tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Montréal

Montréal (eesti keeles mööndav ka ingliskeelne kirjapilt Montreal) on Québeci provintsi suurim linn Kanadas. Suurlinn asub riigi kaguosas, Saint Lawrence'i ja Ottawa jõe ääres Montréali saarel (Hochelaga saarestikus). 
Ajalugu.
Tänapäeva linna kohal elasid põlisameeriklased: algonkinid, huroonid ja irokeesid. Linna asutasid prantsuse kolonistid 1642. aastal. Linn kuulus 1760. aastani Uus-Prantsusmaale, mil see läks brittide valdusse. 1765. aastal hävitas tulekahju veerandi linnast. Montréal oli briti Kanada provintsi pealinn aastail 1844–1849. 
Elanike arv on 1 763 000 (2021). Montréali linnastus elab üle 4,1 miljoni inimese. Montréal on valdavalt prantsuskeelne linn. 68% elanikest on frankofoonid (prantsuse keel esimene keel), 18,4% on allofoonid (räägivad võrdselt prantsuse ja inglise keelt) ja 13,6% anglofoonid (esimeseks keeleks on inglise keel). 
1967. aastal toimus Montréalis maailmanäitus EXPO 67. Montréalis toimusid ka 1976. aasta suveolümpiamängud.
Haldusjaotus.
Montréal jaguneb 19 linnaosaks (prantsuse keeles "arrondissement").
Toronto

Toronto on Kanada suurim linn ja Ontario provintsi pealinn, mis asub Ontario järve kaldal. See piirneb edelas Mississaugaga.
Ajalugu.
Toronto asutas 1793. aastal kuberner John Graves Simcoe. Esialgu oli asula nimi York – Yorki ja Albany hertsogi prints Frederiki järgi. Toona oli see Ülem-Kanada provintsi pealinn. 1834. aastal sai linn praeguse nime.
Nimi Toronto tuleb mohoogi keele sõnast "tkaronto", mis tähendab kohta, kus puud kasvavad vees.
Rahvastik.
Toronto on Kanada suurim ja Põhja-Ameerika suuruselt neljas linn, mille elanike arv oli 2021. aasta rahvaloenduse järgi 2 794 356 (2016. aastal oli elanikke 2 731 571).
2006. aasta seisuga oli Torontos kõige rohkem elanikke pärit Euroopast (52,6%). Suurema osa sellest moodustasid briti, iiri, itaalia ja prantsuse päritoluga inimesed. Teised suuremad grupid olid lõuna-aasialased (12%), hiinlased (11,4%), mustanahalised (8,4%), filipiinlased (4,1%) ja ladinaameeriklased (2,6%).
Majandus.
Toronto mängib Kanada ja maailmamajanduses olulist rolli. 2008. aastal liigitas Forbes Toronto kümne majanduslikult mõjuvõimsama linna hulka.
Torontos asub Toronto väärtpaberibörs, mis on üks maailma suurimaid.
Transport.
Ontario valitsus haldab Toronto linnastualal ulatuslikku rongi- ja bussisüsteemi, mille nimi on Toronto Transit Commission (TTC). 2016. aasta seisuga kasutab seda igal nädalapäeval umbes 1 252 000 inimest.
Õhutransport.
Torontos asub Kanada suurim lennujaam Toronto Pearsoni rahvusvaheline lennujaam.
Ehitised.
Torontos asub Toronto teletorn CN Tower (553,3 m), mis oli aastail 1976–2007 maailma kõrgeim toestamata ehitis.
Haridus.
Toronto Ülikool on Kanada suurim ülikool. Torontos on ka Yorki Ülikool, Ryersoni Ülikool ja OCAD Ülikool.
Kultuur.
Igal aastal toimub linnas Toronto rahvusvaheline filmifestival ja Toronto põlisrahvaste filmifestival.
Sport.
Suurimad Torontos tegutsevad spordiklubid on NHL-is mängiv jäähokiklubi Toronto Maple Leafs, NBA-s mängiv korvpalliklubi Toronto Raptors, MLB-s mängiv pesapalliklubi Toronto Blue Jays, CFL-is mängiv Kanada jalgpalli klubi Toronto Argonauts ja MLS-is mängiv jalgpalliklubi Toronto FC. Nii Maple Leafsi kui ka Raptorsi koduväljak asub Scotiabank Arenal, Argonautsi ja Toronto FC kodustaadion on BMO Field ning Blue Jaysi kodustaadion Rogers Centre.
Torontos asub 1943. aastal asutatud Jäähoki Kuulsuste Hall koos selle juurde kuuluva muuseumiga.
Calgary

Calgary on linn Kanadas, Alberta provintsi suurim linn.
Calgary asub Lääne-Kanadas Kaljumäestiku idajalamil Bow' ja Elbow' jõe ühinemiskohas. Geograafilised koordinaadid on 51° 06' N, 114° 22' W. 
Kesklinn on 1048 m ja lennujaam 1083 m kõrgusel üle merepinna.
Linna sümboliks on 190,8 m kõrgune Calgary Tower, mida ehitati aastatel 1967–1968. Torni tipus põles 1988. aasta taliolümpiamängude ajal olümpiatuli.
Ajalugu.
Calgary asutati 1875. aastal.
Rahvastik.
Calgarys elas 2006. aasta rahvaloenduse andmetel 988 193 inimest. 2010. aastaks oli rahvaarv tõusnud 1 071 515 elanikuni.
Calgary linnastualal elas 2009. aastal 1 230 248 inimest, mis teeb sellest suuruselt neljanda linnastuala Kanadas.
Majandus.
2006. aastal Calgary SKT oli 52,386 miljardit Kanada dollarit.
2006. aastal oli Calgary töötus Kanada suurte linnade seas üks väiksemaid – 3,2%.
London (Kanada)

London on linn Kanadas Ontario provintsis. Asub Thamesi jõe kaldal, Huroni ja Erie järve vahel.
London on asutatud 1826. aastal, linnaõigused sai 1855. London on linna ümbritseva Middlesexi maakonna võimude asupaik, kuigi linnana eraldiseisev.
London asub Toronto–Chicago raudtee ääres, linna läbivad ka mitmed tähtsad maanteed. Asub poolel teel suurlinnade Toronto ja Detroiti vahel. Linna hüüdnimeks on The Forest City (metsalinn). 
Londonis asub Lääne-Ontario Ülikool (UWO). Londonis peeti 2013. aasta iluuisutamise maailmameistrivõistlused.
Elanike arv on 366 151 (2011), lisaks Middlesexi maakonnas umbes 75 000.
Soft rock

Soft rock on "pehme", müüv muusika, mis alustas võidukäiku 1960. aastatel. Kõik äärmuslik lihviti "ümaraks" ja kompositsioon muudeti lihtsaks. Kuulajale jäeti selline mulje.
PhpMyAdmin

phpMyAdmin on PHP-s kirjutatud töövahend, mis võimaldab hallata MySQL-i ja MariaDB andmebaase üle veebi. Selle abil saab luua ja eemaldada andmebaase, luua, eemaldada ja muuta tabeleid ning nende välju, käivitada ükskõik millist MySQL-i käsku ning muuta väljade sisu.
Fulvio Valbusa

Fulvio Valbusa (sündinud 15. veebruaril 1969 Veronas) on Itaalia endine suusataja. Olümpiavõitja (2006).
Isiklikku.
Fulvio Valbusa on abielus Elenaga ja neil on kaks last: poeg Manuel ja tütar Alice. Fulvio õde Sabina Valbusa on samuti tuntud suusataja.
Ümera jõel

"Ümera jõel" (esmatrükk 1934) on Mait Metsanurga ajalooline romaan, mille tegevus toimub 13. sajandi alguse Eestis.
Romaan koosneb kahest osast. Romaani sisuks on Lõuna-Eestis asuva väljamõeldud Mägiste kihelkonna vanema Vello korraldatud sõjakäik Läti aladele (Võnnu piiramine) ja Ümera lahing. Ajaloolistest isikutest on romaani kõrvaltegelaseks Lembitu, juttu on ka liivlaste vanemast Kaupost.
Romaani eest sai Mait Metsanurk 1935. aastal Riigivanema I auhinna (1500 krooni).
Kotlas

Kotlas on linn Venemaal Arhangelski oblastis. Asub Dvina jõe ääres, Võtšegda suudmes.
Asulat on esmamainitud 1379. aastal. 1899. aastal sai raudteeühenduse, linnaõigused anti 1917. aastal. 1930. aastatel hakati linna asumisele saatma kulakuid. Peagi tekkisid sinna suured sunnitöölaagrid. 
Kotlases asub suur paberitehas ja laevaremonditehas.
1995. aasta põhja suusaalade maailmameistrivõistlused

1995. aasta põhja suusaalade maailmameistrivõistlused olid suusatamise maailmameistrivõistlused, mis toimusid 9.–19. märtsini 1995 Kanadas Thunder Bays. Eesti sportlasi oli võistlustules 13.
Murdmaasuusatamine.
Meeste 10 km klassikalises stiilis.
11. märts 1995 &lt;br&gt;
Meeste 15 km jälitussõit vabastiilis.
13. märts 1995
Meeste 30 km klassikalises stiilis.
9. märts 1995
Meeste 50 km vabastiilis.
19. märts 1995 &lt;br&gt;
Meeste 4×10 km teatesuusatamine.
17. märts 1995 &lt;br&gt;
17 võistkonda
Naiste 5 km klassikalises stiilis.
12. märts 1995 &lt;br&gt;
Naiste 15 km jälitussõit vabastiilis.
14. märts 1995
Naiste 15 km klassikalises stiilis.
10. märts 1995 &lt;br&gt;
Naiste 30 km vabastiilis.
18. märts 1995 &lt;br&gt;
Naiste 4×5 km teatesuusatamine.
16. märts 1995 &lt;br&gt;
Kahevõistlus.
Meeskonnavõistlus.
11 võistkonda
Suusahüpped.
Normaalmägi.
12. märts 1995 &lt;br&gt;
Suur mägi.
18. märts 1995 &lt;br&gt;
Meeskonnavõistlus suurel mäel.
17. märts 1995&lt;br&gt;
Giorgio Di Centa

Giorgio Di Centa (sündinud 7. oktoobril 1972 Tolmezzos Udine provintsis) on Itaalia murdmaasuusataja.
Di Centa pääses 16-aastaselt Itaalia juunioride koondisse ja täiskasvanute koondises on ta 1995. aastast. Di Centa on osalenud maailma tipus üle 10 aasta. Esimese maailma karikasarja etapi võitis ta 5. veebruaril 2010 Canmore'is, kui võitis 15 km vabatehnikasõidu. Maailma karikasarja üldarvestuses on ta parim koht 2007–2008 hooajal saadud viies koht.
1999. aasta maailmameistrivõistlustel Trondheimis ja 1999. aasta MM-il Ramsaus sai Di Centa Itaalia teatevõistkonnaga pronksmedali. 2002. aasta olümpiamängudel Salt Lake Citys võitis ta teatesõidus hõbemedali.
2005. aasta maailmameistrivõistlustel Oberstdorfis sai ta esimese individuaalse suurvõistluste medali, olles tagaajamisvõistluses hõbemedali vääriline. 2006. aasta olümpiamängudel Torinos tuli Di Centa kahekordseks olümpiavõitjaks, saades kulla nii teatesõidus kui ka 50 km vabastiilis ühisstardiga sõidus.
2010. aasta taliolümpiamängude avatseremoonial Vancouveris kandis ta Itaalia lippu.
Saavutused.
Maailma karikasarjas.
Giorgio Di Centa on osalenud () 315 maailma karikasarja etapil ja jõudnud poodiumile 13 korral, millest ühel korral kõige kõrgemale astmele.
Isiklikku.
Giorgio Di Centa on abielus Ritaga ja neil on kolm last, Laura, Martina ja Gaia. Tal on õde Manuela Di Centa, kes oli aastaid tagasi maailma paremaid naissuusatajaid.
Traadita kohtvõrk

Traadita side kohtvõrk ehk raadiokohtvõrk (inglise keeles "wireless local area network" ehk "wireless LAN" ehk WLAN) on selline kohtvõrk, mille puhul peetakse ühendust kahe või enama arvuti vahel raadiokanali kaudu.
Tavaliselt moodustatakse ühendus kasutaja arvutis paikneva seadme – traadita side võrgu kaardi ("wireless adapter") ja traadita side võrgu tugijaama ("wireless access point") vahel, kuigi saab moodustada ka nn "ad hoc" võrke võrgukaartide vahel.
Raadioühenduse tehnoloogia üks võimalusi on määratletud IEEE 802.11 standardiga, mida nimetatakse ka Wi-Fi standardiks.
Ajalugu.
Aastal 1970 töötas Hawaii Ülikooli professor Norman Abramson välja maailma esimese traadita arvutisidevõrgu – ALOHAneti, kasutades selleks odavaid tavalisi raadioid. Süsteem koosnes seitsmest arvutist, mis olid paigutatud neljale saarele, et pidada telefoniliine kasutamata side ühe keskse arvutiga, mis asus Oahu saarel.
1979. aastal avaldasid F.R. Gfeller ja U. Bapst paberi, mis näitas IEEE edusamme traadita side kohtvõrgu loomisel infrapunatehnoloogia abil.
Standardid.
Sõna "traadita" pole terminoloogiliselt õnnestunud, sest elektrivoolu juhivad juhtmed, mitte traadid. Aga kuna kõnekeelne väljend on üldiselt levinud ning seda asendada võivad sõnad "raadio" ja "juhtmeta" on niigi rohkelt kasutatud mitmes tähenduses, siis peetakse sõnaühendi "traadita side" kasutamist IEEE 802.11 standardiga ehitatud raadiovõrkude puhul vastuvõetavaks.
Cristian Zorzi

Cristian Zorzi (sündinud 14. septembril 1972 Cavaleses) on Itaalia endine murdmaasuusataja. 
Saavutused.
Maailma karikasarjas.
Cristian Zorzi osales 186 maailma karikasarja etapil ja jõudis poodiumile 12 korral, millest viiel korral kõige kõrgemale astmele.
Andreas Schlütter

Andreas Schlütter (sündinud 17. augustil 1972 Suhlis) on Saksamaa endine murdmaasuusataja.
René Sommerfeldt

Rene Sommerfeldt (sündinud 2. oktoobril 1974 Zittaus) on Saksamaa suusataja. 
Saavutused.
Maailma karikasarjas.
René Sommerfeldt osales 219 maailma karikasarja etapil ja jõudis poodiumile 18 korral, millest neljal korral kõige kõrgemale astmele.
Tšadobets

Tšadobets (vene "Чадобец") on jõgi Venemaal Krasnojarski krais Kesk-Siberi kiltmaal. Voolab valdavalt läände ja edelasse, suubub paremalt Angarasse.
Pikkus 647 km, valgla pindala 19 700 km². Suudme lähedal kärestikuline. Toitub lumesulasmis- ja sademeteveest. Suurvesi mais-juunis, suvel üleujutusi. Jääkate oktoobrist maini.
Melikertes

Melikertes ehk Palaimon oli vanakreeka mütoloogias Athamase ja Ino poeg. Tal oli vend Learchos.
Kui Ino õde Semele sai Zeusiga poja Dionysose ja enne selle sündi suri, kasvatasid Athamas ja Ino Dionysose üles.
Karistuseks oma mehe sohilapse kasvatamise eest nuhtles Hera Athamast hullusega, nii et ta tappis Learchose. Ino hakkas kartma Melikertese elu pärast ja, poeg kätel, jooksis merre.
Zeusi tänulikkuse märgiks nad päästeti ja muudeti merejumalateks. Mõlemad said uue nime: Leukothea ('valge jumalanna') ja Palaimon. 
Melikertese keha kandis delfiin Isthmosesse Korinthoses. Selle leidis Sisyphos, keda mõni allikas tema onuks nimetab. Sisyphos hakkas nereiidide käsul Melikertese auks pidama Isthmose mänge.
Pausanias kirjeldab Isthmosesse Poseidoni pühamusse rajatud Palaimoni templit. Seal olid Poseidoni, Leukothea ja Palaimoni enese kujud. Seal oli ka koht, mida kutsuti pühadest pühamaks ja mille maa-alusesse ossa Palaimon olevat maetud. Räägiti, et see, kes ses templis valet vannub, ei pääse hirmsast saatusest. Samuti oli seal altar, millel ohverdati kükloopidele.
On vähe kahtlust selles, et Melikertese kultus on välismaist, tõenäoliselt Foiniikia päritolu. (Ka Melikertese emapoolne vanaisa Kadmos oli foiniiklane.) Selle kultuse tõid Kreekasse nähtavasti foiniikia meresõitjad, kelle mõju Egeuse ja kogu Vahemere kallastel oli suur. Kreekas oli foiniikia mõju kõige suurem just Melikertese kodumaal Boiootias ja Korinthoses. Teda on samastatud foiniikia jumala Melqartiga. Foiniikia jumalatele ohverdati sageli lapsi ja sellele on nähtud vihjet Melikertese varajases surmas.
Nimele 'Palaimon' ei ole head selgitust leitud. On väidetud, et see sõna tähendab 'võitleja' või 'maadleja' ja on Heraklese epiteet, kellega Melqartit on sageli samastatud, ent Palaimonil ja Heraklesel puudub omavaheline seos. Nime alguses on nähtud foiniikia sõna 'Baal', mis tähendab jumalat, täpsemalt 'Baal-haman' ('põlev jumal'), ent tule- ja merejumal ei sobi samuti omavahel kokku.
Roomlased samastasid Palaimoni Portunuse, sadamajumalaga.
John Tuzo Wilson

John Tuzo Wilson (24. oktoober 1908 Ottawa – 15. aprill 1993 Toronto) oli Kanada geoloog, üks laamtektoonika teooria loojaist.
Lõpetas geofüüsikuna Toronto Ülikooli 1930. aastal. Doktorikraadi sai ta geoloogias Princetoni ülikoolist 1936. aastal. Enne Teist maailmasõda töötas Kanada geoloogiateenistuses. Võttis osa sõjast, olles selle lõppedes tõusnud koloneliks. Aastatel 1946–1974 oli Toronto Ülikooli geofüüsika professor.
1960. aastate algul sai Wilson tuntuks ühe põhilise laamtektoonika propageerijana. Lõi 1965. aastal ajakirjas Nature avaldatud artiklis uue termini "transformne murrang", mis veenis suurt osa geoloogidest laamtektoonika paikapidavuses. Tema loodud on ka ookeanibasseinide avanemise-sulgumise tsükkel, mida tuntakse Wilsoni tsüklina.
Mälestuse jäädvustamine.
John Wilsoni auks on nimetatud mäeahelik Antarktisel.
Wilsoni tsükkel

Wilsoni tsükkel on ookeanibasseinide avanemis-sulgumistsükkel.
Wilsoni tsükkel on nimetatud Kanada geoloogi John Tuzo Wilsoni auks, kes tsüklit 1966. aastal esimesena kirjeldas.
Wilsoni tsükkel algab mandrilise maakoore riftistumisega. Praegu on selliseid protsesse võimalik näha näiteks Ida-Aafrikas (Ida-Aafrika riftivöönd). Rifti laienedes moodustub kitsas meri, mille sarnane on tänane Punane meri. Mere kaldad on passiivsed, mis tähendab seda, et ei esine subduktsiooni ega sellega seotud vulkanismi. Merest saab laienedes passiivsete äärtega ookean, selline on näiteks praegune Atlandi ookean. Kui jahtuv ja setetega kattuv ookeaniline maakoor kaotab allpool lasuva astenosfääri suhtes ujuvuse, tekib subduktsioonivöönd. See on vöönd, kus ookeaniline maakoor sukeldub mandrilise või teise ookeanilise maakooreploki alla. Tekib aktiivsete äärtega ookean, mis hakkab teiste pealetungivate laamade survel tasapisi sulguma. Selline on tänapäeval Vaikne ookean (see siiski ei tähenda, et Vaikne ookean tulevikus kaob, sest Vaikne ookean on nn Panthalassa ookeani järeltulija, mis aeg-ajalt väheneb pindalalt, kuid kunagi ei kao). Hääbuva ookeani näitena võib käsitleda Vahemerd. Ookeani sulgudes tekib kahe mandrilise maakoore kokkupõrkepiirile mäestik. Nii on tekkinud näiteks Uuralid, mis moodustusid, kui Baltika laam põrkus Siberi laamaga. Sellega on tsükkel läbi ning moodustunud on taas mandriline maakooreplokk, mis riftistudes uut ringkäiku algab. Kogu protsessiks vajaminev energia tuleb Maa sisemusest. Tegemist on nn endogeense protsessiga. Laamad paneb liikuma vahevöö ainese konvektiivne liikumine. Ühe tsükli kestus on mitusada miljonit aastat. Siiski ei vii riftistumine alati uue ookeani tekkeni. Näiteks Läänemeri paikneb piki kunagist riftisüsteemi, mis ookeaniks ei arenenud.
Athamas

Athamas oli vanakreeka mütoloogias Boiootias asuva Orchomenose linna valitseja, Aiolose ja Enarete poeg. Ta oli järjestikku abielus kolme naisega: Nephele, Ino ja Themistoga.
Nephele.
Athamase esimene naine oli Nephele, keda ei tohi ära segada kentauride ema Nephelega. Nad said kaks last: kaksikud Phrixose ja Helle. Phrixos oli poiss ja Helle oli tüdruk. Athamas jättis Nephele maha Boiootia pealinna Teeba printsessi Ino pärast ja ajas naise minema, kuid lapsed jättis enda kasvatada.
Ino.
Ino sai Athamasega kaks poega: Melikertese ja Learchose. Oma kasulapsi Ino vihkas. Ta kõrvetas ära kogu seemnevilja. Seeme ei idanenud. Kui rahvas läks oraaklilt nõu küsima, mida ikalduse vastu teha, sundis Ino oraaklit vastama, et Phrixos tuleb jumalatele ohverdada. Rahva sunnil pidi Athamas seda soovi täitma.
Kuuldus sellest jõudis ka Nepheleni, kes palus abi jumalatelt. Hermes andis talle jäära, kelle nahk oli puhtast kullast (see oli kuldvillak). Kui Phrixos oli toodud ohvrialtari juurde, laskis Nephele jäära lahti. See tormas altari juurde, haaras ohvriks määratud poisi ja tema õe ning kandis lapsed läbi õhu minema.
Kui Ino õde Semele sai Zeusiga poja Dionysose ja enne selle sündi suri, kasvatasid Athamas ja Ino Dionysose üles.
Karistuseks oma mehe sohilapse kasvatamise eest nuhtles Hera Athamast hullusega, nii et ta tappis Learchose. Ino hakkas kartma Melikertese elu pärast ja, poeg kätel, jooksis merre.
Zeusi tänulikkuse märgiks nad päästeti ja muudeti merejumalateks. Mõlemad said uue nime: Leukothea ('valge jumalanna') ja Palaimon.
Themisto.
Pärast Ino surma oli Athamas suuresti enda süül jäänud ilma kõigist oma neljast lapsest. Seetõttu oli ta muutunud rahva seas väga ebapopulaarseks. Ta läks oraaklilt küsima, mida nüüd teha. Oraakel ütles, et see, kes ei kohta lahkust inimeste seas, peab elama minema sinna, kus metsloomad tema vastu lahked on.
Athamas rändas Tessaaliasse, kus nägi hundikarja mahamurtud looma juures. Hundid olid kõhu täis söönud ja põgenesid Athamast nähes, jättes järelejäänud korjuse sinnapaika. Athamas pidas seda oraakli öeldud märgiks: hundid jätsid talle süüa! Ta jäi Tessaaliasse elama, abiellus kolmandat korda Themistoga ja nad said poja Schoineuse, kes pärastpoole Orchomenose valitsejaks sai.
Shizuoka prefektuur

Shizuoka prefektuur on Jaapani prefektuur Honshū saare keskosas. Asub Vaikse ookeani rannikul.
Shizuoka ja Yamanashi piiril asub Fuji mägi. Suurimad jõed on Fuji, Ōi ja Tenryū. Idaosas asub Izu poolsaar.
Shizuoka prefektuur on tuntud kui Tokogawa Ieyasu (1542–1616) kodukoht.
Haldusjaotus.
Shizuoka prefektuur on jaotatud 35 omavalitsuseks, millest 23 on linnad (市, "shi").
Sümbolid.
Shizuoka prefektuuri tunnuslind on värvuliste seltsi kuuluv "Terpsiphone atrocaudata", tunnuspuu on lõhnav osmantus ("Osmanthus fragrans var. aurantiacus") ja tunnuslill rododendron ("Rhododenron").
Sugunääre

Sugunääre ehk gonaad on paljudel loomadel (sealhulgas inimesel) elund, mis toodab sugurakke ehk gameete ja suguhormoone. Sugunääre kuulub suguelundite hulka. 
Seemnerakke tootvat sugunääret nimetatakse munandiks ehk testiseks või seemnesarjaks ehk raiaks (isassugunääre), munarakke tootvat sugunääret munasarjaks ehk ovaariumiks või ovaariks (emassugunääre). Kui üks ja sama elund toodab nii seemne- kui ka munarakke, nimetatakse teda ovotestiseks. Viimane esineb mõningatel tigudel. Teistel loomadel esineb läbipõimunud munandi- ja munasarjakoega ovotestis haruldase kõrvalekaldena. 
Sugunäärmed eri loomarühmadel.
Selgrootutel on seemnesarjad ja munasarjad, osal tigudest paaritud ovitestised, mis produtseerivad diferentseerumata sugurakke.
Kalade seemnesarja nimetatakse niisaks, munasarja marjaks. Sõõrsuude sugunäärmed on paaritud, teistel kaladel paariselundid. 
Kahepaiksetel ja roomajatel on sugunäärmed paariselundid.
Lindudel nimetatakse isassugunääret munandiks või raiaks, emassugunääret munasarjaks või rebusarjaks. Munandid on tavaliselt paariselundid. Munasarjadest talitleb ainult vasakpoolne, parempoolne munasari taandareneb enamasti täielikult juba looteeas. 
Imetajatel on paarilised munandid ja paarilised munasarjad.
Inimese sugunäärmed.
Nagu teistelgi imetajatel, on inimesel paarilised munandid (mehel) ja paarilised munasarjad (naisel).
Talitlus.
Suguküpsel naisel toodavad munasarjad munarakke, suguküpsel mehel munandid seemnerakke. Mehel võivad viljastamisvõimelised seemnerakud tekkida puberteedist kuni kõrge eani välja, naisel tekivad sigimisvõimelised munarakud kuni menopausini.
Nii munasarjad kui ka munandid toodavad ka suguhormoone: munasarjad peamiselt östrogeene ja gestageene, munandid peamiselt androgeene (sealhulgas testosterooni). 
Munandite või munasarjade eemaldamist või talitlusvõimetuks muutmist nimetatakse kastratsiooniks. 
Sugunäärmete kahjustused võivad kaasa tuua muutusi teisestes sootunnustes, kasvuhäireid, sigimishäireid ja muutusi seksuaalkäitumises. 
Areng.
Sugunäärmed arenevad algul mõlemast soost lootel ühtemoodi. 
Munandid kujunevad välja testiste kujunemist määrava teguri (TDF) mõjul. Selle materiaalne substraat on Y-kromosoomil paiknev geen (SRY geen). Testiste kujunemist määrava teguri puudumisel arenevad välja munasarjad. 
Seetõttu arvatakse sugunäärmed esmaste sootunnuste hulka. Nad määravad gonaadilise soo. 
Väärarengu puhul võib moodustuda ovitestis.
Martin Koch

Martin Koch (sündinud 22. jaanuaril 1982 Villachis) on Austria suusahüppaja, olümpiavõitja (2006). 
Saavutused.
Olümpiamängudel.
Torino 2006
Isiklikku.
Martin Koch oli tippsportlasena 184 cm pikk ja kaalus 66 kg.
Andreas Kofler

Andreas Kofler (sündinud 17. mail 1984 Innsbruckis) on Austria suusahüppaja. Olümpiavõitja (2006) ja kahekordne maailmameister (2005).
Saavutused.
Olümpiamängudel.
Torino 2006
Maailmameistrivõistlustel.
Oberstdorf 2005
Isiklikku.
Andreas Kofler on 180 cm ja kaalub 63 kg.
Stelvio rahvuspark

Stelvio rahvuspark (itaalia keeles "Parco Nazionale dello Stelvio") asub Itaalias Dolomiitide piirkonnas, ulatudes nii Lombardia ja Trentino-Alto Adige regiooni aladele. Stelvio rahvuspark on Itaalia ja kogu alpialade suurim; see on loodud 1935. aastal.
Pargi pindala on 134 620 ha, sellest 60 126 ha jääb Lombardia, 55 094 ha Alto Adige ning 19 350 ha Trentino alla. 
Rahvuspargi territooriumile jäävad Dolomiitide tipud Gran Zebrù, Cevedale, Ortles (mis on oma 3905 meetriga Stelvio kõrgeim). Liustike vahel asub üle 50 mägijärve. Park piirneb Šveitsi rahvuspargi, Adamello Brenta looduspargi ja Adamello regionaalpargiga.
Ainus suurem asula pargi piirides on Bormio linnake, kust võib leida spordi- ja turismiteenuste pakkujate kõrval ka mägitaimede botaanikaaia.
Stelvio mägiteid mööda kulgeb Itaalia iga-aastase jalgrattavõidusõidu Giro d'Italia rada.
Iseo järv

Iseo järv (itaalia "Lago d'Iseo") on järv Põhja-Itaalias Lombardia maakonnas. Iseo on järvedepiirkonna Lombardia suuruselt neljas järv. Järv on peaaegu võrdselt jaotunud Bergamo ja Brescia provintsi vahel. 
Asudes Dolomiitide jalamil, on Iseo järv liustikutoiteline. Järv asub Franciacorta viinamarjakasvatuspiirkonnas mägede ja jugade vahel. Olemuselt on mägi ka Iseo järve keskel asuv saar Monte Isola (ehk Montisola). Kaks väiksemat saart – Loreto ja St Paul – kuuluvad eraomandisse.
Järve ümber paiknevad kalurikülad: Brescia provintsi poolel Iseo, Sale Marasino ning Marone ja Bergamo poolel Lovere, Sarnico ja Riva di Solto. 5 km Maronest ida pool asub Cislano küla, kus võib näha omapäraseid erosioonisambaid, nn metshaldjaid.
Győr

Győr (saksa keeles "Raab") on komitaadi õigustega linn Ungari loodeosas, Győr-Moson-Soproni komitaadi keskus.
Ajalugu.
Győri kohal asus 5. sajandist eKr keltide Arrabona linn. Aastal 10 vallutasid asula roomlased. Ungarlased ehitasid oma kindluse 900. aasta paiku. 1271. aastal sai Győr linnaõigused. 1541. aastal põletati linn maha, et mitte jätta seda pealetungivate türklaste kätte, kuid ehitati peagi uuesti üles. Aastatel 1594–1598 oli Győr türklaste valduses. 19. sajandil muutus linn tähtsaks tekstiili- ja masinatööstuse keskuseks.
Majandus.
Győris asub Audi autotehas.
Sport.
Linnas tegutseb kõrgliiga jalgpalliklubi Győri ETO FC.
Llanfair­pwllgwyn­gyllgo­gery­chwyrn­drobwll­llanty­silio­gogo­goch

Llanfair­pwllgwyn­gyllgo­gery­chwyrn­drobwll­llanty­silio­gogo­goch on küla Suurbritannia Walesis Anglesey saarel.
Algselt oli küla nimi Llanfairpwllgwyngyll. Uus nimi pandi külale 1860. aastatel eesmärgiga saada sinna Suurbritannia pikima nimega raudteejaam. See on ka üks maailma pikimatest kohanimedest.
Tõlkes tähendab küla nimi "Maria kirik valge sarapuu lohus kiire veekeerise ja punase koopa juures asuva püha Tysilio kiriku juures".
Hiljem on üritanud mõned külad veel pikemat nime võtta, kuid neid nimesid ei ole ametlikult tunnustatud.
Indrek Männiste

Indrek Männiste (sündinud 4. veebruaril 1975) on eesti filosoof.
Ta lõpetas Tartu Ülikooli bakalaureusekraadiga 2002. aastal. 2004. aastal kaitses ta Tartu Ülikoolis magistritöö "Akraasiaprobleem kaasaegses analüütilises filosoofias: Donald Davidsoni argumentatsioon ja kriitika", juhendaja Tiiu Hallap, oponent Marek Järvik. Doktorantuuri läbis ta Aucklandi Ülikoolis Uus-Meremaal, kus ta 2011. aastal kaitses doktoritöö "Henry Miller and the Philosophy of The Inhuman Artist". 
2011. aastast on ta järeldoktorantuuris Tartu Ülikooli Jüri Talveti juhendamisel ning uurib tehnika ontoloogilist staatust David Herbert Lawrence'i teostes.
Kõrb

 
Kõrb on ala, kus aastane sademete hulk jääb alla 200 mm.
Keskmine temperatuur ei ole kõrbe definitsiooni seisukohast oluline, kõrbed esinevad nii troopilises kui ka arktilises ja antarktilises kliimavöötmes (külmakõrbed). Kõrbed võivad olla liivased, kivised, jäised jne. Ulatuslikum kõrbete esinemine on olnud omane külmema kliimaga aegadele ehk külmhooneperioodidele Maa ajaloos, sest külmema kliimaga aurub vähem. Kõrbed on ka omased ajale, mil tekkisid hiidmandrid. Nende sisealad asusid kaugel niiskusallikast ehk ookeanist. Et Maa kliima on viimaste miljonite aastate jooksul olnud küllaltki külm, on ka kõrbed tänapäeval laialt levinud ökosüsteemid. Kõrbete elustik on üsna vaene ning inimasustus enamasti hõre. Bioproduktsioon on madal. Maailma suurima pindalaga kõrb on Antarktis ning suurima pindalaga kuumakõrb Sahara.
Kõrbed võivad tekkida mitmel põhjusel.
Taff

Taff (kõmri "Afon Tâf") on jõgi Suurbritannia saarel Walesis.
Saab alguse Brecon Beaconsi mägedest ja suubub Cardiffi linnas Cardiffi lahte.
Suuremad lisajõed on Rhondda ja Cynon.
Laskesuusatamine 1992. aasta taliolümpiamängudel

Laskesuusatamine 1992. aasta taliolümpiamängudel Albertville'is toimus 11.–20. veebruaril.
Laskesuusatamine 1992. aasta taliolümpiamängudel koosnes kuuest laskesuusatamise võistlusest. Need peeti Les Saisies'is, umbes 40 kilomeetri kaugusel vastuvõtvast linnast Albertville'ist. 1992. aasta mängud olid esimesed, kus naised võistlesid laskesuusatamises. 
Venemaa laskesuusataja Sergei Tarasov tunnistas 2015. aastal, et SRÜ (endised Nõukogude riigid, kes võistlesid ühtses võistkonnas) laskesuusatamise võistkond oli mängudel korraldanud ebaseaduslikku vereülekannet. Tema vereülekandega läks midagi väga valesti ja ta kiirustati haiglasse, kus tema elu päästeti. 
Kuus riiki võitis laskesuusatamises medaleid. Saksamaa oli edukaim riik seitsme medaliga(3 kulda, 4 hõbedat). SRÜ oli ainus võistkond, kes võitis igat värvi medaleid kaks komplekti. Mark Kirchner juhtis individuaalset medalitabelit kahe kulla ja kolme medaliga, Antje Misersky-Harvey võitis samuti kolm medalit, ühe kulla ja kaks hõbedat.
Prantsusmaa kuldmedal naiste teatevõistluses oli riigi esimene taliolümpiamängudel. Kanada pronks, mille võitis Myriam Bédard, oli esimene medal, mille võitis sportlane väljastpoolt Euroopat või endisest Nõukogude Liidust.
Mehed.
10 km sprint.
Kuupäev: 12. veebruar
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 94 võistlejat
&lt;br&gt;Riike: 27
&lt;br&gt;Olümpiavõitja 1988: Frank-Peter Roetsch
20 km.
Kuupäev: 20. veebruar
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 94 võistlejat
&lt;br&gt;Riike: 27
&lt;br&gt;Olümpiavõitja 1988: Frank-Peter Rötsch
4×7,5 km teatesõit.
Kuupäev: 16. veebruar
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 21 võistkonda
&lt;br&gt;Olümpiavõitja 1988: &lt;br&gt;
Naised.
7,5 km sprint.
Kuupäev: 11. veebruar
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 69 võistlejat
&lt;br&gt;Riike: 20
15 km.
Kuupäev: 19. veebruar
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 68 võistlejat
&lt;br&gt;Riike: 27
3×7,5 km teatesõit.
Kuupäev: 14. veebruar
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 16 võistkonda
Medalid.
 Korraldajariik
Veiko Berendsen

Veiko Berendsen (sündinud 17. juunil 1965 Tallinnas) on eesti ajaloolane. 
Ta tegeleb peamiselt dokumendihalduse, infokorralduse, arhiivinduse, arhiivide digiteerimise ja üldajaloo probleemidega.
Lõpetas 1990. aastal Tartu Ülikooli ajalooteaduskonna ajaloolasena ja kaitses 2001. aastal Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna ajaloo osakonnas magistritöö "Tartu rahvastik esimese ülevenemaalise rahvaloenduse (28. jaanuar 1897) andmeil".
On olnud dokumendihalduse osakonna nõunik Riigikantseleis, projektijuht osaühingus Arhiivikeskus, dokumendihalduse analüütik tarkvaraettevõttes Nortal (endise nimega Webmedia Group), õppejõud Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemias ja Tartu Ülikoolis ning info- ja dokumendihalduse programmijuht Tartu Ülikoolis.
Alates 2017. aasta sügisest töötanud Statistikaametis; algul juhtivmetoodikuna, hiljem andmehalduse eksperdina.
Ta on aastaid juhtinud standardimise tehnilise komitee "EVS/TK 22 Informatsioon ja dokumentatsioon" tööd, mis põhiliselt tegeleb info- ja dokumendihalduse Eesti standardite koostamisega. Selle töö eest andis Eesti Standardikeskus talle Eesti Standardikeskuse sinise märgi (see oli ka esimene selline märk, mille Eesti Standardikeskus välja andis).
Veiko Berendsen täitis juhtrolli laia üldsust puudutava Eesti algupärase standardi uusväljaande EVS 882-1:2013 "Informatsioon ja dokumentatsioon. Dokumendielemendid ja vorminõuded. Osa 1: Kiri" koostamisel ja avaldamisel.
On olnud dokumendihalduri kutsestandardi üks koostajaid ja kultuuripärandi digitaalse säilitamise nõukogu liige.
Sankt Gotthardi kuru

Sankt Gotthardi kuru asub Leponti Alpides. Ühendab Reußi orgu põhjas ja Ticino orgu lõunas. 
Kuru kõrgus on 2108 meetrit.
Prussakalised

Prussakalised ("Blattodea") on putukate selts. 
Klassifikatsioon.
Prussakaliste seltsi liigitatakse järgmised putukate sugukonnad: 
Prussakalisi on maailmas ligikaudu 4000 liiki.
Capraia

Capraia on saar Toscana saarestikus, mis piirneb põhjas Liguuria merega. Capraia saar on (). Pindala 19 km2. Saar on mägine, kõrgus kuni 447 meetrit. Saar kuulub Livorno provintsi koosseisu. Livorno linnast asub saar 62 kilomeetri kaugusel.
Saar on kuulus oma anšoovisepüügi ja veinitootmise poolest.
Kuulub Itaaliale. Capraia geograafilised koordinaadid on 43° 03',09N ja 09° 50',35E.
Loodna valla lipp

Loodna valla lipp oli Eesti haldusüksuse Loodna valla lipp.
Lipp oli kasutusel 3. novembrist 1995 kuni 20. oktoobrini 2002, mil Loodna vald ühines Märjamaa valla ja alevvallaga ühtseks Märjamaa vallaks. 
Lipu kirjeldus.
Loodna valla lipp oli ristkülikukujuline vapilipp, mille normaalmõõtmed olid 100x150 cm ning laiuse ja pikkuse suhe 6:9.
Kollasel kangal kaks neljaharulist ristikulehte, hobuseraud ja pärnalehelõikeline alaosa – kõik rohelised.
Neljaharulised ristikulehed on põllumajanduse võrdkuju, nad meenutavad ka kristliku maailma universaalseimat sümbolit risti, mis siin koosneb ühinenud südametest – sõbraliku koostöö tähenduses. Hobuseraud sümboliseerib edasiliikumist nii majanduses kui ka vaimuvallas. Hobuseraud on samuti juba vanast ajast turvalisuse ja õnne talisman. Pärnalehelõige meenutab, et vallas asub loodusharuldus, Sipa pärn – omaliigiliste seas Eesti suurim. Kollane tähendab viljapõldusid ja muid inimkätega loodud rikkusi. Roheline sümboliseerib valla mitmekesist loodust: soid-rabasid, niitusid, metsi ning neist inimestesse hoovavat ürgset rahu ja hingejõudu.
Märjamaa alevi lipp

Märjamaa alevi lipp oli Eesti haldusüksuse Märjamaa alevvalla lipp.
Lipp oli kasutusel 22. maist 1995 kuni 20. oktoobrini 2002, mil ühineti koos Loodna valla ja Märjamaa vallaga ühtseks Märjamaa vallaks.
Lipu kirjeldus.
Valgel ristkülikukujulisel lipul oli kolm punast lainelist horisontaallaidu, mille laius, kaugus lipu servast ja omavahel oli 1/7 lipu laiusest. Lipu normaalsuurus oli 105x165 cm, laiuse ja pikkuse suhe on 7:11 ühikut.
Lipu kasutamine.
Lipp heisati:
Alevi lippu võis heisata ka tseremooniatel ja teistel avalikel pidulikel üritustel, mida korraldavad Eesti riiklikud ja ühiskondlikud organid, ettevõtted, asutused ja organisatsioonid, samuti perekondlikel pidulikel üritustel.
Alevi lipu heiskamise võis teha kohustuslikuks üksnes volikogu otsuse või valitsuse korraldusega alevile kuuluvatel hoonetel, rajatistel või maa-aladel. Teistele omanikele olid need otsused või korraldused üksnes soovitusliku iseloomuga.
Alevi lipu valmistamine ja kasutamine toimus ainult valitsuse loal.
Avinurme valla lipp

Avinurme valla lipp Ida-Viru maakonna endise Eesti haldusüksuse Avinurme valla lipp.
Lipp kinnitati Riigiminister Uno Veeringu poolt 20. mail 1992.
Lipu kujunduse autor on Priit Herodes.
Lipu kirjeldus.
Avinurme valla lipp on täisnurkne riidekangas, mille valgel põhjal on roheline kuuselõikeline riba, selle kohal lipu vardapoolses osas roheline kuusnurkne täht.
Lipu laiuse ja pikkuse suhe on 7:11 ja normaalsuurus 105×165 cm.
Põhjendus.
Motiivide valik tuleneb valla nimest (havi nurmel), metsast ja selle töötlemisest. Kuusnurkne täht viitab Tartumaa vapile, ühtlasi märgivad kuus nurka valla esmamainimisel loetletud kuut küla.
Lipu kasutamise kord.
Valla lipp heisati hoonel või hoone ees, kus asusid vallavolikogu ja vallavalitsus, samuti muudes vallavalitsuse poolt määratud kohtades.
Avinurme valla vapp

Avinurme valla vapp on Ida-Viru maakonna endise Eesti haldusüksuse Avinurme valla vapp.
Vapp kinnitati riigisekretäri poolt 20. mail 1992. Vapi autor on Priit Herodes.
Vapi kirjeldus.
Kuuselõikeliselt põigiti poolitatud kilbi rohelisel ülaosal hõbedane havi, hõbedasel alaosal roheline kuusnurkne täht.
Põhjendus.
Valla vapp väljendab ilmekalt piirkonna eripära. Motiivide valik tuleneb valla nimest (havi nurmel), nimelt suurvee ajal satuvad sageli nurmedele havid. Jõekaldaid ääristavad ja vees peegelduvad metsad on Avinurme sajanditevanuse puutöötraditsiooni alustalaks. Kuusnurkne täht vapi allääres viitab Tartumaale, mille koosseisu Avinurme kant ajalooliselt kuulus, samuti valla kuuele vanimale külale, mille esmamainimise aastaks annab Poola II revisjon 1599.
Vapi kasutamise kord.
Valla vapi kujutist kasutati:
Valla vapi kujutis peab mõõtmetest olenemata vastama etalonkujutisele.
Sill

Sill on plaatjas tardunud intrusioon, mis on paralleelne moondekivimite kildalisuse või settekivimite kihilisusega, millesse ta on tunginud.
Sillid on reeglina enam-vähem horisontaalse orientatsiooniga. Sill meenutab kihti, mis on teistsuguse litoloogiaga kivimite vahele tunginud. Erinevalt settekivimite kihtidest ei ole sill mitte settinud, vaid on vedela magmana olemasolevate kivimite vahele pressitud. Sillid on enamasti tumedat värvi.
Sill erineb daikist selle poolest, et daik lõikab kivimite kildalisus- või kihilisuspindu. Mõnikord selgitatakse silli ja daiki erinevust nii, et daik on vertikaalne plaatjas intrusioon, sill aga horisontaalne. See on aga väga lihtsustatud seletus, mis vastab tõele vähestel juhtumitel. Enamasti on küll nii, et daik on pigem vertikaalse ja sill pigem horisontaalse kui vertikaalse orientatsiooniga.
Sillid on enamasti aluselise koostisega ehk kivimiliselt basaldid või diabaasid.
Phrixos ja Helle

Phrixos ja Helle olid vanakreeka mütoloogias Boiootias asuva Orchomenose valitseja Athamase ja tema esimese naise Nephele lapsed, kaksikud. Phrixos oli poiss ja Helle oli tüdruk.
Athamas jättis Nephele maha Boiootia pealinna Teeba printsessi Ino pärast ja ajas naise minema, kuid lapsed jättis enda kasvatada. Ino sai Athamasega kaks poega: Melikertese ja Learchose.
Oma kasulapsi Ino vihkas. Ta kõrvetas ära kogu seemnevilja. Seeme ei idanenud. Kui rahvas läks oraaklilt nõu küsima, mida ikalduse vastu teha, sundis Ino oraaklit vastama, et Phrixos tuleb jumalatele ohverdada. Rahva sunnil pidi Athamas seda soovi täitma.
Kuuldus sellest jõudis ka Nepheleni, kes palus abi jumalatelt. Hermes andis talle jäära, kelle nahk oli puhtast kullast. Kui Phrixos oli toodud ohvrialtari juurde, laskis Nephele jäära lahti. See tormas altari juurde, haaras ohvriks määratud poisi ja tema õe ning kandis lapsed läbi õhu minema.
Jäär lendas kirdesse üle Egeuse mere. Kohal, kus Euroopat eraldab Aasiast kõigest kitsas väin, kukkus Helle jäära seljast merre ja uppus. Seda väina hakkasid kreeklased kutsuma Hellespontoseks ehk Helle mereks. Tänapäeval nimetatakse seda väina Dardanellideks.
Jäär lendas edasi piki "mare Axeinose" ehk Külalislahkusetu mere (tänapäeval Musta mere) lõunarannikut, kuni jõudis Kolchisesse (tänapäeval Lääne-Gruusias asuv Samegrelo ja Imerethi piirkond). Seal jäär maandus.
Phrixos jäi Kolchisesse elama ja sealne kuningas Aietes andis talle oma tütre Chalkiope naiseks. Tänutäheks ohverdas Phrixos oma jäära Zeusile ning kinkis selle naha, kuldvillaku, Aietesele.
Phrixose saatuse kohta pärast abiellumist, sealhulgas tema laste kohta, andmed puuduvad.
Iolkose kuningas Pelias käskis varsti pärast seda oma vennapojal Iasonil kuldvillaku Kreekasse tagasi tuua, lubades talle selle eest oma trooni. Selleks pani Iason kokku laeva "Argo" meeskonna, keda hakati kutsuma argonautideks. Ta saigi Aieteselt kuldvillaku, aga Phrixost argonaudid ei kohanud, mis tekitab kahtluse, et ta oli selleks ajaks, see tähendab üsna noorelt surnud.
Lõikumissuhete printsiip

Lõikumissuhete printsiip on geoloogiline seaduspärasus, mille kohaselt on geoloogiline struktuur, mis lõikab teist struktuuri, lõigatavast struktuurist noorem.
Näiteks daik, mis lõikab graniitset batoliiti, peab olema batoliidist hiljem moodustunud.
Helle

Helle on naisenimi. Nimi on levinud Põhjamaades ja Eestis.
2018. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis eesnimi Helle 2194 naisel. Helle oli populaarsuselt 76. naisenimi. Helle oli keskmiselt 64 aasta vanune (mediaanvanus oli 66). Kõige populaarsem oli eesnimi Helle vanuserühmas 70–74, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 76,03.
2024. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis eesnimi Helle 1997 naisel. Helle oli populaarsuselt 82. naisenimi.
Lätis oli 2021. aasta 30. juuni seisuga eesnimi Helle 3 inimesel.
Tektoonilised liikumised

Tektoonilised liikumised on endogeensed protsessid, mis väljenduvad maakoore vertikaal- või horisontaalsuunalistes liikumistes.
Maakoore tektoonilist liikumist põhjustab vahevöö ainese aeglane konvektiivne liikumine, mis mõjutab maakoort. Tektooniliste liikumiste tagajärjel tekivad näiteks mäestikud, murrangud ja maavärinad.
Magmakeha

Magmakeha on maakoores paiknev magmast koosnev geoloogiline struktuur.
Magmakeha jahtudes ja tardudes saab tast tardkivimeist koosnev intrusioon. Kui magmakeha toidab magmaga vulkaani, siis nimetatakse teda magmakambriks.
Miyagi prefektuur

Miyagi prefektuur on Jaapani prefektuur Honshū saare põhjaosas. Asub Vaikse ookeani kaldal, põhjas piirneb Iwate prefektuuriga, kirdes Akita, läänes Yamagata ja lõunas Fukushima prefektuuriga.
Loodus.
Sisemaa on mägine. Rannikul asuvad Matsushima saared. Suurimad jõed on Kitakami ja Abukuma jõgi.
Sümbolid.
Miyagi prefektuuri tunnuslind on metshani, tunnuspuu on jaapani tselkva ("Zelkova serrata") ja tunnuslill lespedeetsa ("Lespedeza thunbergii").
Haldusjaotus.
Miyagi prefektuur on jaotatud 35 omavalitsuseks, millest 14 on linnad (市 "shi").
Sendai

Sendai (jaapani 仙台市, "Sendai-shi") on linn Jaapanis, Miyagi prefektuuri keskus. Asub Vaikse ookeani rannikul. Läbi linna voolab Hirose jõgi.
Rajatud daimjo Date Masamune poolt 1600. aastal.
Elanike arv on 1 028 200 (2005).
Olaf Mertelsmann

Olaf Mertelsmann (sündinud 15. jaanuaril 1969) on saksa ajaloolane, Tartu Ülikooli õppejõud. Ta uurib Nõukogude Liidu ajalugu, peamiselt Teise maailmasõja järgset perioodi.
Mertelsmann õppis 1979–1988 Dietrich Bonhoefferi nimelises gümnaasiumis Quickbornis ja 1990–1995 õppis ta Hamburgi Ülikoolis ajalugu, saksa filoloogiat, pedagoogikat ja fennougristikat. 1995. aastal omandas ta Hamburgis gümnaasiumi saksa keele ja ajalooõpetaja kutse. 
Ta elas 1994–1998 ja aastast 2002 elab taas Eestis.
1998–2002 töötas Mertelsmann Venemaal Novosibirski Ülikoolis. 2000. aastal sai ta Hamburgi Ülikoolist doktorikraadi majandusajaloo alal.
1996–1998 töötas Mertelsmann Tartu Ülikoolis õppetöö assistendina, 2003 asus ta taas Tartus tööle teadurina. Alates 2005. aastast on Mertelsmann Tartu Ülikooli ajaloo ja arheoloogia instituudi lähiajaloo (uusima aja ajaloo) dotsent.
Tunnustus.
2025 Tartu Ülikooli aumärk
Awaji saar

Awaji (jaapani 淡路島 "Awaji-shima") on Jaapanile kuuluv saar, mis asub Setos Honshū ja Shikoku saare vahel. Kuulub Hyōgo prefektuuri.
1998. aastal valmis Awaji saart Honshūga ühendav 3911 m pikkune Akashi-Kaikyo rippsild.
Awaji pindala on 592 km². Saarel asuvad Awaji, Sumoto ja Minamiawaji linn.
Anholt

Anholt on Taanile kuuluv saar Kattegatis. Saare pindala on 21,75 km² ja seal on 160 püsielanikku. 
Saarel on suur hülgekoloonia.
Lääneosas asub "Anholti kõrb" – metsaraiumise tagajärjel tekkinud nõmm.
Suhhumi

Suhhumi (gruusia სოხუმი, gruusia omaladina Sokhumi; abhaasi Аҟәа, latinisatsioon Akwa) on Abhaasia pealinn. Asub Musta mere kaldal.
Antiikajal asus Suhhumi kohal kreeklaste koloonia Dioskurias.
Venemaa Keisririigi võimu oli Suhhuni alates 1810. aastast.
Suhhumi on tähtis raudteesõlm ja kuurortlinn.
1989. aasta rahvaloenduse andmetel oli Suhhumi elanikest grusiine 41,5%, venelasi 21,6%, abhaase 12,5% ja armeenlasi 10,3%.
2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Suhhumi elanikest abhaase 67,3%, venelasi 14,8%, armeenlasi 9,8%, grusiine 2,8%, ukrainlasi 1,1% ja kreeklasi 1,0%.
Michael Rösch

Michael Rösch (sündinud 4. mail 1983 Pirnas) on Belgia ja endine Saksamaa laskesuusataja, olümpiavõitja (2006). Alates 2014. aastast esindab ta Belgiat.
Isiklikku.
Michael Rösch on 184 cm pikk ja kaalus tippsportlasena 78 kg. 
Tema isa on laskesuusataja, endine maailmameister Eberhard Rösch.
Sergei Tšepikov

Sergei Tšepikov (vene keeles Сергей Владимирович Чепиков; sündinud 30. jaanuaril 1967 Habarovskis) on endise NSV Liidu ja Venemaa laskesuusataja. Kahekordne olümpiavõitja (1988 ja 1994) ja maailmameister (1991).
Tšepikov võitis olümpiakulla 1988. aasta olümpiamängudel Calgarys 4x7,5 km teatesõidus ja 1994. aasta OM-il Lillehammeris 10 km. Lisaks võitis kolm hõbemedalit teatesõitudes (1992, 1994 ja 2006) ja pronksmedali 10 km (1988).
Maailmameistriks on Tšepikov tulnud kolm korda ning saanud MM-ilt veel seitse hõbemedalit ja ühe pronksi. Maailma karikasarja üldkarika võitis ta kaks korda: 1990. ja 1991. aastal. Maailma karikasarja etapivõite kogunes tal viis.
Tšepikov võistles 1990. aastate lõpus ka murdmaasuusatajana. Tippsportlase karjääri lõpetas ta hooajal 2006/2007.
Saavutused.
Maailma karikasarjas.
Maailma karikasarja etapivõidud.
Sergei Tšepikov osales kokku 143 maailma karikasarja etapil ja jõudis poodiumile 18 korda, millest 5 korral kõige kõrgemale astmele.
Isiklikku.
Sergei Tšepikov on 182 cm pikk ja kaalus tippsportlasena 75 kg.
Lomonossov

Lomonossov on linn Venemaal Peterburi haldusalas Petrodvoretsi rajoonis. Linn on külgneva Lomonossovi rajooni halduskeskuseks, kuid ise sinna rajooni ei kuulu. Asub Soome lahe kaldal, Peterburist 30 km läänes. 
Ajalugu.
18. sajandi alguses rajas vürst Menšikov Ingerimaale Rambova küla juurde paleekompleksi, mille nimetas Oranienbaumiks ("Ораниенбаум", saksa "Orangenbaum" – 'apelsinipuu'), kuna leidis selle sõna lihtsalt ilusa olevat. 
Oranienbaum sai linnaõigused sai 1780. aastal, Oranienbaum oli ka Peterburi kubermangu Oranienbaumi maakonna maakonnalinn. 1882. aastast asus seal Oranienbaumi sõjakool. 
1948. aastal nimetati linn ümber Lomonossoviks Mihhail Lomonossovi auks, kes oli 1754. aastal lähedusse rajanud värvilise klaasi tehase.
Lomonossovis on sündinud Igor Stravinski.
Kaltsiit

Kaltsiit on kaltsiumkarbonaadist koosnev kivimit moodustav mineraal.
Keemiline valem: CaCO3.
Kaltsiit on värvuselt enamasti valge, hallikas, kollakas või sinakas. Puhas kaltsiit on värvitu. Kaltsiit on Mohsi astmiku etalonmineraal – tema kõvadus on 3. Lõhenevus on täiuslik, lõheneb romboeedrilisteks kristallideks. Kristalliseerub trigonaalse süngoonia kristallidena. Kristallidel on klaasiläige. Puhta kaltsiidi erikaal on 2,7. Kaltsiidil on tugev kaksikmurdumine.
Kaltsiit on tavaline ning väga laialt levinud mineraal. Kaltsiit on lubjakivi ning marmori põhiline koostismineraal. Kaltsiidist koosneb allikalubi, stalaktiidid koobastes, kriit, travertiin jne. Kaltsiiti leidub ka tardkivimites, mõnedes karbonatiitides on ta peamine mineraal. Samuti esineb kaltsiiti koos maakmineraalidega ning liivakivides tsemendina. Paljud merelised organismid ehitavad oma koja kaltsiidist või selle polümorfsest erimist aragoniidist.
Kaltsiidi kristallid sarnanevad kvartsi kristallidega, kuid kaltsiit on eristatav kvartsist tuhmima läike ning väiksema kõvaduse poolest. Samuti on kaltsiit hapete toimel lahustuv, kvarts aga mitte. Samamoodi happetestiga saab eristada kaltsiiti ka teisest levinud karbonaatkivimeid moodustavast mineraalist dolomiidist.
Kaltsiidist koosnevaid kivimeid kasutatakse ehitusmaterjalidena, metallurgias, paberitööstuses ja mujal.
Alfred Wegener

Alfred Lothar Wegener (1. november 1880 Berliin – november 1930 Gröönimaa) oli mitmekülgne saksa loodusteadlane. Ta tegeles meteoroloogia, geofüüsika, astronoomia ja geoloogiaga. Wegeneri tuntuim saavutus on mandrite triivi hüpoteesi püstitamine.
Wegener kaitses 1905. aastal Berliini Ülikoolis doktoriväitekirja astronoomia alal, kuid huvitus hiljem peamiselt paleoklimatoloogiast. Ta töötas põhiliselt Saksamaa ülikoolides meteoroloogia ja geofüüsika professorina. 1918. aastal töötas ta lühikest aega ka Tartu ülikoolis. 1927. aastal külastas Wegener Eestit, uurides Kaali kraatrit, ja pidas Tallinnas ettekande mandrite liikumise teooria kohta. Wegener võttis osa mitmest ekspeditsioonist Gröönimaale, kus ta 1930. aastal ka hukkus.
Wegener on tuntud peamiselt mandrite triivi ("Verschiebung der Kontinente") hüpoteesi püstitajana. Wegeneri, nagu ka paljusid teisi enne teda, paelus Atlandi ookeani vastasrannikute hämmastav sarnasus, mis viis ta mõttele, et mandrid on kunagi moodustunud ühtse hiidmandri, mis on hiljem väiksemateks mandriteks lagunenud. Sellele hiidmandrile pani ta nimetas Pangaea. Wegener esitas oma ideed aastal 1912 suusõnaliselt ning 1915. aastal oma kõige tähtsamas töös "Die Entstehung der Kontinente und Ozeane" ("Mandrite ja ookeanide teke") ka kirjalikult. Ta üritas leida geoloogilist materjali oma hüpoteesi tõestuseks. Selleks olid peamiselt sarnased fossiilid Atlandi ookeani vastaskaldalt, kuid sellest ei piisanud geoloogilise üldsuse veenmiseks. Mandrite triiv tundus ebausutavana, sest ei tuntud sellist jõudu, mis suudaks mandreid liikuma panna. Mandrite triivi hüpotees jäi mitmeks aastakümneks unustusse, et elustuda taas 1960. aastail osana laamtektoonikast, mis on tänapäeval geoloogias üldtunnustatud teooria.
Tartu observatoorium

Tartu observatoorium on Tartu Ülikooli koosseisus olev teadus- ja arendusasutus astronoomia ja atmosfäärifüüsika valdkonnas. See asub Tartu maakonnas Nõo vallas Tõraveres ja on seetõttu tuntud ka kui Tõravere observatoorium.
Ajalugu.
Tartu observatoorium on 1808. aastal rajatud Tartu Ülikooli tähetorni ja 1865. aastal rajatud Tartu Ülikooli meteoroloogia observatooriumi järeltulija ning töö jätkaja. 1. jaanuaril 1947 moodustati Tartu Riikliku Ülikooli astronoomia ja meteoroloogia observatooriumeist Eesti NSV Teaduste Akadeemiasse kuuluv Füüsika, Matemaatika ja Mehaanika Instituut, mis sai 9. oktoobril 1952 uueks nimeks Füüsika ja Astronoomia Instituut (FAI). 1. oktoobril 1973 jagunes instituut Füüsika Instituudiks (FI) Tartus ning Astrofüüsika ja Atmosfäärifüüsika Instituudiks (AAI) Tõraveres. 21. septembril 1995 sai AAI uueks nimeks Tartu Observatoorium. 2. jaanuaril 1996 viidi Tartu Observatoorium Teaduste Akadeemia koosseisust haridus- ja teadusministeeriumi haldusalasse. Alates 1. jaanuarist 2018 kuulub observatoorium taas Tartu Ülikooli alla. Nüüd on asutuse ametlik nimi Tartu Ülikooli Tartu observatoorium. Tartu Ülikooli struktuuri kohaselt kuulub observatoorium loodus- ja täppisteaduste valdkonna koosseisu. 
Tartu observatooriumis on astronoomia, kaugseire ja kosmostehnoloogia osakonnad. Peamised astronoomia uurimissuunad on tähefüüsika ning kosmoloogia ja galaktikate füüsika, kaugseire uurimissuunad taimkatteseire, veekogudeseire, atmosfääriseire ja radarseire. Kosmosetehnoloogia osakonnas tegeletakse mitmesuguste uudsete seadmete projekteerimise, ehitamise ja katsetamisega. Tartu observatooriumi teadlased on satelliidiprojektide ESTCube-1 ja ESTCube-2 juhendajad ning ka ESTCube-1 missioonijuhtimiskeskus asus observatooriumis.