Eestis kadunud isikud

Eestis kadunud isikud on Eestis teadmata kadunuks jäänud inimesed, kelle elusoleku ega surma kinnituseks pole leitud piisavalt tõendeid. Mitmeid kaotsi läinud inimesi on tulemusteta otsitud taga aastaid. 
Igal aastal jääb Eestis kadunuks kuni 20 inimest. Suurem jagu juhtumitest on Tallinnas ja Harjumaal, kus aastas kuulutatakse kadunuks 50–60 inimest (Eestis kokku umbes 200 juhtumit aastas), neist 85 protsenti leitakse aga üles. Mujal on kadunute hulk väiksem. 18. veebruaril 2013 kinnitas Eesti siseminister Ken-Marti Vaher riigikogu ees esinedes, et üle kümne päeva kadunud inimesi oli sel ajal Eestis 352. Alates 2012. aastast sisestatakse juhtumipõhiselt andmebaasi kõik isikud, kelle kadumisest on teatatud telefonile 110. Teadmata kadunuteks loetakse inimesed, kes on teadmata põhjustel lahkunud elukohast või raviasutusest või kelle kadumise asjaolud annavad alust uskuda, et kadumise võis põhjustada kuritegu või õnnetusjuhtum.
Levinud otsingumeetodite hulgas on kuulutused internetis, ajalehtedes ja tänavatel, põhjendatud kahtluse korral mõne piirkonna läbiotsimine politsei, vabatahtlike või Kaitseliidu abiga ning vaevatasu pakkumine.
Teadmata kadunuks jäänud inimestest on tehtud dokumentaalfilm "Inimene kadus" (2000).
Põhjused.
Inimesed võivad kadunuks jääda mitmetel põhjustel. Mõned põhjused on näiteks:
Paljud inimesed Eestis jäid teadmata kadunuks Esimese ja Teise maailmasõja ajal või pärast seda, metsavendade ja nõukogude julgeolekuorganite aktiivse tegutsemise aastail. 
Üht sedalaadi juhtumit kirjeldatakse ka Silvia Rannamaa menukas noorsooromaanis "Kadri", kus peategelase isa on sõja ajal kadunuks jäänud, kuid ilmub ootamatult välja aastaid pärast sõda.
Kadunuks võidakse jääda ka loodusõnnetuse tõttu. Ehkki Eestis esineb looduskatastroofe suhteliselt harva, on aegade jooksul jäänud paljud kadunuks merel tormi käes. Ka 9. detsembril 2010 Eestit tabanud lumetormis Monika jäi üks inimene Järvamaal kadunuks.
Tuntumad juhtumid.
Mõned juhtumid on tekitanud ka palju meediakära ja püsivat huvi nende inimeste kadumise vastu.
Heidi Homutov.
Heidi Homutov (sündinud 1979) oli üliõpilane, kes jäi 22. juulil 2000 arvatavalt Tallinn-Paide teelõigul teadmata kadunuks. Saaremaalt pärit Heidi Homutov oli Tallinna Tehnikaülikooli ärijuhtimise eriala 3. kursuse üliõpilane. 22. juulil 2000 lahkus ta enne kella 11.00 oma elukohast Mustamäel, et hääletades jõuda Paidesse. Sellest alates on ta teadmata kadunud. Heidi Homutov oli esimene Eestis kadunuks jäänud inimene, kelle otsimiseks kasutasid sõbrad-tuttavad laialdaselt internetti. Kaks aastat pärast kadumist tunnistas politsei, et Heidi on tõenäoliselt surnud.
Heidi Homutovi juhtumit on käsitletud Urmas E. Liivi dokumentaalfilmis "Inimene kadus" (2000).
Maris Järv.
Maris Järv (sündinud 1988) kadus 24. juunil 2007 Pärnu rannas. Ta veetis sõpradega aega ja kella kolme paiku otsustati laiali minna. Maris jäi sõpradest naisteranna lähedale pingile istuma, sest ta pidi hommikul kell kuus olema tööl Pärnu rannahotellis. Enne kadumist oli ta helistanud sõbrale, sest soovis tema juurde paariks tunniks magama minna, aga sõbra juurde ta ei jõudnud. Samuti ei ilmunud ta hommikul rannahotelli tööle. Politseinikud olid algul lootusrikkad, sest meediale saadeti turvakaamerast saadud foto paarist, millel kujutatud naise välimus sarnanes Marise isikukirjeldusega, aga varsti selgus, et fotodel olid siiski teised isikud. Tema leidmiseks kammiti mitu korda läbi ka Pärnu supelranna roostik, aga Marist pole tänaseni leitud. Piirivalve andmeil pole ta ka Eestist lahkunud.
Kanal 2-s 2013. aastal eetris olnud saates "Teadmata kadunud – Uutel jälgedel" väitis üks naine, et talle tuli samal ööl, kui Maris Järv kadunuks jäi, võsas kallale kapuutsiga mees, kelle käest ta pääses, sest hakkas vastu. Meedias spekuleeriti pärast seda, et sama mees võis rünnata ka Marist, aga politsei pole ründajat leidnud, sest naine ei pöördunud pärast rünnakut politseisse ja ründaja isikukirjeldust anda ei osanud.
Maris Olesk.
Maris Olesk (sündinud 1972) lahkus 11. märtsil 2010 lõuna ajal Tartu Ülikooli kliinikumist, kus ta töötas klienditeenindajana ja pärast seda on ta kadunud. Olesk plaanis ilmselt varsti tööle naasta, sest oma dokumendid ja isiklikud asjad oli ta töökohta jätnud. Politsei tuvastas hiljem, et naine oli pärast väljaminekut helistanud ja kõne hilisem positsioneerimine näitas, et telefon viibis sel hetkel Luunja mobiilimasti levialas. Sellest infost oli politseile vähe kasu, sest selle mobiilimasti levisse jäi peaaegu kogu Annelinn.
Ain Nurmela.
Kujunduskunstnik Ain Nurmela (sündinud 1962) lahkus oma kodust 19. augustil 2010. Sellest alates on tema asukoht teadmata. 
Markkus Ansberg.
17-aastane Markkus Ansberg jäi ööl vastu 24. oktoobrit 2015 Võrus teadmata kadunuks. Ta oli jalgpallur ja kooliõpilane, kes õppis Parksepa Keskkoolis.
Lemmo Erendy.
Viiuldaja ja pedagoog Lemmo Erendy jäi kadunuks 11. aprillil 1996, kui sõitis laevaga Vana Tallinn Helsingist Tallinna. Politsei arvab, et ta kukkus reisi ajal üle parda ja on surnud. 1998. aastal väitsid mitu inimest, et on meest Soomes näinud, aga politsei jäi oma versiooni juurde.