tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Vijciems

Vijciems on küla ("ciems") Lätis Valka piirkonnas Vijciemsi vallas. Asula asub Vija jõe kaldal 55 meetri kõrgusel merepinnast. Jõgi on paigale ka nime andnud.
Asulas on vallavalitsus, põhikool, rahvamaja, raamatukogu, postkontor, kirik. Kirik ja selle altar ning orelon riikliku kaitse all olevad muinsusmälestised. Külas asuvad Vijciemsi ja Vijciema pagrieziensi bussipeatus.
Vijciems asub osaliselt Ziemeļgauja kaitstaval maastikul. Seal kasvav Kirikumänd on looduskaitse all, nagu ka veel üks mänd, pärn ja tamm.
Ajalugu.
Asulat on esimest korda mainitud 1224. aasta Tālava jagamise lepingus (läti keeles "Tālavas dalīšanas līgums"). Toona kuulus see Talibaldi pojale Ramekole.
Nüüdisaegne asula on endisaegse Vījciemsi mõisa (saksa keeles "Wiezemhof") keskus.
1898 asutati asulas esimene Baltikumi metsamajanduskool.
Vidriži

Vidriži on küla ("ciems") Lätis Limbaži piirkonnas Vidriži vallas. Küla asub merepinnast 60 meetri kõrgusel, valla keskusest Gravasest 2, piirkonna keskusest Limbažist 20 ja Riiast 66 kilomeetri kaugusel. Külas on spordi- ja kultuurikeskus, postkontor, põhikool, võõrastemaja ja raamatukogu. Vidrižis on Vidriži, Šveicese ja Alejase bussipeatus.
Vidrižit mainiti kirjalikes allikates esimest korda aastal 1277 ("Vidersele"), mil Riia peapiiskop Johannes I von Lune läänistas selle koos Mukurmuiža ("Morikas") ja Kaugažiga oma sugulasele Joann de Lunele. Nüüdisaegne asula on endisaegse Vidriži mõisa ("Widdrisch") keskus, ka koolimaja asub endises mõisa häärberis.
Küla lähistel asub Kaniņi linnamägi. Muinsusmälestistest on riikliku kaitse all Vidriži mõisa kabel ja selle väravad ning kaks vapireljeefi kabelis. Vidriži mõisa häärberi fassaadi vapireljeef on regionaalse kaitse all.
Looduskaitse all on lehis ja kaks tamme.
Kohtulingvistika

Kohtulingvistika on rakenduslingvistika haru, mis käsitleb õigusvaldkonna keelekasutuse ja lingvistiliste tõendusmaterjalidega seotud küsimusi. Kohtulingvistikal on kolm peamist valdkonda:
Täpsemalt kuuluvad kohtulingvistika käsitlusalasse nii kirjapandud seadused, suuline keel õigusvaldkonnas, eriti kohtumenetlused ja ülekuulamised. Samuti autori tuvastamise ja identifitseerimisega seotud asitõendid kohtus, kirjaliku ja suulise õiguskeele õpetamine ning kirjalik ja suuline õigustõlge.
Seaduste keel.
Seaduste keele uurimise alla kuulub suur hulk väga erinevaid tekste. Igast kirjalikust või suulisest tekstist võib saada kohtulingvistika objekt, kui seda kasutatakse seaduste või kohtuga seotud kontekstis.
Jenő Fock

Jenő Fock (17. mai 1916 Budapest – 22. mai 2001 Budapest) oli Ungari kommunistlik riigitegelane.
Jenő Fock astus Ungari Kommunistlikku Parteisse 1932. aastal. Teise maailmasõja ajal oli ta aastatel 1940–1943 kommunistliku tegevuse eest vangistatud.
27. jaanuarist 1951 kuni 9. septembrini 1954 oli ta Ungari Rahvavabariigi terase- ja masinaehituseminister.
1957. aastal sai ta Ungari Sotsialistliku Töölispartei Keskkomitee sekretäriks. 1961–1967 oli Jenő Fock Ungari Rahvavabariigi Ministrite Nõukogu esimehe asetäitja (sisuliselt valitsusjuhi asetäitja). 1957–1980 oli ta ka Ungari Sotsialistliku Töölispartei Keskkomitee Poliitbüroo liige.
14. aprillist 1967 kuni 15. maini 1975 oli Jenő Fock Ungari Rahvavabariigi Ministrite Nõukogu esimees (sisuliselt valitsusjuht).
Vainiži

Vainiži (vanasti ka Vainizis, eestipäraselt "Vainsalu") on küla ("mazciems") Lätis Limbaži piirkonnas Umurga vallas. Külas asub Vainiži bussipeatus.
Nüüdisaegse asula alal asus Vainiži mõis (Wainsel). Muinsuskaitse all on Vainiži keskaegne linnus ja Vainiži linnamägi.
Vainiži asub Brasla jõe kaldal. Küla jääb osaliselt Põhja-Vidzeme biosfääri kaitsealale.
Aastal 2007 oli külas 10 elanikku.
Vanaegiptuse mütoloogia

Vanaegiptuse mütoloogia on müütide kogum vanaegiptusest, mis käsitleb Egiptuste jumalate ja jumalannade tegemisi. Nendes müütides väljenduvad mõtted on suur osa vanaegiptuse religioonist. Müüdid esinevad tihti Egiptuse kirjutistes ja kunstis, eriti lühijuttudes ja religioossetes teostes nagu hümnides, rituaali- ja matusetekstides ning templi kaunistustes. Need allikad sisaldavad harva täielikku müüti ning tihti kirjeldavad ainult väikeseid lõigukesi.
Inspireerituna looduse tsüklilisusest, tajusid vanaegiptlased olevikku korduvate tsüklitena, minevikku aga lineaarsena. Mineviku lineaarsuses toimunud müüdid andsid aluse olevikulises ajas toimuvate sündmuste tsükliteks. Olevikus toimuvad sündmused kordavad müüte, mis uuendab Maati, universumi fundamentaalset korda. Kõige tähtsamate episoodide hulgas on loomisemütoloogiad, milles jumalad loovad universumi ürgsest kaosest; lood päikesejumala Ra valitsemisest Maa üle; ja Osirise müüt, mis räägib jumalate Osirise, Isise ja Horose võitlusest kaosejumala Sethi vastu. Olevikusündmused, mida võib pidada müütideks, hõlmavad Ra igapäevastteekonda läbi maailma ja allmaailma Duati. Korduvad teemad nendes müütilistes episoodides hõlmavad konflikti Maati pooldajate ja segaduse jõudude vahel, vaarao tähtsus Maati säilitamisel ja jätkuv jumalate surm ja taassünd.
Nende pühade sündmuste detailid erinevad tekstides ja on tihti vastuolus üksteisega. Vanaegiptuse müüdid on põhiliselt metafoorilised, tõlkides jumaluste olemust ja käitumisviise inimestele mõistetavaks. Iga müüdi variant esindab erinevat sümboolset perspektiivi, rikastades egiptlaste arusaama jumalatest ja maailmast.
Mütoloogial oli suur mõju Vana-Egiptuse kultuurile. See inspireeris või mõjutas mitmeid usurituaale ja tagas ideoloogilise aluse vaarao positsioonile. Müütide stseenid ja sümbolid esinevad hauakambrite, templite ja amuletide kunstis. Kirjanduses kasutati müüte või nende elemente humoorikates kui ka allegoorilistes juttudes, mis näitab, et egiptlased kasutasid mütoloogiat mitmesuguste eesmärkide saavutamiseks.
Raiskums

Raiskums (vanasti ka Raiskuma muiža) on küla ("ciems") Lätis Cēsise piirkonnas, Raiskumsi valla halduskeskus. Küla asub merepinnast 75 meetri kõrgusel, piirkonna keskusest Stalbest 12 ja Riiast 89 kilomeetri kaugusel
Nüüdisaegne asula on endisaegse Raiskumsi mõisa (Raiskum) keskus. Mõis on omakorda nime saanud seal kunagi elanud "Raise Kaneggi" või siis seal asunud liivlaste asula "Roiskül" järgi. Aastani 2021 kuulus küla Pārgauja piirkonda.
Raiskumsis asuvad Auciemsi postkontor, põhikool ja internaatkool. Seal on ka raamatukogu. Külas on Raiskumsi ja Gaižēni bussipeatus.
Raiskums jääb Gauja rahvusparki. Looduskaitse all on Raiskumsi allee ja arvukalt nimetuid põlispuid.
Purnava

Purnava on küla ("mazciems") Lätis Alūksne piirkonnas Liepna vallas. 
Purnava asub valla lääneosas Liepna jõe kaldal. Küla jääb valla keskusest Liepnast 8, piirkonna keskusest Alūksnest 28 ja Riiast 229 km kaugusele. Seal asub Jaunstrautmaļi bussipeatus.
Külas asuvad Purnava muinaskalmed (ka Sõjakalmistu või Prantsuse kalmistu) on võetud muinsusmälestisena riikliku kaitse alla. Seal kasvav Purnava muinaskalme mänd on looduskaitse all. 
Aastal 1897 oli külas 170 elanikku, aastal 2007 aga 20 elanikku.
Pope

Pope () on küla ("ciems") Lätis Ventspilsi piirkonnas, Pope valla halduskeskus. Küla asub merepinnast 50 meetri kõrgusel ning Ventspilsist 22 ja Riiast 167 km kaugusel. 
Nüüdisaegne asula on endisaegse Pope mõisa ("Popen") keskus. Külas asub endine Kuramaa kitsarööpmelise raudtee Pope raudteejaam. Popes on Mežniecība, Smēdese ja Pope bussipeatused.
Asulas asuvad vallavalitsus, põhikool, kultuurimaja, raamatukogu, muuseum, postkontor ja luteri kirik. Külas asub looduskaitsealune Pope mõisa park; eraldi kaitstakse veel viit allee pärna ja ühte tamme. Ka kaks mõisa juures kasvavat pööki, kaks pärna, üks Euroopa nulg, kaks suurelehist pärna, kaks jugapuud, kaks saart ja kaks tamme on looduskaitse all, lisaks veel üks küla vahel kasvav saar.
Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Pope linnamägi, Pope luteri kirik (sealhulgas sealne tornikell oma maalingutega, altar, kantsel, portaal ustega, orel, orelirõdu ja kirikuliste pingid) ja Pope mõisa hoonetekompleks (sealjuures park, laut, pesumaja, allee, tall, veski tall – teenijate maja, ait, uus ait, teenijate maja, kutsarimaja, arsti maja, mõisavalitseja maja, mõisniku elumaja ja jahiloss, lisaks veel elumaja ahi, kamin ja viis uksekomplekti). 
Asulat on esimest korda maininud 1231. aastal Balduin Alnast. Enne seda asus seal kuralaste linnamägi.
Popes asub teises maailmasõjas hukkunute vennaskalmistu. Külas asub mälestusmärk teises maailmasõjas hukkunud valla elanikele.
Pociems

Pociems on küla ("ciems") Lätis Limbaži piirkonnas, Katvari valla halduskeskus. Küla asub Riiast 115 ja Limbažist 15 kilomeetri kaugusel merepinnast 105 meetri kõrgusel.
Nüüdisaegne asula asub endisaegsete Pociemsi (Posendorf) ja Ķipēni mõisa (Eck) vahel. Ka olid selle kohal Pociemsi ja Ķipēni küla. Pociemsis asus aastani 1949 Pociemsi valla keskus. Ķipēnit on esmamainitud 1392. aastal ("Kippendorf, Kippen").
Aastal 1935 valmis Ruhja-Riia raudteel Pociemsi raudteepeatus. Nõukogude ajal sai külast Katvari külanõukogu ja «Katvari» sovhoosi halduskeskus.
Asulas on vallavalitsus, kultuurimaja, raamatukogu ja postkontor, ka asuvad seal Umurga õigeusu kiriku varemed. Külas asub Pociemsi bussipeatus.
Looduskaitse all on kaks hõberemmelgat.
Aino Alamaa

Aino Alamaa (sünninimi Aino Preitoff; 1938–1947 Aino Pedaka; 2. august 1908 Peterburi – 5. september 1996 Tallinn) oli eesti keraamik ja tarbekunstnik.
1930. aastal lõpetas ta Tallinna Kunsttööstuskooli dekoratiivmaali eriala.
Ta oli tuntud kui keraamilise pisiplastika meister. Lisaks tegi ta portselanpilte, nahkehistööd, õlimaale ja kostüüme.
Ta on maetud Pärnamäe kalmistule.
Polina Puškaruk

Polina Puškaruk (vene keeles "Полина Сергеевна Пушкарук"; sündinud 4. jaanuaril 1991 Moskvas) on Vene näitleja.
2013. aastal lõpetas ta Venemaa Teatrikunsti Akadeemia. Samast aastab töötab Moskva teatris Teatrikunsti Stuudio ("Студия театрального искусства").
Puškaruk mängis peaosa 2014. aastal Eesti, Venemaa, Valgevene, Kasahstani ja Soome koostöös valminud filmis "Ma ei tule tagasi", mille lavastaja on Ilmar Raag.
Brīvzemnieki vald

Brīvzemnieki vald (läti keeles "Brīvzemnieku pagasts") on vald Lätis Limbaži piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Aloja, Braslava, Pāle ja Katvari vallaga ning Valmiera piirkonna Dikļi ja Matīši vallaga.
Valla pindala on 104 km². 2010. aasta seisuga elas seal 1107 inimest. Valla keskus on Puikule küla.
Ajalugu.
Aastal 1945 moodustati endise Ozoli valla aladele Brīvzemnieki külanõukogu, Aastal 1950 liideti sellega likvideeritav Ozoli külanõukogu, aastal 1954 liideti sellega ka Puikule külanõukogu. Aastal 1977 liideti osa külanõukogu aladest Aloja linnaga, osa aga Katvari külanõukoguga. Aastal 1990 muudeti külanõukogu vallaks. Aastatel 2009–2021 kuulus vald Aloja piirkonda.
Valla aladel asusid Puikule ja Ozolmuiža mõis.
Kaitstavad objektid.
Ozolmuiža mõisa park ja häärber on riikliku kaitse all olevad muinsusmälestised. Kunstimälestistena on riikliku kaitse all veel viis selle mõisa ahju, kaks lage ja ühe saali interjöör.
Valla aladele jääb kolm järve - Suur ja Väike Ozolmuiža järv ning Muļķezers. Looduskaitse all on Pauži pajud, Vekteri haab, Alkšņi tamm, Dreimaņi pärn, Dreimaņi saar, Pauži elupuu, Puikule park, Virķi pärn, Dūņi tamm, Melkalējase tamm, Dūņi pajud, Bunde pajud, Koklejase pärn, Rezgaļi paju, Virķi paju, Baidiņi tammed, Melngārši tamm, Ozolmuiža allee pärnad, Ozolmuiža tammed, Ozolmuiža saared, Ozolmuiža künnapuu, Ozolmuiža lehis, Ozolmuiža mänd, Jaanitule aseme lehis ja Valmieriņi paju.
Asustus.
Aastal 2011 elas vallas 904 lätlast, 33 venelast, 21 valgevenelast, 7 ukrainlast, 9 poolakat ja 4 leedulast.
Valla külad on:
Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.
Aleksander Pilar

Aleksander Pilar (9. august 1912 Sevastopol – 3. august 1989 Tallinn) oli Eesti kunstnik.
Elukäik.
Ta pärines Pilar von Pilchau baltisaksa aadlisuguvõsast. Tema isa oli Venemaa keiserliku armee laevastiku ohvitser, pere asus 1922. aastal elama Eestisse. Ta omandas üldhariduse Aadria mere rannikul Kotoris, Haapsalus ja Tallinnas Vene Linnagümnaasiumis. 
Aastatel 1935–1938 õppis ta Anatoli Kaigorodovi maalistuudios. Aastatel 1938–1941 õppis ta Riigi Kunsttööstuskoolis. 
Nõukogude okupatsiooni ajal 1941. aastal mobiliseeriti ta Punaarmeesse ja saadeti Uuralitesse tööpataljoni. Aastatel 1942–1944 oli ta Jaroslavlis Eesti NSV Riiklikes Kunstiansamblites administraator.
1944. aastast Eesti Nõukogude Kunstnike Liidu liige. Sõja lõppedes elas ta Tartus ja tegeles tarbekunsti keskuse kohaliku osakonna asutamise ja juhtimisega. Aastatel 1944–1948 tegi ta dekoratsioonid ja kostüümid Vanemuise lavastustele "Kolm musketööri", "Lumekuninganna" ja "Vaba tuul". 
Asunud jäävalt elama Tallinna, oli ta aastatel 1959–1962 ja 1969–1971 Eesti NSV Kunstnike Liidu vastutav sekretär. 
Ta oli tunnustatud akvarellist, maalis peamiselt linnavaateid, maastikke, natüürmorte ja portreid. Ta on kujundanud ka plakateid ja postkaarte, joonistanud karikatuure, illustreerinud lasteraamatuid, teinud lavakujundusi ja kavandanud kostüüme.
Ta on maetud Metsakalmistule.
Mēdzūla

Mēdzūla on küla ("mazciems") Lätis Madona piirkonnas Liezēre vallas.
Nüüdisaegne asula on kujunenud endisaegse Mēdzūla mõisa (Meselau) keskuse juurde. Külas asusid Mēdzūla valla halduskeskus ja Veļķi rahvamaja. Sealne kool tegutses aastani 1974. 
Külas on Mēdzūla bussipeatus. Mēdzūla raamatukogu jääb Kalnakrogsi külla.
Looduskaitse all on kolm külas kasvavat tamme.
Aastal 2007 oli külas 10 elanikku.
Frauenburg

Frauenburg (saksa keelest 'naistelinnus') on mitme asula saksakeelne nimi:
György Lázár

György Lázár (15. september 1924 Isaszeg – 2. oktoober 2014 Budapest) oli Ungari kommunistlik riigitegelane.
Kõrgema riikliku tööstuskooli lõpetamise järel töötas György Lázár aastatel 1942–1948 tehnilise joonestajana. 1945. aastal astus ta Ungari Kommunistlikku Parteisse. 1948. aastal asus ta tööle Riiklikku Plaanikomiteesse, kus oli algul referent, seejärel osakonnajuhataja asetäitja. Alates 1953. aastast oli ta osakonnajuhataja ja alates 1958. aastast Riikliku Plaanikomitee aseesimees. 1970. aasta veebruarist sai Lázárist Ungari tööminister. 
1970. aasta novembris sai temast Ungari Sotsialistliku Töölispartei Keskkomitee liige ja 1975. aastal Poliitbüroo liige. 
1973. aasta juunis sai György Lázár Ungari Rahvavabariigi Ministrite Nõukogu aseesimeheks (valitsusjuhi asetäitjaks) ja Riikliku Plaanikomitee esimeheks.
15. maist 1975 kuni 25. juunini 1987 oli György Lázár Ungari Rahvavabariigi Ministrite Nõukogu esimees (sisuliselt valitsusjuht).
1987–1988 oli ta USTP Keskkomitee peasekretäri asetäitja.
1988. aasta mais György Lázárit enam parteilistele ametikohtadele tagasi ei valitud ja ta lahkus poliitikast.
Zaube

Zaube (saksa keeles Jürgensburg, vanasti ka Jaunpils muiža või Jaunpils) on küla ("ciems") Lätis Cēsise piirkonnas, Zaube valla halduskeskus. Küla asub merepinnast 175 meetri kõrgusel ning jääb endisest piirkonna keskusest Ausmast 42 ja Riiast 90 km kaugusele.
Nüüdisaegne asula on endisaegse Zaube ordulinnuse (saksa keeles Jürgensburg) keskus. Tänapäevast nime hakkas see kandma aastal 1926. Aastail 2009–2021 kuulus küla Amata piirkonda.
Ordulinnuse varemed on riikliku kaitse all olev muinsusmälestis.
Asulas asuvad vallavalitsus, põhikool, raamatukogu, õigeusu ja luteri kirik, seal on Zaube bussipeatus.
Looduskaitse all on Jaunpilsi tamm ja Jaunpilsi Väike tamm.
Uuno Kailas

Uuno Kailas (kodanikunimi kuni 1924. aastani Frans Uuno Salonen; 29. märts 1901 Heinola vald – 22. märts 1933 Nice) oli soome luuletaja ja proosakirjanik.
Aastatel 1920–1926 õppis Uuno Kailas Helsingi Ülikoolis, kuid stuudium jäi lõpetamata. Vahepeal oli ta aastatel 1923–1925 sõjaväeteenistuses.
1926–1927 töötas ta Soome Teadeteagentuuris stilistina ja 1927–1928 ajalehe Kuluttajain Lehti asetoimetajana. 1929. aastal viibis ta mõnda aega vaimsete häirete tõttu psühhiaatriahaiglas. Lisaks diagnoositi tal tuberkuloos. Uuno Kailas suri Nice'is sanatooriumis tuberkuloosiravil viibides. Ta on maetud Helsingi Hietaniemi kalmistule.
Uuno Kailase esikkogu "Tuuli ja tähkä" ('Tuul ja tähk') ilmus 1922. aastal. Järgnesid luulekogud "Purjehtijat" ('Purjetajad', 1925), "Silmästä silmään" ('Silmast silma', 1926), "Paljain jaloin" ('Paljajalu', 1928) ja "Uni ja kuolema" ('Uni ja surm', 1931).
Postuumselt ilmusid luulekogu "Punajuova" ('Punaviirg', 1933) ja proosaraamat "Novelleja" ('Novelle', 1936).
Jānis Garancis

Jānis Garancis (sündinud 10. juulil 1944 Riias) on Läti päritolu Eesti balletitantsija ja tantsupedagoog.
1962. aastal lõpetas ta Riia Koreograafiakooli. Aastatel 1962–1967 oli ta Riia ooperi- ja balletiteatri balletisolist, 1967–1993 Estonia balletisolist. Ta on tantsinud ka Viru varietees. 1993. aastast tegutsenud balletiõpetajana. 1993–1996 oli balletiõpetaja Soome eraballetikoolides. 1999. aastast õpetas tantsu Rakvere muusika- ja kunstikoolis Kaur.
Isiklikku.
Ta on aastast 1969 abielus Aime Leisiga. Nende tütar Kristiina Garancis on teatrikriitik ja psühhoterapeut.
Kryčaŭ rajoon

Kryčaŭ rajoon on 2. järgu haldusüksus (rajoon) Mahiloŭ oblastis Valgevenes. Rajooni pindala on 778 km². 2016. aasta seisuga elas seal 32 592 inimest. Rajoon piirneb kirdes Venemaaga.
Rajoon moodustati 17. juulil 1924. Aastal 1962 rajoon kaotati, aga aastal 1966 loodi see taas praegustes piirides. See koosneb järgmistest külanõukogudest: Baćvinaŭka, Kaściuškavičy, Krasnaja Buda, Łabkovičy ja Malacičy külanõukogu. Halduskeskus on Kryčaŭ linn.
Rajooni suurimad jõed on Sož ja selle lisajõed Ostjor, Čornaja Natapa, Miartvica, Łabžanka ning Vołčas. Rajooni territoorium asub Orša-Mahiloŭ orundi nõlvadel, keskmiselt 160–180 meetri kõrgusel. Kõrgeim koht asub Bajary küla lähistel ja ulatub 193 meetrit üle merepinna, madalaim koht asub Soži orus ja ulatub 138 meetrit üle merepinna.
2009. aasta seisuga olid elanikest 92,16% valgevenelased, 6,41% venelased ja 1,43% oli teistest rahvustest. 60,66% elanike emakeeleks oli valgevene keel, 36,28% elanike emakeeleks oli vene keel. Koduse keelena kasutas valgevene keelt 19,25% elanikke, vene keelt aga 76,78%.
Kirjurähn

Kirjurähn ("Dendrocopos") on linnuperekond rähnlaste sugukonnast.
Perekonda kuulub 25 liiki.
Eesti liigid.
Eestis elab nelja liiki kirjurähne.
Endre Sík

Endre Sík (2. aprill 1891 Budapest – 10. aprill 1978 Budapest) oli Ungari ajaloolane ja kommunistlik riigitegelane.
15. veebruarist 1958 kuni 13. septembrini 1961 oli Endre Sík Ungari Rahvavabarigi välisminister.
Péter Várkonyi

Péter Várkonyi (3. aprill 1931 Budapest – 14. oktoober 2008 Budapest) oli Ungari kommunistlik riigitegelane.
Péter Várkonyi oli 8. juulist 1983 kuni 10. maini 1989 Ungari Rahvavabariigi välisminister.
János Boldóczki

János Boldóczki (22. august 1912 Tótkomlós – 14. detsember 1988 Budapest) oli Ungari diplomaat ja kommunistlik riigitegelane.
János Boldóczki oli Ungari Rahvavabariigi välisminister 4. juulist 1953 kuni 30. juulini 1956.
Károly Kiss

Károly Kiss (24. september 1903 Bicske – 3. detsember 1983 Budapest) oli Ungari kommunistlik riigitegelane.
Károly Kiss oli Ungari Rahvavabariigi välisminister 12. maist 1951 kuni 12. novembrini 1952.
Imre Horváth

Imre Horváth (19. november 1901 Budapest – 2. veebruar 1958 Budapest) oli Ungari kommunistlik riigitegelane.
1944–1945 peeti teda kinni Dachau koonduslaagris.
Imre Horváth oli Ungari Rahvavabariigi välisminister 30. juulist 1956 kuni 30. oktoobrini 1956 ja 4. novembrist 1956 kuni oma surmani 2. veebruaril 1958.
Manfred Walther

Manfred Walther (sündinud 24. septembril 1948 Parchimis) on Saksa jurist ja poliitik.
1974. aastal lõpetas ta Halle-Wittenbergi Martin Lutheri Ülikooli õigusteaduse alal. Seejärel töötas ta haldus- ja majandusjuristina. Alates 1984. aastast tegutses ta advokaadina.
1990. aasta 15. augustist kuni 2. oktoobrini oli Manfred Walther Saksa DV justiitsminister. Ta oli viimane Saksa DV justiitsminister.
Nõukogude-Jaapani deklaratsioon

Nõukogude-Jaapani deklaratsioon on 1956. aastal Nõukogude Liidu ning Jaapani vahel sõlmitud ühisdeklaratsioon. Deklaratsioon allkirjastati Moskvas 19. oktoobril 1956 ning see jõustus 12. detsembril 1956.
Deklaratsiooniga lõpetati sõjaseisukord Nõukogude Liidu ja Jaapani vahel ning sõlmiti diplomaatilised suhted. Ning lepiti kokku jätkata läbirääkimisi rahulepingu sõlmimiseks. Nõukogude Liit lubas peale rahulepingu sõlmimist Jaapanile tagasi anda Väike-Kuriilid ehk Šikotani ja Habomai saared.
Venemaa Föderatsiooni seisukohad.
2001. aasta märtsis kohtusid Irkutskis Venemaa president Vladimir Putin ja Jaapani peaminister Yoshiro Mori. Irkutski ühisvaladusega kinnitati, et 1956. aasta Jaapani-Nõukogude Liidu ühisdeklaratsioon on legaalne alusdokument, mis võetakse edasiste läbirääkimiste lähtepunktiks ning lisaks tõdeti, et lähtudes 1993. aasta Tokyo deklaratsioonist saab rahulepingu sõlmida siis, kui Põhjaterritooriumi nelja saare omandiküsimus on lahendatud.
Lajos Czinege

Lajos Czinege (24. märts 1924 Karcag – 10. mai 1998 Leányfalu) oli Ungari sõjaväelane ja kommunistlik riigitegelane.
Lajos Czinege oli 17. maist 1960 kuni 6. detsembrini 1984 Ungari Rahvavabariigi kaitseminister.
Sándor Zöld

Sándor Zöld (19. mai 1913 Nagyvárad (tänapäeval Oradea, Rumeenia) – 20. aprill 1951 Budapest) oli Ungari kommunistlik riigitegelane.
Sándor Zöld oli 23. juunist 1950 kuni oma surmani 20. aprillil 1951 Ungari Rahvavabariigi siseminister.
Vastavalt ametlikule versioonile sooritas Sándor Zöld koos oma perekonnaga enesetapu enne, kui teda oleks tuldud vahistama.
Árpád Házi

Árpád Házi (20. september 1908 Komádi – 13. november 1970 Budapest) oli Ungari kommunistlik poliitik.
Árpád Házi oli 20. aprillist 1951 kuni 14. novembrini 1952 Ungari Rahvavabariigi siseminister.
Béla Biszku

Béla Biszku (13. september 1921 Márokpapi – 31. märts 2016 Budapest) oli Ungari kommunistlik riigitegelane.
Béla Biszku oli 28. veebruarist 1957 kuni 13. septembrini 1961 Ungari Rahvavabariigi siseminister.
2011. aastal esitati Béla Biszkule süüdistus inimsusvastaste kuritegude eitamises. 28. veebruaril 2012 alustati tema suhtes kriminaaluurimist seoses kuritegudega 1956. aasta rahvaülestõusu ajal ja selle järgsel perioodil. 10. septembril 2012 pandi ta koduaresti. 19. märtsil 2014 algas tema vastu kohtuprotsess. Biszku keeldus tunnistusi andmast. 13. mail 2014 mõistis kohus Biszku süüdi tsiviilelanike suhtes toime pandud sõjakuritegudes ning karistas teda viie aasta ja kuue kuu pikkuse vabaduskaotusega. Süüdistaja, kes oli Biszkule nõudnud eluaegset vanglakaristust, kaebas kohtuotsuse edasi. Uus kohtuprotsess Biszku üle algas Budapesti Linnakohtus 2. oktoobril 2015. 17. detsembril 2015 mõisteti Biszkule karistuseks kaheaastane tingimisi vabaduskaotus kolmeaastase katseajaga. Nii süüdistaja kui ka kaitsja kaebasid kohtuotsuse edasi. Kuid uut kohtu protsessi ei toimunud Béla Biszku surma tõttu 31. märtsil 2016.
András Benkei

András Benkei (11. september 1923 Nyíregyháza – 8. august 1991 Budapest) oli Ungari kommunistlik riigitegelane.
András Benkei oli pärit vaese päevatöölise perekonnast. 1944. aasta augustis mobiliseeriti ta Ungari sõjaväkke. 1945. aasta jaanuaris langes ta Idarindel Punaarmee kätt vangi. Oli kuni 1948. aasta juulini Nõukogude Liidus sõjavangis. Ungarisse tagasipöördumise järel astus 1949. aastal Ungari Töötajate Parteisse. Oli seejärel parteitööl. 1956. aasta novembrist kuni 1963. aasta detsembrini oli Benkei Szabolcs-Szatmár-Beregi komitaadi parteijuht.
András Benkei oli 7. detsembrist 1963 kuni 27. juunini 1980 Ungari Rahvavabariigi siseminister.
Károly Olt

Károly Olt (14. mai 1904 Zagreb – 22. märts 1985 Budapest) oli Ungari kommunistlik riigitegelane.
24. veebruarist 1950 kuni 27. oktoobrini 1956 oli Károly Olt Ungari Rahvavabariigi rahandusminister.
Károly Olt on maetud Kerepesi kalmistule.
Get Down (Gilbert O'Sullivani laul)

"Get Down" on iiri poplaulja Gilbert O'Sullivani laul tema 1973. aasta albumilt "I'm a Writer, Not a Fighter". 
Singlina avaldatuna oli laul 1973. aastal kaks nädalat Suurbritannia singlimüügi edetabeli esikohal. 
Pealkirjaga "Nüüd mine!" esitas seda eesti keeles Jaak Joala. Eestikeelsete sõnade autor on Vally Ojavere. Eesti keeles on laulu esitanud veel Lea Liitmaa ja Kammerkoor A. Le Coq (telesaates "Laululahing").
Saluzzo markkrahvkond

Saluzzo markkrahvkond oli ajalooline Itaalia riik, mis sisaldas Prantsuse ja Piemonte territooriume Alpides.
Markkrahvkonna territooriumid.
Saluzzo markkrahvkond hõlmas Cuneo ja Torino provintside osi ja mõnikord alasid, mis nüüd on Prantsuse kontrolli all. Kuid ajalooliselt oli Saluzzo maa-ala Stura, Po ja Alpide vahel. Del Vasto perekond, kes valitses Saluzzot kogu selle eluaja, omas ka muid maa-alasid Liguurias ja Itaalias paljude korraldatud abielude kaudu, kuid Saluzzo ei annekteerinud neid territooriume kunagi. Arvatavasti, kui ei oleks olnud Savoia edenemist Itaalias, võinuks Saluzzo olla võimeline vallutama veel Piemonte maid, mis oleks tähendanud ühte peamist Itaalia "sinjoriiat".
Del Vasto valitsemine.
Liguuria iidne ja aadlidünastia asus piirkonnas ümber Ventimiglia. Del Vasto perekond sai linna isandateks, kui Olderico Manfredi II Torinost otsustas selle läänistada Bonifacio del Vastole kui markiile. Tema vanem poeg Manfredo päris selle. Sellest hetkest alates sai del Vasto Piemonte linna markiiks ja käsitles tiitlit dünastiliselt, nagu tõeline sinjoriia. 
Manfredo II püüdis markkrahvkonda laiendada, võideldes Savoiaga. Pärast Manfredo surma pidi tema lesk Alasia andma neile aastas mitu korda andamit: nendest andamitest rajas Savoia nõude markkrahvkonna üle, mis viis nad korduvate kokkupõrgeteni nõrga markiiga. 
Sageli räsituna sisetülidest jõudis Saluzzo suurima hiilguseni markiide Ludovico I ja Ludovico II ajal 15. sajandil: esimene suutis sõjakas Itaalias tegutseda neutraliteedipoliitikaga vahendajana lahkhelide vahel ning sai tasu keisrilt ja Prantsusmaa kuningalt; teine otsis hiilgust lahinguväljal, sai korduvalt peksa, algatades markkrahvkonna hiilguse lõpu. Kuid oma valitsusajal hoolitses ta kaubanduse arengu eest, ehitades esimese Alpitunneli, Buco di Viso ühendas Saluzzo turvaliselt Dauphiné ja Provence-iga. 
Kuid pärast tema surma võitlesid tema lapsed ägedalt trooni pärast, kurnates maapiirkondi ja kuivatades rahavoogusid: kui oli võimalik kord taastada, oli liiga hilja: Prantsusmaa hoidis markkrahvkonnal silma peal ja pärast viimase markii Gabriele kukutamist oli formaalsus see Prantsuse krooni poolt annekteerida. 
Saluzzo muutus pooleks sajandiks Prantsusmaa osaks, kuni Savoia suutis Lyoni lepinguga selle endale saada ja vahelduva eduga kontrolli säilitada kuni Itaalia ühinemiseni.
Maiski rajoon

Maiski rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Kabardi-Balkaari Vabariigis.
Rajooni halduskeskus on Maiski.
Puhka rahus

"Puhka rahus" (ladina keeles: Requiescat in pace [rɛ.kʷɪˈeːs.kat in ˈpaː.kɛ], kirikuladina keeles "requiēscat in pāce" [re.kwiˈɛs.kat in ˈpa.tʃe]) on lühike hauakiri või sõnaühend, millega väljendatakse igavese puhkuse ja rahu soovi kellelegi, kes on surnud.
Tallinna maantee (Narva)

Tallinna maantee on tänav Narvas Pähklimäe ja Kalevi ning Soldina ja Kerese linnaosa piiril. Maantee kulgeb kagust loodesse ja selle pikkus on umbes 5200 meetrit. 
Tallinna maantee algab Aleksander Puškini tänava ringilt (Paul Kerese väljakult), ristub Energia ja Rahvavälja tänavaga, Kreenholmi tänava, Kangelaste ja Võidu prospektiga, 3. Rohelise, 4. Rohelise, Soldina ja Rahu tänavaga ning Äkkeküla teega. Edasi jätkub tee Narva-Jõesuu linnas Olgina alevikus ja ristub Soldino tänava ja Narva maanteega ning lõpeb Vana-Olgina tänavaga ristumise järel, selle jätkuks on maantee E20.
Vanasti kulges tee Narvast Riiga (hiljem Tallinna) vanalinnast põhja pool (praegu saab selle tee jäänused jälgida Rakvere tänava asukoha järgi). Nüüdisaegse Tallinna maantee suund määrati pärast Peetri värava rajamist 1822. aastal. Tekkinud maantee nimi oli Tallinna maantee, selle nime all oli see ka 1905. aastal (vene keeles Ревельское шоссе). 1912., 1927. ja 1929. aasta linnaplaanides on tänava nimi Tallinna maantee, 1940. aasta linnaplaanil Tallinna kivitee.
19. sajandil Tallinna maantee mõlemale poolele tekkis Peetri eeslinn. Teise maailmasõja ajal kõik hooned hävitati ja ehitati uuesti üles, enamik Peetri eeslinna tänavaid kadus.
Aadressil Tallinna maantee 7 asus 1952. aastal loodud Narva linna piimatööstuse tsehh, mis 1980. aastal kuulus Jõhvi piimatööstusele. Narva tsehh suleti 1990. aastate lõpus.
Aadressil Tallinna maantee 17c asus Fama keskus. Alates 2016. aasta oktoobrist on selle kaubanduskeskuse uus aadress Fama tänav 10. 
Aadressil Tallinna maantee 30 asub spordihall Energia.
Aadressil Tallinna maantee 41 asub Astri Keskus, endine Narva kauplus.
Aadressil Tallinna maantee 52 asub Tempo kaubanduskeskus, sealhulgas Tempo Mööblimaja.
Aadressil Tallinna maantee 14 asub Tartu Hoiu-laenuühistu Narva kontor.
Eero Rebo

Eero Rebo (sündinud 19. detsembril 1974 Abja-Paluojal) on Eesti sõjaväelane, brigaadikindral. Aastatel 2020–2025 oli ta Kaitseliidu peastaabi ülem. 
Eero Rebo on lõpetanud 1993. aastal Abja Gümnaasiumi ja 1997. aastal Sisekaitseakadeemia, 2002. aastal USAs logistikakolledžis logistikakursuse ning 2004. aastal Balti Kaitsekolledži ühendjuhtimise ja kindralstaabi kursuse. Tal on magistrikraad Ameerika Ühendriikide maaväe sõjakolledžist. 
Eero Rebo teenib Kaitseväes alates 1993. aastast. Ta on olnud Tagalapataljoni rühma-, kompanii- ja staabiülem. Aastatel 2000–2001 osales ta staabiohvitserina välisoperatsioonil Bosnias ja Hertsegoviinas, aastatel 2004–2007 oli Kuperjanovi üksik-jalaväepataljoni ülem. Aastatel 2008–2015 teenis ta Kaitseväe peastaabis eri osakondade ülemana. 
Aastatel 2015–2019 oli Eero Rebo 2. jalaväebrigaadi ülem. Alates 2020. aastast kuni 6. juunini 2025 oli ta Kaitseliidu peastaabi ülem. 
Brigaadikindral Rebo jätkab alates augustist 2025 oma teenistust kaitseatašeena Eesti Suursaatkonnas Ühendkuningriigis.
Räägu Liina

Räägu Liina on keskne tegelane Andrus Kivirähki romaanis "Rehepapp". 
Liina on mehelemineku eas peretütar, kes elab koos oma isaga ning täidab Räägu talus perenaisekohuseid. Liina ema on aastaid tagasi surnud. 
Liina on virk, päikeseline ja kombekas tüdruk. Ta armub salaja mõisa kupjasse Hansu, kes teda sugugi tähele ei pane. Isa aga soovib, et Liina paneks leivad ühte kappi Õuna Endliga. Liina üritab enesetappu pärast seda, kui vanapagan on Hansu tapnud. 
Liina armastab kindla eesmärgita libahundiks käia. Talle meeldib hundina kiire jõudmine ühest paigast teise, samuti on see mõnus vaheldus igapäevases hallis elus. Liina on ka kaval: ta varjab oskuslikult isa eest mõisast varastatud riiete kandmist ning vahetab kleidi vastu perekonna reliikvia, esivanematelt pärandatud prossi.
Lõuna kaitseringkond

Lõuna kaitseringkond oli Eesti sõjaväeringkond, mille vastutusalasse kuulusid Jõgeva maakond, Põlva maakond, Tartu maakond, Valga maakond, Viljandi maakond ja Võru maakond. Kaitseringkonna ülem ja staap paiknesid Tartus.
Lõuna kaitseringkond tegutses maaväe ülema alluvuses.
Kaitseringkonna postiaadress oli Sirgu küla, Luunja vald, Tartu maakond.
1. augustil 2014 reorganiseeriti Lõuna kaitseringkond 2. jalaväebrigaadiks.
Alo Raun (ajakirjanik)

Alo Raun (sündinud 7. oktoobril 1981) on eesti ajakirjanik. 
Ta on töötanud Postimehes ja Eesti Rahvusringhäälingu portaalide peatoimetajana. Ta on olnud Sotsiaalministeeriumi kommunikatsiooniosakonna nõunik. Töötab Eesti Päevalehes arvamustoimetuse juhatajana.
Isiklikku.
Tema isa oli bibliofiil ja näitekirjanik Vallo Raun, ema on klaasikunstnik Maie-Ann Raun, vend aga poliitik ja kirjanik Mait Raun.
Zolski rajoon

Zolski rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Kabardi-Balkaari Vabariigis.
Rajooni halduskeskus on Zalukokoaže.
Elbruse rajoon

Elbruse rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Kabardi-Balkaari Vabariigis, üks kümnest Kabardi-Balkaaria rajoonist.
Rajooni halduskeskus on Tõrnõauz, kus elas 2010. aasta rahvaloenduse andmetel 57,9% rajooni elanikest.
Rajooni piiridesse jääb Elbruse mägi.
Friedrich Bienemann (1860–1915)

Friedrich Gustav Bienemann (19. mai (vkj) 1860 Arcis, Bessaraabia – 5. august (vkj) 1915 Riia) oli baltisaksa ajaloolane ja ajakirjanik.
Tema isa oli pastor Herbord Julius Bienemann (1833−1891).
1885. aastal lõpetas ta Tartu ülikooli ajaloo alal. 1886. aastal sai ta Strasbourgi ülikoolis doktorikraadi.
Aastatel 1894–1903 oli ta Riia Ajaloo- ja Muinsusuurimise Seltsi raamatukoguhoidja.
Ta avaldas ajalootöid Tartu ajaloo, Rootsi aja kohta Liivimaal ja Põhjasõja kohta.
Aastatel 1903–1913 oli ta Baltische Monatsschrifti toimetaja.
Tšegemi rajoon

Tšegemi rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Kabardi-Balkaari Vabariigis.
Rajooni halduskeskus on Tšegem.
Prohladnõi rajoon

Prohladnõi rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Kabardi-Balkaari Vabariigis.
Rajooni halduskeskus on Prohladnõi.
Isaak Citroën

Isaak Citroën (eesnimi ka Isak, Itsõk, perekonnanimi ka Citron, Tsitron; 19. jaanuar 1878 – 22. veebruar 1942) oli juudi päritolu Eesti ärimees. 
Tema perekond oli pärit Leedust. Citroën tegutses enne Esimest maailmasõda Tallinnas väikeärimehena, nagu tema isagi. Tema karjäär suurärimehena sai hoo sisse Vabadussõja lõpus. Temast sai Balti Puuvilla Ketramise ja Kudumise Vabriku, Sindi Tekstiilivabriku, Kreenbalti, Eesti Niidi, Unioni nahatööstuse, tööstuslik-kaubandusliku grupi Silva ja Kommertspanga osanik ja juhatuse liige. Ta oli Eesti üks rikkamaid inimesi.
Isaak Citroën on kogunud tuntust kui Berliini juudi kogukonna abistaja Weimari Vabariigi aastatel.
Isak Citron oli Tallinna restoranide, kohvikute ja söögimajade teenijate ühingu auliige.
1932. aastal puhkes Balti Puuvilla Ketramise ja Kudumise Vabriku ümber skandaal. Firma peaomanikke Isaak Citroëni ja Konstantin Wachmanni süüdistati aktsiaseltsi raamatupidamise ning aruannete võltsimises kuue aasta jooksul, et saada aktsiaemissioonidest 20 miljonit krooni. Firma oli Eesti Panga kõige suurem võlglane. 
Citroën määrati kaheks aastaks vanglasse. Ta vabastati 1935. aastal pool aastat enne tähtaega tervislikel põhjustel. Citroën säilitas aktsiad firmas kuni 1940. aastani. Citroën omas siis pea 50% aktsiatest, Robert Bang 25% ja Wachmann 10% aktsiatest. 
Nõukogude okupatsiooni ajal novembris 1940 ta arreteeriti NKVD poolt. 1941. aastal viidi ta Unžlagi vangilaagrisse Gorki oblastis, kust ta vabanes (?) 22. veebruaril 1942. Ta surmaaeg on registreeritud Kommunismiohvrite andmebaasis.
Isiklikku.
Isaak Citroëni tütre Reeli poeg on Tallinnas tegutsev kinnisvaraärimees Eduard Klas-Glass (sündinud 1948), kes on Eri Klasi lelle Leopoldi poeg.
Carl Sigismund Walther

Paul Carl Sigismund Walther (ka Carl Siegmund Walther; 25. juuli 1783 Dresden – 1. november 1867 Kaiu mõis) oli baltisaksa päritolu Eesti maalikunstnik ja graafik.
Elulugu.
Walther sündis ja veetis noorusea Dresdenis, kus ta omandas hariduse Dresdeni Kunstiakadeemias ajaloomaali erialal.
Walther saabus Eestisse 1809. aastal, kui August von Kotzebue pakkus talle koduõpetaja ametit Vardi mõisas. Lisaks Kotzebue lastele käis ta Hageri poistepansionis akadeemiaks ette valmistamas Otto Friedrich Ignatiust ja Gustav Adolf Hippiust. Kunstnik jäi elu lõpuni Eestisse ning töötas edasi kunstiõpetajana, sealhulgas Tallinna Toomkooli joonistuseõpetajana 1815.–1850. aastatel. 
1818. aastal avas Walther Tallinnas Eesti esimese litograafiatöökoja. Walther oli Eestimaa Kirjanduse Ühingu (EKÜ) üks kaasasutajatest 1842. aastal. Koos August Pezoldi ja Hippiusega proovisid nad Tallinnas imiteerida Õpetatud Eesti Seltsi estofiilset tegevust. Walther pani aluse EKÜ tegevuskavale, kus prooviti kaardistada ja kirjeldada Eesti eri valdkondi, alustades kunstikollektsionääride kogudega ja lõpetades kubermangu taimestikuga. Ta oli EKÜ liige kuni 1855. aastani.
Tema poeg Carl Friedrich Sigismund Walther (1824–1870) oli Viru-Jaakobi koguduse õpetaja. Lapselaps Lilly Walther (1866–1946) oli maalikunstnik ja restauraator.
Looming.
Carl Sigismund Walther oli väga viljakas portreekunstnik, oma elu jooksul maalis ta neid üle 100. Lisaks portreedele maalis ta ligikaudu 25 altarimaali, mis asuvad peamiselt Põhja-Eesti kirikutes. Waltherit eelistati altarimaalide valmistamisel teistele kunstnikele, kuna tema tellimused valmisid kiiresti ja odavalt ning lihtsad ja värvilised pildid olid arusaadavad kõikidele kogukonna liikmetele. 
Üks tuntumaid altarimaale asub Juuru Mihkli kirikus, kuhu valmis 1852. aastal stseen Kolgata grupist. Kolgata grupiks nimetatakse stseeni, kus on kujutatud ristilöödud Jeesus Kristust, keda ümbritsevad Neitsi Maarja ning jüngrid Johannes ja Maarja Magdaleena. Altarimaal on maalitud 18. sajandi keskel tisler Johann Siimseni valmistatud baroksel retaablil, mida kaunistavad arhitektoonsed detailid ning Kristuse, Peetruse ja Pauluse figuurid.
Lisaks võib tema maale leida Rapla, Hageri , Kuusalu, Simuna ja Kambja kirikutest. Walther on töötanud ka Venemaal, pärast Otto Ignatiuse surma 1824. aastal, lõpetasid Walther ja Hippius Tsarskoe Selo kiriku keisrilooži poolelioleva laefresko, mis tänaseks on hävinud.
Tema looming on väga omane klassikalisele baltisaksa kunstnikule, ta kujutas tihti religioosseid stseene, pea alti oli selleks ristilöödud Kristus, keda ümbritsesid leinajad. Kuid erinevalt teistest kaasaegsetest kunstnikest ei käsitlenud Walther "estica-"teemasid, milleks olid mütoloogilised stseenid ja portreed, kus oli kujutatud eestlasi.
Città metropolitana di Palermo

Città metropolitana di Palermo on 2. järgu haldusüksus ("città metropolitana") Itaalias Sitsiilia maakonnas. See moodustati endise Palermo provintsi asemele.
Haldusjaotus.
Città metropolitana di Palermo jaguneb 82 omavalitsusüksuseks ("comuni"):
Rudolf Kenkmaa

Rudolf Kenkmaa (1935. aastani Rudolf Kenkmann; 5. veebruar 1898 Hummuli vald, Helme kihelkond, Viljandimaa – 26. aprill 1975 Tallinn) oli eesti ajaloolane ja arhivaar.
Ta osales Vabadussõjas.
1929 lõpetas ta Tartu ülikooli filosoofiateaduskonna.
1928–1944 töötas ta Tallinna Linnaarhiivis, sealjuures 1939–1944 selle juhatajana. 1945–1947 oli ta Eesti NSV Riikliku Keskarhiivi ülem. 
1957–1963 oli ta Eesti NSV TA Ajaloo Instituudi vanemteadur.
Ta oli Tallinna Ajaloo Seltsi asutajaid.
Erich Kaup

Erich Kaup (17. mai 1929 Gattšina rajoon, Leningradi oblast – 28. juuni 2007) oli Eesti ajaloolane.
1957. aastal lõpetas ta Tallinna Pedagoogilise Instituudi. 
1952. aastast töötas ta EKP Keskkomitee Partei Ajaloo Instituudis, aastatel 1985–1989 oli selle direktor. 1989. aastast töötas ta Eesti Riigiarhiivis.
Ta on põhjalikult uurinud muu hulgas Eesti ajalugu perioodil 1939–1945 ja sõjavangilaagrite ja sõjavangide teemat Eestis.
Artur Uibopuu

Art(h)ur Uibopuu (31. detsember 1878 Sooru vald – 2. aprill 1930 Tallinn) oli Eesti pangandustegelane.
1904. aastal lõpetas ta Riia Polütehnikumi majandusosakonna. Töötas aastatel 1903–1905 Pihkva kommertspangas, oli 1905–1907 Tartu Vastastikuse Krediidiühistu asjaajaja-direktor.
Aastast 1907 oli ta Tallinna Vastastikuse Krediitühisuse direktor. Aastast 1919 oli ta Tallinna Krediitpanga direktor. 1919–1926 oli ta Tallinna Eesti Kirjastus-Ühisuse juhatuse esimees ja 1920–1925 Tallinna pankade nõukogu esimees.
Ta oli Asutava Kogu liige.
1925–1926 oli ta Eesti Panga president. Maetud Tallinna Rahumäe kalmistule.
Karl Kask

Karl Kask on mitme tuntud Eesti inimese nimi:
Karin Hallas-Murula

Karin Hallas-Murula (kuni 1975 Karin Kallion; kuni 2000 Karin Hallas; sündinud 29. oktoobril 1957 Kiviõlis) on eesti arhitektuuriajaloolane.
Ta lõpetas 1975. aastal Tallinna 2. Keskkooli ja 1982. aastal Leningradis Ilja Repini nimelise Maali-, Skulptuuri- ja Arhitektuuriinstituudi.
1992. aastal kaitses ta NSV Liidu Kunstide Akadeemia Üleliidulise Kunstiteaduse Instituudis Moskvas väitekirja "Стилевое развитие таллиннской архитектуры 1830-1910-х годов. Историцизм и стиль модерн" ("Tallinna arhitektuuri stiililine areng 1830.–1910. aastatel. Historitsism ja juugend") ning sai kunstiteaduse doktori kraadi.
Karin Hallas-Murula oli Eesti Arhitektuurimuuseumi asutajaid ja aastatel 1991–2010 muuseumi juhataja. 2011–2014 oli ta Tallinna Kunstihoone juhataja.
Aastast 2014 töötab ta Tallinna Tehnikaülikooli ehitusteaduskonna arhitektuuri- ja urbanistikainstituudis, kus juhatab kunsti- ja arhitektuuriajaloo õppetooli.
Ta on muu hulgas uurinud 19. ja 20. sajandi Tallinna arhitektuuri.
Isiklikku.
Tema isa oli Ivar Kallion.
Johannes Talmre

Johannes Talmre (aastani 1935 Tomson, 1935–1937 Toomre; 6. jaanuar 1911 Tallinn – 29. september 1991 Tallinn) oli Eesti kergejõustiklane.
Ta tuli 10 korda Eesti meistriks 110 m tõkkejooksus ja 10 korda Eesti meistriks teatejooksus. 1934. ja 1939. aasta Eesti mängudel võitis ta 110 m tõkkejooksu ja 4 x 100 m teatejooksu. Tema 110 m tõkkejooksu rekordaeg oli 15,0 (tehtud 1939). 1949. aastal pälvis ta meistersportlase nimetuse.
1941. aastal mobiliseeriti ta Punaarmeesse ja sai Velikije Luki lahingus vigastada.
Koit Annamaa

Koit Annamaa (16. september 1912 Tartu – 1. november 1970 Tallinn) oli Eesti kergejõustiklane.
1939 lõpetas ta Tallinna Kolledži ja pärast seda astus Tallinna Tehnikaülikooli.
1934–1938 tuli ta 5 korda Eesti meistriks vasaraheites. 1934–1936 tuli ta 3 korda Eesti meistriks raskusheites.
Ta osales 1936. aasta Berliini olümpiamängudel, kus vasaraheites sai 8. koha.
Ta oli Valga ja Tallinna ÜENÜTO ja 1933. aastast Tallinna Politsei spordiringi liige.
Ta kirjutas Eesti Spordilehele vasaraheiteteemalisi artikleid.
Ülle Tamla

Ülle Tamla (sündinud 5. veebruaril 1952) on eesti arheoloog.
Tamla töötab Tallinna Ülikooli arheoloogia teaduskogu peavarahoidjana, uurib arheoloogilisi väärismetallesemeid ja nende valmistamise tehnoloogiat. Ta on aastakümneid uurinud Eestist leitud muinasaegseid hõbeehteid, kaitsnud sel teemal teadusmagistritöö ning avaldanud artikleid.
2016. aastal sai Ülle Tamla Valgetähe IV klassi teenetemärgi.
Jüri Talu

Jüri Talu (2. aprill 1936 Märjamaa – 27. detsember 2020) oli eesti laskur ja lasketreener.
Ta lõpetas aastal 1954 Tallinna Arhitektuuri- ja Ehitustehnikumi, aastatel 1956–1960 õppis Tallinna Polütehnilises Instituudis. 
1954–1972 tuli ta 8 korda individuaalselt ja 3 korda meeskondlikult Eesti meistriks olümpiakiirlaskmises.
1960–1973 oli ta Tööjõureservides, 1974–1988 Tallinna KSMKs ja 1988–1990 organisatsioonis Eesti Sport treener ja vanemtreener. 1974–1990 oli ta Eesti laskekoondise vanemtreener ja 1996–2005 Laskurliidu peatreener.
Isiklikku.
Ta oli aastast 1968 abielus lauatennisist Signe-Mai Taluga.
Leiu Heapost

Leiu Heapost (kuni 18. juuni 1936 Eapost; sündinud 13. märtsil 1936 Muhu-Suure vald) on eesti antropoloog.
1958–1963 õppis ta Tartu Riikliku Ülikooli matemaatika-loodus- ja bioloogia-geograafiateaduskonnas bioloogia osakonnas antropoloogia erialal. 1976. aastal kaitses ta Eesti NSV Teaduste Akadeemia Ajaloo Instituudis kandidaaditöö teemal "Tallinna kooliõpilaste füüsiline areng" (juhendaja Juhan Aul).
Ta töötas vanemteadurina Tallinna Ülikooli ajalooinstituudis.
Teadustegevus.
2015. aastal ilmus tema eestvedamisel pikaajalistele ja laiaulatuslikele andmetele tuginev teos "Soome-ugri rahvaste füüsiline antropoloogia".
Eesti juhtiva antropoloogina on ta oma eriala tänapäeva kohta kirjutanud: "Tänapäeva ruttamise ja teadusprogressi ajastul on ehk mõneti kõrvale jäänud inimene ise kui rahva peamine väärtus. Inimeses – tema välistunnustes, geenides, kromosoomides, pärilikes tunnustes on talletunud tema ja kogu rahva kujunemise ajalugu".
Madis Õunapuu

Madis Õunapuu (16. jaanuar 1969 Rakvere – 27. juuli 2012) oli Eesti maadleja ja sumomaadleja.
Ta lõpetas aastal 1989 zootehniku ja kalakasvatajana Türi näidissovhoostehnikumi ja aastal 2005 keskkonnakaitse erialal Räpina aianduskooli.
1982–1993 tegeles ta maadlemisega ja teda juhendasid Henn Põlluste ja Ants Nisu. 1992. aasta Euroopa meistrivõistlustel Kreeka-Rooma maadluses sai ta raskekaalus 6. koha. Ta tuli 4 korda Eesti meistriks Kreeka-Rooma maadluses: 1990 ja 1992 raskekaalus, 1991 ja 1992 absoluutkaalus.
1996–2006 tegeles ta sumoga ja teda juhendas Riho Rannikmaa. 1997. aasta maailmameistrivõistlustel sumos sai ta meeskondlikult pronksmedali ja 1997. aasta Euroopa meistrivõistlustel sumos meeskondlikult kuld- ja individuaalselt hõbemedali.
Tõnu Lehtla

Tõnu Lehtla (sündinud 14. juunil 1947 Türil) on eesti tehnikateadlane, Tallinna Tehnikaülikooli professor.
Haridus.
Tõnu Lehtla õppis Rakke Keskkoolis 1954–65, Tallinna Polütehnilise Instituudi elektrotehnikateaduskonnas elektriajamite ja tööstusseadmete automatiseerimise erialal 1965–70 (lõpetas "cum laude"); oli TPI elektriajamite kateedri aspirant 1970–73 ja kaitses tehnikateaduste kandidaadi kraadi 1976 Odessa Polütehnilises Instituudis. Täiendas end Leningradi Elektrotehnikainstituudis 1978, Bratislavas 1979–80, Helsingi Tehnikaülikoolis 1991, Rootsi Kuninglikus Tehnikaülikoolis 1993 ja Saksamaal 1996. 
Töökäik.
Tallinna Tehnikaülikoolis 1970–…: elektriajamite kateedri vaneminsener 1970–73, assistent 1974–78, vanemõpetaja 1978–82, dotsent 1982–92; elektriajamite ja jõuelektroonika instituudi robotitehnika õppetooli aseprofessor 1992–97, robotitehnika õppetooli juhataja 1992–2012, robotitehnika professor 1997–2012; elektrotehnika instituudi professor ja direktor 2013-2016; energeetikateaduskonna teadus- ja arendusprodekaan 2004–06; energeetikateaduskonna dekaan 2006–2012; elektroenergeetika ja mehhatroonika instituudi emeriitprofessor aastast 2016.
Teadustöö põhisuunad.
Robotitehnika ja tööstusautomaatika, robotiajamid ja ajamite juhtimisprobleemid. Ta on uurinud energia tarbimise ja sisemajanduse kogutoodangu seoseid maailma riikides ning inimarengu indeksi seoseid elektritarbimise, Maa energiabilansi, energia muundamise ja põhiliste energiakasutuse probleemidega..
Avaldanud üle 50 teaduspublikatsiooni, 4 patenti/autoritunnistust. Tema juhendamisel on kaitstud 7 magistri- ja 3 doktoritööd.
Teadusorganisatoorne tegevus.
NSV Liidu elektriaparaatide eriala üleliidulise metoodikakomisjoni liige 1980–85; TTÜ nõukogu liige 2002–…, TTÜ valitsuse liige 2006–…
Rain Ottis

Rain Ottis (sündinud 21. jaanuaril 1981) on eesti arvutiteadlane, Tallinna Tehnikaülikooli küberkriminalistika ja küberjulgeoleku keskuse juhataja.
Haridus.
Lõpetas Nõo Reaalgümnaasiumi 1999. Aastatel 1999–2003 õppis Ottis West Pointi sõjaväeakadeemias USAs ja lõpetas bakalaureusekraadiga arvutiteaduses. Aastatel 2005–2007 õppis ta informaatikat Tallinna Tehnikaülikoolis magistritasemel ja 2007–2011 doktorantuuris ning kaitses PhD. Oli järeldoktorantuuris Jyväskylä Ülikoolis 2012-2015.
Töökäik.
Oli Üksik-sidepataljoni ohvitser-instruktor 2003-2005, Kaitseväe Ühendatud Õppeasutuste küberkaitse jaoskonna ülem 2005-2008, NATO kooperatiivse küberkaitse kompetentsikeskuse teadur 2008-2012 ja Riigi Infosüsteemi Ameti analüütik 2013-2014.
Tallinna Tehnikaülikoolis töötab aastast 2013: dotsent arvutiteaduse instituudis 2013-2016 ja tarkvarateaduse instituudis 2017-2018; tarkvarateaduse instituudi sihtrahastusega professor 2018-2020, alates 2021 kaasprofessor tenuuris. TTÜ küberkriminalistika ja küberjulgeoleku keskuse juhataja aastast 2014.
Teadustöö.
Ottis on uurinud kübersõja mõistet rahvusvahelise õiguse, sõjalise võimekuse ja tavakasutuse vaatepunktist.
Els Roode

Els Roode (23. juuli 1934 Tallinn – 22. aprill 2022) oli eesti kandlemängija ja muusikapedagoog.
Ta alustas kandlemängu õppimist 1949. aastal Tallinna Lastemuusikakooli rahvapilliklassis Eik Toivi juhendamisel. 1955. aastal lõpetas ta Tallinna Muusikakooli kandle eriala. Ta jätkas kandleõpinguid Läti Riiklikus Konservatooriumis, mille lõpetas 1960. aastal.
Pärast Riiast naasmist alustas ta kandleõpetajana tööd Tallinna Lastemuusikakoolis, kus ta töötas ligi 50 aastat. Hiljem töötas ka Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis. Els Roode oli Eesti kromaatilise kandle koolkonna rajaja ja professionaalse kandleõpetuse alusepanija Eestis. Ta juhatas kandleansamblit Kukulind. Enamik hilisematest Georg Otsa nimelise Tallinna Muusikakooli ja Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia kandleõpetajatest on tema õpilased, nende hulgas Tuule Kann, Kristi Mühling, Malle Vihul, Hedi Viisma ja Ruth Kuhi. 
Ta oli XIII ja XIV üldtantsupeo muusika üldjuht.
Ukulele (ansambel)

Ukulele oli ansambel, mis loodi 1984. aastal Tallinnas. Ansambel kutsuti 1988. aasta septembris huumoriühenduse Aara juurde. Muusikaline juht ja repetiitor oli Arved Haug. Ukulele eesmärk ei olnud mingi konkreetse stiili taotlemine, peamiselt mängiti tantsumuusikat. Peamine rõhk oli pandud neljahäälsele laulule. Peale rahvalike viiside esitati Raimond Valgre ja teiste eesti heliloojate töötlusi. Välja anti mitu helikassetti. Ukulele mängis Eestis, võitis Soomes Kotka merepäevade võistluse, oli augustiputši ajal ringreisil Kanadas ja Ameerikas ning astus Poolas üles nii konkurssidel kui ka festivalidel.
Helikandjad.
I pool
Seaded: 1., 2., 3., 4. ja 7. Arved Haug, 5., 6. ja 8. Maano Männi
II pool
Seaded: 1., 2., 4., 7. ja 8. Arved Haug, 3., 5. ja 6. Maano Männi