tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Arkadi Popov

Arkadi Popov (sündinud 30. oktoobril 1971) on Eesti arst ja tervishoiujuht, aastatel 2020–2025 Lääne-Tallinna Keskhaigla juhatuse esimees, aastast 2025 AS-i Tallinna Haigla juhataja. Koroonapandeemia alguses Eestis oli ta Terviseameti kriisistaabi hädaolukorra meditsiinijuht.
Haridus.
Ta on õppinud Tartu Ülikoolis arstiteadust (lõpetas ülikooli ravi erialal 1995. aastal) ja Peterburis psühholoogiat.
Töö.
Popov on olnud Põhja-Eesti Regionaalhaigla kiirabikeskuse juhataja. Tema juhtimisel algatati Eestis telemeditsiini projekt, mis vahendab arstiabi üle interneti maale, väikesaartele ja kiirabiautodesse.
2019. aastal alustati Popovi eestvedamisel projekti Kopter, mille raames saadetakse liiklusõnnetuses raskelt vigastada saanud kannatanule appi PPA helikopter reanimobiilibrigaadiga ning patsient toimetatakse sündmuskohalt otse Põhja-Eesti traumakeskusse, mis võimaldab säästa kuni 45 minutit aega. Regionaalhaigla reanimobiilid hakkasid esimestena Eestis kasutama haiglaeelselt vereprodukte ja ultrahelidiagnostikat.
Popov on korraldanud kriisiõppusi. Näiteks 2006. aastal organiseeris ta õppuse "Pandora", kus harjutati Regionaalhaiglas valla pääsenud nakkushaiguse isoleerimist ning tõkestamist. Selle käigus kirjutati Regionaalhaigla jaoks kriisiplaan, mis sai peaaegu valmis. 2019. aastal harjutati tema käe all Ebola pandeemia käsitlemist. Sama aasta septembris korraldas Popov haiglatele suurõnnetuseõppuse "Pattaya tuul", kus harjutati reageerimist ohtliku viirusnakkuse leviku korral Aasiast Eestisse. Jälgides koroonaviiruse levikut Hiinas (enne kui see rahvusvahelise pandeemia mõõtmed võttis) ja nähes Wuhanis toimuvat hea kriisisimulatsiooni stsenaariumina, kavandas ta 2020. aasta sügiseks "Pattaya tuule" jätkuõppuse "Wuhani vaikus". Sealt pärinev viirus jõudis aga Eestisse juba enne plaanitud õppust.
24. märtsil 2020 määrati Popov ametisse terviseameti kriisistaabi hädaolukorra meditsiinijuhina. Terviseametile alluva meditsiinijuhi kohal oli tema ülesanne kuni 9. juunini koordineerida Eesti raviasutuste tegevust hädaolukorra vältel üle Eesti ning tal oli õigus anda korraldusi tervishoiuteenuste ümberkorraldamiseks.
Alates 5. detsembrist 2020 kuni 2025. aasta lõpuni on ta Lääne-Tallinna Keskhaigla juhatuse esimees. 
24. oktoobril 2025 valiti Arkadi Popov AS Tallinna Haigla juhatajaks, ta asub ametisse 1. novembrist. 
Arkadi Popov on Eesti Erakorralise Meditsiini Arstide Seltsi (2012. aastast) ja mittetulundusühingu Eesti Kiirabiliit (2015. aastast) juhatuse liige.
Popov on mänginud Ilmar Raagi mängufilmis "Kertu" (2013) kiirabimeeskonna juhti.
Tegevus poliitikas.
2021. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel kandideeris Popov Keskerakonna nimekirjas ja valiti 2438 häälega Tallinna linnavolikogu liikmeks.
Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, sai valimisringkonnas nr 3 (Tallinna Mustamäe ja Nõmme linnaosad) 1488 häält ning ei osutunud valituks.
Toevaheldus

Toevaheldus on ottode ja romaani kirikuarhitektuuri iseloomustav ehitustava, mille puhul basiilika kõrgseina arkaadis vahelduvad rütmiliselt piilarid ja sambad. Levis lisaks Saksamaale ka Prantsusmaal ja Itaalias.
Jaotus.
Esines kaks peamist toevahelduse tüüpi:
Lādzere

Lādzere on küla ("ciems") Kuramaal Lätis Talsi piirkonnas Vandzene valla edelaosas.
Küla jääb valla keskusest Vandzenest 4, piirkonna keskusest Talsist 19 ja Riiast 129 kilomeetri kaugusele. Lādzere on tekkinud endise Lādzere karjamõisa ("Ladsern, Ladsirn") keskuse juurde.
Külas kasvas aastani 2004 Läti suurim künnapuu Jaunoši ehk Lādzere künnapuu. Külla jääb ka Lādzere bussipeatus.
Mozzarella

Mozzarella on juust, mille ajalugu sai alguse Itaalia lõunaosas Battipaglia piirkonnas. "Mozzarella" juustu valmistatakse traditsiooniliselt Itaalia pühvli piimast pasta filata meetodil. Seda toodetakse samal meetodil ka lehmapiimast kogu Itaalias, teistes Euroopa riikides ja Ameerika Ühendriikides. 
"Mozzarella" juust on ümara kujuga, kergelt soolane, valge, pehme ja ainulaadse venivusega. Pühvlipiima eelistatakse lehmapiimale, sest pühvlipiim annab puhtama valge värvuse, mis on "mozzarella"'le iseloomulik. 
"Mozzarella" on valgurikas, sisaldades üle 22 grammi valku 100 g kohta, ja vähese süsivesikusisaldusega, sisaldades umbes 2 grammi süsivesikuid 100 g kohta. Üldiselt moodustavad suurema osa juustu rasvadest küllastunud rasvad.
Nimi "mozzarella" tuleneb itaaliakeelsest sõnast "mozza", mis tähendab "lõikama".
Valmistamine.
Ükskõik, kas kasutatakse lehma- või pühvlipiima, valmistatakse "mozzarella"'t alati "pasta filata" meetodil. Piima inkubeeritakse termofiilseid baktereid sisaldava vadakuga ja seejärel lisatakse see kohupiima moodustamiseks laabi. Kohupiim kuumutatakse vees või vadakus seni, kuni see muutub tekstuurilt elastseks. Kohupiim venitatakse, sõtkutakse ühtlaseks massiks ja vormitakse ümarateks pallideks ning seejärel valmib sellest "mozzarella". 
Säilitamine.
Värske "mozzarella" maitseb alati kõige paremini, kuid see säilib umbes nädal aega ka külmkapis kinnises karbis. Lisaks saab seda säilitada nõrgas soolvees, mida tuleks iga päev uuendada. "Mozzarella" on üks neist juustudest, mida saab külmutada ilma, et tekiks maitse- või struktuurimuutused. 
Kasutamine.
Kõige rohkem kasutatakse "mozzarella"'t pitsa peal ja mitmesuguste salatite koostisainena.
Serhi Martšenko

Serhi Martšenko (ukraina keeles "Сергій Михайлович Марченко"; sündinud 24. jaanuaril 1981 Makarivis Kiievi oblastis) on Ukraina majandustegelane ja poliitik. Ta on 20. märtsist 2020 Ukraina rahandusminister.
Elulugu.
Ta sündis 1981. aastal Makarivis Makarivi rajoonis Kiievi oblastis. Ta sai keskhariduse Makarivi 1. Keskkoolis. 2002. aastal omandas ta magistrikraadi riigi rahanduse juhtimises Ukraina Riiklikust Maksuteenistuse Akadeemiast.
Riigi teenistuses.
Ta oli 27. maist 2016 kuni 26. juulini Ukraina aserahandusminister. 21. augustist 2018 kuni 19. maini 2019 oli ta Ukraina Presidendi Administratsiooni ülema Ihor Rainini asetäitja. Alates 20. märtsist 2020 on ta Ukraina rahandusminister.
Isiklikku.
Ta on abielus ning tal on tütar ja poeg.
Keila Tankimägi

Keila Tankimägi on tehisküngas Harju maakonnas Keilas.
Tankimägi asub Keila mäe kõrgendikul, mille looduslik absoluutne kõrgus on 48 m. Tankimäe absoluutne kõrgus on 53,7 m.
Tankimägi on nime saanud Nõukogude okupatsiooni ajal Keilas tegutsenud tankipolgu järgi. Mäge on kutsutud ka Leinomäeks – aastatel 1995–2003 Keila linnapeana olnud Leino Mäe järgi.
Ajalugu.
Nõukogude ajal paiknes Loode-Keila metsades Nõukogude sõjaväe Eestis dislotseerunud 228. tankipolgu polügoon. Tankimäge kasutati tankide mäkketõusu ja -laskumise harjutamiseks.
Tankipolgu territooriumil tegutses aastatel 1990–1991 Interrinde piraatraadiojaam Nadežda, mille abil edastati venekeelseid raadiosaateid kolm korda päevas.
Pärast Nõukogude sõjaväe lahkumist 25. augustil 1994 hakati tankipolgu hooneid lammutama. Lammutusjäägid viidi Keila Terviseradade alale, peamiselt Tankimäele.
20. sajandi lõpus ja 21. sajandi alguses hakati Tankimäe ümbrusesse valdavalt lõuna ja ida poole arendama terviseradasid. Hoogsam areng sai alguse 2007. aastal.
Tegevused.
Tänapäeval on Tankimägi tuntud kelgunõlvana, mida läbivad Keila Terviseradade suusarajad. Küngast läbib ka 7 km matkarada.
Tankimäe ümbruses asetseb veel võrkpalliplats, 3 rulluisurada, laste seikluspark tarzanirajaga, BMX-rattarada, 2 jalgpalliväljakut ja kettagolfirada.
Mäel on peetud orienteerumisvõistlusi ja -päevakuid, koertekrossijookse, jalgrattavõistlusi, jüriööjookse jne.
Viited.
Terebovlja

Terebovlja (ukraina Теребовля, poola Trembowla) on linn Ukrainas Ternopili oblastis, Terebovlja rajooni halduskeskus. Terebovlja asub Ternopilist umbes 30 km lõunas.
Terebovljat on esmamainitud 1097. aastal, Magdeburgi linnaõigused sai 1389. aastal. Esimese Poola jagamise tagajärjel läks linn 1772. aastal Austria keisririigi võimu alla. Lühikest aega kuulus Terebovlja aastatel 1810–1815 Venemaa Keisririigile. 1918. aasta novembrist kuni 1919. aasta juunini oli Terebovlja Ukraina Rahvavabariigi koosseisus. 1919–1939 kuulus linn Poola koosseisu. 1939. aasta septembris hõivas Terebovlja Punaarmee ja mõni aeg hiljem annekteeriti linn Ukraina NSV osana Nõukogude Liidu koosseisu. Saksa väed vallutasid Terebovlja 6. juulil 1941, Punaarmee vallutas linna tagasi 23. märtsil 1944.
Ukraina 2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Terebovlja elanikest ukrainlasi 97,92%, venelasi 1,46%, poolakaid 0,30% ja valgevenelasi 0,10%.
Zbaraž

Zbaraž (ukraina "Збараж") on linn Ukrainas Ternopili oblastis, Zbaraži rajooni keskus. Asub Gnizna jõe ääres.
Linna on esmamainitud 1211. aastal. Linnaõigused sai 1939. aastal.
1569–1772 kuulus Rzeczpospolitale, 1772–1918 Austria-Ungarile (Galiitsiale) ja 1919–1939 Poola Vabariigi Tarnopoli vojevoodkonda.
Zbaražis sündis poola peaminister Ignacy Daszyński (1886–1936).
Souss

Souss on väga pehme pliiats, näiteks söest, nõest, või kriidipulbri ja sideaine (liimi) segust vormitud pulgake, mis võib olla must, valge, sangviini- või umbrapruun. Tänapäeval müüakse soussi sageli puitümbrises nagu pliiatseid.
Kasutamine.
Soussi võib kasutada nii märjalt kui kuivalt joonistamiseks.
Kuivalt kasutamiseks hõõrutakse souss peeneks ja kantakse hõõrlaga (tihedast paberirullist valmistatud poole kuni pooleteise cm jämedune pliiatsitaoline vahend) joonistusele. Võrreldes söega on soussi paberilt raskem eemaldada. Seepärast peaks joonistuse üldvormi enne paberile paika panema. Sousiga kaetud pindu saab hiljem pliiatsiga ja muude joonistusvahenditega üle töödelda. Kuid vastupidine pole võimalik, grafiidiga kaetud pinnale souss ei jää. 
Märjalt sarnaneb sousiga töötamine akvarellitehnikaga.
Paljassaare põik

Paljassaare põik on tänav Tallinnas Põhja-Tallinna linnaosas Paljassaare asumis.
Tänav sai nime 14. veebruaril 1958. Nimi on seotud Paljassaare teega.
Paagi tänav

Paagi tänav (13.06.1958) asub Tallinnas Põhja-Tallinna linnaosas Paljassaare asumis meremärkide nimerühmas: "paak -" lihtsa ehitusega kaldamärk, mille tipus on valge kilp või plinktuli. Läheduses asus ajavahemikul 13.06.1958 - 27.07.1984 ka Toodri tee: "tooder" - navigatsiooniohtude ja laevateede tähistamiseks ettenähtud paika ankurdatud, ujuki abil vees püsti seisev varras, mille tipus on korv, rist, kera või lipp.
Monastõrõska

Monastõrõska (ukraina Монастириська, poola Monasterzyska) on linn Ukrainas Ternopili oblastis Tšortkivi rajoonis, Monastõrõska linna"hromada" halduskeskus. Kuni 2020. aastani oli Monastõrõska rajooni halduskeskus. Monastõrõska asub Ternopilist umbes 61 km edelas.
Monastõrõskat on esmamainitud 1433. aastal, Magdeburgi linnaõigused sai 1454. aastal.
Ukraina 2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Monastõrõska elanikest ukrainlasi 98,87%, venelasi 0,72% ja poolakaid 0,21%.
Zalištšõkõ

Zalištšõkõ (ukraina Заліщики, poola Zaleszczyki) on linn Ukrainas Ternopili oblastis, Zalištšõkõ rajooni halduskeskus. Zalištšõkõ paikneb Dnestri vasakul kaldal, Ternopili oblasti ja Tšernivtsi oblasti piiril. Zalištšõkõ asub Ternopilist umbes 102 km lõunas.
Zalištšõkõt on esmamainitud 1340. aastal, Magdeburgi linnaõigused sai 1766. aastal.
Ukraina 2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Zalištšõkõ elanikest ukrainlasi 98,17%, venelasi 1,40% ja poolakaid 0,17%.
Artur Kuznetsov

Artur Ivanovitš Kuznetsov (vene "Артур Иванович Кузнецов"; 12. märts 1945 Lõuna vald Petserimaal (praeguse Venemaa haldusjaotuse järgi Laura külanõukogu Petseri rajoon Pihkva oblastis) – 11. mai 2025) oli Venemaa ametnik ning Eesti NSV ja Eesti riigitegelane ja füüsik. 
Ta lõpetas 1969. aastal Tartu Riikliku Ülikooli füüsika-keemiateaduskonna füüsikuna, 1975. aastal kaitses füüsika-matemaatika kandidaadi kraadi. 
1968–1990 töötas Kuznetsov Teaduste Akadeemia füüsika instituudis. 
Ta oli 24. aprill 1990 – 29. jaanuar 1991 rahvussuhete problemaatika eest vastutav minister Edgar Savisaare valitsuses. 
1991. aasta detsembris võttis Kuznetsov Venemaa kodakondsuse. Pärast Eestist lahkumist asus ta tööle Venemaa välisministeeriumis. 1992. aasta jaanuaris määrati Kuznetsov Venemaa suursaadikuks Eestis, kuid Eesti valitsus ei olnud nõus Kuznetsovi suursaadikuna aktsepteerima. Ta oli 1995–2002 Vene välisministeeriumi suursaadiku auastmes esindaja Kaliningradis.
Sniķeri

Sniķeri on küla ("mazciems") Kuramaal Lätis Talsi piirkonnas Vandzene valla loodeosas.
Küla asub Grīva jõe ääres. Sniķeris asub Sniķeri bussipeatus.
Sniķeri lähistel kasvavad kaks looduskaitsealust põlispuud - Zīlēni Väike tamm ja Zīlēni Suur tamm.
Skreite

Skreite on küla ("mazciems") Kuramaal Lätis Talsi piirkonnas Vandzene valla keskosas. Külas asub Ārsti bussipeatus.
Šumsk

Šumsk (ukraina Шумськ, poola Szumsk) on linn Ukrainas Ternopili oblastis, Šumski rajooni halduskeskus. Šumsk asub Ternopilist umbes 77 km põhjakirdes.
Asulat on esmamainitud 1149. aastal. Linnaõigused sai Šumsk 1999. aastal.
Ukraina 2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Šumski elanikest ukrainlasi 97,92%, venelasi 1,02% ja poolakaid 0,82%.
Vandzenes skola

Vandzenes skola (ka Vandzenes vidusskola, vanasti Vandzens muiža või Vandzenes muiža, tõlkes "Vandzene kool") on küla ("ciems") Kuramaal Lätis Talsi piirkonnas Vandzene valla keskosas.
Küla asub Šķēde jõe ääres. Vandzenes skola jääb valla keskusest Vandzenest 2, piirkonna keskusest Talsist 17 ja Riiast 139 kilomeetri kaugusele. Külas asub Vandzenes skola bussipeatus.
Küla on tekkinud endise Vandzene mõisa ("Wandsen") keskuse juurde. Mõisa häärberis tegutses aastani 2020 Vandzene põhikool, sealt edasi Vandzene keskkool.
Vandzene mõisa keskus, sealhulgas park, tall, tellistest sild, pruulikoda, kõrts, häärber, teenijate maja ja aednikumajake on kultuurimälestistena regionaalse kaitse all. Üheksa mõisa pargis kasvavat mändi ja üks sealsamas kasvava kuusk on looduskaitse all.
Pidhaitsi

Pidgaitsi (ukraina Підгайці, poola Podhajce) on linn Ukrainas Ternopili oblastis, Pidgaitsi rajooni halduskeskus. Pidgaitsi asub Ternopilist umbes 46 km edelas.
Asulat on esmamainitud 1416. aastal. Ürikutes on Pidgaitsit linnaks nimetatud esimest korda 1463. aastal. Magdeburgi linnaõigused sai Pidgaitsi 1539. aastal. 1772. aastal läks linn Esimese Poola jagamise tulemusel Austria keisririigi võimu alla. 1867. aastal sai Pidgaitsi maakonnakeskuseks. 1889. aasta mais hävis tulekahjus 75% linnast. 1919–1939 oli linn Poola koosseisus. 1939. aasta septembris hõivas linna Punaarmee ja mõni aeg hiljem annekteeriti Pidgaitsi Nõukogude Liidu koosseisu.
Ukraina 2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Pidgaitsi elanikest ukrainlasi 99,50% ja venelasi 0,41%.
Gennadi Golubkov

Gennadi Golubkov (sündinud 13. märtsil 1937 Jaroslavli oblastis) on Eesti poliitik.
Ta lõpetas aastal 1959 Mari Riikliku Pedagoogilise Instituudi matemaatik-füüsiku erialal.
1961. aastast töötas Aseri Keraamikatehases, aastatel 1983–1990 oli ta Aseri Keraamikatehase direktor.
11. aprillist 1990 kuni 29. jaanuarini 1992 oli ta ehitusminister Edgar Savisaare valitsuses.
Ta oli NSV Liidu Rahvasaadikute Kongressi liige.
1994. aastast on ta Keskerakonna liige.
Tšortkiv

Tšortkiv (ukraina Чортків, poola Czortków) on oblastilise alluvusega linn Ukrainas Ternopili oblastis, Tšortkivi rajooni halduskeskus. Tšortkiv asub Sereti jõe ääres.
Tšortkivi on esmamainitud 1427. aastal, Magdeburgi linnaõigused sai 1522. aastal. 1349–1569 kuulus Poola kuningriiki, 1569–1772 Rzeczpospolitasse (1672–1683 oli Osmanite riigi valduses). 1772–1810 ja 1815–1918 kuulus Austria-Ungarile (Galiitsiale), 1810–1815 Venemaale ja 1919–1939 Poola Vabariigi Tarnopoli vojevoodkonda. 1939 algas Nõukogude anneksioon. 1941–1944 kestis Saksa okupatsioon.
Kaluš

Kaluš (ukraina Калуш, poola Kałusz) on oblastilise alluvusega linn Ukrainas Ivano-Frankivski oblastis, Kaluši rajooni halduskeskus (ei kuulu ise rajooni koosseisu). Kaluš asub Ivano-Frankivskist umbes 27 km loodes.
Kalušit on esmamainitud 1437. aastal, Magdeburgi linnaõigused sai 1549. aastal.
Ukraina 2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Kaluši elanikest ukrainlasi 94,66%, venelasi 3,46%, valgevenelasi 0,20%, poolakaid 0,14%, moldaavlasi 0,06% ja juute 0,03%.
Röns

Röns on vald Austrias Vorarlbergi liidumaal Feldkirchi ringkonnas.
Röthis

Röthis on vald Austrias Vorarlbergi liidumaal Feldkirchi ringkonnas.
Satteins

Satteins on vald Austrias Vorarlbergi liidumaal Feldkirchi ringkonnas.
Kolomõja

Kolomõja (ukraina Коломия, poola Kołomyja) on oblastilise alluvusega linn Ukrainas Ivano-Frankivski oblastis, Kolomõja rajooni halduskeskus (ei kuulu ise rajooni koosseisu). Kolomõja asub Pruti jõe vasakul kaldal, umbes 49 km Ivano-Frankivskist lõunakagus.
Kolomõjat on esmamainitud 1240. aastal, Magdeburgi linnaõigused sai 1405. aastal.
Ukraina 2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Kolomõja elanikest ukrainlasi 92,35%, venelasi 5,01%, poolakaid 0,49%, valgevenelasi 0,29%, moldaavlasi 0,10% ja juute 0,08%.
Kolomõjas asub Põssanka muuseum.
Schlins

Schlins on vald Austrias Vorarlbergi liidumaal Feldkirchi ringkonnas.
Snjatõn

Snjatõn (ukraina Снятин, poola Śniatyn) on linn Ukrainas Ivano-Frankivski oblastis Kolomõja rajoonis. Kuni 2020. aastani oli Snjatõni rajooni halduskeskus. Snjatõn asub Pruti jõe vasakul kaldal, Ivano-Frankivskist umbes 84 km kagus ja Tšernivtsist ligikaudu 33 km loodes.
Snjatõnit on esmamainitud 1158. aastal, linnaõigused sai 1448. aastal.
Ukraina 2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Snjatõni elanikest ukrainlasi 97,98%, venelasi 1,20%, poolakaid 0,29% ja valgevenelasi 0,15%.
Schnifis

Schnifis on vald Austrias Vorarlbergi liidumaal Feldkirchi ringkonnas.
Sulz (Vorarlberg)

Sulz on vald Austrias Vorarlbergi liidumaal Feldkirchi ringkonnas.
Stūrīši (Lauciene vald)

Stūrīši (vanasti ka Stūriņi) on küla ("ciems") Lätis Talsi piirkonnas Lauciene vallas.
Küla asub valla keskusest Laucienest 9.5, piirkonna keskusest Talsist 5 ja Riiast 121 kilomeetri kaugusel. Suurem osa külast jääb Laidze valda ja moodustab ametlikult iseseisva küla.
Stūrīši kujunes Talsi kirikumõisa juurde. Aastal 1896 asutati sinna Talsi leprosoorium. Aastal 2007 liideti sealne haigla Läti Nakkushaiguste keskusega. Haiglakompleksist on osa Läti punase Risti sotsiaalhoolekandekeskuse «Stūrīši» käsutuses.
Külas asub Amenda kalmistu.
Aastal 2020 oli külas 6 elanikku. Aastal 2025 oli elanikke 5.
Übersaxen

Übersaxen on vald Austrias Vorarlbergi liidumaal Feldkirchi ringkonnas.
Viktorsberg

Viktorsberg on vald Austrias Vorarlbergi liidumaal Feldkirchi ringkonnas.
Weiler (Vorarlberg)

Weiler on vald Austrias Vorarlbergi liidumaal Feldkirchi ringkonnas.
Zwischenwasser

Zwischenwasser on vald Austrias Vorarlbergi liidumaal Feldkirchi ringkonnas.
Zwischenwasseris on kolm küla, Muntlix, Batschuns ja Dafins.
Čikstiņciems

Čikstiņciems on endine küla ("mazciems") Lätis Talsi piirkonnas Lauciene valla keskosas. Küla asus valla keskusest Laucienest 2, piirkonna keskusest Talsist 13 ja Riiast 118 kilomeetri kaugusel. Tänapäeval on Čikstiņciems Laucienega liidetud.
Fridriķmuiža

Fridriķmuiža on küla ("mazciems") Lätis Talsi piirkonnas Lauciene valla kaguosas. Küla asub Vārngrāvise oja ääres valla keskusest Laucienest 9,5, piirkonna keskusest Talsist 21 ja Riiast 110 kilomeetri kaugusel.
Küla on tekkinud endise Fridriķi või Pidriķi karjamõisa ("Friedrichshof") keskuse juurde.
Sarnõ

Sarnõ (ukraina Сарни, poola Sarny) on linn Ukrainas Rivne oblastis, Sarnõ rajooni halduskeskus. Sarnõ asub Slutši jõe vasakul kaldal, Rivnest umbes 86 km põhjakirdes.
Sarnõ on raudteesõlm.
Asula sai alguse 1885. aastal, kui rajati Rivne–Łuninieci ja Kovel–Korosteni raudteeliinide sõlmjaam.
Aastatel 1919–1939 kuulus Sarnõ Poola koosseisu. Sarnõ sai linnaõigused 1939. aastal.
Ukraina 2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Sarnõ elanikest ukrainlasi 94,67%, venelasi 
3,54%, valgevenelasi 1,05%, mustlasi 0,22%, poolakaid 0,14%, juute 0,06%, armeenlasi 0,05% ja asereid 0,04%.
Jugakäitur

Jugakäitur ehk veepaiskur ehk vesiturbiin on veesõiduki keret pikisuunas läbivas torus asuva turbiinpumbaga käiturseade, mille tekitatava veejoa jõud paneb veesõiduki liikuma.
Kirjeldus.
Jugakäituri toru sisendava asub reeglina veesõiduki kere põhja all (tavaliselt kaetud restiga, takistamaks risu imemist turbiini) ja väljundava ahtris allpool veeliini. Peamasina abil käitatav turbiin (või harvem surugaas) paneb veetorus vee kiiresti liikuma, paisates kerest välja veejoa. Väljuva veejoa suunda muudetakse kas 
1) rooliga – suunab juga kas otse või vasakule või paremale (veesõiduk liigub edasi, pöörab soovitud suunas); või 
2) siibritega – suunavad-põrgatavad joa kas võrdselt külgedele (veesõiduk seisab) või piki põhja tagasi (veesõiduk liigub tagasi). 
Jugakäituri eelis on madalas vees hõlpsam ja käiturile ohutum liikumise võime, hea manööverdusvõime ja suure kiiruse arendamise võime. Puuduseks on jõuseadme suurem ressursikulu ning süsteemi keerukam hooldus ja remont. 
Jugakäituriga veesõidukiga manöövrite tegemine erineb kuigipalju tavalisest sõukruvi ja tüüriga manöövritest, nõudes laevajuhilt eelnevat harjutamist või vähemalt läbiproovimist.
Lejaslabiņi

Lejaslabiņi on küla ("ciems") Lätis Talsi piirkonnas Lauciene valla lääneosas.
Lejaslabiņi rajati suvilapiirkonnana.
Küla asub Kurzeme kruusakarjäärist põhjas Lejaslabiņi järve ääres. Lejaslabiņi asub Talsi küngastiku maastikukaitseala läänepiiril. Küla jääb valla keskusest Laucienest 5,5, piirkonna keskusest Talsist 10 ja Riiast 114 kilomeetri kaugusel.
Elizabeth (New Jersey)

Elizabeth on linn USA-s New Jersey osariigis, Unioni maakonna suurim linn ja halduskeskus.
Elizabeth asub Newarki lahe ääres. Teisel pool Arthur Killi suudmeväina asub New Yorgi osariik. Üle Arthur Killi viib Staten Islandile Goethalsi sild. Elizabethi naaberlinnad on Linden edelas ja Newark põhjas.
Elanike arv on 2020. aasta rahvaloenduse andmetel 137 298. See on elanike arvult osariigi neljas linn. 2020. aastal oli Elizabethis ladinaameeriklaste osatähtsus 65,72%, millega oli Elizabeth suurima ladinaameeriklaste osatähtsusega suurlinn USA-s väljaspool California, Texase ja Florida osariiki.
Elizabeth sai linnaõigused 13. märtsil 1855. Linn on saanud nime New Jersey koloonia ühe esimese maaomaniku George Cartereti abikaasa järgi.
Elizabehti sõpruslinnad on Ribera Itaalias ja Kitami Jaapanis.
Edison (New Jersey)

Edison on väikelinn New Jersey osariigi Middlesexi maakonnas.
2017. aasta seisuga oli see rahvaarvu suuruselt kuues haldusüksus osariigis.
Algselt oli koha nimi Raritan, aga 10. novembril 1954 nimetati see seal tegutsenud Thomas Alva Edisoni auks Edisoniks.
Hunter x hunter

Hunter x Hunter(Jaapani keeles: ハンター×ハンタ) on Yoshihiro Togashi manga ja animatsiooni sari, kus 12 aastane poiss Gon Freecss otsib enda isa, Ging Freecss´i, ja selle käigus õpib, saab tugevamaks ning leiab sõpru. Togashi hakkas manga seeriat avaldama 16. märtsil 1998, ning ta avaldab seda tänapäevani. Esimene animatsiooni sari tuli välja aastal 1999 Nippon Animation režissöör Kazuhiro Furuhashi poolt, kus oli 62 episoodi. Esimele sarjale kaasnes ka kolm väiksemat sarja: , Hunter x Hunter: Yorkshin City Kanketsu-hen´´(8osa), ,Hunter x Hunter: Greed Island´´(8osa), ,Hunter x Hunter: Greed Island Final´´(14osa).
Teine animatsiooni sari tuli välja 2011 Madhouse režissöör Hiroshi Kojina poolt. Sarjas on 148 episoodi, ning sinna järgnevad 2 filmi: ,Hunter x Hunter Movie 1: Phantom Rouge´´ ja ,Hunter x Hunter Movie 2: The Last Mission´´. Mõlema animatsiooni sarja lugu on sama aga 2011 aasta oma on välimuselt ümbertehtud. 
Kokkuvõte.
Gon Freecss on 12-aastane poiss, kes elab Vaala saarel koos enda tädi Mito Freecss´i ja Mito vanaemaga. Vaala saar on väike kalastajate saar, kus on vananev põlvkond. Gon Freecss sai 9-aastaselt teada, et tema isa pole surnud ning et tema isa on ,Hunter´´. Tema isa, Ging Freecss, oli 12-aastaselt püüdnud kinni tohutult suure kala nimega "Numa no Nushi," et ta pääseks Hunter eksamit tegema. Sari hakkab sellega, et Gon on soos seda tohutut kala püüdmas, et tema saaks ka 12-aastaselt Hunter eksamit tegema minna. Goni tädi Mito oli Hunter eksami vastu, kuna see oli eksam, kus inimesed võivad surra. Kui Gon oli teel eksami asukoha poole, tekkis merel tohutu torm. Teised kandidaadid, kes läksid ka eksamit tegema, olid tormi pärast pikali maas ja oksendasid. Laeva kapten kutsus tema ja kaks isikut veel enda kabinetti. Need teised kaks inimest olid Kurapika ja Leorio Paladinight.
Park Seo-joon

Park Seo-joon (sünninimega Park Yong-kyu; sündinud 16. detsembril 1988) on Lõuna-Korea näitleja. Ta on tuntud teledraamadest "Kill Me, Heal Me" (2015), "She Was Pretty" (2015), " (2016–2017), "Fight for My Way" (2017), "What's Wrong with Secretary Kim" (2018) ja "Itaewon Class" (2020) ning filmidest "Chronicles of Evil" (2015), " Midnight Runners" (2017) ja "The Divine Fury" (2019). 
Lapsepõlv.
Park sündis Soulis. Ta läbis aastatel 2008–2010 kohustusliku ajateenistuse. 
Karjäär.
Park tegi oma näitlejadebüüdi 2011. aastal, esinedes Bang Yong-guki singli "I Remember" muusikavideos . Seejärel esines ta teledraamades "Dream High 2" (2012), "Pots of Gold" (2013), "One Warm Word" (2013), ja "A Witch's Love" (2014). 2013. aasta oktoobrist kuni 2015. aasta aprillini oli ta telesarja "Music Bank" saatejuht. 
Ta hakkas tuntust koguma 2015. aastal oma rollide eest kahes populaarses draamasarjas ""Kill Me, Heal Me“" ja ""She Was Pretty“" . Samal aastal linastus põnevusfilm "The Chronicles of Evil", kus Park mängis kõrvalosa. 
2016. aastal mängis Park peaosa ajaloolises noorte draamasarjas "" näitlejanna Go Ara kõrval. 
2017. aastal mängis Park peaosa noorte romantikasarjas, "Fight for My Way" koos Kim Ji-woniga . Teleseriaal oli Lõuna-Koreas ülipopulaarne ja tõusis sellel ajal reitingute tippu. Samal aastal mängis ta Kang Ha-neuliga oma esimeses täispikas kinofilmis: komöödilises märulifilmis "Midnight Runners" . Parkile anti parima uustulnuka auhind mitme suure filmiauhinna gala poolt, näiteks Grand Bell Awards ja Korea Filmikriitikute Ühingu Auhinnad . 
2018. aastal oli Park peaosas tvN-i romantilises komöödiadraamas "What's Wrong with Secretary Kim?" koos näitlejanna Park Min-youngiga . Sari oli populaarne ja Park sai oma esinemise eest kriitikutelt positiivseid arvustusi ning Korea ajakirjandus nimetas teda "romantiliste komöödiate meistriks". 
2019. aastal mängis Park peaosa õudusfilmis "The Divine Fury". Samal aastal oli Park Asiana Rahvusvahelise Lühifilmide Festivalil erikohtunikuks. 
2020. aastal mängis Park restoraniomanikku JTBC draamasarjas ""Itaewon Class"," mis põhines samanimelisel veebikoomiksil. Sari oli edukas ning seda kiideti huvitava süžee ja värvikate näitlemiste eest. Park näitleb ka jalgpallurina tulevases spordifilmis "Unistus", mille režissöör on Lee Byeong-heon. 
Mood.
Park oli esimene aasialasest meesmodell, kes reklaamis Tommy Hilfigeri brändi.
See (film)

"See" ("It") on 2017. aastal esilinastunud Ameerika Ühendriikide õudusfilm, mis põhineb Stephen Kingi samanimelisel romaanil. 
Filmi režissöör on Andy Muschietti, kes on tuntud filmi "Mama" järgi. Üks peaosatäitjaid on rootslane Bill Skarsgård, kes mängib filmi nimitegelast ja antagonisti Pennywise'i klouni. Film esilinastus 8. septembril 2017.
Filmi saatis tohutu edu, purustati mitu rekordit ja saadi enam kui 700 miljonit dollarit tulu.
Filmi järgmine osa "" esilinastus 6. septembril 2019.
Pļavas

Pļavas on küla ("ciems") Lätis Talsi piirkonnas Lauciene valla idaosas. Aastail 1945–1975 oli see Pļavase külanõukogu halduskeskuseks ja kandis nime Nariņciems.
Küla asub Pļavase järve ja Jādekša jõe kaldal. Pļavas jääb valla keskusest Laucienest 10,5, piirkonna keskusest Talsist 22 ja Riiast 123 kilomeetri kaugusele.
Pļavas on tekkinud endise Pļavase veski ja Stende–Ventspilsi kitsarööpmelise raudtee raudteejaama juurde. Külas asub Nariņciemsi baptistide koguduse palvemaja, sinna jääb ka Pļavase bussipeatus.
Looduskaitse all on mänd ümbermõõduga 2.81 m.
Bludenzi ringkond

Bludenzi ringkond on ringkond Austrias Vorarlbergi liidumaal.
Ringkonna halduskeskus on Bludenz.
Haldusjaotus.
Ringkond jaguneb 29 vallaks:
Kookospiim

Kookospiim on tehtud küpsetest kookospähklitest, mis on kookospalmi viljad. See on paksu konsistentsi ja rikkaliku kreemja tekstuuriga valge piimjas vedelik.
Kasutatakse magustoitudes, kastmetes, smuutides ja suppides. See sobib ka piima asemel inimestele, kellel on laktoositalumatus, kuna kookospiim ei sisalda laktoosi.
Tai ja teised Kagu-Aasia köögid kasutavad kookospiima. See on ka populaarne Hawaiil, Indias ja mõnes Lõuna-Ameerika ja Kariibi mere piirkonnas.
Valmistamine.
Kookospiima valmistatakse 10–13 kuu vanustest kookoseviljadest, mille tuum on veel kõva ja paks – siis on see täis süsivesikuid, õli ja aromaatseid ühendeid. Pärast viljade korjamist eemaldatakse pruun väliskest ning valge viljaliha peenestatakse ja keedetakse vees läbi. Seejärel pressitakse segu läbi sõela või marli. Lõpuks kookospiim pastööritakse ning villitakse purki, pudelisse või tetrapakki. Säilitatakse toatemperatuuril, kuna külmas muutub piim tahkeks.
Tervis.
Kookospähklid sisaldavad lipiidi lauriinhape, mis paljude teadlaste arvates toetab immuunsüsteemi. Samuti arvatakse, et sellel on antimikroobne ja põletikuvastane toime. Kookospiim sisaldab ka MCT õli, millel on kaalu alandav toime. On leitud, et kookospiim aitab tasakaalustada kolesteroolitaset. Kookospiim sisaldab ka kasulikke C- ja E-vitamiini, mis parandavad immuunsüsteemi, ning ka B-vitamiini, mis osaleb raku energia tootmises. Kuigi kookospiimas on palju küllastunud rasvu, on see palju tervislikum kui teised küllastunud rasvu sisaldavad tooted.
Depoo toidutänav

Depoo toidutänav on rühm söögikohti Reisijate tänaval Tallinnas.
Tegu Eestis unikaalse kontseptsiooniga, kus erinevad kohvikud ja pärimustoidupakkujad on end sisse seadnud merekonteineritesse, autentsetesse kirju ajaloolise taustaga rongivagunitesse ning rongide remondidepoosse. Toidutänavast on saanud atraktiivne täiendus kõrval paiknevale Telliskivi Loomelinnakule. Toidutänav on populaarne nii kogukonnaelanike, turistide kui ka piirkonnas töötavate inimeste seas.
Ajalugu.
1870. aastal valminud Balti raudtee peajaamaks oli Balti jaam. Otto Rudolf von Knüpfferi projekteeritud ilus jaamahoone avati 24. oktoobril (uue kalendri järgi 5. novembril) 1870. Tsaariaegse vaksalihoone paemüürid on suures osas alles 1967. aastal avatud uue jaamahoone sees. 
Koos Balti jaamaga avati 1870. aastal ka Balti Raudtee Peatehased nüüdse Telliskivi Loomelinnaku alal. Aastail 1873–1874 laiendati Balti Raudtee Peatehaseid ning ehitati kuuekohaline veduridepoo ja töökoda, mis on tänaseni säilinud peaaegu algsel kujul koos hilisemate juurdeehitustega. Hooned olid kasutusel veduridepoo, vaguniremonditsehhi- ja töökojana kuni 2015. aasta kevadeni. 19. sajandil Balti raudtee ehituseks Inglismaalt tellitud raudteerööpad hoiavad senini üleval Depoo kahe vaguni kohal olevat varikatust.
Plēsums

Plēsums on küla ("ciems") Lätis Talsi piirkonnas Lauciene valla lääneosas. 
Küla asub Lībagi valla piiril. Plēsums asub Talsi küngastiku maastikukaitseala läänepiiril. Küla jääb valla keskusest Laucienest 7,5, piirkonna keskusest Talsist 6,5 ja Riiast 117 kilomeetri kaugusele.
Plēsums rajati suvilapiirkonnana. Aastal 2020 oli külas 3 lanikku, aastal 2025 oli elanikke 4.
Radõvõliv

Radõvõliv (ukraina Радивилов, poola Radziwiłłów) on linn Ukrainas Rivne oblastis, Radõvõlivi rajooni halduskeskus. Radõvõliv asub Brodõst umbes 9 km kirdes ja Rivnest ligikaudu 88 km edelas.
Radõvõlivit on esmamainitud 1564. aastal. 1940–1993 oli linna nimi Tšorvonoarmiisk.
Ukraina 2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Radõvõlivi elanikest ukrainlasi 97,75%, venelasi 1,66% ja valgevenelasi 0,19%.
Irena Veisaitė

Irena Veisaitė (9. jaanuar 1928 Kaunas – 11. detsember 2020 Vilnius) oli juudi päritolu Leedu kirjandus- ja teatriteadlane ning teatrikriitik.
Aastatel 1934–1941 õppis ta Šolem Alejchemi nimelises Kaunase gümnaasiumis ja 1947 lõpetas Vilniuse Salomėja Nėrise nimelise keskkooli. 1953 lõpetas ta Moskva Riikliku Ülikooli, kus ta õppis saksa keelt ja kirjandust. 1963. aastal kaitses ta Leningradi Riiklikus Ülikoolis filoloogiateaduste kandidaadi kraadi. 
1953–1997 oli ta Vilniuse Pedagoogilise Instituudi õppejõud lääne-euroopa kirjanduse, saksa kirjanduse ja 20. sajandi teatri ajaloo alal. Alates 1965. aastast oli ta dotsent. 
1990. aastal oli ta Avatud Leedu Fondi ("Atviros Lietuvos Fondas") üks asutajatest ja oli kuni 1993. aastani selle asepresident ning 1993–2000 juhatuse esimees. 
Isiklikku.
Tema viimane abikaasa oli Eesti filmirežissöör Grigori Kromanov.
Ly Lasneri hõbekandik

Ly Lasneri hõbekandik on Eesti teatri rändauhind.
Draamastuudio teatrikooli I lend (Priit Põldroos, Leo Kalmet, Felix Moor, Johannes Kaljola, Kaarli Aluoja, Ilmar Nerep, Otto Aloe, Richard Kuljus jt) olid kinkinud Draamastuudio silmapaistvaimale naisnäitlejale Ly Lasnerile tema 15. aasta tööjuubeliks kandiku, millele olid graveeritud kõigi kinkijate allkirjad. 
Ly Lasneri ja Felix Moori tütar, Tallinna Linnateatris vanempiletöörina töötanud Sirje Moor kinkis kandiku 1998. aastal edasi Elmo Nüganenile. Idee kandik Nüganenile kinkida olevat Sirje Moori sõnul tulnud – selleks ajaks juba lahkunud – Salme Reegilt: „Elmo Nüganeni peaks Eesti Vabariik hoidma hõbekandikul!“
Hõbekandik anti Elmo Nüganenile üle 1998. aastal pärast ühte „Pianoola“ etendust publiku ees. Elmo Nüganen lubas panna kandiku rändama.
Jānis Vitenbergs

Jānis Vitenbergs (sündinud 8. mail 1985) on Läti poliitik, Läti majandusminister alates 3. juunist 2021. Ta oli majandusminister ka 2. aprillist 2020 kuni 14. maini 2021. Ta kuulus erakonda Kellele kuulub riik?, kuid vahetas 2021. aasta aprilli lõpus erakonda ning liitus Rahvuslaste Ühendusega.
Ta lõpetas 2005. aastal Läti kultuurikolledži ja 2008. aastal bakalaureusekraadiga Liepāja Ülikooli.
Ta on töötanud müügimehena mitmes ettevõttes.
2018. aasta Läti parlamendivalimistel Kellele kuulub riik? nimekirjas seimi liikmeks. Ta on kuulunud seimis rahvamajanduse, põllumajanduse ning keskkonna- ja regionaalpoliitika komisjoni.
Ta oli 2. aprillist 2020 kuni 14. maini 2021 Läti majandusminister (Arturs Krišjānis Kariņši valitsuses).
Ly Lasneri kõrvarõngad

Ly Lasneri kõrvarõngad on Eesti teatri rändauhind.
Ly Lasner tellis kõrvarõngad Alexandre Dumas’ näidendi „Daam kameeliatega“ esietenduseks Draamateatris. Kõrvarõngad on vormitud hõbedast ja mäekristallist ning neid kandis Ly Lasner ka August Sunne lavastuses. Hiljem olid kõrvarõngad Ly Lasneri ja Felix Moori tütre Sirje Moori käes. 
4. mail 2010, pärast lavastuse „Ma armastasin sakslast“ etendust, andis teatriloolane Lea Tormis kõrvarõngad üle Tallinna Linnateatri näitlejale Külli Teetammele.
Idee kinkida ema kõrvarõngad noorele ja andekale näitlejale – muutes hinnalised kõrvarõngad eri näitlejapõlvkondi siduvaks märgiliseks esemeks, nagu seda on Liina Reimani sõrmus, Anna Tamme – Lisl Lindau kõrvarõngad, Albert Üksipi – Rudolf Nuude taskukell või ka Ly Lasneri hõbekandik – sai Sirje Moor vestlusest teatriajaloolase Reet Neimariga.
Velda Otsuse hõbepeeker

Velda Otsuse hõbepeeker on Eesti teatri rändauhind, mis on mõeldud näitlejannale, kes on andelaadilt, loomingult ja inimlikult olemuselt lähedane Velda Otsusele; kelles on samasugust kindlameelsust, loovat nõudlikkust koos tagasihoidlikkuse ja täieliku pühendumisega lavakunstile ning kelle rollimängus on sõna, mõtte ja väljendusliku liikumise kooskõla. 
Velda Otsus kinkis 1979. aastal hõbepeekri tollasele Eesti Draamateatri näitlejannale Eneken Akslile. Eneken Aksel otsustas peekri "rändama panna" ja 24. oktoobril 2013, Velda Otsuse 100. sünniaastapäeva tähistamisüritusel Eesti Draamateatris loodigi uue rändauhinna traditsioon. 
Laureaadid.
Eseme algne omanik ja traditsiooni looja Eneken Aksel määras auhinna Eesti Draamateatri näitlejannale Laine Mägile. Rändese peab hoidjat vahetama kümne aasta jooksul.
Oskar Paulsen

Konstantin Alexander Oskar Paulsen (2. juuli 1869 Krementšuk – 20. oktoober 1942 Paderborn) oli Tallinnas elanud baltisakslasest keemik, kes leiutas 1896. aastal veekindla puiduliimi. 
Ta töötas alates 1893. aastast Alexander Martin Lutheri vineerivabriku laboratooriumis. Teda assisteerisid laboris naine Therese Paulsen (1870–19XX) ning alates 1930. aastast poeg Georg Paulsen (1905–1963). Paulsenid tegelesid vineeritehnoloogiaalase uurimistööga. Oscar oli Carl Wilhelm ja Christian Wilhelm Luther noorema nõbu. Paulsenid töötasid Lutheri vabrikus kuni 1939. aastani, mil nad lahkusid Eestist Saksamaale.
Viited.
__SISUKORRATA__
Nodularia

Nodularia on sinivetikate perekond, kuhu kuulub ligemale 21 liiki vetikaid. "Nodularia" liike võib leiduda nii mullastikus, avavees, bentoses kui ka perifüütonina.Perekonna tüüpliigiks peetakse riimveelistes veekogudes ulatuslikke toksilisi õitsenguid põhjustavat "Nodularia spumigena"'t. Samuti peetakse teadaolevatest "Nodularia" perekonna liikidest Läänemerel "Nodularia spumigena"'t kõige laiaulatuslikuma negatiivse mõjuga liigiks.
Klassifitseerimine.
"Nodularia" perekonna liikide klassifitseerimise aluseks on üldjuhul olnud vetikarakkude morfoloogilised ja ultrastrukturaalsed erinevused. Aluseks on olnud ka liigi võime toksiine toota, moodustada gaasiga täidetud vesiikuleid või ökoloogilised erinevused. Planktilisteks liikideks, mis toodavad gaasiga täidetud vesiikuleid loetakse näiteks "Nodularia spumigena"'t, "Nodularia baltica"'t, "Nodularia litorea"'d ja "Nodularia crassa"'t. Bentilisteks, perifüütonil või mullastikus elavad liigid, mis veepinnal ei hõlju on näiteks "Nodularia harveyana", "Nodularia sphaerocarpa" ja "Nodularia willei".
Läänemere õitsengud.
"Nodularia" perekonna planktiline vetikaliik "Nodularia spumigena" põhjustab Läänemeres suve teisel poolel sageli õitsenguid, mis võivad katta kuni 60 000 km2. Õitsengutele on iseloomulik tihe rohekat tooni vetikavaip, mis eelistab just Läänemere soolasemaid piirkondi. Ulatuslike õitsengute eelduseks on tihtilugu väga soe ja tuulevaikne ilm. Märkimisväärne on ka asjaolu, et "Nodularia" perekonna liikide jaoks on limiteerivaks toitaineks sageli just fosfor, mitte lämmastik. 
Toksilisus.
"Nodularia" perekonna vetikaliikidest on Läänemeres tugeva toksilise mõjuga vaid "Nodularia spumigena". "Nodularia spumigena" toksilisusest oldi teadlikud juba 19. sajandil, kuid alles 1970. aastate lõpus õnnestus teadlastel eraldada toksiin nodulariin. Nodulariin on olemuselt tsüklilise struktuuriga maksatoksiin, mis on võimeline põhjustama tõsist mürgistust loomadel, kes tarbivad õitsengukoldest vett. Samuti on kinnitust leidnud nodulariini kantserogeensed omadused. Kuigi "Nodularia spumigena" on võimeline koos eksisteerima ka teiste sinivetikaliikidega ning paljudest "Nodularia spumigena" õitsengukolletest on leitud liike nagu "Aphanozimenon" või "Flos-aquae", siis toksiine eritab vaid "Nodularia spumigena" ning bentoses vähemal määral "Nodularia sphaerocarpa". Seejuures on teada, et mitte kõik õitsengukolded pole toksilised, vaid ainult teatud keskkonnatingimuste saabudes eritab vetikas toksiine.
Chomutov

Chomutov (saksa "Komotau") on statutaarlinn Tšehhis Ústí maakonnas, Chomutovi ringkonna keskus. Linna läbib Chomutovka jõgi.
Asulat on esmamainitud 1252. aastal. Linnaõigused sai Chomutov 1396. aastal. 1421. aastal vallutasid ja rüüstasid linna hussiidid.
Alates 1992. aasta septembrist on Chomutovi vanalinn ajalooline linnakaitseala.
Kergejõustik olümpiamängudel

Kergejõustik on kuulunud suveolümpiamängude kavva alates moodsa olümpialiikumise sünnist 1896. aasta suveolümpiamängudel. Kergejõustikuprogrammi varasemad võistlused leidsid aset Vana-Kreeka olümpiamängudel kasutatud spordivõistlustel. Kaasaegne programm hõlmab kergejõustikuvõistlusi, maanteejooksuvõistlusi ja sportliku käimise võistlusi. Murdmaajooks oli kavas ka varasemates olümpiamängudel, kuid pärast 1924. aasta suveolümpiamänge sellest loobuti.
Spordialad.
Teatud võistlused on olnud väga erinevad. Aastatel 1900–1920 peeti köievedu kergejõustiku olümpiaprogrammi osaks, ehkki nüüd peetakse köievedu ja kergejõustiku spordialasid eraldi.
Meeste alad.
Pärast 10 km käimise asendamist 20 km käimisega peale 1952. aasta suveolümpiamänge pole meeste kergejõustikuprogrammile uusi võistlusi lisatud. Võistluste loetelu pole sellest ajast alates muutunud, välja arvatud 50 km käimise väljajätmine 1976. aasta suveolümpiamängudelt (IAAF korraldas eraldi sel aastal 50 km käimise maailmameistrivõistlused ja selle tulemusel taastati võistlus 1980. aastal). 50 km käimine on ainus meestele praegu korraldatav võistlus, mis pole aga naiste programmi kuuluv. Mitmevõistluses osalevad naised seitsmevõistluses ja mehed kümnevõistluses. Samas on lühikeses tõkkejooksus naistel kavas 100 meetri tõkkejooks ja mehed võistlevad 110 meetri tõkkejooksus. Viimane naiste ala, mis nimekirja lisati, oli 3000 meetri takistusjooks 2008. aasta suveolümpiamängudel Pekingis.
Meeste võistlusi on peetud kokku 52 alal. Praegune programm sisaldab 24 ala. Paljud lõpetatud alad olid sarnased tänapäevastele, kuid eri pikkusega, eriti takistusjooksu, tõkkejooksu ja käimisega seotud distsipliinides. Võistkondlikud võistlused on välistatud pärast 1924. aasta olümpiamänge. Kergejõustiku triatlon (ebaharilik võistlus, mida korraldati ainult üks kord ja kus osalesid kaugushüppes, laskespordis ja 100 meetri jooksus võistlevad sportlased) ja viievõistlus mitmevõistluse võistlusalana lõpetati järk-järgult kümnevõistluse kasuks. 1600 m teatejooks (võistkonnal tuli 1600 m läbida nii, et kaks esimest vahetust läbisid kumbki 200 m, kolmas jooksja jooksis 400 m ja viimase vahetuse jooksjal oli distantsi pikkuseks 800 m) asendati 4x100 m teatejooksu ja 4x400 m teatejooksuga 1912. aastal. Paigalthüppevõistlusi enam ei korraldata, samuti ei toimu mitmesuguseid muudetud viskevõistlusi, millega tehti katseid aastatel 1908 ja 1912. Murdmaajooks oli programmis aastatel 1912–1924 ja see on kergejõustiku kõige silmatorkavam ala, mida olümpiamängudel enam ei korraldata.
Naiste alad.
Naiste kergejõustikuvõistlused lisati suveolümpiamängude programmi 1928. aasta suveolümpiamängudel Amsterdamis. Esimesel korral toimus 5 võistlust (100 m, 800 m, 4 × 100 m teatejooks, kõrgushüpe ja kettaheide). Sellest ajast alates on naisteprogrammi pidevalt laiendatud ja kohandatud meeste programmiga. Naisteprogrammi ja meesteprogrammi vahel on ainult kolm erinevust: 100 m tõkkejooks (110 m meeste tõkkejooksu asemel), seitsmevõistlus (meeste kümnevõistluse asemel) ja ainult üks 20 km pikkune käimisvõistlus, kui meestel on nii 20 km, kui 50 km käimine.
Kopõtšõntsi

Kopõtšõntsi (ukraina Копичинці, poola Kopyczyńce) on linn Ukrainas Ternopili oblastis Gusjatõni rajoonis. Kopõtšõntsi asub Ternopilist umbes 55 km lõunakagus.
Kopõtšõntsit on esmamainitud 1443. aastal, Magdeburgi linnaõigused sai 1564. aastal. Lühikest aega oli Kopõtšõntsi aastatel 1672–1683 Osmanite riigi võimu all. 
Esimese Poola jagamise tulemusel läks linn 1772. aastal Austria keisririigi võimu alla. Lühikest aega oli linn Venemaa Keisririigi võimu all aastatel 1810–1815. Aastatel 1919–1939 oli linn Poola koosseisus.
Ukraina 2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Kopõtšõntsi elanikest ukrainlasi 97,96%, venelasi 1,17%, poolakaid 0,31% ja armeenlasi 0,20%.
Mežmāja

Mežmāja on küla ("mazciems") Lätis Talsi piirkonnas Lauciene valla loodeosas.
Külas asub Läti riikliku metsateenistuse metsauuringute baas. Mežmājasse on Euroopa Liidu toel rajatud ka dendraarium. Küla asub Talsi küngastiku maastikukaitsealal. Seal kasvab kolmteist looduskaitsealust harilikku ebatsuugat.
Ieleja

Ieleja on küla ("ciems") Lätis Talsi piirkonnas Lauciene valla lääneosas. 
Küla asub Talsi küngastiku maastikukaitsealal. Ieleja jääb valla keskusest Laucienest 6, piirkonna keskusest Talsist 6,5 ja Riiast 115 kilomeetri kaugusele.
Ieleja rajati suvilapiirkonnana.
Rocklandi maakond

Rocklandi maakond ("Rockland County") on maakond Ameerika Ühendriikides New Yorgi osariigis.
Strīķciems

Strīķciems on küla ("mazciems") Lätis Talsi piirkonnas Lauciene valla kirdeosas.
Küla asub Jādekša jõe ääres. Strīķciems jääb valla keskusest Laucienest 9,5, piirkonna keskusest Talsist 21 ja Riiast 122 kilomeetri kaugusele.
Vēži

Vēži on küla ("mazciems") Lätis Talsi piirkonnas Lauciene valla keskosas.
Küla asub valla keskusest Laucienest 4,6, piirkonna keskusest Talsist 15,5 ja Riiast 120,5 kilomeetri kaugusel. Külas asub Vēži bussipeatus.
Pļavmuiža

Pļavmuiža on küla ("mazciems") Lätis Talsi piirkonnas Lauciene valla kirdeosas.
Küla asub Jādekša jõe kaldal. Pļavmuiža jääb valla keskusest Laucienest 8,5, piirkonna keskusest Talsist 20 ja Riiast 121 kilomeetri kaugusele.
Pļavmuiža on tekkinud endise Pļavase karjamõisa ("Plawen") juurde. Mõisa peahoones asus varem kohalik kool, tänapäeval asuvad seal kohalik rahvamaja ja raamatukogu. Külas asuvad ka Pļavase kalmistu ja Pļavu skola bussipeatus.
Vagargals

Vagargals on küla ("mazciems") Lätis Talsi piirkonnas Lauciene valla kirdeosas.
Küla jääb valla keskusest Laucienest 10,5, piirkonna keskusest Talsist 22 ja Riiast 123 kilomeetri kaugusele.
Garlene

Garlene on küla ("ciems") Lätis Talsi piirkonnas Lauciene valla põhjaosas.
Küla asub valla keskusest Laucienest 6.5, piirkonna keskusest Talsist 18 ja Riiast 123 kilomeetri kaugusel. Külas on Garlene bussipeatus.
Garlene kujunes endise Garlene mõisa ("Gargeln, Alt-Gargeln") juurde. Külast kirdes asub Okte lennuväli.
Subotica

Subotica (serbia kirillitsas Суботица; ungari keeles "Szabadka") on linn Serbia põhjaosas Vojvodina autonoomses piirkonnas, Põhja-Bačka ringkonna keskus, Subotica valla keskus.
Subotica on Serbia põhjapoolseim linn, suuruselt Serbia viies ja Vojvodina teine linn (Novi Sadi järel). 2011. aasta seisuga oli linnas 97 910 ja tiheasustusalal 105 681 elanikku.
Subotica jääb Novi Sadist 95 km kaugusele põhja suunas. Suboticast on Ungari piirini 5 km.
Kolmandik elanikkonnast on ungarlased.
Linnas asuvad Novi Sadi Ülikooli majandusteaduskond, ehitusteaduskond ja ungarikeelse õppega pedagoogikateaduskond.
Aastatel 1897–1974 oli linnas trammiliiklus.
Linarese maleturniir

Linarese rahvusvaheline maleturniir (hispaania keeles "Torneo Internacional de Ajedrez Ciudad de Linares") on Hispaanias Linareses korraldatav rahvusvaheline maleturniir. 
Linarese turniiri korraldatakse alates 1978. aastast; aastatel 1988–2010 peeti turniiri igal aastal (v.a 1996). Pärast 2010. aastat pole turniiri rahaliste raskuste tõttu korraldatud.
Esimese turniiri (nn meistriturniiri, V kategooria turniir) võitis rahvusvaheline meister Jaan Eslon Rootsist. Edaspidi toimusid suurmeistriturniirid, mis hiljem (1998. aastast) muutusid maailma tugevaimate maletajate jõukatsumisteks (XX ja XXI kategooria turniirid).
Aastatel 2006–2008 peeti turniiri esimene ring Mehhikos Morelias ja teine ring Linareses.
Aynur Sofiyeva

Aynur Məmmədiyyə qızı Sofiyeva (sündinud 19. juulil 1970 Qaxis Qaxi rajoonis Aserbaidžaani NSV-s) on Aserbaidžaani poliitik, maletaja ja malefunktsionäär, naiste suurmeister (1991). 
Sofiyeva lõpetas 1991. aastal Bakuu Riikliku Ülikooli ajakirjandusteaduskonna ja 2001. aastal samas ülikoolis õigusteaduskonna. Poliitikas alates 1995. aastast. Aastatel 2002–2005 oli ta Aserbaidžaani parlamendi (Milli Məclis) teise koosseisu liige ja 2002–2007 ühtlasi Aserbaidžaani Maleföderatsiooni president. 2007. aastal määras Aserbaidžaani president İlham Əliyev Sofiyeva perekondade, naiste ja laste probleemidega tegeleva riikliku komitee aseesimeheks. Kohe pärast ametissemääramist teatas Sofiyeva, et ta lahkub maleföderatsiooni presidendi ametikohalt.
Maletaja.
Maletajana tuli Sofiyeva 15-aastaselt 1985. aastal Aserbaidžaani naiste malemeistriks. 1986. aastal tuli NSV Liidu noortemeistriks. 1988. aastal andis FIDE talle naiste rahvusvahelise meistri nimetuse. 1989. aastal võitis ta hõbemedali NSV Liidu naiste meistrivõistlustel. 1990. aastal tuli Santiagos naisjuunioride maailmameistrivõistlustel teiseks. 
Sofiyeva sai naiste suurmeistriks 21-aastaselt 1991. aastal (esimesena moslemi naismaletajaist). 
Novembris 1991 mängis Sofiyeva Suboticas tsoonidevahelisel turniiril (35 osavõtjat, Šveitsi süsteem), kus jäi jagama 8.–12. kohta. Juulis-augustis 1993 Jakartas tsoonidevahelisel turniiril (39 osavõtjat, Šveitsi süsteem) pääses seitse paremat pretendentide turniirile. Sofiyeva jagas 6.–8. kohta. Järelmatš jättis ta edasipääsukohata. 
Võistkondlik esinemine.
Sofiyeva on osalenud kahel naiste maleolümpial (1992, 1994). Mõlemal korral mängis ta naiskonna esimesel laual (1992. aastal Manilas tuli Aserbaidžaani naiskond seitsmendaks).
Mahir Məmmədov

Mahir Ələsgər oğlu Məmmədov (sündinud 20. augustil 1962 Bakuus) on aserbaidžaani ettevõtja ja maletegelane.
Məmmədov lõpetas 1984. aastal Bakuus Aserbaidžaani Ehitusinstituudi tööstus- ja tsiviilehituse teaduskonna. Aastatel 1991–1993 õppis ta aspirantuuris. Aastatel 1995–2002 töötas mitme välisettevõtte Aserbaidžaani esinduse peadirektorina, 2002–2006 oli M Buildingu direktor. 2006. aastast on ta SOCAR Energy Georgia peadirektor.
Məmmədov on 2018. aastast FIDE viitsepresident. Ühtlasi on ta Aserbaidžaani Maleföderatsiooni asepresident ja Musta Mere Maade Maleassotsiatsiooni president. Ta tegutseb ka võistluskorraldajana ja saanud FIDE-lt 2013. aastal rahvusvahelise organisaatori nimetuse.