tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Lääne-Saare vald

Lääne-Saare vald oli kohaliku omavalitsuse üksus (vald) Saare maakonnas.
Lääne-Saare vald moodustati 2014. aastal Kaarma, Kärla ja Lümanda valla ühinemise järel. Vald liitus 2017. aastal Eesti omavalitsuste haldusreformi käigus kõigi Saaremaal asunud valdadega ühtseks Saaremaa vallaks.
Lääne-Saare viimane vallavanem oli Tiina Luks ja viimane volikogu esimees Urmas Lehtsalu.
Asustus.
Vallas oli 4 alevikku ja 111 küla.
Ajalugu.
2014. aastal olid ühinenud Kaarma, Kärla ja Lümanda vald soovisid algselt ühendvalla juures kasutada "Saaremaa" valla nime, kuid otsustasid hiljem "Lääne-Saare" valla kasuks.
Samal aastal ilmnes omavalitsusjuhtide kohtumisel, et ka teised Saaremaa vallad poleks liitumise vastu, ning juba 2015. aasta alguses alustasid tööd vastavad ühinemiskomisjonid. Saaremaa vald moodustati 2017. aasta haldusreformi tulemusel pärast 2017. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimisi 21. oktoobril 2017, mil ühinesid kõik senised Saaremaa kohalikud omavalitsused.
Saaremaa valla koosseisus moodustati endise Lääne-Saare valla territooriumil osavallale sarnane piirkondlik üksus, Lääne-Saare kogukond. Viimase põhjal moodustati aastal 2020 omakorda kolm kogukonda – Kaarma, Kärla ja Lümanda – mis kattusid kolme endise, Lääne-Saare vallaks ühinenud valdade territooriumitega.
De interpretatione

"De interpretatione" (vanakreeka keeles Περὶ ἑρμηνείας ("Peri hermeneias")) on Aristotelese teos, osa Organonist. 
Tõlge ja kommentaar.
Esimene peatükk.
[16a] Kõigepealt tuleb kindlaks määrata (θέσθαι), mis on nimi (ὄνομα) ja mis on tegusõna (ῥῆμα), seejärel, mis on eitus (ἀπόφασις) ja jaatus (κατάφασις) ja predikatsioon (ἀπόφανσις) ja ütlus (λόγος).
Niisiis, asjad, mis on hääles (φωνῇ), on hinges olevate passioonide (παθημάτων) sümbolid (σύμβολα), ja kirjutatud asjad (γραφόμενα) on hääles olevate asjade sümbolid. Ja niinagu kirjatähed ei ole kõigil [16a5] samad, ei ole ka hääled samad. Küll aga on asjad, mille märgid (σημεῖα) hääled esmaselt (πρώτων) on, kõigil samad hinge passioonid, ja need asjad, mille sarnasused (ὁμοιώματα) need on, on samuti samad asjad (πράγματα).
Wheatstone'i sild

Wheatstone'i sild on elektriahel, mida kasutatakse elektritakistuse mõõtmiseks. See on tuntuim sildlülitus.
Wheatstone'i silla leiutas 1833. aastal inglise füüsik Samuel Hunter Christie, kuid selle tegi tuntuks inglise teadlane Charles Wheatstone (1802‒1875), kui kasutas niisugust lülitust elektritakistuse täppismõõtmiseks. Lülituses on sillana ühendatud galvanomeeter (või kahepoolse skaalaga voltmeeter) ja silla teise diagonaali (punktidesse A ja B) vooluallikas. Neljast takistusest on teada kahe väärtused "R"1 ja "R"3, mõõdetav takistus on "R"x ja muudetav takistus "R"2.
Ott Kasuri

Ott Kasuri (sündinud 1. detsembril 1955 Tallinnas) on eesti munitsipaalpoliitik ja haridustegelane. Eesti Linnade ja Valdade Liidu arendusjuht.
Ta lõpetas aastal 1979 Tallinna Pedagoogilise Instituudi matemaatika-füüsika õpetajana.
Aastatel 1979–1986 oli ta Padise õhtukeskkooli õpetaja ja direktor, 1986–1996 Tabasalu Ühisgümnaasiumi direktor ja õpetaja. Harku vallavolikogu liige aastast 1989, osutunud valituks 10. korral KOV valimistel. 1993–1996 Harku vallavolikogu esimees. 1996–2007 Harku Vallavalitsuse liige, abivallavanem, vallavanem. Euroopa Kohalike- ja Piirkondlike Omavalitsuste Kongressi Eesti delegatsiooni liige 2016-2021, asendusliige 2005–2009 ja 2021–2025. OÜ Strantum juhatuse esimees 2002–2005, nõukogu liige ja esimees 2017–2021 ning 2023- 2024 OÜ Strantum nõukogu liige, esimees. Eesti Maaomavalitsuste Liidu tegevdirektor 2008–2018. MTÜ Tabasalu Looduspark asutajaliige, Tabasalu Lions Club asutajaliige ning Harjumaa Omavalitsuste Liidu juhatuse liige 2005–2007 ning HOL haridus- ja kultuurikomisjoni esimees, liige 2005–2021. Kultuurkapitali Harjumaa ekspertgrupi liige 2010–2014. Eesti Reformierakonna liige 1997 aastast.
Ta kandideeris 2006 aasta valimistel Riigikokku kogus valimisringkonnas nr 4 (Harju- (v.a Tallinn) ja Raplamaa) 513 häält ning ei osutunud valituks . 2019 aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 4 (Harju- (v.a Tallinn) ja Raplamaa) 212 häält ning ei osutunud valituks ja 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 4 (Harju- (v.a Tallinn) ja Raplamaa) 146 häält ning ei osutunud valituks. 
Abielus, tütre isa. Huvid: kunst, muusika, teater, film, ujumine, kepikõnd, jalgrattasõit.
Pätsavere

Pätsavere on küla Järvamaal Järva vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Koigi valda.
Küla läbib Koigi–Päinurme tee. Pätsaveres on kolm majapidamist, neist kaks alaliste elaniketa.
Pätsavere küla on mainitud 1782. aastal.
1977. aastal liideti küla naaberasulatega. 2014. aastal eraldati ta taas Huuksi ja Lähevere külast.
Andres Pajula

Andres Pajula (sündinud 22. veebruaril 1963 Rakveres) on eesti haridustegelane, endine poliitik.
Ta on lõpetanud 1981. aastal Rakvere 3. Keskkooli. 1987. aastal lõpetas ta Tallinna Pedagoogilise Instituudi tööõpetuse ja üldtehniliste distsipliinide erialal ning 2006. aastal Tallinna Ülikooli sotsiaalteaduskonnas juhtimise sotsiaalsete strateegiate erialal magistrikraadiga.
Ta töötas aastatel 1987–1988 Nissi Põhikoolis tööõpetuse ja füüsika õpetajana, aastatel 1988–1997 oli ta Nissi Põhikooli direktor. Aastatel 1997–1999 oli ta Saue abilinnapea ja 1999–2002 Saue linnapea. 17. märtsist 2003 on ta Tallinna Haridusameti juhataja. Praegu on ta Saue Kooli direktor.
Chałopieničy

Chałopieničy (ka Halopenitšõ, poola keeles "Chołopienicze") on alev (endine linn) Valgevenes Minski oblastis Krupki rajoonis, Chałopieničy külanõukogu halduskeskus.
Chałopieničys asuvad keskkool ja muusikakool. Alevis on kultuurimaja ja kaks raamatukogu. Chałopieničys on masinaehituse ja toiduainete töötlemisega tegelevad ettevõtted, ka asub seal lastekodu. Vaatamisväärsusteks on aastal 1863 ehitatud õigeusu kirik ja aastal 1798 ehitatud dominiiklaste klooster.
Ajalugu.
Chałopieničy asulat ("Хлопавічы") on esimest korda mainitud aastal 1451. Aastast 1610 kuulus see Dorohostajskitele, aga aastast 1620 Nonnartitele. Samal aastal hakkas asula (selleks ajaks juba alev) kuuluma Mikołaj Mleczkole, jäädes tema valdusse aastani 1644. Mikołaj Mleczko lasi aastal 1638 alevisse ehitada katoliku kiriku; ka rajas ta sinna kloostri.
Aastal 1670 omandas Chałopieničy Mikołaj Ciechanowiecki, aga peagi läks see Chaleckite valdusse. Aastal 1703 rajas Marcian Dominic Chalecki sinna dominiiklaste kloostri ja aastal 1713 lasi ta sinna ehitada õigeusu kiriku. 1730. aastatel läks asula Chreptowiczite suguvõsa valdusse, aga aastani 1748 kuulus osa sellest veel Antoni Chaleckile.
Poola jagamisel sai Chałopieničyst aastal 1772 linn, kuna senine piirkonna keskus Orša hakkas kuuluma Venemaa Keisririigi koosseisu. Chałopieničys avati kool, seal hakati regulaarselt pidama laata. Aastal 1783 andis Joachim Chreptowicz linna põgenenud talumeestele vabaduse; sinna asusid elama ka Venemaa mõisatest põgenenud pärisorjad. See tõi järgmisel aastal kaasa Vene vägede rünnaku linnale, kui nad seal põgenikke jahtisid.
Chałopieničy läks Venemaa koosseisu teisel Poola jagamisel aastal 1793. 1812. aastal rüüstasid linna Prantsuse väed. Aastal 1839 sulgesid Venemaa võimud kloostri. Aastal 1840 asutati linna piiritusevabrik. Kohalikud katoliiklased said alles aastal 1844 loa avada katoliku kirik. Sellest aastast on ka teateid linnas tegutsenud sünagoogi kohta, lisaks oli linnas tellisevabrik. Aastal 1667 sai asula omaniks Rudolf Wilken. Aastal 1898 võeti kasutusele auru jõul tegutsev veski. Sel ajal peeti linnas kaks korda aastas laata.
Aastast 1919 kuulus Chałopieničy Valgevene NSV koosseisu. Aastal 1938 sai Chałopieničyst alev.
Kristel Aaslaid

Kristel Aaslaid (sündinud 2. oktoobril 1989 Kuressaares) on eesti näitleja ja laulja.
Haridus.
Kristel Aaslaid on lõpetanud 2009. aastal Kuressaare Gümnaasiumi.
Tantsimine.
Ta on õppinud alates 2003. aastast Saaremaa tantsukoolis Semiir.
Laulmine.
Kristel Aaslaid on laulnud Kuressaare Gümnaasiumi neidudeansamblis Kapriis ning ansamblites Sierra Black (rokibänd) ja Avoid Dave (elektroonilise muusika bänd). Alates 2017. aastast laulab ta ansamblis Gram-Of-Fun ning 2018. aastast ansamblis Öed koos lauljaga Tuuli Rand. 
Ta on Rosanna Lintsi laulu "Follow Me" kaasautor.
Televisioon ja raadio.
Ta mängis aastatel 2014–2020 komöödiaseriaalis "Padjaklubi" ühte neljast peategelasest, 2012. aastal seriaalis "Ment" konstaabel Veronika Mitlerit ning 2022. aastal seriaalis "Naised vormis" politseinik Kadri Hellermaad.
2014. aasta sügisel osales ta TV3 meelelahutussaates "Su nägu kõlab tuttavalt", jäädes Mart Müürisepa järel 2. kohale. Kristeli finaalsaates esitatud lugu "Let It Go" saavutas fännide seas nii suure menu, et järgmisel päeval olid H&amp;M-i poed Aaslaiu loo ajal kantud kroonist tühjaks ostetud.
2014. aasta sügisest kuni 2015. aasta kevadeni oli ta reedeti hommikuprogrammi saatejuht raadios Uuno. Ta valiti Eesti Meelelahutusauhindade 2015. aasta galal aasta parimaks naisraadiohääleks. Alates 2021. aastast on ta saate "Kolm naist karavanis" üks saatejuhte.
Isiklikku.
Tema elukaaslane on koomik Mattias Naan.
Kummaline sõda

Kummaline sõda oli teise maailmasõja varajane faas, kus reaalset sõjategevust Prantsusmaa-Suurbritannia ja Saksamaa vägede vahel ei toimunud, kuigi need riigid olid ametlikult sõjas.
Traditsiooniliselt loetakse kummaliseks sõjaks perioodi 1939. aasta septembrist kuni 1940. aasta maini. 
Tinglikult algas see Prantsusmaa ja Suurbritannia sõjakuulutusega Saksamaale 3. septembril 1939 seoses viimase sissetungiga Poolasse. Täpsemalt võib selle alguseks lugeda 16. septembrit, sest 7.–16. septembrini üritas Prantsuse armee pealetungiga Saarimaal alustada sõjategevust Saksamaa vastu. Selle pealetungi ebaõnnestumise järel jõutigi kummalise sõja faasi, kus ametlikult oldi sõjas, kuid sõjategevust nende riikide vahel ei toimunud.
Kummalise sõja lõpu osas on eri arvamusi. Enamasti on selle lõpuks loetud operatsiooni "Fall Gelb" käivitamist 10. mail 1940, millega Saksa armee alustas läbi Belgia, Hollandi ja Luksemburgi pealetungi Prantsusmaa suunal. Samas on kummalise sõja lõpuks loetud ka Saksamaa sissetungi Taanisse ja Norrasse 1940. aasta aprillis või Saksamaa vägede jõudmist Prantsusmaa territooriumile 1940. aasta juunis.
Kummaline sõda on termin, mida saab kasutada ainult olukorra kohta Lääne-Euroopas, sest mitmetel muudel teise maailmasõja rinnetel toimus sel ajal täiemahuline sõjategevus (näiteks sõjategevus Poolas, teine Hiina-Jaapani sõda, talvesõda Nõukogude Liidu ja Soome vahel).
Tsivilisatsioonide kokkupõrge

Tsivilisatsioonide kokkupõrge on Samuel P. Huntingtoni (1927–2008) loodud kontseptsioon, mille kohaselt on külma sõja järgses maailmas põhiliseks konfliktide allikaks erinevate rahvaste erinev kultuuriline ja religioosne identiteet.
Huntington oli konservatiivsete vaadetega Ameerika Ühendriikide politoloog. Tsivilisatsioonide kokkupõrke teooria põhiseisukohad sõnastas Huntington 1992. aastal American Enterprise Institute-is. peetud loengus ning avaldas oma ideed esmakordselt aastal 1993 väljaandes Foreign Affairs. Aastal 1996 avaldas Huntington teooria raamatuna, mis kandis pealkirja "Tsivilisatsioonide kokkupõrge ja maailmakorra ümberkujunemine" ("The Clash of Civilizations and the Remaking of World Order").
Mõiste ise on algselt pärit Bernard Lewise 1990. aastal ilmunud artiklist "The Roots of Muslim Rage".
Huntingtoni järgi jaguneb maailm kaheksaks üksuseks: lääne, jaapani, islami, slaavi-ortodoksi, india, ladina-ameerika, aafrika ja konfutsiaanlikuks kultuuriks. Praeguse aja suurimaks kultuuridevaheliseks konfliktiks pidas Huntington lääne ja islami vastasseisu.
Kose kalmistu

Kose kalmistu asub Kose alevikus Kose vallas Harju maakonnas.
See on suur kihelkondlikku päritolu kalmistu, kuhu on maetud nii tänase Kose kui ka Rae ja Anija valla surnuid. Kalmistu vanem osa paikneb ümber vana kabeli, mis tänapäeval kasutatakse matusetarvete ja tööriistade hoidlana.
Kalmistu vanimad hauatähised, milleks on paeristid ja üks paekivist hauaplaat, paiknevad vana kabeli läheduses. Hauaplaadil on kirjas nimi "Emilie Adelhelt" ja selle juurde on surma-aastana märgitud 1826.
Kalmistut ümbritseb maakividest laotud kiviaed, mille lõunapoolses osas on kolm väikest väravat. Peavärav, mille moodustavad kolm väravaposti koos nendevaheliste sepistatud väravatega, paikneb kalmistu idaküljes.
Kalmistu on arvele võetud ajaloomälestisena. Mälestiseks on arvatud ka kalmistul paiknev mälestussammas.
Kose kalmistule on teiste seas maetud ka Hilja Jõgi, Jaan Metua, Jaan Raeda, Evi Rannap, Mati Tarma ja Tõnu Tähe.
Alpi-tumekoi

Alpi-tumekoi ("Scythris penicillata", sünonüüm "Butalis penicillata" Chrétien, 1900) on tõmmukoi perekonda kuuluv liik pisiliblikaid.
Alpi-tumekoi on pronksjaspruun 9-millimeetrise tiibade siruulatusega pisiliblikas.
Liik esmakirjeldati 1900. aastal Prantsusmaa Alpides. Eestis avastasid Alpi-tumekoi soome liblikateadlased 1994. aastal Saaremaal Kogulas.
Liigi teadaolev levila maailmas on vähenenud ja piirdub 21. sajandi andmeil Saaremaaga.
Tõmmukoi

Tõmmukoi ("Scythris") on tõmmukoilaste ("Scythrididae") sugukonda kuuluv perekond pisiliblikaid.
Eesti liigid.
Eestis on registreeritud selle perekonna 14 liiki.
Tõmmukoilased

Tõmmukoilased ("Scythrididae") on sugukond liblikalisi.
Ainus selle sugukonna Eestis esindatud perekond on tõmmukoi ("Scythris").
Cimitero Monumentale di Milano

Cimitero Monumentale di Milano on kalmistu, mis asub Milano keskosas Lombardia maakonnas Itaalias.
Kalmistu rajati 1866. aastal, kui üritati loobuda mitme väikese kalmistu kasutamisest ning koguda eri kalmistud kokku keskkalmistuna. Kalmistule rajati ka eraldi mittekatoliiklikud ja juudi kalmistuosad.
Kalmistu projekteeris arhitekt Carlo Maciachini, kes on ka ise maetud sellele kalmistule. Kalmistu on tuntud oma hauakujude ja -ehitiste poolest, mida on kujundanud tuntud itaalia kujurid ja arhitektid (nt Giò Ponti jt).
Pisiliblikad

Pisiliblikad ("Microlepidoptera") on rühm liblikalisi. 
Neid on eristatud suurliblikatest. 
Enamasti on nende tiibade siruulatus alla 20 mm. Väiksuse tõttu on neid keerulisem välimuse järgi identifitseerida kui suurliblikaid.
Pisiliblikad on polüfüleetiline rühm.
Pisiliblikate hulka kuuluvad näiteks koilased
Suurliblikad

Suurliblikad ("Macrolepidoptera") on rühm liblikalisi.
Neid eristatakse pisiliblikatest. 
Suurliblikad liigitatakse päevaliblikateks ja ööliblikateks.
Koilased

Koilased ("Tineidae") on sugukond, mis kuulub liblikaliste seltsi.
Koilased on pisiliblikad.
Sugukonda kuulub üle 300 perekonna, kokku rohkem kui 3000 liigiga.
Ööliblikad

Ööliblikad ehk hämarikuliblikad ("Heterocera") on rühm suurliblikaid.
Neid eristatakse päevaliblikatest.
Hannes Praks

Hannes Praks (sündinud 5. oktoobril 1973) on eesti disainer ja õppejõud. 
Ta lõpetas 2000. aastal Eesti Kunstiakadeemia sisearhitektuuri erialal.
Ta on olnud Eesti Kunstiakadeemia sisearhitektuuriosakonna juhataja ja professor, alates aastast 2023 juhatab ta Arhitektuurikeskust.
Paldiski kalmistu

Paldiski kalmistu all võidakse mõelda
Revaler Zeitung

Revaler Zeitung oli 8. jaanuarist 1942 kuni 19. septembrini 1944 Saksa okupatsiooni ajal Tallinnas (Reval) ilmunud ajaleht, mida andis välja Revaler Verlags- und Druckerei Gesellschaft. Toimetus ja talitus asusid Pikk tänav (Langstrasse) nr. 40/42. Peatoimetajad olid Emil Frotscher (1942), Herbert Petersen (1942) ja Bernhard Gramlich (1943–1944).
Ajalehest kujunes peaaegu kolmeks aastaks põhiline kohalik saksakeelne informatsioonivahendaja.
Samsung E1200

Samsung GT-E1200 on Samsungi toodetud klassikaline klahvidega mobiiltelefon.
Riistvara.
Korpus.
Samsung GT-E1200 plastkorpus koosneb esi- ja tagaosast. Ekraaniks on 1,52" TFT-ekraan, millest allpool asuvad plastklahvid. Ekraanil saab kuvada kuni 65 536 värvitooni. Seade on käepärane, mõõtmetega 108 mm pikkus, 45 mm laius ja 13,5 mm paksus. Tänu kompaktsusele ja lisade vähesusele kaalub telefon vaid 65 grammi. Telefoni sisse- ja väljalülitamiseks kasutatakse sama klahvi mida kõne katkestamiseks.
Ühenduvus.
GT-E1200 toetab mobiilside GSM-võrke sagedustel 900 MHz ja 1800 MHz. Seadmel on omanduslik S20 Pin pesa, millega saab ühendada laadija või 3,5 mm pulkpistikuga adapteri 4-pinise/TRRS peakomplekti või 3-pinise/TRS kuulari tarvis.
Aku.
E1200 mudel kasutab liitiumioonakut, mille pinge on 3,7 V ja mahutavus 800 mAh. Tootja andmetel on aku vastupidavus kuni 720 tundi (30 päeva) ooteaega või 7 tundi kõneaega ühe laadimiskorra kohta.
Tarkvara.
Samsung GT-E1200 operatsioonisüsteemiks on SGP, mis on Samsungi enda operatsioonisüsteem. Funktsioonidest on olemas vaid kõige algelisemad. Interneti tugi puudub.
Rakendused.
Samsung GT-E1200-l on olemas kalender, üks mäng (sudoku), märkmerakendus, teisendi, kalkulaator, stopper, taimer, maailmakell ja äratuskell.
Krupki

Krupki (leedu keeles "Krupkos") on linn Valgevenes Minski oblastis, Krupki rajooni halduskeskus. Krupki asub Bobri jõe kaldal. Linna läbib Minski-Orša raudtee.
Haridust annavad kolm keskkooli ja muusikakool. Linnas on ka kultuurimaja ja kaks raamatukogu. Krupkis on toiduainetetööstus ja kergetööstus, seal töödeldakse puitu.
Linnas on koduloomuuseum. Vaatamisväärsusteks on veel XX sajandi algul rajatud mõisakompleks ja XIX sajandi lõpus ehitatud sünagoog.
Ajalugu.
Krupkit mainitakse esmalt XVI sajandi keskel. Toona kuulus paik Sanguszkodele, asus see aga Viciebski vojevoodkonnas ja Orša maakonnas. Aastal 1613 on Krupki kaardile kantud alevina.
Poola jagamisel läks Krupki aastal 1793 Venemaa koosseisu. Alev hakkas kuuluma Mogiljovi kubermangu. XVIII sajandi lõpus läks alev Swiackite valdusse. Aastast 1880 on teada, et alevis tegutses kaks veskit, nende toodetud nisujahu müüdi linnades "Krupki manna" nime all.
Aastal 1896 asutati Krupkis tikuvabrik, suurem osa selle toodangust viidi Ameerikasse. Vabrikus töötas üle 50 inimese. Aastast 1897 on teada, et alevis pargiti veel nahku ja pressiti õli, seal asus telefonijaam. Krupkis oli õigeusu kirik, lisaks veel sünagoog ja neli juutide palvemaja. Krupkis oli kõrts ja 24 poodi, kaks korda aastas peeti alevis laata. Aastal 1900 avati alevis saekaater.
1924. aastast kuulus Krupki Valgevene NSV koosseisu. Krupkist sai linn aastal 1991.
Kedriklased

Kedriklased ("Lasiocampidae") on liblikaliste seltsi kuuluv sugukond suurliblikaid.
Sellesse sugukonda kuulub umbes 150 perekonda kokku ligikaudu 1500 liigiga.
Indrek Vijard

Indrek Vijard (sündinud 27. septembril 1965 Tallinnas) on eesti koorijuht ja muusikapedagoog.
Indrek Vijard on lõpetanud Tallinna Muusikakeskkooli klaveri erialal Tiina Kuriku juhendamisel (1983) ning Tallinna Konservatooriumi (1990) koorijuhtimise erialal Kuno Arengu klassis.
Ta on töötanud Eesti Poistekoori koormeistrina (1983–1997) ning olnud meeskooride Restauraator ja Forte ning Järvamaa Noorte Meeskoori dirigent. Ta on laulnud RAMi poistekooris, samuti osalenud Eesti Rahvusmeeskoori, Tallinna Kammerkoori ning kammerkooride Arsis ja Dextera töös.
1995. aastast töötab Indrek Vijard Nõmme Muusikakooli direktorina ja juhatab mitut koori: ta on Eesti Meestelaulu Seltsi üle-eestilise poistekoori Kalev, Järvamaa Poistekoori, Nõmme Muusikakooli Kammerkoori ja Tallinna Ülikooli Meeskoori dirigent.
Indrek Vijard on 1993. aastast dirigeerinud noorte laulupidudel ja 2004. aastast üldlaulupidudel. 2014. aastal oli ta XXVI üldlaulupeo „Aja puudutus. Puudutuse aeg“ poistekooride liigijuht. 
Ta on Eesti Koorijuhtide Liidu ja Eesti Kooriühingu muusikatoimkonna liige ning kuulub Eesti Meestelaulu Seltsi juhatusse.
Krupki rajoon

Krupki rajoon on 2. järgu haldusüksus (rajoon) Minski oblastis Valgevenes. Rajooni pindala on 2139 km². 2009. aasta seisuga elas seal 26 522 inimest.
Rajoon moodustati 1924. aastal. Rajoon koosneb järgmistest külanõukogudest: Bobri, Chaciuchova, Chałopieničy, Ihruška, Krupki, Kastryčniku, Nača ja Ŭchvała külanõukogu.
Halduskeskus on Krupki linn. Teised tähtsamad asulad on Bobri alev ja Chałopieničy alev.
Rajooni tähtsaim jõgi on Bobr. Teine suurem jõgi on Daugava jõgikonda kuuluv Esa. Suurim järv on Sialava. Rajoon asub suuremalt osalt Kesk-Biarezina tasandikul, loodeosa aga Orša kõrgustikul. Kõrgused ulatuvad valdavalt 160–180 meetrit üle merepinna. Kõrgeim koht asub Chacjuchava küla lähistel (225 meetrit).
2009. aasta seisuga olid elanikest 92,85% valgevenelased, 5,12% venelased ja 2,03% oli teistest rahvustest. 81,29% elanike emakeel oli valgevene keel, 16,85% elanike emakeel oli vene keel. Koduse keelena kasutas valgevene keelt 57,77%, vene keelt aga 37,7% elanikke.
Kontrastiivlingvistika

Kontrastiivlingvistika ehk kõrvutav lingvistika on keeleteaduses kahe keele võrdlemise alusel nende struktuursete iseärasuste uurimine.
USS Franklin (CV-13)

USS Franklin (CV/CVA/CVS-13, AVT-8) oli üks USA mereväe 24 Essex-klassi lennukikandjast, mis ehitati II maailmasõja ajal, ja viies laev mereväeajaloos, mis seda nime kandis. 1945. aasta märtsis sai laev Jaapani hävituslennukite rünnakus rängalt kannatada ja 724 meeskonnaliiget hukkus, laeva uppumist suudeti vältida ning ta suundus omal jõul remonti. USS Franklin on USA mereväe kõige raskemalt kannatada saanud lennukikandja, mis II maailmasõja üle elas.
19. märtsi õhurünnak.
Enne 19. märtsi koidikut oli Franklin liikunud kõigest 80 km kaugusele Jaapani põhisaartest. Laevalt startisid lennukid Honshūd ja Kobe sadamat pommitama. Laeva meeskond oli kuue tunni jooksul 12 koda lahinguhäire saanud ja kapten alandas ohutaset, et mehed süüa ja puhata saaksid, siiski jäeti valvesse õhutõrje meeskonnad.
Ootamatult ilmus madalal olnud pilvedest välja kaks vaenlase lennukit, mis viskasid Franklini lennutekile kaks soomustläbistavat pommi. Üks pommidest maandus teki all olnud angaari ja teine tungis ahtris läbi kahe teki. Angaaris lõhkenud pomm tekitas suuri purustusi, lõi rivist välja juhtimiskeskuse ja tekitas suure tulekahju. Angaaris hakkas tulekahju ajal lõhkema ka seal asunud kütus ja laskemoon, mis halvendas olukorda veelgi. Põlevast angaarist pääses eluga kõigest kaks meeskonnaliiget.
Pärast rünnakut oli olukord kriitiline: laev oli 13 kraadi kreenis, raadioside ei töötanud ja lisaks olid tulekahjud kontrolli alt väljas. Paljud meeskonnaliikmed olid üle parda lennanud, surnud või haavatud. Mereväe ametlikel andmetel hukkus tol päeval 724 meeskonnaliiget ja 265 sai vigastada. Hiljem on ajaloolased hukkunute arvuks pakkunud 807 ja vigastatute omaks 487. See oli hukkunute arvu poolest halvim päev, mis ühele USA sõjalaevale osaks saanud. Sellest hullem oli ainult lahingulaev USS Arizona laskemoonaplahvatus Pearl Harbori rünnaku ajal, kus hukkus 1177 meest.
Siiski jäid sajad meeskonnaliikmed vabatahtlikult laevale, et see uppumisest päästa. Hukkunute arv oleks võinud olla suuremgi, kui meeskond poleks asunud kiiresti tulekahjusid kustutama ja haavatutele esmaabi andma. Laevale appi tulnud kergeristleja USS Santa Fe tõmbas merest välja üle parda paiskunud meeskonnaliikmed ja võttis pardale mittevajalikud meeskonnaliikmed ja haavatud. Siiski oli laeva päästmine raske ülesanne, sest peale raskete vigastuste oli ohuks ka laeva ruumidesse kogunenud kustutusvesi, mis ähvardas laeva uputada. Laev suudeti siiski päästa ja see on USA mereväe kõige raskemalt kannatada saanud lennukikandja, mis II maailmasõja üle elas.
Parandustööd.
Raskeristleja USS Pittsburgh pukseeris laeva lahinguväljalt eemale, kuni viimane suutis oma mootorid käima saada ja sõitis omal jõul New Yorki remonti. New Yorki suunati laev seetõttu, et USA Läänekalda remonditöökojad olid ülekoormatud "kamikaze"'de kahjustatud sõjalaevade parandamisega. 
Pärast sõda.
Laev parandati, aga sõda sai vahepeal läbi ja laev aktiivsesse teenistusse enam ei naasnud. USS Franklin arvati teenistusest 1947. aastal välja ja kuigi merevägi soovis laeva moderniseerida, ei saanud need plaanid kunagi teoks ning laev lammutati 1966. aastal.
Väike-lehelind

Väike-lehelind ("Phylloscopus collybita") on linnuliik põõsalindlaste sugukonna lehelinnu perekonnast.
Levila ja arvukus.
Väike-lehelind on levinud parasvöötme Euroopas ja Aasias. Väike-lehelind talvitub Lõuna- ja Lääne-Euroopas, Põhja-Aafrikas ning Aasia edelaosas.
Eestis on ta harilik ja arvukas haudelind, kelle arvukust hinnatakse 500 000 – 650 000 paarile. Ta saabub Eestisse aprilli keskel ning hakkab lahkuma augustis; viimased isendid lahkuvad oktoobri alguses. Euroopas on väike-lehelinnu arvukus 60–120 miljonit isendit.
Välimus.
Väike-lehelind on 10–12 cm pikk. Tiibade siruulatus on 15-21cm. Isaslind kaalub 7–8 g ja emane 6–7 g. Ta sarnaneb välimuselt salu-lehelinnuga, kuid tema sulestik on hallikaspruunim. Tal on ümar pea ja hele kulmutriip. Erinevalt salu-lehelinnust on ta jalad mustad. Teda on kerge ära tunda laulu järgi, mis meenutab häälitsust "silk-solk".Selle järgi on ka tema rahvapärane nimetus silksolk.
Tal on kombeks toitudes saba allapoole nõksutada.
Martin Ødegaard

Martin Ødegaard (sündinud 17. detsembril 1998 Drammenis) on Norra jalgpallur. Ta mängib ründava poolkaitsjana Norra jalgpallikoondises ja Inglismaa Premier League'i klubis Arsenal.
Ta alustas klubikarjääri kodumaal Strømsgodset IF-s. Madridi Realiga liitus ta 2015. aasta jaanuaris. Ta mängis kaks hooaega põhiliselt Madridi Reali duubelmeeskonnas. Hooaja 2016–17 teises pooles suundus ta laenule Hollandisse, liitudes sealse kõrgliiga klubiga SC Heerenveen. 2018. aastal liitus ta laenulepingu alusel Vitessega. Hooajal 2019–2020 mängis ta laenul Hispaania kõrgliiga klubis Real Sociedad. 2021. aasta jaanuaris läks ta laenule Arsenali.
Debüüdi Norra rahvuskoondises tegi Ødegaard 27. augustil 2014 mängus Araabia Ühendemiraatide vastu. Sellega sai ta 15 aasta ja 253 päeva vanuselt noorimaks koondise debütandiks. 13. oktoobril 2014 sai temast noorim mängija, kes on mänginud Euroopa jalgpalli meistrivõistluste valikmängus. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 7. juunil 2019 EM-i valikmängus Rumeenia vastu.
2019. aastal valiti ta Norra aasta meesjalgpalluriks.
Tema isa Hans Erik Ødegaard on endine jalgpallur.
Maarja kogudus

Maarja koguduse nime kannab mitu kogudust:
Verhnja Vilhova

Verhnja Vilhova on küla Ukrainas Luhanski oblastis Stanõtsja Luhanska rajoonis, umbes 25 km kaugusel Luhanski keskusest kirdes.
Verhnja Vilhova asutati 1917. aastal.
Asula kõrgus merepinnast on 123 meetrit.
2001. aasta rahvaloenduse andmeil elas asulas 464 inimest, kellest 94,83% emakeeleks oli vene keel ja 4,74% emakeeleks ukraina keel;, asustustihedus inimest ruutkilomeetri kohta.
Donbassi sõja ajal, 2014. aasta suvel-sügisel, on asula lähistel toimunud mitmeid kokkupõrkeid valitsusvägede ja valitsusvastaste relvajõudude vahel.
Singer

Singer on USA ettevõte, mis toodab õmblusmasinaid. Ettevõtte asutasid 1851. aastal Isaac Merritt Singer ja Edward Clark. Algul kandis ettevõte nime "I. M. Singer &amp; Co."
Valentina Kullam

Valentina Kullam (kuni 1954. aastani Valentina Nazarenko, 22. august 1930 Kirovohradi oblast, Ukraina – 29. november 2014) oli Ukraina ja Eesti korvpallur. 
Ta lõpetas 1949. aastal Kirovogradis keskkooli, õppis aastatel 1949–1952 Kiievi Kehakultuuri Instituudis ja lõpetas 1953. aastal Moskvas KKKI.
Korvpalli hakkas 178 cm pikk neiu harrastama keskkoolis, tippmängijaks kasvas Kiievis Vladimir Šablinski juhendamisel. Mänginud Kiievi Dünamo, Moskva lennundusinstituudis ja aastatel 1957–1965 TRÜ naiskonnas.
1952. ja 1954. aastal võitis ta EM-võistlustel kuldmedali, olles 1952. aastal EM-i paremuselt neljas korvikütt. 1951. aastal võitis ta ülemaailmsete üliõpilasmängude kuld- ja 1954. aastal hõbemedali, 1953. ja 1955. aastal ülemaailmsete noorsoomängude kuldmedali. Nõukogude Liidu meistrivõistlustel võitis ta kulla aastatel 1954–1956 ning hõbeda aastatel 1952, 1953 ja 1958–1960. 1956. aastal sai ta Nõukogude Liidu rahvaste spartakiaadil kuldmedali ja 1959 hõbemedali. 
Aastatel 1967–1985 töötas Valentina Kullam Tartu 4. Keskkoolis kehalise kasvatuse õpetajana.
Tema abikaasa oli korvpallur ja treener Ilmar Kullam, nende tütar Oksana Puuste-Kullam oli samuti korvpallur ning on praegu dermatoloog-kosmetoloog.
Valentina Kullam suri 29. novembril 2014 ja ta maeti 11. detsembril 2014 Metsakalmistule.
Bierazino

Bierazino (transkribeerituna Berazino, leedu keeles "Berazino", poola keeles "Berezyna") on linn Valgevenes Minski oblastis, Bierazino rajooni ja Bierazino külanõukogu halduskeskus. Linn asub Biarezina jõe ääres, 101 kilomeetri kaugusel riigi pealinnast Minskist.
Haridust annavad kolm keskkooli ja muusikakool. Linnas on kultuurimaja, kino, kaks raamatukogu.
Linnas on kergetööstus ja toiduainetetööstus, seal valmistatakse juustu ja piiritust, töödeldakse lina. Biarezina jõel asub sadam.
Vaatamisväärsusteks on Potockite suguvõsale kuulunud ja XIX sajandil rajatud mõis, õigeusu kirik aastast 1805 ja XIX sajandist pärinev viinavabriku hoone.
Ajalugu.
Bierazinot on esmamainitud 1501. aastal kui Vilniuse vojevoodkonda kuulunud alevit. Seoses territoriaal-administratiivse reformiga hakkas see kuuluma Minski vojevoodkonda ja Minski maakonda.
XVI sajandi keskel läks Bierazino Sapiehade valdusse. Aastal 1655 hõivasid alevi Venemaa väed. Aastal 1668 sai Bierazino õiguse pidada laata. Aastal 1708 viibis oma vägedega alevis Karl XII.
Aastal 1793 läks Bierazino teisel Poola jagamisel Vene impeeriumi koosseisu, ühtlasi sai sellest Potockite suguvõsa valdus. Aastal 1892 rajati alevisse pruulikoda ja veski, elanike põhitegevuseks jäi aga kaubandus.
1919. aastal hakkas Bierazino kuuluma Valgevene NSV koosseisu. 1924. aastal sai alevist rajoonikeskus. Linnaks sai Bierazino 1968. aastal, aastal 2007 sai linn lipu ja vapi.
Bierazino rajoon

Bierazino rajoon on 2. järgu haldusüksus (rajoon) Minski oblastis Valgevenes. Rajooni pindala on 1941 km². 2009. aasta seisuga elas seal 25 031 inimest.
Rajoon moodustati 1924. aastal. Rajoon koosneb järgmistest külanõukogudest: Bahuševičy, Bierazino, Dźmitravičy, Kapłancy, Mačaski, Pahosti, Papłavy, Sialiba ja Ŭša külanõukogu. Halduskeskus on Bierazino linn.
Rajooni tähtsamaks jõeks on Biarezina. Rajoon asub Kesk-Biarezina tasandikul, kõrgused ulatuvad valdavalt 160–180 meetrit üle merepinna. Kõrgeim koht asub Mikuličy küla lähistel (190,3 meetrit).
2009. aasta seisuga olid elanikest 94,46% valgevenelased, 3,96% venelased ja 1,58% oli teistest rahvustest. 88,22% elanike emakeeleks oli valgevene keel, 10,74% elanike emakeeleks oli vene keel. Koduse keelena kõneles valgevene keelt 54,95% elanikest ja vene keelt 44,21%.
Käibemaksukohustuslase number

Käibemaksukohustuslase number on käibemaksukohustuslase identifitseerimisnumber. Selliseid numbreid kasutatakse arvepidamise eesmärgil paljudes riikides, sh Euroopa Liidu riikides.
Euroopa Liidus.
Euroopa Komisjoni veebilehel saab kontrollida, kas teatud number on kasutusel. Seal võidakse näidata ka vastava käibemaksukohustuslase andmeid, kuid paljud riigid ei avalda sellist infot oma andmekaitseseaduste tõttu.
Number algab kahetähelise maakoodiga, millele järgneb 2 kuni 12 numbrit (mõnes riigis võib seal olla ka tähti).
Priit Lomp

 
Priit Lomp (sündinud 9. juulil 1984) on Eesti poliitik ja muusik. Ta oli Riigikogu XV koosseisu liige (2023–2025). 
Elukäik.
Ta on lõpetanud 2003. aastal Tartu Mart Reiniku Gümnaasiumi ning on õppinud Tartu Ülikooli haridus- ja sotsiaalinstituudis sotsioloogia, sotsiaaltöö ja sotsiaalpoliitika erialal. Ta on lõpetanud ka Tartu II Muusikakooli laulu erialal. Praegu õpib Tallinna Ülikoolis sotsiaaltööd.
Aastatel 2007–2010 oli ta SA Tartu Ülikooli Üliõpilaskonna juhataja ning MTÜ Tartu Üliõpilasküla juhatuse liige. Ta on osalenud AS-i Tallinna Lennujaam, Riigimetsa Majandamise Keskuse (RMK), AS-i Emajõe Veevärk, SA Tartumaa Turism ja AS-i Teede Tehnokeskus nõukogu töös.
Priit Lomp kuulub SA Hooldekodu Härmalõng nõukogusse.
Ta laulab ansamblis Klubi ning olnud ürituste juht.
Poliitikas.
Priit Lomp on Sotsiaaldemokraatliku Erakonna liige ja erakonna juhatuse liige, samuti Tartumaa piirkonna esimees.
2008. aastast oli ta Haaslava vallavalitsuse majandusnõunik ning novembrist 2009 kuni novembrini 2017 Haaslava vallavanem. Haaslava, Mäksa ja Võnnu valla ühinemisel Kastre vallaks oli ta novembrist 2017 kuni aprillini 2023 Kastre vallavanem. 2025. aasta aprillis naasis ta sellele ametikohale. 19. oktoobril 2025 toimunud KOV valimistel Kastre vallas võttis absoluutse võidu vallavanem Priit Lombi valimisliit Meie Kodu, mis sai 17 volikogukohast 13.
2014. aasta aprillist oli ta valitud Eesti Maaomavalitsuste Liidu juhatusse, peale üleriigilise omavalitsusliidu Eesti Linnade ja Valdade liidu tekkimist osaleb ta organisatsiooni töös juhatuse liikmena. 2015. aastast alates kuulub ta MTÜ Tartumaa Arendusseltsi juhatusse, alates 2018. aastast ametis juhatuse esimehena.
2023-2025 oli ta Riigikogu liige, Riigikogu Sotsiaaldemokraatliku Erakonna fraktsiooni esimees, 2023-2024 Riigikogu majanduskomisjoni esimees.
Riigikogus kuulus Priit Lomp järgmistesse toetusrühmadesse: E-kaubanduse toetusrühm, Puuetega inimeste toetusrühm, Expo toetusrühm, Jahimeeste toetusrühm, Võrkpalli toetusrühm, Kvaliteetse kodulähedase koolivõrgu toetusrühm, Kohalike omavalitsuste ja regionaalpoliitika toetusrühm, Laulupidude toetusrühm „Riigikogu koor“, Ametiühingute toetusrühm, Noorte osaluse toetusrühm. 
Isiklikku.
Priit Lomp on alates 2020. aastast abielus Teele Lombiga, neil on tütar Loore (sündinud 2014) ja poeg Luka (sündinud 2019).
James Dasaolu

James Dasaolu (sündinud 5. septembril 1987 Londonis) on Suurbritannia kergejõustiklane (100 m jooksja).
Villu Valdmaa

Villu Valdmaa (sündinud 20. septembril 1964) on eesti ooperilaulja (bariton) ja helilooja.
Haridus.
Villu Valdmaa lõpetas 1982. aastal Tallinna 32. Keskkooli, 1991. aastal Tallinna Konservatooriumi dotsent Ervin Kärveti lauluklassis ja 1998. aastal Eesti Muusikaakadeemia magistriõppe professor Vilma Mallene lauluklassi. Ta on täiendanud end Erik Sædéni (Stockholmis) ja Virgilijus Noreika juures.
Lavarollid.
Alates 1991. aastast on Villu Valdmaa Rahvusooperi Estonia solist.
Rolle ooperites, operettides ja muusikalides:
Lisaks on Villu Valdmaa esinenud kammer- ja oratooriumilauljana.
2003. aastast on ta esinenud Tallinna Baškiiri Kultuuri Ühenduse Agizel korraldatud baškiiri rahvuslikul adrapeol sabantui Paldiskis. 2004. aastal esines ta ühiskontserdil koos baškiiri artistidega ja solistina koos Baškortostani Filharmoonia kooriga, esitades baškiirikeelseid laule. Ka hiljem on ta esinenud koos baškiiri artistidega kontsertidel nii Eestis kui ka Baškortostanis. 2010. aastal esines ta koos Alar Haagiga Tallinna Baškiiri Kultuuri Ühenduse Agizel eestvedaja Fljuza Hairullina juubelikontserdil.
Aastast 2010 on Villu Valdmaa aktiivselt osalenud suveakadeemia "Võsu Viis" kontsertidel ja meistriklasside läbiviimisel.
Mängis basskitarri ansamblis "Kavaler".
Helilooming.
Villu Valdmaa on kirjutanud peamiselt lastelaule ja lastemuusikale.
Ta on kirjutanud järgmised lastemuusikalid: 
Villu Valdmaa on kirjutanud miniooperi „Pöial-Liisi“ (dramaturg Neeme Kuningas, lavastaja Tõnu Tamm, tekst Hans Christian Anderseni muinasjutu põhjal).
Villu Valdmaa on Tallinna 32. Keskkooli koolilaulu autor.
Koormeister

Koormeister on üks koorijuhtidest, kes valmistab koori ette esinemisteks.
Koormeistri ülesandeks on koori peadirigendi valitud laulude häälepartiide õpetamine häälerühmadele. Koormeister kontrollib ka lauljate taset, jälgib lauljate vokaaltehnikat ja hindab laulude omandamist.
Mango (laulja)

Giuseppe Mango, esinejanimega Mango (6. november 1954 Lagonegro – 7. detsember 2014 Policoro) oli itaalia poplaulja ja laulukirjutaja.
Mango läbimurdehitiks sai laul "Oro". Teised tuntumad lood olid "Lei verrà", "Bella d'estate", "Mediterraneo", "La rondine", "Come Monnalisa" ja "Amore per te".
Ta suri laval kontserti andes. Mango oli just alustanud esinemisega, kui tõstis käe, vabandas ja kukkus siis kokku. Staari vend sai 9. detsembril hüvastijätutseremoonial infarkti ja suri hiljem haiglas.
Bernhard Wittlich

Bernhard Wittlich (12. september 1902, Tallinn – 24. aprill 1975) oli grafoloog.
Ta sai mõjutusi Ludwig Klagese grafoloogiaalastest töödest.
Pere.
Tema isa oli Tartu Ülikooli professor keemik Mihkel Vitsut (Michael Wittlich).
Tema vend Felix Albert Leopold Wittlich (1905–1950) tegeles samuti grafoloogiaga, avaldades eesti keeles 1938. aastal raamatu "Käekiri ja iseloom".
Miguel Indurain

Miguel Indurain Larraya (sündinud 16. juulil 1964 Villavas) on Hispaania endine jalgrattur, viiekordne Tour de France'i võitja.
Karjäär.
Indurain on viiekordne Tour de France'i võitja (1991, 1992, 1993, 1994, 1995) ning saavutanud 12 etapivõitu. Ta on sõitnud liidri kollases särgis 60 etapi jooksul. 
Indurain on võitnud kaks Itaalia velotuuri (1992, 1993) ning olnud korra kolmas (1994). Giro d'Italial on ta võitnud neli etappi. Hispaania velotuuril on ta tulnud 1991. aastal teiseks ja 1990. aastal seitsmendaks.
Indurain oli 1991. aasta maailmameistrivõistlustel grupisõidus kolmas ning 1993. aasta maailmameistrivõistlustel teine, kaotades 19 sekundiga Lance Armstrongile. 1995. aastal tuli ta maailmameistriks temposõidus, edestades MM-il Abraham Olanot ja Uwe Peschelit, ning MM-i hõbemedali maanteesõidus, kaotades Olanole 35 sekundiga.
1996. aastal tuli Indurain olümpiavõitjaks temposõidus, edestades OM-i hõbemedali võitnud Olanot ning kolmandaks tulnud Chris Boardmani. Grupisõidus oli ta 26.
Ta on endine tunnisõidu maailmarekordiomanik. 1994. aastal püstitas ta Bordeaux's rekordiks 53,040 km.
Isiklikku.
Indurain on abielus ja tal on kolm last. Ka tema noorem vend Prudencio on endine jalgrattasportlane.
Indurain on Prantsusmaa Auleegioni rüütel.
Duveli mõis

Duveli mõis (läti keeles "Dūveļa muižiņa", ka "Duvela muiža") oli linnamõis Lätis Riia linnas Centrsi asumis. Saksa keeles oli mõisa nimi "Duvels hove". 
Duveli mõis asus Riiast põhja poole viiva tee ääres, endise Rīdzene jõe ääres. Peahoone asus Vērmanesi pargi territooriumil. Mõisa juures oli jõel Duveli sild, selle kõrval asus ka mõisakompleks.
Mõisat on esmamainitud 1355. aastal. Algul asusid selle ümber Riia linnale kuulunud aiad, hiljem see ala hoonestati.
XV sajandil hõivas Duveli mõisa Liivi ordu, ent 1435. aastal tagastati see linnale. Viimane teade mõisast pärineb 1485. aastast, mil see renditi majaomanik Henrik Loningele.
Marie Koppel

Marie Koppel (aastani 1892 Grossberg; 16. juuli 1867 Urvaste – 6. juuli 1952 Jõhvi) oli eesti ajakirjanik, publitsist, ajalehe Olevik peatoimetaja 1900–1905.
Koppel õppis kohalikus algkoolis ja saksa tütarlastekoolis Tartus.
Marie Koppel oli Oleviku peatoimetaja, olles seega eesti poliitilise ajalehe esimeseks naistoimetajaks. Ta avaldas Olevikus kirjutisi mitmesuguste küsimuste kohta ja eestindas Hannemanni järgi "Aiatöö-katekismuse" (Tartu, 1903). 1905. aasta revolutsiooni ajal vahistati Marie Koppel Olevikus avaldatud tsaarivõimuvastaste artiklite tõttu lühikeseks ajaks. Pärast seda tõmbus ta avalikust elust tagasi.
Isiklikku.
Sündis taluniku Peeter Grossbergi tütrena, oli aastast 1892 abielus Karl Koppeliga. Marie Koppel oli Ellen Vilbaste ja Beata Hellati ema.
Uuri järv

Uuri järv on järv Võrumaal Rõuge vallas Preeksa külas.
Järve pindala on 5,8 ha.
Arasoo järv

Arasoo järv on järv Saaremaa vallas Saare maakonnas.
Järve pindala on 5,3 ha.
Pille järv

Pille järv on järv Võru vallas Võru maakonnas. 
Järve pindala on 7,2 ha. Järve keskmine sügavus on 3,6 m, suurim sügavus on 9,7m.
Aheru Mudajärv

Mudajärv (ka "Aheru Mudajärv", Mustjärv) on järv Valgamaal Valga vallas.
Järve pindala on 7,4 ha.
Immaku järv

Immaku järv (ka "Immakjärv") on järv Võrumaal Rõuge vallas.
Järve pindala on 3,5 ha. Järve pikkus on 310 meetrit ja laius 190 meetrit. Kaldajoone pikkus on 857 meetrit.
Toodsi järv

Toodsi järv on looduslik järv Setomaa vallas Võrumaal. 
Toodsi järve pindala on 6,4 ha.See on ligikaudu 350 m lai ja 250 m pikk.Toodsi järve kaldajoone pikkus on 1044 m.
Abja paisjärv

Abja paisjärv on paisjärv Sakala kõrgustiku edelaosas, Viljandi maakonnas Mulgi vallas Abja-Paluoja linnas.
Järve pindala on 3,4 ha, kaldajoone pikkus 1595 m, kõrgus merepinnast 55 m ja selles asub viis saart pindalaga 0,36 ha. Järv on paisutatud Paluojale ning see kuulub Lääne-Eesti vesikonda ja Pärnu alamvesikonda. Järv on avalikult kasutatav veekogu.
Kungjärv

Kungjärv on järv Võru maakonnas Antsla vallas Madise külas.
Kungjärve pindala on 8,4 ha.
Väljavooluga. Pruuniveeline düstroofne ehk suurtoiteline järv.
Rein Laube

Rein Laube (16. juuli 1912 Laupa mõis – 2. september 1981 Tallinn) oli eesti arst.
Ta sündis 1912. aastal Laupa mõisas mõisavalitseja pojana. 1931. aastal lõpetas Järva Maakonna Paide Ühisgümnaasiumi humanitaarharus. 1932. aastal astus Tartu Ülikooli arstiteaduskonda, mille lõpetas 1938. aastal arsti astmega. Akadeemiliselt kuulus ta korporatsiooni Fraternitas Estica.
Juba üliõpilasena töötas ta Tartu Ülikooli Kohtuarstiteaduse Instituudis subassistendina ja 1938. aastast assistendina. 14. novembril 1938 registreeriti ta arstina Tartus; ta töötas eraarstina ja Tartu Ülikooli naistekliinikus ordinaatorina (1944. aastani). 
1944. aastal mobiliseeriti ta Saksa sõjaväkke, kus teenis arstina algul 2. Eesti Piirikaitserügemendis, hiljem 20. eesti diviisis. Tšehhoslovakkias langes Nõukogude sõjavangi ja mõisteti surma, kuid saadeti hiljem siiski vangilaagrisse, kust pääses tagasi Eestisse. 1951. aastal arreteeriti ta uuesti ja saadeti tribunali otsusega § 58 alusel riigireetmises süüdistatuna Irkutski vangilaagrisse, kust viidi edasi Ust-Kuti vangilaagrisse ning seejärel asumisele, kus töötas Ostrovo Leena raudteejaama haiglas arstina.
Ta oli Lennart Meri saatja Siberis ("rohelisel ookeanil").
Karl Koppel (ajakirjanik)

Karl Koppel (14. oktoober 1860 Tartu vald, Sopaku – 1. aprill 1906 Viiburi) oli ehitusettevõtja, ajalehtede Postimees ja Olevik väljaandja.
Sündis Sopaku kõrtsmiku ja linakaupmehe pojana, õppis Tartu kreiskoolis. Oli Eesti Üliõpilaste Seltsi liige. 
Aastal 1896 ostsid Villem Reiman, Oskar Kallas ja Karl Koppel Karl August Hermannilt Postimehe ära ning nimetasid selle peatoimetajaks Tõnissoni. 
Majade omanikuna Tartus elades võttis Koppel osa seltskonnategevusest, oli karskusseltsi "Ugaunia" asutajaid (1900) ja selle esimeheks 1902. Karskuse kuratooriumi liikmena tutvus ta lähemalt Ado Grenzsteiniga, kellelt ostis nädalalehe Olevik 1900, mille muutis 1904. aastal kaks korda nädalas ilmuvaks. Koppel suri peale 1905. aasta revolutsiooni Viiburi lähedal Uusikirkkos. 
Oleviku ebasoodsa seisundi tõttu oli Koppelil mitmesuguseid raskusi, näiteks võimudele vastuvõetava toimetaja leidmisel; selleks ei kinnitatud K. Kotsarit ega Koppelit ennast, küll aga viimaks ta naine Marie Koppel. Et Oleviku trükikojas oli trükitud keelatud suunaga trükiseid, samuti ajalehes avaldatud lubamatu sisuga kirjutisi, põgenes Koppel võimude eest 1905. aasta lõpul Soome ja Olevik suleti kindralkuberneri Vassili Sollogubi otsusega 1906. aasta alguses.
Felix Wittlich

Felix Albert Leopold Wittlich (5. märts 1905 – 1950 Waldheim, Saksimaa) oli eesti keemik ja grafoloog.
Isiklikku.
Tema isa oli Tartu Ülikooli keemiaprofessor Michael Wittlich ning vend grafoloog Bernhard Wittlich.
Surnud 9. mail

"Siin loetletakse 9. mail surnud tuntud isikuid."
Akadeemiline Grafoloogia Selts

Akadeemiline Grafoloogia Selts ("Akademische Graphologische Gesellschaft") oli Tartu Ülikooli juures tegutsev grafoloogiaga tegelev selts.
Selts asutati 1923. aastal. 
Sellel seltsil oli sõsarselts ka Tallinnas.
Isabella Olga von Ungern-Sternberg

Isabella (Isa) Olga von Ungern-Sternberg (sündinud von der Pahlen, 22. september / 4. oktoober 1846 Tallinn – 19. august / 1. september 1915 Tallinn) oli grafoloog.
Ta oli teadusliku grafoloogia algatajaid, Pariisi Grafoloogia Ühingu asepresident.
1876. aastal tutvus ta Itaalias Friedrich Nietzschega. 1902. aastal avaldas ta grafoloogilise uurimuse "Nietzsche im Spiegelbilde seiner Schrift".
Pere.
Tema isa oli Eestimaa rüütelkonna peamees Alexander Johann von der Pahlen (1820–1895) ja ema Olga Fredrika von Grote (1826–1888). 
Tema abikaasa oli Rudolf Robert Wilhelm von Ungern-Sternberg (1837–1897).
Grafeemika

Grafeemika ehk grafemaatika on keeleteaduslik kirjasüsteemide ja nende elementide – grafeemide uurimine.
Grafonoomika

Grafonoomika on käekirja ja käsitsi kirjutamise protsessi teaduslik uurimine.
Grafonoomikaga külgnevad teadusharud ja uurimisvaldkonnad, mille meetodeid grafonoomika kasutab, on käekirja analüüs ehk grafoloogia, käekirjatuvastus, diplomaatika, kinesioloogia, psühholoogia, arvutiteadus, tehisintellekt, paleograafia ja neuroteadus.
Termin "grafonoomika" võeti kasutusele 1982. aastal, kui Hollandis Nijmegenis toimus esimene selle valdkonnaga seotud konverents.
Knut Nystedt

Knut Nystedt (3. september 1915 Kristiania – 8. detsember 2014) oli norra helilooja, koorijuht ja õppejõud.
Nystedt kirjutas peamiselt orkestri- ja koorimuusikat. Suur osa tema teostest põhineb piibli ja muu vaimuliku kirjanduse teemadel.
Pärit musikaalsest kristlikust perest, sai ta muusikat õppida paljude õpetajate käe all, teiste hulgas oli ta ka USA helilooja ja dirigendi Aaron Coplandi õpilane. 
Aastatel 1946–1982 töötas Knut Nystedt Oslo Torshovi kiriku organistina ja 1964–1985 oli Oslo ülikoolis koorijuhtimise õppejõud.
Ta asutas elu jooksul mitu koori ja dirigeeris neid ise. 
Kammerkoor Ensemble 96 salvestas 2005. aastal tema loomingust koosneva CD "Immortal Nystedt", mis pälvis kaks Grammy auhinna nominatsiooni. See oli esimene kord, kui Norra helilooja teos ja kooriteose esitus on olnud Grammyle nomineeritud. 
1966. aastal löödi ta rüütliks suure panuse eest Norra muusikasse.
Rudolf Paliso

Rudolf Paliso (25. juuni 1897 – ) oli eesti grafoloog.
Teosed.
Ta on vene keelest tõlkinud raamatu
Scare Force One

"Scare Force One" on Soome bändi Lordi seitsmes stuudioalbum, mis ilmus 2014. aasta sügisel. 
2013. aasta detsembris teatas bänd YouTube'i video kaudu, et nende uue albumi initsiaalid on SFO. Täielik nimi avalikustati 31. juulil 2014.
Albumi esitluskontsert toimus Helsingi klubis The Circus 1. novembril 2014.
Bänd tegi albumi tarbeks 28 demo, millest plaadi jaoks valiti 10. Albumi salvestus algas 2014. aasta juulis Finnvoxi stuudios Helsingis ning jätkus Spede Pasaneni endises suvilas Lapimaal Muonios. 
Album on ilmunud ka vinüülplaadina. Jaapanis ilmus album koos boonuslooga "I'm So Excited", mis on ansambli Pointer Sisters loo kaver.
DNA (Getter Jaani album)

"DNA" on Getter Jaani kolmas stuudioalbum, mille andis välja Moonwalkstudio 12. detsembril 2014. 
Albumi produtseeris Sven Lõhmus. 
Albumil on ka neli varem ilmunud Getter Jaani singlit: "NYC Taxi", "Meelelahutajad" (koos Maia Vahtramäega), "Rannamaja" (koos Koit Toomega) ja "Isa jälgedes" (koos Risto Vürstiga). Külalisesinejatena teevad veel kaasa Anne Veski ja Uku Suviste. Plaadil on lisaks albumilt "Rockefeller Street" pärit lugu "Valged ööd", mis ilmus seekord akustilise versioonina koos kitarrist Kristjan Kaasikuga.
Pärast albumi ilmumist ilmusid veel kolm singlit: "DNA", "Lootuste tänaval" ja "Kullaväljade tuul".
DNA (täpsustus)

DNA ehk desoksüribonukleiinhape on pärilikkusinformatsiooni kandja.
Aivar Kaldre

Aivar Kaldre (sündinud 24. juunil 1965) on eesti laulja (tenor).
Aivar Kaldre lõpetas 1983. aastal Tallinna 17. Keskkooli. 1992. aastal lõpetas ta Tallinna Konservatooriumi laulu eriala Ivo Kuuse klassi. Ta laulab Eesti Rahvusmeeskooris (RAMis) ja Savonlinna ooperikooris.
Surnud 10. mail

"Siin loetletakse 10. mail surnud tuntud isikuid."
Surnud 11. mail

"Siin loetletakse 11. mail surnud tuntud isikuid."
Surnud 12. mail

"Siin loetletakse 12. mail surnud tuntud isikuid."
Surnud 13. mail

"Siin loetletakse 13. mail surnud tuntud isikuid."
Hüti klaasikoda

Hüti klaasikoda oli Hiiumaal Hüti külas 1628–1664 tegutsenud esimene Eesti klaasivabrik.
Klaasikoda rajati Rootsi väejuhi ja tollase Hiiumaa suurmaaomaniku Jacob de la Gardie eestvõttel. Klaasikoja hiilgeajal 17. sajandi keskpaigas töötas ettevõttes 30–35 inimest. Seal toodeti aknaklaasi, laboratooriuminõusid, apteegi- ja meditsiiniklaasi, tualettpudeleid, viina-, mõõdu- ja silmaloputusklaase. Konkurents Rootsis ja ülehinnatud Vene turg muutis klaasikoja tulud väikseks ning see sundis Axel Julius De la Gardie'd ettevõtte 1664. aastal sulgema. 
Hüti klaasikoja kunagises asukohas tegi väljakaevamisi 1958–1961 professor Maks Roosma. Tema uurimus avaldati 1966. aastal brošüürina "Hüti klaasikoda Hiiumaal". Väljakaevamistelt leiti ohtralt klaasikojas valminud toodete jälgi.
Hüti klaasikoja asukoht on arvatud ajaloomälestiseks.
Hommikusöök

Hommikusöök ehk hommikueine on päeva esimene söögikord, mida tavaliselt süüakse hommikul pärast ööunest ärkamist ja enne päeva põhitegevuste alustamist.
Traditsioonilised hommikusöögiks söödavad toidud varieeruvad regiooniti, kuid Lääne kultuuris kuuluvad sinna hulka tihti teraviljatooted (hommikusöögihelbed, puder, sai/leib katetega, ka röstitult), pannkoogid, vorstikesed, peekon, praemuna. Juuakse piima, puuviljamahla, teed ja kohvi.