Oskar Dirlewanger

Oskar Paul Dirlewanger (26. september 1895 – umbes 7. juuni 1945) oli Saksa sõjaväelane, kes teenis nii esimeses kui ka teises maailmasõjas. Teises maailmasõjas juhatas Dirlewanger 36. Waffen-SS diviisi, mis sai kurikuulsaks sõjakuritegude ja erakordse julmusega. 
Noorpõlv.
Dirlewanger sündis 1895. aastal Würzburgis August ja Pauline Dirlewangeri peres. Ta veetis suurema osa lapsepõlvest Esslingen am Neckaris, kus käis ka keskkoolis, mille lõpetas 1913. aastal. 
Teenistus esimeses maailmasõjas.
1913. aasta 1. oktoobril astus Dirlewanger Württembergi armeesse, kus teenis 123. grenaderirügemendis kuulipildurina. Selle üksuse koosseisus osales ta esimeses maailmasõja läänerinde sõjategevuses ning 1914. aasta Belgia invasioonis. Hiljem sõdis ta ka Prantsusmaal. Sõja ajal autasustati teda 1. ja 2. klassi Raudristiga, kuna oli võitluses kuus korda haavata saanud. Ta viidi üle idarindele, kus ülendati leitnandiks ning määrati kompaniiülemaks.
Pärast sõja lõppu tema üksus Rumeeniasse interneerimisele, kuid Dirlewanger oli selle vastu ning otsustas koos ligi 600 kaassõduriga Saksamaale tagasi minna. Saksa ajaloolase ja biograafi Knut Stangi arvates oli esimese maailmasõja kogemus see, mis hiljem kujundas Dirlewangeri maailmavaadet ning viis tema sadistlike kalduvusteni. Sarnast mõju tema elule avaldas ka periood, mil ta Rumeenia valitsuse eest redus oli. 
Tegevus 1920.–1930. aastatel.
Pärast maailmasõja lõppu oli Dirlewanger politsei aruannete järgi vaimselt ebastabiilne, agressiivne ja fanaatiline alkohoolik ning uimastisõltlane. Sel ajal liitus Dirlewanger ka vabakorpuste liikumisega ja võitles Ruhri ning Saksimaal kommunistide ja Ülem-Sileesias Poola vägede vastu. 
Aastatel 1920–1921 aitas ta kaasa mitmes Saksa linnas revolutsiooni mahasurumisel. Dirlewanger juhatas ka ühte õpilastest moodustatud Württembergi maanteevalve salka. 1921. aasta kevadel juhatas Dirlewanger soomusrongi, mille eesmärgiks oli kommunistide käest vallutada Sangerhauseni linn. Tema rünnak kukkus aga läbi ning vastaste maakaitsevägi piiras rongi ümber. Öösel said Dirlewangeri mehed aga abi, nii et järgmine päev olid kommunistid sunnitud taganema. Selles lahingus sai Dirlewanger peast haavata. Pärast Natsipartei võimuletulekut sai Dirlewanger 1935. aastal linna aukodanikuks ning teda hüüti linna "punastest terroristidest vabastajaks".
Dirlewanger õppis samal ajal ka Frankfurdi Goethe Ülikoolis, kust sai 1922. aastal doktorikraadi politoloogias. Tema doktoritöö põhiteemaks oli plaanimajanduse kriitika. Järgmine aasta liitus ta natsipartei, SA ning hiljem ka SS-ga. Aastatel 1928–1931 oli ta Erfurdis ühe juudi perekonna tekstiilifirma tegevdirektor. Kuigi ta lahkus selleks SA-st, annetas ta osa firma rahast siiski neile. Hiljem töötas Dirlewanger ka veel pangas ja kudumistoodete vabrikus. 1933. aastal sai Dirlewangerist tänu natsipartei tõusule Heilbronnis värbamiskontori juhataja. 
1934. aastal mõisteti Dirlewanger valitsusasutuse sõiduvahendi kahjustamise ja 14-aastase tüdruku seksuaalse ahistamise eest kaheks aastaks vangi. Dirlewanger kaotas oma ameti, auastme ja doktorikraadi, lisaks visati ta parteist välja. Pärast Ludwigsburgi vanglast vabanemist arreteeriti ta samasuguste kuritegude kordamise eest jälle. Seekord saadeti ta Welzheimi koonduslaagrisse. Koonduslaagrist aitas Dirlewangeri välja tuua tema sõber Gottlob Berger. 
Koonduslaagrist välja saamise järel läks Dirlewanger Legion Condori koosseisus Hispaaniasse. Seal teenis ta kuni 1939. aastani. Tänu Bergeri sekkumisele võeti ta 1940. aastal taas SS-i. 
Tegevus teises maailmasõjas.
1940. aastal määrati Dirlewanger kurjategijatest moodustatud SS-"Sonderkommando" üksuse ülemaks. Üksus saadeti esimesena Poola kindralkubermangu, kus Dirlewangerist sai Stary Dzikowis töölaagri komandant. Laager sattus uurimise alla, kuna SS kohtunik Georg Konrad Morgen süüdistas Dirlewangerit tööliste mõrvamises ja korruptsioonis. Morgen ütles hiljem Dirlewangeri kohta, et too oli elanikkonnale suur tüütus ning terroritekitaja. Tema mehed rüüstasid tihti Lublini getot ning tarvitasid elanike peal igasuguseid julmusi. Näiteks süstiti juudi naisi strühhiiniga, misjärel Dirlewanger ja teised sõdurid nende surma pealt vaatasid. 1942. aasta augustis korraldati Dirlewangeri kuritegude kohta uurimus, kuid SS ülema Heinrich Himmleri (kelle sõber Berger oli) käsul teda ei karistatud. Pärast sõja lõppu, kui Berger kohtu ette toodi, ütles ta: "Dirlewanger polnud hea inimene, aga ta oli hea sõdur, tema suurim mure oli, et ta ei teadnud, millal lõpetada joomine."
Tegevus Valgevenes.
1942. aasta veebruaris saadeti Dirlewanger oma üksusega Valgevenesse, kus üksus osales "partisanivastastes" haarangutes. Dirlewangeri brigaadi lemmikmeetodiks külade puhastamisel sai külaelanike aita kokku ajamine ning siis hoone põlema panemine. Need, kes põlevast hoonest põgeneda proovisid, lasti väljas ootavate meeste poolt maha. Sellist taktikat kasutati näiteks 1943. aasta 22. märtsil Hatõnis (Chatyń). Tsiviilisikuid sunniti ka üle miiniväljade kõndima. Dirlewanger juhatas tavaliselt oma mehi isiklikult kokkupõrgetesse. Selle tõttu sai ta veel kolm korda haavata. 16. septembril 1942 autasustati Dirlewangerit Raudristi 1. klassiga ning 5. detsembril 1943 Saksa Ristiga. Dirlewangeri rügement mõrvas Valgevenes umbes 30 000 inimest.
Varssavi ülestõusu mahasurumine ja tegevus ülejäänud sõja ajal.
1944. aasta suvel alustas Nõukogude Liidu sõjavägi pealetungi Valgevenes, mille tõttu kannatas Dirlewangeri üksus suurte kaotuste all. Üksus koondati ligi 3000–4000-meheliseks "Sturmbrigade"'ks, mis saadeti Varssavi ülestõusu maha suruma. Üksus osales Wola massimõrvas, mille raames mõrvati nädala jooksul 40 000 – 50 000 inimest. Dirlewangeri mehed põletasid maha haiglaid, kus olid patsiendid veel sees. Samal ajal vägistati, peksti ja hukati väljas haiglapersonali.
Dirlewanger ülendati 15. augustil 1944 ülestõusu mahasurumisel osalemise eest "SS-Oberführer"'iks. 30. septembril autasustati teda Raudristi rüütliristiga (teda oli selleks soovitanud "SS-Gruppenführer" Heinz Reinefarth). Dirlewangeri üksus osales oktoobris Slovakkia ülestõusu mahasurumises, pärast seda saadeti tema üksus rindele. 
Surm.
1945. aasta mais langesid suurem osa Dirlewangeri üksuse meestest Nõukogude sõdurite kätte vangi, kuid tema suutis veel põgeneda. Dirlewanger langes 1. juulil lääneliitlaste kätte sõjavangi. Ta suri 5.–7. juuli paiku Althausenis. Arvatavasti suri ta valvurite tekitatud vigastustesse.
Dirlewangeri surma järel levisid kuulujutud, mille järgi olevat ta põgenenud, Prantsuse võõrleegionis teeninud ning hiljem Egiptusesse elama asunud. Nende kuulujuttude vaigistamiseks kaevati ta keha 1960. aastal Prantsuse valitsuse loal üles ning lahati, tõestamaks, et ta on siiski surnud.