ja funktsioonid: nii looduslikud protsessid (nt bioloogilised, hüdroloogilised, biokeemilised, elurikkust kandvad) kui teised ökosüsteemiteenused (nt kliima reguleerimine, õhu puhastamine, saasteainete absorbeerimine ning neutraliseerimine).
Heinrich Laul

Heinrich Wilhelm Laul (5. august 1910 Tallinn – 16. aprill 1991 Tallinn) oli eesti tehnikateadlane, Tallinna Polütehnilise Instituudi professor, Eesti NSV Teaduste Akadeemia liige (1961).
Haridus.
Lõpetas 1930. aastal Gustav Adolfi Gümnaasiumi, omandas Tallinna Tehnikumi tehnilistel kursustel ehitustehniku kutse. Aastatel 1934–1936 õppis Tartu Ülikooli tehnikateaduskonnas, 1939. aastal lõpetas "cum laude" Tallinna Tehnikaülikooli ehitus- ja mehaanikateaduskonna tööstuse- ja tsiviilehituse erialal. EÜS Põhjala vilistlane. Täiendas end matemaatika alal. 1947. aastal kaitses ta Tallinna Polütehnilises Instituudis tehnikakandidaadi väitekirja. 1955. aastal kaitses Leningradi Raudteetranspordi Instituudis tehnikadoktori väitekirja. Sai professoriks 1956. aastal.
Töökäik.
1930. aastail osales Kadrioru staadioni varikatuse, Pärnu rannakohviku seenrõdu kandekonstruktsioonide, Maardu fosforiiditehase ja elamute projekteerimisel.
Aastatel 1937–1940 Tallinna Tehnikaülikoolis tugevuse ja tehnilise mehaanika laboratooriumi vanemassistent ja instruktor-assistent. Aastatel 1940–1941 oli ta Tallinna Linna Töörahva Saadikute Nõukogu kommunaalmajanduse osakonna peainsener. 1941. aasta suvel oli ta Tallinna kindlustustööde juhte, mistõttu Saksa okupatsioonivõimud karistasid teda selle eest aastaga koonduslaagris. Aastatel 1944–1946 projekteeris ta Eesti NSV Maanteede Valitsuse insenerina sõjas purustatud sildade asemele uusi maantee- ja raudteesildu.
1946. aastast oli ta seotud Tallinna Polütehnilise Instituudiga: aastatel 1946–1948 oli ta ehitusmehaanika ja konstruktsioonide kateedri vanemõpetaja ning 1948–1956 dotsent. Aastatel 1947–1958 oli TPI ehitusteaduskonna dekaan, 1950–1975 TPI ehituskonstruktsioonide kateedri juhataja, 1956–1986 samas kateedris professor ning 1986–1991 konsultantprofessor.
Eesti NSV Teaduste Akadeemia korrespondentliikmeks valiti 1961. aastal mehaanika alal, akadeemik 1989. 
Teadustöö.
Raudbetoonkoorikute arvutamismeetodid, silindrilised raudbetoonkoorikud, õhukeseseinalised ja ruumkonstruktsioonid.
Avaldas üle 130 publikatsiooni, sealhulgas õpikuid (nt “Raudbetoon” I (1960) ja II (1962)). Tema juhendamisel on kaitstud 26 väitekirja. Avaldas trükisõnas mälestusi õpingu- ja tööaastatest TPIs.
Liikmesus.
Koos akadeemik Nikolai Alumäega raudbetoonkoorikute uurimissuuna rajaja Eestis; mitme rahvusvahelise ehituskonstruktsioonidealase assotsiatsiooni (IASS jt) liige; NSV Liidu Riikliku Ehituskomitee betoonialaste uuringute nõukogu liige; Eesti NSV TA Ehituse Teadusliku Uurimise Instituudi nõukogu liikmena ehituspoliitika suunajaid; Eesti NSV Riikliku Ehituskomitee raudbetoonikomisjoni esimees ja konsultant keerukate konstruktsioonide projekteerimisel ja ehitamisel; osales Estonia teatri taastamise tehniliste probleemide lahendamisel ning juhendas Tallinna laululava kõlaekraani projekteerimist ja mudelkatsetusi; Eesti Arhitektide Liidu liige; TTÜ õppejõudude ja ametnike kehalise kasvatuse ühingu kirjatoimetaja 1937–1940, Tallinna Teadlaste Maja liige. 
Harrastused.
Muusika, sport, kirjandus.
Waregemi vald

Waregem on peamiselt hollandikeelse elanikkonnaga vald Belgias Flandria piirkonnas Lääne-Flandria provintsis Kortrijki haldusringkonnas. Valla keskasula on 1999. aastal linnaõigused saanud Waregem.
Leie jõe orus paiknev Waregem asub Kortrijki ja Genti vahel. Waregemi lähistel suubub Leie jõkke Mandeli jõgi.
Ajalugu.
Metsane piirkond Leie jõe kallastel oli asustatud juba esimestel sajanditel meie aja järgi.
Asulad.
Waregemi haldusalasse kuuluvad järgmised osavallad ja piirkonnad:
Torgu vald (Jämaja kihelkond)

Torgu vald (saksa keeles "Torkenhof") oli vald Jämaja kihelkonnas. Vallamaja asus tänapäeva Laadla küla alal.
1939. aasta valdade reformi käigus sai Torgu vallast uus Torgu vald, välja arvatud Rahuste küla piirkond, mis läks Salme valla koosseisu.
Vallas on sündinud poliitik Johannes Perens, mälumängur Robert Helde, helilooja ja luuletaja Olev Sau.
Kangasteljed

Kangasteljed ehk kangaspuud ehk kangasjalad (ka "teljed", "maateljed, lihtteljed"; Lõuna-Eestis ka: "peeled, "Võru murdes" peele (mitmus)") on seade kanga kudumiseks käsitsi.
Kangastelgedele veetakse lõimelõngad ning nendesse kootakse lõnghaaval koelõngad.