tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Werner Kogler

Werner Kogler (sündinud 20. novembril 1961 Hartbergis Steiermargi liidumaal) on Austria poliitik. Ta kuulub erakonda Rohelised – Roheline Alternatiiv. Ta oli 7. jaanuarist 2020 kuni 3. märtsini 2025 Austria kunsti-, kultuuri-, avaliku teenistuse ja spordiminister ning Austria asekantsler kuni 2. oktoobrini 2024.
Ta on sündinud 1961. aastal Hartbergis Steiermargi liidumaal Austrias. Ta on õppinud Grazi Ülikoolis majandus- ja õigusteadust, lisaks on õppinud keskkonna majandamist. 1994. aastal kaitses ta Grazis magistritöö sotsiaal- ja majandusteadustes ning sai magistrikraadi.
Ta oli 1980. aastate alguses üks rohelise erakonna loojatest Steiermargi liidumaal.
Surelikud masinad

"Surelikud masinad" on Philip Reeve'i 2001. aastal ilmunud lasteraamat. Eesti keeles ilmus teos 2006. aastal.
Kuldseeklid

"Kuldseeklid" on Philip Reeve'i 2003. aastal ilmunud lasteraamat.
Seade (muusika)

Seade on muusikas heliteosest tuletatud heliteos.
Seade võib olla
Põrgulikud leiutised

"Surelikud masinad" on Philip Reeve'i 2005. aastal ilmunud lasteraamat.
Pimenev tasandik

"Pimenev tasandik" on Philip Reeve'i 2006. aastal ilmunud lasteraamat.
&quot;Surelike masinate&quot; tetraloogia

"Surelike masinate" tetraloogia on Philip Reeve'i fantaasiaraamatute sari. Raamatud on kirjutatud aastatel 2001–2006. 
Sarjas ilmunud raamatud:
Mihhail Mišustin

Mihhail Vladimirovitš Mišustin (vene keeles "Михаил Владимирович Мишустин", sündinud 3. märtsil 1966 Moskvas), 1. klassi tõeline riiginõunik, on Venemaa riigitegelane, alates 16. jaanuarist 2020 Venemaa peaminister.
Ta oli aastatel 2010–2020 Venemaa maksuameti peadirektor.
Haridus.
Mišustin alustas 1983. aastal õhtuses õppevormis õpinguid Moskva tehnikainstituudis (Московский станкоинструментальный институт) ja lõpetas selle õppeasutuse päevases õppevormis 1989. aastal (eriala: raalprojekteerimine); 1992. aastal lõpetas ta sama õppeasutuse juures aspirantuuri, majandusteaduste doktor (2010).
Isiklikku.
Mišustin on abielus Vladlena Mišustinaga, neil on kolm poega. Talle meeldib jäähoki.
Saint-Vaast-en-Cambrésis

Saint-Vaast-en-Cambrésis on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Caudry kantonis.
Saulzoir

Saulzoir on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Caudry kantonis.
See asub Selle jõe ääres. Linna asukohas toimus Julius Caesari lahing nervide vastu.
Solesmes (Nord)

Solesmes on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Caudry kantonis.
Sommaing

Sommaing on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Caudry kantonis.
Vendegies-sur-Écaillon

Vendegies-sur-Écaillon on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Caudry kantonis.
Helena Henschen

Helena Henschen (21. märts 1940 Solna – 27. jaanuar 2011) oli Rootsi disainer ja kirjanik. Stockholmis sündinud ja kasvanud Henschen töötas graafilise disaineri ja lasteraamatute illustreerijana. Ta oli disainifirma Mah-Jong kaasasutaja.
2009. aastal võitis ta Euroopa Liidu kirjandusauhinna oma romaani "I skuggan av ett brott" ("Kuritöö vari") eest, mis käsitleb von Sydowi mõrvu. 7. märtsil 1932 leiti oma kodust Norr Mälarstrandis Stockholmis surnuks pekstuna Rootsi poliitik Hjalmar von Sydow, tema kokk Karoline Herou ja teenija Ebba Hamn. Mõrvariks oli von Sydowi 23-aastane poeg Fredrik von Sydow, kes sama päeva õhtul Uppsala restoranis Gillet lasi esmalt maha oma naise Inguni ja seejärel iseenda.
Helena Henscheni ema oli Fredrik von Sydowi noorem õde.
Komplementlause

Komplementlause on kõrvallause, mis on pealause predikaadi seotud laiend. Tavaliselt paikneb see pealause predikaadi järel. Komplementlause on täielikult viiteseoses pealauses oleva korrelaadiga, mis on mõnikord lauses olemas, kuid enamjaolt juurdemõeldav. Näiteks:
Korrelaatideks on enamasti näitavad asesõnad "see", "selline", "säärane", "niisugune", "seesugune", harva ka näitavad määrsõnad "nii" ja "sedasi" "." 
Enamjaolt laiendavad komplementlaused:
Eesti keel.
Eesti keeles jagunevad komplementlaused sarnaselt muudele seotud laienditele:
Korrelaadi süntaktilise funktsiooni järgi jagunevad komplementlaused:
Kommunikatiivse lausetüübi järgi jagunevad komplementlaused väit- ja küsilauseteks . Sidendeid, mis seovad komplementlauset pealausega nimetatakse komplementiseerijateks .
Väitlause komplementlausena.
Väitlausete komplementiseerijad on:
Väitlause võib seostuda pealausega ka ilma komplementiseerijata, näiteks "See on ju ilmselge, ta armastab sind".
Küsilause komplementlausena.
Küsilausete komplementiseerijad on:
Teised keeled.
Inglise keele komplementlause puhul on pealause verb ja komplementiseerija teineteisest sõltuvad. Kui pealause verb nõuab finiitvormiga komplementlauset, on komplementiseerija "that". Kui pealause verb nõuab infiniitvormiga komplementlauset ja lause subjekt on nähtav, on komplementiseerija "for". Kui lause subjekt ei ole nähtav, ei ole ka komplementiseerijat. 
Finiitvormiga komplementlauset nõuavad näiteks kõnelemist ja teadmist väljendavad verbid "know", "think", "say", "fear", "hope", "tell". Infiniitvormiga komplementlauset nõuavad näiteks mõjutamist väljendavad verbid "force", "cause", "request."
Saksa keeles peab finiitvormiga komplementlause algama komplementiseerijaga, milleks on "dass". Infiniitvormiga komplementlaused ei alga kunagi komplementiseerijaga. Komplementiseerija asemel nõuavad need "zu-"infinitiivi.
Novosiltsov

Novosiltsov on mitme aadlisuguvõsa nimi:
Novosiltsov (Orjol)

Novosiltsov (saksa keeles "Nowossilzow") oli Orjolist pärit aadlisuguvõsa. 
Ajalugu.
Novosiltsovid olid pärit Orjolist. Suguvõsaliin algab tagasihoidlikku päritolu Ivan Novosiltsoviga, kellest sai ohvitser. Tema poeg Pjotr Ivanovitš Novosiltsov (1743−1805) sai keisrinna Katariina II 31. detsembril (vkj) 1786 aadlidiplomi ja vapi. Tema järeltulijate hulgas oli mitmeid väljapaistvaid tegelasi.
Novosiltsovid rüütelkonna matriklis.
Kindralmajor Ivan Petrovitš Novosiltsov (1793−1824) immatrikuleeriti 28. märtsil (vkj) 1823 Kuramaa rüütelkonna matriklisse. Tema noorem vend Nikolai Petrovitš Novosiltsov (1789−1856) immatrikuleeriti Eestimaa rüütelkonna matriklisse 15. veebruaril (vkj) 1830.
Cornelius A. Smith

Sir Cornelius Alvin Smith on (sündinud 7. aprillil 1937) on alates 28. juunist 2019 Bahama kindralkuberner.
Elutee.
Ta oli aastast 2008 Bahama suursaadik Ameerika Ühendriikides. Lisaks on ta olnud ka riigi transpordi- ja lennundusminister. Aastal 2018 nimetati ta Bahama kindralkuberneri asetäitjaks.
Laura Freudenthaler

Laura Freudenthaler (sündinud 1984 Salzburgis) on Austria kirjanik. Viini ülikoolis õppis ta saksa keelt ja kirjandust, filosoofiat ja soouuringuid. Ta elab Viinis.
Tema novellikogu "Der Schädel der Madeleine" ilmus 2014. Debüütromaani "Die Königin schweigt" eest sai ta 2018. aastal Bremeni linna kirjandusauhinna ("Literaturpreis der Stadt Bremen") ning Chambéry esikromaanide festivalil nimetati see parimaks saksakeelseks debüüdiks. 2019 ilmus tema teine romaan "Geistergeschichte" ("Tondijutt"), mille eest ta pälvis samal aastal Euroopa Liidu kirjandusauhinna.
Hubert Minnis

Hubert Alexander Minnis (sündinud 16. aprillil 1954) on Bahama poliitik, kes oli aastatel 2017–2021 Bahama peaminister. Ta on ühtlasi erakonna Vaba Rahvuslik Liikumine (FNM) juht ja Bahama parlamendi liige.
Minnis valiti esimest korda parlamenti New Providence'i saare Killarney ringkonnast 2007. aastal, pärast FNM-i lüüasaamist 2012. aasta valimistel sai ta Hubert Ingrahami asemel partei uueks esimeheks.
Minnis oli 2016. aasta detsembris haripunkti jõudnud lahkhelide pärast sunnitud FNM-i juhi kohalt tagasi astuma, 2017. aasta aprillis sai ta uuesti esimeheks. Ta sai peaministriks, kui tema juhitud partei 10. mail 2017 toimunud valimised võitis.
Sandra Mason

Dame Sandra Prunella Mason (sündinud 17. jaanuaril 1949) on alates 30. novembrist 2021 Barbadose president, enne seda oli ta aastatel 2018–2021 Barbadose viimane kindralkuberner. 
Ta on vandeadvokaat, lisaks töötanud kohtunikuna Saint Lucia ülemkohtus ja Barbadose apellatsioonikohtus. Ta on Barbadose esimene naisadvokaat. Lisaks on ta kuulunud CARICOM-i regionaalse integratsiooni komisjoni. 
Aastal 2017 nimetati ta riigi kindralkuberneriks, ametiaeg algas 8. jaanuaril 2018. Ta on pälvinud mitmeid kõrgeid Ühendkuningriigi autasusid.
Mia Mottley

Mia Amor Mottley (sündinud 1. oktoobril 1965) on Barbadose poliitik ja advokaat, Barbadose peaminister ning Barbadose Tööpartei (BLP) juht. Ta on mõlemas ametis ajaloo esimene naine.
Ta on alates 1994. aastast olnud parlamendiliige Kirde-Saint Michaeli ringkonnast. Aastatel 1994–2008 oli ta mitmes kõrges riigiametis, sealhulgas ka riigi esimene nais-peaprokurör. Ta on mõttekoja Inter-Ameerika Dialoog liige. 
Mottley on olnud aastatel 2008–2010 ja 2013–2018 Barbadose Assambleekoja opositsiooniliider. Mottley juhitud BLP võitis 2018. aasta valimised ajalooliselt suure ülekaaluga, saadi kõik 30 assambleekoja kohta.
Lotay Tshering

Lotay Tshering (dzongkha keeles བློ་གྲོས་ཚེ་རིང་; sündinud 10. mail 1969) on Bhutani poliitik ja arst, kes oli 7. novembrist 2018 kuni 28. jaanuarini 2024 riigi peaminister. Ta on alates 14. maist 2018 partei Druk Nyamrup Tshogpa president.
Veretinä Algkool

Veretinä Algkool oli algkool Veretinä külas Setumaal.
Rahvasuus kutsuti kooli ka Melduva kooliks, sest see asus Melduva talus Jakob Roosi majas.
Kahekorruselises ja kahe klassiruumiga koolimajas töötas 1935. aastal kaks õpetajat: Minna Herne, kelle klassis oli 41 õpilast, ja Ljobov Tein, kelle klassis oli 30 õpilast.
1946. aastal õpetas koolis Ljubov Tein üksi.
1964. aastal Veretinä Algkool likvideeriti ja õpilasi hakati sõidutama veoautoga Obinitsa 8-klassilisse kooli, kus oli valminud koolihoone juurdeehitis.
Müür (perekonnanimi)

Müür on eesti perekonnanimi.
2019. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Müür 553 inimesel: 269 mehel ja 284 naisel. Perekonnanimede levikult on Müür meeste puhul 174. ja naiste puhul 195. kohal. Perekonnanime Müür kandja oli keskmiselt 41 aasta vanune (mediaanvanus oli 40). Nimi on levinuim Jõgeva maakonnas, kus neid oli maakonna 10 000 elaniku kohta 12,69.
Šefik Džaferović

Šefik Džaferović (sündinud 9. septembril 1957) on Bosnia ja Hertsegoviina poliitik. Ta on alates 20. novembrist 2018 Bosnia ja Hertsegoviina presidentuuri bosnialasest liige, ühtlasi oli ta alates 20. märtsist kuni 20. novembrini 2020 ja 20. märtsist kuni 16. novembrini 2022 presidentuuri esimees. Lisaks on ta erakonna Stranka demokratske akcije (SDA) asepresident.
Eesti paviljon

Eesti paviljon Veneetsia biennaalil on rahvuspaviljon, kus eksponeeritakse eesti kunstnike loomingut alates 1997. aastast. Alates 1999. aastast on paviljoni ametlik korraldaja olnud Kaasaegse Kunsti Eesti Keskus. Eesti paviljonis eksponeeritav näituseprojekt valitakse välja avatud konkursil ning otsuse langetab rahvusvaheline žürii. Eesti riigil ei ole oma paviljonihoonet, mistõttu on näitus aegade jooksul asunud erinevates paikades üle Veneetsia linna. Kui 2019. aastal asus Eesti paviljon esmakordselt Giudecca saarel, siis 2022. aasta biennaalil saab Eesti kasutada Hollandi paviljoni ruume. Eesti osalemist Veneetsia biennaalil toetab Eesti Kultuuriministeerium.
Tsirkuseteraapia

Tsirkuseteraapia on teraapia vorm, mis kasutab meediumina tsirkusekunsti võimalusi. 
Eestis tegutseb MTÜ Eesti Tantsu- ja Tsirkuseteraapia Liit.
Margarete Schramböck

Margarete Schramböck (sündinud 12. mail 1970 Sankt Johannis Tiroolis) on Austria mänedžer ja poliitik, ta on Austria Rahvapartei liige. Ta oli maist 2016 kuni oktoobrini 2017 telekommunikatsioonifirma A1 Telekom Austria tegevdirektor. 8. jaanuarist 2018 kuni 3. juunini 2019 oli ta Austria digiteerimis- ja majandusminister (Sebastian Kurzi esimeses valitsuses). 7. jaanuarist 2020 kuni 11. maini 2022 oli ta Austria digiteerimis- ja majandusminister (Sebastian Kurzi teises valitsuses).
Aastatel 1989–1994 õppis ta ärijuhtimist Viini Majandusülikoolis, ta lõpetas ülikooli magistrina. Aastal 1999 lõpetas ta Lyoni Ülikooli MBA (Master of Business Administration) kraadiga.
Zoran Tegeltija

Zoran Tegeltija (sündinud 29. septembril 1961) on Bosnia ja Hertsegoviina poliitik, alates 23. detsembrist 2019 Bosnia ja Hertsegoviina Ministrite Nõukogu esimees.
Ta on varem olnud Mrkonjić Gradi linnapea, Serblaste vabariigi Korvpalliliidu president ning Serblaste Vabariigi rahandusminister.
Lakkehistöö

Lakkehistöö on tarbekunstis puidust või papjeemašeest esemete, näiteks mööbli, karpide, laegaste või anumate katmine vee-, kuumus- ja happekindla lakiga ning nende kunstiline kujundamine erinevates tehnikates.
Ajaloost.
Lakkehistöö pärineb Hiinast ja seda tunti juba I aastatuhande lõpul eKr. Lakki valmistati lakipuu ("Toxicodendron vernicifluum") mahlast. Lakk kanti esemetele mitme kihina, iga kiht poleeriti eraldi ning kaunistati reljeefse, graveeritud või maalitud dekooriga. Panustehnikates kasutati pärlmutrit, merekarpi ja koralli, samuti kulla-, hõbeda- või vasepulbrit. 8. sajandil jõudis lakikunst Jaapanisse, seejärel teistesse Kaug-Ida maadesse.
Euroopasse hakati lakkesemeid importima 17. sajandil ja need muutusid seal sama ihaldusväärseks kui portselanesemed. 17. sajandil hakati Euroopas otsima võimalusi odavamate lakkide valmistamiseks ning lakipuu mahla asemel hakati kasutama näiteks merevaigutaolist kopaalvaiku. Väga populaarseks sai koromandeltehnika Kagu-India ranniku järgi nime saanud imporditud koromandellakki kasutades, milles kaunistati sirme ja vaheseinu. 18. sajandil oli oma kuulsuse tipul Jaapani lakitöid imiteeriv puidulakkimistehnika "vernis Martin", kus eseme pinnale kanti kuni 40 õhukest lakikihti.
Venemaal kujunes Euroopa kaudu vahendatud lakkesemete valmistamise kunsti ja ikoonimaali baasil omapärane lakkminiatuurikunst, mille koolkonnad on Fedoskino miniatuur, Mstjora miniatuur ja Palehhi miniatuur.
Roch Marc Christian Kaboré

Roch Marc Christian Kaboré (sündinud 25. aprillil 1957) on Burkina Faso poliitik ja pankur, kes oli 29. detsembrist 2015 kuni 24. jaanuarini 2022 Burkina Faso president. Ta oli aastatel 1994–1996 Burkina Faso peaminister ning 2002–2012 Burkina Faso Rahvusassamblee president. Ta oli ka erakonna Demokraatia ja Arengu Kongress (CDP) president. Jaanuaris 2014 astust ta CDP-st välja ning liitus uue opositsiooniparteiga Rahva Liikumine Arengule (MPP).
Ta valiti 2015. aastal riigi presidendiks, ta kogus vajaliku häälteenamuse esimeses voorus. Temast sai 49 aasta jooksul esimene mitte-sõjaväelasest Burkina Faso president.
Novembris 2021 pidi Roch Marc Christian Kaboré seisma silmitsi meeleavaldustega riigis kasvava ebakindluse vastu ja olema võimul.
24. jaanuaril 2022 toimunud riigipöörde käigus vahistasid mässulised sõdurid Kaboré.
Ottode kunst

Ottode kunst on kunstiperiood Euroopas, mis hõlmab Saksa-Rooma keisrite Otto I, Otto II ja Otto III valitsusajal aastail 950.–1024. loodud kunsti.
Ottode kunst oli mõjutatud Karolingide kunstist, antiikkunstist ja Bütsantsi kunstist. Palju silmapaistvaid kunstiteoseid loodi sel ajal Reichenau koolkonna raamatumaalis, samuti reljeefplastikas, nagu näiteks Hildesheimi kiriku pronksplastika, Kölni toomkiriku krutsifiks. Kunstiperiood loetakse erinevates käsitlustes eelromaani kunsti või varase romaanika alla kuuluvaks. Ajaliselt järgneb sellele romaani kunst.
Saksa Uus-Guinea

Saksa Uus-Guinea (saksa keeles "Deutsch-Neuguinea") koosnes Uus-Guinea saare kirdeosast ja mitmest lähedalasuvast saarestikust ning oli Saksamaa koloniaalimpeeriumi esimene osa. Territooriumi mandriosa, nimega Kaiser-Wilhelmsland, sai 1884. aastal Saksa protektoraadiks. Hiljem lisandusid muud saarestikud. Neupommern, Bismarcki saarestik ja Saalomoni saarte põhjaosa kuulutati 1885. aastal Saksamaa protektoraadiks; Karoliini saared, Palau ja Mariaani saared osteti Hispaanialt 1899. aastal; 1885. aastal Hispaania-Saksa Rooma protokolliga osteti Marshalli saarte protektoraat Hispaanialt 1885. aastal 4,5 miljoni dollari eest; ja Nauru lisati Marshalli saarte protektoraadi juurde 1888. aastal.
Pärast esimese maailmasõja puhkemist 1914. aastal langesid Kaiser-Wilhelmsland ja läheduses olevad saared Austraalia vägede kätte, Jaapan okupeeris suurema osa ülejäänud Saksa valdustest Vaikse ookeani piirkonnas. Saksamaa Uus-Guinea mandriosa, Bismarcki saarestik ja Põhja-Saalomoni saared on nüüd osa Paapua Uus-Guineast. Saksa Uus-Guinea Mikroneesia saari valitsetakse nüüd kui Mikroneesia Liiduriike. Marshalli saared, Nauru, Põhja-Mariaanid ja Palau on iseseisvad riigid.
Kaiser-Wilhelmslandist ida pool asuvad saared nimetati annekteerimisel ümber Bismarcki saarestikuks (endine Uus-Britannia saarestik) ja kaks suurimat saart nimetati Neupommerniks ('Uus Pommeri', tänapäeva Uus-Britannia) ja Neumecklenburgiks ('Uus Mecklenburg', nüüd Uus-Iirimaa). Vee kaudu ligipääsetavuse tõttu olid ja on need äärepoolsed saared territooriumi majanduslikult elujõulisim osa.
Kui Saksa Samoa välja arvata, moodustasid Vaikse ookeani lääneosas asuvad saared "Saksa Vaikse ookeani keiserlikud protektoraadid". Neid administreeriti Saksa Uus-Guinea osana ja nende hulka kuulusid Saksamaa Saalomoni saared (Buka, Bougainville ja mitmed väiksemad saared), Karoliinid, Palau, Mariaani saared (va Guam), Marshalli saared ja Nauru. Saksa Uus-Guinea kogupindala oli 249 500 ruutkilomeetrit (96 300 ruutkilomeetrit).
Vertain

Vertain on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Caudry kantonis.
Viesly

Viesly on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Caudry kantonis.
Villers-en-Cauchies

Villers-en-Cauchies on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Caudry kantonis.
Kohtu- ja Siseministeerium

Kohtu- ja Siseministeerium oli üks Eesti ministeeriumeid, aastatel 1929–1934.
1929. aasta 1. juulist liideti Kohtuministeerium Siseministeeriumiga, kohtuminister Tõnis Kalbus jätkas uue liitministeeriumi – kohtu- ja siseministeeriumi ministrina. Ühendatud Kohtu- ja Siseministeerium koosnes järgmistest allüksustest:
1. aprillist 1934 need ühendatud ministeeriumid lahutati taas.
Inga Žolude

Inga Žolude (sündinud 9. augustil 1984 Riias) on läti kirjanik, kirjanduskriitik, esseist ja tõlkija. 
Ta õppis Läti Riiklikus Ülikoolis inglise keelt ning pälvis Fulbrighti stipendiumi, et õppida Ameerika Ühendriikides Southern Illinois Universitys. Tal on filosoofiadoktori kraad kirjandusteaduse alal.
Žolude debüütromaan "Silta zeme" ("Soe maa") ilmus 2008. Pärast seda on ta avaldanud veel kaks romaani: "Sarkanie bērni" ("Punased lapsed", 2012) ja "Santa Biblia" (2013). Romaani "Punased lapsed" eest võitis ta Läti Kirjanike Liidu auhinna ja Raimonds Gerkensi kirjandusauhinna. 
Lisaks sellele on Žolude avaldanud mitu novellikogu ja kirjutanud näidendeid. Kogumiku "Mierinājums Ādama kokam" ("Aadama puu lohutus") eest võitis ta 2010 Euroopa Liidu kirjandusauhinna. 
Tõlkijana on Žolude läti keelde vahendanud Philip Larkini ja Robert Crawfordi teoseid. Tema enda loomingut on tõlgitud inglise, saksa, prantsuse, rootsi, poola, leedu, ungari, tšehhi ja bulgaaria keelde.
2010. aastast on Žolude Läti Kirjanike Liidu liige.
Maadlus 2020. aasta suveolümpiamängudel

Maadlus 2020. aasta suveolümpiamängudel Tokyos toimub 2. kuni 8. augustini. Maadlus hõlmab kaht distsipliini, vaba- ja Kreeka-Rooma maadlust, mis jagunevad erinevatesse kaalukategooriatesse. Mehed võistlevad mõlemal alal, naised aga osalevad ainult vabamaadluses, kus jagatakse välja 18 medalikomplekti. Maadlus on kuulunud kõigi tänapäevaste suveolümpiamängude programmi, välja arvatud Pariisi 1900. aasta olümpiamängud. 
2020. aasta suveolümpiamängudel võistleb 18 alal umbes 288 maadlejat.
Kvalifikatsioon.
Aasia mandri kvalifikatsiooniturniiril on võõrustajariigile Jaapanile reserveeritud kaks kohta juhul, kui Jaapan pole veel kvalifikatsioonipunkte teeninud. Iga riik võib saata ainult ühe maadleja kaaluklassi kohta. Kvoodikohad eraldatakse vastavale riigile, mitte võistlejale, kes saavutas koha kvalifikatsioonivõistlusel.
Kibō

Kibō ('lootus', ametlikult Japanese Experiment Module; JEM) on Rahvusvahelise kosmosejaama Jaapani teadusmoodul.
Mooduli ehitas Jaapani kosmoseagentuur JAXA. Moodul on ühendatud Harmony mooduli külge ning see on jaama suurim moodul. Kibō esimesed kaks komponenti viidi kosmosesse Space Shuttle'i missioonidega STS-123 ja STS-124 ning viimased osad jõudsid jaama missiooniga STS-127.
Moodulil on kuus suuremat komponenti: survestatud moodul, survestamata moodul, logistikamooduli survestatud osa, logistikamooduli survestamata osa, robotkäsi ja sidesüsteem. Survestatud mooduli diameeter on 4,4 meetrit, pikkus 11,2 meetrit ja see kaalub 14 800 kg. Logistikamooduli survestatud osa diameeter on 4,39 meetrit, pikkus 4,21 meetrit ja see kaalub 8386 kg.
Christophe Dabiré

Christophe Joseph Marie Dabiré (sündinud 27. augustil 1948) on Burkina Faso poliitik, 24. jaanuarist 2019 kuni 10. detsembrini 2021 Burkina Faso peaminister. President Kaboré nimetas ta ametisse pärast Paul Kaba Thieba valitsuse tagasiastumist. Dabiré on eelnevalt olnud Burkina Faso esindaja Lääne-Aafrika Riikide Majandusühenduse juures, president Blaise Compaoré ametiajal oli ta 1994–1996 ministriametis (Kaboré oli sellel ajal peaminister). 8. detsembril 2021 lõpetas president Roch Marc Christian Kaboré oma peaministri Christophe Marie Joseph Dabiré ametikohad, kes on kirjutanud tagasiastumiskirja, mille tulemuseks on automaatselt kogu valitsuse ametikohad.
Carlos Alvarado Quesada

Carlos Andrés Alvarado Quesada (sündinud 14. jaanuaril 1980) on Costa Rica poliitik, kirjanik, ajakirjanik ja politoloog, kes oli 8. maist 2018 kuni 8. maini 2022 Costa Rica president. Alvarado on Kodanike Tegevuspartei (PAC) liige, president Luis Guillermo Solíse ametiajal oli ta töö- ja sotsiaalkindlustusminister.
Ta oli presidendiks saamise ajal 38-aastane, seega üks riigi ajaloo nooremaid presidente. Temast noorem oli 1914. aastal ametissenimetatud Alfredo González Flores (36-aastane).
Muşţafā Madbūlī

Muşţafā Kamāl Madbūlī (araabia keeles مصطفى كمال مدبولي‎, sündinud 28. aprillil 1966) on alates 14. juunist 2018 Egiptuse peaminister. President ‘Abd al-Fattāḩ Khalīl as-Sīsī nimetas ta tagasiastunud Sharīf Ismā‘īli mantlipärijaks vahetult enne 2018. aasta presidendivalimisi. Madbūlī on ühtlasi ka elamumajanduse, kommunaalteenuste ja linnakogukondade minister. Ta oli enne peaministriks saamist kaks nädalat peaministri kohusetäitja.
Pavel Kondratjev

Pavel Jevsejevitš Kondratjev (vene keeles Павел Евсеевич Кондратьев; 8. jaanuar 1924 Moskva – 11. juuni 1984 Leningrad) oli vene maletaja, maletreener ja maleliteraat, meister (1950). 
Kondratjev võitis 1940. aastal Moskva koolinoorte meistrivõistlustel pronksmedali. Aastatel 1942–1950 teenis ta mereväes – Balti laevastikus. 1943. aastal osales ta blokaadiaegses Leningradis linna malemeistrivõistlustel, kus jagas 4.–6. kohta. 
1946. aastal tuli Kondratjev Tallinna malemeistriks ja jagas Tallinnas peetud Eesti NSV meistrivõistlustel 7.–9. kohta. Järgmisel kolmel aastal võitis ta Eesti meistrivõistlustel kolm medalit: kaks hõbemedalit (1947, 1948) ja ühe pronksmedali (1949).
Pärast demobiliseerumist 1950. aastal elas Kondratjev Leningradis. 1950. aastal jagas ta Leningradis toimunud NSV Liidu meistrivõistluste poolfinaalis 6.–9. kohta. Täitis neil võistlustel meistrinormi. 1956. aastal tuli ta Leningradi malemeistriks. 1960. aastal esindas ta Leningradi Leningradis peetud Läänemere maade turniiril, kus sai eelviimase 11. koha.
Kondratjev tegutses ka treenerina. Ta on olnud Ljudmõla Rudenko, Larissa Volperti, Valeri Salovi ja Irina Levitina treeneriks. Elu lõpupoole töötas ta NSV Liidu Spordikomitee riikliku maletreenerina. 
Avaldas kümmekond maleraamatut.
Samuil Žuhhovitski

Samuil Markovitš Žuhhovitski (vene keeles Самуил Маркович Жуховицкий; 13. detsember (vkj 30. november) 1916 Odessa – 11. juuni 2016 Novotšerkassk) oli Venemaa maletaja, rahvusvaheline meister (1967). Elas ligi saja-aastaseks. 
Žuhhovitski täitis meistrinormi 1939. aastal. 1940. aastal tuli ta Ukraina NSV meistrivõistlustel viiendaks ning 1949. ja 1950. aastal Leningradi meistrivõistlustel jõudis esinelikusse. 
1950. aastate esimesel poolel elas ta ajutiselt Tallinnas. 1952. aastal Pärnu suveturniiril tuli kolmandaks ja 1953. aastal Tartus peetud Eesti NSV meistrivõistlustel neljandaks. 1955. aastal võitis ta Eesti võistkonna koosseisus Riias toimunud Spartaki üleliidulistel võistkondlikel meistrivõistlustel esikoha (mängis esimesel laual).
1957. aastal võitis Žuhhovitski esikoha Aserbaidžaani NSV ning 1958. ja 1959. aastal Moldaavia NSV meistrivõistlustel. 
1967. aastal jagas ta Sotšis peetud rahvusvahelisel turniiril 8.–10. kohta, edestades seejuures suurmeistreid Mato Damjanovići ja Levente Lengyelit, samuti järgmisel aastal suurmeistriks tõusnud Anatoli Leini. Sai samal aastal FIDE-lt rahvusvahelise meistri nimetuse (51-aastaselt). 1969. aastal pääses Žuhhovitski Moskvas toimunud NSV Liidu meistrivõistluste finaalturniirile, kus sai 13. koha.
Kurekellpokaal

Kurekellpokaal on kaanega jooginõu ehk pokaal, mille kupa kuju meenutab teatud määral aed-kurekella õit. Kurekellpokaale lõid kullassepad renessansi- ja barokiajal, varaseimad näited pärinevad 16. sajandi Nürnbergi meistritelt.
Ajaloost.
Kurekellpokaal kujunes hilisgootipäraste taondatud nuppudega ja kaanega pokaalidest (saksa keeles "Buckelpokal"). Pokaali kupa dekooris esineb kaks rida teravatipulisi, piiskasid või taimelehti meenutavaid väljakummuvaid pindu, mis kaugelt sarnanevad kurekella kroon- ja tupplehtedega. Vasest kurekellpokaali tegemine oli 16. ja 17. sajandil Nürnbergi kullasseppade meistritöö üks osa sõrmuse tegemise ja ühe kivipitsati valmislõikamise kõrval.
Saksamaal valmistati mõnes paigas kurekellpokaale 18. sajandini välja.
Märt Hunt

Märt Hunt (19. märts 1940 Paide – 14. märts 2020 Tallinn) oli eesti helilooja, muusikapedagoog ja ansamblite juht.
Haridus.
Ta lõpetas 1958. aastal Paide Keskkooli. Aastatel 1958–1960 õppis Tallinna Muusikakoolis koorijuhtimist Harri Ilja klassis. 1965. aastal lõpetas ta Tallinna Riikliku Konservatooriumi koorijuhina Jüri Variste klassis.
Töö.
Juba keskkooli ajal juhendas ta orkestrit ja meesansamblit. Hiljem töötas Tallinna 46. Keskkooli muusikaõpetajana, Noorsoo kultuuripalees Mustpeade majas ja Tallinna Õpetajate Majas. Juhatas asutuste ansambleid ning ansambleid Ritsikad, Elektra ja Kooli-prii. 
Korraldas koos abikaasa Reedaga lastele kontsertetendusi „Talvetrall“ ja „Päkapikumaa“ Tallinnas Õpetajate Majas (1991–2000) ning lõi nendele ka muusika. Korraldas koos abikaasa Reeda ja lapselaps Mihkel Polliga rahvusvahelist konkurssi Noor Muusik.
Looming.
Kirjutanud palju lastelaule. Nendest tuntumad on „Sulle, emake“, „Kommilaul“, „Kuula ikka väiksemat“ ja „Las sadada“.
Märt Hundilt on ilmunud lastelaulude kogumikke, kassett „Päkapikumaa laulud“ ning CD „Kuula ikka väiksemat“.
Tema loomingust on esitatud laulu- ja tantsupidudel järgmisi palu:
Isiklikku.
Abikaasa Reet Hunt on algklassiõpetaja. Tütar Kadri Hunt on laulja, helilooja, muusikaõpetaja ja koorijuht. 
Pianist Mihkel Poll ja viiuldaja Mari Poll-Novaković on tema lapselapsed.
Nõrk tehisintellekt

Nõrk (kitsas) tehisintellekt on tehisintellekti liik, mida saab kasutada kindla raamistikuga piiratud ülesande lahendamiseks. See simuleerib inimese kognitsiooni ja on võimeline automatiseerima aeganõudvaid ülesandeid ning analüüsima andmeid viisil, mida inimesed mõnikord ei suuda. Nõrk tehisintellekt võib jätta mulje, et see mõtleb nagu inimene, aga tegelikult pole ta oma olemasolust üldse teadlik. Nõrga tehisintellekti eesmärgiks pole vajadus olla inimene, vaid inimese käitumise jäljendamine. Kõik süsteemid, mis tänapäeval (2020) kasutavad tehisintellekti, on just nõrga tehisintellektiga varustatud.
Nõrga tehisintellekti kasutamine igapäevarakendustes.
Tänapäeval (2020) kasutatakse nõrka tehisintellekti paljudes kohtades, sest masinõppe lahendused juhivad paljusid elemente meie elus. Selle abiga on võimalik leida väga suurtest andmehulkadest mustreid ning teha selle põhjal ennustusi. Tänu sellele on see konkreetsete ülesannete täitmisel väga edukas ning ületab inimvõimete piire.
Nõrga tehisintellekti puudused.
Võimalus süsteemi rikke korral inimelule ohtlikke vigastusi tekitada.
Sellest tulenevalt ka probleem vastutuse määramisel. Kas on tegemist rikkega või disainiveaga.
Suur maksumus.
Nõrga tehisintellekti koostamine ja ülalpidamine on kallis. Tarkvara vajab pidevalt uuendamist mitmesuguste keskkonna mõjutegurite tõttu. Kuna tegu on keeruliste masinatega, siis ka nende remont on kallis ja aeganõudev, kui osa andmeid on kaotsi läinud.
Ei asenda inimest.
Nõrgal tehisintellektil puuduvad emotsioonid ja moraalsed väärtused. See täidab seda, mis on programmeeritud, ega suuda otsustada õige või vale üle. See ei suuda otsuseid vastu võtta, sattudes võõrasse olukorda.
Algne loovus puudub.
Tehisintellekt ainult jäljendab, kõik selle looming on ainult modifitseeritud algmaterjal.
Inimeste töökohad kaovad.
Automatiseeritud robotid, mida juhib tehisintellekt, on võimelised täitma ülesandeid inimesest kiiremini, paremini ja odavamalt.
Inimesed muutuvad laisaks.
Inimesed võivad tehisintellekti juhitavatest aparaatidest liiga sõltuvaks saada. Nende loovus võib väheneda ning mugavust hakatakse kuritarvitama.
Hansen

Hansen on mitme aadlisuguvõsa nimi:
Hansen on ka perekonnanimi.
Huiabella Fantastica

Huiabella Fantastica on Eesti-Soome (bändi enda sõnul Talsinki) punkbänd, mis tekkis pärast ansambli Huiabella lagunemist. 
Bänd avaldas oma esimese EP "Bufé lé madnessé" oktoobris 2014.
Hansen (Liivimaa aadlisuguvõsa)

Hansen (vene keeles "Ганзен") on Alam-Saksimaalt Hildesheimist pärit kaupmehe- ja aadlisuguvõsa. Tänapäeval elavad Hansenid Kanadas.
Ajalugu.
Suguvõsaliin algab Hildesheimi raehärra Jobst Hanszesiga (Hansen) (suri 1710). Tema poeg Jobst Heinrich Hansen (1697−1758) asus elama Leipzigi, kus valiti raehärraks ja linnapeaks. Viimase pojapojapoeg Wilhelm Heinrich Hansen (1808−1879) astus Venemaa teenistusse ja ülendati sõjaväeteenistuses kindralleitnandiks. Ta omandas ohvitseripatendi kaudu Venemaa aadliseisuse ja kanti 9. jaanuaril (vkj) 1870 Liivimaa rüütelkonna matriklisse.
Giedra Radvilavičiūtė

Giedra Radvilavičiūtė-Sùbačienė (sündinud 5. märtsil 1960 Panevėžysis) on leedu kirjanik.
Elukäik.
Ta lõpetas 1983. aastal Vilniuse Riikliku Ülikooli leedu keele ja kirjanduse erialal.
Aastatel 1983–1986 töötas ta külakooliõpetajana ja 1986. aastast toimetajana ajakirjas Šeima. 
Aastatel 1994–1997 elas ta koos abikaasa (keeleteadlase Giedrius Subačiuse) ja tütrega USA-s Chicagos; abikaasa on õppejõud Illinoisi ülikoolis Chicagos.
1997. aastal naasis ta Leetu, elab Vilniuse vanalinnas.
Looming.
Ta debüteeris jutustustega 1986. aastal. Laiema tuntuse saavutas ta oma esseedega. 2002. aastal ilmus tema esseesid esseekogumikus "Siužetą siūlau nušauti" ('Soovitan süžee kustutada'), aastal 2004 ilmus esseepõimik "Suplanuotos akimirkos" ('Planeeritud hetked'), aastal 2010 ilmus kogumik "Šiąnakt aš miegosiu prie sienos" ("Täna öösel magan mina seina pool"), aastal 2018 avaldas ta raamatu "Tekstų persekiojimasː Esė apie rašytojus ir žmones" ('Tekstide jälitamine. Esseed kirjanikest ja inimestest').
"Täna öösel magan mina seina pool" ilmus eesti keeles 2019. aastal Loomingu Raamatukogus Tiiu Sandraki tõlkes. Tema loomingut on tõlgitud inglise, saksa, vene, prantsuse, poola, ungari, rootsi, norra, taani, hollandi, horvaadi, bulgaaria ja eesti keelde.
Dobrodzień

Dobrodzień (saksa "Guttentag") on linn Poolas Opole vojevoodkonnas Olesno maakonnas, Dobrodzieńi valla halduskeskus.
Dobrodzień sai linnaõigused 1384. aastal. Kuni 1945. aastani oli Saksamaa koosseisus.
Nowogard

Nowogard (saksa "Naugard") on linn Poolas Lääne-Pomorze vojevoodkonnas Goleniówi maakonnas, Nowogardi valla halduskeskus. Nowogard asub Goleniówist ligi 22 km kirdes.
Asulat on esmamainitud 1268. aastal, linnaõigused sai 1309. aastal. Kuni 1945. aastani oli linn Saksamaa koosseisus.
Dębno

Dębno (saksa "Neudamm") on linn Poolas Lääne-Pomorze vojevoodkonnas Myślibórzi maakonnas, Dębno valla halduskeskus.
Dębno sai linnaõigused 1261. aastal, linnaõigused sai 1562. aasta paiku. Kuni 1945. aastani oli linn Saksamaa koosseisus.
Barlinek

Barlinek (saksa "Berlinchen") on linn Poolas Lääne-Pomorze vojevoodkonnas Myślibórzi maakonnas, Barlineki valla halduskeskus.
Barlinek sai linnaõigused 1278. aastal, kuni 1945. aastani oli Saksamaa koosseisus.
Złocieniec

Złocieniec (saksa "Falkenburg") on linn Poolas Lääne-Pomorze vojevoodkonnas Drawsko Pomorskie maakonnas, Złocienieci valla halduskeskus. Złocieniec asub Drawa jõe ääres, Drawsko Pomorskiest ligi 14 km idas.
Falkenburg sai linnaõigused 1333. aastal. Kuni 1945. aastani oli Saksamaa koosseisus.
Otyń

Otyń (saksa "Deutsch-Wartenberg") on linn Poolas Lubuszi vojevoodkonnas Nowa Sóli maakonnas, Otyńi valla halduskeskus.
Asulat on esmamainitud 1322. aastal, linnaõigused sai 1329. aastal. Kuni 1945. aastani oli linn Saksamaa koosseisus. Otyń kaotas linnaõigused 1945. aastal. 1. jaanuaril 2018 sai Otyń linnaõigused tagasi.
Krzepice

Krzepice on linn Poolas Sileesia vojevoodkonnas Kłobucki maakonnas, Krzepice valla halduskeskus. Krzepice asub Kłobuckist umbes 17 km loodes.
Krzepice sai linnaõigused enne 1357. aastat. Teise Poola jagamise tulemusel läks linn 1793. aastal Preisi kuningriigi võimu alla. Alates 1807. aastast oli Krzepice Varssavi hertsogiriigi koosseisus. Neljas Poola jagamise tulemusel läks linn 1815. aastal Venemaaga reaalunioonis olnud Poola Kuningriigi (nn. Kongressi-Poola) koosseisu. Krzepice kaotas linnaõigused 1870. aastal, kuid sai need 1919. aastal tagasi.
Gran Piedra

Gran Piedra on mägi Kuubal Santiago de Cuba provintsis, Santiago de Cubast idas. Gran Piedra on kõrguselt teine mägi Kuubal.
Sztum

Sztum (saksa "Stuhm") on linn Poolas Pomorze vojevoodkonnas, Sztumi maakonna ja Sztumi valla halduskeskus. Sztum asub Malborkist umbes 13 km lõunas.
Sztum sai linnaõigused 1416. aastal. Alates 1466. aastast oli Poola Kuningriigi piires. Esimese Poola jagamise tulemusel läks 1772. aastal Preisi kuningriigi koosseisu. Raudteeühenduse sai linn 1880. aastal. 1945. aastal läks Sztum Poolale tagasi.
Samuel Wilson

Samuel Wilson (13. september 1766 Arlington, Massachusettsi lahe koloonia – 31. juuli 1854 Troy, New Yorgi osariik) oli lihapakkija New Yorgi osariigis Troy linnas, kelle nimest on väidetavalt tuletatud Ameerika Ühendriikide personifitseeritud võrdkuju "Onu Sam".
Samuel Wilson varustas 1810. aastail USA armeed lihaga ning tema kaubal oli alati ­tempel "U.S.", mis tähendas Ühendriike (inglise keeles United States). Sõdurid ­kutsusid Wilsonit omavahel aga onu Samiks (Uncle Sam, initsiaalid U.S.). Hüüd­nimi sai sõdu­rite seas peagi Ameerika Ühend­riikide sünonüümiks ning 1961. aastal kinnitas määrusega isegi Kongress, et Samuel Wilson on onu Sami esiisa.
Oma kuulsa välimuse sai onu Sam aga 1870. aastal. Ühe ajalehe kunstnik kujutas teda kitsehabeme ja torukübaraga. 1916. aastal kasutas teine kunstnik, James M. Flagg onu Sami joonistades modellina ise­ennast. See pilt sai populaarseks ning seda kasutati ­hiljem ka sõja­väkke värbamise plakatil.
Gernot Blümel

Gernot Blümel (sündinud 24. oktoobril 1981 Viinis) on Austria poliitik, Austria Rahvapartei liige. Ta oli 7. jaanuarist 2020 kuni 6. detsembrini 2021 Austria rahandusminister Sebastian Kurzi teises valitsuses ja Alexander Schallenbergi valitsuses.
Haridus.
Ta on lõpetanud 2000. aastal gümnaasiumi Ebreichsdorfis Alam-Austrias. Pärast teenimist Austria relvajõududes õppis ta filosoofiat Viini Ülikoolis ja Burgundia Ülikoolis Dijonis Prantsusmaal. 2009. aastal sai ta filosoofia magistrikraadi (Grad Mag. phil. ab). Hiljem kaitses ta Viini Majandusülikoolis magistritöö ka ärijuhtimise alal ja sai teise magistrikraadi (MBA).
Poliitiline karjäär.
Alates 18. detsembrist 2017 kuni 3. juunini 2019 oli ta Austria Euroopa asjade, kunsti, kultuuri ja meedia minister liidukantseleis. 
Alates 7. jaanuarist 2020 kuni 6. detsembrini 2021 oli ta Austria rahandusminister Sebastian Kurzi teises valitsuses ja Alexander Schallenbergi valitsuses.
Niort

Niort on linn Prantsusmaal Uus-Akvitaania piirkonnas, Deux-Sèvresi departemangu keskus. Asub Sèvre Niortaise'i jõe ääres.
Niort'is asuvad mitme kindlustusettevõtte peakontorid.
Niort on tuntud kui kikkaputke kasvatamise keskus. Sellest valmistatakse likööri ja mitmesuguseid preparaate.
Lõng

Lõng on kiudude ketramisel saadav saadud põimitud kiududega või ühe pika kiuna esinev materjal riide, silmkoeesemete jms kudumiseks, tikkimiseks jne.
Makoto Ōoka

Makoto Ōoka (jaapani keeles 大岡信 "Ōoka Makoto"; 16. veebruar 1931 Mishima – 5. aprill 2017 Shizuoka) oli jaapani luuletaja ja kirjanduskriitik.
Ōoka sündis Mishimas Shizuoka prefektuuris. Tema isa oli luuletaja. Ta lõpetas 1953. aastal Tōkyō Ülikooli jaapani kirjanduse erialal.
Ōoka debüteeris 1956. aastal luulekoguga "Kioku to genzai". Tuntuks sai ta oma kirjandusteaduslike teostega, mis tõlgiti ka inglise ja prantsuse keelde. Temast sai üks jaapani kaasaegse luule tutvustajaid läänemaailmas.
1965. aastast õpetas ta Meiji Ülikoolis. Tema luuleveerg ilmus üle 20 aasta iga päev päevalehes Asahi Shimbun. Ōoka oli Jaapani PEN-klubi president.
Tema poeg Akira Ōoka on samuti kirjanik.
Mishima

Mishima on linn Jaapanis Shizuoka prefektuuris. Asub Izu poolsaare põhjaosas.
2010. aastal oli linnas 111 823 elanikku.
Mishimas asub šinto pühamu Mishima Taisha, mille ümber asula tekkis. 
Mishimat läbis Edot Kyōtoga ühendav kaubatee Tōkaidō.
Atami

Atami on linn Jaapanis Shizuoka prefektuuris. Asub Izu poolsaare põhjaosas Sagami lahe ääres.
2019. aastal oli linnas 36 865 elanikku.
Atami on tuntud sealsete kuumaveeallikate poolest.
Fuji (linn)

Fuji on linn Jaapanis Shizuoka prefektuuris. Asub Fuji mäe jalamil Fuji jõe ja Sugura lahe ääres.
2019. aastal oli linnas 245 015 elanikku. Elanike arvult on Fuji Hamamatsu ja Shizuoka järel prefektuuri kolmas linn.
Meiji ajastust alates on linnas arenenud paberitööstus.
2008. aastal liideti Fujiga Fujikawa linn.
Fujieda

Fujieda on linn Jaapanis Shizuoka prefektuuris. Asub Abe ja Ōi jõe vahelisel tasandikul.
2019. aastal oli linnas 145 032 elanikku. 
Majanduses domineerib põllumajandus, kergetööstus ja toiduainetetööstus.
2009. aastal liideti Fujiedaga Okabe linn.
Fukuroi

Fukuroi on linn Jaapanis Shizuoka prefektuuris. Asub rannikutasandikul prefektuuri edelaosas Vaikse ookeani ääres.
2019. aastal oli linnas 88 395 elanikku. 
2005. aastal liideti Fukuroiga Asaba linn.
Linnas asub Shizuoka staadion, kus toimus osa 2002. aasta jalgpalli maailmameistrivõistluste mänge.
Gotemba

Gotemba (ka Gotenba, jaapani 御殿場) on linn Jaapanis Shizuoka prefektuuris. Asub prefektuuri kirdeosas 250–600 m kõrgusel merepinnast Fuji ja Hakone mägede vahel.
2019. aastal oli linnas 88 370 elanikku.
Itō

Itō on linn Jaapanis Shizuoka prefektuuris. Asub Izu poolsaare kirdeosas Sagami lahe ääres.
2019. aastal oli linnas 68 773 elanikku.
Iwata

Iwata on linn Jaapanis Shizuoka prefektuuris. Asub Izu poolsaare kirdeosas Sagami lahe ääres.
2019. aastal oli linnas 169 897 elanikku.
Iwatas asub Yamaha Motor Company peakorter.
Izu

Izu on linn Jaapanis Shizuoka prefektuuris. Asub Izu poolsaare keskosas.
2019. aastal oli linnas 30 678 elanikku.
Linnas on mitmeid kuumaveeallikaid.
Kakegawa

Kakegawa on linn Jaapanis, Vaikse ookeani ääres Shizuoka prefektuuris.
2019. aastal oli linnas elanikke 117 925.
Kakegawa asus kaubateel Tōkaidō.
Izunokuni

Izunokuni on linn Jaapanis Shizuoka prefektuuris. Asub Izu poolsaare põhjaosas.
2019. aastal oli linnas 48 579 elanikku.
Izunokuni linn loodi Izunagaoka, Nirayama ja Ōhito liitmise teel 1. aprillil 2005.
Kikugawa

Kikugawa on linn Jaapanis Shizuoka prefektuuris. Linn on nime saanud Kiku jõe (Kikugawa) järgi, mille ääres see asub.
2019. aastal oli linnas 48 484 elanikku.
Kosai

Kosai on linn Jaapanis Shizuoka prefektuuris. Linn asub Hamana järve ja Vaikse ookeani ääres. Läänes piirneb Aichi prefektuuriga.
2019. aastal oli linnas 59 770 elanikku.
Makinohara

Makinohara on linn Jaapanis Shizuoka prefektuuris. Linn asub Suruga lahe ääres.
2019. aastal oli linnas 45 813 elanikku.
Numazu

Numazu on linn Jaapanis Shizuoka prefektuuris. Linn asub 130 kilomeetrit Tōkyōst lääne pool Izu poolsaare põhjaosas.
Numazut läbib Tōkaidō põhiliini raudtee.
2019. aastal oli linnas 189 486 elanikku.
Numazust on pärit sportlased Kōji Murofushi, Shinji Ono ja Masakuni Yamamoto.
Omaezaki

Omaezaki on linn Jaapanis Shizuoka prefektuuris. Linn asub 130 km Shizuokast lõuna pool.
2019. aastal oli Omaezakis 32 422 elanikku.
Shimada

Shimada on linn Jaapanis Shizuoka prefektuuris. Linn asub prefektuuri keskosas Ōi jõe mõlemal kaldal.
2019. aastal oli Shimadas 32 422 elanikku.
Shimoda

Shimoda on linn Jaapanis Shizuoka prefektuuris. Linn asub Izu poolsaare põhjaosas.
Linnast põhja pool asuvad Amagi mäed.
2019. aastal oli Shimodas 21 402 elanikku.
Susono

Susono on linn Jaapanis Shizuoka prefektuuris. Linn asub prefektuuri kirdeosas. Läänes asub Ashitaka mägi.
2019. aastal oli Susonos 36 865 elanikku.
Yaizu

Yaizu on linn Jaapanis Shizuoka prefektuuris. Linn asub prefektuuri keskosas Suruga lahe ääres.
2019. aastal oli Yaizus 139 578 elanikku.
Yaizu šinto pühamu on väidetavalt rajatud 5. sajandil.
Yaizus on arenenud töönduslik kalapüük.
Kammlõng

Kammlõng oli villane lõng, millest kammiti eelnevalt välja lühikesed kiud ja prügi ning mille villakiud olid kedrates ühesuunalised. Kammlõng oli sile, pehme ja hästi ühtlane ning teda kedrati väga peeneks lõngaks. Sellest lõngast valmistati kõige paremad ja hinnalisemad kudumid ning kangad.
Sallitants

Sallitants on salliga tantsitav tants, mida tantsisid naised seltskonnas 18. ja 19. sajandil. 
Viitina mõisaproua Barbara Juliane von Krüdener, kes ka ise võlus mehi sallitantsuga, on seda oma raamatus "Valérie" kirjeldanud järgmiselt:
 "Valérie palus endale ulatada oma rätiku – see oli tumesinine musliin, ta lükkas juuksed otsaesiselt kõrvale ja asetas rätiku oma juustele. Nüüd langes see ta meelekohtadest mööda õlgadele, ta otsaesine joonistus teravalt välja, otsekui iidsel raidkujul. Nüüd ei olnud ta juukseid enam näha, ta silmad sulgusid ja tavaline naeratus kadus vähehaaval, ta kallutas pead ettepoole, rätik libises vaikselt ta rinnal ristatud kätele. [...] Erinevad tantsufiguurid, mis kujutavad kord kohutavaid stseene, kord liigutavaid olukordi, on otsekui ilmekas keel, mis väljendab hinge ja tunnete voogamist. Kui tantsija kasutab puhtaid ja klassikalisi vorme, kui seda lisaks sellele toetab ka näo väljendusrikkus, on tantsu mõju kirjeldamatu. Leedi Hamilton, kellel olid kõik need haruldased eeldused, oli esimene, kes esitas selle dramaatilise, kui nii võib öelda, tantsu idee. Rätikut, ammuste aegade riietuseset "schalli" võib nii lihtsalt kasutada mitmete erinevate asjadena – nii drapeeringu kui ka loorina, see võib aeg-ajalt katta osa näost, andes sellele kirjeldamatult võluva väljendusrikkuse."
Wojkowice

Wojkowice (saksa "Woikowize") on linn Poolas Sileesia vojevoodkonnas Będzini maakonnas. Wojkowice asub Katowice kesklinnast umbes 11 km põhjas.
Wojkowicet on esmamainitud 1371. aastal. Teise Poola jagamise tulemusel läks Wojkowice 1793. aastal Preisi kuningriigi võimu alla. Alates 1807. aastast oli Wojkowice Varssavi hertsogiriigi koosseisus. Neljas Poola jagamise tulemusel läks linn 1815. aastal Venemaaga reaalunioonis olnud Poola Kuningriigi (nn. Kongressi-Poola) koosseisu. Wojkowice sai linnaõigused 1962. aastal, kuid kaotas need 1977. aastal. Wojkowice sai linnaõigused tagasi 1992. aastal.
Dęblin

Dęblin on linn Poolas Lublini vojevoodkonnas Ryki maakonnas. Dęblin asub Wisła paremal kaldal, Lublinist umbes 60 km loodes.
Dęblinit on esmamainitud 1397. aastal. 1772. aastal läks Dęblin Esimese Poola jagamise tulemusel Habsburgide Austria keisririigi võimu alla. 1807–1815 oli Dęblin Varssavi hertsogiriigi piires. Neljanda Poola jagamise tulemusel läks Praszka 1815. aastal Venemaa Keisririigiga reaalunioonis olnud Poola Kuningriigi (nn. Kongressi-Poola) koosseisu.
Aastatel 1838–1845 rajas Venemaa Keisririik Dęblinisse Ivangorodi kindluse.
Alates 1927. aasta aprillist tegutses Dęblinis Poola Õhujõudude lennukool ("Wyższa Szkoła Oficerska Sił Powietrznych").
Dęblin sai linnaõigused 13. novembril 1954.
Eesti Teatriliidu meespeaosatäitja auhind

Eesti Teatriliidu meespeaosatäitja auhind on üks Eesti teatri aastaauhindadest.
Auhinnaga kaasneb klaasikunstnik Ivo Lille loodud Theodori silm (rahastab EV Kultuuriministeerium) ja stipendium, mida rahastab Eesti Kultuurkapitali näitekunsti sihtkapital.
Das Boot (film)

"Das Boot" on 1981. aastal esilinastunud sõjafilm. Filmi stsenarist ja režissöör on Wolfgang Petersen. Stsenaarium põhineb Lothar-Günther Buchheimi samanimelisel romaanil.
Sisu.
Film kujutab peamiselt allveelaeva U-96 lahingupatrulli Atlandi ookeanil ja Gibraltari väinas. 
Tegevus algab joominguga La Rochelle'i sadamakõrtsis, misjärel suundub allveelaev merele. Merel olles kogeb meeskond üksluist saagiotsingut ookeaniavarustes ja ärevaid hetki, kui leitakse liitlaste konvoi ja asutakse laevu torpedeerima. Mehed näevad ka kaubalaevadelt merre hüpanud uppuvaid madruseid, mis ei tekita neis just ülevaid tundeid. Allveelaev saab süvaveepommidest vigastada ja sildub salaja Hispaanias, kus täiendatakse varusid. Loodetud jõuludeks La Rochelle'i naasmise asemel saab komandör käsu suunduda Itaaliasse. Gibraltari väinas saab pinnal sõitev U-96 tabamuse inglise lennukilt, sukeldub ja vajub vigastuse tõttu merepõhja. Hädapäraseid parandusi tehes õnnestub meeskonnal pärast 16 tundi kestnud pingelist ootamist pinnale tõusta ja pimeduses avamerele põgeneda. Jõululaupäeval jõutakse kodusadamasse, kuid allveelaev jääb seal liitlaste õhurünnaku alla ja uputatakse. Rünnaku käigus langevad paljud U-96 meeskonna liikmed.
Lahknevusi ajaloost.
Peterseni film ja Buchheimi romaan põhinevad ajaloolistel sündmustel, kuid esineb ka lahknevusi. Tegelikult (ka romaanis) oli U-96 kodusadam Saint-Nazaire, filmis oli see aga La Rochelle'i baas, sest see oli filmimise ajal autentsemas seisukorras. U-96 ei uppunud õhurünnakus La Rochelle'is, vaid 30. märtsil 1945 Wilhelmshaveni sadamas. Samuti ei hukkunud kapteni prototüüp Heinrich Lehmann-Willenbrock 1941. aastal sõjas, vaid teenis sõja lõpuni allveelaevastikus ja suri 1986. aastal.
Näitlejad.
Näitlejaid otsiti üle Saksamaa ja Austria, et oleks võimalikult palju murdeid 1941. aasta Kolmanda riigi vaatevinklist (näiteks Erwin Leder on austerlane ja räägib Alam-Austria murdes), Kõik näitlejad lindistasid oma dialoogi nii saksa kui ka inglise keeles (peale Martin Semmelrogge, tema lindistas ingliskeelse dialoogi vaid 209-minutise "Director's Cuti" jaoks). Tegelikult on ka saksakeelne originaalversioon dubleeritud, sest film filmiti "vaiksena", kuna filmimisel ei oleks dialoogi kuulda olnud üle filmi jaoks loodud spetsiaalse kaamera güroskoopide müra.
USAs lasti välja korraga nii saksakeelne kui ka ingliskeelne versioon, kinodes oli edukam saksakeelne versioon.
Muusika.
Filmi muusika on kirjutanud Klaus Doldinger. Muusika seob tabavalt mere erinevad olekud (vaikus, torm) ja allveelaeva ning selle meeskonna kulgemise ja dramaatilised hetked. Filmi kõige tuntum on teemalugu "Das Boot", mille tantsumuusika versiooni on salvestanud (1991) saksa teknoansambel U-96. 
Filmis kõlavad veel palad: 
Variandid.
1981. aastal jõudis kinodesse 149-minutine versioon. Välja lasta plaaniti ka 209-minutine versioon, kuid see ei saanud teoks enne 1998. aastat, kui see ilmus DVD-l. Suurbritannias näidati filmi oktoobris 1984 BBC2 kanalil kuue 50-minutise osana ja uuesti 1998. aasta jõulude ajal. Saksamaal näidati veebruaris 1985 filmi täispikkuses kolme 100-minutise osana.
Dębica

Dębica on linn Poolas Podkarpacie vojevoodkonnas, Dębica maakonna halduskeskus. Dębica asub Wisłoka jõe ääres, Tarnówist umbes 31 km idas ja Rzeszówist ligikaudu 43 km läänes.
Dębicat on esmamainitud 1293. aastal. Linnaõigused sai 1358. aastal. Esimese Poola jagamise tagajärjel läks linn 1772. aastal Habsburgide Austria keisririigi võimu alla. 1785. aastal kaotas Dębica linnaõigused, kuid sai need 1912. aastal tagasi.
Dębicas on sündinud helilooja ja dirigent Krzysztof Penderecki (1933–2020).
Żarów

Żarów (saksa "Saarau") on linn Poola Alam-Sileesia vojevoodkonnas Świdnica maakonnas, Żarówi valla halduskeskus. Żarów asub Świdnicast 10 km põhjas.
Kuni 1945. aastani oli asula Saksamaa koosseisus, linnaõigused sai 1954. aastal.
Toortõlge

Toortõlge on esialgne, sageli sõnasõnaline viimistlemata tõlge.
Eesti Teatriliidu naispeaosatäitja auhind

Eesti Teatriliidu naispeaosatäitja auhind on üks Eesti teatri aastaauhindu.
Auhinnaga kaasneb klaasikunstnik Ivo Lille loodud teos "Theodori silm" (rahastab EV Kultuuriministeerium) ja stipendium, mida rahastab Eesti Kultuurkapitali näitekunsti sihtkapital.
Petrogradi saar

Petrogradi saar (vene "Петроградский остров", soome "Koivusaari") on saar Neeva suudmes Peterburis Petrogradi rajoonis.
Petrogradi saare pindala on 6,35 ruutkilomeetrit. Saare pikkus on 4,2 km, laius 2,5 km.