tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Chester A. Arthur

Chester Alan Arthur (5. oktoober 1829 – 18. november 1886) oli Ameerika Ühendriikide 21. president, kes oli ametis aastatel 1881–1885. Ta astus ametisse pärast president James A. Garfieldi surma, kes suri 1881. aasta septembris atentaadis saadud vigastustesse.
Enne presidendiks saamist oli Arthur Ameerika Ühendriikide asepresident ajavahemikus 4. märtsist kuni 20. septembrini 1881, teenides president Garfieldi alluvuses. Tema presidendiaega iseloomustasid haldusreformid ja jõupingutused poliitilise korruptsiooni vähendamiseks. Tema tuntum saavutus oli Pendeltoni avaliku teenistuse reformi seaduse vastuvõtmine 1883. aastal. Seadus muutis senist tava määrata riigiametnikke poliitilise kuuluvuse alusel ning kehtestas korra, mille kohaselt tuli ametisse nimetamisel lähtuda isiku pädevusest ja sobivusest ametikohale.
Arthur ei kandideerinud teiseks ametiajaks ja suri kaks aastat pärast presidendiameti lõppu neeruhaiguse tõttu.
Isiklik elu ja perekond.
Chester Alan Arthur sündis Vermonti osariigis, Iirimaalt pärit baptistipastori pojana. Ta õppis Union College'is New Yorgis ja asus hiljem elama New Yorki, kus tegutses juristina. 
Arthur abiellus 1859. aastal Virginia Cleavelandiga, kellega tal oli kolm last, kellest kaks elasid täiskasvanueani. Tema abikaasa suri enne, kui Arthur presidendiks sai, mistõttu täitis presidendi vastuvõtukohustusi Valges Majas tema õde Mary Arthur McElroy. 
Arthur oli tuntud elegantse riietumisstiili ja hea maitse poolest, mis pälvis talle hüüdnime "Elegantne Arthur".
James Garfield

James Abram Garfield (19. november 1831 – 19. september 1881) oli Ameerika Ühendriikide 20. president. Ta oli ametis 4. märtsist 1881 kuni surmani. 
Garfieldi tulistas 2. juulil 1881 Washingtoni raudteejaamas vaimuhaige Charles J. Guiteau (1841–1882). President suri veremürgistuse tagajärjel paar kuud hiljem.
Andrew Johnson

Andrew Johnson (29. detsember 1808 Raleigh, Põhja-Carolina – 31. juuli 1875 Elizabethton, Tennessee) oli Ameerika Ühendriikide poliitik. 1865 oli ta riigi asepresident ja aastail 1865–1869 riigi 17. president.
Johnson kuulus Demokraatlikku Parteisse. 1835–1837 ja 1839–1841 oli ta Tennessee osariigi esindajatekoja liige ning 1841–1843 sama osariigi senati liige. 1843. aastast kuulus ta järjest nelja Ameerika Ühendriikide Kongressi Esindajatekoja koosseisu.
1853–1857 oli Andrew Johnson Tennessee osariigi kuberner ja 1857–1862 Ameerika Ühendriikide senaator. Ameerika Riikide Konföderatsiooni eraldudes 1861 sai temast ainus senaator neist osariikidest, kes jätkas tööd Ameerika Ühendriikide Kongressis. 
1862 nimetas president Abraham Lincoln Johnsoni Tennessee osariigi sõjaväeliseks kuberneriks. Sellel ametikohal surus ta jõuliselt maha Konföderatsiooni pooldajate vastuhakud. 
4. märtsil 1865 astus ta ametisse Lincolni teise valitsuse asepresidendina. 15. aprillil 1865 sai Johnsonist pärast Lincolni surma Ameerika Ühendriikide president. 
1869. aasta presidendivalimistel ta ei kandideerinud. Ka ei õnnestunud Johnsonil saada tagasi valitud Ameerika Ühendriikide Kongressi Senatisse ega isegi Esindajatekotta.
Franklin Pierce

Franklin Pierce (23. november 1804 – 8. oktoober 1869) oli Ameerika Ühendriikide 14. president. Ta oli ametis aastail 1853–1857.
Tema toetuse tõttu lõunaosariikidele ning suutmatuse tõttu Ühendriike koos hoida on ajaloolased nimetanud teda üheks halvimaks USA presidendiks.
Elulugu.
Pierce sündis New Hampshire osariigis. Tema isa, Benjamin Pierce, oli osariigi kuberner.
Ta õppis 1820–1824 Bowdoini Kolledžis ning hiljem semestri ka Northampton Law Schoolis. Pärast seda töötas ta advokaadina.
1833–1837 kuulus ta Esindajatekotta ja 1837–1842 Ameerika Ühendriikide Senatisse.
Osales brigaadikindralina Ameerika-Mehhiko sõjas.
Demokraadid valisid ta kompromissikandidaadina partei esindajaks 1852. aasta presidendivalimistel, kus Pierce võitis kindlalt Viigide Partei kandidaati Winfield Scotti.
Ta uskus, et abolitsionism on oht Ameerika Ühendriikidele. Samas kinnitas ta presidendina 1854. aastal Kansase-Nebraska akti, millega loodi orjapidamist mittetoetavad Kansase ja Nebraska territooriumid ning mis läks vastuollu Missouri kompromissiga. Orjapidamise lubamise või keelamise pärast puhkenud tüli püüdis seadus lahendada vaidlusaluse territooriumi kaheks jagamise teel ning lubades mõlemal piirkonnal ise otsustada orjandust puudutavaid küsimusi, aga see kutsus esile vägivallalaine, mis on tuntud kui Veritsev Kansas. Need arengud ärritasid põhjaosariike ja viisid Viigide Partei lagunemiseni ning Vabariikliku Partei moodustumiseni.
Ta toetas ka tagaotsitavate orjade akti jõustamist, mis oli sõlmitud 1850. aastal ning mille kohaselt tuli pagenenud orjad tabamisel tagastada orjapidajatele. See seadus aitas kaasa lõhede süvanemisele põhja- ja lõunaosariikide vahel.
Tema administratsioon viis lõpule Gadsdeni ostu, millega soetati 1854. aastal Mehhikolt maad Arizona ja New Mexico lõunaosas.
Pierce püüdis taas saada Demokraatliku parte kandidaadiks 1856. aastal, kuid tema asemel valiti James Buchanan, kes võitis 1856. aasta presidendivalimised. Ka Buchanani ametiaega presidendina hindavad ajaloolased väga nõrgaks.
Talle pakuti kandideerimist ka 1860. aasta Demokraatliku partei kompromissikandidaadina, kuid Pierce keeldus. Lõhenenud partei sai 1860. aasta USA presidendivalimistel lüüa, kui võitis Vabariiklaste Partei kandidaat Abraham Lincoln. Selle järel otsustasid mitmed lõunaosariigid Unioonist lahku lüüa. Ameerika Ühendriikide kodusõda algas 1861. aastal. 
Franklin Pierce suri 1869. aastal 64-aastaselt.
Isiklikku.
1834. aastal abiellus ta Jane Means Appletoniga (1806–1863), kellega tal oli kolm poega. Kõik lapsed surid noorelt. Jane keeldus Washingtoni kolimast ning talle oli poliitika vastumeelne.
Ta tarbis palju alkoholi ja suri maksatsirroosi.
Varina Howell

Varina Howell (7. mai 1826 – 16. oktoober 1905) oli ameerika kirjanik.
Alates 1845. aastast oli Varina Howell abielus Jefferson Davisega.
Kruvipump

Kruvipump on pump, mis transpordib vedelikku kruvisoones piki pumba telge, kusjuures vedeliku tagasivoolu survepoolelt takistavad nii kruvisoone profiil kui ka minimaalne lõtk kruvi ja pumba kere vahel.
Kruvipumba ajalugu.
Esimeseks kruvipumbaks võib pidada Archimedese kruvi, mida kasutati juba 600 eKr. Tegemist oli tänapäeva mõistes ühekruvilise pumbaga.
Kruvipumpade klassifikatsioon konstruktsiooni järgi.
Kõige rohkem kasutatakse kolmekruvilisi pumpi, milles keskmine kruvi on vedav ning äärmised kruvid on tihenduskruvid, mis vähendavad vedeliku tagasivoolu survepoolelt imemispoolele. Vedeliku transport ja surve tekitamine pumba telje suunas esitavad kõrgendatud nõudmisi pumba kruvi tugilaagritele.
Vedeliku liikumine.
Vedeliku liikumine läbi pumba on ühtlane ja pumbalt saadav vooluhulk seetõttu stabiilne. 
Pumba tugilaagrite koormuse vähendamiseks kasutatakse kahepoolse imemisega pumpasid, mille imemisavad on pumba mõlemas otsas ja surveava keskel.
Kruvipumba eelised.
Kruvipumba heade külgedena võib nimetada:
Kruvipumba puudused.
Puudustena võib nimetada:
Pumbalt saadav rõhk ja pöördetootlikkus.
Pumbalt saadav rõhk võib ulatuda kuni 200 bar (1 bar on ligikaudu võrdne normaalrõhuga ) ja pöördetootlikkus kuni 600 cm3/p, pumba kasutegur on suhteliselt väike 0,7...0,8.
Nagu hammasrataspumbad pole ka kruvipumbad reguleeritavad. Need sobivad kasutamiseks seal, kus on nõutav vähese müratasemega ja ühtlast vooluhulka andev pikaealine pump. Kruvipumpi kasutatakse suhteliselt vähe, kuna nende kasutegur on väike ja hind suur.
SKF

SKF (varem "Svenska Kullagerfabriken", 'Rootsi kuullaagrivabrik') on Rootsi päritolu rahvusvaheline tööstuskoondis, mis tegutseb umbes 130 riigis (1998) ja on maailmas juhtival kohal laagrite tootmises.
Asutamine.
Ettevõte asutati 1907. aastal pärast iseseaduva laagri leiutamist Sven Wingquisti poolt. Juba mõne aasta pärast hakkas SKF laiendama oma tegevust kogu maailmas.
SKF tänapäeval.
SKF-il on 2023. aasta seisuga umbes 42 600 töötajat ja enam kui 70 tootmisettevõtet kogu maailmas. Rahvusvahelise turustusvõrgu moodustavad arvukad hulgimüügifirmad, üle 20 000 turustuskontori ja müügiagendi. SKF-i toodete kättesaadavusele on maailmas toeks kõikehõlmav tehnoteenindus. Peakontor asub Göteborgis.
Tegevusalad.
Koondise tegevussfääri kuuluvad laagrid, tihendid, eriterased ja teised tööstusliku kõrgtehnoloogia elemendid laias valikus.
Labapump

Labapump on pump, milles pöörlevad labad pumpavad vedelikku.
Labapump on hammasrataspumba kõrval teine levinum pumbatüüp. 
Labapumbad võivad olla reguleeritavad või mittereguleeritavad. 
Nad annavad rõhku kuni 200 baari. Pöördetootlikkus võib ulatuda kuni 160 cm3/p. Pumba kasutegur on kuni 0,9. 
Labapumbad sobivad paremini väikese viskoossusega vedelike pumpamiseks.
Ühepoolse tööga labapumba tööpõhimõte.
Pumba korpuse suhtes fikseeritult asetseva silindrilise sisepinnaga staatori rõnga telje suhtes ekstsentriliselt paikneb pumba rootor, mis kinnitub veovõllile. Rootorisse on töödeldud pilud, mis asetsevad raadiuse suuna suhtes rootori pöörlemissuunas 12–14° kaldu. Piludes paiknevad labad. Rootor on telje suunas tihendatud analoogiliselt hammasrataspumba tihendusketastega. Tihendusketaste sisse on töödeldud vedeliku sisse- ja väljavoolukanalid. Labad saavad rootori piludes vabalt liikuda. Rootori pöörlemisel surutakse labad tsentrifugaaljõu toimel vastu staatori tööpinda. Rootori telje ja staatori telje ekstsentrilisuse tõttu hakkavad labad rootori pöörlemisel piludes edasi tagasi liikuma. Selle tulemusena muutub kahe laba, staatori ja rootori pinna vahele jääva tööruumi ruumala. Kui staatori ja rootori vahekaugus suureneb, liiguvad labad väljapoole, tööruum suureneb ning seal tekib vaakum. Samal ajal liigub tööruum kohakuti kanaliga tihenduskettas, mis on ühendatud paagiga ja tööruum täitub vedelikuga. Edasisel rootori pöörlemisel hakkab kaugus rootori ja staatori vahel vähenema ja labad surutakse pesadesse tagasi. Tööruum on selleks ajaks jõudnud teise kanali kohale tihenduskettas, mille kaudu surutakse vedelik pumbast välja. Nii toimub igas tööruumis rootori ühe pöörde jooksul üks imemis-surumistakt. Kuna vedeliku surve toimib ainult pumba ühes pooles, langeb veovõlli laagritele tasakaalustamata jõud, siit ka pumba nimetus: tasakaalustamata pump.
Tasakaalustatud pump.
Tasakaalustatud pump töötab samal põhimõttel. Erinevus seisneb selles, et staator on ovaalse tööpinnaga ja rootori telg paikneb staatori teljel. Labade radiaalne liikumine saadakse staatori tööpinna raadiuse muutumisest. Selline pump annab ühe pöörde jooksul kaks töötsüklit ja kuna survetsoonid paiknevad diametraalselt, siis seal tekkivad survejõud veovõllile tasakaalustuvad, siit nimetus tasakaalustatud pump.
Reguleeritav labapump.
Reguleeritavad labapumbad on oma ehituselt tasakaalustamata pumbad. Nad võimaldavad eelreguleerimist suurimale tootlikkusele antud häälestuse korral ja lisaks pumba tootlikkuse reguleerimist pumba töö ajal vastavalt süsteemi hetketarbimisele.
Toivo Tootsen

 
Toivo Tootsen (sündinud 17. juunil 1943 Rõuges) on eesti ajakirjanik, kirjanik ja poliitik.
Elukäik.
Koolis käis Rõuge 7-klassilises Koolis, lõpetas selle 1957. aastal. Edasi õppis Friedrich Reinhold Kreutzwaldi nimelises Võru 1. Keskkoolis. 1962. aastal lõpetas Võru Töölisnoorte Keskkooli ja asus tööle Võru Maaparanduse Valitsuses algul abitöölise-latipoisina aga varsti sai tehnikuks ja seejärel vanemtehnikuks.
Kolis Tallinna ja õppis töö kõrvalt kaugõppes Tartu Riiklikus Ülikoolis eesti keelt ja kirjandust ning Tallinna Pedagoogilises Instituudis näitejuhtimist. Tööle sai algul Eesti Televisiooni mittekoosseisulise korrespondendina. 1963. aastal kutsuti ta ajaleht Säde toimetuse kirjanduslikuks kaastööliseks. 1967. aastal kutsuti Eesti Raadiosse meelelahutussaadete toimetusse, juhtis seda toimetust 1996. aastani. On Eesti Ajakirjanike Liidu liige ja oli aastatel 1995–1997 Eesti Ajakirjanike Liidu juhatuse esimees.
Toivo Tootsen on kirjutanud ajaleheartikleid ja kirjutanud raamatuid, sealhulgas lasteraamatuid. Ta on Joosep Jõhvi tegelaskuju looja.
Juba 1993. aastal hakkas tegelema ka poliitikaga, valiti Tallinna Linnavolikogusse ja oli seal üle kümne aasta Keskfraktsiooni esimees. 1999. aastal kandideeris Riigikogusse ning töötas seal kolmes koosseisus. On olnud maaelukomisjonis ja õiguskomisjonis; kaks aastat juhatas riigikaitsekomisjoni, hiljem oli selle aseesimees. 2011. aastast Tallinna Linnavolikogu liige.
Eesti Keskerakonna liige aastast 1994.
Isiklikku.
Isa vanemad elasid Viitinas ja Ruusmäel, seejärel kolisid Rõugesse. Ema vanemad elasid Vana-Roosas, pärast vanaisa surma abiellus vanaema uuesti ja elas Krabil, hiljem Rõuges. Tema vend oli teleajakirjanik Ülo Tootsen. Abielus Reet Tõllasepaga, kellega on poeg Tõnis Tootsen. Eelmisest abielust tütar Anneli ja poeg Jaan.
Tuvikesed

"Tuvikesed" (originaalpealkiri inglise keeles "Married... with Children") on USA komöödiasari.
Sarja toodeti 5. aprillist 1987 kuni 5. maini 1997. Kokku toodeti 260 osa. Sarja loojad on Michael G. Moye ja Ron Leavitt. Tunnusmeloodia on Frank Sinatra laul "Love and Marriage".
Sari toimub Chicagos ja jälgib Al Bundy , endise keskkooli jalgpalluri, kellest on saanud raskustega naiste kingamüüja; tema laisa naise Peggy ; nende ilusa, kuid nõrganärvilise tütre Kelly ; ja nende nutika poja Budi elu . Sarjas on ka naabrid Steve ja Marcy Rhoades, keda Al peab tüütuks ja kes tunnevad tema vastu samamoodi. Hiljem sarjas abiellub Marcy Jefferson D'Arcyga , valgekrae kurjategijaga, kellest saab tema "trofeeabikaasa" ja Ali käsilane.
See sari on Ameerika televisiooniajaloo üks pikima eetriga situatsioonikomöödiaid, hõlmates 11 hooaega 259 osaga. Selle tunnuslaul on Sammy Cahni ja Jimmy Van Heuseni lugu " Love and Marriage " , mida esitab Frank Sinatra . Kriitiline vastuvõtt oli algse eetri ajal vastakas ning sarja seksuaalselt laetud huumor ja düsfunktsionaalse perekonna kujutamine olid teravas vastuolus tolleaegsete peresituatsioonikomöödiatega.
ASUKOHAD
Avakaadrid sisaldavad vaateid Chicagole , alguses kaadriga Buckinghami purskkaevust Grant Parkis . Kesklinna õhust tehtud võte on tehtud Lake Shore Drive'i lõigult Loopist põhja pool. Kiirtee sissesõidutee sissesõidutee kaader on võetud 1983. aasta filmist "National Lampoon's Vacation" , kus Griswoldide roheline pereveok on kujutatud kirdesuunas Dan Ryani ja Stevensoni ristmikul Loopist edelas. Bundyde maja välisvaade on tehtud Deerfieldi elamurajoonis Illinoisis .  Mitte-ingliskeelsed versioonid võivad erineda, nt dubleeritud saksakeelne versioon sisaldab alati kiirtee kaadrit.
Õievalem

Õievalem on liigi, perekonna või sugukonna õie ehituse kompaktne esitus sümbolite, tähtede ja numbrite abil.
Nagu õiediagrammi puhulgi, on õievalemiga võimalik lisaks faktidele väljendada ka tõlgendusi, näiteks elundite väljalangemist ja sekundaarseid lisandeid.
Sümbolite tähendus.
Õievalem näeb välja näiteks nii:
Ca5Co5A10–∞G1
Vormiõpetus

Vormiõpetus võib tähendada mitut asja.
Morfoloogia (täpsustus)

Morfoloogia on üldiselt vormi või kuju uurimine, vahel ka vorm või kuju ise. Uurimisvaldkonnana on ta paljude teaduste osa:
Katarina Kalda

Katarina Kalda (abielus Katarina Padar; sündinud 1972) on endine modell.
Isiklikku.
Tema vend on Romeo Kalda.
Varasemast kooselust on tal 1999. aastal sündinud poeg Andrei.
Ta oli 16. maist 2003 kuni 12. juunini 2007 abielus laulja Tanel Padariga.
Seemnetaimed

Seemnetaimed ("Spermatophyta") on soontaimede ülemhõimkond (või hõimkond), kuhu kuuluvad taimed, kes paljunevad seemnete abil, erinevalt eostaimedest, kes paljunevad eostega.
Tunnused.
Kõigile seemnetaimedele iseloomulikud on õied ja seemned. Õied kujutavad endast algul eoslaid kandvaid lehti (viljalehed ja tolmukad). Paljasseemnetaimi tolmeldab reeglina tuul. Tolmukad ja viljalehed on neil koondunud käbideks.
Katteseemnetaimedel on õie ehitus enamasti keerukam. Ümber tolmukate paiknevad kroonlehed, mis sageli meelitavad kohale putukaid ja muid tolmeldavaid loomi. Tupplehed kaitsevad õit, eriti enne õitsemist pungana.
Sigimine.
Seemnetaimedel toimub põlvkondade vaheldumine nagu sõnajalgtaimedel ja sammaltaimedelgi vahelduvad sporofüüt ja gametofüüt. Sporofüüt on taim, mida tuntakse puu, põõsa või rohttaimena. Sigimiselundid paiknevad õies. Seal produtseeritakse tolmukate tolmukottides tolmuteri. Viljalehtedes moodustub lootekott.
Isasgametofüüt kasvab tolmuterast (mis vastavad sõnajalgtaime eostele) tolmutoruna, mis kasvab läbi emakakaela lootekoti juurde ja viljastab seal munaraku.
Lootekott kujutab endast emasgametofüüti. Ta moodustab munaraku. Kummalgi gametofüüdil on ainult pool sporofüüdi kromosoomide arvust – nad on haploidsed.
Paljasseemnetaimedel kantakse õietolm üle otse seemnealgetele. Katteseemnetaimedel jõuab õietolm kõigepealt emakasuudmele, nii et nendel "moodsamatel" seemnetaimedel on tolmlemise ja viljastumise vahel pikem ajavahemik. Katteseemnetaimedel on seemnealged paremini kaitstud ja iseviljastamine on raskendatud.
Fossiilid.
"Pteridospermae" oli üks varasemaid edukaid maismaataimede rühmi, ja nende ülekaaluga metsad olid valdavad hilises Paleosoikumis. "Glossopteris" oli üks silmapaistvamaid puude perekondi Gondwanal Permi ajastul. Triiase ajastuks oli selle hõimkonna ökoloogiline tähtsus vähenenud. Kriidi ajastu lõpuks, kui hakkasid levima katteseemnetaimed, olid domineerivad tänapäevased paljasseemnetaimede hõimkonnad.
Alajaotused.
Traditsiooniliselt jaotatakse seemnetaimed kahte suurde rühma (hõimkonda) – paljasseemnetaimed ja katteseemnetaimed.
On ka jaotusi, kus paljasseemnetaimede asemel on hõimkonnad palmlehiktaimed, hõlmikpuutaimed, okaspuutaimed ja vastaklehiktaimed. Välja surnud on hõimkond "Pteridospermatophyta".
Varem on rühma "Spermatophyta" vaadeldud hõimkonnana, kuhu kuuluvad klassid palmlehikud, hõlmlehikud, okaspuud, ebaokaspuud ning katteseemnetaimede klass ("Magnoliopsida") või klassid.
Selle järgi, kas seemned on ainult osaliselt või täielikult viljalehtedega, eristatakse traditsiooniliselt paljasseemnetaimi ja katteseemnetaimi.
Paljasseemnetaimed paistab mõningatel morfoloogilistel andmetel olevat parafüleetiline rühm: nende hulka ei kuulu kõik nende viimase ühise esivanema järeltulijad, sest katteseemnetaimed on tõenäoliselt pärit paljasseemnetaimedest ning neil paistab olevat ühine eellane vastaklehiktaimedega. Molekulaaruuringute andmetel paistab aga, et vastaklehiktaimed on hoopis okaspuutaimede sõsarrühm ning paljasseemnetaimed on monofüleetiline rühm.
Tiguülekanne

Tiguülekanne on ülekanne, mida kasutatakse pöörlemisliikumise ülekandmiseks võllide vahel, mille teljed on kiivad. Telgedevaheline nurk on tavaliselt 90°. Võimalikud on ka muud nurgad, kuid selliseid ülekandeid kohtab harva.
Ehitus.
Tiguülekanne koosneb pöörlevast kruvist, mida nimetatakse teoks, ja tigurattast, mille pöial olevate hammastega hambuvad teo keermeniidid. Ülekande vedavaks lüliks on tigu.
Tiguhambumise geomeetria.
Tiguülekandes nagu hammasülekandeski esinevad tigu ja tiguratta silindrilised algpinnad. Nende pindade kokkupuutumiskoht on hambumispoolus.
Tiguülekande liigitus pinna kuju järgi.
Olenevalt pinna kujust, millele lõigatakse keermeniidid, eristatakse
Tiguülekande liigitus keermeniidi profiili järgi.
Keermeniidi profiili järgi telglõikes, eristatakse
Ahmed Abdallah Mohamed Sambi

Ahmed Abdallah Mohamed Sambi (sündinud 5. juunil 1958 Mutsamudus) on Komooride sunniidi islamijuht ja poliitik Ndzwanilt, kes oli riigi president 2006–2011. 
Tema hüüdnimi on Ajatolla, sest ta on õppinud Iraanis (islami poliitilist teooriat), kuigi on sunniit. Samuti armastab ta kanda turbanit. 
Sambi võitis 14. mail 2006 presidendivalimised 58,02 protsendiga valijate häältest ning sai 26. mail 2006 Komooride presidendiks. See on esimene rahumeelne võimu üleandmine Komooride riigi ajaloos.
Varasem elu.
Ta on õppinud islamiuuringute erialal Sudaanis, Saudi Araabias ja Iraanis. 
Pärast välismaalt õpingutelt naasmist asutas ta partei Rahvusrinne Õigluse Eest, kuid loobus varsti poliitikast, keskendudes ärile. 
Sambi omab vabrikuid, mis toodavad madratseid, pudelivett ja parfüümi, mis on Komooride tähtis ekspordiartikkel. 
Ta on rajanud telekanali Ulezi ('Haridus') ja raadiojaama. 
Kui Komooride valitsus ähvardas saata väed Ndzwani separatistlikku liikumist maha suruma, läks Sambi omal käel riigi pealinna Moronisse meelt avaldama. 
Poliitikukarjäär.
Sambi on olnud riigi parlamendi liige. 
16. aprillil 2006 osales Sambi sõltumatu kandidaadina presidendivalimiste eelvoorus Ndzwani saarel ning tuli 13 kandidaadi seas esimeseks, saades 23,70% häältest. 
Sambi on karismaatiline oraator. Ta lubas võidelda korruptsiooniga, luua uusi töökohti ning ehitada paremaid maju komoorlaste enamikule, kes elab vaesuses. Et ta on poliitikas suhteliselt uus inimene, siis peeti teda korruptsioonist puutumatuks. Ekspresident Ahmed Abdallah on teda nimetanud uueks prohvetiks. Sambi kasutas valimispropagandaks ka oma raadiojaama ja telekanalit.
Pärast valimiste lõppvooru 14. mail kuulutas Komooride riigisekretär Ali Abdallah 15. mail Sambi võitjaks. Tema rivaalid olid Prantsusmaa õhujõudude eruohvitser Mohamed Djaanfari (sai 14% häältest) ja kauaaegne poliitik Ibrahim Halidi (sai 28% häältest), kelle kandidatuuri toetas senine president Azali Assoumani.
Kuigi Sambi on islami vaimulik, on ta öelnud, et Komoorid ei ole valmis saama islamiriigiks ning presidendina ei hakka ta kedagi sundima loori ("ḩijāb") kandma ega pead katma. Samuti lubas ta, et ei keela ära Komooridel tavaks olevaid pillavaid pulmapidusid. 
Sambi on ka esimene president Ndzwani saarelt. Pärast seda, kui 2001. aastal lepiti kokku, et Ndzwani loobub eraldumispüüetest, hakkas presidendiamet Komooride kolme saare vahel roteeruma (ka Sambi rivaalid olid Ndzwani saarelt). 
Isiklikku.
Sambil on seitse last. Ta elab Ndzwani keskuses Mutsamudus. 
Sambi armastab korvpalli.
2006. aasta Komooride presidendivalimised

2006. aasta Komooride presidendivalimised toimusid kahes hääletusvoorus, 16. aprillil ja 14. mail 2006. 
Taust.
Pärast poliitilise ebastabiilsuse perioodi, mis algas 1990. aastate lõpus ja mille kestel Ndzwani ja Mwali riigist faktiliselt eraldusid, kiideti detsembris 2001 heaks uus Komooride põhiseadus. Sellega pandi alus poolautonoomsete saarte liidule, milles igal saarel on oma põhiseadus, oma president ja oma kogu. Komooride presidendi ametikoht roteerub kolme saare vahel iga nelja aasta tagant. 
Valimiste eelvoor peetakse saarel, mille esindaja saab riigi presidendiks. Kolm kõige rohkem hääli saanud kandidaati osalevad üleriigilistel valimistel, mille võitja otsustatakse lihthäälteenamusega. 
2006. aasta valimistel valiti Komooride president Ndzwani saare esindajate seast.
Kandidaadid.
Riigi konstitutsioonikohus lubas eelvoorus osaleda 14 kandidaadil. Üks heakskiidetud kandidaatidest, Antoy Abdou, võttis oma kandidatuuri enne hääletust maha. Ülejäänud 13 kandidaati olid: 
Valimiste korraldus.
Valimisi korraldas Komooride Riiklik Valimiskomisjon.
16. aprilli Ndzwani eelvoorus oli umbes 120 000 hääleõiguslikku kodanikku. Valimisjaoskondi oli 222. Need olid avatud kella 7-st kella 18-ni kohaliku aja järgi. 
Rahvusvaheline huvi.
Rahvusvaheline üldsus on pidanud neid valimisi testiks, mis võimaldab näha, kas rahvuslik leppimus ja uus põhiseadus tagavad riigis demokraatia. 
Lõuna-Aafrika Vabariik, Aafrika Liit ja Araabia Liiga hoidsid valimistel silmad peal. 30. märtsil alustas pealinnas Moronis tegevust 460-liikmeline Aafrika Liidu missioon, mis koosnes Lõuna-Aafrika Vabariigi politseinikest ja sõjaväepolitseinikest. Missiooni üks eesmärke oli hoida ära Komooride sõjaväe sekkkumine. Valitsus andis oma sõjaväelastele korralduse jääda kasarmutesse. Seda nad valimiste ajal ka täitsid. 
Kandidaatide seas oli esimest korda naisi.
Ist

Istuks nimetatakse detailide liikuvuse astet liites ehk millisel määral nad üksteise suhtes saavad liikuda.
Istude liigitus.
Liikuva istu puhul on võll enne koostamist alati avast väiksem, pinguga istu puhul suurem. Siirdeistu puhul on liidetavate detailide piirhälbed nii valitud, et osa liiteid tuleb lõtkuga ja osa pinguga - see sõltub liidetavate detailide tegelikest (juhuslikest) mõõtmetest.
Lõtk

Lõtkuks nimetatakse ava ja võlli läbimõõtude (tegelike mõõtmete) vahet, ehk pilu suurust, mis jääb liitesse ava ja võlli vahele. 
Lõtku suurus valitakse lähtuvalt ekspluatatsioonitingimustest (mida suurem kiirus või kõrgem töötemperatuur, seda suurem lõtk; mida rohkem on võllil tugesid, seda suurem lõtk, sest kinnikiilumise vältimiseks tuleb kompenseerida laagrite mittesamateljelisus).
Adam Ludwig Lewenhaupt

Adam Ludwig Lewenhaupt (rootsi keeles "") (15. aprill 1659 Kopenhaagen – 12. veebruar 1719 Moskva, Venemaa) oli Rootsi väejuht, 1706. aastast jalaväekindral.
Õpingu- ja teenistusaastad.
Adam Ludwig Lewenhaupt sündis Rootsi sõjaväelase kindralmajor krahv Ludwig Wierich Lewenhaupti ja Hohenlohe ja Gleichen krahvinna Charlotta Susanna Maria pojana ning sai hariduse Lundi (1671), ja Uppsala (1675) ja Rostocki ülikoolis (1680), püüeldes algul diplomaadiks, kuid valis siiski sõjaväelase elukutse. 1685. aastal osales ta kornetina Nils Bielke ratsarügemendiga suures Türgi sõjas Maximilian I juhtimise all.
Aastatel 1686–1697 teenis ta Hollandi Vabariigi sõjaväes ning naasis Rootsi kuningriigi teenistusse 1698. aastal oobersti auastmes.
Väejuhina põhjasõjas.
Põhjasõja ajal määrati Adam Ludwig Lewenhaupt Upplandi, Västmanlandi ja Dalarna rügementide juhiks, osales Põhjasõja Saladeni jt lahingutegevuses Kuramaal. 1701. aastal vallutasid Rootsi väed hertsogiriigi ning 1701/1702. aasta talve dislotseerusid Kuramaal. 1705. aastal hõivasid hertsogiriigi Moskva tsaaririigi väed.
1703. aastal ülendati ta jalaväe kindralmajoriks ning määrati Kuramaa, Piltene ja Žemaitija kuberneriks.
Lewenhaupt juhtis Rootsi vägesid 1704. aasta edukas Jakobstadti lahingus (tänapäeva Lätis Jēkabpilsi rajoonis) Boriss Šeremetevi juhitud Vene vägede vastu ja 1705. aasta Gemauerthofi lahingus, Kuramaa hertsogiriigi territooriumil (läti "Murumuiža lahing"; tänapäeva Lätis Jelgava rajoonis Vilce vallas). 
1706. aastal ülendati ta jalaväekindraliks ja jaanuarist oli ta Riia linna ja kindluste kuberner ja määrati ka Rootsi väliarmee juhiks Liivimaal, Kuramaal ja Leedumaal.
Lewenhaupt juhatas Rootsile suurte kaotustega lõppenud Lesnaja lahingus Ukrainas 1708. aastal jalaväeüksusi ja Poltava lahingus 1709. aastal ning allkirjastas ka Rootsi vägede eest pärast Karl XII põgenemist Türki Perevolotšna kapitulatsiooniakti 30. juunil vkj / 1. juulil (Rootsi kalendri/11. juuli) 1709 ukj järgi.
Adam Ludwig Lewenhaupt suri 1719. aastal Venemaal Moskvas vangistuses viibides.
Eesti nimi

Eesti nime algupära on sageli nähtud aestide nimes, keda teadaolevalt esimest korda mainis Rooma ajaloolane Tacitus oma raamatus "Germania" (kujul "Aestiorum gentes", "Aestii", umbes 98. aastal), hilisemates allikates esines see nimi kujul "Hestis" (Cassiodorus, 523–526), "Aesti" (Jordanis, 551), "Aisti" (Einhard, 830), "Esto", "Estum" (Wulfstan, 887), "Iste" (Widsith, 10. saj). Aeste peetakse tavaliselt balti rahvasteks või konkreetsemalt mõneks preislaste hõimuks, kuna mitmed aestide kirjeldused osutavad selgelt nende asualale, praegusele Kaliningradi piirkonnale. Samas on mitmed autorid oletanud, et aestide all võidi mõelda ka kõiki Läänemere idakalda elanikke – nime üheks võimalikuks etümoloogiliseks allikaks ongi peetud germaani tüve "ost"- ("öst"-, "est"-), tähendusega "ida". Aja jooksul võis nime kasutusala kitseneda ja lõpuks püsima jääda vaid praeguse Eesti ala ning selle asukate tähistajana.
Selles tähenduses oli nimi esimesena käibel ilmselt skandinaavlastel, kes kasutasid saagades (kirja pandud alates 13. sajandist, aga kirjeldavad sündmusi alates 1. aastatuhande keskpaigast) nimekujusid "Aistland" (Gutasaga) ja "Eistland" (Ynglingrite saaga, Saaga Harald Kaunisjuuksest, Olaf Trygvessoni saaga, Saaga Olaf Pühast, Svirrerasaaga, Örvar-Oddri saaga). Ühel 11. sajandil Rootsi ruunikivil on kirjas "i estlatum", "Eesti maadel". Umbes 1216. aastal valminud Saxo Grammaticuse kroonikas on tarvitusel nimekujud "Hestia" ja "Estia" ning etnonüüm "Esto" (mitmuses "Estones"). Sama tähendusega võib olla ka Al-Idrisi 1154. aastal kasutatud "Astalānda". Skandinaavlastelt kandus nimi üle alamsaksa (pika algvokaaliga "Ehstland") ja ladina keelde (nt 13. sajandi alguse Henriku Liivimaa kroonikas "Estonia", teoses Descriptiones terrarum ka "Hestonia"). Ladina keele kaudu levis nimi hiljem omakorda edasi vene ("Эстония") ja teistesse keeltesse. Mõnes neist varastest, kuni 13. sajandi allikatest tähistab see nimi selgelt enam-vähem tänase Eestiga kattuvat territooriumit, teistes on selle tähendus ebamäärasem või vastab ainult osale praegusest Eestist.
Vanadel kaartidel esinevad nimekujud Estonia, Esthonia, Estonie, Esthonie, Estlandia või lihtsalt Esten ("eestlased"). Need nimetused käisid praeguse Eesti põhjaosa (tolleaegse Eestimaa provintsi ja kubermangu) kohta), kuid 15.–17. sajandil eristub ka Päris-Eesti ("Estonia Propria") Liivi lahe ja Võrtsjärve vahel. Kujunevasse eesti kirjakeelde laenati nimi (algselt "Estimah", "Esthi Mah") alamsaksa või idaskandinaavia keelekujust 17. sajandil. Eestlaste asuala hakati sõnaga "Eesti(maa)" tähistama alates 19. sajandi keskpaigast. Samal ajal võeti kasutusele ka sõna "eestlased" ja "eesti keel", mis asendasid varasemad omanimetused "maarahvas" ja "maakeel". 1918. aastal sai see Eesti riigi nimeks.
Eesti nimi teistes keeltes.
"Siin on loetletud Eesti nimed mitmes keeles. Mõnel juhul on nimi antud transkriptsioonis või transliteratsioonis. Sulgudes on sel juhul nime algkuju.
Punkt (matemaatika)

Punkt on elementaargeomeetrias matemaatiline objekt, mida näitlikustatakse mõõtmeteta ruumiosana. Geomeetria aksiomaatilises käsitluses on punkt üks algmõisteid. 
Mistahes meetrilise ruumi või üldiselt topoloogilise ruumi elemente nimetatakse punktideks.
Geomeetrias nimetatakse hulka, mille elementideks on punktid, punktihulgaks või ka kujundiks.
Antiikgeomeetria.
Punkti mõiste kujunes välja abstraktsioonina väikesest ruumiosast, sellele omistati mõõtmete puudumine. Proklose andmetel defineeris punkti esimesena Pythagoras, kelle järgi punkt on üks ("monas"), millel on asukoht. Eukleidese "Elementide" (umbes 300 eKr) esimene definitsioon ütleb, et punkt (σημεῖον, "sēmeion", 'märk') on see, millel pole osi. Antiikfilosoofid, näiteks Aristoteles ("De generatione et corruptione") arutasid raskusi seoses ulatuseta punktide ning nendest koosnevateks peetud ulatusega sirgete vahekorraga. 
Tänapäevane sünteetiline geomeetria.
Tänapäevases sünteetilises geomeetrias ei ole punktide ja sirgete tõelise loomusel põhimõttelist tähtsust, loevad ainult geomeetriliste objektide omavahelised suhted, mille määrab aksiomaatika. David Hilbertile omistatakse ütlus, et "punktide, sirgete ja tasandite" asemel saab alati öelda "lauad, toolid ja õllekruusid", peaasi, et aksioomid on täidetud. Näiteks ütleb Hilberti aksiomaatika esimene aksioom: "Kaks eri punkti "P" ja "Q" määravad alati ühe sirge "g"." Punktimõiste tähendus tuleneb aksiomaatikast kui tervikust, punkti ei pea tingimata tõlgendama ulatuseta objektina. Projektiivsel tasandil on punkti ja sirge mõiste isegi täiesti vahetatavad.
Analüütiline geomeetria.
Tänapäeva analüütilises geomeetrias kujutatakse geomeetrilist ruumi formula_1-mõõtmelise vektorruumina üle korpuse formula_2. Selle vektorruumi elemente nimetatakse punktideks. Selle vektorruumi baas määrab koordinaadisüsteemi ning vektori komponente selle baasi suhtes nimetatakse punkti koordinaatideks. Punkti mõõde on null. 
Kõik teised geomeetrilised kujundid defineeritakse punktide hulkadena (punktihulkadena). Näiteks defineeritakse sirge ühemõõtmelise afiinse alamruumina ja tasand kahemõõtmelise afiinse alamruumina. Kerapind defineeritakse teatud punktist teatud kaugusel asetsevate punktide hulgana.
Ajalugu.
Punkti mõiste kujunes välja abstraktsioonina väikesest ruumiosast, sellele omistati mõõtmete puudumine. Eukleidese "Elementides" defineeritakse punkt kui "see, millel pole osi". 
Analüütilise geomeetria loomine võimaldas punkte esitada koordinaatide abil. 
Hulgateooria teke võimaldas käsitada ruumi kui punktidest moodustatud hulka.
Magnus Stenbock

Magnus Stenbock (12. mai 1664 Stockholm – 23. veebruar 1717 Kopenhaagen) oli Rootsi väepealik ja krahv.
Magnus Stenbock sündis Gustaf Otto Stenbocki ja Christina Catharina De la Gardie pojana. Hariduse sai ta Uppsalas ja Pariisis. Otsustanud valida sõjaväelasekarjääri, siirdus ta 1683 Hollandi sõjaväkke. Sealt naasnult astus ta Rootsi armeesse.
1687. aastal oli ta Otto Vellingki rügemendis kapten ja 1688. aastal Nils Bielke rügemendis major. Ta teenis Rootsi vägedes Madalmaades ja Reini ääres. Pfalzi pärilussõja ajal näitas ta üles suurt vaprust, eriti 1690. aastal Fleurusi lahingus.
1699. aastal ülendati ta ooberstiks ning määrati Kalmari rügemendi pealikuks. 
1700. aastal sai temast Dalarna rügemendi ülem. Samal aastal osales ta oma rügemendiga Narva lahingus, kus rootslased saavutasid suure võidu. 1702. aastal võttis ta osa Kliszówi lahingust ning 1703. aastal Pułtuski lahingust. 
1704. aastal ülendati ta kindralleitnandiks. 1705. aastal sai ta jalaväekindraliks ja Skåne kindralkuberneriks. 1710 sai ta riiginõunikuks ja 1712 ülendati feldmarssaliks, maavägede ülemjuhatajaks. Samal aastal vallutas ta 9000 mehega Mecklenburgi ja saavutas hiilgava võidu Gadebuschi lahingus. 6. mail 1713 kapituleerus Tönningi kindlus ja taanlased võtsid Magnus Stenbocki vangi. Teda hoiti Kopenhaagenis Fredrikshavni kindluses, kus ta 1717. aastal suri.
Magnus oli Kiiu ja Kõnnu mõisa omanik Eestimaal ning Vapnö, Kjellstorpi ka Rånäsi mõisa omanik Rootsis.
Perekond.
Krahv Stenbock abiellus 23. märtsil 1690 Eva Magdalena Oxenstiernaga (1671–1722), kes oli aastatel 1662–1666 Liivimaa kuberneriks olnud Rootsi riigitegelase Bengt Gabrielsson Oxenstierna (1623–1702) ja Magdalena Eriksdotter Stenbocki tütar. Abielust sündisid
Bukarest

Bukarest (rumeenia "București" [bukur'eštj]) on Rumeenia pealinn.
Elanike arv on 2 082 000 (2005, arvestuslikult).
Asulat on esmamainitud 1459. aastal. Rumeenia pealinn on Bukarest alates 1862. aastast.
2002. aasta andmetel oli Bukaresti elanikest rumeenlasi 97,03%, mustlasi 1,42%, ungarlasi 0,30%, juute 0,13%, türklasi 0,13%, sakslasi 0,12%, kreeklasi 0,08% ja venelasi 0,06%.
Bukarestis asuvat Nicolae Ceaușescu ehitada lastud Parlamendipaleed peetakse Pentagoni järel maailma suuruselt teiseks hooneks (üldpindala 350 000 m²).
Bukaresti Henri Coandă rahvusvaheline lennujaam asub Otopenis, 16,5 km Bukarestist põhja pool.
Bukaresti linnapea oli 2016–2020 Gabriela Firea ja 2020–2025 Nicușor Dan.
Transilvaania

Transilvaania (ladina "Transsilvania" ('maa metsa(de) taga'); rumeenia "Ardeal", ungari "Erdély", saksa "Siebenbürgen" ja poola "Siedmiogród" ('seitsme linnuse maa'); türgi "Erdel") on ajalooline piirkond tänapäeva Rumeenias.
Asend.
Väga üldistatult on Transilvaania kolmnurkse kujuga, mille külgedel olevad mäestikud on looduslikud piirid Transilvaania ja teiste piirkondade vahel. Transilvaania Alpid eraldavad Transilvaania lõuna poolt Valahhiast ja edela poolt Banaadist. Ida-Karpaadid eraldavad Transilvaania ida ja kirde poolt Moldovast ning põhja poolt Marmaatiast. 
Lääne-Transilvaania mäed eraldavad Transilvaania lääne poolt Banaadist ja Krisaaniast. Ainult kaks suurt jõeorgu avavad Transilvaania lääne poole: põhjas Lääne-Transilvaania mägedes paiknev Someși jõe org ja lõunas Lääne-Transilvaania mägedes paiknev Mureși jõe org.
Transilvaania ajalugu.
Ajalooliselt on Transilvaania kuulunud pikka aega Ungari koosseisu, kuid olnud aastatel 1570–1867 ka (pool)iseseisev vürstiriik. 
Esimese maailmasõja tulemusena kuulub Transilvaania Rumeeniale, kuid Teise maailmasõja ajal kuulus Transilvaania põhjaosa Ungarile.
Transilvaania mõiste tänapäeva Rumeenias.
Tänapäeval kasutatakse Rumeenias Transilvaania nime tihti laiemalt kui ajalooliselt. Laiemas tähenduses hõlmab Transilvaania 16 maakonda: Alba, Aradi, Bistrița-Năsăudi, Brașovi, Caraș-Severini, Bihori, Cluji, Covasna, Harghita, Hunedoara, Maramureși, Mureși, Sălaji, Satu Mare, Sibiu ja Timiși maakond.
Neist Alba, Bistrița-Năsăudi, Brașovi, Cluji, Covasna, Harghita, Hunedoara, Mureși ja Sibiu maakond on põhiosas ajaloolises Transilvaanias, Sălaji maakond jaguneb ajaloolise Transilvaania ja Krisaania vahel.
Salaühing

Salaühing on ühing, mille liikmeskond, eesmärgid, praktikad ja/või tegevuse muud aspektid on osaliselt või täielikult avalikkuse eest varjatud ning teada üksnes kõigile ühingu liikmeile või vaid osale neist. Salaühingud on eksisteerinud hiljemalt sumeritel, vanaaja Egiptuses, Indias, Pärsias, Kreekas ja Roomas ning neid tegutseb ka tänapäeval. Salaühinguid on olnud usulise või esoteerilise taustaga, kuid ka revolutsioonilise või kriminaalse iseloomuga. Salaühingu liikmeks võtmine võib toimuda teatud erilise initsiatsiooniriitusena, kus uustulnuk pühendatakse ühingu saladustesse ning kohustatakse vaikima sellest, mida ta saladuskatte all näeb ja kuuleb. 
Paljude salaühingutega on seotud vandenõuteooriad.
Märjamaa

Märjamaa on alev Rapla maakonnas, Märjamaa valla keskus.
Alevi peamiseks vaatamisväärsuseks on Märjamaa kirik koos Esimeses maailmasõjas ning Vabadussõjas hukkunutele püstitatud kirikuvärav-monumendiga. Aleviks nimetati Märjamaa aastal 1945. Aastatel 1950–1962 oli ta Märjamaa rajooni keskus.
1931–1968 oli Märjamaal Rapla–Virtsu kitsarööpmelise raudtee jaam.
Märjamaal tegutseb ragbiklubi Märjamaa Vikat.
Ajalugu.
Märjamaa oli ajalooliselt Läänemaa osa, Lääne kreisi Märjamaa kihelkonnas ja hiljem Lääne maakonnas. Eesti NSV, Märjamaa rajoon moodustati aastal 1950 pärast maakondade likvideerimist. Märjamaa rajoon hõlmas Läänemaa idapoolse osa, millele oli liidetud alasid endisest Harjumaast. Aastal 1959 liideti sellega likvideeritud Pärnu-Jaagupi rajooni põhjaosa. Rajoon likvideeriti aastal 1962, mil põhiosa liideti Rapla rajooniga ja Kullamaa piirkond liideti Haapsalu rajooniga.
Märjamaa alevi omavalitsuslik staatus kinnitati aastal 1991.
Vabariigi Valitsuse 11. juuli 2002. aasta määruse nr 228 "Haldusterritoriaalse korralduse muutmine Märjamaa valla (alevi), Märjamaa valla ja Loodna valla osas" alusel moodustati senise Märjamaa valla (alevi), senise Märjamaa valla ja senise Loodna valla baasil uus omavalitsusüksus Märjamaa vald. Märjamaa kui asula liigiks kehtestati alev. Märjamaa alevi ja Loodna valla sümbolid kuulutati kehtetuks.
Märjamaalt on pärit teatritegelane Hugo Murre, näitleja Arvi Hallik, mineraloog Enn Pärnama, kirjanik Arvo Valton, tehnikateadlased Ülo Rudi ja Kusta Rumma, laskur ja treener Jüri Talu, jurist Mihkel Oviir, korvpallur ja spordiarst Katrin Aasvee, poliitik ja laulja Aivar Riisalu, jurist Priidu Pärna, folklorist Liina Paales, teatrikunstnik Innari Toome ja pärimusmuusik Cätlin Mägi.
Annual Gulf Breeze UFO Conference

Annual Gulf Breeze UFO Conference on iga-aastane üritus, mida korraldab organisatsioon MUFON (Mutual UFO Network) USA-s Florida osariigis mõnes Gulf Breeze'i piirkonnas olevas linnas.
Gulf Breeze on sagedane ufonähtuste toimumise piirkond. See võib olla seotud sellega, et lähedal asuvad sõjaväebaasid, kust saadetakse välja õhusõidukeid, sealhulgas alles katsetatavaid.
Annual International UFO Conference

Annual International UFO Conference ('Rahvusvaheline ufoteemaline aastakonverents'; mitteametlik nimetus "International UFO Congress" 'Rahvusvaheline ufoteemaline kongress') on paranormaalsete ja ufonähtuste konverents, mis toimub igal aastal Ameerika Ühendriikides (alates 2011. aastast Arizona osariigis Phoenixi linnas ning mis varem toimus Nevada osariigis Laughlini linnas). 
Esimene konverents toimus 1992. aastal 50 osavõtjaga. 2003. aasta kongressil oli 900 osalejat ja 27 esinejat ning festivali programmis oli 11 filmi. 
15. kongress koos filmifestivaliga toimus 26. veebruarist 4. märtsini 2006.
Koduloom

Koduloom on loomaliik, -alamliik või varieteet, kelle inimene on kodustanud ja sageli ka tõuaretusega geneetiliselt arendanud. 
Koduloomad jagunevad produktiivloomadeks (neilt saadakse liha, piima, villa, nahka jms), tööloomadeks (veo- või valveloomad jt) ning lemmikloomadeks. Need kategooriad osaliselt kattuvad ning eri koduloomade funktsioonid on ka ajaloo vältel muutunud: nii näiteks on kasside tähtsus närilisetõrjes arenenud riikides minimaalseks langenud ning ka hobuseid, kes on kuulunud kõiki kolme kategooriasse, peetakse kogu maailmas üha vähem töö- ja rohkem lemmikloomana.
Köpetdag

Köpetdag (türkmeeni; pärsia کپه داغ (Koppeh Dāgh)) on mäestik Aasias Türkmenistani ja Iraani piirialal, Türkmeeni-Khorāsāni mäestiku kirdeosa. 
Kulgeb loode-kagu suunas. Kirdes piirneb Karakumi kõrbega. Kõrgus kuni 3117 meetrit.
Katrina (orkaan)

Katrina oli Atlandi ookeanil tekkinud troopiline tsüklon, mis paisus orkaaniks 23.–31. augustil 2005. Eriti tugevalt sai kannatada New Orleans.
Ta põhjustas väga suurt kahju USA kaguosale, olles arvatavasti riigi ajaloo suurim loodusõnnetus. Orkaani tekitatud kahjusid on hinnatud 172,5 miljardi USA dollari juurde (2021. aasta vääringus).
Orkaanis ja selle põhjustatud üleujutustes hukkus vähemalt 1836 inimest.
Keelefilosoofia

Keelefilosoofia on filosoofia haru ja filosoofilise mõtlemise stiil, mis on seotud väljendite kasutamise, teooriate konstrueerimise viiside ja teadmiste väljendusvahendite korrektse kasutamise põhimõtete uurimisega. 
Tähtsad on keelega seotud filosoofilised probleemid: tähendus, osutus, tõlgendus, tõde, keele mõistmine, keele valdamine ja keele seos mõtlemisega. Olulised uurimisvaldkonnad on tähendusteooria, osutusteooria ja tõeteooria. 
Analüütilises keelefilosoofias (ehk keelelises filosoofias) samastatakse keelefilosoofia tähendusteooriaga. Näiteks Michael Dummetti arvates pole sõna "keelefilosoofia" tarvis, sest piisab "tähendusteooriast" kui "keele toimimise üldisest kirjeldusest".
Keelefilosoofia ja keeleteaduse vahel pole selget piiri.
Helme vald

Helme vald oli vald Lõuna-Eestis Valga maakonnas.
21. oktoobril 2017 moodustati Helme valla, Tõrva linna, Põdrala valla, Hummuli valla ja Puka valla Soontaga küla ühinemisel uus omavalitsus Tõrva vald.
Helme vald piirnes lõunas Lätiga, idas Hummuli ja Puka vallaga, põhjas Põdrala valla ja lääneloodes Viljandi maakonna Karksi vallaga.
Ajalugu.
Helme valla omavalitsuslik staatus kinnitati 1991. aastal.
Asustus.
Helme
Ala – Holdre – Jõgeveste – Kalme – Karjatnurme – Kirikuküla – Koorküla – Kähu – Linna – Möldre – Patküla – Pilpa – Roobe – Taagepera
Loodus.
Helme koopad asuvad Helme ordulossi varemetest põhjas kitsas põhja-lõunasuunalises seljandikus, kahe ürgoru ühinemise kohal.
Rubina soo on tuntud mitmekesise loomastiku ja taimestiku poolest ning kuulub mitme looduskaitseala koosseisu.
Helme vallavalitsus ja volikogu.
Helme vallavalitsus lõpetas tegevuse 31. oktoobril 2017 pärast Tõrva vallavalitsuse moodustamist.
Vallavalitsus 2013–2017 oli kolmeliikmeline.
Vallavolikogu koosnes 2013–2017 13 liikmest:
Briti idealism

Briti idealism oli filosoofiasuund Suurbritannias 19. sajandi keskpaigast 20. sajandi alguseni. 
Selle suuna juhtivad esinejad olid esimeses põlvkonnas Thomas Hill Green (1836–1882), Francis Herbert Bradley (1846–1924) ja Bernard Bosanquet (1848–1923). Teise põlvkonna väljapaistvamad kujud olid John McTaggart Ellis McTaggart, H. H. Joachim, J. H. Muirhead ja G. R. G. Mure. Reaktsioonina briti idealismile panid noored Cambridge'i filosoofid George Edward Moore ja Bertrand Russell aluse analüütilisele filosoofiale. 
Kuigi briti idealistide vaated olid omavahel üsnagi erinevad, võib välja tuua teatud ühisjooned. Nad uskusid Absoluudisse (ainsasse ja kõikehõmavasse reaalsusse). Nad omistasid tähtsa koha mõistusele, mille abil saab Absoluuti taibata ja mis on omane ka Absoluudile endale. Nad ei tunnistanud mõtlemise ja objekti lahutamist, vaid pidasid mõtlemist ja objekti reaalsuses ühtseks tervikuks. 
Briti idealism on välja kasvanud saksa klassikalisest filosoofiast ning seda võib pidada absoluutse idealismi erikujuks. Eriti olulised on briti empirismile Kant ja Hegel, kelles Thomas Hill Green nägi briti filosoofia päästjat väidetavalt allakäivast empirismist. Igatahes vastustasid briti idealistid filosoofiasuunda, mille esindajad olid John Locke, David Hume, John Stuart Mill ja Henry Sidgwick, sealhulgas utilitarismi. Kuigi kõik briti idealistid poleks möönnud näiteks Hegeli mõju, peetakse briti idealismi leviku oluliseks soodustajaks James Hutchinson Stirlingi raamatut "Hegeli saladus". 
Vähemalt üldistes joontes on Hegeli filosoofia briti idealismi kindlasti mõjutanud, samuti on briti idealistid Hegelilt üle võtnud termineid ja ideid. 
Peale Absoluudi mõiste on hegellik ka näiteks õpetus sisemistest suhetest, tõe koherentsiteooria ja konkreetse universaali mõiste. Näiteks Bradleyl võib leida ka midagi Hegeli dialektika sarnast. Hegeli filosoofiat tervikuna ega ka Hegeli loogikat briti idealistid siiski ei aktsepteerinud. 
Poliitilises filosoofias püüdsid briti idealistid kummutada individualismi Herbert Spenceri vaimus. Nad pidasid inimest loomupäraselt ühiskondlikuks olendiks. Nad ei asjastanud riiki. Näiteks Greeni järgi saab väärtus olla ainult indiviidis ning riigi olemasolu on õigustatud ainult niivõrd, kui ta aitab kaasa väärtuse elluviimisele indiviidide elus. 
Kui Bertrand Russellist ja George Edward Moore'ist said briti idealismi vastased, siis selle positsioon Suurbritannias nõrgenes. Briti filosoofia hakkas metafüüsika vastu mässama. Hiljem tuli selle juurde tagasi Robin George Collingwood, kuid tema mõju ei olnud kuigi suur. Tänapäeva briti filosoofide seas on tuntuim absoluutse idealismi pooldaja arvatavasti Timothy L. S. Sprigge.
British idealismi mõju USA-s jäi mõnevõrra piiratuks. Uushegellik oli Josiah Royce'i varajane filosoofia. Ameerika ratsionalist Brand Blanshard oli nii tugevalt Bradley, Bosanqueti ja Greeni mõju all, et teda võiks peaaegu pidada briti filosoofiks.
Ruteeni keel

Ruteeni keel on ajalooline idaslaavi keel, mida räägiti hiliskeskajal peamiselt tänapäeva Ukraina ja Valgevene aladel. Ruteeni keel eristus vanavene keelest (ja kirjakeel vanakirikuslaavi keelest) 14. sajandil ja oli kasutusel 18. sajandini.
Ruteeni keel käibis Leedu suurvürstiriigis ametliku kirjakeelena ja sellest kasvasid välja valgevene, ukraina ja russiini keeled. Tänapäeval on ruteeni keel väljasurnud ja seda enam ei kasutata.
Nimi.
Nõukogudeaegse teaduse hinnangul jagasid idaslaavi rahvad ühist keelt umbes 14. sajandini, mil vanaidaslaavi keel (ehk vanavene keel) jagunes kolmeks: vanavalgevene ("старабеларуская мова"), vanaukraina ("староукраїнська мова") ja (vanemaks) vene keeleks. Tänapäeval arvavad suurem osa keeleteadlasi läänes ja Ukrainas, et vanaidaslaavi keelest eristus vaid Moskva vürstiriigi vene keel, Valgevene ja Ukraina aladel räägitav keel jäi siiski suuresti ühtseks.
Seetõttu nimetatakse ruteeni keelt sageli Ukrainas vanaukraina keeleks ja Valgevenes vanavalgevene keeleks. Vene keeles nimetatakse (tugevate Valgevene mõjutustega) Smolenski piirkonnas räägitud ruteeni keelt läänevene keeleks ("западнорусский язык"). Ruteeni keele nimetus on kasutusel, et viidata neutraalsemalt ukraina ja valgevene keelte ühisele eelkäijale.
Ajalugu.
Ruteeni keele kujunemisajaks loetakse tavaliselt 14. sajandit, mil Valgevene ja suurem osa Ukraina aladest läksid Leedu suurvürstiriigi kätte. Peagi moodustasid ruteenikeelsed elanikud Leedust enamuse ja kohalike räägitud keele baasil moodustati ruteeni kirjakeel.
16. sajandil ruteeni keel Leedus õitses. 1566. ja 1588. aastate statuutidega kinnitati ruteeni keel (poola keele kõrval) Leedu ametlikuks riigikeeleks (kantseleikeeleks). Samal sajandil tõlgiti ruteeni keelde piibel, asutati Vilniuses esimene trükikoda ja üllitati mitmeid trükiseid. Tekstides võis küll esineda piirkondlikke erinevusi, aga neid võib pigem võrrelda inglise keele erinevustega Suurbritannias ja Ameerika Ühendriikides kui eraldi keeltena.
Pärast kasakate ülestõusu ja Poola-Leedust eraldiseisva hetmanaadi loomist 1648. aastal lõppes ruteeni kirjakeele ametliku kasutuse soosimine Poolas ja Leedus. 17. sajandi lõpus liideti Leedu suurvürstiriik ametlikult Rzeczpospolita koosseisu ja 1696. aastal kaotas ruteeni keel ametliku staatuse. Igapäevaselt küll ruteeni keelt kasutati edaspidigi, aga kirjakeel muutus poolakeelseks. Suurem osa ruteenikeelsest eliidist poolastus. Maapiirkondades jätkasid kohalikud läbi kogu Poola-Leedu aja ruteeni murrete rääkimist ja seda ei muutnud ka eliidi poolastumine.
Ukraina ja valgevene keel eristusid teineteisest 18. sajandi jooksul, mil ukraina keel arenes hetmanaadis valgevene keelest eraldi. Pärast Poola jagamisi sattusid endised suurvürstiriigi alad Venemaa koosseisu ja ruteenide poolastumist asendas venestumine. 19. sajandi rahvuslike ärkamiste ajal kujunesid ukraina ja valgevene keel välja juba teineteisest eraldi. Kaasaegse ukraina keele alguseks loetakse 1798. aastal ilmunud teost "Eneida".