Henry Tayali

Henry Nkole Tayali (22. november 1943 Serenje – 22. juuli 1987 Aachen) oli Sambia maalikunstnik, graafik ja skulptor. Teda on peetud tuntuimaks Sambia päritolu kunstnikuks.
Lapsepõlv ja noorus.
Henry Tayali sündis Põhja-Rodeesias Serenjes Edward Nkole Tayali (1914–1995) ja Esnati Mumba Tayali (neiupõlvenimega Chola, 1923–1963) perekonnas. Tema sünnilinna lähedal asuvad Nsalu koopad, kust leiti 12 000 aasta vanused koopamaalingud. Henry isa oli viielapselise pere vanim laps ja oli õppinud Chinsalis Lubwa misjonikoolis (samas koolis, kus õppis teiste seas Kenneth Kaunda). Ta oli omal ajal saanud stipendiumi, et minna õppima Lõuna-Aafrika ülikooli. See plaan jäi aga teostamata, sest tema ema suri ning ta võttis nooremad õed-vennad oma hoole alla. Pere elatamiseks kolis Edward Nkole Tayali Lõuna-Rodeesiasse Bulawayosse, kus asus lõpuks tööle eluaseme- ja kommunaalteenuste ministeeriumis.
Perekond oli kirjanduslembene ja lapsed kasvasid arendavas õhkkonnas. Isale meeldis pärimuslugusid jutustada ja oma jutu sisse traditsioonilisi idioome ja tsitaate pikkida. Lapsed lugesid palju ning olid tuttavad nii oma rahvakultuuri kui ka eurooplaste seiklus- ja rännulugudega. Nii kasvas Henryst haritud ja maailma asjades hästi orienteeruv nooruk. Teismelisena luges ta läbi suure osa lääne kirjandusklassikasse kuuluvaid teoseid, sealhulgas näiteks Alexandre Dumas' vanema, James Fenimore Cooperi, Robert Louis Stevensoni ja Mark Twaini romaane. Tayali varajastes akvarellides on täheldatud nendelt kirjanikelt saadud mõjutusi.
Haridustee.
Tayali alustas maalimist 1950. aastatel Bulawayos koolis käies. Mpopoma keskkoolis õppides lõi ta oma esimese tähelepanuväärse teose "Destiny". Ta oli 15-aastane, kui tema töödest korraldati esimene näitus. Aastal 1967 lahkus Tayali Rodeesiast ja pöördus tagasi tolleks ajaks juba iseseisvaks riigiks saanud Sambiasse. Ta taotles valitsuselt stipendiumi, et minna ülikooli kunsti õppima. Tänu isa ja teiste seas tollase asepresidendi Simon Kapwepwe lobitööle õnnestus Tayalil saada stipendium õppimiseks Ugandas Makere ülikoolis. Ta lõpetas Makere ülikooli 1971. aastal ja sai bakalaureusekraadi kaunite kunstide alal. Pärast seda, kui Idi Amin Ugandas võimu haaras, pöördus Tayali Sambiasse tagasi ja asus tööle Lusakas Sambia ülikooli Aafrika uuringute instituudis. Ta oli algul Aafrika kunsti lektor ja hiljem ülikooli kunstnik. Aastal 1972 sai ta Saksamaa rahvusvahelise akadeemilise koostööprogrammi DAAD raames stipendiumi õppimiseks Düsseldorfi kunstiakadeemia magistriõppes.Henry Tayalit Düsseldorfis juhendanud professor Gerd Weber kirjeldas oma õpilast selliste sõnadega: "Henry Tayali on kahtlemata andekaim välistudeng, kes minu käe all on õppinud. Tema looming on traditsioonilise Aafrika kunsti ning tänapäevaste vahendite ja tehnikate süntees." Tayali lõpetas magistriõpingud 1975. aastal ja pöördus tagasi kodumaale. Ta oli Düsseldorfis õppides omandanud ka ladusa saksa keele oskuse. Juba varem kõneles ta inglise, bemba, ndebele ja ngoni keelt. Aastal 1978 plaanis Tayali Saksamaal doktoriõppesse asuda, kuid kohale sõites selgus, et seda ei õnnestunud korraldada. Ta sõitis pettununa koju tagasi.
Tegevus kunstniku, õpetaja ja kultuuritalletajana.
Henry Tayali oli juba väikese lapsena kunstist väga huvitatud. Bulawayos märkas Henry talenti linnavalitsuses töötanud Alex Lambeth, kes innustas teda oma oskusi edendama ja saatis ta kunstikursustele. Kui Henry oli 15-aastane, korraldas Bulawayo linnavolikogu esimese tema tööde näituse. See oli teadaolevalt esimene Aafrika päritolu kunstniku näitus. Sellest sai tema karjäär hoo sisse. Seejärel aitas Frank McEwen korraldada tema tööde näituse Salisburys. Tema esimeste tähelepanu äratanud akvarellide hulgas olid "Destiny" ja "Sunset Road". Ta lõi ka skulptuure. Tayali skulptuur "The Graduate" on esil Lusakas Sambia ülikoolis. Ta viljeles ka siiditrükki ja puulõiget. Tema graafikat müüdi õnnitluskaartidele trükituna. Tema teoste näitusi korraldati paljudes linnades, sealhulgas Lusakas, Bulawayos, Aachenis, Düsseldorfis, Londonis (Commonwealthi instituudis 1983. aastal) ja Torontos. Tema näitusi Sambias avas teiste seas president Kenneth Kaunda. Tayali suhtles paljude tuntud kunstnike, kirjanike ja poliitikutega, kelle seas olid Simon ja Cynthia Zukas ning Andrew Sardanis, kelle majas on siiani palju Tayali maale ja skulptuure, ja USA professor Melvin Edwards. Tayali esines ka ühisnäitustel teiste kunstnikega.
Henry Tayali rändas palju ringi, jäädvustades eri hõimude rahvakultuuri nii lõuendile, fotole kui ka helilindile. Ta oli ka hea fotograaf ning kandis oma Leica fotoaparaati alati kaasas. Sambias ringi rännates pildistas ta nii esemeid kui ka inimesi ning koostas hiljem oma fotode kohta mahukad kataloogid. Sageli ta ka ilmutas pildid ise. Tema fotosid kasutati muu hulgas postkaartidel.
Tayali oli üks korraldajaid, kes aitas ette valmistada Sambia delegatsiooni osalust 1977. aastal Lagoses peetud Musta kunsti maailmafestivalil. 
Ta töötas õppejõuna nii Sambia ülikoolis kui ka Evelyn Hone'i kolledžis. Ta võitles selle eest, et loodaks Sambia kunstiülikool. See on siiani loomata.
Tayali tegutses ka hotellide ja restoranide kriitikuna nii Sambias kui ka välismaal. Ta oli Sambia rahvusvahelise kunstnike liidu president ja osales Sambia esindajana paljudel rahvusvahelistel sümpoosionidel ja konverentsidel. Ta juhtis sihtasutust Kunstikeskus, riiklikku käsitöönõukogu ja muuseumiametit.
Looming.
Tayali alustas akvarellistina. Inimesed tema piltidel on kujutatud üksikasjalikult ja elavalt. Selle perioodi loomingu stiili on võrreldud Michelangelo omaga. Pikkamisi hakkas ta üha rohkem viljelema õlimaali. Tema tööd muutusid aegamööda üha abstraktsemaks; elu lõpuks jõudis ta minimalismini. Tema teostes segunesid Aafrika ja lääne kunsti mõjud. Osa tema graafikast oli väga väikesemõõduline, mõned seinamaalid (näiteks Saksamaa saatkonnas Lusakas) aga mitmemeetrised. Ta töötas tavaliselt mitme teose kallal korraga, tegeldes paralleelselt ka õpetamisega, tehes vahepeal reisidest tingitud pause.
Tayali siiditrükid ja puulõiked kirjeldasid peamiselt tõetruult teda ümbritsevate inimeste igapäevaelu. Ta väljendas meeleheidet, mida temas tekitas vaesus ja ebaõiglus. Ta kujutas lihtsate inimeste trööstitut elu ja meelelahutusi, milles nad unustust leidsid. Tema piltidel on töörügajaid, kerjuseid, turumüüjaid, poliitikuid; inimesi õllesaalis joomas, läbi pimeduse tööle kõndimas ja tantsimas. Ta kasutas palju must-valget koloriiti.
Üks Henry Tayali tuntumaid skulptuure asub Sambia ülikoolis ja teine Kapiri Mposhi raudteejaamas. Ülikooli jaoks tehtud skulptuur "The Graduate" kujutab ülikoolilõpetajat, kelle ühes käes on tarkust sümboliseeriv raamat ja teises käes Sambia arengu aluseks olnud maaharimist sümboliseeriv kõblas. Kapiri Mposhi raudteejaamas seisab Tayali hiigelsuur betoonist lind. 1970. aastate keskel hakkas Tayali katsetama suurte keevitatud konstruktsioonidega. Üks tema tuntumaid keevitatud metallist teoseid on "The Bull", mis on püstitatud Lusaka lennujaama viiva tee äärde.
Perekond.
Henry Tayali abiellus 1971. aastal Ugandas Regina Mary Birungi Kivubiroga. Aastal 1972 sündis neil poeg. Regina suri 1975. aastal. Hiljem abiellus Tayali Rosemary Kaluwaga ning neil sündisid 1980. aastatel tütar ja poeg.
Surm.
Henry Tayali suri Saksamaal Aachenis oma vanemat poega külastades 22. juulil 1987. Ta on maetud Lusaka Leopards Hilli kalmistule.
Mälestuse jäädvustamine.
Aastal 1989 kogunes rohkem kui 70 kunstnikku Sambia eri paikadest Evelyn Hone'i kolledžisse, et asutada Sambia kujutava kunsti nõukogu ("Zambia National Visual Arts Council"; VAC). Nad andsid nõukogu Lusaka messikeskuses tegutsevale peakorterile Henry Tayali auks nime Henry Tayali kujutava kunsti keskus. Kujutava kunsti nõukogu alustas tegevust 1991. aastal, kunstikeskus aga 1995. aastal. Kujutava kunsti keskuses korraldatakse kunstivõistlusi, näitusi ja seminare. Üks Sambia kunstinõukogu rahastatavatest Ngoma auhindadest on Henry Tayali auhind, mis antakse parimale kahemõõtmelise kunstiteose autorile.