tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kanada lagle

Kanada lagle ("Branta canadensis") on partlaste sugukonda kuuluv linnuliik.
Leviku ja kasvukoht.
Kanada lagle eelistab elupaigana tiike, järvi, märgalasid ja jõeäärseid piirkondi. Nende algne levila on Põhja-Ameerikas. Viimastel aastakümnetel on Kanada lagled levinud ka Euroopasse, kus nad elutsevad pargitiikide ja suuremate veekogude ääres. 
Välimus.
Kanada lagle on lagledest suurim. Linnu pea, kael, nokk ja saba on musta värvi. Põsed ja sabaalused kattesuled on valged, küljed aga kollakaspruunid ning põikvöödilise mustriga. Kanada lagle rind on valkjas, kollaka varjundiga. Kaaluvad keskmiselt 5–9 kg. On võimelised lendama kiirusel kuni 90 km/h. 
Eluviis.
Kanada laglele on omased sagedased peredevahelised konfliktid nii pesitsuskohtade kui ka toidu pärast, mis väljenduvad agressiivses käitumises. Pesitsusaladel on tema peamiseks konkurendiks hallhani. 
Kanada lagle on rändelind, keda iseloomustab sessoonne migratsioon. Nad on tuntud oma regulaarsete rännete poolest, mille käigus liigutakse sügisel talvituma lõunapoolsematesse piirkondadesse. Lennatakse V-kujulises parves.
Toitumine.
Kanada lagle on peamiselt taimtoiduline, nad söövad rohttaimede ja veetaimede varsi ja võrseid. Aeg-ajalt söövad ka koorikloomi, putukaid, limuseid ja väikseid kalu.
Pesa, haudumine ja munad.
Pesitseb kevadel kolooniates või üksikpaaridena. Kanada lagle leiab endale kaaslase kogu eluks. Pesa ehitatakse mättale, mis võib asuda nii madalal laiul kui ka avatud niidul. Sageli kasutatakse sama pesa, mis oli nende vanemate pesitsuspaik. Pesamaterjaliks on enamasti udusuled ja taimeosad. Kanada laglede haudeaeg on 24-30 päeva ja kurnas kokku 4-7 muna. Pesa kaitsevad mõlemad vanemad.
Mustlagle

Mustlagle ("Branta bernicla") on partlaste sugukonda kuuluv linnuliik.
Teda võib näha ka Eestis.
Kübarkoskel

Kübarkoskel ("Lophodytes cucullatus") on partlaste sugukonda kuuluv linnuliik, kes on levinud Põhja-Ameerikas.
Teda on eksikülalisena nähtud ka Eestis.
Läänesõtkas

Läänesõtkas ("Bucephala islandica") on partlaste sugukonda kuuluv linnuliik.
Teda võib näha ka Eestis.
Avatud elektrituru andmeladu

Elektrituru andmeladu on avatud elektrituru sõltumatu infosüsteem, milles säilitatakse elektriturul osalejate lepingute ja mõõtepunktide andmeid ning mõõtetulemuste ajalugu.
Eestis haldab andmeladu firma Elering ja siin kasutatav infosüsteem võimaldab iga elektriturul osaleja kohta säilitada elektri tootmise ja tarbimise andmeid ühe tunni kaupa. Andmelao sõltumatus tagab turuosaliste võrdse kohtlemise.
Sõnnpea-sõtkas

Sõnnpea-sõtkas ("Bucephala albeola") on partlaste sugukonda kuuluv linnuliik.
Teda võib näha ka Eestis.
Hamsterlased

Hamsterlased ("Cricetidae") on sugukond näriliste seltsis, imetajate klassis.
Retsentseid hamsterlasi on 112 perekonda kokku 580 liigiga.
Eesti liigid.
Eestis elab 9 liiki hamsterlasi.
Hiirlased

Hiirlased ("Muridae") on sugukond näriliste seltsis, imetajate klassis.
Sugukonda kuulub 150 perekonda kokku ligikaudu 710 liigiga.
Eesti liigid.
Eestis elab 7 liiki hiirlasi.
Kossakivka (Lõpovetsi rajoon)

Kossakivka (ukraina keeles Косаківка) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Lõpovetsi rajoonis. Elanike arv on 388. Pindala on 0,966 km².
Laboratoorne diagnostika

Laboratoorne diagnostika on meditsiini-, geeni- ja molekulaarbioloogia haru, kus tegeletakse teaduslike analüüside ja meetodite ning statistikaga tänapäeval tuntud mikroskoopilisel tasandil. Laboratoorne diagnostika leiab rakendust arvukates laboratooriumides, mis on loodud suuremate teadusasutuste ja haiglate juurde. Laboratoorne diagnostika hõlmab nii seadmeparki kui ka nendega seotud tarkvara kooslusi, millele lisanduvad mitmesugused patenteeritud meetodid ning analüütide nomenklatuurid ja tulemuste tõlgendamise parameetrid. 
Laboratoorse diagnostika meetodid.
Erinevates teadusasutustes kasutatakse ka erinevaid meetodeid, tuntumad neist:
Kuninghahk

Kuninghahk ("Somateria spectabilis") on partlaste sugukonda kuuluv linnuliik.
Eestis on ta haruldane läbirändaja aprillis-mais ja septembris-oktoobris.
Valgesilm-vart

Valgesilm-vart ehk ruskevart ("Aythya nyroca") on partlaste sugukonda kuuluv linnuliik.
Teda esineb ka Eestis.
Punanokk-vart

Punanokk-vart ("Netta rufina") on partlaste sugukonda kuuluv linnuliik.
Eestis eksikülaline, kohatud umbes 50 korral.
Sini-rägapart

Sini-rägapart ("Anas discors") on partlaste sugukonda kuuluv linnuliik.
Teda võib näha ka Eestis.
Ameerika piilpart

Ameerika piilpart ("Anas carolinensis") on partlaste sugukonda kuuluv linnuliik.
Teda võib näha ka Eestis.
Ameerika viupart

Ameerika viupart ("Anas americana", "Mareca americana") on partlaste sugukonda kuuluv linnuliik.
Teda võib näha ka Eestis.
Viupart

Viupart ("Anas penelope", "Mareca penelope") on partlaste sugukonda kuuluv linnuliik.
Teda võib näha ka Eestis.
Nurmkana

Nurmkana ehk põldpüü ("Perdix perdix") on faasanlaste sugukonda kuuluv linnuliik.
Nurmkana on levinud suuremas osas Euroopast ja Aasia lääneosast ning introdutseeritud Põhja-Ameerikasse (USA ja Kanada), asustab kultuurmaastikke ja metsade piirialasid. Teda võib näha ka Eesti mandriosas, kuid on väga haruldane saartel. Nurmkanu on vaid korra nähtud 31. märtsil 2014 Vormsi saarel. Kokku nähti viiepealist salka. Sel aastatuhandel on arvukus teadmata põhjustel mitu korda langenud. Tema arvukus on Euroopas alates 1980. aastast langenud üle 90%. Pesitsuseelsel perioodil võib neid kohata enim asulates talveperioodil, suvel esineb kõige rohkem rohumaadel. Kõige rohkem on neid nähtud Harju- ja Tartumaal, sest seal on neile soodsaimad elutingimused.
Nurmkanad paarituvad märtsi lõpus. Täiskurn kestab mai teisest poolest juuni keskpaigani ja haudumine 23–25 päeva. Pesitsusaegsed salgad on väiksemad kui pesitsusjärgsed. Pesitsusajal hoiavad paarid kokku.
Eesti Ornitoloogiaühing valis nurmkana Eesti aasta linnuks 2013. Nurmkana on kujutatud Vladimir Taigeri kujundatud miniatuuriga margil aasta linnuna.
Põldvutt

Põldvutt ("Coturnix coturnix") on Euraasias ja Aafrikas elutsev faasanlaste sugukonda kuuluv linnuliik ja ühtlasi maailma väikseim kanaline. 
Täiskasvanud linnu kaal on umbes 100 grammi. Välisilmelt on põldvutt helepruuni üldtooniga ning seljal ja külgedel pruuni-kollase-musta peenemustrilise sulestikuga lõokesesuurune lind, kelle kõhualune sulestik on heledam ja mustrita. Pea on tumedam, kuid pealaelt ja mõlema silma kohalt jookseb kuklasse helekollane triip. Noorlinnud ja emaslinnud on peenemamustrilised. Isaslindudel (kukkedel) on pea silmadest ja nokast madalamal musta-valgetriibuline ja nende rinnapiirkonnas on suur ülespoole suunatud nooleotsa kujuline must laik. 
Põldvutt on Eestis rändlind, olles ainus siin pesitsev kanaline, kes siin ei talvitu. Saabub Eestisse alates aprilli lõpust mai lõpuni ja suundub tagasi lõunasse alates augustist. 
Põldvutt on karjalise eluviisiga ja tegutseb valdavalt lagedal kultuurmaastikul, enamasti teravilja- ja heinapõllul, kuid on väga hea kaitsevärvuse tõttu raskesti märgatav. Eluiga võib ulatuda kuni 11 aastani. Peetakse ka farmides kodulinnuna vutimunade ja vutiliha tootmiseks.
Pelikan

Pelikan ehk roosapelikan ("Pelecanus onocrotalus") on pelikaniliste seltsi kuuluv liik linde.
Pelikani perekonnas on peale roosapelikani veel 7 liiki. 
Kirjeldus.
Isaslind on 175 cm pikk, kaalub 9-15 kg, nokk on 347–471 mm pikk. Emaslind on 148 cm pikk, kaalub 5,4–9 kg, nokk on 289–400 mm pikk. Tiibade siruulatus on 226–360 cm.
Levik.
Pesitsusala ulatub Ida-Euroopast Lääne-Mongooliani, talvitusala Kirde-Aafrikast Põhja-Indiani. Sahara-taguses Aafrikas ning üksikutes kohtades Indias ja Vietnamis elab aastaringselt.
Eestis on pelikan haruldane eksikülaline. Esmakordselt märgati Eestis pelikani 1953. aastal Pärnumaal Käomardi lahes.
Eluviis.
Elavad järvede, deltade ja laguunide ääres ning soodes. Eelistavad madalikke, kuid neid on nähtud ka 1372 m kõrgusel merepinnast.
Pelikanid on maaspesitsejad. Tavaliselt elavad suurtes kolooniates. Pesade tihedus on 1–1,55 pesa ruutmeetri kohta. Naaberpesade keskpunktide vahe on 77 cm, kitsastes oludes ka ainult 48 cm. Pesa ehitavad tavaliselt pilliroost ja okstest, kuid Aafrikas pesitsevad mõnikord peaaegu paljaste kivide peal.
Kaukasusest põhja pool elavad pelikanid ehitavad pesa aprilii lõpus ja munevad kuni mai kolmanda nädalani. Balkani poolsaarel pesitsejad munevad aprillist juunini. Aafrikas eelistavad kuiva aastaaega.
Kurnas 1–3 muna, mis kaaluvad 152–226 g. Poegi hauvad mõlemad vanemad 29–36 päeva. Pojad lahkuvad pesast 65–75 päeva vanuselt.
Toitumine.
Pelikanid toituvad kaladest. Euroopas eelistavad karpkala, Hiinas söövad kefaale, Aafrikas kirevahvenlasi. Saagiks langevad kalad kaaluvad tavaliselt 300–600 g. Edela-Aafrikas söövad ka kuldkurk-kormorani mune ja poegi. Londonis St Jamesi pargis elavad pelikanid söövad mõnikord tuvisid.
Nokk on varustatud paunaga, mille maht on 13 liitrit. Söögi hankimiseks laseb pelikan veel nokapauna voolata. Pauna sattunud kalad neelab pelikan alla.
Pelikan sööb päevas 900–1200 g kala. Püüavad kala varahommikul ja pärastlõunal, keskpäeval puhkavad. Võivad käia kala püüdmas pesitsuspaigast mitmesaja kilomeetri kaugusel.
Looduslikud vaenlased.
Pelikanide mune söövad raipekotkas, must-harksaba, lühisaba-ronk ja pühaiibis. Marabu, kilg-merikotkas ja raipekotkas söövad mõnikord noorlinde, kuid arvatakse, et nende mõju populatsioonile on ebaoluline. Mõndades piirkondades on noorlindudele ohuks šaakalid, hüäänid ja lõvid. Täiskasvanud pelikane söövad mõnikord krokodillid ja haid.
Hans Niederhauser

Hans Niederhauser (sündinud 14. veebruaril 1929) on Šveitsi endine poksija.
Niederhauser oli kokku kahekordne Šveitsi meister II keskkaalus (kuni 75 kg) aastatel 1951–1952. 
Niederhauser osales II keskkaalus (kuni 75 kg) 1952. aasta Helsingi olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas 1. ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Niederhauser sai II keskkaalus (kuni 75 kg) 9. Euroopa meistrivõistlustel (Milano, 1951) pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Stig Sjölinile (Rootsi) ja jäädes edasisest medaliheitlusest välja.
Pelikan (perekond)

 
Pelikan ("Pelecanus") on lindude perekond pelikaniliste seltsis.
Perekonda kuulub 8 liiki:
Eestis on harva eksikülalisena nähtud üht selle perekonna liiki – roosapelikani.
Peter Müller (poksija)

Peter Müller (6. juuni 1928 – aprill 2013) oli Šveitsi poksija.
Müller oli kokku kuuekordne Šveitsi meister – kergekaalus (kuni 60 kg) 1950. aastal, I kergekeskkaalus (kuni 63,5 kg) 1952. aastal ning I keskkaalus (kuni 71 kg) aastatel 1959–1962.
Müller osales II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) 1952. aasta Helsingi olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas 1. ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Müller sai I kergekeskkaalus (kuni 63,5 kg) 9. Euroopa meistrivõistlustel (Milano, 1951) pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Herbert Schillingile (Lääne-Saksamaa) ja jäädes edasisest medaliheitlusest välja. Ta osales I keskkaalus (kuni 71 kg) 13. Euroopa meistrivõistlustel (Luzern, 1959), kuid andis veerandfinaalis loobumisvõidu hilisemale pronksmedalivõitjale Rolf Carolile (Ida-Saksamaa) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Bavikhove

Bavikhove on hollandikeelne osavald Belgias Flandria piirkonnas Lääne-Flandria provintsis Harelbeke vallas.
Leie kaldal asuv Bavikhove oli kuni valdade liitmiseni 1977. aastal omaette vald.
Asulat on esmamainitud 12. sajandil ("villa Bavinghova").
Ööhaigur

Ööhaigur ("Nycticorax nycticorax") on haigurlaste sugukonda kuuluv linnuliik.
Välimus.
Ööhaigur on 56–65 cm pikk. Tiibade siruulatus on 105–112 cm. Kaalub 525–800 g.
Ööhaigru pealagi ja selg on mustad. Tiivad ja saba on sinakashallid. Laup, põsed ja alapool valged. Nokk on must. Jalad on helekollased. Silmad on punased.
Alamliigid ja levik.
Liigil on 4 alamliiki:
Ööhaigur on Eestis eksikülaline.
Elavad jõgede, ojade, tiikide ja järvede ääres ning soodes ja mangroovides. Käivad tihti inimasustusega piirkondades, toituvad karjamaadel, riisipõldudel, kanalites ja kalatiikides. Tšiilis on neid nähtud pesitsemas 4816 m kõrgusel merepinnast.
Toitumine.
Ööhaigur toitub kaladest, konnadest, kullestest, kilpkonnadest, madudest, sisalikest, putukatest ja nende vastsetest, ämblikest, koorikloomadest, limustest, kaanidest, väikestest närilistest, nahkhiirtest ning teiste lindude munadest ja poegadest.
Toitu otsides seisavad paigal või kõnnivad aeglaselt. Leiavad saaklooma nägemise ja kuulmise abil. Tavaliselt toituvad üksi.
Eluviis on tavaliselt öine või videvikuline, tõenäoliselt konkureerivate haigurlaste tõttu. Võivad toituda ka päeval, eriti pesitsushooajal. Päeval toituvad samamoodi kui öösel, kuid püüavad suuremaid saakloomi.
Pesitsemine.
Pesitsevad suurtes kolooniates, mõnikord koos teiste haigurlastega. Ühe puu otsas võib olla 20–30 pesa. Pesitsevad 2–50 m kõrgusel. Pesa võib asuda ka põõsas, roostikus või kaljuserval. "N. n. falklandicus" pesitseb vahel ka maa peal.
Pesa läbimõõt on 30–45 cm, kõrgus 20–30 cm. Ehitavad pesa kuni 3 cm läbimõõduga ja kuni 60 cm pikkustest okstest. Emaslind ehitab pesa okstest, mida isaslind korjab puudelt või varastab teistest pesadest. Pesa ehitamiseks kulub 2–5 päeva. Roostikus pesitsedes ehitavad pesa pilliroost. Võivad kasutada sama pesa järgmisel aastal uuesti.
Kurnas on 3–5 sinirohelist muna mõõtmetega 50 × 36 mm. Muna kaalub 34 g. Üks muna munetakse iga 48 tunni tagant. Tavaliselt üks kurn, vahel ka kaks. Järelkurnas on 2–3 muna.
Mune haub enamasti emaslind. "N. n. nycticorax" haub mune 21–22 päeva, "N. n. hoactli" 24–26 päeva. Poegi toidavad mõlemad vanemad. Pojad saavad lennuvõimeliseks 6–7 nädala vanuselt.
Siidhaigur

Siidhaigur ("Egretta garzetta") on haigurlaste sugukonda kuuluv linnuliik.
Välimus.
Siidhaigur on 55–65 cm pikk. Tiibade siruulatus on 86–106 cm. Kaalub 280–638 g. Isaslind on suurem kui emaslind.
Sulestik on valge. Nokk on must, nokatüvik võib olla kollane. Silmad on kollased, pulmarüüs muutuvad punaseks. "E. g. garzetta" jalad on kollased ja muutuvad pulmarüüs punaseks, "E. g. nigripes"'i jalad on aasta läbi mustad.
Udusulis pojad on valged, nokk on kollane, jalad on rohelised.
Siidhaigur sarnaneb välimuselt veisehaigruga, kuid on äratuntav pikema ja tumedama noka, tumedate jalgade, pikema kaela ja saledama keha järgi.
Alamliigid ja levik.
Liigil on kaks alamliiki:
Teda on kohatud ka Eestis.
Elavad jõgede ja järvede ääres, padurates, lammidel, riisipõldudel ja mangroovides.
Toitumine.
Toituvad peamiselt veeputukatest, koorikloomadest ja väikestest kaladest, kuid ka kahepaiksetest, limustest, ämblikest, ussidest, roomajatest ja väikestest lindudest.
Toituvad päeval. Võivad toituda üksi või parvedes, vahel koos teiste liikidega. Toitu otsides kõnnivad aeglaselt.
Pesitsemine.
Pesitsevad kolooniates, kus võib olla tuhandeid linde. Võivad pesitseda koos ööhaigrute, iibislaste ja kormoranlastega. Pesad on üksteisest 1–4 m kaugusel. Pesa asub kuni 20 m kõrgusel puu otsas, võsas, roostikus, kaljuserval või maapinnal. Pesa on 30–35 cm lai ja 10–15 cm kõrge ning ehitatud isaslinnu korjatud okstest.
Euroopas pesitsevad märtsist juulini, Indias aprillist augustini, Vietnamis juunist augustini, Kalimantanil maist juunini, Põhja-Austraalias jaanuarist aprillini, Lõuna-Austraalias novembrist jaanuarini. Kurnas on 2–8 muna; Jaapanis on kurna suurus keskmiselt 4,9, Austraalias 2,2. Mune hauvad mõlemad vanemad 21–25 päeva. Pojad saavad lennuvõimeliseks 40–45 päeva vanuselt.
Purpurhaigur

Purpurhaigur ("Ardea purpurea") on haigurlaste sugukonda kuuluv linnuliik.
Välimus.
Purpurhaigur on 78–90 cm pikk. Tiibade siruulatus on 120–150 cm. Kaalub 525–1345 g.
Sulestik on peamiselt hall. Pea ja kael on oranžikaspruunid, rind on pruun. Kaelal on must triip. Peas ja alakaelal on pikenenud suled. Nokk on kollane. Valjasriba on rohekaskollane. Silmad on kollased. Kurgualune on valge. Selg ja tiibade ülapool on hallid. Lennusuled on tumehallid või mustad. Kõht on must pruunide triipudega. Jalad on eest pruunid ja tagant kollased. Varbad on pikad.
Isaslinnu selg on sinakashall, emasllind on pruunikam. Noorlinnud on pruunimad, rind on vöödiline, kaelatriipu ja pikenenud sulgi pole. Udusulis poegade ülapool on tumepruun, alapool on valge. Alamliike saab eristada musta kaelatriibu ulatuse järgi. "A. p. bournei" on teistest alamliikidest heledam. Sarnaneb välimuselt hallhaigruga, kuid on temast väikem, saledam ja tumedam.
Alamliigid ja levik.
Liigil on neli alamliiki:
Eestis on ta väga harv eksikülaline.
Elavad soodes, roostikes, mangroovides, rannikul ning jõgede ja järvede ääres. Sumatral on neid kohatud kuni 1500 m kõrgusel merepinnast, Madagaskaril 1800 m kõrgusel.
Toitumine.
Toituvad peamiselt 5–15 cm pikkustest kaladest, kuid ka konnadest, putukatest, koorikloomadest, väikestest lindudest ja imetajatest, madudest ning sisalikest.
Seisab taimede varjus paigal ja ootab saaklooma. Toituvad üksi. Tavaliselt toituvad päikesetõusu- ja loojangu ajal, vahel ka päeval.
Pesitsemine.
Pesitsevad kolooniates, kus võib olla sadu linde. Võivad pesitseda koos teiste liikidega. Pesa asub roostikus või kuni 25 m kõrgusel puu otsas. Pilliroost või okstest ehitatud pesa on 36 cm lai.
Lääne-Palearktises pesitsevad aprillist juunini, Aafrikas vihmaperioodil, Põhja-Indias juunist oktoobrini, Lõuna-Indias novembrist märtsini. Kurnas on 2–8 muna. Lõuna-Aafrikas on kurnas keskmiselt 2,1 muna, Prantsusmaal 5,1. Muna on 55 mm pikk ja 40 mm lai. Mune hauvad mõlemad vanemad 25–27 päeva. Pojad saavad lennuvõimeliseks 45–50 päeva vanuselt. Tavaliselt üks kurn, Aafrikas vahel ka kaks.
Looduslikud vanelased.
Purpurhaigru poegi söövad sõrmiksaarmad, loorkullid, musthuik ja varaanid.
Lõuna-hallõgija

Lõuna-hallõgija ("Lanius meridionalis") on õgijalaste sugukonda kuuluv linnuliik.
Eestis on kohatud stepi-hallõgijat, mida peeti varem lõuna-hallõgija alamliigiks. Hiljem on stepi-hallõgija arvatud aga hoopis hallõgija alamliigiks.
Stepilõoke

Stepilõoke ("Melanocorypha calandra") on lõolaste sugukonda kuuluv linnuliik.
Teda võib näha ka Eestis.
Sarviklõoke

Sarviklõoke ("Eremophila alpestris") on lõolaste sugukonda kuuluv linnuliik.
Eestis on ta haruldane läbirändaja.
Kivikakk

Kivikakk ("Athene noctua") on kaklaste sugukonda kuuluv linnuliik.
Eestis on teda teadaolevalt nähtud vaid üks kord.
Kivikakku on identifitseeritud kui Minerva öökulli, kes on tarkuse sümbol.
Lõunatirk

Lõunatirk ("Uria aalge") on alklaste sugukonda kuuluv linnuliik.
Teda võib näha ka Eestis. Näiteks aastast 2022 Lõuna (Suur)-Malusil. 
Klassifikatsioon.
Lõunatirk klassifitseeritakse järgmisteks alamliikideks:
Kirjeldus.
Linnud on 38–43 cm pikkused. Eluiga tavaliselt 20 aastat.
Lõunatirke peetakse monogaamseteks lindudeks. Poegade eest hoolitsemisel osalevad nii emas- kui ka isaslind.
Munemine.
Igal aastal muneb emaslind 1 pirnikujulise ja üsna mustrilise muna, mida kas isas- või emaslind pidevalt valvab.
Poegade toitmine.
Noorlindu toidavad vanemad kuni 3 nädalat. Edasi tuleb noorlinnul, veel lennuvõimetuna, laskuda vette ning kohtuda seal isaslinnuga. Isaga kokkusaanuna jäävad linnud võimalusel kokku kuni kuuks ajaks – toimub õppimisaeg. 
Emaslind elab sel ajal koloonias.
Väikealk

Väikealk ehk ürr ("Alle alle") on alklaste sugukonda kuuluv linnuliik.
Teda võib näha ka Eestis.
Gröönimaa inuitid on väikealkidest valmistanud talvetoitu kiviakki, mis on hapendatud hülgenahas.
Stepivuril

Stepivuril ("Syrrhaptes paradoxus") on vurillaste sugukonda kuuluv linnuliik, kes on levinud Kesk-Aasias.
Teda on haruldase eksikülalisena nähtud ka Eestis.
Laisaba-änn

Laisaba-änn ("Stercorarius pomarinus") on änlaste sugukonda kuuluv linnuliik.
Laisaba-änn on 46–51 cm pikk, tiibade siruulatus on 125–138 cm. Kaalub 550–850 g.
Sulestik on valdavalt mustpruun, kael on kollakasvalge ja alapool on valge või valgekirju. 5–20% laisaba-ännidest on üleni mustpruunid.
Elavad Venemaal, Alaskal ja Kanadas. Talvituvad põhiliselt põhjapöörijoone ja ekvaatori vahel ning Austraalia rannikul.
Laisaba-änn on Eestis haruldane läbirändaja. Teda võib näha kevadel ja sügisel mere ääres ja ulgumerel.
Laisaba-änn pesitseb tundrates, kus elab palju lemminguid. Eelistab madalat tundrat ning künklikke alasid rabades.
Pesitsusajal toituvad lemmingutest. Nad püüavad lemminguid maa peal, kuid võivad ka nende urge lahti kaevata. Pesitsusajal moodustavad lemmingud laisaba-änni toidust üle 90%. Söövad ka mune, noori kahlajaid ja jahilinde, raipeid ning kala.
Talvel toituvad kaladest, mida võivad varastada ka teistelt lindudelt, väikestest veelindudest, näiteks veetallajatest, ja raibetest.
Pesitsusaeg algab juunis. Laisaba-ännid on territoriaalsed ja pesitsevad tundras hajusalt. Pesa paikneb maapinnal vooderdamata lohus. Kurnas on 2 muna, mida hauvad mõlemad vanemad. Haudeperiood kestab 25–27 päeva. Pojad saavad lennuvõimeliseks 31–35 päeva vanuselt.
Söödikänn

Söödikänn ("Stercorarius parasiticus") on änlaste sugukonda kuuluv linnuliik.
Söödikänn on 41–46 cm pikk, tema tiibade siruulatus on 110–125 cm. Kaalub 330–610 g.
Söödikänni sulestik on mustjaspruun. Kael on kollakas ja alapool on valgesegune. Keskmised tüürsuled on kitsad ja teravad.
Elavad tundravööndis mererannikul, peamiselt 57°–80° N. Talvituvad Lõuna-Ameerikas, Lõuna-Aafrikas, Lõuna-Austraalias ja Uus-Meremaal.
Eestis võib neid näha maist oktoobrini läbirändel mere ääres ja ulgumerel, harva ka suurtel siseveekogudel.
Teiste merelindude kolooniate lähedal pesitsedes varastavad suurema osa toidust teistelt lindudelt. Peamiselt varastavad kala randtiirudelt, kaljukajakatelt, lunnidelt, krüüslitelt ja alkidelt. Toituvad ka täiskasvanud ja noortest värvulistest, kahlajate poegadest, munadest, putukatest ja marjadest.
Kurnas on kaks muna mõõtmetega 58 × 41 mm. Haudeperiood kestab 26–27 päeva. Pojad saavad lennuvõimeliseks 26–30 päeva vanuselt.
Pikksaba-änn

Pikksaba-änn ("Stercorarius longicaudus") on änlaste sugukonda kuuluv linnuliik.
Liigil on kaks alamliiki:
Eestis võib pikksaba-änni näha kevadel ja sügisel mere ääres ja ulgumerel, harva ka suurtel siseveekogudel.
Pikksaba-änn on 48–53 cm pikk. Keskmised sabasuled on kuni 22 cm pikkused. Tiibade siruulatus on 105–117 cm. Kaalub 230–350 g.
Pikksaba-änni sulestik on mustpruun, kael on kollakas ja rind valkjas. Tema teravad keskmised tüürsuled on äärmistest poole pikemad. "S. l. pallescens"'i kõhupool on heledam. Gröönimaal on nähtud ka üleni tumehalle pikksaba-änne.
Merelinnud, väljaspool pesitsusaega elavad maismaast kaugel. Pesitsevad arktilises või lähisarktilises tundras, Skandinaavias kuni 1300 m kõrgusel merepinnast.
Suvel toituvad peamiselt lemmingutest. Lemminguid jahtides lendavad 10–20 m kõrgusel tundra kohal ja sööstavad siis maapinna poole. Kui lemminguid on vähe, võivad süüa ka karihiiri, putukaid, marju ja väikseid linde. Tavaliselt toituvad üksi.
Pesistusaeg algab juunis. Pikksaba-ännid on territoriaalsed, pesitsevad hajusalt. Pesa on maapinnal vooderdamata lohus. Kurnas on kaks muna. Haudeperiood kestab 24 päeva. Pojad saavad lennuvõimeliseks 24–27 päeva vanuselt.
Lõuna-hõbekajakas

Lõuna-hõbekajakas ("Larus michahellis") on kajaklaste sugukonda kuuluv linnuliik.
Teda võib näha ka Eestis.
Koldjalg-hõbekajakas

Koldjalg-hõbekajakas ("Larus cachinnans") on kajaklaste sugukonda kuuluv linnuliik.
Teda võib näha ka Eestis.
Polaarkajakas

Polaarkajakas ("Larus glaucoides") on kajaklaste sugukonda kuuluv linnuliik.
Teda võib näha ka Eestis.
Jämejalg

Jämejalg ("Burhinus oedicnemus") on jämejalglaste sugukonda kuuluv linnuliik.
Teda võib näha ka Eestis.
Tõmmuiibis

Tõmmuiibis ehk läikiibis ("Plegadis falcinellus") on iibislaste sugukonda kuuluv linnuliik.
Teda on üliharva kohatud ka Eestis.
Luitsnokk-iibis

Luitsnokk-iibis ("Platalea leucorodia") on iibislaste sugukonda kuuluv linnuliik.
Alates 1887. aastast on teda Eestis kohatud vaid 6 korda.
Windows RT

Windows RT (mitte segi ajada Windows Runtime'iga) on Windows 8 eriversioon, mis on ette nähtud mobiilseadmetele, näiteks tahvelarvutitele.
Ülevaade.
Windows RT on välja töötatud ARM-arvutiarhitektuuriga seadmete jaoks nii, et selle opsüsteemiga seade tarbiks võimalikult vähe energiat ja akut poleks vaja eriti tihti laadida. Windows RT-ga seadmed sisaldavad süsteemikiipe, tänu millele saab toota senisest väiksemate mõõtmetega riistvara. Windows RT sisaldab ka spetsiaalset puutetundlikku Microsoft Office 2013 versiooni. Windows RT on teiste Windowsi versioonidega võrreldes kõige optimeeritum mobiilseadmete operatsioonisüsteem.
Windows RT ja Windows 8 erinevused.
Windows RT kasutab ainult ARM-protsessoreid. Windows 8 jaoks sobivad kõik x86-protsessorid, nii Inteli kui ka AMD toodang. Windows 8 töötab nii personaalarvutites kui ka tahvelarvutites, sellel on puutetundlik ekraan ja kõikide Windowsi rakenduste kasutamise võimalus. Windows RT-ga aga paljusid traditsioonilisi Windowsi rakendusi kasutada ei saa. Samuti ei ole võimalik installida igasuguseid programme, vaid ainult tahvelarvutite jaoks välja töötatud rakendusi, mida saab hankida Windows App Store'ist. Windows RT-ga ei saa kasutada näiteks Photoshoppi, Windows Media Playerit ega Outlooki. Windows RT on ARM-arvutiarhitektuuriga seadmesse eelinstallitud ega ole kasutaja installitav.
Windows RT-l on Windows 8 ees ka eeliseid. Kõige suuremaks eeliseks võib pidada selle hinda. Seade, kuhu on installitud Windows RT, on märksa odavam Windows 8-ga seadmest. Teine suur eelis on Windows RT väike energiatarve. Mobiilsete seadmete puhul on aku kestvus väga oluline ja Windows RT juures on sellele suurt rõhku pandud.
Baleaari tormilind

Baleaari tormilind ("Puffinus mauretanicus") on tormilindlaste sugukonda kuuluv linnuliik.
Eestis on teda kohatud eksikülalisena.
Mesilasenäpp

Mesilasenäpp ("Merops apiaster") on mesilasenäplaste sugukonda kuuluv linnuliik.
Teda võib eksikülalisena näha ka Eestis.
Max Meier

Max Meier (sündinud 20. mail 1936; Wil, Sankt Galleni kanton) on Šveitsi endine poksija.
Meier oli kokku kuuekordne Šveitsi meister II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) aastatel 1956–1961. 
Meier osales II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) 1960. aasta Rooma olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas 3. ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Meier sai II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) 14. Euroopa meistrivõistlustel (Belgrad, 1961) hõbemedali, kaotades finaalis kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Ričardas Tamulisile (NSV Liit). Ta osales II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) 12. Euroopa meistrivõistlustel (Praha, 1957), kuid kaotas veerandfinaalis hilisemale pronksmedalivõitjale Frederick Tiedtile (Iirimaa) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja ning 13. Euroopa meistrivõistlustel (Luzern, 1959), kuid kaotas 1. ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Kaljutuvi

Kaljutuvi ("Columba livia") on tuvilaste sugukonda kuuluv linnuliik.
Kaljutuvi kodustatud alamliik on kodutuvi ("Columba livia" f. "domestica"), kes on Eestis asulates üldlevinud ja tavaline haudelind.
Kaelustuvi

Kaelustuvi ehk meigas ("Columba palumbus") on tuvilaste ("Columbidae") sugukonda tuvi ("Columba") perekonda kuuluv lind. Teda kutsutakse vahel ka metstuviks. 
Kaelustuvi on Eesti suurim tuvi, märgatavalt suurem ja jässakam kui kodutuvi. Ta elutseb metsa- ja talumaastikel, kuid sageli võib teda näha ka parkides ja kõrghaljastusega äärelinnades. 
Kaelustuvi on rändlind, kes saabub Eestisse märtsi lõpus ja aprilli alguses ning lahkub oktoobri lõpuks. Üksikud isendid jäävad meile ka talvituma. 
Ta on üks meie arvukamaid ja häälekamaid tuvisid, kelle huikuvat laulu peetakse sageli öökulli häälitsuseks.
Levik.
Kaelustuvi pesitseb kogu Euroopas kuni Uurali mäestikuni ning Kaukaasias. Eraldi leviala on Kesk-Aasias. Põhjapoolsed isendid on valdavalt rändlinnud, kes talvituvad Lääne-Euroopas või Vahemere ääres, sealhulgas Aafrikas Maroko ja Alžeeria põhjarannikul.
Aastail 2013–2017 oli haudepaaride pesitsusaegne arvukus 50 000–70 000 paari ja liigi talvine arvukus 1–10.
Välimus.
Kaelustuvi sulestikus domineerib hall värv. Pea ja kurgualune on hallikassinised. Tiibadel ja kaelal on iseloomulikud valged laigud, kaela külgedel leidub ka metallikrohelist ja veinipunast. Rind ja kõhualune on punakaspruunikad. Tiibade esiservas võib täheldada valget äärist. Saba alumine osa on sinakashall ja laia musta äärisega. 
Noorlindudel kaelal valget laiku pole. 
Pesitsemine.
Kaelustuvi pesitseb suve jooksul enamasti kaks korda: mai algul ja juuni keskel.
Pesa ehitab ta kõrge kuuse, harvem ka lehtpuu okstele tüve lähedale. Pesaehituse materjaliks on peamiselt oksaraod. Emaslind muneb kaks valget muna, mida isaslinnuga vaheldumisi hautakse 17–19 päeva.Pojad saavad lennuvõimeliseks 33–34 päeva pärast. Kui pesas olevaid linde pidevalt häiritakse, võivad pojad pesast lahkuda juba kolme nädala pärast. Suguvõimeliseks saavad noorlinnud 1-aastaselt. Kaelustuvil on kuni kaks kurna aastas.
Tuvipiim.
Kaelustuvid toidavad oma poegi ka tuvipiimaga (üldisemalt tuntud ka pugupiima ja linnupiima nime all).
Lindudest on tuvidel kõige kitsamini kohastunud pugu. 8–10 päeva enne poegade koorumist pakseneb tuvi pugu sein kuni 20 korda, paar päeva enne poegade koorumist hakkab erituma pugupiima. Eri allikate järgi tekib tuvipiima senikaua, kui pojad saavad 18–21 päeva vanuseks. Tuvipojad saavad nii ema- kui isapiima, s.t sekreeti toodavad mõlemad vanalinnud, ning uurijad on jõudnud järeldusele, et selle protsessi ajendid on välispidised. Nimelt toodavad tuvipiima ka need isastuvid, kellel endal poegi pole, kuid kes näevad liigikaaslasi oma poegade eest hoolitsemas.
Kaelus-turteltuvi

Kaelus-turteltuvi ehk pargi-turteltuvi ("Streptopelia decaocto") on tuvilaste sugukonda kuuluv linnuliik.
Eestis on ta paiguti levinud harv haudelind.
Välimus.
Kaelus-turteltuvi on sihvakas pikasabaline tuvi, kes on Eestissee 20. sajandi teise poole jooksul Aasiast sisse rännanud. Sugupooled on sarnased: nii suguküpsel emasel kui ka isasel on kaelal must vööt, ülejäänud keha on beežikas, ainult tiivaotsad on mustad. 
Laul.
Kaelus-turteltuvi laul on kolmesilbiline "ku-kuu-ku", rõhk keskmisel silbil. Enne maandumist ja territooriumitülide korral esineb naerukajakalaadne "krääh". 
Levik.
Pargi-turteltuvi levila haaras 19. sajandil subtrooppilist Aasiat – Türgist Lõuna-Hiinani, lõunas India ja Sri Lankani. 20. sajandil laiendas ta oma levikut üle Euroopa. Põhja-Ameerikasse ja Jaapanisse on ta introdutseeritud. 
Pesitsemine.
Eestis pesitses kaelus-turteltuvi esmakordselt 1957. aastal. Tuvi pesa paikneb puu otsas tüve ligidal. Pesa on nii hõre, et munad paistavad alt vaadates läbi. Kurnas on 2 muna.
Suur-turteltuvi

Suur-turteltuvi ("Streptopelia orientalis") on tuvilaste sugukonda kuuluv linnuliik. Ta on laialt levinud Kesk- ja Ida-Aasias. 
Eestis nähti suur-turteltuvi esmakordselt 2007. aasta sügisel Pärnumaal.
Waarmaarde

Waarmaarde on hollandikeelne osavald Belgias Flandria piirkonnas Lääne-Flandria provintsis Avelgemi vallas.
Schelde kaldal asuv Waarmaarde oli kuni valdade liitmiseni 1977. aastal omaette vald.
Kuna (Ukraina)

Kuna (ukraina keeles Куна) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Gaissõni rajoonis. Elanike arv on 1578. Pindala on 2,922 km².
Kaunimad laulud

"Kaunimad laulud" on Friedrich August Saebelmanni koorilaul, mille sõnad on kirjutanud Peeter Ruubel. 
Laul loodi arvatavasti aastatel 1878–1880 ja on kirjutatud segakoorile. III laulupeol oli selle pealkiri "Eestimaale".
Laulu esmane helisalvestus tehti 1928. aastal (England: Columbia Gramophone), esitas Tallinna Meestelaulu Selts, juhatas prof. August Topman.
Holger Marjamaa

Holger Marjamaa (sündinud 27. septembril 1992 Tallinnas) on eesti (džäss)pianist ja helilooja. 
Haruldase talendina hakkas ta ema ja vanema venna eeskujul imiteerima ja laulma klassikalise muusika palu ning džässloomingut, mängides neid palasid klaveril kuulmise järgi, omaenda improvisatsiooniliste täiendustega. 
Holger Marjamaa on klaverit õppinud Tallinna Muusikakeskkoolis (professor Aleksandra Juozapėnaitė-Eesmaa). Seejärel on ta õppinud džässklaveri erialal Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias, Sibeliuse Akadeemias ja Manhattan School of Music kõrgkoolis. 
Ta on osalenud muusikakonkurssidel, mänginud ja esinenud mitme orkestriga ning andnud kontserte Eestis, Islandil, Lätis, Ungaris, Soomes, Hispaanias ja Prantsusmaal. Ta on esinenud näiteks koos selliste muusikutega nagu Dennis Chambers, Lizz Wright, Lonnie Liston Smith, John Riley, Steve Wilson, Mike Phillips, Jukkis Uotila, Lee Ritenour, Mark Gross, Chris Botti. 
"Ma kuulaksin Holgerit terve päev, iga päev " - David Foster (pärast Holger Marjamaa esinemist koos Chris Bottiga New Yorgis Blue Note'is, 2022) 
Kuueaastaselt astus ta Tallinna Muusikakeskkooli, kus õppis klassikalist klaverit, ning 7-aastaselt hakkas käima lisaks jazzklaveri ja trummi eratundides. Esimest korda esines Holger Marjamaa Estonia kontserdisaalis 7-aastaselt ja oma esimese jazzkontserdi andis 8-aastaselt. 12-aastaselt avanes Holgeril võimalus saada eratunde David Kikoskilt, mis avaldasid talle suurt mõju. Pärast lõpetamist asus Holger õppima Eesti Muusika- ja Teatriakadeemiasse (klassikaline klaver, jazzklaver ja kompositsioon), Sibeliuse Akadeemiasse jazzklaveri erialale ning seejärel Manhattani Muusikakooli, mille lõpetas jazzklaveri erialal 2016 aastal. Väga tiheda graafikuga tuuritas Marjamaa peamiselt Grammy auhinna võitnud trompetisti Chris Bottiga (2019-2023). 
Holgeri soolokarjäär on tõusnud kiires tempos ning ta annab palju soolokontserte üle maailma, samuti tuuritab ta regulaarselt oma Euroopa trioga (Jussi Lehtonen, Heikko Remmel) ja Ameerika Trioga (Lee Pearson II ja Alex Claffy). Ta on plaadistanud koos Lee Ritenouri, Chris Botti, Dennis Chambersi, Randy Breckeri, Miguel Zenoni, Lizz Wrighti, David Kikoski, Lonnie Liston Smithi, John Riley, Chad Lefkowitz-Browni, Bennyga Benack III, Arturo Sandovali, Steve Wilsoni, Jukkis Uotila, Paul Bollenbacki, Ben Wolfe, Robben Fordi, Eesti Riikliku Sümfooniaorkestri, Dallase Sümfooniaorkestri ja paljude teistega. 
2015. aastal esines Holger New Yorgis president Ilvesele tema auks korraldatud vastuvõtul, kus sai ka paar nooti koos mängitud. 
2020. aasta detsembris külastas Holgeri kontserti Eesti Vabariigi president Alar Karis, kes käis teda kuulamas New Yorgi džässiklubis Blue Note. Holger Marjamaa elab New Yorgis alates 2015. aastast. Täiskasvanuks saanud imelaps on nüüdseks üks USA, Euroopa ja Aasia nõutumaid pianiste.
Outrijve

Outrijve on hollandikeelne osavald Belgias Flandria piirkonnas Lääne-Flandria provintsis Avelgemi vallas.
Schelde kaldal asuv Outrijve oli kuni valdade liitmiseni 1977. aastal omaette vald.
Kaster

Kaster on hollandikeelne osavald Belgias Flandria piirkonnas Lääne-Flandria provintsis Anzegemi vallas.
Kuni valdade liitmiseni 1977. aastal oli Kaster omaette vald.
Kitsarööpmeline soomusrong nr. 2

Kitsarööpmeline soomusrong nr. 2 oli Eesti Rahvaväe ja Kaitseväe relvastuses olnud kitsarööpmeline soomusrong Eesti Vabadussõjas.
2. kitsarööpmeline soomusrong ehitati 1919. aasta algul Tallinna sadamatehastes ja läks rindele 12. jaanuaril 1919 alamkapten Paul Laamanni juhatusel (07.01-09.08.1919). Tema ära olles kitsarööpmeliste soomusrongide ajutiseks üldjuhiks (23.03- 22.05.1919) kapten Engmanni haavatasaamise tõttu, asendas teda leitnant Maksimilian Bekmann, kes määrati rongiülemaks Laamanni lõplikul lahkumisel.
Rongi koosseisus oli vedur ja 7 vagunit. Relvastuses oli üks 57 mm meresuurtükk ja 6 raskekuulipildujat "Maxim".
Rongi meeskond koosnes 6 ohvitserist ja 22 sõdurist. Dessandis oli 50 tääki, 3 "Lewis" ja 4 "Madsen" kergekuulipildujat.
Penkivka (Lõpovetsi rajoon)

Penkivka (ukraina keeles Пеньківка) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Lõpovetsi rajoonis. Elanike arv on 353. Pindala on 1,749 km².
1947–2016 oli küla nimi Sverdlivka (Свердлівка).
Steatiit

Steatiit ehk peitkristalne talk on pehme looduslik mineraal. Selle kohta on kasutatud ka nimetusi kristalne magneesiumsilikaat, voolukivi, massiivne talk, prantsuse kriit, voolukivi silikaat, voolukivi talk, looduslik steatiit talk.
Koostis.
Steatiit koosneb peamiselt talgist ja sisaldab palju magneesiumi. Lisanditest on olulisemad 1,5%iga CaO ja Fe2O3 ja alla 4% Al2O3.
Kasutusalad.
Inimkond on steatiiti kaevandanud ja kasutanud tuhandeid aastaid. Tänu kergele töödeldavusele ja ilusale välimusele on see kivim kasutusel skulptuuride loomiseks. Poleerimine ja õlitamine toob esile kivi ilusa pinna.
Ka tinavalu vormipoolte loomiseks on steatiiti ammu kasutatud. Tuntud on viikingite loodud tinaehted, mis valatud steatiitvormidesse.
Indiaanlased on loonud steatiidist piipe.
Tänu heale ja ühtlasele soojusjuhtivusele on steatiiti kasutatud pliidiümbriste ladumisel, seda eriti Skandinaavias.
Kohhanivka (Lõpovetsi rajoon)

Kohanivka (ukraina keeles Коханівка) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Lõpovetsi rajoonis. Elanike arv on 445. Pindala on 2,309 km².
Zahnitkiv

Zahnitkiv (ukraina keeles Загнітків) on küla Ukrainas Odessa oblastis Kodõma rajoonis. Elanike arv on 3024. Pindala on 6,82 km².
Hutõ

Hutõ (ukraina keeles Гути) on küla Ukrainas Vinnõtsja oblastis Tultšõni rajoonis. Elanike arv oli 2011. aastal 178. Pindala on 1,26 km².
Ultrabook

Ultrabook on väike sülearvuti, mida on kirjeldanud ja mille on tootena patenteerinud Intel.
Ultrabooki eelkäija on Sony Vaio TZ – sülearvuti, mis loobus DVD-lugerist ning oli erinevate lahenduste tõttu õhuke (2,25 cm paksune). Laiatarbearvutina hakkas Ultrabooki müüma Apple ning seda MacBook Airi näol. MacBook Airile vastamiseks töötas Intel välja platvormi Ultrabook.
Üliõhukese arvuti korpus võib olla kuni 1,8 cm paksune, 14-tollise ekraani korral 2,1 cm paksune.
Ajalugu.
2011. aastal teatas Inteli peakorter, et on hakanud rahastama uut tehnoloogiat, mille ideed on järgmise põlvkonna sülearvutite jaoks. Ettevõte seadis eelarveks 300 miljonit dollarit kolme kuni nelja aasta peale, et rahastada Ultrabooki ja sellega seotud projekte. Intel tegi Ultrabooki idee teatavaks 2011. aastal toimunud Computexil. Ultrabookiks saab õhuke (vähem kui 0,8 tolli paksune) sülearvuti, mis kasutab Inteli protsessoreid, omab ühiseid tunnusjooni puutetundlike tahvelarvutitega nagu puutetundlik ekraan ja millel on kaua vastupidav aku.
Inteli Arendus Foorumil 2011. aastal näitasid neli Taiwani ODM-i Ultrabooki prototüüpe, mis kasutasid Inteli Ivy Bridge'i kiipe.
Consumer Electronics Show esitlusel tegi Inteli müügijuht teatavaks turu-uuringute tulemused, mis näitasid, et tarbija ei ole rahul ainult 13-tollise Ultrabookiga, ja lubas 2012. aastaks tootjate abiga turule tuua 50% Ultrabookide 75 mudelist 14- või 15-tollise ekraaniga.
Praktilise mõistuse kriitika

"Praktilise mõistuse kriitika" (saksa keeles "Kritik der praktischen Vernunft") on saksa filosoofi Immanuel Kanti üks peateoseid, mis ilmus esmakordselt aastal 1788. Raamat arendab edasi Kanti "Puhta mõistuse kriitikas" esitatud seisukohti eetika ja moraalifilosoofia vallas. 
Järjekorras teine "Kriitika" mõjutas olulisel määral eetikateooria edasist arengut ning kujunes 20. sajandi jooksul deontoloogilise eetika tähtsaimaks alustekstiks.
Aprill 2013

Aprill 2013, kroonika
2013. aasta aprill algas esmaspäeval ja lõppes 30 ööpäeva pärast teisipäeval.
Mai 2013

Mai 2013, kroonika
2013. aasta mai algas kolmapäeval ja lõppes 31 ööpäeva pärast reedel.
Maailma riikide riigipead ja valitsusjuhid on Riigipeade ja valitsusjuhtide koondtabelis.
Juuni 2013

Juuni 2013, kroonika
2013. aasta juuni algas laupäeval ja lõppes 30 ööpäeva pärast pühapäeval.
Juuli 2013

Juuli 2013, kroonika
2013. aasta juuli algas esmaspäeval ja lõppes 31 ööpäeva hiljem kolmapäeval.
August 2013

August 2013, kroonika
2013. aasta august algas neljapäeval ja lõppes 31 ööpäeva pärast laupäeval.
September 2013

September 2013, kroonika
2013. aasta september algas pühapäeval ja lõppes 30 ööpäeva pärast esmaspäeval.
Oktoober 2013

Oktoober 2013, kroonika
2013. aasta oktoober algas teisipäeval ja lõppes 31 ööpäeva pärast neljapäeval.
November 2013

November 2013, kroonika
2013. aasta november algas reedel ja lõppes 30 ööpäeva pärast laupäeval.
Detsember 2013

Detsember 2013, kroonika
2013. aasta detsember algas pühapäeval ja lõppes 31 ööpäeva pärast teisipäeval.
Phú Quốci rahvusvaheline lennujaam

Phú Quốci rahvusvaheline lennujaam ("Sân bay quốc tế Phú Quốc", "Cảng hàng không quốc tế Phú Quốc") on lennujaam Vietnamis Phú Quốci saarel. 
Lennujaama geograafilised koordinaadid on .
Phú Quốci lennujaama IATA kood on PQC, ICAO kood VVPQ. 
Rada on betoonkattega (pikkus 3000 m). 
Ehitus algas novembris 2008 ja valmis novembris 2012. Lennujaam alustas tööd 2. detsembril 2012 ning vana Phú Quốci lennujaam suleti.
Lennujaama kasutavad lennufirmad Vietnam Airlines, Air Mekong, VietJet Air.
Orlando Maldonado

Orlando Maldonado (sündinud 21. mail 1959 Bayamónis) on Puerto Rico endine poksija.
Maldonado sai helveskaalus (kuni 48 kg) 1976. aasta Montréali olümpiamängude poksivõistlustel pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale kuldmedali- ja olümpiavõitjale Jorge Hernándezele (Kuuba) ja jäädes edasisest medaliheitlusest välja. 
Maldonado poksis maist 1977 kuni maini 1984 elukutselisena. Ta pidas kokku 34 kohtumist, millest võitis 27 (neist 14 nokaudiga), kaotas 5 (neist 4 nokaudiga) ja viigistas 2 kohtumist.
Juan Paredes

Juan Paredes Miranda (sündinud 29. jaanuaril 1953 Azcapotzalcos Méxicos) on Mehhiko endine poksija.
Paredes sai sulgkaalus (kuni 57 kg) 1976. aasta Montréali olümpiamängude poksivõistlustel pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale kuldmedali- ja olümpiavõitjale Ángel Herrerale (Kuuba) ja jäädes edasisest medaliheitlusest välja. 
Paredes poksis juulist 1977 kuni veebruarini 1988 elukutselisena. Ta pidas kokku 34 kohtumist, millest võitis 23 (neist 19 nokaudiga) ja kaotas 11 (neist 2 nokaudiga) kohtumist.
Peter Müller

Peter Müller (sündinud 6. oktoobril 1957) on Šveitsi endine mäesuusataja.
Ta võitis kiirlaskumises olümpiamängude hõbemedali 1984. aastal Sarajevos ja 1988. aastal Calgarys. Maailmameistrivõistlustel tuli ta 1987. aastal Crans-Montanas maailmameistriks ning 1985. aastal võitis Bormios ja 1989. aastal Vailis hõbemedali.
Aastatel 1979, 1980 ja 1982 võitis ta kiirlaskumise maailma karika. Ta võitis kokku 24 maailma karikasarja etappi.
Hordijivka

Hordijivka on mitme asula nimi:
Olivier Weber

Olivier Weber (sündinud 12. juunil 1958 Montluçonis Prantsusmaal) on prantsuse kirjanik, dokumentaalfilmirežissöör ja diplomaat.
Adamson-Ericu muuseum

Adamson-Ericu muuseum on muuseum Tallinna vanalinnas aadressil Lühike jalg 3, mille püsiekspositsioon annab ülevaate kunstnik Adamson-Ericu loomingust. Muuseum on Eesti Kunstimuuseumi filiaal. See avati kunstnik Adamson-Ericu 15. surma-aastapäeval, 2. detsembril 1983. 
Hoone ajalugu ja ruumikasutus.
Tallinnas Lühikese jala ja Rüütli tänava nurgal asunud kodanikumaja, mida on esmamainitud 1542. aasta ürikutes, renoveeriti muuseumi tarbeks 1983. aastal. Keskajal asusid selles kinnistus käsitööliste töökojad. Viimastel sajanditel paiknesid majas korterid, 20. sajandi alguses rautati sisehoovis hobuseid. Ehitustööde käigus lammutati hulgaliselt hilisema päritoluga vaheseinu, maja läbinud kangialune muudeti vestibüüliks. Säilinud on mitmeid keskaegse päritoluga ehitusdetaile, näiteks kaarjas portaal muuseumi garderoobis, paekivivõlvid ja müüritreppide suudmed keldrikorrusel jm. Hoone juurde kuulub väike intiimne sisehoov. 
Adamson-Ericu muuseumis on kaks peamist ekspositsiooniruumi: teisel korrusel asub püsiekspositsioon ja esimesel korrusel on vahetatavad näitused. Püsiekspositsioon annab ülevaate Adamson-Ericu loomingust. Vahetatavaid näitusi on aastas kolm-neli. 
Ajutiste näituste ja püsiekspositsiooniga seoses korraldatakse muuseumis haridusprogramme, kontserte ja loenguid. Muuseumi keldris toimib kunstikelder, mis ühtib temaatiliselt ajutiste näituste programmiga. 
Muuseumi kogud ja juhtimine.
Muuseumi avamiseks andis tõuke Adamson-Ericu lese Mari Adamson kingitus Eesti Kunstimuuseumile, mis sisaldas enam kui 800 kunstiteost. Adamson-Ericu muuseumi kogu annab ülevaate kunstniku loomepärandist aastatel 1924–1968. Aastate jooksul on teadlik kogumistöö ning annetused suurendanud kogu nii arvuliselt kui ka ajalise ülevaatlikkuse osas. 2025. aasta seisuga kuulub muuseumi põhikogusse kuulub 1583 taiest, peamiselt maale ja tarbekunsti. 
Adamson-Ericu esimene juhataja (aastatel 1983–1992) oli kunstiteadlane Anne Untera. Pärast seda on muuseumi juhtinud Ülle Kruus (1992–2020) ja Niguliste muuseumi direktor Tarmo Saaret (2020–2024). Septembrist 2024 töötab Niguliste muuseumi ja Adamson-Ericu muuseumi direktorina kunstiteadlane Merike Kurisoo.
Kauglugemine

Kauglugemine (inglise keeles "automatic meter reading", lühend AMR) on automaatne elektri-, vee-, gaasi- või soojusarvestite näitude edastamise süsteem.
Elektriarvestinäitude kauglugemine.
Kauglugemise korral jõuab info tarbitud või toodetud elektrikoguse kohta võrguettevõtjale automaatselt kaugloetava arvesti kaudu. Kaugloetava arvestiga saab elektritarbimist mõõta ka tavaarvestist väiksema intervalli, näiteks tunni kaupa.
Abikaasade ühisvara

Abikaasade ühisvara on abikaasadele ühiselt kuuluv vara, mis on omandatud abielu kestel (kinnisasjad, autod, vallasvara, laenud, liisingud, dividendid, pangakontod, väärtpaberid jne).
Ajapolitseinik

"Ajapolitseinik" (inglise "Timecop") on 1994. aastal valminud "sci-fi"-märul, mille režissöör on Peter Hyams ja peaosa mängib Jean-Claude Van Damme.
Sisu.
1994. aastal loodud aja julgeoleku komitee (TEC) ülesandeks on takistada ajarände kuritarvitamist. Komitee üle teeb USA Senatist järelevalvet Aaron McComb. Politseinik Max Walkerile pakutakse töökohta TECis, mille ta vastu võtab. Samal ööl tema kodu rünnatakse ja ta naine saab pommiplahvatuses surma. 2004. aastal saadetakse Walker aastasse 1929, et ta peaks kinni oma kunagise paarimehe Lyle Atwoodi, kes üritas 1929. aasta musta neljapäevaga raha teenida. Atwood tunnistab Walkerile, et üritas raha teenida McCombile, kes tahab presidendiks saada ja et agentuuris on McCombi topeltagendid. Walker viib Atwoodi tagasi tulevikku, kus ta surma mõistetakse ja hukatakse. Walker saadetakse hiljem uue paarimehe Fieldinguga aastasse 1994, kus selgub, et Fielding on McCombi topeltagent. Walker ei suuda ennetada ajaloo muutmist ja ta peab hakkama üksi McCombile kätte maksma.
Amanda Pilke

Amanda Pilke (sündinud 2. märtsil 1990 Joensuu linnas) on Soome näitleja.