tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Anfield

Anfield on jalgpallistaadion Liverpoolis, Liverpooli kodustaadion.
Aastatel 1884–1892 oli Anfield Evertoni kodustaadioniks.
Ajalugu.
Anfieldi staadion avati 1884. Esialgu kuulus see FC Evertoni omaniku John Houldingi sõbrale John Orrellile. Everton oli varem mänginud Priory Roadil, aga pidi sealt lahkuma, sest pealtvaatajad tegid mängu ajal liiga suurt lärmi. Esialgu andis Orrell platsi klubile kasutada vastutasuks annetuse eest kohalikule haiglale, aga 1885 ostis Houlding platsi ära. Esimene kohtumine staadionil toimus 28. septembril 1884 ja Everton võitis selles 5:0 Earlestowni.
Everton ehitas staadionile tribüünid rohkem kui 8000 pealtvaatajale, kuigi staadionile mahtus neid 20 000 ja vahel neid nõnda palju ka oli. Staadion vastas tollastele rahvusvaheliste kohtumiste standarditele ja neid Anfieldil ka peeti. Esimene rahvusvaheline kohtumine toimus 1889. aasta Suurbritannia meistrivõistlustel jalgpallis, kus Inglismaa jalgpallikoondis alistas Iirimaa jalgpallikoondise 6:1 ja tuli meistrivõistlustel teiseks. Uuel staadionil arenes Everton ka sportlikus mõttes ja tuli 1891 esimest korda Inglismaa meistriks.
1889–1890 lammutati laev SS Great Eastern, mis oli oma valmimise ajal maailma suurim laev ja sai kuulsaks Euroopa ja Põhja-Ameerika vahelise telegraafikaabli paigaldamisega 1866. Lammutustöökojast päästeti laeva lipumast ja see asub siiani Anfieldi staadionil.
Varsti tekkisid tülid klubi juhtimise üle, samuti staadionialuse maa lõpliku väljaostmise üle John Orrellilt. Tülid lõppesid 1892 sellega, et Houlding lakkas olemast klubi juht. Uus juhtkond kolis klubi Goodison Parki ja Houldingile jäi staadion, mida keegi ei kasutanud. Seepeale otsustas Houlding uue klubi asutada. Esialgu oli selle nimeks Liverpool FC and Athletic Grounds. Tänapäeval kannab see klubi nime Liverpool FC. Uue klubi esimene kohtumine toimus 1. septembril 1892 Rotherham Towniga, mille õigusjärglane on Rotherham United, ja Liverpool võitis selle sõprusmängu 7:1. Sellest ajast on Anfield Liverpooli kodustaadion.
Kohe esimesel hooajal (1892/93) võitis Liverpool Lancashire'i liiga ja tõusis Inglismaa tugevuselt teise liigasse Second Divisionisse. Ta võitis ka selle kohe esimesel katsel ja tõusis kõrgeimasse liigasse First Divisioni. Inglismaa meistriks tuli ta esimest korda 1900/01. Kokku on Liverpool tulnud Inglismaa meistriks 18 korda, viimati 1989/90. Ta on Inglismaa läbi aegade edukuselt teine klubi, kui lugeda Inglismaa meistritiitleid, ja kui vaadata aega enne Premier League'i moodustamist 1992, siis kõige edukam.
1895 valmis uus tribüün, seekord 3000 pealtvaatajale, kohale, kus praegu asub peatribüün. See oli iseloomuliku punavalge katuseviiluga. 1903 valmis piki Anfield Roadi järgmine tribüün, peamiselt puidust ja eterniidist. 1906 valmis tribüün piki Walton Breck Roadi. Viimane rekonstrueeriti 1928, et mahutada 30 000 pealtvaatajat.
Villa Park

Villa Park (algselt Aston Lower Grounds) on jalgpallistaadion Birminghamis.
Villa Park kuulub klubile Aston Villa. Staadion mahutab 42 789 pealtvaatajat.
Aston Parki maa-ala kuulus sajandeid varem Thomas Holtele (1571–1654), kes elas lähedalolevas Aston Hallis, ja Holte kasutas seda köögiviljaaiana. 19. sajandil rajati sinna avalik park koos akvaariumiga. Tiik likvideeriti 1889 ja selle asemele rajati spordiväljak, mille keskel oli kergejõustiku jaoks muru ja ääres jalgrattaspordi jaoks mõeldud trekk. Staadion sai kohe populaarseks ja juba selle avaüritusel 10. juunil 1889 oli umbes 15 000 pealtvaatajat.
1897 ostis staadioni Aston Villa. Klubi polnud rahul oma eelmise staadioni Perry Barriga selle keerulise juurdepääsu ja kõrge üüri tõttu. Aston Villa esimene mäng Villa Parkil peeti 17. aprillil 1897 ja selleks oli sõprusmäng Blackburn Roversi vastu. Sellest ajast kuni tänapäevani on Villa Park olnud Aston Villa kodustaadion.
Tänapäeval ümbritseb staadioni neli tribüüni: Trinity Road Stand, North Stand, Doug Ellis Stand ja Holte End. Viimane on nimetatud Thomas Holte järgi ja selle taga asub restaureeritud Aston Hall, kus tegutseb Holte Hotel.
Jalgrattatrekk likvideeriti staadionilt juba 1914.
Villa Parkil on toimunud mitmesuguseid spordi- ja kultuuriüritusi. Seal on peetud enne Esimest maailmasõda võistlusi kergejõustikus ja jalgrattasõidus, aga pärast seda poksis ja ragbis. Villa Parkil on kontserte andnud Bruce Spingsteen, Belinda Carlisle, Rod Stewart ja Robert Palmer ning seal on oma üritusi korraldanud evangelist Billy Graham ja peapiiskop Desmond Tutu.
Kõige rahvarohkem staadionil korraldatud üritus oli 1946 peetud Inglismaa karikavõistluste 6. ringi kohtumine Derby Countyga, millel oli 76 588 pealtvaatajat. Pärast seda, kui 1990 kaotati staadionilt seisukohad, on kõige rohkem pealtvaatajaid olnud 29. detsembril 2009 Premier League'i kohtumises Liverpool FC vastu: 42 788, kusjuures staadioni mahutavus on tänapäeval 42 789 kohta.
White Hart Lane

White Hart Lane oli jalgpallistaadion Tottenhamis Põhja-Londonis. Staadion asus mõneminutilise jalutuskäigu kaugusel samanimelisest raudteejaamast. Käigutee kauguses raudteejaamast piki White Hart Lane'i tänavat asub veel ka kergejõustiku ja ragbistaadion White Hart Lane Community Sports Centre. Staadionile lähim metroojaam oli Seven Sisters.
White Hart Lane kuulus klubile Tottenham Hotspur. Staadion mahutas 36 310 inimest. Staadionil oli 4 tribüüni, üks igas servas, ja tribüünid olid nimetatud ilmakaarte järgi. 
Staadion rajati tegevuse lõpetanud aiandi asemele. Staadion avati 4. septembril 1899 mänguga, kus Tottenham võitis 4:1 Notts Countyt.
White Hart Lane'il peeti ka Inglismaa jalgpallikoondise mänge. Näiteks 15. augustil 2001 alistas Inglismaa seal 2:0 Hollandi jalgpallikoondise.
Staadionil peeti ka poksimatše. Neist kõige tuntum peeti 21. septembril 1991, kui Michael Watson sai WBO tiitlimatši viimases, 12. raundis Chris Eubankiga poksides eluohtliku peavigastuse, mille tõttu ta oli 40 päeva koomas ja päris terveks ei saanudki.
1995/96 peeti väljakul ameerika jalgpalli klubi Londoni Monarchs kohtumisi, kuigi staadion polnud piisavalt suur ja klubi pidi liigalt NFL Europe saama eriloa nõutavast väiksemal väljakul mängimiseks.
Aastal 2019 kolis Tottenham uuele staadionile, mis ehitati peaaegu täpselt samasse kohta, kus varem oli asunud White Hart Lane.
Rekordid.
Tottenhami suurim võit White Hart Lane'il oli 1960, kui Inglismaa karikavõistlustel võideti Crewe Alexandra 13:2.
Klubi suurim kaotus staadionil oli 0:6. Tottenham Hotspur kaotas Lane'il selle seisuga kõrgliiga kohtumises Sunderlandile 19. detsembril 1914 ja Arsenalile 6. märtsil 1935.
City of Manchester Stadium

City of Manchester Stadium on jalgpallistaadion Manchesteris.
City of Manchester Stadium kuulub klubile Manchester City. Staadion mahutab 55 097 inimest.
Ajalugu.
Ida-Manchesteri staadioni rajamise plaanid hakkasid idanema 1990. aasta paiku, kui linn kandideeris 2000. aasta suveolümpiamängude korraldajaks. Manchester kaotas olümpiamängud 1993. aasta oktoobris toimunud valimistel Sydneyle.
Järgmisena taotles Manchester 2002. aasta Rahvaste Ühenduse mängude korraldusõigust ja ka sai selle. Linnanõukogu kinnitas kergejõustikustaadioni projekti. 1996 kandideeris staadion rahvusstaadioniks, aga kaotas valimistel Wembley staadionile. Staadioni projekteeris rahvusvaheline arhitektuuri- ja konsultatsioonibüroo Arup, kelle peakorter asub Londonis. Arup tegutseb kõikjal maailmas ja oli projekteerinud ka näiteks Sydney ooperiteatri.
Staadion kerkis Eastlandsiks nimetatavale jäätmaale. Staadionile pani nurgakivi Tony Blair 1999. aasta detsembris ja ehitustööd algasid järgmise aasta jaanuaris. Staadioni ehitamine maksis umbes 110 miljonit naelsterlingit, millest 77 miljonit andis spordi rahastamiseks mõeldud Suurbritannia avalik-õiguslik organisatsioon Sport England ja ülejäänu Manchesteri linn.
Staadion avati 25. juulil 2002 Rahvaste Ühenduse mängude avatseremooniaga. Staadionil toimusid mängude kergejõustiku- ja ragbivõistlused.
Pärast Rahvaste Ühenduse mänge ehitati staadion ümber jalgpallistaadioniks. Mitu tuntud kergejõustiklast, näiteks Sebastian Coe ja Jonathan Edwards, kritiseeris seda otsust, aga ümberehitamine võimaldas lisada istekohti ja selle abil suurendada staadioni jätkusuutlikkust. Ümbehitamise kulud olid 30 miljonit naela ja selle maksis jalgpalliklubi Manchester City FC.
Esimene jalgpallimatš staadionil oli 10. augustil 2003 peetud sõprusmäng, milles Manchester City võitis 2:1 FC Barcelona. Esimese värava staadionil lõi Nicolas Anelka. Esimene võistlusmäng toimus 14. augustil 2003 ja see oli UEFA karikasarja kohtumine, milles Manchester City alistas Walesi klubi The New Saints 5:0.
Alates 2015. aasta augustist, mil avati lõuna-tribüüni uus laiendus, mahutab City of Manchester Stadium 55 097 pealtvaajat.
Goodison Park

Goodison Park on jalgpallistaadion Liverpoolis.
Goodison Park kuulub klubile Everton. Staadion mahutab 40 157 inimest.
Enne staadioni rajamist mängis Everton Anfieldil, aga klubi juhtkonnal tekkisid vastuolud Anfieldi maaomaniku ja klubi esimehe John Houldingiga. Anfieldi staadion ei kuulunud klubile ja Houlding soovis staadioni kasutamise eest makstavat renti mitmekordistada. Houlding pakkus ka staadioni maad klubile müüa, kuid üksnes koos enesele kuuluva naabermaatükiga, mistõttu juhtkonnal tekkis mulje, et Houlding püüab kuidagi klubi arvel rikastuda. Raha oli klubil seevastu vähe.
15. märtsil 1892 otsustas klubi juhatus Anfieldilt lahkuda ja ehitada uue staadioni, mille maa kuuluks klubile. Ühtlasi valiti klubi selle asutamisest peale juhtinud Houldingi asemele George Mahon, kes korraldas klubile platsi, praeguse Goodison Parki. Ühtlasi otsustas juhatus, et Evertoni hakkab juhtima osaühing – jalgpallis oli klubi juhtimine osaühingu abil seni ebatavaline olnud.
Liverpoolis tekitas Evertoni kolimine suurt tähelepanu ja seda kajastati ajakirjanduses põhjalikult. Konservatiivsed ajalehed toetasid Houldingit, kes oli Konservatiivse Partei parlamendisaadik. Liberaalsed ajalehed toetasid Mahonit, kes oli Liberaalse Partei esindajana varem parlamendivalimistel Houldingi vastu kandideerinud ja lüüa saanud.
Staadion avati 24. augustil 1892. Avamisel osales 12 000 inimest. Jalgpalli ei mängitud, selle asemel toimus väike kergejõustikuvõistlus, millele järgnesid kontsert ja ilutulestik. Enne Goodison Parki polnud maailmas valminud ühtki puhtalt jalgpalli mängimiseks mõeldud staadioni. Samal päeval avati ka Glasgow's Celtic Park, mis tänapäevani kuulub Glasgow Celticule.
Esimene mäng staadionil peeti 2. septembril ja see oli sõprusmäng Boltoni Wanderersi vastu, mille Everton 4:2 võitis. Esimene Inglismaa meistrivõistluste mäng toimus 3. septembril Nottinghami Foresti vastu ja see lõppes 2:2. Järgmine kodumäng tõi Evertoni esimese koduvõidu uuel staadionil – see oli 6:0 võit Newton Heathi, pärastise Manchesteri Unitedi üle.
22. märtsil 1895 otsustati lõpuks, et klubi ostab staadionialuse maa ära. Mahon rõhutas, et ostmiseks kulub 650 naelsterlingit vähem, kui Houlding oli pakkunud, ning ometi saab klubi selle eest rohkem maad ja tribüünid mahutavad rahvast veerandi võrra rohkem.
Staadion sai nime selle järgi, et ta asub Goodisoni tee ääres. See tee omakorda sai nime ehitusinsener George Goodisoni järgi, kes 19. sajandi keskel tegeles sealkandis kanalisatsiooniga ja sai hiljem maaomanikuks.
St James' Park

St James' Park on Inglismaal Newcastle'is asuv jalgpallistaadion, mis kuulub klubile Newcastle United.
28. oktoobril 2009 teatas klubi, et staadioni nimetamise õigused on müüdud ettevõttele SportsDirect.com ja sellest ajast on staadioni ametlik nimi sportsdirect.com @ St James' Park. Kuid seda nime üldjuhul ei kasutata, isegi klubi ametlikes materjalides, näiteks mängupäeva kavades nimetatakse staadioni endiselt St James' Pargiks.
Staadioni nimes on sõnas "James" üks s-täht ja ülakoma. Niisugune kirjaviis on sageli äratanud ajakirjanduse tähelepanu ja seda on kommenteerinud keeleteadlased, kes pole seda kirjapilti vigaseks pidanud. Siiski on levinum sõna "James's", näiteks Londonis on avalik park St. James's Park. Staadioni nimi erineb ka läheduses oleva tänava ("St James street") ja metroopeatuse ("St James Metro station") nimest, milles pole ülakoma. Klubi on seda seletanud asjaoluga, et tänav ja metroopeatus on nime saanud Jakoobuse järgi, aga staadion tänava järgi.
Staadion mahutab 52 387 inimest. Ta on pealtvaatajate mahutavuselt Suurbritannia 8. staadion, Inglismaa 5. staadion ja Inglismaa 4. jalgpallistaadion.
Kõige suurem külastajate arv staadionil oli kohtumises Chelsea FC vastu 1930. aastal. Pealtvaatajaid oli 68 386. See oli ajal, mil Inglismaa staadionidel olid veel lubatud seisukohad.
St James Pargis on 2011. aasta seisuga toimunud 10 rahvusvahelist maavõistlust. Esimene neist toimus 18. märtsil 1901, kus Suurbritannia meistrivõistlustel alistas Inglismaa jalgpallikoondis Walesi jalgpallikoondise 6:0. Staadionil peeti 1996. aasta EM-i 3 alagrupimängu, millest üheski Inglismaa ei osalenud, ja seda kasutatakse 2012. aasta suveolümpiamängude jalgpalliturniiril.
Staadionil on korraldatud popmuusikakontserte. Seal on esinenud Rolling Stones, Bruce Springsteen, Queen, Bob Dylan, Bryan Adams ja Rod Stewart.
ARK-1 Rõss

1RL239 ARK-1 Rõss ('ilves') on Nõukogude Liidus valmistatud suurtükiväe radarisüsteem. On modifitseeritud versioonina (ARK-1M) kasutuses.
Radar on mõeldud vastase suurtükiväe positsioonide avastamiseks ja oma suurtükiväetule korrigeerimiseks.
Matti Yrjänä Joensuu

Matti Yrjänä Joensuu (31. oktoober 1948 Helsingi – 4. detsember 2011 Valkeakoski) oli soome politseinik ja kriminaalromaanikirjanik. Teda on nimetatud soome kõigi aegade parimaks kriminaalromaanikirjanikuks.
Tema teostes lahendab kuritegusid Helsingi kriminaalpolitsei mõrvarühma vanemuurija Timo Harjunpää. Harjunpää on meeldiv ja usaldusväärne mees, kes kohtleb kurjategijaid sama inimlikult kui oma peret, mis koosneb temast enesest, tema naisest Elisast ning kolmest tütrest (Valpuri, Pipsa ja Pauliina). Harjunpää on ilmselt kirjaniku "alter ego", sest ka Joensuul enesel oli kolm tütart Anu, Taru ja Anni.
1969. aastal lõpetas ta kooli Helsingin uusi yhteiskoulu. 1973 lõpetas ta politseikooli. Seejärel töötas ta kuni pensionileminekuni 2006 politseiametnikuna.
Joensuu on kirjutanud 12 kriminaalromaani, neist esimesed 9 aastatel 1976–1986 ja hiljem suurte vahedega veel 3. Tema teosed on saanud nii tavalugejate kui ka kriitikute sooja vastuvõtu osaliseks.
Joensuu kujutas politseitööd asjatundlikult ja realistlikult. Kõigis romaanides on ta süüvinud kuriteo tagamaadesse ja ühiskonda. Harjunpää-sarjas on ta suutnud ühendada politseitöö kogemused inimeste siseelu kujutamisega.
Joensuu loomingut on tõlgitud ligi 20 keelde. Tema teoste põhjal on valminud filme, telesarju, näidendeid ja kuuldemänge.
Tempelhof-Schöneberg

Tempelhof-Schöneberg on Berliini linnarajoon, mis moodustati 2001. aasta haldusreformi käigus Tempelhofi ja Schönebergi rajooni liitmisel. Rajoonivalitsus tegutseb Schönebergi raekojas. 
Linnaosad, asend ja elanikkond.
Tempelhof-Schönebergi linnarajoon koosneb kuuest linnaosast:
Tempelhof-Schöneberg asub Berliini lõunaosas, piirnedes põhjas Mitte ja Friedrichshain-Kreuzbergi linnarajooniga, läänes Charlottenburg-Wilmersdorfi ja Steglitz-Zehlendorfiga ning idas Neuköllniga. 
Asustustiheduse poolest on linnaosad väga erinevad. Kogu rajooni elanikest enam kui kolmandik elab Schönebergi linnaosas. Rajooni kõige väiksem ja kogu linna üks väiksemaid linnaosi Friedenau on Berliini kõige suurema asustustihedusega linnaosa. 
Tempelhof-Schönebergi linnarajoonis elab ligi 10% Berliini elanikkonnast. Rajooni elanikest umbes 15% on välismaalased.
Soome Rahvusteater

Soome Rahvusteater (soome keeles "Suomen Kansallisteatteri") on teater Helsingis, Soome vanim soomekeelne kutseline teater.
Teater asub Helsingi kesklinnas Rautatientori kõrval aadressil Läntinen Teatterikuja 1.
Soome Rahvusteatrile pandi algus 1872. aastal Poris, 1875. aastast asub teater Helsingis. Algul ehk aastail 1872–1902 kandis teater nime Suomalainen teatteri.
Teatri praegune hoone valmis 1902. aastal Onni Tarjanne projekti järgi. 1939. aastast on teatri ees Aleksis Kivi mälestussammas (skulptor Wäinö Aaltonen).
Teatril on neli saali: suur saal (885 kohta), väike saal (avatud 1954, 309 kohta), Willensauna (avatud 1976, 152 kohta) ja Omapohja (avatud 1987, 78 kohta). Omapohjas ei ole kohad nummerdatud.
Teatris mänginud oluliste Soome näitlejate seas on Ida Aalberg, Arthur ja Selma Lundahl, Jalmari ja Joel Rinne, Uuno Laakso, Ella Eronen, Tarmo Manni, Tauno Palo, Pentti Siimes ja Esko Salminen.
Fred Vargas

Fred Vargas (kodanikunimega Frédérique Audoin-Rouzeau; sündinud 7. juunil 1957) on prantsuse naisajaloolane, -arheoloog ja -kirjanik. 
Ta on võitnud mitu Briti kriminaalkirjanduse auhinna rahvusvahelist preemiat (Duncan Lawrie International Dagger), Soome kriminaalkirjanduse auhinna tõlkekirjanduse preemia soome keelde tõlgitud teoste eest (2008) ja 2018 Astuuria printsessi kirjandusauhinna.
Tema kriminaalromaanide tuntumad tegelaskujud on politseinik Jean-Baptiste Adamsberg ja keskajaspetsialist Marc Vandoosler.
Töö arheoloogina.
Frédérique Audoin-Rouzeau on töötanud Prantsusmaa Riiklikus Teadusuuringute Keskuses ("Centre national de la recherche scientifique") ja Pasteuri Instituudis ("Institut Pasteur") eukarüootide arheoloogia alal. Tema uurimistöö keskendub mustale surmale ja muhkkatku levimisele kirpude kaudu.
Aleksandr Rubel

Aleksandr Rubel (sündinud 25. detsembril 1980) on ukraina rahvusest Eesti sarimõrvar.
Kuriteod.
Esimene mõrv.
Rubel tappis 19. septembril 1997 oma korterist paar korrust kõrgemal elanud 45-aastase invaliidi Tõnu Põllu. Mõrvari sõnul tahtis ta verd näha ja teada saada, mis tunne on tappa. Lisaks on ta kirjeldanud seda kuritööd küüniliselt: "Nuusutasin kodus bensiini, võtsin öökapi alt liharaiumiskirve ja läksin. Tahtsin ükskõik keda tappa. Teadsin, et Tõnut on lihtne tappa."
Teine mõrv.
7. novembril 1997 peatus paar korrust Aleksandri korterist kõrgemal Aleksei Pavlov (33), kes heitis silma Aleksandri emale. Ühisel joomingul tekkinud tülis lõi Aleksandri isa Pavlovi noaga ja Rubel läks isale appi. Koos tapsid nad Pavlovi ja Aleksandr viskas laiba aknast välja.
Kolmas mõrv.
22.–24. jaanuaril 1998 ründas Rubel Stroomi rannas 50-aastast Jevgeni Šelesti. Rubel pussitas Jevgenit ja lõi teda kiviga. Jevgeni suri kohapeal.
Neljas mõrv.
Rubel tungis kallale 43-aastasele Vladimir Ivanovile, kellelt ta soovis raha röövida. Ivanov hakkas vastu ja Rubel tappis ta jõhkralt kirvega.
Viies mõrv.
9. veebruaril 1998 tungis Rubel kallale 56-aastasele Olga Voronkovale. Ta paiskas naise pikali, tekitades talle kõrri haava. Seejärel kägistas ta Olga surnuks.
Kuues mõrv.
31. mail 1998 tappis ta Paljassaare poolsaarel sõprade ees 15-aastase Alice Siivase. Alguses plaanis Rubel koos sõbraga neiu vägistada, aga lõpuks otsustas Rubel tüdruku tappa. Alice'it pussitati ja ta kõri lõigati läbi. Pärast seda maeti ta maha. Kohtus ütles Rubel seletuseks: "Nüüd on tast küll kahju, aga siis mitte. Siis kartsin, et ta jääb ellu ja räägib. Sellepärast lõikasingi tal kõri läbi. Sain sellest mõrvast kuuks ajaks moraalse rahulduse."
Pärast mõrvu.
7. juunil 1998 pidas politsei Rubeli Alice'i mõrvas kahtlustatavana kinni. Üks Rubeli sõpradest, kes oli mõrva pealt näinud, pöördus politseisse. Rubel võeti vahi alla ja ta tunnistas politseinike üllatuseks lisaks Alice'i mõrvale üles viis ülejäänud mõrva. Politsei ei olnud mõrvu omavahel seostanud ja sarimõrvari tegutsemine Koplis tuli neile täieliku üllatusena.
Kohus.
Prokurör Hinge Brand sai Rubelile nõuda vaid kaheksa-aastast vangistust, sest tapmiste ajal oli Aleksandr alaealine. Prokurör Brand ütles kohtus, et kui mõrvar oleks olnud täisealine, oleks ta tapjale eluaegset nõudnud.
Rubel ähvardas kohtus prokuröri tappa ja ütles, et soovis luua oma isikliku surnuaia. Lisaks põhjendas oma tegusid järgnevalt: "Oli elutüdimus. Nuusutasin bensiini ja äkki tekkis tahtmine keegi ära tappa. Tahtsin ükskõik keda tappa. Tahtsin proovida, mis see tapmine on. Tahtsin verd näha. Kui mul oli enne halb olla, siis pärast tapmist hakkas parem. Ma sain tapmisest hingelise rahulduse. Kui tapad ühe, teise, siis kisub tapma. Mulle meeldis tappa."
1999. aastal mõistis kohus Rubeli kaheksaks aastaks vangi. Aleksandr Rubel kandis oma karistuse ära ja ta vabastati 8. juunil 2006 Tartu vanglast.
Neeme Suur

Neeme Suur (sündinud 2. septembril 1968 Haapsalus) on Eesti poliitik ja kaitseliitlane, reservohvitser. Ta on olnud XII Riigikogu liige ja Lääne maavanem aastatel 2008–2011 ning 2015–2017.
Neeme Suur on lõpetanud Eesti Maaülikooli 2005 loodusvarade kaitse ja kasutamise erialal ning Tallinna Ülikooli 2023 aastal riigiteaduste erialal.
Poliitiline tegevus.
Ta on alates 1998. aastast Sotsiaaldemokraatliku Erakonna liige. Kuulub Sotsiaaldemokraatliku Erakonna volikogusse.
Ta nimetati 7. veebruaril 2008 Lääne maavanemaks 18. veebruarist 2008 kuni 17. veebruarini 2013. Ta kandideeris 2011. aasta Riigikogu valimistel. Ta sai Hiiu, Lääne ja Saare maakonnas 1970 häält ning osutus valituks, mistõttu ta vabastati Lääne maavanema ametist alates 4. aprillist 2011 seoses Riigikogu liikmeks asumisega. Ta nimetati uuesti Lääne maavanemaks 11. septembrist 2015 kuni 10. septembrini 2020. Seoses maavalitsuste töö lõpetamisega vabastanuks Vabariigi Valitsus ta 31. detsembril 2017 maavanema ametist, kuid seoses 2017. aasta kohaliku omavalitsuse volikogu valimistel volikogu liikmeks valimise tõttu vabastas valitsus ta ametist juba volikogu liikmeks asumise päevast.
On olnud Risti vallavanem ja volikogu esimees ning Lääne-Nigula vallavolikogu esimees.
Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 5 (Hiiu-, Lääne- ja Saaremaa) 488 häält ning ei osutunud valituks.
Tegevus Kaitseliidus.
Neeme Suur on Kaitseliidu Lääne maleva Risti malevkonna liige 1992. aastast. Ta on teeninud rühma- ja kompaniipealikuna ning malevapealiku abina, teda on valitud malevkonna ja maleva juhatuse liikmeks. Ta on lõpetanud Kaitseliidu Kooli kompaniiülemate kursuse.
20. juuli 2013 seisuga oli Suur Kaitseliidu Vanematekogu liige. Tema sõjaväeline auaste on kapten.
Bloomfield Road

Bloomfield Road on jalgpallistaadion Inglismaal Blackpoolis.
Bloomfield Road kuulub klubile Blackpool. Staadion mahutab 16 220 inimest.
Reebok Stadium

Reebok Stadium on jalgpallistaadion Inglismaal Boltonis.
Reebok Stadium kuulub klubile Bolton Wanderers. Staadion mahutab 28 723 inimest.
Craven Cottage

Craven Cottage on jalgpallistaadion Londonis.
Craven Cottage kuulub klubile Fulham. Staadion mahutab 25 700 inimest.
Lepanina (Häädemeeste)

Lepanina on neem Pärnu maakonnas Häädemeeste vallas Kabli külas.
Neeme geograafilised koordinaadid on .
Neeme kõrval asub Lepanina hotell.
Lepanina

Lepanina on kahe neeme nimi Eestis.
Thor (film)

"Thor" on 2011. aastal linastunud Ameerika Ühendriikide mängufilm superkangelasest Thorist. Linateos põhineb Marvel Comicsi samanimelisel koomiksil. "Thori" lavastas Kenneth Branagh ja peaosas on Chris Hemsworth.
Klorometüülalküüleetrid

Klorometüülalküüleetrid ehk alkoksüklorometaanid ehk alküülklorometüüleetrid ehk α-kloroeetrid on orgaanilised ühendid üldstruktuuriga ROCH2Cl. Klorometüülalküüleetrite märkimisväärne omadus on, et kloori aatom astub kergesti asendusreaktsioonidesse ja nii on need ühendid tuntud efektiivsete alküleerivate (täpsemini alkoksümetüleerivate) agentidena.
Orgaanilises sünteesis kasutatakse klorometüülalküüleetreid:
Siin aluse (base = näiteks N,N-diisopropüületüülamiin) kasutamine on vajalik; sünteesi lõppetapis metoksümetüülrühm (MOM) eemaldatakse, s.t OH-rühm taastatakse lahjendatud happe toimel
ROCH2Cl + CH2=CMe-CH=CH2 → ROCH2CH2CMe=CHCH2Cl + ROCH2CH2C(Me)ClCH=CH2
Klorometüülalküüleetrite tuntuim esindaja on klorometüülmetüüleeter CH3OCH2Cl (lühend CMME või MOMCl). 
Alljärgnevas tabelis on toodud klorometüülalküüleetrite olulisemad esindajad, nende struktuur ja keemistemperatuur. Mitmed seda tüüpi ühendid on kergesti saadavad ühinemisprotsessis ROH + HCHO + HCl → ROCH2Cl.
Enno Tamm

Enno Tamm (sündinud 26. mail 1960) on Eesti ajakirjanik ja poliitik, Eesti Keskerakonna liige. 
2012–2018 oli ta Tallinna Linnatranspordi AS juhatuse esimees.
Hariduskäik.
Tamm on lõpetanud Tallinna 1. keskkooli (hilisema Gustav Adolfi Gümnaasiumi). 1981–1985 õppis ta Tartu Riiklikus Ülikoolis õigusteadust, 1998–2000 Majandusõiguse ja Poliitika Instituudis. 2001. aastal alustas ta õpinguid Õigusinstituudis.
Ametikohad.
Varem on Tamm olnud Eesti Päevalehe osakonnajuhataja, majandusministri abi, Eesti Televisiooni saatejuht, ajakirja Elu Pilt tegevtoimetaja, riigikogu konsultant ning AS-i Järve Bussipark peadirektor. 1997–2000 oli Tamm Pirita linnaosa vanema asetäitja ning halduskogu liige. 2001. aastal nimetati ta Põhja-Tallinna linnaosa vanemaks Tõnu Heidovi asemel, selles ametis püsis ta 2004. aastani. Uuesti sai Tammest Põhja-Tallinna linnaosa vanem 7. mail 2007, mil vahepeal linnaosa vanemaks olnud Vilja Savisaar siirdus Riigikokku. Linnaosavanemana kuulus Tammele osalus linnavolikogu liikme Oksana Laasi juhitavas GO Reklaamigrupi OÜs, mil asutamisaastal 2005 majandustegevust siiski polnud..
Tallinna ühistransport.
29. jaanuaril 2010 valis Tallinna Autobussikoondise nõukogu Tamme ettevõtte juhatuse liikmeks Mati Mägi asemel, hiljem sai temast juhatuse esimees.. Tallinna bussi-, trammi- ja trolliliiklust korraldava ettevõtte Tallinna Linnatranspordi AS moodustamisel 19. juulil 2012 nimetati ta uue ettevõtte juhatuse esimeheks.
Poliitiline aktiivsus.
Enno Tamm on kandideerinud Riigikogu valimistel kolm korda: 1995., 1999. ja 2007. aastal, kus sai vastavalt 41, 74 ja 210 häält. Samuti on ta kandideerinud kuus korda kohalike omavalitsuste valimistel Tallinna linnas: 1996 (43 häält), 1999 (90 häält), 2002 (69 häält), 2005 (250 häält), 2009 (451 häält, osutus esmakordselt valituks), 2025 (120 häält)..
Isiklikku.
Enno Tammel on kolm poega ja üks tütar.
Tallinna linnavolinike loend (1934)

Tallinna linnavolikogu 14. ja 15. jaanuaril 1934 toimunud Tallinna linnavolikogu valimistel said sotsialistide kaks nimekirja kokku 10 kohta, kristlased 2 kohta, linnarentnikud 1 koha, majaomanikud 8 kohta, keskrühm 7 kohta, juudid 1 koha, sakslased 5 kohta, töötud ja töölised 2 kohta, üürnikud 4 kohta, venelased 1 koha ja vabadussõjalased 45 kohta. Artur Sirk valiti valgete ruudukestega, saades kokku 897½ häält. 
Ametlikel andmetel kuulusid Tallinna linnavolikogusse pärast vapside väljaarvamist:
Turu Linnateater

Turu Linnateater (soome keeles "Turun kaupunginteatteri") on teater Soomes Turus.
Teatri ajalugu sai alguse 1946. aastal.
Teater asub aadressil Itäinen Rantakatu 14.
Turu Rootsi Teater

Turu Rootsi Teater (rootsi keeles "Åbo Svenska Teater", soome keeles "Turun Ruotsalainen Teatteri") on rootsikeelne teater Soomes Turu linnas.
Teater loodi 1839. aastal. See on Soome vanim teater.
Teater asub aadressil Eerikinkatu 13.
Rivertoni auhind

Rivertoni auhind (norra keeles "Rivertonprisen") on kirjandusauhind, mida annab välja Norra kriminaalromaanikirjanikke ühendav organisatsioon Rivertonklubben koos Norra raamatukaupmeeste ja Norra raamatuklubide liikmetega. 
1972. aastal asutatud auhind on nimetatud kirjanik Sven Elvestadi (1884–1934) kirjanikunime Stein Riverton järgi. Auhinna saajad määrab kirjanikest, ajakirjanikest, kirjastajatest ja kirjandusteadlastest koosnev žürii. Rivertoni auhinnana esemeline osa on kullatud revolver nagaan, sellest ka auhinna rahvapärane nimi Golden Gun.
Palle Rosenkrantzi auhind

Palle Rosenkrantzi auhind on (taani keeles "Palle Rosenkrantz Prisen") Palle Rosenkrantzi nimeline kirjandusauhind, mida annab välja Taani kriminaalromaanikirjanikke ühendav organisatsioon Det danske Kriminalakademi.
Femme Fatale

"Femme Fatale" on Ameerika poplaulja Britney Spearsi seitsmes stuudioalbum, mille andis välja plaadifirma Jive Records 25. märtsil 2011. Album lindistati aastatel 2009–2011 ning selle pealkiri avalikustati 2. veebruar 2011. Plaadi esimene singel ilmus 11. jaanuaril 2011.
Eric Enno Tamm

Eric Enno Tamm (sündinud Kanadas Briti Columbia provintsis Tofinos) on eesti päritolu Kanada ajakirjanik, keskkonnaaktivist ja analüütik.
Tema isa oli Eesti pagulane Kanadas, kes kirjeldas pojale sageli Nõukogude vägede sissetungi Eestisse teises maailmasõjas. 15-aastaselt sai Tammest kohaliku ajalehe karikaturist. Ta sai magistrikraadi ajakirjanduse alal Lõuna-California Ülikoolis Los Angeleses ning teise magistrikraadi Euroopa-uuringuis Lundi ülikoolis Rootsis. Pärast ülikooli jäi Tamm kolmeks aastaks Rootsi, töötades Põhjamaade toimetajana ajakirjas Wallpaper. Seal käsitles ta oma artiklites Põhjamaade arhitektuuri, disaini ja innovatsiooni sümbioosi.
Tamm on töötanud Coastal Community Networki tegevdirektorina Briti Columbias, Ecotrust Canada kommunikatsioonidirektori ja Euroopa-korrespondendina. Tema kirjutisi on avaldanud Wallpaper, The Globe and Mail, Los Angeles Times Magazine, Canadian Geographic, San Francisco Chronicle, Toronto Star jt väljaanded.
Raamatud.
Tamm on kirjutanud kaks raamatut. Tema esikteos "Beyond The Outer Shores: The Untold Story of Ed Ricketts, the Pioneering Ecologist Who Inspired John Steinbeck and Joseph Campbell" ("Kaugete randade taga: Jutustamata lugu Ed Rickettsist, ökoloogiapioneerist, kes inspireeris John Steinbecki ja Joseph Campbelli") märgiti ära Kiriyama auhinna konkursil 2005. aastal. 
Tamme teine raamat "The Horse That Leaps Through Clouds: A Tale of Espionage, the Silk Road and the Rise of Modern China" ("Hobune, kes hüppab läbi pilvede: lugu spionaažist, Siiditeest ja tänapäeva Hiina tõusust" ilmus 2010. aasta sügisel. Selles kirjeldab ta hilisema Soome presidendi, parun Carl Gustaf Mannerheimi reisi Peterburist Hiinasse ja Tiibetisse tsaar Nikolai II käsul, kogumaks andmeid Qingi dünastia lõpu aegse Hiina keisririigi kohta, kuid samuti ka enda katset korrata Mannerheimi teekonda 2006. aastal. Tammele keelduti korduvalt viisat andmast, kuna ta oli Vancouveris intervjueerinud Falun Gongi liikmeid. Kui Mannerheim väitis end olevat etnograafi, siis Tamm kasutas lõpuks oma Kanada passi asemel Eesti passi ning rändas 17 000 kilomeetrit Pekingini. Raamatus tõmbab Tamm paralleele Mannerheimi-aegse ja praeguse Hiina vahel. Raamat ilmus Kanadas 2010, USA-s ja Soomes 2011. Pealkiri tuleneb Mannerheimi Hiina-pseudonüümist Ma Dahan, mis tähendab küll "pigem kohale jõudvat ja vaprat hobust", pilved on autori lisandus.
Isiklikku.
Eric Enno Tamm elab Kanadas Ottawa linnas. Enda eesti keele oskuse suhtes on ta ise kriitiline.
Must luik

Must luik võib tähendada järgmist:
Mustaks Luigeks nimetati kohvikut Kadriorg.
Bleach (anime)

"Bleach" (ブリーチ Burīchi) on anime Tite Kubo samanimelise manga põhjal.
Lugu räägib sellest, kuidas teismeline poiss Ichigo Kurosaki, kellel on võime näha surnute hingesid ja kummitusi, muutub surmajumalaks (Shinigami).
Sarja näitas Jaapanis TV Tokyo. Esimene jagu oli eetris 6. oktoobril 2004. Toodeti kokku 366 jagu, millest viimane oli eetris 27. märtsil 2012.
Vahepeal pausil olnud seriaali tootmine algas taas aastal 2025. Kavas on jõuda jaoni 406.
Sisu.
Bleachi maailmas eksisteerib maapealsele elule lisaks ka Soul Society nimeline koht, kus elavad surmajumalad. Surmajumalate ülesanne on likvideerida maapealseid koletisi, keda nimetatakse Hollowiteks. Anime esimeses osas on surmajumal Rukia Karakura linnas, peategelase Ichigo kodulinnas. Ta kannab Ichigole üle osa oma jumalikest võimetest ja nõnda saab Ichigost samuti surmajumal.
Ameerika-Mehhiko sõda

Ameerika-Mehhiko sõda oli sõjaline konflikt Mehhiko ja Ameerika Ühendriikide vahel aastail 1846–1848. See järgnes Texase annekteerimisele USA poolt 1845. aastal.
Lisaks Mehhiko ranniku blokaadile merel tungisid Ameerika väed Mehhikosse, vallutades New Mexico, California ning osa praegusest Põhja-Mehhikost. Teine Ameerika armee vallutas Mehhiko pealinna México, sundides Mehhiko nõustuma oma põhjaalade (pool oma territooriumist) müügiga USA-le.
Ühendriikide laienemine Vaikse ookeani rannikule oli Demokraatliku Partei juhi, president James K. Polki eesmärk. Samas ei toetanud USA-s enda elanikud sõda sugugi üksmeelselt, Viigide Partei ja orjandusvastased olid sellele tõsiselt vastu. Samuti kritiseeriti ameeriklaste ränki kaotusi ja kõrgeid sõjakulutusi. Sõja kõige ulatuslikuma tagajärjena oli Mehhiko sunnitud loobuma Californiast, New Mexicost, Arizonast, Nevadast, Utah'st, lõviosa Coloradost ja Wyomingist, mille eest USA maksis Mehhikole 18 miljonit dollarit. Vahepeal leiti Californiast kulda, mis tekitas rahvusvahelise mõjuga California kullapalaviku. Sõja poliitilise järelmõjuna tõusis USA-s ühiskondliku debati fookusse orjandus, mille teemaliste vaidluste ägenemine ähvardas kodusõjaga; 1850. aasta kompromiss pakkus vaid lühikest hingetõmbeaega.
USA-s nimetatakse sõda vahel Mehhiko sõjaks ("Mexican War") või USA-Mehhiko sõjaks ("U.S.–Mexican War"). Mehhikos kasutatakse selle kohta termineid "(primera) intervención estadounidense en México" (Ameerika Ühendriikide (esimene) sissetung Mehhikosse), "invasión estadounidense de México" (Ameerika Ühendriikide kallaletung Mehhikole) ja "guerra del 47" ("'47. aasta sõda").
Aeg on siin

"Aeg on siin" on eesti dokumentaalfilm nelja lapse esimesest kooliaastast, mille tootis OÜ Kopli Kinokompanii.
Kartaun

Kartaun (saksa keeles "Kartaune") oli 16.–17. sajandil kasutatud suurekaliibriline eestlaetav suurtükk.
Vastavalt kaliibrile jagunesid need topeltkartaunideks, kartaunideks ja poolkartaunideks.
Ristlõige (tehnika)

Ristlõige on kujutis, mis saadakse detaili mõttelisel läbilõikamisel tasandiga.
Must teemant

"Must teemant" on Eesti draamafilm, mis valmis 1923. aastal. Filmi lavastasid Fjodor Ljubovski ja Jakob Sildnik.
Film pole säilinud. Filmi kestus oli umbes tund.
Tartus filmitud viieosalise tummfilmi tegijad tituleerisid filmi ambitsioonikalt "esimeseks eesti kunstdraamaks". Teos, mis aga jäljendas väidetavalt tuntud vene "Kuldseeria" draamasid, pole säilinud ja selle sisust pole lähemalt midagi teada.
Klorometüülmetüüleeter

Klorometüülmetüüleeter ehk metoksüklorometaan ehk metoksümetüülkloriid on orgaaniline ühend keemilise valemiga CH3OCH2Cl. Lühenditena kasutatakse CMME või MOM-Cl. 
Klorometüülmetüüleeter on terava lõhnaga kantserogeenne vedelik tihedusega 1,06 g/ml ja keemistemperatuuriga 55–57°C. Kasutatakse seda keemiatööstuses mitmetel eesmärkidel. 
Klorometüülmetüüleetri märkimisväärne omadus on, et kloori aatom astub kergesti asendusreaktsioonidesse ja nii on see orgaanilises sünteesis tuntud efektiivse alküleeriva (täpsemini metoksümetüleeriva) agendina. Näiteks:
CH3OCH2Cl + CH2=CH-R → CH3OCH2- CH2-CHCl-R
Klorometüülmetüüleeter on kergesti saadav ühinemisprotsessis CH3OH + HCHO + HCl → CH3OCH2Cl.
Pushing Ice

"'Pushing Ice'" on walesi päritolu Briti kirjaniku Alastair Reynoldsi ulmeromaan (2005), mille tegevus kajastab kosmoselaeva Rockhopper meeskonna tegemisi, uurides Saturni kuu Januse oma orbiidilt lahkumise põhjust.
Sisu.
Saturni kaaslase Januse ootamatu lahkumise järel oma orbiidilt saadetakse kosmoselaev Rockhopper kuud uurima.
Teel Janusele selgub, et tagasiteeks Maale ei pruugi jätkuda kütust, mis põhjustab lahkheli kahe sõbranna, laeva kapteni Bella Lindi ja tehniku Svetlana Barseghiana vahel. Lahkheli viib võimu ülevõtmiseni Svetlana poolt.
Januse juures selgub, et tegemist on maavälise objektiga, mis on teel Neitsi tähtkujus asuva Spiika tähe suunas. Kaaslasele maandumise järel pannakse endine kapten Bella Lind elama teistest eraldi kuni ennast Fountainheadiks nimetavate tulnukate saabumiseni.
Tulnukate käest selgub, et Janus asub erinevatest kambritest koosnevas megastruktuuris. Janusesse kätketud energiast on huvitatud ka tulnukad Musk Dogs. Eirates Fountainheadi antud hoiatust, sõlmib Svetlana Musk Dogsiga lepingu, mille tulemusena viimased õhivad endise Saturni kaaslase eesmärgiga struktuurist välja pääseda.
Kasutades tekkinud avaust, lahkub osa inimestest Fountainheadilt saadud kosmoselaevaga megastruktuurist.
Kriminaalmiilits

Kriminaalmiilits oli Venemaa kriminoloogias kasutatav üldnimetus kriminaal-, majanduskuritegude ja ebaseadusliku narkootikumide käitlemise tõkestamise ja avastamisega tegelevate allüksuste kohta, kes tegevad kuritegude avastamisega, milles on eeluurimine enne kohtumenetlust kohustuslik. Seadusandlikult kasutati üldnimetust kriminaalmiilits 1991. aastal pärast Venemaa NFSV Siseministeeriumi Kriminaalmiilitsa teenistuse moodustamist.
Euroopa ja Ameerika õigusruumis vastab sellele terminile mõiste kriminaalpolitsei, millega eristatakse avalikku korda kaitsvat ja tagavat "korrakaitsepolitseid" ja kriminaalkuritegevuse tõkestamise ja avastamisega tegelevat "kriminaalpolitseid".
Ajalooline taust.
Nõukogude Venemaal pärast 1917. aasta oktoobrirevolutsiooni moodustatud õiguskaitseorganite loomisel ja edasisel arengul ei järgitud teistes Euroopa kriminaalkuritegevuse vastaste asutuste loogikat, kus kõikide põhiliste kuritegevusliikide tõkestamise, avastamisega tegelevad allüksused alluvad ühisele juhtimisele, omades ühiseid tugiteenistuseid. 
5. oktoobril 1918 moodustati kriminaalkuritegevuse tõkestamise ja avastamisega tegelev kriminaaljälitus, kuid majanduskuritegevusega, mida hinnati kui ohtu Nõukogude võimule tegeles Vene SFNV Rahvakomissaride Nõukogu juures asuv kontrrevolutsiooni, spekulatsiooni ja ametialaste kuritegude vastu võitlemise Ülevenemaaline Erakorraline Komisjon (Tšekaa) ja selle järglasorganisatsioonid (NSV Liidu Siseasjade Rahvakomissariaadi Riikliku Julgeoleku Peavalitsus), mis ei allunud NSV Liidu SARKi Tööliste ja Talupoegade Miilitsale, vaid allusid NSV Liidu Siseasjade Rahvakomissariaadile.
NSV Liidu SM juhtimisstrateegia ei eristanud välisteenistuse (korrakaitse) ja kriminaaljälituse (kriminaalkuritegevusevastase tegevuse) allüksusi ning sisejulgeolekuasutuste tegevuse eest kindlas piirkonnas (NSV Liit, liiduvabariik, oblast, autonoomne oblast jne) vastutas kohaliku haldusüksuse siseasjadeasutuse ülem (minister, siseasjade (pea)valitsuse, osakonna või jaoskonna ülem).
Majanduskuritegevuse vastased allüksused (SORVVO) eraldati NSV Liidu SARKi alluvusest alles 1937. aastal ja liideti miilitsa ja kriminaaljälituse süsteemi, kuid iseseisva ning eraldatud struktuurharuna.
Organiseeritud kuritegevuse vastased allüksused moodustati NSV Liidus 1989. aastal NSV Liidu Siseministeeriumi otsealluvuses NSV Liidu Siseministeeriumi Organiseeritud Kuritegevuse Vastu Võitlemise Peavalitsusena, mis samuti ei allunud kriminaaljälituse ühisele juhtimisele.
Kriminaalkuritegevuse vastased õiguskaitseorganid koondati Venemaal ühise juhtimise alla pärast 1991. aastal pärast Venemaa NFSV Siseministeeriumi Kriminaalmiilitsa teenistuse moodustamist ("Службa криминальной милиции МВД РСФСР") ning aja jooksul lisati ühendusse lisaks kriminaaljälitusele: 
Kriminaalmiilitsa hulka kuuluvad ka Venemaa rahvuslik Interpoli büroo ja tema territoriaalsed allüksused.
Weeze lennujaam

Weeze lennujaam (IATA: NRN, ICAO: EDLV, saksa keeles Airport Weeze) on Saksamaal Nordrhein-Westfaleni liidumaa Kleve kreisi Weeze valla lääneosas Hollandi piiri lähedal, 6 km Weezest ja 89 km Düsseldorfist asuv lennujaam, mida tuntakse ka kui Düsseldorf (Weeze) nime all.
2010. aastast lendab liinil Tallinn–Weeze Ryanair.
Aleksandr Benois

Aleksandr Benois (vene Александр Николаевич Бенуа, kasutatakse ka nimekuju Alexandre Benois; 3. mai 1870 Peterburi – 9. veebruar 1960 Pariis) oli vene maali- ja teatrikunstnik, graafik ning kunstiajaloolane ja -kriitik.
Aleksandr Benois oli kunstnike rühmituse ja ajakirja Mir Iskusstva üks asutajaid ja vaimseid juhte.
Aastail 1918–1926 oli ta Ermitaaži maaligalerii juhataja. 
Elukäik.
Aleksandr Benois sündis 1870. aastal Peterburis. Tema isa Nicholas Benois oli tunnustatud vene arhitekt. Tuntuks sai ka Aleksandri vanem vend Leonti, kes oli arhitekt, ning vend Albert, kes tegeles maalikunsti ja arhitektuuriga. 
Aastail 1890–1894 õppis Aleksandr Peterburi Ülikooli õigusteaduskonnas. Selle kõrvalt õppis ta iseseisvalt kunstiajalugu ja tegeles maalikunstiga.
Kolm aastat pärast ülikooli lõpetamist ja esimest reisi Prantsusmaale valmis Aleksandril akvarellisari, mis kujutas Louis XIV viimast promenaadi. Seeria sai kuulsaks tänu Pavel Tretjakovile, kes pani teosed näitusele. Tänu sellele näitusele võitis Benois kunstikriitiku Sergei Djagilevi ja kunstniku Leon Baksti tähelepanu. Kolmekesi koos asutasid nad kunstnike ühenduse Mir Iskusstva ja hakkasid välja andma samanimelist kunstiajakirja. 
20. sajandi alguses jätkas Benois tööd Mir Iskusstvaga, kuid tegeles ka muuga. Ta kirjutas ja avaldas monograafiaid 19. sajandi vene kunsti ning Tsarskoje Selo kohta. 1903. aastal illustreeris ta Aleksandr Puškini poeemi "Vaskratsanik". 
1901. aastal määrati ta Peterburi Maria teatri kunstiliseks juhiks. Sestpeale pühendas ta palju aega lavakujundusele. Aleksandr Benois' loodud kostüüme ja lavakujundusi lavastustele "Sülfiid" (1909), "Giselle" (1910) ja "Petruška" (1911) peetakse tema parimateks teosteks üldse. 
Aleksandr Benois tegi koostööd ka Moskva Kunstiteatri ja teiste tähtsate Euroopa teatritega.
Aastail 1918–1926 töötas Aleksandr Benois Ermitaaži kunstigalerii juhatajana ning andis välja uue Ermitaaži kataloogi. Samuti jätkas ta tööd raamatu- ja teatrikunstnikuna, viimasega tegeles ta peamiselt Moskva Suures Teatris. 
1926. aastal emigreerus Benois Nõukogude Liidust Prantsusmaale ning elas Pariisis. Ta töötas peamiselt teatrikostüümide ja lavakujunduse kunstnikuna. Pärast teist maailmasõda töötas Aleksandr Benois mõnda aega Milanos La Scala teatris. 
1955. aastal ilmusid Benois' kahes köites "Memuaarid".
Aleksandr Benois suri 9. veebruaril 1960 Pariisis.
Karvane maarjalepp

Karvane maarjalepp ("Agrimonia pilosa") on roosõieliste sugukonda maarjalepa perekonda kuuluv rohttaim. 
Karvane maarjalepp on mitmeaastane rohttaim. Taim sarnaneb hariliku maarjalepaga. 
Tal on püstine kuni meetrikõrgune vars, mille tipus on väikestest kollastest õitest koosnev õisik. 
Levila.
Karvane maarjalepp on levinud Euroopa idaosast Ida-Aasiani, sealhulgas Eesti kesk- ja lõunaosas.
Kasvukohad.
Taim eelistab parasniisket mitte lauspäikeselist kasvukohta.
Raviomadused.
Maarjalepal on vere hüübimist soodustav ja antibakteriaalne toime. Kasutatakse taime maapealset osa.
Keemiline koostis.
Maarjalepa lehtedes ja õites leidub polüsahhariide, glükoosi, fruktoosi, sahharoosi, orgaanilisi- ja rasvhappeid (sidrunhapet, õunhapet, oblikhapet, kiinahapet), steroide, lämmastikku sisaldavaid ühendeid, fenoolhappeid, parkaineid, katehiine ja flavonoide.
Välislingid.
http://www.loodusajakiri.ee/eesti_loodus/artikkel86_71.html Karvane maarjalepp
Viljandi Pauluse kirik

Viljandi Pauluse kirik on pühakoda Viljandis aadressil Kiriku tänav 3. Kirikus tegutseb EELK Viljandi Pauluse kogudus. 
Kirik on "Teeliste kirikute" nimekirjas.
Kirik otsustati ehitada pärast seda, kui kogudus jagati 1860. aastal linna- ja maakoguduseks ning Viljandi Jaani kirik jäi linnakogudusele. Punastest tellisest ja maakivist ehitatud uusgooti stiilis hoone projekteeris arhitekt Matthias von Holst. Kirik pühitseti 30. oktoobril 1866.
Kiriku interjöör on avar ning kolmest küljest ümbritsetud rõduga. Altarimaali "Kristus ristil" (1866) autor on Carl Andrea. Kirikusaali valgustab teiste seas erakordselt suur kroonlühter, mille kogudus hankis Nürnbergist. Seal asub kauni prospektiga Eesti suurim täismehaanilise traktuuriga orel, mille on valmistanud Guido Knauff. Kirikusaali lõunapoolsel seinal on vaimulikku ja riigimeest Jaan Lattikut kujutav bareljeef ning teisel korrusel asub tema muuseumituba. Kirikusaalis on parvlaeval Estonia hukkunute mälestuskivi (Peeter Leinbock, 1994).
Hobumadar

Hobumadar ("Galium verum") on madaraliste sugukonda madara perekonda kuuluv mitmeaastane rohttaimeliik.
Rahvapäraseid nimetusi: kollased maitsed, kõhurohi, liikmerohi, neitsipunad.
Kirjeldus.
Ülejäänud Eestis esinevatest madara liikidest on hobumadar kergesti eristatav õite kollase värvuse järgi. Vars on 30–60 cm pikk, püstine, ümar, harunemata. Lehed kitsad, lineaalsed, tugevalt sissepoole rullunud servaga, peavarrel enamasti 8–12 kaupa. Õied kollased, tugeva magusa lõhnaga, koondunud suurtesse harunenud ebasarikatesse. 
Õitseb juunist septembrini .
Kasvukoht.
Kasvab kuivadel liivastel ja lubjarikastel rohumaadel, sageli koos mägiristiku ja angerpistiga. 
Levinud Eestis paiguti, kuid Lääne- ja Põhja-Eestis on tavaline.
Kasutamine.
Hobumadara juurtest saadakse tumepunast (Läti lipu värvi) värvainet lõnga või kangaste värvimiseks. Kuna hobumadara õied on hästi intensiivselt kollased, siis on nad võetud kasutusele ka riide värvimisel: nad annavad puhta kollase värvuse.
Hobumadar on ka ravimtaim. Tema head omadused tulenevad eelkõige tugevast põletikuvastasest toimest. Hobumadara tee aitab reuma, maksa- ja neerupõletike ning verehaiguste korral. Madaramahlast valmistatavat salvi kasutatakse haavandite ja ekseemi raviks.
Hobumadar on ka hinnatud meetaim.
Kare seanupp

Kare seanupp ("Leontodon hispidus") on korvõieliste sugukonna seanupu perekonda kuuluv mitmeaastane rohttaim.
Kare seanupp on kuni 40 cm kõrge. Ta meenutab veidi võilille – lehed tihedas lehekodarikus, süstjad, kuni 20 cm pikad, ebaregulaarselt sopilishambulised. Erinevalt võilillest on kogu taim kaetud karvadega. Varsi on tavaliselt mitu. Need on püstised, ilma lehtedeta, hargnenud. Enne õitsemist on pung längus, õitsemise ajal kollane õiekorv püstine, läbimõõt on kuni 3 cm. Pärast õitsemist valmivad pappused on hallikasvalgete lendkarvakestega, mis meenutavad võilille tupse ning mille abil taim paljuneb. Määramistunnuseks on ka seemnete lendkarvakeste pikkus: välimised on sisemistest 2–4 korda lühemad. Õitseb jaanipäevast hilissügiseni.
Kare seanupp kasvab mõõdukalt niisketel niitudel. Ta on Eestis suhteliselt laialt levinud.
Kuldtulikas

Kuldtulikas ("Ranunculus auricomus") on tulikaliste sugukonda tulika perekonda kuuluv rohttaim. 
Kuldtulika kuni 50 cm kõrgune, püstine, harunenud vars on õõnes. 
Varrelehed on lineaalsed, sõrmjagused ja terveservalised, alumised lehed (3–5) pika leherootsuga. Lehe kuju on liigile iseloomulikult ümar, sõrmjalt lõhestunud või neerjas. Kuldkollased õied kuni 1 cm läbimõõduga varte tipus. Viljaks on pähklite koguvili, kus iga pähklike on kõvera nokakesega, mis aitab taimel levida. 
Kasvab niisketel ja märgadel, harvem mõõdukalt niisketel rohumaadel. 
Tulikad on mürgised taimed, kuid heinas pole nad koduloomadele kahjulikud.
Madal mustjuur

Madal mustjuur ("Scorzonera humilis") on rohttaimeliik korvõieliste sugukonna mustjuure perekonnas.
Ta on väike, kuni 40 cm kõrge taim piimmahlaga ja tugeva musta juurega. 
Püstine vars, hargnemata, pehmevillane, peaaegu lehitu või mõne varrelehega. Juurmised lehed mõlemast otsast ahenenud, elliptilised (süstjad terava otsaga), kuni 20 cm pikad, lühikese varrega ja kumerate roodudega. Kollased korvõisikud enamasti üksikult, 2–3 cm läbimõõduga. Seemnised pruunid. Pärast õitsemist valmivad pappused hallikasvalgete lendkarvakestega, mis meenutavad võilille tupse ning mille abil taim paljuneb. 
Kasvab niisketel, mõnikord üleujutatud niitudel, enamasti rabas, kuid võib leida ka lubjarikastel elupaikadel. Eestis tavaline. Õitseb mais, juunis. Aedades kasvatatakse hea köögiviljataimena mustjuure perekonna liiki aed-mustjuurt.
Mustjuur

Mustjuur ("Scorzonera") on taimede perekond korvõieliste sugukonnas.
Aed-mustjuur

Aed-mustjuur ("Scorzonera hispanica") on korvõieliste sugukonna mustjuure perekonda kuuluv rohttaim.
Aed-mustjuurt kasvatatakse köögiviljakultuurina.
Juurvili (vähesel määral ka taime lehed) sisaldab suhkruid (umbes 20%), C-, B1-, B2-vitamiini, kaaliumsoolasid, mangaani, rauda, vaske, tsinki, fosforit ja kaltsiumi. Aed-mustjuure peamiseks väärtuseks on suur inuliini sisaldus juurikas (umbes 10%) ning asparagiini ja levuliini sisaldus. Lisaks sisaldab mustjuure juurikas kuni 2% pektiinaineid. 
Aed-mustjuur on hea meetaim.
Verev kurereha

Verev kurereha ("Geranium sanguineum") on kuni 50 cm kõrgune kurerehaliste sugukonda kurereha perekonda kuuluv taim, mis on kaetud pikkade harali karvadega. 
Vars püstine või lamav, hargneb ja moodustab koheva puhma. Lehed on sügavalt lõhestunud, 5–7-harulised, haru omakorda lõhestunud. Just kitsaste lehtede hargnevus on peamine erinevus sarnasest mets-kurerehast. 
Õite varred on enne ja pärast õitsemist longus, vaid õitsemise ajal püstised. Õied on kuni 2 cm läbimõõduga, verevad. Vars ja lehed värvuvad sügisel tihti veripunaseks. Verev kurereha kasvab kuivadel lubjarikastel niitudel ja metsaservadel, hõredas männimetsas. Õitseb juulis-augustis. Kasutatakse ravimtaimena. 
Eestis levinud peamiselt mandriosas ja Saaremaal. Taime rahvapärased nimetused on näiteks kure nokk ja verev geraanium. Laialt levinud paljudes riikides. Ta on pärit Lääne-Euroopa laialehistest metsadest juba 16. sajandist. Kultuuristatud alates 1597. aastast. Viimasel ajal on aretatud ligi kümme selle kurereha sorti.