tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Geograafiline tähis

Kaitstud geograafiline tähis on:
Seega hõlmab kaitstud geograafilise tähise mõiste selliseid tähiseid, mis näitavad, et kaup või teenus on pärit teatud geograafiliselt alalt ja kauba või teenuse ning selle valmistamise või osutamise koha vahel on oluline omaduslik seos.
Geograafiline ala geograafilise tähise kaitse seaduse tähenduses on riigi territoorium, selle teatud piirkond või koht. Geograafiline ala ei pea kokku langema samanimelise haldusüksuse või asustusüksusega. Geograafilise ala nimi geograafilise tähisena ei pea vastama selle geograafilise ala praegusele ametlikule nimele.
Kaitstud geograafiline tähis võib vormilt olla kas sõnaline või kujunduslik. Oluline on, et tähis assotsieeruks kauba või teenuse päritolukohaks oleva geograafilise alaga. Seega võib kaitstud geograafilise tähisena kasutada geograafilise ala nime autentsel (nt Cognac) või teisendatud kujul (nt šampanja) või hoopis täiendina (nt Hollandi juust). Samuti võib kaitstud geograafiline tähis olla geograafilise ala ajalooline nimi (nt Reval, Arensburg) muutmata või muudetud kujul või ka täiendina, aga ka mis tahes geograafilisele alale viitav või sellega seostuv sümbol (nt Eiffeli torn, Vana Toomas, Itaalia puhul riigi kartograafiline kuju). Kaitstud geograafilise tähise ja ala seos võib olla tekkinud ka mingi kauba või teenuse vahendusel. Nii loetakse kaitstud geograafiliseks tähiseks feta juustu nimetust (selle nimega geograafilist ala ei ole olemas, kuid tähis "feta" on pikaajalise ja pideva kasutamise tulemusena muutunud olulisel määral seotuks geograafilise alaga, kus toodet toodetakse).
Rakvere raudteejaam

Rakvere raudteejaam on raudteejaam Lääne-Virumaal Rakveres.
Läbi Rakvere kulgeb alates 1870. aastast laiarööpmeline Tallinna–Narva raudtee.
Rakveres peatuvad Elroni idasuunalised reisirongid liinidel Tallinn–Rakvere ja Tallinn–Narva. Kuni detsembrini 2015 peatusid jaamas ka GoRaili Tallinna–Moskva ja Tallinna–Peterburi reisirongid. Jaamas on reisijate teenindamiseks ette nähtud üks madal raudteedevaheline perroon pikkusega 150 m. 
Raudteejaamas võib toimuda ka kaupade rongidele ning neilt maha laadimine, milleks on olemas kaubaplatvorm ja laadimisplats, samuti kulgeb jaamast mitu haruteed erinevatele tööstusterritooriumitele nagu näiteks: Rakvere viljasalve, vanaraua kokkuostu, naftaterminali jne.
Tänu Kunda tsemenditehasele avati 1896. aastal Rakvere–Kunda raudteelõik, mis praegu kuulub ettevõttele AS Kunda Trans ja on kasutusel tööstusraudteena.
Rakvere naaberjaam Narva suunal on Vaeküla raudteejaam, kus reisirongid ei peatu; Tapa suunal on naaberjaamaks Kadrina raudteejaam.
Ajalugu.
Toonase Tsaaririigi süsteemi järgi II klassi liigitatud raudteejaam avati 1870. aastal seoses (Paldiski–)Tallinna–Narva raudtee rajamisega. Toona jäi jaam Rakvere kihelkonda Roodevälja mõisa maadele.
Rakvere määramisel II klassi jaamaks sai määravaks asjaolu, et linn asus Tallinnast umbes 100 versta kaugusel.
Tolleaegsete vajaduste järgi rajati sinna näiteks kuuekohaline veduridepoo, sepikoda väiksemateks remonditöödeks ja muid lisarajatisi.
Raudtee on mõjutanud olulisel määral Rakvere asustuse ja linnaehituse arengut, mis nihkus raudteejaama suunas.
Linna elanikkond kasvas pärast raudtee ehitamist paarikümne aastaga ligikaudu kahekordseks.
26. novembril 1896 avati Rakverest Kundasse viiv laiarööpmeline raudtee, mis muutis Rakvere väikeseks raudteesõlmeks. See raudtee on varem olnud kasutusel ka reisijate veoks, rongid sõitsid Kundasse algselt teisipäeviti ja laupäeviti, hiljem aga kolmapäeviti ja laupäeviti.
Rakvere raudteejaamale eelnes varem Hulja raudteepeatus, mõnda aega ka Risu raudteepeatus.
Jaamahoone.
Esialgne mansardkorrusega puitjaamahoone ehitati koos raudteega tüüpprojekti järgi (analoogne toonase Narva jaamahoonega). 
Hoonel oli kivist keskosa ja see liigitus Venemaa Keisririigi toonase süsteemi järgi olulisse II klassi.
Hoone hävitas 1944. aasta septembris Nõukogude lennuvägi.
1945. aasta varakevadel alustati uue jaamahoone ehitust. 
Uus stalinistlikus stiilis ühekorruseline kivihoone võeti vastu, hoolimata mitmetest ehituslikest puudujääkidest, 1946. aasta oktoobris.
Hoone ehitus läks maksma 730 000 rubla.
Rakvere viimase jaamahoone näol on tõenäoliselt tegemist Viljandi ja Kohtla jaamahoonetüübi lihtsustatud variandiga, kus on loobutud dominantsest kaaravast, väikestest tiibehitistest ja enamusest dekoorist. Eesti kontekstis annab see aga tulemuseks arhitektuuriliselt omanäolise variandi.
Jaamahoone anti 1990. aastate lõpul Eesti Raudtee poolt üle Rakvere linnale. Alates 2005. aastast on hoone eraomanduses ja renoveeritud.
Praegu tegutseb hoones Rakvere Kirbuturg.
Planeering

Planeering on vastavalt planeerimisseaduse nõuetele koostatud ja kehtestatud maakasutus-, ehitus-, keskkonna- ja arengutingimusi seadev dokument. Planeerimisseaduse järgset planeerimist kutsutakse ka ruumiliseks planeerimiseks. Selline tegevus on planeerimisseaduse tähenduses on demokraatlik, erinevate elualade arengukavasid koordineeriv ja integreeriv, funktsionaalne, pikaajaline ruumilise arengu kavandamine, mis tasakaalustatult arvestab majandusliku, sotsiaalse ja kultuurilise keskkonna ning looduskeskkonna arengu pikaajalisi suundumusi ja vajadusi.
Eestis koostatakse seaduse järgi nelja liiki planeeringuid.
Planeeringuliigid.
Planeeringud planeerimisseaduse järgi on:
Üldisemad planeeringud (üleriigiline planeering, maakonnaplaneering) on suunavad. Neis antud suuniseid võetakse arvesse täpsemate planeeringute koostamisel (nt maakonnaplaneeringu koostamise aluseks on üleriigiline planeering, üldplaneeringu aluseks maakonnaplaneering). Üldplaneering on hajaasustuses projekteerimistingimuste väljastamise aluseks ja annab juhised detailplaneeringute koostamiseks. Detailplaneering on projekteerimise aluseks tiheasustuses või detailplaneeringu kohustusega aladel ja juhtudel.
Üleriigilise planeeringu koostamist korraldab Siseministeerium ja maakonnaplaneeringute koostamist maavanem. Kohalik omavalitsus korraldab projekteerimise, ehituse ja maakasutuse aluseks olevate üld- ja detailplaneeringute koostamist.
Happeline keskkond

Happeline keskkond on keskkond (näiteks veekeskkond), kus pH väärtus on väiksem kui 7. Keskkonna happelisust nimetatakse happesuseks.
Happeline keskkond saavutatakse tavaliselt lahusele happe lisamisega ehk hapestamisega.
Kserograafia

Kserograafia (ξηρός "xeros" 'kuiv', -γραφία "-graphia" 'kirjutus') on kuiv fotokopeerimise ehk paljundustehnika, mille Chester Carlson leiutas 1938. aastal ja patenteeris 6. oktoobril 1942. Carlson nimetas oma leiutist algul elektrofotograafiaks. 
Esimene automaatne kserokoopiamasin Xerox 914 jõudis müügile 1960. aastal. Kserograafiat kasutatakse enamikus fotokopeerimismasinates ja laserprinterites.
Kserograafi töö põhineb elektrostaatika seaduspärasusel. Kopeerimismasina tähtsaimaks detailiks on metallalustel paiknev valgustundlik pooljuhtmaterjali kiht. Pimedas see materjal vabu laengukandjaid ei sisalda ning elektrivoolu ei juhi. Pealelangeva valguse toimel vabanevad elektronid keemilistest sidemetest ja aine muutub elektrijuhiks.
Kserokoopia valmistamine algab sellega, et valgustundliku kihi kohal paiknevale elektroodile antakse metallaluse suhtes pinge suurusjärgus +1000 V. Tekkinud elektriväljas liiguvad positiivselt laetud õhuosakesed valgustundlikule kihile kopeeritavalt paberilehelt peegeldunud valgus. Originaali heledatelt aladelt peegeldub palju valgust ja seetõttu muutuvad vastavad piirkonnad tundlikus kihis elektrit juhtivaks. Kihis tekib elektrivool, mis neutraliseerib pindadel laengu vastavalt pealelangeva valguse intensiivsusele. Valgustamata piirkondades, mis vastavad originaali tumedatele aladele, jääb pinnalaeng alles. On tekkinud elektrostaatiline kujutis. Heleduse ja tumeduse jaotus paberil on muudetud potentsiaali jaotuseks valgustundliku kihi pinnal.
Jana Lepik

Jana Lepik (sündinud 28. novembril 1981 Tartus) on eesti luuletaja.
Lev Tolstoi (asula)

Lev Tolstoi on alevik Venemaal Lipetski oblastis, Lev Tolstoi rajooni keskus. 
1918. aastani oli küla nimi Astapovo. 1910. aastal suri Astapovo jaamaülema majas kirjanik Lev Tolstoi ning 1918. aastal otsustati külale tema nimi anda. Majas on Tolstoi muuseum.
Aastatel 1927–2005 oli Lev Tolstoi alev.
Teratoloogia

Teratoloogia on teadusharu, mis uurib organismide väärarendeid ehk teraate (nii kaasasündinud kui ka sünnijärgseid) ja nende tekkimise põhjuseid.
Teadusharu uurib peale inimese väärarendeid ka teistel loomadel ja taimedel.
Kasimir von Meyendorff

Vabahärra Gerhard Konrad Kasimir von Meyendorff (vene Казимир Иванович (Егорович) Мейендорф; 25. oktoober 1749 Mazstraupe mõis, Straupe kihelkond – 10. veebruar 1813 Mazstraupe mõis) oli Venemaa Keisririigi sõjaväelane (ratsaväekindral, 1799). 
Vene teenistuses sai temast 1765 2. järgu major, 1773 1. järgu major, 1776 alampolkovnik. 1781 polkovnik ja 1782 Jekaterinoslavi kürassiiri polgu komandör, 1786 Jekaterinoslavi jäägrikorpuse ülem, 1789 kindralmajor, 1789–95 Riia ülemkomandant, 1795 kindralleitnant. 
1795–1797 oli ta Liivimaa kindralkuberner ja seejärel 1803–1805 Viiburi kubermangu tsiviilkuberner ja Viiburi kubermangu sõjakuberner seeaegses Venemaa Soome kubermangupealinnas Viiburis. Viimasel ametikohal saatis ta keiser Aleksander I-st 1803. aasta reisil Vana Soome aladele. Sõjakuberneri ametis olles suutis ta keisrile selgeks teha, et ainult vabad talupojad harivad maad hästi ja suudavad sellega oma elatustaset parandada. 
Koos Vene väejuhiks saanud Johann von Michelsohneniga võitles ta korpuseülemana 1806. aastal alanud Vene-Türgi sõjas, piiras 29. detsembrist 1806 ebaõnnestunult türklaste valduses olevat Izmaili kindlust (крепост Измаил), ning juhtis pärast Michelsohneni surma 9. augustil 1807 Bukarestis, Moldova (Dnestri) armeed kuni 1809. aastani. Izmaili, aga vallutas 14. septembril 1809 venelastele lõpuks Riias sündinud baltisakslasest endine Meyendorffi alluv ja Moldova armee kindral Andreas von Sass (Saß, 1753–1815; Засс Андрей Павлович).
Vabahärra Kasimir von Meyendorff oli Meyendorffide Mazstraupe haru esivanem ja Liivimaa Volmari kreisi Straupe kihelkonna Mazstraupe (saksa keeles "Klein-Roop") ja Augstroze (Hochrosen) mõisaomanik, ning aastatel 1795 kuni 1800, 60 000 taalri eest Salatsi lähedal Johann Andreas von Duntenile kuulunud Svētciema mõisa (Svētciems või Sveiciems; "Neu-Salis") pandihärra kaasaja Svētciemsi valla aladel. 
Perekond.
Tema vanemad olid Mazstraupe mõisaomanik, Liivimaa maanõunik ja Liivimaa maamarssali ajutine kohusetäitja Georg Johann von Meyendorff (1718–1771) ja Elistvere mõisast pärit, maanõuniku ja ülemkirikueestseisja Otto Reinhold von Stackelbergi ( –1760) tütar, Augustine Sophie Charlotte von Stackelberg (1727–1759). Tema onu Reinhold Johann von Meyendorff (1706–1776; Мейендорф, Иван (Рейнгольд Иоганн) Егорович) oli kindralporutšik (1762) ja Riia komandant.
Vabahärra Kasimir von Meyendorff abiellus Riias 14. novembril 1790 Anna Katharina von Vegesackiga (1771–1840), kes oli Stockholmis sündinud Riia kaupmehe Karl Eberhard von Vegesacki (1727–1783) ja Anna Friederike Barberi (1752–1830) tütar, Riia bürgermeistri Friedrich Barberi tütretütar.
 Abielust sündisid:
Deebit

Deebit (ka tootlikkus) on geoloogias ja mäenduses keskmine vee, nafta või gaasi hulk, mida allikas või kaev ajaühikus annab.
Prima Vista

Prima Vista on alates 2004. aastast Tartu linnas maikuus toimuv rahvusvaheline kirjandusfestival.&lt;br&gt;Festivali peakorraldajad on MTÜ Kirjandusfestival Prima Vista, Tartu Ülikooli Raamatukogu, Tartu O. Lutsu nimeline Linnaraamatukogu, Eesti Kirjanike Liit ja Eesti Kirjanduse Selts. Partneritena on olnud kaasatud välisriikide kultuuriesindused jt organisatsioonid.
Kirjandusfestivali nimel "Prima Vista" on mitu tähendust. Näiteks tähendab see noodilugemist ilma eelneva ettevalmistuseta ("a prima vista"), aga ka armastust esimesest silmapilgust.
Tunnusüritused.
Alates 2004. aastast on igal festivalil toimunud raamatulaat (aastaid Tartu Ülikooli raamatukogu esisel väljakul ja fuajees, alates 2017. aastast Tartu Raekoja platsil), kontsert "Kirjanikud muusikas", lasteprogrammid "Kunstituba kirjanikuga" ja "Peidus raamatukogu". Traditsiooniliselt toimuvad igal aastal kirjanduslikud jalutuskäigud, filmiprogramm Elektriteatris ning heategevusprojekt "Raamat kirjutab inimese". Koostöös Kõrgema kunstikool Pallasega on festivalil ka eesti kunsti ja alustavaid kunstnike tutvustav kunstiprogramm.
Lisaks Tartus toimuvale põhiprogrammile toimuvad ühel päeval kirjandusüritused ka mõnes teises Eesti linnas, n-ö partnerlinnas. Partnerlinn vahetub igal aastal. 
Ajalugu.
Festival on välja kasvanud Tartu Ülikooli raamatukogu korraldatud raamatumessist Utlib Market, mis selle nime all toimus esmakordselt 2002. aasta kevadel.
Pärast esimest toimumist sai Prima Vista 2005. aasta alguses Tartu linna kultuuriaasta auhinna "Aasta kultuurisündmus 2004".
Festivali külalisi.
2022.
2023
2024
Toomas Peek

Toomas Peek (sündinud 15. novembril 1952) on Eesti kinnisvaraärimees ja Kaitseliidu meredivisjoni pealik. 
Ta lõpetas 1971. aastal Tallinna 2. Keskkooli. 
Toomas Peek on Kaitseliidu keskjuhatuse liige ja oli Eesti Vabamüürlaste Seltsi juhatuse liige 2. juunist 2008 kuni 1. detsembrini 2010.
2009. aastast on ta kaptenmajor.
Peek on üks Eesti rikkamaid mehi.
Kohtuprotsess maksuameti vastu.
Maksu- ja Tolliamet esitas 2005. aasta märtsis Peegile enam kui 13,5 miljoni suuruse ja tema äripartnerile Tõnis Paltsile enam kui 12 miljoni krooni suuruse maksuotsuse, sest nad pidavat maksma telekommunikatsiooniettevõtte Levicom müügi pealt Rootsi ettevõttele Tele2 tulumaksu. Peek, Palts ja veel 3 aktsionäri võõrandasid küll aktsiad, aga tehing toimus Hollandis ja Hollandi Antillidel registreeritud äriühingute kaudu. Maksu- ja tolliameti hinnangul püüdsid Peek ja Palts niimoodi tulumaksu tasumisest kõrvale hiilida.
Ärimehed kaebasid maksuameti kohtusse. Tallinna halduskohus nende kaebust ei rahuldanud, kuid Tallinna ringkonnakohus tühistas halduskohtu otsused ja mõlemad maksuotsused täies ulatuses. Ringkonnakohus tunnistas aktsiate koondamise välismaisesse äriühingusse majanduslikult põhjendatuks. 2007. aasta augusti alguses ei võtnud Riigikohus maksu- ja tolliameti kassatsioonikaebust menetlusse.
Isiklikku.
Tema isa oli kunstnik Aleksander Peek, vend on Kuno Peek, vennatütar on ajakirjanik Ingrid Peek.
Sloveenia jalgpallikoondis

Sloveenia jalgpallikoondis on Sloveenia jalgpalliliidu esindusmeeskond, mis esindab Sloveeniat rahvusvahelistel jalgpallivõistlustel.
Sloveenia jalgpallikoondis osales 2002. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlustel. Ta kaotas kõik kolm mängu väravate vahega 2:7 ja jäi alagrupis viimaseks.
Eesti jalgpallikoondis pidas oma esimese rahvusvahelise kohtumise pärast Eesti taasiseseisvumist just Sloveenia jalgpallikoondisega Tallinnas Kadrioru staadionil 3. juunil 1992. Kohtumine lõppes 1:1. 2014. aasta seisuga on Eesti kohtunud Sloveeniaga 8 korda, neist 6 kaotanud, ühe võitnud ning ühe viiki mänginud. Väravate vahe on 4:13.
Kaspar Jancis

Kaspar Jancis (sündinud 8. mail 1975 Tallinnas) on Eesti animaator ja muusik.
Elulugu.
Kaspar Jancis sündis Tallinnas lätlasest pianisti Valdis Jancise ja ballettmeistri Mai Murdmaa pojana. Kaspar Jancise vend Rainer Jancis on elukutseline muusik.
Lapsepõlves huvitus Kaspar koomiksite joonistamisest ja lugude kirjutamisest, millele ta ise ka illustratsioonid joonistas. 1987. aastal mängis ta režissöör Helle Karise filmis "Metsluiged". 
Pärast Tallinna 21. Keskkooli siirdus ta 1991. aastal Tartu Kunstikooli, kust lahkus vastuolude tõttu juhtkonnaga. Pärast seda tegeles kaks aastat muusikaga ja elatise teenimisega. 1996. aastal astus Tallinna Pedagoogikaülikooli. Seal valmisid tema esimesed animatsioonialased tööd tummfilm "Dr. Maisarve ja Matshalka juhtum" ja lamenukkfilm "Väikese valge helikopteri lend". Aastal 1997 läks ta Soome Turu Kunsti ja Meedia Kooli Priit Pärna juhendamisel animatsiooni õppima. Turus valmis film "Romanss" (1999).
Jancis on teinud ka mitmeid lavakujundusi ja illustreerinud Kätlin Vainola lasteraamatu "Ville".
Muusika.
Esimese ansambli Veri, Pisarad, Kättemaks ja Veri pani Kaspar Jancis kokku Tartu Kunstikooli ajal. Tallinnas loodi uus bänd Aime Sügis ja Lendavad Tropid, millest kujunes välja hilisem ülimenukas Operatsioon Õ eesotsas Maie Parrikuga. Jancis on mänginud ka Vennaskonnas. Praegu tegutseb ta koos bändiga Kriminaalne Elevant, mis tegeleb põhiliselt filmimuusikaga.
Isiklikku.
Tema isa oli pianist Valdis Jancis, ema on ballettmeister Mai Murdmaa ning vend helilooja ja muusik Rainer Jancis. Filmirežissöör Helle Karis (Murdmaa) oli Kaspar Jancise onunaine.
Viited.
Eesti Filmi Andmebaas
Andorra jalgpallikoondis

Andorra jalgpallikoondis on Andorra Jalgpalli Liidu esindusmeeskond, mis esindab Andorrat rahvusvahelistel jalgpallivõistlustel.
Mängud Eesti koondise vastu.
Eesti jalgpallikoondis on Andorraga kohtunud 12 korda. Kõik mängud on võitnud Eesti väravatevahega 28:5. Väravaid on Andorrale löönud 14 mängijat: Indrek Zelinski (6), Andres Oper (5), Argo Arbeiter (4), Martin Reim (2), Joel Lindpere (2), Marko Kristal (1), Marek Lemsalu (1), Mati Pari (1), Teet Allas (1), Kristen Viikmäe (1), Raio Piiroja (1), Henri Anier (1) Dmitri Kruglov (1) ja Frank Liivak (1).
Aserbaidžaani jalgpallikoondis

Aserbaidžaani jalgpallikoondis on Aserbaidžaani jalgpalliliidu esindusmeeskond, mis esindab Aserbaidžaani rahvusvahelistel jalgpallivõistlustel.
Esimene Samm

"Esimene samm" on kirjandusauhind, mille lõi aastal 2007 MTÜ Kirjandusfestival Prima Vista Tartu Kultuurkapitali juurde. Selle abil soovitakse edendada Eesti kirjanduselu.
Auhind antakse žürii otsuse alusel parima trükiajakirjanduses avaldatud ilukirjandusliku debüütteksti autorile. "Esimese sammu" auhinnale saavad kandidatuuri esitada autorid ise oma ilukirjanduslike debüüttekstidega, mis on eelneva aasta jooksul perioodikas avaldatud, või vastavate meediaväljaannete toimetajad. Auhind kuulutatakse välja ja antakse üle maikuus Tartus toimuva kirjandusfestivali ajal.
Peugeot 308

Peugeot 308 on sõiduauto, mis kuulub Peugeot' kompaktautode klassi ja seda on toodetud 3 põlvkonda.
Esimene põlvkond (T7; 2007).
1. põlvkonna Peugeot 308 esmaesitlus toimus 5. juunil 2007 Barcelonas. Müüma hakati seda mudelit alates 20. septembrist 2007 ning 308 vahetas välja Peugeot 307 alates 2008. mudeliaastast. 
Mootorivalikus on neli bensiini- ja kolm diiselmootorit. Bensiinimootoriteks on 1,4-liitrine 70 kW mootor, üks 1,6-liitrine 88 kW mootor ning kaks turbomootrit, mis oma 1,6-liitrise töömahu juures saavutavad 110 kW ja 128 kW (automaatkäigukastiga 103 kW). Diiselmootorite valikust leiab 1,6-liitrise HDI mootorid võimsustega 66 kW ja 80 kW ning 2-liitrise 100 kW võimsusega mootori. Seitsmest mootorist neil on saadaval viiekäigulise manuaalkäigukastiga, kaht suurema võimsusega diisel- ja bensiinimootorit on võimalik saada ka kuuekäigulise manuaalkäigukastiga. Lisaks on võimalik saada 1,6-liitrist bensiinimootorit neljakäigulise automaatkäigukastiga ja 2-liitrist diiselmootoriga versiooni Tiptronicu käigukastiga, mis on kuuekäiguline.
Selle auto klassis on ebatavaline "Twin Scroll" topelt turbolaadimissüsteemi kasutamine, mis on BorgWarneri poolt välja töötatud. Süsteemi jaoks välja töötatud 110 kW ja 128 kW bensiinimootorid sarnanevad väändemomendi poolest diiselmootoritega. Võrreldes teiste Peugeot 308-tega on 175 hj mootoriga versioon on saadaval agressiivsema esiotsa ja sportlikuma varustusega.
Sellel on säästlikud diislid, hea turvalisus ja mahukas universaalversioon, aga halb maine.
Teine põlvkond (T9; 2013).
Teise põlvkonda 308 tutvustati 2013. aastal ning see pälvis ka Euroopa aasta auto 2014 tiitli. 
Universaalmudel SW on luukpärast 33 cm pikem, selle arvelt on telgede vahe 11 cm pikem ja pakiruum peaaegu 200 liitrit rohkem (420 vs 610). Kõige ökonoomsem mootor, 1,6-liitrine diisel (120 hj), kulutab vaid 3,2 l/100 km. Luukpära mudeliga püstitati ka rekord: ühe paagitäiega sõideti 32 tunniga 1810 kilomeetrit ning püstitati uus säästurekord. 
Kolmas põlvkond (P5; 2021).
Kolmas põlvkond avalikustati 18. märtsil 2021. Kasutusel on EMP2 platvorm ning auto teljevahe kasvas 55 mm.
Turvastumine

Turvastumine on protsess, mille käigus liigniiskes keskkonnas (harilikult soos) taimne orgaaniline aine koguneb, moodustades turba.
Moodustunud turbakihi paksuse alusel eristatakse soostunud muldi ja soomuldi. Soostunud muldade turbakihi paksus ei ületa kokkuleppeliselt 30 cm.
Allakäik (film)

"Allakäik" on 2004. aastal valminud Saksamaa mängufilm.
Film jutustab Adolf Hitleri viimastest päevadest tema sekretäri Traudl Junge silmade läbi.
Verikireslane

Verikireslane ("Zygaena") on liblikaliste seltsi kireslaste sugukonda kuuluv putukate perekond. 
Taksonoomia.
Perekonna autor on Johan Christian Fabricius (1775). 
Süstemaatika.
Perekond kuulub alamsugukonda "Zygaeninae". 
Levik.
Verikireslane on alamsugukonna "Zygaeninae" ainus palearktilise levikuga perekond.
Eestis on kõikjal levinud väike-verikireslane ja aasa-verikireslane. Sarika-verikireslane on levinud ainult Saaremaal, ka teised liigid on levinud paiguti. 
Välimus.
Valmikud.
Verikireslased meenutavad kujult veidi mesilast või herilast.
Verikireslased on kirevad. See on hoiatusvärvus.
Keha ja eestiivad on metallsinised. Eestiibadel on punased laigud või vöödid. Tagatiivad on veripunased, välisservas on kitsas mustjassinine triip. 
Tundlad on pikad, tipu lähedal jämedamad, tipus teravamad. Nad on musta värvi. 
Tiibade siruulatus on 28–58 mm.
Röövikud.
Röövikud on värtnakujulised.
Nad on rohekad või kollakad; piki keha kulgevad heledamad pikitriibud. Triipudel või nende vahel paiknevad ridadena suuremad või väiksemad mustad punktid. 
Pikkus on 22 mm.
Eluviis.
Valmikud.
Kõik verikireslased on päevase eluviisiga. Kuna neid kaitseb hoiatusvärvus, siis elavad nad täiesti avalikult niitudel ega varja end.
Verikireslased lendavad kohmakalt, tavaliselt ühelt õielt teisele. Eestis lendavad nad juulis ja augustis.
Kuumal ajal istuvad nad näiteks jumikate õitel ja kõrreliste vartel. Nad pole ettevaatlikud ega põgene vaenlase eest.
Nad lasevad end isegi kergesti kätte võtta. Kuid kinni püütuna teesklevad nad surnut ja eritavad tilgakese kollast vastiku lõhnaga mürgist vedelikku. Sellepärast linnud neid ei söö.
Röövikud.
Verikireslaste röövikud on sama mürgised kui valmikud. Seetõttu elavad nad sama avalikult kui valmikud. Nad toituvad põhiliselt liblikõielistel (näiteks hiirehernes, seahernes, nõiahammas).
Röövikud talvituvad, kevadel nukkuvad. Nad valmistavad valkja või kollase, pärgamenditaolise nukuhälli ning kinnitavad selle kõrgemate rohukõrtele. Nukud keerutavad end aeg-ajalt, tekitades kuuldavat heli. Selle toimingu otstarve pole teada.
Liigid.
Perekonnas on 96 liiki.
Oligomeer

Keemias on oligomeer piiratud arvust monomeeri (M) elementaarlülidest koosnev molekul. Teisiti võib öelda, et oligomeer on madala polümerisatsiooniastmega molekul, näiteks H(-M)n-CH=CH2, kus n = ...10...100..., ja molekulmass piirkonnas ...500...5000... "Kui elementaarlülide arvu n kasvades molekuli keemilised omadused enam ei muutu, siis on tegu juba polümeeriga". Kindla elementaarlülide arvuga molekule nimetatakse vastavalt lülide arvule, näiteks tetrameer (n=4) või heksameer (n=6). 
Oligomeere kasutatakse õlidena, plastifikaatoritena, prepolümeeridena erinevate kopolümeeride saamiseks jm. Saadakse oligomeere kas eraldades vastava fraktsiooni toornaftast või sünteesitakse monomeeridest. 
Keemilist reaktsiooni, milles monomeer konverteeritakse madala polümerisatsiooniastmega produktiks, nimetatakse oligomerisatsiooniks. Oligomerisatsiooniprotsessides, kui see realiseerub liitumismehhanismi ehk ahela kasvu ("chain growth") järgi, esineb vähemalt kolm (või neli) staadiumi analoogselt polümerisatsioonireaktsioonidele: initsieerimine, reaktsiooniahela kasv ja ahela lõpetamine või ülekanne. Bi- (või multi-)funktsionaalsete monomeeride korral, kui realiseerub kondensatsiooni mehhanism, siis toimub astmeline ahela kasv ("step-growth") kogu protsessi jooksul. 
Madalamad oligomeerid võivad tekkida kergesti polümeriseeruvatest monomeeridest (stüreen, isopreen, vinüüleetrid jt) säilitamisel, kui ei ole lisatud inhibiitorit. 
Oligosahhariidideks loetakse selliseid, millele saab omistada kindla keemilise struktuuri. Näiteks α-, β- ja γ-tsüklodekstriinid. Biokeemias kasutatakse mõistet oligomeer nukleiinhapete fragmentide kohta, nagu DNA ja RNA, või valgukomplekside korral, mis koosnevad vähemalt kahest osast.
Oligomerisatsioon

Oligomerisatsiooniks nimetatakse keemilist reaktsiooni, milles monomeer konverteeritakse madala polümerisatsiooniastmega produktiks. Oligomerisatsiooniprotsessides, kui see realiseerub liitumismehhanismi ehk ahela kasvu ("chain growth") järgi, esineb vähemalt kolm (või neli) staadiumi analoogselt polümerisatsioonireaktsioonidele: initsieerimine, reaktsiooniahela kasv ja ahela lõpetamine või ülekanne. Bi- (või multi-)funktsionaalsete monomeeride korral, kui realiseerub kondensatsiooni mehhanism, siis toimub astmeline ahela kasv ("step-growth") kogu protsessi jooksul. 
Madalamad oligomeerid võivad tekkida kergesti polümeriseeruvatest monomeeridest (stüreen, isopreen, vinüüleeter jt) säilitamisel, kui ei ole lisatud inhibiitorit. 
Keemias on oligomeer piiratud arvust monomeeri (M) elementaarlülidest koosnev molekul. Teisiti võib öelda, et oligomeer on madala polümerisatsiooniastmega molekul, näiteks H(-M)n-CH=CH2, kus n = ...10...100..., ja molekulmass piirkonnas ...500...5000... Kui elementaarlülide arvu n kasvades molekuli keemilised omadused enam ei muutu, siis on tegu juba polümeeriga.
Tiit Trummal

Tiit Trummal (sündinud 18. juulil 1954 Tartus) on eesti arhitekt.
Keskhariduse omandas Tiit Trummal Tartu 2. Keskkoolis aastatel 1961–1972. Arhitektuurialase kõrghariduse omandas ta Eesti NSV Riiklikus Kunstiinstituudis aastatel 1972–1977.
Aastatel 1977–1978 töötas Tiit Trummal Eesti NSV Restaureerimisvalitsuses ja 1980–1984 riiklikus projekteerimisinstituudis Maaehitusprojekt Tartu Filiaali vanemarhitektina. Aastatel 1984–1989 töötas ta Tallinna Linna TSN TK Arhitektuuri ja Planeerimise peavalitsuses rajooniarhitektina ning 1990–2006 arhitektuuribüroos Alver&amp;Trummal OÜ. Pärast seda on ta töötanud arhitektuuribüroos Tiit Trummal Arhitektid OÜ.
Tiit Trummali tuntumad tööd on ärihoone Ferrum Kuressaares, De La Gardie kaubamaja Tallinna vanalinnas, City Plaza büroohoone ja Vabaduse väljaku kujundus. Neid iseloomustavad hea keskkonnatunnetus, põnev materjalikasutus ja ekspressiivsed vormid. Lisaks on Tiit Trummal projekteerinud mitu era- ja kortermaja.
Tiit Trummal on Eesti Arhitektide Liidu liige 1987. aastast.
Isiklikku.
Tema ema oli ajaloolane ja arheoloog Vilma Trummal.
Fääri saarte jalgpallikoondis

Fääri saarte jalgpallikoondis on Fääri saarte jalgpalliliidu esindusmeeskond, mis esindab Fääri saari rahvusvahelistel jalgpallivõistlustel.
Kohtumised Eestiga.
Eesti jalgpallikoondisega on kohtutud kuus korda. 1996. aastal Küprosel viigistati 2:2, 1997 võideti Tartus 2:0, 1998 EM-valikmängus kaotati Kadriorus 0:5, 1999 EM-valikmängus Tórshavnis kaotati 0:2 ja 2010 EM-valikmängus 11. augustil A. Le Coq Arenal kaotati 1:2 ning 7. juunil 2011 võideti Tórshavnis 2:0.
Emil Urbel

Emil Urbel (sündinud 13. novembril 1959 Pärnus) on eesti arhitekt.
Emil Urbel õppis Tallinna 32. Keskkoolis aastatel 1975–1977 ning sai arhitektuurialase kõrghariduse Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi (praegune Eesti Kunstiakadeemia) arhitektuuriteaduskonnas 1977–1982.
Aastatel 1984–1989 töötas ta projekteerimisinstituudis Eesti Projekt ning 1989–2000 arhitektuuribüroos Urbel ja Peil. Alates 2000. aastast töötab Emil Urbel arhitektuuribüroos Emil Urbel OÜ.
Emil Urbeli tuntumad tööd on villad Tabasalus, Rocca al Mare kool, Aaviku elurajoon, Kalev Spa rekonstruktsioon ning Proovijahuveski Rotermanni kvartalis. Emil Urbel on eelkõige tuntud oma ülimalt ratsionaalset laadi neofunktsionalistlike eramajade poolest. Viimaste aastate tööde ning tema loodud ühiskondlike hoonete puhul on see joon vähem märgatav ning rohkem on ruumi mahumängudele ning erinevatele materjalidele ja värvidele.
Emil Urbel on Eesti Arhitektide Liidu liige alates 2000. aastast.
Ta mängis kõrvalosa 1999. aasta filmis "Ristumine peateega".
Gruusia jalgpallikoondis

Gruusia jalgpallikoondis on Gruusia jalgpalliliidu esindusmeeskond, mis esindab Gruusiat rahvusvahelistel jalgpallivõistlustel.
Iisraeli jalgpallikoondis

Iisraeli jalgpallikoondis on Iisraeli jalgpalliliidu esindusmeeskond, kes esindab Iisraeli rahvusvahelistel jalgpallivõistlustel.
Koondise kapten on Eli Dasa. Varem on kapten olnud Yossi Benayoun.
Islandi jalgpallikoondis

Islandi jalgpallikoondis on Islandi jalgpalliliidu esindusmeeskond, mis esindab Islandit rahvusvahelistel jalgpallivõistlustel.
2014. aasta jalgpalli maailmameistrivõistluste Euroopa valikturniiri saavutatud tulemuse põhjal jõudis Island väljalangemismängudeni, aga ei pääsenud finaalturniirile kaotades Horvaatiale.
Esimest korda pääses Island suurturniirile pärast 2016. aasta Euroopa meistrivõistluste valikturniiri. Kvalifikatsioonigrupis teenis Island kaks võitu (kodus ja võõrsil) Hollandi üle. UEFA Euro 2016 finaalturniiril jõudis Island väljalangemismängudeni, saavutades oma alagrupis viigi Portugali ja Ungari vastu ja alistades Austriat. Kaheksandikfinaalis Inglismaaga Wayne Rooney realiseeris penalti juba mängu neljandal minutil, aga islandlaste kaks väravat (Ragnar Sigurðsson kuuendal ja Kolbeinn Sigþórsson 18 minutil) kindlustasid Islandi edasipääsu veerandfinaali, kus kaotati 2:5 Prantsusmaa koondisele ja langeti välja.
Jüri Okas

Jüri Okas (sündinud 26. augustil 1950 Tallinnas) on eesti arhitekt, installatsioonikunstnik ja graafik.
Elukäik.
Jüri Okas on õppinud aastatel 1957–1968 Tallinna 46. Keskkoolis, 1968–1970 Tallinna Polütehnilises Instituudis ehitust ja 1970–1974 Eesti NSV Riiklikus Kunstiinstituudis arhitektuuri.
Aastatel 1974–1989 töötas Jüri Okas projekteerimisinstituudis EKE Projekt. 1989. aastast töötab ta arhitektuuribüroos Okas &amp; Lõoke OÜ.
Jüri Okase tuntumad tööd on Paide bensiinijaam, Eesti Forekspanga hoone, Mardi talu Saaremaal ning Delta Plaza Tallinnas. Marika Lõokesega koos valminud projekte iseloomustab hea keskkonnatunnetus, mitmekülgne materjalikasutus ning kohati ekspressiivsed vormid. Varasemaid töid iseloomustab piirkonna eripära arvestav konstruktivistlik laad.
Jüri Okase kunstiloomingu moodustavad "performance"'id, fotod, graafikasarjad, installatsioonid, raamatukujundused ja arhitektoonid. Tema isikunäitusi on toimunud mitmes Eesti ning Soome kunstigaleriis ja muuseumis. 7. aprillil 2017 avati Kumu kunstimuuseumis Jüri Okase seni suurim täismahus retrospektiivnäitus, mis hõlmas tema silmapaistvat loomingut 26 aastat väldanud intensiivse kunstnikukarjääri jooksul. Näitus esitas Jüri Okase kui kunstniku tegevust kitsasfilmidest, maakunstiobjektidest ja installatsioonidest (fotodokumentidena) graafikani. 
Jüri Okas on osalenud mitmel ühisnäitusel Eestis, Lätis, Leedus, Soomes, Rootsis, Saksamaal, Itaalias, Hispaanias, Kanadas, Šotimaal.
Jüri Okas on Eesti Arhitektide Liidu liige alates 1979. aastast ning Eesti Kunstnike Liidu liige alates 1980. aastast.
Isiklikku.
Jüri Okas on graafiku ja maalikunstniku Evald Okase poeg. Tema õed on maalikunstnik Mari Roosvalt ja klaasikunstnik Kai Koppel.
Timothy Yang

Timothy Chin-tien Yang (sündinud 1. juulil 1942 Changhuas) on Taiwani diplomaat, ta oli 10. septembrist 2009 kuni 26. septembrini 2012 Hiina Vabariigi välisminister.
Tal on bakalaureusekraad diplomaatia alal.
Aul (perekond)

Aul ("Clangula") on partlaste perekond. 
Perekonna esmakirjeldaja on William Elford Leach (1819). 
Perekonna ainus liik on aul ("Clangula hyemalis").
Francisco Ou

Francisco H. L. Ou (5. jaanuar 1940 Hsinchu – 31. oktoober 2021) oli Hiina Vabariigi (Taiwani) diplomaat. 
Aastail 1984–1985 oli ta Hiina Vabariigi (Taiwani) suursaadik Nicaraguas, 1990–1996 ja 2003–2008 Guatemalas ja 2008–2009 välisminister.
Vööt-verikireslane

Vööt-verikireslane ("Zygaena" ("Agrumenia") "fausta") on liblikaliik verikireslase perekonna alamperekonnast "Agrumenia".
Taksonoomia.
Esmakirjeldaja on Karl von Linné (1767). Liik esineb tal "Sphinx fausta" nime all.
Süstemaatika.
Ta arvati ööliblikate hulka, kuigi ta on päevase eluviisiga. 
Levik.
Liik kuulub Atlandi-Vahemere faunavööndisse. 
Nad elavad Švaabi Juuras, Alpides ja Vahemere maade lääneosas (sealhulgas Marokos) mitmes eraldi piirkonnas (sealhulgas Ungari Keskmäestikus). Pidev levila ulatub Marokost üle Pürenee poolsaare (välja arvatud kesk- ja kirdeosa) Prantsusmaa lõuna- ja keskosani. Kesk-Euroopas on nad jäänud väga haruldaseks ja nende arv väheneb. Ungaris on nad väljasuremise äärel. Alföldis esinevad nad jääajajärgse kliimafluktuatsiooni jäänukitena väga isoleeritud vähenevate populatsioonidena. 
Sageli on neid väikesel alal väga arvukalt. 
Jääaja veetsid nad Atlase mägede läänenõlvadel; sealt levisid nad põhja ja kirde suunas.
Välimus.
Valmikud.
Valmikute tiibade siruulatus on kuni umbes 25 mm. 
Neil on musta põhjaga eestiivad, millel domineerivad kahvatukollaste äärtega punased laigud, mis on üksteisega rohkem või vähem ühenduses. Vööt-verikireslane on sarnane silmik-verikireslasega. Tagatiivad on täiesti punased. 
Rindmikul ulatub peani ühtlaselt punane krae ning enamasti kaks kollast pikitriipu.
Tagakehal on punane rõngas, mis isastel ulatub üle kolme, emastel üle kahe segmendi.
Nagu kõigil verikireslastel, on tal mustad tundlad, mille otsad on nuiakujulised.
Röövikud.
Röövikud kasvavad umbes 18 mm pikkuseks. 
Nad on helerohelised; külgedel on vahelduvalt valge ja kollane joon. Sellega rööbiti reas on mustad punktid. Kuklakilp ja "pygopodium" on roosad.
Röövikud on kaetud paksude lühikeste karvadega.
Neil on 16 jalga. 
Mõlemad otsad on kitsenenud. 
Elupaik.
Nad elavad soojadel valgetel mägede metsaservadel, kus on lubjarikkad mullad ning kasvavad taimed, millel nad toituvad; peamiselt lubjakivi ja dolomiidi alusega mäestikel ja küngastikel. 
Alpides on nende lemmikkohaks allaveerenud kividega laviininõlvad. 
Ta on tüüpiline kuivataluv liik. Soojema kliimaga paikades (näiteks Pürenee poolsaarel) elutseb ta kuni 1500–2000 m kõrgusel. 
Eluviis.
Valmikud.
Valmikud lendavad ühe põlvkonnana juuli keskpaigast augusti keskpaigani. 
Nad on päevase eluviisiga. 
Valmikud istuvad õhtuti sageli violetsetel ja roosadel õitel, eriti äiatari, tähtpea ja pune õitel. 
Röövikud.
Röövikuid võib näha alates septembrist ja pärast talvitumist kuni juunini.
Kesk-Euroopas väljaspool Alpe toituvad röövikud eranditult sarikherne "Coronilla coronata" lehtedest. Lõuna-Euroopas ja Alpides söövad nad teisi sarikherneliike.
Looduskaitse.
Vööt-verikireslane on Saksamaa ohustatud liikide punases nimestikus tugevalt ohustatuna.
Ungaris on ta 1993. aastast kaitse all. Mõtteline hind on 10 000 forintit.
Teda ohustab võsastumine, mis jätab sarikherne valgusest ilma. 
Alamliigid.
Kõik alamliigid peale "elodia" (Marokos) elavad Euroopas.
Agraar-tööstuskompleks

Agraartööstuskompleks (lühendina ATK) on omavahel tihedalt seotud majandusharude rühm, mille ülesandeks on põllumajandustooraine tootmine ja töötlemine ning selleks soodsate tingimuste loomine. 
Agraartööstuskompleksi koosseisu kuulub 4 valdkonda:
Agraartööstuskompleksi olulisim probleem on energiasääst.
Svjatoslav I

Svjatoslav I või Svjatoslav Vapper (ukraina keeles "Святосла́в І́горович" või "Святосла́в Хоро́брий", u. 938–972) oli Kiievi-Vene suurvürstiriigi valitseja aastatel 945–972, tegelikult valitses riiki alles aastast 960, kui sai täisealiseks, enne seda valitses riiki regendina tema ema Olga.
Valitsemisaeg.
Sõjakäigud kasaaride vastu.
963/964. aastal tegi noor Svjatoslav sõjakäigu vjatitšite maale ja Vana-Vene riigi idaslaavlastest elanikke ohustanud Kasaari khaaniriigi vastu ning purustas Kasaari khaani väed ja vallutas kasaaride linnad (Kazerani, Atili, Sarkeli ja Tmutarakani) Doni jõe alamjooksul. Seejärel aga jätkas sõjakäiku alaanide ja adõgeede aladele, Kubanimaale Põhja-Kaukaasias.
Sõjakäik bulgaarlaste vastu.
10. sajandi Balkani poolsaarel ja Väike-Aasias asunud keskaegne võimsaim riik Bütsants pidas sõdu Bulgaaria riigi täielikuks allutamiseks, kasutades liitlasena Svjatoslavi. Aastal 968 tungisid Kiievi-Vene väed eesotsas Svjatoslav I-ga Bulgaaria aladele ja vallutasid bulgaarlaste linnad Doonau ääres ning seadsid sisse 967. aastal oma residentsi ja valitsuskeskuse Perejaslavetsis (bulgaaria "Preslav"). 968. aasta alguses aga piirasid Kiievi sisse petšeneegid ning Svjatoslav oli sunnitud lahkuma Bulgaariast ja peletama petšeneegid Kiievi piiramiselt Volgast lääne pool asuvatesse steppidesse.
Sõda Bütsantsiga.
Svjatoslavi lahkumise järel Kiievisse suutsid bulgarid saavutada kokkuleppe Bütsantsiga, taastada ühtsuse ning kindlustada end kindlustustes, kuid naasnud Svjatoslav vallutas 969. aasta sügisel taas Perejaslavetsi. 971. aastal alistasid Bütsantsi keisri Johannes I Tzimiskese väed Svjatoslav I väed. Silistrasse taandunud Svjatoslavi väed piirati sisse ja pärast kolme kuu pikkust vastupanu alistusid nad 971. aasta juulis. 
Svjatoslav ja tema väed lahkusid Bulgaariast ning suundusid Dnepri suudmesse. Seal varitsesid Dnepri kärestike juures neid ja nende sõjasaaki petšeneegid, kes Svjatoslavi 972. aasta kevadel tapsid.
Perekond.
Svjatoslav I vanemad oli Kiievi-Vene valitseja Igor (ka Ingvar ja Inge; sündinud enne 879 aastat – 945) ja Olga (ka Helga; surnud 969). 
Järglased.
Svjatoslavi järglased: 
Mälestuse jäädvustamine.
Ukraina.
2018. aastal nimetati tema järgi Ukraina erioperatsioonijõudude 3. eriotstarbeline polk.
Siniõlg-kuukabarra

Siniõlg-kuukabarra ehk siniõlg-safiirlind ("Dacelo leachii") on jäälindlaste sugukonda kuukabarra perekonda kuuluv lind.
Välimus.
Linnu pea on määrdunudvalge, selg pruun, alakülg valge ruugete täppidega, tiibade hoosuled türkiissinist värvi. Isaslinnu saba on tumesinine, emaslinnul ruuge, mustade ristitriipudega. Noorlindude sulestikul on rohkem pruune triipe ja märke, mis jätavad räpase mulje, ja nende silmad on kahel esimesel eluaastal pruunid.
Kehapikkus on kuni 40 cm, kaal kuni 310 g.
Ta on pisut väiksem kui mõnevõrra rohkem tuntud naeru-safiirlind. Tal pole musta maski näol, tema tiibadel on rohkem sinist ja tema nokk on raskem kui ta suuremal sugulasel.
Kutsehüüuks on pöörane kaagutamine või haukumine.
Levik.
Siniõlg-kuukabarra on levinud Uus-Guinea saarel ning Austraalias Põhjaterritooriumi põhjaosas ja Queenslandis.
Ta kuulub soodsas seisundis liikide hulka.
Pesitsemine ja elupaigad.
Sigimine toimub hiliskevadel (septembrist detsembrini). Pesaks on õõnsus kõrgel, sageli 25 meetri kõrgusel puu otsas, mõnikord ka termiidipesas.
Kurnas on tavaliselt 3-4 valget kergelt läikivat muna, mida mõlemad vanemad hauvad 26 päeva. Munad on 44×35 mm suurused, vahel pisut suuremad.
Perekonna moodustavad harilikult kolm täiskasvanud lindu: isane, emane ja veel üks lind, kes aitab poegi kasvatada.
Tibud sünnivad roosade, pimedate ja paljastena. Nad murravad munast välja noka otsa kasvava munahamba abil. Suled ilmuvad 7. päeva paiku ja silmad avanevad 10. päeva paiku. Tibud on agressiivsed ja sageli tapavad kõige noorema endi hulgast ära. Pojad on pesas 36 päeva ja pärast seda õpetavad vanemad neid veel 8–10 nädalat toitu hankima, enne kui nad iseseisvuvad.
Toitumine.
Lind toitub suurest hulgast loomadest, kes elavad maapinnal või selle lähedal. Märjal aastaajal, suvel söövad nad rohkem putukaid, kahepaikseid ja sisalikke, kui nad saavad kätte selliseid lülijalgseid nagu vähid, skorpionid ja ämblikud. Kuival aastaajal, talvel söövad nad rohkem kalu, madusid, usse ning väikeseid linde ja imetajaid.
Taksonoomia.
Esimene eurooplane, kes siniõlg-kuukabarrat nägi ja ühe isendi 1770. aastal oma kogusse võttis, oli Joseph Banks. Esialgu ei osatud seda eraldi liigiks pidada, vaid aeti segi naeru-safiirlinnuga. Alles 1824 kirjeldasid Nicholas Aylward Vigors ja Thomas Horsfield seda eraldi liigina. Ladinakeelse nime sai lind briti zooloogi William Elford Leachi järgi.
Siniõlg-kuukabarra on üks neljast kuukabarraliigist. Alamliikide arv ei ole selge. Enamik õpetlasi tunnistab nelja alamliiki, kuid üksikud leiavad, et kolm Austraalia alamliiki lähevad järk-järgult üksteiseks üle ning sellepärast tuleb neid ühe alamliigina käsitleda.
F-Secure

F-Secure on arvutikaitseteenuseid osutav ettevõte, mille peakorter asub Helsingis Soomes. F-Secure on üks vanemaid küberturvalisusega tegelevaid ettevõtteid maailmas, asutatud 1988. aastal.
Eestis pakub Telia F-Secure'i tarkvaral põhinevat tasulist arvutikaitseteenust kodukasutajatele. Ettevõtetele pakub tarkvara F-Secure Tugikeskus Eestis (Baltic Computer Systems AS), kes on ka F-Secure'i lahenduste maaletoojaks. F-Secure'i tarkvara pakub Eestis rohkem kui sada IT-ettevõtet.
Arvutikaitse

Arvutikaitse all mõeldakse peamiselt tegevusi, mille eesmärgiks on arvuti omaniku tahte vastase tegevuse kõrvaldamine:
Kabala raudteejaam

Kabala raudteejaam on raudteejaam Lääne-Virumaal Vinni vallas Viru-Kabalas.
Läbi Kabala kulgeb laiarööpmeline Tallinna–Narva raudtee.
Raudteejaam asub Tallinnast 121,9 km, Tapast 44,3 km ja Narvast 87,7 km kaugusel.
Jaamas peatuvad Elroni idasuunalised reisirongid liinil Tallinn–Narva. Mõlemal suunal peatub Kabalas päevas kaks reisirongi. Jaamas asub üks lühike perroon, mille tõttu toimub väljumine ja sisenemine rongi ainult läbi C-ala.
Jaamahoone.
Kabala jaamahoone valmis koos raudteega 1870. aastal ja on silmapaistvalt autentsena (märksa paremini kui näiteks Aegviidu) säilinud tänaseni. Kahekorruseline kroonuhistoritsistlik puithoone ehitati III-IV klassi jaama tüüpprojekti järgi sarnaselt Tapa, Paldiski, Keila, Püssi, Raasiku jmt jaamahoonetega. Jaamahooneid iseloomustab madal viilkatus ja asümmeetriline pikifassaad, mille kõrgem viiluga keskosa jagab maja ühe- ja kahekorruseliseks tiivaks.
1990. aastatest alates seisab jaamahoone kasutuseta ja on halvas seisukorras. Kuigi hoone on autentselt säilinud ja sel on selgelt põhjust väärtustamiseks, on selle kasutusperspektiiv ja elujõulisus küsitavad.
2019. aastal avaldatud nimekirja kohaselt kuulub Kabala jaamahoone ehitiste hulka, millest Eesti Raudtee soovib vabaneda.
Sonda raudteejaam

Sonda raudteejaam on raudteejaam Ida-Virumaal Lüganuse vallas Sondas.
Sondas peatuvad Elroni reisirongid liinil Tallinn–Narva. 
2012. aastal avati jaamas uus lühike 550 mm kõrgune teedevaheline ooteplatvorm (35 m), mille tõttu toimub väljumine ja sisenemine rongi ainult rongi C-ala kaudu.
Jaamahoone.
Sondas on aegade jooksul asunud kokku neli jaamahoonet. Esimene jaamahoone rajati praegusest umbes 1,3 km Narva suunas. 
Peale raudteejaama ümberkolimist (ebasobiva asukoha tõttu) oli hoone kasutusel elamuna. Ehitis hävis 1930. aastatel. 
Teine jaamahoone ehitati 1897. aastal seoses jaama liigutamisega praegusesse asukohta. Sellest sai ühtlasi ühine jaamahoone laiarööpmelisele ja kitsarööpmelisele raudteele. Hoone oli ehitatud sarnaselt Lagedi jaamahoonega, kuid hilisemate laienduste tõttu kadus algne esinduslik dekoor, lihtsustus välisilme ning hoone muutus tundmatuseni. Aastatel 1926 ja 1933 ehitati hoonele juurde ruumid puhveti ja postkontori jaoks. Jaamahoone hävis 1941. aasta suvel lennukipommi tabamusest.
Kolmas ajutine jaamahoone ehitati Saksa okupatsiooni ajal; see meenutas oma askeetliku välimuse tõttu rohkem puukuuri.
Praegune jaamahoone on neljas ja see valmis 1956. aastal. Stalinistlikus stiilis kivist jaamahoone ehitati tüüpprojekti järgi analoogselt näiteks Vaivara jaamahoonega. 
Jaamahoonel domineerib keskne klaasitud kaarava ja kõrgendatud keskviil, samas lisab kummalise arhailise noodi poolkelpkatus.
Alates 2000. aastate algusest seisab AS Eesti Raudteele kuuluv jaamahoone tühjalt ja on halvas seisukorras.
2019. aastal avaldatud nimekirja kohaselt kuulub Sonda jaamahoone ehitiste hulka, millest Eesti Raudtee soovib vabaneda.
Kiviõli raudteejaam

Kiviõli raudteejaam on raudteejaam Ida-Virumaal Kiviõlis.
Läbi Kiviõli kulgeb laiarööpmeline Tallinna–Narva raudtee, mis avati 1870. aastal. Jaamas võib toimuda ka kaupade rongidele ning neilt maha laadimine.
Perroonid.
Kiviõli raudteejaamas asus kuni 2014. aasta alguseni üks madal rööbasteedevaheline perroon pikkusega 410 m.
2014. aastal valmis raudteejaamast paarsada meetrit Narva pool uus täispikk 550 mm kõrgune ooteplatvorm.
Ajalugu.
Kiviõli raudteejaam rajati raudteepeatusena 1920. aastatel. Raudteejaam kujunes sellest esimeste aastakümnete jooksul seoses tööstuse arenemisega.
Raudteejaama areng oli seotud eeskätt õlitehase ja kaevanduse vajadustega, millele vastavalt muutus ajaga ka jaama konfiguratsioon. 
20. sajandi esimesel poolel asus Kiviõli ja sellele järgneva Püssi jaama vahel veel ka Küttejõu raudteejaam.
1980. aastatel rakendati jaamas elektritsentralisatsioon ning rajati silikaattellistest elektritsentralisatsioonipost.
Raudteejaamast hargneb ka harutee, mis siirdub ümberkaudsetesse tööstusettevõtetesse (näiteks Kiviõli Keemiatööstusesse).
Jaamahoone.
Esimene, krohvitud seintega puidust jaamahoone valmis koos raudteepeatusega. 1939. aastal hoone lammutati. 
1937. aasta lõpul hakati ehitama uut jaamahoonet, mis paiknes senisest umbes üks kilomeeter Rakvere poole. 
Silikaattellistest kahekorruseline ja 54 m pikkune hoone valmis 1938. aastal Hendrik Otlooti projekti järgi ning avati sama aasta 23. detsembril. Hoone ehitati kokku kaubaaidaga.
Hoones oli kokku 8 korterit ja postkontor telefonikeskjaamaga. 
Koos uue jaamahoone ehitusega alustati ka jaama raudteede laiendamist, ehitati viis uut haruteed.
Piletimüük Kiviõlist lõpetati 1998. aasta sügisel.
Jaamahoone suleti 1990. aastate lõpus ja lammutati 2001. aastal.
Reisirongiliiklus.
Kiviõlis peatuvad Elroni reisirongid Stadler FLIRT liinil Tallinn-Narva.
Püssi raudteejaam

Püssi raudteejaam on raudteejaam Ida-Virumaal Püssis. Jaamas võib toimuda ka kaupade rongidele ning neilt maha laadimine.
Tänapäeval on raudteejaamas lisaks peateele alles kolm kõrvalteed.
Perroonid.
Püssi raudteejaamas asus üks madal perroon pikkusega 180 m. 2013. aastal avati Püssis uus täispikk 550 mm kõrgune ooteplatvorm, mis asub varasemast umbes 300 m Tallinna pool.
Ajalugu.
Raudteejaam rajati 1870. aastal seoses Tallinna–Narva raudtee ehitamisega Balti Raudtee Seltsi poolt.
Raudteejaama avamine omas olulist rolli Püssi majanduselu arengu seisukohalt, millest lähtuvalt muutus ja arenes ka jaama konfiguratsioon.
Alates 1886. aastast juhtis Püssi jaama Rudolf Romm, kes oli koos Kadrina jaama esimese jaamaülema Alexis Kreutzwaldiga teadaolevalt üks esimesi eesti verd jaamaülemaid.
Tänapäevaks üles võetud I jaamateelt siirdus harutee varem Püssi elektrijaama. 
AS Repo Vabrikud territooriumile kulgeb jaama Narva-poolsest otsast kaks haruteed ka praegu. 1974. aasta detsembris avati Püssi raudteejaamast umbes 4,5 km pikkune tööstusraudtee Aidu karjääri (Maidlasse), mis suleti 2012. aastal ja on nüüdseks demonteeritud. 1976. aastal valmis Püssi jaama pöörangute ja signalisatsiooni tsentraliseeritud elektrilise juhtimise süsteem.
1990. aastate lõpul peatati jaamast piletimüük.
2015. aastaks rakendati Tapa–Narva raudteelõigul dispetšertsentralisatsioon, millega seoses viidi Püssi jaam üle kaugjuhtimisele (see tähendab, et jaamas ei viibi enam alaliselt jaamakorraldajat).
Jaamahoone.
Püssi jaamahoone valmis koos raudteejaamaga 1870. aastal. Kahekorruseline puidust peahoone ehitati tüüpprojekti järgi sarnaselt näiteks Paldiski, Keila, Toila jmt jaamahoonetega. 
Jaamahooneid iseloomustab madal viilkatus ning asümmeetriline pikifassaad, mille kõrgem viiluga keskosa jagab maja ühe- ja kahekorruseliseks tiivaks. Jaamahoones asus reisijate ootesaal, piletikassa ja sellega seotud ametiruumid. Teisel korrusel paiknes jaamaülema ametikorter. Püssi jaamahoone hävis Teises maailmasõjas.
Lisaks jaamahoonele kuulusid jaamakompleksi ka erinevad abiehitised ning kivist veetorn. 26. juulil 1930 läks veetorn auruveduri sädemest põlema ning hävis osaliselt. 
Veetorn taastati ümberehitatult ning ehkki selle katus on tänaseks sissekukkunud on see alles tänini.
Nõukogude ajal valmis uus silikaattellistest elektritsentralisatsiooni post, kuhu viidi üle raudteejaama kollektiiv ning mis on jaama automaatika- ja signalisatsiooniseadmete juhtimiseks kasutusel ka tänapäeval.
1997. aasta suvel lõpetati jaamast piletimüük rahvusvahelistele rongidele.
Reisirongiliiklus.
Püssis peatuvad Elroni reisirongid liinil Tallinn-Narva.