tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Tikksaag

Tikksaag ehk orasaag (ka "augusaag") on avade saagimiseks kasutatav noataoline kitsa lehega saag.
Eesti olud.
Orasaag, vanimaid saage eesti külades, oli talurahva väikseim kitsa lehega väikesaag, mida kasutati suuremate või erilise kujuga aukude saagimiseks, näiteks toobri kõrvaaugud, võtmeaugud jms. Seda kasutati ka igasuguseks ümarsaagimiseks, kus lauasse puuritud august saeti vajaliku kujuga ava.
Orasae leht oli küllaltki paks (1,5–2 mm), hambad räsamata, löödud kaldnurgaga. Hiljem nimetati seda ka "vargasaeks", kuna seostus aidaukse lõhkumisega, nimelt kasutasid vargad orasaagi ukseluku väljasaagimiseks.
Elektriline tikksaag.
Elektrilist tikksaagi kasutatakse puidu, metalli, plasti ja muude materjalide saagimiseks.
Tikksae kaal jääb tänapäeval enamasti 2–3 kg piiresse.
Eriti hästi sobib tikksaag kõverjooneliste lõigete tegemiseks, samuti saematerjali tükeldamiseks. Tikksae tööorgan on üles-alla (edasi-tagasi) liikuv ühest otsast ajami külge kinnitatud saeleht. Saagimist võib soodustada saetera pendelliikumine, ehkki igal tikksael seda ei kasutata. Saetera hammastus, selle materjal ja pikkus olenevad saetavast materjalist.
Sae pikisuunaline liikumiskäik on tavaliselt 18–26 mm. See on suhteliselt väike. Sellepärast paksude detailide (üle 4 cm) saagimisel halveneb märgatavalt saepuru eemaldamine saagimisjäljest, mis muudab saagimise aeglaseks.
Tikksae töösagedus on enamasti kuni 3200 töökäiku minutis. Enamasti on see ka sujuvalt reguleeritav ja valitakse vastavalt saetavale materjalile. Metalli ja plasti saagimisel on saetera kiirus väiksem, puidu saagimisel suurem.
Tavaliselt kasutatakse tikksaagidel vooluvõrgust toidet saavaid elektrimootoreid, mille võimsus on 300–800 W ja pinge 110–240 V, kuid on ka akudel ja suruõhul töötavaid mudeleid.
Enamikul tikksaagidel saab reguleerida talla ja lõiketera vahelist nurka kuni ±45°, samuti kasutada juhikut sirg- või ringlõike korral. Sõltuvalt sae mudelist on maksimaalne saetava materjali paksus terasel 2–10 mm, alumiiniumil 5–25 mm ja puidul 40–140 mm.
Esimese tikksae valmistas 1946 Sankt Niklausis asunud ja magneetosid tootnud Šveitsi ettevõtte Scintilla AG insener Albert Kaufmann, kes asendas oma naise õmblusmasinal nõela saelehega.
Scintilla arendas seda ideed edasi. 1947 hakkas ta tikksaage tootma ja müüma nime "Lesto jigsaw" all.
1964 vahetati see kaubamärk Boschi nime vastu, kuna juba 1954 oli Scintilla AG läinud Boschi kontrolli alla. Edasi ongi suurimat arendustööd tikksaagide konstruktsioonis teinud Bosch, kes 1966 lisas saelehe pendelliikumise ja 1989 saelehtede (tööriistavaba) kiirkinnitussüsteemi. Suurem osa Boschi tikksaagidest, mida on kokku toodetud juba üle 30 miljoni, valmistatakse 2007. aasta andmetel Šveitsis Solothurnis.
Kokora vald

Kokora vald (saksa keeles "Kockora") oli vald Tartumaal Kodavere kihelkonnas praeguse Peipsiääre valla territooriumil. Vallamaja asus Torila külas.
Aastal 1891 liideti Kokora vallakohus Alatskivi vallakohtuga.
Aastal 1939 jagati valla territoorium Alatskivi valla ja Pala valla vahel. Viimasesse läks üle Viljuse küla.
Kokora vallas on sündinud helilooja Eduard Tubin, põllumajandusteadlane Osvald Hallik, vaimulikud Villem Tubin, Elmar Kõrv ja Osvald Põldma.
Paul Biedermann

Paul Biedermann (sündinud 7. augustil 1986 Halles) on endine Saksamaa ujuja. Neljakordne maailmameister ja kolmeteistkordne Euroopa meister
Talle kuuluvad 200 (1.42,00) ja 400 meetri vabaujumise (3.40,07) maailmarekordid.
Ta on tulnud 200 ja 400 meetri vabaujumises maailmameistriks. Talle kuuluvad Saksamaa rekordid 200 meetri vabaujumises (lühirajal ja pikal rajal), 400 meetri vabaujumises (lühirajal) ja 1500 meetri vabaujumises (lühirajal).
Saavutused.
Biedermann võitis 200 meetri vabaujumise distantsi 2008. aasta Euroopa meistrivõistlustel, lõpetades ajaga 1.46,59. Pekingi olümpiamängudele kvalifitseerus Biedermann võistlema 200 meetri ja 400 meetri vabaujumises. Olümpiamängudel pääses ta 200 meetri distantsil finaali ja lõpetas seal viiendana (1.46,00) ning sai 400 meetri vabaujumise distantsil 17. koha (3.48,03).
2009. aasta maailmameistrivõistlused.
2009. aasta maailmameistrivõistlustel Roomas võitis Biedermann 400 meetri vabaujumises kuldmedali ajaga 3.40,07, kärpides oma varasemat isiklikku rekordit ligi seitsme sekundi võra ja lõi ühe sekundisajandikuga 2002. aastast pärinenud Ian Thorpe’i maailmarekordi. Samade maailmameistrivõistluste teise kulla võttis Biedermann 200 meetri vabaujumises, püstitades finaalis uueks maailmarekordiks 1.42,00.
Isiklikud rekordid.
Pikal rajal.
200 m vabaujumine 1.42,00 (maailma rekord)
400 m vabaujumine 3.40,07 (maailma rekord)
Lühirajal.
200 m vabaujumine 1.40,83 (maailma rekord)
400 m vabaujumine 3.34,98 (Euroopa rekord) 
800 m vabaujumine 7.35,23 (Euroopa rekord) 
1500 m vabaujumine 14.36,70 (rahvusrekord)
Loksa Gümnaasium

Loksa Gümnaasium on kahe õppekeelega üldhariduskool Harju maakonnas Loksa linnas aadressil Tallinna 47.
Ajalugu.
Kõnnu valla Loksa külakool asutati 1867. aasta detsembris, kui õpetaja Jakob Janter hakkas oma talutoas kohalikele talulastele tunde andma. 1880. aastatel õppis seal umbes 70 õpilast. Jakob Janteri järel jätkas 1887. aastal koolis õpetajatööd tema poeg Joosep. 1903. aastal valmis uus koolimaja ja koolist sai Kõnnu 2-klassiline ministeeriumikool. 1920. aastal reorganiseeriti kool Loksa Algkooliks. 1927. aastal hävis koolihoone tulekahjus. Uue koolimaja ehitustööd kestsid kaks aastat ja see avati 1929. aastal.
Nõukogude okupatsiooni kehtestamise järel 1940. aastal nimetati kool Loksa 7-klassiliseks Kooliks. 1948. aastal avati esimesed kolm vene õppekeelega klassi, kool muutus kakskeelseks. 1951. aastal muudeti õpilaste arvu kasvu tõttu kool keskkooliks ja nimetati Loksa Keskkooliks. 1950. aastatel ehitati kaks internaati (1952, 1954), kahekorruseline koolimaja (1956) ja õpetajate elamu (1957). 1967. aastal valmis neljakorruseline juurdeehitis ja kooli katlamaja. Õpilaste arvu jätkuva kasvu tõttu alustas uues koolimajas 1988. aastal venekeelne Loksa 2. Keskkool, eestikeelne Loksa Keskkool jätkas tegevust senistes hoonetes ja nimetati Loksa 1. Keskkooliks.
1990. aastatel remonditi hoonekompleksi korduvalt, rajati lugemissaal-videoklass ja vanasse koolimajja uus saal. 2010. aastal nimetati Loksa 1. Keskkool Loksa Gümnaasiumiks ja sellega liideti Loksa Vene Gümnaasium, õppetöö jätkus eestikeelse kooli ruumides.
Loksa Vene Gümnaasium

Loksa Vene Gümnaasium (aastani 1996 Loksa 2. Keskkool) oli aastatel 1988–2010 eksisteerinud vene õppekeelega üldhariduskool Harju maakonnas Loksa linnas aadressil Posti tänav 27.
Venekeelne õpe Loksa linnas sai alguse 1948. aastal, kui tollase Loksa 7-klassilise Kooli juures avati kolm vene õppekeelega klassi. See jätkus ka kooli reorganiseerimisel Loksa 1. Keskkooliks ja alates 1966. aastast oli võimalik õppida vene keeles kõigis 11 klassis.
Õpilaste arvu jätkuva kasvu tõttu ehitati 1980. aastatel Posti tänavale uus õppehoone, kus 1988. aastal alustas tööd nüüd juba iseseisev vene õppekeelega Loksa 2. Keskkool.
1996. aastal nimetati Loksa 2. Keskkool ümber Loksa Vene Gümnaasiumiks.
Õppetöö koolis toimus Eesti Vabariigi ajal kahel põhisuunal – humanitaarteadused ja reaalteadused. Olulist rõhku pandi eesti keele õpetamisele. Alates 2000. aastast rakendati kõigis klassides osalist eestikeelset õpet.
Kooli direktor oli aastatel 1988–2010 Galina Nikitina. Aastatel 1957–1988 kureeris Loksa 1. Keskkoolis venekeelseid klasse õppealajuhataja Galina Voronina.
Nõukogude perioodil näitas õpilaste arv püsivat kasvutendentsi. Kui 1965 oli vene õppekeelega lapsi 359, siis aastaks 1988 oli nende arv kasvanud 630 õpilaseni ja 1990. aastaks 657 õpilaseni. Pärast seda on toimunud püsiv langus – nii oli 1994 venekeelses koolis õpilasi 479 ja 2009. aastaks oli nende arv langenud alla 300.
Tulenevalt sellest taasühendati Loksa Vene Gümnaasium 2010. aastal eesti õppekeelega Loksa 1. Keskkooliga. Kahe kooli liitmisel tekkinud kakskeelne õppeasutus hakkas kandma Loksa Gümnaasiumi nime.
Emir Bajrami

Burim Emir Bajrami (sündinud 7. märtsil 1988 Prištinas) on endine Rootsi jalgpallur, poolkaitsja.
Ta on Kosovost pärit albaanlane, kes siirdus perega Rootsi nelja-aastaselt.
Noorjalgpalluri aja veetis Bajrami Köpings FF klubis. 2006. aasta hooaja eel liitus ta Rootsi kõrgliiga meeskonna IF Elfsborgiga ning tuli klubiga 2006. aastal Rootsi meistriks. Bajrami lõi oma esimese värava Rootsi kõrgliigas Allsvenskanis mängus Örebro SK vastu 2007. aasta aprillis.
25. mail 2010 sõlmis Bajrami lepingu just vahetult enne seda Hollandi meistriks tulnud FC Twentega. 
Bajrami kuulus 2009. aasta U21 Euroopa meistrivõistluste poolfinaali jõudnud Rootsi koondisse. Rootsi täiskasvanute koondises tegi ta debüüdi 20. jaanuaril 2010 mängus Omaani vastu. Esimese värava koondises lõi Bajrami oma neljandas maavõistluses 11. septembril 2010 Šotimaa vastu. 
Enne jalgpalli kasuks valiku langetamist tegeles Bajrami ka jääpalliga ning valiti Rootsi noortekoondisse sellelgi spordialal.
Platon von Akerman

Platon Isidor von Akerman (7/19. november 1809 Tartu – 4/16. oktoober 1891 Kodijärve) oli jurist, maakohtu sekretär, kihelkonnakohtunik, Kodijärve mõisnik alates 1856. aastast.
Siristi

Siristi ehk stridulatsioonielund ehk stridulatsiooniaparaat on heli tekitamise elund isastel ritsikalistel.
Siristi põhiosadeks on:
Seega vasak ja parem eestiib on erinevad, vasak asub parema peal.
Siristamisel hõõrutakse sirisoont vastu siriliistu.
Eesti ritsikalistest puudub sirisoon vaid tammeritsikal.
Kilkidel on siristi veidi erinev – heli tekitamise elundid on neil mõlemal tiival ühesugused.
Guido Povar

Guido Povar (23. detsember 1942 – 27. jaanuar 2001 Tallinn) oli eesti poksija. 
Ta oli sulgkaalus (kuni 57 kg) Eesti NSV noorte meister 1960. aastal ja meister 1961. aastal.
Ta oli ka I kergekeskkaalus (kuni 63,5 kg) Eesti NSV juunioride meister 1962. aastal, kuid sai esikoha ilma võistluseta. Teise poolfinaali võitnud Priidik Kippar diskvalifitseeriti hiljem määrustevastase löögi pärast. Tema vastane Rein Purje, kes pidi kohtumise katkestama, ei saanud arstilt luba pidada ka järgmist ehk finaalkohtumist.
Ernst Johann Rohland

Ernst Johann Rohland (10/21. mai 1775 Vaimastvere – 24. mai/5. juuni 1853 Tartu) oli kaupmees ja Tartu raehärra.
Tema isa oli Vaimastvere mõisavalitseja Simon Rohland ja poeg Aakre mõisnik Leo Theodor von Rohland.
Zinaida Albrecht

Zinaida Albrecht (1902–1995) oli Eesti entomoloog.
Ta uuris Eesti sihktiivalisi.
Ritsikalised

Ritsikalised ehk pikatundlalised ("Dolichocera" ehk "Ensifera") on sihktiivaliste alamselts.
Sellesse kuuluvad sugukonnad ritsiklased, kilkritsiklased, kilklased ja kaerasorilased.
Ensifera

Ensifera on kahe taksoni ladinakeelne nimetus:
Nick Griffin

Nicholas John "Nick" Griffin (sündinud 1. märtsil 1959 Hertfordshire'is Inglismaal) on Briti poliitik. Ta on Briti Rahvuspartei esimees. 2009. aastal valiti ta Euroopa Parlamendi liikmeks.
Griffin on kriminaalkorras karistatud rassilist vaenu õhutavate materjalide levitamise eest.
Briti Rahvuspartei

Briti Rahvuspartei (inglise "British National Party", BNP) on rahvusäärmuslik ja euroskeptiline Suurbritannia partei. 
BNP asutati 1982. aastal. Partei esimees on alates 1999. aastast Nick Griffin.
Partei ei ole kunagi võitnud kohti Suurbritannia parlamendi alamkojas. 2010. aasta üldvalimistel kogus partei 1,9% häältest. 2009. aasta Euroopa Parlamendi valimistel võitis Rahvuspartei kaks kohta.
Partei taotleb Suurbritannia elanikkonna valdavalt valgenahalise, 1948 aastani eksisteerinud rahvusliku koosseisu taastamist seaduslike vahenditega. Erinevalt partei algaastatest deklareerib partei nüüd, et püüdleb immigrantide ja nende järeltulijate vabatahtlikku kojupöördumist ning on valmis selle eesmärgi saavutamiseks välja käima ulatuslikke summasid riigi rahakotist.
Kuni 2009. aastani võimaldas partei põhikiri liikmesust üksnes põlisasukatest valgetele ("Kaukaasia rassi" esindajatele, täpsemalt anglosaksi ja keldi päritolu isikutele), kuid siis sunniti vastavaid põhikirjasätteid seaduse jõul muutma.
John Legend

John Stephens (esinejanimi John Legend; sündinud 28. detsembril 1978) on USA muusik ja näitleja. 
Ta on võitnud kuus Grammy auhinda ning kuulub alates 2007. aastast Laulukirjutajate Kuulsuste Halli.
Alates 2013. aastast on ta abielus telesaatejuhi ja modelli Chrissy Teigeniga, kellega tal on kaks last.
Toby Keith

Toby Keith Covel (8. juuli 1961 Clinton, Oklahoma – 5. veebruar 2024) oli Ameerika Ühendriikide kantrilaulja, laulukirjutaja, produtsent ja näitleja.
1993. aastal ilmus tema omanimeline debüütalbum. 2001. aastal ilmunud tema seitsmes stuudioalbum "Pull My Chain" oli esimene, mis jõudis USA kantrialbumite edetabelis esikohale. Aasta hiljem ilmunud "Unleashed" jõudis esikohale juba nii kantrialbumite edetabelis kui ka üldedetabelis Billboard 200. Kokku andis Keith välja 19 stuudioalbumit, kaks jõulualbumit ja viis kogumikalbumeid. Tal oli kantrialbumite edetabelis kümme ja edetabelis Billboard 200 neli esikohaalbumit. Billboardi kantrisinglite edetabelis Hot Country Songs oli tal 22 esikohahitti. Tema 1993. aastal ilmunud debüütsingel "Should've Been a Cowboy" oli Ameerika Ühendriikides 1990. aastatel raadiotes kõige mängitum kantrilaul. 2003. aastal salvestas ta laulu "Beer for My Horses" koos Willie Nelsoniga. Tema albumeid on maailmas müüdud üle 40 miljoni eksemplari.
2006. aastal tegi Keith näitlejadebüüdi draamafilmis . 2008. aastal mängis ta komöödiafilmis "Beer for My Horses", mis oli inspireeritud tema samanimelisest kantrilaulust.
2022. aasta juunis teatas Keith, et tal on diagnoositud maovähk. Ta suri 2024. aasta veebruaris 62-aastaselt.
Loksa rajoon

Loksa rajoon oli aastatel 1950–1957 Eesti NSV territooriumil eksisteerinud haldusüksus, mille keskus oli Loksa alev.
Moodustamine.
Loksa rajoon moodustati Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi seadlusega 26. septembril 1950. Uude rajooni kuulusid moodustamise ajal järgmised haldusüksused:
Loksa alev, Hirvli külanõukogu, Kiiu külanõukogu, Kodasoo külanõukogu, Kolga külanõukogu, Kõnnu külanõukogu, Leesi külanõukogu, Loksa külanõukogu, Sagadi külanõukogu, Võhma külanõukogu, Võsu külanõukogu, Annikvere külanõukogu, Karula külanõukogu ja Vihula külanõukogu.
Ajalugu.
Aastatel 1950–1952 ja 1953–1957 oli Loksa rajoon 1. järgu haldusüksus, aastatel 1952–1953 kuulus 2. järgu haldusüksusena Tallinna oblasti koosseisu.
Loksa Rajooni TSN TK andis aastatel 1951–1957 välja ajalehte Leninlik Lipp.
Likvideerimine.
Loksa rajoon likvideeriti Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi seadlusega 12. oktoobril 1957 ja likvideerimine viidi lõpule sama aasta 15. detsembriks. Likvideerimise ajal kuulusid Loksa rajooni koosseisu järgmised haldusüksused:
Loksa alev, Kolga külanõukogu, Kuusalu külanõukogu, Kõnnu külanõukogu, Loksa külanõukogu – liideti likvideerimise järel Harju rajooniga;
Vihula külanõukogu ja Võsu külanõukogu – liideti likvideerimise järel Rakvere rajooniga.
Bill O'Reilly

William James O'Reilly (sündinud 10. septembril 1949) on USA saatejuht, kirjanik, kolumnist ja poliitikakommentaator. 
Ta juhtis aastatel 1996–2017 Fox News Channeli saadet "The O'Reilly Factor", mis oli vaadatuim kaabeltelevisiooni saade.
Teosed.
Tema ja Martin Dugardi kahasse kirjutatud raamatute põhjal on tehtud filmid
Arktiline kõrb

Arktiline kõrb on põhjapoolkera jäävöötmele iseloomulik bioom, mis paikneb arktilises geograafilises vöötmes. Arktiline kõrb hõlmab suure osa Põhja-Jäämere saartest ning osa Euraasia ja Põhja-Ameerika mandri rannikualadest.
Aktilisele kõrbele on iseloomulik arktiline kliima. Õhutemperatuurid on madalad: keskmine veebruari õhutemperatuur −30 °C (madalaim kuni −60 °C), keskmine juuli õhutemperatuur +3 °C. Aastane sademete hulk on selles bioomis kuni 400 mm.
Selles bioomis on arvukad mandri- ja mäeliustikud (Gröönimaa, Teravmäed, Novaja Zemlja jt). Laialt on levinud igikelts.
Pinnast katab killustik ja kooriksamblikutega kaetud kivitükid. Mullad on primitiivsed, õhukesed (1–5 cm) ja huumusevaesed. Mullakiht esineb paiguti, tavaliselt ainult taimestiku piirkonnas.
Taimestik on hõre, kasvavad vaid tarnad, mõned kõrrelised, samblikud, harvem samblad.
Loomastik on eelkõige merega seotud: hülged, morsk, jääkaru, merelindude kolooniad. Maismaafauna on vaesem, seal on esindatud lemming ja polaarrebane.
De Longi saared

De Longi saared (vene Острова Де-Лонга, jakuudi Де Лоҥ арыылара) on saarestik Põhja-Jäämere Ida-Siberi meres Uus-Siberi saarte kirdeosas. Paiknevad Uus-Siberi saarest kirde pool. 
De Longi saarestiku koosseisu kuuluvad:
Üldpindala 228 km², kõrgus – kuni 426 m (Benneti saar).
Jeanette'i, Henrietta ja Benetti saar avastati aastail 1879–1881 jahil Jeannette purjetanud George de Longi ekspeditsiooni poolt. Teised saared avastati 1914. aastal laevadel Vaigatš ja Taimõr liikunud Andrei Vilkitski ekspeditsiooni poolt.
Zsa Zsa Gabor

Zsa Zsa Gabor [ža ža] (sünninimi Sári Gábor; 6. veebruar 1917 Budapest – 18. detsember 2016 Los Angeles) oli juudi päritolu näitleja Ameerika Ühendriikides, kes 1936. aastal oli Ungari iluduskuninganna. 
Euroopas.
Zsa Zsa Gabor võitis 1936. aastal Ungari missikonkursi. Samal aastal kutsus Richard Tauber ta subretiks Viinis lavastatavasse operetti "Laulev unistus". 
Ameerikas.
1941. aastal emigreerus ta Ameerika Ühendriikidesse. 1942. aastal läks ta Hollywoodi, kus sai tuntuks rohkete armusuhete ja skandaalidega. Tema filminäitlejakarjäär algas 1952. aastal filmides "Lovely to Look At", "We're Not Married", "Lili" ja "Moulin Rouge". Hiljem mängis ta veel paljudes filmides ja teleseriaalides. 
1958. aastal sai ta Kuldgloobuse eriauhinna "glamuurseima näitlejana".
Isiklikku.
Ta sündis Esimesest maailmasõjast tingitult poliitiliselt lagunevas Austria-Ungaris. Tema vanemad olid päritolult aškenazi juudid. Isa oli ohvitserina teeninud Kuninglikus Ungari Armees ning pidas Budapestis juveelipoodi, ema Jolie Gábor (sünninimega Janka Tilleman) oli samuti juveliiride perekonnast. Tema õed Eva ja Magda Gabor said pärast Teist maailmasõda samuti filminäitlejateks.
Abikaasad.
Ta on olnud üheksa korda abielus, seitse abielu lahutati ja üks tühistati.
Lahutustega kogus ta suure varanduse.
Surm.
18. detsembril 2016. aastal suri ta 99-aastaselt südamerabanduse tagajärjel oma kodus Los Angeleses.
Kurereha

Kurereha ("Geranium") on taimede perekond kurerehaliste sugukonnas.
Perekonda kuulub eri andmetel 415-430 liiki taimi, neist Euroopas 38 liiki.
Lina (perekond)

Lina ("Linum" L.) on taimeperekond linaliste sugukonnas.
Klassifikatsioon.
Lina perekonna klassifikatsioon pole päris selge ja erinevad autorid ning allikad süstematiseerivad lina perekonda erinevalt. Linaliigid (osaline):
Vahulill

Vahulill ("Polygala" L.) on taimede perekond vahulilleliste sugukonnas.
Tütarlaps kausiga

"Tütarlaps kausiga" ehk "Kolhoosineiu" on Juta Eskeli skulptuur Tallinnas Lembitu Pargis. 
Enne 2012. aastat paiknes skulptuur Kaarli puiestee ja Toompea tänava nurgal. Tegemist on kõrgkuumuses põletatud keraamilisest materjalist šamotist 1964. aastal valmistatud dekoratiivse figuraalskulptuuriga, mis kujutab seisvat neiut pearätiga, kes hoiab langetatud kahe käega vaagnat.
Vallo Leet

Vallo Leet (kuni 30. septembrini 1940 Valentin Issajev; 5. märts 1915 Tallinn – 21. september 1944 Maardu küla lähedal, Harjumaa) oli Eesti poksija ja pesapallur.
Nimevariandid.
Valentin Issajev on teadaolevalt esimest korda kasutanud võistlusnime Valle Leet juba veebruaris 1936. Võimalik, et tegu oli perekonnas kokkulepituga, sest tema vanem vend Fjodor Issajev võttis uueks eesnimeks 7. septembrist 1935 Toivo ja perekonnanimena 2. detsembrist 1935 Leet.
Ametlikult tehti muudatus Valentin Issajev &gt; Vallo Leet alles 30. septembril 1940. Hiljem soomepoisina on ta kasutanud ka nime Vello Leet.
Pesapallurina.
Ta tuli 1936. aastal Eesti meistriks ning sai 1934. aastal Eesti meistrivõistlustel 3. koha.
Poksijana.
Harrastajana.
Ta oli poolraskekaalus (kuni 175 naela ehk 79,4 kg) 1936. aastal Eesti meister. Ta sai keskkaalus (kuni 160 naela ehk 72,6 kg) 1935. aastal Eesti meistrivõistlustel 3. koha.
Ta osales kaks korda Eesti–Soome maavõistlustel (1937 ja 1938) ning võitis mõlemad oma kohtumised punktidega. Ta osales ühe korra Eesti-Läti maavõistlusel (1937) ja võitis oma kohtumise punktidega. 
Ta osales ühe korra Eesti–Poola maavõistlusel (detsember 1938) ja kaotas oma kohtumise punktidega. Ta osales ühe korra Tallinna ja Wilno (tollal Poola linn) linnavõistlusel 14. detsembril 1938 ja võitis poolraskekaalus (kuni 175 naela ehk 79,4 kg) oma kohtumise punktidega.
Elukutselisena.
Leet pidas elukutselisena ainult ühe kohtumise, mis toimus 7. jaanuaril 1944. Ta kaotas Onni Saarile (Soome) 5. raundis nokaudiga.
Soomepoisina.
Leet võitles 1944. aastal Soome 200. jalaväerügemendi 6. kompaniis ning tuli augustis 1944 soomepoisina tagasi Eestisse. Ta sai 21. septembril 1944 tulevahetuses sakslastega Maardu küla lähedal surma.
AGA (täpsustus)

AGA võib olla:
Aga on mitme koha nimi:
Aga jõgi (Venemaa)

Aga jõgi on jõgi Venemaal. 
Ta suubub Aga Burjaadi autonoomses ringkonnas Ust-Aga juures Ononi jõkke.
Aga jõgi

Aga jõgi on mitme jõe nimi:
Salomo Heinrich Vestring

Salomo Heinrich Vestring (1663 Pärnu – 9. mai (vkj 28. aprill) 1749 Pärnu) oli Liivimaa vaimulik ja kirjamees.
Salomo Heinrich Vestring sündis Pärnu eesti koguduse pastori Johann Vestringi pojana. Aastail 1678–1684 õppis Vestring Riia lütseumis ning alates 1684. aastast Wittenbergi ülikoolis. 1690–1692 oli ta Puhja koguduse vikaar, kus asendas Adrian Virginiust. 1692. aastal suri Bernhard Freier ning Vestring sai tema asemele Pärnu eesti koguduse ja Tori koguduse pastoriks. 1709. aastal süüdistati teda pietismis ning ta eemaldati pastoriametist. 1711. aastal valiti Salomo Heinrich Vestring Pärnu praostkonna praostiks. Sellele ametikohale jäi ta kuni oma surmani 1749. aastal.
Vestringi hinnati hea eesti keele tundjana. Ta korrigeeris keeleliselt 1691. aastal ilmunud Adrian Virginiuse palve- ja lauluraamatu teist trükki ning kirjutas eessõna Johann Hornungi koostatud ning 1701. aastal Adrian Virginiuse välja antud "Ma kele Koddo ja Kirgo Ramatu" teisele trükile. Vesting ja Pilistvere pastor Berthold tegelesid Eestimaa piiskopi Jakob Lange ülesandel Johann Gutslaffi lõunaeestikeelse piiblitõlke tõlkimisel põhjaeesti keelde. Vestringi tähtsaimaks tööks peetakse tema eesti-saksa sõnaraamatut, millest on tänapäevani säilinud kaks eksemplari. Sõnaraamat sisaldab rohkem märksõnu kui teised 18. sajandi alguses ilmunud eesti sõnaraamatud. Eestikeelsete sõnade kasutamise selgitamiseks on toodud suur hulk lausenäiteid, mis on suuremalt jaolt rahvapärased.
Perekond.
Salomo Heinrich abiellus 1693. aastal Magdalene Sophie Dauthega ning 1697. aastal Anna Sophie Baleckega, kes oli Haljala Püha Mauritiuse koguduse õpetaja Joachim Georg Balecke tütar. Tema vend Lorenz Vestring oli Tõstamaa Maarja koguduse õpetaja.
Afyonkarahisar

Afyonkarahisar (2005. aastani Afyon) on linn Türgis Anatoolia lääneosas 250 km Ankarast edelas ning mööda raudteed 206 km Konyast loodes, Afyonkarahisari provintsi keskus. Geograafilised koordinaadid on 38°45′ N, 30°32′ E.
Elanike arv on 2008. aasta andmetel 163 207. Aastal 1990 oli elanikke 98 618.
Linn on unimagunakasvatuse keskus. Linna ametlikus nimes on liidetud hüüdnimi "Afyon" ('oopium') ja ajalooline nimi Karahisar ('must linnus').
Afyonkarahisari linnus linna kohal kõrguva kalju otsas pärineb hetiitidelt. Vana-Rooma ja Bütsantsi ajal oli linna nimi Akroinon või Akroinos. Aastal 740 toimus Akroinoni lahing, milles Bütsantsi keiser Leo III kaitses linna araablaste vastu. Linna vallutas Ikonioni sultan Kılıç Arslan I ning 1382 läks ta Osmanite riigi koosseisu, kus temast sai sandžaki keskus.
Kreeka-Türgi sõja käigus vallutasid märtsis 1921 linna kreeklased; augustis 1921 läks see türklastele tagasi.
Linnas on tervisveeallikad, arheoloogiamuuseum ja suur mošee Ulu Cami. Säilinud on Osmanite-aegseid maju.
Seal valmistatavat kaimakki peetakse eriti maitsvaks, sest kohalikud lehmad söövad moonitaimi. Tuntud on kohalik marmor ja kohalikud sudžukid.
Linnavõimud hoolitsevad puhtuse eest. Afyon oli üks esimesi Türgi linnu, kus on palju prügikaste.
Linnast on pärit president Ahmet Necdet Sezer, kelle nime kannavad haigla ja Afyoni Kocatepe Ülikool.
Sportjaht

Sportjaht ehk võistlusjaht ehk võistluspurjekas on purjetamisvõistlustel (regattidel) osalemiseks valmistatud purjejaht. 
Üldkirjeldus.
Lõbusõidujahist erineb sportjaht sellega, et kaalu kokkuhoiuks on siseviimistlus vähim võimalik, näiteks ei kaeta jahte seestpoolt värviga või kaetakse mõne õhukese värvikihiga, magamisasemeteks on rippkoid, kambüüsis kasutatakse väikseid põleteid, mitte suuri pliite-ahje.
Taglase trimmimiseks on üldjuhul lubatud ainult mehaanilised abivahendid, seega puuduvad elektrivintsid.
Täpsemad reeglid on kokku lepitud klassiliidu reeglites ja regattide võistlusjuhendites. Siin artiklis on loetletud ühtsusklasside jahte.
Võidupurjetamiseks kasutatavaid purjekaid võib liigitada mitmeti, näiteks kiiljahtideks ja svertpaatideks. Kiiljahtidel on kere all püsikindel metallist raskuskiil, svertpaatidel aga allalastav, triivimist takistav puidust või metallist plaat – svert. Võrdsete võimaluste loomiseks võistlevad omavahel ainult sama klassi jahid.
Eesti Personalijuhtimise Ühing PARE

Eesti Personalijuhtimise Ühing PARE (varasema nimega Eesti Personalitöö Arendamise Ühing PARE; ametlik nimetus inglise keeles Estonian Human Resource Management Association) on Eesti personalijuhtimise alane mittetulundusühing, mis loodi 1992. aastal. 
PARE missioon on "toetada ja arendada inimeste juhtimist Eesti organisatsioonides". Ühingu liikmed võivad olla nii juriidilised kui ka eraisikud, kes on tegevad personalijuhtimise vallas.
PARE toimib ka personalitöötajate kutseühinguna Eestis, arendab erialaseid kutsestandardeid, korraldab kutseeksameid ja väljastab kutsetunnistusi.
Alates 2003. aastast on PARE Euroopa Personalijuhtimise Assotsiatsiooni (European Association for People Management) liige.
Karl Jungholz

Karl Jungholz (9. (vkj) / 21. detsember 1878 Teilma küla, Kivijärve vald, Laiuse kihelkond, Tartumaa – 26. november 1925) oli eesti teatritegelane, lavastaja ja näitleja.
Elukäik.
Karl Jungholz sündis Söödi saunas Teilma külas. Kui poiss oli kolmekuune, kolis pere Tartusse, kus isa töötas raudteel ja vabrikus, ema Ello oli pesunaine. 
Poiss pandi viieaastaselt kohalikku eraalgkooli ning hiljem Hugo Treffneri eragümnaasiumi. 1890. aastatel õppis ta palju Tartu Käsitööliste Seltsi suveteatri etendustest, tutvus nii teatrikulisside taga toimuvaga kui ka tegi kaasa massistseenides ja lastekooris. 1894. aastast töötas C. Mattieseni trükikojas, kus omandas trükiladuja kutse. Aastatel 1901–1905 oli ta Taara seltsi näitleja ja näitejuht. 
1905–1907 täiendas oma teatriharidust Berliinis Emanuel Reicheri kõrgemas draamakunsti ülikoolis ("Emanuel Reicher's Hochschule für Dramatische Kunst)" ja Lessingi teatri direktori Brahmi juures. 
Aastatel 1907–1908 töötas ta Vanemuises näitejuhi abi ja näitlejana, kuid sattus konflikti teatrijuht Karl Menninguga, mistõttu oli sunnitud Vanemuisest lahkuma. Jungholzist sai aastateks 1909–1914 ja 1915–1925 Estonia lavastaja ja näitleja, aastast 1919 direktor. Aastatel 1914–1915 oli ta Pärnu Endla teatri juht. 
Ta korraldas näitemängukursuseid Tallinnas, Narvas, Viljandis jm. 1917 oli ta Näitlejate Liidu asutajate seas ning valiti liidu esimeheks. Osales Tallinna Meestelaulu Seltsi, Tallinna Maleklubi ja Eesti-Soome-Ungari Liidu tegevuses. Asutas teatriajakirja Valge Raamat (1918) ning on kirjutanud teatriartikleid.
Jungholz suri 26. novembril 1925 ja maeti Tallinna Vana-Kaarli kalmistule. 
Looming.
Ta on lavastanud muu hulgas William Shakespeare’i "Othello" (1910), "Kuningas Leari" (1911) ja "Hamleti" (1913); August Kitzbergi "Püve talus" (1911), "Tuulte pöörises" (1911) ja "Libahundi" (1915), Eduard Vilde "Tabamata ime" (1925), välisautoritelt Giuseppe Verdi "Aida" (1923), Friedrich Schilleri "Wilhelm Telli" (1921), Henrik Ibseni "Rahvavaenlase" (1909), "Nora" (1904, 1910, 1914, 1916), "Hedda Gableri" (1914) jpm.
Soling

Soling on kolmeinimese rahvusvaheline range ühtsusklassi kiiljaht, millel on luuptaglas ja bermuudapurjestus.
Paadi töötas 1965. aastal välja Jan Herman Linge. Solingu mõtted hakkasid konstruktori peas idanema 1950. aastate lõpus,
kui ta tegi veekatseid 5.5 mIC ehitamisel sõbrale, et too saaks osaleda 1960. aasta suveolümpiamängudel.
Rahvusvaheline klass Soling
Olümpiaklass alates 1972. aastast
Materjal: klaasplast
Mõõtmed:
Konstruktor: Jan Herman Linge
Tempest

Tempest on kiilajaht. Rahvusvaheline klass "Tempest"
Olümpiaklass 1972 – 1976. a.
Materjal: klaasplast
Mõõtmed:
pikkus – 6,7m
Laius – 1,97m
Süvis – 1,1m
Mass minimaalne – 469kg
Purjepind (grootpuri+foka) – 22,93m²
Konstruktor: Ian Proctor
Tornado

Rahvusvaheline klass "Tornaado"
Olümpiaklass alates 1976. aastast.
Materjal: klaasplast, puit
Mõõtmed:
Pikkus – 6,1 m
Laius – 3,05 m
Süvis – 0,18 m
Süvis sverdiga – 0,75 m
Mass minimaalne – 127 kg
Purjepind (grootpuri+foka) – 21,8 m²
Konstruktor: Rodney March
Sureva detektiivi mõistatus

"Sureva detektiivi mõistatus" (inglise keeles "The Adventure of the Dying Detective") on Arthur Conan Doyle'i jutustus, milles astuvad üles detektiiv Sherlock Holmes ja doktor Watson. Jutustus ilmus ajakirjas Strand Magazine 1913. aastal. "Sureva detektiivi mõistatus" kuulub kogumikku "Viimane kummardus".
Lynn White

Lynn Townsend White, Jr. (29. aprill 1907 – 30. märts 1987) oli ameerika ajaloolane, uurimisalaks keskaegne tehnoloogia areng.
Ta artikkel "Meie ökoloogilise kriisi ajaloolised juured" ("The Historical Roots of Our Ecological Crisis", 1967) on üks keskkonnaeetika klassikalisi tekste.
Tunnustus.
Lynn Townsend White valiti 1968. aastal Ameerika Filosoofiaseltsi liikmeks.
Viimane kummardus (jutustus)

"Viimane kummardus" (inglise keeles "His Last Bow. The War Service of Sherlock Holmes") on Arthur Conan Doyle'i jutustus, milles astuvad üles detektiiv Sherlock Holmes ja doktor Watson. Jutustus ilmus ajakirjas Strand Magazine 1917. aastal. "Viimane kummardus" kuulub kogumikku "Viimane kummardus".
Vulkaanilõõr

Vulkaanilõõr on vertikaalne või peaaegu vertikaalne lõõr vulkaani sees, mis ühendab magmakollet maapinnasega, kus lõpeb kraatriga. Vulkaanilõõri kaudu liiguvad maapinna poole laava ja teised vulkaanilised produktid. Kui vulkaanipurse ei toimu, siis on vulkaanilõõr täidetud tardunud laava ja kivimite rusudega. 
Kustunud vulkaani vulkaanikoonuse kulumisel tekkivad nekid.
Thor Bridge'i probleem

"Thor Bridge'i probleem" (inglise keeles "The Problem of Thor Bridge") on Arthur Conan Doyle'i jutustus, milles astuvad üles detektiiv Sherlock Holmes ja doktor Watson. Jutustus ilmus ajakirjas Strand Magazine 1922. aastal. "Thor Bridge'i probleem" kuulub kogumikku "Sherlock Holmesi märkmeraamat".
Roniva mehe mõistatus

"Roniva mehe mõistatus" (inglise keeles "The Adventure of the Creeping Man") on Arthur Conan Doyle'i jutustus, milles astuvad üles detektiiv Sherlock Holmes ja doktor Watson. Jutustus ilmus ajakirjas Strand Magazine 1923. aastal. "Roniva mehe mõistatus" kuulub kogumikku "Sherlock Holmesi märkmeraamat".
Sussexi vampiiri mõistatus

"Sussexi vampiiri mõistatus" (inglise keeles "The Adventure of the Sussex Vampire") on Arthur Conan Doyle'i jutustus, milles astuvad üles detektiiv Sherlock Holmes ja doktor Watson. Jutustus ilmus ajakirjas Strand Magazine 1924. aastal. "Sussexi vampiiri mõistatus" kuulub kogumikku "Sherlock Holmesi märkmeraamat".
Napster

Napster oli muusika failide jagamise teenus, mille töötas välja Shawn Fanning Bostoni Northeasterni ülikoolis õppimise ajal. Teenus oli aktiivne 1999 juunist kuni 2001 juulini. 
Teenus võimaldas inimestel teiste võrgus olijatega oma kõvakettal olevaid MP3-faile jagada, minnes sellega mööda senisest väljakujunenud muusikamüügi võrgustikust, põhjustades muusikatootjate pahameele ja süüdistuse massilise autoriõiguste rikkumise kohta. Kuigi esialgne teenus kohtu otsusega suleti, sillutas see teed detsentraliseeritud P2P-failijagamise programmidele, mida on juba palju raskem kontrollida. 
Teenus sai nime Fanningi soengust tingitud hüüdnime järgi.
Pärast sulgemist müüdi Napsteri bränd ja logo maha, ning praegu kasutab neid tasulist teenust pakkuv ettevõte.
Kolme Garridebi mõistatus

"Kolme Garridebi mõistatus" (inglise keeles "The Adventure of the Three Garridebs") on Arthur Conan Doyle'i jutustus, milles astuvad üles detektiiv Sherlock Holmes ja doktor Watson. Jutustus ilmus ajakirjas Collier’s Weekly Magazine 1924. aastal ja ajakirjas Strand Magazine 1925. aastal. "Kolme Garridebi mõistatus" kuulub kogumikku "Sherlock Holmesi märkmeraamat".
San Pedro Sula

San Pedro Sula on linn Hondurase loodenurgas, Cortési departemangu pealinn.
Oma 800 000 elanikuga on San Pedro Sula pealinna Tegucigalpa järel ja La Ceiba ees suuruselt teine linn Hondurases. 
Linn on Hondurase tööstuskeskus.
Kuulsa kliendi mõistatus

"Kuulsa kliendi mõistatus" (inglise keeles "The Adventure of the Illustrious Client") on Arthur Conan Doyle'i jutustus, milles astuvad üles detektiiv Sherlock Holmes ja doktor Watson. Jutustus ilmus 1924. aastal ajakirjas Collier’s Weekly Magazine ning 1925. aastal ajakirjas Strand Magazine. Kuulsa kliendi mõistatus" kuulub kogumikku "Sherlock Holmesi märkmeraamat".
Kolme ärkliga maja mõistatus

"Kolme ärkliga maja mõistatus" (inglise keeles "The Adventure of the Three Gables") on Arthur Conan Doyle'i jutustus, milles astuvad üles detektiiv Sherlock Holmes ja doktor Watson. Jutustus ilmus 1926. aastal ajakirjades Liberty ja Strand Magazine. "Kolme ärkliga maja mõistatus" kuulub kogumikku "Sherlock Holmesi märkmeraamat".
Kaame sõduri mõistatus

"Kaame sõduri mõistatus" (inglise keeles "The Adventure of the Blanched Soldier") on Arthur Conan Doyle'i jutustus, milles astuvad üles detektiiv Sherlock Holmes. Jutustus ilmus 1926. aastal ajakirjades Liberty ja Strand Magazine. "Kaame sõduri mõistatus" kuulub kogumikku "Sherlock Holmesi märkmeraamat".
Arto Nilsson

Arto Harald Nilsson (19. märts 1948 Helsingi – 11. juuli 2019) oli Soome poksija.
Nilsson oli kahekordne Soome meister II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) aastatel 1970 ja 1971.
Nilsson osales Eesti NSV – Soome – Bulgaaria kolmikvõistlusel 15.–16. juulil 1968 Tallinnas enne México olümpiamängude poksivõistlusi. Ta kaotas oma kohtumise I kergekeskkaalus (kuni 63,5 kg) Aksel Arrole.
Nilsson võitis oktoobris 1968 México olümpiamängude poksivõistlustel I kergekeskkaalus (kuni 63,5 kg) pronksmedali.
Hiljem on ta tegutsenud eduka kella- ja juveeliärimehena.
Lõvilaka mõistatus

"Lõvilaka mõistatus" (inglise keeles "The Adventure of the Lion's Mane") on Arthur Conan Doyle'i jutustus, milles astuvad üles detektiiv Sherlock Holmes. Jutustus ilmus 1926. aastal ajakirjades Liberty ja Strand Magazine. "Lõvilaka mõistatus" kuulub kogumikku "Sherlock Holmesi märkmeraamat".
Pensionärist maalermeistri mõistatus

"Pensionärist maalermeistri mõistatus" (inglise keeles "The Adventure of the Retired Colourman") on Arthur Conan Doyle'i jutustus, milles astuvad üles detektiiv Sherlock Holmes ja doktor Watson. Jutustus ilmus 1926. aastal ajakirjas Liberty ja 1927. aastal ajakirjas Strand Magazine. "Pensionärist maalermeistri mõistatus" kuulub kogumikku "Sherlock Holmesi märkmeraamat".
Looritatud üürniku mõistatus

"Looritatud üürniku mõistatus" (inglise keeles "The Adventure of the Veiled Lodger") on Arthur Conan Doyle'i jutustus, milles astuvad üles detektiiv Sherlock Holmes ja doktor Watson. Jutustus ilmus 1927. aastal ajakirjades Liberty ja Strand Magazine. "Looritatud üürniku mõistatus" kuulub kogumikku "Sherlock Holmesi märkmeraamat".
2A19 T-12

100 mm kahur 2A19 T-12 on Nõukogude Liidus toodetud tankitõrjekahur. GRAU koodnimetus 2A19. 
T-12 vahetas välja Teise maailmasõja päevilt pärit 100 mm tankitõrjekahurid BS-3. Tootmist alustati 1955. aastal ja relv oli kasutuses kuni 1980. aastate lõpuni, mil vahetati välja uuema versiooni MT-12 vastu. Mõnedesse riikidesse, peamiselt endisesse sotsialismileeri, on vanem versioon veel relvastusse jäänud.
Peter Essen

Krahv (a-st 1833) Peter Essen (vene Пётр Кириллович (Христианович) Эссен; 22. august (vkj 11. august) 1772 Liivimaa – 5. oktoober (vkj 23. september) 1844 Peterburi) oli Pärnu linnakodanikest põlvnev Venemaa Keisririigi sõjaväelane ja riigitegelane.
Ta oli Lübeckist pärit Johann Leonhard Esseni pojapoeg, Riia garnisoni kapteni Karl ("Kirill") Esseni (1729–1783) ja Jevdokija Ivanovna (surnud 1792) poeg. Tema onu Diedrich Johann (Ivan Ivanovitsch) Essen (ca. 1723–1787) oli Venemaa sõjaväelane, polkovnik ja Pärnu garnisoni komandant ja Tartu komandant.
Viiburi garnisonirügemendi ülem, Soome inspektsiooni jalaväe inspektor, Viiburi, Orenburgi ja Peterburi sõjakuberner, jalaväekindral (1.1.1819), ning 1830. aastast Riiginõukogu liige.
1. juulil 1833 sai ta venemaa krahvitiitli.
Tema Peterburi sõjakuberneriks olemise ajal avati 30. septembril 1837 Peterburi ja Tsarskoje Selo vaheline raudtee.
Perekond.
Peter Essen oli abielus Orjoli kubermangust pärit Jekaterina Nikolajevna Lvovaga (surnud 1829). Nende ainus poeg Alexander Essen (1798–1828) hukkus polkovniku auastmes Vene-Türgi sõja 1828. aasta Varna piiramise ajal ja nende tütar Alexandrine Essen (1816–1868) abiellus 1835 krahv Pontus Stenbock-Fermoriga (1806–1866), kellega said õiguse ühisele perekonnanimele krahv Essen-Stenbock-Fermor.
Shoscombe Old Place'i mõistatus

"Shoscombe Old Place'i mõistatus" (inglise keeles "The Adventure of Shoscombe Old Place") on Arthur Conan Doyle'i jutustus, milles astuvad üles detektiiv Sherlock Holmes ja doktor Watson. Jutustus ilmus 1927. aastal ajakirjades Liberty ja Strand Magazine. "Shoscombe Old Place'i mõistatus" kuulub kogumikku "Sherlock Holmesi märkmeraamat".
Raha (täpsustus)

Raha on üldine maksevahend.
Muid asju:
Bunge mänd

Bunge mänd ("Pinus bungeana") on männiliste sugukonda männi perekonda kuuluv okaspuu.
Bunge mänd on nime saanud esmaleidja, baltisaksa päritolu botaaniku Alexander Georg von Bunge (1803–1890) järgi. Esimest korda kirjeldasid seda puud teaduslikult saksa botaanik Joseph Gerhard Zuccharini (1797–1848) ja austria botaanik Stephan Endlicher (1804–1849) aastal 1847.
Bunge mänd kuulub koos Gerard'i männiga ("Pinus gerardiana") ja jünnani männiga ("Pinus squamata") sektsiooni "Parrya" alamsektsiooni "Gerardianae".
Kirjeldus.
Bunge mänd kasvab 24–30 m kõrguseks, tüvi on hargnev, läbimõõt kuni 1,16 m. Juurestik on hästi laiali arenenud.
Võra on püramiidjas või vihmavarjukujuline. Koor on sile ja hallikasroheline. Korp on noortel puudel tuhmhall, sile, kestendav, vananedes muutub kriitvalgeks, mille järgi on puu kaugelt äratuntav. Koor ajab maha ümaraid soomuseid ja nende alune koor on alguses kahvatukollane, aga hiljem tõmbub see päikesekiirguse mõjul oliivpruuniks, punaseks või lillakaks.
Pungad on munaja kujuga, punakaspruunide soomustega, vaiguta, ligi 12 mm pikkused. Noored võrsed on siledad, püstised ja hallikasrohelised.
Okkad on kolmekaupa kimbus, 5–7,5 cm pikkused, tumerohelised, teravatipulised, lameda ristlõikega, püsivad võrsetel 3–4 aastat.
Isasõisikud on rohekaskollased, ellipsoidsed. Käbid on üksikult või paaris, ümara või munaja kujuga, 5–6,5 cm pikkused. Seemned on munaja kujuga, umbes 10 mm pikkused, hallikaspruunid, lühikese, kuni 5 mm pikkuse ja nõrgalt kinnitunud tiivakesega.
Levila.
Bunge männi levila paikneb Hiina põhja- ja keskosas, kus ta kasvab hajusate asurkondadena mägedes 500–1800 m kõrgusel üle merepinna. Tema kaasliigid on peamiselt mänd "Pinus tabuliformis" ja katteseemnetaimed. Kasvupinnaseks on enamasti lubjakivist moodustunud mullad. Hiinast on ta introdutseeritud ka Koreasse.
Bunge mänd talub talvel külma kuni −23...–29 °C.
Paljunemine.
Bunge mänd on ühekojaline okaspuu ja paljuneb seemnete abil. Tolmlemine toimub tuule abil aprillis-mais. Seemned valmivad tolmlemisele järgneva aasta oktoobris-novembris ja levivad tuule abil.
Kasutamine.
Kuna Bunge mänd kasvab aeglaselt ning tema puit on habras, siis raiutakse seda harva ja tal pole majanduslikku väärtust. Mitmeharulise dekoratiivse võra tõttu on ta populaarne ilupuu Hiinas, kus teda kasvatatakse tihti templite juures ja surnuaedades. Samuti võib teda leida Euroopa ja Põhja-Ameerika arboreetumitest.
Sergei Pedersen

Sergei Pedersen (sündinud 9. mail 1953) on Eesti muusik.
Ta õppis klaverit Tallinna Lastemuusikakoolis. Tallinna Riikliku Konservatooriumi lõpetas ta 1984. aastal klarneti erialal. 
Ta on klahvpille mänginud ansamblites Paradoks, Andromeeda, Magnetic Band, Psycho, Radar, Lainer ja Monarh. Mingil ajal hakkas ta esinema ka Kalamaja kohvikutes.
Mägisäälik

Mägisäälik ("Myioborus") on värvuliste seltsi sääliklaste sugukonda kuuluv lindude perekond.
Mägisäälikute iseloomulik tunnus on valged välimised sabasuled. Sugupooled on sarnased. Vanalindudel on punane, oranž või kollane alapool. Paljudel on kontrastne näomuster ja silmarõngas. Mägisäälikute levikukese asub Lõuna-Ameerikas Andide loodeosas. Sealt on nad levinud läbi Kesk-Ameerika kuni Arizona, New Mexico ja Texaseni, ja lõunas omakorda Argentina loodeosani. Lääne-India saarestikus nad puuduvad. Kõige rohkem liike leidub Colombias ja Venezuelas.
Mägisäälikud elavad metsades (sealhulgas mägimetsades) ja põõsastikes. Nad toituvad putukatest ja võivad liikuda mitmest liigist lindudest koosnevates salkades.
Enamik mägisäälikuid on 13–13,5 cm pikad ja tumehalli või tumeda oliivrohelise ülapoolega, välja arvatud valged sabasuled, mida mägisäälikud sageli näitavad. Täiskasvanud lindudel on eredalt värvunud punased, oranž või kollane alapool. Paljudel liikidel on kontrastsed mustad, ruuged või kollased lagipead või erilised näojooned, sageli valgete või kollaste rõngastega silmade ümber.
Mägisäälikud on paigalinnud, välja arvatud osaliselt rändne sametsäälik ("Myioborus pictus"). Sametsäälik elab teistest mägisäälikutest rohkem põhja pool ja on suurem, kuni 15 cm pikk. Võrreldes teiste mägisäälikutega on tema välimus, laul ja käitumine natuke teistsugused ning seetõttu on oletatud, et ta võiks kuuluda omaette perekonda.
Sugulist dimorfismi mägisäälikutel ei esine, sest nad ei rända ja moodustavad paare kogu eluks.
Masksäälik

Masksäälik ("Geothlypis") on värvuliste seltsi sääliklaste sugukonda kuuluv lindude perekond.
Masksäälikud on Ameerika värvulised. Enamik nendest on Mehhiko ja Kesk-Ameerika paigalinnud, aga lõuna-masksäälik elab suures osas Lõuna-Ameerikast kuni Argentinani ja perekonna ainus rändlind põhja-masksäälik pesitseb suures osas Põhja-Ameerikast kuni Kanadani.
Kõik masksäälikud on sarnase sulestikuga. Neil on kollakasroheline alapool, kollane rind ja tavaliselt must nokk. Isaslinnul on näol liigiti erineva suurusega must mask, mida piirab ülevalt hall riba. Emaslind näeb välja samamoodi, aga tal pole musta maski ja tema sulestik on kahvatum.
Nad pesitsevad tavaliselt padurates ja muudel tiheda madala taimestikuga märgaladel. Pesa on kausjas, asetseb madalal rohus või lopsakas taimestikus. Enamikul liikidel on kurnas 2, põhja-masksäälikul kuni 5 muna.
Masksäälikud tegutsevad tavaliselt paarides ega seltsi teiste liikidega. Sageli on nad peidulised. Nad toituvad putukaist.
Masksäälikud on üksteisega lähedalt sugulased ja nende taksonoomia kindlaksmääramine on keeruline. Liikide ja alamliikide piiri on keeruline tõmmata. Näiteks ühendatakse vahel põhja-masksäälik, kalifornia masksäälik, tamaulipase masksäälik ja bahama masksäälik üheks liigiks, aga lõuna-masksäälik jagatakse vahel kolmeks või isegi neljaks liigiks.
Kuna masksäälikud on põhiliselt paigalinnud, siis on asurkondade üksteisest eraldatus viinud nendevahelise suure geneetilise erinevuseni ja spetsialiseerumiseni. Seda saab näha lõuna-masksäälikute näitel, kus alamliike eraldavad üksteisest vihmametsad või Andid. Näiteks Costa Rica ja Panama mägedes elav panama masksäälik erineb tuhande kilomeetri kaugusel Lõuna-Ameerikas elavatest liigikaaslastest nii suuruse, välimuse kui ka laulu poolest.
Incertae sedis

Incertae sedis ehk ebakindla paigutusega on bioloogilises süstemaatikas kasutatav väljend taksonite puhul, mille asend süsteemis pole selge. Niisugused ebaselge paigutusega rühmad loetletakse siis väljaspool süsteemi, märkega "incertae sedis".
Kasutatakse ka lühendina inc. sed., või ka näiteks määratlemata paigutusega perekonna puhul "genus inc. sed." (vahel lühendatult "G.I.S.") – "genus incertae sedis", või näiteks ebakindla paigutusega sugukonna puhul "familia inc. sed".
Alan Sillitoe

 
Alan Sillitoe (4. märts 1928 Nottingham – 25. aprill 2010 London) oli Suurbritannia kirjanik.
Ta kirjutas peamiselt romaane, novelle ja luuletusi, kuid ka lasteraamatuid ja näidendeid.
Sillitoe sündis töölisperekonnas. Tema isa töötas Raleigh' jalgrattafirmas. Alan jättis 14-aastaselt kooli pooleli ja töötas neli aastat samas ettevõttes. 1946. aastal astus ta Suurbritannia õhujõududesse ja teenis Malaias raadiosideoperaatorina.
Pärast tema Inglismaale naasmist avastati tal tuberkuloos. Ta oli 16 kuud lennuväe haiglas ravil, mille järel saadeti ta 21-aastaselt erru ja ta hakkas saama pensioni 45 šillingit nädalas. Järgmised seitse aastat elas ta tervisele sobivama kliimaga maades: Prantsusmaal ja Hispaanias. Ta tutvus USA luuletaja Ruth Fainlightiga, kellega abiellus. Neil on lihane poeg David ja lapsendatud tütar Susan.
Tema esikromaan "Saturday Night and Sunday Morning" ("Laupäeva öö ja pühapäeva hommik") ilmus 1958. See on mõningate Hemingway mõjudega ning räägib Raleigh' tehase noorest töölisest, kes sisustab vaba aega naiste jahtimisega ja peab mitut armukest korraga. Romaani tõeline teema on lootuse kadumine sõjajärgsel Inglismaal ja tööliste valikuvõimaluste puudumine. 1960. aastal tehti sellest romaanist ka film.
1959. aastal ilmus tal lühijutt "The Loneliness of the Long Distance Runner" ("Pikamaajooksja üksindus"), mis räägib noortevanglas oleva poisi, kel on annet pikamaajooksus, protestist ühiskonna vastu. See lühijutt pälvis samal aastal iga-aastase Hawthorndeni ilukirjandusauhinna. 1962. aastal valmis selle jutu põhjal samanimeline film.
Niisuguste teoste tõttu nimetasid kriitikud Sillitoed nooreks vihaseks meheks, ehkki Sillitoele endale see nimetus ei meeldinud – nagu ei meeldinud see nimetus teistelegi, kelle kohta seda kasutati.
Hartvig Helilaid

Hartvig Helilaid (24. aprill 1910 Novgorodi kubermang, Venemaa – 15. mai 1973) oli eesti vaimulik.
Hartvig Helilaid sündis Venemaal Novgorodi kubermangus Pelgeri vallas Malinovka külas, kus tema isa oli kooliõpetaja ja täitis ühtlasi köstri kohustusi. Aastal 1922 kolis pere Eestisse Järvamaale. Pärast Karinu algkooli lõpetamist õppis Hartvig Rakvere Õpetajate Seminaris ja Tartu Õpetajate Seminaris. Pärast lõpetamist asus õpetajana tööle Tartu linna 3. algkoolis ja õppima Tartu Kõrgemas Muusikakoolis ning hiljem Tallinna konservatooriumis, kus lõpetas eksternina oreliklassi. 1934–1936 töötas Hartvig Helilaid õpetajana Nabala algkoolis.
Detsembris 1935 valiti Hartvig Helilaid Viru-Jaakobi koguduse organisti-asjaajaja ametisse. Lisaks pidi ta täitma ka köstri kohustusi (lapsi ristima, surnuid matma, leeritunde andma ning õpetaja äraolekul jumalateenistusi pidama. Lisaks oli ta sealse noortekoondise juhataja.
1944. aasta alguses mobiliseeriti Helilaid Saksa sõjaväkke ja viidi voorikoosseisus Saksamaale. Pärast väljaõpet pandi ta tööle laatsaretti, kuni ta pärast Saksamaa langemist kodumaale repatrieeriti. Septembris 1946 sai ta taas asuda oma endisele kohale Viru-Jaagupis. 1. novembril 1948 vabastati Helilaid omal soovil Viru-Jaakobi köstri ametist.
Juulis 1948 valiti Helilaid Märjamaa Maarja koguduse jutlustajaks, aga sama aasta juunis oli ta vastu võetud EELK Usuteaduse Instituuti. Harjutusaastal määrati aseõpetaja kutse kandidaat Raplasse õpetaja Evald Saagi juurde, kes iseloomustuses kirjutas, et kandidaat on "võitnud tubli ja asjaliku mehena koguduse ja valitsusorganite usalduse ja rahulolu".
1949 ordineeriti Hartvig Helilaid Tallinna toomkirikus aseõpetajaks. Tööle jäi ta Märjamaa Maarja Koguduse juurde. Õpetaja kutseõiguse sai ta aastal 1959. Aastast 1968 surmani oli ta Lääne praostkonna abipraost.