Annibale Carracci

Annibale Carracci (3. november 1560 Bologna – 15. juuli 1609 Rooma) oli Itaalia maalikunstnik ja üks barokiajastu klassitsistliku suuna rajaja, kes püüdis koos oma venna ja nõoga järgida renessansskunsti ideaale ja eemalduda maneristlikust laadist. Seda tuntakse kui Carraccide reformi maalikunstis.  
Elukäik.
Annibale oli Carraccide seast noorim kunstnik, tema vend oli Agostino Carracci ning nende vanem nõbu oli . Annibale Carracci nooruspõlve kohta on vähe teada. On arvatud, et oma esmased kunstialased oskused omandas ta tõenäoliselt vanemalt nõolt Ludovicolt. Samuti on viidatud itaalia kunstniku mõjule, kuna tema ja Annibale loomingus võib näha teatud sarnasusi. Seetõttu on oletatud, et Annibale võis saada oma alusteadmised Passarotti juhendamisel, kes oli õpetanud ka tema venda Agostino Carraccit. 
Carraccide tegevuses oli oluliseks sündmuseks nende 1580. aastate alguses rajatud Bologna stuudio, mis hiljem, 1585. aastast hakkas kandma nime (uuele teele asujate akadeemia). See sillutas teed klassitsismile ning ühtlasi tähistas manerismi perioodi lõppu. 1580. aastate teisel poolel reisis Annibale Carracci Põhja-Itaalias, peatudes Veneetsias ja Parmas.
1595. aastal suundus Annibale Carracci Bolognast Rooma, kuna kardinal tegi kunstnikule ettepaneku Palazzo Farnese galerii kujundamiseks. 1605. aastal Annibale Carracci haigestus ja suri 1609. aastal Roomas ning tema haud asub Rooma Panteonis Raffaeli kõrval. 
Looming.
Võrreldes venna Agostino ja nõo Ludovico loominguga, on Annibale Carracci teoseid kõige kõrgemalt hinnatud. 17. sajandi teoreetikud ja peavad Annibalet oma kirjutistes barokk-kunstnikuks, kes suutis kõige paremini taaselustada renessansi meistritele, eelkõige Raffaelile omast, klassitsitlikku stiili. 
Bologna periood.
Kunstniku varajases loomingus on näha tema õpetaja Bartolomeo Passeroti mõjutusi, seda eriti tugevalt žanristseenides ' (1585) ja ' (1580-1590). Neis Carracci töödes pole aga tunda lihtrahva naeruvääristamist, mis oli muidu tolleagsetes žanristseenides levinud. 1585. aastaks loobus Carracci täielikult žanristseenide tegemisest ja keskendus peaasjalikult ajaloolistele maalidele. 
Kui eelmainitud maalid olid eelkõige flandria mõjutustega realistlikus stiilis, siis Carracci esimeseks akadeemilise stiili tööks peetakse 1583. aastal loodud "", mis asub kirikus Bolognas. Selle teosega esitab kunstnik selge käsitluse Kristuse ristilöömisest, mis vastandub tolleaegsete juhtivate kunstnike ja Passerotti maneristlikele elementidele. Lisaks pälvis teos Bologna peapiiskopi heakskiidu, sest täitis vastureformatsiooni nõudmisi pühade teemade kujutamise osas.
Annibalet inspireerisid Corregio tööd. Ühes kirjas kirjutab ta Corregio maalide kohta, et  talle “meeldib nende otsekohesus ja puhtus, mis pole päriselt tegelikkus, kuid mis on siiski elutruu ja loomulik, mitte kunstlik ega sunnitud”. Sama printsiibi kasutamist näeb tugevalt Annibale töödes ' (1585) ja ' (1586-1587).
Bolognas tegutsedes omandas Carracci oskuse luua suurejoonelisi kompositsioone ja kasutada suuremõõtmelisi vorme. Nende oskuste najal oli Annibale Carracci valmis liikuma edasi Palazzo Farnese galerii tööde juurde.
Veneetsia periood.
1588. aastal viibis Annibale Carracci Veneetsias, kus ta uuris Tiziani ja Veronese kunsti. Innustudes nende töödest, proovis Carracci kätt ka mütoloogiliste maalide tegemisel. Veneetsia perioodist pärinevad näiteks ' (1588), ' (1595) ning "Armude poolt ehitud Venus" (1594-1595). Lisaks pärineb tollest ajast Madridis olev "" (1590), samanimelise maali tegi kunstnik 1600. aastate algul basiilika .
Rooma periood. Farnese galerii.
Oluline loometeos Annibale Carracci karjääri jooksul on Palazzo Farnese galerii maalingud. 1595. aastal sai Annibale Carracci kutse kardinal Odoardo Farneselt tulla Rooma tema "palazzo"`t kaunistama. Töödega alustati 1597. aastal ning need kestsid 1600. aastani. Maalingute peamine autor ja kavandite looja oli Annibale, kuid töö juures olid abiks ka vend Agostino Carracci ning Annibale andekaim õpilane Domenichino.Galerii maalingute eeltööna valmis Annibalel umbes tuhatkond joonistust. 
Tegemist on suuremahulise tööga, millest kõnelevad ka galerii mõõdud, kus saali pikkus on 20 m, laius 6,5 m ja võlvlagi kõrgus 10 m. Maalingute loomise protsessis mängis olulist rolli ka ruumi enda funktsioon, sest ruum oli mõeldud vastuvõtukohana ning lisaks asus seal klassikaliste skulptuuride väljapanek. 
Farnese galerii maalingud kujutavad antiikmütoloogilisi stseene, mille teema on seotud jumaliku armastustusega, nii jumalate endi kui ka surelike ja jumalate vahel. Lisaks oli maalingute eesmärk mütoloogiliste stseenide kaudu rõhutada Farnese perekonna au ja suurust, mille olid taganud kardinali isa Alessandro Farnese saavutused Hispaania kuninga Felipe II väejuhina ja Madalmaade asevalitsejana. 
Võlv on jaotatud kolmeks osaks, mille külgedel on mütoloogilised stseenid ja vooruste personifikatsioonid ning otstes on Perseuse legendist inspireeritud maalid. Keskne osa koosneb viiest suurest maalist, millest olulisim ja keskseim on Bacchuse ja Ariadne triumfirongkäik, kujutades Bacchust Ariadne päästjana pärast Theseuse lahkumist Naxose saarelt. Teistel maalidel on kujutatud ja Dianat, Parist ja Mercuriust ning Ganymedest ja . 
Maalingute loomisel on kunstnik eeskuju saanud Michelangelo Sixtuse kabelist. Annibale Carracci Farnese galerii laemaalis väljendub kunstniku soov taastada renessansi ideaalset ilu ja harmooniat, eriti oskuslikult on loodud illusoorne ruumitaju, nii et kujutised näivad jätkuvat üle karniisi ja võlvi. 
Elu lõpuperiood
Peale Palazzo Farnese tööde lõpetamist jõudis Annibale tegeleda vaid mõne teosega. Haiguse ja depressiooni tõttu lõpetas ta 1604. aastal lünettide seeria, mis asus kardinal Aldobrandini palee kabelis. Sealt pärineb kuulus teos "" (1604), mida aitasid tal teha ta assistendid. Lünetimaal on oluline, sest sellega kujutab Carracci kõrgeima tasandi klassikalist ideaali, mis hiljem saab nii Giovanni Battista Agucchi, Francois du Fresnoy kui ka Giovanni Pietro Bellori klassikalise stiili aluseks.