tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
François Truffaut

François Roland Truffaut [franssu'aa trüf'oo] (6. veebruar 1932 Pariis – 21. oktoober 1984 Neuilly-sur-Seine) oli prantsuse filmilavastaja, prantsuse uue laine üks rajajaid. Ta oli ka stsenarist, produtsent ja näitleja.
Truffaut sündis 6. veebruaril 1932. Ta ei näinud oma juudi hambaarstist bioloogilist isa, sest ta sündis väljaspool abielu. Tema ema uus abikaasa Roland Truffaut suhtus temasse kui enda poega ja andis talle oma perekonnanime. Varase nooruse veetis ta lapsehoidjate ja vanaema seltsis. Just vanaemalt päris ta huvi raamatute ja muusika vastu. Kui Truffaut oli kümneaastane, vanaema suri ja poiss läks tagasi vanemate juurde.
Truffaut oli kaheksa-aastane, kui nägi esimest filmi, milleks oli Abel Gance'i "Paradis perdu" (1939). Sellest sai alguse tuline kiindumus filmide vastu. Olles mitmest koolist välja visatud, otsustas Truffaut end ise harima hakata. Tema eesmärk oli vaadata nädalas vähemalt kolm filmi ja lugeda läbi kolm raamatut. Truffaut külastas sageli Henri Langlois' filmoteeki Cinémathèque Française, kus ta vaatas paljude maade filme. Talle meeldis Ameerika filmikunst ning sellised filmitegijad nagu John Ford, Howard Hawks, Nicholas Ray ja Alfred Hitchcock.
1948. aastal avas oma filmiklubi André Bazin, kes avaldas Truffaut'le erakordselt suurt mõju. 
1950. aastal astus Truffaut Prantsuse armeesse, kust üritas järgmisel kahel aastal korduvalt põgeneda. Ta vahistati ja teda süüdistati deserteerumises. Bazin kasutas oma poliitilisi kontakte, et teda vabastada, ja tal õnnestus Truffaut palgata uue filmiajakirja Cahiers du cinema toimetusse. Truffaut'st sai filmikriitik ja hiljem selle legendaarse filmiajakirja toimetaja. Ta oli tuntud kui "prantsuse filmi hauakaevaja" ja teda ei lubatud isegi 1958. aasta Cannes'i filmifestivalile. Samal ajal töötas Truffaut välja ühe tolle aja mõjuvõimsama filmiteooria – "auteur"-teooria.
1954. aastal kirjutas Truffaut artikli "Une Certaine tava du Film Français" (Prantsuse filmi teatud kalduvused), kus ta ründas avalikult tolleaegset Prantsuse filmikunsti, mis vallandas ühiskonnas tohutu arutelu.
Kriitikust Truffaut otsustas hakata ise tegema filme, mis põhinevad tema isiklikel veendumustel ja arusaamisel filmikunstist. Ta alustas lühifilmi "Une Visite" võtteid. Orson Wellesi filmi "Touch of Evil" nägemisega Brüsseli maailmanäitusel sai ta inspiratsiooni oma esimese mängufilmi "Les Quatre Cents Coups" ("400 lööki") jaoks.
Truffaut oli aastatel 1959–1965 abielus Madeleine Morgensterniga. Neil sündis kaks tütart: Laura (1959) ja Eva (1961). Truffaut ja näitleja Fanny Ardant elasid aastatel 1981–1984 koos ja neil sündis tütar Joséphine Truffaut (sündinud 28. septembril 1983).
1983. aastal diagnoositi Truffaut'l ajukasvaja. Ta suri 21. oktoobril 1984. Ta on maetud Montmartre'i kalmistule Pariisis.
Filmikunst

Filmikunst ehk kinematograafia (vanakreeka keeles κίνημα "kìnema" ja γράφειν "gràphein" ehk 'liikumise talletamine') on kunstiliik, mille alla kuuluvad kunstiteosed on filmid.
Filmikunsti olemuses.
Film kui kunstivaldkond esitab väljakutse tavapärasele kunstile ja selle vastuvõtu põhimõtetele. Tehnika ja tehnoloogiline tootmine on vastuolus traditsioonilisele kunstile omaste tunnustega – ainukordsuse, originaalsuse ja psühholoogilisusega. Lisaks sellele sisaldavad klassikalised kunstiteosed alati nn transtsendentaalset mõõdet. See on püüe mõtestada teose tähendust ja sügavamat ideed, mis asub väljaspool meelelise tunnetuse sfääri ja on tabatav mõtlemist või aru rakendades. Moodsat tehnoloogiat iseloomustab aga seriaalsus, mitmuslikkus ja anonüümsus.
Saksa mõtleja Walter Benjamin (1892–1940) arvates ohustavad need tunnused kunstiteoste "aurat" – aja ja ruumi unikaalsust ning sellega seotud müütide transtsendentaalsust, mis on alati lahus materiaalsest maailmast. Filmi emotsionaalne efekt tuleneb liikumisest – vaataja on sellesse liikumisse haaratud ning vaataja suhe liikumisse ei ole staatiline mõtlikuks sundiv; niisugune dünaamika avaldub nii filmimeediumi omapäras kui ka teisenenud vastuvõtus. Sellised põhimõttelised erijooned teevad filmist ühe esinduslikuma moodsa kunsti vormi.
Filminarratiivi vormid.
Filmikunsti sajandipikkuse ajaloo vältel on domineerivad stiilivõtted ja vormid olnud paljuski seotud masskultuuri ja meelelahutusega. See ongi nn klassikaline-realistlik Hollywoodi filmimudel, mille olemuseks on 19. sajandi romaanitehnika ja näitlemismeetodid. Filmikunsti lühike ajalugu on alternatiivide otsimine sellele domineerivale jutustamis- ja näitlemismudelile. Filmikunsti areng ongi seotud alternatiivsete jutustamisvõimaluste otsimise ja kehtestamisega.
Näited: 
Žanrid.
Filmide jaotus žanrideks on nende liigitamine teemade järgi ehk selle järgi, millest film on: dokumentaalfilmid on dokumenteeritud sündmustest, armastusfilmid armastusest jne. Žanride alla kuuluvaks võib lugeda ka ekraniseeringut, samas võib ekraniseeringuid viia erinevate filmižanride alla.
Žanr erineb stiilist selle poolest, et erinevaid stiile saab rakendada erinevatele žanritele. Samuti on võimalik žanride kombineerimine, näiteks ulmeseiklusfilm või õuduskomöödia.
Stiilid.
Filmi stiil on rühm tavasid, mida filmitegijad kasutavad, et lisada oma töödesse köitvust, tähendusrikkust või sügavust. See võib puudutada filmi mis tahes aspekti: dialoogi, operaatoritööd, suhtumist-hoiakut.
Kuigi osa stiile on tihedalt seotud konkreetse žanriga, saab iga stiili rakendada igale žanrile: näiteks võib välja tulla sürrealistlik seiklusfilm.
Fejzi Alizoti

Fejzi Bej Alizoti (22. september 1874 – 14. aprill 1945) oli Albaania poliitik.
Oli 22. jaanuarist 7. märtsini 1914 Albaania Keskadministratsiooni esimees. 
Alizoti oli Albaania rahandusminister 1918–1920, 1927 ja 1939–1940.
Kui Itaalia oli vallutanud suure osa Jugoslaaviast, anti Mussolini otsusega 29. juunil Albaaniale üle albaanlastega asustatud alad Itaalia okupatsiooni all olevast Jugoslaaviast: suurem osa Kosovo provintsist, Lääne-Makedoonia (Tetovo, Gostivari, Kitševo, Debari ja Struga distrikt) ning väike osa Montenegrost. Alizoti määrati nende alade ülemkomissariks (tsiviilkuberneriks). Ta nõudis selle ala muutmist etniliselt ja konfessionaalselt homogeenseks, nii et seal elaksid ainult albaanlased ja moslemid. Alizoti jäi sellele ametikohale kuni 3. detsembrini, mil need alad ametlikult annekteeriti.
Filosoofilised uurimused

"Filosoofilised uurimused" ("Philosophische Untersuchungen") on üks Ludwig Wittgensteini kahest tähtsamast teosest kõrvuti "Loogilis-filosoofiline traktaadiga".
Wittgenstein töötas selle raamatu kallal aastaid ning see avaldati 1953 saksa-inglise paralleelväljaandena. Trükkitoimetajad olid G. E. M. Anscombe ja Rush Rhees. Inglise keelde tõlkija oli Anscombe ning raamatu pealkiri inglise keeles on "Philosophical Investigations". 
"Filosoofilisi uurimusi" peavad paljud 20. sajandi, kui mitte kõigi aegade filosoofia üheks tähtteoseks. 
Raamatul on filosoofiale ainulaadne lähenemine. Enamik filosoofiaraamatuid teeb kokkuvõtte juba mõeldud mõtetest; Wittgenstein toob lugeja mõttelaborisse, kus tal tuleb teha mõttelisi eksperimente, seega ise filosofeerida. Filosoofilistele järeldustele peab lugeja ise tulema. 
Wittgensteini meelest tulevad filosoofilised probleemid sellest, et filosoofid mõistavad keele reegleid vääriti. Filosoof küsib näiteks: "Mis on ilu?", eeldades, et peab olema mingi olemuslik asi, mis teeb ilusad asjad ilusaks. Wittgensteini järgi on aga tegemist grammatikaveaga, mis tuleneb küsimuse "Mis "on" ilu?" vormist. Wittgenstein osutaks tavakogemusele viidates, et sõna "ilus" õigeks kasutamiseks ei ole tarvis mõista ilu olemust. Grammatika poolt eksitatuna räägivad nad veidraid asju, millest keegi teine ei saa aru. Wittgenstein paneb ette hoopis vaadata, kuidas sõna "ilus" tegelikult kasutatakse, sealhulgas seda, kuidas lastele selle sõna kasutamist õpetatakse. 
Wittgensteini ideed sõnastatakse tavaliselt nii: tähendus ongi kasutus. Sõnade tähendust ei määratle asjad, vaid sõnade kasutamise viis. Ei ole tarvis postuleerida, et lisaks ilusatele asjadele on olemas veel ilu. Sellega raamatu sisu siiski ei piirdu. 
Wittgenstein teeb lugejale ettepaneku defineerida sõna "mäng". Selgub, et ei ole olemas tunnust, mille alusel saaks mänge eristada mittemängudest. Ometi me oskame sõna "mäng" kasutada. Kuigi meil puudub definitsioon, oskame öelda ka seda, millal sõna "mäng" kasutatakse valesti.
Kuidas see võimalik on?
Eesti keeles on raamat ilmunud 2005. aastal Andres Luure tõlkes (Tartu: Ilmamaa, ISBN 9985-77-080-3).
Florianus

Florianus (Imperator Caesar Marcus Annius "Florianus" Augustus); sünninimi teadmata; ? – september 276) oli Vana-Rooma keiser juulist 276 kuni surmani.
Folkungid

Folkungid on Rootsi ja Norra valitsejate, Folkungite dünastia liikmete loetelu:
Filippo Tommaso Marinetti

Filippo Tommaso Marinetti (sünninimi Emilio Angelo Carlo Marinetti; 22. detsember 1876 Egiptus, Aleksandria – 2. detsember 1944 Itaalia, Bellagio) oli itaalia luuletaja, kes kirjutas itaalia ja prantsuse keeles.
Sünninime arvatavasti kunagi ei kasutatud. Nime "Filippo Tommaso" võttis ta endale ise. Tema enda andmetel oli ta eesnimi tegelikult Filippo Achille Giulio. Bakalaureusediplomil seisis "Philippe Achille Emile", doktoridiplomil "Filippo", sõjaväepiletil "Emilio". Koduste jaoks oli ta Tom.
Ta oli kirjandusliku futurismi rajaja ja teoreetik, kelle tuntumad teosed on "Futurismi esimene manifest" (1909), "Kirjandusliku futurismi tehniline manifest" (1912) ja helipoeem "Zang Tumb Tumb".
Elulugu.
Marinetti sündis Aleksandrias rikka ja eduka advokaadi Enrico Marinetti teise pojana. Ta õppis prantsuskeelses jesuiitide kolleegiumis algul Aleksandrias ja pärast sellest koolist väljaheitmist Pariisis. Ta sai bakalaureusekraadi Pariisis, seejärel õppis Pavias ja Genovas õigusteadust ja sai Genovas ka doktorikraadi.
Kuigi Marinetti plaanis arvatavasti algul juristikarjääri, oli tema kireks kirjandus. Juba kooliõpilasena avaldas ta aastatel 1892–1894 midagi ühes kirjandusajakirjas. 1898. aastal ilmus tema esimene vabavärsis teos.
1900. aastaks oli ta otsustanud pühenduda täielikult itaalia ja prantsuse kirjandusele. 
Prantsuse luuletajad Catulle Mendès ja Gustave Kahn märkasid tema luuletust "Les vieux marins" ("Vanad meremehed").
Ta kirjutas ja avaldas mitmesugust luulet ning prantsuskeelse näidendi "Le roi Bombance" ("Kuningas Bombance").
1905 asutas ta rahvusvahelise ajakirja Poesia (Luule) ning andis seda Milanos välja 1909. aastani. Tema eesmärgiks oli vabastada luule traditsioonilise interpunktsiooni ja süntaksi kammitsaist. Oma ajakirjas propageeris ta vabavärssi.
1910 ilmus tema esimene romaan "Mafarka le futuriste" ("Futurist Mafarka").
Veebruaris 1912 ilmus ajalehes Le Figaro "Manifeste technique de la littérature futuriste" (Kirjandusliku futurismi tehniline manifest), provokatiivne tekst, mis ülistas kiirust ja sõda. Seejärel pidas ta rea ettekandeid ja loenguid, et värvata futurismile poolehoidjaid.
1919 astus Marinetti esimeste seas fašistlikku parteisse. Et ta toetas fašistlikku režiimi, valiti ta Itaalia Akadeemiasse.
Funktsioon (bioloogia)

Funktsioon on bioloogias organismi mõne anatoomilise, füsioloogilise või käitumusliku omaduse (tunnuse) otstarve. Viidet funktsioonile kasutatakse selle omaduse seletusena.
Funktsiooni mõiste kriitika.
Funktsiooni mõiste niisugust kasutamist on peetud problemaatiliseks, sest tundub, nagu sellega vihjataks, et funktsioon on saadud üleloomuliku konstrueerija (Jumala) teadliku tegevuse tulemusena. Funktsiooni mõiste kasutajatele on ette heidetud ka vitalismi (erilise "elujõu" eeldamist), ajas tagasi kulgevat põhjuslikkust (tulevased tagajärjed seletavad praegusi tunnuseid), ühitamatust mehhanitsistliku seletusmustriga, mentalismi (vaimu toimimise tarbetut eeldamist) ja empiirilise kontrollimise võimatust.
Osa uurijaid on seisukohal, et Darwini evolutsiooniteooria teeb funktsiooni mõiste ja funktsionaalsed (funktsioonil põhinevad) seletused bioloogias tarbetuks.
Funktsiooni mõiste kasutamine ja selle õigustus.
Paljud bioloogid ja filosoofid leiavad, et bioloogilised seletused ei saa läbi ilma funktsiooni mõisteta ning etteheited selle kasutamisele ei ole põhjendatud.
Erinevad lähenemised funktsiooni mõistele bioloogias võib Colin Alleni järgi rühmitada teleomentalismiks ja teleonaturalismiks. Teleomentalism mõistab funktsiooni teadliku tegevuse tulemusena. Teleonaturalism tõlgendab funktsiooni mõistet nii, et teadlikku tegevust poleks vaja eeldada.
Teleomentalism.
Teleomentalismi sirgjooneline vorm on kreatsionism.
Teine teleonaturalismi variant leiab küll, et funktsiooni mõiste eeldab teadlikku tegevust, ent peavad selle rakendamist bioloogias metafoorseks. Enamasti leiavad nad, et bioloogia saaks läbi ka ilma niisuguse metafoorita.
Teleonaturalism.
Osa teleonaturaliste taandab funktsiooni mõistet kasutavad kirjeldus- ja seletusviisid väljaspool bioloogiat (näiteks küberneetikas ja süsteemiteoorias) kasutatavale kirjeldus- ja seletusmustritele.
Teised taandavad selle bioloogia raames kas nn loomulikele väärtustele (näiteks sellele, mis on konkreetsele isendile või liigile hea) või looduslikule valikule või mõlemale koos.
Taandamine looduslikule valikule.
Kui funktsiooni mõiste taandatakse looduslikule valikule, siis tunnuse seletust, mis viitab funktsioonile, tõlgendatakse selle tunnuse olemasolu või säilimise kausaalse seletusena loodusliku valiku kaudu.
Mõned autorid käsitlevad eraldi tunnuse ilmumist ja selle säilimist. Osa uurijaid peab funktsiooni seisukohast oluliseks ainult vaadeldava tunnuse neid efekte, mis selle valimisele populatsioonis on kaasa aidanud; teised neid efekte, mis praegu või tulevikus selle säilimisele populatsioonis potentsiaalselt kaasa aitavad.
Geoloogia

Geoloogia on teadus, mille uurimisobjekt on planeet Maa. Geoloogia uurib Maa koostist ja ehitust ning neid mõjutavaid tegureid; kuid ka Maa ning tema eluvormide ajalugu alates Maa tekkest ligikaudu 4,55 miljardit aastat tagasi. 
Väljakujunenud käsituse järgi loetakse geoloogia uurimisobjektiks nn tahket Maad. Atmosfääri uuriv meteoroloogia ning hüdrosfääri uuriv hüdroloogia ei ole geoloogilised teadused. Ent eri geosfäärid moodustavad siiski ühtse terviku. Seepärast on tekkinud ka vajadus Maa kui süsteemi ühtse käsituse järele. 20. sajandi teisel poolel pandigi alus uuele teadusele – Maa süsteemi teadusele. 
Üldise arusaama järgi on geoloogia olnud üksnes Maad uuriv teadus, jättes teised taevakehad astronoomiale. Ent viimaseil aastakümneil on saadud palju uusi andmeid Kuu, Marsi, Veenuse ja teiste Päikesesüsteemi kiviste taevakehade kohta. Selle tulemusena on tekkinud uus teadusharu – planeetide geoloogia.
Geoloogia on retrospektiivne (tagasivaateline) teadus. See tähendab, et uurides kivistisi, kivimeid, mineraale, setteid, isotoope jms, püüavad geoloogid saada andmeid kliima, elustiku (sh selle arengu), mandrite asukoha jms kohta Maa geoloogilises minevikus. 
Geoloogia eesmärk on saada Maa ajaloo kohta nii täpseid andmeid kui võimalik ning teha kindlaks Maad muutvate protsesside põhjused ja toimimine. Sellest tuleneb ka geoloogia traditsiooniline jaotamine ajalooliseks ja dünaamiliseks geoloogiaks. 
Ajalooline geoloogia uurib Maa ajalugu, näiteks valitsenud loodustingimusi (paleogeograafia), elustiku evolutsiooni (paleontoloogia), kliimamuutusi (paleoklimatoloogia) jms. Dünaamiline geoloogia tegeleb kivimite (petroloogia), mineraalide (mineraloogia), Maa pinda kujundavate protsesside (geomorfoloogia) jms uurimisega. 
Geoloogia on väga tihedasti seotud teiste teadustega. Olenevalt spetsialiseerumisest on geoloogil vaja häid teadmisi ka füüsikast, keemiast või bioloogiast. 
Geoloogia rakendused on inimkonnale väga vajalikud. Näiteks hüdrogeoloogia uurib põhjavett, selle teket, koostist ja liikumist. Ehitusgeoloogia uurib pinnase sobivust ehitiste rajamiseks. Maavaraõpetus uurib maardlate teket, koostist, geoloogilist ehitust, paiknemist jne. 
Geoloogia ja teiste teaduste piirimail kujunenud piiriteadused on näiteks paleontoloogia, geokeemia ja geofüüsika.
Ado Grenzstein

Ado Grenzstein (pseudonüüm A. Piirikivi; 5. veebruar 1849 Kõksi küla, Tarvastu kihelkond, Viljandimaa, Liivimaa kubermang – 20. aprill 1916 Menton, Lõuna-Prantsusmaa) oli eesti ajakirjanik ja pedagoog, maalikunstnik Tõnis Grenzsteini vend.
Elu ja tegevus.
Grenzstein õppis aastatel 1871–1874 Cimze seminaris ja oli seejärel aastatel 1874–1876 Audrus köster ja Audru kihelkonnakooliõpetaja. Aastal 1876 kutsuti ta Tartu Hollmanni seminari õpetajaks. Aastatel 1878–1880 täiendas Grenzstein end Viini pedagoogiumis.
1881. aastal asutas Ado Grenzstein ajalehe Olevik, mis oli pärast Carl Robert Jakobsoni surma mõnda aega tähtsaim eesti ajaleht. Grenzstein asus 1901. aastal elama välismaale, algul Dresdenisse, hiljem Pariisi.
Grenzsteini osa üle eesti kultuuriloos on vaieldud. Friedebert Tuglas andis Grenzsteinile ühekülgse negativistlikkusse kalduva hinnangu. Esialgsete hinnangute järgi loobus Grenzstein 1888 rahvuslikust suunast ja hakkas õigustama venestamist. Ta jõudis isegi selleni, et kahtles, kas eesti rahvuse kadumine oleks mingi kaotus inimkonnale. Tema vaateid on iseloomustatud "rahvusliku nihilismina". Väidetavalt sai Grenzsteinist Prantsusmaal veendunud antisemiit, kelle meelest Eesti esijuut olevat Jaan Tõnisson. Hiljem on Ado Grenzsteinist enne sõda ja Nõukogude okupatsiooni ajal loodud negatiivne pilt vaidlustatud. "Värskemad käsitlused on osutanud Ado Grenzsteini väärika tagasituleku võimalusele, kuna on mõistetud, et ka eestlaste religioossuseni ulatuv rahvuslus, mida Grenzstein kritiseeris, väärib (enese)kriitikat." Tema rolli ajaloos on 1986. aastast peale (Mart Laar, Jaan Undusk jt) osavõtul ümber hinnatud.
Male.
Samuti mõtles Grenzstein välja ja võttis kasutusele eestikeelseid maletermineid: "male", "lipp", "kuningas" jne.
Taevakaart.
Ado Grenzstein avaldas 1886. aastal "Oleviku" tasuta eralisana esimese eestikeelse taevakaardi (Taeva-Kaart). Taevakaardis avaldatud 55 tähtkuju on peamiselt Grenzsteini enda nimetatud ja astronoomias üldtuntud tähtkujudest osaliselt ümber grupeeritud eesti pseudomütoloogia alusel.
Tsitaat.
"Ma arvasin, et sakslastest ainult venelaste abil jagu saame, ja lootsin, et pärast seda venelastest nende rumaluse tõttu isegi jagu saame." (Friedebert Tuglas, Ado Grenzsteini lahkumine, lk 159.)
Teosed.
"Vajab täiendamist"
Grigori Pomerants

Grigori Solomonovitš Pomerants (vene Григорий Соломонович Померанц; 13. märts 1918 Vilnius – 16. veebruar 2013 Moskva) oli juudi päritolu Vene kirjandusteadlane, kultuuriteoreetik, filosoof ja õiguskaitsja.
Lõpetas 1940. aastal Moskva Ajaloo-, Filosoofia- ja Kirjandusinstituudi vene kirjanduse osakonna. Et tema kursusetöö polevat olnud ideoloogiliselt väljapeetud, siis teda aspirantuuri ei võetud. 
Võttis osa suurest isamaasõjast. Käis läbi sõjatee Stalingradist Berliinini. Sai kaks korda haavata.
1946. aastal heideti Pomerants parteivastaste avalduste eest parteist välja. 1949. aastal arreteeriti ta süüdistatuna nõukogudevastases tegevuses ning mõisteti süüdi. Pärast Stalini surma 1953. aastal ta vabastati ja 1956. aastal rehabiliteeriti. 
Pomerants oli tihedates suhetes dissidentlike ringkondadega. Tema teoseid anti palju välja tamizdatis ja samizdatis.
Aastail 1976–1988 oli Nõukogude ajakirjanduses keelatud Grigori Pomerantsi nime mainida.
Grigori Pomerants on maetud Danilovskoje kalmistule.
Teosed.
Pomerants avaldas raamatuid ka kaasautorluses oma luuletajast abikaasa Zinaida Mirkinaga, näiteks "Великие религии мира" ("Maailma suured religioonid"). 
Ta pidas regulaarselt loenguid Moskvas Venemaa metseenide ja heategijate muuseumis.
Gravelines

Gravelines [gravl'iin] (hollandi: "Grevelingen") on linn Prantsusmaal Nordi departemangus Aa jõe paremal kaldal suudme lähedal, Dunkerque'i–Calais' joonel 25 km kaugusel kummastki linnast.
Linnas elab üle 12 000 inimese.
Linna territoorium asub 0–25 meetri kõrgusel üle merepinna.
Sõpruslinnad.
Gravelinesis asub Euroopa Liidu suuruselt teine tuumaelektrijaam (valminud 1985). Kuue surveveereaktori koguvõimsus on 5706 MW.
Galba

Galba (Servius Sulpicius "Galba" Imperator Caesar Augustus; sünninimi Servius Sulpicius Galba; 24. detsember 3 eKr – 15. jaanuar 69 pKr Roomas) oli Vana-Rooma keiser 8. juunist 68 kuni surmani, valitsedes seega umbes 7 kuud. 
Tema valitsemist on iseloomustatud jäiga ja kindlana, kuigi tema nõuandjaid on nimetatud korruptiivseteks. 
Galba isa oli konsul Gaius Sulpicius Galba ja ema oli Mummia Achaica. Ta oli pärit rikkast ja väärikast suguvõsast ning kuulus keiser Augustuse ja Tiberiuse soosingualuste hulka. Ta sai senaatoriks aastal 33 pKr. Aastatel 40–42 pKr sai ta ühe väeüksuse juhiks Ülem-Germaania aladel ning 44–45 pKr teenis ta Aafrikas prokonsulina. 
60. aastal määrati Galba Hispaania Citeriori provintsi juhiks, kus ta teenis 68. aastani. Uskudes, et keiser Nero plaanib teda mõrvata, nõustus Galba osalema valitseva keisri vastases mässus. Ettepaneku tegi Gallia Ludunensise provintsi juht Vindex. Seejärel lõi Galba Hispaanias uue leegioni ning värbas ka teistest impeeriumi piirkondadest endale ustavaid mehi. Samal ajal kaotas Vindex lahingu Reini ääres seal paiknevate leegionite vastu. Pretooria prefekt Gaius Nymphidius Sabinus meelitas keiserlikku ihukaitset Nerot hülgama, mille järel sooritas keiser 9. juunil 68 enesetapu. Pärast seda marssis Galba Rooma ning senat kuulutas ta keisriks.
Galba katsed kärpida Nero-aegseid ekstravagantseid kulutusi olid väga ebapopulaarsed, mida võimendasid Nero loodud väeüksuste likvideerimine ja oponentide, nagu Lucius Clodius Macer hukkamine, kes oli alustanud mässu just Nero vastu, lõigates läbi Rooma varustatuse teraviljaga. Galba keeldus maksmast tasu ka pretoriaanidele, mis viis uue keisri ühe lähima liitlase, Nymphidiuse mõrvani. Keiser premeeris Vindexile lojaalseid väeosi Gallias, mis tekitas pahameelt Vindexi alistanud Ülem-Germaania väeüksustes. 1. jaanuaril 69 keeldusid need Ülem-Germaania väeosad vanduma truudust Galbale ning ühinesid Alam-Germaania leegionite otsusega kuulutada keisriks Vitellius. 
Kui seni oli Galba oma järglaseks määranud Otho, siis senati toetuse võitmiseks otsustas keiser kuulutada oma järglaseks Lucius Calpurnius Piso Frugi Licinianuse, kes oli pärit auväärsest Rooma perekonnast. Endine Galba ustav liitlane Otho pöördus nüüd keisri vastu ja võitis pretoriaanide poolehoiu, lubadusega neid rahaliselt premeerida. Pretoriaanid mõrvasid seejärel 15. jaanuaril keiser Galba ja ka tema soosiku Piso Rooma foorumil. 
Ajaloolane Tacitus on kirjutanud Galba kohta: "See oli kõigi arvamus, et ta oli võimeline valitsema impeeriumi, mida ta kunagi ei valitsenud."
Geta

Publius Septimius Geta ("Imperator Caesar Divi Septimii Severi Pii Divi Marcus Antonini Publius Septimus Severus Geta Antoninus"; 7. mai 189 Rooma – 19. detsember 211 Rooma) oli Vana-Rooma keiser 4. veebruarist 211 kuni surmani.
Ta oli Septimius Severuse ja tema teise naise Julia Domna poeg. Geta sai oma vanaisa nime. Geta suhted oma venna Caracallaga olid alati halvad ning ema pidi sageli vendi lepitama. See oli vastuolus õnneliku perekonna pildiga, mida isa laskis avalikkuse ees etendada: isa kui keiser, Caracalla kui troonipärija, ema kui nõuandja ning Geta hooleks jäid administratiivsed ülesanded ja bürokraatia.
Juba noorelt hakkas Geta poliitikas osalema, tehes 197 kaasa sõjakäigu Partia vastu. 197. või 198. aastal sai Geta tseesari tiitli, millega ta aga rahule ei jäänud, sest Caracalla sai samal ajal augustuse tiitli. Alles 202 naasis keisriperekond koos Getaga Rooma, 203–204 külastas keisri sünnilinna Leptis Magnat Liibüas. Aastal 209 andis isa ka Getale augustuse tiitli ja vendade suhted pisut paranesid.
Aelius Spartianuse kirjelduse kohaselt olnud Geta ilus noormees, kogelenud kergelt, ent olnud sellegipoolest laulva häälega. Tema elus olid kaks kirge: vein ja riietus, eriti viimane. Riiete peale kulutanud ta niisugusel hulgal vara, et isegi isa naernud tema üle. Tema hobiks nimetas Spartianus kirjandust ja filoloogiat: teda huvitanud sõnade tähenduse tundmaõppimine. Sõdurite hulgas oli ta üsna populaarne, eriti Partia II Leegionis.
Pärast isa surma (211 Yorgis sõjaretke ajal brittide vastu) kuulutati vennad kaaskeisriteks ja nad naasid Rooma, kus Caracalla peatselt Geta tappis. Caracalla lasi oma venna mälestuse ära needa ning tema nimi kõrvaldati kõigist dokumentidest ja tema skulptuurid hävitati. Üleüldse korraldas Caracalla oma poliitiliste ja muude vastaste hävitamise kampaania, mille käigus tapeti kuni 20 000 inimest.
Geta elulugu tuntakse peamiselt Cassius Dio ja Herodianuse kirjelduse järgi.
Gordianus I

Gordianus I (Imperator Caesar Maecii Marvilli Marcus Antonius Gordianus Sempronianus Romanus Africanus Senior Augustus, sünninimi Marcus Antonius Gordianus Sempronianus; 158 – 12. aprill 238) oli Vana-Rooma keiser 22. märtsist 238 kuni surmani.
Pärast Maximinus Thraxi võimuhaaramist 235. aastal jäi tema populaarsus väga väikseks ning 238. aastal (tuntud ka kui Kuue keisri aasta) korraldas Rooma senat Aafrika provintsis mässu, mille juhiks Gordianus I vastumeelselt hakkas. Kuna ta oli liiga vana, hakkas tema kaaskeisriks tema poeg Gordianus II. Kuigi mäss oli esialgu edukas ning pälvis toetust nii senatilt kui ka enamikult provintsidelt, hukkus Gordianus II vaid loetud päevad hiljem Kartaago lähedal lahingus Numiidia asehalduri ja Thraxi toetaja Capelianuse vastu. Gordianus I poos ennast pärast lahingut omaenda vööga üles.
Gordianus I ja tema poja Gordianus II valitsemisaeg, 21 päeva, oli Rooma Keisririigi ajaloos kõige lühem.
Gordianus II

Gordianus II (Imperator Caesar Divi Maecii Marvilli Marcus Antonius "Gordianus" Sempronianus Romanus Africanus Iunior Augustus; sünninimi Marcus Antonius Gordianus Sempronianus; 192 – 12. aprill 238) oli Vana-Rooma keiser 22. märtsist 238 kuni tema surmani 12. aprill]il.
Pärast Maximinus Thraxi võimuhaaramist 235. aastal jäi tema populaarsus väga väikseks ning 238. aastal (tuntud ka kui Kuue keisri aasta) korraldas Rooma senat Aafrika provintsis mässu, mille juhiks Gordianus I vastumeelselt hakkas. Kuna Gordianus I oli liiga vana, hakkas tema kaaskeisriks tema poeg Gordianus II. Kuigi mäss oli esialgu edukas ning pälvis toetust nii senatilt kui ka enamikult provintsidelt, hukkus Gordianus II vaid mõni päev hiljem Kartaago lähedal lahingus Numiidia asehalduri ja Thraxi toetaja Capelianuse vastu. Gordianus I poos ennast pärast lahingut üles.
Kuna Gordianus II suri natuke aega enne enda isa on ta kõige lühema valitsemisajaga keiser Rooma Keisririigi ajaloos (mõlema valitsusaeg oli 21 päeva).
Gordianus III

Gordianus III (Imperator Caesar Divi Marcus Antonii Gordiani Divi Antonii Gordiani Sororis Maximus Antonius "Gordianus" Augustus; sünninimi Marcus Antonius Gordianus; 20. jaanuar 225 – 11. veebruar 244) oli Vana-Rooma keiser 9. maist 238 kuni surmani.
Ta surma kohta on 4 erinevat versioonirühma:
Gruusia õigeusu kiriku juhtide loend

"Siin on loetletud Gruusia õigeusu kiriku eestseisjaid (piiskoppe, patriarhe ja eksarhe) alates kristluse vastuvõtmisest riigiusuna 4. sajandil. "
Iseseisvuse ehk autokefaalia sai Gruusia õigeusu kirik 486. aastal Antiookia patriarhaadilt, teised õigeusu kirikud tunnustasid seda 20. sajandil.
Eksarhid.
1801. aastal okupeeris Venemaa Gruusia. 11. veebruaril (vkj 30. jaanuaril) 1811 tühistasid tsaar Aleksander I ja Vene Õigeusu Kiriku Pühim Valitsev Sinod Gruusia õigeusu kiriku autokefaalia. Kirikust moodustati Vene Õigeusu Kiriku eksarhaat, mida juhtisid alates 20. juulist (vkj 8. juulist) 1811 Pühima Valitseva Sinodi ametisse nimetatud eksarhid. 
25. märtsil (vkj 12. märtsil) 1917 kuulutas Gruusia õigeusu kirik ennast taas iseseisvaks. Sama aasta 9. aprillil (vkj 27. märtsil) tunnistas autokefaaliat ka Venemaa Ajutine Valitsus ja 23. juulil (vkj 10. juulil) likvideeriti ametlikult Vene Õigeusu Kiriku Gruusia eksarhaat. Vene Õigeusu Kirik ilmaliku valitsuse otsuseid ei tunnustanud ja moodustas Gruusia eksarhaadi asemele Kaukaasia eksarhaadi, mis eksisteeris aprillini 1920.
Piiskopkondlikult juhtisid Gruusia eksarhid 1811–1817 Mtshetha piiskopkonda, aastatel 1818–1917 Kharthli ja Kahhethi piiskopkonda. Kõik nad kandsid kas peapiiskopi või metropoliidi tiitlit. Kaukaasia eksarhid kandsid aastatel 1917–1920 Thbilisi ja Bakuu metropoliidi tiitlit.
Patriarhid.
25. märtsil (vkj 12. märtsil) 1917 taastas Gruusia õigeusu kirik oma autokefaalia ja koos sellega ka patriarhiameti. Vene Õigeusu Kirik tunnistas Gruusia kiriku autokefaaliat 1943. aastal, Konstantinoopoli oikumeeniline patriarhaat 1990. aastal.
Patriarhi ametlik tiitel on Kogu Gruusia katoolikos-patriarh, Mtshetha ja Thbilisi peapiiskop.
Gaius Caesar

Gaius Caesar ("Gaius Julius Caesar Vipsanianus"; 20 eKr – 4 pKr) oli Vana-Rooma keisri Augustuse tütrepoeg, kasupoeg ja pärija, Marcus Vipsanius Agrippa ja Julia poeg. 
Augustus adopteeris Gaiuse ja tema venna Lucius Caesari 17 eKr. 
15-aastaselt (täisikka jõudnult) sai Gaius senati liikmeks. Aastal 1 pKr sai ta konsuliks ning talle anti tiitel "princeps juventutis".
Pärast konsuliaega läks Gaius 1. aastal prokonsulina Partiasse. Seal kohtus ta 2. aastal Partia kuningaga, määras Armeeniasse sõltlasest kuninga ning surus seal maha mässu.
Artagira piiramisel sai Gaius raskelt haavata ning suri 18 kuud hiljem tagasiteel Rooma. 
Kui Gaius ja Lucius olid mõlemad surnud, oli keiser Augustus sunnitud adopteerima Livia poja Tiberiuse.
Pärast Gaiuse ja Luciuse surma püstitati nende auks monumente ja nimetati hooneid.
Gallienus

Gallienus (Imperator Caesar Divi Valeriani Publius Licinius Egnatius "Gallienus" Augustus); sünninimi Publius Licinius Egnatius Gallienus; umbes 218 – september/oktoober 268) oli Vana-Rooma keiser oktoobrist 253 kuni surmani.
Lisanimed: Germanicus maximus (254), Dacicus maximus (257). Tapeti sõdurite poolt.
Galerius

Galerius (Imperator Caesar Caius "Galerius" Valerius Maximianus Augustus); sünninimi Maximinus; 255 – 5. mai 311) oli Vana-Rooma keiser 1. maist 305 kuni surmani.
Kuulutas 311. aasta aprillis, veidi enne oma surma, kristluse praktiseerimise lubatuks Rooma keisririigi aladel.
Lisanimed: Germanicus maximus (293), Gothicus maximus (293), Aegyptiacus maximus (294), Thebaicus maximus (294), Sarmaticus maximus (294), Persicus maximus (295?), Britannicus maximus (296?), Carpicus maximus (297?), Medicus maximus (298), Adiabenicus maximus (298). Loomulik surm.
Gruusia kirjandus

Gruusia kirjandus on gruusia keeles kirjutatud kirjandus.
Grigol Abašidze

Grigol Abašidze (გრიგოლ აბაშიძე; 1. august (vana kalendri järgi 19. juuli) 1914 – 29. juuli 1994 Thbilisi) oli Gruusia kirjanik ja tõlkija, Gruusia hümni sõnade kaasautor.
Gwangju

Gwangju [gwang'džu] (ka "Kwangju"; hangõlis 광주, hani kirjas 光州) on keskalluvusega linn Lõuna-Koreas.
2005. aastani oli Gwangju Lõuna-Jeolla provintsi halduskeskus.
Linna pindala on 501 ruutkilomeetrit ja elanike arv 1,3 miljonit.
Linnas asub Chonnami Riiklik Ülikool.
Aastal 2015 toimus seal suveuniversiaad. Samuti peeti seal 2019. aasta ujumise maailmameistrivõistlused.
Gangwoni provints

Gangwoni provints (ka "Kangwŏni provints", korea omaladinas "Gangwon-do") on 1. järgu haldusüksus Lõuna-Korea kirdeosas.
Provintsi linnad: Chuncheon (keskus), Gangneung, Samcheok, Sokcho, Taebaek, Wonju ja Donghae.
Gangneung

Gangneung on linn Lõuna-Korea idarannikul Gangwoni provintsis.
Linnas on 2003. aasta andmete järgi 230 000 elanikku.
Ganghwa maakond

Ganghwa maakond ("Ganghwa-gun", hangulis 강화군, hanjas 江華郡) on Incheoni haldusüksus. Jaguneb üheks "eup"'iks ja 12 "myeon"'iks.
Gyeonggi provints

Gyeonggi provints (ka "Kyŏnggi provints", Lõuna-Korea omaladinas "Gyeonggi-do", McCune-Reischaueri süsteemis "Kyŏnggi-do") on 1. järgu haldusüksus Lõuna-Korea loodeosas, 126° ja 127° idapikkuse ning 36° ja 38° põhjalaiuse vahel. Provints hõlmab 10,2% kogu Lõuna-Korea pindalast.
Provintsis oli 2000. aasta rahvaloenduse andmetel 9,28 miljonit elanikku.
Gyeonggi provintsi haldussüsteem koosneb kubernerist ja kolmest leitnant-kubernerist. Provintsivalitsuses on 16 osakonda ja 64 sektsiooni. Provintsis on 28 linna ja kolm maakonda.
Põhja-Gyeongsangi provints

Põhja-Gyeongsangi provints (ka "Põhja-Kyŏngsangi provints", Lõuna-Korea omaladinas "Gyeongsangbuk-do", McCune-Reischaueri süsteemis "Kyŏngsang-pukto") on 1. järgu haldusüksus Lõuna-Korea edelaosas.
Provints on Lõuna-Korea suurim – ta hõlmab 19,2% kogu riigi pindalast.
Lõuna-Gyeongsangi provints

Lõuna-Gyeongsangi provints (ka "Lõuna-Kyŏngsangi provints", Lõuna-Korea omaladinas "Gyeongsangnam-do", McCune-Reischaueri süsteemis "Kyŏngsang-namdo") on 1. järgu haldusüksus Lõuna-Koreas.
Pindalalt on see riigi neljas provints ja võtab enda alla 10,5% kogu Lõuna-Korea pindalast.
Lõuna-Gyeongsangi provints on tasane ja madal maa. 37% on madalam kui 100 m, 49% on 100–500 m kõrgune, 12% on 500–1000 m kõrgune ja 2% on ulatub üle 1000 m. Provintsi idaosas on palju orge ja üle 1000 m kõrguvaid mägesid: Cheonhwangsan (1189 m), Sinbulsan (1209 m), Wonhyosan (922 m) ja Cheonseongsan (840 m).
Praegune nimi Lõuna-Gyeongsang anti provintsile kohaliku omavalitsuste süsteemi reformi käigus Joseoni perioodi lõpul (edikt nr 36 4. augustist 1896). Varasem süsteem vahetati uue vastu välja, 23 "bu"'d muudeti 13 "do"'ks ning Gyeongsangi provints jagati põhja- ja lõunaprovintsiks.
Heliloojate loend

"Siin on loetletud heliloojaid".
Haridus

Haridus on õppeprogrammidega ettenähtud teadmiste, oskuste ja vilumuste, väärtuste ja käitumisnormide süsteem, mida ühiskond tunnustab ning mille omandatust ta kontrollib. 
Haridust kõige otsesemas tähenduses omandatakse õppeasutustes.
Hariduse liigitus ülesannete alusel.
Üldharidus.
Üldharidus on teadmiste, oskuste, vilumuste, väärtuste ning käitumisnormide süsteem, mis võimaldab inimesel kujuneda pidevalt arenevaks isiksuseks, kes on suuteline elama väärikalt, austama iseennast, oma perekonda, kaasinimesi ja loodust, valima ning omandama talle sobivat elukutset, tegutsema loovalt ning kandma kodanikuvastutust.
Kutseharidus.
Kutseharidus on teatud erialal töötamiseks, teatud kutse saamiseks, teatud ametikohale kandideerimiseks või selle säilitamiseks vajalike teadmiste, oskuste, vilumuste, väärtuste ja käitumisnormide süsteem, mille omandamine ja täiendamine loob eeldused tulemusrikkaks erialaseks tegevuseks.
Huviharidus.
Huviharidus on teadmiste, oskuste, vilumuste, väärtuste ja käitumisnormide kogum, mis on omandatud süsteemse juhendatud tegelemise kaudu vaba tahte alusel tasemekoolitusest, tööalasest koolitusest ja tööst vabal ajal ning mis loob võimalusi isiksuse mitmekülgseks arenguks.
Hariduse liigitus tasemete alusel.
Alusharidus.
Alusharidus on teadmiste, oskuste, vilumuste ja käitumisnormide kogum, mis loob eeldused edukaks edasijõudmiseks igapäevaelus ja koolis.
Põhiharidus.
Põhiharidus on riigi haridusstandardiga ettenähtud kohustuslik üldharidusmiinimum. Põhihariduse omandamine loob eeldused ja annab õiguse jätkata õpinguid keskhariduse omandamiseks. Põhiharidus on 1.–9. klass.
Keskharidus.
Keskharidus on haridustase, mis põhineb põhiharidusel. Keskharidus jaguneb üldkeskhariduseks ja kutsekeskhariduseks.
Üldkeskharidus on põhikooli ja gümnaasiumi riikliku õppekavaga kehtestatud nõuete kogum. Üldkeskhariduse omandamine loob eeldused ja annab õiguse jätkata õpinguid kõrghariduse omandamiseks.
Kutsekeskharidus on kutseharidusstandardi ja kutse- või erialade riiklike õppekavadega kehtestatud nõuete kogum. Kutsekeskhariduse omandamine loob eeldused ja annab õiguse asuda tööle õpitud kutse- või erialal või jätkata õpinguid kõrghariduse omandamiseks.
Harku järv

Harku järv (varem "Haabersti järv, Loodjärv, Argo järv") asub Tallinna lääneservas.
Järve pindalaks on mõõdetud 1,64 km² ja sügavuseks kuni 2,5 meetrit. See on kunagine Läänemere osa, mis umbes 2000 aastat tagasi maapinna kerkimise tagajärjel eraldus omaette veekoguks. Järve põhjas on 2–3 meetri paksune mudakiht. Harku järv on hea kalapüügiks, seal harrastatakse ka suplust ja veesporti.
Vanasti nimetati Harku järve Loodjärveks. Nimi tulenes sellest, et ülalt mäenõlvalt vaadates näis järv olevat sama kõrgel kui taamal paistev meri. Arvatakse, et raamatus "Tasuja" mainitud Lodijärve nime tuletas Eduard Bornhöhe just selle järve nimest.
Hape

Hape on keemiline aine, mis vesilahustes dissotsieerudes (lagunedes) annab lahusesse vesinikioone. Selle happeteooria on loonud Rootsi keemik Svante Arrhenius ja seda nimetatakse elektrolüütilise dissotsiatsiooni teooriaks.
Protolüütilise teooria ehk Brønstedi-Lowry teooria järgi on hape keemiline aine, mis keemilise reaktsiooni käigus loovutab prootoni, ehk hape on prootoni doonor.
Lewise teooria ehk elektronteooria kohaselt on hape osake, mis käitub elektronpaari aktseptorina. Seega happel peab olema vaba orbitaal.
Omad puudused on kõigil kolmel teoorial. Neist kõige laiemalt kasutatakse protolüütilist teooriat. Arrheniuse teooria kõlbab ainult vesilahuste uurimiseks.
Hugo Treffneri Gümnaasium

Hugo Treffneri Gümnaasium (lühend HTG) on gümnaasium Tartus.
Gümnaasium asub 1919. aastast Rüütli ja Munga tänava nurgal aadressil Munga 12 // Rüütli 20.
Kooli direktor on 2001. aastast Ott Ojaveer.
Koos teiste Lõuna-Eesti koolidega osaleb kool igal aastal Viie Kooli Võistlusel.
Anton Hansen Tammsaare romaani "Tõde ja õigus II" sündmused toimuvad Hugo Treffneri Gümnaasiumis ehk Mauruse koolis.
Õppesuunad.
1998. aastast koosneb kool vaid gümnaasiumiklassidest (10., 11. ja 12. klass). Igal aastal võetakse kooli vastu viis (tavaliselt 36 õpilasega) paralleelklassi: kaks reaalklassi (a- ja b-klass), üks loodusklass (c-klass) ning kaks humanitaarklassi (d- ja e-klass).
Harrastuste loend

See loend loetleb harrastusi.
B.
bibliofiilia – 
bonistika
E.
ekslibristika
F.
faleristika – 
ferridromofiilia – 
filateelia – 
fillumeenia – 
filofoonia – 
filokartia - 
fotograafia – 
fromoloogia
G.
gumofiilia
H.
heraldika
J.
jahindus
K.
kalandus – 
kalendristika –
kepikõnd - 
kiiking – 
kopoklefiilia – 
kofrokartia
L.
langevarjuhüpped – 
lebelistika –
lilleseade - 
loteristika-
M.
matkamine – 
meisterdamine – 
merematkamine – 
mängud -
"mölkky"
N.
numismaatika
O.
origami
P.
paintball 
- petank - planking
- purjetamine - 
R.
raudteemudelism
S.
sukeldumine - skripofiilia
Z.
zorbing
T.
taksidermia
- tervisesport
W.
Wardriving
Helgi Vihma

Helgi Vihma (sünninimi Helgi Stamberg; 5. juuni 1931 Tartu – 12. oktoober 2025) oli eesti keeleteadlane ja kultuuriloolane.
Ta lõpetas 1957. aastal Tartu Riikliku Ülikooli eesti filoloogia erialal.
Looming.
Ta on uurinud Muhu murrakut (diplomitöö sellest 1957) ning kirjutanud artikleid leksikoloogiast ja leksikograafiast. Ta on osalenud Eesti kirjakeele seletussõnaraamatu koostamisel. Aastast 1970 on tema peamiseks uurimisteemaks olnud Johannes Aaviku elulugu ja keeleuuendus. Ta asutas 1992. aastal Johannes Aaviku Seltsi.
Isiklikku.
Tema poeg on Ülo Vihma ja tütar on Sirje Normet.
Hallrebane

Hallrebane ("Urocyon") on koerlaste perekond, kuhu kuuluvad tava-hallrebane ("Urocyon cinereoargenteus") ja ranna-hallrebane ("Urocyon littoralis").
Välimus.
Välimuselt on hallrebased lähedased rebastele. Nad on pisut lühemate kõrvade ja koonuga. Nende keha ülaosa, pea ja saba on kaetud hallika kirmega, mis selgroo kohal ja sabal läheb üle mustaks jutiks. Pea, kaela ja keha külg on roostekarva, kõht valge.
Tava-hallrebane on suurem kui rannarebane. Tema tüvepikkus on 53–69 cm, sabapikkus 28–45 cm ja mass kuni 7 kg.
Levila, eluviis ja toitumine.
Hallrebaste levila ulatub USA ja Kanada piirist kuni Panamani. Nad elavad ainult seal, kus kasvab puid. Ranna-hallrebane elab mõnel California saarel. 
Eluviisilt ei sarnane nad eriti rebase perekonna liikidega. Nad on ainsad koerlased, kes puu otsa ronivad. Selles on nad nii osavad, et neid kutsutakse puisrebasteks. Nad rüüstavad orava- ja linnupesi ning varjuvad puu otsas vaenlaste eest. Vahel nad puhkavad puu otsas. Sagedamini elavad nad siiski urgudes, kaljulõhedes, kivivaredes, koobastes ja langenud puude õõnsustes.
Hallrebaste toiduks on kõik elukad, kellest jõud üle käib, kuid ajuti on nende toidus ülekaalus puuviljad ja rohelised taimeosad. Vahel varastavad nad tibusid.
Paljunemine.
Pärast 63-päevast tiinust sünnitab emane kevadel kuni 7 mustakarvalist poega. Juba poolteise kuu pärast hakkavad pojad sööma tavalist toitu ja hilissuvel või varasügisel alustavad iseseisvat elu. Vanemad aga jätkavad kooselu.
Hymni i Flamurit

"Hymni i Flamurit" ("Lipuhümn") on Albaania riigihümn. 
Sõnade autor on albaania luuletaja Aleksander Drenova. 
Hümn avaldati esimest korda Sofia albaaniakeelses ajalehes Liri e Shqipërisë ('Albaania Vabadus') 21. aprillil 1912. Luuletuse esialgne pealkiri oli "Betimi mi flamur" ("Liputõotus"). Luuletus ilmus 1912 Bukarestis luulekogus "Ëndra dhe lot" ('Unenäod ja pisarad').
Meloodia autor on Rumeenia helilooja Ciprian Porumbescu.
Hümn võeti kasutusele Albaania iseseisvumisel 1912 ning on olnud kasutusel kogu aeg, ka kommunistliku režiimi ajal. Hümnis kasutatakse nelja salmi luuletuse kuuest salmist. 
Albaaniakeelsed sõnad.
Hymni i Flamurit
Rreth flamurit të përbashkuar,&lt;br&gt;
Me një dëshirë dhe një qëllim,&lt;br&gt;
Të gjithë Atij duke u betuar,&lt;br&gt;
Të lidhim besën për shpëtim.
Prej lufte veç ay largohet,&lt;br&gt;
Që është lindur tradhëtor,&lt;br&gt;
Kush është burrë nuk friksohet,&lt;br&gt;
Po vdes, po vdes si një dëshmor.&lt;br&gt;
Në dorë armët do t'i mbajmë,&lt;br&gt;
Të mbrojmë Atdheun në çdo vend,&lt;br&gt;
Të drejtat tona ne s'i ndajmë,&lt;br&gt;
Këtu armiqtë s'kanë vend.
Se Zoti vet e tha me gojë,&lt;br&gt;
Që kombe shuhen përmbi dhé,&lt;br&gt;
Po Shqipëria do të rrojë,&lt;br&gt;
Për te, për te luftojmë ne.
Ligikaudne tõlge.
Lipuhümn
Lipu ümber koondununa,&lt;br&gt;
ühe soovi ja ühe eesmärgiga,&lt;br&gt;
andkem ausõna&lt;br&gt;
võidelda oma pääsemise eest.&lt;br&gt;
Ainult see, kes on sündinud reeturina,&lt;br&gt;
hoiab võitlusest kõrvale.&lt;br&gt;
Kes on vapper, see ei kohku,&lt;br&gt;
vaid langeb märtrina ürituse eest.&lt;br&gt;
Relvaga käes jääme&lt;br&gt;
valvama oma isamaad.&lt;br&gt;
Oma õigusi me ei loovuta,&lt;br&gt;
vaenlastel pole siin asu.&lt;br&gt;
Sest Issand Ise on öelnud,&lt;br&gt;
et rahvad kaovad maa pealt,&lt;br&gt;
kuid Albaania jääb kestma,&lt;br&gt;
sest tema eest me võitleme.&lt;br&gt;
Välislingid.
Pealkirja "Hymni i Flamurit" kannab ka üks Fan Noli luuletus.
Hannah Arendt

Hannah Arendt (14. oktoober 1906 Linden, Hannoveri lähedal – 4. detsember 1975 New York) oli juudi päritolu Saksa politoloog ja filosoof. Teda peetakse üheks 20. sajandi kõige mõjukamaks poliitikateoreetikuks.
Hannah Arendt sündis mitteusklike juutide peres.
Arendt esindas poliitilisel areenil paljuse (pluraalsuse) kontseptsiooni. Sellest lähtuvalt on poliitikas inimeste vahel võimalik vabadus ja võrdsus. Oluline on ka teiste vaatenurk. Poliitilised kokkulepped, lepingud ja põhiseadused peaksid kaasama teotahtelisi ja sobivaid inimesi. Selle vaate tõttu oli Arendt kriitiline ainult esindusdemokraatiate suhtes ning eelistas nõukogusüsteeme ja otsedemokraatia vorme. Arendt ise end filosoofiks ei pidanud.
Harri Tiido

Harri Tiido (sündinud 8. oktoobril 1953 Jõhvis) on Eesti ajakirjanik ja diplomaat.
Haridus.
Tiido valdab inglise, soome ja vene keelt.
Saatesari „Harri Tiido taustajutud” Vikerraadios.
Alates teisipäevast, 29. septembrist 2020 avaldab Harri Tiido Vikerraadios arvamust saatesarjas „Harri Tiido taustajutud”, üllitades kaks korda nädalas, teisipäeval ja neljapäeval, lühiloo avardamaks kuulajate maailmapilti.
Isiklikku.
Harri Tiido on abielus rahvusvaheliste suhete teadlase Anna Tiidoga (PhD), neil on tütar Katrin.
Hea ja kurja pildid

"Hea ja kurja pildid" ("Bilder von Gut und Böse") on Martin Buberi teos. 
Raamat ilmus 1952 Kölnis. 
Kokkuvõte.
Eessõna.
Suvel 1935 minu sõbra Paul Desjardins'i korraldatud kohtumisel (Pontigny "dekaadil") läks askeesi üle arutamisel jutt kurjale. See on mind noorusest saadik huvitanud, ma hakkasin sellega tegelema pärast Esimest maailmasõda. Ma olen sellest kirjutanud ja ettekandeid pidanud. Sellepärast võtsin diskussioonist elavalt osa ning elav mõttevahetus Nikolai Berdjajeviga ja Ernesto Buonaiutiga ärgitas mind naasma selle Berdjajevi sõnul "paradoksaalse" probleemi juurde. Järgmise aasta dekaadil esitasin ma oma arusaama detailsemalt, peatudes Vana-Iraani ja Iisraeli kurjanägemuse võrdlusel. Mulle oli tähtis näidata, et inimese elus ei ole hea ja kuri samalaadse struktuuriga, olgugi küll vastandlikud omadused. Berdjajev ütles selle probleemi kohta, et seda on võimatu lahendada või kas või ratsionaalselt püstitada, sest siis ta kaob. Ja sellest võimatusest lähtudes püstitas ta küsimuse, kuidas alustada võitlust kurjaga. Mina oma ettekandes püüdsin lahenduse asemel anda aset leidva kurja sünteetilise kirjelduse, et kurja paremini mõista. Minu vastus oli: võitlust tuleb alustada omaenda hinges; kõik muu saab tuleneda ainult sellest.
Mõne aasta pärast, olles juba Jeruusalemmas, kirjutasin ma selle vastuse jutustuseks, millele ma legendaarse Googi järgi Maagoogi maal (Hesekieli raamat 38:2) panin pealkirjaks "Goog ja Maagoog". (Pärast Googi sõdu peab tulema Messias). See vastus kätkeb õpilase sõnades õpetajale:
""Rabi," ütles ta katkeva häälega, "kuidas on lood tolle Googiga? Ta saab ju väljas olla ainult sellepärast, et ta on sees?" Sealjuures osutas ta oma rinnale: "Pimedust, millest ta on saadud, tuleb otsida üksnes meie nõrgast või salakavalast südamest. Googi on üles kasvatanud meie Jumala-reetmine."" Kujutage ette seda aega, seda kümmet aastat, mis mul läks vastuse andmiseks. Vastus on käesolevas raamatus. Aega läks sellepärast, et ma ei taibanud kohe, et Piibli hüpoteesid heast ja kurjast ja Avesta omad põhinevad täiesti erinevatel kurja variantidel. Neid tõdesid saab esitada ainult müütidena. Mõisted on ainult abivahendiks, sillaks müüdi ja reaalsuse vahel. Inimene teab kaosest ja loomisest kosmogoonilises müüdis, ja tal on vahetu kogemus, et kaos ja loomine leiavad aset temas, kuid ta ei näe neid koos, ta kuulab müüti Luciferist ega märka teda oma elus. Tal on tarvis silda.
Henrik Gabriel Porthan

Henrik Gabriel Porthan (8. november 1739 Viitasaari – 16. märts 1804 Turu) oli Soome haritlane, keda nimetatakse vahel Soome ajaloo isaks.
Porthan oli Soome keeleteadlase ja piiskopi Daniel Jusleniuse õpilane. Juslenius oli fennofiil ja selleks sai ka Porthan.
Porthan pühendas kogu oma elu teaduslikule tööle. 1754. aastal kaitses Turu Akadeemias magistritöö. Üsna pea pärast seda asus ta akadeemia juures tööle (algul dotsendina, siis töötas raamatukogus ja lõpuks oli professori ametikohal). 1777 sai ta ülikooli retoorika ja ladina keele professoriks.
Porthan pani aluse soome rahvaluule, keele ja ajaloo uurimisele. Rahvaluule alalt on olulisim teos "De poësi Fennica" ("Soome luulest"; ilmus 5 osas 1766–1778). Šotimaa luuletaja James Macphersoni eeskujul hakkas ta koguma vanasõnu ja rahvalaule, näidates sellega soome rahvaloomingu rikkust. See teos aitas tekitada avalikkuse huvi Kalevala-legendide ja soome mütoloogia vastu ning oli aluseks kõigile hilisematele uurimustele soome rahvaluulest.
Teda huvitas ka keelesugulus ja hõimurahvad. Ta õppis ungari keelt ning uuris ungari ja lapi keele sugulust.
Porthan oli esimene, kelle jaoks Soome ajalugu oli iseseisev uurimisvaldkond. Ülikooli töötajana oli tal juurdepääs ülikooli raamatukogus olevatele ajalooallikatele, mida ta hoolega uuris.
Ajaloolasena kirjutas ta teedrajava töö "Juusteni piiskopikroonika", mis ilmus aastatel 1784–1800 56-osalise väitekirjana. Porthan varustas selle põhjalike ja täpsete kommentaaridega ning seda võib seetõttu pidada esimeseks Soome teaduslikuks ajalooks.
Porthan kirjutas ka rootsi- ja ladinakeelseid luuletusi, mis aga mingeid uuendusi luulesse ei toonud.
Porthan oli Frans Mikael Frantzéni õpetaja ning inspireeris kogu järeltulevat põlvkonda, kelle seas olnud kirjameestest ja luuletajatest paljud asutasid 1831 Soome Kirjanduse Seltsi.
Hälbiv käitumine

Hälbiv käitumine ("deviant behaviour") on inimese või grupi tegevus, mis ei ole vastavuses antud ühiskonna või kultuuri, subkultuuri, grupi iseloomulike (legitiimselt paika pandud või faktiliselt kujunenud) normide ja ootustega (nt moraal, kombed, traditsioon, tegevusmoodused ja käitumismallid) ning on ühiskonna poolt hukka mõistetud. Sageli peetakse hälbivast käitumisest rääkimisel silmas neid käitumisviise, mis on seadusega keelatud.
Henri Hérouin

Henri Hérouin [anr'ii eru'ään] (sündinud 1876, surmaaeg teadmata) oli Prantsuse vibulaskja.
Hérouin võitis 1900. aasta suveolümpiamängudel Pariisis kaks esikohta: harjutustes "Championnat du Monde (au Berceau)" (31 silma) ja "Au Cordon Doré" (50 m). Mõlemad harjutused toimusid 28. mail.
Võistlus oli avatud kõigile. Harjutuses "Championnat du Monde" osales ainult 2 võistlejat.