tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Külomikron

Külomikronid (ingl "chylomicron") ehk lipoproteiinikerakesed ehk ULDL ("ultra low-density lipoproteins" ehk ülimadala tihedusega lipoproteiinid) on lipoproteiinid, mille abil transporditakse lipiide soolestikust lümfisüsteemi. Kuna lipiidid on kehavedelikes lahustumatud, ümbritsetakse nad hüdrofiilse apolipoproteiinkihiga, moodustades külomikroni.
Külomikronid on lipoproteiinidest suurimad, nende läbimõõt võib olla 75 kuni 1000 nm või rohkemgi. Inimestel toodavad külomikroneid sooleepiteelirakud ehk enterotsüüdid eelkülomikronitest ja nad väljuvad rakust eksotsütoosi teel.
Külomikronidena toimub söödud lipiidide, nagu triglütseriidide ja rasvlahustuvate vitamiinide imendumine ning transport veres ja lümfis. Külomikronid liiguvad läbi mitmete kudede, kuid lipoproteiinide ainevahetuses on olulised rasv- ja lihaskude ning maks. Vereringes eemaldab ensüüm lipoproteiini lipaas külomikronide küljest rasvhappejääke, mida kasutatakse rasv- ja lihaskoes energia saamiseks või talletatakse. Järele jäävad jäänuk-külomikronid, mis koosnevad peamiselt kolesteroolist ja mis metaboliseeritakse maksas.
Talum

Talum ehk impost (ladina keelest "impostus" 'asetatud') on sageli dekoratiivselt kujundatud horisontaalne plaat, mis sarnaselt kapiteeliga kannab kaare, seina või võlvi koormuse üle püsttoele (piilarile, liseenile vm).
Talum kujunes välja hilisantiigi ja bütsantsi arhitektuuris (bütsantsi kapiteel esineb enamikul juhtudel koos trapetsjate külgedega talumiga). Tavaline ehitusdetail ka romaani ja gooti arhitektuuris.
Renessanss- ja barokkarhitektuuris, mis pöördub tagasi antiiksete orderite juurde, talumit kapiteelil ei kasutata, kuid talumivööna võib see esineda portaalidel.
Pildid.
Talum Prantsusmaa gooti arhitektuuris.
Esimene (joonis 1) kujutatud talumitest on kaunistatud ainult lihtsa geomeetrilise ornamendiga, mis oli 12. sajandil Île-de-France'is, Normandias, Champagne'is ja Burgundias tavaliselt kasutusel. Järgmine, profileeritud talum (joonis 2) on benediktlaste abtkonna koorilt Vézelays. Joonisel 3 on kujutatud ümar talum, mis paistab Pariisi Notre-Dame'i katedraali külgkabeli akendest. 13. sajandi lõpus selle elemendi kasutamisest peaaegu loobuti. 14. sajandil talumi profiil vähenes ja kitsenes, ning 15. sajandil redutseerus see hoopis lihtsaks ümarvöödiks (joonis 4).
Välislingid.
Talum teatmeteoses "Dictionnaire raisonné de l’architecture française du XIe au XVIe siècle" (prantsuse keeles, illustratsioonid)
Paduvere oja

Paduvere oja on vooluveekogu Jõgevamaal Jõgeva vallas. Oja läbib Vaimastvere, Kõola, Paduvere ja Liivoja küla. Paduvere oja suubub Pedja jõkke.
Ajalugu.
18. sajandi Ludwig August Mellini kaardi järgi sai oja alguse Päde küla, Kärde ja Ripuka mõisa vahelisest Kemba soost. Kõola ja Rohe vahelisel maanteel Mäemõisa lähedal oli ojal "Pikkaperse" nimeline kõrts ja veskikoht. Seoses Pedja raudteejaama, Päde liivakarjääri ja uue maanteega on tänapäeval teede ja oja asukoht mõnevõrra muutunud. 19. sajandi verstakaartidel kus on raudtee juba peal kannab sarnast aga samas veidi erinevat nime "Pikapere" Rohe saeveskist allavoolu paiknev veskikoht Pedja jõel.
Émile Meyerson

Émile Meyerson (ka Emil Mejerson; 12. veebruar 1859 Lublin, Poola – 4. detsember 1933 Pariis) oli Poola juudi päritolu Prantsuse keemik ja teadusfilosoof, kes tegeles peamiselt epistemoloogia ja teaduslooga.
Elu.
1870. aastast õppis Meyerson keemiat Robert Bunseni ja Hermann Koppi juures Heidelbergis, seejärel Berliinis Carl Liebermanni käe all. 22-aastaselt siirdus ta jätkama keemiaharidust Collège de France'is Paul Schützenbergeri laboris.
Lühikest aega töötas Meyerson riidevärvivabriku direktorina, kuid loobus siis keemiast ja asus õppima filosoofiat.
Pariisis töötas ta 1888. aastast toimetajana Prantsuse uudisteagentuuris Agence Havas. 1898. aastast tegutses ta juutide Palestiinasse rändamist toetanud organisatsioonis Jewish Colonization Associationis ja 1900–1923 oli selle Pariisi haru direktor.
1898–1903 juhatas Émile Meyerson Rothschildide kolooniaid Palestiinas ja uuris Venemaa juutide olukorda. Selle kõrvalt keskendus ta teadusfilosoofiale ja filosoofilisele loogikale.
Esimese maailmasõja järel võttis Meyerson Prantsuse kodakondsuse. Ta pidas kirjavahetust paljude toonaste suurkujudega, kelle seas olid Albert Einstein, Lucien Lévy-Bruhl, Léon Brunschvicg, André Lalande ja Paul Langevin. Meyerson suri 74-aastaselt infarkti.
Filosoofia.
Peamiselt mõjutasid Meyersoni seisukohti René Descartes, Immanuel Kant, Henri Bergson ja Auguste Comte, füüsikutest Albert Einstein. Ta ise nimetas ennast antipositivistiks. Pärast 19 aastat kestnud õpinguid avaldas ta 1908. aastal esimese teose "Identsus ja reaalsus", millest sai tema peateos. Selle põhitees on, et muutub inimmõtlemise sisu, kuid mitte struktuur. Mõtlemist valitsevad alati determinism ja põhjuslikkus.
Émile Meyersoni filosoofia aluseks olid tema vaated teaduse metafüüsikale. Oma töödes püüdis ta näidata, et teaduse ja filosoofia lähtekohad ja eesmärgid on sarnased. Meyersoni arvates uurib tunnetusteooria mõistuse vorme valmis, kehastunud teadmises ning seepärast peab see uurima teadust ajaloolis-kriitiliselt. Mõistuse aluseks on tema järgi aprioorne identsusprintsiip: tunnetus tähendab erinevuste eritlemist. Teadusliku teooria kategooriad kujunevad mõistuse aprioorse eritlusvõime vastasmõjus empiirilise materjaliga, seepärast ei olegi need aprioorsed ega aposterioorsed, vaid kõigest "tõepärased". Identsusprintsiibi väljendust võime näha ka sellistes füüsikaseadustes nagu inertsi, relatiivsuse ja energia jäävuse seadus. Identifikatsiooniprotsess on aga sünteetiline, mitte analüütiline.
Thomas Kuhni sõnul mõjutasid Meyersoni teosed tema ideede arengut, mis kajastusid Kuhni põhiteoses "Teadusrevolutsioonide struktuur". Ta on avaldanud mõju ka Gaston Bachelardi ja Ignace Meyersoni filosoofiale.
Isiklikku.
Émile Meyerson oli poola luuletaja Malwina Meyersoni poeg ning luuletaja ja tõlkija Franciszka Arnsztajnowa vend.
Hea sadam

"Hea sadam" on August Mälgu 1942. aastal ilmunud romaan. 
"Hea sadam" lõpetab Mälgu rannatriloogia, kuhu kuuluvad veel "Õitsev meri" (1935) ja "Taeva palge all" (1937). 
Romaani 2. trükk ilmus 1946. aastal (ilmunud Rootsis, kirjastaja Orto), 3. trükk 1971. aastal (kirjastaja Eesti Raamat) ja 4. trükk 2009. aastal (kirjastaja Pegasus). Romaani põhjal on Raadioteater lavastanud 1989. aastal ka raadiokuuldemängu. 
Süžee.
Romaani tegevus leiab aset 20. sajandi alguses Lääne-Eesti saarel kalurikülas kahe aasta vältel. Peategelaseks on Juulius (Jull), 14-aastane vaeslaps, kelle võtab enda hooldada kalur Taavi, Kipri talu hea südamega, kuid alkoholilembene peremees. Jull hakkab Taavi käe all õppima kalapüüdmist ja paatide valmistamist. Umbes aasta hiljem kolib perre elama ka Julli õde Luisi, kes on põgenenud enda hooldaja juurest. Sel ajal haigustub Liisu ning Luisi jääb teda koos Liisu õe Mariega hooldama. Kuna niigi väikses elamises on rohkelt inimesi, otsustab Jull pärast seda, kui külast on läbisõidul väike kaubalaev, selle meeskonnaga liituda. Ta satub Tallinna ja Soome, kohtub Tallinnas isaga, kes oli pere omal ajal maha jätnud, ning naaseb koos temaga külasse. Nad lepivad kõrvalasuva Jaaguõue talu perenaise Kristiinega kokku, et saavad kasutada naise lapsepõlvekodu Lahepera. Sinna kolib ka Luisi ning romaan lõpeb positiivsete nootidega: taas ühinenud pere hakkab tasapisi jalgu alla saama.
Max Oscheit

Max Oscheit (22. märts 1880 Berliin – 10. veebruar 1923 Berliin) oli saksa helilooja.
Tema laul "Das Schwarzwaldlied" ("Das Lied vom Rehlein") on eestikeelses Sergius Lipu tõlkes tuntud kui "Mets mühiseb".
Tsiboorium

Tsiboorium võib tähendada mitut asja:
Tsiboorium (arhitektuur)

Tsiboorium on baldahhiinitaoline ehitis altari kohal, mis koosneb neljast või enamast sambast ja neile toetuvast katusest. Eesti kirikuarhitektuuris ei ole kasutatud.
Näiteid: marmorist romaani tsiboorium Santa Maria in Valle Porclaneta kirikus, Rooma San Paolo Fuori le Mura tsiboorium, Lateraani basiilika tsiboorium, Lorenzo Bernini kujundatud Saalomoni sammastega tsiboorium Rooma Peetri kirikus.
Kate

Kate on midagi kattev asi, materjal, pealiskiht või konstruktsioon:
Pierre de Carcavi

Pierre de Carcavi (ka Carcavy; u 1600, tõenäoliselt 1603, Lyon - aprill 1684, Pariis) oli prantsuse matemaatik, Louis XIV kuningliku raamatukogu sekretär.
De Carcavi oli pankuri poeg. Ta oli kirjavahetuses mitmete toonaste kuulsamate matemaatikute ja filosoofiga, kelle seas olid Pierre de Fermat, Marin Mersenne, Blaise Pascal, Galileo Galielei, Evangelista Torricelli, Jacob Spon ja René Descartes. algselt minister Colberti ja hiljem kuninga raamatukoguhoidjana andis ta välja kardinal Mazarini memuaarid 55 köites. 1666. aastal valiti ta Prantsuse Teaduste Akadeemia liikmeks, kus ta kohtus Christiaan Huygensi, Gilles de Robervali, Adrien Auzout', Jean Picardi, John Welshi jpt-ga. Pärast Fermat surma hoolitses Carcavi tema käsikirjade eest.
Burchard de Volder

Burchard de Volder (26. juuli 1643 Amsterdam – 21. märts 1709 Leiden) oli Hollandi füüsik ja filosoof.
Sündinud Amsterdamis mennoniitide perekonnas, õppis de Volder esmalt Utrechtis (1660) ja 1670. aastast filosoofiat Leideni Ülikoolis Franz (Franciscus Sylvius) de le Boë (Dubois) käe all. De Volderi algatusel rajati Leideni Ülikoolis 1675. aastal füüsikalabor. Ta kogus kõikvõimalikke mõõteriistu ja tegi arvukalt füüsikademonstratsioone, eriti Robert Boyle'i avastusi illustreerides. Tema labor oli omaaegsete seas ainulaadne.
Tänapäeval on teada, et De Volder oli ka Gottfried Leibnizi üks tähtsamaid filosoofilisi korrespondente.
De Volderil oli arvukalt õpilasi nii kodu- kui ka välismaalt. Üks tuntumaid neist oli Herman Boerhaave.
Paavo Kaimre

Paavo Kaimre (sündinud 28. augustil 1964) on eesti metsandusteadlane.
Aastatel 2013–2017 oli ta Eesti Maaülikooli õppeprorektor.
Damaris Cudworth Masham

Lady Damaris Cudworth Masham (18. jaanuar 1659 – 20. aprill 1708) oli inglise filosoof. 
Ta oli Cambridge'i platonistliku filosoofi Ralph Cudworthi tütar ja empiristliku filosoofi John Locke'i sõber. Masham avaldas kaks teost teoloogia, epistemoloogia ja moraalifilosoofia teemadel. Ta pidas kirjavahetust Gottfried Wilhelm Leibnizi ja Locke'iga metafüüsika küsimustes. 
Damaris Cudworth sai Lady Mashamiks, kui ta 1685. aastal abiellus Sir Francis Mashamiga.
Simon Foucher

Simon Foucher (1. märts 1644 Dijon – 27. aprill 1696 Pariis) oli prantsuse filosoof.
Foucher pooldas akadeemilist skeptitsismi: ta ei nõustunud dogmatismiga, kuid ei laskunud ka pürronismi.
Paul Gallas

Paul Gallas (25. jaanuar 1885 Alt-Rehfelde, Crossen, Oldenburg – 18. september 1944 Kasepää lähedal) oli Saksa sõjaväelane (kindralmajor).
Ta osales Esimeses ja Teises maailmasõjas, hukkus Eestis.
Heino Elleri nimeline muusikapreemia

Heino Elleri nimeline muusikapreemia ehk Elleri muusikapreemia on Eesti Teatri- ja Muusikamuuseumi (ETMM) poolt antav muusikapreemia. Preemia antakse kas noorele heliloojale või isikule, kes on andnud suure panuse Heino Elleri loomingu tutvustamisse.
Muusikapreemia antakse välja Elleri helitööde ettekannetest Eesti Autorite Ühingu kaudu kogutavat rahast. 
Preemiaid hakkas ETMM välja andma 1998. aastal. Preemia saaja kuulutatakse välja 7. märtsiks, Heino Elleri sünniaastapäevaks. Lisaks rahalisele preemiale antakse laureaadile mälestusesemena lleri enda voolitud jalutuskepp. Aastatel 2012–2016 preemiat välja ei antud. 
2017. aasta preemia laureaadiks valiti viimaste aastate heliloomingu väljapaistva taseme ja teoste edu eest noor helilooja Liisa Hirsch. Lisaks preemiale otsustati sel korral välja anda ka Heino Elleri nimeline auhind, mille pälvis plaadifirma Toccata Classics kaudu Eesti muusikat tutvustav Martin Anderson. Preemia ja auhind antakse üle Heino Elleri 130. sünniaastapäeval G. Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis.
Külalised tulevikust

"Külalised tulevikust" (vene keeles "Гостья из будущего") on Nõukogude Liidu minitelesari. Lastele mõeldud ulmeseiklusfilm koosnes viiest osast, see filmiti aastail 1983–1984 ning oli esmakordselt eetris 1985. aasta kevadise koolivaheaja päevil, 25.–29. märtsini. Filmi aluseks on Kir Bulõtšovi jutustus "Sada aastat edasi" ("Сто лет тому вперёд", 1977). 
Tegemist on ühe populaarsema nõukogude lastefilmiga, mis saavutas kultusfilmi staatuse ning tegi väga kuulsaks peaosatäitja Natalja Gusseva, kes mängis 2084. aastast 1984. aastasse saabunud koolitüdrukut Alissa Seleznjovat. Koolipoiss Kolja Gerassimovi mängis Aleksei Fomkin, kosmosepiraate Vjatšeslav Nevinnõi ning Mihhail Kononov.
Tuntuks sai ka filmi tunnuslaul, Jevgeni Krõlatovi muusika ning Juri Entini sõnadega "Kaunis kaugus" ("Прекрасное далёко").
2012. aasta Eesti Popmuusika Aastaauhinnad

2012. aasta Eesti Popmuusika Aastaauhinnad ehk Kuldne Plaat 2012 toimus 2012. aastal Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias, kus jagati popmuusikaauhindu kokku kümnes põhikategoorias ja neljas lisakategoorias. Auhinnad andis üle Piret Järvis.
Pliinid

Pliinid on Vene köögile iseloomulikud pärmiga valmistatud pannkoogid. Sõna "блин", esialgsel kujul "млин", on tuletatud sõnast "молоть" (jahvatama).
Pliine küpsetati Venemaal juba tõenäoliselt enne leiba, sest neid oli lihtsam valmistada. Kujult ümmargused, sümboliseerisid nad päikest – elu allikat – ning olid asendamatud nii vastlatoiduna kui ka pulma- ja peielaual. 
Pliinide kohevus ja kergelt hapukas maitse on tingitud spetsiaalsest pärmi-tatrajahutainast. Samas võib pliine valmistada ka teistest teraviljajahudest, oluline on vedeliku ja taina tahke koguse suhe, mõlemat peab olema võrdselt. Tainas valmistatakse 5–6 tundi enne küpsetamist ja pannakse kerkima. Küpsetamise ajal peab tainas meenutama paksu hapukoort. Kohevama taina saamiseks segatakse hulka õlut ning munakollased ja vahustatud munavalged lisatakse eraldi. 
Ehtsad Vene pliine küpsetatakse spetsiaalsel malmpannil ning need pole kunagi teetassi alustaldrikust suuremad, enamasti veelgi väiksemad.
Tatrajahupliine võib pakkuda nii soolaste kui ka magusate lisanditega. Vene pliinid valatakse üle sulavõiga ning soolalõhe või heeringa ja hapukoorega. Üks Vene köögi omapärasid on kahtlemata asjaolu, et odavate ja lihtsate kartuli- või tatrapliinide ajalooline lisand on maailma üks kallimaid hõrgutisi – must kalamari ehk kaaviar. Kevadisel ajal pakutakse pliine siia- või lõhemarjaga. Punast kalamarja serveeritakse koos peenestatud sibula, hapukoore ja terakese musta pipraga. Kõrvale serveeritakse pits viina.
Béla Horváth

Béla István Horváth (sündinud 31. jaanuaril 1937) on Šveitsi endine poksija, rahvuselt ungarlane.
Horváth oli kokku neljakordne Šveitsi meister – poolraskekaalus (kuni 81 kg) aastatel 1962, 1963 ja 1965 ning raskekaalus (üle 81 kg) 1966. aastal. 
Horváth osales poolraskekaalus (kuni 81 kg) 1964. aasta Tōkyō olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas 2. ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Horváth sai poolraskekaalus (kuni 81 kg) 16. Euroopa meistrivõistlustel (Ida-Berliin, 1965) pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Dan Paźniakile (NSV Liit) ja jäädes edasisest medaliheitlusest välja.
Chromium

Chromium võib tähendada järgmiseid asju:
* Chromium OS — Avatud lähtekoodiga Google Chrome OS' arendusversioon
Pannkook

Pannkook on vedelast tainast pannil küpsetatud õhuke magustoit. Pannkoogid on ühel või teisel kujul levinud peaaegu kõigis maailma maades.
Eri maade köökide pannkoogid erinevad veidi koostiselt, valmistamis- ja söömisviisilt. Tihti süüakse pannkooke magusate (nt moos, mesi, siirup, šokolaad, puuviljad) või soolaste lisanditega (lihatooted, hakkliha, sink, juust jne).
Pannkook on kujult tavaliselt ümmargune, selle paksus ja läbimõõt sõltuvad peamiselt kultuuritraditsioonidest, aga ka taina koostisest, panni suurusest ja tegija isiklikest eelistustest. Pannkooki küpsetatakse terve pannipinna suurusena (ülepannikook) või on pannil korraga mitu väiksemat ümarakujulist pannkooki.
Pannkoogid võivad olla hapendatud, sellistele pannkookidele lisatakse kergitusainet nagu söögisooda, pärm või küpsetuspulber, või hapendamata.
Eesti köögis on pannkoogitaina tavalisemad koostisosad munad, jahu (enamasti nisujahu, kuid kasutatakse ka rukki- või muud jahu) ja piim (kasutatakse ka hapupiima või keefiri), maitsestamiseks suhkur ja sool. Tainasse võidakse lisada ka rasvainet (toiduõli, või), hapukoort, söögisoodat.
Väikelinna baleriinid

"Väikelinna baleriinid" (inglise keeles "Bunheads") on USA koomiline draamaseriaal, mille lõid Amy Sherman-Palladino ja Lamar Damon ning kus peaosa mängib Sutton Foster. Muusika (sh tunnusmeloodia) autor on Sam Phillips.
Seriaal esilinastus telekanalis ABC Family 11. juunil 2012. Selle keskmes on Las Vegase tantsutüdruk Michelle Simms (Sutton Foster), kes juhuse ajel abiellub oma austaja Hubbell Flowersiga (Alan Ruck), kolib Lõuna-California fiktiivsesse väikelinna Paradise'i ning pärast abikaasa hukkumist liiklusõnnetuses hakkab koos oma ämma Fannyga (Kelly Bishop) õpetama noori tantsijaid kohalikus balletikoolis nimega Paradise Dance Academy (Paradise'i Tantsuakadeemia). 
Inglise keeles on seriaali nimi "Bunheads" ("Krunnipead") - slängisõna tantsijate kohta, kes oma juuksed tantsimise ajaks krunni seovad.
Kriitikud on võtnud "Väikelinna baleriinid" vastu positiivselt, kiites eriti Sutton Fosteri ja Kelly Bishopi osatäitmisi.
Eesti vaatajad näevad seriaali alates 2012. aasta novembrist kanalilt Fox Life.
Petulinn

"Petulinn" (inglise keeles "Scam City") on Kanada dokumentaalseriaal, mis esilinastus telekanalis Travel + Escape 2012. aasta juunis. Seriaali saatejuht Conor Woodman kajastab turistidega toime pandavaid pettusi maailma populaarseimates turismilinnades, alates taskuvargustest ja lõpetades taksopettustega.
"Petulinna" edastab ka Eestis vaadatav telekanal National Geographic Channel. Austraalias näitab seda kanal Nat Geo Adventure, mis kuulub Foxteli võrku.
Narva provints

Narva provints (vene keeles "Нарвская провинция") oli aastatel 1719−1727 Peterburi kubermangu koosseisu kuulunud haldusüksus, mille keskus oli Narva.
Ajalugu.
Narva provints moodustati 1719. aastal ja see hõlmas Põhjasõja ajal vallutatud Eesti piirkondi: Narva, Tartu ja Vasknarva maakond. Haldusüksuse valitsejaks oli Narva ülemkomandant. Provints likvideeriti 1727. aastal Venemaa keisririigis läbi viidud haldusreformi käigus. Alutaguse alad liideti Eestimaa ja Kagu-Eesti piirkond Liivimaa kubermanguga. Ülejäänud aladest moodustati Narva maakond, mis kuulus Peterburi kubermangu Peterburi provintsi.
Balti õhuseiresüsteem

Balti õhuseiresüsteem (BALTNET) on Balti riikide (Eesti, Läti ja Leedu) ühine õhuseiresüsteem, mis loodi 1998. Selle eesmärk on Balti regiooni õhuruumi lennuliikluse tuvastamine, vaatlus ja kontroll.
Pärast Balti riikide ühinemist NATOga 2004. aastal, integreeriti BALTNET Põhja-Atlandi Lepingu Organisatsiooni õhukaitsesüsteemi NATINADS. NATO õhukaitsesüsteemi osana on BALTNETi ülesanne lisaks õhuseirele ka lennujuhtimine ja õhuturbeoperatsioonide taktikaline juhtimine.
Anomaalsete Keskkonnanähtuste Registreerimise ja Analüüsi Komisjon

Anomaalsete Keskkonnanähtuste Registreerimise ja Analüüsi Komisjon (lühend: AKRAK) oli Igor Volke 1986. aastal loodud komisjon, mis kogus andmeid Eesti ala anomaalsete keskkonnanähtuste, eriti ufode kohta. Lühikest aega tegutses see Inseneride Tallinna Majas.
Eesti geograafia

Eesti asub Läänemere idakaldal. Eestit mõjutab parasvöötme hooajaline kliima. Keskmine kõrgus on 50 meetrit merepinnast ja kõrgeim koht on Suur Munamägi Eesti kaguosas 318 meetrit merepinnast. 
Eestis on üle 1400 järve. Enamik neist on väga väiksed, suurim, Peipsi-Pihkva järv, on 3555 km² suurune. Eestis on palju jõgesid. Pikimad on Võhandu (162 km), Pärnu (144 km) ja Põltsamaa jõgi (135 km). Eestis on samuti arvukalt rabasid ja 3794 kilomeetri pikkune rannajoon paljude lahtede, väinade ja abajatega. Saarte ja laidude arv on 2222. Kaks neist, Saaremaa ja Hiiumaa, on piisavalt suured, et moodustada eraldi maakonna põhiosa.
Rannajoone pikkus on 3794 km. Maismaapiiri kogupikkus on 633 km, sealhulgas 339 km Lätiga ja 294 km Venemaaga.
Eesti mered.
Eesti asub Läänemere ääres, millest osa moodustab Väinameri. Mitmeid Eesti territoriaalvete piires olevaid Läänemere praegusi ja endisi osi nimetatakse meredeks. Mere nime kannavad mõned lahed: Lõpemeri, Vahemeri ja Vööla meri; ja mõned järved: Kajumeri, Karjatse meri, Maksameri, Möldri meri, Sutlepa meri, Vahemered.
Vagula raudteepeatus

Vagula raudteepeatus oli raudteepeatus Võrumaal Võru vallas Vagula järve lõunaküljel Juba külas.
Läbi endise peatuskoha kulgeb Valga–Petseri raudteelõik, mis valmis 1889. aastal osana Riia–Pihkva raudteest. Peatus jäi avamisel Nursi valda. Praeguseks asub endine raudteepeatus Juba küla territooriumil. Reisirongid sõitsid läbi Vagula liinil Valga–Veski kuni 2001. aastani. Praegu kasutatakse raudteed ainult kaubaveoks.
Vagula raudteepeatuses asus üks madal perroon ja ootepaviljon.
Vagula raudteepeatusele eelnes Valga poolt tulles Sõmerpalu raudteejaam ja järgnes Võru raudteejaam.
Sõmerpalu raudteejaam

Sõmerpalu raudteejaam (saksa keeles "Sommerpalen") on raudteejaam Võrumaal Võru vallas Mustassaares, umbes 2,5 km kaugusel Sõmerpalust.
Läbi Sõmerpalu kulgeb Valga–Petseri raudteelõik, mis valmis 1889. aastal osana Riia–Pihkva–Peterburi raudteest. 
Praegu kasutatakse raudteed ja jaama vähesel määral üksnes kaubaveoks.
Sõmerpalu raudteejaamas asub kaks rööpapaari (varem kolm) koos kahe pöörme ja nelja fooriga, Nõukogude ajal rajatud elektritsentralisatsiooni post ning mitu ajaloolist jaama abiehitist.
Ajalugu.
Algselt oli tegemist pooljaamaga, mis jäi avamisel Urvaste kihelkonda Sõmerpalu mõisa maadele. Seoses tihenenud rongiliiklusega muudeti Sõmerpalu alates 20. sajandi algusest raudteejaamaks.
Reisirongid sõitsid läbi Sõmerpalu liinil Valga–Veski kuni 2001. aastani. Sõmerpalu raudteejaamale eelnes sellel liinil Valga poolt tulles Kurenurme ja järgnes Vagula raudteepeatus. 
Raudtee põhjaküljel asetseb 1889. aastal rajatud endine puitelamu, mis seoses jaama tekkega täitis hiljem vaksalihoone ülesannet. 
Hoone on säilinud ja praegu kasutusel elamuna.
2023. aastal sai teatavaks plaan rekonstrueerida Valga–Koidula vaheline raudteelõik, rajada Sõmerpalu jaama militaar- ja tsiviilveoste teenindamiseks uus laadimisala ning pikendada jaamateid. Koos Sõmerpalu jaama laiendamisega oli kavas rajada ka uus, umbes nelja kilomeetri pikkune raudteeharu Sõmerpalu jaamast põhja poole Varese tööstusparki. 2024. aasta jaanuaris selgus, et projekt vajalikku toetust ei saanud.
Kurenurme raudteepeatus

Kurenurme raudteepeatus oli raudteepeatus Võrumaal Sõmerpalu vallas Kurenurme külas. Pärast kohalike omavalitsuste haldusreformi jääb peatus Võru valda.
Läbi Kurenurme kulgeb Valga–Petseri raudteelõik, mis valmis 1889. aastal osana Riia–Pihkva raudteest. Kurenurme pooljaam rajati 1924. aastal, avamise ajal jäi see Vaabina valda. Reisirongid sõitsid läbi Kurenurme (liinil Valga–Veski) kuni 2001. aastani. Praegu kasutatakse raudteed ainult kaubaveoks.
Kurenurme raudteepeatuses asus üks madal perroon ja ootepaviljon. 
Kurenurme raudteepeatusele eelnes Valga poolt tulles Vaabina raudteepeatus ja järgnes Sõmerpalu raudteejaam.
Vaabina raudteepeatus

Vaabina raudteepeatus oli raudteepeatus Võrumaal Antsla vallas Vaabina külas.
Ajalugu.
Läbi Vaabina kulgeb Valga–Petseri raudteelõik, mis valmis 1889. aastal osana Riia-Pihkva-Peterburi raudteest. 
Vaabina peatus avati 1936. aastal. Avamise ajal kuulus peatus Vaabina valda. Reisirongid sõitsid läbi Vaabina (liinil Valga-Veski) kuni 2001. aastani. Praegu kasutatakse raudteed ainult kaubaveoks.
Vaabina raudteepeatuses asus üks madal perroon ja ootepaviljon.
Vaabina raudteepeatusele eelnes Valga poolt tulles Antsla raudteejaam ja järgnes Kurenurme raudteepeatus.
Vaabina raudteejaam.
1984. aastal ehitati Vaabina raudteepeatuse lähedale (ligikaudu 2 km Võru poole) ühe kõrvaltee ja jaamahoonega (ET post) raudteejaam. 
Jaama otstarve oli aga eeskätt sõjaline (ajendatult külmast sõjast) ja tegelikult ei hakanud raudteejaam terviklikult kunagi tööle. 
Jaam oli mõeldud sõja puhul kiireks käikuandmiseks, et tagada ešelonide kiirem läbilaskevõime. 
Pikka aega meenutas raudteejaama vaid lagunenud silikaadist elektritsentralisatsiooni post raudtee põhjaküljel, mis lammutati viimaks 2020. aastal.
Starman

AS Starman oli Eesti kaabeltelevisiooni, interneti- ja telefoniteenuseid osutav iseseisev ettevõte, mille 1992. aastal asutas Tallinnas Peeter Kern. Ettevõte on varem olnud ka Tallinna börsil (tähisega SMN1T). 2016. aasta lõpus sõlmiti ostu-müügileping, millega sai Elisa 100% ulatuses AS Starman omanikuks.
Starman andis tööd ligi 300 inimesele. Ettevõtte sidevõrk kattis umbes 45% Eesti leibkondadest.
OÜ Aqris Development

OÜ Aqris Development oli Eesti tarkvaraarendusettevõte, mille 2000. aastal asutasid Oliver Wihler ja Sander Mägi. 
Ettevõte asus Tallinnas. Sai Java arendajate seas tuntuks tootega RefactorIT. Ettevõte lõpetas tegevuse 2009. aastal.
Anne raudteepeatus

Anne raudteepeatus oli raudteepeatus Võrumaal Antsla vallas Anne külas. Avamise ajal jäi peatus Vana-Antsla valda. 1940. aastal oli Anne Antsla vallas Võrumaal ning raudteepolitsei Valga jaoskonna Võru rajoonis.
Läbi Anne kulgeb Valga–Petseri raudteelõik, mis valmis 1889. aastal osana Riia–Pihkva raudteest. Reisirongid sõitsid läbi Anne liinil Valga-Veski kuni 2001. aastani. Praegu kasutatakse raudteed ainult kaubaveoks.
Anne raudteepeatuses asus üks madal perroon ja ootepaviljon.
Tuulemäe raudteepeatus

Tuulemäe raudteepeatus oli raudteepeatus Valgamaal tänapäeva Valga valla aladel, sulgemise ajal Tõlliste valla Tuulemäe ja Karula valla Valtina ja Korijärve küla piiril, ooteplatvorm jäi Korijärve külla. Peatuse avamise ajal jäi see Sangaste valda.
Läbi Tuulemäe kulgeb Valga–Petseri raudteelõik, mis valmis 1889. aastal osana Riia–Pihkva raudteest. 
Tuulemäe peatus rajati 1928. aastal. 
Reisirongid sõitsid läbi Tuulemäe liinil Valga–Veski kuni 2001. aastani. Praegu kasutatakse raudteed ainult kaubaveoks. Tuulemäe raudteepeatuses asus üks madal ooteplatvorm ja -paviljon.
Karula raudteejaam

Karula raudteejaam on raudteejaam Valgamaal Valga vallas Väheru külas.
Läbi Väheru kulgeb Valga–Petseri raudteelõik, mis valmis 1889. aastal seoses Riia-Pihkva-Peterburi raudteega. 
Pooljaam avati aastal 1893 Väheru küla juurde sama nime all. 
1903. aasta kevadel nimetati jaam ümber Karulaks, kuna jäi Karula kihelkonda Karula mõisa maadele. Reisirongid sõitsid läbi Väheru liinil Valga-Veski kuni 2001. aastani. Karula raudteejaamale eelnes sellel liinil Valga poolt tulles Mürgi raudteepeatus ja järgnes Tuulemäe raudteepeatus. Praegu kasutatakse raudteed ja jaama vähesel määral vaid kaubaveoks.
Karula raudteejaamas asub kolm jaamateed, silikaattellistest elektritsentralisatsiooni post (jaamahoone), varem olid jaamas ka perroonid.
Jaamahoone.
Kuni 2003. aastani asetses raudtee põhjaküljel 1889. aastal ehitatud kroonuhistoritsistlikus stiilis ühekorruseline ristkülikulise põhiplaaniga puidust jaamahoone, mis ehitati tüüpprojekti järgi ja sarnanes nt Antsla, Puka jt jaamade hoonetega. Hooneid iseloomustab lihtne sümmeetriline külgfassaad ning madala kalde ja laia räästaga poolkelpkatus. Algsest vaksaliansamblist on tänaseks säilinud mitu abihoonet. 
1980. aastatel rajati jaama silikaadist elektritsentralisatsiooni post.
Mürgi raudteepeatus

Mürgi raudteepeatus oli raudteepeatus Valgamaal Valga vallas Pikkjärve küla lähedal. Enne 2017. aasta haldusreformi jäi peatuse asupaik Karula valda, peatuse rajamise ajal asus see Kaagjärve vallas.
Läbi piirkonna kulgeb Valga–Petseri raudteelõik, mis valmis 1889. aastal osana Riia-Pihkva raudteest. Mürgi peatuskoht avati 25. oktoobril 1928 raudtee 521,8 kilomeetril. Algselt oli tegemist nõudepeatusega.
Reisirongid sõitsid läbi Mürgi liinil Valga-Veski kuni 2001. aastani. Praegu kasutatakse raudteed ainult kaubaveoks.
Mürgi raudteepeatuses asus üks madal perroon ja ootepaviljon.
1980. aastate keskel oli raudteepeatuse asemel plaanis rajada raudteejaam ning kaheteeline Mürgi ja Karula vaheline raudteelõik. Teise tee ning jaamahoone ehitus jäid pooleli, jaamahoonest jõuti valmis ehitada ainult seinad.
Ratsimäe raudteepeatus

Ratsimäe raudteepeatus oli raudteepeatus Valgamaal Kaagjärve küla lähedal.
Läbi Ratsimäe kulgeb Valga–Petseri raudtee, mis valmis 1889. aastal osana Riia–Pihkva raudteest. 
Ratsimäe peatuskoht avati 1928. aasta oktoobris. Ratsimäe peatuskoht asus Valga ja Karula jaamade vahel, kaugus Valgast 8 km, Karulast 9 km. Toona jäi peatus Kaagjärve valda. Hiljem lisandus Ratsimäe ja Karula vahele Mürgi raudteepeatus.
Reisirongid sõitsid Valga–Veski liinil läbi Ratsimäe kuni 2001. aastani. Praegu kasutatakse raudteed ainult kaubaveoks.
Ratsimäe raudteepeatuses asus üks madal perroon ja ootepaviljon.
Kaido Ole

Kaido Ole (sündinud 25. veebruaril 1963 Tallinnas) on eesti maalikunstnik.
Ta on osalenud isiku- ja grupinäitustel alates 1989. aastast. 
2001–2006. aastal tegutsesid Kaido Ole ja Marko Mäetamm ühiselt varjunime John Smith all. 2003. aastal esindasid Ole ja Mäetamm Eestit Veneetsia 50. kunstibiennaalil näitusega "Marko und Kaido by John Smith".
2016. aastal maalis Ole president Toomas Hendrik Ilvese portree, mis asetati traditsiooni kohaselt riigipeade galeriisse presidendikantselei esimesel korrusel.
Elukäik.
Kaido Ole on õppinud aastatel 1982–1992 Eesti Riiklikus Kunstiinstituudis / Tallinna Kunstiülikoolis disaini ja maali. 
Töötanud 1992–1993 maali õpetajana Tallinna Kunstikoolis. 1993. aastast on ta töötanud Eesti Kunstiakadeemias joonistamisõpetajana, 1993–1998 maaliõpetajana, 1998–2003 maalidotsendina, 2003–2010 maaliprofessorina ja maali õppetooli juhatajana. 
2010. aastast on ta vabakutseline kunstnik.
2016–2018 oli Kaido Ole üks viiest Eesti kunstnikupalga saajast.
Isiklikku.
Tema vanaonu oli kunstnik Eduard Ole.
Liane Polberg

Liane Polberg (neiuna Liane Kiil 24. jaanuar 1931 – 5. detsember 2012) oli eesti tekstiilikunstnik.
Ta lõpetas aastal 1961 ERKI tekstiilikunstnikuna.
Aastatel 1961–1965 töötas ta tarbekunsti vaneminstruktori-metoodikuna Eesti NSV Rahvaloomingu Majas, kus juhendas isetegevuslike käsitööringide tööd. Aastal 1965 läks ta tööle tekstiilivabrikusse Punane Koit, kus kavandas trükimustreid rõivastuskangastele; aastatel 1970–1990 töötas ta samas peakunstnikuna.
1960.–1970. aastatel esines Liane Polberg nii trükitud kui ka maalitud kangastega vabariiklikel tarbekunsti aastanäitustel Tallinnas ja Tartus. Aastal 1966 korraldati Tallinna Kunstisalongis tema trükitud tekstiilide näitus.
Isiklikku.
Tema abikaasa oli raamatugraafik Helmut Polberg.
Kärkna raudteejaam

Kärkna raudteejaam on raudteejaam Tartumaal Tartu vallas Kärkna külas. Raudteejaam asub kilomeetril 416,3 km.
Jaama lähedal (üle Kärevere–Kärkna maantee) asub rongipeatus, kus peatuvad Elroni reisirongid liinil Tallinn–Tartu (ekspressrongid Kärknas ei peatu). Peatuses asub üks lühike perroon, mille tõttu toimub rongist väljumine ainult läbi C-ala.
Kärkna raudteejaamas asub lisaks peateele kolm kõrvalteed, 12 pööret ning silikaadist elektritsentralisatsioonipost. Lisaks saab jaamast alguse kaks haruteed, millest üks suundub Tartu Naftabaasi ja teine tööstusterritooriumile. 
Ajalugu.
Raudteejaam asub laiarööpmelise Tapa–Tartu raudtee ääres, mis valmis 1876. aastal Balti aadlike initsiatiivil.
Jaam rajati peatusena Tartu-Maarja kihelkonda Maramaa mõisa maadele ja kandis algselt nime Falkenau. Vana puidust jaamahoone lammutati 1997. aasta lõpuks. 
2001. aastal suleti Kärkna jaam reisirongiliiklusele. Kuni selle aastani eelnes jaamale Sootaga raudteepeatus ja järgnes Vasula raudteepeatus.
Varem kulges jaamast ka harutee üle Amme jõe Kärkna kütusebaasi (Sillaotsa), mida kasutati Raadi lennuvälja varustamiseks.
2011. aasta lõpus valmis Kärknas uus lühike perroon, mis asub vana perrooni asukohast 1,1 km kaugusel (Tartu poole) ning ei jää seetõttu enam Kärkna raudteejaama territooriumile. 
Reisirongid hakkasid Kärkna raudteepeatuses uuesti peatuma 2012. aastal. 
Uus Kärkna peatuskoht asub kilomeetril 417,3, selle geograafilised koordinaadid on .
Mets mühiseb

"Mets mühiseb" on Max Oscheiti laul, millele on eestikeelsed sõnad kirjutanud Sergius (Sergi) Lipp (2. VII 1894 Rakke küla, Rannu vald – 17. II 1942 Kirovi oblast). 
Esimese maailmasõja ajal sai populaarseks Max Oscheiti marsilaul "Im grünen Wald, dort wo die Drossel singt" ("Haljas metsas, kus laulab rästas"), mis hiljem muutus valsiks. Teksti esimene versioon ilmus trükis 1838. aastal pealkirjaga "Das Leben ist ein Traum" ("Elu on unistus"). Bellacord Electro tegi valsist plaadi 1934. aastal ja see sai üheks armastatumaks lauluks Artur Rinne repertuaaris.
Enamasti viidatakse sellele laulule siiski kui 1834. aastal trükis ilmunud saksa rahvalaulule "Das Schwarzwaldlied". Veel on väidetud, et laulu üks versioon ilmus 1838. aastal trükis pealkirjaga "Das Leben ist ein Traum". Laulu kohta on mitmeid eri andmeid ja on võimalik, et Max Oscheit jõudis end lihtsalt esimesena autoriks kinnitada.
Laulust on tehtud palju paroodiaid: "Mets mühiseb ja pomm, see raksub raal", "Mets mühiseb ja kulak lõikab puid" (vt Mets mühiseb paroodiad – Sõnu Arhailise Meestelaulu Seltsi foorumist).
Helmut Polberg

Helmut Polberg (2. märtsil 1935 Rame – 22. november 2016) oli eesti raamatugraafik.
Elukäik.
Ta õppis aastatel 1943–1950 Hanila 7-klassilises koolis ja aastatel 1950–1954 Lihula Keskkoolis. Aastal 1955 asus ta õppima Eesti Riiklikku Kunstiinstituuti, mille lõpetas aastal 1961 graafika erialal.
Ta oli 1954–1955 Lihula kultuurimaja dekoraator ja 1961–1970 Tallinnas ETKVLi Kaubandusliku Reklaami Valitsuses kunstnik. Ta on teinud kaastööd kirjastusele Valgus ja aastast 1970 pidevalt kirjastusele Eesti Raamat, olles seal 1975–1991 mittekoosseisuline kunstnik, hiljem vabakunstnik.
Ta on loonud tarbegraafikat, eriti firmamärke. Näiteks kondiitrivabrik Kalev, Eesti Reklaamfilm, tekstiilivabrik Punane Koit, leivavabrik Leibur ning Minski moemaja. Samuti on ta kujundanud raamatuid.
Isiklikku.
Tema abikaasa oli tekstiilikunstnik Liane Polberg.
Härma mõis

Härma mõis (saksa keeles "Hermannshof") oli Käru mõisa kõrvalmõis Simuna kihelkonnas Virumaal, tänapäeva Käru küla lähedal Väike-Maarja vallas Lääne-Virumaal.
Härma mõisa hoonetest olid 1969. aastal säilinud ait-kuivati ja laut. Park oli võrdlemisi suur, väikese avatud väljaku suunas oli alleesid. Domineerisid vaher, pärn ja kuusk. Park oli mahajäetud ja metsistunud. Nõukogude ajal kasutas hooneid Simuna külanõukogu kolhoos Võit.
Käru mõis (Simuna)

Käru mõis (saksa keeles "Kerro") oli rüütlimõis Simuna kihelkonnas Virumaal., tänapäeva Käru küla lähedal Väike-Maarja vallas Lääne-Viru maakonnas.
Käru oli algselt Tammiku mõisa küla. Arhiivimaterjalides esineb Käru mõis esimest korda 1500. aastal.
Käru mõisa kõrvalmõisaks oli Härma mõis.
Tallinna–Peterburi rongiliin

Tallinna–Peterburi rongiliin oli rahvusvaheline rongiliin Tallinna ja Peterburi vahel, Tallinna–Narva raudteel ja Oktoobriraudteel.
Sellel liinil veeti alates 27. maist 2012 reisijaid renoveeritud diiselrongiga DR1A. Iga päev toimus mõlemas suunas üks kuni kaks reisi. Go Rail lõpetas liinil opereerimise 2015. aasta 11. mail.
Tänapäeval läbivad seda liini Tallinna–Peterburi–Moskva liini rongid, mida opereerib Venemaa Raudteede tütarettevõte FPK. 
Ajalugu.
Rongiliin avati 1870. aastal, kui valmis Balti raudtee Paldiski–Tallinna–Peterburi raudtee.
Operaatorid:
Liin oli suletud:
Eesti Maja (restoran)

Eesti Maja oli Eesti köögile spetsialiseerunud restoran, mis tegutses Tallinnas aadressil Lauteri tänav 1, Eesti välisministeeriumi kõrval.
Restoran avati 1990. aastate keskel. Avamise aegu olid Eesti Maja omanikud Viido Polikarpus, Meelis Lajal ja Helve Remmelgas, restorani peakokk oli Jaan Tuvike.
2010. aastal taotles restorani omanikfirma OÜ Laurellus pankrotti, firma omanikud olid tollal väliseesti ettevõtjad Viido Polikarpus ja Aavo Kõiv.
Süüria muusika

Süüria muusika on Süürias või süürlaste loodud muusika.
Keskaeg.
Kristliku luule ja muusika õitseaeg kestis Süürias 3. sajandi algusest kuni 7. sajandini. Alguse sai see idaaramea dialekti kõnelevatelt kristlastelt Põhja-Süürias ja Mesopotaamias ning toetus rikkalikele rahvakeelse paganliku kirjanduse traditsioonidele. Süüria kiriku mõju ulatus läänes suurte kreeka keelt kõnelevate rannikulinnadeni ning idas Pärsia aladeni. Kristlik Süüria oli algselt tugevalt mõjutatud ka läänearamea dialekti kõnelevast Palestiinast ja nagu Jeruusalemmas, tunti ka Antiookias põhiliselt ühe või mitme eeslaulja ja koori vahelduvlaulmist.
Süüria poeesia kolm tähtsamat vormi on järgmised:
Süüria kristliku luule suurim meister on Ephraim Edessast (306–373). Ilmselt just Süüriast võttis lääne kirik üle vahelduvkoorilise laulu. "Madrâshâ" oli eeskujuks ambroosiuse laulule ning "sogithâ" võib olla mõjutanud dramatiseeritud evangeeliumiettekandeid ja liturilist draamat. Umbes 6. sajandi alguses kujunes Süürias lihtne ekfoneetiline notatsioon, mis märgib punktidega teksti juurde retsitatsioonivormeleid.
Orpheuse Raamatukogu

Orpheuse Raamatukogu on kirjastuse Fantaasia ulmeraamatute sari, mis sai alguse 2011. aastal ja kestab tänaseni.
Kõige enam teoseid ilmus sarjas 2021. aastal (kümme) ja kõige vähem 2013. aastal (kolm).
Kuni 2025. aastani (kaasa arvatud) on sarjas ilmunud järgmised teosed (NB! nimekiri ei pruugi olla täielik):
Orioni vöö on Orpheuse Raamatukogu sarja hulka kuuluv, kuid selle sarja sees eraldiseisev ulmeraamatute alamsari, mis sai alguse 2020. aastal.
Orioni vöö alamsarja eesmärgiks on lühiproosa kogumike avaldamine.
Orpheuse kuldraamat on mõtteliselt Orpheuse Raamatukogu sarja hulka kuuluv, kuid sellest sarjast eraldi nummerdatud ulmeraamatute alamsari, mis sai alguse 2023. aastal.
Orpheuse kuldraamatu alamsarja eesmärgiks on noorteulme avaldamine. Kuni 2025. aastani (kaasa arvatud) on sarjas ilmunud järgmised teosed (NB! nimekiri ei pruugi olla täielik):
Grillimine

Grillimine on toiduainete küpsetamine soojuskiirguse mõjul.
Tavaliselt grillitakse vabas õhus restil või vardas hõõguvate süte kohal, kuid on ka ahjusid, mida saab kasutada kinnistes ruumides. Üks grillimise alaliike on "broiling", kui kuumus tuleb mitte alt, vaid pealt. Kaupluste suurtes grillahjudes searibi ja broilerite grillimist olekski õigem nimetada "broiling"'uks.
Grillitakse juba ammustest aegadest.
Grillimiseks sobivad tükeldatud liha, grillvorstid, köögi- ja puuviljad, kala jne.
Tuntuim grilltoit on šašlõkk.
Praadimine

Praadimine on laialt kasutatav kuumtöötlemisviis, kus toiduaineid küpsetatakse rohkes rasvas või toiduõlis. Liha küpseb ja pruunistub temperatuuril 160–200°.
Leyen Spiegel

"Leyen Spiegel" on kaheköiteline, eesti- ja saksakeelse paralleeltekstiga jutluseraamat, mille kirjutas Heinrich Stahl. Teose esimene osa avaldati 1641. ja teine osa 1649. aastal Tallinnas. 
See on üks vanemaid täielikult säilinud raamatuid, mis sisaldab eestikeelset teksti.
Beiträge zur genauern Kenntniß der ehstnischen Sprache

Beiträge zur genauern Kenntniß der ehstnischen Sprache ('lisandusi eesti keele lähemaks tundmaõppimiseks'; lühendatult Beiträge) oli esimene Eesti teadusajakiri, mis ilmus Pärnus aastatel 1813–1832. Seda toimetas Johann Heinrich Rosenplänter.
Seda esimest eestiainelist teaduslikku sariväljaannet ilmus kokku ligi 3500 lehekülge. Peale baltisaksa estofiilide olid kaastöölisteks ka esimesed eesti haritlased, näiteks Otto Wilhelm Masing, Kristjan Jaak Peterson, Abram Holter. See pani aluse eesti keele, kirjanduse ja rahvaluule teaduslikule uurimisele. Beiträge XI vihikus ilmus Rosenplänteri algeline eesti keele õpik "Uebungsstücke zum Uebersetzen aus dem Ehstnischen insener Deutsche". Samuti anti ajakirja koosseisus välja esimene eestikeelsete väljaannete bibliograafia "Uebersicht des estnischen Literatur nach dem Inhalte der Schriften und chronologisch geordnet" (Beiträge XX, 1832).
Ajakirja täistekstid on avalikult kasutatavad ja kättesaadavad Eesti vanema kirjanduse digitaalsest tekstikogust (EEVA).
Mitmehäälsus

Mitmehäälsus on muusikas ühine nimetaja faktuuridele, milles üheaegselt on vähemalt kaks partiid.
Mitmehäälsete faktuuride põhilised tüübid on polüfoonia, homofoonia ja heterofoonia. 
Mitmehäälsuse vastandiks on ühehäälsus ehk monofoonia.
Mitmehäälsus Euroopa muusikas.
Keskaegset mitmehäälse musitseerimise praktikat kirjeldatakse juba 7. sajandi tekstides. 
Esimesed teadaolevad mitmehäälse muusika üleskirjutused pärinevad siiski alles 9. sajandist. 
Mitmehäälsuse arengut mõjutas ka neumanoodikirja kasutuselevõtt 9. sajandi alguses.
Millal võeti vaimulikus muusikas kasutusele polüfooniline mitmehäälsus, pole täpselt teada. Vihjeid sellele esineb juba 7. sajandist pärit ürikutes, kuid esimesed teadaolevad noodinäited on säilinud 9. sajandist. On tõenäoline, et Euroopas esitati polüfoonilist muusikat palju varem, kui seda mainivad varaseimad säilinud kirjalikud allikad. Oletatakse, et tõuke mitmehäälsuseks andis nii oreli levik kui ka Briti saarte mitmehäälne rahvamuusika. 
Kõige lihtsamat polüfoonia vormi, pideva põhitooni ehk burdoonhääle peale lauldud meloodiat, esineb enamikus Euroopa rahvamuusikatraditsioonides ja ka paljudes Aasia kultuurides, mis viitab sellele, et see võib pärineda juba ammustest aegadest. 
Esimesed kahehäälsed vaimulikud laulud olid "organum"'id. Organumis oli Gregoriuse koraalile lisatud alumine hääl kvindi või kvardi kaugusel. Lihtsam organum oli paralleelorganum, kus alumine hääl liikus ülemisega paralleelsetes intervallides. Ajuti võisid hääled ka ühtida või liikuda oktavites. Mõlemat häält võidi ka dubleerida oktav madalamalt või kõrgemalt. Esimest korda kirjeldati sellist laulu 9. sajandist pärit teoses "Musica enchiriadis". Seal kirjeldatu ja "organum"'iks nimetatu ei olnud kompositsioonitehnika, vaid esituse ajal toimuv spontaanne laulu kaunistamise viis.
Guido Arezzost kirjeldas oma teoses "Micrologus de disciplina artis musicae" (kirjutatud u 1025) juba keerulisemat polüfooniat, mis võimaldas teisele häälele improviseerimiseks mitmesuguseid valikuvõimalusi. Organumi hääled võidi ka varem valmis kirjutada. Esimesed leitud noodikäsikirjad, mis sisaldavad noodistatud organume, on pärit 11. sajandi algusest. Umbes 12. sajandil vahetasid hääled oma kohad, nii et Gregoriuse koraalist sai alumine hääl ("cantus firmus"). Nüüd võis häältevaheline intervall ka vahelduda, kuid kasutati siiski ainult "puhtaid intervalle": kvarti, kvinti ja oktavit. Sageli ei liikunud hääled ka enam ühes rütmis: ülemine hääl oli keerukam ning liikuvam. Gregoriuse koraali aga hakati laulma aeglasemalt, iga nooti pikaks venitades. Sellist organumit nimetati vabaks organumiks. Nii oli polüfoonia arenenud lihtsast esituse rikastamisest kompositsioonitehnikaks.
Skulte

Skulte on küla ("ciems") Lätis Limbaži piirkonnas Skulte vallas ja Skulte kihelkonnas. Küla saksakeelsed nimekujud on olnud "Adiamünde" või "Adjamünde". Nõukogude ajal oli küla nimi Vecskulte, Skulte nime kandis toona sovhoosi ja külanõukogu keskuseks olev Mandegas.
Skulte asub merepinnast 20 meetri kõrgusel paigas, kus Aģe jõgi Liivi lahte suubub. Küla asub maantee A1 ääres, valla keskusest Mandegasest 3, piirkonna keskusest Limbažist 37 ja Riiast 53 kilomeetri kaugusel.
Skultes asub sadam ja Riia–Skulte raudteeliini Zvejniekciemsi raudteepeatus. Külas asuvad Skulte bussipeatused. Skultes on postkontor, luteri kirik, kalmistu. Skulte kirik, selle portaal, uksed, altar ja kantsel ning selle maalingud on riikliku kaitse all olevad muinsusmälestised.
Looduskaitse all on kaks mändi, tamm, Skulte kahe tüvega mänd, Rootsi mänd ning Kirikumänd. Küla põhjaosa asub Põhja-Vidzeme biosfääri kaitsealal.
Ajalugu.
Skulte oli Liivimaal Skulte kihelkonna keskus, sealne aastail 1754–1757 valminud luteri kirik on arhitektuurimälestisena muinsuskaitse all. Suurem asula tekkis sinna siiski alles 1930. aastatel, pärast seda, kui Skulte mõisa maad olid taludeks jagatud. 1934. aastal valmis küla läbiv raudtee, millel avati Skulte raudteepeatus. Praegu jääb lõppjaam, mis varem oli osa 2006. aastal likvideeritud Tallinna–Pärnu–Mõisaküla–Riia raudteeliinist, Mandegase külla.
Nõukogude perioodil rajati Aģe jõe äärde ja selle teisele kaldale arvukalt aianduskooperatiive – VEF-Skulte, Universitāte, Kaija, Diāna, Mežvīns, Alfa, Nākotne, Saule, Koklītes –, mis on nüüdseks administratiivselt Skultega liidetud.
Kwame Gyekye

Kwame Gyekye (10. november 1939 – 13. aprill 2019) oli Ghana filosoof, kes on mänginud tähtsat rolli tänapäevase Aafrika filosoofia arengus.
Gyekye õppis algul Ghana Ülikoolis ja seejärel Harvardi Ülikoolis, kus sai doktorikraadi filosoofias väitekirjaga Kreeka-Araabia filosoofiast. Ta töötas Smithsoni Instituudi Woodrow Wilsoni rahvusvahelises teaduskeskuses (Woodrow Wilson International Center for Scholars) ning oli Ghana Kunstide ja Teaduste Akadeemia liige.
Gyekye oli Ghana Ülikooli filosoofiaprofessor ning Temple'i Ülikooli külalisprofessor filosoofias ja afroameerika uuringutes.
Franz Frauenlob

Franz Frauenlob (11. august 1939 – 20. mai 2017) oi Austria poksija.
Frauenlob oli kokku kahekordne Austria meister II keskkaalus (kuni 75 kg) aastatel 1961 ja 1963.
Frauenlob osales II keskkaalus (kuni 75 kg) 1964. aasta Tōkyō olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas 1. ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Frauenlob sai II keskkaalus (kuni 75 kg) 14. Euroopa meistrivõistlustel (Belgrad, 1961) pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale Jevgeni Feofanovile (NSV Liit) ja jäädes edasisest medaliheitlusest välja. Ta osales II keskkaalus (kuni 75 kg) 15. Euroopa meistrivõistlustel (Moskva, 1963), kuid kaotas veerandfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale Ion Moneale (Rumeenia) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja. Ta osales poolraskekaalus (kuni 81 kg) 16. Euroopa meistrivõistlustel (Ida-Berliin, 1965), kuid kaotas 1. ringis oma kohtumise hilisemale pronksmedalivõtjale Béla Horváthile (Šveits) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Tsentripetaaljõud

Tsentripetaaljõud ehk kesktõmbejõud on kõ­verjoonelisel trajektooril liikuvale kehale mõjuv jõud, mis on suunatud trajektoori kõveruskeskmesse (ringliikumise korral ringjoone keskpunkti). Tsentripetaaljõud hoiab keha kõverliikumises. Taevamehaanikas, planeedi Maa ja teiste päikesesüsteemi planeetide kesktõmbejõud on gravitatsioonijõud, mis tõmbab neid Päikese poole.
Berchem-Sainte-Agathe

Berchem-Sainte-Agathe (, hollandi keeles "Sint-Agatha-Berchem" on üks üheksateistkümnest vallast Belgias Brüsseli piirkonnas. Vald on Brüsseli ringkonna halduspiirides alates 1954. aastast.
Berchem-Sainte-Agathe'is on sündinud ja kasvanud Jean-Claude Van Damme.
David Oistrahhi festival

David Oistrahhi festival (ka Pärnu David Oistrahhi festival, Oistrahhi festival) on 1970. aastal (Beethoveni 200. sünniaastapäeval) alguse saanud üks Eesti suuremaid ja vanemaid muusikafestivale. 
Festival kannab aastast 1978 viiuldaja David Oistrahhi nime, kes minevikus oli Pärnus loonud erilise vaimsuse, tuues sinna tippmuusikuid ja põnevat muusikat, sh uudisloomingut.
ON-grupp

ON-grupp (ka: ON-Grupp, ON Grupp) on aastal 1990 asutatud tarbekunstnike ja disainerite rühmitis, mis aastast 1994 kuulub alaliiduna Eesti Kunstnike Liitu ja alates 13.04.1999 ettevõtete registrisse mittetulundusühinguna.
ON-grupp asub Tallinnas aadressil Vabaduse väljak 6.
ON-grupi juhatuse liikmed on Katrin Amos, Ülle Kõuts, Ülle Rajasalu ja Leanika Korn.
Pärast likvideerija 15. detsembril 2016 esitatud avaldust kustutati ühing äriregistrist 4. jaanuaril 2017.
Pandorin

Pandorin oli Tallinnas aastatel 1902–1940 tegutsenud kultuuriselts.
Seltsil oli enda laulukoor, näitering ja viiuliansambel, korraldati kontserte, peoõhtuid. 
Pandorini Rahvateater.
Aastatel 1916–1917 tegutses seltsi juures kutseline teatritrupp Pandorini Rahvateater, mille asutasid Vanemuise teatrist protesti tõttu lahkunud näitlejad, sh Aleksander ja Olly Teetsov, Eduard ja Maria Türk, Anna Markus ja August Sunne. Nende eesmärk oli edasi viia Karl Menningu kunstiteatri ideed. Trupiga liitusid Mizzi Möller (Mari Möldre), Ruts Bauman, Karl Vasko jt. Nende käsutuses oli Estonia seltsi endine maja Väike-Tartu maanteel. Kui selts teiseks hooajaks enam ruume ei andnud, liitus osa trupi liikmeid bolševike asutatud Tallinna Tööliste Teatriga, osa aga hakkas mängima Tallinna Draamateatris. Mõlemad rentisid ruume Tallinna saksa teatrilt (praegune Eesti Draamateater).
Sydney Eesti Teater

Sydney Eesti Teater on aastal 1952 Jaan Mürgi juhtimisel loodud Austraalia eestlaste teater. See tegutses aastani 1978. Aastatel 1980–1995 tegutseti edasi nime all Sydney Eesti Seltsi Näitering.
1950. aastatel tegutsesid seal teiste seas Priit Prillup ja Juta Viire, 1960. aastatest alates ka vanemuislane Elli Varts-Prillup.