tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Andreas Veerpalu

Andreas Veerpalu (sündinud 24. mail 1994 Otepääl) on eesti murdmaasuusataja.
Ta on Andrus Veerpalu poeg.
Maailma karikasarja debüüdi tegi Veerpalu 17. jaanuaril 2015 Otepää klassikasprindis ja sai 67. koha.
2019. aasta veredopinguskandaal.
2019. aasta 27. veebruaril korraldas Austria kriminaalpolitsei suusaalade MM-i võistluslinnas Seefeldis dopinguga seotud läbiotsimise, mille käigus peeti kinni Andreas Veerpalu. Kokku vahistati Seefeldis viis sportlast, sealhulgas teine eestlane Karel Tammjärv, kasahh Aleksei Poltaranin ning kaks austerlast – Dominik Baldauf ja Max Hauke. Samal päeval vahistati Saksamaal Erfurdis veel kaks inimest, kellest üks oli spordiarst Mark Schmidt. Viimast on juba varem kahtlustatud veredopingu vahendamises. Veerpalu ja Tammjärv vabanesid vahi alt 28. veebruaril, olles tunnistanud seotust dopinguga. Neile määratud 4-aasta pikkune võistluskeeld lõppes 2023. aasta veebruari lõpus.
Isiklikku.
Tema isa on suusataja Andrus Veerpalu, õde suusataja Anette Veerpalu.
Tārgale vald

Tārgale vald (läti keeles "Tārgales pagasts") on vald Lätis Ventspilsi piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Ance, Ugāle, Piltene, Pope ja Vārve vallaga, Ventspilsi linnaga ning Talsi piirkonna Kolka vallaga.
Valla pindala on 364 km². 2016. aasta seisuga elas seal 1845 inimest. Valla keskus on Tārgale küla, vallavanem on Mārcis Laksbergs.
Ajalugu.
19. sajandi teisel poolel moodustati Sarkanmuiža vald ("Rothof"). 1920. aastatel ühendati selle Lībciemsi ja Dzirtniekciemsi küla ning osa Kuldīgasse viiva tee ümbruskonnast Ventspilsi linnaga. 1935. aastal oli valla pindala 308,2 km². 1939. aastal nimetati vald ümber Venta vallaks. 1945. aastal moodustati vallas Tārgale, Liepene ja Venta külanõukogu, 1949. aastal aga vald likvideeriti. 1954. aastal liideti Venta külanõukoguga likvideeritav Liepene külanõukogu. 1961. aastal liideti osa Venta külanõukogust Tārgale külanõukoguga, 1964. aastal Venta külanõukogu aga likvideeriti ja suurem osa selle maadest liideti Tārgale külanõukoguga. 1990. aastal muudeti külanõukogu vallaks. 1996. aastal liideti Maurciemsi küla Ventspilsi linnaga. 2009. aastast kuulub vald Ventspilsi piirkonda.
Loodus.
Suuremad jõed on Venta jõgi ja Irbe jõgi. Järvedest asub Pope valla piiril 60 hektari suurune Klāņezers, lisaks asub vallas 8,3 hektari suurune Puterezers. Vald ise asub Rannikumadalikul. Valla pindalast katvad metsad 76,2%.
Looduskaitse all on Skanste mänd, Brandi Püha pärn, Grīži Kuradipink, Mazbelti kask, Belti mänd ja Tārgale park, lisaks kasvab vallas mõni nimetu looduskaitsealune põlispuu. Valla põhjaosas asuvad osaliselt Ance soode ja metsade hoiuala ja Ovīši hoiuala, idaosas aga osaliselt Klāņi soo hoiuala. Täielikult jääb valda 455 hektari suurune Platene soo hoiuala. Valla rannik jääb Irbe väina kaitstavale merelalale.
Kaitstavad mälestised.
Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Oviši tuletorn. Regionaalse kaitse all on Nabeļkalnsi piirimägi, Lielirbe muinaskalmed, Tārgale kirikuase, Cīruļi muinaskalmed, Kraupi pärnast, Puuslikupärnast ja saarest koosnev hiiepaik. Kohaliku kaitse all on Mazgalenieki muinaskalmed.
Asustus.
2011. aastal elas vallas 1532 lätlast, 104 venelast, 23 valgevenelast, 32 ukrainlast, 5 poolakat ja 23 leedulast.
Valla külad:
Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.
Tārgale

Tārgale on küla ("ciems") Lätis Ventspilsi piirkonnas, Tārgale valla halduskeskus. Küla asub merepinnast 10 meetri kõrgusel, Ventspilsist 13 ja Riiast 185 kilomeetri kaugusel. Seal asuvad põhikool, kultuurimaja, postkontor ja raamatukogu. Seal asuvad Tārgale ja Tārgales skola bussipeatused.
Tārgalet mainiti kirjalikult esimest korda aastal 1230. Tänapäevane asula oli varem Tārgale mõisa ("Tergeln") keskuseks. Nõukogude ajal sai külast kahe kohaliku kolhoosi (Venta ja Mitšurini nimelise) keskasula, mõisahäärberis asusid kohalik kool ja kolhoosi kontor. 
Tārgale park on looduskaitse all. Ka on kaitse all kaks pargis kasvavat pärna ja kaks saart. Kraupi pärnast, Puuslikupärnast ja saarest koosnev hiiepaik on muinsusmälestisena regionaalse kaitse all. Ka on regionaalse kaitse all külast lõunas asuv Tārgale kiriku ase.
Külas asub mälestusmärk Teises maailmasõjas hukkunud valla elanikele ja partisanidele.
Küla järgi on nime saanud siluri Ohessaare lademe Tārgale kihistu.
Obertilliach

Obertilliach on vald ("Gemeinde") Austrias Tirooli liidumaal Lienzi ringkonnas. Vald asub 1450 m kõrgusel merepinnast. Valla pindala on 65,13 km², 1. jaanuaril 2016 elas seal 688 inimest.
Vald paikneb Ida-Tiroolis Gaili jõe ülemjooksu kõrges orus Kartitschi sadulast idas, Gailtali Alpid (Lienzi Dolomiidid) jäävad põhja ja Karni Alpid lõunasse. Orust alla idas asub naabervald Untertilliach, mäehari lõunas tähistab piiri Venezia Cadore piirkonnaga Itaalias.
Valla territoorium koosneb päris Obertilliachist St Ulrichi kihelkonnakiriku ümber ning väikestest küladest Bergen, Leiten ja Rodarm. Võrreldes Pusteri oruga Kartitschi sadulast läänes, valitseb kõrgemas piirkonnas rohkem Alpi kliima karmide talvedega, kuid rohke päikesepaistega. Algselt põllumajandusliku alana sõltub Obertilliach tänapäeval suuresti turismist ning on populaarne sihtkoht laskesuusatajatele ja murdmaasuusatajatele, suvel ka matkajatele, alpinistidele ja tiibvarjuritele.
Ajalugu.
Bajuvaaride asustust piirkonnas on esmamainitud 11. sajandi lõpus. Varakeskajal kasutasid Itaalia talupojad Cadorest lõunanõlvu veiste karjatamiseks. 8. sajandil loovutas Baieri hertsog Tassilo III ülemise Gaili oru benediktiini munkadele Innicheni kloostrist. Tilliachi ala omandasid Brixeni vürstlikud piiskopid umbes 1075. aastal.
Umbes 1100. aastast koondasid Lienzis resideerivad Baieri Meinhardiinid, nimeliselt Brixeni piiskoppide vasallid, oma võimu Tilliachi piirkonna üle, seistes vastu nii Salzburgi vürstlikele piiskoppidele kui ka Sponheimi Kärnteni hertsogitele idas. Kui viimane Görzi krahv 1500. aastal suri, läksid tema valdused Lienzi ümbruses Habsburgist keisrile Maximilian I-le ja liidendati Tirooli krahvkonda.
Kauaaegne tüli Venezia vabariigiga lahenes, kui piir Venezia Domini di Terrafermaga rajati piki Karni mäeharja. Brixeni vürstlikud piiskopid rõhusid oma feodaalõigustele Tilliachi orus kuni piiskopkonna sekulariseerimiseni 1803. aastal; kuid kauget piirkonda ei suudetud tõhusalt kontrollida. Tänapäevane vald loodi aastal 1852.
Prägraten am Großvenediger

Prägraten am Großvenediger on vald ("Gemeinde") Austrias Tirooli liidumaal Lienzi ringkonnas. Vald asub 1312 m kõrgusel merepinnast. Valla pindala on 180,36 km², 1. jaanuaril 2016 elas seal 1170 inimest.
Sankt Jakob in Defereggen

Sankt Jakob in Defereggen on vald ("Gemeinde") Austrias Tirooli liidumaal Lienzi ringkonnas. Vald asub 1389 m kõrgusel merepinnast. Valla pindala on 186 km², 1. jaanuaril 2016 elas seal 866 inimest.
Sankt Johann im Walde

Sankt Johann im Walde on vald ("Gemeinde") Austrias Tirooli liidumaal Lienzi ringkonnas. Vald asub 748 m kõrgusel merepinnast. Valla pindala on 32,82 km², 1. jaanuaril 2016 elas seal 283 inimest.
Sankt Veit in Defereggen

Sankt Veit in Defereggen on vald ("Gemeinde") Austrias Tirooli liidumaal Lienzi ringkonnas. Vald asub 1495 m kõrgusel merepinnast. Valla pindala on 61,48 km², 1. jaanuaril 2016 elas seal 693 inimest.
Sankt Veit asub Defereggeni oru keskosas ja on Ida-Tiroolis kõrgeimal asuv vald. See asub oru päikesepoolsel küljel ning varem kasvatati seal teravilja ja kartulit. Kuid isegi suvekuudel võib seal lund sadada.
Schlaiten

Schlaiten on vald ("Gemeinde") Austrias Tirooli liidumaal Lienzi ringkonnas. Vald asub 876 m kõrgusel merepinnast. Valla pindala on 36,64 km², 1. jaanuaril 2016 elas seal 474 inimest. Valla nimi on slaavi päritolu, tulles sõnast "slatina", mis tähendab mülgast. Vallaosad on Plone, Gonzach, Mesnerdorf, Bacherdorf, Gantschach ja Göriach.
Meeterkeere

Meeterkeere on maailmas tavakasutuses levinuim keermesüsteem.
See oli üks esimesi 1947. aastal loodud Rahvusvahelise Standardiorganisatsiooni standardeid.
Meetermõõdus poltide M-tähis näitab poldi nominaalset välisdiameetrit millimeetrites (näiteks M6-poldi välismõõt on 6 mm).
Profiil.
ISO tavakasutuse keermeprofiilide disainipõhimõtted (M-seeria keermed) on defineeritud ISO 68-1 rahvusvahelises standardis. Keermeid kirjeldatakse välisdiameetri "D" (joonisel "D"maj) ja keerme sammu "P" kaudu. Meeterkeere koosneb sümmeetrilisest V-kujulisest keermest. Keerme teljes on V-külgede nurk üksteisest 60°. Keerme sügavus on samm × 0,614. Välimised ja sisemised keerme kõrgusest "H" on profiilist maha lõigatud.
Suhete kõrguse "H" ja sammu "P" vahel leiab võrrandist, kus formula_1 on pool keerme nurgast (antud juhul 30°):
formula_2
või
formula_3
Väliskeerme puhul läbimõõdud "D"maj ja "D"min defineerivad poldi suurima lubatud mõõdu. See tähendab, et väliskeere peab olema sama suur või väiksem kui "D"maj, aga võib olla väiksem kui "D"min. Sisekeermete, näiteks mutrite puhul kehtib vastupidine.
Tähistus.
Meeterkeeret tähistatakse tähega M, millele järgneb keerme nominaalne välisdiameeter "D" (teoreetiline maksimaalne väliskeerme läbimõõt või teoreetiline minimaalse sisekeerme läbimõõt) ja samm "P". Mõlemat numbrit esitatakse millimeetrites ja eraldatakse korrutusmärgiga "x" (näiteks M8x1.25). Sammu tähistuse võib ära jätta, kui keere kasutab ISO 261 või ISO 262 loetletud normaalsammu. Sellele tähistusele võib vajadusel lisada ISO 965-1 defineeritud tolerantsiklassi.
ISO 262 soovitatud mõõdud.
ISO 261 standard näeb ette meeterkeerme soovituslikud välise läbimõõdu "D" ja sammu "P" kombinatsioonid. Esimese valiku tulp näitab umbkaudu standardi R10 jada ja teise valiku tulp ümardatud R20 jada.
ISO 262 määratleb ISO 261st lühema nimekirja soovituslike keermeid.
Normaalkeere on tavalisim samm antud läbimõõdu korral. Lisaks on defineeritud üks või kaks peenkeeret kasutamiseks rakendustes, kus normaalkeere on sobimatu (keermed õhukeste torude seintel). Sõnad "normaal" ja "peen" ei viita keerme kvaliteedile või kasutusele.
Lisaks on olemas veel eriti peen keere, mida kasutatakse mõnikord autotööstuses ja lennunduses. Seda kasutatakse, sest eriti väikese sammuga keermed püsivad vibratsioonitingimustes paremini koos.
Mutrivõtmete mõõdud.
All olevas tabelis on tavalised meetermõõdus poltide jaoks mõeldud mutrivõtmete mõõdud. Kaalu ja hinna vähendamise eesmärkidel esineb ka tabelis esitatud mõõtudest erinevate (enamasti väiksemate) peadega polte.
Krasnoturjinsk

Krasnoturjinsk (vene keeles "Краснотурьинск") on linn Venemaal Sverdlovski oblastis, Krasnoturjinski linnaringkonna keskus. Linn asub Sosva jõe parempoolse lisajõe Turja jõe ääres, Jekaterinburgist 425 km põhja pool.
Asula tekkis 1758 rajatud vasekaevanduse juurde. Turjinskie Rudniki küla sai 1928 aleviks ja nimetati Turjinskiks. Linnaõigused ja praeguse nime sai asula 1944. aastal.
Linnas asub mitu metallurgiatehast, sealhulgas Bogoslovski alumiiniumitehas.
Turjinskie Rudnikis sündis Aleksandr Popov.
Reichstadti lepe

Reichstadti lepe oli 1876. aasta juulis Austria-Ungari ja Venemaa keisririikide vahel peetud kohtumisel sõlmitud, kuid salastatuses hoitud suuline nõusolek Balkani, Bessaraabia ja Kaukaasia küsimuses. Mõlemad impeeriumid olid samal ajal liidus Saksamaa keisririigiga, liitu teati kui Kolmekeisriliitu ("Dreikaiserbund" või "Союз трёх императоров"). 
Kohtumisel olid kohal mõlemad keisrid koos enda välisministritega: Franz Joseph I ja krahv Andrássy ning Aleksander II koos vürst Gortšakoviga. Suuline koosolek toimus 8. juulil Böömimaa linnas Reichstadtis (nüüdne Zákupy). Nad leppisid kokku Ida-küsimuse ("Orientalische Frage" või "Восто́чный вопро́с") lahendamise ühises lähenemisviisis, mis oli seotud Osmanite impeeriumi rahutuste ja koosolekul osaleva kahe suurriigi huvidega Balkani poolsaarel. Nad arutasid tõenäolise üheksanda Vene-Türgi sõja (peetigi aastatel 1877–1878) teemat, selle võimalikke tulemusi ja mis peaks juhtuma iga stsenaariumi korral.
Pool aastat hilisem Budapesti 1877. aasta kokkulepe kinnitas Reichstadti leppe peamised punktid. Kuigi sõda otsustati San Stefano lepinguga 1878. aastal lõpetada, olid selle tingimused varem sõlmitust üsna erinevad. Budapesti konventsioon lubas Austria-Ungaril nõuda rahulepingu tingimuste revideerimist. See tõi kaasa Viini tungiva nõude, et hiljem samal aastal kutsutakse Berliini kongressil kokku revisjon. Need sündmused tõid kaasa järgneva Bulgaaria kriisi aastatel 1885–1888 ning määrasid lõpuks I maailmasõja nii-öelda tausta.
Kustas Põldmaa

Kustas Põldmaa (4. veebruar 1897 Nigula talu, Salutaguse küla, Koluvere vald – 2. august 1977 Tartu) oli eesti õpetaja, kirjanik ja loodushoidja. Käsitles süvendatult loodusõpet, propageeris loodushoidu ja loodusteadusi, korraldas loodusmatku ja metsapäevi, innustas koole rajama kooliaedu ja korrastama kooliümbrust, avaldas ajakirjanduses palju loodusvesteid, kirjutas õppekirjandust ja loodusraamatuid. 
Õppis Maidla algkoolis, 1916. aastal lõpetas Haapsalu linnakooli ja omandas õpetaja kutse Tartu Ülikooli juures toimunud õpetajate ettevalmistuskursustel. Töötas õpetajana Maidlas, Liivil, Haapsalus, Abjas, Hageris (1928–34) ja Tartus kolmes koolis (1934–58).
Mõisaküla mõis (Viljandi)

Mõisaküla mõis (saksa keeles "Mousekull") oli rüütlimõis Viljandi kihelkonnas Viljandimaal..
Esimesed teated mõisast on aastast 1487, Liivi sõja järel oli mõis Poola Pärnu vojevoodkonna Pärnu staarostkonna folvark ehk riigimõis.
Eigu mõis

Eigu mõis (saksa keeles "Kimmelshof") oli poolmõis Kadrina kihelkonnas Virumaal..
Poolmõisa suurus oli 90 tiinu, eraldati Vohnja mõisast 1858. aastal.
Hiienurme mõis

Hiienurme mõis (ka Hiinurme mõis; saksa keeles "Idenorm") oli rüütlimõis Rapla kihelkonnas Harjumaal..
Ilumäe mõis

Ilumäe mõis (saksa keeles "Illomäggi") oli Palmse mõisa kõrvalmõis Kadrina kihelkonnas Virumaal., tänapäeva Ilumäe küla lähedal Haljala vallas Lääne-Virumaal.
Järumetsa mõis

Järumetsa mõis (ka "Järumetza mõis"; saksa keeles "Jerwemetz") oli rüütlimõis, hiljem poolmõis Kärla kihelkonnas Saaremaal..
Matt Bomer

Matthew Staton Bomer (sündinud 11. oktoobril 1977) on Ameerika näitleja, filmitegija ja laulja.
Aastatel 2009–2014 mängis ta peaosa teleseriaalis "Valgekrae".
Aastal 2023 mängis ta osa filmis "Maestro".
Matthew (eesnimi)

Matthew on inglise eesnimi.
Nimi Matthew tuleneb heebrea nimest "מתתיהו" (Matityahu), mis omakorda tähendab 'kingitus Jahvelt'.
Ühendkuningriigis on see olnud 10 kõige populaarsema eesnime seas alates 1970. aastatest. 2001. aastal oli see populaarsuselt 9. eesnimi, mis lapsele pandi. Nimi on populaarne ka Austraalias, Kanadas ja Ameerika Ühendriikides.
Kool Keith

Kool Keith (kodanikunimega Keith Matthew Thornton (sündinud 7. oktoobril 1963 New Yorgis) on Ameerika Ühendriikide räppar, laulukirjutaja ja muusikaprodutsent.
19 (Tallinna bussiliin)

Tallinna bussiliin 19 sõitis Viru keskuse bussiterminali ja Paul Pinna tänava lähedal asuva bussipeatuse vahel. Liini teenindas Tallinna Linnatranspordi AS (kuni 2012. aastani Tallinna Autobussikoondis) ning liiklus toimus kõigil päevadel. Liin suleti 1. veebruaril 2019.
4 (Tallinna bussiliin)

Tallinna bussiliin 4 sõidab Väike-Õismäe ja Tiskre vahel. Liini teenindab Tallinna Linnatranspordi AS ning liiklus toimub kõigil päevadel. Väljumised 10-30 minuti tagant
Ajalugu.
Liin avati aastal 1998 samal marsruudil. 01.02.2020 lisati liinile Vana-Rannamõisa tee peatus ja 28.09.2020 lisati Rannaniidu peatus.
5 (Tallinna bussiliin)

Tallinna bussiliin 5 sõidab Männiku asumi ja Pirita-Kose (Metsakooli tee bussipeatuse) vahel. Liini teenindab Tallinna Linnatranspordi AS ning liiklus toimub kõigil päevadel. Väljumised 13–24 minuti tagant. bussiliini sõidu pikkus on 49 kilomeetrit.
7 (Tallinna bussiliin)

Tallinna bussiliin 7 sõidab Seli asumi ja Sõjamäe asumi vahel. Liini teenindab Tallinna Linnatranspordi AS ning liiklus toimub esmaspäevast laupäevani. Väljumised 20-50 minuti tagant
8 (Tallinna bussiliin)

Tallinna bussiliin 8 sõidab Väike-Õismäe ja Äigrumäe vahel. Liini teenindab Tallinna Linnatranspordi AS ning liiklus toimub kõigil päevadel. Väljumised 11-25 minuti tagant.
Ajalugu.
8. veebruar 2021 - 16.aprill 2021 sõitis teetööde tõttu liin nr 8 taas marsruudil Balti Jaam - Äigrumäe.
9 (Tallinna bussiliin)

Tallinna bussiliin 9 sõidab liinil Kadaka – Priisle.
On teada, et juba 1976. aastal teenindas liin 9 marsruuti Kadaka tee – Kaubamaja. 1. juunil 2020 liideti bussiliiniga 9 bussiliin 53, pikendades ekspressliini Kaubamajast Lasnamäel asuva Priisle asumini välja. Väljumised 6-13 minuti tagant
10 (Tallinna bussiliin)

Tallinna bussiliin 10 sõidab Väike-Õismäe ja Vana-Pääsküla vahel. Liini teenindab Tallinna Linnatranspordi AS ning liiklus toimub kõigil päevadel. 
Aastal 2020 oli liinil katseperioodil Solarise elektribuss. Väljumised 16-26 minuti tagant
11 (Tallinna bussiliin)

Tallinna bussiliin 11 sõidab Kadaka asumi ja Kaubamaja tänava (Kaubamaja bussipeatus) vahel. Liini teenindab Tallinna Linnatranspordi AS ning liiklus toimub tööpäevil. Bussiliin on ekspressliin. Väljumised 5-10 minuti tagant
12 (Tallinna bussiliin)

Tallinna bussiliin 12 sõidab Väike-Õismäe ja Seli vahel. Liini teenindab Tallinna Linnatranspordi AS ning liin on käigus iga päev.
Bussiliin oli varem ekspressliin. Väljumised 10-20 minuti tagant
Tegemist on kiirema liiniga, mis jätab vahele väiksema kasutusega peatused (Renniotsa, Filtri tee, Järvevana, Peterburi tee, Priisle).
Ajalugu.
Aastatel 2000-2002 oli liini number 13A
Aastatel 2000-2016 oli liin ekspress
Aastatel 2000-2020 sõitis liin ainult tööpäevadel
Aastast 2024 on kiirliin
13 (Tallinna bussiliin)

Tallinna bussiliin 13 sõidab Väike-Õismäe ja Priisle vahel. Liini teenindab Tallinna Linnatranspordi AS ning liiklus toimub kõigil päevadel. Väljumised 14-26 minuti tagant
14 (Tallinna bussiliin)

Tallinna bussiliin 14 sõidab Viru keskuse ja Vana-Pääsküla vahel ning on ekspressliin. Bussiliini teenindab tööpäeviti Tallinna Linnatranspordi AS hommikul ning pärastlõunal–õhtul.
Ajalugu.
Bussiliin rajati esmalt 1966. aasta novembris liinil Keskväljak (nüüd Viru väljak)–Jannseni, eesmärgiks leevendada koormust bussiliinile 18. Samuti on teada, et 1976. aastal oli linnapoolne lõpp-peatus Kingisseppa. 1978. aastal sai liini uueks linnas olevaks otspunktiks Uus-Sadama. Aastal 1999 pikendati Nõmme-poolset peatust edasi Vana-Pääskülani Tallinna piiril. 2023. aasta aprillis oli linnapoolne lõpp-peatus Viru, seoses vanasadama trammitee ehitamisega. 2024. aasta oktoobris sai liini uueks linnas olevaks otspunktiks jälle Viru keskus.
Esmalt kandis sama numbrit liin Keskväljakult Rohuneemele 1954. aastal. Bussiliin nummerdati ümber 114-ks 1965. aasta juunis, kui tekkisid esimesed kolmekohalised bussinumbrid.
Marsruut.
Tänapäeval väljub buss Viru keskuse bussiterminali 3. perroonilt ning Nõmme suunas läbib see marsruuti Pärnu maantee, Vabaduse puiestee ja Pärnu maantee. Suuna pikkus on ligi 13 km ning liinil on 13 peatust. Buss sõidab tööpäeviti hommikul umbes kella 6:30–10 vahel ning pärastlõunal kella 15–20 vahel, intervalliga iga 12 minuti järel.
15 (Tallinna bussiliin)

Tallinna bussiliin 15 sõidab Estonia ja Sõjamäe vahel. Liini teenindab Tallinna Linnatranspordi AS ning liiklus toimub kõigil päevadel. Väljumised 15-40 minuti tagant
Dekreet Lääne-Euroopa kalendri kehtestamisest Venemaa Vabariigis

Dekreet Lääne-Euroopa kalendri kehtestamisest Venemaa Vabariigis oli 8. veebruaril (vkj. 26. jaanuaril) 1918 Venemaa Nõukogude Vabariigis vastuvõetud õigusakt, millega kuulutati välja üleminek Juliuse kalendrilt Gregoriuse kalendrile 31. jaanuari südaööl vastu 1. veebruari. Uue kalendri kohaselt järgnes 31. jaanuarile 14. veebruar.
Dekreedile kirjutasid alla Venemaa Nõukogude Vabariigi Rahvakomissaride Nõukogu rahvakomissaride nõukogu esimees Vladimir Lenin, välisasjade rahvakomissari abi Georgi Tšitšerin ning rahvakomissarid Aleksandr Šljapnikov, Grigori Petrovski, Vladimir Algassov, Valerian Obolenski, Vladimir Bontš-Brujevitš ja Rahvakomissaride Nõukogu sekretär Nikolai Gorbunov.
Usma vald

Usma vald (läti keeles "Usmas pagasts") on vald Lätis Ventspilsi piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Ugāle ja Puze vallaga, samuti ka Kuldīga piirkonna Renda ning Rumba vallaga ja Talsi piirkonna Ģibuļi vallaga.
Valla pindala on 219,5 km². 2016. aasta seisuga elas seal 538 inimest. Valla keskus on Usma küla. Vallavanem on Gendrihs Šķesters.
Ajalugu.
Tsaariajal oli valla saksakeelne nimekuju "Usmaiten". Aastal 1935 oli Usma valla pindala 101,4 km² ja seal oli 934 elanikku. Aastal 1945 moodustati vallas Usma külanõukogu, mis aastal 1947 likvideeriti, ent kui aastal 1949 vald likvideeriti, moodustati külanõukogu taas. Aastal 1951 liideti Usma külanõukoguga likvideeritav Vecbirznieki külanõukogu, aastal 1954 aga likvideeritav Cirkale külanõukogu. Aastal 1990 muudeti külanõukogu vallaks. 2009. aastast kuulub vald Ventspilsi piirkonda.
Loodus.
Suurimad jõed on Baņģeva, Riekte ja Spāre jõgi. Järvedest asuvad vallas 6,5 hektari suurune Aburga järv, 45 hektari suurune Tirukšezers, 4,2 hektari suurune Pelcene järv, 1 hektari suurune Paegļi järv, 34,7 hektari suurune Lakši järv, 20,6 hektari suurune Ilziķis ja 34,692 km² suurune Usma järv. Usma valla piiril asub Vasnieki soo pindalaga 497 ha. Valla pindalast katvad metsad 70%.
Kaitstavad objektid.
Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Puuslikupärn, Košķēni asulakoht ja Moricsala asulakoht. Regionaalse kaitse all on kaitse all Muižgali muinaskalmed, Muliki Kalmemäe keskaegne kalmistu, Pilsgaļi asulakoht ja Beģi muinasasula. Looduskaitse all on Puuslikupärn ja paar nimetut looduskaitsealust põlispuud. Valda jäävad 304 hektari suurune Viskūži saare hoiuala ja 56 hektari suurune Pelcīši soo hoiuala, valla põhjaosas asub osaliselt Stikli soode hoiuala, lõunaosas asuvad aga osaliselt Pluči raba hoiuala ja Druviņi raba hoiuala. Valda jääb ka Moricsala looduskaitseala.
Asustus.
Aastal 2011 elas vallas 480 lätlast, 10 venelast, 3 valgevenelast, 14 ukrainlast ja 4 leedulast.
Valla külad:
Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.
Usma

Usma on küla ("ciems") Lätis Ventspilsi piirkonnas, Usma valla halduskeskus. Küla asub Usma järve kirdekaldal merepinnast 25 meetri kõrgusel ning jääb Ventspilsist 52 ja Riiast 142 kilomeetri kaugusele.
Külas asuvad postkontor, kultuurimaja ja raamatukogu. Sealne põhikool suleti aastal 2009.
Külas on Usmas pagasta padome, Darbnīcase ja Usma bussipeatused.
Usmat on esimest korda kirjalikes allikates mainitud aastal 1253. Küla nimi tuleneb läänemeresoome keeltest ja tähendab kas "udus maa" või "uus maa". XVIII sajandil asus seal Usma mõis ("Usmaiten"), mis oli staatuselt riigimõis. Tänapäevane asula kujunes kohaliku kolhoosi keskasulast.
Vaatamisväärsustest asuvad külas Usma luteri kirik ja Puuslikupärn. Puuslikupärn on hiiepaigana riikliku kaitse all. Mitu sealset põlispuud, sealhulgas Puuslikupärn, mänd, nimetu pärn ja neli sangleppa, on looduskaitse all.
Põlva vald

Põlva vald on vald Põlva maakonnas.
Põlva vald moodustati 22. oktoobril 2017 Ahja valla, Mooste valla, Laheda valla, Põlva valla ja Vastse-Kuuste valla ühinemisel.
Vallavalitsus asub Mammaste külas ja Põlva linnas.
Asustus.
Linn.
Põlva
Alevikud.
Vallas on 3 alevikku: Ahja, Mooste ja Vastse-Kuuste
Külad.
Vallas on 70 küla:
Aarna – Adiste – Akste – Andre – Eoste – Himma – Himmaste – Holvandi – Ibaste – Jaanimõisa – Joosu – Kaaru – Kadaja
– Kanassaare – Karilatsi – Kastmekoja – Kauksi – Kiidjärve – Kiisa – Kiuma – Koorvere –
Kosova – Kähri – Kärsa – Lahe – Laho – Leevijõe – Logina – Loko – Lootvina – Lutsu – Mammaste – Meemaste – Metste – Miiaste – Mustajõe – Mustakurmu – Mõtsküla – Naruski – Nooritsmetsa – Orajõe – Padari – Partsi – Peri – Pragi – Puskaru – Puuri – Rasina – Roosi – Rosma – Savimäe – Soesaare – Suurküla – Suurmetsa – Säkna – Säässaare – Taevaskoja – Terepi – Tilsi – Tromsi – Tännassilma – Uibujärve – Valgemetsa – Valgesoo – Vana-Koiola – Vanaküla – Vanamõisa –
Vardja – Viisli – Vooreküla
Kanepi vald

Kanepi vald on vald Eestis Põlva maakonna lääneosas. Kanepi vald moodustati haldusreformi tulemusel 2017. aastal Valgjärve valla, Kõlleste valla ja Kanepi valla vabatahtlikul ühinemisel.
Valla pindala on ligikaudu 525 ruutkilomeetrit ja elanike arv 4780 inimest. Vald piirneb põhjas Kambja valla, lõunas Võru valla, edelas Antsla valla, läänes Otepää valla ja idas Põlva vallaga.
Valda läbib riiklik Tallinna–Tartu–Võru–Luhamaa maantee.
Valla keskus asub Kanepis, mis on rahvaarvult valla suurim asula ja ainus alevik.
Kanepi vallavanem on Mikk Järv.
Sümboolika.
2018. aasta jaanuaris valiti rahvahääletusel vallale vapp, lipp ja logo. Võitjaks osutus kavand, mis kujutas hõbedast kanepilehte rohelisel taustal. Tollane Kanepi vallavanem Andrus Seeme kinnitas, et rohkem kui 15 000 hääletanust 12 000 pooldas võitnud kavandit. Hääletuses osalenud inimeste arv oli mitu korda suurem valla enda elanike arvust, mis Eesti Statistikaameti andmetel oli 4886. Seega oli valimiste osalusprotsent 307% ja võitnud kavandi toetus 246%.
Rahvastik.
2021. aasta rahvaloenduse andmetel elas Kanepi vallas 4481 inimest, sealhulgas 2229 (49,7%) meest ja 2252 (50,3%) naist. Kuni 17-aastased moodustasid 17,9%, 18–64-aastased 56,5% ning 65-aastased ja vanemad 25,6% elanikest.
Valla elanikest 96,5% olid eestlased, 1,6% venelased, 0,9% ukrainlased ja üks protsent oli muid rahvusi. Valla elanikest moodustas 96,8% eesti, 1,7% vene, 0,6% ukraina ja 0,9% muu emakeelega inimesed.
Asustus.
Vallas on üks alevik ja 48 küla. Peale valla keskuse toimivad teenuskeskused (rasvases kirjas) ka kõigis endistes vallakeskustes.
Guðni Thorlacius Jóhannesson

Guðni Thorlacius Jóhannesson (nime lühivorm Guðni Th. Jóhannesson; sündinud 26. juunil 1968 Reykjavíkis) on Islandi ajaloolane ja poliitik, riigi kuues president alates 1. augustist 2016 kuni 31. juulini 2024.
Ta sai bakalaureusekraadi ajaloos Warwicki Ülikoolis 1991. aastal ja magistrikraadi ajaloos Islandi Ülikoolis 1997. aastal ning magistrikraadi ajaloos Oxfordi Ülikoolis 1999. aastal. Doktorikraadi ajaloo alal sai ta 2003. aastal Londoni Ülikoolis. 
Ta on töötanud õppejõuna Islandi Ülikoolis, Bifrösti Ülikoolis ja Londoni Ülikoolis. 
Guðni Thorlacius Jóhannesson valiti Islandi presidendiks 25. juunil 2016, mil ta kogus 39,1% häältest. Presidendi ametikohuseid asus ta täitma 1. augustil 2016. 
27. juunil 2020 valiti ta presidendiks tagasi 92,2% häältega. 2024. aasta presidendivalimistel ta ei kandideerinud.
Pärt Ellerhein

Pärt Ellerhein (Herbert Eller) (3. detsember 1905 Käina vald, Hiiumaa – 16. september 1973 Haapsalu) oli eesti dirigent, kooliõpetaja ning Eesti esimese kuueklassilise kooli puhkpilliorkestri looja. Tema tütar oli eesti muusikapedagoog ja helilooja Anne Metsala.
Pärt Ellerhein õppis Kärdla Algkoolis, lõpetas 1927. aastal Läänemaa Õpetajate Seminari ja täiendas end Tallinna Riiklikus Konservatooriumis.
Töötas õpetajana Oru, Koluvere, Taebla ja Sutlepa koolis, 1945–1956 Haapsalu Pedagoogilises Koolis ja Haapsalu 1. Keskkoolis. Oli kooride dirigent ja juhatas puhkpilliorkestreid. Pärt Ellerhein asutas Koluvere Riigi Hoolekandekoolis Eesti esimese kuueklassilise kooli puhkpilliorkestri.
Kullamaa 3. laulupeol 1932. aastal juhatas lastekoore. On kirjutanud laule ja puhkpillipalu.
Pärt Ellerheina esimene abikaasa oli Alli (Alide) Ellerhein, teine abikaasa koorijuht ja õpetaja Aasa (Anastasia) Ellerhein.
Karu (perekonnanimi)

Karu on eesti perekonnanimi.
Eestis Liivimaa Talurahva seadusega (1819) võetud nimede pingereas oli Karu 6. kohal. 
Karu on ka praegu Eestis levinud perekonnanimi. 2017. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Karu 796 mehel ja 879 naisel. Perekonnanimede levikult on Karu 22. kohal. Nimi on levinuim Viljandi maakonnas, kus neid on maakonna 10 000 elaniku kohta 24,93.
NSV Liidu strateegilised raketiväed Eestis

NSV Liidu strateegilised raketiväed Eestis olid NSV Liidu relvajõudude NSV Liidu strateegiliste raketivägede ("Ракетные войска стратегического назначения (РВСН)") 50. raketiarmeele allunud ja Eestis asunud keskmaarakettide väeosad ja baasid.
NSV Liidu relvajõudude Nõukogude armee järglase Venemaa Föderatsiooni relvajõudude viimased väeosad lahkusid pärast Eesti Vabariigi taasiseseisvumist 1994. aasta augustis.
NSV Liidus võeti 1959. aastal vastu otsus teistest väeliikidest eraldiseisva relvaliigi strateegiliste raketivägede moodustamisest. Eestis asusid strateegilistest rakettidest ainult keskmaa ballistiliste rakettide R-12 Dvina (vene keeles "Р-12", NATO klassifikatsioon SS-4 Sandal) ja R-12U (vene keeles "Р-12У (унифицированная)") raketikompleksid. R-12 raketibaasid ("Ракетная Операционная База (РОБ)") tegutsesid paarikaupa: Lintsi-Piirsalu, Kadila-Rohu, Uniküla-Rooni ja Nursi-Sänna. Erand oli ainult maa-alune R-12U baas Valgamaal Vilaski baasis. See oli ainus baas, kus raketid paiknesid seal asuvates maa-alustes (vene keeles "Шахтная пусковая установка, ШПУ") vertikaalsetes raketišahtides.
Kokku oli Eestis 70 õhutõrje- ja strateegiliste keskmaarakettide üksust, mis allusid erinevatele juhtimiskeskustele. Strateegilistel raketivägedel oli Eestis 1960–1978 neli raketipolku üheksa divisjoni ning nelja liikuva remondi- ja tehnikabaasiga. Igas divisjonis oli 4 laskeseadet. 
Raketibaasi koosseisu kuulusid standardselt rakettide ja kütuse ladustamiseks angaar, stardiplatvormid ning tugiüksused (transpordi- ja juhtimisüksused jm).
Lisaks lahinguvägedele paiknesid Eestis ka raketivägede juhtimis- ja selleks vajalike radari- ehk pelengaatorikeskused. Juhtimiskeskused asusid Tallinna lähedal Vana-Pääskülas ja Harjumaal Humala kõrgendikul. Eestis, Lätis, Leedus, Valgevenes ja Venemaa lääneoblastites asunud strateegiliste raketivägede diviisid kuulusid NSV Liidu relvajõudude strateegiliste raketivägede 50. raketiarmee ("в/ч 55135", s/o 55135) üldjuhtimisele ja koosseisu. 50. raketiarmee saadeti laiali NSV Liidu ja USA 1987. vahel sõlmitud aastal kesk- ja lähimaarakettide likvideerimise lepingu kohaselt.
Eesti NSV territooriumil paiknes 1960.–1970. aastail neli 23. kaardiväe Lenini ordeniga punalipulise Orjoli-Berliini raketidiviisi strateegiliste raketivägede raketipolku.
23. kaardiväe Lenini ordeniga punalipulise Orjoli-Berliini raketidiviisi ("23. гвардейская ордена Ленина Краснознамённая Орловско-Берлинская ракетная дивизия") (s/o 2120, "в/ч 21201, позывной "Трубач""), juhtkond, ja staap asus Läti NSV Valka linnas Ausekļa tn 1.
30. raketipolk Lätis.
1983. aastal allutati Võrus, Alūksnes (Lätis) ja Valgas asunud polgu Vilaski divisjon Ostrovi raketidiviisile staabiga Pihkva oblastis. Need polgud saadeti laiali aastatel 1987–1989.
110 eKr

Aasta 110 eKr ehk ab urbe condita DCXLIV (644).
Marine Vacth

Marine Vacth (sündinud 9. aprillil 1991 Pariisis) on prantsuse näitleja ja modell.
Marine Vacth alustas modellitööd 15-aastaselt, filmides on mänginud alates 2011. aastast.
Stanislav Belkovski

Stanislav Aleksandrovitš Belkovski (vene keeles Станислав Александрович Белковский; poolapäraselt "Stanisław Biełkowski"; sündinud 7. veebruaril 1971 Moskvas) on Venemaa poliitikavaatleja, publitsist ja endine poliittehnoloog. 
Pärast Krimmi annekteerimist kirjutas Belkovski märtsis 2014 enda kavatsusest taotleda Ukraina kodakondsust.
2018. aasta Venemaa presidendivalimistel oli ta presidendikandidaat Ksenija Sobtšaki valimisstaabi poliitiline peaekspert.
2022. aastal, pärast Venemaa sissetungi Ukrainasse, lahkus Belkovski Venemaalt. 
Haridustee ja töökäik.
Belkovski lõpetas 1992. aastal Moskvas asuva Juhtimise Riikliku Akadeemia majandusküberneetika teaduskonna programmeerija erialal. Töötas esialgu Vene NFSV Goskomnefteproduktis süsteemsete tööde osakonnas programmeerijana, seejärel teenis elatist poliitkonsultandina. Alates 1990. aastate keskpaigast tegi koostööd Boriss Berezovskiga.
Aastatel 2002–2004 oli ta Rahvusliku Strateegia Nõukogu (SNS) peadirektor. 2003. aasta mais avaldas SNS-i nimel ettekande "Venemaal valmistatakse ette oligarhilist pööret", mis oli suunatud naftakompanii Jukos ja Mihhail Hodorkovski vastu. See langes kokku Jukose kohtuliku tagakiusamise algusega ja Platon Lebedevi vahi alla võtmisega.
Belkovski on sõltumatu organisatsiooni Venemaa Rahvusliku Strateegia Instituudi asutaja ja olnud selle esimene direktor (2004–2009). 2004. aasta juunis asutas Belkovski Ukraina Rahvusliku Strateegia Instituudi.
Ta on olnud ajalehe Moskovski Komsomolets kolumnist, töötanud telekanalil Dožd ning olnud külalisesineja Doždi stuudios ja raadiojaama Ehho Moskvõ eetris.
Suhtumine Vene Õigeusu Kirikusse.
Jaanuaris 2012 avaldas Belkovski artikli "MP VÕK – petiste ja varaste kirik". Sama aasta septembris kirjutas ta vajadusest likvideerida Vene Õigeusu Kirik. Seda kordas ta artiklis pärast Krimmi annekteerimist 2014. aasta märtsis. 
2017. aasta oktoobris raadiojaama Ehho Moskvõ eetris rääkis ta taas vajadusest likvideerida Moskva Patriarhaadi Vene Õigeusu Kirik. Seejuures täpsustas ta, et peab ennast usklikuks ja jutt käib Vene Õigeusu Kiriku kui institutsiooni ärakaotamisest, mille asemele tema meelest peaks tekkima sõltumatute koguduste konföderatsioon protestantliku printsiibi alusel.
Isiklikku.
Stanislav Belkovski isa oli rahvuselt poolakas, teenis sõjaväelasena Nõukogude armees ning suri 1990. aastal. Ema oli rahvuselt juuditar ja töötas õpetajana.
Belkovski oli kuus aastat abielus ukraina politoloog Olesja Jahnoga. Neil on poeg Dmitri (sündinud 1998). 2017. aasta mais abiellus Belkovski Itaalia kodaniku Peterburist pärit Zemfira De Vrgiliisiga.
Belkovski valdab vabalt nelja keelt: vene, inglise, saksa ja ukraina keelt. Enam-vähem valdab ka prantsuse ja itaalia keelt.
Arnis

Arnis (taani "Arnæs") on linn Saksamaal Schleswig-Holsteini liidumaal Schleswig-Flensburgi kreisis. Asub Schlei ääres.
Arnis on nii pindala kui elanike arvu poolest Saksamaa väikseim linn.
Asula rajasid 1667. aastal 65 laevaomanike perekonda lähedalasuvast Kappelni linnast. 1866 sai asula aleviks ja 1934. aastal linnaks. 1885. aastal oli alevi elanike arv 572.
Sillian

Sillian on vald ("Gemeinde") Austrias Tirooli liidumaal Lienzi ringkonnas. Vald asub 1103 m kõrgusel merepinnast. Valla pindala on 36,26 km², 1. jaanuaril 2016 elas seal 2046 inimest.
Asend.
Vald on peamine asuala Ida-Tirooli Hochpustertalis, Pusteri oru idaosas, mis ulatub läänes Lienzist üles piirini Itaalia Lõuna-Tirooliga. Asustus paikneb Drava jõe ülemjooksust põhja pool, Villgrateni mägede päikeselistel nõlvadel. Lõunas ulatub org Lienzi Dolomiitideni ja Karni Alpideni.
Kliima.
Silliani ilm on valla asukoha tõttu väga muutlik, näiteks soojast ja rahulikust ilmast võib kergesti saada miinuskraadides jahedus.
Ajalugu.
Ala kuulus hertsog Tassilo III poolt 769. aastal Innicheni kloostrile antud valdusse. 1000. aasta paiku esmamainitud Silano valdust pidasid 13. sajandist alates Meinhardiinidest Görzi krahvid. Kihelkonnakirik pühitseti 1326. aastal. Krahv Leonhard von Görz andis kodanikele 1469. aastal laadaõigused. Pärast liini hääbumist 1500. aastal hõivas Silliani Habsburgist kuningas Maximilian I ja liidendas selle Tirooli krahvkonda.
Esimese maailmasõjani oli Sillian Austria-Ungari armee garnisonilinn. 1919. aasta Saint-Germaini rahuga sai sellest piirilinn Itaalia kuningriigi Lõuna-Tirooli maade kõrval.
Tuntud inimesi.
Noor Richard Strauss veetis alates 1872. aastast mitu suve Sillianis ja kirjutas seal isegi muusikat. Väidetavalt mängis ta kirikus orelit, samuti Schwarzer Adleri ('must kotkas') võõrastemajas klaverit.
Majandus.
Silliani majandus põhineb peamiselt puidutööstusel ja turismil. Majutust pakutakse mitmel tasemel, ööbismiskohti jagub 1200 inimesele.
Strassen (Tirool)

Strassen on vald ("Gemeinde") Austrias Tirooli liidumaal Lienzi ringkonnas. Vald asub 1099 m kõrgusel merepinnast. Valla pindala on 17,05 km², 1. jaanuaril 2016 elas seal 793 inimest.
Strassenis on laialipillutatud asulad, mis asuvad kas orupõhjas või oru päikesepaistelisel poolel.
Thurn

Thurn on vald ("Gemeinde") Austrias Tirooli liidumaal Lienzi ringkonnas. Vald asub 855 m kõrgusel merepinnast. Valla pindala on 12,26 km², 1. jaanuaril 2016 elas seal 615 inimest.
Tristach

Tristach on vald ("Gemeinde") Austrias Tirooli liidumaal Lienzi ringkonnas. Vald asub 672 m kõrgusel merepinnast. Valla pindala on 18,8 km², 1. jaanuaril 2016 elas seal 1386 inimest.
Valla territoorium ulatub Drava orust ja Lienzi eeslinnadest lõunasse kuni Große Sandspitze mäeni ja Gailtali Alpide (Lienzi Dolomiitide) harjani Kärnteni piiril. Vallas on Tristacher See, ainus suplusjärv Ida-Tiroolis.
Untertilliach

Untertilliach on vald ("Gemeinde") Austrias Tirooli liidumaal Lienzi ringkonnas. Vald asub 1235 m kõrgusel merepinnast. Valla pindala on 36,3 km², 1. jaanuaril 2016 elas seal 245 inimest.
Virgen

Virgen on vald ("Gemeinde") Austrias Tirooli liidumaal Lienzi ringkonnas. Vald asub 1194 m kõrgusel merepinnast. Valla pindala on 88,8 km², 1. jaanuaril 2016 elas seal 2198 inimest.
San Stefano leping

San Stefano eelleping (vene keeles "Сан-Стефанский мир" või "Сан-Стефанский мирный договор"; türgi keeles "Ayastefanos Muahedesi" või "Ayastefanos Antlaşması") sõlmiti pärast üheksandat Vene-Türgi sõda (1877–1878) 3. märtsil 1878. 
Rahulepingule kirjutasid alla Venemaa ja Osmanite impeerium Kostantiniyye (tänapäevase İstanbuli) lähistel asunud San Stefano külas.
Berliini kongressi tulemusel allkirjastati Berliini leping, mis asendas ka kolm kuud varem allkirjastatud esialgse San Stefano lepingu.
Imsti ringkond

Imsti ringkond on ringkond Austrias Tiroolis. Ringkond külgneb põhjas Reutte ringkonnaga, jagades ka väikest piirilõiku Baieriga (Saksamaal). See külgneb idas Innsbrucki ringkonnaga, lõunas Lõuna-Tirooliga (Itaalias) ja läänes Landecki ringkonnaga.
Pindalalt on ringkond Tiroolis suuruselt neljas, rahvaarv on 57 734 (1. jaanuaril 2012) (Tiroolis kuues) ja rahvastiku tihedus on 33 in./km².
Haldusjaotus.
Ringkonnas on järgmised vallad:
Arzl im Pitztal

Arzl im Pitztal on vald ("Gemeinde") Austrias Tirooli liidumaal Imsti ringkonnas. Vald asub 880 m kõrgusel merepinnast. Valla pindala on 29,36 km², 1. jaanuaril 2016 elas seal 3042 inimest.
Loodus.
Läbi valla voolab Pitze jõgi.
Inimesed.
Külast on pärit mäesuusataja Benjamin Raich ja bänd Mother's Cake.
Haiming (Tirool)

Haiming on vald ("Gemeinde") Austrias Tirooli liidumaal Imsti ringkonnas. Vald asub 670 m kõrgusel merepinnast. Valla pindala on 40,2 km², 1. jaanuaril 2016 elas seal 4535 inimest.
Asend.
Haiming paikneb Imstist 11 km idas.
Majandus.
Valla peamine sissetulekuallikas on suveturism.
Johannes Toss

Johannes Toss (23. oktoober 1895 Tarvastu vald – 8. juuni 1938) oli eesti õpetaja, koolijuht ja Vabadussõja veteran.
Johannes Toss omandas kutsehariduse Tartu õpetajate seminaris. Töötas poolteist aastat õpetajana Tuhalaane algkoolis ja 16 aastat koolijuhina Suislepa 6-klassilises algkoolis (koolijuhiks valiti 1918. aasta novembris). Sõjaväes teenides töötas lühikest aega ka Viljandi õhtukoolis.
Osales Esimeses maailmasõjas ja Eesti vabadussõjas. Esimese maailmasõja ajal lõpetas lipnike kooli ja jõudis nooremleitnandi aukraadini. Eesti vabadussõjas teenis Tartu tagavarapataljonis ja Sakala partisanide pataljonis. Erru läks reservkapteni auastmes.
Oli abielus, peres kasvas neli last (1938. aastal oli noorim lastest 9-aastane ja vanim laps 16-aastane).
Suri kirve teritamise ajal südamerabandusse. Maeti 12. juunil 1938 Tarvastu kalmistule.
Hoverla küla

Hoverla (ukraina keeles Говерла) on küla Ukrainas Taga-Karpaadi oblastis Rahhivi rajoonis. Elanike arv on 380. Pindala on 0,8 km². 
Küla asub Hoverla jalamil 690 m kõrgusel merepinnast.
Tarbja järv

Tarbja järv ehk Tarbja paisjärv on tehisjärv, mis asub Tarbja küla ja Paide lähedal.
Veepeegli suurus on 18,1 ha.
2014. aasta Malaisia grand prix

2014. aasta Malaisia Grand Prix oli 2014. aasta Vormel 1 hooaja teine etapp, mis peeti Malaisias Sepangi ringrajal 30. märtsil 2014.
Sõideti 56 ringi kogupikkusega 310,408 km.
Nii kvalifikatsiooni kui ka võistluse võitis Mercedese sõitja Lewis Hamilton, kes sai kirja ka parima ringiaja (1:43,066; 53. ringil).
Enne võistlust peeti 1 minuti pikkune leinaseisak Malaysia Airlinesi lennu 370 kadumise tõttu.
Kultuuripärl

Kultuuripärl on Eesti Kultuurkapitali kultuuripreemia, millega Eesti Kultuurkapital tunnustab igas Eesti maakonnas kunstide, rahvakultuuri- ning kehakultuuri ja spordi valdkonnas tegutsevate inimeste erialast pühendumist. Preemiat antakse välja aastast 2006.
Preemia algatas Eesti Kultuurkapitali nõukogu. Preemia väljaandmisel saavad osaleda koostööpartnerina maavalitsused ja/või omavalitsuste liidud. Igas maakonnas antakse välja üks preemia aastas (kokku 15 preemiat). Preemia saaja otsustab maakondlik eksperdirühm. Kui preemia antakse välja koostööpartneritega, otsustab preemia saaja ühiselt moodustatud komisjon. Preemiasumma suurus võib koostööpartnerite soovi ja võimaluste tõttu maakonniti erineda, kuid preemiasumma, mille eraldab Eesti Kultuurkapital, on igas maakonnas ühesuurune. Selle kinnitab Eesti Kultuurkapitali nõukogu igal aastal eraldi. Peale rahalise preemia antakse laureaadile "tunnusmärk ""Kultuuripärl“, milleks on keraamilne pärlikarp klaasist pärliga. Asuurkeraamika stuudio (Kärt Seppel) ja ASi Disainklaas (Agnes Torm) koostöös valmivale pärlile on graveeritud laureaadi nimi, auhinna andnud maakonna nimi ning aastaarv.
Jaan Kark

Jaan Kark (30. või 31. detsember 1876 Hellenurme vald, Tartumaa – 1. mai 1953 Tallinn) oli eesti mäeinsener ja geoloog. 
Ta sündis Tartumaal külarätsepa perekonnas.
Haridus.
Ta lõpetas Tartu Linnakooli 1891, sooritas eksternina Tartu Reaalkooli küpsuseksamid 1898 ja Riia Reaalkooli täiendusklassi 1900; lõpetas Peterburi Katariina II nimelise Mäeinstituudi 1907, tema kui aasta eduka lõpetaja nimi kanti marmortahvlile. Geoloogia-mineraloogiadoktor 1946 (ilma kraadi kaitsmata, teadusalase tegevuse eest).
Töökäik.
Töömeheelu alustas Kark Oleviku toimetuses 1891/1892, hiljem oli kirjutaja Tartu-Võru Rahukogus, kirjakunstiõpetaja Tartu Reaalkoolis ja Gümnaasiumis, üliõpilasaastail andis eratunde; Donbassi Paramonovi kaevanduses šahti süvendustööde juhataja 1907–1908; töötas geoloogilistel ekspeditsioonidel 1908–1920; ASi Vennad Nobelid naftageoloog Groznõis, rühmajuht maavarade (nafta, rauamaak) uurimisel 1912–1918, 1919–1920; füüsika- ja geoloogiaõpetaja Groznõi Reaalkoolis 1919/1920.
Opteerus Eestisse, Kaubandus-Tööstusministeeriumi vanemgeoloog 1921–1938, tööstusosakonna juhataja abi, mäeosakonna juhataja 1926–1929; Majandusministeeriumi Mäeameti/Tööstusosakonna direktor 1929–1938. Õpetas üldise geoloogia kursust Tartu Ülikoolis 1925/1926 ja rakendusgeoloogiat Vene Akadeemilise Grupi Erikursustel Tallinnas 1934/1935.
Tallinna Polütehnilises Instituudis 1936–1950: keemiaosakonnas õppeülesande täitja geoloogia ja mineraloogia alal 1936/1937; keemia-mäeteaduskonna praktilise geoloogia korraline professor 1938–1944; geoloogia laboratooriumi juhataja 1938–1940, 1942–1944; mäeasjanduse kateedri professor ja juhataja 1940/1941; geoloogia ja mäeasjanduse kateedri professor ja juhataja 1944–1950. 
1950. aastal vallandati Kark süüdistatuna kodanlikus natsionalismis (TPI nõukogu otsus ja NSV Liidu Kõrghariduse Ministeeriumi Polütehniliste Instituutide Peavalitsuse käskkiri 07.09.1950). 
Töötas Eesti Põllumajandusprojektis 1952–1953.
Teadustöö.
Põhisuunad: rakendusgeoloogia, eriti hüdrogeoloogia. 
Avaldanud õpikuid, sealhulgas esimesed eestikeelsed geoloogiaõpikud (1933, kaasautor J. Aarman, 1940).
Teaduskorralduslik tegevus.
Juhendas Eesti põlevkivi, fosforiidi, savi, turba ja lubjakivi leiukohtade tundmaõppimist; Eesti maavarade uurimise, kaardistamise ja kasutuselevõtmise algataja ja korraldaja ning mäeinseneride koolitamise rajaja TTÜs; Riigi Põlevkivitööstuse nõukogu ja Patendi Apellatsioonikomisjoni liige; Veejõudude kasutamise komitee esimehe asetäitja; Eesti Loodusuurijate Seltsi liige 1928–1940; Insenerikoja keemiasektsiooni abiesimees 1935–1940; tema algatusel rajatud Geoloogilise Komitee esimehe asetäitja 1937–1940; Riigi Metallitehaste nõukogu liige; Loodusvarade Instituudi geoloogia ja paleontoloogia sektsiooni juhataja 1938–1940; ASi Eesti Fosforiit juhatuse liige; koostas Eesti esimese puuraukude kataloogi.
Töid.
Jaan Kark suri 1. mail 1953 Tallinnas ning on maetud Tallinna Siselinna kalmistule.
Nikolai King

Nikolai King (10. august 1900 Pärnu – 9. september 1973 Melbourne) oli eesti ja Austraalia piimandusteadlane ja biokeemik.
Lõi võiteratekke teooria ja või pideva valmistamise meetodi, selgitas piimarasvakuulikeste membraani ehituse. 
Lapsepõlv ja haridus.
Ta sündis ehitusinseneri peres. Lõpetas Pärnu Aleksandri Ühisgümnaasiumi 1918, Tartu Ülikooli keemia erialal 1925. "Mag. chem". 1926 (TÜ).
Töökäik.
Tartu Ülikooli anorgaanilise keemia laboratooriumi abiassistent 1924; Eesti Riikliku Piimandussaaduste Väljaveo Kontrolljaama keemik 1926–1936; Õisu Piimanduskatsejaama juhataja 1937; Õisu Piimandusinstituudi abidirektor 1938–1944. Ajakirja Piimandus vastutav toimetaja 1938–1941.
Tallinna Tehnikaülikoolis 1940/1941–1944 orgaanilise ja biokeemia professor ja laboratooriumi juhataja.
Põgenes 1944 Saksamaale. Balti Ülikooli biokeemia professor Hamburgis ja Pinnebergis 1944/1945–1946; Lõuna-Saksamaa Katse- ja Uurimisasutuse teadur 1946; töötas Hollandis ja Rootsi Riiklikus Piimanduse Katseinstituudis 1947–1951
1951. aastast elas Austraalias. Teadur mitmel pool Austraalias 1951–1965; ühtlasi külalisprofessor USA ülikoolides.
Teadustöö põhisuunad.
Piima ja piimasaaduste (juust, või) makrostruktuur, piimasaaduste keemilise uurimise meetodid; 
Pani aluse piimasaaduste struktuuri uuringutele Eestis ja või ekspordile Euroopasse 1930. aastail. Uurimistulemused või valmistamise alal leidsid piimatööstuses laialdast rakendust. Esines rahvusvahelistel põllumajandustööstuse tehnika-, keemia- ja piimanduskongressidel.
Teoseid.
Üle 80 publikatsiooni, sealhulgas 1955. aastal mitmesse keelde tõlgitud (vene keeles 1956) monograafia piimarasva membraanist:
Johann Martin

Johann Martin (21. detsember 1892 / 2. jaanuar 1893 (ukj) Riia – 21. detsember 1959 Tallinn) oli Venemaa ja Eesti kergejõustiklane (teivashüppaja) ning Eesti kiiruisutaja ja sporditegelane.
Ta lõpetas 1911. aastal Riias kommertskooli. Töötas alates 1911. aastast Riias, hiljem Tallinnas ja Tartus raamatupidajana. 
Sportlasena.
Sportima hakkas ta 1905. aastal Tartus spordiseltsis Aberg vendade Oskar ja Paul Liidi eestvedamisel. Ta harrastas kergejõustikku (teivas-, kõrgus- ja kaugushüpet), ujumist, uisutamist, võimlemist ja jalgrattasõitu. Hiljem harrastas ka jääpalli ja kiiruisutamist.
Parimaid tulemusi: kergejõustikus 60 m jooks 7,2, kõrgushüpe 1.72, teivashüpe 3.50 (1914); kiiruisutamises 500 m 48,1, 1500 m 2.37,5, 5000 m 9.14,0. 
Ta sai Eesti meistrivõistlustel 1920. aastal kõrgushüppes 3. koha.
Kuulus jääpallis Eesti meistrivõistlustel 2. koha saanud Tartu Kalevi meeskonda. 
Teivashüppajana.
Parimaid tulemusi saavutas teivashüppes. Ta osales Venemaa eest 1912. aastal Stockholmi olümpiamängude kergejõustikuvõistlusel teivashüppes, kus tal jäi eelvõistlusel algkõrgus ületamata. 
Kordas 1910. aastal 3.36-ga Venemaa rekordit, oli aastatel 1913 ja 1914 Venemaa meistrivõistlustel 1., aastatel 1910 ja 1911 2. ning aastatel 1915 ja 1916 3. 
Ta osales Eesti eest 1920. aastal Antwerpeni olümpiamängude kergejõustikuvõistlusel samuti teivashüppes, kus tal samuti jäi eelvõistlusel algkõrgus ületamata.
Eesti meistrivõistlustel võitis ta aastatel 1918–1927 2 kulda (1920 ja 1925), 1 hõbeda ja 2 pronksi. Kuulus 2 korda Eesti koondisse. 
Kiiruisutajana.
Kiiruisutamise Eesti meistrivõistlustel võitis mitmevõistluses 4 hõbedat ja 7 pronksi ning üksikdistantsidel 19 hõbedat ja 21 pronksi, jäädes peamiselt alla oma andekatele õpilastele Aleksander Mitile ja Christfried Burmeistrile. 1934. aastal kuulus ta esimesel Eesti-Läti maavõistlusel 41-aastaselt Eesti koondisse, järgmisel maavõistlusel (1935 Tartus) oli ta juba peakohtunik. 
Sporditegelasena.
Oli 1920–1925 Tartu Kalevi esimees, alates 1926. aastast Tartu Veespordiklubi esimees; Tartumaa Spordiliidu asutaja (1932) ja spordinõunik (1933), Kergejõustikuliidu revisjonikomisjoni esimees (1935). Oli aastatel 1945–1958 Kiiruisutamissektsiooni juhatuses ja kohtunikekogu esimees. 1958. aastal juhtis korralduskomisjoni esimehena Tallinna Spordiveteranide Koondise põhikirja koostamist ja asutamiskoosolekut.
Näivleetunud muld

Näivleetunud muld ehk kahkjas muld (ka pseudoleetunud muld) on Eestis levinud mulla liik.
Näivleetunud muld on kujunenud punakaspruunil karbonaadivaesel liivsavimoreenil. Sellele on iseloomulik tüse huumushorisont ja kahekihiline lähtekivim – all raskema ja ülal kergema lõimisega.
Näivleetunud muld valiti aastal 2018. aasta mullaks.
Näivleetunud mullad moodustavad umbes 10% Eesti maafondist, põllumajandusmaal on neid üle 20%.