Kilpnääre

Kilpnääre (ladina "glandula thyreoidea") on paljude selgroogsete sisenõrenääre.
Kilpnäärme areng, anatoomia, asend, närvid, sooned (arterid, veenid, lümfisooned), morfoloogia, funktsioonid, nõre koostis, kilpnäärmehormoonid, ensüümid ning histoloogia ja patoloogia võivad suuresti erineda nii liigiti kui ka indiviiditi ja arenguastmeti.
Roomajad.
Maolised.
Madudel paikneb paaritu kilpnääre harkelundi ja südame ees.
Kilpnäärme arengut madudel on vähe uuritud, kuid kilpnääre on tuvastatud hariliku nastiku embrüotel juba pärast munade väljutamist. 
Kilpnäärme kuju võib maoliigiti erineda, nii on emase "Natrix sipedon sipedon"i kilpnääre munaja kujuga, mõõtmetega 3,0 x 4,0 mm ning asukoht 21. ja 24. kõhukilbise juures.
Verevarustuse garanteerivad kraniaalne kilpnäärmearter ("a. thyroidea superior") (hargnevad kilpnäärmetüvest) ja kaudaalne kilpnäärmearter ("a. thyroidea inferior"). Vere äravoolu tagavad kaudaalne kilpnäärmeveen ("v. thyroidea inferior") ja kraniaalne kilpnäärmeveen ("v. thyroidea superior").Lümfisooned katavad kilpnääret väljast ja lümf liigub kaelalümfisõlmedesse. 
Madudel tehtud türeoidektoomia mõjutab kestamiste sagedust nii, et kestamine toimub lühemate ajavahemike tagant. Sagedaste kestamistsüklitega seostatakse seltsilisloomadena peetavatel madudel ka hüpertüreoidismi. 
Kilpnäärmehormoonide sisaldus on samuti varieeruv nii on isaste harilike rästikute ringleva türoksiini (T4) sisaldus suurim just paljunemisperioodil.
Madudel reguleerivad kilpnääre ja kilpnäärmehormoonid kasvu, kestamist ja puhkeseisundeid ning paljunemist. 
Kilpnääre on allutatud ajuripatsi kontrollile.
Imetajad.
Inimesel.
Välisanatoomia ja asend.
Kilpnääre koosneb paremast ja vasakust sagarast ning sagaraid ühendavast kitsusest ehk püramiidsagarast. 
Kilpnääre kaalub 10–40 g. 
Inimesel paikneb paaritu kilpnääre harilikult kaela eespinnal kilpkõhre ja esimeste hingetoru kõhrede kohal ning kõri ees ja külgedel. Arenguhäire korral võib tegu olla ektoopilise kilpnäärmega ja see võib paikneda sagedasti keeles, prelarüngeaalses või sublingvaalses piirkonnas ja harvemini keskseinandis, südames, söögitorus, diafragmas aga võib paikneda ka aordis, neerupealistes, kõhunäärmes, sapipõies, nahas, lümfisõlmedes jm.
Kilpnäärme areng.
Lapse sünniks on kilpnääre formeerunud ja kaalub 1,6–2,0 g. Esimese eluaasta lõpuks näärme kaal kahekordistub ja 20. eluaastaks kaalub kilpnääre 35 g. Esimestel elukuudel on kilpnäärme iseärasusteks õrn sidekoeline strooma, veresoonte rohkus, väiksemõõtmelised lõpp-põiekesed ja kolloidi puudumine folliikulite õõntes ning näärme minimaalne aktiivsus. Kilpnääre on kesknärvisüsteemi reguleeriva mõju all vahetult närviharude ja hüpofüüsi kaudu.
Talitlus.
Kilpnäärme talitluslikeks üksusteks on folliikulid. Folliikulite vahel paiknevad C-rakud, mis toodavad kaltsitoniini. Kilpnäärme folliikuli moodustab ühekihiline epiteeliga vooderdatud õõs. Õõs sisaldab kolloidi ja see sisaldab türeoglobuliini. Türeoglobuliini struktuuris säilitatakse kilpnäärmehormoone türoksiini ja trijoodtüroniini.
Kilpnäärme joodi sisaldavad hormoonid (kaltsitoniin, trijoodtüroniin, türoksiin) reguleerivad ja mõjutavad ainevahetust ja närvisüsteemi erutusprotsesse, suguelundite ja piimanäärmete arengut ja talitlust. 
Kilpnäärme talitlust reguleerivad hüpotalamus ja ajuripats.
Kilpnääre sünteesib ka närvirakkude kasvufaktorit.
Patoloogia.
Kilpnäärmega seoses ja elundi talitluses võib esineda mitmesuguseid häireid, mille diagnoosiks võivad olla struuma, hüpertüreoos, hüpotüreoos, kilpnäärmepõletik, türeotoksikoos, vastsündinu türeotoksikoos, Basedowi tõbi, autoimmuuntüreodiit, Hashimoto tõbi, kilpnäärmevähk jpt.