tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Joosep Tammemäe

Joosep Tammemäe (sündinud 28. oktoobril 1990) on eesti rogainija.
Haridus.
2010. aastal lõpetas Viljandi C. R. Jakobsoni nimelise Gümnaasiumi hõbemedaliga. 2015. aastal lõpetas Eesti Maaülikooli metsamajanduse magistriõppe ja kaitses magistritöö "Lidarandmete kasutamine metsa kasvukäigu püsiproovitükkidel puistu kõrguse hindamiseks" (juhendajad Diana Laarmann ja Tauri Arumäe).
Sporditulemused.
Harrastab murdmaasuusatamist, laskesuusatamist, pikamaajooksu, orienteerumist, rogaini ja seiklussporti.
Rogaini Euroopa meistrivõistlustel võitis ta 2015. aastal Tšehhis ta koos Timmo Tammemäe ja Arvi Antoniga hõbeda.
2017 märtsis läbib ta üksinda jalgsi matkates 400 km pikkuse teekonna mööda endist Eestimaa ja Liivimaa kubermangu vahelist piiri Tõstamaalt Peipsi järveni, valmistades ette EV100 tähistamise avaüritust.
Arvi Anton

Arvi Anton (sündinud 13. detsembril 1992) on eesti rogainija.
Haridus.
Õppinud Kärstna Põhikoolis, lõpetanud Lähte Ühisgümnaasiumi. Õpib Eesti Maaülikoolis loodusvarade kaitse ja kasutamise erialal.
Sporditulemused.
Harrastab pikamaajooksu, murdmaasuusatamist, orienteerumist, rogaini ja seiklussporti.
Rogaini Euroopa meistrivõistlustel võitis ta 2015. aastal Tšehhis ta koos Timmo Tammemäe ja Joosep Tammemäega hõbeda.
MTÜ Seiklushunt juhatuse liige.
Černé Údolí

Černé Údolí (saksa keeles "Schwarzthal") on küla Tšehhis Lõuna-Tšehhi maakonnas Český Krumlovi ringkonnas.
Küla asub Novohradské hory mäestikus.
Lõuna-Eesti Läti Selts

Lõuna-Eesti Läti Selts oli Tartus 31. mail 1990 asutatud selts, mis tegutses kuni 2012. aastani.
Seltsile kuulus maja Tähtvere tänav 1.
Roni Size

Roni Size (kodanikunimega Ryan Owen Granville Williams, sündinud 29. oktoobril 1969 Bristolis) on Suurbritannia produtsent ja DJ, trummi ja bassi kollektiivi Reprazent eestvedaja. 
Roni Size'i ja Reprazenti debüütalbum "New Forms" pälvis 1997. aastal Mercury muusikaauhinna.
Noorpõlv.
Williams sündis Bristolis Jamaica immigrantide perekonnas. 
Nooruses kuulas ta "reggae"'t ja hiphoppi ning külastas paljusid muusikaüritusi. Kohalikus noortekeskuses õppis ära muusika produtseerimise põhialused. Kui ta 16-aastaselt koolist välja visati, hakkas muusikaga tegelema ja õpetas noortekeskuses ka teisi huvilisi. 1980. aastate lõpus katsetas ta "reggae" ja "house"'iga, seejärel liikus edasi "jungle"'i juurde. Ta käis usinalt reividel ja oli nii "jungle"'i kui ka trummi ja bassi sünni juures. 
Loometegevus.
1990. aastate alguses hakkas ta koostööd tegema DJ Krusti, DJ Die ja Suv'iga. 
1992. aastal andis Roni Size mitu singlit välja plaadifirma V Recordings kaudu, kuid 1993. aastal asutasid Size, Krust ja nende peokorraldajast sõber Chris Lewis oma plaadifirma Full Cycle Records (algselt kandis nime Full Circle Records). 
1997. aastal andis plaadifirma Talkin' Loud välja kogumiku "New Forms", mis sai plaatinaplaadiks. New Forms tuli välja koostöös rühmitusega Reprazent, kuhu lisaks Roni Size'ile kuulusid DJ Krust, DJ Die, Suv, Onallee, Dynamite MC ja Bahamadia. Kogumiku tuntuim lugu oli "Brown Paper Bag". Reprazenti loodud trummis ja bassis on mõjutusi hiphopist, "funk"'ist, soulist, džässist, "dubist" ja "house"'ist. 
1999. aastal eksperimenteerisid Roni Size ja DJ Die koos laulja Leonie Lawsiga projekti "Breakbeat Era" tarbeks trummi ja bassi ja rokihelide kombineerimisega. Lindistatud lood jõudsid kogumikule "Ultra Obscene". 
2000. aastal tuli välja Reprazenti teine album "In the Møde". Koostööd tehti ka Wu-Tang Clanist tuntud Method Mani, Rage Against The Machine'i liikme Zac de la Rocha ja "beatbox"'i meistri Razheliga.
2001. aastal töötas Roni Size MC Tali albumi "Lyric on My Lip" kallal.
2002. aastal tuli välja esimene sooloplaat "Touching Down". 
2004. aastal ilmus Roni Size'i kogumik "Return to V". Kauamängival astusid teiste vokalistide seas üles Beverly Knight, Jocelyn Brown, Vikter Duplaix ja Rodney P.
2008. aastal tuli Reprazent uuesti kokku ja välja anti "New Formsi" uusversioon "New Forms²". 
2014. aastal tuli välja Roni Size'i album "Take Kontrol". Albumi andis välja Roni Size'i uus plaadifirma Mansion Sounds.
Eesti Maaülikooli mullamuuseum

Eesti Maaülikooli mullamuuseum on Eesti Maaülikooli juures olev Eesti muldasid tutvustav muuseum. 
Muuseumis on 133 Eesti mullaprofiili, Eesti ja välismaa mullastikukaardid, mineraalide ja kivimite kogu, Eestis kasutatud väetiste kogu jms.
Tõnis Käo

Tõnis Käo (3. veebruar 1940 Laimjala – 3. juuli 2016 München) oli eesti tööstusdisainer, kes tegutses Saksamaal.
Aastatel 1969–1991 töötas ta Münchenis Siemens AG-s, 
1992–2005 oli tööstusdisaini professor Wuppertali Ülikoolis, aastast 2004 oli ta Bergischeni instituudi teadusdirektor (saksa keeles "wissenschaftlicher Direktor des Bergischen Instituts für Produktentwicklung und Innovationsmanagement").
Andrei Ešpai

Andrei Jakovlevitš Ešpai (vene keeles Андре́й Я́ковлевич Эшпа́й; 15. mai 1925 Kozmodemjansk – 8. november 2015 Moskva) oli Nõukogude Liidus ja Venemaal tegutsenud mari helilooja.
Tema isa oli helilooja ja muusikaõpetaja Jakov Ešpai. Ema oli vene keele ja kirjanduse õpetaja. 1944–1945 võitles ta Teises maailmasõjas Valgevene rindel. 
Andrei Ešpai õppis Moskva konservatooriumis 1948–1953. Tema õpetajad olid klaverimängus Vladimir Sofronitski ja heliloomingus Nikolai Rakov, Nikolai Mjaskovski ja Jevgeni Golubev. Ta täiendas end Aram Hatšaturjani juhatusel aastatel 1953–1956. 
Tema teostes on tunda mari rahvamuusika mõjusid. Rütmides võib märgata sarnasust Bartókiga.
Ešpai teoste seas on üheksa sümfooniat, kontserte, ballette ja kammermuusikat. Ta on kirjutanud üle 100 romansi ja laulu. Tema laulud ja muusika on kõlanud rohkem kui 50 mängufilmis. 
Tema poeg on filmilavastaja Andrei Ešpai.
Toomas Täht

Toomas Täht (sündinud 1977 Tallinnas) on eesti näitleja, kes tegutseb nii Eestis kui Saksamaal.
Ta on lõpetanud 2006. aastal Mozarteumi-nimelise Salzburgi ülikooli näitleja erialal. 
2007–2011 töötas näitlejana Saksamaal Augsburgi teatris. Seejärel töötas kolm aastat külalisnäitlejana erinevates teatrites Augsburgis, Berliinis, Tübingenis ja muu hulgas Tartu Vanemuise teatris ja Emajõe Suveteatris. Aastatel 2014-2015 oli ta näitetrupi liige. 
2015. aastast elab ja töötab vabakutselise näitlejana peamiselt Eestis.
Alates 2020. aastast on ta lavastanud mitu näidendit Würzburgi linnateatris, näiteks Kai Hensel'i "Klamm's Krieg" ("Klammi sõda"), "Anne Franki päevikud" (2022) samanimelise raamatu ainetel ning Eugéne Labich'i "Die Affäre Rue de Lourcine" ("Lourcine'i tänava juhtum") (2023). 
Kellerteatris lavastas ta 2024. aastal Hiina kirjaniku Nick Rongjun Yu psühholoogilise trilleri "Vale".[1]
Sergei Volkonski (1860−1937)

Vürst Sergei Mihhailovitš Volkonski (vene keeles "Сергей Михайлович Волконский"; 16. mai 1860 (ukj) Keila-Joa mõis – 25. oktoober 1937 Hot Springs, Ameerika Ühendriigid) oli vene muusika- ja teatripedagoog.
Eesti keeles on 2013. aastal Peeter Volkonski tõlkes ilmunud Sergei Volkonski raamat "Kodumaa : mälestused" (ISBN 9789985327609).
Isiklikku.
Tema isa oli Mihhail Volkonski. Tema vanaisa oli Sergei Grigorjevitš Volkonski.
Švėkšna vald

Švėkšna vald (leedu keeles "Švėkšnos seniūnija") on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Šilutė rajoonis.
Valla pindala on 180 km². 2011. aasta seisuga elas seal 3350 inimest. Valla keskuseks on Švėkšna alev (2011. aastal oli seal 1649 elanikku), vallamaja asub aadressil Liepų a. 24. Vallavanem on Alfonsas Šeputis.
Lisaks küladele asub vallas veel Nautiltė huutor (2011. aastal oli seal 0 elanikku).
Rein Õunapuu

Rein Õunapuu (sündinud 19. juulil 1957 Tallinnas) on eesti katoliku vaimulik.
Haridus.
Ta lõpetas 1972. aastal põhikooli (8 klassi) Tallinna 24. Keskkoolis ja 1976. aastal Tallinna Ehitus- ja Mehaanikatehnikumi arhitektuuri erialal. Tutvudes noorukina Saarde kiriku õpetaja Elmar Salumaaga, sai ta sellest sügavalt mõjutatud ning astus omal soovil luteri kirikusse. Seejärel õppis ta lühikest aega EELK Usuteaduse Instituudis ja teenis Nõukogude sõjaväes. Pärast ajateenistust tutvus ta isa Stanislausega (1918–2005, ) Leedus. Vajadus kandva vaimuliku distsipliini järele viis ta liitumisele katoliku kirikuga ja ta asus õppima Riia vaimulikku seminari.
Tegevus Eestis, Lätis ja Venemaal.
6. oktoobril 1985 pühitseti ta Riias preestriks. Kaks aastat töötas ta abivaimulikuna Riias, Tallinnas ja Venemaal. Pärast isa Miikael Krumpansi ootamatut surma 13. juulil 1987 sai temast 19. juulil ainus avaliku töötamisõigusega katoliku preester Eestis, ta oli kogudusepreester Tallinnas (1995. aastani) ja Tartus (1989. aastani). 
Rein Õunapuu avas ja taastas taasiseseisvunud Eestis mitu katoliku kogudust. Ta alustas eestikeelsete jumalateenistuste pidamist, tõlkis ja avaldas trükis eestikeelse missateksti (1990), palveraamatu (1994), taasasutas ja toimetas katoliku ajalehte Kiriku Elu (1989–1995). Lisaks töötas ta õppejõuna, nõustajana ning tegi kaastööd raadios ja televisioonis. 
Rein Õunapuu on Eesti Kristliku Liidu (1988) ja Eesti Kirikute Nõukogu (1989) asutajaliige ning Eesti Piibliseltsi taasasutajaliige (1991).
Elu Saksamaal.
1995. aastal suundus Rein Õunapuu õppima Saksamaale. Pärast litsentsiaadikraadi kaitsmist Frankfurdis Maini ääres St. Georgeni jesuiitide ülikoolis () jäi ta Põhja-Saksamaale Hildesheimi piiskopkonda (), kus elab ja töötab tänaseni. 2010. aastast on ta Saksamaal Peines (asub Alam-Saksi liidumaal Peine kreisis) preester. Praegu annab ta välja eesti- ja saksakeelset e-nädalakirja Elektrikarjane.
Usėnai vald

Usėnai vald (leedu keeles "Usėnų seniūnija") on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Šilutė rajoonis. Vald piirneb lõunas Venemaaga.
Valla pindala on 77,9 km². 2011. aasta seisuga elas seal 1210 inimest. Valla keskuseks on Usėnai küla, vallamaja asub aadressil Veržės g. 2. Vallavanem on Algirdas Rauktys.
Emmy Holz

Emmy Holz (ka Holts; 23. oktoober 1902 Tallinn – 4. november 1923 Santander, Kantaabria, Hispaania) oli Eesti tantsija.
Ta õppis Sessy Smironina-Sevuni ja E. Litvinova balletistuudios. Aastatel 1918–1923 tantsis ta Estonia teatris, ühtlasi oli ta üks esimesi teatri baleriine.
Ta mõrvati 4. novembril 1923 Hispaanias.
Gustav Terkmann

Gustav Terkmann (22. september 1850 (ukj) Nõva – 16. mai 1924) oli Nõvalt pärit Eesti orelimeister, kes asutas aastal 1882 Tallinnas orelite ja harmooniumite tööstuse. Oli oreliehitust õppinud Gustav Normanni juures. 
Tema poeg oli orelimeister August Terkmann.
Priit Nigula

Priit Nigula (Priit Nigula on pseudonüüm, sünninimega Friedrich Nikolai; 21. november 1899 Peterburi – 9. juuni 1962 Tallinn) oli eesti dirigent. 
1918. aastal lõpetas ta Jekaterinburgi muusikakooli, seejärel õppis Moskva konservatooriumis klaverit.
Aastatel 1916–1923 oli ta Jekaterinburgi, Irkutski ja Moskva ooperiteatri kontsertmeister.
Aastatel 1942–1962 oli ta Estonia teatri dirigent (1944–1951 peadirigent). Aastatel 1942–1944 oli ta ka üks Ringhäälingu orkestri dirigente.
Ta on maetud Tallinna Siselinna kalmistule.
Richard Viidalepp

Richard Voldemar Viidalepp (aastani 1935 Viidebaum; 23. jaanuar 1904 Nurmsi, Mäo vald, Järvamaa – 3. juuni 1986 Tartu) oli eesti rahvaluuleteadlane.
Aastail 1947–1979 töötas ta ENSV TA Keele ja Kirjanduse Instituudis.
Ta on hulgaliselt kogunud kui ka korraldanud rahvaluule kogumist.
Isiklikku.
Tema poeg on Jaan Viidalepp. Ta oli Ants Viidalepa onu ja Signe Kivi vanaonu.
Lilian Looring

Lilian Looring (õieti Luise Liliane Looring; 15. september 1899 Tallinn – 2. mai 1963 Tallinn) oli eesti baleriin ja tantsupedagoog.
1918–1927 töötas ta vaheaegadega Estonia teatris; oli teatri esimene eestlasest klassikaline baleriin.
1932–1940 pidas ta Tallinnas oma tantsustuudiot – Lilian Looringu tantsustuudio. 
Oli 1941–1955 represseerituna Siberis.
Isiklikku.
Ka tema õde Hermiine Looring oli baleriin, kes tantsis Budapestis.
Harri Paris

Harri Paris (18. aprill 1891 Viljandi – 7. oktoober 1941 Tallinn) oli eesti näitleja ja lavastaja.
Ta lõpetas Pärnus gümnaasiumi, õppis seejärel Kiievi ülikoolis rohuteadust ja Peterburis Nikolai Smolitši teatrikoolis, käis õppereisidel Saksamaal, Austrias ja Prantsusmaal.
Ta alustas lavategevust aastal 1910 Pärnu seltsides, mängis aastatel 1912–1921 Peterburi ja Venemaa provintsilinnade teatreis. Aastatel 1921–1941 oli ta Estonia teatri näitleja ja lavastaja.
Isiklikku.
Harri Paris oli abielus juudi rahvusest Keila Parisega (sünninimi Keila Sand, 1891 – 7. oktoober 1941). Kui Saksa okupatsiooni ajal sai naine kutse „ilmuda politseisse end registreerima kui juut”, otsustas abielupaar ühiselt oma elu võtta. See juhtuski 7. oktoobril 1941.
Eesti astronoomia

Eesti astronoomia käsitleb Eesti alal tehtud ja tehtavat astronoomiaga seotut.
Kuni 18. sajandi alguseni tegeldi Eestis astronoomiaga enamjaolt praktilistel ja õppe-eesmärkidel. Eesti ala esimesed astronoomiaprofessorid olid Peter Schomer ja Johan Eriksson.
18. sajandil rajati Eestis esimesed observatooriumid. Aastatel 1808–1811 ehitati Tartu Tähetorn.
Eesti astronoomiakoolkonna rajas 20. sajandi algul Ernst Öpik. Sinna kuulunud ja kuuluvate astronoomide seas on Jaan Einasto, Aksel Kipper, Enn Saar, Arved Sapar jt. Samas kuulub Eesti astronoomiaajalukku ka teisi tuntud nimesid, nagu näiteks Friedrich Georg Wilhelm von Struve, Johann Heinrich von Mädler ja Bernhard Schmidt.
Tänapäeval on suur osa Eesti astronoomiast seotud Tartu Observatooriumiga, mis on Tartu Ülikooli Tähetorni (1808) ja Tartu Ülikooli Meteoroloogia Observatooriumi (1865) järeltulija ning töö jätkaja. Tartu Observatooriumis Tõraveres asub ka 1974. aastal valminud 1,5-meetrine peegelteleskoop, mis on suurim omasugune Balti- ja Põhjamaades.
Eestis tegutseb Eesti Astronoomia Selts.
Aastatel 1817–1990 ilmunud Tartu Tähetorni Publikatsioonid (hiljem "Tartu astrofüüsika observatooriumi publikatsioonid") oli kaua aega vanim pidevalt ilmunud astronoomiaväljaanne maailmas.
Tänapäeval pööratakse astronoomia kõrval üha enam rõhku ka kosmosetehnoloogiate arendamisele. Selle üheks näiteks on Eesti tudengisatelliidi programm.
Kelluke (jook)

Kelluke on Eestis A. Le Coqi toodetav värvitu sidrunimaitseline limonaad.
Kellukese eelkäijateks võib pidada juba 19. sajandi lõpus ja 1930. aastatel Tartus valmistatud sidrunilimonaadi ja sidrunisoodat, mis erinevalt Kellukesest oli kõrvetatud suhkruga värvitud. Ehkki Kellukese maitse sarnaneb Sprite'i omaga ja on retsepti väljatöötamises osalenud Ilmar Kõrgesaare sõnul "täpselt sama", valmis Eesti limonaadi retsept iseseisvalt ning tollal ei teadnud selle autorid Sprite'i olemasolust veel midagi.
Kellukese retsepti töötas välja 1965. aastal Tartu Õlletehas (praegune A. Le Coq), 1970. aastal sai sellest üks Nõukogude Liidu kõige esimesi kvaliteedimärgiga karastusjooke. Omal ajal toodeti jooki kogu Nõukogude Liidus.
Kui suhkru kokkuhoiuks kehtestati 1975. aastal üleliiduline määrus, mis lubas toota vaid kuni 7% suhkrusisaldusega limonaade, siis töötati seni 10,2% suhkrusisaldusega Kellukese alusel välja vähem magus limonaad Lumivalgeke, mida toodeti ka Tallinna Karastusjookide Tehases. Kellukese tootmine jätkus siiski juba aasta hiljem. Selle pikaajalise edu tagas looduslike maitsesegude kasutamine, mille transport on odavam kui mahla puhul, mis oli 1960. aastatel enamiku karastusjookide aluseks.
2001. aastal võttis A. Le Coq Kellukese nime asemel kasutusele nimetuse "sidrunimaitseline limonaad", kuid 2006. aasta aprillis toodi Kelluke taas endise nime all turule. Kellukese retsept on tänaseni põhiosas sama, säilivusaja pikendamiseks on hakatud lisama vaid looduslikku päritolu bensoehapet või sorbiinhapet. Nõukogude ajal ületas Kellukese populaarsus Limonaadi oma tunduvalt, kuid tänapäeval on menukam Limonaad – 2007. aastal tootis A. Le Coq Limonaadi 7,1 miljonit liitrit ja Kellukest 2,73 miljonit liitrit (kokku karastusjooke 25,89 miljonit liitrit).
2014. aastal tehtud Dorel Donneri õpilasuurimuse kohaselt oli Kelluke uuritud 14 karastusjoogi hulgas selliste seas, milles leidus kõige vähem nn E-aineid (vaid E330 ehk sidrunhape).
Sketš

Sketš on väheste tegelastega lõbus-irooniline lühinäidend, millel on enamasti ootamatu lõpplahendus.
Vainutase vald

Vainutase vald (leedu keeles "Vainuto seniūnija") on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Šilutė rajoonis.
Valla pindala on 180 km². 2011. aasta seisuga elas seal 2290 inimest. Valla keskuseks on Vainutase alev (2011. aastal oli seal 746 elanikku), vallamaja asub aadressil Baranausko g.7. Vallavanem on Vitalijus Mockus.
Mustlaskeel

Mustlaskeel (mustlaskeeles "Romani chib") on Indoeuroopa keelkonna indoiraani harusse kuuluv keel, mida räägivad romad.
Mustlaskeelt kõneleb hinnanguliselt Euroopas 3,5 miljonit inimest ja mujal maailmas 0,5 miljonit inimest.
Keelel on üle maailma palju murdeid. Eestis rääkisid romad (Eesti romad) enne II maailmasõda eeskätt Laiuse ja Lääne-Balti ehk Tšuhni (Läti) murrakut; need murrakud kuuluvad mustlaskeele põhjamurdesse.
Jõesaar

Jõesaar on jões või jõeharude vahel olev saar.
Eestis asuvad jõesaared on näiteks ajalooline Keila jõesaar ja Põltsamaa jõel asuv Saunasaar.
Kliinik

Kliinik (vanakreeka sõnast "klinikos" 'voodis lamav') on õppe- või teadusasutusega seotud haigla, kus peale tavapärase ravimise tehakse ka teaduslikku uurimistööd ja kus praktiseerivad üliõpilased. Ühe õppe- või teadusasutuse kõiki kliinikuid kokku nimetatakse kliinikumiks (näiteks Tartu Ülikooli Kliinikum).
Eesti Kultuurifond Ameerika Ühendriikides

Eesti Kultuurifond Ameerika Ühendriikides (inglise keeles "The Foundation for Estonian Arts and Letters, Inc.") on Ameerika Ühendriikides tegutsev 501(c)(3) mittetulunduslik organisatsioon, mille eesmärgiks on toetada Ameerika Ühendriikides eesti kultuuri, kunsti, rahvusteadusi, kirjandust ning keelt. Kultuurifond on Eesti Kultuuripäevade asutaja ja korraldaja New Yorgis.
Ajalugu.
Eesti Kultuurifond Ameerika Ühendriikides asutati Eesti Rahvuskomitee Ühendriikides kultuuritoimkonna initsiatiivil 14. detsembri 1957. aastal New Yorgi Eesti Majas. Esimeseks kultuurifondi esimeheks valiti 1957. aastal kirjandusteadlane dr. Viktor Kõressaar. Kultuurifondi toetusel toimusid 1970. aastal New Yorgis esimesed Eesti Kultuuripäevad.
BitBake

BitBake on tarkvaraarenduses kasutatav paketikoosteprogramm.
Juhised koostamiseks antakse ette BitBake retseptidega. Retseptid sisaldavad laetavate pakettide URL-e (Internetiaadresse jms.). URL-id võivad sisaldada mitmesuguste andmesideprotokollide aadresse ning viiteid mitmesugustesse versioonihaldussüsteemidesse sh HTTP, HTTPS, FTP, CVS, SVN, Git ja kohalike kaustade aadresse.
Ajalugu.
BitBake esmaversioon loodi 7. detsembril 2004 projektis OpenEmbedded, kuid eraldati hiljem eraldihallatavaks töövahendiks.
Draakoni sild

Draakoni sild (sloveeni "Zmajski most") on kaarsild üle Ljubljanica jõe Ljubljanas Vodniki väljaku lähedal. 
Draakoni sild on Sloveenia pealinna tuntumaid vaatamisväärsusi, see on arvatud ehitismälestiseks.
Silla nimi.
Silla algne nimi oli Keiser Franz Joseph I juubelisild Austria-Ungari monarh Franz Joseph I 40. valitsemisaasta juubeli tähistamiseks. Sellele viitavad ka silla balustraadil suurelt märgitud kaks aastaarvu: 1848 ja 1888. Sild sai tuntuks siiski Draakoni sillana (1919. aastast ka ametlik nimi) tänu draakonit kujutuvale pronksskulptuuridele silla otstes.
Rajamine.
Kaarsild püstitati samas asukohas 1895. aasta maavärinas kannatada saanud puitsilla asemele.
Silla projekteerisid austria insener Joseph Melan, kes tegi konstruktoritöö, ja dalmaatsia arhitekt Jurij Zaninović, kes andis sillale Viini moderni stiilis väljanägemise.
Tarinduselt üheavaline kaarsild üleval asuva sõiduteega. Sild avati 1901. aastal. Sillakaare sildeava on 33,34 m. Sild oli esimesi raudbetoonist sildu Euroopas.
Renoveerimine.
Kaarsild renoveeriti aastatel 1983–1984.
Mare Erik

Mare Erik (sünninimi Mare Roosiväli; 26. märts 1936 – 3. detsember 1995) oli eesti muusikaõpetaja ja kooridirigent.
Ta oli pärit muusikalembesest Tudulinnast. Ta lõpetas Tartu Muusikakooli (praegune Heino Elleri nimeline Tartu Muusikakool) koorijuhtimise eriala 1957. aastal (prof. Richard Ritsing) ja õppis lühemat aega Tallinna Konservatooriumi kaugõppes.
Mare Erik oli Suure-Jaani segakoori Ilmatar dirigent alates koori taasloomisest 1959. aastal kuni 1963. aastani, koos Jaan Joandiga (dirigent kuni 1970). Töötas Suure-Jaanis ja Jõgeval muusika- ja klaveriõpetajana. J. Järv Jõgevalt: ""Õhkkond oli muusikakoolis meeldivas mõttes akadeemiline." --- Tolle aja õpetajatest meenutab ta sooja tundega veel Ilmar Läänet ja Mare Erikut, kumbagi pole enam elavate kirjas. “Mare Erik oli nagu tulesäde, selline südamlik, siiras ja naerusuine.""” Hiljem töötas ta Tartu II Lastemuusikakoolis.
Mare Eriku abikaasa oli metsandustegelane Ain Erik.
Šveitsi Föderaalne Tehnoloogiainstituut

Šveitsi Föderaalne Tehnoloogiainstituut võib viidata ühele kahest asutusest:
ETH Zürich

ETH Zürich ( 'Konföderatsiooni Zürichi Tehnikakõrgkool') on teadusele, tehnoloogiale, matemaatikale ja juhtimisele keskenduv ülikool Zürichis Šveitsis. Nagu sõsarasutus EPFL, on ETH Zürich kesksel kohal Šveitsi Föderaalsete Tehnoloogiainstituutide haldusalas.
ETH Zürichit paigutatakse maailma parimate ülikoolide hulka. Üliõpilased ja professorid on saanud kokku 21 Nobeli auhinda. Kõige kuulsam neist on Albert Einstein, kes sai 1921. aastal Nobeli füüsikaauhinna.
Ülikooli asutas 1855. aastal Šveitsi föderaalvalitsus eesmärgiga koolitada insenere ja teadlasi, tekitada riiklik teaduse ja tehnoloogia keskus ning võimaldada suhtlust teadlaste ja tööstuse vahel.
ETH Zürich on üliõpilaste arvult teine ülikool Šveitsis Zürichi Ülikooli järel.
Ole Ellefsæter

Ole Martin Ellefsæter (15. veebruar 1939 – 18. oktoober 2022) oli norra kergejõustiklane ja murdmaasuusataja, kes oli edukas mõlemal spordialal. 
Ellefsæter alustas sportlaskarjääri kergejõustiklasena, spetsialiseerudes eelkõige 3000 meetri takistusjooksule. Ta tuli Norra meistriks sel alal kuuel järjestikusel aastal (1960–1965) ning püstitas 1962. aastal isikliku rekordi 8:43,8. Pärast kergejõustikku keskendus ta murdmaasuusatamisele.
Murdmaasuusatamises kuulus Ellefsæter 1960. aastate lõpus Norra koondise tippu. 1968. aasta taliolümpiamängudel Grenoble’is võitis ta kuldmedali 50 km distantsil, läbides raja ajaga 2:28.45,8. Samadel mängudel kuulus ta ka Norra 4×10 km teatevõistkonda, mis võitis kuldmedali koosseisus Ole Ellefsæter, Pål Tyldum, Odd Martinsen ja Harald Grønningen.
1966. aasta suusatamise maailmameistrivõistlustel Oslos võitis ta kuldmedali 4×10 km teatesõidus ja hõbemedali 15 km individuaaldistantsil.
Josef Haas

Josef Haas (3. august 1937 – 18. jaanuar 2024) oli Šveitsi murdmaasuusataja.
1968. aasta taliolümpiamängudel Grenoble'is võitis ta 50 km distantsil pronksmedali. Samal aastal valiti ta Šveitsi aasta sportlaseks.
Limbaži lennuväli

Limbaži lennuväli on lennuväli Lätis Limbaži piirkonnas Limbaži vallas. Lennuväljal on kaks paralleelset maandumisrada, neist sertifitseeritud on vaid esimene. Lennuväljal võivad liigelda sõidukid, mille mass ei ületa 5700 kg. 
Lennuväli rajati Nõukogude ajal põllumajandusliku lennuväljana. Pärast Läti taasiseseisvumist oli see algul kaitseministeeriumi valduses, seejärel kuulus Limbaži vallale. Aastast 2000 on lennuväli eraomandis (omanikuks on SIA "Vidrižu Atvari"). Lennuväli on sertifitseeritud aastast 2006. Aastani 2011 kandis see nime Langači lennuväli.
Prauliena

Prauliena on küla ("ciems") Lätis Madona piirkonnas, Prauliena valla halduskeskus. Küla asub Madonast 7 km ida pool, merepinnast 135 meetri kõrgusel, Riiani on külast 175 kilomeetrit. 
Asulas oli Prauliena mõisa ("Praulen") süda. Külas asub väike, 2 hektari suurune Prauliena järv. Külas on põhikool, raamatukogu, lasteaed-algkool. Sinna jäävad Prauliena ja Praulienas skola bussipeatus.
Küla on esmamainitud 1507. aastal. Asula tekkis kunagise Prauliena mõisakeskuse juurde. Nõukogude ajal asus seal kohaliku sovhoosi keskasula.
Looduskaitse all on Prauliena Lossiaia pärn, Prauliena lossiaia tamm, Prauliena allee lehis, Klēbeki pärn, Brizgase tamm ja Brizgase künnapuud.
Prauliena lähistel asub Prauliena lennuväli.
Prauliena lennuväli

Prauliena lennuväli on sertifitseerimata lennuväli Madona piirkonnas Prauliena vallas Praulienast neli kilomeetrit põhja pool vana Madona-Lubana raudtee lähistel. 
Lennuväli rajati nõukogude võimu ajal põllumajandusliku lennuväljana. Tänapäeval kasutavad seda amatöörlendurid ja deltaplaanid, samuti korraldatakse seal kiirendusvõistlusi.
Degumnieki

Degumnieki (latgali "Dagumnīki") on küla ("ciems") Lätis Madona piirkonnas, Ošupe valla halduskeskus. Küla asub Madonast 41 km ja Riiast 199 kilomeetri kaugusel merepinnast 100 meetri kõrgusel. Külas on põhikool, raamatukogu ja rahvamaja. 
Degumnieki tekkis nõukogude ajal kui kohaliku sovhoosi keskasula. Sinna jääb Degumnieki bussipeatus. Degumnieki lähistel asub Degumnieki lennuväli.
Degumnieki tamm ümbermõõduga 5,2 meetrit on looduskaitse all.
Degumnieki lennuväli

Degumnieki lennuväli on sertifitseerimata lennuväli Madona piirkonnas Ošupe vallas. 
See asub Degumniekist kaks kilomeetrit kirde pool vana Madona–Lubana raudtee lähistel. 
Lennuväli rajati Nõukogude võimu ajal põllumajandusliku lennuväljana. Lennuvälja kasutatakse tänapäeval vähe, põhiliselt kasutavad seda deltaplaanid, aga ka mudellennukid; seal on korraldatud lennunduspäevi.
Töötav Läänlane

Töötav Läänlane oli 1940–1941 ilmunud EK(b)P Läänemaa Komitee ajaleht. Ajalehte andis välja Eesti NSV Riikliku Kirjastuskeskuse Ajalehtede Kirjastus. Ajalehe vastutav toimetaja oli Eduard Värav.
Ajaleht ilmus 2 korda nädalas. Kokku ilmus 75 numbrit.
Tõstamaa Tuuled

Tõstamaa Tuuled on aastast 1995 ilmuv Pärnu linna ajaleht. Ajalehte andis varem välja Tõstamaa Vallavalitsus.
Ajaleht ilmub üks kord kuus.
Kostabi

Kostabi oli 1991–1993 ilmunud Tartu kultuurileht. Lehte andis välja AS Kostabi.
Leht ilmus üks kord nädalas.
Kuninga uued rõivad

"Kuninga uued rõivad" (ka "Keisri uued rõivad", taani keeles "Kejserens nye klæder") on Hans Christian Anderseni kunstmuinasjutt, milles kaks kangrut lubavad kuningale teha uued rõivad, mis on nähtamatud nendele, kes on lollid või oma ametikoha jaoks kõlbmatud. Riided olevat nii kerged ja õhulised, et seljas neid ei tunnegi. Kuid kangrud on kelmid, kes üksnes näitlevad, justkui riietaksid kuningat. Mitte keegi, kes näeb paljast kuningat, ei julge seda tunnistada, kartes, et teda peetakse lolliks või ebakompetentseks, ning kõik kiidavad riiete maitsekust ja ilu. Seejärel läheb kuningas pidulikule ringkäigule mööda linna. Esialgu linnarahvas püüab teeselda, justkui kuningas oleks hiilgavalt riides, kuni üks laps, kes on liiga noor selleks, et olukorda mõista, hüüab valjusti: «Aga kuningas on ju alasti!» Seejärel hakkab linnarahvas varsti sedasama kordama. Kuningas kahtlustab, et on petta saanud ja linnarahvas räägib tõtt, kuid jätkab väärikalt oma ringkäiku.
Andersen sai muinasjutu jaoks inspiratsiooni Villena vürsti Juan Manueli (1282–1348) 1335 ilmunud raamatust "Libro de los ejemplos del conde Lucanor y de Patronio", mis sisaldab 50 lühijuttu, nimelt selle 7. jutust "Sellest, mis juhtus kuninga ja kolme petturiga". Juan Manueli jutus on olematud rõivad petturite jutu järgi nähtamatud väljaspool abielu sündinutele. Andersen ei lugenud seda juttu originaalis, vaid saksakeelses tõlkes. Andersen muutis jutu satiiriks silmakirjalikkuse ja õukondlaste pugemise pihta.
Esimest korda avaldas Andersen selle muinasjutu 7. aprillil 1837 kogumiku "Lastele vestetud muinasjutud" viimases, 3. köites koos "Väikese merineitsiga". Esimest kaht köidet ei võtnud kriitika hästi vastu, kolmanda köitega kriitikute suhtumine pöördus ja tagantjärele hakati ka kahes esimeses köites olevaid jutte heaks pidama.
Metafoorina.
Muinasjuttu, selle lõike ja tsitaate kasutatakse tänapäeval sümbolina, viidates poliitilistele, ühiskondlikele või ka isiklikele probleemidele, kriitikameele puudusele, selle ignoreerimisele või ka takkakiitmisele. Väljendus selles muinasjutus: «Aga kuningas on ju alasti!» sai üldmõisteks ja sümboliseeris selleaegse ühiskonnakorra moraalset ja poliitilist tühisust juba Anderseni kogumiku ilmumise ajal.
Kaubaleht

Kaubaleht (lühend KL, inglise keeles Estonian Business Weekly) oli 1990–1997 ilmunud Eesti ajaleht. Ajalehte andis välja AS Media.
Ajalehte toimetasid Heikki Saller ja Urmas Glase.
Ajaleht ilmus aastal 1990 kolm korda aastas, aastatel 1991–1992 kuus korda aastas ja 1993–1997 üks kord nädalas.
The Baltic Observer

The Baltic Observer oli 1991–1996 Riias ilmunud ajaleht, mis sisaldas uudiseid Balti riikidest. Ajalehte andis välja Baltic News Ltd. Ajaleht ilmus 1 kord nädalas.
28. märtsil 1996 ühinesid The Baltic Observer ja The Baltic Independent ajaleheks The Baltic Times.
The Baltic Independent

The Baltic Independent oli 1990–1996 Tallinnas ilmunud ajaleht, mis sisaldas uudiseid Balti riikidest . Ajalehte andis välja AS The Baltic Independent. Ajaleht ilmus 1 kord nädalas. Ajalehe toimetaja oli Tarmu Tammerk. Ajalehe eelkäija oli ajaleht The Estonian Independent.
28. märtsil 1996 ühinesid The Baltic Independent ja The Baltic Observer ajaleheks The Baltic Times.
Vallakaja

Vallakaja on aastast 1998 ilmuv Tartu maakonna Laeva valla ajaleht. Ajalehte annab välja Laeva Vallavalitsus. Ajaleht ilmub 5–8 korda aastas. Ajaleht on loetav ka internetis.
Türi Rahvaleht

Türi Rahvaleht on aastast 1989 ilmuv Türi valla ajaleht. Ajalehte annab välja Türi Arengu Sihtasutus. Ajalehe tegevtoimetaja on Teet Reier. Aastast 2010 ilmub ajaleht 1 kord kuus. 1995–2009 ilmus ajaleht 1 kord nädalas.
Peetrimõisa paisjärv

Peetrimõisa paisjärv on paisjärv Sakala kõrgustiku põhjaosas, Viljandi maakonnas Viljandi vallas Peetrimõisa külas.
Järve pindala on 1,6 ha, valgla suurus 1 km², kaldajoone pikkus 601 m ja kõrgus merepinnast 77 m. Järv kuulub Lääne-Eesti vesikonda ja Pärnu alamvesikonda. Järv pole avalik ega avalikult kasutatav veekogu.
Vecbebri

Vecbebri on küla ("lielciems") Lätis Aizkraukle piirkonnas, Bebri valla halduskeskus. Küla asub Koknesest 9,2 km põhja pool, merepinnast 120 meetri kõrgusel, Riiani on külast 110 kilomeetrit. 
Asulas oli Vecbebri mõisa ("Alt-Bewershof") süda. Haridust annavad Bebri põhikool, Vecbebri kutsekeskkool ja Bebri erivajadustega laste internaatkool. Külas on raamatukogu ja lasteaed. 
Asula tekkis kunagise Vecbebri mõisakeskuse juurde. Aastal 1922 asutati sinna ajandus-mesinduskool, millest aastal 1944 sai mesindustehnikum. Aastal 1972 sai Vecbebrist kohaliku sovhoostehnikumi keskasula. Aastatel 2009–2021 jäi asula Koknese piirkonda.
Mõisa peahoone on riikliku tähtsusega arhitektuurimälestis, külas asub ka Voldemārs Jākobsonsi majamuuseum. Vecbebri lähistel asub Vecbebri lennuväli.
Aastal 2015 oli külas 563 elanikku, aastal 2022 oli elanikke 473.
Vecbebri lennuväli

Vecbebri lennuväli on sertifitseerimata lennuväli Aizkraukle piirkonnas Bebri vallas Vecbebrist 1,5 kilomeetrit edela pool. 
Lennuväli rajati nõukogude võimu ajal põllumajandusliku lennuväljana.
Härjavõitlus

Härjavõitlus on traditsiooniline meelelahutuslik vaatemäng Hispaanias, Portugalis, Lõuna-Prantsusmaal ja Ladina-Ameerika maades (Mehhiko, Colombia, Ecuador, Venezuela ja Peruu), mille käigus inimesed võitlevad areenil pullidega, keda selles seoses nimetatakse härgadeks.
Piirkondades, kus seda harrastatakse, ei peeta seda spordiks, sest selles ei ole võistluse elemente, vaid rituaalseks kultuuriürituseks ja kunstivormiks.
Tänapäeval on härjavõitlejad professionaalid, kes sooritavad härjavõitlusareenil vastavalt oma väljaõppele kindlaid liikumisi. Vaatemängu lõpus tapab härja kõige kogenum härjavõitleja ehk matadoor.
Ehitus ja Arhitektuur

Ehitus ja Arhitektuur oli 1962–1990 ilmunud ehituse ja arhitektuuri valdkonda käsitlev ajakiri.
Ajakirja andis välja Eesti NSV Ehitusministeerium. 1984–1990 ilmus ajakiri 1–2 korda aastas. Varem ilmus see tihedamini.
Ajakirja eelkäija oli 1958–1961 ilmunud Ehitus ja Ehitusmaterjalid.
Elu Pilt

Elu Pilt oli 1993–1995 ilmunud Eesti ajakiri. Ajakirja andis välja AS Lühter.
Ajakiri ilmus üks kord kuus. Ajakirja tegevtoimetaja oli Enno Tamm.
Epifanio

Epifanio oli 2005–2011 Tallinnas ilmunud kultuuriteemaline ajaleht. Ajalehte andis välja MTÜ Epifanio. Ajalehe toimetaja oli August Künnapuu. Ajaleht ilmus kaks korda aastas. Ajalehe sisu oli eesti keelega rööpselt ka inglise keeles.
Nõmme Sõnumid

Nõmme Sõnumid on aastast 1997 ilmuv Nõmme linnaosa ajaleht. Ajalehte annab välja Nõmme Linnaosa Valitsus. Ajalehe toimetaja on Jukko Nooni. Ajaleht ilmub 2 korda kuus, 1997–1999 ilmus see 1 kord nädalas.
Ajalehe eelkäija oli 1993–1997 ilmunud Uus Nõmme Leht.
Nõukogude Kultuur

Nõukogude Kultuur oli 1940–1941 ilmunud Eesti NSV Hariduse Rahvakomissariaadi ja Eesti NSV Ametiühingute Keskliidu kultuuri ja poliithariduse ajakiri. Ajakirja andsid välja Eesti NSV Hariduse Rahvakomissariaat ja Eesti NSV Ametiühingute Keskliit. Ajakirja vastutav peatoimetaja oli Hans Piilmann ja tegevtoimetaja oli Helmut Tarand
Ajakiri ilmus üks kord kuus.
Oma Maitse

Oma Maitse on aastast 2005 ilmuv Eesti toiduteemaline ajakiri, mis ilmub üks kord kuus. Ajakirja annab välja AS Delfi Meedia. Ajakirja peatoimetaja on Siiri Kirikal.
Aastani 2015 oli ajakirja peatoimetaja Monika Kelle.
Tšornorudka

Tšornorudka (ukraina keeles Чорнорудка) on küla Ukrainas Žõtomõri oblastis Berdõtšivi rajoonis. Pindala on 4,986 km².
Kiirendi

Osakestekiirendi on masin, mis kasutab elektriliselt laetud osakeste valguse kiiruse lähedaste kiiruste juurde kiirendamiseks ja kiirtes hoidmiseks elektromagnetvälja. 
Suuri kiirendeid kasutatakse osakestefüüsikas põrgutitena (näiteks suur hadronipõrguti CERN-is Tevatron Fermilabis) või sünkrotronkiirguse allikatena kondenseeritud aine füüsikas. Väiksemaid kiirendeid kasutatakse paljudes rakendustes, sealhulgas osakeste teraapiaks onkoloogias, meditsiiniliste radioaktiivsete isotoopide tootmiseks, pooljuhtidesse ioonide sisestamiseks ja selliste haruldaste isotoopide nagu süsinik-14 mõõtmiseks. Nüüdisajal on maailmas kasutusel üle 30 000 kiirendi.
Osakestekiirendeid on kaht põhitüüpi: elektrostaatilised ja elektromagnetilised. "Elektrostaatilised" kiirendid kasutavad osakeste kiirendamiseks staatilist elektrivälja. Selle levinumad variandid on Cockcrofti-Waltoni generaator ja Van de Graaffi generaator. Selle väiksemal kujul näide on tavaline televiisori elektronkiiretoru. Sellistes seadmetes saavutatav osakeste kineetiline energia on piiratud kiireneva pingega, mis omakorda on piiratud läbilöögiga. Teisalt "elektrodünaamilised" või "elektromagnetilised" kiirendid kasutavad osakeste kiirendamiseks muutuvat elektromagnetvälja (kas magnetilist induktsiooni või võnkuvaid raadiosagedus välju). Kuna sellistes kiirendites läbib osake sama kiirendava välja mitu korda, pole väljundenergia kiirendava välja tugevusega piiratud. Sellised kiirendid töötati välja 1920. aastatel ja need on enamiku tänapäevaste suurte kiirendite aluseks.
Selle ala pioneerid on Rolf Widerøe, Gustav Ising, Leó Szilárd, Max Steenbeck ja Ernest Lawrence. Nad töötasid välja ja ehitasid esimese toimiva lineaarse kiirendi, beetatroni ja tsüklotroni.
Jüri Kadak

Jüri Kadak (8. detsember 1941 – 28. detsember 2018) oli Eesti sõjaväelane (kolonelleitnant) ja välis- ja julgeolekupoliitika õppejõud ning ekspert (PhD).
Haridus.
Jüri Kadak on õppinud Tallinna 2. Keskkoolis 1949–1957, Leningradi Suurtükiväe Sõjakoolis 1965–1965, Tallinna Ehitus- ja Mehaanikatehnikumis 1968–1970, NSV Liidu Siseministeeriumi Kõrgemas Tehnikakoolis 1980–1985, 1986. aastal läbis ta informaatika ja arvutustehnika kursuse Tallinna Polütehnilises Instituudis. 
Kaitses 2006. aastal Venemaa Föderatsiooni presidendi juures asuv Riigiteenistuse Akadeemias väitekirja välis- ja julgeolekupoliitikas teemal „Euroopa julgeolekupoliitika arhitektuur ja formeerumine XVII – XXI sajandil“. Eesti ENIC/NARIC Akadeemilise Tunnustamise Infokeskus on hinnanud haridustaseme doktorikraadile vastavaks (hinnang nr. 25.06.2009. nr.11-3/1238-1). Täiendkoolitused ja osalus rahvusvahelistel õppustel: Itaalias, Leedus, Luksemburgis, Lätis, Norras, Saksamaal, Soomes, Taanis, Tšehhis, USA-s ja Ühendatud Kuningriikides.
Osales Kaitseliidu esimese operatiivvalmiduse kava ja operatiivjuhtimise, sh ka side ning väljaõppe korralduse aluste väljatöötamises ja rakendamises. Pärast Vene vägede lahkumist Eesti Vabariigi territooriumilt 1994. aasta sügisel alustas Kaitsejõudude integratsiooni NATO-ga ja NATO standardite kasutusse võtmisega Eesti Kaitsejõududes. Osales regulaarsete staabi- ja väliõppuste läbiviimisel ning selle käigus Eesti maaväe lahingu taktika väljaarendamises.
Osales 2003–2006 Genfi Relvajõudude demokraatliku kontrolli keskuse ("Geneva Centre for the Democratic Control of Armed Forces" (DCAF)) ja Venemaa Rahvusvahelise Poliitikauuringute Keskuse ("Center of political and International Studies Russia") korraldatud NATO-Venemaa mitteriiklike asutuste konverentsidel NATO–Venemaa vastastikuse usalduse tõhustamiseks.
2005–2010 nõustas Aserbaidžaani Vabariiki demokraatia arengu, kaitsepoliitika ja läände suunatud iseseisva majanduspoliitika alal.
On pidanud loenguid Peterburi Ülikoolis ja Venemaa Föderatsiooni presidendi juures asuvas riigiteenistuse akadeemias.
Jüri Kadak on avaldanud sadakond teadusartiklit nii eesti-, inglis- kui ka venekeelsetes teadusväljaannetes ning toimetanud erialaseid raamatuid. Juhendanud hulgaliselt bakalaureuse- ja magistritöid.
Ühiskondlik tegevus.
Eesti Eruohvitseride Kogu asutajaliige, juhatuse liige ja aseesimees 2001–2012; Kindral Johan Laidoneri Seltsi, Eesti Muinsuskaitse Seltsi ja Eesti Omanike Keskliidu liige.
Sportlasena.
Jüri Kadak tegeles aastatel 1957–1964 Kreeka-Rooma maadlusega ning on saavutanud nii Eestis kui ka Kaliningradi oblastis auhinnalisi kohti. NSV Liidu meistersportlane maadluses.
Elasime Eestile

"Elasime Eestile" on 1996. aasta Eesti dokumentaalfilm. Filmi režissöör on Andres Sööt. Filmi tootis MONOfilm.
Film räägib Eesti metsavendadest Teise maailmasõja ajal ja pärast seda (vaata Metsavendlus Eestis).
Diana Laev

Diana Laev (21. november 1919 Pärnu – 31. august 2002 Tallinn) oli eesti tarbegraafik.
Elukäik.
Ta õppis aastatel 1935–1938 Pärnu I Progümnaasiumis. 1938. aastal asus õppima Riigi Tarbe- ja Kujutava Kunsti kooli Tallinnas, mille lõpetas 1942. aastal tarbegraafika erialal. Aastatel 1942–1946 oli ta tegevkunstnik Aarne Mõttuse Dekoratiivkujunduse Ateljees Tallinnas. 1946–1967 töötas Üleliidulise Kaubanduspalati Eesti osakonna reklaamibüroos. 1967–1973 oli koosseisuline kunstnik kondiitrivabrikus Kalev. 1973–1974 Toiduainetetööstuse Ministeeriumi tehnoloogiabüroo peakonstruktor.
Diana Laev oli aastakümneid tegev ka teenistuskoerte kasvatajate klubi instruktor-dresseerijana.
Looming.
Ta on kujundanud plakateid, reklaambrošüüre, diplomeid, auaadresse, etikette ja pakendeid, sealhulgas kondiitrivabrikule Kalev peene graafilise joonistusega maiustustekarpe. Ta on viljelenud 1940. aastail rahvapiltide laadis koloreeritud linoollõiget, hiljem guašškollaaži ja maalinud akvarellmaastikke.
Ta oli 1944. aastast Eesti Kunstnike Liidu liige. 1969. aastal valiti ta Kunstnike Liidu tarbegraafikute sektori esimeheks.
Daujėnai vald

Daujėnai vald (leedu keeles "Daujėnų seniūnija") on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Pasvalysi rajooni territooriumil.
Valla pindala on 97 km². 2011. aasta seisuga elas seal 1273 inimest. Valla keskus on Daujėnai alev (2011. aastal elas seal 423 inimest). Vallamaja asub aadressil Stoties g. 2, vallavanem on Vladas Vitkauskas. 
Lisaks küladele on vallas ka mõned huutorid.
Aed (ajakiri)

Aed on aastast 2002 ilmuv Eesti aiandusteemaline ajakiri, mis on ajakirja Kodukiri väljaanne. Ajakirja koostab Kodukirja aiatoimetus. Ajakirja annab välja AS Õhtuleht Kirjastus. Ajakiri ilmub kaks korda aastas, varem ilmus ajakiri sagedamini.
Alates 2019. aastast on ajakirja peatoimetaja Ingrid Sembach-Hõbemägi. 2002–2005 oli peatoimetajaks Ann Tenno, 2006-2012 Victoria Parmas ja 2013-1018 Eva Luigas.
Kodukiri

Kodukiri on aastast 1992 ilmuv Eesti kodundusteemaline ajakiri. Ajakirja annab välja AS Ajakirjade Kirjastus. Ajakiri ilmub üks kord kuus.
Ajakirja peatoimetaja on Malle Pajula.
Kodukiri annab välja eraldi ajakirja Aed, mida koostab Kodukirja aiatoimetus.
Piri Reis

Piri Reis (õieti Ahmed Muhiddin Piri; 1465/70–1553) oli Ottomani impeeriumi admiral, geograaf ja kartograaf. 
Laiemalt on Piri Reis tuntud niinimetatud Piri Reisi kaardi autorina.
Olion (ajakiri)

Olion oli aastatel 1930–1933 Tartus, 1935–1936 Tallinnas ja 1956–1960 Austraalias Sydneys ilmunud kultuuriajakiri. Ajakirja andis välja Georg Naelapea.
Algul avaldas ajakiri tuntud eesti kirjanike algupärast proosat ja luulet. Hiljem moodustas ajakirja sisu peamiselt seltskonnasündmuste kajastamine. Johannes Aavik oli Olioni keeletoimetaja ning ajakirjale tegid kaastööd Friedebert Tuglas, Paul Ariste, Marie Under, Gustav Ränk, Eduard Vilde, A. H. Tammsaare, Oskar Loorits, Henrik Visnapuu, Gustav Suits, Oskar Luts, Jaan Jensen ning paljud teised, kaasa arvatud välismaised kirjanikud Heinrich Heine, Aleksis Kivi ja José Ortega y Gasset (Hispaania filosoof). Olion oli rikkalikult illustreeritud kuukiri, mis meenutas välimuselt selleaegseid USA fotoajakirju Look ja Life. Esimesel tegutsemisperioodil andis ajakiri välja Poola-, Inglismaa-, Tšehhoslovakkia- ja Prantsusmaa-teemalised numbrid, kus tutvustati vastava maa suhteid Eestiga, poliitikat, kirjandust ja kunsti. Tegu oli oma aja ühe kvaliteetsema ajakirjaga, mis ei jäänud maha mujal Euroopas ilmunud samalaadsetest ajakirjadest.
Kuna ajakirja väljaandmist ei toetanud kultuurkapital ega saadud ka mujalt toetusi, kulus Olioni väljaandmisele vähehaaval suur osa Georg Naelapea isa Kaarel Naelapea rahast. 1936. aastal, kui ajakiri viidi Tartust üle Tallinna, läks ajakiri ka pankrotti.
1956–1960 Austraalias Sydneys ilmunud Olioni toimetaja oli algul samuti Georg Naelapea, ta toimetas esimest kolm numbrit, hiljem toimetas seda edasi Valter Polli. Austraalias ilmus ajakirja kokku seitse numbrit.
Elvi Kotkas

Elvi Kotkas (sünninimi Elvi Mitt; sündinud 24. mail 1929 Tallinnas) on eesti muusikapedagoog. Ta oli Jõgeva Muusikakooli asutaja ja esimene direktor (1957–1986) ning kooridirigent.
Ta õppis aastatel 1945–1947 Tallinna Õpetajate Seminaris, aastatel 1947–1950 Tallinna Õpetajate Instituudis ja aastatel 1953–1957 Tallinna Muusikakoolis.
Pärast Tallinna Õpetajate Instituudi lõpetamist 1950. aastal töötas ta kolm aastat Järva-Jaani mittetäielikus keskkoolis. Töö kõrvalt käis ta Pärnus koorijuhtide kursustel, kus olid juhendajateks Gustav Ernesaks, Jüri Variste ja Aksel Pajupuu. Tal soovitati hakata õppima koorijuhtimist ja ta alustas koorijuhtimise õpinguid Tallinna Muusikakoolis. Muusikakooli kõrvalt töötas ta muusikaõpetajana Tallinna 20. Keskkoolis. Pärast muusikakooli lõpetamist suunati ta 1. augustist 1957 tööle vastloodud Jõgeva lastemuusikakooli juhatajaks. Tema esimene ülesandeks oli leida õpetajad. Kuu ajaga suutis noor direktor leida esimesed õpetajad: viiuli erialal Adelbert Eljand, klaveri erialal Jüri Pastarus ja Lembit Tiivas ning akordioni erialal Taimi Vasser ja Valter Haak. Elvi Kotkas töötas Jõgeva Muusikakooli direktorina 29 aastat.
Lisaks muusikakooli käimalükkamisele asutas Elvi Kotkas Jõgeval 1958. aastal ka esimese segakoori Laulik, mis tegutses 30 aastat.
Isiklikku.
Elvi Kotkase abikaasa oli Jõgeva Sordiaretusjaama teadur Heiti Kotkas.
Doktor Stockmann

"Doktor Stockmann" on 1988. aasta 2-jaoline Eesti telemängufilm. Filmi režissöör on Mikk Mikiver. Filmi tootis Tallinnfilm.
Film on tehtud Henrik Ibseni näidendi "Rahvavaenlane" ainetel.
ÜRO Majandus- ja Sotsiaalnõukogu

Majandus- ja Sotsiaalnõukogu (prantsuse keeles "Conseil économique et social des Nations unies", CESNU; inglise keeles "United Nations Economic and Social Council", ECOSOC) on üks kuuest ÜRO põhiorganist. ECOSOCi ülesandeks on edendada majandusarengut, inimõiguste kaitset ja rahvusvahelist koostööd sotsiaalvaldkondades ning koordineerida ÜRO eriagentuuride, programmide ja fondide tegevust. 
Nõukogu algatab või viib läbi uurimusi, annab soovitusi, valmistab ette konventsioone ning korraldab rahvusvahelisi konverentse. Nõukokku kuulub 54 riiki, riigid valitakse ÜRO Peaassamblee poolt kolmeks aastaks. Eesti on olnud ECOSOCi liige aastatel 2015–2017 ja 2009–2011. ECOSOC koguneb iga aasta juulis neljaks nädalaks, aastast 1998 kohtutakse aprillis rahandusministrite ning Maailmapanga Grupi ja Rahvusvahelise Valuutafondi juhtidega. 
President.
President peab olema pärit mõnest nõukogu liikmesriigist ja ta valitakse ametisse üheks aastaks.
Alates 27. juulist 2024 on 80. presidendina ametis Bob Rae.
Liikmed.
193st ÜRO liikmesriigist kuulub korraga 54 ECOSOCi, riigid valib ÜRO Peaassamblee kolmeks aastaks. Riigid valitakse piirkondade põhiselt, 18 kohta on mõeldud Aafrika riikidele, 13 kohta Aasia riikidele, 8 kohta Ida-Euroopa riikidele, 13 kohta Ladina-Ameerika ja Kariibi mere regiooni riikidele ning 13 kohta Lääne-Euroopa ja teiste piirkondade riikidele.
Endised liikmed
ETKVL Kaubandusliku Inventari Tehas

ETKVL Kaubandusliku Inventari Tehas oli Eesti Tarbijate Kooperatiivide Vabariikliku Liidu (ETKVL) 1944–1974 Tartus tegutsenud ettevõte. Ettevõte valmistas muu hulgas mitmesuguseid tooteid, sh mööbliesemeid, mänguasju, telliseid, galanteriitooteid.
Ettevõtte nimed.
Ettevõte kandis mitmeid nimesid:
1944 asutatud tööstuskombinaat "Koolivara" oli moodustatud 1934 asutatud Õpetajate Kooperatiivi "Koolivara" baasil.
Noor-Eesti (ajakiri)

Noor-Eesti (täispealkirjaga Noor-Eesti : Kirjanduse, kunsti ja teaduste ajakiri) oli eestikeelne ajakiri, mis ilmus aastatel 1910–1911 Tartus. Ajakirja andis välja Noor-Eesti Kirjastus ja selle vastutav toimetaja oli Gustav Suits.
See oli esimene kirjanduslik-kultuuriline ajakiri. Sisaldas originaalset ilukirjandust ja tõlkeid, kirjanduslikke artikleid ja retsensioone. Illustratsioonide autorid olid Aleksander Uurits, Konrad Mägi, Kristjan Raud, Nikolai Triik; vinjettide ja initsiaalide autorid olid Karl August Hindrey, Mart Pukits, valgevenelane Aleksander Jakimtschenko ja Roman Nyman. Kujutavate kunstide osakonna toimetaja oli Nikolai Triik.
Ajakirja ilmus kuus numbrit. Kõikide Noor-Eesti albumite ja ajakirjade (välja arvatud nr 2 ja 4) kaaned olid teostatud rahvusromantilises võtmes, need illustreeris Nikolai Triik.