tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Pergusa järv

Pergusa järv (itaalia keeles "Lago di Pergusa"; kreekakeelne nimi "Πυργούσσα") on järv Lõuna-Itaalias Sitsiilia maakonnas Enna provintsis, mõne kilomeetri kaugusel provintsi keskusest Ennast kagus. Pergusa järv on Sitsiilia ainus looduslik järv ja ühenduse tähtsusega ala.
670 meetri kõrgusel merepinnast asuva järve pindala on 1,83 km², suurim sügavus 12 meetrit, keskmine sügavus 3,5 meetrit, valgala suurus umbes 12 km². Tektoonilise tekkega järve vesi on kergelt soolakas.
Järve ümbritseb Pergusa ringrada ("Autodromo di Pergusa"; tuntud ka kui Enna-Pergusa ringrada).
Santa Rosalia järv

 
Santa Rosalia järv (itaalia keeles "Lago Santa Rosalia") on veehoidla Lõuna-Itaalias Sitsiilia maakonnas Ragusa provintsis. 
Merepinnast 390 meetri kõrgusel asuv veehoidla rajati 57,1 meetri kõrguse paisu ehitamisega Irminio jõe ülemjooksule aastatel 1976–1983. Veekogu pindala on 145 hektarit, suurim sügavus 39,3 meetrit.
Pozzillo järv

Pozzillo järv (itaalia keeles "Lago Pozzillo") on veehoidla Lõuna-Itaalias Sitsiilia maakonnas Enna provintsis. Pozzillo on Sitsiilia saare suurim tehisveekogu.
Veehoidla rajati paisu ehitamisega Salso jõele Regalbuto juures 1950. aastatel.
Tito Minniti

Tito Minniti (1909 – 26. detsember 1935) oli Itaalia sõjaväelendur (leitnant).
Itaalia-Etioopia sõja ajal langes ta pärast hädamaandumist etiooplaste kätte, kes ta surnuks piinasid.
Relativistlik kvantkeemia

Relativistlik kvantkeemia on teadusharu, mis kasutab kvantkeemiat ja relativistlikku mehaanikat, selgitamaks keemiliste elementide omadusi ja struktuuri, eriti perioodilisussüsteemi raskete elementide omi.
Termin "relativistlikud efektid" võeti kasutusele kvantmehaanika ajaloo taustal. Algselt arenes kvantmehaanika, arvestamata relatiivsusteooriaga. "Relativistlikeks efektideks" nimetatakse erinevusi relatiivsusteooriat arvestavate ja mittearvestavate mudelite abil arvutatud väärtuste vahel. "Rasketeks elementideks" nimetatakse selles kontekstis kõrge aatomnumbriga elemente perioodilisussüsteemi lõpuosas, kus relativistlikel efektidel on eriti suur tähtsus. Näiteks kuuluvad nende hulka lantaniidid ja 
aktiniidid.&lt;name="Kaldor"/&gt;
Keemias võib relativistlikke efekte pidada häiritusteks või väikesteks parandusteks mitterelativistlikus keemias, mis arenes Schrödingeri võrrandi lahendite põhjal. Need parandused on mõjutavad elektronide käitumist eri orbiitidel aatomis, vastavalt nende elektronide kiirusele valguse kiiruse suhtes. Raskete elementide puhul on relativistlikud efektid tugevamad, kuna ainult nende elementide aatomeis saavutavad elektronid relativistliku kiiruse.
Relativistlike efektide hulka kuuluvad näiteks elavhõbeda esinemine vedelikuna toatemperatuuril, kulla ja tseesiumi kuldne värvus, inertse elektronpaari esinemine talliumis, pliis ja vismutis, elavhõbe(IV)fluoriidi stabiilsus, aurofiilsus, kulla aniooni stabiilsus ühendeis nagu CsAu, pliikristalli struktuur, tsirkooniumi ja hafniumi sarnasus, uranüülkatiooni stabiilsus ja kergemate aktiniidide (Pa-Am) kõrged oksüdatsiooniastmed, frantsiumi ja raadiumi aatomite väike raadius ning umbes 10% lantaniidide kontraktsioonist.
Aubrey Beardsley

Aubrey Vincent Beardsley (21. august 1872 Brighton – 16. märts 1898 Menton) oli inglise illustraator. 
Beardsleyd peetakse üheks tähtsamaks "art nouveau" esindajaks. Iseloomulikud musta tindiga joonistused valgel taustal kujutavad groteskseid ja erootilisi stseene. Teemad on tihti ajaloolised või mütoloogilised (näiteks illustratsioonid Oscar Wilde'i "Salomele"). Beardsley stiili mõjutasid 19. sajandi lõpul Pariisis moes olnud jaapani puulõiked ja Henri de Toulouse-Lautreci plakatikunst. Teda peetakse lisaks Oscar Wilde'ile ja James A. McNeill Whiltlerile üheks estetismi juhtfiguuriks. 
Hoolimata lühikesest loomeperioodist (Beardsley suri 25-aastaselt tuberkuloosi) oli tema panus "art nouveau" ja plakatikunsti arengusse tähelepanuväärne.
Ta oli väljaande The Yellow Book esimeseks kunstiliseks toimetajaks. Ta kujundas selle esimesed kaanepildid ning valmistas sinna mitmeid illustratsioone.
Ancipa järv

 
Ancipa järv (itaalia keeles "lago dell'Ancipa", "lago di Ancipa") on veehoidla Lõuna-Itaalias Sitsiilia maakonnas Enna ja Messina provintside piiril.
Nebrodi mägedes 944 meetri kõrgusel merepinnast asuv veehoidla rajati paisu ehitamisega Troina jõele 1950. aastatel. Ancipa veehoidla suurim sügavus on 97,5 meetrit, valgla suurus 51 km³.
Carl Friedemann Vogt

Carl Friedemann Vogt (ka Karl Friedemann Vogt; 18. oktoober 1760 Tüüringi, Saksamaa – 23. jaanuar 1844 Lüganuse) oli Eesti vaimulik.
Ta sündis Saksamaal Büsselebenis Erfurdi lähedal Tüüringis. Ta õppis Erfurdi gümnaasiumis, seejärel aastatel 1776–1779 Erfurdi Ülikoolis ja 1779–1781 Göttingeni ülikoolis. Tuli aastal 1784 Eestimaale koduõpetajaks. Ordineeriti 23. septembril/4. oktoobril 1795 õpetajaks.
Ta oli aastatel 1795–1844 Lüganuse Ristija Johannese koguduse õpetaja. Lisaks oli ta 13. augustist 1816 Alutaguse praostkonna praost ja 6. detsembrist 1837 Eestimaa konsistooriumi nõunik.
Tema juures oli müügil Otto Wilhelm Masingu teos "Pühhapäwa Wahhe-luggemissed".
Isiklikku.
Tema poeg Carl Heinrich Friedemann Vogt oli samuti Lüganuse Ristija Johannese koguduse õpetaja.
Samsung Galaxy Gio

Samsung Galaxy Gio on Androidi operatsioonisüsteemiga nutitelefon, mida toodab Samsung.
Toode jõudis turule 2011. aastal koos teiste Samsungi madala hinnaklassi nutitelefonidega (Galaxy Ace, Galaxy Fit, Galaxy Mini).
Telefon kaalub 102 g. Mõõdud on 110,5 mm × 57,5 mm × 12,15 mm.
Riistvara.
Telefonil on 8,1 cm diagonaaliga ekraan, mille resolutsioon on 320×480. Puuteekraan on mahtuvuslik ja mitmepunktitundlik.
Seadmel on sisseehitatud 3-megapiksline kaamera, millel on automaatteravustamine.
Tööd juhib 800 MHz taktsagedusega Qualcomm MSM7227 Turbo (ARMv6) protsessor.
Seadmel on 278 MiB operatiivmälu ja 178 MiB ruumi andmete salvestamiseks.
Lisaks on olemas MicroSD-kaardi pesa, GPS-vastuvõtja, kompass, kiirendusandur, lähedusandur.
Tarkvara.
Ametlikult toetatud operatsioonisüsteem on Androidi versioon 2.2 Froyo, millel on Samsungi TouchWizi kasutajaliides. Opsüsteem on ametlikult uuendatav versioonini 2.3.6 (Gingerbread).
Stéphane Mallarmé

Stéphane Mallarmé (kodanikunimega Étienne Mallarmé; 18. märts 1842 Pariis – 9. september 1898 Valvins, Vulaines-sur-Seine, Seine-et-Marne) oli prantsuse sümbolistlik luuletaja. Tema luule inspireeris mitmeid 20. sajandi alguse kirjanikke, sealhulgas dadaiste, sürrealiste ja futuriste.
Stéphane Mallarmé sündis Pariisis. Kaotanud varases nooruses oma ema (1847), usaldati poisi kasvatamine vana-vanemate hoolde ning 1852. aastast pandi ta internaatkooli. Mallarmé noorust varjutas veel teisegi lähedase inimese surm: 1857. aastal suri luuletaja õde. Sel ajal kirjutas ta oma esimesed luuletused. Need olid tugevasti mõjutatud Victor Hugost, Théodore de Banville'ist ja Théophile Gautier'st.
Hiljem töötas Mallarmé inglise keele õpetajana mitmes Prantsusmaa linnas ning alates 1871. aastast Pariisis. 
Hoolimata suhtelisest vaesusest, milles luuletaja elas kogu oma elu, oli Mallarmé kodu "rue de Rome"'il noorte intellektuaalide armastatud kogunemiskoht. Sinna koguneti arutlema luule, kunsti ja filosoofia üle. Rühm sai tuntuks nime all "Les Mardistes", sest koosistumised toimusid teisipäeviti (prantsuse keeles "mardi"). Aastaid peeti neid Pariisi intellektuaalse elu südameks. Järjekindlalt külastasid kogunemisi W.B. Yeats, Rainer Maria Rilke, Paul Valéry, Stefan George, Paul Verlaine ja paljud teised.
Carl Heinrich Friedemann Vogt

Carl Heinrich Friedemann Vogt (2. juuli / 14. juuli 1804 Lüganuse – 2. jaanuar / 14. jaanuar 1882) oli Eesti vaimulik.
Ta õppis Tallinna toomkoolis ja aastatel 1824–1827 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas (lõpetas 1830, grad. stud.). Korporatsioon Estonia liige.
Sai 3. juulil / 15. juulil 1830 jutlustamisõiguse ("venia conconandi"). Ordineeriti 16. jaanuaril/28. jaanuaril 1838 pastoriks.
Ta oli aastatel 1838–1844 Lüganuse Ristija Johannese koguduse adjunktpastor. Aastatel 1844–1882 oli ta Lüganuse Ristija Johannese koguduse pastor. Lisaks oli ta 4. septembrist / 16. septembrist 1871 Viru praostkonna praost.
Isiklikku.
Tema isa Carl Friedemann Vogt samuti Lüganuse Ristija Johannese koguduse õpetaja; vanaisa Isaac Heinrich Hirschhausen oli Jõelähtme koguduse õpetaja. Tema abikaasa Anna Amalie isa Emil August Ferdinand Seidler oli abiõpetaja Tallinna Oleviste koguduses.
Bracciano järv

Bracciano järv (itaalia keeles "Lago di Bracciano"; ladinakeelne nimi "Sabatinus lacus") on vulkaanilise tekkega järv Kesk-Itaalias Lazio maakonnas Rooma provintsi põhjaosas. Bracciano on pindalalt (57,5 km²) Itaalia kaheksas järv. Paari kilomeetri kaugusel idas asub samuti vulkaanilise tekkega Martignano järv.
164 meetri kõrgusel merepinnast asuva järve pindala on 57,5 km², rannajoone pikkus umbes 32 km, suurim sügavus 160 meetrit, valgala suurus 150 km².
Bracciano kallastel asuvad Bracciano (läänes), Anguillara Sabazia (kagus), Trevignano Romano (põhjas) ja Rooma (idas).
Mõnesaja meetri kaugusel Anguillara Sabaziast läänes, La Marmettas, on veealuste arheoloogiliste uuringute käigus leitud 7,5 meetri sügavuselt neoliitikumi-aegne küla, mis oli asustatud vahemikus 5700 kuni 5200 e.m.a.
Hérault' departemangu transport

Hérault' departemangu transport on artikkel transpordikorraldusest selles departemangus.
Departemangu läbib kaks kiirteed A9 ja A75. Kolmas kiirtee A750 kulgeb tervenisti departemangu sees.
2013. aasta seisuga on ühistransport kasutusel departemangu neljas linnas: Béziers's, Agde-Pézenases, Sètes (ametlik nimi on Thau linnastu) ja Montpellier's. Ainult Montpellier' linnastus on kasutusel lisaks bussidele ka neli trammiliini. Kaks neist, liinid number 3 ja 4, avati 2012. aastal. Lisaks kasutavad Saint-Pons-de-Thomièresi vald ja Saint-Chiniani vald turupäevadel busse lähivaldade vahelise liikluse korraldamiseks. Departemangusisene ühistransport koosneb 64 regulaarliinist ja katab kogu departemangu, keskendudes peamiselt kooliõpilaste veole. Departemangu läbib ka rahvusvaheline bussiliin Hispaania-Itaalia suunal.
Raudtee väljub departemangust kolmes suunas: Gardi, Aveyroni ja Aude'i departemangu. Raudtee reisijatevedu korraldab riiklik ettevõte SNCF ja departemang on ühendatud raudtee abil kogu riigiga. Suurim raudteejaam asub Montpellier's ja kannab nime Montpellier Saint Roch. Lisaks on ühendus ka Hispaaniaga, Port-Bou ja Figuerase linnadega. Kaubavedu põhineb transiidiveol ja ka naftaveol, kuna Frontignanis asuvad riigi kütuse tagavarahoidlad.
Seal asub ka kuus lennuvälja. Kaks neist on rahvusvahelised ja neli on pisemad, mida peamiselt kasutavad eralennukid. Suured rahvusvahelised lennuväljad (Montpellier-Méditerranée lennuväli ja Béziers-Cap d'Agde'i lennuväli) teenindavad vastavalt Montpellier'd ja Beziers'd. Neli väiksemat lennuvälja on järgmised:
Eelviikingiaeg

Eelviikingiaeg on periood Põhja-Euroopa ajaloos, mis jääb rahvasterännuaja ja viikingiaja vahele. 
Eesti ajaloo periodiseerimise traditsiooni järgi on see osa keskmisest rauaajast ja kestis aastatel 600–800. Andres Tvauri paigutab eelviikingiaja alguse u 550. aasta kanti.
Martignano järv

Martignano järv (itaalia keeles "Lago di Martignano"; ladinakeelne nimi "Alsietinus lacus") on vulkaanilise tekkega järv Kesk-Itaalias Lazio maakonnas Rooma provintsi põhjaosas. Paari kilomeetri kaugusel läänes asub samuti vulkaanilise tekkega Bracciano järv.
305 meetri kõrgusel merepinnast asuva järve pindala on 2,44 km², rannajoone pikkus umbes 6 km, suurim sügavus 60 meetrit, valgala suurus 150 km².
Martignano kallastel asuvad Rooma, Anguillara Sabazia ja Campagnano di Roma.
Järve vesi voolas Augustuse valitsusajal 2. aastal eKr rajatud Rooma seitsmendas akveduktis ("Aqua Alsietina").
Polügüünia

Polügüünia (vanakreeka keeles πολύ 'palju' + γυνή 'naine') ehk mitmenaisepidamine on abielu vorm, mille korral üks mees on abielus mitme naisega. Polügüünia on sagedasem polügaamia vorm kui polüandria.
Polüandria

Polüandria ehk mitmemehepidamine on abielu vorm, mille korral üks naine on abielus mitme mehega.
Harju-Jaani kirik

Harju-Jaani Ristija Johannese kirik on kirik Harju maakonnas Raasiku alevikus. Kirikut kasutab Harju-Jaani Ristija Johannese kogudus. 
Ajalugu.
13. sajandil kuulus Harju-Jaani kogudus Jõelähtme kirikukihelkonda. Harju-Jaanis oli kirik juba keskajal, kuid tolleaegse kiriku kohta andmeid napib. Teada on, et algne kirikuhoone paiknes praegusest kirikust mõnisada meetrit lääne pool ning lammutati uue kiriku valmides. Harju-Jaani kirikut (vanades ürikutes Saientacken) on esmamainitud 1322. aastal. Vanim teadaolev kirikuõpetaja on Äienrich Moller, kes suri 25. juunil 1400.
1860. aastal asuti ehitama uut kirikut. Ehitustööd vältasid ühtekokku neli aastat ning nende lõppemist tähistas 13. oktoobril 1863. aastal. pühitsemisteenistus. Praeguse kiriku arhitekt on Friedrich Wilhelm Alisch.
Harju-Jaani kiriku raamatukogu alusel loodi 1717. aasta mardipäeva pastor Heinrich Christoph Wrede õhutusel ka Raasikule kool, mille esimene õpetaja oli köster Bergmann.
Kirjeldus.
Arvatavasti oli Harju-Jaani keskaegne kivikirik Harjumaa kirikutele tüüpiliselt ühelööviline kolmevõlvikuline iseseisva kooriruumita ehitis. Selle lõunafassaadi ette oli ehitatud eeskoda, põhjaküljele käärkamber ning vastu lääneseina toetus neljatahuline torn. Praegusajal on vana kivikiriku asukoht tähistatud.
Hoone ehitusliku põhiosa moodustab ristkülikukujuline saal, millele läänes liitub eendehitis koos neljatahulise tornimassiiviga ning idas käärkamber. Torni katab telkkiiver. Kiriku väliskujundus on eklektiline, põhilised on neoromaani elemendid ja motiivistik. Ümarkaarseid aknaavasid markeerivad soklini ulatuvad petikulaadsed seinapinnad. Seinte ülaosa ilmestavad ehisliistud ja dekoratiivkarniisid. Interjööri keskseks elemendiks on kõrgendatud keskosaga puulagi, mida täiendati 1872. aastal kuue paari neljatahuliste sammastega. See muutis pikihoone kolmelööviliseks.
Praegune kirik on seest valge, kummalgi pool seitse suurt akent. Kirik on 12,6 meetrit lai ja 28,8 meetrit pikk. Torn on 43,5 meetrit kõrge. Torni otsas on kullatud rist. Kirik mahutab umbes 1200–1300 inimest. Kiriku kantsel seisab otse altari üle keskkoha seina küljes. Kivist, laudisega kaetud altar pärineb vanast kirikust (13–14. sajand), selle kõrval on detailid vanast kantslist – keerdsammas ja apostli kuju. Aknaid kaunistavad vitraažid, sambaid ehivad apostlite vapid, seintel on Jeesuse elu ja ristteed kujutav graafika, orelil ja mujal kirikus on piiblisalmid ja maalingud. Kiriku sissepääsu kohal on talle kujutisega vapp, kirikuaias on Vabadussõjas langenute mälestusmärk. Kiriku ja uue kalmistu vahel on mälestusrist kõigile nimetud haudades puhkajaile. Kiriku lagi oli puust tehtud võlv, kuid see ei pidanud vastu ja varisemisohu tõttu toestati kuue paari sammastega 1872. aastal. Praeguses tornis olevad kaks suuremat kella on aastast 1899, kuid kolmas kell on vanem (arvatavasti 17. sajandist). Vanast kirikust üle toodud oreli oli ehitanud Ernst Kesler Tartus 1854. aastal.
Geotoop

Geotoop on geoloogiline või geomorfoloogiline maastik või selle osa, millel on silmapaistev ja asendamatu väärtus riigi, regiooni või kontinendi geoloogilise ajaloo mõistmisel.
Kolga-Jaani kirik

Kolga-Jaani kirik (ka: Kolga-Jaani Ristija Johannese kirik, Kolga-Jaani Johannese kirik) asub Viljandi maakonnas Kolga-Jaani vallas Kolga-Jaani alevikus.
Kirik ehitati 14. sajandi alguses ja see oli ühe laia lööviga. 14. sajandil lagi võlviti ja ruum liigendati kolme võlvikuga. Praegune uusgooti stiilis torn on aastast 1875. 
Aastatel 1904–1905 (teistel andmetel 1903–1904) laiendati kiriku aknaid ja need kaunistati vitraažidega; ühtlasi ehitati ka käärkamber.
Kirikut kasutab Kolga-Jaani Johannese kogudus.
Paistu kirik

Paistu Maarja kirik (ka "Paistu Püha Neitsi Maarja kirik") on kihelkonnakirik Viljandimaal Viljandi vallas Paistu külas.
Kirikut on Wartburgi Hermann "Liivimaa kroonikas" mainitud 1329. aastast, kui seda rüüstasid leedulased. Arvatakse, et kivikirik ehitati 13. sajandi lõpul. Paistu kiriku kohta on ka kasutatud nimesid „Lucerna" ('valgus', 'lamp)' ehk „Stella maris" (Meretäht). 
Kirik sai 17. sajandi alguses mitmes sõjas kannatada. Põhjasõjas, 1710. aastal, purustati Paistu kirik sedavõrd, et temast jäid maid paljad seinad üles. Mõne aja pärast ehitati kirik uuesti üles puutorniga, mille kõrgus 265 jalga. 1786. aastal lõi pikne torni, ilma et oleks seda süüdanud. 1817. aasta 20. augustil lõi pikne teist korda Paistu kiriku torni ja kirik ühes torniga põles maha, hukkus palju väärtuslikke kirikuriistu. Taastamisel ehitati kiriku põhjaküljele kirikust eraldi olev puust viie sülla kõrgune kellatorn. 1853. aastal sai Paistu kirik oreli, mille ehitas Tartu orelimeister Ernst Carl Kessler. Aastatel 1862–1866 ehitati kiriku lääneotsa uusgooti stiilis torn, samal perioodil sai uusgooti stiilis välimuse ka kiriku sisustus. 
2005. aasta jaanuaris sai kiriku katus tormituules tugevalt kannatada, sama aasta sügisel valmis uus plekk-katus.
Kirikut kasutab Paistu Maarja kogudus.
Paistu kirikust 900 m ida pool Paistu–Holstre maantee ääres asub Paistu kihelkonna Paistu kalmistu.
Atheos

Atheos oli üliõpilaste ateismiklubi, mis tegutses 1966–1988 TPI õppejõu Kuulo Vimmsaare juhendamisel. Atheos oli TPI vanim huviklubi. Koos käidi kokku üle 150 korra. 1971. aastal oli klubil 251 liiget .
Duchessa järv

Duchessa järv (itaalia keeles "Lago della Duchessa" 'hertsoginna järv') on mägijärv Kesk-Itaalias Lazio maakonnas Rieti provintsis Borgoroses. Järv asub 1990. aastal moodustatud looduskaitseala territooriumil ("Riserva regionale Montagne della Duchessa"), mis on alates 2005. aastast ka ühenduse tähtsusega ala. 
Murolungo (2184 m) ja Morrone (2141 m) mägede vahel, 1788 meetri kõrgusel merepinnast asuva järve pikkus on 400 meetrit, laius 150 meetrit.
Bomba järv

Bomba järv (itaalia keeles "Lago di Bomba") on veehoidla Kesk-Itaalias Abruzzo maakonnas Chieti provintsis Bombas.
262 meetri kõrgusel merepinnast asuv veehoidla rajati paisu ehitamisega Sangro jõele aastatel 1956–1962.
Mezzano järv

Mezzano järv (itaalia keeles "Lago di Mezzano") on vulkaanilise tekkega järv Kesk-Itaalias Lazio maakonnas Viterbo provintsis Valentanos. Järv tekkis umbes 400 000 aastat tagasi.
452 meetri kõrgusel merepinnast asuva järve pindala on 47,5 hektarit, rannajoone pikkus 2516 meetrit, suurim sügavus 38 meetrit, valgala suurus 1,2 km².
Campotosto järv

Campotosto järv (itaalia keeles "Lago di Campotosto") on veehoidla Itaalias Abruzzo maakonnas L'Aquila provintsis. Abruzzo suurima siseveekogu kallastel asuvad Campotosto, Capitignano ja L'Aquila. Järv asub Gran Sasso ja Laga mägede rahvuspargi territooriumil ("Parco nazionale del Gran Sasso e Monti della Laga").
1317,5 meetri kõrgusel merepinnast asuva veekogu pindala on 13,8 km², suurim sügavus 35,5 meetrit, valgla suurus 47,5 km², rannajoone pikkus umbes 30 km. Veehoidla rajati 1930. aastatel kolme paisu rajamisega.
Rannu kirik

Rannu kirik (ka: Rannu Püha Martini kirik) on kirik Tartu maakonnas Elva vallas Neemiskülas.
Praegune kirik valmis arvatavasti 15. sajandi I poolel. Kiriku pikihoone põhiplaan on peaaegu ruudukujuline, kooriruum on nelinurkne. Arhitektuuriliselt on kirik hilisgooti stiilis.
Kirikut kasutab Rannu Püha Martini kogudus. Torn on 33 meetrit kõrge.
Peetri kirik (täpsustus)

Peetri nime kandvaid kirikuid on Eestis ja välismaal mitmeid.
Saguache'i maakond

Saguache'i maakond ("Saguache County") on maakond USA-s Colorado osariigis. Geograafilised koordinaadid on 38°08' N, 106°30' W. 
Maakonna halduskeskus on Saguache ja suurim linn Center.
Maakonna pindala on 8200 km². Veepindala on 4 km². See on pindalalt osariigi seitsmes maakond.
Elanike arv oli 2020. aasta rahvaloenduse järgi 6,368. Aastal 2010 oli elanikke 6108 ja 2000. aastal 5917. 
Ajalugu.
Maakond moodustati 1866. aastal Costilla maakonna ja Lake'i maakonna osast.
Rahvastik.
2000. aasta rahvaloenduse andmed.
Saguache'i maakonnas oli 5917 inimest, 2300 leibkonda ja 1567 perekonda.
Rahvastiku tihedus oli 1 in/km². 
Elamuühikuid ("housing units") oli 3087 (keskmine tihedus 0/km²). 
Rassiline koosseis oli järgmine: 
Ladinaameeriklasi (sõltumata rassist) oli 45,26%. 
2300 leibkonna seas oli 
Leibkonnas oli keskmiselt 2,56 inimest ja perekonnas keskmiselt 3,15 inimest.
Elanikud jagunesid ealiselt nii: 
Ea mediaan oli 37 aastat. 
Iga 100 naissoost inimese kohta tuli 101,70 meessoost inimest. Iga 100 vähemalt 18-aastase naise kohta tuli 99,70 meest.
Leibkonna aastasissetuleku mediaan oli 25 495 dollarit, perekonna sissetuleku mediaan 29 405 dollarit. Meeste sissetuleku mediaan oli 25 158 dollarit, naistel 18 862 dollarit. Sissetulek elaniku kohta oli 13 121 dollarit. 
18,70% elanikkonnast ja 22,60% perekondadest elas allpool vaesuspiiri. Kogu elanikkonnast elas allpool vaesuspiiri 27,60% alla 18-aastasi ja 12,50% üle 65-aastasi.
Memory (muusikalikontsert)

"Memory" on Vanemuise teatri traditsiooniline muusikalikontsertide sari.
Ajalugu.
Vanemuise teatri traditsiooniline muusikalikontsertide sari "Memory" sai alguse 2005. aastal.
Üheksa aasta jooksul on antud muusikalikontserte Tartus, Tallinnas, Pärnus, Jõhvis ja Viljandis. Aastate jooksul on muusikalikontsertidel üles astunud 28 solisti nii Eestist, USA-st, Inglismaalt kui ka Norrast.
Muusikalikontsertidel löövad kaasa Vanemuise Sümfooniaorkester ja bänd koosseisus Riho Lilje (kitarr), Jürmo Eespere (klahvpillid), Alari Piispea (basskitarr) ja Tiit Kevad (trummid). Kontserdisarja algusaastatel on kaasa teinud ka Vanemuise ooperikoor.
Algusaastatel oli "Memory" konferansjeeks Mart Sander, hiljem Tarmo Leinatamm, kes oli ühtlasi ka muusikalikontsertide dirigent.
2008. aasta "Memory" oleks jäänud viimaseks, kuid publiku soovidele vastu tulles 2009. aastal kontserdisarja jätkati. Paavo Nõgene sõnul on muusikalikontsertide menu peamisteks teguriteks kvaliteet ja mastaap. Samuti pole ükski teine muusikalilaulude projekt Eestis nii pikka aega laval püsinud.
Muusikalikontsertide repertuaar.
Üheksa aasta jooksul on Vanemuise teatri muusikalikontsertide sarjas "Memory" kõlanud laule ja instrumentaalpalu muusikalidest, ooperitest, operettidest, filmidest jne.
Mirja Hietamies-Eteläpää

Mirja Kyllikki Hietamies-Eteläpää (neiupõlvenimi Mirja Hietamies; 7. jaanuar 1931 – 14. märts 2013) oli soome murdmaasuusataja.
Aastal 1955 valiti Mirja Hietamies Soome aasta parimaks naissportlaseks.
Lucia legendi meistri Maarja altar

Lucia legendi meistri Maarja altar (ka: "Maarja altar", nn "Mustpeade tiibaltar") on 15. sajandist, ilmselt Belgias Brugges maalitud triptühhon.
Ajaloost.
Maarja altar on hiliskeskaegne altariretaabel, mis on valmistatud arvatavasti 15. sajandi lõpul (enne 1493). Altari arvatav autor on anonüümne püha Lucia legendi meister, kellelt telliti altar Tallinna dominiiklaste kloostrikiriku tarbeks, transpordikulud tasusid Mustpeade vennaskond ja Suurgild. Keskajal asus see altar tõenäoliselt dominiiklaste Katariina kirikus, praegu on see Niguliste kirikus.
Kirjeldus.
Kahe tiivapaariga tiibaltar on pühitsetud neitsi Maarjale, keda on kujutatud teose kõigis kolmes positsioonis. Suletud tiibadel esineb "grisaille"-tehnikas Maarja kuulutuse stseen – vasakul tiival peaingel Gaabriel ja paremal neitsi Maarja. Teises positsioonis on maalitahvlitel kujutatud paljastatud rinnaga neitsi Maarjat ühes palvetavate donaatoritega; rinnahaavale osutav Kristus koos kahe ingliga: troonil istuv Jumal-Isa ning Ristija Johannes koos donaatoritega. Avatud positsioonis asub kesktahvlil baldahhiini all troonimas neitsi Maarja Kristuslapsega, tema kõrval seisavad püha Jüri ja püha Viktor. Vasakul tiival näeb Assisi püha Franciscust ning paremal Nivellesi püha Gertrudi.
Niguliste kiriku peaaltar

Niguliste kiriku peaaltar ehk nn Rode altar on Tallinnas Niguliste kirikus asuv kahetiivaline kappaltar.
Kappaltar on üks suurejoonelisemaid ja paremini säilinud hiliskeskaegseid Põhja-Saksa altareid kogu Euroopas. Retaabel telliti 1478. aastal tuntud Lübecki meistri Hermen Rode töökojast, Tallinna jõudis see 1481. aastal. Kappaltaril on kujutatud rohkem kui neljakümmet pühakut ja piiblitegelast. Mõõtmetelt kuulub see 15. sajandi hansalinnade suurimate hulka. Laius avatud tiibadega 6,3 m, kõrgus 3,5 m. Altari suletud tiibadel on kujutatud 16 stseeni püha Nikolause ja püha Viktori elust. Altar valmis Tallinna Suurgildi ja Mustpeade vennaskonna tellimusel – mõlema gildi vapid on kujutatud kaupmeeste ja meremeeste kaitsepühaku püha Nikolause päästetud laeval.
Aastatel 2013–2016 tehti teoks mahukas uurimis- ja konserveerimisprojekt, mis keskendus Niguliste peaaltari restaureerimisele. Ulatuslikud konserveerimistööd toimusid juba aastatel 1975–1992. Põhiosas jõuti teos restaureerida, kuid uhked skulptuurid on tänaseni vaid osaliselt konserveeritud. Eesti Kunstimuuseumi konservaatorite töö eesmärgiks on viia lõpule skulptuuride puhastamine.
Niguliste kiriku peaaltari retaabel on täielikult avatud vaid kolmel päeval aastas – nigulapäevadel (9. mail ja 6. detsembril) ning kõikide pühakute päeval (1. novembril).
Kuivastu kõrts

Kuivastu kõrts on kultuurimälestis Saare maakonnas Muhu vallas Kuivastu külas.
Kõrtsihoone on ehitatud pärast 1840. aastat, arhitekt oli Nommen Lorenzon. 1970. aastatel hakati hoonet rekonstrueerima eesmärgiga teha sellest hotell-pansionaat. Praegu seisab hoone tühjalt ja laguneb.
Kuivastu kõrtsis sündis 1885. aastal luuletaja, tõlkija ja keeleteadlane Villem Grünthal-Ridala.
Pirita RJK Reliikvia

Pirita RJK Reliikvia on Eesti rannajalgpalliklubi.
Ajalugu.
Klubi sai alguse ametlikult aastal 2008, kui võeti osa esimesest turniirist. Klubi algne nimi oli "Pirita Rannalõvid". Vanast meeskonnast on alles ainult mõned mängijad, juurde on võetud suurema kogemusega mängijad.
Koosseis.
2013. aasta hooaja koosseis Viimane uuendus: 4. märts 2013
Alleghe järv

Alleghe järv (itaalia keeles "Lago di Alleghe") on mägijärv Kirde-Itaalias Veneto maakonnas Belluno provintsis Alleghes.
Dolomiitides Cordevole orus asuva järve tekke põhjustas 1771. aasta maalihe, kui ööl vastu 11. jaanuari varises kokku Aleghe vastas olnud Pizi mägi. Maalihe pühkis maapinnalt Riete küla, mattis enda alla Marini küla ja osaliselt ka Fusine küla, hukkus 49 inimest. 
Maalihe sulges Cordevole jõe loodusliku tee orus ning moodustuma hakkas järv. Kahe kuuga tõusis kogunev vesi maalihke tagajärjel moodustunud rusukalde kõrguseni. 1. mail asetleidnud uue maalihke tulemusel kukkus moodustunud veekogusse uus kogus mulda ja kivisid. Varingu põhjustatud laine purustas Alleghet veelgi, hukkus 3 inimest.
Aleksander Loit (arstiteadlane)

Aleksander Loit (ka Aleksander Johannes Loit; 1. veebruar 1932 Rakvere – 5. september 2012) oli eesti-vene päritolu arstiteadlane.
Tema kingsepast isa oli eestlane ja Narvast pärit ema oli venelanna. Ta õppis Rakveres algkoolis ja lõpetas aastal 1950 Rakvere Keskkooli. Samal aastal astus ta Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonda, kus lõpetas neli kursust. Siis tehti neljale meesüliõpilasele ettepanek jätkata õpinguid Leningradi Sõjaväemeditsiini Akadeemias, mille ta lõpetas aastal 1956 sõjaväearstina.
Pärast Sõjaväemeditsiini Akadeemia lõpetamist otsustas ta Leningradi jääda; ta astus aastal 1956 NLKP ridadesse. Töötas Leningradi Hügieeniinstituudis, kus saavutas edu teadlasena, kaitstes nii kandidaadi- kui ka doktoriväitekirja ja jõudis professori kutseni hügienistina.
Professor Aleksander Loit on maetud Tallinna Pärnamäe kalmistule.
Isiklikku.
Ta oli aastatel 1953–1956 abielus oma õpingukaaslase, hilisema lastearsti dr. Reet Loit-Tabaga; tema teine abikaasa oli Leningradis elav venelanna.
Neustria margid

Neustria margid olid Lääne-Frangi riigi Karolingidest kuninga looming, riik kattis iidse Merovingide Neustria kuningriigi territooriumi. Algselt oli kaks marki, üks bretoonide vastu ja teine viikingite vastu, loodud Charles II Paljaspea poolt aastal 861. Neid kahte marki on sageli kutsutud vastavalt Bretooni mark ja Normanni mark. Neid valitsesid krooni poolt nimetatud ametnikud, tuntud kui valvurid või markkrahvid (prantsuse "marquis").
Bretooni mark.
Algne Bretooni mark loodi ja sõjaväestati Merovingide ajal 7. sajandi lõpul või 8. sajandi algul. Kuigi selle täpne ulatus on teadmata ja selle piirid ei langenud kokku hilisema Bretooni margiga, sisaldas see Rennes'i ja Nantes'i territooriume (prantsuse "pays") ning Vannes'i ja Maine'i osi. Haldus paiknes Le Mansis ja territoorium sai lõpuks nime "ducatus Cenomannicus" või Maine'i hertsogkond. Üks kõige kuulsamaid markkrahve ("Britannici limitis praefectus") oli Roland, kes hukkus 778. aastal Roncevaux' lahingus ja tekitas hiljem kuulsaks saanud legende, nagu näiteks "Chanson de Roland".
Margi taasloomine Karolingide poolt bretoonide vastu anti aastal 861 esmalt Robert Tugevale, kes loovutas endise Bretooni margi osi kuningas Salaunile Entrammes'i lepinguga aastal 863. Robert tapeti võitluses viikingitega aastal 866, mis näitas, kuidas markide piirid ei mõjutanud ründajaid, kellega piiriäärsed markkrahvid pidid tegelema, ega hoidnud ära kahe markkrahvi koostööd teineteise territooriumidel frankide ühiste vaenlaste vastu. Roberti järglane oli Hugues l'Abbé.
Normanni mark.
Esimene markkrahv viikingite vastu oli Adalard le Sénéchal. Tema mark ulatus üle Le Mansi krahvkonna ja kohe olid tema vastu Rorgoniidid, kes kontrollisid linna. Nad sepitsesid tema ja tema sõltlaste, kah võimsate aadlike vastu piirkonnas, kuni Charles andis tema volitused neile ja pani Rorgoniidid margi etteotsa, kuhu nad jäid aastani 885. Sel aastal sai Lääne-Frangi riigis võimule Karl Paks ja nimetas Heinrichi markkrahviks.
Ühendatud margid.
886. aastal surid nii Bretooni margi Hugues kui ka Heinrich. Karl asendas nad vastavalt Eudes'i ja Bérenger II-ga. Lõpuks, 911. aastal, sai Bretooni markkrahv Robert II Normanni margi ja kaks üksust said jäävalt ühendatud. Robert võttis tiitli "demarchus". Sel samal aastal andis Charles III Lihtsameelne Saint-Clair-sur-Epte lepinguga viikingite juhile Rollole Roueni krahvkonna, tulevase Normandia hertsogkonna tuumiku. Rollo võttis hiljem ka tiitli "demarchus".
Normannid laiendasid järk-järgult oma territooriumi ja liidendasid sellesse enamuse Neustriast. Kui Neustria markkrahv sai 987. aastal kuningaks, margi ajalugu lõppes, et asenduda eri vasallide ajalooga, kes seal võimule tõusid.
Koeru kõrtsihoone

Koeru kõrtsihoone (ka: Koeru kõrts-postijaam) asub Järva maakonnas Järva vallas Koeru alevikus.
Hoone ehitati aastatel 1825–1833. 1860. aastal tehti hoone ümber postijaamaks. 1867. aastal oli Paide kreisi territooriumil kolm postijaama: Mustla-Nõmme, Aniküla ja Koeru postijaam Tallinna–Tartu postimaanteel. Aastatel 1960–1965 muudeti hoone sööklaks. 
2013. aastast paikneb kõrtsihoones Koeru Grossi Toidukaupade kauplus. Enne seda tegutses hoones Koeru Konsum.
Hoone on L-kujulise põhiplaaniga. Hoonet katab täiskelpkatus. Fassaadi liigestavad 13 Toscana sammast.
Bruno Lukk

Bruno Lukk (kuni 1936 Bruno Luck; 30. juuni 1909 Tšussovoi, Permi kubermang – 31. mai 1991 Tallinn) oli Eesti pianist ja muusikaõpetaja.
Aastatel 1942–1944 osales ta Riiklike Kunstiansamblite töös. Sellest ajast algas ka tema ja Anna Klasi klaveriduo periood.
Eevi Nivanka

Eevi Anniki Nivanka (sündinud 31. detsembril 1941 Helsingis) on eesti-soome päritolu keeleõpetaja ja tõlkija.
Ta elas aastail 1951–1953 vanematega Pariisis ja aastail 1953–1958 Stockholmis. 1961. aastal lõpetas ta Tehtaanpuiston Yhteiskoulu ja 1968. aastal Helsingi Ülikooli, erialaks romaani filoloogia, inglise keel ja kirjandus; aastail 1964–1965 täiendas ta end Pariisis. 
1968. aastal algas Eevi Nivanka töö Helsingi Ülikoolis, samal aastal sai ta "fil. kand." ehk magistri teaduskraadi, ... aastal "fil. lis." ehk litsentsiaadi teaduskraadi. Ta on prantsuse keele õpetaja. 1990. aastal õpetas ta prantsuse keelt ka Tallinnas Eesti Humanitaarinstituudis. Ta on tõlkinud Lennart Merile tema presidendiajal kõnesid ja kirju prantsuse keelde.
Eevi Nivanka on avaldanud koos Soili Sutineniga õpiku "Chère Marianne" (I osa 1989, II osa 1992), "Ranskan kielioppi ja käsikirja" (1994), "Chez Marianne" (2005), "French for Beginners" (2010). Ta on tõlkinud ilukirjandust prantsuse keelest soome keelde. Samuti kirjutas ta järelsõna raamatule "Soome lahe kahel kaldal".
Isiklikku.
Tema ema Erika Nivanka oli aktiivne hõimusuhete edendaja ja Riigi Ringhäälingu esimene naisdiktor, isa Eino Nivanka oli raamatukogutöötaja, õde Leena Päivikki Nivanka on teatriteadlane.
Viitna kõrts

Viitna kõrts on endine kõrts Lääne-Viru maakonnas Kadrina vallas Viitna külas.
Kõrtsihoone ehitati aastatel 1798–1802. Aastal 1989 hoone põles ja aastal 1993 see taastati, säilitades võimalikult esialgset välimust. Koopia arhitekt oli Aarne Kann.
Maarjamäe suvemõisa loss

Maarjamäe suvemõisa loss (ka "Maarjamäe loss", "Orlovi loss") asub Tallinnas Kadrioru asumis; loss oli Maarjamäe suvemõisa peahoone. Lossis ja Maarjamäe suvemõisa pargis asub Eesti Ajaloomuuseumi Eesti lähiajaloo väljapanek.
Praeguse lossi laskis 1874. aastal ehitada kindraladjutant Anatoli Orlov-Davõdov. Lossi märkimisväärseim osa on uusgooti stiilis portaaliga torn.
Maarjamäe suvemõisa peahoone projekti autor oli Peterburi arhitekt professor Robert Gödecke (Gödicke), ehitustööde teostajaks on märgitud kohalik arhitekt N. Tamm (Thamm?). Maarjamäe loss on ehitatud keskaegsete stiilide matkimise vaimus, hoone põhjakülje läänenurka on püstitatud massiivsel pseudogooti (hilis-) vormidega 4-korruselisel tornil kasutatud kohalikku paekivi. Aknad, nagu kõik muud detailidki, on eklektilised ja imiteerivad hilisgootikat.
1930. aastatel üüris Maarjamäe suvemõisa Johannes Valdt, kes asutas lossi ruumidesse I järgu hotell-restorani Riviera Palais. 
1937. aastal ostis Eesti vabariik Marienbergi suvemõisa ja asutas sinna Õhukaitse Lennukooli. Suvemõisa lossi peahoonesse paigutati Lennukooli auditooriumid, raamatukogu, köök ja abiruumid, söögisaal, võimla (endine kaminasaal) ja pesuruum, lugemistuba ja aspirantide eluruumid ja arhiiv, õppekomisjoni kantselei, raadiojaam, meteoroloogiajaam. Ümberehituste käigus lammutati lossi esiküljel asunud veranda ja rõdu ning muudeti oluliselt fassaadide ilmet.
Eesti NSV ajal oli mõisahoone Nõukogude armee kasutuses. Nõukogude armee ajal kasutati suvesaali klubina, kus peeti tantsuõhtuid ja näidati kino. Sõjaväeosade lahkumise järel, jäid lossi ja mõningatesse kõrvalhoonetesse elama sõjaväelaste, enamasti ohvitseride pered. Lossi sisemus ehitati ümber ühisköökidega väikesteks korteriteks. Hoones asus ka sõjaväepood, suvesaali kasutati poe laoruumina ja suhkrulaona.
29. aprillil 1975 anti Eesti NSV Ministrite Nõukogu määrusega nr 191 anti Maarjamäe suvemõisa hooned Eesti NSV Riikliku Ajaloomuuseumile. 
Lossis asub tänapäeval restoran ja Eesti Ajaloomuuseumi Maarjamäe filiaali muuseumipood. 2017-2018 rekonstrueeriti lossi endist suvesaali.
Barletta väljakutse

Barletta väljakutse (itaalia keeles "disfida di Barletta") oli 13. veebruaril 1503 Itaalias Tranis Andria ja Corato vahelisel tasandikul 13 itaalia ja 13 prantsuse rüütli vahel toimunud turniir, milles kaotajaks jäid prantslased.
Eellugu.
II Itaalia sõja ajal 1503. aasta alguses võtsid hispaanlased Canosa di Puglias toimunud kokkupõrkes vangi mõned prantsuse sõdurid, teiste seas aadliku Charles de Torgues'i, hüüdnimega "Monsieur Guy de la Motte". 
Vaidlus.
15. jaanuaril kutsuti vangid osalema Barlettas hispaanlaste korraldatud banketile. Guy de la Motte väitis pärast kohaliku veini liigset joomist, et itaallased käituvad lahinguväljal argpükslikult. Itaallaste kaitseks astus välja hispaanlane Íñigo López de Ayala, kes kiitis itaallasi. Vaidlus otsustati lahendada 13. veebruaril toimuva kahevõitlusega prantsuse ja itaalia rüütlite vahel.
Kahevõitlus.
Väljakutse tingimused pani paika de la Motte. Algselt pidi kummaltki poolelt osalema 10 rüütlit, hiljem langetati otsus 13 osaleja kasuks.
Mõlema poole kohtunikud valisid toimumispaigaks suletud ala. Esimesena jõudsid toimumispaigale itaallased. Neile järgnesid peagi prantslased, kellel oli õigus minna väljale esimestena. Kaks viirgu ratsanikke rivistusid üksteise vastu.
Võitluses jäid kaotajaks prantslased. Võitjad said endale kaotajate relvad ja hobused ning kaotajad pidid maksma 100 tukatit iga rüütli kohta. Võitja poole pantvangid said vabaks.
Osalejad.
Võitluses osales 13 rüütlit kummaltki poolt, neli kohtunikku ja kaks pantvangi.
Järelkajad.
Niccolò Machiavelli kirjutas 16. sajandi alguses avaldatud teose "Valitseja" viimases, 26. peatükis read: "Vaadake, kuis ületavad itaallased kahevõitlustes ja pisemates kokkupõrgetes teisi oma jõult, osavuselt ja taiplikkuselt...", mida peetakse võimalikuks viiteks Barletta väljakutsele.
Sajandeid hiljem sai Barletta väljakutse itaallaste jaoks oluliseks, sest Itaalial polnud palju sõjalisi võite. Itaallaste juhti Ettore Fieramoscat hakati pidama rahvuskangelaseks. 1833. aastal kirjutas Massimo D'Azeglio romaani "Ettore Fieramosca", et õhutada itaallaste patriotismi. Pärast Itaalia riigi loomist valmisid 1909. ja 1915. aastal tummfilmid ning 1938. aastal helifilm, kõik pealkirjaga "Ettore Fieramosca". 1929. aastal valminud Itaalia suurim allveelaev kandis samuti nime Ettore Fieramosca.
Alabama Hills

Alabama Hills on asula Ameerika Ühendriikides California osariigis Inyo maakonnas.
Alabama Hills asub 1382 meetri (4534 jala) kõrgusel üle merepinna.
Tallinna Püha Miikaeli klooster

Tallinna Püha Miikaeli klooster (ka: Mihkli klooster) oli tsistertslaste nunnaklooster Tallinnas aastatel 1249–1629. Klooster tegutses Aida ja Kloostri tänava piirkonnas. Klooster nimetati peaingel Miikaeli järgi ja omas patronaadiõigust Oleviste kiriku üle. Kloostrile kuulusid ka Kuimetsa ja Nabala mõis ning mitu Tallinna ümbruse küla.
Taani kroonikate põhjal on üritatud tõestada, et kloostrit hakati ehitama 1249. aastal Taani kuninga Erik IV Adraraha soovil, kuid on võimalik, et see aastaarv on kloostri asutamisotsuse tegemise aeg. Kloostri kavatis kujunes pika aja jooksul (150–200 aastat). Paavst Aleksander IV andis 27. aprillil 1255 Tallinna Mihkli nunnakloostrile privileegi, mille alusel tohtis kloostrit visiteerida vaid abtiss.
Kloostri hoonestuse rajamist alustati 13. sajandil ja algselt asus see Tallinna linna linnamüüri piiridest väljaspool ning oli kaitstud oma ringmüüriga, 14. sajandil Jens Kanne juhitud Tallinna linnamüüri laiendamisega, kaasati ja lülitati kloostri kaitsemüür Tallinna linnamüüri osaks. Rajatud linnamüüri osa algas Toompea nõlva alt vana sauna juures, mis asus väljaspool vana linnamüüri ja ühines nunnakloostri endise läänemüüriga, praeguse Saunatorni kohal. Linnamüüriliini ja Toompea linnusesse pääsemiseks ehitati sellesse ka väravaehitis, mida 1355. aastal nimetati "torniks sauna juures pika mäe all" (ladina k. "turris iuxta stupam sub longo monte"), 1370. aastatel aga Saunaväravaks ja Nunnaväravaks.
Tallinna Püha Mihkli naisklooster oli ülalpeetud peamiselt Eestimaa vasallide poolt, kus nende üksikuks jäänud tütred ja lesed elasid. 
Reformatsiooni ajal kloostrit ei suletud ning ka kloostrist vabatahtlikult lahkujaid oli üksnes neli. 1543. aastal sõlmiti Tallinna rae ja aadelkonna vahel kokkulepe, mille tulemusena abtiss Elsebe Soye astus luteri usku ja jätkas valitsemist "dominana". 1543. aastal asutati tsistertslaste Püha Mihkli naiskloostri hoonetes Tallinna tütarlastekool ("Jungfernschule"). 
1629. aastal suri kloostri viimane "domina" Kate Kudling ja klooster sekulariseeriti. 16. veebruaril 1631 sõlmisid Tallinna raad ja Eestimaa rüütelkond gümnaasiumi asutamise lepingu ning kloostri vara anti üle Tallinna Gümnaasiumile. 1633. aastal paigutati samadesse ruumidesse Christoph Reusneri trükikoda – Tallinna esimene, Tallinna gümnaasiumi trükikoda. 
Kloostri kirik anti Rootsi garnisonile ja seal tegutses Rootsi-Mihkli kogudus. Vene võimu tulles ehitati kirik ümber õigeusu Issanda Muutmise kirikuks. Põhjasõja järel läks kloostri idatiib linna valdusse. Selle ostis 1922. aastal Saku Õlletehas, kes paigutas sinna tehase peakontori, pudeldusosakonna ja laod.
Julian Reus

Julian Reus (sündinud 29. aprillil 1988 Hanaus) on Saksamaa kergejõustiklane (sprinter).
Reus võitis Euroopa meistrivõistlustel 4×100 m teatejooksus 2012. ja 2014. aastal hõbemedali ja 2016. aastal pronksmedali.
Isiklikku.
Julian Reus on 176 cm pikk ja kaalub 75 kg.
Kelsey Nakanelua

Kelsey Nakanelua (sündinud 17. mail 1967) on Ameerika Samoa kergejõustiklane.
Kelsey Nakanelua osales 2000. aasta suveolümpiamängudel 100 m jooksus, kus ta jäi ajaga 10,93 oma jooksu viimaseks ja järgmisse vooru ei pääsenud. Ta osales ka 2004. aasta suveolümpiamängudel, kus ta jäi 100 meetri jooksus ajaga 11.23 üldkokkuvõttes 75-ndaks ning 2. vooru ei pääsenud.
Isiklikku.
Kelsey Nakanelua on 178 cm pikk ja kaalub 79 kg.
Ülase tänav (Tartu)

Ülase tänav on tänav Tartus Veeriku linnaosas.
Ülase tänav algab Nikolai Lunini tänavalt, ristub Tulbi tänavaga ja lõpeb Ravila tänaval. Kuni Tulbi tänavani on Ülase tänav Maarjamõisa ja Veeriku linnaosa piiriks, Tulbi ja Ravila tänava vahel paikneb Ülase tänav Veeriku linnaosas.
Tänav on kirde-edelasuunaline ning 395 meetrit pikk.
Gilbert Fuchs

Anton Gilbert Fuchs (1871 Graz – 1952) oli saksa iluuisutaja ja entomoloog.
Fuchs esindas Saksa keisririiki 1896. aastal Venemaal Peterburis toimunud esimestel iluuisutamise maailmameistrivõistlustel ning tuli seal esimeseks maailmameistriks. Teist korda tuli ta maailmameistriks 1906. aastal Münchenis. 
Gilbert Fuchs oli iseõppija ja harjutas Saksamaal 1892. aastal avatud esimesel kunstjääga liuväljal (Unsöldsche Kunsteisbahn). 
Ta avaldas raamatu "Iluuisutamise teooria ja praktika" (saksa keeles "Theorie und Praxis des Kunstlaufes am Eise").
1896. aasta iluuisutamise maailmameistrivõistlused

1896. aasta iluuisutamise maailmameistrivõistlused olid esimesed rahvusvahelised meistrivõistlused iluuisutamises, mis toimusid Venemaal Peterburis 1896. aastal.
Võistlused korraldas Rahvusvaheline Uisuliit (ISU). Kavas oli meeste üksiksõit ning sellest võttis osa neli sportlast. 
Esimestel maailmameistrivõistlustel tuli maailmameistriks Gilbert Fuchs, hõbemedali võitis Austria iluuisutaja Gustav Hügel ja pronksi sai Venemaa sportlane Georgi Sanders. Teine vene iluuisutaja Nikolai Poduskov jäi viimasele, neljandale kohale.
Pitkini maakond

Pitkini maakond ("Pitkin County") on maakond USA-s Colorado osariigis. Geograafilised koordinaadid on 39°22' N, 106°92' W. 
Maakonna halduskeskus ja suurim linn on Aspen. 
Maakonna pindala on 2520 km². Veepindala on 6 km². Maakonna kõrgeim mägi on Castle Peak (4352 m), mis on kõrgeim mägi Elki mägedes ja kõrguselt üheksas mägi Kaljumäestikus.
2020. aasta rahvaloenduse andmetel oli maakonnas 17 358 elanikku. 2010. aastal oli seal 17 148 ja 2000. aastal 14 872 elanikku. Pitkini maakond on ühe kõrgema keskmise oodatava eluaega maakond USA-s: 2014. aastal oli keskmine oodatav eluiga 86,52 (meestel 85,2 aastat ja naistel 88 aastat), millega oli see riigi teisel kohal. Olgu mainitud, et Pitkini maakonna lähistel asuvad Summiti ja Eagle'i maakond paiknesid selles edetabelis vastavalt esimesel ja kolmandal kohal.
Maakond on nime saanud Colorado kuberneri Frederick Walker Pitkini järgi.
Rahvastik.
2000. aasta rahvaloenduse andmed.
Pitkini maakonnas oli 14 872 inimest, 6807 leibkonda ja 3185 perekonda.
Rahvastiku tihedus oli 6 in/km². 
Elamuühikuid ("housing units") oli 10 096 (keskmine tihedus 4/km²). 
Rassiline koosseis oli järgmine: 
Ladinaameeriklasi (sõltumata rassist) oli 6,54%. 
6807 leibkonna seas oli 
Leibkonnas oli keskmiselt 2,14 inimest ja perekonnas keskmiselt 2,77 inimest.
Elanikud jagunesid ealiselt nii: 
Ea mediaan oli 38 aastat. 
Iga 100 naissoost inimese kohta tuli 115,10 meessoost inimest. Iga 100 vähemalt 18-aastase naise kohta tuli 117,40 meest.
Leibkonna aastasissetuleku mediaan oli 59 375 dollarit, perekonna sissetuleku mediaan 75 048 dollarit. Meeste sissetuleku mediaan oli 40 672 dollarit, naistel 33 896 dollarit. Sissetulek elaniku kohta oli 40 811 dollarit. 
6,20% elanikkonnast ja 3,00% perekondadest elas allpool vaesuspiiri. Kogu elanikkonnast elas allpool vaesuspiiri 4,40% alla 18-aastasi ja 5,60% üle 65-aastasi.
Leonid Latõnin

Leonid Aleksandrovitš Latõnin (Леонид Александрович Латынин; sündinud 20. juulil 1938 Ivanovo oblastis Privolžski linnas) on vene luuletaja ja proosakirjanik. 
Leonid Latõnin töötas kirjastuses Hudožestvennaja literatura (1962–1974), Moskva raadio hispaaniakeelsete saadete toimetuses ja hiljem ajakirja Junost poeesiaosakonnas. 
Isiklikku.
Tema abikaasa on ajakirjanik ja kirjanduskriitik Alla Latõnina; nende tütar on ajakirjanik ja kirjanik Julija Latõnina.
Tallinna gümnaasiumi trükikoda

Tallinna gümnaasiumi trükikoda (hiljem Tallinna linna ja gümnaasiumi trükikoda) oli Tallinna Gümnaasiumi juures tegutsenud trükikoda. Nimest hoolimata ei kuulunud trükikoda gümnaasiumile, vaid oli eraomanduses. Trükikoda asutati 1633. aastal, aastal 1829 sai sellest trükikoda "Lindforsi pärijad".
Trükikoja asutas Christoph Reusner. 
1631.aastal. kui Tallinna raad ja Eestimaa rüütelkond sõlmisid gümnaasiumi asutamise lepingu anti Tallinna Püha Mihkli kloostri vara anti üle Tallinna Gümnaasiumile. 1633. aastal paigutati samadesse ruumidesse Christoph Reusneri trükikoda, mis hiljem 1633-1828 asus Toompeal, Kooli tänav 2 .
Gümnaasiumi trükikoda oli 17.–18. sajandil olulisim eestikeelsete raamatute väljaandja. Muu hulgas anti välja Uus Testament (1715) ja 1739. aastal trükkis Toompeal Kooli tänav 2 hoones Tallinna gümnaasiumi trükikoja omanik Jacob Johann Köhler, Anton thor Helle tõlgitud esimese eestikeelse piibli.
Mesa maakond

Mesa maakond ("Mesa County") on maakond USA-s Colorado osariigis. Geograafilised koordinaadid on 39°02' N, 108°47' W. 
Maakonna halduskeskus on Grand Junction. 
Maakonna pindala on 8653 km². Veepindala on 35 km². 
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 146 723. Aastal 2000 oli elanikke 116 255. 
Ajalugu.
Maakond moodustati 1883 Gunnisoni maakonna osast.
Rahvastik.
2000. aasta rahvaloenduse andmed.
Mesa maakonnas oli 116 255 inimest, 45 823 leibkonda ja 31 572 perekonda.
Rahvastiku tihedus oli 13 in/km². 
Elamuüksusi oli 48 427 (keskmine tihedus 6/km²). 
Rassiline koosseis oli: 
Ladinaameeriklasi (sõltumata rassist) oli 10,02%. 
45 823 leibkonna seas oli 
Leibkonnas oli keskmiselt 2,47 inimest ja perekonnas keskmiselt 2,94 inimest.
Elanikud jagunesid ealiselt nii: 
Ea mediaan oli 38 aastat. 
Iga 100 naissoost inimese kohta tuli 96,00 meessoost inimest. Iga 100 vähemalt 18-aastase naise kohta tuli 93,20 meest.
Leibkonna aastasissetuleku mediaan oli 35 864 dollarit, perekonna sissetuleku mediaan 43 009 dollarit. Meeste sissetuleku mediaan oli 32 316 dollarit, naistel 22 374 dollarit. Sissetulek elaniku kohta oli 18 715 dollarit. 
10,20% elanikkonnast ja 7,00% perekondadest elasid allpool vaesuspiiri. Kogu elanikkonnast elas allpool vaesuspiiri 11,50% alla 18-aastasi ja 8,10% üle 65-aastasi.
Grand Junction

Grand Junction on linn Ameerika Ühendriikides Colorado osariigis, Mesa maakonna halduskeskus ja suurim linn.
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 58 566, 2000. aastal 41 986.
Holdre mõis

Holdre mõis (saksa keeles "Hollershof", varem "Morsel Ilmus") oli rüütlimõis Viljandimaal Helme kihelkonnas. Tänapäeval asub endine mõisasüda Valga maakonnas Tõrva vallas Holdre külas.
Ajalugu.
Holdre mõisat on esmamainitud 16. sajandil. Aastatel 1630–1767 kuulus see Holleritele, kui 17. sajandi algul sai Riia kodanik Caspar Holler oma võõrasisalt Morsel-Ilmus'e mõisa, mis jäi sajandi esimeseks pooleks Hollerite kätte.
1914. aastal kuulus mõisale 2313,95 hektarit müümata mõisamaad, 232,99 ha müüdud mõisamaad, 199,18 ha müüdud kvoodimaad, 493,85 ha müüdud talumaad, 2 kõrvalmõisa, 1 metskond, 6 ühikut müüdud mõisamaad, 3 ühikut müüdud kvoodimaad ja 11 talu.
1909. aastal kuulus mõis Patküla valda, 1921. aastast Holdre valda ning ehitati algul koolimajaks ja valla keskuseks. 1939. aastal liideti osa Holdre valda koos mõisaga Taagepera vallaga ja nimetati Vaoküla vallaks. Nõukogude ajal jätkas kool mõisas tegutsemist kuni 1961. aasta kevadeni. 1954 liideti Holdre külanõukogu Taagepera külanõukoguga, hooned läksid Taagepera sovhoosile. Nõukogude aja lõpus oli mõisas pioneerilaager ja hoone kuulus Valga Teede REV-i bilanssi, tänapäeval on mõisahoone eraomandis. 20. juulil 2022 avati Holdre lossis klaverimuuseum, kus on 35 eksponaati.
Holdre mõisa juugendstiilis härrastemaja valmis 1910. aastal. Hoone projekteeris Otto Wildau. Enne võõrandamist 1919. aastal kuulus mõis koos härrastemajaga Woldemar Dimitri von Ditmarile.
Holdre mõisa hoonetes tegutses Eesti NSV ajal Eesti NSV Autotranspordi ja Maanteede Ministeeriumi Holdre pioneerilaager.