tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
George Armitage Miller

George Armitage Miller (3. veebruar 1920 – 22. juuli 2012) oli Ameerika Ühendriikide psühholoog, üks kognitiivse psühholoogia rajajaid. Samuti aitas ta kaasa psühholingvistika ja üldisemalt tunnetusteaduse sünnile. Miller on kirjutanud palju raamatuid ja juhtinud WordNeti, arvutiprogrammide kasutatava võrguandmebaasi arendamist. Üks Milleri kuulsamaid teoseid on lühimälu mahu kohta: "The Magical Number Seven, Plus or Minus Two", milles eksperimentide läbiviimise tulemusena avastati, et lühimälu maht on keskmiselt seitse ühikut. Seda tööd tsiteeritakse sagedasti nii psühholoogias kui ka kultuuriliselt laiemas kontekstis.
George A. Millerit, Jerome Brunerit ja Noam Chomskyt peetakse kognitiivse psühholoogia, mis asendas psühholoogias biheivioristliku mõtteviisi, loojateks. Biheiviorismi asendumist kognitiivse mõttelaadiga nimetatakse ka kognitiivseks revolutsiooniks.
"Maagiline number seitse".
William Jamesi aegadest peale on arvatud, et mälu koosneb lühiajalisest ja pikaajalisest mälust. Ehkki lühiajalise mälu mahtu peeti piiratuks, ei olnud täpselt teada, kui palju ühikuid/objekte lühiajalisse mällu korraga mahub.
1956. aastal avaldati Milleri teos "The magical number seven, plus or minus two", milles ta töömälu mahtu piiritles. Miller uuris inimeste mälu testidega, milles tuli vahetult vastata: näiteks paluti katseisikutel korrata esitatud numbreid-arve; stiimuli ja nime esitamisel tuli näiteks hiljem nime meenutada. Samuti uuris Miller tähelepanu ulatust, paludes katseisikutel kiiresti kokku lugeda objekte, mida esitati suuremas või väiksemas hulgas. Kõigis kolmes uurimisolukorras leidis Miller, et keskmine lühiajalise mälu maht oli seitse objekti.
Miller ise suhtus seitsmesse kui lühiajalise mälu piirarvu ambivalentselt, ja tundis, et tema tööd on sagedasti valesti tõlgendatud.
Ta leidis ühtlasi, et inimesed jätsid informatsiooni meelde känkudena mingisuguse skeemi alusel, ja ka siinkohal suutsid inimesed meelde jätta keskmiselt 7 känku.
Neuropeptiidid

Neuropeptiidid (inglise keeles "neuropeptides") on enamiku selgroogsete organismide rakkude, peamiselt närvirakkude, eritatavad peptiidid. Neuropeptiid võib olla ka hormoon, näiteks oksütotsiin, muu vahendusaine või signaalmolekul. 
Neuropeptiidid osalevad selgroogsetel aju funktsioonides ja neid komplekteeritakse ensümaatiliselt, proteolüütiliste ensüümide poolt, neuronite rakukehas (sooma) sünteesitud valkude ja eel-hormoonide lõhkumise teel. 
Neuropeptiide võivad eritada ka teist tüüpi rakud, nii näiteks komplekteerviad immuunsüsteemi rakud beetaendorfiine. Kesknärvisüsteemi rakud jagavad immuunsüsteemiga retseptoreid neuropeptiidide, neurotransmitterite ja tsütokiinide ringluses. 
Tänapäeval tuntakse rohkem kui mitusada neuropeptiidi, näiteks enkefaliinid, endorfiinid, galaniin ja neuropeptiid Y.
Neuropeptiide eritavad ka taimed, bakterid, viirused ja selgrootute organismid.
Uue-Kastre piiskopilinnus

Uue-Kastre piiskopilinnus (saksa keeles "Warbecke, Bischofsburg Warbeck") oli arvatavasti 14. sajandil ehitatud Tartu piiskopkonna linnus. See paiknes Emajõe vasakkaldal 12 km enne Emajõe suubumist Peipsi järve.
Ajalugu.
Uue-Kastre linnus oli teetõkke linnus ja tollipunkt Emajõel, mis rajati tõenäoliselt pärast 1342. aastat. Vanimaks linnuseosaks peetakse 4-tahulist tornlinnust, mis hiljem jäi flankeerivana linnuse lõuna-idapoolsesse ossa, kaitstes idaküljel paiknenud väravat.
Linnust on esmamainitud 1392. aastal.
Linnus oli ulatuslikumalt välja ehitatud 15. sajandi II veerandiks. 16. sajandi I poolel rajati linnuse väikese hoovi nurka ümar suurtükitorn laskekambritega allkorrusel. Pealinnusest läänepoolsesse kohta jäi vallikraaviga piiratud pihttaraga eeslinnus.
Uue-Kastre piiskopilinnus sai purustusi 16.–17. sajandil nii Liivimaa sõjas kui ka Poola-Rootsi sõdades, hävis lõplikult aga Põhjasõjas.
Nüüdisajal asub linnuse asukohas Emajõe-Suursoo looduskeskus.
Vienne'i departemangu haldusüksuste loend

Siin on toodud ära kõik Vienne'i departemangu haldusüksused (ringkonnad, kantonid ja vallad). Lisaks on toodud ka valdade INSEE koodud. 
Departemangus on kolm ringkonda:
Kantonid.
Departemangus on kokku 19 kantonit. Vallad Châtellerault (kogupindalaga 51,93 km²) ja Poitiers (kogupindalaga 42,11 km²) on jagatud mitme kantoni vahel. Igasse kantonisse mille vahel on vald jagatud kuulub ka kindel territoriaalne osa vallast. Kursiivis on toodud jagatud vallaga kantonite pindala kus puudub jagatud valla osa kantoni kogupindalast. Vallad mille osad moodustavad ise kantoni jäävad andmete puudusel ilma pindala välja toomata.
Vallad.
Departemangus on 266 valda (seisuga 1. jaanuar 2019):
Prosopagnoosia

Prosopagnoosia (kreeka keeles "prósōpon" 'nägu' + "agnōsía" 'mitteteadmine') on võimetus ära tunda nägusid. See on kognitiivne häire, mille puhul ei tajuta nägusid. Teised visuaalse informatsiooni töötluse aspektid ja üldine vaimne võimekus ei ole mõjutatud.
Itaalia tsiviillennundusamet

Itaalia tsiviillennundusamet (itaalia keeles "Ente Nazionale per l'Aviazione Civile"), tuntud peamiselt akronüümi ENAC järgi, on tsiviillennundust korraldav ametkond Itaalias. ENAC moodustati 1997. aasta 25. juuli dekreediga nr 250. Infrastruktuuri ja transpordi ministeeriumile ("Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti") alluva asutuse ülesandeks on tsiviillennundusalane tehniline reguleerimine, sertifitseerimine ja järelevalve teostamine.
Dekanool

Dekanool on värvitu, viskoosne, tugeva lõhnaga vees lahustumatu alkohol. Dekanooli (molekulvalem C10H21OH) molekuliks on 10 süsinikuaatomist koosnev hargnemata ahel.
Kasutamine.
Dekanooli kasutatakse plastifikaatorite, surfaktantide, määrete ja lahustite valmistamisel.
Mürgisus.
Dekanool on nahale ja silmadele tugevalt ärritav. Silma sattumisel võib tekitada jäädavaid kahjustusi. Dekanool võib toimida ka narkootiliselt. Keskkonnale on see aine ohtlik.
Androgeenid

Androgeenid ehk meessuguhormoonid (inglise keeles "androgen") looduslikud rasvlahustuvad steroidhormoonid.
Androgeene leidub nii emaste kui ka isaste selgroogsete loomade rakkude tuumades (androgeeni retseptorid).
Isastel (sh meestel) sünteesitakse androgeene munandites (Leydigi rakkudes) ja neerupealisekoores kolesteroolist.
Emastel (sh naistel) on veres üsna rohkelt androgeene ja mingil määral on androgeene ka munasarjades.
Androgeenid on testosteroon, dihüdrotestosteroon, androsteendioon, androsteroon, dihüdroepiandrosteroon, etiokoolanoloon jpt.
Androgeenide eritumine allub hüpotalamuse-hüpofüüsi-sugunäärmete-telje kontrollile.
Androgeenideks nimetatakse ka sünteetilisi hormoonpreparaate, mis jäljendavad looduslikke androgeenide funktsioone.
Sünteetilisi androgeene manustatakse mitmesuguste haiguslike seisundite korral.
Funktsioonid.
Androgeenid on isastel olulised spermatogeneesis, eesnäärme talitluses, suguelundite arengus ja sekundaarsete sugutunnuste kujunemisel (hääletämber, karvakasv jt), sugutungiga seotult aga ka geenide regulatsioonis.
Patoloogia.
Eesnäärmevähki loetakse ainsaks hormoonsõltuvaks pahaloomuliseks kasvajaks meestel, mille kasvu soodustavad androgeenid.
Diftong

Diftong ehk kaksiktäishäälik on ühte silpi kuuluva kahe kvaliteedilt erineva vokaali järjend. See tähendab, et selliste vokaalijärjendite puhul, kus kvaliteedilt erinevad vokaalid jäävad eri silpi, ei ole tegemist diftongiga (nt "avaus", "rodeo", "minia", "luua", "riie", "duett", "koaala").
Eesti keele diftongid.
Eesti keeles on 36 diftongi, mistõttu peetakse seda diftongirikkaks keeleks. Eesti keeles lühikesi diftonge ei ole, seega diftongid esinevad ainult teise- või kolmandavältelistes kõnetaktides. Diftongide esimese osisena võivad esineda kõik 9 eesti keele vokaali /i ü u e ö õ o ä a/, teise osisena võivad esineda vaid primaarvokaalid /a e i o u/. Kui kõik kombinatsioonid oleks olemas, siis oleks eesti keeles diftonge kokku 40, kuid neli kombinatsiooni puudub, sest ei ole võimalikud ees-tagavokaalide markeeritud disharmooniaga järjendid "äa", "öo", "öu" ja "üu". Diftong "äu" on võimalik ainult afektiivses sõnavaras (nt "kräunub", "räuskab").
Eesti diftongid jagatakse tavaliselt omadiftongideks, mis esinevad omasõnades ja vanemates laensõnades, ning võõrdiftongideks. 26 omadiftongist esineb 18 nii teise- kui ka kolmandavältelistes sõnades ja kaheksa ainult kolmandavältelistes sõnades. Need kaheksa on ajalooliselt suhteliselt uued diftongid ja nende teine osis on keskkõrge või madal vokaal. Kunagine läänemeresoome keelte diftongide kitsendus, mille kohaselt pidi diftongide teine osis olema kõrge, kehtib praeguses eesti keeles veel teisevältelises taktides, aga mitte enam kolmanda välte puhul.
Ainult võõrsõnades esineb kümme diftongi ja need jäävad tavaliselt rõhuta esisilpi, kuigi "eu" ja "uo" võivad esineda ka rõhulises silbis. Võõrdiftongid võivad mõnikord häälduda kahte eri silpi kuuluva vokaali järjendina.
Kõik eesti keele diftongid on välja toodud järgnevas tabelis (võõrdiftongid on esitatud sulgudes).
Enim esineb eesti keeles "e"-algulisi diftonge (45% kõigist diftongidest TÜ eesti keele spontaanse kõne foneetilises korpuses) ja "i"-lõpulisi diftonge (67% kõigist diftongidest). 96,7% korpuses esinenud diftongidest võivad olla nii teise- kui ka kolmandavältelistes sõnades.
Omasõnade järgsilpides esineb vaid kolme diftongi: "ai", "ei" ja "ui", kusjuures "i" on nendes kas mitmuse tunnus või kuulub ülivõrde -"im" koosseisu (nt "naljakaid", "teateid", "õnnetuid", "toredaima"). Võõrsõnade pearõhulistes järgsilpides võib esineda ka muid diftonge (nt "asalea", "farmatseut", "epopöa").
Urban Gad

Peter Urban Gad (12. veebruar 1879 Korsør – 26. detsember 1947 Kopenhaagen) oli taani filmirežissöör ja stsenarist.
Urban Gadi isa oli kontradmiral Nicolas Urban Gad (1841–1920) ning ema kirjanik ja seltskonnadaam Emma Gad (1852–1921).
Aastatel 1910–1927 valmis Urban Gadil 40 filmi. 30 filmi peaosas näitles Asta Nielsen, kellega Gad oli abielus aastatel 1912–1918. 1911. aastal siirdus Gad Saksamaale, kus viibis kuni 1922. aastani ja tegi koostööd produtsent Paul Davidsoniga. 
Urban Gadi onu oli Paul Gauguin.
Dmitri Donskoi

Dmitri Donskoi (vene Дмитрий Иванович Донской; 12. oktoober 1350 – 19. mai 1389) oli 1359–1389 Moskva ja 1362–1389 Vladimiri suurvürst.
Uneparalüüs

Uneparalüüs ehk unehalvatus on olukord, mille korral inimene kas magama jäädes või ärgates on ajutiselt liikumisvõimetu (paralüseeritud) ega saa rääkida, olles siiski teadvusel. Uneparalüüsi ajal võivad ilmneda hirmutavad nägemused (näiteks keegi on veel toas), millele ei saada halvatuse tõttu füüsiliselt reageerida. Arvatakse, et uneparalüüs tekib häiritud REM-une tõttu. Unehalvatuse kogemusi on dokumenteeritud sajandeid. Eri kultuuridega inimestel on tihti sarnased kogemused.
Uneparalüüs &lt;ins&gt;kestab lühikest aega&lt;/ins&gt; ega ole eluohtlik seisund, kuid inimene võib seda mäletada kui kummitavat ja õõvastavat kogemust.
Sümptomid.
Uneparalüüsi peamine sümptom on liikumisvõimetus, mis esineb kui aju on REM-unes. See tekib tavaliselt enne lõplikku uinumist, kui keha uinub enne aju, või kui aju ärkab enne keha. Uneparalüüsi kogedes võib inimene kuulda erinevaid helisi, nagu näiteks sosinaid, sisisemist, suminat või staatilisi helisid. Taoliste sümptomitega kaasnevad tavaliselt ka intensiivsed emotsioonid, nagu näiteks hirm ja paanika. Inimesed on kogenud ka voodist väljatõmbamist või lendamist, tuimust ja keha läbivaid elektrisähvatusi. Inimest valdab pidev higistamine, lihasevalu, paranoia ja läheneva surma tunne. Mõned inimesed suudavad ka silmad avada, kuid teised leiavad, et see on võimatu. 
Unehalvatuse pikkus võib varieeruda mõnest sekundist kuni mitme minutini.
Uneparalüüsi üks osasid on hallutsinatsioonid. Näiteks nähakse üleloomulikku olendit, deemonit, kes lämmatab või hirmutab inimest, millega kaasneb survetunne rinnus ja hingamisraskused. Teine hallutsinatsioonide näide hõlmab ähvardavat varjundit, kes siseneb tuppa või varitseb akna taga, samal ajal kui inimene on liikumisvõimetu ning ei ole võimeline ka häält tegema. 
Hallutsinatsioone on kolme tüüpi:
Riskitegurid.
Uneparalüüsi tekkimise riski võivad suurendada hulgaliselt erinevad tegurid, sealhulgas narkootiliste ainete tarvitamine, geneetilised tegurid, traumade ajalugu ning kehv füüsiline tervis ja unekvaliteet. Episoodide sagedus ja raskusaste on seotud ka ärevussümptomite ja unepuudusega. Unehalvatus võib mõjutada mehi ja naisi igas vanuserühmas. Keskmine vanus esmakordsel esinemisel on 14–17 aastat. See on üsna tavaline uneprobleem. Varieeruvalt 40% inimestest kogeb uneparalüüsi vähemalt korra elu jooksul. 
Diagnoos.
Unehalvatuse korral pole määratud ravi, kuid tavaliselt soovitavad arstid diagnoosiga patsientidel parandada unegraafikut ja tekitada parem magamaminekurutiin. 
Meditsiiniline lähenemine võib aidata, kui:
Päeva jooksul ootamatult magamajäämine võib olla märk narkolepsiast, harvaesinevast ajuhäirest, mille tagajärjel inimene uinub või kaotab lihaste kontrolli ootamatutel või ebasobivatel aegadel.
Ennetamine ja ravi.
Ehkki unehalvatust ametlikult ei ravita, saab selle ennetamiseks üht-teist ette võtta. Unehalvatus leeveneb aja jooksul ning abi võib olla magamisharjumuste ja -keskkonna parandamisest. 
Uneparalüüsi leevendavad tegurid:
Šarkaŭščyna rajoon

Šarkaŭščyna rajoon on rajoon Valgevenes Viciebski oblastis.
Rajooni pindala on 1189 km². 2014. aasta seisuga elas seal 16 316 inimest.
Rajoon moodustati 1940. aastal. Rajoon koosneb järgmistest külanõukogudest: Bildziuhi, Hiermanavičy, Jody, Łužki, Radziuki, Stanisłavova, Słabodka ja Vałožynki külanõukogu.
Halduskeskus on Šarkaŭščyna. Lisaks asub seal Hiermanavičy agrolinnake.
Rajooni suurim jõgi on Dzisna jõgi. Rajooni territooriumit läbivad Dzisna lisajõed, Połacki madalikul asuva rajooni maapind on tasane ja soine, ulatudes 130–150 meetrit üle merepinna. Kõrgeim koht ulatub 172 meetrit üle merepinna.
Rajooni elanikest olid 2014. aasta seisuga 91,93% valgevenelased, 4,99% venelased, 1,34% poolakad ja 1,74% muude rahvaste esindajad. 89,6% elanike emakeeleks oli valgevene keel, 13,36% elanike emakeeleks oli vene keel. Koduse keelena kõneles valgevene keelt 80,03% elanikke, vene keelt aga 15,36% elanikke.
Nullhüpotees

Nullhüpotees on statistilise hüpoteesi osa, mille kohaselt püstitatud oletus ei kehti. See eeldab, et mõõdetud nähtuste vahel ei ole seost.
Nullhüpoteesi tähistatakse tihti formula_1, ning nullhüpoteesi välistavat hüpoteesi nimetatakse alternatiivseks ehk sisukaks hüpoteesiks ja tähistatakse formula_2. Nullhüpoteesiga saab seostada mingi konkreetse väärtuse ja tema kehtib vaikimisi. Seejuures võib valim nullhüpoteesi ümber lükata, aga ei pruugi.
Nullhüpoteesi tagasilükkamine on teadustöös kesksel kohal. Kui nullhüpotees ei kehti, siis on alust arvata, et kahe nähtuse vahel eksisteerib seos.
Näide null- ja alternatiivsest hüpoteesist.
formula_1ː Reklaamikampaania ei suurendanud erakonna reitingut formula_4
formula_2ː Reklaamikampaana suurendas erakonna reitingut formula_6
Laud (puitmaterjal)

Laud on palgist lõigatud, oma pikkuse suhtes õhuke ja kitsas puitmaterjal.
I ja II tüüpi viga

I tüüpi viga tehakse siis, kui lükatakse tagasi õige nullhüpotees. Uurimustulemustes leitakse erinevus, kuigi seda tegelikult ei eksisteeri.
II tüüpi viga tehakse siis, kui võetakse vastu nullhüpotees, aga tegelikult kehtib alternatiivne hüpotees. Sel juhul ei näita uurimustulemused erinevust, kuigi see tegelikult eksisteerib.
T-test

Matemaatilises statistikas nimetatakse "t"-testiks ehk Studenti "t"-testiks Studenti "t"-jaotusega statistilise kriteeriumiga ("t"-statistikuga) statistilisi teste, eriti keskmiste vahe ühe valimi "t"-testi ja kahe valimi "t"-testi.
"t"-testi variandid.
Ühe valimi "t"-test.
Ühe valimi "t"-test kontrollib valimi keskmise järgi, kas üldkogumi keskmine erineb etteantud väärtusest. Seejuures eeldatakse, et valimi andmed pärinevad normaaljaotusega üldkogumist või valim on piisavalt suur, et rakenduks tsentraalne piirteoreem. 
Kahe valimi "t"-test.
Kahe valimi "t"-test kontrollib kahe sõltumatu valimi keskmiste järgi kahe üldkogumi keskmiste vahekorda. Seejuures eeldatakse, et valimite andmed pärinevad normaaljaotusega üldkogumist või valimid on piisavalt suured, et rakenduks tsentraalne piirteoreem. Klassikaline "t"-test eeldab, et valimid pärinevad sama dispersiooniga üldkogumitest. Welchi test ehk Satterthwaite'i "t"-test on variant, mis dispersioonide võrdsust ei eelda. 
Sõltuv "t"-test.
Sõltuv "t"-test kontrollib kahe mittesõltumatu kogumi korral, kas näitude keskmine vahe on erinev. Seejuures eeldatakse, et vahedel on normaaljaotus. 
Regressioonikordaja "t"-test.
Regressioonikordaja "t"-test kontrollib lineaarses regressioonis häiritustoime normaaljaotuse eeldusel, kas regressioonikordaja võrdub nulliga. 
Steigeri "Z"-test.
Steigeri "Z"-test kontrollib, kas korrelatsioonikordaja võrdub etteantud väärtusega (näiteks nulliga). Seejuures eeldatakse, et valimid pärinevad kahemõõtmelise normaaljaotusega üldkogumist. 
Ajalugu.
"t"-statistika võttis kasutusele 1908. aastal William Sealy Gosset. Ta töötas keemikuna Dublinis Guinnessi õlletehases ja töötas välja "t"-testi kui odava viisi "stout"i kvaliteedi kontrollimiseks. Guinness keelas oma töötajatel uurimistulemusi avaldada, sellepärast avaldas Gosset oma töö pseudonüümi Student all. 
Eeldused.
Kõik t-testid nõuavad, et andmed oleksid võrdsete dispersioonidega, vähemalt intervallskaalal ja normaaljaotusega.
Kui eeldused ei ole täidetud, on võimalik kasutada mitteparameetilisi t-teste.
Tüübid.
1. Ühe valimi t-test – teeb kindlaks, kas vaadeldud keskmine on erinev mingist kindlast väärtusest.
2. Sõltumatu t-test – võrreldakse kahe sõltumatu grupi keskmisi
3. Paarikaupa t-test – vaadeldakse samu indiviide; kasutatakse kordusteste.
Tunnuste integreerimise teooria

Tunnuste integreerimise teooria (inglise keeles "feature integration theory") on Anne Treismani ja Garry Gelade loodud tähelepanuteooria. See kirjeldab, kuidas inimene paneb kokku objekti erinevad tunnused, et luua objektist keerulisem tervikpilt.
Tähelepanu jaotatakse kaheks peamiseks staadiumiks: tähelepanueelne ja fokuseerunud tähelepanu. Tähelepanueelses staadiumis keskendub inimene instinktiivselt ja automaatselt objekti silmatorkavatele tunnustele (nt värv, orientatsioon). Seejuures ei ole vaja erilist kognitiivset pingutust. Teises staadiumis võtab inimene kõik tajutud tunnused ja paneb need kokku tervikuks.
Pidlissivka

Pidlissivka on mitme asula nimi:
Valeria Ciavatta

Valeria Ciavatta (sündinud 16. jaanuaril 1959) on San Marino poliitik. Ta oli 1. aprillist 1. oktoobrini 2014 San Marino kaptenregent. Ta oli ametis koos Luca Beccariga.
Ta kuulub erakonda Alleanza Popolare.
Ta oli kaptenregent ka oktoobrist 2003 kuni aprillini 2004. Aastal 2006 sai temast siseminister.
Luca Beccari

Luca Beccari (sündinud 29. oktoobril 1974) on San Marino poliitik. Ta oli 1. aprillist kuni 1. oktoobrini 2014 San Marino kaptenregent. Ta oli ametis koos Valeria Ciavattaga.
Ta on San Marino Kristlik-Demokraatliku Partei liige.
Sue Grafton

Sue Taylor Grafton (24. aprill 1940 Louisville, Kentucky – 28. detsember 2017 Santa Barbara, California) oli Ameerika Ühendriikide kirjanik, paljude kriminaalromaanide autor. 
Teda tunti eelkõige "tähestikusarja" loojana ("A nagu alibi" jt). Sarja peategelane on eradetektiiv Kinsey Millhone, kes tegutseb fiktiivses California osariigi linnakeses Santa Teresas. Sue Grafton oli kriminaalromaanide autori C. W. Graftoni tütar. Enne "tähestikusarjaga" edu saavutamist kirjutas ta stsenaariume telefilmidele.
Hauamäe talu kalmistu

Hauamäe talu kalmistu on kalmistu Vändra kihelkonnas Pärnumaal, praeguse haldusjaotuse järgi Tagassaare külas Põhja-Pärnumaa vallas Pärnu maakonnas.
Kalmistu omanik on perekond Paulus, ka maetud on pärit nende sugukonnast. Kalmistule on praegu teadaolevalt maetud 16 inimest, viimati 2014. aastal. Kalmistu pindala on 0,33 ha.
ENAC

ENAC on akronüüm, mis võib tähendada mitut asja.
Võssunsk

Võssunsk (ukraina keeles Висунськ) on küla Ukrainas Mõkolajivi oblastis Berezneguvate rajoonis. Elanike arv on 1750. Pindala on 0,148 km².
Aino Lunge

Aino Lunge (neiupõlvenimega Aino Bachblum; 28. september 1928 – 3. juuli 1994) oli eesti lastepsühholoog.
Elulugu.
Aino Lunge (Bachblum) sündis 1928. aastal Lääne-Virumaal Haljala vallas Aleksander Voldemar Bachblumi (1892–1940) ja Helmi Marie Bachblumi (1903–1960) peres.
1947. aastal lõpetas ta Rakvere Eesti Keskkooli. Hiljem lõpetas Lunge Tartu Riikliku Ülikooli loogika ja psühholoogia osakonna, kus ta 1956. aastal kaitses ka kandidaadi väitekirja psühholoogia alal. Aastatel 1955–1993 töötas Lunge Tartu ülikooli psühholoogia osakonnas, esmalt vanemlaborandina ning seejärel vanemõpetaja, dotsendi kohusetäitja ning dotsendina. Aastatel 1972–1977 oli Lunge loogika ja psühholoogia kateedri juhataja.
Aino Lunge õpetas lapsepsühholoogiat, pedagoogilist psühholoogiat, motivatsiooni- ja emotsioonide psühholoogia kursuseid. Lapsepsühholoogiat õpetades jutustas ta peamiselt seda, mida tema enda lapsed Andres ja Toomas kodus teevad. Tema juhendamisel on valminud ligi 100 diplomitööd ja 200 kursusetööd. Lunge teadusliku uurimistöö valdkondadeks olid vaimselt võimekad õpilased ja üliõpilased ning esemelise ja sotsiaalse keskkonna mõju lapse arengule.
Lunge oli üks suuremaid psühholoogia populariseerijaid. Ta avaldas populaarteaduslikke artikleid ajalehtedes ja ajakirjades, esines Eesti Raadios ja televisioonis, pidas loenguid nii õpetajatele, lapsevanematele kui ka lastele.
Aino Lunge suri 3. juulil 1994 Lääne-Virumaal ja on maetud Haljala kalmistule.
Tema poeg on muusik Toomas Lunge.
Isiklikku.
Aino Lunge (Bachblum) abiellus Georg Jüri Lungega (1926–1994). Neil sündis kaks poega: Andres Lunge (1962) ja Toomas Lunge (1963).
Supramolekulaarkeemia

Supramolekulaarkeemia on keemia haru, mis tegeleb molekulide assotsieerumisega süsteemideks (supramolekulaarkompleksideks), mille osapooled on seotud spetsiifilistest struktuursetest (3D) iseärasustest tulenevate põhiliselt mittekovalentsete interaktsioonidega.
Kui traditsiooniline keemia on fokuseeritud aatomitevahelistele kovalentsetele sidemetele, siis supramolekulaarkeemias on tegu nõrgemate ja pöörduvate mittekovalentsete interaktsioonidega nagu vesinikside, ioonne side, van der Waalsi jõud, hüdrofoobsed interaktsioonid, metalli koordinatsioon ja pi-pi interaktsioonid.
Supramolekulaarkomplekside näiteid:
Everti talu kalmistu

Everti talu kalmistu on kalmistu Viljandi kihelkonnas Viljandimaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Saareküla külas Viljandi vallas Viljandi maakonnas. Kalmistu pindala on 0,19 ha. 
Kalmistu rajati 1934. aastal Everti talu maadele, omanik oli talu peremees Märt Evert. Kalmistule on maetud ja ümber maetud üle 40 inimese.
Erik Linnolt

Erik Linnolt (enne eestistamist 1935 Erik Mihelson; 10. jaanuar 1920 Kaluga kubermang, Venemaa – 4. oktoober 2015 Farmington, Connecticut, USA) oli eesti psühhiaater ja eesti aktivist USA-s.
Ta sündis Kaluga kubermangus, kuid kasvas üles Pärnus. Ta õppis Pärnu 3. Algkoolis ja Pärnu 9. Algkoolis ning lõpetas aastal 1938 Pärnu Linna Poeglaste Gümnaasiumi. Seejärel õppis ta aastatel 1938–1939 Tondi sõjakoolis. Aastatel 1939–1943 õppis ta Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas, kust ta värvati sundmobilisatsiooni käigus Saksa sõjaväkke Hilfswillige teenistusse.
Septembris 1944 põgenes ta väejooksikuna Pärnu kaudu väikeses kalapaadis Rootsi. Ta viibis paar kuud Ojamaa saarel, kuni leidis tööd ja kolis Stockholmi. Aastatel 1946–1951 õppis ta arstiteadust Stockholmis Karolinska Instituudis ja lõpetas selle meditsiinilitsentsiaadi kraadiga. Ta töötas õppeajal mitmel pool üle Rootsi vikareeriva arstina. Aastal 1951 siirdus ta Rootsist Kanadasse ja omandas arstilitsentsi Vancouveris Briti Columbia Ülikoolis internatuuri ja eksamite sooritamisega. Aastal 1954 siirdus ta psühhiaatria erialale. Ta töötas aastani 1959 Vancouveris psühhiaatrina. Aastal 1959 siirdus ta Kanadast USAsse. Seal töötas ta aastani 1996 (mil jäi pensionile) Hartfordis eravaimuhaiglas ("Mental Health Center in Hartford. The Institute of Living"). 
Ta oli aastatel 1957–1958 Vancouveri Eesti Seltsi esimees.
Isiklikku.
Ta abiellus 15. oktoobril 1949 kirjaniku, näitleja ja lavastaja Asta Willmanniga (1916–1984).
Eesti looduslike pühapaikade loend

Eesti looduslike pühapaikade loend loetleb Eesti looduslikke pühapaiku tähestikulises järjekorras.
Anu Aluoja

Anu Aluoja (sündinud 21. novembril 1954) on eesti kliiniline psühholoog.
Elukäik.
1994. aastal omandas Anu Aluoja Tartu Ülikoolis teadusmagistri kraadi psühholoogia erialal. Aastatel 1978–1990 töötas ta Tartu Kliinilises Haiglas psühholoogina. 1988–1994 oli ta Tartu Ülikoolis Psühhiaatriakateedri assistent, 1994–2003 Tartu Ülikooli psühhiaatriakliiniku vanemassistent. Aastal 2002 omandas Aluoja Tartu Ülikoolis filosoofiadoktori kraadi psühholoogia erialal. Alates detsembrist 2003 Tartu Ülikooli Polikliiniku ja Perearstiteaduse õppetooli projekti PREDICT vanemteadur. Alates septembrist 2003 on Anu Aluoja Tartu Ülikooli psühhiaatriakliiniku dotsent.
Euroopa Käitumis- ja Kognitiivteraapia Assotsiatsiooni 31. kongressi (31st Congress of European Association for Behavioural and Cognitive Therapies 11.09 – 15.09.2001 Istanbul) Rahvusvahelise korralduskomitee liige, 2001.
Teadustöö põhisuundi.
Depressiooni levimus ning seostuvad sotsiodemograafilised ja psühholoogilised tegurid.
Unehäirete esinemine, seosed depressiooni ja ärevuse sümptomitega üliõpilastel.
Luapula jõgi

Luapula jõgi on jõgi Lõuna-Aafrikas, Kongo jõe Bangweulu ja Mweru järve vahel voolav osa. Luapula moodustab osa piirist Sambia ja Kongo Demokraatliku Vabariigi vahel.
Jõe järgi on saanud nime Sambia Luapula provints.
Luapula algab Bangweulu järvest ja suubub Mweru järve. Järve omakorda suubub idast Chambeshi jõgi. Et see on ühtekokku pikim Kongo lisajõgi, peetakse enamasti Chambeshi lähet Kongo jõe alguseks. Selle piirkonna jõed, järved, sood ja lammid moodustavad ühtse süsteemi ning enamasti on jõe voolusängi raske täpselt määrata.
Liivimaa kindralkuberner

Liivimaa kindralkuberner oli Rootsi kuninga asehaldur Liivimaal, aastatel 1629–1710. Liivimaa kindralkubernerile allusid algselt Liivimaa ja Ingerimaa kubernerid ja 6 asehalduskonda eesotsas Riia, Koknese, Tartu, Narva, Nöteborg, Käkisalmi asehalduritega. Liivimaa kindralkuberneri haldusalast eraldati 1642. aastal Ingerimaa kindralkubermang.
1626–1629 aastate Rootsi-Poola sõja, Rootsile edukalt lõpetanud 26. oktoobril 1629 sõlmitud Altmargi vaherahuga, loovutas Poola Rootsile suure osa Liivimaast, sealhulgas Riia ning Rootsi kuningriigi võimu alla läks lisaks 1561. aastal Rootsi kuninga võimu tunnustanud Eestile, ka seni Rzeczpospolita võimu all olnud Liivimaa hertsogkonna Pärnu vojevoodkond, Tartu vojevoodkond ja osa Võnnu vojevoodkonnast.
13. novembril 1629. aastal moodustati Läänemereprovintside Liivi-, Ingerimaa ja Käkisalmi provintsidest Liivimaa kindralkubermang, 10. detsembril 1629. aastal nimetati Rootsi kuninga Gustav II Adolfi poolt ametisse ka Liivimaa kindralkuberner. 
Kindralkuberneri residents oli aastatel 1629-1632 Tartus, seejärel algselt ajutiselt Riias ning 1643. aastast alaliselt, Riia lossis. 
Kindralkubernerid olid oma haldusalal sõjaväe kõrgemad juhid (v.a välivägedesse puutuvates küsimustes); nad korraldasid ja jälgisid piirkonna sõjaliste kaitserajatiste ehitamise ja seisukorra üle; piirkonnas asuvate sõjaväeosade moonaga varustamise üle; korraldasid piirkonnas sõjaväeosade liikumist ja transporti; nimetasid ametisse ja kontrollisid riigiametnikke, jälgisid raha laekumist ja kulutamist kubermangus, kandes hoolt ka postiteenuse, teede ja sildade korrashoiu ning avaliku korra eest, sisse- ja väljareisivate isikute kontrolli (nn passide alusel), maksude laekumise, reduktsiooni läbiviimise, linnade käsitöö ja kaubanduse edendamise ning kiriku- ja kooliasjade eest. 
Kindralkuberneri juures tegutses nõuandva organina Liivimaa rüütelkonna maanõunike kolleegium ja harilikult kohalikest, Liivimaa aadlikest valitud asekuberner.
Lin Dan

Lin Dan (hiina keeles 林丹; sündinud 14. oktoobril 1983 Longyanis) on Hiina meessulgpallur, kahekordne olümpiavõitja ja viiekordne maailmameister.
Lin Dani peetakse maailma parimaks sulgpalluriks. 28-aastaselt oli Lin võitnud kõik sulgpalli tähtsaimad võistlused: olümpiamängud, maailmameistrivõistlused, maailma karika, Thomas Cupi, Sudirman Cupi, Master Finali, All England Openi, Aasia mängud ja Aasia meistrivõistlused. 2012. aastal sai Linist esimene mees, kes kaitses meeste üksikmängus oma olümpiavõitu.
Hłybokaje rajoon

Hłybokaje rajoon (transkribeerituna "Glõbokaje rajoon") on rajoon Valgevenes Viciebski oblastis.
Rajooni pindala on 1760 km². 2014. aasta seisuga elas seal 38 456 inimest.
Rajoon moodustati 1940. aastal. Rajoon koosneb järgmistest külanõukogudest: Abrubi, Aziarcy, Hałubičy, Karaby, Łomašy, Padsviłle, Plisa, Prazaroki, Psuja, Zaleśsie, Ziabki, Udzieła ja Uzrečča külanõukogu.
Halduskeskus on Hłybokaje linn. Teine tähtsam asula on Padsviłle alev.
Rajooni suurimad jõed on Dzisna jõe lisajõed Biarozaŭka jõgi, Mniuta jõgi ja Avuta jõgi. Kõrgeim koht on Kavali küla lähistel (226,4 meetrit). Madalaim koht asub Avuta jõe ääres (130 meetrit).
Rajoonis asub Valgevene sügavaim järv Doŭhaje. Suurimad järved on Šo, Plisa, Mniuta, Vialikaje, Piatroŭskaje, Biełaje ja Carkavišča.
Rajooni elanikest olid 2014. aasta seisuga 84,51% valgevenelased, 3,2% venelased, 10,25% poolakad ja 1,04% teistest rahvustest. 88,32% elanike emakeeleks oli valgevene keel, 11,12% elanike emakeeleks oli vene keel. Koduse keelena kõneles valgevene keelt 79,65% elanikke, vene keelt aga 19,26% elanikke.
Lootus

Lootus on optimistlik meelelaad, mis põhineb positiivsete tulemite ootusel, nii isiku enda elus kui maailma suhtes üleüldiselt.
Lootus on üks kristlikest voorustest.
Lootuse vastand on meeleheide.
Čašniki rajoon

Čašniki rajoon (transkribeerituna Tšašniki rajoon) on rajoon Viciebski oblastis Valgevenes.
Rajooni pindala on 1481 km². 2014. aasta seisuga elas seal 32 241 inimest.
Rajoon moodustati 1924. aastal. Rajoon koosneb järgmistest külanõukogudest: Alšanka, Antapolle, Ivanski, Krasnałuki, Kruhlica, Łukomli, Novaja Zara ja Proziemla külanõukogu.
Halduskeskus on Čašniki linn, rajooni suurim asula on aga Novałukomli linn. Vanim keskus piirkonnas on Łukoml.
Rajooni suurim jõgi on Uła, teine suurem jõgi on rajooni lõunapiiril voolav Esa. Suurim järv on Łukomli järv. Teised suuremad järved on Žerynskaje, Čarejskaje ja Bajarskaje. Kõrgeim koht on Dabramysłi küla lähistel (256 meetrit). Madalaim koht asub Uła jõe ääres (122 meetrit).
2014. aasta seisuga olid elanikest 91,43% valgevenelased, 6,91% venelased ja 1,66% oli teistest rahvustest. 73,27% elanike emakeeleks oli valgevene keel, 25,62% elanike emakeeleks oli vene keel. Koduse keelena kõneles valgevene keelt 39,06% elanikke, vene keelt aga 59,13%.
August Sikk

August Sikk (30. november 1919 Mõisaküla – 2. september 2013 Stockholm) oli eesti keeleteadlane ja sotsioloog.
Elukäik.
August Sikk sündis Pärnumaal Mõisakülas ja lõpetas seal 1932. aastal algkooli. Haridusteed jätkas ta Tallinna Kolledžis ning töötas 1940. aastate algul Vigala ja Lihula algkoolis õpetajana. Saksa okupatsiooni ajal võeti ta sõjaväkke ning pääses sõja lõpul koos Saksa armeega Saksamaale. Töötas lühikest aega Geislingeni eesti algkoolis õpetajana, kuid õppis siis Johannes Gutenbergi Ülikoolis Mainzis ja seejärel Heidelbergi ülikoolis, mille lõpetas 1953. aastal filosoofiadoktori kraadiga. Seejärel töötas ta aastail 1953–1958 Mannheimi ülikooli ajalooinstituudis algul nooremteaduri ja hiljem juhtiva konsultandina.
1958. aastal asus perekond elama Rootsi. Seal õppis ta Stockholmi Ülikoolis ning sooritas ta 1964. aastal filosoofiakandidaadi eksami ja 1966. aastal täiendava filoloogiamagistri eksami, mis oli vajalik keskkooliõpetaja kutseks. 1970. aastal kaitses ta filoloogialitsentsiaadi kraadi saksa keele alal. Pärast õpinguid töötas August Sikk Rootsi põhikooli kõrgastmes ja gümnaasiumis saksa ja inglise keele õpetajana ja 1970. aastail ka Stockholmi Eesti Gümnaasiumi saksa keele õpetajana.
August Sikk osales mitmes Rootsi eestlaste ühiskondlikus organisatsioonis: ta oli Eesti Keskkooli- ja Gümnaasiumiõpetajate Ühingu juhatuse liige ja hiljem esimees, alates 1992. aastast Eesti Keele ja Kirjanduse Instituudi juhatuse liige, kuulus korporatsiooni Rotalia, Eesti Teaduslikku Seltsi Rootsis, Eesti Komitee asemikekogusse ja veel mitmesse organisatsiooni.
Isiklikku.
Saksamaal abiellus August Sikk Reine Muthmanniga ning neil sündis tütar Martina.
Mweru

Mweru (ka Mwelu või Mwero) on järv Aafrikas Sambia ja Kongo Demokraatliku Vabariigi piiril. Ta moodustab osa Kongo jõe süsteemist koos järve voolava Luapula jõe ja sealt välja voolava Luvua jõega.
Järve geograafilised koordinaadid on .
Mweru suurim pikkus on 131 km ja laius 56 km, pindala 5120 km², suurim sügavus 27 m ja maht 38,2 km³.
Järves on Kilwa ja Isokwe saar.
Kuberneripuu

Kuberneripuu ("Julbernardia"; "Paraberlinia") on liblikõieliste sugukonda kuuluv puude perekond.
Kuberneripuud kasvavad Aafrikas. Puud on keskmist kasvu.
Perekonda kuulub kaheksa liiki.
Tagamürgihambad

Tagamürgihambad ehk tagavaolised mürgihambad ("Ophistoglypha", inglise keeles "ophistoglyphous fangs") on spetsiaalne mürgihammaste tüüp teatud madudel. Mõnikord aitavad tagamürgihambad madusid klassifitseerida. 
Tagamürgihambad on spetsiaalsed, teistest hammastest veidi pikemad ja hammustamise ajal maomürki väljutavad hambad (vahel ka kihvad), mis asuvad harilikult ülalõualuu tagaosast ning on varustatud vaoga. Nende ülesanne on abistada madusid toitumisel – hambad surutakse saaklooma kehasse. 
Sisalikumao ("Malpolon") ja liivamao ("Psammophis") perekonda kuuluvatel madudel on tagamürgihammastes kõigusoojastele loomadele toksiinina mõjuvat sülge. 
Pikka aega peeti tagamürgihammastega madusid inimestele ohututeks, kuid ka nende madude hammustus võib kergema või koguni raskema astmega mürgistusseisundeid esile kutsuda.
Kui tagamürgihammastega madu inimest hammustab, siis tuleks püüda hammaste suunale vastupidi madu keha küljest eemaldada (hambad on mao suus neelu poole suunatud). Kui toimida valesti, tungivad mao hambad sügavamale hammustuskohta, madu väljutab tõenäoliselt kogu süljevaru ja vigastatud veresooned toimetavad mürgise sülje vereringesse.
Tiibviljak

Tiibviljak ("Pterocarpus") on liblikõieliste sugukonda kuuluv puude perekond.
Liigid.
Perekonda kuulub 35 liiki.
Eesmürgihambad

Eesmürgihambad ("Proteroglypha" ja "Solenoglypha", inglise keeles "proteroglyphous fangs") on madudel spetsiaalne mürgihammaste tüüp, mida mõnikord kasutatakse madude klassifitseerimisel. 
Eesmürgihammastega madudel paiknevad spetsiaalsed teistest hammastest pikemad ja hammustamise ajal sülge (maomürki) väljutavad hambad (vahel ka kihvad), harilikult ülalõualuu eesosas ning on varustatud seesmise kanaliga. 
Eesmürgihammaste ülesandeks on madude abistamine toitumisel. Nende abiga pritsitakse, hammustamise käigus, toksiinina toimivat sülge saaklooma kehasse. Maod kasutavad eesmürgihambaid ka enesekaitsel pritsides sülge, valdavalt hammustamise ajal röövlooma, aga ka ohtliku inimese kehasse.
Eesmürgihammastega maod liigitatakse kaheks:
Teatmeteoses "Loomade elu", V köite 309. leheküljel kirjeldatakse seda järgnevalt: 
Eesmürgihammastega madude sülg toimib toksiinina nii kõigusoojastele kui ka püsisoojastele loomadele. 
Eesmürgihammaste taga paiknevad tagavarahambad, mis eesmürgihammaste kulumise või ka murdumise korral need välja vahetavad.
Leetse-Lepiku talu kalmistu

Leetse-Lepiku talu kalmistu on kalmistu Harju-Madise kihelkonnas Harjumaal, praeguse haldusjaotuse järgi Paldiski linnas Harju maakonnas. Laiemalt kuulub kalmistu Lääne-Harju valda. On heas korras ja hoolitsetud. 
Kalmistu pindala on 0,033 ha ja omanik on perekond Evald. Kalmistule on praegu teadaolevalt maetud 9 sellest perekonnast pärit inimest. Kalmistul puhkab ka kunstnik Nikolai Triik, kelle ema on pärit sellest talust.
Veep

 
Veep (suri 6. sajandil) oli korni pühak. Pole selge, kas ta oli mees või naine. Katoliku kirikus on tema mälestuspäev 1. juuli.
Chinsali

Chinsali on linn Sambias, Muchinga provintsi ja Chinsali ringkonna halduskeskus.
Chinsali asub 180 km Mpikast põhjakirdes, 15 km kaugusel Lusakat piirilinna Tundumaga ühendavast maanteest ja 28 km kaugusel Chambeshi jõest. Linn asub 1300 meetri kõrgusel merepinnast.
Aastal 2006 elas Chinsalis hinnanguliselt 14 000 inimest.
Linnas on muu hulgas algkool, keskkool, haigla ja lennuväli.
Chinsalis on sündinud Sambia esimene president Kenneth Kaunda.
Loodeprovints (Sambia)

Loodeprovints on 1. järgu haldusüksus Sambias, üks riigi kümnest provintsist.
Loodeprovints piirneb idas Copperbelti provintsiga, kagus Keskprovintsiga, edelas Lääneprovintsiga, loodes Angolaga ja põhjas Kongo Demokraatliku Vabariigiga.
Haldusjaotus.
Loodeprovints jaguneb üheksaks ringkonnaks:
Lääneprovints (Sambia)

Lääneprovints on 1. järgu haldusüksus Sambias, üks riigi kümnest provintsist.
Lääneprovints piirneb põhjas Loodeprovintsiga, idas Keskprovintsi ja Lõunaprovintsiga ning läänes Angolaga.
Provints hõlmab kunagise Barotsemaa.
Haldusjaotus.
Lääneprovints jaguneb seitsmeks ringkonnaks:
Lõunaprovints (Sambia)

Lõunaprovints on 1. järgu haldusüksus Sambias, üks riigi kümnest provintsist.
Lõunaprovints piirneb läänes Lääneprovintsi, põhjas Keskprovintsi ja kirdes Lusaka provintsiga ning kagus ja lõunas Zimbabwega.
Haldusjaotus.
Lõunaprovints jaguneb 15 ringkonnaks:
Heliobjekt

Heliobjekt (prantsuse keeles "objet sonore") on muusikas prantsuse helilooja Pierre Schaefferi kontseptsiooni kohaselt algsest helitekitajast sõltumatu heli. 
Heliobjekt on akusmaatika üks tuummõisteid. Schaefferi meelest helide salvestamine asetab kõik helid – nagu muusika, mürad, loomade häälitsused ja mistahes muud helid – võrdsetele alustele, kuna nii on neid võimalik kogeda ühesugusel moel. Salvestatud helisid võib käsitleda heliobjektidena, mis eristuvad oma akustilistest või noteeritud allikatest. 
Mõtlemine heliobjektide kaudu andis Schaefferile võimaluse helide universumi uudseks liigitamiseks. Uurimise vahendiks sai kuulamine ise. Schaeffer ei liigitanud heliobjekte ei akustilises mõttes, sest selline liigitus on seotud ainult tajukompleksiga ega ka nende esteetiliste omaduste järgi. Heliobjekte hinnates välistas Schaeffer nii ilma kõlalise relevantsuseta füüsikalised mõõtmised kui ka teooriad muusikalistest struktuuridest. Tema eesmärk oli liigitada heliobjekte lähtudes distsiplineeritud kuulamisest. Samas ta rõhutas, et distsiplineeritud kuulamiseks pole vaja mingeid teatud valitud kuulajaid ning et heliobjaktide liigitamine on hädavajalik eeltöö järgnevale muusika loomise aktile.
Helilooja jaoks sobivat heliobjekti nimetas Schaeffer muusikaliseks objektiks. 
Oma heliobjekti kontseptsiooni väljatöötamisel on Schaeffer tuginenud Edmund Husserli fenomenoloogilise reduktsiooni kontseptsioonile.
Mõiste.
Schaefferi-uurija Michel Chion on määratlenud heliobjekti kui igasugust helilist fenomeni ja sündmust, mida on võimalik tajuda tervikliku, koherentse entiteedina ning kuulda redutseeritud kuulamise ("reduced listening") mõistes. Heliobjekt on sõltumatu selle päritolust või algsest tähendusest. Heliobjekti võib määratleda redutseeritud kuulamise korrelaadina: ta ei eksisteeri "iseenesest", vaid spetsiifilise põhiintensiooni tähenduses. Heliobjekti tunnusteks on tema materjal, faktuur ning muud tajutavad kvaliteedid ja dimensioonid. Teisest küljest on tegu totaalse tajumisega, mis säilib muutumatuna ka mitmekordsel kuulamisel. Heliobjekti kui organiseeritud üksust võiks võrrelda vormide psühholoogiast tuntud kujundi ("Gestalt") mõistega. 
Heliobjekti võiks määratleda ka selle kaudu, mida ta ei ole. Schaefferi jaoks heliobjekt ei ole
Asta Willmann

Asta Willmann (aastast 1951 kodanikunimi Asta Linnolt; 2. oktoober 1916 Tallinn – 3. detsember 1984 Farmington, Connecticut, USA) oli eesti proosa- ja näitekirjanik, luuletaja, teatri- ja draamateoreetik ning näitleja ja lavastaja.
Ta sündis Tallinnas Hiiumaalt pärit laevakapteni tütrena, õppis aastatel 1929–1934 Tallinna kommertsgümnaasiumis ja seejärel Paul Sepa erateatristuudios. Ta mängis aastatel 1934–1937 Draamastuudio Teatri noorsoolavastustes ja 1937–1944 teatris Endla.
Aastal 1944 põgenes Rootsi.
Õppis 1950–1951 Stockholmi Ülikoolis filosoofiat. Aastal 1951 siirdus ta aga Kanadasse, kus õppis Vancouveri Briti Columbia ülikoolis ning omandas 1955. aastal bakalaureusekraadi ajaloo ja poliitilise filosoofia alal. Oli Vancouveri Eesti Seltsis lavastaja. 1960. aastal kolis Connecticuti osariiki Farmingtoni. Seal õppis ta Yale'i Ülikoolis, mille lõpetas 1963. aastal draamakirjanduse ja näitejuhtimise alal. Magistritööna valmis draama „Jumalate mõistatus”, mis lavastati 1964 Torontos Eesti Rahvusteatris Kanadas. Seejärel töötas aastani 1971 Hartfordi Konservatooriumis teatriosakonna juhatajana.
Aastast 1982 oli Eesti PEN-klubi president.
Asta Willmann kirjutas eesti teatri ajaloo ingliskeelse ülevaate ("The Reader’s Encyclopaedia of World Drama", London, 1970).
Isiklikku.
Tema abikaasa oli dr. Erik Linnolt.
Viimase näidendi kirjutamisel põdes ta vähki.
Łukoml

Łukoml (transkribeerituna Lukoml, valgevene keeles "Лукомль", taraškievicas ka "Луко́маль" ja "Лукамля" (Łukomal või Łukomla)) on küla (endine linn) Valgevenes Viciebski oblastis Čašniki rajoonis, Łukomli külanõukogu halduskeskus. Asulas on 554 elanikku (2010).
Łukomlis on keskkool ja raamatukogu. Vaatamisväärsuseks on VI sajandist pärinev linnamägi. 
Ajalugu.
Łukomli on esmamainitud 1078. aastal. Toona oli VI sajandil rajatud krivitšite linnuse juurde tekkinud juba linnaline asula. XII sajandil sai linnast kohaliku vürstiriigi pealinn. XIV sajandil liitus see vürstiriik Leeduga, jäädes kohalike vürstide, Lukomskite, valitsuse alla. Linna juurde kerkis ka kindlus. Aastal 1392 ehitasid Volõõniast välja rännanud mungad linna kloostri. 1563. aastal hävitasid Ivan Groznõi väed linna ja kohalikud elanikud küüditati Venemaale.
Pärast seda tragöödiat kindlust enam ei taastatud ja linnast sai alev, veelgi hiljem aga küla. Poola jagamisel 1793. aastal läks Łukoml Venemaa koosseisu. Pärast seda kuulus asula Hrapavickitele ja Milašitele. 1924. aastal liideti asula Valgevene NSV-ga. Nõukogude ajal rajati asulast viis kilomeetrit lõuna poole Łukomli järve kaldale Łukomli elektrijaam, mille juurde tekkis Novałukomli linn.
Lõuna-Luangwa rahvuspark

Lõuna-Luangwa rahvuspark on rahvuspark Sambias.
Rahvuspargi pindala on 9050 km².
Peamine inimasustus on rahvuspargi idaservas Mfuwes, kus asub ka rahvusvaheline lennujaam.
Asukoht.
Rahvuspark asub Sambia idaosas Luangwa jõe orus. Selle geograafilised koordinaadid on .
Läänes ja loodes piirneb rahvuspark Muchinga kaljuseinaga, idas ja lõunas on piiriks Luangwa jõgi. Ida poole jõe suunas reljeef langeb. Rahvuspargi lääneosa jääb Põhja- ja Keskprovintsi alale, jõe idakallas on Idaprovintsis. Sissepääs rahvusparki on ainult ida pool.
Ajalugu.
Aastal 1938 loodi Luangwa jõe orus ulukikaitseala, mis oli algselt mõeldud 1904. aastal avastatud endeemse rodeesia kaelkirjaku kaitseks. 
Rahvuspark asutati 1972. aastal.
Elustik.
Rahvuspargi loomastik on väga rikkalik. Nähtud on rohkem kui saja imetajaliigi esindajaid ja üle 470 liigi linde. Lõuna-Luangwa rahvuspargis elab rodeesia kaelkirjakuid, elevante, kahvripühvleid, leoparde, impalasid, vesivohlusid, võsapukke, pukusid. Viimast esineb väljaspool Sambiat harva. Luangwa jões elab rohkelt krokodille ja jõehobusid. 
See on üks Aafrika populaarsemaid jalgsisafarisid korraldavaid rahvusparke.
Park hõlmab kaht ökoregiooni. Mõlemad on puistusavannid. Nõlva kõrgemas osas domineerib miombopuu, orupõhjas aga mopaanipuu. Mopaanipuu talub hästi oru põhjas esinevaid kõrgemaid temperatuure ja sademetenappust. Kohati on miombo- ja mopaanipuude vahel ka ahvileivapuid. Puudesalud vahelduvad avarate rohumaadega; tänu sellele esineb kõrvuti rikkalikult nii rohtu söövaid sebrasid kui ka lehti näksivaid kaelkirjakuid. Jõe ääres on kohati lammialad, kus jõehobud öösiti söömas käivad. Vette sattunud jõehobusõnnik on toiduks kaladele, keda omakorda söövad krokodillid.
Luangwa org saab kaugemal läänes kokku Lunsemfwa jõe oruga. Jõe orus elavad muu hulgas endeemsed või peaaegu endeemsed sinignuud ja sebrad "Equus quagga crawshayi". Org moodustab inimeste liikumisele omamoodi loodusliku tõkke, sest seda ei ületa ükski tee, ning tõenäoliselt tänu sellele on ka looduslik mitmekesisus paremini säilinud.
Salaküttimise järele valvatakse hoolega. Sellegipoolest hävitati 1987. aastaks kogu rahvuspargi teravmokk-ninasarviku populatsioon ja ka elevantide populatsioon kannatab salaküttimise tagajärjel.
Ülemine kilpnäärmearter

Ülemine kilpnäärmearter ehk kraniaalne kilpnäärmearter (ladina keeles "a. thyroidea superior";"arteria thyroidea cranialis") on suletud südame-veresoonkonnaga loomadel kaela piirkonnas paiknev arter. 
Kehtivas loomade anatoomianomenklatuuris on arteri nimeks kraniaalne kilpnäärmearter. 
Imetajatel.
Inimestel.
Inimestel algab ülemine kilpnäärmearter välimisest unearterist, allapoole jõudes pöördub kilpnäärmeni. Varustab keeleluualuseid lihaseid ja rinnaku-rangluu-nibujätke lihast.
Vosgesi departemangu haldusüksuste loend

Siin on ära toodud kõik Vosgesi departemangu haldusüksused (ringkonnad, kantonid ja vallad). Lisaks on toodud ka INSEE kood. 
Kantonid.
Departemangus on kokku 17 kantonit. Vallad Épinal (kogupindalaga 59,24 km²) ja Saint-Dié-des-Vosges (kogupindalaga 46,15 km²) on jagatud mitme kantoni vahel. Igasse kantonisse mille vahel on vald jagatud kuulub ka kindel territoriaalne osa vallast. Kursiivis on toodud jagatud vallaga kantonite pindala kus puudub jagatud valla osa kantoni kogupindalast. Vallad mille osad moodustavad ise kantoni jäävad andmete puudusel ilma pindala välja toomata.
Épinali ringkond.
Bains-les-Bainsi kanton
Bruyèresi kanton
Charmesi kanton
Châtel-sur-Moselle'i kanton 
Dompaire'i kanton
Épinal-Ida kanton
Épinal-Lääne kanton
Plombières-les-Bainsi kanton
Rambervillersi kanton
Remiremonti kanton
Saulxures-sur-Moselotte'i kanton 
Le Thillot' kanton
Xertigny kanton
Neufchâteau ringkond.
Bulgnéville'i kanton
Châtenois' kanton
Coussey kanton
Darney kanton
Lamarche'i kanton 
Mirecourti kanton
Monthureux-sur-Saône'i kanton 
Neufchâteau kanton
Vitteli kanton
Saint-Dié-des-Vosgesi ringkond.
Brouvelieuresi kanton
Corcieux' kanton
Fraize'i kanton
Gérardmeri kanton
Provenchères-sur-Fave'i kanton 
Raon-l'Étape'i kanton
Saint-Dié-des-Vosges-Ida kanton
Saint-Dié-des-Vosges-Lääne kanton
Senonesi kanton
Alumine kilpnäärmearter

Alumine kilpnäärmearter ehk kaudaalne kilpnäärmearter (ladina keeles "arteria thyroidea inferior"; "a. thyroidea caudalis") on suletud südame-veresoonkonnaga loomadel kaela piirkonnas paiknev arter. 
Kehtivas loomade anatoomianomenklatuuris on arteri nimetuseks kaudaalne kilpnäärmearter. 
Alumise kilpnäärmearteri (kaudaalse kilpnäärmearteri) areng, anatoomia, morfoloogia ja patoloogia võivad erineda nii liigiti kui ka indiviiditi. 
Imetajatel.
Inimestel.
Inimestel lähtub alumine kilpnäärmearter vasakust rangluualusest arterist ja kulgeb mööda kaela ülespoole. 
Alumine kilpnäärmearter on kilpnäärme-kaelatüve haru, mis varustab kilpnääret, kõrvalkilpnäärmeid, neelu ja kõri.
Baas

Baas on alus; see, millele toetutakse. Sõna on mitmes valdkonnas kasutusel terminina.
Vendée departemangu haldusüksuste loend

Vendée departemangu haldusüksuste loend toob ära kõik departemangu haldusüksused (alldepartemangud, kantonid ja vallad). Lisaks on toodud ka INSEE kood. 
Kantonid.
Departemangus on kokku 17 kantonit. Vald La Roche-sur-Yon (kogupindalaga 87,52 km²) on jagatud mitme kantoni vahel. Igasse kantonisse mille vahel on vald jagatud kuulub ka kindel territoriaalne osa vallast. Kursiivis on toodud jagatud vallaga kantonite pindala kus puudub jagatud valla osa kantoni kogupindalast. Vallad mille osad moodustavad ise kantoni jäävad andmete puudusel ilma pindala välja toomata.
Vallad.
Loetelu Vendée departemangu 255 vallast 1. jaanuari 2024 aasta seisuga:
Ülemine kilpnäärmeveen

Ülemine kilpnäärmeveen ehk kraniaalne kilpnäärmeveen (ladina keeles ainsuses "v. thyroidea superior";"vena thyroidea cranialis") on suletud südame-veresoonkonnaga loomadel pea ja kaela piirkonnas paiknev veen. 
Kehtivas loomade anatoomianomenklatuuris on veeni nimetuseks kraniaalne kilpnäärmeveen. 
Ülemise kilpnäärmeveeni (kraniaalse kilpnäärmeveeni) areng, anatoomia, morfoloogia ja patoloogia võivad erineda nii liigiti kui ka indiviiditi. 
Imetajatel.
Inimestel.
Inimestel koguvad ülemised kilpnäärmeveenid verd kilpnäärmest, kõrist ja rinnaku-rangluu-nibujätke lihasest.
Kiige tänav

Kiige tänav on tänav Tallinnas Nõmme linnaosas Nõmme asumis. Kiige tänav algab Roheliselt tänavalt ja lõpeb Liiva tänaval. Kiige tänav on peaaegu loode-kagusuunaline ja ligi 240 meetri pikkune.
Tänava esialgne nimi oli alates 8. novembrist 1927 Aia tänav (saksa keeles "Gartenstrasse", vene keeles "Садовая улица"). 1940. aastal pandi tänavale nimeks Ploomi tänav. 25. septembril 1959 pandi tänavale nimeks Ale tänav. 22. aprillil 1960 sai tänav Kiige tänava nime seal asunud kiige järgi.