tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Raadama

Raadama ehk Raadamaa ehk Raadoma ehk Radamaa on küla Põlva maakonnas Räpina vallas. 
Tuntud isikuid.
Raadama külas on sündinud rahvamuusik ja ooperilaulja Elmar Luhats.
Rahumäe (Räpina)

Rahumäe ehk Priitholmi on küla Põlva maakonnas Räpina vallas.
Raigla

Raigla on küla Põlva maakonnas Räpina vallas.
Ristipalo

Ristipalo on küla Põlva maakonnas Räpina vallas. 
Külas on Põlvamaa metskonna keskus.
Ruusa

Ruusa on küla Põlva maakonnas Räpina vallas. 
Külas on Ruusa raudteepeatus.
Pomerantsipuu

Pomerantsipuu ehk mõruapelsinipuu ("Citrus aurantium") on ruudiliste sugukonna tsitruse perekonda kuuluva heitlehiste lehtpuude liik. 
Morfoloogia.
Kasvab umbes 10 meetri kõrguseks. Lehed tumerohelised, munajad, oksad kaetud pikkade ogadega. Viljad meenutavad apelsini, ent on pisemad ja tumedamad.
Levila.
Kasvab looduslikult Loode-Indias ja Hiinas. Kasvatatakse peamiselt Indias ja Vahemere maades. 
Kasvatamine.
Kultiveeritkase kõikides Kagu-Aasia riikides, Vahemere maades, Kesk- ja Lõuna-Ameerikas, Kariibi mere saartel jm. 
Vilja kasutamine.
Väikse apelsinitaolise ereda oranžikas-punase vilja liha on mõrkjashapu. Mahlast saab väga head marmelaadi, samuti karastusjooke.
Pomerantsi koorest pressitud pomerantsiõli sarnaneb apelsiniõliga, kuid on mõru ja seda kasutatakse likööritööstuses. Parfümeeria ja meditsiini jaoks saab õli ka lehtedest, noortest võrsetest ja valmimata viljadest. Pomerants on meditsiinis laialt tuntud isutekitava vahendina. Tsitruseliste õitest, eriti aga pomerantsipuu õitest, saadakse Lõuna-Prantsusmaal väärtuslikku nerooliõli, mis läheb parfümeeriatööstusse.
Ajalugu.
Aasiast jõudis pomerantsipuu 1002. aastal Sitsiiliasse.
Saareküla (Räpina)

Saareküla ehk Saarõkülä (vene keeles "Желачек") on küla Põlva maakonnas Räpina vallas.
Sillapää

Sillapää on küla Põlva maakonnas Räpina vallas.
Harilik mandariinipuu

Mandariinipuu ("Citrus reticulata") on ruudiliste sugukonda tsitruse perekonda kuuluv igihaljas viljapuu. 
Teaduslikult kirjeldas harilikku mandariinipuud esimesena Francisco Manuel Blanco (1778–1845).
Välimus.
Olenevalt sordist on harilik mandariinipuu 4–6 meetri kõrgune. Vanad puud võivad kasvada ka kuni 7,5 meetri kõrguseks. Puu on ogaline, igihaljad lehed on lai- või kitsassüstjad, munajad või elliptilised. Õied puhkevad üksikult või paarikaupa lehtede kaenlaist. Õied on valged.
Mandariiniõisi tolmeldavad putukad, eriti mesilased. Kuid kõige tavalisemalt viljastatakse õis tema enese tolmukatest pärit tolmuteradega. Mõni sort, näiteks satsuma, on partenokarpne, ei vaja viljastamist ja on seetõttu seemneteta.
Viljad.
Mandariinipuu vilju nimetatakse mandariinideks. Nad on värvilt ja pisut ka kujult apelsinide moodi, pöördellipsoidsed, läbimõõduga 4–6 cm. Koor on ereoranž või punakasoranž. Vilja on lihtne koorida. Valminud vili eraldub kergelt viiludeks, mida on tavaliselt 10–12. Viilud on sama värvi mis koor. Seemned on väikesed, ühest otsast teravad, seest rohelised.
Mandariini saab kergesti sõrmede abil koost lahti viiludeks võtta. Mandariinil on küllalt paks koor, aga kui alustada vilja ülemises otsas olevast õnarusest, siis rebeneb see kergesti. Kooritud vilja saab omakorda viiludeks võtta, ilma et viiludest mahl välja pritsiks. See muudab mandariinide söömise mugavaks, sest selleks pole mingeid lõikeriistu ega muid abivahendeid tarvis.
Kauplustes müüakse konservitud mandariiniviilusid. Enne konservimist on mandariinid vaja viilutada, muidu muudab viilusid eraldav valge nahk vilja mõruks. Neid viilutatakse füüsikaliste protsesside abil. Kõigepealt vilju loputatakse kuumas vees, et nahk viilude ümbert lahti tuleks, siis nõrgas leeliselises lahuses, mis naha lahustab. Selle käigus viilud eralduvad üksteisest. Lõpuks loputatakse viilusid mitu korda puhta veega.
Ajalugu.
Mandariin on saanud nime ühest päritolupiirkonnast, Mauritiuse saarelt, kus pärismaalased kutsusid selle puu vilju mandaraks. Euroopasse toodi mandariinikultuur 1805 ja Ameerikasse umbes 40 aastat hiljem .
Kasvatamine.
Mandariinipuu on Kagu-Aasia viljapuu, pärit Vietnamist ja Lõuna-Hiinast. Kõige rohkem kasvatatakse teda Aasias, eriti Jaapanis, Hiinas, Indias ja Malaisias. Levinud on ta ka Vahemere maades ning Lõuna- ja Põhja-Ameerikas. Kuna ta lepib pisut jahedama kliimaga kui apelsinipuu, siis on tema kasvatamine hakanud hoogsalt levima Musta mere ääres.
Mandariinipuu ise talub kuivust paremini kui tema vili. Mandariinid on õrnad ja külmad kahjustavad neid kergesti. Sellepärast saab neilt vilju üksnes ekvatoriaalses, lähisekvatoriaalses ja troopilises kliimas.
Mandariinist on aretatud palju sorte, mille hulka kuuluvad satsuma, ovari, klementiin ja tangeriin. Mandariini ja apelsini ristandit nimetatakse tangoriks.
Mandariinid

"Mandariinid" on esimene Eesti ja Gruusia filmitegijate koostöös valminud mängufilm.
Filmi maailmaesilinastus toimus 15. oktoobril 2013 Thbilisis. Eestis esilinastus film 31. oktoobril 2013.
2013. aastal käis filmi Eesti kinodes vaatamas 32 992 inimest.
Film oli esimese Eesti päritolu filmina parima mitteingliskeelse filmi Kuldgloobuse nominent. Samuti oli "Mandariinid" parima võõrkeelse filmi Oscari nominent.
Süžee.
Mängufilmi tegevus leiab aset 1992. aastal Abhaasias. Põline eestlaste küla maalilises paigas mägede ja mere vahel on tühjaks jäänud – abhaasid sõdivad, et Gruusiast lahku lüüa ja sõja lähenedes on eestlased oma ajaloolisele kodumaale tagasi pöördunud. Külla on elama jäänud vaid Ivo (Lembit Ulfsak) ja tema naaber Margus (Elmo Nüganen). Ka Margus kavatseb Eestisse sõita, aga alles pärast seda, kui tema istanduse mandariinisaak on korjatud. Paratamatult jõuab sõda ka nende külani ning toimub grusiinide ja abhaaside verine lahing. Ivo ja Margus leiavad lahingupaigalt ühe ellujäänu – tšetšeen Ahmedi, kelle Ivo enda juurde koju paranema viib. Öösel hukkunuid mattes avastab Margus, et üks raskelt haavatud grusiin on samuti elus. Ka tema viiakse Ivo juurde ja nii satuvad ühe katuse alla kaks vastasleeri võitlejat.
Tootmine.
Filmi idee autor on kaasprodutsent Artur Veeber. Selle käis ta välja 2009. aastal, kui lavastaja Zaza Urušadze oli Tallinnas Gruusia filmide nädala raames oma filmi "Kolm maja" linastusel. Filmi stsenaariumi kirjutas Urušadze kahe nädalaga.
Filmivõtted toimusid Gruusias Guria piirkonnas, kus Phothi linnast lõunas oli selle tarvis püstitatud väike külake. Võtted toimusid 2012. aasta detsembri keskpaigast 2013. aasta jaanuari lõpuni, ühtekokku 32 päeva. Film monteeriti ja helindati Eestis.
Film sai esimesed toetused Eesti Vabariigi Kultuuriministeeriumi kaastootmisfondist 40 000 eurot ja Eesti Filmi Sihtasutusest (EFSA, Karlo Funk). Filmi toetati veel Euroopa Nõukogu fondist Eurimages 110 000 euroga. Eesti Kultuurkapital toetas filmi 22 000 euroga. Filmi tegemine läks maksma 650 000 eurot, millest Eesti rahastus oli 58 protsenti.
Kriitika.
Filmi kriitika on olnud üldiselt positiivne, eriti on esile tõstetud head näitlejatööd. Seda on iseloomustatud kui "väga euroopalikult natukene tumedas ja depressiivses realismis valminud lugu" ning kiidetud julguse eest heita nalja põhimõtteliste küsimuste üle.
Filmi režissöör ise on teose kohta öelnud: "Filmis on sõda pigem taust. Peamised on inimesed, kelle kohta võib öelda, et nad on sündinud valel ajal ja vales kohas, aga kes hoolimata sellest püüavad jääda inimeseks."
Kultuuris.
Eesti Televisiooni huumorisaates "Tujurikkuja" näidati 2013. aasta lõpus "Mandariinide" põhjal tehtud paroodiat, mis keskendus Sirbi peatoimetaja vahetusega kaasnenud skandaalile.
Sülgoja

Sülgoja ehk Sülgäjä ehk Sülgaja on küla Põlvamaal Räpina vallas.
Sülgoja asub Räpinast 3 km kagus. Lähimad külad on Räpina servas asuvad Sillapää ja Ristipalo, kirdesse jääb Võõpsu, kagusse jääb Varesmäe ning Suure-Veerksu lõunas. Muudest lähematest kohtadest asub Kuuksi Sülgojast loodes, Lokuta põhjas, Pedäjäalostõ idas, Kürsä ja Parma küla lõunas ning Metsanuka läänes.
Nime on soovitatav käänata väliskohakäänetega (st Sülgojale, mitte -ojasse ega -ojja).
Minevikus hõlmas Kuuksi küla kõiki Võhandu jõe paremkalda talusid Sillapäält kuni Mädajõe suudmeni. Selles suurkülas olevat talurühma hakati pidama omaette külaks. Seda on esmamainitud 1731 fraasis "Kollowitz oder Kugse et Sülga Dorf", kust saab välja lugeda, et Kuuksit ja Sülgat peeti sel ajal kõrvuti küladeks. Küla asus Räpina kihelkonnas ja kuulus Kahkva mõisale. Külanime kirjutati 1839 "Silgi", 1866 Сельги, 1900. aasta paiku Сюльгая, 1923 Sülgoja, 1937 Sülgaja ja 1948 Сюлгая.
20. sajandi keskel rajati Sülgojasse farm. Sel ajal laienes Sülgoja naaberküla Kürsä alale. 1977 liideti Sülgojaga Kuuksi ja Parma küla. Need olid kõik kunagise Kuuksi suurküla osad.
Sülgoja läänepoolseid talusid metsa veerel kutsutakse Mõtsanukaks.
Külanime päritolu pole teada. Selle aluseks võib olla väga vana, 16. sajandi lõpust varasem isikunimi. 19. sajandi teisel poolel hakati küla rahvaetümoloogia mõjul Sülgäjäks kutsuma. Halva kõla vältimiseks hakati küla nimetama Sülgojaks ja see nimekuju muudeti ametlikuks 1970. Kui oja-lõpp oleks vana, siis kasutataks kohakäändena -ojasse või -ojja.
Suure-Veerksu

Suure-Veerksu ehk Suurõ-Viirksu on küla Põlva maakonnas Räpina vallas. 
Külas asub ohvrikivi.
Toolamaa (Räpina)

Toolamaa on küla Põlva maakonnas Räpina vallas.
Tooste

Tooste on küla Põlva maakonnas Räpina vallas. 
Tooste küla pindala on 12,57 km2 (Räpina valla pindalast 4,73%). Tooste külas elab valla registri andmetel 78 inimest (01.01.2010 seisuga). Aasta läbi on asustatud 33 majapidamist (2006. aasta seisuga). Rahvastikutihedus on 6,21 in/km2; 51% küla elanikest on mehed ja 49% naised.
Tsirksi

Tsirksi ekh Zirksi on küla Põlva maakonnas Räpina vallas.
Võiardi

Võiardi on küla Põlva maakonnas Räpina vallas.
Võuküla

Võuküla ehk Võukülä on küla Põlva maakonnas Räpina vallas.
Uljaste järv

Uljaste järv (ka Suur Uljaste järv või Uljastjärv) on järv Ida-Virumaal, Sondast 3,5 km lääneedela pool.
Järve pindala on umbes 60 hektarit, suurim sügavus ulatub 5,6 meetrini. Asub merepinnast 66 meetri kõrgusel.
Järv on nõrga läbivooluga.
Kébi jõgi

Kébi, ka Kébbi on jõgi Aafrikas. 
Ülemjooksul voolab valdavalt põhja. Keskjooksul läbib soid, alamjooksul pöördub läände ja edelasse. Suubub paremalt Benuesse.
Pitti saar

Pitti saar (maoori "Rangiauria") on Uus-Meremaale kuuluv saar Vaikses ookeanis. Ta on üks Chathami saartest. 
Pitti pindala 62 km². Saar on künklik, ulatudes kuni 241 meetrini merepinnast.
Saarel elab umbes poolsada inimest.
Alar Sepp

Alar Sepp (sündinud 18. juulil 1963 Tallinnas) on eesti perearst ja arstiteadlane.
Ta lõpetas 1981. aastal Tallinna 22. Keskkooli, 1992. aastal Tartu Ülikooli arstiteaduskonna ja samas peremeditsiini residentuuri 2024. aastal. Ta oli Korp! Sakala taasasutamise eestvedaja ja esimene "senior" pärast taasasutamist.
Ta on olnud Tartu Ülikooli ja Tallinna Tervishoiu Kõrgkooli õppejõud. Alates 2017 Tartu Ülikooli Ametiühingu juhatuse esimees.
Mandariinid (Beauvoir)

"Mandariinid" ("Les Mandarins") on Simone de Beauvoiri romaan, mis ilmus 1954. aastal.
Tegemist on Beauvoiri ühe tähelepanuväärseima teosega, 1954. aastal võitis raamat Goncourti auhinna. 
Teose peateemaks on Prantsuse vasakpoolsete poliitikute roll ühiskonnas Teise maailmasõja lõpupäevil. Raamatus räägitakse muuhulgas ühe naise seiklustest ja tunnetest Prantsuse intellektuaalide hulgas. Tegelaste prototüüpide seas on Albert Camus, Jean-Paul Sartre, samuti Beauvoir ise.
Võõpsu

Võõpsu (ka "Võõpso") on alevik Põlva maakonnas Räpina vallas.
Alevikus on raamatukogu ja postkontor. Alevikus tegutseb EAÕK Võõpsu Püha Nikolai kogudus.
Ajalugu.
Võõpsut on esmamainitud 1428. aastal.
Võõpsu asulaks kujunemisel on määrav roll olnud Räpina mõisa eestvõttel 19. sajandi keskel Võõpsu ehitatud kõrtsil, millest sai Tartu ja Pihkva vahet laevaga sõitjate traditsiooniline peatuskoht. Hiljem rajati Võõpsu potitehas ja nahaparkimistöökoda.
Võõpsu oli Tsaari-Vene aja lõpus suur asula, kus 1913. aastal elas 750 inimest ja seal oli 104 maja. Aastatel 1921–1938 oli Võõpsu alev. 12. mail 1939 oli Võõpsus suur tulekahju, kus pool asulast hävis. Toona elas Võõpsus 500 inimest.
Võõpsu aleviku pindala on 1,17 km². 01.01.2017 seisuga elas seal Räpina valla registri andmetel 193 inimest. Aasta läbi elab seal sadakond leibkonda. 
2023. elab Võõpsus 145 inimest.
Yahya Jammeh

Yahya (Abdul-Aziz Jemus Junkung) Jammeh (sündinud 25. mail 1965) on Gambia sõjaväelane ja poliitik, aastatel 1994–2017 Gambia president.
Enne riigipeaks saamist oli ta Gambia relvajõudude ülemjuhataja. Võimule sai juulis 1994 toimunud riigipöördega ning valiti presidendiks laialt kritiseeritud valimistel kaks aastat hiljem septembris 1996. 18. oktoobril 2001 toimusid riigis uued presidendivalimised, mille võitis jälle Jammeh, kogudes 53% häältest. Siiski 2001. aasta valimised kuulutati vaatlejate poolt demokraatlikeks.
Presidenti on korduvalt süüdistatud ajakirjandusvabaduse rikkumises. Riigis on jälitatud ja tapetud ajakirjanikke, kes on Jammehit kritiseerinud.
21. märtsil 2006 toimus riigis Jammehi vastu suunatud riigipööre. President oli sellel ajal visiidil Mauritaanias, kuid naasis kiiresti kodumaale ning riigipööre ebaõnnestus. Osadel riigipöörajatel õnnestus lennata Senegali, kuid paljud vangistati ning anti kohtu alla.
Jammeh valiti kolmandat korda presidendiks 22. septembril 2006. Esialgu pidid valimised toimuma oktoobris, kuid moslemite püha kuu ramadaani tõttu nihutati varasemale ajale. Jammeh sai 67,3% häältest ja kuulutati valimiste võitjaks. Tema peamine rivaal Ousainou Darboe jäi teiseks nagu ka 2001. aasta valimistel. Darboe ei tunnistanud oma kaotust ning väitis, et tegemist polnud vabade ja demokraatlike valimistega.
2006. aasta detsembri algul tegi Jammeh kolmepäevase visiidi Iraani. Ta kohtus Iraani presidendi Maḩmūd Aḩmadīnezhādiga ja usujuhi ‘Alī Khāmene'īga. Arutluse all olid kahe riigi suhted ning Aḩmadīnezhād lubas Iraani majanduslikku abi Gambiale.
John Agyekum Kufuor

John Agyekum Kufuor (sündinud 8. detsembril 1938) on Ghana poliitik. 
7. jaanuarist 2001 kuni 7. jaanuarini 2009 oli ta Ghana president. 
Aastatel 2007–2008 oli ta ühtlasi Aafrika Liidu esimees.
Lansana Conté

Lansana Conté (1934 – 22. detsember 2008) oli Guinea poliitik, president aastatel 1984–2008.
Bharrat Jagdeo

Bharrat Jagdeo (sündinud 23. jaanuar 1964) on Guyana poliitik, aastatel 1999–2011 Guyana president.
3. detsembril 2011 andis ta võimu üle valimistel edu saavutanud kandidaadile Donald Ramotarile.
Vannes

Vannes on linn Prantsusmaal Bretagne'is, Morbihani departemangu keskus.
Vannes on üle 2000 aasta vana. Seal asus roomlaste ja gallide linn Darioritum. Linnas on säilinud palju keskaegseid ehitisi, sealhulgas linnamüür.
Chiang Rai provints

Chiang Rai provints on 1. järgu haldusüksus Tais, riigi põhjapoolseim provints, piirneb Birma ja Laosega. Mekongi jõgi moodustab piiri Laosega.
Provintsi põhjaosa jääb uimastikaubanduse nn kuldsesse kolmnurka.
Aasta keskmine temperatuur on 25 °C ja aasta keskmine sademete hulk on 2287 mm.
Provints jaguneb 16 maakonnaks ("amphoe") ja 2 allmaakonnaks ("king amphoe"). Need jagunevad omakorda 124 vallaks.
Meelis Friedenthal

Meelis Friedenthal (sündinud 24. oktoobril 1973) on eesti kirjanik ja teoloog. 
Aastatel 2002–2008 oli ta Tartu Ülikooli usuteaduskonna õppejõud (lektor ja erakorraline teadur). 2008. aastast on ta Tartu Ülikooli Raamatukogu vanemteadur ja 2021. aastast mõtteloo kaasprofessor.
2008. aastal kaitses ta Tartu Ülikooli usuteaduskonnas väitekirja "Tallinna Linnaarhiivi Tractatus moralis de oculo", mis käsitles 13. sajandi teoloogi Petrus Limogesist käsikirja "Tractatus moralis de oculo" (juhendaja Urmas Petti), ja sai doktorikraadi ("dr. theol").
Meelis Friedenthal on veebiajakirja Algernon toimetuse liige.
Isiklikku.
Meelis Friedenthali abikaasa on Eesti kirjandus-, teatri- ja kirikuloolane Tiina-Erika Friedenthal. Neil on kolm last.
Võõpsu küla

Võõpsu (ka "Võõpso", "Võõbsu", "Lõbovka", "Võha", "Võhandu") on küla Võru maakonnas Setomaa vallas.
Küla kuulub Setumaa Poloda nulka.
Külas asuvad Võõpsu tsässon ja Võõpsu kalmistu.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Mikitamäe valda ja Põlva maakonda.
Ea Jansen

Ea Jansen (14. november 1921 – 20. aprill 2005) oli eesti ajaloolane.
Ta lõpetas 1941. aastal Tallinna 9. Keskkooli. Aastatel 1942–1949 õppis ta Tartu Ülikoolis / Tartu Riiklikus Ülikoolis ning lõpetas selle ajaloo alal. 1949. aastast töötas Eesti Teaduste Akadeemia Ajaloo Instituudis, kus kaitses 1954. aastal teaduste kandidaadi ja 1968. aastal doktoritöö ning sai vastavad kraadid.
Ta töötas Teaduste Akadeemia Ajaloo Instituudis teadurina (1949–1968 ja 1988–1998), teadusdirektorina (1968–1978) ja sektorijuhatajana (1978–1988). 
Teadustöö.
Ta tegeles peamiselt eesti rahvusliku ärkamisaja, eriti Carl Robert Jakobsoni tegevuse uurimisega. 1990. aastatest kuni surmani oli ta üks aktiivsemaid Eesti ajalookirjutuse hetkeseisu ja tuleviku üle polemiseerijaid.
Isiklikku.
Tema isa oli kunstnik August Jansen ja ema oli ajakirjanik, Asutava Kogu liige Helmi Jansen.
Tema abikaasa oli Heldur Palli ja poeg on õigeusu preester Mattias (Madis) Palli.
Sääsküla (Järva)

Sääsküla on küla Järva maakonnas Järva vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Ambla valda.
Küla asub Albu ja Aravete vahelise tee ääres.
Sääskülas on peoplats koos välilavaga, laste mänguväljak, kunstikuur; küla keskel on puitskulptuur "Perepuu".
Küla veerel voolab Sääsküla oja, mis on Nõukogude ajal paisutatud ja moodustab Preediku järve.
Küla on esmamainitud 1565. aastal. Külas asus külakool, kus õppis ka kirjanik A. H. Tammsaare. Osaliselt on säilinud ajalooline orjakraav, mis omal ajal kaevati Albu mõisniku põldude niisutamiseks.
1977. aastal liideti Sääskülaga Aniste.
1. jaanuaril 2006 elas külas 73 inimest; 1. jaanuaril 2011 elas külas 77 inimest.
Reinevere

Reinevere (ka "Koigi") on küla Järva maakonnas Järva vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Ambla valda.
Küla on esmamainitud 1220. aastal.
Küla elanike arv on 74 (seisuga 01.01.2013), küla pindala 27 km2.
Asukoht.
Reinevere küla asub Järva valla põhjaosas, piirnedes Järva valla Roosna ja Jõgisoo külaga ning Tapa valla Räsna, Jootme, Karkuse, Nõmmküla, Savalduma ja Kursi külaga. Küla läbib suurematest teedest Ambla–Tamsalu maantee ja Tapa–Koigi maantee. Läänepiiriks on Jootme–Koeru maantee. Reinevere kuulus Albu mõisa ja Koigi mõisa alla. 1866. aastast oli küla Koigi-Aru vallas, 1892. aastast Nõmmküla vallas, 1939. aastast Ambla vallas,1945. aastast Roosna külanõukogus ja 1954. aastast Ambla külanõukogus ning 1991. aastast taas Ambla vallas.
Ajalugu.
Praeguse Reinevere küla territoorium on kujunenud osalise Roosna asunduse, Loodevälja küla, Koigi küla ja Koigi asunduse liitmisel. Reinevere küla on leidnud ajaloos päris palju käsitlemist. Mitu korda viibis külas kroonik Läti Henrik, kelle teostest võib leida vastavaid viiteid. Kuna Eestimaal oli kaks Koigi-nimelist mõisa ja küla, siis segaduse vältimiseks otsustati Koigi nimi jätta Tartu maantee ääres asuvale Koigile ning anda Ambla valla Koigile tagasi tema ajalooline nimi – Reinevere. 
1848. aastast tegutses Koigi vallakool 18 õpilasega. Mitmes talus tegutsenud kool sai oma maja 1869. aastal, kui mõisnik von Kursell lasi ehitada uue koolimaja. 1901. aastal õppis Koigi vallakoolis 41 õpilast. 1909. aastal muudeti vallakool ministeeriumikooliks. Seoses selle muudatusega ehitati uus koolimaja Tapa–Koigi tee ristile. Krundi kinkis koolile kaupmees Kuulmann. 1915. aastal õppis koolis 104 õpilast. Koigi neljaklassiline algkool likvideeriti 1969. aastal.
Talude sundkollektiviseerimise järel kuulus Reinevere küla algul kolhoosi Koit koosseisu, mis hiljem liideti Ambla kolhoosiga ja mis omakorda ühendati Aravete kolhoosiga.
Vaatamisväärsused.
Reinevere küla põhjapiiril Tapa–Koigi maanteest 0,4 km lääne pool asuv 134,4 m kõrgune Tõrevere mägi on Järvamaa kõrgeim punkt. Mäelt avaneb ilus vaade Tapa valla Karkuse külale. Mäe otsas asuvad endise Nõukogude sõjaväe seirejaama varemed. Autonoomsel baasil oli õigus otsustada Nõukogude õhuruumi tunginud vaenulike lennukite allatulistamise üle. Seetõttu oli tegemist ülisalastatud keskusega ja tollastele Järvamaa kaartidele seda mäge polnud kantud.
Reineveres asuvast vanast lagunenud meiereist on tehtud hubane kohvik Koorejaam.
Raka (Järva)

"See artikkel on külast Ambla vallas; Rapla valla küla kohta vaata artiklit Raka (Rapla)."
Raka on küla Järva maakonnas Järva vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Ambla valda.
Raka küla piirab lõuna ja lääne poolt Ambla alevikku. Läänes on külal ühine piir Märjandi külaga, edelas Kurisoo külaga ja idas Jõgisoo külaga ning põhjas Tapa valla Linnape ja Räsna külaga. 
Külas asub Lillelehe puukool. Lisaks taimede müügile tegeletakse kohapeal ka käsitöö ja toiduvalmistamisega. Puukoolis on ka liigirohke park.
Külas asub Raka mõisa süda ja kalmistu.
Ajalugu.
Raka küla kuulus: 1866. aastast Raka valda, 1892 Ambla valda, 1945 Ambla külanõukogusse, 1991–2017 Ambla valda ja alates 2017 Järva valda. Praegune Raka küla kujunes 1977. aastal Raka küla, Saunaküla, Raka asunduse ja Prümli asunduse liitmisel.
1866. aastal avati Raka küla Uuetoa talu suitsutares Ambla valla esimene külakool. Esimene oma koolimaja koos rehetoaga ehitati samasse 1867. aastal, kuid see põles peagi maha.
Märjandi

Märjandi on küla Järva maakonnas Järva vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Ambla valda.
Elanike arv 67 (seisuga 1.01.2013), pindala 15 km².
Küla kuulus alates aastast 1866 Käravete valda, 1892 Ambla valda, 1945 Ambla Külanõukogu alla ja 1991 Ambla valda.
Küla praegune territoorium on kujunenud Seene küla ja Aru küla (Käravete-Aru) liitmisel. Külal puudub oma ajalooline keskus.
Küla paikneb valla põhjaosas poolkaares ümber Käravete aleviku. Küla läbivad Piibe maantee ja Pärnu-Sõmeru põhimaantee, mis kohtuvad omavahel küla keskuses, kus asub ka Circle K bensiinijaam.
Lisaks Käravete alevikule on küla naabriteks Järva vallas Raka, Kurisoo, Sääsküla ja Kukevere küla ning Tapa vallas Rägavere ja Linnape küla.
Maheaianduse huvilistele on tuntud Rebase talu õunaaed.
Mägise

Mägise on küla Järva maakonnas Järva vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Ambla valda.
Kurisoo

Kurisoo (saksa keeles "Kurrisal") on küla Järva maakonnas Järva vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Ambla valda.
Elanike arv 91 (seisuga 1. jaanuar 2013).
1977. aastal liideti Kurisoo külaga Aravete-Saunaküla.
Asukoht.
Küla asub poolkaares ümber Aravete asula, piirnedes veel Sääsküla, Raka, Rava ja Märjandi külaga. Omab ühist piiri ka Albu valla Orgmetsa ja Ahula külaga. Külal puudub keskus. Küla praegune territoorium on kujunenud osalise Aravete asula ja Kurisoo küla liitmisel. Küla läbivad Piibe maantee ja Sõmeru–Pärnu maantee. Halduskuuluvus läbi aegade: Käravete mõis, Albu mõis, 1866 Seidla vald, 1894 Albu vald, 1945 Aravete Külanõukogu, 1977 Ambla Külanõukogu, 1991 Ambla vald, 2017 Järva vald.
Vaatamisväärsused.
Kurisoo külas asub Aravete Moto ja Vabaajakeskus, mis on rahva seas rohkem tuntud kui Aravete Kardikeskus. Aravete kardirada on kompleksina üks paremaid Eestis. Seal toimuvad suve jooksul mitu rahvusvahelist spordivõistlust ja kardisõiduvõimalust pakutakse ka tavapuhkajale.
Piibe maantee äärses põlises lookuusikus asub Orgmetsa loopealne, 30–40 ha suurune ala, kus pinnakatte paksus ei ületa 0,2 m, kohati pinnakate isegi puudub ja paljandub Porkuni lademe lubjakivi. Pätsiniidu paekärgastik on ainulaadne, osaliselt paljas, osalt kamardunud karstiala Aravete–Rava maanteest umbes 1 km põhja pool, endise Pätsiniidu küla juures, piklikul paekõrgendikul, põldudevahelises hõredas metsatukas. Karstiala suurus on ligikaudu 8 ha. Seal esineb rohkesti mitmesuguseid väikseid lookarsti vorme – avalõhed, karrid, lohud. Karstilohkude laius on kuni 10 m ja sügavus kuni 0,6 m. Avalõhede pikkus on 3–6 m ja vahekaugus kohati kuni 2 m. Suurim paljaskarsti esinemispaik on 60 m lai ja 80 m pikk. Paljandunud paekivide vahel kasvab kaitsealune sõnajalg – müür-raunjalg.
Kukevere

Kukevere on küla Järva maakonnas Järva vallas. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Ambla valda.
Küla varasem nimi oli Kuckofer.
Elanike arv 2013. aasta 1. jaanuari seisuga on 55 inimest. Pindala 13 km2.
Asukoht.
Küla asub Järva valla põhjaosas, piirnedes Järva valla Märjandi, Peedu ja Sääsküla küla ning Käravete alevikuga ning Tapa valla Kõrveküla, Raudla ja Rägavere külaga. Küla läbib Jägala–Käravete ehk Piibe maantee.
Ajalooline taust.
Asulat on esmamainitud 1564. aastal. Kukevere koosneb kahest ajalooliselt külast: Kukevere ja Säänla külast. 1725. aastal elas külas 70 inimest. 1977. aastal liideti Kukevere külaga osa Käravete asula territooriumist. Enne kolhoose olnud Kukevere külas 13 talu, nendest 8 omanikud olid Kirnmannid. Niisamuti oli suurem osa Kukevere elanikest Kirnmannid. Kukeveres tegutses Gustav Kirnmanni juhtimisel segakoor, mis käis ka laulupidudel. Kukeveres tegutses ka naisselts, mida juhatas Aliide Kirnmann.
Halduskuuluvuse muutumine:1866 Kukevere vald,
1892 Ambla vald,
1945 Jäneda külanõukogu,
1963 Lehtse külanõukogu,
1977 Ambla külanõukogu, 
1991 Ambla vald,
2017 Järva vald.
Vaatamisväärsused.
Kukevere külas Innu talu lähedal kuusesegametsas asub roosakashall heinasaokujuline graniitrahn: pikkus 6,3 m, laius 5,8 m (kitsamal otsal 4,6), kõrgus 2,7 m, ümbermõõt 21 m. Kivim on jämedateraline ja kvartsirikas. Põhjakülje kallakul on näha laste liulaskmise rada. Rahnu tipus asub looduslikuna näiv lohk läbimõõduga 40–50 cm ja sügavusega 10 cm. Lohus leidub sütt ja tuhka ja sealt väljub väike veevoolurenn. Nii lohu kui ka kogu kivi pind on konarlik ja kaetud samblaga. Ümbruses esineb ka väiksemaid rahne. Läheduses asuvad Jänijõe alguse allikad. Rahnu nimi “Kohtumiskivi” tulevat sellest, et vanasti käinud külanoored rahnu juures kokku saamas.
Omaette kaunis vaade avaneb Piibe maanteelt külani viival alleel. Teed külla juhatab põline mänd. Kukevere mõisa kuivati on kaunis näide Järvamaa põhjaosale tüüpilisest maakivi ja Kuru lubidolomiidi kooskasutamisest. Seal töötas kõrtsmikuna kuulus “prohvet Maltsvet” Juhan Leinberg.
Küla piirkonnas Jaani ja Karja talu maadel on arheoloogiamälestistena kaitse all kaks kivikalmet.
Jõgisoo (Järva)

Jõgisoo on küla Järva maakonnas Järva vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Ambla valda.
Jõgisoo elanike arv oli 1. jaanuari 2013 seisuga 108. Küla on esimest korda mainitud 1467. aastal. Küla pindala on 17 km2.
Asukoht.
Jõgisoo küla paikneb suuresti valla keskel Ambla alevikust lääne poole, piirnedes Järva valla Raka, Kurisoo, Roosna, Rava ja Reinevere külaga. Ühist piiri on ka Tapa valla Räsna külaga. Küla läbib Ambla–Tamsalu maantee.
Halduskuuluvus.
1866. aastal kuulus Jõgisoo Roosna valda, 1892 – Nõmmküla valda, 1939 – Ambla valda, 1945 – Ambla külanõukokku
1991–2017 – taas Ambla valda, alates 2017 – Järva valda.
Küla ajalooline taust.
Praegune Jõgisoo küla territoorium on kujunenud osalise Roosna asunduse, Prümli ja Jõgisoo küla liitmisel. Prümli vallakooli asus 1869. aastal õppima rahvakirjanik A. H. Tammsaare. Prümlis käis ta koolis kolm aastat. Koolimaja täitis ka valla- ja kohtumaja ülesandeid ja koolmeister oli ka vallasekretär. Seetõttu oli kooli rehetoas ahju taga ka nn arestikamber. Prümli küla elanikud olnud väga musikaalsed, enamik neist mänguinud mingit pilli ja viiuleid osatud ka kohapeal teha. Prümli külas tegutses 1869. aastast keelpillikvartett: 2 viiulit, vioola ja tšello. Kvartett tegutses 1906. aastani. Jõgisoo küla keskel asuvad korrusmajad on ehitatud Nõukogude ajal tollase kolhoosi tööliste majutamiseks. Jõgisoo külas on hulgaliselt endisi kolhoosi tootmishooneid. Mõni neist on kasutusel siiani, kuid paljud on lagunemas.
Vaatamisväärsused.
Jõgisoo külas asub 3,4 ha põhjaallikatest toituv Vanaveski paisjärv (Roosna-Alliku Vanaveski järv), mis taastati 1985. Vett lisandub ka kagukaldal kõrge kuusiku serval olevatest allikatest, kus mäenõlva kruusasest pinnasest niriseb selge vesi. Tegu on tüüpiliste langeallikatega, mis toituvad oosiliivades ja -kruusades olevast põhjaveest. Järvetaguses metsas näeme kõrge järsunõlvalise vallseljaku ehk oosi kõrval veel ka looklevat soiste kallastega ojasängi, kus vesi voolab vaid veerikkal ajal. Oja algab umbes 300 meetrit ida pool asuvatest ajutistest lätetest ning suubub Vanaveski järve. Veerikkal ajal saabki Jägala lisajõgi, Ambla ehk Albu jõgi alguse sealse metsa rüpest, muidu Vanaveski järvest. 
Järve kaldal asuv mälestuskivi tähistab mitmete Kõrvemaa loodusobjektide, sealhulgas ka Jänijõe uhtlammimetsa avastaja Teet-Julius Luntsu (1902–1941) sünnipaika. Mitmekülgselt arenenud loodushuvilisena avaldas ta loodusteaduslikes väljaannetes üle 70 teadusliku artikli ja brošüüri “Vaatlusi kodukoha loodusest”. Osales Ülemaalise Eesti Noorsoo Ühenduse Lehtmetsa-Risti osakonna töös ning aitas välja anda ajakirja Lõke.
Ahula

Ahula on küla Järva maakonnas Järva vallas 29 km kaugusel Paidest ning 5 km kaugusel teeninduskeskusest Järva-Madisest. Ahula naaberkülad on Seidla ja Aravete.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Albu valda.
Ahula oli elanike arvult Albu vallas teine küla. Ahula külas elas 2002. aasta 12. novembri seisuga 371 inimest. Valdav osa Ahula elanikest on eestlased. Ahula küla elanikkond on noor, enamikus tööealised ja noored: kuni 18-aastasi 106, kuni 54-aastasi 199 ja pensioniealisi 67. Ahula külas on Albu valla küladest kõige tihedam asustus.
Ahulat läbib Rakvere–Pärnu maantee (riigimaantee nr 5). Lähim raudteejaam on Tapal – 21 kilomeetri kaugusel. Ahula küla asub Pandivere veekaitsealal. Tallinna joogivesi saab alguse Ahula allikatest.
Ahulas asuvad Ahula lasteaed, noortekeskus, rahvamaja, internetipunkt, raamatukogu, postkontor, kauplus ning toimub perearsti vastuvõtt. Külas on tehisjärv Ahula karjäär.
Ajalugu.
Ahula küla on esmamainitud 1520. aastal nimega Aewel. Ahula keskusena tegutses 13. sajandil kohalik mõis, kus 19. sajandil toimusid Krimmi ümberasumisliikumise ajal talurahvarahutused, millest osavõtjad said peksa Kukenoosi rehe all, mõisnik von Lilienfeldi Albu mõisas (Prohvet Maltsvet).
1948. aastal sai Ahulast Kaardiväelase kolhoosi keskus. Kolhoosi juhatas Aleksander Kozlov. 1993. aastal kolhoos lagunes.
1992. aastal asutati kohalik algkool. 1993. aastal alustas tööd enne Ahula rahvamajas mänguringina töötanud mängutuba. 2004. aastal ühendati algkool ja mängutuba ühtseks asutuseks – loodi Ahula Lasteaed-algkool. 2006. aastal ehitati lasteaed-algkooli keldriruumidesse avatud noortekeskus ja 2008. aastal rajati juurdeehitis, kus avati sõimerühm.
Folkloor Ahulast.
Ahula külas oleval Veitla mäel olnud endine vana linn. Liivavõtmise ajal tulnud sageli välja mitmetaoseid esemeid. Jutustaja näinud noorpõlves ühte raudkatelt, mis kruusaveo ajal päevavalgele tulnud, aga ei mäleta enam, kuhu see jäänud.
Albu

Albu on küla Järva maakonnas Järva vallas Ambla jõe ääres.
Kaugus suurematest linnadest: Tallinnast 70 km, Paidest 28 km, Tapalt 30 km, Rakverest 62 km.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Albu valda.
Külas asub Albu mõisa süda. Mõisa peahoone, ait, sild ja park on võetud muinsuskaitse alla.
Mõisa peahoones tegutseb kool. Külas tegutsevad ka rahvamaja ja raamatukogu.
Ajalugu.
Albut on esmamainitud 1282. aastal (Alp). Liivi sõjani asus Albus ordumõis.
Okupatsiooniajal oli küla A. H. Tammsaare kolhoosi keskasulaks.
Vaatamisväärsused.
Albu mõis on vanim ordumõis Järvamaal ja üks vanemaid Eestis. Mõisaansambel ei ole säilinud hoonete poolest eriti rikkalik (ait, kaarsild, magasiait, viinaköök, park). Mõisa peahoone kuulub arhitektuurimälestisena riikliku kaitse alla.
Albu oli nii rahvaarvult kui ka põllumaa suuruselt Järvamaa suuremaid mõisaid. Albu mõis kuulus koos küladega põliste Liivi ordu valduste hulka. Mõisahoone restaureerimise käigus selgus, et hoone on selles kohas paiknenud juba vähemalt 14. sajandil. Keldrikorruselt leitu viitas sellele, et mõis on kahel korral põlenud. Ehituse käigus avastati ka 16. sajandist pärinev reljeefse lillornamendiga kahhelahi. Hästi on säilinud barokilik monumentaalmaaling vestibüülis.
Vanimad kirjalikud andmed mõisa hoonestuse kohta pärinevad 1742. aastast. Praegune, arvult kolmas mõisahoone, on kõrge soklikorrusega ühekorruseline ja kahe tahapoole ulatuva tiibehitusega ning liigendatud kelpkatusega barokilik hoone. Esifassaadi kesktelge rõhutab kolmnurkse viiluga risaliiditaoline pealeehitis. Arvatavasti on mõisahoone praegusel kujul olnud olemas juba 18. sajandi algul või isegi 17. sajandi lõpul.
Aastatel 1717–1740 töötas Albus nn vaeslastekool, kus anti haridust ning rüütlikasvatust orbunud ja vaesunud aadlilastele. Koolis õppis ka aadliseisusse mittekuulunud eesti ja vene lapsi. Kool on ajalooürikutes esinenud ka "rüütliakadeemia" nimetuse all. Õpiti vanu keeli, prantsuse ja saksa keelt, vehklemist, tantsimist, ajalugu, arhitektuuri, geograafiat ja sõjaasjandust.
Alates 1921. aastast tegutseb mõisas kool.
Järva-Madise

Järva-Madise on küla Järva maakonnas Järva vallas.
Küla oli 1991–2017 Albu valla keskus.
Kaalepi

Kaalepi on küla Järva maakonnas Järva vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Albu valda.
Lehtmetsa (Järva)

Lehtmetsa on küla Järva maakonnas Järva vallas.
Külas asunud Risti koolis töötas õpetajana looduseuurija Teet Lunts. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Albu valda.
Mägede

Mägede on küla Järvamaal Järva vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Albu valda.
Küla jääb endise Albu valla loodenurka, läänest Anija ja põhjast Tapa valla piirile ning asub metsasel, liigestatud, künklikul maastikul. Siit on pärit ilmselt ka küla nimi.
Külas asub Valgehobusemägi, kus paiknevast tornist avaneb vaade kogu Kõrvemaale ja kaugemalegi. Mäe jalamile on rajatud Valgehobusemäe suusakeskus.
18. sajandi kaartidel on Vetla ja Lehtmetsa vahel Punamäe kõrts.
Külakeskusest paar kilomeetrit põhja pool Kõrveküla territooriumil asub Rehessaare rändrahn, millele üks ligipääsudest läheb Mägede küla kaudu.
Küla lõunaservas paikneb endine kruusakarjäär (Mägede kruusakarjäär), millesse tekkinud järvekest kasutatakse supluskohana.
Tunduvalt arvukamast elanikkonnast minevikus annavad tunnistust paljud taluasemed ja lagunevad hooned. Külas on olnud mitmeid huvitavaid majapidamisi, näiteks pudeliskulptuuride valmistajad.
Mõnuvere

Mõnuvere on küla Järva maakonnas Järva vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Albu valda.
Ajalugu.
Mõnuvere on vana hajatalude rühm. Seda on juba 16. sajandil nimetatud külaks, vahel on aga peetud naabruses asuvate Sugalepa või Soosalu küla koosseisu kuuluvaks. 20. sajandi alguseks kujunes Mõnuverest kompaktsem küla.
Mõnuvere kuulus Albu mõisa alla. Küla on esmamainitud 1564 kujul "Monneuer". 1739 nimetati talurühma "Monefer", 1866 talurühma Менуферъ ja 1913 Менувере küla.
Mõnuvere hõlmab Kooksimetsa ja Palginõmme talurühma. Kooksimetsa kuuluvad Miilimäe, Sildevahe ja teised talud. Seda kohanime on esmamainitud 1852 kujul "Kooksemetsa nurm".
Palginõmme rajati umbes 1800. aastal ja seda on esmamainitud 1811. aastal kujul "Palkinömme". Palginõmme kuulus 1920.–1950. aastatel Saare külla. Seejärel jagati Saare küla kaheks, millest Palginõmme liideti Mõnuverega ja ülejäänud osa Sugalepaga.
Tõenäoliselt on küla saanud nime isikunime järgi.
Loodus.
Küla läbi Tarvasjõgi. Sellest läände jääb Palginõmme raba. Kaugemale läände väljapoole küla piire jääb Kakerdaja raba ja lõunasse Hallikivi raba.
Mõnuvere loodeosa jääb Kõrvemaa maastikukaitseala territooriumile.
Kultuurimälestised.
Küla lõunaosas asub arheoloogiamälestisena kaitse alla võetud pelgupaik.
Neitla

Neitla on küla Järva maakonnas Järva vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Albu valda.
Orgmetsa

Orgmetsa on küla Järva maakonnas Järva vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Albu valda.
Peedu (Järva)

Peedu on küla Järva maakonnas Järva vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Albu valda.
Seidla

Seidla on küla Järva maakonnas Järva vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Albu valda.
Soosalu (Järva)

Soosalu on küla Järva maakonnas Järva vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Albu valda.
Vetepere

Vetepere on küla Järva maakonnas Järva vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Albu valda.
Küla on esmamainitud 1507. aastal. Vetepere oli vabaküla. 1694 liideti küla Albu mõisa külge.
Külas asub A. H. Tammsaare Muuseum Vargamäel. Sealt on pärit kirjanik A. H. Tammsaare.
Külas asub arheoloogiamälestisena arvele võetud Kaalepi pelgupaik (Kaalepi linnamägi).
Külast voolavad läbi Ambla jõgi ja Jägala jõgi.
Küla lääneosas on Kodru raba, kagunurgas Lõhmu raba, lääneosas Kautla soo ja Laeksaare raba ning põhjaosas Kakerdaja raba, Hallikivi raba ja Tõrvassaare raba.
Lavassaare

Lavassaare on alev Pärnu maakonnas Pärnu linnas.
Ajalugu.
Lavassaare alev sai valla staatuse 19. detsembril 1991. Oktoobris 2013 ühines Lavassaare alevvald Audru vallaga.
Alates Eesti omavalitsuste haldusreformist 2017. aastal kuulub alev Pärnu linna koosseisu.
Alates 1992. aastast on suveperioodidel külastajatele avatud Lavassaares asuv Eesti Muuseumraudtee.
Allan Alaküla

Allan Alaküla (sündinud 11. septembril 1968 Kohtla-Järvel) on eesti ajakirjanik.
Ta lõpetas Tartu Ülikooli 1993 ajaloo erialal. Ta täiendas end poliitikateaduste alal Birminghami Ülikoolis (1996) ja meedia alal India Massikommunikatsiooni Instituudis (2000). 
Ta on töötanud 1992–1997 arvamustoimetajana ajalehes Postimees, 1997–2000 arvamustoimetuse juhatajana ajalehes Sõnumileht ja 2000–2002 ajalehe Kesknädal peatoimetaja asetäitjana. 2002–2004 oli ta Tallinna Linnakantselei meediaosakonna juhataja ja avalike suhete direktor.
Aastatel 1999–2003 oli ta Avaliku Sõna Nõukogu liige ja 2001–2004 Eesti Ajakirjanike Liidu esimees.
Aastatel 2004–2007 oli ta ajalehe Kesknädal peatoimetaja. Ametist lahkumisest teatas ta ajalehe veergudel 23. mail 2007. 
2007. aasta juunis asus tööle Tallinna linnakantselei arenguteenistuse vanemspetsialisti ametikohale, sama aasta oktoobrist Tallinna linna esindaja Euroopa Liidus, alates 2008. aasta maist kuni 2020. aasta juulini oli Tallinna Euroopa Liidu esinduse juht. 2012. aasta juulist kuni 2017. jaanuarini oli SA Tallinna Televisiooni nõukogu esimees. 
2021. aasta jaanuarist peab Meediavahi blogi ja teeb kaastööd erinevatele väljaannetele.
2021. aasta septembrist tegutseb Lahemaa giidina Valgejõe Mälutalus. 
2021. aasta 21. novembrist kuni 2025. aasta 20. aprillini oli Valgejõe külavanem.
Erik Aaes

Erik Aage Aaes (ka: "Éric Aes"; 27. aprill 1899 Nordby, Fanø – 19. märts 1966 Gentofte, Charlottenlund) oli taani teatri- ja filmikunstnik. 
Elulugu.
Tema vanemad olid tüürimees Einar Aaes ja Kirsten Marie Jensen. 
Aastal 1917 asus ta õppima Mereväe allohvitseride kooli (Marinens Underofficersskole), hiljem õppis ta kunstikoolis. Aastast 1919 töötas ta assistendina filmistuudios Nordisk Films Axel Bruuni käe all ning käis samal ajal tehnikakoolis. Hiljem oli ta Kopenhaageni teatris Folketeatret lavastaja Svend Gade abiline. Ta aitas Sven Gadel 1921 Berliinis "Hamletit" lavastada. Seal õppis ta ka 1921–1924 kunstkäsitöökoolis Kunstgewerbeschules Cesar Kleini käe all maalimist.
1920. aastatel töötas Aaes Berliinis teatrikunstnikuna. Aastal 1924 asus ta elama Pariisi, kus ta oli kuni 1932. aastani filmikunstnik Jean Renoiri, Alberto Cavalcanti ja teiste avangardfilmirežissööride filmides. Ta õppis seal mitmes maaliõppeasutuses. Aastal 1924 oli tal ka Kopenhaagenis Axelborgis koos P. Bille-Holsti, Johan F. Tryde ja Sophie Louise Wachtmeisteriga näitus. Aastal 1926 peatus ta Taanis ja Rootsis, töötades Svend Methlingi ("Peer Gynt") ja Ernst Rolfi lavastuste heaks. Kui 1931 puhkes helifilmikriis, sõitis Aaes Saksamaale, kus ta töötas kaks aastat graafiku ja plakatimaalijana. 
1933. aastal naasis ta Taani. Algul töötas ta paar aastat plakatimaalijana, hiljem mitme Kopenhaageni teatri kunstnikuna. 
1936. aastal oli ta kuu aega õppereisil Venemaal, et valmistuda "Katerina Ismailova" lavakujunduseks Kuninglikus Teatris (1937). Tema lavakujunduste seas on ka "Smeltediglen" ja "Brand" (Folketeatret) ning "Mus og Mænd" (1940, Riddersalen). 
Ta töötas elu lõpuni filmi- ja teatrikunstnikuna.
Lavakujunduses taotles ta psühholoogilist mõju, eriti värvide abil. Filmides kasutas ta modernset interjööri. Tema kujundus filmides "Vredens Dag" (Carl Theodor Dreyer) ja "Ordet" (Dreyer) mängis lavastustes väga olulist rolli. 
Ta on maetud Bispebjergi kalmistule Kopenhaagenis.
Lavakujundusi.
1936 "Katerina Ismailova" (Kuninglik Teater)
1940 "Lots Kone" (Riddersalen) 
Mõningaid tema kavandeid säilitatakse Osalos asuvas teatrimuuseumis (Teatermuseet). 
Isiklikku.
Erik Aaesi abikaasa oli Karin Eugenie Pfeil (sündis 8. oktoobril 1919 Kopenhaagenis), kelle vanemad olid ärijuht Edvard Wilhelm Pfeil ja Karen Julie Andersen.
Loosu järv

Loosu järv on järv Võrumaal Võrust 3,5 km põhja pool.
Järv on 5,6 ha suur, suurim sügavus 4,3 m ja keskmine sügavus 2,1 m.
Imatu järv

Imatu järv (ka Immatu järv) on järv Ida-Virumaal Iisakust 8 km ida pool.
Järv on 27,8 ha suur, suurim sügavus küündib 1,7 meetrini ja asub merepinnast 43,8 m kõrgusel. 
Järve kaldad on valdavalt soostunud.
Järv on nõrga läbivooluga ja suure osa oma veest saab ümbritsevast soost. Väljavool toimub idakaldalt kraavi kaudu Parani ojasse, mis omakorda suubub Alajõkke.
Järvest 400 meetrit ida suunas asub RMK Agusalu lõkkekoht. Lõkkekohalt viib järve kaldani laudee.
Sinialliku järv

Sinialliku järv (ka "Siniallika järv" ja "Sinealliku järv") on kaitsealune looduslik järv Sakala kõrgustiku keskosas, Viljandi maakonnas Viljandi vallas, Viljandist 4 km edela pool Sinialliku külas.
Järve pindala on 6,2 ha, pikkus 820 m, laius 120 m, kaldajoone pikkus 1,618 km, suurim sügavus 10,7 m, keskmine sügavus 5,8 m ja kõrgus merepinnast 41,5 m. Järv kuulub Lääne-Eesti vesikonda ja Pärnu alamvesikonda.
Järv saab suure osa oma veest allikatest. Väljavool on järve loodekaldalt Sinialliku ojja suubuva kraavi kaudu.
Vanematel aegadel on järv arvatavasti kandnud ka nimesid nagu Ohejärv ja Karujärv.
Järve loodekaldal asub Sinialliku linnamägi.
Järv on kaitse all Loodi looduspargi koosseisus.
Borkou-Ennedi-Tibesti piirkond

Borkou-Ennedi-Tibesti piirkond oli 1. järgu haldusüksus Tšaadis. Ta asus riigi põhjaosas ning piirnes läänes Nigeriga, põhjas Liibüaga ja idas Sudaaniga.
1993. aastal elas piirkonnas 70 603 inimest ning 2006. aasta seisuga oli elanike arv 101 000.
Borkou-Ennedi-Tibesti pindala oli 600 350 km², mis on ligilähedane Ukraina pindalaga.
Piirkond jagunes neljaks departemanguks: Borkou, Ida-Ennedi, Lääne-Ennedi ja Tibesti departemang.
2008. aastal jagati ta Borkou, Ennedi ja Tibesti piirkonnaks.
Järvepää järv

Järvepää järv (ka Järvepera järv või Kahkva järv) on järv Võrumaal Setomaa valla ja Võru valla piiril, Mikitamäest 6,5 km edelas.
Järv on 13,6 ha suur, suurim sügavus 4,5 m ja asub merepinnast 33,6 m kõrgusel.
Järv on tugeva läbivooluga, sealt voolab läbi Võhandu jõkke suubuv Mädajõgi.
Ellen Kaarma

Ellen Kaarma (kuni 11. juunini 1935 Ellen Kaarmann; 1950. aastast Ellen Kilgas; 2. jaanuar 1928 Tartu – 4. juuli 1973 Tartu) oli eesti näitleja.
Kaarma lõpetas 1944. aastal Tallinna 8. Keskkooli 9. klassi. 1945–1946 õppis ta Tallinna Draamateatri draamastuudios, 1946–1949 Eesti NSV Riiklikus Teatriinstituudis, mille ka lõpetas. Tema tuntuimad kursusekaaslased olid Jüri Järvet ja Gunnar Kilgas.
Pärast lõpetamist suunati kursus Võrru Lõuna-Eesti Teatrisse, mis oli rahalistes raskustes ning kus näitlejatel olid ebainimlikult halvad elamis- ja loometingimused. Lõuna-Eesti teater suleti mõne aasta pärast, Ellen Kaarmast ja Gunnar Kilgasest said Vanemuise näitlejad. Ellen Kaarma mängis kandvaid osi (üle 50 rolli) ja oli Vanemuise publiku lemmik.
Keeruline isiklik elu, ideoloogiline surve ja konfliktid vastuolulise teatrijuhi Kaarel Irdiga viisid emotsionaalse näitlejanna kriisini, mille tagajärjel ta 1967. aastal teatrist vallandati. Kuigi Tallinna Draamateatri tolleaegne peanäitejuht Ilmar Tammur oli kutsunud Ellen Kaarmat juba 1950. aastate lõpus Tallinna, oli selleks vaja Vanemuise luba, mida aga ei antud. Hiljem ei jätkunud tal enam jõudu ja tahet Tallinna minna. Ellen Kaarma suri 45-aastaselt Tartus.
Isiklikku.
Ellen Kaarma oli 1950–1952 abielus Gunnar Kilgasega. Hiljem elas ta koos Lembit Mägediga, kellega tal oli ühine poeg Tõnu Kilgas. 2012. aasta sügisel ilmus kirjastuselt Tänapäev raamat "Jutustamata lugu. Ellen Kaarma", mille kirjutas Ellen Kaarma muusikust pojatütar Hedvig Hanson. Tema poolvend Jaak Kaarma (sündinud aastal 1943) oli Indrek Toome valitsuses (aastatel 1988–1990) kultuuriminister.
Hino järv

Hino järv (ka Pugalo järv, Suur-Pugalo järv, Valgejärv või Henno järv) on järv Võrumaal Rõuge vallas, Missost 1,5 km lõunas Hino külas.
Järve pindala on 198,8 ha, olles Haanja kõrgustiku suurim ja saarterikkaim järv. Järv on pindalalt olnud suurem, sisaldades ka Hino Mustjärve. 19. sajandi keskel kaevati järve idakalda juurest kraav Pedetsi jõkke, mistõttu veetase langes. Järve suurim sügavus on 10,4 m, keskmine 3,1 m. Asub 180 m kõrgusel merepinnast.
Järve läbivool on nõrk ja põhi mudane. Järve kallastel elab palju linde.
Järv kuulub Hino maastikukaitseala piiridesse. Praeguse Hino maastikukaitseala kaitse-eeskirja järgi jaguneb kaitseala kaheks sihtkaitsevööndiks ning üheks piiranguvööndiks. Hino sihtkaitsevööndisse kuuluvad Hino järve saared Mar'asaar, Valgõsaar, Pikksaar, Pidu/ Reedosaar, Kõossaar ja Tsõõriksaar. Neil hoitakse kaitsealuste linnuliikide elupaiku. Et linnud saaksid rahus pesitseda, on seal kehtestatud inimeste liikumiskeeld 1. maist kuni 15. juulini.
Pulli järv

Pulli järv (ka "Pullijärv, Pullipõdra järv") on järv Võrumaal Rõuge vallas Misso aleviku loodeküljel.
Järv on ovaalse kujuga ja 63,1 ha suurune, suurim sügavus on 7,1 m ja keskmine 3,9 m. Asub 184,6 m kõrgusel merepinnast.
Läbivool on nõrk.
Järve kalastik on liigirikas, esineb särge, ahvenat, kiiska, haugi, viidikat, linaskit, latikat, lutsu, vingerjat ja angerjat.