tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Betygala

Betygala on alev Leedus Raseiniai rajoonis, Betygala valla ja Dubysa regionaalpargi halduskeskus. Alev asub Dubysa jõe kaldal.
Alevis on keskkool, kultuurimaja ja raamatukogu. Betygalas on geoloogiamuuseum ja kunstnik Jonas Kuzminskise muuseum. Vaatamisväärsuseks on veel aastal 1930 püstitatud katoliku kirik.
Ajalugu.
Betygala asulat on esimest korda mainitud aastal 1253, toona andis paavst Innocentius IV Mindaugasele kuningatiitli, tingimusel, et Betygala hakkab kuuluma Liivi ordule. Varasemast asustusest annavad tunnistust alevis asuvad linnamägi, kalme ja hiis. XIII-XIV sajandil asus Betygalas linnus.
Aastal 1416 rajas Vytautas Betygalasse kiriku. Aastal 1505 sai asula omale ka pastoraadi, aastal 1519 turuõigused, aga aastal 1579 avati seal kihelkonnakool. 
Aastal 1706 toimus Betygala all lahing, võidukad rootsi väed rüüstasid alevi. Laastavalt mõjusid Betygalale ka aastad 1708-1711, mil alevit laastas katk. Aastal 1723 uuendati alevi turuprivileege.
Ajal, mil alev kuulus Venemaale, kasutati selle kohta vene keeles nimevariante Бетгола, Бетигола ja Бетыгола.
Nõukogude ajal oli Betygala kohaliku kolhoosi keskasula.
Leander Reijo

Leander Reijo (3. jaanuar 1904 Kullaküla, Narvusi vald, Jamburgi maakond – 19. juuni 1932) oli Eesti Ingeri ühiskonnategelane. Teda on nimetatud ka "Ingeri kuningaks".
Ta asutas 1924 Ingeri Seltsi (soome keeles "Inkerin Seura") ja oli seltsi ajalehe Sanaseppä peatoimetaja. Selle tagasihoidliku väljaande sisus domineerisid vaimulikud kirjutised, millele lisandusid kohalikud teated ja võrdlemisi rohkesti bolševismivastast propagandat.
Leander Reijo oli Kaitseliidu Narva maleva Vaivara malevkonna liige. Talle kuulus 8,354-hektarine "Kivila" talu Kullakülas.
1. detsembril 1931 meelitasid OGPU agendid Reijot Nõukogude Liitu levitama "Sanaseppä". Tõenäoliselt taipas Reijo enne piiri ületamist, et on langenud lõksu, ja hakkas neile vastu. Haavatuna veeti ta siiski vägisi üle piiri. 19. juunil 1932 mõisteti ta Leningradis surma koos veel seitsme ingeri ühiskonnategelasega.
Isiklikku.
Tema naise Linda (sündinud Alber; 1906–1983) vend oli poksija ja poksitegelane Eik Albri. Tal oli 31. jaanuaril 1930 sündinud poeg Leino ja 12. aprillil 1931 sündinud tütar Helje.
Aasta keskkonnategu (Eesti Keskkonnaühenduste Koda)

Aasta keskkonnategu on Eesti Keskkonnaühenduste Koja (EKO) välja antav tunnustus. 
EKO liikmed valivad alates 2004. aastast aasta keskkonnakirvest ja -tegu, mille väljaandmise eesmärk on juhtida avalikkuse tähelepanu keskkonnatemaatikale ning tuua välja eredaimaid näiteid Eesti ühiskonnast. 
Aasta keskkonnavaenulikumat ja -kasulikumat tegu hakati Eesti Rohelise Liikumise algatusel märkima 2002. aastal. Siis valiti keskkonnale kasuliku teo tegijaks AS Edelaraudtee. Keskkonnavaenuliku teo toimepanija nimetuse sai keskkonnaminister Heiki Kranich.
2004. aastast annab nimetusi välja Eesti Keskkonnaühenduste Koda. Esimesel aastal nimetati keskkonnavaenuliku teo tegijaks valitsus, kuna riik ei olnud suutnud täita Helsingi konventsiooniga võetud kohustusi Läänemere merekeskkonna kaitsel. Nimetusega "Roheline tegu" pärjati riigikontrolli 2004. aastal keskkonnavaldkonnas läbi viidud tulemusauditite eest, mis juhtisid tähelepanu riigipoolsetele tegematajätmistele siseriiklikult või rahvusvaheliselt võetud keskkonnaalaste kohustuste täitmisel ja suutmatusele tagada piisaval määral riskide maandamine Läänemere keskkonna kaitsel.
Soeoos

Soeoos ehk Soeoone kalju on paljand Ahja jõe paremkaldal, Suure Taevaskoja ja Otteni vesiveski vahel. 
Soeoos paikneb Ahja jõe ürgoru maastikukaitsealal. Soeoone paljand asub jõekaldast umbes 10 meetri kaugusel kaldast 5 meetri kõrgusel. Soeoone paljand on umbes 7 meetrit kõrge ja 10 meetrit lai Burtnieki lademe Härma kihistiku põimkihiline liivakivipaljand ulatusega 10 m. Paljandi alumises osas on asunud koobas, kuid koopaava on mattunud rusunõlva alla.
Koopa kohta on mitmeid rahvajutte. Rahvapärimuse järgi elanud Soeoosis hundiema kutsikatega ("susi", "soe" – võru murdes hunt; "oos", "oone" – murdekeeles koobas). Soeoosi on peetud Taevaskoja kõige hirmuäratavamaks kohaks, millest on räägitud õuduslugusid. Müstilisust lisab asjaolu, et Soeoosi ei paista päike, ka suvel on ta varjatud kalju ja suurte puudega. Muistendi järgi peitunud Soeoosis varandus, kuid koopasse varandust otsima läinud noormees saanud hukka.
Labakinnas

Labakinnas ehk labak ehk käpik on kinnas, millel on eraldi vaid pöidlaosa, ülejäänud nelja sõrme pole eraldatud.
Varasemal ajal oli labakinnas Eestis levinum kindatüüp kui sõrmkinnas, kuna selle valmistamine on lihtsam ja see säilitab paremini sooja. Seepärast on labakud levinud eelkõige põhjarahvaste seas. Tänapäeval kasutatakse sagedamini siiski sõrmkindaid, kuna nendega on kergem teha sõrmeliigutusi vajavaid töid. Labakindad on üldjuhul kootud, mitte näiteks nahast.
Eesti rahvakunstis on tavaks kaunistada labakuid mitmesuguste mustritega, üks tüüpilisemaid motiive on muhu mänd. Nüüdisajal valmistatakse ka labakindaid, millel on avatud või lahtikäiv sõrmeotste osa, neid tarvitavad eelkõige jahimehed ja sõjaväelased.
Vanimad labakindad arheoloogiliste leidude seas pärinevad ligikaudu aastast 1000 Lätist.
Labakindad on Eesti kultuuris levinud motiiv, nt laulus "Ära koo mu käpikuisse päikest".
Tallinna piiskopkond (Rooma-Katoliku Kirik Eestis)

Tallinna piiskopkond (ladina keeles "diocesis Tallinnensis") on roomakatoliku kiriku territoriaalüksus ehk piiskopkond. See hõlmab kogu Eesti territooriumit. Piiskopkonnas tegutseb usuline ühendus Rooma-Katoliku Kirik Eestis. 
Aastatel 1924–2024 oli territoriaalüksus apostelliku administratuuri staatuses ja kandis nime Eesti Apostellik Administratuur. See ülendati piiskopkonnaks 26. septembril 2024.
Piiskopkonna kaitsepühak on Maarjamaa Ema. Piiskopkonnas teenib 17 preestrit. Selle peakirik on Tallinna Peeter-Pauli katedraal. Piiskopkond on otsealluv Pühale Toolile Vatikanis.
Ajalugu.
Eesti Apostellik Administratsioon.
Eesti Apostelliku Administratuuri moodustas 1. novembril 1924 paavst Pius XI. Administratsiooni loomise aegu oli Eestis umbes 2000 katoliiklast ja see hõlmas kogu riiki.
2024. aastal kõrgendati selle staatus Tallinna piiskopkonnaks.
Piiskopkonna moodustamine.
Uue piiskopkonna moodustas 26. septembril 2024 paavst Franciscus. Selle loomise küsimus tõusis tõsisemalt arutlusse pärast paavsti visiiti Eestisse 2018. aasta septembris, lõpliku otsuse tegi paavst vahetult enne administratuuri 100. aastapäeva täitumist. Piiskopkond nimetati Tallinna piiskopkonnaks. Sama nime oli kandnud ka keskaegne katoliku kiriku Tallinna piiskopkond, mis asus Vana-Liivimaa põhjaosas.
Vastloodud piiskopkonna pontifikaalmissa peeti 29. septembril 2024, seal luges Balti riikide nuntsius peapiiskop Georg Gänswein ette paavsti otsuse piiskopkonna moodustamisest. Piiskopkonna moodustamist on meedias nimetatud Eesti katoliku kiriku iseseisvumisesks. Piiskopiks nimetati piiskopkonna moodustamise päeval senine apostellik administraator Philippe Jean-Charles Jourdan, kes pühitseti ametisse 3. novembril 2024 toimunud missal..
Piiskopkonna alla kuulub kogu Eesti territoorium. Piiskopkonna avamisel oli riigis elavate katoliiklaste arv ligemale 6500.
Juhid.
Apostellikud administraatorid (1924–2024):
Piiskopid (alates 2024):
Toomas Kerem

Toomas Kerem (27. veebruar 1939 Tallinn – 29. aprill 2000 Loo, Harjumaa) oli eesti orienteeruja ja kergejõustiklane.
Haridus.
1957. aastal lõpetas Tallinna Polütehnikumi metallide lõiketöötlemise eriala. 1962. aastal lõpetas Tallinna Polütehnilise Instituudi mehaanikateaduskonna masinaehitustehnoloogia, metallilõikepinkide ja instrumentide eriala. 
Töö.
Töötas Tallinna Ekskavaatoritehases konstruktorina.
Sporditegevus.
Eesti noorte meistrivõistlustel kergejõustikus võitis 1957. aastal hõbeda 800 meetri jooksus ja pronksi 3000 meetri jooksus.
Aastatel 1963–1970 võitis orienteerumise Eesti meistrivõistlustel 2 kulda (1966 suusaorienteerumise märkesuusatamises ja 1970 orienteerumisjooksu teates Tallinna Polütehnilise Instituudi meeskonnas koos Ülo Saare ja Jaan Miljaniga), 2 hõbedat ja 2 pronksi.
Toomas Kerem oli 11. juunil 1964 Kloostrimetsas toimunud esimese Tallinna orienteerumisneljapäevaku peakorraldaja.
Ta oli Uku Annuse orienteerumistreener.
Frida Hansdotter

Frida Marie Hansdotter (sündinud 13. detsembril 1985 Västeråsis) on Rootsi mäesuusataja, kes on spetsialiseerunud slaalomile. Ta tuli slaalomis olümpiavõitjaks 2018. aasta taliolümpiamängudel. 
Saavutused.
Maailma karikasarjas.
Frida Hansdotter on osalenud () 205 maailma karikasarja etapil ja jõudnud esikolmikusse 33 korral, neist 4 etappi on ta võitnud.
Piirioidu pae

Piirioidu pae on liivakivipaljand ehk pae Ahja jõel, Saesaare paisjärve ääres. Piirioidu pae paikneb Ahja jõe ürgoru maastikukaitsealal jõe vasakkalda käänakus Kiidjärve sillast umbes 2 km allavoolu.
Piirioidu pae on kuni 15 meetrit kõrge ja ligi 140 meetrit pikk Burtnieki lademe Härma kihistiku põimkihiline liivakivi paljand. Piirioidu pae on lõhestatud nelja sälkoruga osadeks. Paljandis on mitu koopaava. Enne Saesaare paisjärve rajamist moodustasid Piirioidu pae, Savioidu pae ja Mõtstare mägi ühe pideva 700 meetri pikkuse paljandi. Piirioidu paed on peetud Saesaare paisjärve äärsetest paljanditest üheks silmapaistvamaks.
Intiimne valgustus

"Intiimne valgustus" on 1965. aastal valminud Tšehhoslovakkia mängufilm.
Süžee.
Peter sõidab nädalavahetuseks koos noore tüdruksõbraga kodukohta oma sõbra Bambasi juurde, keda ta pole tükk aega näinud. Bambas töötab kohaliku muusikakooli juhatajana. Kaks endisest klassikaaslast-muusikut kohtuvad taas pärast kümmet aastat ning püüavad heita pilku vahepealsele ajale. Nädalavahetus pooleliolevas maamajas, olukorrad ja inimesed on pealtnäha küll tavalised, kuid ometi kujutatud värvikalt ja haaravalt ning tõstetud kõrgemale argisest banaalsusest.
Vello Rootsi

Vello Rootsi (15. märtsil 1939 Tallinn – 16. detsembril 1999 Tallinn) oli eesti orienteeruja ja sporditegelane.
1957. aastal lõpetas Tallinna 4. Keskkooli. 1962. aastal lõpetas Tallinna Polütehnilise Instituudi keemia-mäeteaduskonna maardlate allmaakaevandamise tehnoloogia ja kompleksse mehhaniseerimise eriala.
Töötas Maardu Keemiakombinaadis.
Hakkas orienteerumist harrastama 1960. aastatel TPIs. 1964. aastal võitis suusaorienteerumise Eesti meistrivõistlustel märkesuusatamises hõbemedali.
Oli aastatel 1962–1987 Kalevi orienteerumissektsiooni esimees. 
Aastatel 1965–1972 Eesti NSV Orienteerumisspordi Föderatsiooni presiidiumi liige, aastatel 1969–1971 esimees.
Vabariikliku kategooria kohtunik orienteerumises (1973).
Vello Rootsi on maetud Rahumäe kalmistule.
Avgust

Avgust on Venemaa "heavy metal"'i ansambel, mis alustas tegevust 1982. aastal ja tegutseb siiani.
Avgust on välja andnud viis stuudioalbumit:
Ansambel on korduvalt esinenud Eestis. 2012. aastal esines ta klubis Woodstock.
Aili Aasoja

Aili Aasoja (sünninimi Aili Kristjuhan; sündinud 24. novembril 1949 Tallinnas) on eesti sisearhitekt. 
Ta õppis aastatel 1969–1974 Eesti NSV Riiklikus Kunstiinstituudis.
Kirjandus.
Eneken Helme. "Aasoja, Aili, sisearhitekt". // Eesti kunsti ja arhitektuuri biograafiline leksikon. Eesti Entsüklopeediakirjastus. Tallinn 1996. Lk 12
Otto Jespersen

Otto Jespersen (16. juuli 1860 – 30. aprill 1943) oli taani keeleteadlane.
Franjo Mihalić

Franjo Mihalić (9. märts 1920 – 14. veebruar 2015 Belgrad) oli Jugoslaavia jooksja.
Mihalić võitis 1956. aasta suveolümpiamängudel Melbourne'is hõbemedali maratonijooksus. 
Tema isiklikud rekordid erinevatel distantsidel:
Haavaniidu pae

Haavaniidu pae on liivakivipaljand ehk pae Ahja jõel, Saesaare paisjärve ääres. Haavaniidu pae paikneb Ahja jõe ürgoru maastikukaitsealal jõe vasakkaldal Kiidjärve sillast umbes 1,5 km allavoolu.
Haavaniidu pae on kuni 4 meetrit kõrge ja 20 meetrit pikk Burtnieki lademe Härma kihistiku põimkihiline liivakivi paljand, mis langeb järsu seinana vette. Haaveniidu paest ülesvoolu laieneb paisjärv oluliselt.
August Albo

August Albo (11. september 1893 Suurupi – 13. detsember 1963 New York) oli eesti maalikunstnik, karikaturist ja skulptor.
Kunsti õppis ta aastatel 1912–1916 Stieglitzi Rakenduskunstikoolis ja 1916–1917 Peterburi Kunstiakadeemias.
Ta oli juba enne Oktoobrirevolutsiooni maalinud Moskvas tsaarile. Noorena oli ta ka öelnud, et on balletitantsija ja kutseline viiuldaja. Maalikunstniku karjääri alguses keskendus ta peamiselt abstraktsele kunstile, hiljem hakkas maalima rohkem realistlikus stiilis, mis oli väga detailne. Oma maalidel kasutas ta pseudonüüme Rod Palmer, A. Curtis või lihtsalt Albo.
1913–1914 oli ta eriti viljakas karikaturistina ajalehes Kilk, kus avaldas karikatuure baltisakslastest ja igapäevastest sündmustest. Alates 1914. aastast oli ta juba Kilgi juhtiv karikaturist ja tema karikatuure avaldati igas numbris. Tema karikatuure avaldati ka ajalehes Meie Mats ja Hommik.
Aastatel 1918–1920 töötas ta Tallinna Kaubanduskoolis kunstiõpetajana.
1921. aastal pälvis ta esimese auhinna Eesti Vabariigi paberrahade kavandite eest ja esimese auhinna Lydia Koidula mälestussamba kavandi eest.
Pärast emigreerumist elas Albo algul Saksamaal (1922–1923), siis Prantsusmaal; Saksamaal; Suurbritannias (1923–1951), alates 1953 USA-s New Yorgis. 
2023. aastal toimus tema esimene isikunäitus Eestis Allee galeriis. Näitus "Eesti kunstnik August Albo – iluelamuste maalija New Yorgist" (kuraatorid Harry Liivrand ja Katre Palm) koondas valiku Eesti erakogudes olevatest Albo teostest. 
August Albo on maetud USA New Yorgi osariigi Kensico kalmistule.
Eugen Kask

Eugen Kask (18. jaanuar 1918 Kiiev, Ukraina – 11. mai 1998 Vimmerby, Rootsi) oli väliseesti maalikunstnik ja graafik.
Kask õppis Pallases vaheaegadega aastatel 1940–1941 ja 1943. Aastal 1944 põgenes Rootsi, 1954 käis õppereisidel Prantsusmaal ja Hispaanias. 
Esines alates 1944. aastast paljude isikunäitustega mitmel pool Rootsis (Ulricehamnis, Boråsis, Uppsalas, Vimmerbys, Stockholmis jm) ja osales grupinäitustel. 
1991. aastal pälvis Stockholmi Eesti Kultuuri Koondise Hedda Hakkeri stipendiumi.
Näiv olevik

Näiv olevik (inglise keeles "specious present") on subjektiivselt tajutav elementaarne ajavahemik, mille jooksul tajutav püsib.
Näiva oleviku mõiste esimesi käsitlejaid oli psühholoog ja filosoof William James.
Peter Naur

Peter Naur (25. oktoober 1928 – 3. jaanuar 2016) oli taani arvutiteadlane.
Ta oli üks programmeerimiskeele Algol-60 loojaid. 
Alates 1990. aastaist rõhutas ta eriti William Jamesi ja ka Otto Jesperseni tööde tähtsust mõtlemise mõistmisel ning nende unustussejäämist suures osas 20. sajandi psühholoogias.
Anne Maasik

Anne Maasik (sündinud 4. septembril 1951 Jõhvis) on eesti laulja ja laululooja, näitleja ja lavastaja.
Anne Maasiku ürgne, omapärane ja võimas hääl ja mõtet kandev esitus on ainulaadsed. Ta on esinenud kontsertidega kirikutes, raamatukogudes, muuseumides, koolides ja vabaõhuüritustel. Vanemuise ja Tartu Lasteteatri näitlejana on ta ka teatris vaatajate ette toonud mitu omaloomingulist laulukava.
Anne Maasik on mänginud nii teatris kui ka filmis. Lavastajatest on teinud koostööd näiteks Jaan Toomingaga (1976 Maia lavastuses "Põrgupõhja uus Vanapagan"; 1976 lavastuse "Veli Joonatan" muusikaline kujundus; 1977 film "Põrgupõhja uus Vanapagan", Maia; 1977 lavastuse "Polonees 1941" muusikaline kujundus; 1978 Krõõt lavastuses "Tõde ja õigus"), Rein Maraniga (1978 loodusfilmide "Tavaline rästik" ja "Rabade vaikuses" muusikaline kujundus; 1980 film "Laanetaguse suvi", ema Anne), Olav Neulandiga (1979 film "Tuulte pesa", Liisa Piir). 
Kaljo Kiisa mängufilmist "Nipernaadi" (1983) pärineb Anne Maasiku esituses üks eesti filmimuusika tuntumaid laule – Ernst Enno "Rändaja õhtulaul".
Markus Puusepp

Markus Puusepp (sündinud 6. märtsil 1986 Võrus) on eesti orienteeruja.
2005. aastal lõpetas Võru Kreutzwaldi Gümnaasiumi. Õppis Tartu Ülikooli bioloogia-geograafiateaduskonnas ning 2012. aastast Tartu Ülikooli Pärnu kolledžis ettevõtluse ja projektijuhtimise erialal.
Harrastab orienteerumist 1994. aastast.
2003. aastal võitis suusaorienteerumise noorte Euroopa meistrivõistlustel tavarajal pronksi ja sai lühirajal 4. koha.
Aastatel 2007–2013 on ta Eesti meistrivõistlustel orienteerumises võitnud 6 kulda, 6 hõbedat ja 2 pronksi.
2006. aasta juunioride maailmameistrivõistlustel orienteerumisjooksus Leedus Druskininkais võitis ta tavarajal pronksi ja Eesti meeskonnas koos Mihkel Järveoja ja Timo Sillaga teatevõistlusel kulla.
2012. aastal oli Jüriööjooksu rajameister.
Aastatel 2011–2013 oli Eesti Orienteerumisliidu juhatuse liige.
Joonistanud üle 30 orienteerumiskaardi.
Markus Puusepp oli 2017. aasta juulis Eestis toimuvate orienteerumise maailmameistrivõistluste peakorraldaja.
Türsamäe

Türsamäe on paikkond Sillamäel.
Türsamäed on esimest korda mainitud 1520 ("Turrisel"). 
Türsamäel on olnud põlevkiviutmistehas, mis hävis II maailmasõjas.
Türsamäe rannas on olnud muul õlitankerite vastuvõtuks.
Sõnajala mägi

Sõnajala mägi on liivakivipaljand ehk pae Ahja jõe vasakkaldal Kiidjärve sillast umbes 600 meetrit allavoolu. Sõnajala mägi paikneb Ahja jõe ürgoru maastikukaitsealal. 
Sõnajala mägi on 12 meetrit kõrge ja 40 meetrit pikk Burtnieki lademe Härma kihistiku põimkihiline liivakivi paljand, mis langeb järsu seinana vette. Keskmises osas on liivakivi varisenud.
Indrek Neivelt

Indrek Neivelt (sündinud 17. märtsil 1967 Tallinnas) on Eesti ettevõtja, pangandustegelane. 
Ta lõpetas aastal 1985 Tallinna 1. Keskkooli. Aastal 1993 lõpetas ta Tallinna Tehnikaülikooli ehituse ökonoomika ja juhtimise erialal.
Töökäik.
1991. aastal asus Indrek Neivelt tööle Hansapanka, kuhu teda kutsus selle asutaja Rain Lõhmus, algul laenuosakonna juhatajana. Aastatel 1994–1995 oli Hansapanga juhatuse liige, aastatel 1999–2005 juhatuse esimees.
Pärast Hansapanga täielikku ülevõtmist Swedbanki poolt lahkus Neivelt Hansapangast. Hansapanga ülevõtmise ajal oli ta panga üks suuremaid eraisikutest aktsionäre.
Aastatel 2005–2014 oli ta Venemaa eraomanduses oleva panga Kvest Bank, hiljem Bank Saint Petersburg, nõukogu esimees. 
2016. aastal lõi koos mitme tehnoloogiaspetsialistiga finantstehnoloogiaettevõtte Pocopay.
Oma investeeringuid juhib osaühingu Trust IN kaudu.
Isiklikku.
Ta on abielus, kolm last.
Eduard-Friedrich Rang

Eduard-Friedrich Rang (6. juuni 1910 Riia – 24. juuni 1961 Viljandi) oli eesti poksija ja fotograaf.
Pärast üldhariduse omandamist õppis fotograafiat Riias oma isa ateljees. Sõjaväes sundaega teenides oli Pärnus 6. Üksiku Jalaväepataljoni fotograaf. Seejärel võttis üle Aleksander Livenströmi ateljee Viljandis. Ateljee asus aadressil Jakobsoni 24.
Ta oli Käsitööstuskoja graafikatööstuse sektsiooni liige ja Viljandi Tööoskusameti ekspert fotograafia alal.
Sporditegevus.
Ta oli Viljandi spordiseltsi Tulevik liige, tegeles poksi ja laskespordiga.
Ta sai Eesti meistrivõistlustel poksis 1936. aastal Viljandi Tuleviku esindajana kärbeskaalus (kuni 112 naela ehk 50,8 kg) 3. koha.
Ta sai 1935. aastal Eesti Raskejõustikumängude poksivõistlusel Viljandi- ja Pärnumaa võistlejana kukk-kaalus (kuni 119 naela ehk 54 kg) 3. koha
Tütarküla

Tütarküla on emaküla lähedale tekkinud asula (nt küla). Tütarküla on rajanud emakülast ümberasunud või sealt mingil põhjusel lahkuma pidanud inimesed. Enamasti on tütarküla kohanimes viide emakülale, nt Aidu-Liiva, Kodila-Uusküla .
Savioidu pae

Savioidu pae on liivakivipaljand ehk pae Ahja jõe vasakkalda lookes Kiidjärve sillast umbes 2,5 km allavoolu. Savioidu pae paikneb Ahja jõe ürgoru maastikukaitsealal. 
Savioidu pae on Burtnieki lademe Härma kihistiku põimkihiline liivakivi paljand. Savioidu pae on kuni 5 meetrit kõrge paljand 12 meetri kõrguse jõekalda jalamil ja langeb järsu seinana vette. Savioidu pae on 100 meetrit pikk, kuid jagatud sälkorgudega kolmeks osaks. Enne Saesaare paisjärve rajamist moodustasid Piirioidu pae, Savioidu pae ja Mõtstare mägi ühe pideva 700 meetri pikkuse paljandi.
Mõtstare mägi

Mõtstare mägi ehk Metstare mägi on liivakivipaljand ehk pae Ahja jõe vasakkalda lookes Kiidjärve sillast umbes 2,7 km allavoolu. Mõtstare mägi paikneb Ahja jõe ürgoru maastikukaitsealal. 
Mõtstare mägi on Burtnieki lademe Härma kihistiku põimkihiline liivakivi paljand. Mõtstare mäe paljand on kuni 3 meetrit kõrge. Paljand pole kaldalt juurdepääsetav. Enne Saesaare paisjärve rajamist moodustasid Piirioidu pae, Savioidu pae ja Mõtstare mägi ühe pideva 700 meetri pikkuse paljandi.
Charles Scott Sherrington

Charles Scott Sherrington (27. november 1857 Islington – 4. märts 1952 Eastbourne) oli inglise füsioloog, Nobeli auhinna laureaat.
Ta pälvis 1932. aastal neuronite uurimise eest Nobeli füsioloogiaauhinna, mida jagas koos Edgar Douglas Adrianiga.
Ta tegeles neurofüsioloogiaga. Tema järgi on nimetatud Sherringtoni reegel lihaste retsiprookse innervatsiooni kohta.
Julius Tiisväli

Julius Tiisväli (aastani 1936 Julius Tiisfeldt; 5. september 1904 Tallinn – 30. juuni 1942 Sosva vangilaager, Sverdlovski oblast, Vene NFSV) oli eesti kergejõustiklane ja politseiametnik.
Haridus.
1922. aastal lõpetas Tallinna Reaalkooli, 1926. aastal Tartu Ülikooli õigusteaduskonna kaubandusosakonna ja 1927. aastal Politseikooli. Kuulus korporatsiooni Fraternitas Estica.
Töö.
Töötas politseis Tallinna-Harju prefektuuri konstaablina, komissari abina, Narva linna politseikomissarina, Antsla politseikomissarina, Rapla politseikomissarina, Läänemaa abiprefekti kohusetäitjana. Kuulus Kaitseliidu Kalevi malevkonda. 1933. aastal ülendati lipnikust nooremleitnandiks.
Aastatel 1936–1940 oli Politseikooli komissar ja direktori kohusetäitja.
Sporditegevus.
Aastatel 1923–1931 võitis ta kergejõustiku Eesti meistrivõistlustel 21 kuld-, 12 hõbe- ja 5 pronksmedalit eri jooksudistantsidel 100 m jooksust 10 000 m jooksuni. Individuaaldistantsidest tuli 5 korda Eesti meistriks 800 meetri jooksus, 3 korda 400 meetri jooksus, ühe korra 200 m, 1500 m ja 5000 m jooksus. 10 korda tuli ta Eesti meistriks Tallinna Kalevi teatemeeskonnas: 4 × 100 meetri (4 korda) ja 4 × 400 meetri (6 korda) teatejooksudes.
1924. aastal võitis ülemaailmsetel üliõpilasmängudel 1500 m jooksus kulla, 5000 m jooksus hõbeda, 800 m ja 3000 m jooksus pronksi ning kuulus hõbeda võitnud 4 × 100 m teatejooksu ja pronksi võitnud 4 × 400 m ja 800 + 400 + 200 + 100 m teatejooksu meeskonda.
19. juunil 1926 võitis Pirital Kloostrimetsas toimunud Eesti esimese orienteerumisvõistluse – üleriigilise Kaitseliidu päeva spordivõistluste raames toimunud 4,9 km pikkuse raja ja 5 kontrollpunktiga orienteerumisjooksu.
Parandas korduvalt Eesti kergejõustikurekordeid jooksudistantsidel.
Isiklikud rekordid: 
Oli Eesti Kerge-, Raske- ja Veespordi Liidu (EKRAVE Liidu) liige, Tallinna Politsei spordiringi ja -liidu juhatuse liige ning Kalevi kergejõustikuosakonna juhatuse liige.
Isiklikku.
1936. aastal ta eestistas oma nime. 1941. aastal ta arreteeriti. 30. juunil 1942 lasti ta Venemaal Sverdlovski oblasti Sosva vangilaagris maha. 14. jaanuaril 1971 saadeti kriminaalasi J. Tiisvälja süüdistuses Eesti NSV Prokuratuuri poolt Eesti NSV RJK uurimisosakonnale täiendavaks kontrollimiseks. 1971. aasta aprillis Julius Tiisväli rehabiliteeriti.
Taani julgeoleku- ja luureteenistus

Taani julgeoleku- ja luureteenistus (taani: Politiets Efterretningstjeneste, lühend: PET) on Taani riikliku julgeoleku eest vastutav asutus. Taani välisluurega tegeleb Taani kaitseluureagentuur, mis kuulub sõjaväe koosseisu. 
Tegevus.
PETi kolm peamist ülesannet on terrorismitõrje, vastuluure ja äärmuslastevastane võitlus. 
PET ei tegele terrorismitõrjel ainult Taani ja tema huvide vastu korraldatud terrorirünnakute toimumise takistamisega, vaid jälgib ka, et Taanit ei kasutataks teise riigi vastu korraldatavate rünnakute baasina. Lisaks nõustab asutus vajadusel firmasid, et vältida tööstusluuret.
PET vastutab ka Taani kuningapere ja poliitikute ihukaitse eest.
Organisatsioon.
Taani julgeoleku- ja luureteenistus kuulub Taani politsei koosseisu, aga kannab oma tegevusest ette otse justiitsministrile.
Peakorter asub Kopenhaagenis ning kaks piirkonnakontorit asuvad Århusi ja Odense kohalikes politseijaoskondades. Kuna PET on seotud Taani politseiga, on asutusel esindajad kõigis piirkondades.
Delta (eriüksus)

Delta (ametlik nimi:Beredskapstroppen) on Norra politsei eriüksus. Üksuse liikmed on saanud eriväljaõppe eriettevalmistust nõudvate politseiülesannete täitmiseks. Kuigi ametlikult on üksus osa Oslo politseist, on tema piirkonnaks kogu Norra.
Delta tegevusvaldkondadeks on relvastatud ja ohtlike kurjategijate kinnipidamine, pantvangikriiside lahendamine, terrorismivastane võitlus ja muud eriväljaõpet nõudvad ülesanded.
Tegevus.
Keskmiselt sooritab üksus ühe operatsiooni päevas. Näiteks 2004. aastal osales Delta 422 operatsioonil, kus kahel korral kasutati tulirelva. 
Üksuse dramaatilisemaid operatsioone oli Torpi pantvangikriis, mis lõppes politsei tormijooksuga ja ühe kurjategija hukkumisega. See oli ainus kord Norra ajaloos, kui Delta snaiprile anti roheline tuli kurjategija mahalaskmiseks. 
Üksuse tuntumaid kinnipidamisi oli Anders Behring Breiviki tabamine, kes võeti kinni Utøya saarel pärast 77 inimese elu nõudnud terrorirünnakuid.
Nemakščiai

Nemakščiai on alev Leedus Raseiniai rajoonis, Nemakščiai valla halduskeskus. Alevi vana venekeelne nimi on Немокшты.
Alevis on keskkool ja raamatukogu. Nemakščiais kaevandatakse liiva. Vaatamisväärsuseks on aastal 1942 püstitatud katoliku kirik, alevis asub ka etnograafiamuuseum.
Ajalugu.
Asulat mainitakse esimest korda aastal 1385 ("Nemaxten"). Toona asus seal suur laas, mille servas asusid söepõletajate majad.
Aleviks nimetatakse Nemakščiaid esimest korda aastal 1590. Tol ajal ehitati sinna ka kabel. Alevis oli turuplats, seal oli ka mõis. Alev kuulus Viduklė kihelkonda. Aastal 1636 valmis Nemakščiai kirik, alevist sai kihelkonna keskus, kus avati ka kihelkonnakool.
Aastal 1768 sai alev õiguse pidada korra aastas laata. Aastal 1780 ehitati maha põlenud kiriku asemele uus. See kirik põles maha aastal 1814. Aastal 1785 sai alev õiguse koguni viiele laadale aastas.
Aastal 1826 hakati maha põlenud kirik taastamiseks raha koguma. Aastal 1831 laastas alevit koolera, sel ajal surid paljud alevis elanud juudid. Uus kirik valmis aastal 1881, toona oli see suurim puukirik Žemaitijas. Kiriku kaunistamiseks valmistati ka mitmeid puuskulptuure. Aastal 1897 oli alevis 1180 elanikku.
Enne Esimest maailmasõda oli alevis 1250 elanikku, neist 800 olid juudid, 200 venelased, 150 sakslased, viiskümmend poolakad ja viiskümmend leedulased. Aastal 1915 rüüstasid Saksa väed sealse kiriku ja hävitasid kellatorni. Kahe sõja vahelisel perioodil rajati alevisse meierei ja elektrijaam. Aastal 1941 põles Nemakščiai kirik maha, uus hoone valmis aastal 1942.
Nõukogude ajal oli Nemakščiai kohaliku kolhoosi keskasula.
Ene Sepp

Ene Sepp (sündinud 17. juulil 1991 Raplas) on eesti kirjanik. 
Haridus.
Ene Sepp lõpetas aastal 2010 Rapla Vesiroosi Gümnaasiumi (ta oli aastal 2009 gümnaasiumi õpilasesinduse liige) ja aastal 2015 Tallinna Ülikooli sotsiaaltöö erialal. 2023. aastal alustas õppimist Tallinna Ülikooli kirjandusteaduse erialal. 
Kirjanduslik tegevus.
2005. aastal hakkas ta kirjutama esikromaani "Medaljon". Samast aastast tegi kaastööd toonase Rapla maakonna ajalehe Nädaline noortelisale "Skriim". Hiljem on ta kas osaliselt või täiskohaga töötanud ka Delfi Noortekas, Raplamaa Sõnumites ja Õhtulehes.
Ene Sepa viies raamat "Vabandust, aga mis asja?" ja seitsmes raamat "Taeva tühjad tribüünid" valiti eesti lastekirjanduse ingliskeelsesse messikataloogi. 2018. aasta mais osales Sepp rahvusvahelisel kirjandusfestivalil Walesis .
Ene Sepp on Eesti Noortekirjanduse Ühingu asutajaliige.
Isiklikku.
Ene Sepp kuulub korporatsiooni Sororitas Estoniae.
Valentin Mokijevski

Valentin Mokijevski (ebakorrektselt "Valentin Mokievski", vene Валентин Мокиевский; 30. detsember 1950 – 28. juuni 1994 Narva) oli Eesti maalikunstnik ja karikaturist.
Mokijevski elas ja töötas Narvas. Tema esimesed avaldatud karikatuurid ilmusid 1988. aastal ajakirjas Pikker ja Moskva ajalehes Komsomolskaja Pravda. Ta osales rahvusvahelistel karikatuurinäitustel ja konkurssidel. Hiljem on tema karikatuure ilmunud veel mitmes Eesti ja Venemaa väljaandes ning Belgia, Bulgaaria, Itaalia, Lõuna-Korea, Leedu, Hollandi, Portugali, USA, Jugoslaavia, Prantsuse ja Jaapani ajakirjanduses.
Ta suri 43-aastaselt 1994. aastal, olles Narva Kunstigaleriis tööl.
Vana-Vigala Lasteaed

Vana-Vigala Lasteaed on Rapla maakonnas Märjamaa vallas Vana-Vigala külas tegutsev lasteaed. 
Lasteaias on üks liitrühm, kus käib 18 last, kelle vanus on 1–7 eluaastat. Lasteaed on avatud tööpäeviti 10,5 tundi päevas. 
Laste nimekirja kinnitab Vigala osavallavalitsus lasteaia direktori esildise alusel. 
Töökorraldus.
Lasteaia tegevus põhineb riiklikul õppekaval, millega on määratletud õppe- ja kasvatustegevuse eesmärgid ja sisu. Lasteaed on eestikeelne.
Vana-Vigala küla asub keset metsi ja rabasid. Lasteaia lähedal on vana mõisahoone, mõisapark tiikidega ja jõgi; naabruses asuvad Vana-Vigala Põhikool ning Vana-Vigala Tehnika- ja Teeninduskool. Liigirikas looduskeskkond annab võimaluse näha aastaaegade muutusi looduses ning ametikooli sepatöö, puidutöö, autoremondi ja kokanduse laborites saab tutvuda erinevate elukutsetega. Laste päevade sisukamaks muutmiseks tehakse koostööd põhikooliga. 
Lasteaed on omanäoline ka ruumide jaotuse poolest. Hoones ei ole ühte suurt rühmaruumi, vaid viis tuba, millest kolm on mõeldud mängimiseks ja õppimiseks ning kaks magamiseks. Hubastes väikestes ruumides saavad lapsed koos mängida, kuid on ka võimalik endale raamatu vaatamiseks või joonistamiseks rahulikum koht otsida. 
Töökorraldus on samuti eripärane. Hommikusi õppetegevusi viiakse samal ajal läbi kahes rühmas: 1–4-aastased lapsed oma toas ühe õpetajaga ja 5–7-aastased lapsed oma toas teise õpetajaga. Sellises rühmas töötava õpetaja töö erineb tööst ühevanuste laste rühmas. Sisuliselt käib õppetöö kaherühmalise lasteaia töökorralduse järgi ning sellega tagatakse lastele sobiv töörütm ja jõukohased tegevused. Mäng ja vabaajategevused viiakse läbi liitrühma töökorralduse järgi, et arendada sotsiaalseid oskusi.
Ajalugu.
25. juulil 1968 avati Vana-Vigalas kolmetoalises korteris 20 lapsele päevakodu.
1990. aastani kuulus lasteaed Rapla haridusosakonna alluvusse. Sellest aastast alates on lasteaed munitsipaalasutus ja kuulub Vigala osavallavalitsusele.
30. augustil 1999 nimetati lastepäevakodu ümber lasteaiaks ja kasvataja ametikoht õpetaja ametikohaks. 2010. aastal nimetati lasteaia juhataja ümber direktoriks.
1997. aastal tehti lasteaia hoones suurem remont, mille algatas tollane vallavanem Toivo Averin. Remondi käigus võeti maha kaht väikest rühmatuba eraldav sein, mille tulemusena tekkis suurem ruum, kus saab pidada ühisüritusi ja pidusid.
47 aasta jooksul on lasteaias käinud ligikaudu 280 last. Praegu toovad lasteaeda oma lapsi juba kunagised lasteaiakasvandikud.
Härma kihistik

Härma kihistik on üks kolmest Burtnieki lademe Burtnieki kihistu kihistikust. Seda hakkas esimesena eristama Artur Verte aastal 1955.
Härma kihistik paljandub Valga maakonnas Tõrva vallas asuval Härma paljandil ja Ahja jõe ürgoru paljanditel, sealhulgas Suurel Taevaskojal. Kihistik on kõige paksem Värska VI puuraugus (31.8 m).
Fritz Dopfer

Fritz Dopfer (sündinud 24. augustil 1987 Innsbruckis) on Saksamaa mäesuusataja, kes on spetsialiseerunud slaalomile ja suurslaalomile.
Saavutused.
Maailma karikasarjas.
Fritz Dopfer on osalenud () 107 MK-etapil ja jõudnud esikolmikusse seitsmel korral, millest viis korda on olnud teine ja kaks korda kolmas.
Henrik Kristoffersen

Henrik Kristoffersen (sündinud 2. juulil 1994 Lørenskogis) on Norra mäesuusataja, kes on spetsialiseerunud slaalomile ja suurslaalomile.
Kristoffersen on neljakordne juunioride maailmameister. 2014. aasta taliolümpiamängudel Sotšis võitis ta 19-aastaselt slaalomis pronksmedali, saades nii noorimaks meesmäesuusatajast olümpiamängude medalivõitjaks.
2018. aasta taliolümpiamängudel Pyeongchangis võitis ta hõbemedali suurslaalomis.
2019. aasta maailmameistrivõistlustel Åres tuli ta suurslaalomis maailmameistriks.
Hooajal 2015–2016 sai temast pärast Alberto Tomba tippsaavutusi hooajal 1991–1992 esimene mäesuusataja, kes on võitnud ühel hooajal slaalomis kuus võistlust.
Saavutused.
Maailma karikasarjas.
Henrik Kristoffersen on osalenud () 127 maailma karikasarja etapil ja jõudnud poodiumile 54 korral, millest 18 korral kõige kõrgemale astmele.
Vello Viirsalu

Vello Viirsalu (9. juuli 1938 Tallinn – 23. märts 2011 Tartu) oli eesti arst, sporditegelane ja spordiajaloolane. 
Haridus.
1957. aastal lõpetas Rakvere 1. Keskkooli. 1963. aastal lõpetas Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna gastroenteroloogia eriala arstina.
Töö.
Kõigepealt töötas arstina Missos. 1967. aastast töötas arstina Erika haiglas (Tartu Rajooni Haigla nr 3). Hiljem radioloogina Tartu Ülikooli Kliinikumi onkoloogiahaiglas. 
Sporditegevus.
Oli aastatel 1969–1977 Tartu orienteerumissektsiooni esimees, aastatel 1971–1973 Eesti NSV Orienteerumisspordi Föderatsiooni presiidiumi liige. 
Vabariikliku kategooria orienteerumiskohtunik (1976).
1990. aastast Eesti Spordiajaloo Seltsi liige.
Tema orienteerumise ajaloo teemalisi artikleid ilmus ajalehes Spordileht ja ajakirjas Orienteeruja. 
Tema artikleid meditsiini ajaloo kohta on avaldanud ajakirjad Hippokrates ja Akadeemia.
Torpi pantvangikriis

Torpi pantvangikriis oli 28. septembril 1994 toimunud pantvangikriis Norras Sandefjordi Torpi lennujaamas, kus kaks Rootsi päritolu kurjategijat võtsid kaks politseinikku ja kaks pensionäri pantvangi. Politsei korraldas tormijooksu ja Delta võitlejad lasid ühe kurjategijaist maha. See on ainus kord Norra ajaloos, kui Deltale anti roheline tuli kurjategija mahalaskmiseks.
Sündmuste käik.
Kaks Rootsi kodanikku, Rasid Koca ja Zvonimir Majdek, kellest üks oli pärit Tšehhist ja teine Horvaatiast, röövisid Larviki lähedal väikest postkontorit. Kui nad põgenesid, läks nende auto teel rikki ja lõpuks sattusid nad kahe pensionäri koju, pärast seda, kui olid võtnud 44-aastase naispolitseiniku pantvangi. Sandefjordi politseijaoskonnast kutsuti kohale läbirääkija, kes asus meestega politseiraadio kaudu läbi rääkima. Ta suutis neid veenda, et neile antakse lähimas lennujaamas, Torpis, põgenemiseks lennuk, aga kui nad kohale jõudsid, said nad kiiresti aru, et politsei oli neid petnud.
Kui läbirääkija läks neile andma uut akut raadiosaatja jaoks, võtsid mehed läbirääkija enda pantvangi. Seejärel teatasid mehed neid piiravatele politseinikele, et kui neile ei anta 10 miljonit dollarit ja vaba pääsu välismaale, lasevad nad läbirääkija maha. Seejärel sundisid mehed läbirääkijat iga viie minuti järel raadiosse ütlema, kui palju aega oli jäänud tema hukkamiseni.
Kui läbirääkija ütles raadiosse: "Nüüd on kaks minutit selleni, et mind tulistatakse," sai Delta loa tormijooksuks. Delta snaiper lasi Rasid Koca maha ja Zvonimir Majdek võeti kinni. Pantvangid viga ei saanud.
Kuna 28. septembri öösel oli uppunud Estonia, sai kriis vähe meediakajastust, aga kriisist on 2005. aastal tehtud minitelesari "Deadline Torp".
Bernd Nielsen-Stokkeby

Bernd Nielsen-Stokkeby (17. september 1920 Tallinn – 8. august 2008) oli saksa ajakirjanik ja kirjanik.
Lõpetas 1939. aastal Tartus keskkooli ja asus õppima farmaatsiat, kuid asus samal aastal ümber Saksamaale (vrdl Umsiedlung). Vabastati Eesti kodakondsusest 23. novembril 1939. 1995 pälvis ta eestluse tutvustajana Saksa avalikkusele ja Eesti taasiseseisvumise toetajana Maarjamaa Risti II klassi teenetemärgi.
Mihkel Järveoja

Mihkel Järveoja (sündinud 30. aprillil 1986 Põlvas) on eesti orienteeruja.
Haridus.
2005. aastal lõpetas Hugo Treffneri Gümnaasiumi. 2010. aastal lõpetas Tartu Ülikooli bakalaureuseõppe geograafia erialal. 2012. aastal lõpetas Tartu Ülikooli loodusgeograafia ja maastikuökoloogia eriala magistriõppe "cum laude" ja kaitses loodusteaduse magistri kraadi tööga "Võimalike retsessioonimoreenide esinemine Alutagusel" (juhendajad Tiit Hang ja Raivo Aunap).
Töö.
On töötanud AS Regios kartograafina. 2015. aastal avastas ta, et Viljandi maakonna kõrgeim tipp ei ole Rutu mägi, vaid nimetu mäetipp, millele anti nimeks Härjassaare mägi.
Sporditegevus.
Harrastab orienteerumist 1992. aastast.
Aastatel 1999–2008 võitis ta noorte ja juunioride vanuseklassides Eesti meistrivõistlustel kokku 42 medalit (19 kulda, 12 hõbedat ja 11 pronksi).
2006. aasta juunioride maailmameistrivõistlustel orienteerumisjooksus Leedus Druskininkais võitis ta Eesti meeskonnas koos Markus Puuseppa ja Timo Sillaga teatevõistlusel kulla.
Eesti meistrivõistlustelt orienteerumises on võitnud 2 pronksi (2005 orienteerumisjooksu teates ja 2012 suusaorienteerumise märketeatesuusatamises, mõlemad OK Põlva Kobras meeskonnas).
2004. aastast ajakirja Orienteeruja toimetuse kolleegiumi liige. Aastatel 2003–2014 on temalt ilmunud ajakirjas Orienteeruja üle 40 artikli.
2012. aastast Eesti Orienteerumisliidu juhatuse liige.
Korraldanud orienteerumisvõistlusi ja olnud rajameister.
Isiklikku.
Tema isa on Nikolai Järveoja. Tema õepoeg on noororienteeruja Villem Piirimäe.
Margus Tuuling

Margus Tuuling (26. detsember 1941 Häädemeeste – 2. aprill 2015 Tallinn) oli eesti näitleja ja lavastaja.
Ta lõpetas 1960. aastal Pärnu 1. Keskkooli ning 1965. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri (2.lend) ja 1987. aastal Leningradi Kultuuriinstituudi aspirantuuri, ta oli pedagoogikateaduste kandidaat.
Aastatel 1965–1980 oli ta Eesti NSV Riikliku Noorsooteatri näitleja, 1975. aastast Tallinna Pedagoogilise Instituudi / Tallinna Ülikooli kultuuriteaduskonna režiiõppejõud, 1990. aastast dotsent ja 1991–1999 dekaan. 
Margus Tuuling kirjutas ja lavastas Eesti NSV Riiklikus Noorsooteatris lastenäidendeid ("Sabad sõlmes", 1972, "Nips-näps näärike", 1973, "Bumerang", 1979). Ta lavastas näidendeid ka harrastusnäitlejatega Saue ja Keila kultuurimajas. Mänginud filmis ("Metskapten", 1972, "Indrek", 1976, "Kodumaa sõdur", 1975). 
Ta on õpperaamatute "Pidu ja inimene. Eesti massipidustuste ajalooline areng ja nüüdissituatsioon" (Tallinna Pedagoogiline Instituut, 1987) ning "Esimesed sammud teatriteel. Valik näitlejameisterlikkuse ja režii algtõdedest" (Tallinna Pedagoogikaülikooli Kirjastus, 2001) autor.
Isiklikku.
Ta oli 1965. aastast abielus näitleja ja kultuuriajakirjaniku Anne Tuulinguga. Tütar Mari Tuuling on teatriteadlane, toimetaja ja dramaturg.
Eduard Agu

Eduard Agu (7. mai 1937 Soltsõ, Leningradi oblast – 14. november 2013) oli eesti teatrinäitleja ja -lavastaja.
Ta lõpetas aastal 1956 Tallinna 32. keskkooli ja aastal 1965 Leningradi Teatri-, Muusika- ja Kinematograafia Instituudi režii erialal A. Muzili ja A. Katzmani juhendamisel. Töötas aastast 1965 mitmetes Venemaa teatrites, ka Riias ja Petrozavodskis. Stažeeris lavastajana Moskva teatri Sovremennik juures 1978/79.
1979–1993 oli ta Eesti NSV Riiklikus Vene Draamateatris lavastaja ja näitleja.
Isiklikku.
Ta oli aastast 1966 abielus näitleja Galina Aguga. Tema vanemad emigreerusid tööotsinguil Venemaale, kus isa hukkus represseerituna aastal 1938.
O-Ringen

O-Ringen on Rootsis toimuv 5-päevane orienteerumisvõistlus.
Võistlust nimetati varem Rootsi viiepäevajooksuks. Esimene võistlus toimus 1965. aastal Taanis Skånes ja Blekinges 156 osalejaga, kõik järgnevad võistlused on toimunud Rootsis. Võistlus muutus kiiresti populaarseks ja 1973. aastal jõudis osalejate arv üle 10 000. Osavõtjate arvu senine rekord on 1985. aastast, mil osales 24 995 orienteerujat. Ka viimastel aastatel on osavõtjate arv ulatunud üle 20 000.
O-Ringen on maailma osavõturohkeim orienteerumisvõistlus. Võisteldakse erinevates vanuseklassides alates M10 ja N10 (vastavalt 10-aastased poisid ja tüdrukud) kuni M95 ja N95 (95-aastased mehed ja naised). Suuremates vanuserühmades on rajad liigitatud veel pikkuse ja raskusastme järgi. Eraldi rajad on algajatele. Paremusjärjestus selgitatakse viie päeva tulemuste koondarvestuses. Põhivõistluse – individuaalse orienteerumisjooksu – kõrval toimuvad eraldi võistlused veel rattaorienteerumises ja täpsusorienteerumises ning noorte (14–16-aastaste) teatejooks.
Võistlus on rahvusvaheline, 2014. aastal oli osavõtjaid 44 riigist. 1990. aastate algusest on O-Ringenil osalenud alati ka eesti orienteerujaid.
2007. aastal võitis Timo Sild O-Ringenil esikoha meesjuunioride eliitklassis.
Enim võite, kaheksa, on rootslanna Ulla Lindkvisti nimel.
Viktor Taimre

Viktor Taimre (11. aprill 1917 Tallinn – 12. märts 1984 Pärnu) oli eesti näitleja ja laulja (bariton). 
Viktor Taimre lõpetas 1937. aastal Pärnu Poeglaste Gümnaasiumi ja õppis laulmist Jenny Siimoni juures. Taimre töötas laulja ja näitlejana PärnusEndla teatris aastatel 1942–1947 ja TartusVanemuise teatris aastatel 1947–1974.
1949. aastal pälvis ta Nõukogude Eesti preemia.
Isiklikku.
Ta oli 1957. aastast abielus Terese Adele Mugastoga.
Ida (eesnimi)

Ida on saksa päritolu naisenimi. Nime variant on Iida.
Eestis elas rahvastikuregistri andmetel 2. detsembri 2015 seisuga 193 Ida-nimelist inimest.
Iduste

Iduste oli küla Tartumaal, kuni 1939. aastani Kodijärve vallas, seejärel jaotati Kambja valla ja Veski valla vahel. Praegu on selles kohas Kambja valla Ivaste küla.
August Sunne

August Sunne (4. juuli 1891 Rakvere – 7. jaanuar 1941 Tallinn) oli eesti näitleja ja lavastaja.. 
Ta lõpetas 1906. aastal Tartu linnakooli. Koolipoisina (aastast 1901) mängis Tartu saksa teatris ja hiljem raudteetelegrafisti töö kõrvalt 1910. aastast Narva seltsi Ilmarine teatris. 
1912. aastal kutsus Karl Menning ta Vanemuisesse. 1916. aastal seoses lahkhelidega teatri repertuaari küsimuses lahkus Vanemuisest koos rea näitlejatega nagu A. Teetsov, K. Triipus, O. Teetsov, A. Markus ja L. Reiman ka August Sunne. Need näitlejad tegid katset luua Tallinna uus teater, mis juhinduks oma töös Karl Menningu näitekunsti põhimõtetest. Majanduslikel põhjustel see ei õnnestunud ning varsti võtsid nad vastu kutse ühineda Tallinna Töölisteatriga. Tallinnas elas August Sunne kuni 1924. aasta lõpuni, töötades Tallinna Töölisteatris ja Draamateatris. Aastatel 1925–1926 ning 1930–1934 töötas ta taas Vanemuises, 1928–1930 Estonias ning 1935–1941 Draamateatris. 
Ta oli oma lavastustega Eesti lasteteatri rajajaid. Samuti kuulus 1926 Rändteatri idee algatajate hulka ja oli selle teatri juhatuse esimees ning 1927–1928 näitleja ja lavastaja. Aastatel 1934–1935 oli ta ka Tartu Näitekunsti Stuudio õppejõud.
Pataljon &quot;Donbass&quot;

Eriotstarbeline pataljon "Donbass" (ukraina keeles батальйон спеціального призначення «Донбас») on Ukraina Rahvuskaardi koosseisus olev väeüksus.
Ajalugu.
Väeüksus moodustati Semen Sementšenko algatusel 2014. aasta aprilli alguses. Väeüksus lõimiti Ukraina jõustruktuuridega Donbassi sõja ajal ja nimetati ümber Ukraina Rahvuskaardi 3. reservpataljoniks. 2015. aastal moodustati pataljoni võiltejatest uus pataljon Donbass-Ukrajina, mis läks 54. mehhaniseeritud brigaadi koosseisu.
Lauri Bambus

Lauri Bambus (sündinud 31. mail 1969 Valgas) on Eesti diplomaat. 
Bambus on lõpetanud Tartu Ülikooli 1993. aastal "cum laude" (õppis filosoofiateaduskonnas) ja 2004. aastal (õppis õigusteaduskonnas). Ta on end täiendanud Turu Ülikoolis rahvusvahelise õiguse erialal ning Viini Diplomaatia Akadeemias. 
Välisministeeriumis töötab Lauri Bambus alates 1995. aastast, mil ta asus tööle konsulaarosakonda. Ta on töötanud Eesti suursaatkonnas Varssavis aastatel 1995–1998 ja Brüsselis 1999–2002 ning ministeeriumi konsulaarosakonnas Schengeni büroo direktorina. 
Aastatel 2005–2007 oli ta peakonsul Eesti peakonsulaadis Peterburis ja seejärel kuni 2010. aastani välisministeeriumi konsulaarosakonna peadirektor. Aastatel 2010–2014 oli Bambus välisministeeriumi asekantsler juriidilistes ja konsulaarküsimustes. 
Aastatel 2014–2017 oli Lauri Bambus Eesti suursaadik Suurbritannia ja Põhja-Iirimaa Ühendkuningriigis. Kuninganna Elizabeth II-le andis suursaadik volikirja üle 19. novembril 2014.
2012. aastast kuni veebruarini 2021 oli Bambus Eesti suursaadik Omaanis, resideerides esialgu Tallinnas, 2014. aasta augustist Londonis ning 2017. aasta septembrist taas Tallinnas.
1. septembrist 2017 töötas Lauri Bambus välisministeeriumi riikliku protokolli osakonna peadirektorina.
2. juunil 2020 nimetati ta Eesti suursaadikuks Norras, suursaadiku volikirja andis ta Norra kroonprints Haakonile üle 8. oktoobril 2020. Ta oli kaasakrediteeritud suursaadik ka Islandil, kus ta oma volikirja andis üle Islandi presidendile Guðni Thorlacius Jóhannessonile 8. juunil 2021.
Augustist 2024 on Lauri Bambus Eesti suursaadik Itaalia Vabariigis , kus oma volikirja andis üle Itaalia presidendile Sergio Mattarellale 2. oktoobril 2024. Resideerimisega Roomas on Bambus kaasakrediteeritud Eesti suursaadikuks alates 27.11.2024 San Marinos, alates 28.11.2024 Maltal ja alates 12.12.2024 Malta Ordu juures. 
Isiklikku.
Võõrkeeltest kõneleb Lauri Bambus inglise, vene, poola ja prantsuse keelt. Lauri Bambus on abielus, tal on tütar ja poeg.
Sutlepa vald

Sutlepa vald oli 1866–1939 eksisteerinud vald Läänemaal. Vallamaja asus Aulepa külas.
1939. aasta vallareformiga liideti enamus valla territooriumist Noarootsi valla koosseisu. Metsküla piirkond liideti aga Riguldi vallaga.
Suure-Kõpu vald

Suure-Kõpu vald (saksa keeles "Gross-Köppo") oli 1866–1939 eksisteerinud vald Viljandimaal Viljandi ja Kõpu kihelkonnas. Vallamaja asus Suure-Kõpu külas.
Jüri Suurküla

Jüri Suurküla (kuni 1935. aastani Gottfried Suurküla; 21. september 1907 Haapsalu – 28. august 1970 Göteborg) oli eesti oftalmoloog. 
Aastast 1932 töötas ta Tartu silmakliinikus. 1944. aastal põgenes ta Rootsi.
Girkalnis

Girkalnis on alev Leedus Raseiniai rajoonis, Girkalnise valla halduskeskus. Alevis on põhikool ja raamatukogu. Girkalnise vana venekeelne nimi on Гиртоколь.
Ajalugu.
Asulat mainitakse esimest korda XV sajandil, XVI sajandil mainitakse esimest korda sealset mõisa. Asula kuulus aastast 1421 kuni XIX sajandini Žemaitija piiskoppidele.
Aastal 1622 valmis sealne kirik. XIX sajandi alguses tegutses seal kihelkonnakool. Tulekahjud hävitasid Girkalnise aastail 1834, 1898 ja viimati Teise maailmasõja ajal.
Teine maailmasõda tõi hävingut ka Girkalnise juutidele. Aastal 1941 tapsid Saksa okupatsiooniväed lähedal asuvas Kurpiškesi külas 130 Girkalnise juuti. Nõukogude ajal oli alev kohaliku kolhoosi keskasula. Praegune Girkalnise kirik valmis aastal 1991.
Mirt Gramann

Mirt Gramann (kuni 1986 Mirt Tõnisson; sündinud 24. mail 1961 Tallinnas) on eesti astrofüüsik.
Haridus.
Ta lõpetas 1979. aastal Tallinna 1. Keskkooli ja 1984. aastal kiitusega Tartu Riikliku Ülikooli füüsikaosakonna astrofüüsika erialal. Oli aastatel 1984–1987 TRÜ aspirant. Aastast 1984 töötab Tartu Observatooriumis teadurina ja vanemteadurina.
Kandidaadiväitekirja astrofüüsikas "Universumi struktuuri modelleerimine ja selle võrdlemine vaatlustega", juhendaja Enn Saar, kaitses 1990 AAI-s.
Teadustöö.
Uurimisalad:
Avastanud galaktikate evolutsiooni sõltuvuse tihedushäirituste amplituudist.
1992–1994 töötas külalisteadlasena Princetoni Ülikoolis USA-s, töötanud 1988 ja 1991 ka Inglismaal Cambridge'i Ülikoolis, 1990 ja 1991 Saksamaal M. Plancki Instituudis ning 1992 Pariisi Observatooriumis.
Avaldanud üle 40 teaduspublikatsiooni.
Isiklikku.
Tema isa oli arheoloog Evald Tõnisson ja õde on kirjanik Kärt Hellerma.
Eusebios Kaisareast

Eusebios Kaisareast (kreeka keeles "Ευσέβιος ο Καισαρείας"; ladina keeles "Eusebius Pamphili", 260/265 – 339/340) oli varakristlik kirjanik. Määrati u 313. aastal Caesarea piiskopiks. 
Võitis Vana-Rooma keiser Constantinus Suure usalduse ning oli enne surma tema ristijaks. Peateos "Kiriku ajalugu" ("Historia ecclesiastica"; u 324/325) on kristluse ajaloo väärtuslik allikas.
Ajaloolasena.
Teos "Kiriku ajalugu" kajastab Constantinus Suure kristlusse pöördumise järgset Vana-Rooma ajaloo "ühtesulamist kristliku ajalooga". Omistas “Kiriku ajaloos” Rooma impeeriumile ülesande "kristlikus lunastuskavas". Eusebios pidas Rooma impeeriumi laienemist ettevalmistuseks kristlusele ja kiirendas selle levikut pärast Constantinuse usuvahetust ja kristluse tunnistamist Rooma riigiusundiks.
Eusebius Pamphilus

 #suunaEusebios Kaisareast
Bioteadused

Bioteadused (inglise keeles life sciences) on elusorganismide ehitust ja käitumist käsitlev mis tahes loodusteaduste haru, näiteks bioloogia, arstiteadus, antropoloogia, ökoloogia ja füsioloogia. Bioteadused hõlmavad omavahel tihedalt seotud valdkondi ja nende vahele ei saa tõmmata selget piiri. Nende hulka kuuluvad ka biokeemia, molekulaarbioloogia, rakubioloogia, arengubioloogia, mikrobioloogia, geneetika jne, samuti biofüüsika, zooloogia, taimeteadus, immunoloogia, merebioloogia, neuroteadus ja keskkonnateadus. Nende kohta kasutatakse ka nimetust "eluteadused".