tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Death Magnetic

"Death Magnetic" on USA "metal"-bändi Metallica üheksas stuudioalbum, mis ilmus poelettidele 10. septembril 2008. 
Album on bändi esimene, kus mängib uus bassist Robert Trujillo ning mille on produtseerinud Rick Rubin. Samuti on see esimene kord, mil kõigi lugude kirjutamises osalesid võrdselt kõik bändi liikmed. Album salvestati aprillist 2007 maini 2008 California stuudiotes.
Umbes nädal enne "Death Magneticu" ametliku müügi algust lekkis see internetti, kuid sellest hoolimata tõusis see USA-s suurima läbimüügiga albumiks. 
Väljaandmine.
Esimesena anti "Death Magnetic" ametlikult välja Mehhikos ja Suurbritannias 10. septembril 2008. Enamikus muudes riikides, sealhulgas USA-s, Mandri-Euroopas ja ka Eestis, juhtus see 12. septembril. Austraalias jõudis album poelettidele 13. septembril.
Hinnangud.
Hinnangud alumile on suhteliselt vastukäivad, mitmed kriitikud on seda pidanud üheks paremaks Metallica albumiks vähemalt viimase 20 aasta jooksul, teisalt on aga seda kritiseeritud seetõttu, nagu püütaks seal kunstlikult kokku panna 1980. ja 1990. aastate Metallica kõla ning jõutakse nõnda eneseparoodiani. Kritiseeritud on ka muusika produtseeringut, mis on jätnud kõlapildi pigem kontserdi kui albumi puhaste helide sarnaseks. Üldiselt on vastuvõtt olnud siiski pigem positiivne ning enamik on albumit pidanud paremaks bändi eelmisest, St. Angerist.
Singlid.
Enne albumi ilmumist anti välja neli singlit: "The Day That Never Comes" (21. augustil 2008), "My Apocalypse" (26. augustil), "Cyanide" (1. septembril) ja "The Judas Kiss" (8. septembril). Neist esimene jõudis USA Billboardi edetabeli esikohale.
Abriss

Abrissiks (saksa sõnast "Abriss" (vananenud tähenduses 'joonistus')) nimetatakse geograafias ja geodeesias ümbritseva maastiku käsitsi tehtud skemaatilist joonist.
Jaani kihelkond

Jaani kihelkond (lühend Jaa; saksa keeles "Kirchspiel St. Johannis") oli kirikukihelkond Saaremaal ja Liivimaa kubermangus Kuressaare kreisis.
Piirkonna ajalugu.
Kihelkond moodustati 1675. aastal Maasi piirkonnast, mis eraldati Pöide kihelkonna maadest. 
Saaremaa Jaani kirik ehitati aastal 1703. 
Kihelkonna alad tänapäeval.
Jaani kihelkonna alad hõlmavad nüüdse Saare maakonna Saaremaa valla loodepoolse ala.
Muhu kihelkond

Muhu kihelkond (lühend Muh; saksa keeles "Kirchspiel Mohn (Moon) in Oesel (inseln Mohn)") oli kihelkond Liivimaa kubermangu Kuressaare kreisis, nüüdse Muhu valla alal.
Piirkonna ajalugu.
Muinasajal kuulus "Horele-Mone" muinaskihelkonda. Muhu Katariina kirik (Liiva külas) valmis arvatavasti 13. sajandi lõpus.
Muhu kihelkonna mõisad.
Muhu kihelkonnas paiknes 11 mõisat: üks kirikumõis, kolm rüütlimõisat peamõisat ning kuus riigimõisat koos ühe kõrvalmõisaga:
Õigeusukirikud.
Aastal 1868 valmis õigeusu kiriku Muhu-Hellamaa Peetruse ja Pauluse kirik, aastal 1873 valmis Paenase külas Muhu-Rinsi Neitsi Maria Kaasani pühakuju kirik.
Ruhnu kihelkond

Ruhnu kihelkond (saksa keeles "Kirchspiel Runö in Oesel (inseln Runö)") oli kihelkond Saaremaal, Liivimaa kubermangu Kuressaare kreisis.
Piirkonna ajalugu.
Kuni Põhjasõjani kuulus Ruhnu Kuramaa hertsogiriigi koosseisu. Kihelkond moodustati aastal 1713. Ruhnu Püha Magdaleena kirik valmis aastal 1644. Aastal 1912 ehitati puitkiriku kõrvale kivikirik.
Ruhnu kihelkonna mõisad.
Ruhnu saar oli Venemaa keisririigi omanduses, vahel loeti ta riigimõisaks. Ruhnu Püha Magdaleena kiriku juures oli 
Kihelkonna alad tänapäeval.
Kihelkonna alad jäävad Saare maakonna Ruhnu valla alale Ruhnu saarel.
Vladislav Koržets

Vladislav Koržets (sündinud 9. septembril 1951 Krasnojarski krais Partizanskoje külas) on eesti kirjanik ja ajakirjanik.
Elukäik.
Koržets sündis Eesti ja Poola päritolu vanemate lapsena Siberis.
Pärast Eesti taasiseseisvumist ja NSV Liidu lagunemist jäi Koržets kodakondsuseta. 2006. aastal taotles ta Eesti kodakondsust ja sai selle 2007. aastal.
Haridus.
Koržets õppis Tallinna 44. Keskkoolis, Tallinna Kaugõppe Keskkoolis (1970) ning Ehitus- ja Mehaanikatehnikumis; lõpetas 1974 Tallinna Pedagoogilise Instituudi matemaatikaõpetajana.
Töö ja looming.
Tema esimene humoresk avaldati 1974. aastal Noorte Hääles. Aastatel 1976–1995 töötas ta ajakirjas Pikker, 1992–1995 oli selle toimetaja.
Lisaks humoreskidele on ta kirjutanud estraadipalu, näidendeid nii lastele kui ka täiskasvanutele, kuuldemänge, stsenaariume ja laulusõnu. Koržets on ka ise estraadil esinenud. Ta on Eesti Kirjanike Liidu liige. Kuulus 1980. aastatel kirjandusrühmitusse Närbujad. 
Vladislav Koržets on kirglik kalamees ning tuntud nii loodushoiu, kalapüügi kui ka kalatoitude populariseerijana. Ta on 2008. aasta jaanuaris asutatud huvikalastajate ühenduse Koos Kalale juhatuse esimees. 
2002. aastani oli ta ajakirja Kalastaja peatoimetaja.
Koržetsil oli lapsena roll mängufilmis "Viini postmark". Ta oli aastaid Eesti Televisiooni keskkonnasaate "Osoon" saatejuht.
Vladislav Koržets on Harri Lehiste Kodanik Männikese lugude nimitegelase prototüüp.
Marburgi Wigand

Marburgi Wigand (saksa keeles Wigand von Marburg) oli Saksa ordu heerold Preisimaal ja kroonikakirjutaja.
Kirjutas 1394 aastal kroonika "Marburgi Wigandi kroonika" ("Cronica Nova Prutenica"), mille ladinakeelses tõlkes nimetatakse eestlasi "Ystenses, Osalyenses et ceteri vulgares" (Scriptores Rerum Prussicarum II, lk 502, 503).
Wall Street

Wall Street on tänav New Yorgis Lower Manhattanil. Tuntud kui USA olulisim finantstänav. 
Seal asuvad väärtpaberibörsid NYSE, NASDAQ, AMEX, NYMEX ja NYBOT.
Tänava järgi on nime saanud ajaleht Wall Street Journal.
Keila–Turba raudteelõik

Keila–Turba raudteelõik on raudtee Keila ja Turba vahel. Kuulub Eesti Raudteele.
Raudteelõigul liiguvad Elroni elektrirongid liinil Tallinn–Turba. Raudteelõigul on järgmised peatused: Keila, Kulna, Vasalemma, Kibuna, Laitse, Jaanika, Riisipere ja Turba. 
Varem oli lõik osa Keila–Haapsalu raudteest. Riisipere–Haapsalu vaheline amortiseerunud raudteelõik demonteeriti 2004. aastal, mille tulemusel sai Riisiperest raudtee lõppjaam.
Lõik Vasalemma ja Riisipere vahel oli kuni 2019. aastani viimane elektrifitseeritud raudteelõik Eestis (avati 1981). 
2019. aastal taastati Riisipere ja Turba vaheline raudteelõik, mis avati pidulikult 2019. aasta detsembris. Tegemist on Eesti kiireima raudteelõiguga, kus maksimaalne reisirongidele lubatud tunnikiirus on 140 km/h. Üle kuue kilomeetri pikkusel elektrifitseeritud raudteel sõidavad Elroni elektrirongid kuni 11 korda päevas. 
Seoses taasavatud Turba raudteelõiguga valmis 2019. aasta sügisel Riisiperes uus veoalajaam.
Kavas on jätkata raudtee pikendamist järkude kaupa ja taastada 2026. aastaks Haapsalu-suunaline raudtee lõplikult kuni Rohuküla sadamani.
Leev Kuum

Leev Kuum (15. aprill 1930 Tartu – 27. veebruar 2024) oli eesti majandusteadlane.
Ta oli pärit metodisti pastori seitsmelapselisest perest.
1949 lõpetas ta Tallinna 20. Keskkooli, 1953 lõpetas Tallinna Polütehnilise Instituudi majandusteaduskonna kaubanduse erialal, 1963–1966 õppis Moskva Plehhanovi-nimelise Rahvamajanduse Instituudi aspirantuuris.
Ta töötas Eesti Konjunktuuriinstituudis juhtivteadurina. Leev Kuum asus konjunktuuriinstituuti tööle 1966. aastal, kui instituut kandis veel Üleliidulise Kaubanduskonjunktuuri Teadusliku Uurimise Instituudi Eesti Filiaali nime.
Isiklikku.
Tema isa oli metodisti vaimulik Aleksander Kuum.
Leev Kuum oli kaks korda abielus. Tal on esimesest abielust poeg Art ja tütar Marit, teisest abielust tütar Laura Joanna (sündinud 9. mail 2004).
Impilahti vald

Impilahti (karjala keeles "Imbilahti") on endine Soome vald Karjalas Laadoga põhjakaldal.
Impilahti valla keskasula oli Pitkäranta. 1939 oli Impilahti pindala 904,3 km² ja rahvaarv 12 891.
Aastal 1944 liideti Nõukogude Liiduga. Suurem osa endisest vallast kuulub Pitkäranta rajooni.
Hamazasp Babadžanjan

Hamazasp Babadžanjan (venepärane eesnime kuju "Amazasp"; armeenia Համազասպ Բաբաջանյան, vene Амазасп Бабаджанян; 18. veebruar 1906 – 1. november 1977 Moskva) oli Nõukogude sõjaväelane, rahvuselt armeenlane.
Ta sündis Gəncə lähedal. 1944 sai ta Nõukogude Liidu kangelase aunimetuse.
1956. aastal juhtis ta tankivägesid Budapestis Ungari ülestõusu mahasurumisel.
1975 ülendati ta tankiväe peamarssaliks.
Impilahti

Impilahti on alevik Venemaal Karjalas Pitkäranta rajoonis. 1944. aastani kuulus Soomele (Impilahti vald).
1996. aastal elas seal 939 inimest.
Anton Quad

Anton Quad (ka "Tonnies"; surnud 15. mail 1529 Kurtnas) oli Liivi ordu liige ja Vasknarva foogt.
Antoni vanemad olid Adolf Quad ja Alverad von Orsbeck, tema vend Alf oli samuti Liivi ordu liige. Veel kaks tema sugulast, Eberhard ja Wolter Quad, olid Liivi ordu liikmed. Ta sündis Vestfaalis Buschfeldis Lechenichi lähedal. Quadi suguvõsa pärines Bergi krahvide ministeriaalidest ja omas lääne peamiselt Kölni peapiiskopkonnas.
1516. aastal sai Quadist Paide linnusekomtuur ("Hauskomtur"), 1527. aastal aga tõusis ta Vasknarva foogti ametikohale. 1529. aastal tapeti ta aga ivangorodlaste ootamatu sissetungi ajal Kurtna ordumõisa juures.
Alf Quad

Alf Quad (ka "Aleff") oli Liivi ordu rüütelvend 16. sajandil.
Alfi vanemad olid Adolf Quad ja Alverad von Orsbeck, tema vend Anton oli Vasknarva foogt. Veel kaks tema sugulast, Eberhard ja Wolter Quad, olid ordu liikmed. Alf sündis Vestfaalis Buschfeldis Lechenichi lähedal. Quadi suguvõsa pärines Bergi krahvide ministeriaalidest ja omas lääne peamiselt Kölni peapiiskopkonnas.
1520. aastal on Quadi mainitud Põltsamaa drostina, rohkem temast teateid pole.
Eberhard Quad

Eberhard Quad (ka "Evert"; surnud 1569) oli Liivi ordu liige.
Eberhardi vanemad olid Adolf Quad zu Unterbach ja Christine von Witten. Tema sugulased Alf, Anton ja Wolter Quad olid samuti Liivi ordu liikmed. Eberhard sündis Vestfaalis Unterbachis Düsseldorfi lähedal. Quadi suguvõsa pärines Bergi krahvide ministeriaalidest ja omas lääne peamiselt Kölni peapiiskopkonnas.
Kuni 1547. aastani oli Quad köögimeister ("Küchenmeister") Viljandis, seejärel astus aga ordust välja ning läks Vestfaali tagasi. 1551. aastal päris ta seal isa lääni ning 1561. aastal abiellus Margarete von Öftega. 1569. aastal suri ta aga lastetult.
Wolter Quad

Wolter Quad (ka "Evert"; surnud detsembris 1559) oli Liivi ordu liige.
Wolteri vanemad olid Johann Quad zu Aparth ja Elisabeth von Mallinckrodt. Tema sugulased Alf, Anton ja Eberhard Quad olid samuti Liivi ordu liikmed. Wolter sündis Vestfaalis Bergi hertsogkonnas Aparthis Wuppertali lähedal. Quadi suguvõsa pärines Bergi krahvide ministeriaalidest ja omas lääne peamiselt Kölni peapiiskopkonnas.
1553. aastal oli Quad kumpaniks Ruhjas, 1558. aastal sai tast aga Võnnu linnusekomtuur ("Hauskomtur"). 1559. aastal pistis Ādaži ("Neuermühlen"i) kumpan ta surnuks seoses ühe õnnemängu käigus tekkinud tüliga.
Herman Simm

Herman Simm (sündinud 29. mail 1947 Suure-Jaanis) on endine Eesti riigiametnik, süüdi mõistetud riigireetur.
Vahistamine ja süüdimõistmine.
21. septembril 2008 vahistas Harju maakohus Herman Simmi. Teda kahtlustati salastatud teabe ebaseaduslikus kogumises ja selle edastamises välisriigile.
25. veebruaril 2009 tunnistas Harju maakohus Herman Simmi süüdi riigireetmises ning asutusesisese teabe edastamises ja mõistis talle kokkuleppemenetluse tulemusena liitkaristuseks 12 aasta ja 6 kuu pikkuse vangistuse ning Simmilt mõisteti välja kaitseministeeriumi esitatud tsiviilhagi kuriteoga tekitatud kahju osas 20 155 000 krooni.
Tartu Maakohtu otsuse põhjal vabastati Herman Simm 23. detsembril 2019 ennetähtaegselt vanglast olles kandnud reaalselt ära valdava osa vangistusest ehk mõistetud 12 aastast ja 6 kuust 11 aastat ja 2 kuud. 
Vabanemise järel asus Simm elama abikaasa juurde Sauele. Nüüd on endine topeltagent alates 2022. aastast ka 20-liikmelise MTÜ EELK Saue Pauluse koguduse juhatuse esimees ning loeb teenistustel õpetaja kõrval ka ise jumalasõna ja läkitusi, vajadusel tõlgib külalispastoreid ja pakub armulauda.
Poliitiline tegevus.
Herman Simm kandideeris 1999. aasta kohalike omavalitsuste valimistel valimisliidu "Saue" nimekirjas Saue linna volikokku; ta sai 15 häält ning ta ei osutunud valituks.
Tegevuse kajastus filmipublitsistikas.
Aastal 2009 valmis Herman Simmi elust dokumentaalfilm "Riigireetur".
Haridus.
Herman Simm on lõpetanud Tallinna Polütehnilise Instituudi 1970. aastal ja NSV Liidu Siseministeeriumi Akadeemia 1978. aastal. Tal on magistrikraad ärijuhtimise alal.
Sietz von Friemersheim

Sietz von Friemersheim oli Vasknarva foogt.
Sietzi vanemad olid Wilhelm von Friemersheim ja Elisabeth von Horrich. Tema vend Johann oli samuti Liivi ordu liige. Tema suguvõsa pärines Werdeni kloostri juurest ning oli ametites Kölni peapiiskopi juures. Sietz sündis Odilienbergis Roermundi lähedal.
1536. aastal sai Sietzist Vasknarva foogt ja ta pidas seda ametit seitse aastat. Pärast seda pole temast rohkem midagi teada.
Sündinud 23. septembril

"Siin on loetletud 23. septembril sündinud tuntud inimesi.
Dünamünde komtuur

Dünamünde ehk Daugavgrīva komtuur (saksa keeles "Komtur von Dünamünde") oli Liivi ordu käsknik, kes valitses Dünamünde komtuurkonda.
Esimene Dünamünde komtuur astus ametisse 1305. aastal, mil pärast Dünamünde kloostri ostmist tsistertslaste käest komtuurkond rajati. Viimane komtuur valitses 1480. aastate esimesel poolel, misjärel see valdus ühendati Liivi ordu maamarssali aladega.
Pigou maks

Pigou maks on maksutüüp, mis on kehtestatud selleks, et korrigeerida negatiivset välismõju (eksternaalsus).
Pigou maks on nimetatud majandusteadlase Arthur Pigou (1877–1959) järgi, kes avastas ka majanduslike eksternaalsuste kontseptsiooni. William Baumol kasutas Pigou töid tänapäevases majanduses. 
Pigou maks on näiteks kütuseaktsiis. Keskmiselt on umbes pool bensiini hinnast aktsiis ja see maks toimib Pigou maksuna, kuna maksu eesmärk korrigeerida kolme
bensiini tarbimisega seotud negatiivset eksternaalsust: 
Majandusteadlased eelistavad Pigou makse otsesele majandustegevuse reguleerimisele, kuna maksude kehtestamine tagab efektiivsema tulemuse: näiteks keskkonnamaksude kehtestamise tagajärjel need ettevõtted, kelle jaoks on odavam keskkonnareostus likvideerida, teevad seda, samas kui need, kelle jaoks on maksu tasumine odavam, maksavad maksu.
Nii võimaldavad keskkonnamaksud neil firmadel keskkonna saastamist likvideerida, kellele see on odavam, samaaegselt tagades ka selle, et reostus väheneb.
Pigou maksu korral määrab valitsus sisuliselt keskkonnareostuse hinna ning firmad otsustavad seejärel, milline on optimaalne saastekogus (millise saastamise taseme korral nad kasumi
maksimeerivad).
Anastasius II

Anastasius II oli paavst 496–498. Ta oli 50. paavst.
Anastasius oli "Liber Pontificalise" järgi pärit Roomast "Caput Tauri" regioonist, kust pärines ka paavst Aleksander I. Anastasiuse isa nimi oli Peetrus, kes paavsti epitaafi kohaselt oli preester.
Anastasius oli Gelasius I ajal ülemdiakon (kardinaldiakon). Ta osales 13. mail 495 Roomas peetud sinodil, kus kirikuvande alt vabastati Kyme piiskop Mesenus, kes oli aastal 484 paavsti legaat Konstantinoopolis.
Paavstiks saamine.
Anastasius II valiti paavstiks 24. novembril 496.
Skisma.
Anastasius II ajal jätkus Felix III ajal alanud skisma Konstantinoopoli patriarhiga. Paavstiks saanuna saatis Anastasius Konstantinoopolisse legaadid Capua piiskopi Germanuse ja Todi piiskopi Cresconiuse teatega Ida-Rooma keisrile Anastasius I-le, milles soovis skisma likvideerimist. Paavst taotles Akakiose nime eemaldamist diptühhonist, kuid tunnustas Akakiose ja tema pooldajate poolt läbi viidud ordinatsioone ning ristimisi. Ta soovis keisrilt saada toetust Kalchedoni kirikukogu otsuste tunnustamiseks Aleksandria patriarhaadis.
Rooma senaator Festus, kelle idagootide kuningas Theoderich Suur saatis oma kuningatiitlile tunnustuse saamiseks Konstantinoopolisse, pidi paavsti ümber veenma.
Paavst taastas suhted Thessaloníki vikaariga ja võttis vastu vikaari saadiku Photinose, kuid ilma Rooma vaimulikkonnaga eelnevalt konsulteerimata. Paavst oli nõustunud tegema skisma likvideerimiseks mõningaid järeleandmisi ja saatis Photinose tagasi Konstantinoopolisse, mida Rooma vaimulikud tõlgendasid reetmisena ja paavsti populaarsus Roomas vähenes.
Teoloogilised vaidlused.
Anastasius II mõistis aastal 498 hukka tradutsianismi.
Ordineerimised.
Anastasius II ordineeris "Liber Pontificalise" järgi 16 piiskoppi ja 12 preestrit.
Anastasius II kultuuriloos.
Dante Alighieri on Anastasius II-t maininud oma "Jumalikus komöödias", kus ta on asetatud põrgu kuuendasse ringi, süüdistatuna seoses järeleandmistega Akakiosele ketserluses.
Talle on omistatud Frangi kuningale Chlodovech I-le saadetud kirja autorsus, milles paavst õnnitleb kuningat kristlaseks saamise puhul, kuid selle kirja autorsus on vaieldav.
Surm.
Anastasius II suri 19. novembril 498 Roomas ja maeti "Liber Pontificalise" järgi Rooma Peetri kirikusse. "Liber Pontificalises" on tema surma kirjeldatud Jumala tahtena ("qui nutu divino percussus est"), mida varasemate paavstide puhul pole mainitud.
Georg Detlof von Uexküll

Georg Detlof von Uexküll (ka Jürgen Detlof von Uexküll; ristitud 16. oktoober (vkj 6. oktoober) 1668 Tallinnas; surnud 1710) oli baltisaksa mõisnik ja poliitik ning Rootsi sõjaväelane (major).
Georg Detlof von Uexküll sündis Vigala, Mõniste, Pikavere ja Pühajärve mõisniku Hans Jürgen von Uexkülli ja Marie von Broel-Plateri pojana.
Ta teenis Rootsi armees, kus sai majori auastme. Aastail 1709–1710 oli ta Eestimaa rüütelkonna peamees. 
Talle kuulusid Vigala, Mõniste ja Pikavere mõis.
Perekond.
Georg Detlof von Uexküll abiellus oma onu, Berend Johann von Uexkülli, tütre Anna Marie von Uexkülliga. Abielust sündisid:
Välismõju

Välismõju ehk eksternaalsus on mõiste mikroökonoomikast, mis tähistab sellist olukorda, kus isik, kes pole seotud mingi konkreetse majandustegevuse või -tehinguga, on siiski sellest tegevusest mõjutatud. Välismõju on siis olemas, kui kolmandal poolel tekivad kas kasud (positiivne välismõju) või kahjud (negatiivne välismõju) mingist majandustehingust. Looduskeskkonna kontekstis kasutatakse mõistet keskkonna välismõju.
Tuntuim negatiivne välismõju on näiteks tehaste tekitatud keskkonnasaaste, mis mõjutab paljusid inimesi ja ettevõtteid negatiivselt näiteks saastatud põhjavee näol. 
Põlevkivist elektri tootmisel moodustub sotsiaalne kulu elektri tootmiskulude ja keskkonnareostuse põhjustatud eksternaalsete kulude summast. Sotsiaalne kulu on sel juhul elektrit tootva ettevõtte tootmiskuludest suurem. Ühiskonna hinnavaru suurus on elektri väärtus tarbijatele miinus selle tootmise sotsiaalne kulu. Kuna pakkumiskõver ei näita negatiivse eksternaalsuse korral elektri tootmise tegelikku kulu, siis ilma valitsuse sekkumiseta kujuneb turul pakutav kogus optimaalsest kogusest suuremaks. Ühiskonna hinnavaru maksimeeritakse punktis, kus sotsiaalse
kulu kõver ristub nõudluskõveraga. Selles punktis toodetud tootmiskogus on optimaalne, kuna tootmiskoguse suurendamisel ühiskonna hinnavaru väheneb (elektri väärtus tarbijatele on sellest suuremate tootmiskoguste puhul väiksem
kui elektri tootmise sotsiaalne kulu). Negatiivse eksternaalsuse mõju on võimalik vähendada, kui valitsus kehtestab elektritootmismaksu. Sellist maksu nimetatakse Pigou maksuks.
Positiivne välismõju on näiteks haridus ja teadusuuringud, mis võivad ühiskonnale laiemat kasu tuua, ilma et neid algselt oleks planeeritud. 
Positiivne välismõju ilmneb ka näiteks mesiniku tegevuses, kuna tema peab mesilasi selleks, et mett saada, aga samas tolmeldavad mesilased ka põllumehe õistaimi.
Kurja probleem

Kurja probleem ehk kurjuse probleem on religioonifilosoofias ja teoloogias küsimuste kobar, mis tuleneb Jumala headuse ja maailma ebatäiuslikkuse kokkusobivuse küsitavuses.
Klassikalisel kujul on probleem sõnastatav nii: kui Jumal on kõikvõimas, kõigeteadja ja kõikhea, kuidas siis saab maailmas olla kuri (kurjus ja kannatused)? Kõikvõimas Jumal suudab kurja kõrvaldada; kõiketeadja Jumal on igast kurjast teadlik; kõikhea Jumal soovib kurjast lahti saada; ometi kuri on olemas. 
Kurja probleemi püüab selgitada ja Jumala headusega sobitada teodiike (ehk jumala õigustamine maailmas aset leidva kurjuse pärast) ja tahtevabaduse kaitsmise mõiste.
Olion

Olion on endine kirjastus Eestis.
Peamiselt kirjastusest Eesti Raamat eraldunud toimetustest moodustatud kirjastus Olion tegutses 1. novembrist 1989 kuni 25. juulini 2013.
Olion kirjastas ilukirjandust, lastekirjandust, ajalooteemalisi raamatuid, biograafiaid ja aimekirjandust.
Olioni tuntumad raamatusarjad olid "Suuri mõtlejaid", "Persoon" ning "Maailm ja mõnda".
Laktoos

Laktoos ("lac" 'piim' ladina keeles + "-oos", mis on suhkrute tunnus) ehk piimasuhkur on üks suhkrutest. Ta kuulub madalmolekulaarsete liitsuhkrute ehk oligosahhariidide hulka.
Piimas leidub seda 2–8 massiprotsenti. See hulk sõltub liigist ja isendist. Laktoosi eraldatakse vadakust.
Laktoosi lõhustamiseks seedimisel on vajalik ensüüm laktaas. Laktaas lõhustab laktoosi lihtsaks suhkruks glükoosiks ja galaktoosiks, mis kehas imenduvad.
Laktoosi avastas piimas 1619 Fabriccio Bartoletti. Suhkruna identifitseeris selle esimesena 1780 Carl Wilhelm Scheele.
Igal aastal toodetakse mitu miljonit tonni laktoosi piimatööstuse kõrvalsaadusena. 6,5% piimast töödeldakse vadakuks ja laktoos moodustab sellest keskeltläbi 4,8%. Vadak ehk piimaplasma tekib piima kalgendamise ja kurnamise järel näiteks juustu tootmisel. Laktoosi puhastatakse etanooli lisamisega. Laktoos ei lahustu etanoolis ja langeb põhja, aga ülejäänud vadaku komponendid lahustuvad. Niimoodi saadakse protsessi saagiseks 65%.
Imetajate toidus esineb laktoos peamiselt piimas, mida päris pisikesena tarbivad kõik, aga täiskasvanuna seda üldiselt ei tehta. Sellepärast on imetajatele tüüpiline, et laktaasi tekib nende kehas järjest vähem, kuni täiskasvanuks saades on laktaasi moodustumine kehas lõppenud.
Inimesed kuuluvad väheste imetajaliikide hulka, kellele on omane laktaasi moodustumine kogu elu jooksul. Eriti tüüpiline on see Euroopas, Lääne-Aasias, Indias ja Ida-Aafrikas, kus rohkem kui 70% inimestest suudab täiskasvanunagi piima juua, seevastu Lääne- ja Lõuna-Aafrikas, Ida- ja Kagu-Aasias ning Okeaanias on selliseid inimesi vähem kui 30%. Inimestel, kelle kehas laktaasi pole, laktoos ei lagune kehas, vaid tekitab röhitsusi, kõhutuult ja seedehäireid.
Roheline raamat

"Roheline raamat" on kirjastuse Varrak ökoloogiateemaliste raamatute sari.
Selles sarjas on ilmunud:
Stephen Jay Gould

Stephen Jay Gould (10. september 1941 – 20. mai 2002) oli ameerika bioloog, paleontoloog, evolutsionist ja teadusloolane.
Ta töötas Harvardi Ülikoolis. 
Evolutsionistina kritiseeris ta sotsiobioloogilisi (nt Richard Dawkinsi) vaateid, samuti evolutsioonipsühholoogiat.
Frederik I

Frederik I (7. oktoober 1471 Haderslevhus – 10. aprill 1533 Gottorp) oli Taani ja Norra kuningas aastatel 1523–1533.
Frederik oli esimese Oldenburgi dünastiasse kuuluva Taani kuninga Christian I poeg ja hilisema kuninga Hansu noorem vend. Tema ema oli Dorothea Brandenburgist. 1482. aastal sai temast Holsteini kaashertsog, 1490 jagati hertsogkond aga tema ja Hansu vahel. Frederiki residentsiks sai Gottorfi loss Schleswigis. 1500. aastal korraldasid Hans ja Frederik viimase pealekäimisel suurejoonelise rünnaku Dithmarscheni talupoegade vabariigi vastu Holsteinis, kuid Taani, Rootsi ja Norra ühisväed, mida toetasid veel saksa palgasõdurid, said Hemmingstedti lahingus täielikult lüüa ja Dithmarschen säilitas oma iseseisvuse veel pooleks sajandiks.
1513. aastal, pärast Hansu surma, pakuti Frederikile Taani ja Norra krooni, kuid ta keeldus sellest, leides, et vennapoeg Christiani toetab enamik Taani ülikuist. 1523. aastal aga sundisid mässulised aadlikud Christiani troonist loobuma ja Frederik sai kuningaks. Kuid aastatel 1524–1525 oli tal tõsiseid raskusi oma võimu kehtestamisega, sest nii Jüütimaal kui ka Skånes mässavad talupojad ja aadlikud nõudsid Christiani võimu taastamist. Christiani-meelsete olulisimaks juhiks oli admiral Søren Norby, kes valitses Ojamaad ning ründas 1525. aastal 8000 mehega Helsingborgi kindlust. Frederiki-meelsete vägede juht Johan Rantzau suutis nad siiski tagasi lüüa ja pärast seda ei kujutanud mässulised Frederiki võimule enam suuremat ohtu. Christian II tegi siiski ka edaspidi katseid oma võimu taastamiseks. 1531. aastal maabus ta Norras ja püüdis seejärel Taanisse tungida. Frederik sõlmis seepeale liidu aga Christiani vana vastase Gustav Vasaga ning koos suutsid nad Christiani tabada. Frederik pani ta vangi, kuhu too jäi kuni surmani. Gustavi ja Frederiki liit jäi kestma aga kuni Frederiki poja Christian III ja Gustav Vasa surmani (vastavalt 1559 ja 1560). 
Alates 1526. aastast hakkas Frederik soosima protestantlust. Ta võttis enda kaitse alla peamise reformaatori Hans Tauseni ja hakkas 1527. aastal riigistama kloostrimaid. Siiski tegutses ta piisavalt ettevaatlikult ja suutis otsest konflikti katoliiklaste ja luterlaste vahel vältida. Kuid tema surma järel puhkes siiski Krahvisõda, mis oli suures osas seotud sellega, et tema poeg Christian III oli veendunud protestant.
Et Frederik ei külastanud kunagi Norrat, siis ei kroonitud teda kunagi ka Norra kuningaks. Seetõttu nimetas ta end valitud Norra kuningaks.
Isiklikku.
1502. aastal abiellus Frederik oma täditütre Brandenburgi Annaga, kellega ta sai kaks last: 
1518. aastal abiellus Frederik Pommeri hertsogi Bogislaw X tütre Pommeri Sophiega. 
Neil oli kuus last.
Rakvere Ametikool

Rakvere Ametikool (varem "Rakvere Kutsekeskkool") on Lääne-Viru maakonnas Rakveres asuv kutsekool.
See on suurim kutseõppeasutus Lääne-Virumaal. Koolis õpib ligikaudu 1200 õpilast.
1981. aastal loodud Rakvere Kutsekeskkool nimetati 2008. aastal ümber Rakvere Ametikooliks.
Rudolf Tikman

Jaan Rudolf Tikman (25. märts 1890 Undla vald (Kadrina kihelkond), Virumaa – 17. märts 1976 Stockholm) oli eesti notar.
Õppis Tartu Ülikoolis 1914–1918 ja 1920 arstiteadust, 1921–1922 metsandust ja 1922–1925 õigusteadust, lõpetas 1925. Korporatsiooni Fraternitas Estica vilistlane. Oli notar Tallinnas ja Nõmmel. 
Saksa sõjaväevõimude korraldusel nimetati 29. augustil 1941 Nõmme linnapeaks. 
1944 põgenes Rootsi.
Alfred Kivimäe

Alfred Kivimäe (kuni 1896. aastani Alfred Look, 1896–1938 Alfred Kissa; 12. jaanuar 1894 Valgjärve vald, Võrumaa – 28. oktoober 1959) oli eesti notar.
Õppis Tartu Ülikoolis 1916–1918 arstiteadust ja 1921–1926 õigusteadust (lõpetas 1926). Korporatsiooni Fraternitas Estica vilistlane. 
Osales Vabadussõjas, oli 1922–1926 maamõõtja, alates 1927 notar Jõgeval.
1944. aastal põgenes Saksamaale, 1949 USA-sse.
Aleksander Teiss

Aleksander Teiss (7. august 1895 Suuremõisa vald, Läänemaa – 15. juuni 1936 Nõmme) oli eesti sõjaväelane (aastast 1936 major) ja keemik.
Õppis Tartu Ülikoolis 1921–1935 keemiat (lõpetas 1935 "cum laude") ja 1935–1936 rakenduskeemiat (lõpetas 1936 "cum laude").
Hukkus Männiku laskemoonalao plahvatusel.
Madis Nõu

Madis Nõu (10. märts 1897 Sootaga vald, Tartumaa – 22. september 1944 Läänemeri) oli eesti keemik.
Õppis Tartu Ülikoolis 1917–1918 matemaatikat, 1919–1924 ja 1928–1929 keemiat (lõpetas 1929). 1932 mag. chem. teemal "Bensiini-alkoholi segud plahvatusmootorite jõuainena".
Ta osales Vabadussõjas, oli aastast 1939 Riigi Piiritusmonopoli juhataja. Hukkus aurikul Moero Eestist põgenedes.
Kirjandus.
Album Academicum Universitas Tartuensis 1918–1944. II köide. Tartu, 1994. Lk. 258.
August Leps

August Julius Leps (21. detsember 1895 (vkj)/ 2. jaanuar 1896 Puiatu, Adavere vald, Põltsamaa kihelkond, Viljandimaa – 26. veebruar 1972 Uppsala) oli Eesti advokaat ja poliitik.
Ta õppis Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas 1918, 1920–1923 ja lõpetas 1924. aastal. Akadeemiliselt oli ta Eesti Üliõpilaste Seltsi liige.
1918–1920 osales ta Vabadussõjas.
1923–1928 oli ta vandeadvokaadi abi ja alates 1928. aastast vandeadvokaat Rakveres. 
IV Riigikogu ja V Riigikogu liige. 
1944. aastal põgenes ta Rootsi, töötas hiljem Uppsala Ülikooli õigusinstituudi arhiivis. Ta ei võtnud enam osa väliseesti organisatsioonide tegevusest, sest kartis oma Eestisse jäänud omaste pärast.
Isiklikku.
Tema lapsed on insener ja koorijuht Olaf Leps, saksa filoloog Astrid Pommer (tema lapselaps on õigusteadlane Lauri Mälksoo), malekohtunik ja matemaatik Aaso Leps ning õigusteadlane Ando Leps.
Eugen Reial

Eugen Reial (25. juuli 1901 Põltsamaa – 25. jaanuar 1985 Victoria, British Columbia, Kanada) oli eesti advokaat.
Õppis 1921–1925 Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas, lõpetas 1925.
Alates 1932. aastast vandeadvokaat Põltsamaal. Põltsamaa linnavolinik.
1944. aastal põgenes Saksamaale ning sealt suundus 1949. aastal Rootsi. Seejärel siirdus laevaga Kanadasse.
Katrin Pärn

Katrin Pärn (sündinud 20. mail 1977 Tallinnas) on eesti näitleja ja lavastaja.
Katrin Pärn on teismelisena elanud ja õppinud Ameerika Ühendriikides ning Uus-Meremaal.
Pärn on lõpetanud 1996. aastal Tallinna Nõmme Gümnaasiumi ning Eesti Muusikaakadeemia Kõrgema Lavakunstikooli bakalaureuseõppes 2000. aastal (19. lend, kursuse juhendaja Ingo Normet). 2008. aastal kaitses ta Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikoolis magistritöö ja sai magistrikraadi. Ta on täiendanud end aastatel 2007–2008 Berliini Kunstiülikoolis etenduskunstide alal.
Aastatel 2000–2007 oli ta teatri Vanemuine draamanäitleja, kuid näitles ka muusikalavastustes. Hiljem on tegutsenud vabakutselisena ning on ka lavastanud.
Muud.
Pärn on mänginud ka teleseriaalides ("Kired", "Waba Riik", "Ühikarotid" "Papsid") ja filmides ("Umbkotid", "Õnn tuleb magades").
Katrin Pärn laulab ansamblis Külm Mai.
Isiklikku.
Ta on Eino Baskini ja Malle Pärna tütar.
Külm Mai

Külm Mai on eesti ansambel.
Ansambel loodi Tartus.
Liikmed.
Tekstide autorid: Inboil, Katrin Pärn, Indrek Hirv, Rein Ahas.
Muusika autorid Heikki Kalle, Hillar Tork, Inboil, Katrin Pärn
Jari Sillanpää

Jari Veikko Sillanpää (sündinud 16. augustil 1965 Rootsis Ludvika vallas) on rootsisoomlasest Soome laulja.
Aastal 1995 valiti ta telesaates "Tangomarkkinat" Soome tangokuningaks.
Ta esindas lauluga "Takes 2 To Tango" Soomet 2004. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel İstanbulis, kuid laul ei saanud poolfinaalist edasi.
Isiklikku.
2006. aastal ütles Sillanpää, et ta on homoseksuaalne ja elab koos mehega. Paar läks lahku juunis 2009. Praegu on ta koos eestlasest mehe Siimuga. 2018. aastal tunnistas Sillanpää, et oli eelnevatel aastatel ostnud pidudel kokku 110 grammi metamfetamiini. 2020. aastal mõisteti ta süüdi lapsporno omamises.
Linnusekomtuur

Linnusekomtuur (saksa keeles "Hauskomtur") oli Saksa ja Liivi ordus linnusepealiku nimetus.
Linnusekomtuur valitses konkreetse linnuse üle ning oli sageli käskniku (komtuuri või foogti) ja linna või muu linnuselähedase asula rahva vahendajaks. Nad hoolitsesid linnuste igapäevaelu korraldamise eest ning allusid otseselt käsknikule. Mõningad Liivi ordu linnusekomtuurid olid tavapärasest olulisemad, sest allusid otseselt ordumeistrile ning vastutasid sisuliselt foogt- või komtuurkonnaga võrdväärsete alade eest. Sellised olid näiteks Võnnu ja Riia linnusekomtuurid.
Linnusepealikust eristas linnusekomtuuri see, et esimene oli enamasti erakorraline, linnusekomtuur aga konstantne amet. Ka oli linnusekomtuuri vastutusala tunduvalt selgemalt määratletud.
Aarne Viisimaa

Aarne Viisimaa (1935. aastani Arnold Peeter Vismann ehk Arnold Wisman, 25. november 1898 Sangaste – 2. oktoober 1989 Stockholm) oli eesti laulja (tenor).
Arnold Wisman sündis külasepa pojana. Mõlemal tema vanemal oli ilus lauluhääl ning nad olid tegevad Sangaste Laulu ja Mängu Seltsis. Juba 15-aastaselt hakkas Arnold koori juhatama, osales näidendeis ning oli ka ise näitejuht. Pärast külakooli õppis ta Otepää progümnaasiumis ja Tartu Kommertskoolis ning astus siis 1920 Tartu Ülikooli kaubandusteaduskonna õpilaseks. Juba Kommertskooli ajal oli ta esinenud Vanemuise etendustes kooris ning pärast kooli lõpetamist sai samas tööd palgalise näitlejana draama ja opereti alal. Kuna töö kõrvalt oli kõrgkoolis õppimine raske, loobus ta sellest ning asus Stahlbergi juhatusel laulu õppima. Lavastas kahe aasta jooksul Vanemuises viis ooperit ning lõpetas 1927. aastal Tartu Konservatooriumi lauluklassi selle viimases lennus. 
Pärast konservatooriumi lõpetamist asus tööle Estonia teatrisse Tallinnas. Aarne Viisimaa laule salvestati grammofoniplaatidele, eriti populaarseks osutus tema sisselauldud "Lapsepõlve kodu".
1930. aastatel pidas ta Tallinnas kirjutustarvete äri.
Korporatsiooni Ugala vilistlane.
Isiklikku.
Tema poeg Vello Viisimaa oli opereti- ja estraadinäitleja.
Berend Johann von Uexküll (1762–1827)

Berend Johann von Uexküll (vene keeles барон Борис Васильевич Икскуль; 12. oktoober (vkj 1. oktoober) 1762 Tallinn – 11. mai (vkj 29. aprill) 1827 Haimre mõis) oli Eestimaa poliitik.
Elu.
Berend Johann von Uexküll sündis Gotthard Wilhelm von Uexkülli ja Johanna Juliana Austini pojana.
Teenis Venemaa armees 1778–1790 kus sai majori auastme. 
Berend Johann von Uexküll oli oma onu, Vigala lossi omaniku, Vana-Vigala mõisniku ja Vigala eraõiguse (1789) koostanud Berend Johann von Uexkülli (1730 – 03.03. 1789 Vigalas) pärija, Vigala õiguse väljakuulutaja 14. juulilil 1789
Oli Eestimaa maanõunik ja 1806–1809 Eestimaa rüütelkonna peamees. Aastast 1806 oli ta ka Eestimaa maamiilitsa ülem. Aastail 1808–1819 oli ta Eestimaa tsiviilkuberner ja võttis 1816. aastal üle ka ametist lahkunud Eestimaa kindralkuberner Paul Friedrich August von Holstein-Oldenburgi kohustused, kes tagasi Oldenburgi kolis. Hiljem oli ametis salanõunikuna ja aastatel 1820–1821 senaatorina.
Talle kuulusid Vana-Vigala, Haimre, Valgu, Jädivere ja Matsalu mõis.
Berend Johann von Uexküll ja tema abikaasa on maetud Vana-Vigala mõisa pargi osana olevale perekonnakalmistule.
Perekond.
Berend Johann von Uexküll abiellus 1792. aastal krahvitar Elisabeth von Sieversiga, kes oli krahv Jacob Johann von Sieversi tütar. Abielust sündisid:
Tornimäe Neitsi Maria Kaitsmise kirik

Tornimäe Neitsi Maria Kaitsmise kirik on EAÕK haldusalasse kuuluv õigeusu kirik Saare maakonnas Saaremaa vallas Tornimäel.
Tornimäe kirik.
Krohvitud paeseintega, viie sibulkupliga kirik on erinevalt enamikust 1873. aastal Riia arhitekti Heinrich Scheeli tüüpprojekti järgi valminud Saaremaa kirikutest pika kellatorniga, mis on samuti kaetud sibulkupliga. Kirik on suurim Saaremaale 1873. aastal ehitatuist ja mahutab umbes 600 inimest. Kiriku viis torni tähistavad õigeusu traditsioonis Kristust ja nelja evangelisti. Tornimäe kirik pühitseti 1. oktoobril 1873 Riia ja Miitavi ülempiiskop Veniamini poolt Jumalasünnitaja Kaitsmise auks. 1944. aastal sai pühakoda rängalt kannatada, kuid kogudus parandas selle oma jõududega. Tänapäeval kasutab kirikut EAÕK Tornimäe Neitsi Maria Kaitsmise kogudus.
Õigeusu koolid.
Juba usuvahetusliikumise algusjärgus 25. aprillil 1845 kinnitas Venemaa keiser instruktsiooni, mis nägi ette õigeusu kirikute juurde õigeusu kihelkonnakoolide asutamist. Aastatel 1847–1852 rajati õigeusu kihelkonnakoolid Jaani, Karja, Pöide ja Muhu kihelkonda. Lisaks nendele asutati hulgaliselt õigeusu abikoole, sh ka Tornimäe koguduse juurde.
Detergendid

Detergendid (ladina sõnast "detergēre" 'puhtaks pesema') on sünteetilised pindaktiivsed ained, mida kasutatakse peamiselt sünteetilistes pesemisainetes pesemis- ja puhastustoime parandajatena (näiteks pesu- või nõudepesuvahendites).
Detergendi ja seebi erinevus seisneb selles, et erinevalt seebist sisaldab detergent neutraalseid mitteleeliselisi aktiivseid pesemisaineid.
Detergente jagatakse anioon- ja katioonaktiivseteks ning mitteioonaktiivseteks detergentideks. Anioonaktiivseid detergendid (nn pehmed detergendid) on bioloogiliselt paremini lagundatavad kui katioonaktiivsed detergendid (nn püsivad detergendid).
Detergendid on veekogusse jõudes taimede jt autotroofide üheks peamiseks fosfori allikaks ja seetõttu võivad nad liia korral kutsuda esile veeõitsenguid ja eutrofeerumist.
Freoonid

Freoonid (keemiafirma DuPont kaubamärgist "Freon") ehk klorofluorosüsinikud on keemilised ühendid, milles üks või kõik orgaanilise ühendi (tavaliselt alkaani) vesiniku aatomid on asendunud kloori või fluori aatomitega. Üks levinumaid freoone on diklorodifluorometaan (CCl2F2).
Freoonid on keemiliselt väga püsivad gaasilised ühendid, ei lahustu vees, ei ole mürgised ega põle, on kergesti veeldatavad ja tavaelus inertsed (sh kõrgete temperatuuride suhtes). Samas võivad nad keskkonda sattudes jõuda kõrgematesse atmosfääri kihtidesse, kus nad päikesekiirguse toimel lagunevad ja reageerivad stratosfääris paikneva osoonikihti moodustavate ühenditega.
Varem kasutati freoone laialdaselt külmutusseadmetes (nt külmkappides) ja pihustites, kuna inertsuse tõttu on nad inimestele ohutud. Nende kasutamist hakati piirama, kui tehti kindlaks seos osoonikihi lagunemise ja freoonide vahel. Tänapäeval reguleerib freoonide töönduslikku tootmist 1987. aastal sõlmitud Montréali protokoll, tehnikas asendatakse need sageli fluorosüsivesinikega, mis ei sisalda kloori ja seetõttu ei kahjusta ka osoonikihti.
Suuri sõnameistreid

"Suuri sõnameistreid" on Eesti Riikliku Kirjastuse ilukirjanduslik, ühtse kujundusega romaanisari, mis ilmus aastatel 1957–1961. Sarjas ilmus 33 romaani kokku 48 köites.
Sarja kujunduse autorid on Hendrik Vitsur ja Paul Reeveer.
Clive Ponting

Clive Sheridan Ponting (13. aprill 1947 – 28. juuli 2020) oli Briti teaduskirjanik ja ajaloolane.
David Quammen

David Quammen (sündinud 1948) on ameerika teadus- ja reisikirjanik.
Narva foogtkond

Narva foogtkond oli Liivi ordu valitsusüksus (saksa keeles "Gebiet").
Moodustamine.
Foogtkond loodi pärast Põhja-Eesti (Eestimaa hertsogkonna) minekut ordu võimu alla 1347. aastal. Narva kui oluline piirilinnus võeti ordu kontrolli alla siiski juba 1343. aastal, vahetult pärast Jüriöö ülestõusu, kuid esimene foogt on nimeliselt teada alles 1370. aastast. Narva foogtkond võis algselt hõlmata ka hilisema Vasknarva foogtkonna ala, kuid selle kohta väga täpset teavet pole.
Asend.
Foogtkond paiknes Vana-Liivimaa kirdepiiril ja pidi enda peale võtma Novgorodist lähtuva rünnaku peatamise. Tema idapiir läks mööda Narva jõge, mille taga olid esialgu Novgorodi vürstiriigi, alates 1478. aastast Moskva suurvürstiriigi valdused. 1426. aastal nihutati Narva foogtkonna läänepiir Purtse jõeni, lõunas kulges piir piki Rannapungerja ja Tagajõge. Narva foogtkonnast lõunas asus Vasknarva foogtkond, läänes Rakvere foogtkond.
Valitsemine.
Foogtkonda juhtis Narva foogt, kelle käes oli kõrgeim sõjaline, haldus- ja kohtuvõim. Teistest ametnikest on teada veel linnusekomtuure ("Hauskomtur") ja üks linnusepealik ("Hauptmann").
Kiriklikult kuulus Narva foogtkonna ala Tallinna piiskopkonda, mis ametlikult allus Lundi peapiiskopile, erinevalt teistest Liivimaa piiskopkondadest, mis allusid Riia peapiiskopile.
Foogtkonna keskuseks oli Narva, mis oli kohaliku tähtsusega kaubalinn, aga omas suurt strateegilist tähtsust ordu ühe tugevama idapiiri kindlusena.
Likvideerimine.
1558. aastal, kohe Liivi sõja alguses, langes Narva venelaste ägedate rünnakute alla. Märtsi lõpus õnnestus narvalastel küll Ivangorodi venelastega vaherahu sõlmida, kuid mais alustasid need uuesti pommitamist. 11. mail süttis Narva põlema ja venelased tungisid linna, ordulinnus langes päev hiljem. Seejärel vallutasid venelased kiiresti ka ülejäänud foogtkonna.
Vasknarva foogtkond

Vasknarva foogtkond oli Liivi ordu valitsusüksus (saksa keeles "Gebiet").
Moodustamine.
Foogtkond loodi pärast Põhja-Eesti (Eestimaa hertsogkonna) minekut ordu võimu alla. Tõenäoliselt loodi see 1349. aastal, mil ordumeister Goswin von Herike lasi ehitada Vasknarva ordulinnuse, kuid see hävitati juba samal aastal ja võimalik, et foogtkonna alad liideti seejärel ligi 80 aastaks Narva foogtkonnaga. Uuesti loodi foogtkond hiljemalt 1433. aastal, kui on nimeliselt teada esimene foogt.
Asend.
Foogtkond paiknes Vana-Liivimaa äärmisel kirdepiiril ja pidi koos Narva foogtkonnaga enda peale võtma Novgorodist lähtuva rünnaku peatamise. Selle idapiir läks mööda Narva jõge, mille taga olid esialgu Novgorodi vürstiriigi, alates 1478. aastast Moskva suurvürstiriigi valdused. Foogtkonnast põhjas asus Narva foogtkond, läänes Rakvere ja Põltsamaa foogtkonnad, hiljem viimase asemel Viljandi komtuurkond.
Valitsemine.
Foogtkonda juhtis foogt, kelle käes oli kõrgeim sõjaline, haldus- ja kohtuvõim. Teistest ametnikest on teada veel kaks drosti: Johann Prick (aastast 1442) ja Melchior Heupt (1548).
Kiriklikult kuulus Vasknarva foogtkonna ala Tallinna piiskopkonda, mis ametlikult allus Lundi peapiiskopile, erinevalt teistest Liivimaa piiskopkondadest, mis allusid Riia peapiiskopile.
Foogtkonna keskuseks oli Vasknarva linnus.
Likvideerimine.
1558. aastal, Liivi sõja alguses, laastasid foogtkonda rängalt venelased. Pärast Narva langemist sama aasta mais asusid venelased ka Vasknarvat piirama, mis langes juuni alguses. Pärast seda vallutati kiiresti ka foogtkond.
Johann Heinrich Rosenplänter

Johann Heinrich Rosenplänter (12. juuli / 23. juuli 1782 Valmiera – 15. aprill / 27. aprill 1846 Pärnu) oli Liivimaa kirikuõpetaja, kirjamees ja keeleuurija. 
Ta andis 1813–1832 oma kulul välja eesti keele uurimisele pühendatud ajakirja Beiträge zur genaueren Kenntniss der esthnischen Sprache ('lisandusi eesti keele lähemaks tundmiseks') ja kutsus üles koguma rahvapärimust.
Rosenplänter sündis Valmieras postijaamapidaja pojana. Ta õppis Tallinna Gümnaasiumis ja Riia Toomkoolis, aastatel 1803–1806 õppis Tartu Ülikooli usuteaduskonnas teoloogiat.
Ta oli koduõpetaja, Pärnus algkooliõpetaja ja Riias sillakohtu kirjutaja. Aastatel 1808–1809 töötas pastorina Toris ja 1809. aastast kuni surmani Pärnu Eliisabeti koguduses. Juhatas aastatel 1814–1820 Pärnus Eesti koolmeistrite kooli, mis oli esimene pedagoogikaõppeasutus, kus õpetati eesti keeles. Ühest tema õpilastest, Aabram Holterist sai 1820. aastal asutatud Sauga kirjutuskooli juhataja. Ta pidas vajalikuks eesti keele õpetamist ka gümnaasiumides. 
Ta korraldas 1816–1829 eestikeelsete näidendite lavastamist, andis välja kooliraamatuid, avaldas aabitsa (Pärnu, 1823) ja esimese eestikeelse kirjatehnika käsiraamatu "Kirjutusse-lehhed" (Pärnu, 1820). 
Rosenplänter kogus eestikeelseid ja eesti keelt käsitlevaid raamatuid ja käsikirju. Tänu temale on säilinud Gustav Adolph Oldekopi ja Kristjan Jaak Petersoni luuletused ning Otto Wilhelm Masingu kirjad. Rosenplänter koostas kõigi seni ilmunud eesti raamatute üldnimestiku. 
Rosenplänter on uurinud eesti keelt, kirjandust ja rahvaluulet. Esimest eestiainelist teaduslikku sariväljaannet "Beiträge ..." ilmus kokku 3500 lk. Peale baltisaksa estofiilide olid "Beiträge" kaastöölisteks ka esimesed eesti haritlased Otto Wilhelm Masing, Kristjan Jaak Peterson, Abram Holter jt. "Beiträge" XI vihikus ilmus Rosenplänteri algeline eesti keele õpik "Uebungsstücke zum Uebersetzen aus dem Ehstnischen insener Deutsche". "Beiträge" pani aluse eesti keele, kirjanduse ja rahvaluule teaduslikule uurimisele. Selle koosseisus ilmus ka esimene eestikeelsete väljaannete bibliograafia "Uebersicht des estnischen Literatur nach dem Inhalte der Schriften und chronologisch geordnet" (Beiträge XX, 1832). 
Ta oli Läti ja Leedu kirjandusseltsi auliige.
Evert von Werminghausen

Evert von Werminghausen oli Liivi ordu liige ja Tallinna komtuur aastatel 1510–1516.
Everti vanemad olid Evert von Werminghausen ja Nese Voß. Ka tema vend Degenhard oli Liivimaal, kuid ei astunud ordusse. Everti suguvõsa kuulus Vestfaalis keskaadli hulka. Ta sündis Klusensteini linnuses Iserlohni lähedal.
Ordusse astus Werminghausen tõenäoliselt 1480. aastatel ja 1484. aastal sai tast Sigulda kumpan. 1499. aastal sai ta Pärnu komtuuriks, selles ametis oli ta kümme aastat ning 1510. aastal nimetati ta Tallinna komtuuriks, millega ta tõusis olulisimate ordukäsknike hulka. 1516. aastal tema aeg lõppes, võimalik, et tema surma tõttu, sest samal aastal määras ordumeister Wolter von Plettenberg tema vennale Degenhardile eluaegse tasuta ülalpidamise Tallinna linna poolt.
Herbert von Dellwig

Herbert von Dellwig (ka "Evert von Dellwich") oli Liivi ordu liige ja Maasilinna foogt aastatel 1476–1488.
Herberti vanemaid pole teada. Ta pärines Marki krahvkonnast Vestfaalist. Viljandi komtuur Wennemar von Dellwig oli tema sugulane, kuid nende täpset sugulusastet ei saa tuvastada. Herbert sündis Dellwigis Dortmundi lähedal.
Peale selle, et ta oli Maasilinna foogt, pole Herbertist peaaegu midagi teada.
Tarō Asō

Tarō Asō (麻生 太郎 "Asō Tarō", sündinud 20. septembril 1940 Iizukas Fukuoka prefektuuris) on Jaapani poliitik.
24. septembrist 2008 kuni 16. septembrini 2009 oli ta peaminister. 
Tarō Asō isa Takakichi Asō oli suurettevõtja, kaevanduste ja tsemenditootmisettevõtte omanik. Tema ema Kazuko oli Jaapani peaministri Shigeru Yoshida tütar.
Pärast Gakushūini ülikooli lõpetamist asus ta 1966 tööle oma isa firma juhatusse töötades Brasiilias ja seejärel Sierra Leones. Ta räägib vabalt portugali keelt.
Ta osales 1976. aasta suveolümpiamängudel Jaapani laskmismeeskonna koosseisus.
Poliitiline karjäär.
Asō kuulub Jaapani kaua aega võimul olnud Liberaaldemokraatlikku Parteisse. Aastatel 2008–2009 oli ta partei esimees.
Ta valiti esmakordselt Jaapani Esindajatekotta oktoobris 1979 ning seejärel valiti ta tagasi 8 järgmistel valimistel. 2003. aastal asus ta Jun'ichirō Koizumi valitsuses sise- ja kommunikatsiooniministri ametikohale. Oktoobrist 2005 augustini 2007 oli ta Jaapani välisminister.
Arvatakse, et Tarō Asōl on düsleksia. Novembris 2008 juhtis ajakirjandus tähelepanu sellele, et ta teeb kõnesid paberilt lugedes sageli vigu tavaliste "kanji"de lugemisel.
Isiklikku.
Tema naine Chikako on endise Jaapani peaministri Zenkō Suzuki tütar. Tema õde on printsess Mikasa Tomohito.
Usutunnistuselt on ta katoliiklane nagu ka tema vanemad.
Johann Stael von Holstein

Johann Stael von Holstein (surnud 1512) oli Liivi ordu liige ja Järva foogt aastatel 1492–1511. 
Johanni vanemad olid Robert Stael von Holstein ja Christina von Hardenberg. Tema suguvõsa pärines Vestfaalist ning oli saanud nime Holsteini linnuse järgi, varem oli suguvõsa kutsutud Vleckeks. Johann sündis Dortmundi lähedal. Tema nõost Jürgenist sai hiljem samuti Liivi ordu liige. Tema kaugemad sugulased saabusid Liivimaale just enne Liivi sõda ja panid aluse Stael von Holsteini suguvõsa kahele Liivimaa harule.
Johann saabus Liivimaale tõenäoliselt 1480. aasta paiku. 1487. aastal sai ta Rakvere foogtiks ja 1492. aastal Järva foogtiks, mis tähendas ühtlasi ordu ladvikusse kuulumist. Sellel ametikohal oli ta ligi 20 aastat; ta vabastati ametist 1511. aastal, umbes samal ajal kui teisedki tema põlvkonna ordu tippjuhid Wennemar von Dellwig (Viljandis) ja Johann von der Recke (Tallinnas). Järgmisel aastal ta suri.
Johann von Eickel

Johann von Eickel oli Liivi ordu liige ja Dünaburgi komtuur; võimalik, et ka Aluliina komtuur.
Eickeli vanemad olid Walrave von Eickel zum Krange ja Kunigunde von Plettenberg. Tema suguvõsa oli Marki krahvkonnas küllaltki olulisel positsioonil. Ta sündis Eickelis Bochumi lähedal. 
Eickeli isa Walrave sai 1484. aastal päranduseks kaks Krange-nimelist mõisa. Kusagil 16. sajandi alguses sai Johann nende omanikuks, teda on Vestfaalis asuvana märgitud aastatel 1502–1517. Viimasel aastal andis ta aga Krange oma õele ja õemehele üle ning astus Liivi ordusse. See võis olla seotud tülidega tema suguvõsas, millest ta võis püüda eemale hoida. 1519. aastal sai ta Aizkraukle linnusekomtuuriks. 1527. aastal sai temast Dünaburgi komtuur ja 1535. aastal oli ta oletatavasti Aluliina komtuur. 1537. aastal on teda mainitud seoses ühe läänistusega Vestfaalis, kus teda on aga mainitud välismaal viibivana. On võimalik, et ka toona oli ta veel Aluliina komtuur, kuna järgmine komtuur on teada alles 1540. aastast.