tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Konstantin Hiob

Konstantin Hiob (10. november 1887 Sangaste vald, Tartumaa – 8. jaanuar 1942 Sevurallag, Stupino, Sverdlovski oblast) oli Eesti kohtunik ja õigeusu vaimulik.
Ta lõpetas Riia Vaimuliku Seminari 1909. aastal, 1921–1927 (lõpetas) õppis Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas.
Konstantin Hiob oli aastail 1909–1911 köster Haapsalus, 1911–1916 Kõmsi, 1916–1922 Kähri, 1922–1928 Jõõpre preester, 1928–1934 Viljandi-Pärnu Rahukogu kohtuameti kandidaat, 1934–1935 Mustvee ja 1935–1940 Võru 3. jaoskonnakohtunik. 
Ta arreteeriti NKVD poolt Võrus. Suri vangilaagris.
Otto Puusta

Otto Friedrich Puusta (kuni 1926. aastani Otto Friedrich Puutsa; 24. september 1896 Tartu – 6. veebruar 1984 Göteborg) oli Eesti kohtunik ja kunstnik.
Ta õppis 1917. aastal Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas ja matemaatikaosakonnas, 1918 agronoomiaosakonnas 1920–1929 (lõpetas) õigusteaduskonnas, Üliõpilasselts Raimla vilistlane.
Otto Puusta osales Vabadussõjas, oli 1921–1922 Läänemaa Ühisgümnaasiumi ja õpetajate seminari, 1923–1930 Hugo Treffneri Gümnaasiumi kehalise kasvatuse õpetaja, 1930–1936 Tartu Ringkonnakohtu kohtuameti kandidaat, 1936–1938 Petseri 2., alates 1938. aastast Tallinna 3. jaoskonnakohtunik. 
1944. aastal põgenes ta Rootsi.
Burhard Sulke

Burhard Gustav Theodor Sulke (ka Burchard Gustav Theodor Sulke; 28. mai 1903 Saratov – surmaaeg ja -koht teadmata) oli Eesti kohtunik.
Ta õppis 1920. aastal Siberi 1. Kadetikorpuses Omskis, 1921–1923 Valdivostoki Kaug-Ida Pedagoogilises Instituudis, 1923–1924 Frankfurdi ülikooli kaubandusteaduskonnas, 1924–1928 (lõpetas "cum laude") Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas.
1923. aastal opteerus ta Eestisse, oli 1929–1938 Viljandi Ringkonnakohtu kohtuameti kandidaat, alates 1938. aastast Petseri 3. jaoskonnakohtunik.
Elmar Peetsu

Elmar Peetsu (17. juuni 1904 Kõrenduse, Kudina vald, Tartumaa – 29. oktoober 1971 Toronto) oli Eesti kohtunik.
Ta õppis aastail 1924–1931 (lõpetas) Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas, Eesti Üliõpilaste Seltsi liige.
Elmar Peets oli aastail 1932–1939 Tartu Ringkonnakohtu kohtuameti kandidaat, 1939–1944 kohtunik Võrus. 
1944. aastal põgenes ta Saksamaale, kust läks 1947. aastal Inglismaale, sealt edasi Kanadasse.
Karl Eenmaa

Karl Eenmaa (kuni 1937. aastani Karl Einmann; 10. märts 1901 Tartu – 14. jaanuar 1961 Los Angeles) oli Eesti kohtunik.
Ta lõpetas 1921. aastal Hugo Treffneri Gümnaasiumi, õppis 1921–1925 (lõpetas) Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas, Eesti Üliõpilaste Seltsi vilistlane.
Karl Eenmaa osales Vabadussõjas, oli 1926–1929 Tartu-Võru Rahukogu kohtuameti kandidaat, 1929–1935 Tartu 5. jaoskonna abiprokurör, 1935–1940 Rakvere Ringkonnakohtu liige, alates 1937. aastast abiesimees ja kriminaalosakonna esimees. Aastail 1941–1944 oli ta Tartu Ringkonnakohtu liige, alates 1943. aastast kriminaalosakonna esimees. 
1944. aastal põgenes ta Saksamaale, kust siirdus USA-sse.
Ernst Grünreich

Ernst Peter Friedrich Grünreich (28. märts 1894 Võru – 1. juuli 1956 Detmold, Saksamaa) oli Eesti kohtunik.
Ta õppis 1914. aastal Lazarevi Idakeelte Instituudis, 1915–1916 Moskva ülikooli ajaloo-keele- ja 1920–1924 Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas.
Ernst Grünreich osales Esimeses maailmasõjas ja Vabadussõjas, 1924–1927 oli ta kohtuameti kandidaat, 1927–1935 Rakvere-Paide Rahukogu 2. jaoskonna abiprokurör, 1935–1939 Rakvere ringkonnakohtu liige. 
1939. aastal asus ta Saksamaale.
Mihkel Hurt

Mihkel Hurt (4. jaanuar 1900 Himmaste, Vana-Koiola vald, Võrumaa – 24. aprill 1981 Chicago) oli Eesti kohtunik.
Ta lõpetas 1922. aastal Hugo Treffneri Gümnaasiumi, õppis aastail 1922–1927 (lõpetas) Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas, Eesti Üliõpilaste Seltsi vilistlane.
Mihkel Hurt osales Vabadussõjas ja oli 1927–1932 Rakvere-Paide Rahukogu kohtuameti kandidaat. Aastatel 1932–1935 oli ta Rakvere jaoskonna kohtu-uurija, 1935–1938 Rakvere Ringkonnakohtu abiprokurör Narvas, 1938–1940 ja 1942–1944 Rakvere Ringkonnakohtu liige. 
1944. aastal põgenes ta Saksamaale, kust siirdus USA-sse.
Ferdinand Ilves

Ferdinand Ilves (20. mai 1900 Puurmani vald, Tartumaa – 23. mai 1963 Rakvere) oli Puurmani ja Kursi vallavanem aastail 1931–1944.
Ta õppis aastail 1922–1923 Tartu Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonnas ning aastail 1923–1929 ja 1933–1934 õigusteaduskonnas.
Ta osales Vabadussõjas.
Voldi põllumeeste konvendi ja 1938. aastal valitud Tartu maavolikogu liige.
Friedrich Must

Friedrich Aleksander Must (11. oktoober 1896 Tartu – 17. august 1985 Paramus, Bergen, New Jersey) oli Eesti kohtunik.
Ta õppis aastail 1919–1920 Tartu Ülikooli keemiaosakonnas ja 1920–1924 õigusteaduskonnas, Korporatsioon Sakala liige.
Friedrich Must osales Vabadussõjas, oli 1924–1929 Tartu-Võru Rahukogu kohtuameti kandidaat, 1929–1938 Narva 1. jaoskonnakohtunik, alates 1938. aastast Tallinna Ringkonnakohtu liige. 
1944. aastal põgenes ta Saksamaale, kust siirdus USA-sse.
Benvenuto Cellini

Benvenuto Cellini (hääldus: [benveˈnuto tʃelˈlini]; 3. november 1500 Firenze – 13. veebruar 1571 Firenze) oli Itaalia kullassepp, skulptor, maalikunstnik, sõdur ja muusik, kes on samas ka tuntuks saanud autobiograafia autor. Ta oli üks tähtsamaid manerismi kunstnikke.
Elukäik.
Noorus.
Benvenuto Cellini sündis Firenzes Itaalias. Tema vanemad olid Giovanni Cellini ja Maria Lisabetta Granacci. Enne esimese lapse sündi olid nad olnud abielus juba kaheksateist aastat. Benvenuto oli pere teine laps. Maaomanikust pillimehe ja muusikariistade valmistaja pojana oli Cellinil esimene tõsisem kokkupuude seadusega varases nooruses, kui ta pagendati sünnilinnast väidetava osaluse eest kakluses. Seega ei piirdunudki tema varajane kunstiline koolitus üksnes Firenze kullassepa Marconega (Antonio di Sandro), vaid ta sai koolitust ka Siena kullassepalt Francesco Castorolt. Pärast Bologna ja Pisa külastamist lubati Cellinil naasta Firenzesse ja jätkata oma tööd seal.
Friedrich Praggi

Friedrich Praggi (31. detsember 1899 Vastse-Koiola, Peri vald, Põlva kihelkond, Võrumaa – 20. jaanuar 1961) oli Eesti kohtunik.
Ta osales Vabadussõjas.
Ta lõpetas 1920. aastal Võrumaa Rahvahariduse Seltsi Poeglaste Gümnaasiumi. Ta õppis aastatel 1920–1924 (lõpetas) Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas. Akadeemiliselt oli ta Eesti Üliõpilaste Seltsi liige.
Aastatel 1925–1930 oli ta Tartu-Võru Rahukogu kohtuameti kandidaat, alates 1930. aastast Järva-Jaani jaoskonnakohtunik. 
1949. aastal oli ta Võrumaa TSN Täitevkomitee ametnik.
Isiklikku.
Tema poeg oli põllumajandusteadlane Jaan Praggi.
Heinrich Luiga

Heinrich Luiga (18. august 1900 Torma kirikumõis, Võtikvere vald, Tartumaa – 2. august 1961 Tallinn) oli Eesti kohtunik.
Ta lõpetas 1920. aastal Hugo Treffneri Gümnaasiumi, õppis aastail 1920–1921 Tartu Ülikooli keemiaosakonnas ja 1921–1926 (lõpetas) õigusteaduskonnas, Eesti Üliõpilaste Seltsi vilistlane.
Heinrich Luiga osales Vabadussõjas, oli Viljandi-Pärnu ja Rakvere-Paide Rahukogu kohtuameti kandidaat, Jõhvi jaoskonnakohtunik, hiljem kohtunik Tallinnas. 
Pärast Teist maailmasõda oli ta Kunstide Valitsuse ametnik.
Aadu Külaots

Aadu Külaots (kuni 1926. aastani Aadu Küllaotsa; 4. aprill 1891 Raiküla vald, Harjumaa – 23. detsember 1961 Hartford, Connecticut, USA) oli Eesti kohtunik.
Ta õppis aastail 1925–1931 (lõpetas) Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas.
Aadu Külaots oli aastail 1912–1915 ja 1918–1919 Tallinna-Haapsalu Rahukogu kantseleiametnik, 1921–1932 Kohtupalati kriminaalosakonna ametnik, 1932–1935 kohtuameti kandidaat, alates 1935. aastast Paide jaoskonnakohtunik. 
1944. aastal põgenes ta Saksamaale, kust siirdus 1949. aastal USA-sse.
Johannes Mõtte

Johannes Mõtte (14. aprill 1898 Laiuse vald – 26. jaanuar 1939 Rakvere) oli Eesti kohtunik.
Ta õppis aastail 1923–1927 (lõpetas) Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas, Korporatsioon Ugala vilistlane.
Johannes Mõtte osales Vabadussõjas 2. jalaväepolgu koosseisus, oli 1922–1923 politseiametnik Tartus, 1923–1929 Riigikohtu ametnik, 1926–1929 administratiivosakonna sekretär, 1929–1930 Tartu-Võru Rahukogu sekretär, 1930–1931 Petseri ja Narvataguste maade kinnistuskomisjoni liige, 1931–1933 vandeadvokaat Tartus, 1933–1935 Tartu-Võru Rahukogu kohtuameti kandidaat, 1935–1938 Lüganuse jaoskonnakohtunik ja 1938–1939 Rakvere 1. jaoskonnakohtunik.
Accademia delle Arti del Disegno

Accademia delle Arti del Disegno ('Joonistuskunstide akadeemia') Firenzes edendab kunstiteoste kaitsmist Itaalias. Cosimo I de' Medici poolt 13. jaanuaril 1563 arhitekt Giorgio Vasari soovitusel asutatud institutsioon oli esimene joonistusõppeasutus (akadeemia) Euroopas.
Institutsiooni esialgne nimi oli "Accademia e Compagnia delle Arti del Disegno" ('Joonistuskunstide akadeemia ja ühing'). Ühinguga pidid liituma kõik Toscana tegevkunstnikud, akadeemia liikmeteks olid vaid Cosimo õukonna kõige väljapaistvamad kunstiinimesed, kelle ülesandeks oli valvata kogu "kunstitoodangu" järele Medicite valduses. 
Institutsiooni lugupeetavust on suurendanud selliste akadeemikute nagu Michelangelo Buonarroti, Francesco da Sangallo, Agnolo Bronzino, Benvenuto Cellini, Giorgio Vasari, Bartolomeo Ammannati, Giambologna, Tizian, Tintoretto, Palladio jt panus. Esimese naisena võeti akadeemiasse vastu Artemisia Gentileschi.
Suurhertsog Pietro Leopoldo vabastas ühingu 1784. aastal ametialasest vastutusest teostada järelevalvet "kunstitoodangu" üle, mis jäi 1583. aastal asutatud Kaunite kunstide akadeemia kanda. 
Akadeemia peakorter asub praegu "Arte dei Beccai" palees. Institutsiooni tegevusalad jagunevad kuude gruppi: maal, skulptuur, arhitektuur, kunstiajalugu, humanitaar- ja reaalalad. 
Rahvusvahelise kuulsusega akadeemikute hulgas on
Aeg-ajalt väljaantava auakadeemiku tiitliga tunnustatute hulgas on Jasper Johns, Alberto Ronchey, Giulio Andreotti, Louis A. Waldman, Nobeli auhinna laureaat Rita Levi-Montalcini ning Pritzkeri auhinna laureaadid Philip Johnson, Jørn Utzon, Robert Venturi ja Renzo Piano.
Akadeemia president on arheoloogiaprofessor Luigi Zangheri.
Felix Hallik

Felix Hallik (22. september 1902 Kuigatsi vald, Tartumaa – 25. märts 1986 Stockholm) oli Eesti kohtunik.
Ta õppis aastail 1923–1927 (lõpetas) Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas, Eesti Üliõpilaste Seltsi vilistlane.
Felix Hallik oli aastail 1929–1935 Tartu-Võru Rahukogu kohtuameti kandidaat, 1935–1939 Tartu Ringkonnakohtu abiprokurör, 1939–1940 Rakvere Ringkonnakohtu liige, 1941–1942 Tartu kriminaalkohtu prokuröri kt, 1942–1944 Tallinna Ringkonnakohtu liige, Kohtukoja prokuröri vanemabi. 
1944. aastal põgenes ta Rootsi.
Heinrich Viidekop

Heinrich August Viidekop (USA-s kasutas ka eesnime Henry; 4. juuni 1901 Reiu vald, Pärnumaa – 1985 Delaware, USA) oli Eesti kohtunik.
Ta õppis aastail 1925–1929 Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas.
Heinrich Viidekop oli aastail 1920–1924 kantseleiametnik Pärnu 2. jaoskonnakohtuniku, 1924–1929 Pärnu 1. jaoskonna kohtu-uurija juures, 1929–1938 Viljandi Ringkonnakohtu kohtuameti kandidaat, 1930–1938 ka ringkonnakohtu üldsekretär, 1938 Paide jaoskonna kohtu-uurija, alates 1939. aastast Rakvere 1. jaoskonnakohtunik. 
1944. aastal põgenes ta Saksamaale.
Isohaliin

Isohaliin ehk samasoolsusjoon on joon, mis ühendab kaardil punkte, kus vee soolsus on ühesugune.
Elbert Vaabo

Elbert Vaabo (23. detsember 1906 Mäetaguse – 26. veebruar 2013) oli eesti pikaealine. 
Ta oli vanim eesti mees ja Ida-Viru maakonna vanim elanik. Ta elas Iisakus 106-aastaseks.
Fuchū

Fuchū on linn Jaapanis Tōkyō prefektuuris. Asub Tōkyōst läänes Tama jõe ääres.
Oscar Casanovas

Oscar Casanovas (15. mai 1914 Avellaneda, Suur-Buenos Aires, Buenos Airese provints – 1987) oli Argentina poksija.
Casanovas võitis sulgkaalus (kuni 126 naela ehk 57,2 kg) 1936. aasta Berliini olümpiamängude poksivõistlustel kuldmedali ja tuli olümpiavõitjaks.
Casanovas poksis detsembrist 1938 kuni augustini 1940 elukutselisena ning pidas kokku 2 kohtumist, millest võitis 1 ja kaotas 1 (selle nokaudiga) kohtumise.
Ika kivid

Ika kivid on Peruust Ika linnast leitud andesiitkivimid, mille peal on mitmesugused joonised, mis muuhulgas kujutavad inimeste ja dinosauruste kooselu. Need arvatakse olevat Peruu kohalike elanike nüüdisaegne pettus. Samas väidetakse ka, et esimesed sellised kivid leidsid hispaanlased Peruust juba 16. sajandil. Praeguse ajalookäsitluse kohaselt ei ole võimalik, et dinosauruste ajal oleksid inimesed elanud. Neid kivisid kogub ja populariseerib Peruu füüsik Javier Cabrera.
Poks 1936. aasta suveolümpiamängudel

11. suveolümpiamängude võistlused poksis peeti 10.–15. augustil 1936 Berliinis Saksamaal. Võistluspaik oli Deutschlandhalle, võisteldi kaheksas kaalukategoorias.
Osalejad.
Võistlustel osales 179 võistlejat 31 riigist. Vanim osaleja oli Lajos Szigeti (Ungari; sündinud 27. novembril 1906) ja noorim Walter Siegfried (Šveits; sündinud 21. märtsil 1919). Eestit esindas sulgkaalus (kuni 126 naela ehk 57,2 kg) Evald Seeberg ja kergekaalus (kuni 135 naela ehk 61,2 kg) Nikolai Stepulov.
Val Barkeri karikas.
Briti poksitegelase Val Barkeri mälestuseks hakati võistluse parima tehnikaga poksijale andma Val Barkeri karikat. Selle sai kärbeskaalu (kuni 112 naela ehk 50,8 kg) pronksmedalivõitja Louis Laurie (USA).
Medalitabel.
Kokku sai medaleid 13 riigi võistlejad.
Punktitabel.
Kokku said olümpiasüsteemi punkte 24 riigi võistlejad.
Kärbeskaal (kuni 112 naela ehk 50,8 kg).
24 võistlejat
Kukk-kaal (kuni 119 naela ehk 54 kg).
24 võistlejat
Sulgkaal (kuni 126 naela ehk 57,2 kg).
24 võistlejat
Kergekaal (kuni 135 naela ehk 61,2 kg).
26 võistlejat
Kergekeskkaal (kuni 147 naela ehk 66,7 kg).
24 võistlejat
Keskkaal (kuni 160 naela ehk 72,6 kg).
19 võistlejat
Poolraskekaal (kuni 175 naela ehk 79,4 kg).
21 võistlejat
Raskekaal (üle 175 naela ehk 79,4 kg).
17 võistlejat
Simo vald

Simo on vald Soome Lapi maakonnas.
Naabervallad on Ii vald, Kemi (Soome), Keminmaa vald, Ranua vald ja Tervola vald.
Läbi valla voolab Simojoki.
Vallas tegeletakse põllu- ja metsamajandusega. Tööstust ei ole.
Paide piiramine (1581)

Paide piiramine leidis aset sügisel 1581 Liivimaa sõja ajal. Rootsi väed sundisid piiramise järel Paide linnuse kapituleeruma.
Piiramine.
1581. aasta sügisel piirasid Johann von Koskull ja Caspar von Tiesenhausen Paide linnust ning neile läks appi ka Göran Boije. Piirajad võtsid tugevalt kaitstud linnuse kantside rajamise ja kraavide kaevamisega tugeva surve alla, mistõttu linnuses lõppes peagi moonavaru ja mõnigi linnuse kaitsja jooksis Rootsi poolele üle.
Balthasar Russowi sõnul soovisid venelased, olles ära söönud ka oma hobused, pidada läbirääkimisi vabatahtliku alistumise asjus. Krooniku sõnul olevat venelasi mõjutanud ka hirm Pontus De la Gardie ees, kes Paide suunas liikus.
Kui Pontus De la Gardie Paidesse jõudis, olid läbirääkimised juba lõpule jõudnud. 24. novembril anti linnus Rootsi vägedele üle ning tuhatkond linnuses olnud inimest läks Venemaale.
Johan III hauamonument.
Uppsala ülikooli filosoofiadoktori Torbjörn Fultoni oletusel on Rootsi kuninga Johan III hauamonumendil Uppsala toomkirikus kujutatud Paide piiramist 1581. aastal.
Laur

Laur on eesti perekonnanimi.
2012. aasta 12. jaanuaril oli rahvastikuregistrisse kantud 1382 perekonnanime Laur kandvat inimest.
2008. aastal koostatud levinumate perekonnanimede tabelis oli Laur 50. kohal.
2018. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Laur 1382 inimesel: 642 mehel ja 740 naisel. Perekonnanimede levikult oli Laur meeste puhul 35. kohal ja naiste puhul 32. kohal.
2019. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Laur 1388 inimesel: 643 mehel ja 745 naisel. Perekonnanimede levikult on Laur meeste seas 36. kohal ja naiste seas 32. kohal. Nimi on levinuim Hiiu maakonnas, kus neid on maakonna 10 000 elaniku kohta 40,79.
Tõnisson

Tõnisson on eesti perekonnanimi.
Nimede eestistamisel anti Tõnissoni-nimelistele isikutele uueks perekonnanimeks Aedna, Agori, Alamaa, Alang, Aruoja, Elistvere, Elli, Eristmaa, Hallas, Hiie, Joaväli, Jugapuu, Jõe, Kaidra, Kalme, Kirsimägi, Kirsipuu, Kotka, Laanela, Laast, Laheranna, Laht, Laidver, Lainevoog, Lanksaar, Lilleoja, Linnas, Loit, Luide, Madar, Margu, Merivee, Murrusalu, Mäearu, Neeme, Ojapalu, Oks, Oras, Paas, Pikkoja, Raidalu, Raidma, Randlo, Raude, Raudkivi, Rehtla, Reino, Reinu, Ristikivi, Rodimaa, Rohtmets, Rohumäe, Räni, Saare, Sammal, Sinimets, Sügiste, Taime, Talu, Talv, Talving, Talviste, Tammamäe, Talve, Tammearu, Tammevõsu, Tammla, Tammsalu, Tamre, Tamsalu, Tapuväli, Tarmula, Teerand, Tellissaar, Tiidu, Tiikoja, Tominga, Toome, Toomendi, Toompuu, Toomsalu, Tuur, Tuvi, Tüvi, Tähe, Tähtla, Tõe, Tõemets, Tõllas, Tõnisalu, Tõnise, Tõnisma, Tõnismaa, Tõnismäe, Tõnismägi, Tõnisoja, Tõnisoo, Tõnissaar, Tõnissalu, Tõnissar, Tõnissoo 
2012. aasta 12. jaanuaril oli rahvastikuregistrisse kantud 675 perekonnanime Tõnisson kandvat inimest.
2008. aastal koostatud levinumate perekonnanimede tabelis oli Tõnisson 161. kohal.
Julk-Jüri

Julk-Jüri on üks Oskar Lutsu Tootsi-lugude sarja kõrvaltegelastest, Paunvere kiriku köster ning koolis usuõpetuse õpetaja.
Sarja esimeses lühiromaanis "Kevade" esineb Julk-Jüri eelkõige jõupositsioonilt, nõudes kooliõpilastele karmi kasvatust ja füüsilist karistamist. Selles on ta kohati eelarvamuslik ja ebaõiglane. Iseloomulik on kirikumõisa poiste parve uputamise lugu: ehkki tegelikult sai teoga hakkama õpilane Tõnisson, uskus köster, et süüdi oli kellamees Lible, kelle ta seetõttu ametist lahti lasi.
Hilisemates teostes näidatakse köstri silmakirjalikkust. Nii kiidab ta Joosep Tootsi pulmas Tootsi, keda ta "Kevades" oli aga korduvalt karistanud ja muuhulgas nimetanud "nuhtluseks inimkonna pattude pärast".
Tootsi-lugude põhjal tehtud Arvo Kruusemendi filmides mängis Julk-Jüri Endel Ani.
Prototüüp.
Oskar Lutsule oli Julk-Jüri tegelaskuju loomisel alusena Palamuse köster Alexander Georg Nieländer (1844–1917), kes küll erines väidetavalt oma tegumoelt märgatavalt Lutsu loodud tegelaskujust.
Vorotan

Vorotan ehk Bərgüşad (varem ka Orotan; armeenia keeles Որոտան, aseri keeles "Bazarçay") on jõgi Taga-Kaukaasias, Araksi jõe vasakpoolne lisajõgi. Jõe kogupikkus on 178 km, vooluhulk suudmes 21,5 m³/s ning valgla pindala Armeenias ja Aserbaidžaanis 5650 km², jõe kalle on 16 meetrit kilomeetri kohta (teistel andmetel 12 m/km).
Jõgi saab alguse Sjunikhi maakonna põhjaosast Lõuna-Armeenias, voolab 119 km üldjoontes kagu suunas läbi Armeenia ning seejärel 59 km läbi Mägi-Karabahhi, mida peavad enda omaks nii Armeenia kui ka Aserbaidžaan, kuni ühineb Iraani piiril Araksiga. Enamajaolt voolab Vorotan mägimaastikus ning läbib mitmes kohas sügavaid kanjoneid. Vorotani orust põhja jääb jõe järgi nime saanud Vorotani mäekuru, mis ühendab Lõuna- ja Põhja-Armeeniat üle Zangezuri mäeaheliku. Jõe äärde jäävad Sisiani ja Qubadlı linn. 1995. aastal kaaluti Vorotani-äärsete Tatevi kloostri ja Tatevi Anapati kloostri ümbruskondade lisamist UNESCO maailma kultuuripärandi nimistusse.
Nõukogude ajal rajati jõele kolm veehoidlaga hüdroelektrijaama koguvõimsusega 404,2 MW, mis toodavad aastas kokku 1,1 miljardit kWh elektrit. Suurim veehoidlaist on Spandarjani veehoidla, mis on Armeenias suuruselt teine järv pärast Sevani. 
Eesmärgiga tõsta vee hulka Sevani järves rajati 22 kilomeetri pikkune tunnel vee suunamiseks Vorotanist Sevani järve. Töö algas 1980. aastail, kuid seiskus Mägi-Karabahhi konflikti tõttu 1988. aastal, kui valminud oli 18 km. 2003. aastal lõpetas Armeenia lõpuks Vorotani tunneli ehituse, kuid vesi pole veel järve voolama hakanud.
Vorotani läte jääb Armeenia territooriumilt väljapoole. Seepärast on mõned Armeenia eksperdid avaldanud kartust, et pärast Mägi-Karabahhi Aserbaidžaani kontrolli alla minekut on ohus 80% Armeenia veeressurssidest. Seda võib Aserbaidžaan kasutada Armeenia survestamiseks.
Väike Taevaskoda

Väike Taevaskoda on Ahja jõe kaldal paiknev Devoni liivakivi paljand, üks taevaskodadest, mis jääb Ahja jõe ürgoru maastikukaitsealale.
Väike Taevaskoda asub Suurest Taevaskojast pisut ülesvoolu, loodes. Paljandi kõrgus ulatub 13 meetrini.
Liivakivist kalju seina on allikad uuristanud kaks koobast: Neitsikoopa ja Emalätte koopa. Emaläte on põhjapoolsem, Neitsikoobas lõunapoolsem. Neitsikoopaga on seotud legende. Seal kuduvat kangast imeilus linalakk neitsi, kelle kuldtelgede lagin on selgesti kuulda. Näha võib teda aga vaid jaaniööl. Emalättest voolab Ahja jõkke sekundis 4–4,5 liitrit vett, veetemperatuur on ühtlaselt 6 kraadi. 
Väikese Taevaskoja kalju edelanurgast kulgeb Taevaskoja küla suunas Kimera org.
Väikeses Taevaskojas filmiti mitu stseeni filmile "Viimne reliikvia".
Guillermo Lovell

Guillermo José Lovell (14. jaanuar 1918 Dock-Sud, Avellaneda, Suur-Buenos Aires, Buenos Airese provints – 25. oktoober 1967) oli Argentina poksija.
Lovell sai raskekaalus (üle 175 naela ehk 79,4 kg) 1936. aasta Berliini olümpiamängude poksivõistlustel hõbemedali, kaotades finaalis Herbert Rungele (Saksamaa), kes võitis kuldmedali.
Lovell poksis juunist 1940 kuni jaanuarini 1942 elukutselisena ning pidas kokku 3 kohtumist, millest võitis 2 (mõlemad nokaudiga) kohtumist ja kaotas 1 (selle nokaudiga) kohtumise.
Isiklikku.
Guillermo Lovelli vanem vend Alberto ja selle venna poeg Santiago olid samuti tuntud Argentina poksijad.
Homolüüs

Homolüüs (kr "lysis" 'lahustumine, jagunemine' + "homo" 'võrdne, ühesugune') tähendab millegi jagunemist sarnasteks osadeks. Homolüüsi tähendus keemias ja bioloogias on erinev.
Homolüüs keemias.
Keemias tähendab homolüüs ehk homolüütiline dissotsiatsioon neutraalse molekuli ühe keemilise sideme dissotsiatsiooni, nii et moodustub kaks vaba radikaali. See tähendab keemilise sideme katkemist, nii et kahest sideme elektronist läheb üks kumbagi uue osakesega kaasa:
A–B → A° + B°
Energiat, mis on seotud keemilise sideme homolüütilise katkemisega, nimetatakse dissotsiatsiooni energiaks. Vabad radikaalid genereeritakse ultraviolett- või päikesekiirguse poolt, aga ka peroksiidide osalusel või kõrgel temperatuuril. Radikaalid kui valentsorbitaalil paardumata elektroniga osakesed on keemilistes reaktsioonides väga aktiivsed, kuna keemilise sideme teke elektronpaari moodustumise läbi on energeetiliselt kasulik. 
Homolüüs bioloogias.
Bioloogias tähendab homolüüs, et poolduv rakk annab kaks võrdset tütarrakku.
Vladimir Saar

Vladimir Saar (sündinud 16. augustil 1963 Ülem-Bulankas) on eestlasest Venemaa poliitik, alates 9. märtsist 2022 Nazarovo linnapea. Alates 14. augustist 2018 oli ta Krasnojarski krai Bogutšanõ rajooni juhi kohusetäitja. Ta oli 2012. aastast alates Krasnojarski krai kuberneri eriesindaja krai keskrajoonides. Enne seda töötas ta 2003–2012 Karatuzskoje rajooni juhina.
Saar on lõpetanud Krasnojarski Põllumajandusinstituudi.
Vladimir Saar on abielus, tal on neli last.
Maxim Hot 100

Maxim Hot 100 on ajakirja Maxim avaldatav iga-aastane nimekiri sajast kuumimast naisest.
Seda nimekirja koostatakse alates aastast 2000. Nimekirja eellaseks oli 1999. aastal koostatud nimekiri "Maxim's 50 Sexiest Women 1999", milles tunnistati seksikaimaks Rebecca Gayheart. Järgnevas tabelis on loetletud Maxim Hot 100 valiku võitjad.
Svenska Handelsbanken

Svenska Handelsbanken AB on Rootsi pank, mille ajalugu ulatub 1871. aastasse, kui kaheksa Stockholmi Enskilda panga juhatuse liiget astusid tagasi ja otsustasid asutada Stockholmi Handelsbankeni – hilisema nimega Svenska Handelsbanken. Pank alustas tööd 1. juulil 1871. Handelsbankeni aktsiad noteeriti Stockholmi börsil 1873. aastal. Handelsbanken on vanim Stockholmi börsil noteeritud ettevõte. 
Aastal 2010 oli Handelsbankenil 
Handelsbanken TV.
Alates 2011. aasta septembrist teeb Svenska Handelsbanken omanimelist televisiooniprogrammi Internetis. Kajastatakse uudiseid majandus- ja finantsmaailmast ning tutvustatakse panga pakutavaid tooteid ja teenuseid.
Handelsbanken Eestis.
Handelsbanken avas oma esimese esinduse Tallinnas 1995. aastal. Seda juhatas Bo Kragh kuni esinduse sulgemiseni aastal 2002.
Pank avas taas filiaali Eestis 1. juunil 2006. Svenska Handelsbanken AB Eesti filiaal tegutseb universaalpangana, mis pakub klientide vajadustele vastavat laia teenustevalikut ja personaalset teenindust.
Kukësi maakond

Kukësi maakond (albaania "Qarku i Kukësit") on 1. järgu haldusüksus (maakond) Albaanias. Piirneb Montenegro ja Kosovoga ning Dibëri, Lezhë ja Shkodëri maakonnaga.
Maakonna keskus on Kukësi linn.
Jaguneb kolmeks ringkonnaks: Kukësi ringkond, Hasi ringkond ja Tropojë ringkond.
Teatrikunst

Teatrikunst (ka lavakunst ja näitekunst) on kollektiivsel loomingul põhinev kunst, milles on tihedalt läbi põimunud sõnakunst, 
kirjandus, muusika, laul ja tants. 
Teatri alusepanijaks peetakse diturambilise koori juhti Thespist, kelle nimi sai näitlemise sünonüümiks – Thespise kunst –, samuti nagu Thespise rüü tähendab teatrikostüümi. Thespis olevat tulnud koos kooriga oma sünnikohast Ikarjast kraamivankril, mille põhja- ja äärelaudadest sai moodustada improviseeritud lava. Rännakuil ühelt peolt teisele jõudis ta lõpuks Ateenasse, kus ta võitis auhinna äsja algatatud draamafestivalil – suurel dionüüsial.
Kohina juga

Kohina juga (ka "Linnamäe juga" või "Padaoru juga") on juga Lääne-Viru maakonnas Viru-Nigula vallas Padaoru ääres.
Tallinna–Narva teest on kohani, kus Pada–Sonda tee Paluojaga ristub, ligi 0,5 km ning sealt joani omakorda veel umbes 200 m ülesvoolu. Juga on tekkinud kohas, kus Põhja-Eesti paeplatoolt alguse saav umbes 12 km² suuruse valglaga ja 6 km pikkune Paluoja (ka "Padaoru kraav") paeses sängis enam kui 20 m sügavusse Padaorgu laskub. Enne seda on kraavil umbes sajameetrisel lõigul üks 2,5 m kõrgune juga ja sellest ülesvoolu veel kümmekond 0,2–0,5 m kõrgust madalamat, keskordoviitsiumi lubjakivisse murrutatud astangut. Kokku on joastiku kogukõrgus 6 meetrit.
Joaastang on ühtlasi keskordoviitsiumi Volhovi lademe Pada kihistiku tüüppaljandiks. Juga on taandudes endast maha jätnud enam kui 100 m pikkuse ja kuni 10 m sügavuse ning 20 m laiuse sälkoru. Joastik on nime saanud tema tekitatava iseäraliku heli (kohina) järgi.
Joa astang on Pada kihistiku stratotüüp. Paljandi ülemise osa moodustab Loobu kihistu lubjakivi, selle all on 70 cm Sillaoru kihistu Voka kihistiku ooididega lubjakivi. Järgneb 6 cm Pada kihistiku glaukoniiti ja ooide sisaldavat lubjakivi. Pada kihistiku all on 2,6 meetrit Toila kihistu glaukoniitlubjakivi, kõige alumise osa moodustab aga Leetse kihistu glaukoniitliivakivi.
Svjata Vatra

Svjata Vatra (ukraina keeles "Свята Ватра" "püha tuli") on Eesti-Ukraina folkmuusikat mängiv ansambel. Ansambli unikaalne helikeel tugineb suuresti Ukraina trombooni ja Eesti torupilli koostööl ning ansambli solisti Ruslan Trochynskyi esinejatemperamendil.
Samuel Stricker

Samuel Stricker (9. august 1689 Tallinn – 31. jaanuar 1735) oli Eesti vaimulik.
Ta õppis usuteadust (immatrikuleeriti 29. juunil 1708) Kieli ülikoolis. Ordineeriti õpetajaks 1. juunil 1715.
Ta oli aastatel 1715–1717 (kutsuti 11. aprillil 1715) Tallinna Toompea Kaarli koguduse õpetaja. Aastatel 1717–1735 (kutsuti 17. juunil 1717) oli ta Harju-Madise koguduse õpetaja.
Isiklikku.
Tema tütar oli alguses abielus Vigala Maarja koguduse adjunktõpetaja Christian Ehrenfried Baumanniga, pärast Baumanni surma uue Vigala koguduse õpetaja Daniel Stammiga.
Kõrtsialuse joastik

Kõrtsialuse juga on juga Viru-Nigula vallas Kõrtsialuse külas (rahvasuus nimetatud ka Punaseks külaks ja Räbalakülaks).
Juga algab kohast, kus Kestla soo rohketest kraavidest toituv 5 km pikkune ja 27 km² valglaga Meriküla oja laskub Rannu-Kõrkküla klindiplatoolt alla. Astangu põhjaservast ja sellel kulgeva Tallinna–Narva maantee alt on oja läbi juhitud paesse murtud paari meetri sügavuse kanaliga. Maanteest põhja pool laskub oja sadakonna meetri pikkusel lõigul tosina 0,2–1,0 m kõrguse astanguga ligi 6 m. 
Juga on kujunenud lubja- ja liivalasundi piiril: ülemised astangud jäävad lubjakivisse ning alumised diktüoneemakilda ja liivakivide levialale. 
Oja vooluhulk ei ole isegi veerikkal ajal kuigi suur (alla 0,5 m³/s). Samas kuivab joastik harva ja selle keskmine veehulk on väga püsiv. Kokku on joastiku kogukõrgus 5,5 meetrit.
Aseri juga

Aseri juga on juga Lääne-Viru maakonnas Viru-Nigula vallas Aseri alevikus.
Juga asub Aseri paisjärve väljavoolu juures.
Juga on üheastanguline. Joa kõrgus on 1,4–1,6 m.
Iapetuse ookean

Iapetuse ookean oli vanaaegkonnas ordoviitsiumi ja siluri ajastul eksisteerinud ookean.
Ookean on nime saanud vanakreeka mütoloogiast pärit titaani Iapetose järgi. Iapetos oli Uranose ja Gaia poeg ning Atlase, Prometheuse ja Epimetheuse isa.
Iapetuse ookeanist kagusse jäi Baltica manner, mis hõlmas praeguse Põhja- ja Ida-Euroopa. Ordoviitsiumis paiknesid nii Baltica kui Iapetuse ookean lõunapoolkeral. Kogu ordoviitsiumi jooksul nihkus Baltica järjest põhja poole, läbides lõunaparasvöötme ja lähistroopika. Ordoviitsiumi lõpuks oli Baltica jõudnud juba 15.–20. lõunalaiuskraadile.
Siluris põrkas Baltica kokku Laurentia mandriga, millel tänapäeval asub Põhja-Ameerika. Sellega sulgesid nad Iapetuse ookeani põhjaosa. Nad moodustasid Vana Punase Liivakivi mandrina tuntud Laurussia. Devoni alguseks 416 miljonit aastat tagasi oli ookean sulgunud ja kokkupõrkekohta tekkinud väga kõrged mäed, võib-olla sama kõrged kui Himaalaja. Tänapäevaks on nendest mägedest säilinud Skandinaavia mäestik ja Ida-Gröönimaa mäed.
Accademia di Belle Arti di Firenze

Accademia di Belle Arti di Firenze (Firenze Kunstiakadeemia, Kaunite kunstide akadeemia) on Itaalias Firenzes Püha Markuse väljakul endise Püha Matteuse haigla ruumides paiknev Euroopa esimene kunstiakadeemia.
Akadeemia rajas 1563. aastal Firenze hertsog Cosimo I.
Akadeemia üheks senini toimivaks haruks on Accademia delle Arti del Disegno (Joonistamiskunstide akadeemia), esimene joonistusakadeemia Euroopas.
Firenze Kunstiakadeemia külgneb Galleria dell'Accademiaga, mis on nime poolest küll seotud, kuid muidu eraldiseisev asutus.
Neptunus

Neptunus [nept'uunus] (ladina keeles "Neptūnus") oli vanarooma mütoloogias ja usundis mere- ja jõgede jumal. Teda samastati varakult kreeka Poseidoniga ja seetõttu on nende omadused täiesti sarnased.
Neptun sõitis mööda merepinda kaarikusarnase sõidukiga, mida vedasid delfiinid, merihobud või müütilised merekoletised.
Neptunuse abikaasa oli soolase vee jumalanna Salacia, keda samastati vanakreeka jumalanna Amphitritega. Nende kolmest lapsest tähtsaim oli Triton, kes oli inimene ainult pealtpoolt vöökohta; altpoolt oli ta kala.
Nagu Poseidonit, seostati ka Neptunust hobustega. Lisanimega Equester (ladina sõnast "equus" 'hobune') oli ta hobuste võiduajamiste patroon.
23. juulil peeti Neptunuse pidustust neptunaaliat lehtlaid ehitades. Neptunaalia kestis 2 päeva ning sel ajal oli kodanike komiteedel võimalik hääletada tsiviil- ja kriminaalkohtuasjades.
Neptunuse järgi on nimetatud Neptun, kes esimest korda laevaga ekvaatori ületanud inimestele korraldab ristimise tseremoonia.
Neptunuse järgi on nimetatud Päikesesüsteemi kõige kaugem planeet Neptuun ja selle järgi keemiline element neptuunium.
Minotauros

Minotauros (vanakreeka keeles Μινώταυρος 'Minose härg') oli vanakreeka mütoloogias inimese keha ja pulli peaga koletis. Ta oli Kreeta kuninga Minose naise Pasiphae ja sõnni poeg.
Müüdi järgi võistles Kreeta kuningas Minos pärast troonile saamist oma vendadega võimu pärast. Minos palus Poseidonil saata toetuse märgiks lumivalge sõnni, mille ta lubas jumalale ohverdada. Kui ta sõnni sai, oli ta selle ilust aga niivõrd lummatud, et otsustas ta ellu jätta ning ohverdas looma omaenda karjast. Karistuseks pani Aphrodite Minose naise Pasiphae sõnnisse armuma. Pasiphae laskis Daidalosel valmistada puidust härja, ronis sinna sisse ja ühtis niiviisi sõnniga. Sellest vahekorrast sündiski Minotauros.
Koletis hakkas varsti toiduks tarvitama inimliha ning Minos lasi ta sulgeda labürinti, mille oli käskinud Daidalosel ehitada.
Pärast seda kui Minose poeg Androgeos oli Kreekas õnnetult surma saanud, sundis Minos ateenlasi kättemaksuks saatma igal üheksandal aastal (mõnes versioonis igal aastal) Minotaurosele söögiks seitse noormeest ja seitse neidu. 
Kui lähenes kolmas ohverduskord, pakkus Theseus end vabatahtlikuna kaasa, et Minotaurost tappa. Ta lubas oma isale Aigeusele, et õnnestunud reisi puhul naaseb ta valgete purjedega laeval, kui ta aga tapetakse, on laeval mustad purjed.
Kreetal armusid Theseusesse Minose tütred Ariadne ja Phaidra. Vanem tütar Ariadne andis Theseusele labürinti kaasa lõngakera, mille abil ta leidis uuesti väljapääsu. Theseus tappis Minotaurose Aigeuse mõõgaga. Ta suundus tagasi Ateenasse, võttes kaasa ka Ariadne ja Phaidra. Ariadne jättis Theseus aga maha Naxose saarele ja jätkas teed koos Phaidraga, kellest sai tema abikaasa. Tagasiteel unustas Theseus heisata laevale valged purjed. Tema isa nägi silmapiiril musti purjesid ning kukutas end merre. Meri sai tema järgi nimeks Aigeuse (Egeuse) meri.
Isopükn

Isopükn ehk samatihedusjoon on joon kaardil või graafikul, mis ühendab ühesuguse õhu tihedusega punkte.
Normaaltingimustel on õhu tihedus 1,293 kg/m³.
Õhu tihedus oleneb kõige rohkem temperatuurist ja kõrgusest. Kui muud tingimused on ühesugused, siis mida kõrgem on temperatuur, seda hõredam on õhk, ja mida kaugemal Maa keskpunktist, seda hõredam on õhk.
Õhu tihedus on väga tihedalt seotud õhurõhuga, aga neid mõõdetakse erinevates mõõtühikutes.
Kaarlahendus

Kaarlahendus on kestev sõltumatu gaaslahendus, millele on iseloomulik suur voolutihedus (105–1012 A/m2) ja gaasi (leegi) kõrge temperatuur (5000 – 50 000 K).
Kaarlahenduse tekkeks on vajalik intensiivne termoemissioon või külmemissioon katoodilt ja põrkeionisatsioon elektroodidevahelises ruumis. Kaarlahendus saab tekkida gaasi rõhul, mis on suurem kui 10−2 Pa.
Kaarlahenduse pinge-voolu tunnusjoon on langev (vt joonis 2 artiklis "Huumlahendus"). See tähendab, et voolu tugevnemisel pingelang kaares langeb (kaare diferentsiaaltakistus on negatiivne). Et seejuures vool ei saaks laviinitaoliselt tugevneda, ühendatakse vooluahelasse jadamisi eeltakisti (nn ballast).
Atmosfäärirõhul tekkivat kaarlahendust nimetatakse elektrikaareks (ka kaarleegiks, ajalooline nimetus Volta kaar). Selline kaarlahendus algab sädelahendusega.
Kaarlahendust rakendatakse keevitusseadmetes (kaarkeevitus), kaarahjudes (metallurgias), gaaslahenduslampides jm.
Laserablatsioon

Laserablatsiooni meetod on võtete kogu süsiniknanotorude tootmiseks, mille töötas välja Smalley töögrupp. Selle põhimõte sarnaneb suuresti kaarlahenduse omaga. Peamine erinevus kaarlahendusest on see, et energiat saadakse laserist. Laser suunatakse katalüsaatori materjalile (tavaliselt Co või Ni), mis sisaldab grafiidipallikest. Laser, mis võib töötada pulss- või pidevrežiimis, aurustab süsinikku ja katalüsaatormetalli. Aurustatud ained juhitakse seejärel (neutraalse gaasi abil) vesijahutusega vaskanumasse, kus need kondenseeruvad. Meetodi juures tuleb tähelepanu pöörata lainepikkusele, lühikesele impulsi kestusele, impulsi sagedusele, kiire omadustele ja ahju temperatuurile. Kõrgemad ahjutemperatuurid soodustavad suurema diameetriga CNT-de teket. Laserablatsiooniga toodetud MWCNT-d on diameetriga 1,5–3,5 nm ja pikkusega kuni 300 nm. Nanotoru kristallilisus sõltub ahju temperatuurist. Vähese metallilise katalüsaatori lisamisel süsinikust märklauda võib sellel meetodil kasvatada ka üheseinalisi nanotorusid.
Üheseinaline nanotoru

a=0,246 nm.
SWNT korral muutuvad mitmed omadused sõltuvalt m ja n väärtustest, näiteks metalliline ning pooljuhtiv käitumine.
Mitmeseinaline nanotoru

Mitmeseinalised nanotorud ("multi-walled nanotube" MWNT) on nanotorud, mis koosnevad mitmest rullitud grafiidikihist. 
Mitmeseinaliste nanotorude kirjeldamiseks kasutatakse kahte mudelit. Matrjoška-mudelis moodustuvad ühise keskpunktiga silindrid, näiteks üks väiksem üheseinaline nanotoru ("single-walled nanotube" SWNT) on teise suurema SWNT sees. Pärgament-mudelis on grafiidileht pärgamendirulli või ajalehe laadselt kokku keerdunud. Sisekihtide kaugus mitmeseinalistes nanotorudes sarnaneb grafeenikihtide kaugusega grafiidis, umbes 3,4 Å. Levinum on matrjoška-mudel, mille individuaalseid kihte saab kirjeldada kui üheseinalisi nanotorusid, mis on struktuurilt metallilised või pooljuhtivad.
Kaheseinalised süsinknanotorud ("double-walled nanotube" DWNT) moodustavad erilise klassi, kuna nende omadused sarnanevad SWNT omadega, kuid kemikaalidele on nad tunduvalt vastupidavamad. See on eriti oluline pinna modifitseerimisel: nanotoru pinnale keemiliste rühmade seondamine, et sellele uusi omadusi anda. SWNT puhul lõhutakse kovalentse modifitseerimise käigus mõned C=C kaksiksidemed, mistõttu tekivad nanotoru pinnale „augud“, muutes selle mehaanilisi ja elektrilisi omadusi. DWNT korral toimuvad muutused vaid nanotoru välispinnal.
OÜ Kolm

OÜ Kolm on Eesti kapitalil põhinev 1993. aastal asutatud ettevõte, mis toodab kaubamärgi Papillon all nahkgalanteriitoodetooteid: portfelle, käekotte, rahakotte jm. Kõik tooted on disainitud ja valmistatud Eestis.
Stromatoliit

Stromatoliit on lubiainest moodustis, mis tekib vees tsüanobakterite (ehk sinivetikate) või teiste mikroorganismide elutegevuse toimel.
Stromatoliidid on kuni 1,2 m kõrged ja nende pikkus võib ulatuda mitme meetrini. Kujult on nad korrapäratud, mügarjad, koorikjad või sammasjad. Ehituselt on nad peenekihilised, kiirjad või teralised.
Stromatoliidid koosnevad peamiselt karbonaatsetest mineraalidest, savist ja liivast.
Kõige rohkem leidub stromatoliite troopilises madalas merevees, kus vee soolsus kõigub. Tänapäevaseid stromatoliite moodustavad fotosünteesivad koloonialised tsüanobakterid ekvaatori lähedal, näiteks Bahama saartel, Mehhiko lahes ja Lääne-Austraalias Shark Bays.
Stromatoliidid on sageli väga vanad. Vanimad stromatoliite meenutavad struktuurid on 3,5 miljardit aastat vanad. 1950. aastatel leiti Austraalias ja Kanadas 2 miljardi aasta vanuseid stromatoliite. Eestis on nad eriti iseloomulikud siluri lademetele.
Eestis saab stromatoliite kohata Saaremaal, näiteks Soeginina panga jalamil Atla poolsaare läänerannal ja Kübassaare panga keskmistes kihtides.
William Schopf leidis 1980 Lääne-Austraaliast 3,5 miljardi aasta vanuseid stromatoliidisarnaseid kivimeid ja pidas neid stromatoliitideks. Kui need oleksid stromatoliidid, oleks tegemist kõige vanema jäljega elu olemasolust Maal. Kuid viimasel ajal on selles hakatud kahtlema. On oletatud, et need on hüdrotermaalsed moodustised, mis on tekkinud elusolendite abita. Esimesena seadis Schopfi leiu kahtluse alla Martin Brasier 1999.
Nitrifitseerijad bakterid

Nitrifitseerivad bakterid on kemoautotroofsed või kemolitotroofsed bakterid, kes eluks vajaliku energia saavad nitrifikatsioonist. 
Siia kuuluvad perekonnad "Nitrosomonas", "Nitrosococcus", "Nitrobacter" ja "Nitrococcus".
Paljudel nitrifitseerivatel bakteritel on keerukad sisemised membraansüsteemid, mis on peamiste nitrifikatsiooniensüümide asukohaks, näiteks ammoniaagi monooksügenaas, mis oksüdeerib ammoniaagi hüdroksüülamiiniks, ja nitriti oksidoreduktaas, mis oksüdeerib nitriti nitraadiks.
Nitrifitseerivad bakterid on laialt levinud pinnases ja vees ning kõige rohkem leidub neid seal, kus on märkimisväärsel hulgal ammoniaaki (ulatusliku valgu lagunemisega aladel ja reoveepuhastites). Nitrifitseerivad bakterid elavad järvedes ja jõgedes, mis rohke siseneva reovee ja heitvee tõttu on suure ammoniaagisisaldusega.
Orsanmichele

Orsanmichele (ka Püha Miikaeli köögiaed, itaaliakeelsest sõnast "orto" (köögiviljaaed) kontraktsioon toskaana dialektis; vanasti tuntud ka nimega "San Michele in Orto" – Püha Miikael aias all) on kirik Itaalias Firenzes. Hoone rajati Püha Miikaeli kloostri köögiaia kohale, mis on praeguseks hävinud. 
Firenzes Calzaiuoli tänaval asuv kirik ehitati Francesco Talenti, Neri di Fioravante ja Benci di Cione poolt 1337. aastal algselt viljaturuks. Ajavahemikus 1380–1404 ehitati see ümber kirikuks, mida kasutasid kabelina Firenze mõjuvõimsad käsitööliste ja kaupmeeste gildid. Ruudukujulise põhiplaaniga hoone alumisel korrusel on 13. sajandi kaarkäigud, mis moodustasid esialgselt viljaturu lodža. Teisel korrusel asusid ametiruumid ja kolmandal korrusel oli linna viljaladu näljahädade ja piiramiste üleelamiseks. Tänapäeval väljapandud skulptuurid on koopiad, originaalid on hoiul muuseumites (vaata alt).
Kirikus asuv muuseum oli regulaarselt avatud kuni 2002. aastani, alates 2006. aastast peetakse kirikus taas jumalateenistusi. 
Välistabernaaklite skulptuurid.
Kiriku väliskülgedel on 14 arhitektuuriliselt kavandatud välimisorva, mis täideti kujudega alates aastast 1399 kuni umbes aastani 1430. Kolm kõige rikkamat gildi lasksid niššidesse paigutavad kujud valmistada pronksist, mis oli kivifiguuride paigaldamisest umbes kümme korda kallim.
Tondod.
Iga tabernaakli kohal asub gildi vapiga ümmargune reljeefne kujutis, tondo.
Traal

Traal (inglise keeles "trawl") ehk traalpüünis on kalapüügivahend, mis meenutab kujult lahtise avaga võrkkotti.
Püügiviis.
Püünist ennast nimetatakse traalnoodaks ja seda veetakse laevade järel. Traalnoot on laeva külge kinnitatud vaierite abil. Laevu, mis on kohandatud kala püüdmiseks traali abil, nimetatakse traaleriteks. Kala püüdmist traali abil nimetatakse traalimiseks.
Kasutatakse muudetava püügisügavusega traale, põhjatraale ja sügavtraale.
Määratlus.
Traalpüüniste määratlus ja kasutamine on Eestis sätestatud Kalapüügieeskirjaga.
Lubatud traalpüünised on: traalnoot; põhjatraalnoot, pelaagiline traalnoot ja agariku tragi.
Keskkonnakaitse.
Keskkonnakaitsjad kritiseerivad traalimist sellepärast, et esiteks kahjustavad põhjatraalid merepõhja ja teiseks puudub traalimisel selektiivsus: kinni püütakse kõik, mis traali satub, ja kui kala juba talle ebasoodsas piirkonnas on, siis tal praktiliselt puuduvad võimalused traalist pääseda. Kinni püütakse nii täiskasvanud kui alamõõdulised, nii soodsas seisundis kui ohustatud liikidesse kuuluvad kalad. Sellepärast on traalimine enamikus riikides rangelt reguleeritud.
Mikroobne ling

Mikroobne ling (inglise "microbial loop") on veekogus mikroorganismide (bakterite, protistide jt) vahendusel toimuv protsesside kompleks, milles lahustunud orgaaniline aine (inglise DOM) jõuab toiduahela kõrgemate lülideni. 
Termini "mikroobne ling" juurutasid Azam "et al", et kaasata merebakterite roll, mida nad mängivad mereökosüsteemi süsinikuringes ja üldises ainevahetuses. Varem kasutati sageli terminit "mikroobne toitumisvõrgustik" (inglise "microbial food web").
Üldiselt satub lahustunud orgaaniline süsinik (DOC) merekeskkonda bakterite vahendatud lüüsi, fütoplankterite fikseeritud süsiniku rakkust lekkimise kaudu (nt mutsillogeenne eksopolümeer (inglise "mucilaginous exopolymer") ränivetikatest), raku kiire vananemise, zooplanktoni toitumise, mereloomade jääkainete vabanemise või maismaataimede ja muldade orgaaniliste osakeste lahustumise ja lagunemise kaudu). 
Mikroobse linguga seonduvad bakterid omastavad ja saavad energiat sellest eri viisil merekeskkonda jõudnud lahustunud orgaanilisest ainest. Kuna mere ökosüsteemide orgaanilisest ainest enam kui 95% koosneb suure molaarmassiga (inglise HMW) ühenditest (nt valgud, polüsahhariidid, lipiidid), siis ainult väike osa lahustunud orgaanilisest ainest (DOM) on kergesti kasutatav kõrgematel troofilistel tasemetel olevail mereloomadel. See tähendab, et lahustunud orgaaniline süsinik (DOC) pole enamiku mereorganismide jaoks otseselt kättesaadav; seetõttu merebakterite omastatud ja toiduahelasse mikroobse biomassi kaudu jõudnud lahustunud orgaaniline süsinik on oluline energiaallikas kõrgematele troofilistel tasemetele.
Ivo Lille

Ivo Lille (sündinud 21. jaanuaril 1977 Pärnus) on eesti saksofonist, helilooja, produtsent, muusikapedagoog ja koolijuht. 
Õpingud.
Ivo Lille on lõpetanud 1995. aastal Pärnu 1. Keskkooli, seejärel õppinud Pärnu Lastemuusikakoolis klaverit ja akordionit ning Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis Olavi Kasemaa saksofoniklassis. Aastatel 1996–2000 õppis ta Eesti Muusikaakadeemiasse solisti ja pedagoogika erialal (bakalaureusetöö juhendaja Olavi Kasemaa). 
1999. aastast õppis ta Soomes Sibeliuse Akadeemias Pekka Savijoki saksofoniklassis, mille lõpetas magistrikraadiga. 
2000. aastast õppis ta Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia magistriõppes ja sai 2006. aastal doktorikraadi.
Ivo Lille on osalenud muu hulgas Diastema Saxophone Quarteti, Rascher Saxophone Quarteti, Claude Delangle'i, Vincent Davidi meistriklassides.
Tegevus.
Ivo Lille tegutseb solisti ja kammermuusikuna nii klassikalise kui ka džässmuusika vallas. Ta on mänginud sellistes orkestrites ja ansamblites nagu ERSO, NYYD Ensemble, Rahvusooper Estonia sümfooniaorkester, saksofonikvartett SaxEst, Ka-Funky, Lament, James Werts World Project, Ivo Lille Group, Science of Silence jt. Ta on olnud kümnete uudisteoste esiettekandja ning andnud oma panuse mitmekümne plaadi salvestamisel. Tal on ilmunud kaks autoriplaati: "Ivo Lille Group" (2013) ja "Underwater" (2019). Ta on olnud Pärnu rahvusvahelise saksofonifestivali SaxFest peakorraldaja. 
Aastatel 1998–2008 töötas Ivo Lille saksofoniõpetajana Nõmme Muusikakoolis ning 2004. aastast on ta Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia õppejõud. 
Aastatel 2017–2021 oli Ivo Lille Georg Otsa nimelise Tallinna Muusikakooli direktor. Alates 11. oktoobrist 2021 oli ta Eesti kultuuriministeeriumi muusikanõunik. 1. septembrist 2024 asub ta tööle Vabamu muuseumide juhina.
Tunnustus.
2020. aasta juunis sai ta lühifilmile "Snowflake" muusika loomise eest parima filmimuusika auhinna Los Angeleses Fine Arts Film Festivalil.
Isiklikku.
Ivo Lille kauaaegne sõber Marek Sadam nimetab teda väga võimsaks muusikaloojaks, tippjuhiks ja saksofonivirtuoosiks.
Polüüp

 
Polüüp on üks kahest ainuõõssete esinemisvormist või põlvkonnast meduusi kõrval.
Polüübi keha on tavaliselt tünjas ja selle ülemises otsas on kombitsatest ümbritsetud suu. Polüübid pole liikuvad, sageli on nad substraadile kinnitunud ja moodustavad kolooniaid. Meduusid seevastu on ujuvad üksikorganismid.
Kahe esinemisvormi omamine muudab ainuõõssed väga vormirikkaks ja mitmekesiseks loomarühmaks, kuigi nende organism on lihtsa ehitusega ja siseehitus ühtse plaaniga.
Ainuõõssete hulgas on nii neid loomarühmi, kellel polüüpe üldse ei esine (tõivmeduusiliste selts), kui ka neid, kellel meduuse üldse ei esine (hüdraliste selts). Leidub mittekoloonialisi liike, kelle polüübid suudavad ujuda veepinnal. Ebaputkeliste seltsi kolooniad koosnevad ujuvast polüübist ja tema külge kinnitunud medusoidsetest isenditest. Hüüvetupeliste seltsi polüübid ei moodusta kolooniaid, vaid elavad üksikutena ja kaevuvad pinnasesse.
Polüüpide kolooniad võivad muutuda tohutu suurteks. Ainuõõssete hulka kuuluvad korallid, kes moodustavad korallriffe. Need koosnevad nii merepõhja kui üksteise külge kinni kasvanud polüüpidest. Sealjuures leidub ka niisuguseid koralle, kelle polüübid on võimelised edasi liikuma.
Kaspar von Tiesenhausen

Kaspar von Tiesenhausen (ka Caspar) (u 1550 – u 1611 Tallinn) oli Liivimaa päritolu sõjamees (rittmeister) Rootsi teenistuses.
Vanast Tiesenhausenite suguvõsast põlvnenud Kaspar sündis Fabian von Tiesenhauseni (surnud 1558) pojana.
1587. aastal sai ta Haapsalu asehalduriks (1586–1590). Rootsi kodusõjas Sigismundiga oli rittmeister Rootsi teenistuses Eestimaa aadlilipkonnas.
Talle kuulusid Kiiu, Preedi (alates 1585) ja Kloostri mõis (alates 1591).
Kaspar von Tiesenhauseni ja tema abikaasa Märta on maetud Tallinna toomkirikusse, kus asub ka nende hauamonument, mille autor on Arent Passer.
Perekond.
Ta abiellus 1582. aastal Uppsalas vabapreili Märta Oxenstiernaga (1549 – u 1590), kes oli vabahärra Gabriel Kristiernsson Oxenstierna (suri 1585) ja Beata Trolle (suri 1591) tütar.
Wilhelm von Wrangell

Parun Wilhelm Peter Georg Adolf von Wrangell (25. november 1831 Novoarhangelsk, Alaska Vene-Ameerika – 24. aprill / 6. mai 1894 Baden-Baden Saksamaa) oli Eestimaa rüütelkonna tegelane ja mõisnik.
Wilhelm von Wrangell sündis maadeavastaja ja Vene-Alaska kindralkuberneri Ferdinand von Wrangelli (1796/1797–1870) ning tema abikaasa Elisabethi (sünd. de Rossillon) pojana.
Ta õppis Grünewaldtide Koigi mõisas kodukoolis, 1846–1850 Tallinna Toomkoolis ja 1851. aastast Peterburi ülikoolis, osales 1855. aastal Gregor von Helmerseni ekspeditsioonil Uuralitesse. 
1857. aastast haldas Ruila mõisa, 1870. aastast Ruila mõisnik. 1866. aastast Hageri kihelkonna kihelkonnakohtunik, 1867. aastast adrakohtunik, 1870. aastast Harjumaa kreisisaadik.
Wilhelm von Wrangell oli 1881–1884 Eestimaa rüütelkonna peamees. Hiljem oli ta ka aastatel 1884–1894 Eestimaa rüütelkonna maanõunik. Teenistusastmelt oli ta Venemaa riiginõunik.
Talle kuulus Roela mõis.
Perekond.
Wilhelm von Wrangell abiellus 18. juunil 1861 Tallinnas krahvitar Lucie Stenbockiga (1840–1914), kes oli Kolga mõisniku krahv Ludwig Stenbocki ja tema abikaasa Cäcilie (sündinud von Mohrenschildt) tütar. Abielust sündisid:
Hamburgi Ülikool

Hamburgi Ülikool on ülikool, mis asub Hamburgis.
Ülikool asutati aastal 1919.
Tuukrid vihmas

"Tuukrid vihmas" on Priit ja Olga Pärna mustvalge joonisfilm aastast 2009. 
See on kõige rohkem auhindu saanud Eesti animafilm. Film on võitnud 18 auhinda, nendest valdava osa maailma tippfestivalidelt.