tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Soo-kurereha

Soo-kurereha ("Geranium palustre") on kurerehaliste ("Geraniaceae") sugukonna kurereha perekonda kuuluv taimeliik.
Soo-kurereha taimed on enamasti kuni 80 cm kõrgused. Lehed 5–7-li sõrmjalt lõhestunud. Õieraod karvadeta (erinevalt mets-kurerehast, millel nad on kaetud nähtavate näärmekarvadega), püstised ainult õitsemise ajal. Õitseb juunist oktoobrini. Õied 1,5–2 cm läbimõõduga, purpurpunased. Vili – pähklikestega paiskvili. Vilja valmides rulluvad kupra seinad kokku ning lahti rulludes viskavad seemned eemale, soodustades nii taime levikut.
Kasvab märgadel ja soistel niitudel, samuti teistes sobivates rikkalikult märgades elupaikades, näiteks kraavikallastel, metsasihtidel või ka jäätmaadel.
Rahvapärased nimetused: pistirohi, soo-konnareha, hellerhein, suhkru-lilled. Eestis sage taim. Kasutatakse ka ravimtaimena.
Taimede uue levikuatlase andmetel levinud kõikjal Eesti mandriosas, läänesaartel haruldane või puudub.
Lümanda Issanda Muutmise kirik

Lümanda Issanda Muutmise kirik on EAÕK haldusalasse kuuluv õigeusu kirik Saaremaal Lümanda külas.
Ajaloost.
Saaremaal Kihelkonna luterlikus kihelkonnas siirdus 1848. aasta kevadeks õigeusku 304 inimest. Teiste Saaremaal õigeusku siirdunutega võrreldes oli see arv väikseim. Lümanda (algul Kihelkonna) õigeusu kogudus asutati 1847. aastal, hiljem eraldusid Tiirimetsa-Anseküla (1847), Mustjala (1848), Torgu (1849) ja Mõnnuste-Kärla (1851).
Arhitektuurist.
Lümanda õigeusu kirik on paekiviseintega kella- ja haritorniga pikliku kujuga hoone. Kiriku kaks torni tähistavad õigeusu traditsioonis Kristuse kahte loomust - jumalikku ja inimlikku. Pühakoda valmis 1867. aastal ja selle pühitses Riia ja Miitavi ülempiiskop Veniamin (Karelin) Issanda Muutmise auks sama aasta 6. augustil. Tänapäeval kasutab pühakoda Eesti Apostliku Õigeusu Kiriku Lümanda Issanda Muutmise kogudus.
Kassikäpp (perekond)

Kassikäpp ("Antennaria") on astrilaadsete seltsi korvõieliste sugukonda kuuluv mitmeaastaste rohttaimede ja kääbuspõõsaste perekond. 
Kassikäpa perekonnas on umbes 45 liiki. Kuid kassikäppade paljunemisel on apomiksisel väga tähtis roll ja sellepärast erinevad teadlaste vaated sellele, kui palju liike ses perekonnas on.
Looduslikult kasvavad nad Euraasia ja Põhja-Ameerika parasvöötmes, üks liik ka Tšiili parasvöötmes.
Kassikäpad kasvavad 1–5 dm kõrgeks. Nende lehed võivad välja kasvada maapinnalt lehekodarikust, aga võivad ka varrelt kasvada. Varrel paiknevad lehed vahelduvalt. Lehed on pealt kas karvased või karvutud, altpoolt kindlasti karvased. Mõnel liigil on lehed rootsuga, mõnel ilma.
Kassikäppade õite läbimõõt on 8–20 mm. Õisikuid on mitmesuguseid: mõnel liigil paiknevad õied üksikutena, kuid esinevad ka kobarad, pöörised ja ebasarikad. Õisikus võib olla isegi 20–100 õit.
Eestikeelse nime on kassikäpp saanud ainsa Eestis pärismaise liigi hariliku kassikäpa õisiku järgi, kus mitu roosakat õit on tihedalt koos, meenutades kassi käppa varvastega. Perekonna teaduslik nimi on tulnud selle perekonna mõne teise liigi õite järgi, milles tolmukad meenutavad putukate tundlaid.
Mitut kassikäppa kasvatatakse ilutaimena, näiteks kiviktaimlas. Kassikäpad säilivad ka kuivatatuna suhteliselt hästi.
Nõmmemünt

Nõmmemünt ("Acinos") on huulõieliste sugukonda kuuluv taimede perekond.
Väike nõmmemünt

Väike nõmmemünt ("Acinos arvensis") on väike, kuni 30 cm kõrge huulõieliste sugukonna taim lillat värvi püstise või haruneva karvase varrega, mis on puitunud alaosaga. Lehed asuvad kogu varre ulatuses vastastikku, on väikesed, kergelt saagja servaga. Õitseb juunist septembrini. Õiemännased helelillad, kinnituvad varrelehtede kaenlas 2–6 kaupa. 
Taimel on piparmündi lõhn, ta sisaldab C-vitamiini, kasutatakse ravimtaimena ja meetaimena. 
Kasvab kuivadel rohumaadel, samuti teistes kuivades elupaikades. 
Eestis esineb sageli.
Kuradi-sõrmkäpp

Kuradi-sõrmkäpp ("Dactylorhiza maculata") käpaliste sugukonda sõrmkäpa perekonda kuuluv rohttaim.
Kirjeldus.
Kuradi-sõrmkäpp on 20–50 cm pikkune tugeva varrega orhidee. Lehed on kuni 15 cm pikad ja kuni 3 cm laiad tumelillade ümarate laikudega lehe pealmisel poolel. Lehed on alusel märgatavalt ahenenud, alt hallikasrohelised. Õitseb juunis-juulis. Õied on suhteliselt suured, värvuselt lillad kuni roosad, harva valged, koondunud koonusjasse õisikusse varre tipus. Huule hõlmad on allapoole suunatud, keskmine hõlm on väike ja kolmnurgakujuline.
Kasvukoht.
Kasvavad niisketel ja märgadel heinamaadel, soostunud niitudel ja soodes.
Kaitsestaatus.
Kuradi-sõrmkäpp on III kaitsekategooria kaitsealune liik, 
Rahvapärimus.
Kuradi-sõrmkäpp on nimetuse saanud tumedat, peaaegu musta käppa või kätt meenutava, mullas asuva juuremugula tõttu, noorem juuremugul on valge. Nii kannabki kuradi-sõrmkäpp korraga justkui hea ja kurja alget. Varem on kasutatud ka ravimtaimena. 
Sarnased liigid.
Balti sõrmkäpp, kelle huule keskmised hõlmad on külgedele suunatud ning lehed ei ole alt hallikad; vööthuul-sõrmkäpp, kelle huule keskmine hõlm on kitsaskolmnurkne ning huul lõhestunud vähemalt pooles ulatuses.
612

612. aasta (DCXII) oli Juliuse kalendri järgi liigaasta, mis algas laupäeval.
Eesti rootsikeelsed kohanimed

Eesti rootsikeelsed kohanimed on loend, mis aitab orienteeruda Eesti rootsikeelsetes kohanimedes. Eesti rootsikeelseid kohanimesid saab teiste keeltega võrrelda artiklis Eesti kohanimede mitmekeelne loend
Selfridges

Selfridges on Suurbritannia kaubamajade kett, mille asutas Harry Gordon Selfridge 1909. aastal.
Esimene Selfridgesi kaubamaja Londonis Oxford Streetil on Suurbritannia suuruselt teine kaubamaja.
605

605. aasta (DCV) oli Juliuse kalendri aasta, mis algas reedel.
Uue-Virtsu Kristuse Sündimise kirik

Uue-Virtsu Kristuse Sündimise kirik on Eesti Apostlik-Õigeusu Kirikule kuuluv kirik Lääneranna vallas Kõmsi külas.
Uue-Virtsu kirik (vene k. "Ново-Вердерская Христо-Рождественская церковь") on ehitatud 1889. aastal.
Hoone on varemeis.
Georg Christoph Lichtenberg

Georg Christoph Lichtenberg (1. juuli 1742 Darmstadti lähedal – 24. veebruar 1799 Göttingen) oli saksa kirjanik, filosoof ja füüsik, kes on tuntuks saanud vaimukate aforismidega. 
Lichtenbergi elukäik oli võrdlemisi sündmustevaene. Georg Christoph sündis vaimuliku suures peres kaheksateistkümnenda lapsena. Juba koolipõlves hakkas ta huvi tundma nii kirjanduse kui ka loodusteaduste vastu, aastal 1763 algasid õpingud Göttingeni ülikoolis (matemaatika, füüsika, astronoomia) ja 28-aastaselt, aastal 1769 sai ta samas korraliseks füüsikaprofessoriks. Oma eluajal oli ta tuntud avarate huvidega loodusteadlasena, kes tegi mõned avastused füüsikas. Ta oli oma aja kohta tavatult vabameelne mees, kes ei hoolinud "avalikust arvamusest" ega tunnistanud mingeid seisuste vahesid, seda ka oma eraelus. Professorina abiellus ta kirjaoskamatu lilleneiuga, kes aga suri varakult. Teisest abielust sündis kuus last.
Aforismikirjanik.
Eluajal Lichtenberg oma aforisme ei avaldanud, seda eelkõige tugeva enesekriitika tõttu. Õigupoolest kavandas ta mõttepäevikut, ent jättis oma märkmed, arutlused ja kavandid ühtlustamata. Enamasti on tema ütlused siiski vormilt suurepäraselt viimistletud, mõtet lõpuni välja arendavad sähvatused.
Lichtenbergi aforismidele on iseloomulik minavormis subjektiivsus (hüüatused, ironiseerimine), lai aineala ja sageli sügav filosoofiline tagamaa. Tema väliselt tihti argipäevastes mõtteterades põimuvad julge satiir, efektsed paradoksid ja loomulik elulähedane stiil. Ta jäädvustas innukalt kõikvõimalikke anekdootlikke juhtumeid, veidrusi ja narrusi; selles on leitud sarnasust tänapäevase absurdihuumoriga.
Tema aforisme on kõrgelt hinnanud näiteks Kant, Schopenhauer, Goethe, Nietzsche, Tolstoi, Wittgenstein, Einstein jt.
610

610. aasta (DCX) oli Juliuse kalendri aasta, mis algas neljapäeval.
Vrahovice

Vrahovice on asula Tšehhis Olomouci maakonnas.
Vrahovices on umbes 3800 elanikku.
Johnny Preston

John Preston Courville (18. august 1939 – 4. märts 2011) oli Ameerika Ühendriikide laulja.
Tema tuntuim laul oli "Running Bear". 
Ta kuulus Rockabilly kuulsuste halli.
Vormsi Issanda Ülestõusmise kirik

Vormsi Issanda Ülestõusmise kirik on õigeusu kirik Vormsi valla Hullo külas.
Historitsistlik kellatorniga ladina risti kujulise põhiplaaniga punasest tellisest Vormsi kiriku (vene k. "Вормская Воскресенская церковь") hoone valmis 1889. aastal ja pühitseti 29. juulil 1890 Issanda Ülestõusmisele. Kiriku juurde ehitati kirikla, kus tegutses kirikukool, ja rajati kalmistu. 
Kogudus.
Apostliku õigeusu Vormsi Issanda Ülestõusmise kogudus asutati 1886. aastal ning tegutses kirikus 1937. aastani, seejärel taas 1944. aastast 1950. aastateni. Teenistused peeti enamasti rootsi keeles, osalt ka eesti ja kirikuslaavi keeles. See oli ainuke rootsikeelne õigeusu kogudus Eestis. 
Nõukogude okupatsiooni ajal kasutati kirikut pärast sulgemist laona, nüüd on ta varemeis. 
2009. aastal loodi kiriku taastamiseks Vormsi Õigeusukiriku Taastamise MTÜ.
James Owen Dorsey

"Mitte segi ajada George Amos Dorseyga, kes oli samuti selle ajajärgu etnograaf."
James Owen Dorsey (31. oktoober 1848 Baltimore – 4. veebruar 1895 Washington) oli ameerika etnograaf, keeleteadlane ja vaimulik, kelle kirjeldused hõlmavad peamiselt siuu keelkonda kuuluvate rahvaste keeli ja kultuure.
Lapsepõlv ja haridustee.
James Owen Dorsey sündis 31. oktoobril 1848 Marylandi osariigi Baltimore'i linnas. Tema vanemad olid Thomas Anderson Dorsey ja Mary Sweetser Hance. Juba kuueaastaselt õppis ta iseseisvalt selgeks heebrea tähestiku ja kümneaastaselt luges heebrea keelt vabalt. 1862. aastal asus ta õppima Baltimore'i "Central High Schooli", kus õppis klassikalisi keeli. 1867. aastal jätkas ta haridusteed Viriginia osariigis Alexandrias asuvas Protestantlikus Episkopaalses Teoloogilises Seminaris, kus ta 1871. aastal ka diakoniks pühitseti. Varsti pärast seminarist lahkumist saadeti Dorsey misjonärina Dakota Territooriumile.
Töö antropoloogina.
1871. aasta mais saadeti 23-aastane Dorsey misjonärina ponka indiaanlaste juurde Oklahomasse, kuhu ta jäi kaheks aastaks. Seal õppis ta ponka keelt kõnelema sel tasemel, et tõlgi abi polnud enam vaja. 1873. aastal, kui Dorseyl oli käsil ponka keele grammatika ja sõnaraamatu koostamine, jäi ta ootamatult haigeks ning pidi Marylandi tagasi pöörduma. Idarannikul võttis Dorsey ühendust Smithsonian Institutioniga, kuid tema materjale peeti amatöörlikeks.
Järgmised viis aastat veetis Dorsey kirikuõpetajana Marylandi osariigis.
1878. aasta juulist 1880. aasta augustini viibis Dorsey John Wesley Powelli lähetusel välitöödel omahade juures Nebraskas, kus tema ülesandeks oli omaha-ponka keelematerjalide kogumine ning grammatika ja sõnaraamatu koostamine. Hilisemas elus pidas ta omahadega ühendust kirja teel ning mitmed tema keelejuhid külastasid teda Washingtonis.
1879. asutati Ameerika Etnoloogiaamet ning Dorsey sai seal tööd siuu keelkonda kuuluvate hõimude ja keelte eksperdina. 1880. aastast viibis ta peamiselt Washingtonis, kus jätkas tööd indiaani keelte ja kultuuridega, muuhulgas tema juurde pealinna keeletööd tegema tulnud keelejuhtidega. Lisaks sellele käis ta lühiajalistel välitöödel tutelote ja kuapode juures (1883) ning Oregonis atabaski, takelma, kuusi ja jakona keelkondade kohta andmeid kogumas. 1892. aastal veetis ta kaks nädalat välitöödel Louisianas, kus töötas kahe viimase biloksi keele kõnelejaga.
Terve elu vallalisena elanud James Owen Dorsey suri 4. veebruaril 1895 kõhutüüfusse. Ta oli siis 47-aastane.
Levala Püha Neeva Aleksandri kirik

Levala (Nõmme) Püha Neeva-Aleksandri kirik on EAÕK haldusalasse kuuluv õigeusu kirik Saare maakonna Saaremaa valla Tumala külas.
Ajaloost.
Levala õigeusu kogudus eraldus Tornimäe Neitsi Maria Kaitsmise ja Ööriku Püha Kolmainu kogudustest 1910. aastal. Ajutine kirik rajati Rahula õigeusu abikooli. Ainus Eesti iseseisvusajal ja viimane Saaremaale ehitatud õigeusu kirik pühitseti Tallinna ja kogu Eesti metropoliit Aleksandri (Pauluse) poolt 1927. aastal Püha Neeva-Aleksandri auks. Laudvooderduse ja plekk-katusega kirik sarnaneb vabakoguduste palvelaga. Kirikul on väike haritorn ja harvad aknad. Levala (Nõmme) Püha Neeva Aleksandri kiriku kõrval asub Saikla-Nõmme kalmistu. Kalmistule on maetud koguduse kauaaegne preester Andrei Mägi.
Pühakoda kasutab Levala (Nõmme) Püha Neeva-Aleksandri kogudus.
Iron Maiden (album)

"Iron Maiden" on ansambli Iron Maiden 1980. aastal ilmunud debüütalbum. 
Algul andis plaadi Suurbritannias välja plaadifirma EMI, mõni kuu hiljem avaldati album Põhja-Ameerikas. Põhja-Ameerika versioonile oli lisatud laul "Sanctuary", mis oli Suurbritannias avaldatud 1980. aasta mais albumivälise singlina. 
Albumil ilmunud lood "Phantom of the Opera", "Running Free", "Sanctuary" ja "Iron Maiden" on püsinud siiani ansambli kontserdikavades ning on kujunenud klassikaks. Laulu "Iron Maiden" esitab bänd igal kontserdil ja see tähendab ka Iron Maideni maskoti Eddie lavaletulekut. 
Albumi kaanepildi joonistas Eddie autor Derek Riggs.
Suurbritannias ja Kanadas on see plaatinaplaat.
1998. aastal ilmus albumi uusväljaanne. Selle väljaande kaanepildil on Riggsi pilt loodud digitaalselt, fragmenti originaaljoonistusest kasutatakse aga plaadi enda pinnal.
Selle albumi kõik laulud, välja arvatud "Strange World", on salvestatud siis, kui bändi lauljaks oli Bruce Dickinson.
Laul "Charlotte the Harlot" on esimene neljast Iron Maideni laulust, mis räägib prostituut Charlotte'ist. Charlotte'i järgi pani Iron Maideni tribuutbänd The Iron Maidens nime oma maskotile.
"Iron Maiden" on üks kahest Iron Maideni albumist, mis on valitud raamatusse "1001 Albums You Must Hear Before You Die" ("1001 albumit, mida elu jooksul peab kuulama").
Lood albumil.
Kõikide lugude autor on Steve Harris, kui teisiti pole märgitud.
1995. aasta boonus-CD.
USA 1995. aasta versioonis puudub boonusplaadilt laul "Sanctuary", kuna see on juba põhiplaadil. "Burning Ambition" oli varem ilmunud singli "Running Free" B-poolel ja "Drifter" singli "Sanctuary" B-poolel. Mõlemad need singlid anti esmakordselt välja 1980. aastal.
Ponkad

Ponkad on preeriaindiaanlaste hulka kuuluv indiaani hõim, kes räägib siuu keelkonda kuuluvat ponka keelt.
Nende traditsiooniline asuala oli Nebraskas ja Lõuna-Dakota lõunaosas. Tänapäeval elab suurem osa neist Ponca City ümbruskonnas Oklahomas, kuhu nad Nebraskast 19. sajandil küüditati. Osa neist on Nebraskasse tagasi läinud, kus neile osariigi kirdenurka on eraldatud reservaat.
1805. aastal oli nende arv langenud umbes 250 inimeseni. 2000. aasta USA rahvaloendusel teatas 4858 inimest, et nad on kas osaliselt või täielikult ponkad.
Niobrara

Niobrara (ponka "Ní Ubthátha khe"; šaieeni "Hisse Yovi Yoe") on jõgi Põhja-Ameerikas, Missouri lisajõgi. Voolab läbi Wyomingi ja Nebraska. Pikkus 861 km.
Darja Jurlova

Darja Jurlova (sündinud 3. märtsil 1992 Narvas) on endine Eesti laskesuusataja.
Jaanuaris 2010 Torsbys toimunud juunioride maailmameistrivõistlustel sai ta kaks kuldmedalit.
Darja Jurlova kuulub spordiklubisse Audentes. 
Ta debüteeris Eesti koondises detsembris 2010 IBU-karikasarja etapil Austrias Obertilliachis ja sai sprindis 40. koha. 
17. juunil 2011 kirjutasid Eesti laskesuusatamise föderatsioon ja AS Molycorp Silmet alla sponsorluslepingule, mis nägi ette konkreetseid toetusi Ida-Virumaalt pärit sportlastele Darja Jurlovale ja Daniil Steptšenkole. 
Ta osales 2014. aastal Eesti koondise koosseisus Sotši olümpiamängudel.
Jurlova jättis 2015/16 hooaja vahele. 2016. aasta aprillis otsustas Jurlova tippspordist loobuda, et pühenduda õpingutele ja treeneritööle. Jurlova jõudis karjääri jooksul MK-sarjas korra punktikohale, saades Prantsusmaal sprindis 39. koha. Sotši olümpiamängudel jäi tema parimaks tulemuseks sprindi 67. koht, maailmameistrivõistluste parima koha sõitis ta välja 2012. aastal Ruhpoldingus, kui sai sprindis 44. koha.
Tarmo Lepik

Tarmo Lepik (9. november 1946 Tallinn – 11. märts 2001) oli eesti helilooja. 
Lõpetas 1966. aastal muusikateooria alal Tallinna Muusikakeskkooli, õppis samas 1964–1966 Veljo Tormise juhendusel kompositsiooni, ja 1977. aastal muusikateaduse alal (juhendaja L. Normet) Tallinna Riikliku Konservatooriumi. 
Töötas aastatel 1974–1990 Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis muusikateoreetiliste ainete õpetajana.
Andres Tali

Andres Tali (sündinud 9. jaanuaril 1956 Tallinnas) on eesti kunstnik ja raamatukujundaja.
Ta lõpetas aastal 1980 ERKI graafika eriala raamatukujundajana.
2015. aastal kandideeris ta koos Mart Kalmu ja Ivar Sakiga Eesti Kunstiakadeemia rektori ametikohale, kuid ei osutunud valituks.
Isiklikku.
Tekstiilikunstnik Kaire Tali on Andres Tali abikaasa. Nende poeg on arhitekt Johan Tali. Skulptor Erich Tali oli Andres Tali isa.
Priit Ardna

Priit Ardna (aastani 1935 Elmar-Friedrich Rossmann; 23. november 1892 Vändra – 9. november 1981 Stockholm) oli eesti helilooja, organist ja dirigent.
Ta lõpetas 1912 orelierialal Rudolf Grivingi muusikakooli ning õppis sealsamas aastani 1914 kompositsiooni. Organistitööd alustas ta 1915 Thbilisis ning jätkas seda hiljem Eestis. Ta oli 1927–1933 Ugala ja 1942–1944 Endla teatris pianist ja orkestrijuht, töötades ka mitmes koolis muusikaõpetajana ning esinedes oreli- ja klaverisolistina.
1944. aastal põgenes ta Rootsi, töötas Stockholmis organistina.
Henno Arrak

Henno Arrak (18. aprill 1930 Tallinn – 25. veebruar 2017) oli eesti raamatugraafik ja karikaturist.
Elukäik.
Henno Arrak sündis Tallinnas töölisperes. Ta lõpetas eksternina 1948 Tallinna 2. Keskkooli ja õppis aastatel 1948–1949 Tallinna Polütehnilises Instituudis.
Oli nõukogudevastaste lendlehtede levitamise tõttu 1949–1955 poliitvang Kasahstanis. Aastatel 1957–1963 õppis Eesti Riiklikus Kunstiinstituudis, mille lõpetas raamatugraafika erialal.
Tema karikatuure avaldati ajakirjas Pikker.
Henno Arrak töötas kunstnikuna Üleliidulise Kaubanduspalati Eesti osakonnas, kirjastuses Valgus, ENE peatoimetuses, 1969–1970 Eesti Raamat peakunstnikuna. 1966. aastast oli Eesti Kunstnike Liidu liige. Vabakutseline kunstnik alates 1970. aastast.
Ta oli Eesti Rahvusliku Sõltumatuse Partei asutajaliige.
Looming.
Ta valmistas rohkesti puugravüüritehnikas eksliibriseid ja postmarke ning oli selle ala tippmeister eesti graafikas. Eksliibristega esines ta isikunäitustel 1994. aastal Moskva Eksliibrisemuuseumis (koos abikaasa kunstnik Iris Uugiga), 2005. aastal Tallinna Kultuurikeskuse Kaja galeriis ja 2013. aastal Taanis Frederikshavni Eksliibrise- ja Kunstimuuseumis. 1995. aastal avaldas Eesti Eksliibriseühing 16-leheküljelise kataloogi Henno Arraku aastatel 1957–1994 loodud eksliibristest.
1970. aastatel kujundas ta ka medaleid.
Raamatud.
Henno Arrak illustreeris ja kujundas raamatuid, näiteks Sergei Mihhalkovi "Onu Stjopa. Kolm lugu onu Stjopast" (1973), Enn Kippeli "Meelis" (1961, 1976), angloameerika ulmekogu "Lilled Algernonile" (1976), Karl Ristikivi "Inimese teekond" (1990), Voldemar Vaga "Kunst Tartus XIX sajandil" (1971), "Kunst Tallinnas" XIX sajandil" (1976), Ethel Lilian Voynichi "Kiin" (1977).
Henno Arrak on Aleksandr Solženitsõni "Gulagi arhipelaag" I–III (1990) üks tõlkijaid.
Tartu Riiklik Kunstimuuseum on kirjastanud tema eksliibristest raamatu "Henno Arraku joonistused ja eksliibrised" (1985).
Isiklikku.
Ta vend oli teadlane Arno Arrak ja poolvend on kunstnik Jüri Arrak. 
Ta oli abielus kunstnik Iris Uugiga, nende lapselaps on kunstnik Helmi-Elfriede Arrak.
Anto Pett

Anto Pett (sündinud 4. augustil 1960 Kiviõlis) on eesti pianist ja helilooja.
Pett on klassikalise muusika taustaga vaba improvisaator.
Ta on improvisatsiooniprofessor Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias.
Kustav-Agu Püüman

Kustav-Agu Püüman (sündinud 13. juunil 1937 Tallinnas) on eesti teatrikunstnik ja balletitantsija.
Haridus.
Ta lõpetas Tallinna 2. Keskkooli 1956. aastal, õppis aastatel 1948–1956 Eesti Riiklikus Koreograafiakoolis ja 1963–1969 Eesti Riiklikus Kunstiinstituudis.
Töö.
Aastatel 1956–1979 oli ta Estonia balletiartist, seejärel kuni 1994. aastani vabakutseline kunstnik ja pärast seda Tallinna Linnateatri peakunstnik, 2000. aastast Linnateatri kunstnik. 
Püüman on loonud kujundusi ka pidulikele kontsertidele, laulu- ja tantsupidudele, vabaõhulavastustele, telesaadetele ja filmidele ning teinud kostüüme varieteele. Ta tegeleb ajalooliste kostüümide taasloomisega. Püüman on kirjutanud artikleid Eesti Entsüklopeediale ja Eesti teatri biograafilisele leksikonile. Ta õpetab erialakompositsiooni, stsenograafia- ja kostüümiajalugu mitmes kõrgkoolis.
Harri Otsa

Harri Otsa (3. november 1926 Tallinn – 30. oktoober 2001) oli eesti helilooja.
Õppis 1946–1948 Tallinna Riiklikus Muusikakoolis muusikateooriat. 
1953. aastal lõpetas kompositsioonierialal (Mart Saare klassis) Tallinna Riikliku Konservatooriumi. 
1953–1959 oli Harri Otsa muusikaalajuhataja Draamateatris. Töötas 1953–1962 Tallinna Muusikakoolis ja 1962–1988 Tallinna Konservatooriumis muusikateoreetiliste ainete õppejõuna.
Jean Barraqué

Jean-Henri-Alphonse Barraqué [žan-anr'ii-alf'oons barrak'ee] (17. jaanuar 1928 Puteaux – 17. august 1973 Pariis) oli prantsuse helilooja ja muusikateadlane.
Ta õppis kompositsiooni Pariisis Olivier Messiaeni ja Jean Langlais' juures. Oma loomes kasutas ta dodekafooniat ja Pierre Schaefferi meetodit (konkreetne muusika ehk "musique concrète").
Ta avaldas monograafia Claude Debussy'st (Paris: Editions du Seuil, 1977).
Edgar Arro

Edgar Arro (24. märts 1911 Tallinn – 24. detsember 1978 Tallinn) oli eesti helilooja ja organist.
Ta lõpetas 1935. aastal Tallinna Konservatooriumi professor August Topmani oreliklassi ja 1939 professor Artur Kapi kompositsiooniklassi, samas oli 1936–1940 Riigi Ringhäälingu organist. 
1940–1941 oli Arro Tallinna Kaarli koguduse organist. 
Aastatel 1944–1978 õpetas Arro Tallinna Riiklikus Konservatooriumis muusikateoreetilisi aineid, 1944–1952 töötas ka Tallinna Muusikakoolis teooriaõpetajana. 
Aastatel 1952–1966 oli Edgar Arro Eesti Heliloojate Liidu vastutav sekretär. 
Edgar Arro on tuntud eelkõige väikevormide loojana, kelle levilaulud olid omal ajal Eestis ülipopulaarsed. 
Rahvusvahelise tunnustuse on saavutanud tema rahvusliku helikeelega oreliteosed. Ta on kirjutanud ka vaimulikku muusikat.
Toomas Krõm

Toomas Krõm (sündinud 22. septembril 1971 Tallinnas) on Eesti jalgpallur.
Koondisekarjäär.
Ta mängis Eesti jalgpallikoondises aastatel 1994–1996 11 mängu. Oma koondisedebüüdi tegi Krõm 7. mail 1994 sõpruskohtumises USA jalgpallikoondise vastu. Eesti kaotas mängu 4:0. Lisaks temale tegi samas mängus debüüdi Indrek Zelinski.
Valter Neeris

Valter Neeris (21. märts 1915 Tallinn – 30. detsember 1942 Velikije Luki) oli Eesti jalgpallur.
Ta mängis Eesti jalgpallikoondises aastatel 1934–1940 36 mängu ning lõi 1 värava.
Neeris oli 1934–1939 5-kordne Eesti meister.
Elmar Tepp

Elmar Leonhard Tepp (30. aprill 1913 Tallinn – 11. mai 1943 Kalinin, Vene NFSV) oli Eesti jalgpallur. 
Oli 1938 Balti turniiri võitjaid. Ta mängis Eesti jalgpallikoondises aastatel 1937–1940 18 mängu.
Mobiliseeriti 1941 Punaarmeesse, langes 1943 Velikije Luki lahingus koos koondisekaaslaste Heinrich Uukkivi ja Richard Kuremaaga sakslaste kätte vangi. Punaarmee võttis mehed vangi ja sõjakohus mõistis nad surma. Aprillis 1943 asendati surmanuhtlus 15-aastase vanglakaristusega. Suri mais 1943 Kalinini vanglas.
Trapped

"Trapped" on mitmete filmide originaalpealkiri. Näiteks:
Kalev Härk

Kalev Härk (sündinud 15. märtsil 1971 Valgas) on Eesti poliitik. Ta oli aastatel 2011–2017 Valga linnapea. 
Alates 27. jaanuarist 2011 kuni 3. aprillini 2019 oli Kalev Härk Sotsiaaldemokraatliku Erakonna liige. 
Alates 3. novembrist 2007 kuni 1. juulini 2010 oli Kalev Härk Valga maavanem. Seejärel töötas ta Valga maavalitsuses arengu- ja planeeringuosakonna juhatajana, kuni Valga linnavolikogu valis ta 11. märtsil 2011 Valga linnapeaks. 
Kui Valga üksikkompanii senine pealik nooremseersant Kaimo Vahtra pani 24. veebruaril 2011 ameti maha, et pühenduda täielikult maleva noorte juhendamisele, määrati 2011. aastal Kaitseliidu Valgamaa maleva Valga üksikkompanii pealikuks Kalev Härk. 
Aastatel 2015–2017 oli ta Elroni nõukogu liige.
Ivar Unt

Ivar Unt (sündinud 2. veebruaril 1977) on Eesti poliitik. 
Haridus.
Pärast Valga Gümnaasiumi lõpetamist 1995. aastal õppis Tartu Ülikooli majandusteaduskonnas ning sai bakalaureusekraadi majandusprotsesside modelleerimise ja majanduspoliitika erialal 1999. aastal. 
2010–2012 Eesti Maaülikooli ettevõtluse ja ökonoomika erialal omandatud magistrikraad. 
2018–2022 Tallinna Tehnikakõrgkooli hoonete ehitus. 
Töökäik.
Ta on olnud Valga linnavalitsuse aselinnapea hariduse-, kultuuri- ja sotsiaalvaldkonna alal (1999–2007), Valga linnapea (2007–2011), Valga Maavalitsuse arengu- ja planeeringuosakonna juhataja (2011–2017). 
Alates 2017. aastast on ta töötanud Transpordiametis projektijuhina. 
Poliitiline tegevus.
Ivar Unt kuulus Eesti Reformierakonda aastatel 2000–2023.
Valga linnavolikogu valis Ivar Undi linnapeaks 28. märtsil 2007 ja avaldas talle umbusaldust 4. märtsil 2011.
2013–2017 Valga Linnavolikogu esimees. Enam hääli on ta saanud kohaliku omavalitsuste valimistel 2009. aastal (563 häält). 
Isiklikku.
Ivar Unt on abielus, peres on kolm last. 
Ta on tegelenud poksiga ja juhib Valga poksiklubi Nahkkinnas. 
Kuulub korporatsiooni Fraternitas Estica. Hobid on ulmekirjanduse lugemine, bridž ja jooksmine. 
Ivar Unt on Eesti Kaitseväes auastmelt lipnik.
Salme Dutt

Salme Dutt (sündinud Salme Anette Murrik, 1913–1924 Salme Anette Pekkala, hiljem Salme Pekkala-Dutt; 29. august 1888 Helme vald – 30. august 1964 London) oli Eestis sündinud Briti kommunistlik poliitik. 
Tema esimene abikaasa oli Soome vasakpoolne poliitik Eino Pekkala (olid abielus 1913–1920, abielu lahutati), teine abikaasa oli rootsi-india päritolu inglise ajakirjanik ja kommunistlik poliitik Rajani Palme Dutt. Tema vanem õde oli Eesti päritolu Soome kirjanik Hella Wuolijoki. Ta oli ka Soome sotsiaaldemokraatlilku poliitiku Erkki Tuomioja vanatädi. Tema keskmine õde Erna-Amalie Murrik-Mitt oli saksa keele õpetaja, noorem õde Niina Murrik-Polonsky oli pianist ja klaveriõpetaja.
Salme Murrik sündis Helme vallas Liivimaa kubermangus ning veetis lapsepõlve Valgas. 1905. aastal heideti ta revolutsioonilise tegevuse eest gümnaasiumist välja, misjärel ta kolis Venemaale ning elas Moskvas ja Siberis. Hiljem elas ta Soomes ning kolis lõpuks Suurbritanniasse.
Murrik saadeti koos esimese abikaasa Eino Pekkalaga Suurbritanniasse Lenini käsul looma seal Suurbritannia Kommunistlikku Parteid. Selle algusaastail tegutses ta Kominterni agendina ning oli Rajani Palme Dutti sidemees Moskvaga.
1939. aastal ilmus Salme Duti raamat tšartistlikust liikumisest "When England Arose" ("Kui Inglismaa tõusis"). 1966. aastal ilmus Londonis tema postuumne luulekogu "Lucifer and Other Poems" ("Lucifer ja teisi luuletusi"). Salme Dutt suri Londonis 1964. aastal.
Kriminaaljälitus

Kriminaaljälitus (vene keeles "Уголовный розыск (УР)", inglise keeles "Criminal Investigation Department, CID") oli NSV Liidu Siseministeeriumi, NSV Liidu liiduvabariikide õiguskaitseorganite ja on endiste NSV Liidu liiduvabariikide siseasjade asutuste koosseisu kuuluvad, operatiivjälitusüritusi ja meetodeid kasutavad kriminaalkuritegude tõkestamise ja avastamise, kuritegude kohtueelse juurdluse ning tagaotsitavate kurjategijate tagaotsimisega tegelevad miilitsa struktuuriüksused.
Kriminaaljälituse ajalugu.
Kriminaaljälituse nimetuse all moodustati Nõukogude Venemaal kriminaalkuritegevuse vastu võitlemise allüksused Tööliste ja Talupoegade Miilitsa Peavalitsuse juures 1918. aasta 5. oktoobril SARK-i kriminaaljälituse moodustamise põhimääruse ("Положение об организации отдела уголовного розыска НКВД") alusel linnades, kus oli rohkem kui 40 000–45 000 elanikku. 
Kriminaaljälitusasutuste keskasutuseks Nõukogude Liidus oli NSV Liidu Siseasjade Rahvakomissariaadi ja Siseministeeriumi Miilitsa Peavalitsuse koosseisu kuulunud Kriminaaljälituse Valitsus.
1968. aastal liideti kõik NSV Liidu konkreetse haldusüksuse territooriumil asuvad korrakaitseasutused (kriminaaljälitus, SORVVO, Riiklik Autoinspektsioon, raskete kuritegude kohtueelse uurimisega tegelenud uurimisvalitsused ja tuletõrjeohutuse järelevalve koos kinnipidamisasutusega paranduslike tööde kolooniatega) kohalike siseasjade valitsuste või osakondade koosseisu ning kriminaaljälitusteenistuse juht oli siseasjade valitsuse või osakonna juhi asetäitja.
Kriminaaljälituses teeninud miilitsatöötajad omasid lisaks miilitsa personaalsele auastmele ka vastavalt nende poolt täidetavatele tööülesannetele ja nende tähtsusele täiendavalt ka ametinimetust: kriminaaljälituse nooreminspektor, kriminaaljälituse inspektor, kriminaaljälituse vaneminspektor.
Kriminaaljälitus Eestis.
Kriminaaljälituse allüksused moodustati Eestis Nõukogude võimuorganite taasasutamisel 1944. aastal pärast Eesti okupeerimist. Võimuorganite taasasutamisel lähtus Nõukogude võim tsentraliseeritud ühetüübilisest organisatsioonistruktuurist ning Eestis kasutati NSV Liidus kehtinud õiguskaitseorganite moodustamise põhimõtteid.
Eestis moodustatud keskseks kriminaalkuritegevuse tõkestamise ja avastamise asutuseks oli Tallinnas Eesti NSV Siseasjade Rahvakomissariaadi Miilitsavalitsuse Kriminaaljälituse osakond, mis tegeles vastavalt tööjaotusele raskete isikuvastaste kuritegude avastamise ning territoriaalsete allüksuste töö juhendamise ja kontrollimisega.
Territoriaalsed kriminaaljälituse allüksused kuulusid vastavalt NSV Liidu SARK-i ja RJK, RJM-i süsteemis tehtud struktuurimuudatustele piirkondlikesse Eesti NSV SARK-i või Eesti NSV RJRK linna ja maakonnaosakondadesse.
Edgar Wallace

Edgar Wallace (kodanikunimega Richard Horatio Edgar Wallace; 1. aprill 1875 Greenwich – 10. veebruar 1932 Beverly Hills, California) oli inglise ajakirjanik ja kirjanik. 
Ta oli viljakas põnevus- ja kriminaalromaanide autor, aga ka näitekirjanik ja stsenarist, sealhulgas filmi "King Kong" stsenarist.
1969. aastal asutas kirjaniku noorem tütar Penelope Wallace organisatsiooni The Edgar Wallace Society.
Elukäik.
Richard Horatio Edgar Wallace kasvas üles kasulapsena kalakaupmees Dick Freemani peres. Poisi pärisvanemad olid näitlejad Polly Richards ja Richard Horatio Edgar Marriott, kes kasutas valenime Walter Wallace. Pärast kooli poolelijätmist töötas Edgar kummivabrikus, traaleril, piimamehena ja ajalehemüüjana. Aastatel 1893–1896 teenis ta väeosas Royal West Kent Regiment ja saadeti Lõuna-Aafrikasse. Pärast Teist buuri sõda, kus ta teenis meditsiiniväeosas, sai temast Reutersi ja London Daily Maili korrespondent. Esimene kriminaalromaan "Ministri hukkamine" ilmus 1905. aastal. Pärast seda kirjutas või dikteeris kirjanik 20 aasta vältel üle pooleteistsaja romaani.
1920. aastate lõpul kirjutas Wallace oma esimesed stsenaariumid, mispeale kutsuti ta Hollywoodi. Tema viimaseks, lõpetamata tööks jäi "King Kongi" käsikiri. Edgar Wallace suri 57-aastaselt kopsupõletikku.
Olev Raju

Olev Raju (sündinud 14. jaanuaril 1948) on Eesti majandusteadlane ja poliitik.
Ta lõpetas aastal 1971 kiitusega Tartu Riikliku Ülikooli majandusteaduskonna rahanduse ja krediidi erialal. Aastatel 1974–1975 oli ta TRÜ-s aspirantuuris, aastatel 1983–1985 doktorantuuris. Aastatel 1971–1991 töötas ta Tartu Riiklikus Ülikoolis poliitökonoomia kateedris vaneminseneri, vanemõpetaja ja dotsendina.
Ta oli 1995–2003 Riigikogu VIII ja IX koosseisu liige ja 2007–2009 Tartu Linnavolikogu esimees.
Buršvilistlane

Buršvilistlane (akadeemilises kirjapruugis lühend b!vil!, mitmuses b!vil!! või b!vil! b!vil!; vanemas kirjanduses ka: "burššvilistlane", "üliõpilasvilistlane") on üliõpilaskorporatsiooni liige, kes on õpingud kõrgkoolis ajutiselt või püsivalt katkestanud. Mõnes korporatsioonis on buršvilistlasel korporatsiooni vilistlaskogu nõusolekul võimalik astuda vilistlaskokku. Buršvilistlase staatus on kõrgkoolis õppiva kaasvõitleja (lühendatult ksv!) ning kõrgkooli lõpetanud ja korporatsiooni vilistlaskokku vastuvõetud vilistlase (lühendatult vil!) vahepealne.
Taanlased

Taanlased (endanimetus "danskere") on põliselt Taanis ja vähesel määral Lõuna-Schleswigis elav põhjagermaani rahvas, Taani põhirahvus. Taanlased räägivad taani keelt. Taanis elab umbes 5 miljonit taanlast. Taanlasi ja taani päritolu inimesi on maailmas kokku umbes 7 miljonit, neist Ameerika Ühendriikides 1,43 miljonit, Kanadas 200 000 ja Brasiilias 140 000. Taanlasi elab arvukalt veel Norras, Austraalias, Saksamaal ja Rootsis.
Eestis elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 81 taanlast, neist Tallinnas 43.
Taanlaste lähedased sugulasrahvad on rootslased, norralased, fäärlased ja islandlased.
Ajaloolis-kultuuriliselt on taanlased valdavalt luterlik rahvas, kuigi 21. sajandi alguses peab üle poole taanlastest ennast ateistiks või agnostikuks.
Peterburi Püha Issidori kirik

Peterburi Püha Issidori kirik (vene keeles Свято-Исидоровская церковь) on õigeusu kirik Peterburis, asukohaga Gribojedovi kanali ääres Lermontovi prospekti ja Rimski-Korsakovi prospekti ristmikul.
Kirik ehitati aastatel 1903–1907 arhitekt Aleksander Poleštšuki projekti järgi.
Ajaloost.
Aastaks 1894 oli Peterburi Kolomna linnaossa tekkinud eestikeelne õigeusu kogudus, mille eesotsas oli preester Paul Kulbusch.
Alexander Cordell

Alexander Cordell, kodanikunimega George Alexander Graber (9. september 1914 Colombo, Tseilon – 13. november 1997 Denbighshire, Wales), oli Walesi kirjanik, kelle sulest pärineb kolmkümmend teost. 
Eesti keeles on ilmunud tema romaan "Rüvetatud kaunis maa" ("Rape of the Fair Country", 1959), mis kajastab tööliste elu ja tšartistlikku liikumist Lõuna-Walesi tööstuspiirkonnas 19. sajandi algul ning kulmineerub 1839. aastal toimunud Newporti ülestõusuga.
Christian Kõrtsmik

Christian Kõrtsmik (sündinud 7. veebruaril 1991) on eesti jalgpallur, kes mängib Eesti Meistriliigas, klubis Nõmme JK Kalju.
Håkan Nesser

Sven Håkan Nesser (sündinud 21. veebruaril 1950 Kumlas) on rootsi õpetaja ja kirjanik.
Tema kriminaalromaanide tuntumad tegelaskujud on komissar Van Veeteren ja inspektor Gunnar Barbarotti.
Elulugu.
Håkan Nesser sündis Kumla lähistel Elvesta talus. Tema isa Sven August oli talupidaja, ema Mary sekretär. 1953. aastal kolis pere maalt linna. 
Põhikooli lõpetas Nesser Hallsbergis. Aastatel 1969–1974 õppis ta Uppsala Ülikoolis humanitaaraineid: inglise ja skandinaavia keeli, kirjandust, ajalugu ja filosoofiat. Töötas õpetajana Märstas ja Uppsalas. Alates 1998. aastast vabakutseline kirjanik.
Karin Alvtegen

Karin Anna Alvtegen (sündinud 8. juunil 1965 Huskvarnas) on rootsi stsenarist ja kriminaalromaanide autor. Tema vanatädi oli Astrid Lindgren.
Külmale maale (film)

"Külmale maale" on Eduard Vilde samanimelise romaani ekraniseering. 
Film pühendati kirjaniku 100. sünniaastapäevale.
Minamisanriku

Minamisanriku (jaapani 南三陸町, "Minamisanriku-chō") on alev Jaapanis Miyagi prefektuuris Motoyoshi maakonnas. Asub Vaikse ookeani rannikul. 
Minamisanriku loodi 2005. aastal Shizugawa ja Utatsu alevi ühendamisel.
Asulat tabas 2011. aasta Sendai maavärina järel tsunami, mis suurema osa hoonetest hävitas. 12. märtsil teatas NHK, et 10 000 linnaelanikku on kadunud.
Asulat läbib Kesennuma raudteeliin.
Jarvise saar

Jarvise saar on 4,5 ruutkilomeetri suurune asustamata atoll, mis asub Vaikse ookeani lõunaosas, koordinaatidel 0°22′ lõunalaiust ja 160°01′ läänepikkust, umbes poolel teel Hawaii ja Cooki saarte vahel.
Jarvise saar on Ameerika Ühendriikide inkorporeerimata ala. Saart haldab Ühendriikide siseministeeriumi kalandus- ja loodusteenistus ("U.S. Fish and Wildlife Service") osana riiklikust looduskaitsealade süsteemist. Erinevalt enamikust atollidest on Jarvise saare laguun täiesti kuiv.
Esimeste eurooplastena märkasid saart 21. augustil 1821 meeskonnaliikmed Briti laevalt Eliza Francis (või Eliza Frances), mida juhtis kapten Brown ning mille omanikud olid Edward, Thomas ja William Jarvis. Märtsis 1857 arvasid Ühendriigid Jarvise saare Guano Islands Acti alusel enda omandiks ning annekteerisid formaalselt 27. veebruaril 1858.
Saarel paikneb 1935. aastal rajatud alalise asustuseta Millersville'i asula, mis on saanud nime USA õhukaubanduse ministeeriumi ametniku järgi.
Kingmani riff

Kingmani riff on suuresti veealune asustamata kolmnurkne korallriff, mis asub Vaikse ookeani põhjaosas, ligikaudu poolel teel Hawaii saarte ja Ameerika Samoa vahel, koordinaatidel 6°23′ põhjalaiust ja 162°25′ läänepikkust. Riff jääb lähimast saarest, Palmyra atollist, 67 km (36 meremiili) loodesse ja Honolulust 1720 km (930 meremiili) lõunasse.
Kingmani riff on Ameerika Ühendriikide inkorporeerimata ala. Saart haldab Ameerika Ühendriikide siseministeerium ja see ei ole avalik külastusobjekt.
Rifi laguun on lääneosas 82 meetrit sügav. Kogu rifi välisservaga piiratud ala on 76 ruutkilomeetrit. Idaserval asub kaks väikest kuivamaariba, mis koosnevad korallipurust ja suurtest merikarpidest, nende pindala on vastavalt 8000 ja 4000 ruutmeetrit ning rannajoon 3 kilomeetrit. Rifi kõrgeim punkt ulatub vähem kui 1,5 meetrit üle merepinna ning on enamiku ajast veega kaetud. See muudab Kingmani rifi meresõidule ohtlikuks. Rifil pole loodusvarasid ega toimu majandustegevust.
Kingmani rifi avastas 14. juunil 1798 Ameerika kapten Edmund Fanning laeval Betsey. Kapten W. E. Kingman, kelle nime saar kannab, kirjeldas seda 29. novembril 1853. Ameerika Ühendriigid arvasid selle oma territooriumi hulka nime Danger Reef all 1856. aastal Guano Islands Actiga. Lorrin A. Thurston annekteeris selle Ameerika Ühendriikidele formaalselt 10. mail 1922.
FC Lelle

FC Lelle on amatöör Eesti jalgpalliklubi, mis tegutseb Lelles. 
FC Lelle on tulnud kolm korda Rapla maakonna meistriks ja võitnud viis maakonna karikat, võitnud mitu turniiri, jõudnud Eesti karikavõistlustel 1/8-finaali ja mänginud Eesti meistrivõistlustel kõikides liigades.
Ajalugu.
Jalgpalli mängimise traditsioon Lelles ulatub 1930. aastatesse. 1980. aastate esimesel poolel hakkasid noored tegusad spordihuvilised mehed aktiivsemalt jalgpalliga tegelema. 1980. aastate keskel hakkas tekkima nn klubiline tegevus, mille loomulikuks jätkuks sai hiljem juba MTÜ FC LELLE asutamine. 1990 alguses olid treenerid Aivar Pohlak ja ka Roman Ubakivi, FC Lelle sai FC Flora duubelmeeskonnaks, nii jõuti esiliigassegi.
1990. aastate keskel renoveeris Lelle staadioni FC Flora ja FC Lellest sai kuni 2003. aastani FC Flora meeskondade süsteemi osa. Siit ka põhjus, miks leiame paljude praeguste Eesti koondislaste teenistuslehelt FC Lelle või SK Lelle nime. Nendel nn Flora aastatel omas FC Lelle vägagi tähtsat rolli FC Flora ja kogu Eesti jalgpallipüramiidi ehitamisel.
Vanas heas mõttes "oma küla meeskonnaks" sai FC Lelle jälle 21. sajandi algusaastatel, mil konstruktiivses koostöös FC Floraga leiti võimalus jätkata Lelles amatöörvõistkonnana. 2005. aastal hakkas FC Lelle jälle iseseisvalt Lelles kohalikku jalgpallielu edendama. Uue meeskonna moodustasid koos "vanad kaardiväelased" ja noored, uuemal ajal jalgpallikoolis käinud poisid. See sümbioos, isad-pojad koos ja oma kodukandi nimel ongi tänaseni olnud FC Lelle kui meeskonna vaimne nurgakivi.
2018. aastal sai MTÜ FC Lelle endale renoveeritud klubihoone.
2020. aastal võttis Lelle klubi esimest korda osa Eesti jalgpalli väikestest karikavõistlustest. Esimesest ringist pääseti edasi ilma mänguta. Teises mängus kaotati aste kõrgemal olevale Eston Villale 4:2.
2021 oli Lelle esimest korda Duubliks Raplamaa JK II-le. Esimest korda kui mängiti duubli/põhimeeskonna süsteemis.
2022 läks Lelle üle Vändra JK Vapruse Duubliks millest tuli ka ühine nimi Vändra JK Vaprus II ja FC Lelle ÜM. Sisuliseks jäi klubi endiselt FC Lelleks, lisandusid paar noormängijat.
2023 Mängiti viimane hooaeg Vändra duublina ja uueks hooajaks 2024 enam meeskonda välja ei pandud.
Statistika ja loendid.
Praegune meeskond.
Seisuga 26.10.2022
Viljandi JK Tulevik U21

Viljandi JK Tulevik II on Eesti jalgpalliklubi Viljandi JK Tulevik duubelmeeskond, mis mängib II liigas.
2017. hooajal kandis nime Viljandi JK Tulevik U21.
Tartu JK Tammeka U21

Tartu JK Tammeka U21 on Eesti jalgpalliklubi Tartu JK Tammeka duubelmeeskond, mis mängib Esiliigas.
Ajalugu.
Tammeka U21 asendas 2016. aastal tegevuse lõpetanud JK Luunjat Esiliiga B-s.
2. koht (1): 2018
2. koht (2): 2009, 2011
3. koht (1): 2006
Võitjad (1): 2005
Võitjad (1): 2004
Jiang Zemin

Jiang Zemin (hiina 江泽民 Jiāng Zémín; 17. august 1926 Yangzhou, Jiangsu provints – 30. november 2022 Shanghai) oli Hiina Rahvavabariigi partei- ja riigitegelane.
Ta tõusis võimule pärast Taevase Rahu väljaku meeleavalduse mahasurumist 1989. aastal. Ta oli Hiina RV tegelik juht 1992–2004. Ta oli Hiina Kommunistliku Partei esimees 1989–2002 ning Hiina RV president 1993–2003. Ta oli ka Hiina RV Kesksõjakomitee esimees 1989–2004.
Tema juhtimise ajal toimus Hiina RV–s kiire majanduskasv ja paranesid suhted lääneriikidega, kuid säilis Kommunistliku Partei range kontroll sisepoliitikas. 1993 võttis ta kasutusele mõiste sotsialistlik turumajandus.
1999 keelustas ta Falun Gongi usuliikumise. Külastas juunis 2002 Tallinna.
Vladimir Borovikovski

Vladimir Lukitš Borovikovski (vene keeles Владимир Лукич Боровиковский, ukraina keeles Володимир Лукич Боровиковський; 4. august 1757 Mõrgorod – 18. aprill 1825 Peterburi) oli ukraina päritolu Vene portree- ja ikoonimaalija.
Vladimir Borovikovski, varasema nimega Volodõmõr Borovõk, oli portretist. Tema isa Luka Borovõk oli Ukraina kasakas ja ikoonimaalija. Kuigi kõik neli Luka Borovõki poega teenisid kasakate rügemendis, lahkus Vladimir sealt varakult ja pühendus kunstile. 
Vladimiri ema sõber Vassõl Kapnist valmistas ette eluruume Krementšuki linnas asunud lossis, kus keisrinna Katariina II peatus oma Lõuna-Venemaa ringreisi ajal. Vassõl palus Vladimiril maalida seintele kaks maali, kus oleksid kujutatud Peeter I ja Katariina II seemneid mulda külvamas ja Katariina II kui Minerva. Keisrinnale meeldisid maalid nii väga, et ta kutsus Vladimiri Peterburi elama. 
Alates septembrist 1788 elas kunstnik Peterburis, kus vahetas ka perekonnanime Borovikovskiks, mis kõlas aristokraatlikumalt. Esimesed kümme aastat elas ta luuletaja, arhitekti, muusiku ja kunstiteoreetiku vürst Nikolai Lvovi majas, kes mõjutas väga Borovikovski loomingut. 1791. aastast õppis Johann Baptist Lampi vanema juures. 
Maalis põhiliselt portreid, aga ka miniatuure ja ikoone. Kokku maalis ta üle 500 portreemaali, millest umbes 400 on säilinud tänapäevani. Loonud ka keiserliku perekonna liikmete portreid, kuulsaimad on "Katariina II jalutamas Tsarskoje Selo pargis" (kunstnik sai selle teose eest 1794. aastal Peterburi Kunstide Akadeemia liikmekandidaadiks), suurvürst Konstantin Pavlovitši (1795, sai selle eest akadeemiku tiitli), Paul I (1800) ning tema tütarde Aleksandra ja Jelena portreed. Alates 1802. aastast oli Peterburi Kunstide Akadeemia nõunik. Asutas oma kunstikooli.
Erik Paartalu

Erik Endel Paartalu (sündinud 3. mail 1986 Sydneys) on eesti päritolu Austraalia jalgpallur. Tema mängupositsioon on kaitsev poolkaitsja.
2006–08 mängis Paartalu Šotimaa klubis Gretna F.C. Esimesel hooajal võitis Gretna Šotimaa tugevuselt teise divisjoni ja tõusis esimest korda kõrgeimasse divisjoni. Teisel hooajal jäi Gretna Šotimaa kõrgeimas divisjonis Premier League'is 12. kohale ehk viimaseks, läks pankrotti ja likvideeriti.
Aastatel 2010–13 mängis ta Austraalia kõrgliiga klubis Brisbane Roar ja aastatel 2014–16 Melbourne Citys. Ta tuli Brisbane Roariga kahel korral Austraalia kõrgliiga põhihooaja meistriks ja hooajal 2010–11 finaalseeria võitjaks. Hooaja 2010–11 finaalis kohtus Brisbane Roar Central Coast Marinersiga. Brisbane Roar viigistas mängu lisaajal Paartalu väravast 2:2 ning tiitel kindlustati järgnenud penaltiseerias, kus Paartalugi oli täpne. Aastatel 2017–19 mängis ta India kõrgliiga klubis Bengaluru FC, kellega tuli hooajal 2018–19 India meistriks.
Lisaks on Paartalu mänginud Hiina, Tai, Lõuna-Korea ja Katari klubides.
Austraalia jalgpallikoondises pidas ta kaks mängu, mõlemad 2013. aasta Ida-Aasia meistrivõistluste finaalturniiril nelja parema seas. 20. juulil 2013 mängis Austraalia avaringis korraldajate Lõuna-Korea vastu väravateta viiki. Teises voorus, kus Paartalu ei osalenud, kaotas Austraalia Jaapanile 2:3 (poolaeg 0:1). Viimases kohtumises 28. juulil mängis Paartalu taas, kuid Austraalia kaotas ikkagi Hiinale 3:4 (1:1) ja jäi viimaseks, neljandaks.
Q

Q (q) [kuu] on ladina tähestiku 17. täht.
Eesti tähestikus on q võõrtäht, mida kasutatakse ainult võõrnimede, võõrnimetuletiste ja tsitaatsõnade kirjutamisel.
Võru keeles kirjutatakse q-tähega keelele omast kõrisulghäälikut.
Pasila raudteejaam

Pasila raudteejaam (lühend Psl, soome keeles "Pasilan rautatieasema", rootsi keeles "Böle järnvägsstation", varem "Fredriksbergs järnvägsstation") on raudteejaam Helsingis Pasila linnaosas.
Pasila raudteejaam asub 3,5 kilomeetri kaugusel Helsingi pearaudteejaamast. Ta on Helsingist väljuvate rongide esimene peatus.
Kõik lähi- ja kaugliinirongid peatuvad Pasilas. Seetõttu on see Helsingi pearaudteejaama järel peale- ja mahatulijate arvult teine raudteejaam Soomes. Pasila raudteejaama kasutas 2005. aastal umbes 54 300 inimest päevas.
Pasila on üks kahest raudteejaamast Helsingis, mis teenindavad kaugliine. Helsingis on raudteejaamu rohkemgi, aga ülejäänud teenindavad üksnes lähiliine. Pasila jaam rajatigi selleks, et vähendada Helsingi pearaudteejaama koormust. Peamised erinevused nende vahel seisnevad rööpmepaaride arvus (Pasilas 10, Helsingis 19) ja selles, et Pasilas pole võimalik autosid rongile peale ega maha laadida.
Pasila raudteejaam rajati 1862.
Tikkurila raudteejaam

Tikkurila raudteejaam (lühend Tki, soome keeles "Tikkurilan rautatieasema", rootsi keeles "Dickursby järnvägsstation") on raudtee- ja bussijaam Vantaa Tikkurila linnaosas.
Asub umbes 16 km kaugusel Helsingi pearaudteejaamast ja 5 km kaugusel Helsingi Vantaa lennujaamast.
Lähirongid I, K, N, P, T, H, R ja Z peatuvad Tikkurilas.
Korso raudteepeatus

Korso raudteepeatus (lühend Krs, soome keeles "Korson rautatieasema", rootsi keeles "Korso järnvägsstation") on raudteepeatus Vantaa Korso linnaosas.
Asub Rekola ja Savio raudteepeatuse vahel. Asub umbes 22 km kaugusel Helsingi pearaudteejaamast.
Lähirongid K ja T peatuvad Korsos. T-rong kulgeb ainult ööajal.
Katrin Laur

Katrin Laur (neiupõlvenimi Katrin Poola; sündinud 29. aprillil 1955 Tartus) on eesti kirjanik, filmirežissöör, õppejõud ja ajakirjanik.
Elulugu.
Ta kasvas üles Tallinnas ja Järvamaal, õppis inglise keele süvaõppega Tallinna 7. Keskkoolis, mille lõpetas 1973. aastal. Seejärel pidas mitmesuguseid töökohti, õppis fotograafiat Tallinna 2. Tehnikakoolis ja aasta Moskva Riiklikus Ülikoolis filosoofiat. Aastatel 1977–1982 õppis Moskvas Üleliidulises Riiklikus Kinematograafia Instituudis (VGIK) Sergei Gerassimovi meistriklassis mängufilmi lavastamist ja lõpetas "cum laude" (diplomifilm “Kolm tundi rongi väljumiseni”). Sügisel pärast VGIK-i lõpetamist läks ta koos kolumbialasest abikaasa ja väikese tütrega Lääne-Saksamaale ja palus poliitilist varjupaika, mille ta kahe aasta möödudes ka sai. Elas Münchenis, töötas, õppis Müncheni Ludwig Maximiliani Ülikoolis saksa filoloogiat, tegi vabakutselisena mõned filmid Baieri TV-s (1987 “Revolutsioon salongist”, film vene naistest, poliitpagulastest). Aastatel 1986–1994 oli ajakirjanik Raadio Vaba Euroopas, kasutades nime Tiina Rosenbaum.
1995. aastal avaldas kirjastus Kunst Katrin Lauri luulekogu „Sõnad“.
Alates 1994. aastast elas ta Berliinis ja hakkas taas filme tegema, õppides juurde stsenaariumi kirjutamist ja analüüsi. Elas mõne aasta Šveitsis Zürichis, kus tegi 2002. aastal dokumenaalfilmi pikamaaveoautojuhtidest „Reto Bantli pikk reis“.
2000. aastate algusest töötas Laur jälle Eestis. Ta andis Tallinnas seminare filmiüliõpilastele, asutas filmitootmisfirma, tegi kaks ajaloolist dokumentaalfilmi – „Debora Vaarandi aeg“ ja „Roots – sada aastat sõda ja muusikat“, ja kaks mängufilmi – „Ruudi“ ja „Surnuaiavahi tütar“. 
Aastatel 2008–2011 oli ta Balti Filmi- ja Meediakoolis stsenaariumikirjutamise dotsent.
Aastatel 2011–2021 oli Kölni Meediakunstiülikoolis (www.khm.de) dramaturgia ja stsenaariumikirjutamise professor.
2012. aastal oli ta "Fulbright visiting scholar" Bostoni Ülikooli (BU) filmikoolis ja inglise kirjanduse osakonnas "creative writing"-programmis.
2022. aastal ilmus Lauri ajalooline romaan “Tunnistaja” kirjastuselt “Hea lugu”. 
2023. aastal sai Katrin Laur Jaan Krossi kirjandusauhinna.  
Looming.
Filmid.
Katrin Laur on teinud dokumentaal- ja mängufilme:
Koostöös Mart Kivastiku ja Hannu Saloneniga kirjutas Laur stsenaariumi 2009. aastal Soome-Eesti-Iiri-Saksamaa koostöös valminud põnevikule "Vasha" (režissöör Hannu Salonen).
Isiklikku.
Paloma Krõõt Tupay on Katrin Lauri tütar.
Sõrmkübar

Sõrmkübar on õmblemisel sõrme nõela eest kaitsev vahend.
Põhja-Haaga raudteepeatus

Põhja-Haaga raudteepeatus (lühend Poh, soome keeles "Pohjois-Haagan rautatieasema", rootsi keeles "Norra Haga järnvägsstation") on raudteepeatus Helsingis Põhja-Haaga linnaosas.
Põhja-Haagas peatuvad lähirongid I ja P.
Asub Huopalahti ja Kannelmäki raudteepeatuste vahel.
Põhja-Haaga raudteepeatus avati 1975. aastal.