tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
835

835. aasta
Sajandid: 8. sajand - 9. sajand - 10. sajand
Aastakümned: 780. aastad 790. aastad 800. aastad 810. aastad 820. aastad - 830. aastad - 840. aastad 850. aastad 860. aastad 870. aastad 880. aastad 
Aastad: 830 831 832 833 834 - 835 - 836 837 838 839 840
Molodjožnoje

Molodjožnoje (soome "Metsäkylä") on Peterburi haldusalasse kuuluv alev Soome lahe põhjakaldal, mis kuulub Kurortnõi rajooni.
Möksy

Möksy on küla Soomes Lääne-Soome läänis Lõuna-Pohjanmaal Alajärvi linna haldusalas. 
Seal elab umbes 200 inimest. Külas on algkool.
Thespios

Thespios oli vanakreeka mütoloogias Boiootia kuningas.ja Ateena kuninga Erechtheuse ja tema naise Praxithea poeg. Ta abiellus Arneuse tütre Megamedega.
Thespiosel oli väidetavalt 50 (või 40) tütart. On oletatud, et osa või isegi suurem osa neist oli saadud armukestega, mitte seadusliku naisega. Thespios ei otsinud oma tütardele peigmehi, kuni nad kõik lõpuks täiskasvanuks saanud olid. Tütreid nimetatakse tespiaadideks.
Thespiose tütardest rääkivad legendid langevad kokku ühes: Herakles magas kõigi (või peaaegu kõigi) nendega ning nad sünnitasid Heraklesele poja(d). Pseudo-Apollodoros loetleb Thespiose 48 tütart ja 50 tütrepoega.
Ühe versiooni järgi palus Thespios Heraklesel tappa Thespia lõvi. Lõvi püüdmine kestis 49 päeva ja igal ööl magas Herakles ühe neiuga. Selle versiooni järgi oli Herakles kõigest 18-aastane ega olnud seetõttu jahipidamises kogenud; ent on võimalik, et ta meelega venitas aega. Üks tütar pidi jääma templi neitsilikuks preestrinnaks. Pärastpoole kandis Herakles lõvi nahka, kuni ta tappis Nemea lõvi, mille nahk oli märksa parem.
Teise versiooni järgi käskis kuningas Eurystheus, kellele Herakles pidi sooritama 12 vägitööd, ühe ööga viljastada 40 neitsit. Herakles sai sellega hakkama.
Vanim ja noorim (või magamise järjekorras esimene ja viimane) olevat sünnitanud kaksikud, ülejäänud üksikud lapsed (kõik pojad). Pärastpoole olevat neist 40 koloniseerinud Sardiinia.
Neid legende ei räägitud Vanas Kreekas just sageli. Kõigepealt tundub uskumatuna, et Kreekas, kus mitmenaisepidamine tavaks ei olnud, saab ühel mehel nii palju lapsi olla. Teiseks tundub uskumatuna, et kui siiski kellegi nii palju tütreid on, ei kavatse ta neid mehele panna, ehkki Thespiosel kui kuningal oleks see olnud niihästi võimalik kui ka poliitiliselt kasulik.
On arvatud, et juba antiikajal tsenseerisid kreeklased Heraklese-legendi, visates Thespiose loo kui ebamoraalse välja 12 klassikalise vägitöö nimistust ja asendades selle mingi muuga.
Kolmas versioon legendist räägib, et Herakles kui suurte kangelastegude kordasaatja omandas Mükeenes ja mujalgi ligikaudu sellise staatuse, nagu on tänapäeval kuulsatel sportlastel ja poplauljatel. Kohalikud neiud organiseerisid midagi, mida tänapäevases sõnastuses võiks nimetada Heraklese fänniklubiks. Tollal oli meeste ja naiste elu rohkem eraldatud kui tänapäeval, mistõttu sellesse kuulusid ainult naised. Klubi käis koos Thespiosele kuuluvas või kuulunud hoones ja nimetas end selle järgi Thespiose tütardeks. Kui Eurystheus andis Heraklesele ülesande viljastada ühe ööga 40 neitsit, pöördus Herakles oma fänniklubi poole ja see tuli oma iidolile vastu.
Tahkuranna valla vapp

Tahkuranna valla vapp on Pärnu maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Tahkuranna valla vapp.
Vapp kinnitati 29. augustil 1995.
Vapi kirjeldus.
Kuldsel kilbil sinine laineline päis ja sinine kaheksaharuline täht milles hõbedane veskikivi.
Põhjendus.
Kilbi kuldne värvus pärineb Pärnumaa vapilt. Kuld tähistab ühtlasi päikest ja liivarandu, samuti elujõudu ning rõõmu. Sinine värvus märgib merd ning kõike sellega seonduvat. Kaheksaharuline täht sümboliseerib vaimuvalgust, haridust ja taassündi. Veskikivi on Tahkuranna vallas sündinud Konstantin Pätsi vapimärk.
Vapi kasutamise kord.
Tahkuranna valla vappi kasutasid volikogu ja valitsus:
Tali valla vapp

Tali valla vapp on endise Pärnu maakonnas asuva Eesti haldusüksuse Tali valla vapp.
Vapp oli kasutusel 5. juulist 1993 kuni 2005. aastani, mil ühineti koos Kilingi-Nõmme linna ja Saarde vallaga ühtseks omavalitsusüksuseks Saarde vallaks.
Vapi kirjeldus.
Sinisel kilbil hõbedane kuuseoksa rist, risti keskel punane jõhvikas.
Põhjendus.
Kuuseoksa rist sümboliseerib metsade rohkust Tali vallas, samuti seda, et Tali keskusest suundub nelja põhiilmakaarde tee. Jõhvikas sümboliseerib soode ja rabade rohkust Tali vallas. Tulenevalt kohanimest "Tali", on vapi- ja lipuvaärvideks valitud karged ja külmad toonid, sinine ja hõbedane.
Kilingi-Nõmme vapp

Kilingi-Nõmme vapp oli Eesti haldusüksuse Kilingi-Nõmme linna vapp.
Vapp oli kasutusel 23. novembrist 1995 kuni 2005. aastani, mil ühineti koos Tali valla ja Saarde vallaga ühtseks omavalitsusüksuseks Saarde vallaks.
Vapi kirjeldus.
Sinisel kilbil püstine kuldne tammeoks kolme lehe ja ühe tõruga; hõbedases päises kaks musta, paremale kaldu vasarat.
Kilingi-Nõmme lipp

Kilingi-Nõmme lipp on Pärnu maakonnas asuva Kilingi-Nõmme linna endine lipp.
Lipp oli kasutusel 23. novembrist 1995 kuni 2005. aastani, mil ühineti Tali ja Saarde vallaga ühtseks omavalitsusüksuseks Saarde vald.
Lipu kirjeldus.
Ristkülikukujuline lipp on jaotatud kuueks ühelaiuseks, vaheldumisi paigutatud horisontaalseks värvilaiuks; kõige ülemine laid on sinine.
Lipu normaalmõõtmed on 105 × 165 cm; laiuse ja pikkuse suhe on 7:11.
Tõstamaa valla vapp

Tõstamaa valla vapp on Pärnu maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Tõstamaa valla vapp.
Vapp kinnitati 21. mail 1997. Pühaliku õnnistuse said lipp ja vapp esimestel valla päevadel Tõstamaa kirikus.
Vapi kirjeldus.
Põigiti poolitatud sini - kuldsel kilbil kuld - must kaheksakodaraline ratas, mille ülemisel poolel on laevarooli käepidemed. 
Põhjendus.
Sinine tähistab merd, tõde ja lootust. Neitsi Maarja tunnusvärvidena viitab ta ka Tõstamaa kirikule. Kollane tähistab maad, Tõstamaa liivaluiteid ning märgib õnne ja heaolu. Kollane ja must on Pärnumaa vapivärvused. Ratas on päikese ja elu, liikumise ning arengu sümbol. Rooliratas osutab rannasõidule ja kalapüügile. 
Vapi kasutamine.
Valla värvides või värvideta vappi kasutatakse:
Varbla valla vapp

Varbla valla vapp on Pärnu maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Varbla valla vapp.
Vapp kinnitati 3. juunil 1996.
Vapi kirjeldus.
Sinisel kilbil hõbedane lainelõikeline vapitüvi sinise lainelõikelise vardaga; vapitüve kohal ujuv, kuldse nokaga hõbedane kühmnokkluik.
Valla vapi kujutis peab mõõtmetest olenemata vastama etalonkujutisele. Valla vapi kujutist võib kasutada värvilise ja must-valgena. Värvilisel kujutisel peavad värvid vastama täpselt Varbla valla vapi statuudile lisatud värvilisele kujutisele.
Põhjendus.
Vappi läbiv lainelõige ja lainelõikeline sinine varras sümboliseerivad valla mereäärset asendit ning kohalike inimeste elu ja tegemiste merega seotust. 
Ujuv luik meenutab, et siinmail elutseb arvukalt nii neid majesteetlikke lindusid kui ka paljusid teisi veelindusid. 
Sinine värvus tähendab tulevikulootust; hõbedane on puhtuse ja vaimsuse võrdkuju.
Vapi kasutamine.
Varbla valla vapi kujutist kasutatakse:
Varbla valla vappi võidakse kasutada:
Asutustel, ettevõtetel, seltsidel, ühingutel ja üksikisikutel on lubatud valla vapi kasutada vallavalitsuse loal. Loa saamiseks esitatakse vallavalitsusele kirjalik avaldus.
Kontrolli valla vapi kasutamise üle teostab vallavalitsus.
Metsanduse mõisteid

"Siin on loetletud metsanduse mõisteid.
E.
 
F.
 
 
 
G.
 
 
Õ.
Carol Gilligan

Carol Gilligan (sündinud 28. novembril 1936 New Yorgis) on ameerika feministlik psühholoog. Ta on tuntud oma töödega eetilisest kogukonnast ja suhetest ning subjekti-objekti probleemidest eetikas.
Gilligani kuulsus põhineb peamiselt 1982. aastal ilmunud teosel "In a Different Voice: Psychological Theory and Women's Development", milles ta kritiseerib Lawrence Kohlbergi laste moraalse arengu uuringuid, mille järgi tütarlapsed jõudsid keskmiselt madalamale moraalse arengu tasemele kui poisslapsed. 
Gilligan väitis, et Kohlbergi tulemused olid kallutatud, kuna aluseks olnud uuringus osalesid peamiselt poisslapsed ning hindamismeetodid seetõttu eelistasid poistele iseloomulikku arutlemisviisi. Gilligani arvates ei arvestanud Kohlbergi skaala, mis tõepoolest oli koostatud peamiselt meessoost katseisikutele tuginedes, adekvaatselt naiste eripärast suundumust suhetele ning ei võimaldanud seetõttu naiste moraalset arengut mõõta. Gilligan oli seega esimene, kes pööras tähelepanu sooerinevustele meeste ja naiste moraalses arengus. Tema tööd peetakse murranguliseks ja see pani aluse uuele suunale psühholoogias ja soouuringutes, aidates paremini mõista naiste kogemusi, eetilisi otsustusi ja arenguviise. Gilligani teooriad on mõjutanud haridust, psühholoogiat, sotsiaalteadusi ja feminismi ning teda peetakse üheks olulisemaks 20. sajandi lõpu moraalipsühholoogia ja soouuringute kujundajaks.
Sarnaseid tulemusi on esitatud ka teistes, hilisemates töödes. Poiste ja tüdrukute vahel on erinevused nende suhtumises hoolivusse, suhetesse ja inimestevahelistesse sidemetesse. Tüdrukute jaoks on need olulisema tähtsusega kui poiste jaoks.
Manilaiu tuletorn

Manilaiu tuletorn (ka "Manilaiu tulepaak") on tuletorn Pärnu maakonnas Pärnu linnas Manilaiu saare edelatipul Papina otsal.
Tuletorni geograafilised koordinaadid on .
Rõdu ja punase laternaruumiga valge betoontorni kõrgus jalamist on 8 meetrit ja tule kõrgus merepinnast on 9 meetrit.
Tuletorn ehitati 1933. aastal. 2015. aastal nihutati tuletorn 20 m veepiirist kaugemale.
Tule omadused.
Tuletorn töötab pimedal ajal läbi aasta.
Tuli on jagatud 10 sektoriks: 4 kollast, 3 punast ja 3 rohelist, et juhatada liiklejaid turvaliselt kahel veeteel, Munalaiu sadamast Kihnule ja Kihnu väinast Pärnu lahte, viimasel on abiks ka Sorgu tuletorn.
Tondisaar

Tondisaar (ka "Võnnsaar", "Vanasaar", "Vennasaar", "Mullikasaar", "Aanisaar", "Järvesaar", "Järküla saar", "Roosisaar") on saar Võrtsjärve lõunapoolses kolmandikus Valguta ja Soe vahelisel joonel, umbes 3 kilomeetrit kummastki kaldast, järve põhja-lõuna suunas läbival Tartu ja Viljandi maakonna piiril. Kuulub Viljandi valla Maltsa küla koosseisu, kuid maa-ameti andmebaasis jääb täpne kuuluvus ebaselgeks. Saare lõunakülg on kuni 100 meetrit pikk ja pindala pool hektarit.
Tondisaar on tõenäoliselt viimase jääaja moodustis – aluspõhjaline jäänukvorm, mis on aja jooksul erosiooni mõjul väiksemaks kulunud. Saarel ja saare ümber leidub palju kive, mis ohustavad paadisõitjaid, parim randumispaik asub kirdes.
Saare pindala on alla poole hektari ning see ulatub vaid mõne meetri üle järvepinna. Saarel kasvab üks kuusk, üks seedermänd, kaski, pärnasid, lepavõsa ja kibuvitsapõõsaid, laugeid kaldaid katab ja ümbritseb roostik. 
Saarele on rajatud linnuvaatlustorn, lõkkeplats ja mõned varjualused külastajatele.
Linnustik.
Tondisaarel pesitsevad jõgitiirud, naeru-, kala- ja hõbekajakas ning tuttvart. Pesitsemas on nähtud ka sinikael- ja luitsnokk-parti, jääkosklat, rägaparti ja tuttpütti. Tondisaar on ainuke sisemaal asuv koht, kus alates 1990. aastate keskpaigast pesitsevad kormoranid. 2004. aasta aprillis loendati puude otsas 25 kormoranipesa, millest osa võis olla maha jäetud.
Ajalugu.
Arheoloogide arvates võis muinasajal Tondisaarel asuda püha hiiesalu. Tondisaarega on seotud muistendid raiutud puude hingedest. Rahvasuu pajatab, et sinna olevat saadetud ohvrikohtadest välja aetud vaimud, tondid ja vanapaganad. Ühele keset saart teeraja ääres paiknevale kivile omistavad rahvajutud erilist väge. Rannikul asuvat kivihunnikut on peetud maausuliste kabeliks; ilmselt on kivid siiski kokku kandnud lagunev järvejää. 
20. sajandi algul oli Tondisaar populaarne puhke- ja peokoht. Tänapäeval on Võrtsjärve sihtasutus saarele rajanud puhkekoha lõkkeplatsi ja grillimisvõimalusega, kuid puhkajad peaksid arvestama, et tegu on kaitsealuse piirkonnaga, kus tuleb hoiduda häirimast pesitsevaid linde. 
20. sajandi keskpaigas töötas Tondisaarel mõnda aega kohalik majakas, selle raudsõrestiktorn on säilinud (2009).
Telemachos

Telemachos oli vanakreeka mütoloogias kuulsa sõdalase Odysseuse ja tema abikaasa, ilusa Penelope poeg.
Ta on üks eepose "Odüsseia" kesksetest tegelastest. Eepose alguses kirjeldatakse tema rännakuid, kui ta püüab saada uudiseid oma isa kohta, kes pole Trooja sõjast naasnud.
Roosisaar

Roosisaar on poolsaar Võrus, Tamula järve kirdekaldal. Ilmselt on kunagi tegemist olnud saarega.
Roosisaarelt on leitud nooremasse kiviaega dateeritud asulakoha jäänused.
1998. aastal valmis rippsild jalakäijatele, mis on ühtlasi eesti pikim rippsild pikkusega 180 meetrit.
Internet Movie Database

The Internet Movie Database ehk IMDb on rahvusvaheline filmikunstiteemaline andmebaas.
Andmebaasis on infot paljude filmide, seriaalide, näitlejate, režissööride ja teiste filmitegijate ning muu selle valdkonnaga seotu kohta.
Paraná osariik

Paraná on Brasiilia osariik, 1. järgu haldusüksus Lõunapiirkonnas.
Osariik on moodustatud 1853. aastal ja saanud nime Paraná jõe järgi.
Rahvastik.
Elanike arv on 2021. aasta seisuga 11 597 484. Sellega on Paraná osariik elanike arvult Brasiilias viiendal kohal.
75% elanikest on valgenahalised Euroopa päritolu immigrantide järeltulijad. Paraná osariigis asub suurim ukrainlaste kogukond Brasiilias. Osariigis asuv Prudentópolis on suurim ukrainlaste asula Brasiilias.
Pealinn ja suurim linn on Curitiba. 
Teised suuremad linnad:
Bistrița-Năsăudi maakond

Bistrița-Năsăudi maakond on Rumeenia 1. järgu haldusüksus Transilvaanias.
Rahvastik.
Elanikest on 90% rumeenlased, 6% ungarlased, 2% mustlased ja 2% muude rahvuste esindajad. Varem elas seal ka sakslaste kogukond, mis on migratsiooni tõttu vähenenud.
Maakonnas on 60 omavalitsust, millest 4 on linnad.
Herzogenrath

Herzogenrath on linn Saksamaa lääneosas Nordrhein-Westfaleni liidumaal Aacheni kreisis. Asub Aachenist lõunas Saksamaa-Hollandi piiril. 
Piirneb Kerkrade linnaga Hollandis ja moodustas sellega enne 1815. aasta Viini kongressi otsust ühe linna. Riigipiir kulgeb ühes kohas piki peatänavat.
Seliste

Seliste on küla Pärnu maakonnas Pärnu linnas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Tõstamaa valda.
Seliste külas on Seli Püha Vassili kirik.
Päraküla (Pärnu)

Päraküla on küla Pärnu maakonnas Pärnu linnas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Tõstamaa valda. 
Külas asub ohvripärn, mis on tunnistatud kultuurimälestiseks.
Kalev Mark Kostabi

Kalev Mark Kostabi (sünninimi Mark Kalev Kostabi; sündinud 27. novembril 1960 Los Angeleses) on eesti päritolu ameerika kunstnik ja helilooja.
Ta sündis eesti pagulaste Kaljo ja Rita Kostabi pojana ning õppis Fullertonis California osariigi ülikoolis joonistamist ja maalimist. Tema vend Paul Kostabi on muusik ja kunstnik.
Kostabi on peamiselt tuntud maalide poolest, millel on kujutatud ilma näota inimfiguurid. Kriitikud on näinud neis sarnasust Giorgio di Chirico ja Fernand Léger' teostega. Aastal 1982 kolis Kostabi New Yorki, kus asutas 1988. aastal Kostabi Worldi. See on stuudio, kus tema 20 või rohkem abilist maalivad umbes 1500 pilti aastas.
Ta on kujundanud ka ansamblite Guns N' Roses ("Use Your Illusion"; album sai nime Kostabi maali järgi), Ramones ("¡Adiós Amigos!"), Jimmy Scotti ("Holding Back the Years") ja Glinti ("Sound in Silence") plaadiümbriseid.
Kostabi on tegutsenud heliloojana. Tema loomingut on esitanud näiteks Rein Rannap, Kristjan Järvi, Marko Martin ja Eesti Riiklik Sümfooniaorkester.
Kostabil on olnud kaabeltelevisioonis oma telesaade "The Kostabi Show", milles tuntud kunstikriitikud ja teised kuulsused võistlevad Kostabi maalidele nime andmises ning saavad selle eest rahalisi auhindu. Varem kandis see saade nimesid "Name That Painting" ja "Title This".
Kostabi järgi võttis nime 1989–2000 tegutsenud etnofuturistlik kirjandus- ja kunstirühmitus Eesti Kostabi-$elts, mis 1991–93 andis välja ajakirja "Kostabi".
Ladon

Ladon oli vanakreeka mütoloogias lohe, kes valvas hesperiidide õunu ega maganud iialgi. Ta oli Typhoni ja Echidna laps. Hesiodos nimetab oma "Theogonias" tema vanemateks Okeanost ja Tethyst, ehkki nende ülejäänud lapsed olid okeaniidid. Ladonit on nimetatud kahe-, kolme- ja sajapäiseks.
Hesperiidid pidasid väga lugu laulmisest. Ladon mõistis rääkida mitut inimkeelt, sealjuures mitme peaga korraga, ja seetõttu on võimalik, et ta laulis koos hesperiididega.
Hesperiidide õunte äratoomine oli Heraklese 11. vägitöö. On väidetud, et selle käigus Herakles tappis Ladoni, kuid legendi levinumas versioonis toob hesperiidide isa Atlas õunad Heraklesele, aga kuidas ta need hangib, ei täpsustata.
Ladon tõsteti taevasse Lohe tähtkujuks. Lohe tähtkuju seostatakse teistegi koletiste, näiteks Ketosega, kelle tappis Perseus. Taevaski asub Ladon hesperiididega seostatava Väikese Vankri läheduses.
Sharon Tate

Sharon Tate [š'äron teit] (sünninimega Sharon Marie Tate, abielus Sharon Marie Tate Polanski; 24. jaanuar 1943 Dallas – 9. august 1969 Los Angeles) oli ameerika näitleja ja modell, Roman Polański abikaasa. 
Ta mõrvati koos veel nelja inimesega Charles Mansoni kuritegeliku grupi ("Perekonna") liikmete poolt oma kodus, kui ta oli kaheksandat kuud rase.
Kaufbeuren

Kaufbeuren [k'aofboören "või" k'aufböiren] on kreisivaba linn Saksamaal Baieri liidumaal, Švaabimaal. Asub Wertachi jõe ääres.
Kristjan Luhamets

Kristjan Luhamets (sündinud 13. mail 1980 Kuressaares) on eesti luterlik vaimulik, aastast 2017 Tartu Pauluse koguduse õpetaja, aastast 2023 Tartu praostkonna praost. 
Luhamets lõpetas 1999 Tartu Hugo Treffneri Gümnaasiumi ja 2005 Tartu Ülikooli usuteaduskonna ning täiendas end Kieli ja Leipzigi ülikoolis. Ordineeriti 15. augustil 2006 kirikuõpetajaks. 
Luhamets oli 2006–2012 Kambja koguduse õpetaja ja 2009–2017 Tartu Pauluse koguduse abiõpetaja, 2014–2018 ja alates 2025 samaaegselt ka Kursi koguduse hooldajaõpetaja. 
Aastast 2017 on Luhamets Tartu Pauluse koguduse õpetaja, 2013–2023 oli ta Tartu praostkonna abipraost ning aastast 2023 praost. 
Ta on ka ajalehe "Pauluse Kiri" peatoimetaja ning on olnud ka Eesti Evangeelsete Üliõpilaste Ühenduse esimees, Kambja Laulu- ja Mänguseltsi juhatuse esimees ja 2009–2013 Kambja vallavolikogu aseesimees. 
Aastast 1997 on ta Eesti Genealoogia Seltsi liige, aastast 2020 EELK Laste- ja Noorsootöö Ühenduse juhatuse esimees ning aastast 2023 Hugo Treffneri Gümnaasiumi vilistlaskogu esimees. 
2012–2023 joonistas Kristjan Luhamets karikatuure ajalehele Eesti Kirik.
Isiklikku.
Tema isa on piiskop emeeritus Joel Luhamets ja ema on koorijuht Tiina Luhamets. 
Tema isapoolne vanaisa Aleksander Luhamets oli eesti vaimulik ja emapoolne vanaisa oli arst Heljut Kapral (1923–2021). 
Tema vanavanaisa Timofei Luhamets oli kaupmees ja jutlustaja. 
Tema abikaasa on aastast 2007 Eleri Luhamets (sündinud 7. veebruaril 1987), kes on sisearst-allergoloog ja Viljandi haigla mälukliiniku juht. Neil on 4 last – 3 poega ja tütar. 
Tema ämm Piret Kärtner on võõrkeeleõppe didaktik ja riigiametnik. 
Tema tädi Maris Lend on muusikapedagoog, tädimees Enno Lend on eesti majandusteadlane ja tädipoeg Andreas Lend on eesti tšellist. 
Tema vanatädi Lehte Rannut oli eesti keeleteadlane. 
Tema vanaema tädipoeg Kaul Kadak oli eesti eripedagoog, haridusministeeriumi ametnik, metsavend, soomepoiss ning eesti aktivist Lõuna-Aafrika Vabariigis ja Kanadas.
Jaan Adamson

Jaan Adamson (7. november (vkj järgi 26. oktoober) 1824 Kurnuvere küla, Vastemõisa vald (Suure-Jaani kihelkond) – 27. aprill (15. aprill) 1879 Holstre vald) oli eesti koolmeister ja organist, eesti rahvusliku liikumise tegelane, Eesti Aleksandrikooli mõtte peamisi algatajaid.
Omandas algõpetuse kodus ning õppis aastail 1839–1840 Suure-Jaani kihelkonnakoolis. Samal ajal õppis iseseisvalt orelimängu. Sooritas 1850. aastal vallakoolmeistri eksami ja töötas seejärel õpetajana Viljandimaal Morna koolis (1850–1852) ja aastail 1852–1879 Holstre valla Pulleritsu külakoolis. Oli aastast 1854 kuni surmani Paistu kiriku organist. Koolmeistrina võttis kasutusele eesti keele uue kirjaviisi. Adamsoni tuntumad õpilased olid keeleteadlane ja luuletaja Mihkel Veske ning õpetaja ja kirjanik Juhan Kunder.
Osales eestlaste rahvusliku ärkamisaja sündmustes. Oli Eesti Aleksandrikooli mõtte algatajaid (koos Tarvastu köstri ja kihelkonnakooli õpetaja Hans Wühneriga) ning Eesti Aleksandrikooli peakomitee liige. Ta kuulus Eesti Kirjameeste Seltsi asutajaliikmete hulka, oli Õpetatud Eesti Seltsi kirjavahetajaliige ning Viljandi Eesti Põllumeeste Seltsi kassahoidja. Adamson lävis teiste rahvusliku ärkamisaja tegelastega, pidades muuhulgas kirjavahetust Jakob Hurda, Johann Köleri, Carl Robert Jakobsoni, Mihkel Veske, Friedrich Reinhold Kreutzwaldi, Lydia Koidula jt.
Adamson asutas Paistu kihelkonnas laulu- ja mänguseltse ning isikliku laenuraamatukogu. Samuti asutati tema eestvedamisel Viljandis 1865. aastal peamiselt koorilaulu ja näitemänguga tegelenud selts Koit.
Adamson tegeles vanavara kogumisega ning saatis Õpetatud Eesti Seltsile etnograafilist materjali (esemeid ja rahvapärimust). Tegi kaastööd Perno Postimehele, Eesti Postimehele ja Sakalale. Ta oli seotud 1864. aasta palvekirjade aktsiooniga.
Jaan Adamson (kirikuõpetaja)

Jaan Adamson (24. november 1865 Maddi talu, Helme kihelkond – 3. juuni 1953) oli eesti vaimulik. 
Õppis Liivimaa Maagümnaasiumis ja aastatel 1888–1903 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Oli prooviaastal Kanepi Jaani koguduses. Ordineeriti 16. jaanuaril 1905 kirikuõpetajaks.
Oli Rõuge Maarja koguduse abiõpetaja 1905–1906, Tartu Maarja koguduse abiõpetaja 1906, Peterburi Jaani koguduse abiõpetaja 1906–1913, Teškovo ja Jamburgi eesti koguduse õpetaja 1914–1919, Rannu Püha Martini koguduse õpetaja 1919–1928, Pilistvere Andrease koguduse abiõpetaja 1928–1929, Kambja koguduse õpetaja 1929–1930 ja Suure-Jaani Johannese koguduse abiõpetaja 1929–1931. Läks emerituuri 28. jaanuaril 1931. Emerituuris olles elas Tartus.
Miljard

Miljard on naturaalarv 1 000 000 000 ehk 109. 
SI-süsteemi mõõtühikute puhul kasutatakse miljardikordsuse väljendamiseks eesliidet "giga-" (tähis G).
Eestikeelne lühend on mld.
Biljon.
Eesti keeles on inglise keele mõjul miljardit nimetatud ka biljoniks. Ingliskeelset sõna "billion" (prantsuskeelsest sõnast "billion") kasutatakse arvu 109 nimetusena USA-s.
Ajalooliselt on sõnal „biljon" eri keeltes olnud eri tähendus, näiteks 1974. aastani nimetati Suurbritannias biljoniks arvu 1012 ja miljard oli "milliard".
2006. aasta Austria parlamendivalimised

2006. aasta Austria parlamendivalimised toimusid 1. oktoobril. Valiti ümber Austria parlamendi alamkoja ("Nationalrat") koosseis. Austria valimistel kehtib 4% valimiskünnis.
Olukord enne valimisi.
Enne valimisi oli võimul Austria Rahvapartei (saksa lühend: "ÖVP") ja Alliansi Tuleviku Austria Eest ("BZÖ") koalitsioonivalitsus.
Austria liberaale esindav Liberaalne Foorum ("LIF") otsustas mitte osaleda valimistel, viidates finantsraskustele. Seevastu avalikustas Austria Sotsiaaldemokraatlik Partei ("SPÖ") 3. septembril 2006. aastal valimisliidu Liberaalse Foorumiga ("LIF") (tagamaks liberaalide liidri Alexander Zachi valimist parlamenti).
Uued parteid valimistel.
Uue jõuna esineb valimistel Dr. Martini Nimekiri – Demokraatia, Kontrolli ja Õigluse Eest. Samuti esineb esimest korda oma nime all Allianss Tuleviku Austria Eest.
Valimistulemus.
Liberaalne Foorum kandideeris SPÖ nimekirjas ja saavutas oma liidri valimise parlamenti.
Pärast valimisi.
ÖVP-BZÖ valitsus kaotas valimistel parlamendienamuse. Seejärel toimunud SPÖ ja ÖVP läbirääkimiste tulemusel moodustati 11. jaanuaril SPÖ-ÖVP valitsus.
Olympus Mons

Olympus Mons on kilpvulkaan Marsil, mille kõrgus Marsi jalamilt on 22 km ja see kõrgub 27 km üle Marsi kõrguse nullpunkti. Vulkaani kraatri läbimõõt on 65 km ja mäe läbimõõt on 600 km. 
Olympus Monsi avastas Itaalia astronoom Giovanni Schiaparelli, kes märkas et see jääb tolmutormide ajal nähtavale ning peab järelikult olema ümbritsevast maastikust kõrgem. Kuna ta ei olnud selles kindel, nimetas ta pinnavorm Nix Olympicaks (ladina: "Olümpose lumi"). 1971. aastal kinnitas NASA kosmosesond Mariner 9, et tegemist on mäega ja see nimetati ümber Olympus Monsiks.
Alexander Van der Bellen

Alexander Van der Bellen (sündinud 18. jaanuaril 1944 Viinis) on Austria majandusteadlane ja poliitik, alates 26. jaanuarist 2017 Austria liidupresident.
Alexander Van der Bellen oli sõltumatu kandidaat 2016. aasta Austria presidendivalimistel. 23. mail 2016 võitis ta presidendivalimiste teise vooru. Tema ametisse vannutamine oleks pidanud toimuma 8. juulil 2016. Austria Vabaduspartei vaidlustas aga valimistulemused ja 1. juulil tühistas Austria konstitutsioonikohus valimistulemused, nõudes valimiste uuesti korraldamist. Kordusvalimised toimusid 4. detsembril. Valimised võitis Van der Bellen, kes sai umbes 53% valijate toetuse. Tema vastaskandidaati, Austria Vabaduspartei esindajat Norbert Hoferit toetas umbes 47% valimas käinud inimestest. Valimisaktiivsus oli 74%.
Elulugu.
Alexander Van der Belleni Pihkvas elanud isapoolsed vanavanemad põgenesid 1919. aastal lastega bolševike eest Eestisse. Tema isa Aleksander astus 1934. aastal Eesti kodakondsusse. 1941. aastal asus ta koos oma teise abikaasa, eestlanna Alma Sieboldiga ümber Saksamaale. Saksa põgenikelaagrist jõudsid nad lõpuks Viini, kus sündis nende poeg Alexander. Viinile läheneva Punaarmee eest põgenes perekond Lääne-Austriasse Tirooli maakonda Kaunertali, kus Alexander üles kasvas.
Alexander Van der Bellen astus 1962. aastal Innsbrucki Ülikooli majandusteaduskonda ja lõpetas selle 1970. aastal doktorikraadiga. Ta töötas samas aastatel 1968–1971 rahanduse instituudis assistendina ja 1976–1977 Innsbrucki Ülikooli erakorralise professorina. Vahepeal (1972–1974) töötas ta Berliinis majanduskeskuses. Alates aastast 1977 töötas ta Viini Ülikoolis korralise professorina, alates aastast 1980 ökonoomika õppetooli juhatajana ning oli aastatel 1990–1994 majandus- ja sotsiaalteaduskonna dekaan.
1994. aastast kuulus ta erakonna Rohelised – Roheline Alternatiiv esindajana parlamenti ja 1999. aastast oli roheliste fraktsiooni esimees. Aastatel 1996–2008 oli ta Roheliste erakonna esimees. 
Populaarsusküsitlustes on Van der Bellenit alati kõrgemalt hinnatud kui tema erakonda. Austerlased hindavad tema ausust ning seda, et isegi tuliste väitluste ajal suudab ta kaalutlevaks jääda. Muidugi on väga olulised tema suured majandusalased teadmised.
Alexander Van der Bellen on abielus. Tal on kaks täiskasvanud poega.
Laht

Laht on maismaasse ulatuv ookeani, mere või järve osa.
Maapinna kerkimise järel ülejäänud merest selgelt eraldunud lahte, millel on enamasti säilinud ühendus suurveega, nimetatakse rannikulõukaks.
Peeter Päll

Peeter Päll (sündinud 15. märtsil 1961 Tallinnas) on eesti keeleteadlane ja nimeuurija, Eesti Keele Instituudi juhtivkeelekorraldaja.
Tema erialase tegevuse põhialad on nimeteadus, keelekorraldus, nimekorraldus ja leksikograafia. 
Haridus.
1979. aastal lõpetas Päll Tallinna 21. Keskkooli. 1984. aastal lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli filoloogiateaduskonna soome-ugri keelte alal, 1995. aastal sai samas magistrikraadi eesti filoloogias ja 2005. aastal doktorikraadi väitekirjaga "Võõrnimed eestikeelses tekstis".
Töö.
1984. aastast on ta töötanud Keele ja Kirjanduse Instituudis (tänapäeval Eesti Keele Instituut) algul vanemlaborandi, noorem- ja vanemteadurina, 1993–1995 juhtteadurina, 1995–2008 sektorijuhatajana, 2009–2020 peakeelekorraldajana ning 2020. aastast juhtivkeelekorraldajana. Aastatel 2006–2011 töötas ta Tartu Ülikoolis dotsendina.
Päll on uurinud eesti keele võõrsõnu ja nimesid (peamiselt kohanimesid), koostanud kohanimeandmebaasi. Osaleb riiklikus nimekorralduses: ta on kohanimenõukogu aseesimees, kohanimeseaduse eelnõu töörühma juht (1996), isikunimekomisjoni aseesimees. Päll on ÜRO kohanimeekspertide rühma latiniseerimissüsteemide töörühma juhataja. Aastatel 2005–2008 oli Päll rahvusvahelise nimeuurijate seltsi ICOS juhatuse liige.
Kolonel

Kolonel on sõjaväeline auaste paljudes riikides, sealhulgas Eesti kaitseväes.
Kolonel vastab slaavi maades (sealhulgas Venemaal) polkovnikule ning Saksamaal, Šveitsis ja Norras ooberstile.
Eesti.
Eesti kaitseväes on kolonel kõige kõrgem vanemohvitseri auaste, mis on madalam brigaadikindralist ja kõrgem kolonelleitnandist. Enne brigaadikindrali auastme kehtestamist oli see madalam kindralmajorist. Mereväes vastab sellele mereväekapteni auaste.
Alates 1. jaanuarist 2010 on Eesti politseis kasutusel politseikoloneli auaste, mis on madalam politseikindralinspektorist ja kõrgem politseikolonelleitnandist.
1918–1940.
Koloneli (mereväekapteni) auastmele võis ülendada ohvitsere, kes teenisid III (üksiku brigaadi ülem), IV (brigaadiülem, sõjaväeringkonna ülem), V (üksiku brigaadi ülema abi) ja VI (rügemendiülem) astme ametikohal.
Vändra vapp

Vändra vapp on Pärnu maakonnas asuva Eesti haldusüksuse Vändra alevvalla vapp.
Vapp on kinnitatud 30. juunil 1999.
Vapi kirjeldus.
Rohelise kilbi ülemisel äärel on kuuselõikeline valge laid. Rohelise välja keskel on kollane karupea punase keelega.
Vapi kasutamine.
Alevi vappi kasutatakse:
Aavo Pikkuus

Aavo Pikkuus (sündinud 23. novembril 1954 Kaperal) on eesti jalgrattasportlane, maailmameister (1977) ja olümpiavõitja (1976) meeskonnasõidus.
Aastatel 1972–1981 kuulus Pikkuus Nõukogude Liidu koondisse. 1976. aasta Montréali olümpiamängudel võitis ta 102,5 km meeskonnasõidus Nõukogude Liidu meeskonnas kuldmedali (võistkonnakaaslased olid Anatoli Tšukanov, Valeri Tšaplõgin ja Vladimir Kaminski, sõidu keskmine kiirus 47,7 km/h). Ühisstardiga grupisõidus (180 km, 134 osavõtjat) tuli Pikkuus 44. kohale ajaga 4.54.49, Tšaplõgin oli temast pisut eespool (39.). 
Maailmameistrivõistlustel on Aavo Pikkuus võitnud 100 km meeskonnasõidus 1977. aastal kuld- ning 1975. ja 1978. aastal hõbemedali. 
1977. aastal võitis Pikkuus esikoha Rahutuuril. NSV Liidu meistrivõistlustel võitis Pikkuus aastatel 1974–1981 mitmepäeva-, kriteeriumi-, paaris-, meeskonna-, treki- ja eraldistardist sõidus kokku 19 medalit: 12 kuld-, 4 hõbe- ja 3 pronksmedalit. 
Eesti NSV meistriks on ta tulnud 9 korda. Aastatel 1974–1978 tunnistati Aavo Pikkuus Eesti parimaks sportlaseks.
Pärast rahvusvahelisest tippspordist taandumist oli Pikkuus edukas autorallis, näiteks 1983. aastal võideti koos Lehar Linnoga Saaremaa Ralli.
Barrel

Barrel (inglise keeles 'tünn', 'vaat') on vedelike mittesüsteemne mahuühik.
Barreli suurus ei ole üheselt määratletud. Tavaliselt jääb barreli suurus vahemikku 26–52 gallonit ehk 100–200 liitrit. Sagedamini kasutatakse naftabarrelit, mille suurus on 158,987 l, ja puistainebarrelit, mille suurus on 115,627 l . Näiteks jõhvikabarreli suurus on 95,47 l. Portlandtsemendibarrel on 4 kuupjalga ehk 113,3 l, suhkrubarrel 5 kuupjalga ehk 141,6 l, rukkibarrel 3 buššelit ehk 105,7 liitrit.
Barrelit kasutatakse tavaliselt koos galloniga. Ka galloni suurus ei ole määratletud. Näiteks naftatööstuses võrdub 1 barrel 42 galloniga, aga puistainete korral 26,25 galloniga, sest nafta ja puistainete jaoks kasutatakse erinevat gallonit .
Barrelit lühendatakse bbl. Oletatavasti on b kahekordne mitmuse rõhutamiseks (1 bl, 2 bbl). Samuti on võimalik, et teine b on lisatud selleks, et vältida segiajamist paberirullidega, mille lühend on bl (sõnast "bale").
Tänapäeval kasutatakse barreleid peamiselt USA-s.
On väidetud, et bbl tuleb sõnadest "blue barrel" ('sinine barrel'), sest USA naftatootja Standard Oil olevat naftat müünud 1 barreli suurustes sinistes tünnides. See kuulujutt on ilmselt vale, sest Standard Oil asutati 1870, kuid lühendit bbl on kasutatud juba 18. sajandi lõpus.
Ajalooliselt on tuhandet barrelit tähistatud Mbbl (ladina sõnast "mille", mis tähendab 1000) ja miljonit barrelit MMbbl (tuhat tuhandet). See on aga vastuolus SI-süsteemi eesliidetega, mille järgi M tähendab miljonit (kreeka sõnast μεγα). Seetõttu väljaspool naftatööstust tähistab Mbbl pigem miljonit barrelit kui tuhandet.
Astelrai

Astelrai ("Dasyatis") on astelrailiste seltsi astelrailaste sugukonda kalade perekond.
Astelraisid on teada ligi 40 liiki. Tuntuimad liigid on harilik astelrai ehk merikass ja ameerika astelrai.
Astelraid elavad peamiselt troopilistes ja subtroopilistes meredes. Nad on põhjaelulised kalad.
Nende pikkus ulatub 2,5 m-ni. Laius võib ulatuda 1,5 m-ni.
Astelraisid iseloomustab pikk piitsakujuline sabauim, millel paikneb mürginääret sisaldav astel, millest nad ka nime on saanud. Saba võib moodustada kala pikkusest kuni 60%.
Kõik astelraid on munaspoegijad. Munadest kooruvad hästi väljaarenenud noorkalad. Emaihus arenevad looted saavad munarebust toitumise kõrval veel erilist valgurikast vedelikku, mis meenutab piima. Seda eritavad emaka seinal olevad erilised jätked. Nende jätkete kimbud tungivad loodete hingatsitesse ja toitevedelik satub otse seedekulglasse.
Taali mõis

Taali mõis (saksa keeles "Staëlenhof"; varem ka "Pairt, Paixt, Karsenhof, Kersen, Kuck", mis tulenes talunimedest "Paicus" ja "Ritenorm") oli rüütlimõis Tori kihelkonnas Pärnumaal. Tänapäeval jääb mõis Tori valda Pärnu maakonnas.
Ajalugu.
Taali mõis kuulus Staël von Holsteinide suguvõsale 17. sajandist kuni 1919. aasta võõrandamiseni. Kucki ehk Karsenhofi mõisa pantis Rootsi kuningas Karl IX Pärnu kodanikule Johann (Hans) Stael'ile (surn 1620), kelle pandiõigust kinnitas Rootsi kuningas Gustav II Adolf, 1619 aastal. Mõis jäi Hans Stahli (~ Stael) aadliseisusse tõstetud järeltulijate Staël von Holsteinide kätte kuni mõisate likvideerimiseni. Nende perekonnanimest tulenevad ka mõisa eesti- ja saksakeelsed nimed. 1853. aastal nimetati mõis ametlikult Staëlenhofiks.
Mõisa viimane võõrandamiseelne omanik oli aastast 1896, parun Wilhelm Heinrich Reinhold Staël von Holstein (1866–1934).
Mõisakompleks.
1852. aastal rajati üsna suur uusrenessanss-stiilis kohalikust paekivist härrastemaja. Härrastemaja vasak tiib koosnes verandast (talveaiast) ja kaarakendega saalist. Keskmine osa oli kahekorruseline. Parempoolne, ühekorruseline tiib lõppes kolme korruse kõrguse torniga.
Hoone sissepääsu ees on lahtine kaaravadega sammasrõdu ehk altaan.
1934. aastal lammutas tolleaegne omanik Kaitseliit kaks kolmandikku mõisahoonest ning müüs Tallinna ehitusmaterjaliks. Alles jäi vaid parempoolne ühekorruseline osa koos torniga. Teises maailmasõjas alles jäänud lossi osa ei hävinud. Nõukogude ajal kasutati järelejäänud osa kohaliku põllumajandusasutuste kontorina ja hiljem ametiõppe kombinaadina. Tori sovhoosi viimastel aastatel kaevati välja mõisahoone kogu vundament, aga taastamiseni ei jõutud.
Tänapäeval on mõisahoone säilinud osa eravalduses. Alles on ka osa kõrvalhooneid, millest tähelepanuväärseim on viie kaaravaga maakividest ait.
Mõisa kalmistu.
Mõisa südamest linnulennult umbes 1 km kaugusel edelas asub mõisa kalmistu.
Indrek Tart

Indrek Tart (sündinud 2. mail 1946) on eesti kultuuriuurija, sotsioloog, luuletaja, bibliometrist, kirjandusteadlane ja füüsik.
Haridus.
Indrek Tart õppis aastatel 1953–1954 Tallinna 22. Keskkoolis, 1954–1964 Tallinna 4. Keskkoolis ja 1964–1969 Tartu Riikliku Ülikooli füüsika-matemaatikateaduskonnas, mille lõpetas füüsikateoreetikuna (diplomitöö: "Interferents-polarisatsioonifiltrite teooria küsimusi", juhendaja professor Paul Kard). 1993. aastal kaitses ta Tallinna Pedagoogilises Instituudis teadusmagistri kraadi infoteadustes (väitekiri "Eestikeelne luuleraamat kultuuriindikaatorina Eestis ja Välis-Eestis aastail 1945–1992 (Bibliomeetriline aspekt)"), 2002. aastal doktorikraadi eesti kirjanduses Tartu Ülikoolis (väitekiri "Eestikeelne luuleraamat 1638–2000: bibliomeetrilisi ja kirjandussotsioloogilisi vaatlusi").
Töö, teadus ja looming.
Aastatel 1969–1992 töötas ta nn Lippmaa füüsikasektoris kvantkeemia vallas, püüdes välja arendada tuumamagnetresonantsis (TMR, inglise keeles NMR) olulise "keemilise nihke" ("chemical shift") kvantmehaanilise arvutamise võimalusi. Edasine töö humanitaarias hõlmas nii kodanikualgatust kui ka eesti kirjanduse bibliomeetrilisi mudeleid. Nullindatest alates on ta keskendunud isiklike ja kultuuriliste alusväärtuste teooriale (S. H. Schwartzi 1992. aasta sõõrmudeli tähenduses) ning küsitlusandmestike (eriti Euroopa Sotsiaaluuringu (European Social Survey (ESS) 2002–2012)) vastavasisulisele analüüsile, keskendudes multidimensionaalse skaleerimise kõrgema-dimensionaalsetele rakendustele. 
Luuletaja, tõlkija, (kirjandus)kriitiku ja esseistina kasutab enamasti oma kirjanikunime Julius Ürt.
Indrek Tart on Eesti Kirjanike Liidu liige aastast 1991, EKL revisjonikomisjoni esimees aastast 1995. Indrek Tart oli EKL Tallinna Noorte Autorite Koondise (NAK) esimees 1978–1983. Aastatel 1977–1990 oli ta NLKP liige. Ta on mitmete rahvusvaheliste organisatsioonide liige: International Sociological Association (ISA), European Sociological Association (ESA), International Comparative Literature Association (ICLA), International Network for Social Science Network Analysis (INSNA), samuti osaleb ta Eesti Kirjanduse Seltsi, Eesti Sotsioloogide Liidu, Eesti Võrdleva Kirjandusteaduse Assotsiatsiooni ja Eesti Statistika Seltsi tegevuses.
Isiklikku.
Tema abikaasa oli Aili Aarelaid-Tart.
Iława maakond

Iława maakond on 2. järgu haldusüksus (maakond) Kirde-Poolas Warmia-Masuuria vojevoodkonnas.
Haldus.
Maakond loodi 1999. aasta haldusreformi käigus.
Maakonna halduskeskus on Iława linn.
Maakond on seitse kohaliku omavalitsuse üksust (valda):
Maavanem ("starosta") on Ryszard Zabłotny.
Rahvastik.
Asustus.
Maakonnas on viis linna:
Goncourti auhind

Goncourti auhind on kirjandusauhind, mida antakse välja alates 1903. aastast igal aastal parima modernse prantsuskeelse proosateose eest. Auhinna asutas Prantsuse kirjanik Edmond Huot de Goncourt.
Auhinna laureaadid otsustab Goncourti Akadeemia liikmetest moodustatud kümneliikmeline kirjanikest koosnev žürii, kellest keegi ei kuulu Prantsuse Akadeemiasse ("Académie Française").
Pilguse Psühhiaatriahaigla

Pilguse Psühhiaatriahaigla oli kohalik psühhiaatriahaigla (vahepeal psühhoneuroloogiahaigla) Saaremaal Pilgusel. 
Haigla avati 1913.
Haigla töötas Pilguse mõisa peahoones, mis oli haigla jaoks 1909. aastal ostetud ning siis remonditud.
Aastatel 1913–1917 oli haigla ametlik nimi venekeelne (eesti keeles Öseli mõistusekaotanud talurahva varjupaik). Aastatel 1917–1928 oli haiglal eestikeelne nimi Pilguse Vaimuhaigete Asutus. Pärast seda sai nimeks Pilguse Vaimuhaigete Haigla.
Aastaks 1986 oli haiglas 60 voodikohta, millest olid täidetud umbes pooled. 
Haigla likvideeriti 1994. aasta lõpus. Haiged viidi üle Kuressaare Haiglasse. 
Selles haiglas on töötanud teiste seas Anti Liiv (peaarst 1975–1979) ja Gea Petersell.
Kirovsk (Leningradi oblast)

Kirovsk on linn Venemaal Leningradi oblastis. Asub Neeva vasakul kaldal, Laadoga järve lähedal.
Ajalugu.
Kirovsk rajati 1929. aastal Nevdubstroi alevina hüdroelektrijaama ehituse juurde. Linnaõigused sai ning nimetati Kirovskiks Sergei Kirovi järgi 1953. aastal.
Korvpall 1976. aasta suveolümpiamängudel

Korvpall 1976. aasta suveolümpiamängudel Montréalis 18.–27. juulil.
Mehed.
Olümpiavõitja 1972: NSV Liit.&lt;br&gt;
12 võistkonda.
B-alagrupp.
Egiptus kaotas avamängu Tšehhoslovakkiale 64:103. Rohkem Egiptus ei mänginud, sest algas boikott, mille käigus enamiku Aafrika riikide kõik sportlased lahkusid olümpiamängudelt.
Play-off.
Poolfinaalid.
Jugoslaavia – NSV Liit 89:84 (42:42)&lt;br&gt;
USA–Kanada 95:77 (48:35)
5.-8. koha mängud.
Tšehhoslovakkia–Kuuba 91:76&lt;br&gt;
Itaalia–Austraalia 79:72
Viimase koha mäng.
Puerto Rico – Jaapan 111:91 (59:44)
Kohamängud.
Finaal: USA–Jugoslaavia 95:74 (50:36)&lt;br&gt;
Pronksimäng: NSV Liit – Kanada 100:72 (49:38)&lt;br&gt;
5. koha mäng: Itaalia–Tšehhoslovakkia 98:75 (46:46)&lt;br&gt;
7. koha mäng: Kuuba–Austraalia 92:81 (42:36)&lt;br&gt;
9. koha mäng: Puerto Rico – Mehhiko 89:84 (39:32)
Naised.
Esmakordselt olümpiakavas.&lt;br&gt;
6 võistkonda.
Edmond Huot de Goncourt

Edmond Louis Antoine Huot de Goncourt [edm'oon lu'ii antu'aan ü'oo dö gonk'uur] (26. mai 1822 Nancy – 16. juuli 1896 Champrosay) oli prantsuse kirjanik, kriitik ja kirjastaja, Goncourti Akadeemia asutaja.
Koos oma noorema venna Jules Huot de Goncourtiga (1830–1870) avaldas ta hulga romaane ja paljuköitelise "Päeviku", mis sisaldab rohkesti kultuurilooliselt väärtuslikku materjali.
Pärast venna surma jätkas ta iseseisvat kirjanduslikku tegevust. Temalt ilmusid romaanid "Neiu Elisa" ("La fille Élisa", 1875), "Vennad Zemgannod" ("Les frères Zemganno", kahe tsirkuseakrobaadi lugu, 1879) ja "Faustin" ("La Faustin", näitlejatar Rachelle'i (1821–1858) elul põhinev lugu, 1882). Lisaks andis ta välja illustreeritud monograafiad Utamarost (1891) ja Hokusanist (1896).
Ta pühendas kogu oma varanduse Goncourti Akadeemia asutamisele ja juhtimisele. Edmondi venna Julesi mälestuseks annab akadeemia alates 1903 iga aasta detsembris, Julesi sünnipäeva paiku, välja Goncourti auhinna, mis on kõige prestiižsem prantsuskeelse kirjanduse auhind. See antakse igal aastal parima ilukirjandusliku proosateose eest. Läbi aegade ainsana on Goncourti auhinna kaks korda võitnud Romain Gary.
Antaios

Antaios (berberi Änti) oli berberi ja vanakreeka mütoloogias gigant, Poseidoni ja Gaia (Maa) poeg.
Antaios elas Liibüas. Ta sundis kõiki, kes tema maale tulid, endaga elu ja surma peale maadlema. Kui ta võitluses alla jäi ja maha paisati, sai ta oma ema (maad) puudutades iga kord uut jõudu. Oma ohvrite kolpadega ehtis ta Poseidoni templi katust.
Herakles sattus Antaiosega kokku, kui läks tooma hesperiidide õunu, mis oli tema 11. vägitöö. Ta tõstis Antaiose maast üles ja kägistas ära.
Berberi mütoloogia järgi oli Antaiosel naine Tinga (Tinge, Tingis). Herakles sigitas enne lahkumist temaga poja Sufaxi. Sufax asutas Tangeri ja nimetas selle oma ema järgi. Tema enda järgi on nimetatud Sfax. Sufaxi pojast Diodorosest põlvnevaks lugesid end paljud berberi kuningad. Plutarchose sõnul olevat see legend välja mõeldud selleks, et näidata Numiidia kuninga Juba II kuninglikku päritolu.
Antaiost kujutavad paljud antiiksed vaasimaalid (Euphroniose krateer Louvre'is) ja skulptuurid ning Baldung Grieni, Tiepolo ja Tintoretto maalid.
Dante "Jumalikus komöödias" valvab Antaios Põrgu üheksandat sfääri. Iiri poeet Seamus Heaney on kirjutanud temanimelise poeemi. On ka Antaiose-nimelisi koomiksiraamatuid.
Alta

Alta (põhjasaami keeles "Álaheadju", "Álaheadju", "Álahádju", "Áltá") on asula Norras Finnmargi maakonnas, Alta valla halduskeskus.
Alta asub Altafjordeni fjordi ääres Altaelva jõe suudmes.
Alta elanike arv on 12 530 (2006; umbes 75% Alta valla elanikest).
Alta asutati 1704. Asula koosnes algul kolmest väikesest külast:
Alta vald nimetati 1999. aastal linnaks, ehkki sellega ei kaasnenud mingeid õigusi.
Tänapäeval on Altas kolm keskust: Bossekop, Elvebakken ja Alta Sentrum.
Linnas (Alta Sentrumist põhjas ja Bossekopist lõunas fjordi kaldal) on suur lennujaam, mis 2004. aastal teenindas 308 000 reisijat. Altal on otselennuühendus Osloga.
Linnas on sadam ja Finnmargi ülikooli kolledž.
Altas asub Euroopa kõige põhjapoolsem jäähotell.
Andrei Kalmakov

Andrei Kalmakov (transliteratsioon Andrej Kalmakov; vene Андрей Леонидович Калмаков; sündinud 11. septembril 1970 Oršas Valgevene NSV-s) on Venemaa kabetaja, rahvusvaheline suurmeister.
Ta on kahekordne Venemaa meister (1994, 1995) ja Euroopa meistrivõistluste pronksmedali võitja aastast 1995.
Eero Medijainen

Eero Medijainen (sündinud 1. detsembril 1959) on eesti ajaloolane.
Medijainen lõpetas 1983. aastal Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo alal. 1990. aastal kaitses ta ajalookandidaadi ja 1997. aastal filosoofiadoktori väitekirja.
Ta on Tartu Ülikooli õppejõud, uusima ajaloo õppetooli professor. Peamiselt uurib ta uusimat ajalugu, eriti rahvusvaheliste suhete ja poliitilist ajalugu.
Teoseid.
Ta on olnud mitme kooliõpiku kaasautor.
Kassinurme linnus

Kassinurme maalinn ehk Kassinurme linnus ehk Kassinurme linnamägi ehk Kalevipoja säng on linnamägi Jõgeva vallas Patjala külas. Linnamägi on geoloogiliselt Kassinurme mõhnastiku üks järsunõlvalisi vallseljakuid.
Muistise kirjeldus.
Kalevipoja sängi tüüpi linnus asus voorja põhja-lõunasuunalise 7–10 meetri kõrguse seljandiku lael, kus sügavad sulglohud on eraldanud 15–25 meetri laiuse neemiku ning selle kagu- ja loodepoolses otsas on olnud puidust kaitserajatised, millest on säilinud 2–3 meetri kõrgused otsavallid. Linnuse õu, mille pindala on 1500–1600 ruutmeetrit, jaguneb lõunaosas kaheks. Kagupoolne osa tõuseb 3–4 meetri kõrguse astanguna ja lõunapoolsel harul on 1,5–2 meetri kõrgune vall. Sama kõrge on vall ka linnuse põhjaküljel. Linnamäe lähemas ümbruses on avastatud kindlustamata asulakoha jälgi ning mitu väikelohulist kultusekivi. 
Arheoloogilised uuringud.
Eeluuringuid tegid aastatel 1953 Harri Moora ja 1987 Ain Lavi. Päästekaevamistel 1998. aastal uuris Lavi linnamäe kagu- ja loodepoolset otsavalli. Uurimistel leiti nii vallides kui ka hoovialadel eriaegsete linnuste ehitiste jälgi. Vallist avastati jälgi varasemast palkkindlustusest, mis hävisid 11. sajandi esimesel poolel. Nende kohale rajati uus kindlustuste liin, sedakorda liiva ja kruusaga täidetud palktaranditest. Linnamäel esineb asustusjälgi kuni 13. sajandi alguseni.
Linnuse valli ees on allikas, mille nimetus on sulglohk ehk söll. Selle rahvapärased nimed on Põhjatu org ja Kalevipoja silmapesukauss.
Rahvapärimuses.
Rahvatraditsiooni järgi M. Kizniku poolt 1896. aastal Palamuselt Jaan Jungile saadetud kirja põhjal:
See allika koht pidada olema suisa põhjatu. 1860. aastate ühel väga kuival, vihmavaesel suvel olla kaugemad-kavalamad targad soovitanud Patjala küla vanadel naistel lasta mõõta põhjatu allika sügavus, – et küll siis tuleb jälle vihma. Siis koguti Patjala vanad naised ja korjati kokku küla kõik köied. Ilmatu pika köie otsa seoti raudpada, kuhu raskuseks pandi veel kivi. Köis olla vajunud ilmaarvamata sügavuseni. Kuigi nad põhjani ei jõudnud, tõmmati köis koos pajaga välja. Aga kivi asemel olnud pajas verine härja pää. Ja siis ütles hääl vee peal: "Kui te veel kord sisse lasete pada, siis tõmbame teid endid kõige täiega alla." Seepeale jätsid ehmunud naised allika sügavuse mõõtmise. Ka kinnitavad vanad inimesed, et on näinud, kuidas härjad ja lehmad olla jooksnud allikasse sisse ja kadusivad sinna igaveseks.
Ka kevaditi on nähtud, kuidas varahommikul veehoidjad vee peal istudes oma pead sugenud.
Kassinurme linnamäe kaitseala.
Aastast 1968 on linnamägi kaitse all (Kassinurme linnamäe kaitseala, ka "Kalevipoja sängi kaitseala").
Ltn. Schmidt'i pojad

"Ltn. Schmidt'i pojad" on Vennaskonna debüütalbum, mis ilmus esimest korda 1991. aastal.
Desintegraator

Desintegraator oli erikonstrueerimisbüroo, mille jaanuaris 1974 asutas tehnikateaduste doktor Johannes Hint, kes ise nimetas seda Nõukogude Liidu esimeseks teaduskooperatiiviks. Desintegraator oli omakapitalil rajanev kooperatiivettevõte, mis kuulus EKE süsteemi ning tegeles peamiselt UDA-tehnoloogia arendamise ja evitamisega. 
Asutamise järel oli ettevõtte täielik nimetus Spetsiaalne Konstrueerimis- ja Tehnoloogiabüroo Desintegraator. Aastail 1987–1993 kandis sama ettevõte nime Teadus-tootmiskoondis Desintegraator. 1999. aastal muudeti Desintegraatori omandivorm aktsiaseltsiks.
Desintegraatori õitseaeg.
Aastaisse 1977–1982 langeval tippajal andis ettevõte tööd umbes 900 inimesele ja kujunes siinpoolseks osaks Nõukogude Liidu ja Austria segaettevõttes Dessim. 1980. aastal oli Desintegraatori puhaskasum 8,5 miljonit rubla.
Dr Hindi juhtimise all (1974–1981) oli ettevõtte tegevusalade seas uurimistöö ainete ergastamiseks desintegraatormenetluse abil. Sellal konstrueeriti ettevõttes mitmesuguseid desintegraatorseadmeid ja tootmisliine, projekteeriti käitisi ja masinaparke ehitusmaterjalide (peamiselt silikaltsiidi ja polümeerbetooni), samuti süvapuuraukude tampoonsegude, väetiste, sööda jm tootmiseks. Arendati ja valmistati videoterminale ja elektroonikat tootmisprotsesside automaatjuhtimiseks ja kontrollimiseks, samuti arendati biotehnoloogiat ja toodeti mitmesuguseid raviomadusega biojuuretisi. 
Johannes Hindi kõrvaldamise tulemusel poliitiliselt motiveeritud kriminaalprotsessiga, mis kestis maist 1981 detsembrini 1983 ja kaasas septembris 1985 Hindi surma vangistuses, peatus ettevõtte perspektiivne uurimistöö ja UDA-tehnoloogia sürjutati Desintegraatori tegevusprogrammist mõne aastaga; suurem osa ettevõtte välissidemeist katkes, kasum ja käive vähenesid, töötajate arv vähenes viie aastaga poole võrra.
Desintegraator tänapäeval.
Nüüdseks on Desintegraator vaid mõnekümnele inimesele tööd andev tootmisettevõte – Desi kaubamärgi omanik, mis tegeleb materjalide purustusseadmete valmistamisega ja täidab ka välistellimusi. Muuhulgas tegeleb ettevõte oma ruumide väljarentimise ja kinnisvarahaldusega.