tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Christian Gottlieb Mayer

Christian Gottlieb Mayer (16. august 1770 (ukj) Saksamaa – 23. oktoober 1848 Tallinn) oli Eestimaa vaimulik.
1809. aastal kutsuti ta Oleviste koguduse ülempastoriks. Ta oli Tallinna superintendent ja Tallinna konsistooriumi assessor. 
Ta kuulus ühte Tallinna vabamüürlaste looži.
Daniel Vick

Daniel Vick (perekonnanime kirjutatud ka Fick, Wick; umbes 1670 Rootsi – 25. mai 1710 Pärnu) oli Eestimaa vaimulik.
Ta oli Eestimaal sõjaväe välipastor. Aastal 1700 või 1701 sai ta Haapsalu diakoniks..
Herman Marsow

Hermann Marsow (umbes 1485 Riia – 1555 Tartu) oli Liivimaa ja Eestimaa vaimulik.
Ta oli Riiast pärit saksa nooruk, kes reisis Liivimaalt Wittenbergi professor Martin Lutheri ning tema mõttekaaslase Philipp Melanchthoni õpetusi kuulama. Herman Marsow oli üks esimesi Lutheri õpilasi ja reformatsiooni algatajaid Liivimaal. Ta jutlustas evangeeliumi usku 1524. aastal Tartus, siirdus 1525. aastal jutlustajaks Tallinna ning hiljem tagasi Tartusse. Lisaks oli Marsow üks Tallinna esimese evangeelse kirikukorralduse autoritest.
1524. aasta varasuvest hakkas ta Tartus evangeeliumi-usku (see tähendab luteri usku) jutlustama. Tema enda väitel oli ta esimene otsene Lutheri õpilane Liivimaal. 
1525. aastal sai ta Tallinna Oleviste koguduse esimeseks pastoriks. 
Koos pastorite Johann Lange ja Zacharias Hassega koostas ta Tallinna esimese evangeelse kirikukorralduse.
Marsow huvitus ja õpetas alkeemiat, nagu nähtub 16. sajandi käsikirjast. Marsowiga seob käsikirja tiitellehe pöördel seisev ladinakeelne pühendus: "1. novembril meie Issanda ja Päästja Kristuse 1553. aastal tegi mind meie sõpruse tõttu selle varjatud filosoofia saladuse osaliseks auväärne ja jumalakartlik isand, Tartu kiriku superintendent Hermann Marsow, alkeemiakunsti ülim soosija, kes suri vagas mälestuses 1556. aastal." 
Kuna reformaatorist Lutheri õpetus oli üsna alkeemiakauge ja saksa õukondadas siiski alkeemiaga tegelenud olid peaasjalikult kalvinistid, siis on põhjust kahtlustada, et ka Marsow võis kalvinist olla.
Reinhold Grist

Reinhold Grist (perekonnanime kirjutatud ka Gryst, Grest, Geist; umbes 1480 Tallinn – 26. veebruar 1551 Tallinn) oli Tallinna piiskopkonna vaimulik.
Reinhold Grist oli päri Tallinnast, tema isa Johann oli suurkaupmees ja raehärra. Reinhold immatrikuleeriti Rostocki ülikooli aastal 1500. 1512. aastal tegutseb ta aga taas Tallinnas katoliku vaimulikuna Oleviste kirikus. Reformatsioonisündmuste käigus tõrjuti Grist 1524. aastast kirikuelust kõrvale, kuid alates 1531. aastast maksti talle Tallinna Oleviste kihelkonna ühislaekast väikest tasu. Oletatud on, et ta pigem kaldus vana katoliku usu poole, kuid selgeid märke tema konfessionaalsetest eelistustest ei ole. 
Gristi tähtsus Tallinna ajaloos seisneb selles, et ta pärandas oma küllaltki suure raamatukogu Oleviste kirikule, millest sai alguse Tallinna Linnaraamatukogu. Gristi raamatupärandi säilinud nimestikus on 137 kirjet. Tänapäeval on Tallinna Ülikooli Akadeemilise Raamatukogu Baltika-osakonnas omanikumärkide järgi identifitseeritavad 39 kunagi Gristile kuulunud köidet..
Karl Nikolai Gustav Bruno von Stackelberg

Karl Nikolai Gustav Bruno von Stackelberg (26. detsember 1832 Kašina, Pihkva kubermang – 5. veebruar 1902 Tallinn) oli baltisaksa päritolu Eestimaa vaimulik.
Tema isa oli Venemaa keisririigi sõjaväelane ja Pihkva kubermangu kreisiaadlimarssal, parun Johan Reinhold von Stackelberg.
Aastatel 1844–1847 õppis ta Võru Krümmeri erakoolis, 1850–1851 õppis Tartu Keiserlikus Ülikoolis õigusteadust ja 1851–1854 teoloogiat.
Aastatel 1867−1871 Tallinna Oleviste kiriku pastor ja 1867–1871 oli ta Eestimaa pastorvikaar Tallinna toomkiriku juures. 
1867. aastal asutas ta Tallinnas Diakonisside Asutise ja oli aastatel 1871–1875 oli selle pastor. Ta oli Tallinnas vaeslasteasutuse ja kahe vaeslastekooli valitsemisnõukogu eestseisja. Ta oli Eestimaa Piibliseltsi sekretär.
Heinrich Lapicida

Heinrich Lapicida (perekonnanimi allikates ka Latomus, Steinmetz, Platenschlager; umbes 1527 Rostock, Saksamaa – surnud pärast 1593) oli Eestimaal teeninud vaimulik.
1554. aastal ordineeriti ta Märjamaa koguduse pastoriks. 1560. aastal sai ta Wismari St. Marienkirche koguduse kaplaniks Saksamaal.
Paulus Andreas Lempelius

Paul(us) Andreas Lempelius (liignimena allikates ka Scraderus, Schröder; u 1592 Lempäälä, Soome – 29. september 1665 Reigi, Reigi kihelkond Hiiumaa, Eesti) oli Eestimaal tegutsenud vaimulik.
Paul Lempelius (ka Paul Lempelius, Paulus Andreæ) õppis Turu Akadeemias (1642).
Aastatel 1622–1624 oli ta Tallinna toomkooli õpetaja ning 1624–1625 rektor. 1627. aastal ordineeriti ta Reigi pastoriks. Reigis töötas ta surmani.
Mälestuse jäädvustamine.
Lempeliuse perekonna tragöödiast räägib Aino Kallase romaan "Reigi õpetaja". Paulus Andreas ning tema abikaasa Catharina Wycken on selle romaani peategelased. Romaani põhjal on valminud ka Eduard Tubina ooper "Reigi õpetaja" ja Eesti film "Reigi õpetaja".
Laurentius Rosander

Laurentius (Lars) Rosander (perekonnanimi allikates ka Silander või Flind; surnud pärast 1679) oli Eesti vaimulik.
1675. aastal oli ta Tartus soome koguduse pastor (nimega Lars Flind). Aastast 1679 oli ta soome rügemendi pastor Riias.
Martin Severini Winter

Martin Severin(i) Winter (eesnimena kasutatud ka "Söffring"; surnud 14. märtsil 1586 Viiburis) oli Eestimaal tegutsenud vaimulik.
Tema isa oli Viiburi kodanik ja raehärra Severin Winter. 
1574. aastal sai Martin Tallinna toomkiriku rootsi koguduse pastoriks. 1582. aastal määras kuningas ta Viiburi kirikhärraks ja andis talle maja Toompeal.
Jelena Ahtjorskaja

Jelena Ahtjorskaja (ka kujul Yelena Akhtiorskaya; sündinud 1985 Odessas) on Ukrainas sündinud juudi päritolu Ameerika Ühendriikide kirjanik.
Ta sündis 1985. aastal Odessas, kuid emigreerus 7-aastaselt USA-sse. Ta kasvas üles Brooklynis (täpsemalt Brooklyni lõunaosas Brighton Beachis). Ta on omandanud magistrikraadi kaunite kunstide alal Columbia ülikoolis. Ta kirjutab inglise keeles. Ta elab New Yorgis.
Tema teostest on eesti keelde tõlgitud "Paanika kohvris" (ilmunud 2015. aastal sarjas "Punane raamat", tõlkija Ehte Puhang; originaali tiitel: Yelena Akhtiorskaya "Panic in a Suitcase", 2014).
Shredder

Shredder ("Oroku Saki", vahel tõlgitud ka kui "Purusti" või "Purustaja") on peamine antagonist teismeliste ninja kilpkonnade koomiksites ja teistes samasse frantsiisi kuuluvates teostes. Shredderi pärisnimi on Oroku Saki ja ta oli kunagi Hamato Yoshi (hiljem tuntud kui Splinter, kilpkonnade sensei) lähedane sõber, kelle Saki hiljem kadedusest oskuste pärast reetis. Ta on ka Jalaklanni liider ja ninja kilpkonnade vihavaenlane.
Maarja medal

Tallinna Toomkoguduse Maarja medal on Tallinna Toomkoguduse alates 2000. aastast igal aastal välja antav autasu (medal).
Maarja medali auhinna juhendi järgi antakse autasu isikule,
Kaj Bärlund

Kaj-Ole Johannes Bärlund (sündinud 9. novembril 1945 Porvoos) on Soome poliitik, sotsiaaldemokraatliku partei liige.
Ta oli aastatel 1979–1991 Eduskunna liige. 30. aprillist 1987 kuni 26. aprillini 1991 oli ta Harri Holkeri valitsuses keskkonnaminister. 
Aastatel 1991–2000 oli ta Soome keskkonnakeskuse juhataja.
Isiklikku.
Kaj Bärlund on abielus ja tal on kaks last.
Nõmme vennastekoguduse palvela

Nõmme vennastekoguduse palvela (rahvapäraselt ka Harku tänava palvemaja) on Tallinnas Harku tänaval 48 asuv Eesti Evangeelsele Vennastekogudusele (EEVK) kuuluv palvela. Hoone ehitati aastatel 1927–1931.
Eesti Evangeelne Vennastekogudus

Eesti Evangeelne Vennastekogudus (lühend EEVK) on Eesti vennastekogudusliikumist ehk hernhuutlust korraldav ja juhtiv organisatsioon. EEVK keskus asub Tallinnas aadressil Endla 68.
EEVK kutsub igal aastal kokku sinodi, kus valitakse viieks aastaks eestseisus ja peavanem.
1993. aastast annab EEVK välja "Vaimulikke loosungeid".
EEVK palvemajad.
Mõned vennastekogudused on tagasi saanud oma ajaloolise hoone ja on seal taas tegevust alustanud:
Harri Holkeri valitsus

Harri Holkeri valitsus oli Soome 64. valitsus.
Valitsus astus ametisse pärast 16. märtsil 1987 toimunud parlamendivalimisi ning tegutses 30. aprillist 1987 kuni 26. aprillini 1991, mil astus ametisse Esko Aho valitsus.
Valitsuse moodustasid Rahvuslik Koonderakond, Soome Sotsiaaldemokraatlik Partei, Rootsi Rahvapartei ja Soome Maapartei. Soome Maapartei astus valitsusest tagasi 28. augustil 1990.
Al-Kindî

Al-Kindî on klassikalist ilmalikku ja sakraalset araabia muusikat esitav ansambel Süürias Aleppos, mille asutas prantsuse päritolu kanuunimängija Julien Jalal Eddine Weiss 1983. aastal. Enamik Al-Kindî muusikutest on Süüria, Iraagi ja Türgi päritolu. Ansambel on saavutanud erilise kuulsuse sufimuusika esitamisega.
Al-Kindî on koosseisu poolest traditsiooniline idamaine ansambel ("takht sharqi"), sellesse kuuluvad järgmised instrumendid: kanuun, uud, nai (pillirooflööt) ja riq (tamburiin). Ansambli esinemistele on kaasatud üks või kaks kutselist lauljat.
Eestis esines Al-Kindî koos Damaskuse Suure Mošee laulja šeik Hamza Shakkûriga 6. veebruaril 2001 Estonia kontserdisaalis ja 8. veebruaril 2001 Vanemuise kontserdimajas.
Johannes Petri Walwich-Gestricius

Johannes Petri Walwich-Gestricius (umbes 1560 Rootsi – suri enne 1638 Narva) oli Eestimaa vaimulik.
Ta oli arvatavasti kõige kauem (umbes 50 aastat) ametis olnud Narva rootsi-soome koguduse pastor. Ta oli ametis arvatavasti aastatel 1584–1638.
Puhtu mõis

Puhtu mõis oli Virtsu mõisa karjamõis Hanila kihelkonnas Läänemaal Puhtulaiul. Nüüdisajal jääb mõis Pärnu maakonda Lääneranna valda.
Ajalugu.
Mõis oli pikka aega seotud Virtsu mõisaga. Anna Christina von Rosen (sündinud Helwig), suur muusade austaja, püstitas 1813. aastal mälestussamba saksa suurele luuletajale-kirjanikule Fr. Schillerile. Sõdade ajal purustatud mälestusmärk restaureeriti 1958. aastal; selle originaal viidi Haapsalu muuseumi ette, Puhtusse paigutati aga mälestusmärgi koopia.
Puhtu viimaseks omanikuks oli loodusteadlane ja tuntud filosoof Hermann von Keyserling. Poolsaare põhjaosas on 1850. aastail ehitatud nn "krahvimaja", kus 1930. aastail elas krahvisoost Alexander Keyserlingk oma perega ja tegeles ka Virtsus nutriakasvatusega. Aastast 1939 elas perega Posenis. 
Mõisaansamblist on kultuurimälestiseks tunnistatud Puhtu mõisa peahoone ja mõisa tall-tõllakuur, samuti Puhtu mõisa pargis olevad mitmed mälestussambad. 
Kunagise mõisa territooriumil asub Puhtu bioloogiajaam ning Lääneranna vallas Pivarootsi, Rame ja Hanila külas ning Virtsu alevikus Puhtu-Laelatu looduskaitseala.
Puhtu mõisa park.
Puhtu mõisa pargis asuvad Vasalemma marmorist Friedrich Schilleri monument, dolomiidist Mälestussammas Karl Thure von Helwigile, (1810), dolomiidist Mälestussammas Moritz Engelbrecht von Kursellile, dolomiidist Silindrikujuline sammas, mille peal on olnud suur urn, dolomiidist monument, mis koosneb profileeritud soklist, risttahukast, mille esiküljel eenduv ja nurkadest õiemotiiviga kaunistatud tekstiväli, ülespoole ahenev tahukas ovaalse lindiga kaunistatud tekstiväljaga esikülje allosas, kõrgel soklil asuva profileeritud ala- ja ülaosaga tahukas, millel ovaalne tekstiväli esiküljel, pargis asus monumendi katke (millel reljeefsed käed tahuka ühel küljel ja on hoiule paigutatud siseruumi) ja Mälestussammas W.G.Wrangelile - profileeritud laieneva ala-ja ülaosaga tahukas, sellel asuvast kannelleeritud sambaga ja urniga . Tahuka esiküljel eenduv nelinurkne tekstiväli: Karl Thure von Helwig ANO 1801 ja sambal ovaalne lindiga ääristatud tekstiväli: DEM/ CAPITAIN/ WILHWLM GUSTAV/WRANGEL. 
Puhtu mõis kuulub Eesti Maaülikoolile, olles osa Puhtu bioloogiajaama kompleksist.
Konstantin Savitski

Konstantin Savitski (vene Константин Аполлонович Савицкий; 6. juuni 1844 Taganrog – 13. veebruar 1905 Penza) oli vene maalikunstnik ja pedagoog.
Savitski õppis aastail 1862–1873 Peterburi Kunstide Akadeemias Fjodor Bruni, Aleksei Markovi ja Pavel Tšistjakovi käe all.
Ta oli peredvižnikute ühingu liige aastast 1878 ja Peterburi Kunstiakadeemia liige aastast 1895. 
Aastail 1883–1889 töötas pedagoogina Stieglitzi kunstikoolis.
Aastal 1891 siirdus Moskvasse ja töötas õppejõuna Moskva Maali-, Raid- ja Ehituskunstikoolis aastail 1891–1897.
Aastast 1898 kuni surmani oli Savitski Penza kunstikooli direktor, mis 1955. aastast kannab tema nime.
Harley Quinn

Harley Quinn on üks Batmani koomiksites ja filmides esinevatest negatiivsetest tegelastest.
Ta on Jokkeri abiline ja tüdruksõber. 
Animafilmides on talle hääle andnud põhiliselt Arleen Sorkin.
Pavel Tšistjakov

Pavel Tšistjakov (5. juuli 1832 Tveri oblast – 11. november 1919 Detskoje Selo) oli vene maalikunstnik ja pedagoog.
Tšistjakov õppis aastail 1849–1861 Peterburi Kunstide Akadeemias Pjotr Bassini juhendamisel.
Kükita kivisild

Kükita kivisild on kivisild Järva maakonnas Paide linnas Tarbja külas Pärnu jõel. Sild on tunnistatud riiklikuks kultuurimälestiseks.
Sild on kahe sildeavaga ja tehtud paekivist. Sild on 10 m pikk ja silla otsad laienevad kaarjalt.
Silla ehitas 1914 Purdi mõis. Sild restaureeriti 2001.
Reeli Kõiv

Reeli Kõiv (kuni 1987 Reeli Käsper, sündinud 25. mail 1963 Tartus) on eesti kunstiajaloolane.
Reeli Kõiv on sündinud Tartus arsti ja bibliograafi peres. Lõpetanud 1981. aastal Tartu 7. Keskkooli ajaloo eriklassi ja 1986 Tartu Ülikooli ajaloo ja kunstiajaloo erialal.
Töötanud aastatel 1987–2014 Tartu Kunstimuuseumis teaduri, muuseumipedagoogi ja hariduskeskuse juhatajana, 2014–2015 Leisi Keskkooli direktorina; õpetanud kunstiajalugu Euroülikoolis, Tartu Kunstikoolis, Tartu Lastekunstikoolis ja paaris Tartu gümnaasiumis. 
Uurinud eesti kunsti 20. sajandist kuni kaasajani ning koostanud mitmeid uurimuslikke näitusi Tartu Kunstimuuseumis, avaldanud näitusekatalooge. Tema peateos on Eerik Haameri monograafia (2008), millega kaasnesid ulatuslikud retrospektiivid Tartu Kunstimuuseumis ja Kumus. Tartu Kunstimuuseumis ehitanud üles sealse hariduskeskuse ning kavandanud selle tööd; loonud ja viinud läbi haridusprogramme erinevatele sihtrühmadele, kavandanud sarjadena avalikke üritusi, koostanud haridustrükiseid.
Ta on Eesti Kunstnike Liidu, Eesti Kunstiteadlaste ja Kuraatorite Ühingu liige.
Alates 2019. aastast töötab ta Eesti Kunstiakadeemias, kus on EKA muuseumi juhataja. Ta on rajanud sealse üliõpilastööde kogu, nn metoodilise fondi põhjal Eesti Kunstiakadeemia muuseumi. Koostanud mitmeid EKA muuseumi kogudest inspireeritud näitusi, mitmed neist koos kataloogiga. Näitus ja raamat „Riides ja alasti. 110 aastat figuuriõpet Eesti Kunstiakadeemias“ (2024) oli osa EKA 110 juubeliprogrammist.
Abja-Paluoja postkontor

Abja-Paluoja postkontor on ehitis Viljandi maakonnas Mulgi vallas Abja-Paluojal. Ehitis on tunnistatud riiklikuks kultuurimälestiseks.
Ehitise projekteeris Edgar Johan Kuusik ja see valmis 1929. aastal. Ehitis oli projekteeritud pangahooneks (nimetatud ka Abja pangahooneks), ent 1934. aastast kasutatakse seda postkontorina (postimajana). Ehitis on heimatstiili näide.
Seda on nimetatud ka ainsaks puhast pangamaja tüpoloogiat esindavaks hooneks Eestis kahe maailmasõja vahel.
Nüüdisajal tegutseb hoones Abja Muuseum.
Kõpu apteek

Kõpu apteek on apteek Viljandi maakonnas Põhja-Sakala vallas Kõpu alevikus. Apteegihoone ja selle abihoone on tunnistatud riiklikuks kultuurimälestiseks.
Apteegihoone ehitati 19. sajandi II poolel.
Linnusepiirkond

Linnusepiirkond oli ühe linnuse üliku(te)le kuuluv, tema (nende) ees maksu- või muid kohustusi kandva rahvastikuga maa-ala.
Linnusepiirkonnad Eesti alal muinasajal.
Traditsioonilise arusaama kõrval, mille kohaselt oli Eesti alal kuni 13. sajandi alguseni põhiliseks territoriaalseks üksuseks kihelkond, mis omavahel liitudes moodustasid maakondi, on mõned autorid pakkunud välja linnusepiirkondade olemasolu ja olulise rolli toonases Eesti haldusjaotuses. Eerik Laid on oletanud, et "linnuskond" oli kihelkonna allstruktuur – kihelkonnad koosnesid linnuskondadest. Evald Tõnisson on oletanud, et maakonnad ei tekkinud mitte liitunud kihelkondadest, vaid linnusepiirkondadest (kirjalikes allikates mainitud kui "terra"), mis omakorda moodustusid linnuseid ümbritsevatest külakondadest ("kylegunda", "kiligunda").
Valter Lang on arvanud, et kuna muinasaja liivlaste ja balti hõimude alalt on kindlaid teateid linnusepiirkondade olemasolust, siis nende puudumine Eesti alal on ebatõenäoline. Lisaks näitab tema arvates asjaolu, et muinasaja linnuste ümber olid adramaade suuruse osas ühise nimetaja alusel rühmitatud vakused, et need on loodud kunstlikult linnusevaldaja poolt. Nii ongi Lang seisukohal, et linnuse ülikule või ülikute rühmale kuuluvad vakused, mis täitsid linnuse ees maksu- ja/või mingisugust muud kohustust, moodustasid linnusepiirkonna. Seejuures suur osa külasid, mis asusid linnustest kaugemal, ilmselt nendesse ei kuulunud. Samaaegselt eksisteerisid ka kihelkonnad, mis kohati võisid isegi linnusepiirkonna territooriumiga kattuda, kuid hõlmasid erinevalt sellest kõik asustusüksused ja täitsid erinevat rolli, näiteks võis kohtupidamine ja kultustoimingute läbiviimine käia kihelkondade kaupa. Maakond polnud Langi kohaselt ei kihelkondade ega linnusepiirkondade püsiv liit, vaid lihtsalt looduslikult ja keelelis-kultuuriliselt eristuv ala.
Jussi Adler-Olsen

Carl Valdemar Jussi Henry Adler-Olsen (sündinud 2. augustil 1950 Kopenhaagenis) on taani kirjanik.
Jussi Adler-Olsen on õppinud meditsiini, sotsioloogiat, politoloogiat ja filmikunsti. Ta on olnud tegev kirjastuse juhatajana, oli Taani rahuliikumise koordinaator ja DK Technologies A/S juhatuses.
Looming.
Tema esimene triller "Alfabethuset" ilmus 1997. aastal.
Edu saavutas ta 2007. aastal ilmunud kriminaalromaaniga "Kvinden i buret" (eesti keeles "Naine puuris", Pegasus 2014). See oli Carl Mørcki eriosakonna Q sarja esimene raamat.
Sylvie Joly

Sylvie Joly (18. oktoober 1934 Pariis – 4. september 2015 Pariis) oli prantsuse filminäitleja ja koomik.
Aastal 1978 mängis ta Bertrand Blieri romantilises komöödias "Préparez vos mouchoirs" ("Võtke välja oma rätikud"), mis võitis parima võõrkeelse filmi Oscari.
Boriss Šilkov

Boriss Šilkov (vene Борис Арсеньевич Шилков; 28. juuni 1927 Arhangelsk – 27. juuni 2015 Peterburi) oli vene kiiruisutaja ja treener.
Šilkov võitis 1956. aasta taliolümpiamängudel Cortina d'Ampezzos kuldmedali 5000 meetri distantsil. Kiiruisutamise maailmameistrivõistlustelt võitis ta viis kulda, viis hõbedat ja neli pronksi. Euroopa meistrivõistlustelt võitis ta kolm kulda, ühe hõbeda ja ühe pronksi. Nõukogude Liidu meistriks tuli ta kümnel korral. 
Maailmarekordi uisutas ta 5000 meetri distantsil. Aastal 1955 püstitatud tulemus 7.45,6 püsis maailmarekordina kaheksa aastat, aastani 1963.
Šilkovi isiklikud rekordid distantside kaupa:
Pärast sportlaskarjääri lõppu töötas treenerina. Ta juhendas Nõukogude Liidu olümpiakoondist aastail 1962–1964 ja 1966–1968. Sel ajal kuulus NSV Liidu olümpiakoondisse ka eestlasest olümpiavõitja Ants Antson.
Konrad Naumann

Konrad Naumann (25. november 1928 Leipzig – 25. juuli 1992 Guayaquil, Ecuador) oli Saksa DV partei- ja riigitegelane.
Konrad Naumanni isa oli finantsrevident, ema õmblejanna. 1944. aasta veebruaris mobiliseeriti ta kooliõpilasena lennuväe abiteenistusse. Ta sai ka langevarjuri ettevalmistuse. Vahetult enne Ameerika vägede saabumist ta deserteerus.
1945. aastal astus Konrad Naumann Saksamaa Kommunistlikku Parteisse, mis sotsiaaldemokraatide sundliitmise järel 1946. aastal nimetati ümber Saksamaa Sotsialistlikuks Ühtsusparteiks. Esialgu töötas Naumann põllutöölise ja ehitajana. 1946. aastal asus ta tööle Saksa Vaba Noorsoo Liitu (FDJ), kus oli Leipzigis ja Mecklenburgis juhtivatel kohtadel. Lisaks oli ta aastatel 1949–1951 Mecklenburgi Maapäeva liige. 1951–1952 õppis ta Moskvas Komsomoli Kõrgemas Koolis. 1952–1957 oli Naumann Oderi-äärse Frankfurdi Saksa Vaba Noorsoo Liidu ringkonnajuhatuse esimene sekretär ja Oderi-äärse Frankfurdi Maapäeva liige. 1952–1967 oli ta lisaks veel Saksa Vaba Noorsoo Liidu Kesknõukogu liige, 1957–1967 oli ta Saksa Vaba Noorsoo Liidu Kesknõukogu sekretär.
1963. aasta jaanuarist kuni 1966. aasta augustini oli Konrad Naumann Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee liikmekandidaat ja 1966. aasta septembrist kuni 1985. aasta novembrini Keskkomitee liige. 1964–1971 oli ta Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Berliini piirkonnajuhatuse teine sekretär ja 1971–1985 esimene sekretär. Lisaks kuulus ta aastatel 1967–1986 Berliini Linnavolikokku ja oli Rahvakoja (parlamendi) liige. 1973. aastal sai ta Keskkomitee Poliitbüroo liikmekandidaadiks ja 1976. aastal Poliitbüroo liikmeks. 1984–1985 oli ta Keskkomitee sekretär ja 1984–1986 Saksa DV Riiginõukogu liige. 22. novembril 1985 vabastati ta ametlikult tervislikel põhjustel oma ametitest. Tegelikuks lahtilaskmise põhjuseks oli tema 17. oktoobril 1985 peetud kõne, mis läks vastuollu partei põhiliiniga.
1986. aasta detsembrist kuni 1989. aasta lõpuni töötas Konrad Naumann Potsdamis Riiklikus Arhiividevalitsuses. 1990. aasta algul jäi ta pensionile.
1991. aasta aprillis asus ta koos oma naisega elama Ecuadori, kus ta järgmisel aastal suri.
Hrõstove

Hrõstove on küla Ukrainas Luhanski oblastis Slovjanoserbski rajoonis, umbes 5 km kaugusel Štšastjast idakagus.
Hrõstove asutati 1777. aastal.
Siverskõi Donetsi kaldal asuva küla kõrgus merepinnast on 75 meetrit.
2001. aasta rahvaloenduse andmeil elas asulas 80 inimest, kellest 68,75% märkis emakeeleks ukraina keele ja 31,25% vene keele; keskmine asustustihedus inimest ruutkilomeetri kohta.
Donbassi sõja ajal võtsid valitsusvastased relvajõud asula oma kontrolli alla.
Õu

Õu ehk hoov on vahetult elamu või majandushoonete juurde jääv maa-ala, mis võib olla piiritletud kõrval- või muude hoonete, müüri või taraga.
Bonnie &amp; Clyde

Bonnie &amp; Clyde oli ööklubi Tallinnas Olümpia hotellis.
Ööklubi alustas tegevust 1. jaanuaril 1994.
1. novembrist 2013 tegutseb endistes klubi ruumides Olympic Entertainment Groupi esinduskasiino Olympic Casino Olümpia. Kasiino kolis Olümpia hotelli lammutamisele läinud Reval Park Hotel &amp; Casinost (varasema nimega Kungla hotellist). 2016. aasta mais kolis kasiino endisesse asukohta, uue nimega Hilton Tallinn Parki hotelli.
Marian Szeja

Marian Henryk Szeja (20. august 1941 Siemianowice Śląskie – 25. veebruar 2015 Wałbrzych) oli poola jalgpallur, väravavaht.
Ta kuulus 1972. aasta suveolümpiamängudel Münchenis kuldmedali võitnud Poola jalgpallikoondisse.
Aastail 1973–1974 mängis ta Prantsusmaa jalgpalliklubis FC Metz ja 1974–1980 AJ Auxerre.
Eesti aerjalaliste loend

Eestis vabaltelavate aerjalaliste ("Copepoda") nimestik
Eestist leitud liigid on nimestikus nummerdatud. Küsimärgiga tähistatud liigid on Eestis seni leidmata, kuid nende esinemise tõttu naaberaladel on nende avastamine ka meil tõenäoline.
Magnus Kirt

Magnus Kirt (sündinud 10. aprillil 1990 Tõrvas) on eesti odaviskaja, Eesti rekordi omanik odaviskes.
Ta lõpetas 2009. aastal Tõrva Gümnaasiumi ning on õppinud Tallinna Tehnikaülikoolis ärinduse erialal. 
Karjäär.
2018.
2018. aastal püstitas ta odaviskes kolm Eesti rekordit. Hiliseim neist sündis 13. juulil 2018 IAAF-i Teemantliiga etapil Marokos Rabatis tulemusega 89.75. Varasem Eesti rekord pärines 5. juunist 2018: Soomes Paavo Nurmi mängudel viskas ta 88.73. Sellest eelmine Eesti rekord oli tema enda kaks päeva varem Tartus Gustav Sule mälestusvõistlustel visatud 88.45. Ühtlasi on Kirt vasakukäeliste odaviskajate maailmarekordi omanik.
2018. aasta Euroopa meistrivõistlustel Berliinis võitis ta tulemusega 85.96 pronksmedali.
2019.
2019. aastal on Kirt Eesti rekordit parandanud kahel korral – 20. juunil Tšehhis Ostravas viskas ta esmakordselt üle 90 meetri, võites IAAF World Challenge'i sarja kuuluva võistluse tulemusega 90.34. Kaks päeva hiljem, Soomes Kuortanes toimunud traditsioonilisel odaviskajate mõõduvõtul viis ta Eesti rekordi tulemuseni 90.61. Selle tulemusega läks Kirt maailma hooaja edetabeli liidriks. 29. augustil võitis Kirt Zürichis peetud Teemantliiga finaali, visates viimasel katsel 89.13.
2019. aasta MM-il Dohas sai Kirt kvalifikatsioonist tulemusega 88.36 Vetteri järel teisena edasi. Finaalvõistluse parim vise, teise katse 86.21 tõi Kirdile hõbemedali, võitis Grenada odaviskaja Peters tulemusega 86.89. Kirt sai oma viiendal katsel õlavigastuse, mis vajas operatsiooni.
Isiklikku.
Tema isa oli Eesti kelgutamiskoondise peatreener Peeter Kirt. Ta elukaaslane on Läti seitsmevõistleja Laura Ikauniece. Neil sündis 2024. aasta 19. oktoobril poeg, kelle nimeks sai Lukas-Enzo Kirt.
Smolino järv

Smolino järv (vene keeles "Смолинское") on järv Venemaa Pihkva oblastis Palkino rajoonis. Järv asub merepinnast 60,3 meetri kõrgusel, selle valgala on 25,9 km².
Järve kaldad on madalad, kohati soostunud. Järve idakaldal asub Palkino alev. Smolino järve pindala on 134 hektarit; selles asub kaks saart kogupindalaga 0,5 hektarit. Põhi on savine, litoraalis on põhjaks liiv, saviliiiv või savi.
Järves elab arvukalt kalaliike, valdavad liigid on viidikas ja latikas. Vähem leidub haugi, ahvenat, säinast, kokre, lutsu, roosärge, kiiska, nurgu, teibi, rünti, vingerjat, hinku ja särge.
Liivimaa-Moskva sõja ajal 1502. aasta 13. septembril toimus järve ääres relvakonflikt Wolter von Plettenbergi juhitud mõne tuhande mehelise Liivimaa väe ja tunduvalt suurema venelaste väe vahel, mille esimesed võitsid.
Kristina Kallas

Kristina Kallas (sündinud 29. jaanuaril 1976 Kiviõlis) on Eesti politoloog ja poliitik. Ta oli aastatel 2018–2022 ja on augustist 2024 taas erakonna Eesti 200 esimees. Aprillist 2023 on ta Eesti haridus- ja teadusminister.
Lapsepõlv.
Kristina Kallas sündis eestlasest isa ja venelannast ema lapsena. Ema Ljubov suunati 1970. aastal üleliiduliselt Jaroslavlist tööle Kiviõlli, kus ta lõi eestlasest mehega pere. Kristina lapsepõlvesuved möödusid Jaroslavlis vanaema juures.
Haridus.
Kristina Kallas on lõpetanud 1994. aastal Kiviõli 1. Keskkooli ja 2000. aastal Tartu Ülikooli ajaloo-osakonna lähiajaloo erialal. 2002. aastal sai ta magistrikraadi pärast Ungaris Kesk-Euroopa Ülikooli (CEU) lõpetamist. Aastatel 2004–2016 õppis doktoriõppes Tartu Ülikoolis ja 2016. aastal kaitses poliitikateaduse alal doktoritöö "Revisiting the triadic nexus: An analysis of the ethnopolitical interplay between Estonia, Russia and Estonian Russians" ("Veel kord triaadilisest kolmiksuhtest: Eesti, Venemaa ja eestivenelaste etnopoliitiliste suhete analüüs"), juhendaja Vello Andres Pettai. Tema uurimisvaldkonnad olid lõimumisprobleemid ühiskonnas, venekeelse elanikkonna küsimused endise Nõukogude Liidu territooriumil, rändeküsimused ja vähemuste õiguste küsimused.
Töö.
Ta on töötanud sihtasutuse Archimedes Euroopa Liidu teadus- ja arenduskoostöö programmi koordinaatorina (1998–2001), olnud suhtekorraldusfirma Hill &amp; Knowlton vanemkonsultant avaliku sektori kommunikatsiooni alal (2002–2006) ja Tartu Ülikooli riigiteaduste instituudis võrdleva poliitika õppetoolis erakorraline teadur (2007–2008). Ta töötab ka vähemuste õiguste eksperdina OSCE vähemusrahvuste ülemkomissari ameti juures, kus ta nõustab Ida-Euroopa valitsusi lõimumispoliitika vallas.
Aastatel 2007–2015 oli ta Balti Uuringute Instituudi (IBS) juhatuse liige, tegeledes lõimumise ja rändealaste poliitikauuringutega. Aastatel 2011–2015 oli ta MTÜ Eesti Pagulasabi juhatuse esimees ja 2015–2019 Tartu Ülikooli Narva kolledži direktor.
Alates 17. aprillist 2023 on ta haridus- ja teadusminister (algul Kaja Kallase kolmandas valitsuses, seejärel Kristen Michali valitsuses).
Poliitiline tegevus.
2015. aasta Riigikogu valimistel kandideeris Kristina Kallas Sotsiaaldemokraatliku Erakonna nimekirjas valimisringkonnas nr 7, kogus 291 häält ega osutunud valituks.
Ta on üks poliitilise liikumise Eesti 200 asutajaid ja juhtivtegelasi ning oli aastatel 2018–2022 selle erakonna esimene esimees. 2019. aasta Riigikogu valimistel kandideeris ta valimisringkonnas nr 2, kogus 2306 häält ega osutunud valituks. 31. augustist 2024 on ta taas erakonna Eesti 200 esimees.
2021. aasta sügisel valiti ta Tartu linnavolikogu liikmeks, volitused peatati 17. aprillil 2023, kui temast sai Eesti haridus- ja teadusminister.
2023. aasta Riigikogu valimistel kandideeris ta valimisringkonnas nr 10 (Tartu linn), 4288 häält ja osutus valituks. Tema volitused Riigikogu liikmena peatati 17. aprillil 2023, kui ta kinnitati uuesti Eesti haridus- ja teadusministriks.
2024. aasta Euroopa Parlamendi valimistel kogus ta 1488 häält ega osutunud valituks.
Christoffer Taxell

Lars Evald Christoffer Taxell (sündinud 14. veebruaril 1948 Turus) on soomerootslasest Soome poliitik ja Åbo Akademi endine kantsler. Aastatel 1985–1990 oli ta Soome Rootsi Rahvapartei esimees.
Ta lõpetas aastal 1972 Turu Ülikooli õigusteaduse kandidaadina.
Ta oli aastatel 1975–1991 Eduskunna liige. Aastatel 1979–1982 oli ta justiitsminister Mauno Koivisto II valitsuses, aastatel 1982–1983 Kalevi Sorsa III valitsuses ja aastatel 1983–1987 Kalevi Sorsa IV valitsuses. Aastatel 1987–1990 oli ta haridusminister Harri Holkeri valitsuses.
Isiklikku.
Ka tema isa Lars Erik Taxell (1913–2013) oli poliitik, aastatel 1956–1966 Soome Rootsi Rahvapartei esimees. 
Christoffer Taxell on aastast 1974 abielus Rachel Nygård-Taxelliga; neil on kaks tütart.
Võllamägi (täpsustus)

Võllamägi on kõrgendik, kus endisajal asus võllas ja hukati kurjategijaid. Võllamägi on ka mitme konkreetse Eesti kõrgendiku nimi:
Kihelkonna Kool

Kihelkonna Kool on üldhariduskool Saare maakonnas Saaremaa vallas Kihelkonna alevikus. 
Ajalugu.
Kooli otsene eelkäija on "Rootsiküla Algkool", mis moodustati 1920. aastal suletud Pajumõisa, Viki, Rootsiküla külakooli, Kihelkonna kihelkonnakooli ja Kihelkonna algkooli baasil. 1932. aastal nimetati kool ümber "Kihelkonna Algkooliks." 1944. aastal nimetati kool "Kihelkonna 7-klassiliseks Mittetäielikuks Keskkooliks", 1962. aastal "Kihelkonna 8-klassiliseks Kooliks" ja 1988. aastal "Kihelkonna 9-klassiliseks Kooliks." 1992. aastal nimetati kool "Kihelkonna Põhikooliks". 2008. aastal liideti lasteaed ja kool ning alates 1. septembrist 2008 kannab õppeasutus nime Kihelkonna Kool. Alates 1. septembrist 2016 on kool 6-klassiline.
Pihtla Kool

Pihtla Kool on üldhariduskool Saare maakonnas Saaremaa vallas Püha külas. Koolis on kaks liitklassi (1.–4. klassini) ja kaks lasteaia liitrühma.
Ajalugu.
Püha kiriku juures tegutses kool juba 1722. aastal, omaette majas aga alates 1861. aastast. Tsaariajast pärit koolimajad olid kitsad ja pimedad, endised ministeeriumikoolid sobisid õppetöö jaoks paremini. Pärast Eesti Vabariigi sündi otsustas Saaremaa koolivalitsus ära kasutada endised mõisa härrastemajad. Nii näiteks rajati Pihtla valla 15 kooli asemele viis ajakohast algkooli, sh muudeti senine Püha kihelkonnakool Püha 6-klassiliseks algkooliks, mis alustas tööd endises Pihtla mõisas. Pihtla, Sagariste ja Kõljala kool liideti Kaali algkooliks, mis alustas tööd endises Kaali mõisas jne.
Aastatel 1893–1932 oli Pühal ka kurttummade laste kool (Püha Kurttummadekool) 1895. aastal ehitati sellele koolile uus maja. Kui Püha Kurttummadekool rahapuuduse tõttu 1932. aastal suleti, ostis Pihtla vald maja Püha algkooli jaoks. Püha algkool alustas selles koolimajas tööd 1933. aastal. Sama aastat peetakse ka Pihtla Kooli asutamisaastaks. Aja jooksul on koolil olnud eri nimesid. 
11. veebruaril 1976 puhkes koolimajas tulekahju. Maja vana puitosa põles maha, säilis vaid juurdeehitus. Pärast tulekahju töötas kool 4-klassilisena, vahepeal ka 6-klassilisena. Kui kool oli 8-klassiline, tegutses õhtuses vahetuses töölisnoorte õhtukool.
2005. aasta kevadel otsustas Pihtla vallavolikogu Sandla lasteaia ja Pihtla Algkooli töö ümber korraldada. Selle tulemusel tegutsevad alates 1. septembrist 2005 Püha külas ühe asutusena nii kool kui ka lasteaed. Koolis oli alguses viis õpilast, lasteaias oli kaks rühma. 2005. aastal olid koolis liidetud 1., 2. ja 3. klass. 2010. aastal avati 4. klass. Õpilaste arv on aasta-aastalt kasvanud.
Ruhnu Põhikool

Ruhnu Põhikool on põhikool Saare maakonnas Ruhnul.
Ajalugu.
Ruhnu kool kasutab 1875. aastal ehitatud Ruhnu pastoraat-koolimaja. Et saarel oli palju rannarootslasi, siis algusest kuni 1944. aastani käis õppetöö koolis rootsi ja kohalikus ehk ruhnu keeles.
1945. aastal muudeti kool 7-klaasiliseks ja selle nimeks sai "Ruhnu Mittetäielik Keskkool". 1962. aastal muudeti kool 8-klassiliseks. 1963. aastal sooviti kooli muuta 4-klassiliseks, sest õpilasi oli ainult 14 ja valmis oli saanud Pärnu Internaatkool. Regulaarse lennuühenduse puudumise tõttu jäi muudatus teostamata.
1978 oli kool õpilaste puuduse tõttu suletud. 1979. aastal avati 3-klassiline algkool ja kool tegutses nime all "Ruhnu Algkool." 1987. aastal muudeti kool 8-klassiliseks ("Ruhnu 8-klassiline Kool") ja 1988. aastal 9-klassiliseks (Ruhnu 9-klassiline Kool). Alates 1. septembrist 1990 kannab kool nime Ruhnu Põhikool.
Kooli hoone renoveeriti aastatel 2016-2017. Koolil puudub spordisaal, mistõttu ei ole võimalik täielikult täita riiklikku õppekava.
Lindi Algkool

Lindi Algkool on algkool Pärnu maakonnas Pärnu linnas.
Kool asutati 1767. Praeguses asukohas tegutseb kool aastast 1919, kui Lindi kooliga ühendati Kabriste vallakool ja Kõima abikool. Koolihoone hävis 1926 tulekahjus. Hoones tegutses kool aastast 1927 - 2007. aastani, mil rajati uus lastead-algkool.
Õuedaam

Õuedaam (ka õukonnadaam, hoovidaam, õuepreili) oli õukonda kuuluv aadlisoost daam.
Euroopas olid õuedaamid kuninganna, keisrinna, printsessi või muu väga kõrgest soost aadlidaami isiklikud assistendid ja kaaslannad. Õuedaam oli pärit heast aadliperekonnast, kuid madalama staatusega kui daam, kelle kaaslaseks ta oli. Õuedaamid võisid saada oma teenete eest kompensatsiooni või mitte, kuid kindlasti oli nende ülesanne pigem pakkuda seltskonda kui olla teenija.
See, kas kõrgest soost daam võis ise endale õuedaame valida või mitte, varieerus. Isegi kui võis, olid tema otsused väga tihti mõjutatud oma vanemate, abikaasa, tolle sugulaste või kõrgete riigiametnike arvamustest.
Jüri Õim

Jüri Õim (22. september 1893 – 12. august 1983) oli eesti keraamik.
Elulugu.
Jüri Õim sündis Helme kihelkonnas praeguseks hävinenud sepatares. Peres oli üheksa last. Tema isa oli sepp ja lubjapõletaja. Hiljem elas pere Koobatares, mis asus praeguse Kogri talu lähedal.
Teismeeas saadeti Jüri Õim Lätti Luke pottsepa juurde õpipoisiks, kus õppis keraamika- ja pottsepatööd. Sealt naasnult töötas ta sugulaste (Pirside) juures Tõrvas.
Jüri Õim võttis osa Esimesest maailmasõjast.
1922. aastal ehitas Õim Tõrvasse Riiska järve äärde maja koos keraamikatöökojaga.
Jüri Õim rajas Urule tellisetööstuse, kus valmistati põhiliselt šamottkive ja drenaažitorusid.
Töökoda ja looming.
Jüri Õimu töökojas valmistati ahjupotte ja -karniise ning majapidamisesemeid (kausid, kruusid, lillevaasid, mänguasjad jne). Tooteid müüdi peamiselt laatadel üle Eesti, aga ka kohalikele elanikele ja Võrumaa (kaltsu)kaupmeestele.
Keraamikakojas said tööd ja väljaõpet nii kohalikud kui ka kaugemalt tulnud huvilised, kes hiljem keraamikute või pottseppadena tööle asusid.
Nõukogude aja alguses natsionaliseeriti Õimu töökoda ning see jätkas tegevust artellina "Õhne". Hiljem kuulus töökoda veel Valga Teeninduskombinaadile ja Kolhoosidevahelisele Ehituskontorile kuni artelli tegevuse lõpetamiseni 1960. aastate alguses.
Eesti Ajaloomuuseumi eestvedamisel tehti 1974. aastal dokumentaalfilm "Kuidas valmis savinõu", kus Jüri Õim demonstreerib oma töökojas savitoodete valmistamist algusest lõpuni.
Valikut Jüri Õimu töödest võib näha Helme Koduloomuuseumis ja Tallinnas Ajaloomuuseumis.
Tema valmistatud savist mänguasjad said 1970. aastatel Jaapanis mänguasjanäitusel III koha.
Isiklikku.
Jüri Õim oli suhtlemisaldis ja sõbralik ning tundis huvi ümbritseva vastu, seetõttu säilisid tal pikaajalised suhted endiste õpilaste ja töökaaslastega. Ta oli laia silmaringiga ja vitaalne elu lõpuni. J. Õim armastas lugeda ajaloo- ja maateadusteoseid, samas pakkus huvi ka ilukirjandus. Ta osales ühiskondlikus elus, suheldes tihedalt teiste Tõrva ettevõtjate ja meistritega. Lisaks võttis ta osa vabatahtlike pritsimeeste seltsi tööst ja üritustest.
Üks Õimu kirgi oli aiandus. Ta osales Tõrva Eesti Aianduse ja Mesinduse Seltsi töös ja oli korduvalt valitud selle juhatusse. Õim kasvatas ja pookis vilja- ja ilupuid ning tegeles koos abikaasaga ka iluaiandusega, teenides veidi lisa lille- ja aedviljataimede müügiga. Aiandussaavutuste eest pälvis ta aukirju.
Jüri Õimul oli poeg Uno oli elektrik.
Jaan Terasmäe

Jaan Terasmäe (kuni 20. jaanuarini 1936 Jaan Rosa; 28. mai 1926 Salla vald, Virumaa – 20. jaanuar 1998 Saint Catharines, Ontario, Kanada) oli eesti päritolu Kanada geoloog (kvaternaarigeoloog). 
Terasmäe avaldas uurimusi kvaternaarigeoloogia, palünoloogia ja paleoökoloogia alalt. Ta on 8 aastat toimetanud ajakirja Quaternary Research in Canada. 
Aastatel 1984–1985 oli ta Kanada Palünoloogide Assotsiatsiooni president. 
Elukäik.
Ta lõpetas 1942. aastal Tallinna Reaalkooli ja põgenes 1944. aastal Rootsi. Pärast Uppsala Ülikooli lõpetamist 1951. aastal siirdus Kanadasse. 1955. aastal sai ta Hamiltonis McMasteri Ülikoolist doktorikraadi (dr. phil.).
Aastatel 1955–1967 töötas Terasmäe Kanada Geoloogiateenistuses Pleistotseeni Palünoloogia Laboratooriumi juhatajana, aastatel 1968–1991 töötas ta Kanada ülikoolides, sealhulgas professorina Saint Catharines'is asuvas Brocki Ülikoolis (aastast 1991 emeriitprofessor).
Isiklikku.
Jaan Terasmäe isa on Enn Terasmäe.
Lossi 7

Maja Kuressaares Lossi tänav 7 on elamuks ehitatud hoone Saare maakonnas Kuressaares Lossi tänaval. See on tunnistatud riiklikuks kultuurimälestiseks.
Maja kuulus alates 1786. aastast Güldenstubbedele, kellele alates 1791. aastast kuulus ka Lööne mõis, selle seose tõttu kutsuti maja Lööne kojaks. Lööne mõisniku linnaresidentsina läks Lööne koda 19. sajandi teisel poolel Buxhoevedenitele. 13. mail 1804 korraldati maja saalis Saaremaad külastanud Venemaa keiser Aleksander I auks ball. Alates 1909. aastast kuulus maja kaupmees Karl Bergmannile. 20. sajandi alguses, pärast põhjalikku remonti, asus seal kaks korterit, pagaritöökoda, kellassepp ning majaperemehe kontor ja kaupluseruumid. Maja ülakorruse paremas tiivas asunud korterit üüris kuni 1940. aastani ateljeefotograaf Nikolai Königsfest, vasakpoolses korteris elas kaupmees koos oma perega.
Hoone ehitati 18. sajandi lõpul ja on stiililt klassitsistlik. 
1991–2012 asus hoones Kuressaare Politseijaoskond.
2015. aasta seisuga on kinnistu Riigi Kinnisvara ASi müügiportfellis.
Lossi 6

Maja Kuressaares Lossi tänav 6 on elamu Saare maakonnas Kuressaares Lossi tänaval. See on tunnistatud riiklikuks kultuurimälestiseks.
Hoone ehitati 18. sajandi lõpust pärineva elamu baasil 1860. aastatel. Hoone on hilisklassitsistliku fassaadiga. 1786. aastal oli hoone omanikuks Carl von Güldenstubbe. Hoone oli Meedla mõisnike Pollide linnaelamu ehk nn. Meedla koda. Odert von Poll ostis maja 6 tuhande rubla eest Karl von Sassilt 24. juulil 1898. aastal ja müüs 8. mail 1923. aastal 1 miljoni ja 300 tuhande marga eest Eesti Pangale.
Kuressaare kaubahoov

Kuressaare kaubahoov on endisaegne kaubahoov Kuressaares Kauba tänaval. Kaubahoovi esinduslikem ehitis – kaubahoovi ärihoone – on tunnistatud riiklikuks kultuurimälestiseks.
Kaubahoov on ehitatud 1845. aastal. Algselt ühekorruselisele hoonele ehitati 1853. aastal juurde teine korrus kolmnurkfrontooniga ja sammaskäik. Projekti autor oli linnaarhitekt J. F. Schrader.
Kaubahoov on stiililt klassitsistlik.
Pekka Vennamo

Pekka Veikko Vennamo (sündinud 7. novembril 1944 Helsingis) on Soome poliitik.
Ta oli aastatel 1972–1975 ja 1979–1989 Eduskunna liige. Aastatel 1979–1989 oli ta Soome Maapartei esimees.
Ta oli aastatel 1983–1987 Kalevi Sorsa IV valitsuses teine minister Soome Rahandusministeeriumis. Aastatel 1987–1989 oli ta Harri Holkeri valitsuses transpordiminister.
Isiklikku.
Tema isa Veikko Vennamo (1913–1997) oli Soome Maapartei (Suomen Maaseudun Puolue) asutaja ja partei esimene esimees aastatel 1959–1979. 
Pekka Vennamo on aastast 1975 abielus Pirjo Nukarisega; neil on kolm tütart.
Licor 43

Licor 43 (Cuarenta Y Tres [kwar-en-ta i tres]) on Hispaania liköör. Licor 43 on valmistatud Vahemere maade tsitrusviljadest ning seda on rikastatud hoolikalt valitud ürtide ja vürtsidega, et tuua esile vanilli, karamelli ja mee maitset. Värvuselt kuldse Licor 43 alkoholisisaldus on 31% ehk 62°. See on ühteaegu kerge ja magus. Tegemist on Cartagenas tegutseva pereettevõtte Diego Zamora Grupi lipulaevaga.
Ajalugu.
Licor 43 hakati tootma 20. sajandi esimeses veerandis nime Licor Cuarenta y Tres ('liköör 43') all. Nimi viitas joogi 43 koostisosale, millest peamise osa moodustasid Vahemere piirkonnast pärit hoolikalt valitud ürdid ning tsitrus- ja muud viljad. Likööri retsepti on täiustatud kuuekümne aasta jooksul ning tänapäeval teavad seda täielikult vaid perekonnaliikmed ise. 
1946. aastal rajas Diego Zamora Conesa koos oma venna Angel Zamora Conesa, õe Josefina Zamora Conesa ning viimase abikaasa Emilio Restoy Godoyga ettevõtte Diego Zamora. 1960. aastatel, pärast Licor 43 suurt edu Hispaania turgudel, hakkas Diego Zamora likööri ka rahvusvaheliselt turustama. Praegu müüakse jooki kokku seitsmel mandril. See on tuntud oma kuldse värvi, vanilli- ja tsitrusnootide ning mitmetahulisuse poolest. Diego Zamora rajatud firma on siiani pereettevõte, mille jooke toodetakse endiselt Cartagena linnas. 
Licor 34 pudelite disaini uuendatakse vastavalt iga ajastuga kaasas käivatele trendidele. Viimati muudeti pudeli väljanägemist 2015. aastal eesmärgiga muuta see kaasaegsemaks ja eesmärgiga viia tarbijani brändi ajalugu ja pärand läbi iga pudelil oleva elemendi.
Liqvor Mirabilise legend.
Ettevõte väidab, et joogi tekkelugu pärineb rohkem kui 2000 aasta tagusest ajast Cartagena linnas, mida tollal tunti Carthago Nova nime all ja mis oli Rooma impeeriumi tähtis sadamalinn. Legendi järgi avastasid roomlased kuldse aromaatse joogi, millest nad niivõrd vaimustused olid, et nimetasid selle Liqvor Mirabiliseks, mis tähendab 'imelikööri'. 
Ettevõtte sõnul läks selle retsept aga pikaks ajaks kaduma, kuni see taasloodi 20. sajandil Licor 43 nime all, viidates originaalretsepti koostisosade arvule. Tõenäoliselt on lugu osaliselt väljamõeldis, kuna mõnda joogi koostisosa Rooma impeeriumi ajal Euroopas saada ei olnud. Cartagena linn Hispaanias on aga brändi kodukoht, kus Licor 43 siiani ainsana toodetakse.
Jook.
Licor 43 kirjeldatakse aromaatse, sooja ja mitmekülgse maitsega joogina, kus esilekerkiva vanillimaitse järel on tunda teravmagusaid puuvilju ja vürtsikaid noote, sarnanedes kaua laagerdunud rummiga. Likööri tarbitakse puhtalt, jääga, kohviga segatult, long drinkides või kokteilina. Licor 43 on mitmekülgse maitsega ning sobib segamiseks mahlade või karastusjookidega.
Rahvusvaheline kättesaadavus.
Licor 43 hakati rahvusvaheliselt müüma pärast selle algse edu saavutamist Hispaanias. Turistide arvu suurenedes sai jook väljaspool Hispaaniat üha populaarsemaks ja 1970. aastatel eksporditi seda esmakordselt Rootsi. Tänapäeval müüakse Licor 43 rohkem kui 60 riigis, sealhulgas Hollandis, Ameerika Ühendriikides, Mehhiko, Saksamaa ja Brasiilias.
Heilika Pikkov

Heilika Pikkov (neiupõlvenimega Heilika Võsu; sündinud 9. mail 1982 Tartus) on eesti dokumentalist ja kultuurikorraldaja.
Haridustee.
Ta lõpetas 2000. aastal Pärnu Sütevaka Humanitaargümnaasiumi ning 2004. aastal bakalaureuseõppe Tallinna Ülikoolis telerežii erialal, olles õppinud ühe semestri audiovisuaalset meediat ka Kesk-Inglismaal Prestonis asuvas Kesk-Lancashire'i ülikoolis. 2008. aastal lõpetas ta magistriõppe EELK Usuteaduse Instituudis kristliku kultuuriloo alal.
Töökäik.
2005. aastal töötas ta Iisraelis Ashdodi linna väikeses telejaamas, kus tegi ka oma esimest dokumentaalfilmi "Keerubite mäss" (2006).
Ta on töötanud PÖFFi animatsioonfilmide alafestivali Animated Dreams korraldajana.
2012. aastast on ta vabakutseline filmitegija.
Ta on avaldanud raamatu "Minu Jeruusalemm. Kaameraga kloostris" (Petrone Print, 2014).
Isiklikku.
Tema abikaasa on režissöör ja produtsent Ülo Pikkov.
Pärnu linnakodaniku maja

Pärnu linnakodaniku maja on hoone Pärnus aadressil Nikolai tänav 8. 
Kuna Pärnu linnakodaniku maja on Pärnu kesklinna ainus säilinud hoone, millel on järsk viilkatus ja sõrestikviilud, siis on see tunnistatud riiklikuks kultuurimälestiseks. Hoone ehitamise ajal kehtis Pärnus kivist elumajade ehitamise keeld (1710-1749), sest ehitusmaterjali oli vaja Peterburi ehitamiseks. Püstlaudise sai hoone pool sajandit pärast valmimist.
Tänapäeval saab Pärnu linnakodaniku majas tutvuda Pärnu omavalitsuse ajalooga.
Ajalugu.
Hoone ehitati aastatel 1738–1740. See rajati keskaegse kivimaja müüridele. Pärast valmimist anti maja linnakomandant Wilhelm Friedrich Vogdtile. 
Pärast Vogdti elasid majas mitme ameti esindajad: Pärnu garnisoni sõjaväelased, kingsepp- ja lihunikmeistrid ning kaupmehed. Enne teist maailmasõda olid maja omanikeks ka üks pastor ja üks Tartu Ülikooli professor. 
Pärast sõda sai majast aastateks Eesti Pimedate Ühingu Pärnu keskus, kus valmistati harju, tööriideid ja muud nägemispuudega inimestele jõukohast toodangut. Hiljem hoiti juba tublisti amortiseerunud majas noorte tehnikute varustust ning tube kasutati laoruumidena. 
Aastatel 1987–1988 hoone restaureeriti ja sinna kolis Pärnu linna kultuuriosakond. Kultuuriosakond kolis välja 2000. aastal, mille järel tegutsesid hoones kontserdibüroo, festivalikeskus ja linnaorkestri juhtkond. 
2003. aastal otsustati hoones eksponeerida materjale Pärnu omavalitsuse ajaloost. Hoone avati külastajatele 2. juunil 2004. Linnaelanike ettepanekute põhjal otsustati hoone nimetada Pärnu linnakodaniku majaks.
Nokia 2760

Nokia 2760 on mobiiltelefonide tootja Nokia 2007. aastal välja lastud klapptelefon.
Oli 2010. aastal Soome kõige populaarsem mobiiltelefon.
Pühavaimu 8

Pühavaimu 8 on hoone Pärnus. See koosneb kahest endisest elamust, mis on küljetsi kokku ehitatud. Hoone jõepoolset osa nimetatakse Heno majaks ja merepoolset osa Steineri majaks. Mõlemad endised elamud on tunnistatud ehitismälestiseks.
Tänapäeval tegutseb hoones Pärnu Kunstide Kool.
Ajalugu.
Heno maja lasi ehitada 1670. aastatel Brandenburgist pärit apteeker ja hilisem Pärnu linna rae bürgermeister Samuel Christian Heno ja 1674. aastal valmis raehärra Franz Carl Steineri maja. Steinerile kuulus ka hoone ees olev hoonestamata linnakvartal, kuhu ta kujundas midagi pargilaadset. 18. sajandil rajati haljasala asemele aed, mis kannab tänapäeval nime Steineri aed. Pärast Steineri surma läks maja koos aiaga Lübecki kaupmehesellile Peter Bergile, kes suri lastetuna 1739. aastal. 
Tema lese Agatha Bremeri kosis 1741. aastal Hans Dietrich Schmidt, kes rajas Steineri majja kaubakontori. Schmidt oli edukas kaupmees ja ostis 1757. aastal ka Heno maja. Schmidti järglaste ajal ehitati hooneid mitu korda ümber. Hoonete ilmed muutusid baroksest klassitsistlikeks. Kuni 18. sajandi alguseni asus kahe elamu vahel tänav, kuid 1877. aastal ehitati kaks hoonet kokku. Hoonete vahele rajati nendevahelise liitva hooneosa ette võidukaart meenutav portikus ja selle kõrvale väike frontooniga portaal. 1907. aastal aga sai hoone valumetalliga kaunistatud betoonkonsoolrõdu, peaportaal aga uue metallist varikatuse koos sepistatud laternatega.
Hans Dietrich Schmidti kaubakontori kasutuses oli maja baltisakslaste lahkumiseni, 1940. aastal, lõpetas firma oma tegevuse Pärnus, kui kaubamaja natsionaliseeriti pärast Eesti inkorporeerimist. 
Teise maailmasõja ajal läks hoone Saksa okupatsiooni ajal Eesti Omavalitsuse Sisedirektooriumi Eesti Politseivalitsuse Pärnu prefektuuri politsei, hiljem Eesti NSV SM Miilitsavalitsuse Pärnumaa miilitsaosakonna ja Pärnu rajooni RSN TK SAO käsutusse.
1975. aastal sai Heno maja tulekahjus tugevalt kannatada. Aastatel 1978–1981 restaureeriti kogu hoone Rein Raie projekti järgi.
1986. aastal kolis hoonesse Pärnu Pioneeride maja, mis 1989. aastal nimetati ümber Pärnu Õpilasmajaks. 1999. aastast tegutseb hoones Pärnu Kunstide Kool (varem "Pärnu Kunstide Maja").
Matti Louekoski

Matti Kalevi Louekoski (sündinud 14. aprillil 1941 Oulus) on Soome poliitik ja pankur.
Tal on õigusteaduste magistri kraad ning ta on töötanud juristina.
Ta oli aastatel 1976–1979 ja 1983–1996 Eduskunna liige Soome Sotsiaaldemokraatliku Partei nimekirjas. Ta oli aastatel 1971–1972 Teuvo Aura II valitsuses haridusminister. Aastal 1972 oli ta minister riiginõukogu kantseleis (Ministeri valtioneuvoston kansliassa), Rafael Paasio II valitsuses. Kalevi Sorsa I valitsus oli ta aastatel 1972–1975 justiitsminister. Harri Holkeri valitsuses oli ta aastatel 1987–1990 justiitsminister ja aastatel 1990–1991 rahandusminister.