tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Albert Pullerits

Albert Pullerits (19. jaanuar 1892, (teistel andmetel 20. jaanuar) Viljandimaa – 18. oktoober 1967 Sennestadt, Saksamaa) oli eesti statistik, Riigi Statistika Keskbüroo direktor.
Elulugu.
Albert Pullerits sündis Viljandimaal Holstre vallas Puide talus, tema isa oli Pulleritsu algkooli juhataja. Keskhariduse omandas ta Pärnu gümnaasiumis, misjärel õppis 1911–1915 Peterburi Põllumajandusinstituudi kõrgematel põllumajanduskursustel. 1915–1917 teenis ta Venemaa keisririigi sõjaväes ning seejärel töötas mitmel ametikohal Kubanimaal. 1921 rahuldati Pulleritsu opteerumispalve ning jaanuaris jõudis ta koos perega Eestisse.
1. märtsil 1921 sai Albert Pulleritsust Eesti Vabariigi Statistika Keskbüroo juhataja kohusetäitja, alates 25. augustist juhataja. 7. septembril 1927 nimetati juhataja ümber Riigi Statistika Keskbüroo direktoriks.
A. Pulleritsu juhtimisel koondati seni eri asutuste tehtud statistika ühe riikliku statistikaasutuse alla, kes hakkas seda kas ise koostama või – riigi seisukohalt vähem tähtsate andmete korral – valvas teistes asutustes tehtavate statistikatööde järele.
1922. aastal alustas A. Pulleritsu algatusel ilmumist kuukiri Eesti Statistika. 1939. aastani avaldati 10–12 numbrit aastas (1926. aastal erandina 16 numbrit), 1940. aastal 6, 1942. aastal 10 ja 1943. aastal 5 numbrit. Uuesti ilmus kuukiri alles aastatel 1992–2008 (2009 muudeti see kvartalikirjaks). 1925 ja 1928 ilmus ka kolm statistilist albumit. Algul kirjutas A. Pullerits ka ise artikleid, hiljem piirdus ta Eestit tutvustavate raamatute toimetamise ja korraldustööga.
1926 sai Albert Pullerits esimese eestlasena Rahvusvahelise Statistika Instituudi ("International Statistical Institute") liikmeks. 1928 valiti ta Ungari Statistika Seltsi auliikmeks, 1932 Rahvusvahelise Administratiivteaduste Instituudi liikmeks ja 1936 Ameerika Ökonomeetria Seltsi liikmeks.
A. Pullerits inspireeris ka Konjunktuuriinstituudi loomist. 1930 kinnitati ta Põllumajandusliku Konjunktuurbüroo juhatuse esimeheks. 1930–1934 oli A. Pullerits konjunktuurbüroo sariväljaande Põllumajandusturg vastutav toimetaja. 30. mail 1934 määrati ta Konjunktuurinstituudi direktoriks.
14. augustil 1932 kaotas Albert Pullerits jahiõnnetusel parema käe .
Albert Pullerits töötas Riigi Statistika Keskbüroo direktorina, kuni nõukogude võim selle sulges. 21. septembrist 20. novembrini 1941 oli ta Tallinna Linna Statistikabüroo direktor ning 1. septembrist 1941 kuni 1944. aasta septembrini Eesti Omavalitsuse Eesti Statistika Valitsuse direktor.
1944 põgenes A. Pullerits koos abikaasaga Saksamaale, kus juba elas nende tütar oma perega. Aastail 1956–1958 oli ta Eesti Ühiskonna Saksa Liiduvabariigis esimees. Tema naine kolis koos tütre perega USA-sse, Albert Pullerits ise jäi aga Saksamaale, kus suri 1967. aastal. Ta on maetud Sennestadti sõjapõgenike kalmistule, täpne hauakoht on teadmata.
Dessau-Roßlau

Dessau-Roßlau on kreisivaba linn Saksamaa idaosas Saksi-Anhalti liidumaal. Asub Mulde jõe suudmes Elbe ääres.
Dessau-Roßlau loodi 1. juulil 2007 Dessau ja Roßlau linna ühinemisel.
Dessaud on esmamainitud 1213. aastal, kuid mõned linnaosad on üle 1000 aasta vanad.
Teodor Kalberg

Teodor (Theodor) Kalberg VR I/3 ( Päidla – 6. veebruar 1969 Norrköping) oli Eesti sõjaväelane (kolonelleitnant). Ta osales Esimeses maailmasõjas ja Vabadussõjas, teenis Õhukaitses ja Teise maailmasõja ajal oli ohvitser Omakaitses.
Elulugu.
Teodor Kalberg sündis 1892. aastal Päidla külas Tartumaal Kaarel Kalbergi pojana. Ta lõpetas 1914. aastal Tartu Õpetajate Ühisuse Kaubanduskooli ja tegutses seejärel lühikest aega Venemaal kaupmehena.
Esimese maailmasõja alguses mobiliseeriti Kalberg Vene sõjaväkke. 1917. aastal lõpetas ta Irkutski 3. lipnikekooli ja saadeti rooduülemana Rumeenia rindele. Enne Vabadussõja algust naasis Kalberg Eestisse.
Ta teenis ohvitserina Tallinna 1. ja 2. kaitsepataljonis, tõusis kiiresti teenistusredelil ja sai peagi Kaitseliidu ülema adjutandiks. 1921. aastal autasustati teda Vabadusristiga.
1925. aastal lõpetas Kalberg Lennukooli lendurvaatlejate erikursuse. Samal ajal viidi ta üle Lennuväerügementi. Seejärel teenis ta Lasnamäel Lennubaasis ja Õhukaitse Staabis.
1937. aastal lõpetas Kalberg Kõrgema Sõjakooli sõjamajanduse alal. Järgmisel aastal ülendati ta kolonelleitnandiks ja 1939. aastal viidi üle 2. Diviisi intendandiks.
Nõukogude okupatsiooni algul määrati Kalberg Punaarmee 42. laskurpolgu majandusülemaks. Suvesõja ajal õnnestus tal väeosast põgeneda ja sakslaste poole üle minna. Seejärel aitas ta organiseerida Omakaitset ja oli selle staabiülemaks.
1944. aastal, enne uut Nõukogude okupatsiooni, lahkus Kalberg oma perekonnaga Rootsi. Ta töötas Norrköpingis arhivaarina ja raamatukoguhoidjana, 1959. aastal määrati ta pensionile.
Kalberg oli EELK Norrköpingi koguduse nõukogu liige ja üks Eesti Rahvusliku Koondise Norrköpingis asutajaid.
Ta suri 6. veebruaril 1969 ja on maetud Norrköpingi Matteuse kalmistule. Seal puhkab ka tema naine Salme Kalberg (1899–1998).
Elmar Adof

Elmar Adof (9. detsember 1902 Elva – 27. mai 1969 Stockholm) oli Eesti sõjaväelane (major, 1939).
Ta oli Rootsis asuva Eesti Sõjainvaliidide Kapitali esimees.
Isikuline tegumood

Isikuline tegumood ehk personaal on tegumoe kategooria liige, mis avaldub kogu lause ehituses ja näitab seda, et tegevuse sooritaja, protsessis või olukorras olija on lauses ka väljendatud.
Eesti keel.
Eesti keeles on tegumoe kategoorial kaks liiget: isikuline tegumood ja umbisikuline tegumood.
Kusta Vesilo

Kusta Vesilo (kuni 11. aprillini 1935 Gustav Mihkelson; 17. aprill 1900 Uulu, Pärnumaa – 23. august 1969 Sydney) oli Eesti sõjaväelane (major).
Elukäik.
Ta jättis Vabadussõja puhkedes pooleli Pärnu Reaalkooli kuuenda klassi ning astus 11. veebruaril 1919 vabatahtlikuna Pärnu Kaitsepataljoni. 13. märtsil 1919 viidi üle Pärnu linna komandandi komandosse. 15. juulist 1919 kuni 6. augustini 1921 õppis Sõjakooli esimesel rahuaegsel kursusel jalaväe alal ning ülendati selle lõpetamisel alamleitnandiks. 
Asus teenima lennuväes, kus määrati Merilennu salga nooremohvitseriks. Töö kõrvalt õppis lennuväe õppejaoskonnas lendurvaatlejate kursusel, mille lõpetas 1. jaanuaril 1923 ning sai lendurvaatleja kutse. 15. märtsist 1924 (seoses lennuväerügemendi formeerimisega) viidi üle Tartus asunud eskadrilli nr. 1 lendurvaatlejaks. 1927. aastal nimetati sama üksus eskadrilliks nr. 5, Kusta Vesilo jätkas samas teenistust lendur-vaatlejana. 15. jaanuarist 1928 viidi ta üleLennubaasi ning määrati selle relvurohvitseriks.
1940. aastal töötas Lennubaasi adjutandina. 
Pärast Nõukogude Liidu relvajõudude toetusel organiseeritud juunipööret alustas uus riigivõim Lennubaasi likvideerimist. Kusta Vesilo viidi üle Sõjavägede Staapi kindralmajor August Kasekampi käsutusse ja arvati 10. novembrist 1940 seoses eestlastest koosnevate koosseisude vähendamisega reservi.
1. märts 1942 määrasid Saksa okupatsioonivõimud ta Omakaitse Elva pataljoniülemaks, 1944. aastal juhatas Omakaitse Tartu maleva lahingpataljoni. Läks Eestist koos Wehrmachti taganevate vägedega Saksamaale, kust 1949. aastal emigreerus Austraaliasse. Rajas Sydney lähedale maasikafarmi. Lõpetas 1952. aastal Sydney Tehnikaülikooli ehitusinsenerina.
Norra vapp

Norra vapp on Norra riigivapp. 
Vapi kolmnurksel punasel kilbil on kujutatud vasakule vaatavat kuldset kroonitud lõvi, kes hoiab käes hõbedase teraga kirvest. Vapikilbi kohal on punakuldne kroon.
Ajalugu.
Norra vapp on Euroopa üks vanimaid. Alguses oli kuningliku koja personaalne vapp. Magnus Paljasjalg (1093–1103) kasutas esimesena lõvi motiivi. Håkon Vana (1217–1263) kasutas kilpi, kus oli kujutatud lõvi. 1280 Eirik Magnusson lisas lõvile krooni ja kirve.
Mayhem

 
Mayhem on Norra "black metal"'i ansambel, üks norra "black metal"'i pioneeridest.
Mayhemi asutasid 1984 kitarrist Euronymous (Øystein Aarseth), basskitarrist Necrobutcher (Jørn Stubberud) ja trummar Manheim (Kjetil Manheim). Ansambel võttis nime Venomi laulust "Mayhem with Mercy".
Algul oli bändi solist Euronymous, aga hiljem pühendus ta üksnes kitarrile. Solistiks võeti algul Erik Nordheim (Messiah), aga 1986 Sven Erik Kristiansen ehk Maniac. Koos Maniaciga salvestati bändi esimene EP "Deathcrush".
1988. aasta keskel lahkusid Manheim ja Maniac bändist. Nende asemele võeti lauljaks Per Yngve Ohlin ehk Dead ja trummariks Jan Axel Blomberg ehk Hellhammer. Selles koosseisus muutusid bändi kontserdid järjest kuulsamateks. Etenduse ajal lõikus Dead ennast jahinoa või katkise klaasiga. Lisaks laskis bänd sageli lava ette püsti ajada teiba ja selle otsa ajada lamba või sea pea.
8. aprillil 1991 sooritas Dead enesetapu, lõigates läbi veenid ja tulistades seejärel ennast pähe. Tema hüvastijätukirjas oli vabandus vere eest ja tulirelva kasutamise eest siseruumides. Enesetapp toimus bändile kuuluvas majas ja selle avastas Euronymous. Politseile teatamise asemel jooksis Euronymous lähedalolevasse kauplusse, ostis fotoaparaadi ja pildistas surnukeha, pärast mõne eseme ringitõstmist, et need fotol paremini välja näeksid. Ühte neist fotodest kasutati hiljem plaadi "Dawn of the Black Hearts" ümbrise kujunduses.
Pärast Deadi surma lahkus ka Necrobutcher bändist. Deadi asemele võeti uueks lauljaks Attila Csihar ja Necrobutcheri asemele uueks bassimängijaks Varg Vikernes ehk Krahv Grishnackh. Vikernes põletas 1992 maha Fanstofti püstpalkkiriku ja plaanis koos Euronymousega õhku lasta ka Nidarosi toomkiriku, kuid 10. augustil 1993 läksid nad tülli ja Vikernes tappis Euronymouse, tekitades talle 23 lõikehaava. Vikernesi sõnul olevat Euronymous tahtnud teda surnuks piinata ja seda filmida.
1995. aasta lõpul otsustas Hellhammer bändi taastada, kutsudes lauljaks ja bassimängijaks tagasi Maniaci ja Necrobutcheri. Uueks kitarristiks sai Rune Eriksen ehk Blasphemer. Taastatud bänd eemaldus satanismist, kuigi muusika jäi endiselt süngeks, küll lähenes bänd neofašismile, milles teda ka korduvalt süüdistati, sest Mayhem kasutas sageli natside sümboleid, sealhulgas haakristilippe ja surnupealuu-embleemi.
2003. aasta mais viidi üks "Mayhemi" fänn koljuluumurruga haiglasse pärast seda, kui kontserdi ajal oli teda tabanud lavalt visatud lambapea. Bändi vastu alustati juurdlust, aga bänd pidas vigastust täiesti juhuslikuks.
2004 visati Maniac bändist välja, väidetava alkoholismi tõttu. Uueks lauljaks sai taas Attila Cshihar.
2008. aasta augustis lahkus Blasphemer bändist. Tema asemel sai uueks kitarristiks Krister Dreyer ehk Morfeus. Selles koosseisus esineb bänd tänapäevani.
Oslo Ülikool

Oslo Ülikool (norra keeles "Universitetet i Oslo"; ladina keeles "Universitas Osloensis") on ülikool Norra pealinnas Oslos. 2023. aastal paigutas ajakirja Times Higher Education edetabel selle maailmas paremuselt 126., QS-i edetabel aga 113. kohale. Tegu on Norra vanima ülikooliga.
Ülikool asutati 1811. aastal ning sellele anti Taani ja Norra kuninga Frederik VI järgi nimi Kuningliku Frederiki Ülikool (norra keeles "Det Kongelige Frederiks Universitet," ladina keeles "Universitas Regia Fredericiana"). Praeguse nime sai ülikool 1939. aastal.
1882. aastal võeti vastu esimene naissoost üliõpilane ning 1912. aastal sai Kristine Bonneviest esimene naisprofessor. 1922. aastal pälvis endine rektor Fridtjof Nansen Nobeli auhinna esimese maailmasõja põgenike abistamise eest. 1943. aastal tabasid õppeasutust Saksa okupatsioonivõimu repressioonid. Nii 1947. aastal loodud õppelaenude süsteemi tõttu, mis võimaldas rohkematel noortel ülikooli astuda, kui ka sõjajärgse beebibuumi tõttu kasvas üliõpilaste arv 20. sajandi keskel hüppeliselt – 1970. aastal oli üliõpilasi enam kui 16 800 ehk kümme aastat varasemaga võrreldes kolm korda rohkem. 1982. aastal ületas naisüliõpilaste arv meesüliõpilaste oma. 2011. aastal tähistati pidulikult ülikooli asutamise 200. aastapäeva.
Oslo Ülikoolis anti 2020. aasta seisuga bakalaureuse- ja magistriõppes haridust 235 erialal ning doktoriõppeprogramme oli 428.
Nobeli auhinna on pälvinud viis Oslo Ülikoolis töötanud isikut.
Pantokraator

Pantokraator (kreeka keeles παντοκράτωρ 'kõigevalitseja', 'maailmavalitseja') on Kristuse kujutamine kunstis (tavaliselt kirikute apsiidimosaiikidel ja ikoonidel, ka illumineeritud käsikirjades) Taevase Kuninga ja Kohtumõistjana. Ta istub aujärjel, õnnistades parema käega maailma, vasakus hoiab aga avatud kirjarulli või raamatut, millele on tavaliselt kantud Kristuse sõnad Evangeeliumist. Pantokraatorit kujutatakse nii täispikkuses kui ka vööst saadik.
Jon Fosse

Jon Fosse (sündinud 29. septembril 1959) on norra proosa- ja näitekirjanik, Nobeli kirjandusauhinna laureaat (2023). 
Jon Fosse sündis Haugesundis (asub Rogalandi maakonnas) ning elab Bergenis. 
Tema debüütromaan "Raudt, svart" ("Punane, must") ilmus 1983. aastal. Esimene näidend "Og aldri skal vi skiljast" lavastati ja avaldati 1994. aastal.
Jon Fosse on kirjutanud novelle, lühijutte, luulet, lasteraamatuid, esseesid ja näidendeid. Tema teoseid on tõlgitud enam kui 40 keelde. Teda peetakse üheks maailma suurepärasemaks tänapäevaseks dramaturgiks. 
Jon Fosse löödi 2007. aastal Prantsusmaa Ordre national du Mérite rüütliks.
2015. aastal pälvis ta teose "Andvake, Olavs draumar, Kveldsvævd" eest Põhjamaade Nõukogu kirjandusauhinna.
Turbonegro

Turbonegro (Norras Turboneger) on Norra "punk rock"'i ansambel, mis kombineeribglämmroki, "hardcore punk"'i ja "heavy metal"'i stiiliks, mida ansambel ise kutsub "death punk"'iks.
Bändi mõjutavad põhiliselt Black Flag, Rolling Stones, KISS, Venom, Radio Birdman, AC/DC, Iggy Pop &amp; James Williamson, Circle Jerks, Ramones, Alice Cooper, Negazione, The Dictators and The Stooges, samuti ka Norra rokkbändid nagu DumDum Boys, Raga Rockers ja Jokke &amp; Valentinerne.
Bänd tuli kokku Oslos 1988/89. aasta talvel.
Anders Eriksson Hästehufvud

Anders Eriksson Hästehufvud (14. september 1577 Bolstad, Dalsland – 5. mai 1657 Stockholm) oli Rootsi sõjaväelane. 
Anders Eriksson Hästehufvud sündis Bolstadi kirikuhärra Ericus Olai ja Gertrud Erasmusdotteri pojana. Alustas sõjateenistust 1600. aastal Anders Lennartssoni (Torstensson) ja 1611 Jesper Kruusi alluvuses, ning oli 1612 Västgöta rüütlite rittmeister. 1614. aastal sai Rootsi aadlitiitli ja immatrikuleeriti 1627. aastal Rootsi rüütelkonda. tituleerimata aadlisuguvõsana nr 132. 1614. aastal osales Novgorodi piiramisel ja määrati 7. oktoobril 1615 Narva linnusepealikuks (komandandiks) ning pärast Stolbovo rahu ka 10. novembrist Jaanilinna ja Somarodsi lääni asehalduriks, ning 10. detsembrist ka Jama asehalduriks. 
Seejärel oli 1620. aastast Soome armee ülem, osales Riia piiramisel, mille vallutamise järel oli 1621–1622 Kuramaal Miitavi asehaldur ja 22. augustist 1622 Ingerimaa kubermangu Narva, Ivangorodi, Jama, Koporje, Nöteborgi läänide kindralasehaldur ning Ingeri maaisand (maapealik). Ta osales ka Tartu piiramisel ja pärast Tartu Poola garnisoni kapituleerumist 26. augustil 1625 teenis hiljem viitseadmiralina Rootsi sõjalaevastikus. 1626. aastal määrati Braunsbergi ja Ermlandi stifti kuberneriks ja 1627. aastal Marienburgi kuberneriks. 7. augustist 1628 kuni aastani 1645 oli ta Riia ja Riia lääni kuberner ja 18. aprillist 1635 ka Liivimaa kindralkomissar. 
Brömsebro rahu tulemusena nimetas kuninganna Kristiina ta 26. septembril (teistel andmetel 20. oktoobrist) 1645 Riia kubernerina ühtlasi ka Saaremaa, Kuressaare ja ümbruskonna saarte kuberneriks ning tegi talle ülesandeks saar 31. oktoobril taanlastelt üle võtta, vabastades ühtlasi Saaremaa rüütelkonna kõigist kohustustest ja sõnakuulmisest Taani kuningale. Ülevõtmine aga venis novembrisse, kuna vahepeal üritas ka Poola kuningas Władysław IV Saaremaad enda valdusse saada, mis siiski tal korda ei läinud.
9. juulil 1655 nimetas Karl X Gustav ta vastloodud Rootsi neljandikReduktsioonikolleegiumi juhtkonna 15 komissari hulka.
Ta on maetud Skara toomkirikusse Skara linnas, Västergötlandis.
Talle kuulus 1628. aastast Gustav II Adolfi poolt kingitud Vastseliina mõis (Nyhusen) Liivimaal, ning Ranåkeri (Ranaker, Ranakra), Sjöbergi (Siöbärg) ja Härlingstorpi mõisad Rootsis.
Perekond.
Abiellus 1608. aastal Agneta Ållonsköldiga (surnud 1641), kes oli Västergötlandi Härlingstorpist pärit Lars Jonsson Ållonsköldi (surnud 1618) tütar. 1642. aastal abiellus ta Brita Kaflega (surnud 1663), kes oli Kalmari lossi ja lääni asehalduri, Jönköpingi lääni maavanema Bengt Erlandsson Kafle (1580–1636) ja Malin Larsdotter Soopi (1596–1658) tütar.
Bergens Tidende

Bergens Tidende on Norras Bergenis ilmuv norrakeelne päevaleht, mis on trükiarvult Norra neljas ajaleht ja suurim regionaalne ajaleht. Ajaleht ilmub alates 2. jaanuarist 1868. Kuni 15. septembrini 2006 ilmus täisformaadis, pärast seda ilmub tabloidformaadis.
Bergens Tidende on liberaalne erakondadest sõltumatu ajaleht, mille omanikud on Schibsted, Orkla, Sparebanken Vest ja Rootsi perekond Ander.
2006. aastal oli trükiarv 87 000. 2005. aastal oli ajalehel iga päev umbes 260 000 lugejat, peamiselt Vestlandi maakonnas.
Peatoimetaja on Einar Hålien.
Ajalehel on regionaalne telekanal BTV.
Berlingske Tidende

Berlingske Tidende (algul "Kjøbenhavnske Danske Post-Tidender") on Taani vanim ajaleht.
See ilmub alates 3. jaanuarist 1749. Algul ilmus leht kaks korda nädalas, alates 1841. aastast ilmub iga päev. Seda peetakse kodanlikuks konservatiivseks ajaleheks. See on lisaks Jyllands-Postenile ja Politikenile üks kolmest suurest Taani päevalehest. 
Septembris 2004 oli keskmine trükiarv 124 196. Alates 28. augustist 2006 ilmub tabloidformaadis.
Peatoimetaja on alates 2007. aastast Lisbeth Knudsen. 
Berlingske Tidende asutas Ernst Henrich Berling ja 1982. aastani kuulus ajaleht Berlingi perekonnale. Ajaleht kuulub Briti Mecom Groupi.
Bernhard Salong

Bernhard Salong (28. september 1914 Tallinn – 18. aprill 1986 Tallinn) oli eesti poksija ja poksitreener. 
Salong poksis aastatel 1929–1946 Tallinna Poksiklubis ja Spartakis, tema treener oli Nigul Maatsoo. Ta pidas 228 kohtumist ja võitis neist 202.
Salong oli poolraskekaalus (kuni 79,4 kg) Eesti meister (1937) ja Eesti NSV meister (1945) ning keskkaalus (kuni 72,6 kg) Eesti NSV meister (1941). 
Salong sai NSV Liidu meistrivõistlustel poolraskekaalus (kuni 79,4 kg) III koha (1944). Ta sai Spartaki üleliidulistel meistrivõistlustel esikoha (1945 ja 1946). Ta sai 1944. aastal Nõukogude Liidu meistersportlaseks.
Salong töötas hiljem poksitreenerina ja tegutses ka poksikohtunikuna. Ta sai 1973. aastal Kalevi auliikmeks.
Eduard Rüütel

Eduard Rüütel (ka Eduard Rütel; 21. märts 1884 Tartu – 1. oktoober 1969 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (kolonel).
Ta õppis Tartu linnakoolis ja Odessa junkrukoolis, mille lõpetas 1906. aastal.
Alampolkovnik Eduard Rüütel teenis Vene kodusõja ajal Lõuna-Venemaal admiral Aleksandr Koltšaki vägedes 7. Uurali mägikütidiviisi staabiülemana ja hiljem 3. Uurali mägikütikorpuse staabiülemana. 
Maetud Haudi andmetel Tallinna Liiva kalmistule.
Ludvig Triik

Ludvig Siegfried Triik (5. märts 1898 Tallinn – 19. aprill 1970 Addiscombe, London) oli Eesti sõjaväelane (kapten) ja Saksa sõjaväelane (Hauptsturmführer) Teises maailmasõjas.
TopTen

TopTen on muusikatoodete hulgimüüja ja plaadifirma, mis asutati 1998. aastal.
Firma tegevjuht on Toomas Viilo, juhataja Peep Veedla, "artist-manager" Priit Seäsk.
Sandor Liive

Sandor Liive (sündinud 25. veebruaril 1970) on endine Eesti Energia juhatuse esimees.
Sandor Liive õppis aastatel 1990–1992 Tallinna Tehnikaülikooli keemiateaduskonnas, seejärel majandusteaduskonnas, mille lõpetas aastal 1997.
Aastatel 1992–1995 kuulus ta Kinnisvarabüroo Uus Maa juhatusse. Aastatel 1995–1998 oli ta Tallinna Sadama finantsosakonna juhataja ja finantsdirektor; aastatel 1996–1998 ka juhatuse liige.
Alates 1998. aastast kuni 30. novembrini 2014 töötas Sandor Liive Eesti Energias: algul finantsdirektori ja juhatuse liikmena, alates 1. detsembrist 2005 kuni 30. novembrini 2014 juhatuse esimehena. 
21. juunil 2011 kuni 15. juunini 2015 oli ta Eesti Suusaliidu president.
Alates 2016 aastast on Sandor Liive PAKRI Teadus- ja Tööstuspargi nõukogu esimees.
Toomas Raudam

Toomas Raudam (sündinud 21. juulil 1947 Paides) on eesti kirjanik (novellist, romaanikirjanik, luuletaja, esseist, stsenarist). 
Toomas Raudam lõpetas 1966. aastal Paides keskkooli ning 1973. aastal Tartu Riikliku Ülikooli inglise keele ja kirjanduse alal.
1973. aastast töötas ta Tartu Riikliku Ülikooli raamatukogus ja aastail 1977–1983 Tallinnfilmis mängufilmide toimetajana, seejärel oli neli aastat vabakutseline.
1991. aastast töötas ta Eesti Teaduste Akadeemia raamatukogus ja 1992. aastal oli Eesti Draamateatri kirjanduslik konsultant. Aastatel 1992–1995 töötas ta Postimehe toimetuses ja 1996. aastal Eduard Vilde majamuuseumis. Alates 1997. aastast on ta vabakutseline kirjanik. Ta on olnud Wellesto liige.
Teosed.
Tõlked teistesse keeltesse.
Toomas Raudami loomingut on tõlgitud inglise ("Drooping Wings". Raamatus: "Estonian Short Stories. Writings from an Unbound Europe". Illinois, 1996), vene, soome ja armeenia keelde.
Isiklikku.
Toomas Raudami emapoolne vanaisa oli kunstnik August Roosileht, onu neurokirurg Ernst Raudam, tädi oli kunstnik Helve Viidalepp (neiuna Roosileht, 1921–1979), tädimees kunstnik Ants Viidalepp.
Toomas Raudam abiellus 1974. aastal Kersti Veideriga. Neil on poeg Juhan.
Välislingid.
Kirjutised
Avalikud esinemised
Fotod, filmid
Målselvdalen

Målselvdalen on org Tromsi maakonnas Norras. Läbi oru voolab Målselva jõgi.
18. sajandi lõpus saabusid Målselvdalenisse talupoegadest asunikud Østerdalenist ja Gudbrandsdalenist.
Teise maailmasõja ajal elasid mõnda aega ühes Målselvdaleni metsamajakeses kuningas Haakon VII ja kroonprints Olav.
Evert Horn

Evert Karlsson Horn af Kanckas (11. juuni 1585 Haapsalu loss – 30. juuli 1615 Pihkva lähedal) oli Rootsi sõjaväelane. 
Sündis Haapsalu ja Narva asehalduri Karl Henriksson Horni (u 1550–1601) ja Agnes von Delwigi pojana. 
Evert Horn oli aastast 1609 Jakob De la Gardie sõjakaaslane tema Venemaa segaduste aja kampaanias. Vallutas 1611 aastal Käkisalmi ja Novgorodi ja 1612 aastal Nöteborgi. Aastatel 1613–1615 Rootsi Ingeri – Narva, Ivangorodi, Jaama ja Koporje kindralasehaldur ja 1614 ülendati feldmarssaliks. Evert Horn õpetas Ingeri sõja ajal sõjakunsti ka Gustav II Adolfile.
Ta sai surmavalt haavata Ingeri sõja Pihkva piiramisel ja maeti perekonna koori Turu toomkirikus, kuhu tema ja ta abikaasa hauamonumendi valmistas Tallinna linna ehitusmeister Arent Passer. 
Tema matustest on Zacharias Topelius kirjutanud novelli "Herr Evert Carlssons begrafning i Åbo domkyrka".
Talle kuulus 1614. aastast Mietoineni Saare külas asunud mõis (soome ""), mis pärast tema surma jäi abikaasa valdusse.
Perekond.
Abiellus 1613. aastal Margareta Finckega (surn. 1647), kes oli Savonlinna (Nyslott) asehalduri, Porkala ja Autise mõisniku Gödik (Gödric) Fincke (surn.1617) ja Gennäsi mõisast pärit Ingeborg Nilsdotter Boije tütar (teistel andmetel Porkalast pärit Mätta Stensdotteri tütar). Abielust sündisid:
Elli Riikoja

Elli Riikoja (kuni 1952 Koff, 2. september 1919 Suure-Jaani – 30. aprill 2008 Tallinn) oli eesti filoloog.
Ta lõpetas 1937. aastal Tallinna Tütarlaste Kommertsgümnaasiumi ja 1950. aastal Tartu Riikliku Ülikooli eesti keele ja kirjanduse erialal; filoloogiakandidaat (1960, Eesti TA), väitekiri "Eesti keele nimisõnade nominatiivse liitumise reeglite rahvakeelne alus". 
Ta oli 1951–1975 Keele ja Kirjanduse Instituudi noorem- ja 1976–1991 vanemteadur. Aastatel 1961–1968 oli ta ajakirja Keel ja Kirjandus toimetuskolleegiumi liige.
Propageerinud keelekultuuri, pidanud õigekeelsusloenguid koolides, asutustes ja ettevõtetes.
Looming.
Uurimisala: eesti kirjakeele grammatika, eeskätt lauseõpetus.
Avaldanud grammatikakäsitlusi eesti õigekeelsuse kohta, koostanud keskkooli õpikuid. KKI-s valminud ja 1951–1956 ilmunud grammatikaõpikute autoreid; 1957–1967 ilmunud kooligrammatika sõnavara- ja tuletusõpetuse osa autor. Toimetanud kogumiku "Eesti keele süntaksi küsimusi" (1963) ja akadeemik Johannes Voldemar Veski "Mälestuste raamatu" (1974). Aastast 1997 teinud keelekirjutistega kaastööd Justiitsministeeriumi väljaandele Õiguskeel. 
Teoseid.
Ligi 50 teaduspublikatsiooni. 
Isiklikku.
Tema äi oli Heinrich Riikoja, tütar on eesti filoloog Kai Adamson.
Møysaleni rahvuspark

Møysaleni rahvuspark on rahvuspark Põhja-Norras Hinnøya saarel. Pargile on iseloomulik mägise pinnamoega puutumatu rannikumaastik, kus teravad mäetipud kõrguvad ookeani ja fjordide kohal. Rahvuspargi kõrgeim tipp on Møysalen (1262 m).
Møysaleni rahvuspark on üks Norra vähestest mereni ulatuvatest rahvusparkidest; pargi koosseisu kuulub ka Vestpolleni fjordi haru. Lisaks mägedele on pargis ka inimtegevusest puutumata kasemetsi. 
Järskudel mäenõlvadel ja rannikualadel pesitseb rikkalikult merelinde ja närilisi. See on hea jahimaa röövlindudele – pargis pesitsevad merikotkas, kaljukotkas, jahipistrik ja rabapistrik.
Rahvuspark loodi 2003. aastal. Selle pindala on 51 km².
Essee (koolitöö)

Essee on tänapäeval laialdaselt kasutatav teadmiste kontrolli vorm. 
Kontrollitavatel lastakse kirjutada esseeks nimetatav tekst, mis väljendab arutlevas laadis lühidalt autori arusaamist.
Esseesid kasutatakse laialdaselt ameti- või õppekohtadele konkureerimisel, õppeprogrammis teadmiste valdamise kontrolliks jne. 
Võrreldes varem sarnases rollis kasutusel olnud kirjandiga on essee arutlevam ja väljenduse vormilt vabam.
Norra kirjanike loend

"Siin on loetletud norra kirjanikke."
Babelthuap

 
Babelthuap ehk Babeldaob on saar Mikroneesias, üks Karoliinidest. Pindala 373 ruutkilomeetrit. Saar on künklik, kõrgus kuni 242 m (Ngerchelchuusi mägi). Kuulub Belaule.
Saar moodustab 70% riigi maismaast. 
Babelthuapil asub 10 osariiki:
Interflug

Interflug oli aastatel 1958–1991 tegutsenud Saksa DV riiklik lennufirma. Lennujaama baasjaam oli Berliini Schönefeldi lennujaam.
1. juulil 1955, pärast Berliini Schönefeldi lennujaama tsiviilkasutusse andmist, alustas tegevust Saksa DV esimene lennufirma Deutsche Lufthansa, mida peeti Weimari vabariigi ja Kolmanda riigi aegse lennufirma "Deutsche Luft Hansa" järglaseks, kuigi Lääne-Saksa Lufthansa oli õigused brändi kasutamiseks juba 1954. aastal endale ostnud.
Kui sai selgeks, et Deutsche Lufthansa kaotab kohtuasja, loodi 18. septembril 1958 Interflug nn tagavarafirmana, mis tegi tšarterlende. Lufthansa takistas Deutsche Lufthansa vastuvõtmist Rahvusvahelisse Lennutranspordi Ühendusse, ka Rahvusvahelise Tsiviillennunduse Organisatsiooni liikmeks ei saanud Deutsche Lufthansa saada, kuna kumbki Saksamaa ei kuulunud toona ÜRO-sse. Seepeale likvideeriti Deutsche Lufthansa 1. septembril 1963 ja Interflugist sai Saksa DV uus riiklik lennufirma.
Interflugi omanik oli Saksa Demokraatlik Vabariik. Ettevõte koos 8000 töötajaga allus Saksa DV Riiklikule Kaitsenõukogule, millele kuulus kõrgeim kontroll Saksa DV relvajõudude üle. Enamik Interflugi piloote olid Rahvusliku Rahvaarmee (NVA) reservohvitserid ja seega pidid nad ka olema Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei (SED) liikmed, kõiki ettevõtte lennukeid tohtis igal ajal rekvireerida sõjaväelistel eesmärkidel. Näiteks 1978–1982 ettevõtte direktoriks olnud Klaus Henkes oli enne ametisse nimetamist olnud Saksa DV õhuväe kindral. Lennuteenindaja kandidaadid pidid saama Stasi heakskiidu, mille käigus uuriti nende nn poliitilist usaldusväärsust, et vältida spionaaži ja põgenemist Läände. Meeskondadel ei lubatud vennastuda mittesotsialistlike maade meeskondadega.
1980. aastatel oli ettevõtte lennukipark vananemas, Nõukogude lennukid kulutasid palju rohkem kütust kui Lääne omad ja müra tõttu pidid firma lennukid maksma palju suuremaid maandumismakse.
Pärast Saksamaa ühinemist 1991. aastal ettevõtte tegevus lõpetati, viimane lend Berliinist Viini ja tagasi Tu-134 lennukiga toimus 30. aprillil 1991.
Lennukipark.
Pikka aega kasutas Interflug ainult Nõukogude Liidu ja Tšehhoslovakkia päritolu lennukeid.
Valdeko Vende

Valdeko Vende (12. oktoober 1920 – 2. aprill 2009) oli eesti insener ja kodu-uurija. 
Töökäik.
Oli aastatel 1949–1960 Volta tehases elektriinsener, laborijuhataja, peakonstruktor ja peainsener; aastatel 1960–1992 Tallinna Elektrotehnika Instituudi konstrueerimisosakonna juhataja.
Uurimisvaldkonnad.
Ta uuris peamiselt Tallinna ajalugu, sealhulgas arhitektuuri, seltside, kinode, fotograafia ja liikluse ajalugu.
Tal oli ulatuslik vanade postkaartide kogu, mida kasutasid ka kutselised ajaloolased.
Valdeko Vende esines raadios ja televisioonis muu hulgas rubriikidega "Vana postkaart" ja "Väljavõtted ajalehtedest 100 aastat tagasi" saates "Meelejahutaja".
Isiklikku.
Ta oli kunstiajaloolase Ella Vende ja sõjaväelase Jakob Vende poeg. Tema poolvend isa teisest abielust oli tõlkija Kullo Vende. 
Viimased viis eluaastat oli ta pime.
Stiklestadi lahing

Stiklestadi lahing (norra "Stiklarstaðir") toimus 29. juulil 1030 Stiklestadis (tänapäeva Verstadi vallas). See on Norra ajaloo üks kuulsamaid lahinguid, kuna selles lahingus sai surma Norra kuningas Olav II. Aasta ja viie päeva pärast kuulutati ta pühakuks. 
Lahing toimus ristiusu vastu võtnud Olav II Haraldssoni vägede ja paganlike vürstide kogutud 7000 talupojast koosnenud maleva vahel. Kuigi Olav II hukkus ja kristlased kaotasid lahingu, kinnistus sellega Norra ristiusustamine. Olav II maeti samasse, kuid tema põrm kaevati kolme aasta pärast välja ja leiti, et see oli värske, nagu oleks ta äsja surnud. Ta maeti ümber Nidarosi toomkiriku krüpti. 
19. ja 20. sajandil on lahingut sageli ületähtsustatud, seostades seda ühtse Norra riigi sünniga.
Snorri Sturluson on kirjeldanud seda lahingut "Heimskringlas".
Gustaf Evertsson Horn

Vabahärra Gustaf Evertsson Horn af Marienborg (1614 Autise mõis, Lemu, Soome – 27. veebruar 1666 Stade, Bremen-Verden) oli Rootsi sõjaväelane ja riiginõunik. 
Sündis 1614. aasta Issanda taevaminemise pühal feldmarssal Evert Horni (1585–1615) ja Margareta Fincke (surnud 1647) pojana. 
Teenis välja kapteni 1635, koloneli 1640 ja ratsaväekindrali 1647 auastme. 30. aprillil 1651 tõsteti ta koos onupoja, Kuramaa rügemendi ülema Henrik Henriksson Horniga (1618–1693) Rootsi vabahärraks ja immatrikuleeriti 1652. aastal Rootsi rüütelkonda Horn af Marienborg vabahärrasuguvõsana nr 21. Samal aastal ülendati kindralleitnandiks. 
3. oktoobrist 1653 oli ta riiginõunik ning aastatel 1654–1657 Ingerimaa ja Käkisalmi lääni kindralkuberner. Vene-Rootsi sõja ajal sai 1656. aastal kindraliks ja 1658. aastal riigikahurmeistriks. 31. märtsil 1663 ülendati ta feldmarssaliks ja sai Bremen-Verdeni kindralkuberneriks. 
Ta maeti perekonna koori Turu toomkirikus.
Perekond.
Abiellus 20. augustil 1638. aastal Maria Mörneriga (1619–1643), kes oli Västernorrlandi ja Västerbotteni maavanema Stellan Otto von Mörneri (1580–1645) ja tema esimese naise Maria von der Grünau (1583–1634) tütar. Abielust sündisid:
Teist korda abiellus 1644. aastal Barbara Kurckiga (surnud 1658), kes oli riiginõunik Jöns Knutsson Kurcki (1590–1652) ja tema esimese naise, Fiholmi mõisast pärit Märta Gustafsdotter Oxenstierna (u 1586–1632) tütar. Märta isa Gustaf Gabrielsson Oxenstierna oli Eestimaa asehaldur aastatel 1585–1588.
Kolmas abikaasa oli 19. märtsist 1661 Maria Silfverhielm (surnud 1712), kes oli Arvid Isaksson Silfverhielmi tütar ja pärast Gustaf Horni surma abiellus 1673. aastal Turu õuekohtu presidendi Ernst Johan Creutziga (1619–1684). Abielust sündis:
Eludrooge ego-ordule

"Eludrooge ego-ordule" on Ilmar Laabani palindroomide teemaline raamat.
Raamat ilmus Jaan Malini koostatuna Eesti Keele Sihtasutuse väljaandel aastal 2008 (ISBN 9789985792209).
Stockholmis elav professor Teddy Hultberg kirjutas Ilmar Laabani ja palindroomide kohta: "Ükski teine meie kaasaegseist ei kirjutanud nii palju palindroome ja anagramme kui sürrealist, poeet ja kriitik Ilmar Laaban. Meie laiuskraadidel oli ta palindroomide ja anagrammide kroonimata kuningas."
III üldlaulupidu

III üldlaulupidu toimus 23.–25. juunil (vkj. 11.–13. juunil) 1880 Tallinnas. Laulupeo üldjuhid olid Johannes Kappel ja pasunakoore juhatanud David Otto Wirkhaus. Ametlikult palus peo korraldanud Lootuse selts luba Aleksander II 25. valitsemisaasta tähistamiseks.
Carl Robert Jakobson ja tema mõttekaaslased heitsid kahele esimesele üldlaulupeole ette liigset saksa- ja kirikumeelsust. Kurdeti, et Tartusse jõuab liiga vähe koore ja ka kuulajad on vaid ühest piirkonnast. Johann Voldemar Jannseni väimees Heinrich Rosenthal hakkas Tallinnas koostama oma peotoimkonda, jäädes ise asepresidendiks. Presidendiks kutsuti arstiteadlane Carl von Wistinghausen. 
Peotoimkonda kuulusid veel kirjatoimetaja A. Einvald, kirikuõpetaja Woldemar Grohmann, endine maakohtusekretär Ed. Koch, kooliõpetaja H. Stein, Tallinna linnavolinik Thomas Jakobson, kaupmees C. Langebraun, kaupmees Andreas Brommig, Tallinna Jaani kiriku köster Assmuth, sadulsepp O. Moorfeldt, ametnik Paul Wender, kaupmees H. Schiffer ja kingsepp Treumann.
Peol osalesid meeskoorid ja puhkpilliorkestrid. Kokku osales 48 esinejate rühma 782 tegelasega.
Peoplats asus Kadrioru läheduses Lutheri heinamaal, mida praegu tähistab Köleri tänava lõpus asuv laulupeo mälestuskivi. Teisel päeval oli peol hinnanguliselt 10 000 pealtvaatajat.
III üldlaulupeo kava.
1. päev:
Väägvere orkester lauljate kaasalaulmisega
Meeskoor
"Jakob Hurda pidukõne"
Meeskoor
Orkester
"R. Kallase pidukõne"
Meeskoor
Meeskoor ja orkester
2. päev:
Üksikkooride esinemine
Ühendkoor
Viited.
5. http://sa.laulupidu.ee/ajalugu/iii-laulupidu/
Saha kabel

Saha kabel asub Harju maakonnas Jõelähtme vallas Saha külas. Kirikliku pärimuse alusel püstitati siiani püsiv kivikabel samal ajal kui Pirita klooster ja Kanuti gildi maja Tallinnas. Kabelikoht on märgitud ka Taani hindamisraamatus 1241. 
Pärimuse järgi püstitati kabel taanlase Nicol Tuwe poolt merehädast pääsemise eest seal varem asunud tamme asemele. 
Kabeli kaitsepühak on Püha Nikolaus.
Kabel on ristkülikukujulise põhiplaaniga, kahevõlvikuline paekivist hoone, millel puudub kooriruum. Saha kabelit on peetud ka Pirita kloostri miniatuurvariandiks. Sellele annavad aluse sarnased tugipiilarid, teravkaarsed ehisraamistusega aknad ja läänes asuv suur raidportaal kõrge viilkatuse all. Pirita kloostrile osutab ka loodenurgas taastatud keerdtrepitorn, mis Pirita kloostris paiknes hoone kagunurgas. Samuti vihjavad Pirita kloostri eeskujudele Saha kabeli tugipiilarid, mis esinevad kabeli nurkades ristpaarikutena (mitte diagonaalse üksikpiilarina nagu hilisgootikas tavaliselt), olles Eesti 15. sajandi arhitektuuri haruldane ilming. Pirita eeskujule näib osutavat osaliselt restaureeritud altarilaudki, mis proportsioonidelt ning kujunduselt ei erine kloostris arvukalt esinenud kõrvalaltaritest.
Saha kabel oli keskajal Harjumaa Jüri kihelkonna Jüri kiriku hooldusel, 17. sajandist kuulus Jõelähtme kihelkonna Jõelähtme kiriku juurde. Kohalikud ei tahtnud seda kabelit eriti kasutada ja käidi rohkem Jõelähtme kirikus jumalateenistustel ja kabeli seisukord halvenes. Pärast Põhjasõda, 1725. aastal, oli kabel juba väga viletsas seisus. 1736. aastal olevat kabelit seest kohendatud ja altarit parandatud. Kabeli restaureerimistöid tehti 1960. aastatel.
Saha kabelit omab ja haldab Jõelähtme vallavalitsus. Kabeli uksed on pidevalt avatud, ürituste korraldamisel palutakse tegevus kooskõlastada pöördudes kirjalikult vallavalitsuse poole.
Norra linnade loend

Norra linnade loend loetleb Norra linnad 2009. aasta seisuga.
Norra keeles on linn kui nimetus "by". Linnad olid vanasti jaotatud "kjøpstad'"ideks (turulinn) ja "ladested"'ideks (väike sadam), igal linnal olid omad eriõigused. Linnade erilised kauplemisõigused tühistati 1857 ja linnade klassifikatsioon tühistati 1952 ja asendati tavalise klassifikatsiooni "by"'ga.
1. jaanuarist 1965 individuaalsete linna pealt pandi rõhk vastutava maakonna peale.
Aastatel 1960–1965 liideti palju Norra maakondi.
Alates aastast 1997 peab vallas olema vähemalt 5000 elanikku, et seda linnaks lugeda.
Oslo, asutatud aastal 1000, on Norra pealinn ja samas ka Norra suurim linn.
Norras on 96 linna ja 1 mägilinn ("bergstad" Røros). Enne 1996. aasta seadusega tehtud muudatust oli Norras 47 linna.
IV üldlaulupidu

IV üldlaulupidu toimus 27.–29. juunil (vkj 15.–17. juunil) 1891 Tartus. Pidustuse korraldas Eesti Kirjameeste Selts eesotsas Johann Köleriga. Liivimaa kubernerile esitatud palvekirjas märgiti peo põhjenduseks Aleksander III kümnenda valitsemisaasta tähistamine.
Peo üldjuhid olid sega- ja ühendkoore juhatanud Karl August Hermann, meeskoore juhatanud Robert Julius Erlemann, oma laule juhatanud Aleksander Läte, pasunakoore juhatanud David Otto Wirkhaus ja keelpilliorkestreid juhatanud Joosep Heinrich Wirkhaus.
Peol osales 170 esinejate rühma enam kui 2700 tegelasega, kellest umbes 1400 olid segakoorilauljad ja 1400 meeskoorilauljad, puhkpillimängijaid oli 400. Kuulajaid oli hinnanguliselt 15 000. See oli ka esimene pidu, kus esinejate seas oli naisi.
Esimest korda oli laulupeo tarbeks ehitatud kõlakoda. Pidu toimus Kirjameeste Seltsi aias.
Kava.
Vaimulikud laulud
Ilmalikud laulud
Verdens Gang

Verdens Gang (tõlkes umbes 'maailma kulg'), üldiselt tuntud VG nime all, on Norra suurim ajaleht. Ajalehe keskmine päevatiraaž 2008. aastal oli 284 414 eksemplari. 
See ilmub tabloidformaadis päevalehena. Peatoimetaja on Torry Pedersen, eelmine peatoimetaja oli Bernt Olufsen. VG Nett on Norra populaarseim veebileht, mida külastab päevas 2,5–3 miljonit inimest (kevad 2008).
Ajalehe asutasid 1945. aastal vastupanuliikumises osalejad vahetult pärast Norra vabastamist Saksa okupatsioonist Teises maailmasõjas. Selle esimene peatoimetaja oli Christian A. R. Christensen. Esimene number ilmus 23. juunil 1945..
Norra ajalehtede loend

 
Norra ajalehtede loend hõlmab nii Norras ilmuvaid üleriigilisi, erakondlikke kui ka kohalikke ajalehti.
Turu suurus.
2007. aasta seisuga ilmus Norras 254 ajalehte, neist 26 tasuta lehed .
Ajalehed.
Järgnevalt on loetletud valik Norra ajalehti, neist kümme suurimat on esile tõstetud paksus kirjas. Sulgudes on antud keskmine päevatiraaž 2003. aastal ja lehe koht selle alusel koostatud pingereas.
Fædrelandsvennen

Fædrelandsvennen ('isamaa sõber') on regionaalne ajaleht, mis ilmub alates 1875. aastast Norras Kristiansandis. Ajaleht on levinud riigi kaguosas Agderi maakonnas, eriti piirkonnas Mandali ja Lillesandi vahel.
Ajaleht kuulub kontserni Media Norge ASA, kuhu kuuluvad veel ajalehed Aftenposten, Stavanger Aftenblad ja Bergens Tidende.
Fædrelandsvennenis on 235 töötajat ja paberlehte loeb iga päev umbes 116 000 inimest.
Peatoimetaja on Eivind Ljøstad.
Aleksandr Levitš

Aleksandr Petrovitš Levitš (vene "Александр Петрович Левич"; 17. juuli 1945 – 28. märts 2016) oli vene bioloogiateoreetik ja temporoloog.
Ta töötas Moskva Riikliku Ülikooli üldökoloogia ja hiljem biofüüsika kateedris. Ta on avaldanud uurimusi teoreetilise bioloogia, matemaatilise bioloogia ja veeökosüsteemide ökoloogia alal.
Ta juhatas alates 1984. aastast interdistsiplinaarset aja uurimise (temporoloogia) seminari Moskva Riiklikus Ülikoolis.
Aftenposten

Aftenposten on Norras Oslos ilmuv norrakeelne üleriigilise leviga päevaleht, mis on trükiarvult Norra teine ajaleht Verdens Gangi järel ning suurima tellijate arvuga ajaleht. Ajaleht ise nimetab end sõltumatuks konservatiivseks ajaleheks.
Ajaleht ilmub alates 1885. aastast kaks korda päevas. Hommikuväljaanne on üleriigiline, kuid õhtul ilmuv Aftenposten Aften on Oslo kohalik ajaleht. Hommikuväljaanne ilmub kõigil nädalapäevadel. Alates 2009. aastast ilmub õhtune väljaanne kolm korda nädalas. 
Hommikuväljaande trükiarv oli 2007. aastal 250 179. Õhtuse väljaande trükiarv on pisut üle poole hommikuse omast (aastal 2003 olid trükiarvud vastavalt 256 639 ja 155 366, aastal 2008 vastavalt 247 556 ja 124 807). 
Õhtune väljaanne läks tabloidformaadile üle 1997., hommikune 2005. (osaliselt 2003.) aastal. 
Algul oli ajaleht poliitiliselt sõltumatu, kuid asutaja poja Amandus Theodor Schibstedi juhtimisel võttis ta konservatiivse suuna. Ta on olnud lähedal paremerakonnale Høyre. 1930. ja 1940. aastatel oli fašismimeelne. Aftenpostenis ilmus mais 1945 Knut Hamsuni kurikuulus järelheüüe Adolf Hitlerile. Viimastel aastatel on ajaleht nihkunud veidi vasakule ja on kriitiline Ameerika Ühendriikide ja Iisraeli suhtes.
Aastatel 1926–1993 oli Aftenpostenil eraldi toimetusega nädalalisa A-magasinet, mis alustas taas ilmumist 2005. Aastatel 1890–1989 anti välja kolm korda nädalas ilmuvat maaväljaannet Ukens Nytt. 
Aastast 1990 ilmub pühapäevaväljaanne, aastast 1995 veebiväljaanne. 
Ajaleht kuulub Schibstedile ning seda annab välja Aftenposten A/S. 
2020. aastast on ajalehe peatoimetaja Trine Eilertsen.
Aftenpostenil on väliskorrespondendid Berliinis, Londonis, Stockholmis, Moskvas ja Washingtonis.
Ajalugu.
Ajalehe asutas Christian Schibsted ja see ilmub alates 14. maist 1860. Ajalehe on pärinud asutaja järeltulijad. 
Algul oli ajalehe nimi Christiania Adresseblad. 1. jaanuarist 1861 ilmub praeguse nime all. 
Algul oli tegu apoliitilise uudiste- ja kuulutustelehega. 1880. aastatel kujunes ajalehest modernne konservatiivse suunitlusega päevaleht. 
Aftenposteni võidukäigule pani aluse toimetaja 
Amandus Theodor Schibsted, kes muu hulgas kirjutas reportaaže. Väljaandest sai juhtiv kuulutusteleht, mis andis talle kindla majandusliku põhja. 
Ajaleht kasvas ka sõdadevahelisel perioodil ja pärast Teist maailmasõda ning jätkas ilmumist ka Saksa okupatsiooni ajal. 
1920.–1980. aastateni oli see Norra suurim päevaleht, seejärel jäi ta trükiarvult alla tabloidlehele Verdens Gang. Viimane läks 1966 samuti üle Schibstedile, ja need ajalehed teevad koostööd, eriti trükitehnika alal. Aastal 1976 läksid mõlemad üle ofsettrükile. Võeti kasutusele fotoladumine, lasertehnika ja raadioside Akersgatal töötavate ladujate ja Linderudis oleva trükikoja vahel. 1999. aastast trükitakse ajalehte Nydalenis. 
2003. aastal kolis ajaleht Akersgatalt, kus oldi töötatud 127 aastat, ümberehitatud Postgirobyggeti kaheksandale korrusele. 
2008. aastal moodustasid ajalehtede Aftenposten, Bergens Tidende, Fædrelandsvennen ja Stavanger Aftenblad ühise seltsi Media Norge, millest 50,1% kuulub Schibstedile.
Askimi vald

Askimi vald oli vald Norras Østfoldi maakonnas. Valla keskus oli Askim.
Askimi vald loodi 1. jaanuaril 1838.
Askimi vald oli Indre Østfoldi piirkonnas elanike arvult suurim, vallas elas 14 703 inimest (2009).
Norra pikim jõgi Glåma moodustas Askimi valla piiri Spydebergi vallaga põhjas ja läänes ning Skiptveti vallaga lõunas. Loodes piirnes Askimi vald Trøgstadi vallaga ning kagus Eidsbergi vallaga.
Askimi valla alal toodetakse palju elektrienergiat, rajatud on kolm hüdroelektrijaama. Ülemjooksust alamjooksu suunas on kolm paisu: Solbergfossi, Kykkelsrudi ja Vamma lähedal. Kykkelsrudi juures asub ka niklikaevandus.
2020. aastal liideti Askimi vald Indre Østfoldi vallaga.
Üldinfo.
Nimi.
Askimi vald on saanud nime vana Askimi talu (muinaspõhja: "Askheimr") järgi, kuna sinna rajati paikkonna esimene kirik. Talunime esimene osa "askr" tähendab saart kui puuliiki ja lõpp "heimr" tähendab kodu või talu.
Vapp.
Askimi valla vapp kinnitati 1. novembril 1963. Vapp sümboliseerib kolme vallas asuvat suurt juga: Solbergfossi, Kykkelsrudfossi ja Vammafossi.
Sõpruslinnad.
Askimi vallal olid järgmised sõpruslinnad:
Stalag 351

Stalag 351 on sõjavangide laager, mis rajati Saksa okupatsiooni ajal 1941. aastal Valgasse Priimetsa praeguse tööstuskvartali alale. 
Hukkunud on maetud ühishauda Valga Priimetsa kalmistul. Nende mälestuseks on kalmistule püstitatud Anton Starkopfi mälestusmonument "Lein", mis tunnistati 1997 kultuurimälestiseks.
Juhan Labidas

Juhan Labidas (25. veebruar 1897 Vana-Vändra vald, Pärnumaa – 21. juuni 1977 Long Island, USA) oli Eesti sõjaväelane (kolonelleitnant, 1939).
Norra ajakirjade loend

Järgnev on Norra ajakirjade loend, lähtudes Norra Meedia ja Äri Assotsiatsioonist. Nimekirjas on top 20 ajakirja aastal 2007.
Haakon VII riigivisiitide loend

Haakon VII riigivisiitide loendis on toodud kronoloogilises järjestuses kuninga ametlikud visiidid välisriikidesse.
Nigul Ermaste

Nigul Ermaste (kuni 1935. aastani Nikolai Ernmann; 21. mai 1895 Tallinn – 10. märts 1981 Fort Lauderdale, Florida, USA) oli Eesti sõjaväelane (kolonel).
Harald Gille

Harald Gille (vanapõhja Haraldr gilli või Haraldr gillikristr, ka Harald Magnusson või Harald IV; suri 14. detsembril 1136 Bergenis) oli Norra kuningas aastail 1130–1136. Tema lisanimi Gille tuleneb ilmselt iirikeelsest väljendist "Gilla Crist" ehk Kristuse teener.
Harald Gille sündis Iirimaal ja 1127. aasta paiku suundus ta Norrasse, kus väitis end olevat endise kuninga Magnus Paljasjala poeg, ning seega valitseva kuninga Sigurd Magnussoni poolvend. Harald läbis edukalt tuleproovi ning Sigurd aktsepteeris teda oma vennana, tingimusel, et ta ei ürita võimu haarata Sigurdi või tema poja Magnuse eluajal.
Harald elas heas läbisaamis kuningaga ning pidas kuni tema surmani 1130. aastal ka oma lubadust. Seejärel puhkes sõda tema ja Magnuse toetajate vahel. Vaenutegevus kestis 1135. aastani mil Magnus ühes lahingus vangi langes. Ta torgati pimedaks, kastreeriti ja heideti vangi.
Harald valitses Norrat 1136. aastani, mil teine väidetav Magnus Paljasjala vallaspoeg, Sigurd Slembedjakn, ta mõrvas.
Perekond.
Harald oli abielus Rootsi kuninga Inge Stenkilssoni pojatütre Ingrid Ragnvaldsdottiriga. Abielust sündis poeg Inge Haraldsson, kellest sai hilisem Norra kuningas.
Haraldi oli teiste naistega veel kolm poega, kellest kõigist said Norra kuningad:
Välislingid.
Harald Gille perekond ja sugupuu (inglise k.)
Stavangeri toomkirik

Stavangeri toomkirik (ka "Stavangeri katedraal") on kirik Norras Stavangeris. Stavangeri toomkirik on Stavangeri piiskopkonna peakirik.
Ajalugu.
Stavangeri kirikut hakati rajama 12. sajandi alguses, see valmis Winchesterist pärit piiskop Reinaldi juhtimisel millalgi aastatel 1125–1135. 1125. aastal nimetas kuningas Sigurd Magnusson Stavangerist piiskopkonna keskuseks. Valminud kirik pühitseti pühale kolmainsusele ja pühale Swithunile.
1272. aastal laastas Stavangeri suur tulekahju, ning ka toomkirik sai raskelt kahjustada. Piiskop Arne eestvõttel taastati kirik gooti stiilis.
1682. aastal otsustas kuningas Christian V piiskopkonnakeskuse Stavangerist Kristiansandi viia. Piiskopkond taastati Haakon VII poolt alles 1925. aastal, Stavangeri asutamise 800. aastapäeval.
1860. aasta renoveerimistööde käigus muutus kiriku välimus tugevalt. Kiviseinad krohviti ning kirik kaotas oma keskaegse väljanägemise. Stavangeri toomkirikut restaureeriti uuesti Gerhard Fischeri juhtimisel aastail 1939–1964, siis eemaldati ka mitmed 19. sajandil tehtud muudatused.
Viimased suuremad taastamistööd toimusid kirikus 1999. aastal.
Alberto Fujimori

Alberto Kenya Fujimori Inomoto (26. juuli 1938 – 11. september 2024 Lima) oli jaapani päritolu Peruu poliitik, Peruu president aastail 1990–2000.
Fujimori saavutas oma populaarsuse terrorirühmituse Särav Tee alistamisega. Samuti sai ta üle majanduskaosest ja vabastas kümned pantvangid, kelle oli Lima Jaapani saatkonnas võtnud indiaanlaste sissirühmitus Túpac Amaru.
Terrorirühmitus Särav Tee, mida juhtis maoistliku filosoofia professor Abimael Guzmán, oli tõenäoliselt Ladina-Ameerika ajaloo kõige jõhkram. Andides asuvate linnade väljakutel võeti inimestel matšeetedega päid maha, korraldati pealinnas pommiplahvatusi ja tapeti ajakirjanikke.
Kuid korruptsiooniskandaal, millega oli seotud Fujimori luureülem Vladimiro Montesinos, kukutas Fujimori valitsuse 2000. aastal. Fujimori põgenes Jaapanisse, mis on tema vanemate sünnimaa. Hiljem arreteeriti ta Tšiilis ja anti välja Peruule.
2009. aasta 7. juulil mõistis kolmest kohtunikust koosnev kolleegium Fujimori süüdi käsu andmises sõjaväelastest koosnevale surmakomandole, mis tappis aastatel 1990–2000 25 inimest. Alberto Fujimori mõisteti süüdi inimõiguste rikkumise eest ja talle määrati 25-aastane vanglakaristus. 
See on esimene kord, kui Ladina-Ameerika riigipea on selliste kuritegude eest omal maal süüdi mõistetud. Fujimori võitles tol ajal kommunistidest geriljade vastu. 20 aastat kestnud konflikti käigus hukkus Peruus 70 000 inimest.
Ka tema tütar Keiko Fujimori on poliitik.