tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Teadusfilosoofia mõisteid

"Siin on loetletud teadusfilosoofia mõisteid.
A.
abduktsioon - abihüpotees - absoluutne aeg - absoluutne ruum - abstraktsioon - "ad hoc"-hüpotees - aeg - aksiomaatika - aksioom - alamääratus - analoogia - anomaalia - antimetafüüsika - antinaturalism - antirealism - aprioorne teadmine - argument - avastuskontekst
B.
Bayesi teoreem - Berkeley interpretatsioon
C.
"ceteris absentibus" - "ceteris paribus"
D.
demarkatsiooniprobleem
E.
eksperiment - emergentsus - empiiriline valem - ennustus - entiteedirealism
F.
falsifikatsionism - falsifikatsioon - falsifitseeritavus - füsikalism - f-teadus - füüsikaline maailmapilt - füüsikaseadus
H.
hädavajalikkushüpotees - hüpotees - hüpoteetilis-deduktiivne meetod
I.
induktiivne meetod - induktsionism - induktsioon - induktsiooniprintsiip - induktsiooniprobleem - inimtegevus - instrumentalism
J.
juhtumianalüüs
K.
keemiafilosoofia - kinnitus - kogemusteadus - komplementaarsusprintsiip - konventsionalism - kreatsionism
L.
leidlikkus - looduse raamat - looduse ühetaolisus - loodusseadus - loogiline positivism - loomulik ontoloogiline hoiak
M.
maailm - matemaatika - matemaatikafilosoofia - modelleerimine - mõistatus - mõtteline eksperiment
N.
naiivinduktsionism - normaalteadus - nõrk programm
O.
operatsionaalsus - otsustav eksperiment
P.
paradigma - parima seletuse järeldamine - pessimistlik induktsioon - platonism - pseudoteadus - põhjus - põhjuslikkus
R.
Ramsey lause - realism - reduktsionism - rongaparadoks - ruum
S.
seletus - semantiline instrumentalism - semantiline realism - semantiline teooriatekäsitus - stsientism - sümmeetriakaalutlused
T.
teadus - teaduse demarkatsioon - teaduse ühtsus - teadusharu - teaduslik teooria - teaduslikud teadmised - tegelikkusteooria - tehisintellekt - tehnoteadus - "Teine analüütika" - teooria - teooriate nõrk alamääratus - teoreem
U.
uurimistöö - uus induktsioonimõistatus
V.
vaatlus - vaikiv teadmine
Õ.
õigustuskontekst
Alevtina Koltšina

Alevtina Koltšina (sündinud Bakilina; 1951–1954 Leontjeva; 11. november 1930 Permi oblast – 1. märts 2022) oli NSV Liidu suusataja. Olümpiavõitja (1964) ja seitsmekordne maailmameister (1958, 1962 ja 1966).
Isiklikku.
Alevtina Koltšina oli abielus Pavel Koltšiniga (1930–2010). Nad elasid alates 1973. aastast Eestis, Otepääl. Koos abikaasa Paveliga on nad maailma kuulsaim suusatajatest abielupaar, kes võitis kokku 21 tiitlivõistluste medalit (Alevtina 13, Pavel 8). Nende poeg Fjodor Koltšin oli kahevõistleja. Aastast 1996 oli ta Eesti kodanik.
1991. aasta põhja suusaalade maailmameistrivõistlused

Suusaalade 1991. aasta maailmameistrivõistlused toimusid 7.–17. veebruarini Val di Fiemmes Itaalias. &lt;br&gt;
Murdmaasuusatamine.
Meeste 10 km klassikalises stiilis.
11. veebruar 1991 &lt;br&gt;
Meeste 15 km vabastiilis.
9. veebruar 1991 &lt;br&gt;
Meeste 30 km klassikalises stiilis.
7. veebruar 1991 &lt;br&gt;
Meeste 50 km vabastiilis.
17. veebruar 1991 &lt;br&gt;
Meeste 4×10 km teatesuusatamine.
15. veebruar 1991 &lt;br&gt;
19 võistkonda
Naiste 5 km klassikalises stiilis.
12. veebruar 1991 &lt;br&gt;
Naiste 10 km vabastiilis.
10. veebruar 1991 &lt;br&gt;
Naiste 15 km klassikalises stiilis.
8. veebruar 1991 &lt;br&gt;
Naiste 30 km vabastiilis.
16. veebruar 1991 &lt;br&gt;
Naiste 4×5 km teatesuusatamine.
14. veebruar 1991 &lt;br&gt;
12 võistkonda
Kahevõistlus.
Individuaalvõistlus.
48 võistlejat
Meeskonnavõistlus.
11 võistkonda
Suusahüpped.
Normaalmägi.
16. veebruar 1991 &lt;br&gt;
Suur mägi.
10. veebruar 1991 &lt;br&gt;
Meeskonnavõistlus suurel mäel.
14. veebruar 1991&lt;br&gt;
14 võistkonda
Towada järv

Towada (jaapani 十和田湖 "Towada-ko") on järv Jaapanis Honshū saare põhjaosas. Asub Aomori ja Akita prefektuuri piiril. 
Towada on kaldeerajärv, mis asub merepinnast 400 m kõrgusel. Pindala on 61,1 km². Suurim sügavus on 327 m, keskmine sügavus 71 m. 
Järvest voolab välja Oirase jõgi.
Kelgutamine

Kelgutamine on lumel või jääl kelguga sõitmine.
Kelgutamine on talvine harrastus, ka kehakultuuri ja talispordi ala.
Esimesed teated kelgutamise kohta pärinevad 1480. aastast Norrast. Laialdasemalt hakati kelgutamist harrastama 1520. aasta paiku Kesk-Euroopas. 
Kelgutamine kui võistlussport hakkas arenema 19. sajandil. Esimene kelgurada ehitati Šveitsi Alpides 1879. aastal. Rahvusvaheline suurvõistlus kelgutamises toimus esimest korda 1883. aastal Davosi-Klostersi üle 3 kilomeetri pikkusel rajal. Osalejaid oli Hollandist, Saksamaalt, Šveitsist, Inglismaalt ja isegi üks paar Austraaliast. Võistluse võitis šveitslane Peter Minschi. Kelgutati kõige tavalisema istekelguga.
1884. aastal projekteeris inglise major W. H. Bulpett Sankt Moritzi lähedale Cresta külla 1200 m pikkuse kelguraja, millest sai aastakümneteks kelgutamise Meka. Niinimetatud Cresta Runi rada oli kuulus üle maailma.
1913. aastal asutati Saksamaa, Šveitsi ja Austria kelgutajate eestvedamisel Dresdenis esimene rahvusvahelise kelgutamisühing, mis juba järgmisel aastal korraldas esimesed Euroopa meistrivõistlused. 1923. aastal asutati Rahvusvaheline Bobisõiduföderatsioon, mille juurde moodustati kelgutamisühing. Iseseisev Rahvusvaheline Kelgutamisföderatsioon (FIL) asutati 1957. aastal.
Giorgio Vasari

Giorgio Vasari (30. juuli 1511 Arezzo, Toscana – 27. juuni 1574 Firenze) oli Itaalia maalikunstnik ja arhitekt, peamiselt tuntud Itaalia kunstnike biograafiate kirjutajana.
Tema sulest pärineb teos "Le vite de' più eccellenti pittori, scultori, e architettori" ('Kõige väljapaistvamate maalikunstnike, skulptorite ja arhitektide elulood'), mis on üks olulisemaid allikaid itaalia renessansiajastu kunstnike ja kunsti kohta. Tänu sellele peetakse teda kunstiajaloo isaks. Samas oli ta ka viljakas kunstnik ja tegutses Toscana suurhertsogi õuekunstnikuna.
Vasari alustas õpipoisina karastatud klaasi maalija Guglielmo da Marsiglia töökojas. Kui ta sai 16-aastaseks, saatis kardinal Silvio Passerini ta Firenzesse Andrea del Sarto juurde õppima. Tema kaasõpilaste hulka kuulusid Rosso Fiorentino ja Jacopo Pontormo. Ta sai seal sõbraks Michelangeloga, kelle stiil teda suuresti mõjutas. Aastal 1529 külastas ta Roomat ning uuris seal Raffaeli ja teiste kõrgrenessansi meistrite töid.
Vasari maneristlikud maalid olid tema eluajal kuulsamad kui hiljem. Medicid palkasid teda korduvalt tööle Firenzes ja Roomas, ta töötas ka Arezzos, Napolis ja mujalgi. Paljud tema maalid on säilinud, sealhulgas Firenzes Vanas Palees ("Palazzo Vecchio") olevad seina- ja laemaalid, mille kallal ta oma abilistega töötas alates aastast 1555, ning Santa Maria del Fiore kupli freskod, mida ta alustas ning mille lõpetasid Federico Zuccari ja Giovanni Balducci. Ta organiseeris ka muus osas Palazzo Vecchio kaunistamist.
Aastal 1547 valmisid tal Roomas Kantseleipalees ("Palazzo della Cancelleria") freskod saalis, mida freskode kiire valmimise tõttu hakati nimetama Saja tunni saaliks ("Sala dei Cento Giorni"). Neid freskosid kritiseerisid Vasari kaasaegsed ja ka Vasari ise, kes mõistis, et oli kiirusele ohvriks toonud kvaliteedi. Kui Michelangelo neid freskosid nägi, ütles ta lihtsalt: "On näha." ("Si vede."), vihjates, et kiirustamise jäljed on ilmsed.
Arhitektina oli Vasari edukam kui kunstnikuna. Firenzes projekteeris ta Vasari koridori, mis ühendab Vana paleed Uffizi galerii kaudu Pitti paleega Arno jõe teisel kaldal. Koridor ületab Arno jõe kaaristul, mis asub Ponte Vecchio sillal. Vasari lodža Uffizi palees asub pika ja kitsa õue tagaotsas, mis oli avalike väljakute planeerimisel haruldane, ja kui seda pidada lühikeseks tänavaks, on see renessansiajastu unikaalne, ühtses stiilis tänav.
Aastal 1562 projekteeris Vasari Pistoias Basilica della Madonna dell'Umiltà kaheksanurkse kupli ja juhtis selle ehitamist. See kuppel on kõrgrenessansiarhitektuuri väljapaistev näide.
Vasari oli üks esimesi, kes kasutas sõna "konkurents" ("concorrenza") majanduslikus mõttes. Ta kasutas seda sõna korduvalt, aga kõige tähelepanuväärsem on selle sõna kasutus Pietro Perugino eluloos, kus ta selgitas, miks Firenze kunstnikud nii head olid. Vasari sõnul olid Firenze kunstnikud head sellepärast, et nad olid näljased, ja näljased olid nad sellepärast, et kõigile tellimustele oli terav konkurents. Konkurents oli Vasari väljendust mööda üks toitainetest, mis aitas kunstnikel heas vormis püsida.
Kulla Aavik

Kulla Aavik (sündinud 21. detsembril 1963) on eesti muusikapedagoog. 
Ta on lõpetanud Tallinna Riikliku Konservatooriumi muusikapedagoogina. Aastal 1986 kirjutas ta Venno Laulu juhendamisel kursusetöö "Koolinoorte laulupidude tähtsusest laste ja noorte muusikalises kasvatuses". 
Ta on Märjamaa Gümnaasiumi muusikaõpetaja ja koorijuht, Märjamaa Laste Laulustuudio juhendaja, Orgita Lasteaia muusikaõpetaja ning Märjamaa Muusika- ja Kunstikooli kontsertmeister.
Tottori prefektuur

Tottori prefektuur on Jaapani prefektuur Honshū saare lõunaosas. Asub Jaapani mere kaldal. Elanike arvult on see Jaapani väikseim prefektuur. 2020. aasta alguse seisuga oli elanike arv 554 855.
Loodus.
Tottori prefektuuri kõrgeim tipp on Daiseni vulkaan. Prefektuuris asub Tōgō järv.
Sümbolid.
Tottori prefektuuri tunnuslind on mandariinpart ("Aix galericulata"), tunnuspuu on ida-jugapuu ("Taxus cuspidata") ja tunnuslill pirniõis ("Pyrus").
Haldusjaotus.
Tottori prefektuur on jaotatud 19 omavalitsusüksuseks, millest 4 on linnad (市 "shi").
Suwa järv

Suwa (jaapani 諏訪湖 Suwa-ko) on järv Jaapanis Honshū saare keskosas. Asub Nagano prefektuuris 759 m kõrgusel merepinnast. Pindala on 13,3 km², suurim sügavus 7,2 m.
Järve põhjas asuvad kuumaveeallikad.
Okayama prefektuur

Okayama prefektuur on Jaapani prefektuur Honshū saare lõunaosas Seto kaldal.
Loodus.
Prefektuuri põhjaosa jääb Chūgoku mägedesse, lõunapoolne rannikuala on tasane. Mägedest saavad alguse kolm suuremat jõge Yoshii, Asahi ja Takahashi.
Sümbolid.
Okayama prefektuuri tunnuslind on rohefaasan ("Phasianus versicolor"), tunnuspuu on kalmumänd ("Pinus densiflora") ja tunnuslill virsikuõis.
Haldusjaotus.
Okayama prefektuur on jaotatud 29 omavalitsusüksuseks, millest 15 on linnad (市 "shi").
Teenetemärk

Teenetemärk on autasu, mida antakse teenete eest.
Clara Zetkin

Clara Josephine Zetkin (neiupõlvenimi Eissner; 5. juuli 1857 Wiederau, Saksimaa kuningriik – 20. juuni 1933 Arhangelskoje, Moskva oblast) oli Saksa sotsialist ja naisõiguslane. Ta kuulus 1878–1917 Saksamaa Sotsiaaldemokraatlikku Parteisse ja 1919–1933 Saksamaa Kommunistlikku Parteisse. 1916. aastal oli ta üks Spartakusbundi asutajaid.
Elulugu.
Clara Eissner õppis õpetajaks. Kuna Bismarck keelustas 1878 Saksamaal sotsialistide tegevuse, läks ta elama Zürichisse ja 1882 Pariisi, kus osales Sotsialistliku Internatsionaali asutamises. Seal tutvus ta vene revolutsionääri Ossip Zetkiniga, abiellus ja võttis tema perekonnanime; paar sai kaks poega. Hiljem (1899–1928) oli Clara Zetkin abielus näitleja Georg Friedrich Zundeliga.
Clara Zetkin naasis 1891. aastal Saksamaale ja andis välja marksistlikku ajalehte Die Gleichheit (Võrdsus). 1919. aastal astus ta Saksamaa Kommunistlikku Parteisse, mida ta esindas ka Saksamaa Reichstagis Weimari Vabariigi ajal 1920–1933.
Saksamaal oli ta aktiivne koos Rosa Luxemburgiga. Nad kritiseerisid koos revisionismi. 
Zetkin on tuntud ka naisõiguslasena. Teda peetakse 1910. aastal algatatud rahvusvahelise naistepäeva tähistamise algatajaks.
1921. aastal valiti ta Nõukogude Venemaal, Moskvas tegutseva ja Venemaa kommunistliku partei poolt finantseeritava Kommunistliku Internatsionaali Täitevkomitee Presiidiumi liikmeks.
Pärast Hitleri võimuletulekut 1933. aastal keelustati Saksamaa Kommunistlik Partei ja Clara Zetkin läks jälle eksiili, seekord Nõukogude Liitu. Ent juba järgmisel kuul ta haigestus ja suri 75-aastaselt.
Clara Zetkini teostest.
Eesti keeles on ilmunud Klara (Clara) Zetkini artikkel "Naisterahwas ja tema majanduseline seisukord", mis jaotus osadeks "Pööre naisterahwa majanduslises seisukorras", "Naisterahwas ja seltskondlik elu", "Naisterahwas ja lastekaswatus". Ta jälgis naise ühiskondliku positsiooni ajaloolist kujunemist, tõdedes, et naise olukord on töölise omaga võrdne (mitte viletsam), kasutab sõna "kodune ori". Edasi selgitas Zetkin, kuidas naisest sai vabrikutööline, rahateenija, millega pandi alus tema iseseisvusele ja "vabastamisele", pakkudes välja uue naise ideoloogilise ja praktilise lahenduse, eeskätt vana abielumudeli teisenemise kaudu: "Lastekasvatus wõetakse – ja piab wõetama – perekonna käest ja antakse seltskonna kätte, ema käest kaswatusteadlaste kätte, selle sõna kõige laialisemas mõttes." Igal juhul on lastekasvatajad ka uues ühiskonnas naised, mistõttu tuleb edendada naiste haridust. Zetkin ei näe justkui muud põhjust, miks naiste haridust ja maailmanägemust arendada.
Einstein (täpsustus)

Einstein on mitme tuntud isiku perekonnanimi ning mitme muu asja nimi või nimetus. 
Inimesed.
Einstein (perekonnanimi)
PTO-4

PTO-4 oli Eestis 1938. aastal konstruktorite Voldemar Posti, Rein Tooma ja Otto Orgi (lennuki nimetus moodustati konstruktorite perekonnanimede esitähtedest) loodud kahe lahtise kabiiniga alltiivaline puitkonstruktsiooniga monoplaan õppelennuk.
Esimene PTO-4 võeti kasutusele õhukaitses 12. oktoobril 1938 nr 161 all. Teine lennuk, kinnise kabiiniga PTO-4a (valmistati vaid üks lennuk), saadi 13. märtsil 1939 nr 162 all. Eesti Aeroklubile ehitatud PTO-4-d kandsid pardatähiseid registritunnustega: ES-EAK, ES-EAL, ES-EAM, ES-EAN, ES-EAO ja ES-EAP. Neist ES-EAP jäi lõpuni ehitamata. 
Kokku valmistati seitse PTO-4 lennukit, millest kaks oli Eesti Õhukaitse ja viis Eesti Aeroklubi kasutuses. 1940. aastal kui NSV Liit oli Eesti okupeerinud, läksid kolm PTO-4 lennukit Eesti lennuväe baasil moodustatud Punaarmee 22. territoriaalse laskurkorpuse üksiku lennueskadrilli kasutusse ning OSOAVIAHIM -i Aeroklubi sai neli lennukit. 1941. aastal hävitasid taganevad Nõukogude väed lennueskadrilli lennukid Jägala lennuväljal. Eesti lendurid peitsid enne Punaarmee taganemist Aeroklubi valduses olnud lennukid ära ning seetõttu jäid need lennukid pärast Nõukogude vägede minemakihutamist terveks.
Neli Aeroklubi käes olnud PTO-4 lennukit võeti 1942. aastal kasutusele Saksa lennuüksuses Sonderstaffel Buschmann. Hiljem olid samad lennukid kasutusel Liepajas loodud lennukoolis; need viidi 1944. aastal üle Pärnus avatud lennukooli. Pärnu lennukooli evakueerimisel viidi need lennukid Saksamaale, kus ilmselt hävisid.
Religioosne ordu

Religioosne ordu (ladina keelest "ordo", kord) on religioosse pühendumusega inimeste organisatsioon.
Vastavalt religioonile võivad religioosse ordu liikmed olla ühel või teisil viisil eraldunud muust ühiskonnast, elada oma reeglite kohaselt vmt. Religioossel ordul võib olla oma kombestik ja hierarhia, mis tavaliselt erineb vastavas religioonis üldiselt kasutusel olevatest kombestikust, pühitsuste ja/või kleerikute astmetest jmt. Religioosse ordu meessoost liikmeid nimetatakse sageli munkadeks või vendadeks; naissoost liikmeid nunnadeks või õdedeks. Enamasti on nad pühendunud kogu eluks, andnud mitmeid tõotusi, saanud pühitsusi jne. Sageli kuulub religioossesse ordusse ka inimesi (ajutiselt või püsivalt), kes pole ei pühitsetud ega kuulu ka hierarhiasse. Mõnede religioossete ordude liikmed võivad olla eraldunud muust maailmast, elades kloostrites; teised võivad olla säilitanud suhted ühiskonnaga, sagedasti õpetades või teenides tavapärasel viisil. Tavapärasemaid tegevusi on religioosse otstarbega käsitööesemete valmistamine, tekstide ümberkirjutamine vms.
Religioossete ordude pühendumuslik tegevus hõlmab ühiseid teenistusi, palveid või meditatsioone jpm.
Enam tuntud on kristlikud ja budistlikud ordud. Religioosse pühendumusega inimeste kogukondi leidub ka mitmete Aafrika ja Lõuna-Ameerika hõimude hulgas. Budistlikes ühiskondades (Sri Lankal, Tais, Koreas, Tiibetis) on üsna suured mungaordud. Kirjanduse ja filmide kaudu on hästi tuntud Hiina Ch'an (Zen)-budistlik Shaolini ordu (koolkond).
Kristlikud ordud on peamiselt katoliikluses, aga ka mõnes protestantlikus harus.
Eudaimonism

Eudaimonism (vanakreeka sõnast "eudaimonia" 'õnnelikkus, hea käekäik, hea saatus') on eetiline teooria või mõtteviis, mille kohaselt on inimese eesmärgiks õnneliku elu saavutamine. Õnnelikkus ei seisne seejuures mitte mõnesuguses rõõmustamises millegi üle või üldse rõõmsas meeles, vaid tuleneb pigem teatud positiivsest vabadusest viia täide inimesele loomu poolest antud võimalusi ehk voorusi parimal viisil. Tegemist ei ole seega isoleeritud egoismiga, vaid ennast ja teisi arvestava eneseteostusega (vt inimvajaduste hierarhia).
Aristotelese ja teiste Vana-Kreeka filosoofide (stoikud, küünikud) järgi on õnne saavutamise aluseks teadlik enesepiiramine ning loobumine meelelistest naudingutest.
Sõjaline ordu

Sõjaline ordu (ladina keelest "ordo", kord) oli ristisõdade jaoks loodud sõjaline organisatsioon. 
Sõjalisi ordusid.
"(Aastaarv märgib ordu militariseerumist.)"
Ptolemaios V

Ptolemaios V Epiphanes (210–180 eKr) oli Ptolemaioste dünastiast Egiptuse valitseja alates 204 eKr kuni surmani. Ta oli Ptolemaios IV ja tema õde-abikaasa Arsinoe III poeg.
Esialgu valitsesid tema eest regendid, kes ei saanud riigijuhtimisega aga kõige ideaalsemalt hakkama ning Egiptus kaotas enamiku oma ülemerevaldustest (Väike-Aasia rannikualad ja selle läheduses asetsevaid saared) ning Lõuna-Süüria. Rahuleppe kohaselt pidi ta abielluma Seleukiidide dünastiasse kuuluva Antiochos III tütre Kleopatra I-ga. 
Umbes 194 eKr hakkas Ptolemaios V iseseisvalt valitsema ning paistis eestkätt silma sportlasena. Tema ajal loodi ka Rosetta kivi. Tema ajal taasliideti Ptolemaioste riigiga ka Lõuna-Egiptus. Kuid 180 eKr mürgitati ta õukondlike intriigide tulemusena.
Ptolemaios VI

Ptolemaios VI Philometor (Emaarmastaja; umbes 191 eKr – 145 eKr) oli Ptolemaioste dünastiast Egiptuse kuningas 180–164 ja 163–145 eKr. Ta oli Ptolemaios V ja Kleopatra I poeg.
Algul (kuni 176 eKr) valitses Ptolemaios koos oma emaga, tolle surma järel abiellus ta oma õe Kleopatra II-ga. 170 eKr alustas Ptolemaios taas sõda Seleukiidide riigi vastu, kuid see lõppes katastroofiga: Antiochos IV tungis Egiptusse ning lasi end kuningaks kroonida. Kuid et Ptolemaiosel olid head suhted Roomaga, pidi Antiochos peagi Egiptusest taanduma. Seejärel valitses Ptolemaios riiki koos oma õest abikaasa ning noorema vennaga, kes sai hiljem tuntuks Ptolemaios VIII nime all. 164 eKr kukutas too oma vanema venna ning tõusis ainuvalitsejaks. Kuid Ptolemaios VI põgenes Rooma, kus pälvis Marcus Porcius Cato Vanema ja senati toetuse. Rooma toetusel võitis ta juba järgmisel aastal trooni tagasi ning valitses ebakindlalt ja julmalt veel 20 aastat, kuni ta Süürias tapeti. 152 eKr tõstis ta oma kaasvalitsejaks poeg Ptolemaios Eupatori, kuid too suri ilmselt juba samal aastal.
Ptolemaios VII

Ptolemaios VII Neos Philopator (Uus Isaarmastaja; suri 145 eKr) oli Ptolemaioste dünastiast Egiptuse kuningas lühikest aega 145 eKr. Ta oli Ptolemaios VI ja tema õde-abikaasa Kleopatra II poeg. Ta tapeti oma onu Ptolemaios VIII poolt, kes sai tema troonipärijaks. 
Mõnikord on väidetud, et Ptolemaios VII ei valitsenud üldse ja kuninglik tiitel anti talle alles tagantjärele, samuti on Ptolemaios VII-ks peetud ka Ptolemaios VIII poega, kelle isa olevat mürgitada lasknud. Samuti vahetatakse mõnikord ära Ptolemaios VIII ja VII numbrid, nii et poiss-kuningas Ptolemaios Neos Philopator oleks Ptolemaios VIII. Levinum on siiski teda nimetada Ptolemaios VII-ks, sest Ptolemaios VIII esimest valitsusaega (164–163 eKr) peetakse ebaseaduslikuks.
Rüütliordu

Rüütliordu (ladina keelest "ordo", kord) oli hiliskeskajal 14. ja 15. sajandil, pärast ristisõdade lõppu, sõjaliste ordude idealiseerimisest tekkinud organisatsiooni või ühingu üldnimetus. 
Rüütliordusid rajasid enamasti kuningad, hertsogid või vürstid. Algselt pidi nende eesmärk olema süserääni teenimine rüütlina (ratsasõdalasena) ja sõjaline kaitse. Vastutasuks loovutati rüütlitele vasalliõigusi. Hiljem muutus väeteenistuse kohustus formaalseks. Rüütlite kui rüütliordude liikmete tiitlid liitusid mitmesuguste aadlitiitlitega. 
Üks rüütliordu liikme tunnus oli kaelas kantav märk ehk orden.
1419

Sajandid: 14. sajand - 15. sajand - 16. sajand
Aastakümned: 1360. aastad 1370. aastad 1380. aastad 1390. aastad 1400. aastad – 1410. aastad – 1420. aastad 1430. aastad 1440. aastad 1450. aastad 1460. aastad
Aastad: 1414 1415 1416 1417 1418 – 1419 – 1420 1421 1422 1423 1424
1419 (MCDXIX) oli 15. sajandi 19. aasta.
Ptolemaios VIII

Ptolemaios VIII Euergetes II (Ptolemaios Helde II), tuntud hüüdnime Physicon (Pakskõht) järgi (umbes 182 eKr–116 eKr), oli Ptolemaioste dünastiast Egiptuse kuningas 164–163 ja 145–116 eKr. Ta oli Ptolemaios V ja Kleopatra I poeg.
Algselt oli Ptolemaios Physicon oma venna Ptolemaios VI kaasvalitseja, kuid nende vahel käis pidev võimuvõitlus, mille tulemusena esimene viimase kukutas ning üheks aastaks (164–163 eKr) võimule sai. Et vanemat venda toetas aga Rooma, siis sai too oma võimu tagasi, ehkki Ptolemaios VIII säilitas kaasvalitseja koha. Ka edaspidi jätkus nendevaheline vaen ning Physicon püüdis mitu korda ebaõnnestunult vallutada Küprost. Tal õnnestus isegi saavutada Rooma toetus, kuid Egiptuses toetati enam Ptolemaios VI-t.
Lõpuks, kui Ptolemaios VIII vend suri, sai ta tegelikult võimule, ehkki ametlikuks pärijaks oli nimetatud Ptolemaios VI poeg Ptolemaios VII. Kuid Physkon lasi tolle tappa oma abielutseremoonia ajal, mil ta heitis ühte vennanaise Kleopatra II-ga. Seetõttu polnud nendevahelised suhted kuigi head ning need halvenesid veelgi, kui Physicon abiellus ka Kleopatra III-ga, ilma et oleks naiselt luba küsinud. Peagi algas temavastane mäss ning 130 eKr põgenes Ptolemaios VIII Aleksandriast Küprosele. Kleopatra II tõusis pealinnas võimule ning püüdis uueks valitsejaks teha oma poega Ptolemaios Memphitist, kuid Physiconil õnnestus poiss tappa. Seejärel pakkus Kleopatra trooni Seleukiidide riigi kuningale Demetrios II Nikatorile, kuid Ptolemaiose toetajad osutusid tugevamaks ning Kleopatra pidi Süüriasse põgenema. Nii taastas Ptolemaios VIII 127 eKr oma võimu Aleksandrias. Oma surma järel pärandas ta võimu oma naisele ja ühele poegadest, kes hakkas valitsema Ptolemaios IX nime all.
Kate Millett

Kate Millett (täisnimi Katherine Murray Millett; 14. september 1934 Saint Paul, Minnesota – 6. september 2017 Pariis) oli ameerika feministlik kirjanik ja aktivist. Tuntud on tema 1970 ilmunud raamat "Sexual Politics" ("Seksuaalne poliitika"), mis kritiseerib lääne ühiskonna ja kirjanduse patriarhaalsust. Millett süüdistab seksismis ja heteroseksismis selliseid kirjanikke nagu D. H. Lawrence, Henry Miller ja Norman Mailer, vastandades neid homoseksuaalse kirjaniku Jean Genet'ga.
Kate Millett sai korraliku hariduse St Hilda's College (Oxford)is. 1961 kolis ta Jaapanisse ja abiellus 1965 skulptor Fumio Yoshimuraga, kuid nad lahutasid hiljem. Millett tuli tagasi Ameerikaase ning kirjutas oma abielust raamatu "Flying" ("Lendamine", 1974). 1979 läks ta Iraani naiste õigusi kaitsma ja kirjutas sellest raamatu "Going to Iran" ("Minek Iraani"). Raamat "Sita" (1977) kirjeldab tema armuafääri kooli naisadministraatoriga. Raamat "The Loony-Bin Trip" ("Hullumaja reis") (1990) arutleb tema psühhiaatrilist diagnoosi, haiglasse paigutamist ja liitiumiravist loobumist.
PON-1

PON-1 (ÕGL-1; KOD-1) oli Eestis Voldemar Posti, Otto Orgi ja Roman Neudorffi (eestistatult Rein Tooma) projekteeritud ühemootoriline biplaani tüüpi lennuk. Selle prototüübi, registritunnusega ES-PON, esmalend toimus 15. augustil 1934.
Ajalugu.
ÕGL-1 konstrueeriti Õhu- ja Gaasikaitse Liidu (ÕGL) tarbeks õppelennukitena. 1933. aastal kohalike õhuasjanduse ühingute katusorganisatsioonina moodustatud ÕGL korraldas järgnevail aastail eralennundust Eestis. Kuna kohalikel lennuühinguil sel ajal lennukid puudusid (vaid Tallinna Õhuasjanduse Ühingul oli kaks õppe-treeninglennukit), siis oli üheks eelistatumaks suunaks neile ühinguile lennukite hankimine. Kõige soodsam leiti olevat lennukite ise ehitamine. Selleks taotleti riigi majanduskriisi mõjude leevendamiseks loodud töökorralduse erifondist toetust ning asutati, tolleaegse nimetusega Peetri tehases, (tänapäeval rohkem tuntud kui Noblessneri laevatehas) oma töökoda.
Aastail 1934–1935 ehitati Eesti Õhu- ja Gaasikaitse liidu tehases kolm lennukit ÕGL-1, neist esimene registritunnusega ES-PON, anti üle Tartu lennuühingule, teine müüdi Lätti koos jooniste ja õigusega täiendavate lennukite ehitamiseks ) ning kolmas (ES-LDM) Sakalamaa õhuasjanduse ühingule. Lätis ehitati Liepaja Sõjasadama töökojas (läti keeles: "Kara ostas darbnīca") veel 13 seal KOD-1 tüübinimeks saanud lennukit.
Häid õppelennukeid läks vaja ka lennuväel. Nii alustati Lennubaasi aviotöökojas 1935. aasta augustis nelja õppe-treeninglennuki PON-1a ehitust. Lennuväes sai lennuk tüübitähise konstruktorite perekonnanimede esitähtede järgi (PON), indeks "a" oli lisatud, kuna lennuväe lennukitele paigaldati teine jõuallikas. Lennuväes said need lennukid järjestikuse tähistuse 154–157.
Konstruktsioon.
ÕGL-1 oli kahekohaline biplaan, dubleeritud juhtimisega mõlemast kabiinis. Lennuki sõrestikkere oli keevitatud õhukeseseinalistest terastorudest, mõlema puittiiva talad valmistati männipuidust. Tiivad, juhtpinnad ja kere kaeti aerolakitud perkaliga, kere esiosa kaeti vineerpaneelidega. Lennuki kahelabalise propelleriga jõuallikaks oli 105 hj tähtmootor Armstrong Siddeley Genet Major.
PON-1a oli konstruktsioonilt ÕGL-1 sarnane, kuid jõuallikaks kasutati neljasilindrilist õhkjahutusega ridamootorit de Havilland Gipsy Major. Genet Major mootorid kippusid üle kuumenema ning neil esines ka muid probleeme, mistõttu oli Armstrong nende seeriatootmise lõpetanud. Gipsy Major oli aga järele proovitud ka ÕGLi ehitatud RWD-8 õppelennukil.
KOD-1 lennukeid ehitati aastail 1935–1938 13 eksemplari. Kuna ka Eestist ostetud prototüüp leidis Lätis kasutamist, siis võib sealses lennuregistris leida andmeid kokku 14 seda tüüpi masina kohta. Neist neljateistkümnest kuus olid Läti Aeroklubi kasutada ning kaheksa "Läti kaitseliidu" lennuüksuste - Aizsargu Aviācijā - lennukid. Lätis ehitatud lennukeist varustati seitse Genet Major ja kuus Gipsy Major mootoriga.
Ptolemaios IX

Ptolemaios IX Soter II (Ptolemaios Päästja II), tuntud ka hüüdnime Lathyros all (suri 81 või 80 eKr), oli Ptolemaioste dünastiast Egiptuse kuningas vaheaegadega 116–81/80 eKr. Ta oli Ptolemaios VIII ja Kleopatra III poeg.
Ptolemaios IX valitses koos oma emaga, kuid too oli tema valinud kuningaks ainult Aleksandria rahva survel (ta oli enne võimule saamist olnud edukas Küprose asevalitseja). Tegelikult tahtis ta võimule panna oma lemmikpoega Ptolemaios X Alexandrost. 110 eKr ta tegigi seda, kukutades Ptolemaios IX. Kuid peagi taipas Kleopatra, et Ptolemaios IX oli olnud parem valitseja ning aitas tal 109 eKr trooni tagasi saada. Seepeale tappis Ptolemaios X oma ema ning tõusis 107 eKr taas võimule. Ent 88 eKr sai ta lahingus surma ning kuningaks sai taas Ptolemaios IX, kes valitses nüüd oma surmani. Ptolemaios abiellus oma õe Kleopatra IV-ga, hiljem Kleopatra Selenega. Tema tütar Berenike III valitses peale tema surma umbes aasta, kuni tema kasupoeg Ptolemaios XI ta tappis ning võimu haaras.
Ptolemaios X

Ptolemaios X Alexandros I (suri 88 eKr) oli Ptolemaioste dünastiast Egiptuse kuningas 110–109 eKr ja 107–88 eKr. Ta oli Ptolemaios VIII ja Kleopatra III poeg.
110 eKr sai Ptolemaios X tänu ema toetusele troonile, kuid juba järgmisel aastal kukutati ta taas oma venna Ptolemaios IX poolt. 
107 eKr tappis Ptolemaios X Alexandros I oma ema ning kukutas venna, ta valitses sedakorda kuni oma surmani lahingus, misjärel tõusis valitsejaks taas tema vend Ptolemaios IX. 
Pärast Ptolemaios IX surma sai Egiptuse troonile Ptolemaios IX tütar ja ühtlasi Ptolemaios X naine Berenike III, kes võis olla koos Ptolemaios X-ga valitsenud ka 101–88 eKr.
Henry Miller

Henry Valentine Miller (26. detsember 1891 – 7. juuni 1980) oli Ameerika Ühendriikide kirjanik. Vähem tuntud on ta maalikunstnikuna.
Tema romaanid on segu autobiograafiast, sotsiaalsest kriitikast, filosoofiast, sürrealistlikest assotsiatsioonidest ja müstitsismist. Ta kirjutas ka reisijutte ja kirjanduskriitikat. 
1990. aastal tehti temast film "Henry &amp; June", kus Millerit mängis Fred Ward.
"Vähi pöörijoon" ("Tropic of Cancer") on Henry Milleri esikteos, mis kirjutati Pariisis 1930–1931 ja ilmus Pariisi kirjastuses 1934. See romaan sai (nagu Milleri järgmisedki teosed) Inglismaal ja Ameerika Ühendriikides moraalitsensuurilistel põhjustel ilmuda alles 1960. aastatel.
Helme

Helme (saksa keeles "Helmet") on alevik Lõuna-Eestis Valga maakonnas Tõrva vallas. 
2000. aastal elas Helmes 419 inimest, 2006. aastal 230.
Alevikus asuvad Orjakivi, Pärliallik ja Arstiallik.
Aastatel 1992–2017 oli alevik Helme valla halduskeskus, pärast Eesti omavalitsuste haldusreformi jääb alevik Tõrva valla territooriumile.
Helmet kui kohanime on esmamainitud 1210. aastal.
Norman Mailer

Norman Kingsley Mailer (31. jaanuar 1923 – 10. november 2007) oli ameerika kirjanik ja ajakirjanik. Tema vastuolulised vaated ameerika elulaadile on tekitanud tuliseid diskussioone.
Mailer lõpetas maineka Harvardi ülikooli. Teises maailmasõjas osales ta seersandi ja ajakirjanikuna.
Ta on kirjutanud Marilyn Monroe, Pablo Picasso ja Lee Harvey Oswaldi biograafia.
Juba 25-aastaselt avaldati tema teos "Alasti ja surnud" ("Naked and the dead") (1948), mis tegi ta maailmakuulsaks. Eesti keeles ilmus see teos kirjastuses Olion 1996 (tõlkis Janika Karemäe, saatesõna Enn Soosaar; 2. trükk – "Eesti Päevalehe raamat" 2006). Selles raamatus kajastuvad autori sõjakogemused Filipiinidelt. Lugu räägib rühmast Ameerika sõdureist, kes saadeti üht Vaikse ookeani saart üle võtma. Romaan, mida on peetud üheks paremaks Teist maailmasõda kajastavaks teoseks üldse, kirjeldab realistlikult sõjakeerisesse sattunud meeste tundeid. Iga tegelase olemus avatakse ükshaaval ja sügavuti. Raamatu lõpuks on lugeja kohtunud hulga huvitavate kangelastega, kes tegutsevad tõepärases õhkkonnas. 
Maileri enam kui veerandsajast nimetusest koosneva loomingu viimaseks lüliks on 1997 ilmunud "Poja evangeelium" ("The Gospel According to the Son") ja see kujutab autorit Jeesus Kristusena. Teose viimase peatüki tegevus toimub taevas, kus autor istub "Isa" paremal käel, nii nagu kristlik usutunnistus seda ette näeb. "Isa" temaga palju ei räägi, kurdab Mailer, kuid see-eest pühendab "Poeg" end seda usinamalt vaeste ja viletsate hooldamisele. "Ma mõtlen tihti lootusele, mis peitub vaeste nägudes," kuulutab "Poeg" Mailer, sest "üha käib võitlus Jumala ja Mammona vahel kõigi meeste ja naiste südamete pärast".
Norman Mailer on pälvinud kaks Pulitzeri preemiat.
Manuela Di Centa

Manuela di Centa (sündinud 31. jaanuaril 1963 Paluzzas) on Itaalia poliitik ja endine suusataja, kahekordne olümpiavõitja (1994).
Saavutused.
Olümpiamängudel.
Albertville 1992
Lillehammer 1994
Nagano 1998
Maailmameistrivõistlustel.
Val di Fiemme 1991
Falun 1993
Thunder Bay 1995
Ameerika Ühendriikide kirjanike loend

"Siin on loetletud USA kirjanikke.
Vladimir Smirnov

Vladimir Smirnov (sündinud 7. märtsil 1964 Štšutšinskis (praegu Šortandõ) Kasahstanis) on endine NSV Liidu ja Kasahstani suusataja, olümpiavõitja (1994) ja viiekordne maailmameister (1989, 1993 ja 1995).
Elulugu.
Vladimir Smirnov esindas algul NSV Liitu, pärast selle lagunemist Kasahstani. Ta on rahvuselt venelane. Vladimir on võitnud olümpiamängudelt 7 ja maailmameistrivõistlustelt 11 medalit. Maailma karika arvestuses on ta võitnud kokku 48 etappi ja karika omanikuks tulnud kahel korral (1991 ja 1994) 
Saavutused.
Maailma karikasari.
Vladimir Smirnov osales kokku 116 maailma karikasarja etapil. Poodiumile jõudis ta kokku 66 korral, millest kõige kõrgemale astmele 30 korda.
Šilka jõgi

Šilka (vene "Шилка") on jõgi Aasias Venemaal Taga-Baikali krais. 
Algab Venemaalt lähtuva Ingoda ja Mongooliast lähtuva Ononi ühinedes. Voolab valdavalt kirdesse orus Šilka aheliku ja Amazari aheliku põhjas ning Borštšovotšnõi aheliku lõunas vahel. Ühinedes Arguniga, moodustab Amuuri.
Jõe pikkus on 1560 km. Vooluhulk on 520 m³/s. Valgla on 206 000 km². Valglas on 1300 järve.
Šilka valgla paikneb Ida-Siberi ja Kaug-Ida piiril. 
Šilka valgla keskmine asustustihedus on 2–3 in/km², jõe ääres on see suurem. Jõe kaldal paiknevad linnad Sretensk ja Šilka. Valgla suurim linn on Ingoda ääres paiknev Tšita. Valgla rahvastiku peamine tegevusala on loomakasvatus.
Tšita

Tšita (ka Tšitaa; vene "Чита", burjaadi "Шэтэ") on linn Venemaal, Taga-Baikali krai halduskeskus. 2008. aastani oli Tšita oblasti keskus. 
Tšita asub Baikali järvest idas kohas, kus Tšita jõgi suubub Ingoda jõkke. Linn asub taigavööndi ja stepivööndi piiril.
Linna geograafilised koordinaadid on 52°03′ N, 113°28′ E.
Rahvastik.
Elanike arv on olnud:
Ajalugu.
Asutatud 1675. aastal. Tšitas olid asumisel mitmed dekabristid. Linnaõigused sai 1851. aastal. Aastal 1900 sai raudteeühenduse. Aastatel 1920–1922 oli Tšita Kaug-Ida Vabariigi pealinn. 1930. aastatest oli Tšita kinnine linn.
Tšita on suur transpordisõlm ja masinaehituse ning metallurgiatööstuse keskus. Linna lähedal kaevandatakse pruunsütt, kulda ja raua- ja volframimaaki.
Pärast Nõukogude Liidu lagunemist on elanike arv märgatavalt vähenenud.
Tuntud tšitalasi.
Tšitas sündisid poliitik Anatoli Sobtšak ja näitleja Vitali Solomin.
Jelena Välbe

Jelena Välbe (vene keeles "Елена Валерьевна Вяльбе"; kuni 1987 Jelena Trubitsõna; sündinud 20. aprillil 1968 Magadanis) on endine NSV Liidu ja Venemaa suusataja. 
Välbe hakkas suusatamist treenima juba 1977. aastal. Eduka karjääri tippsportlasena lõpetas ta 29-aastaselt 1998. aasta olümpiamängudel Naganos.
Välbe on 2005. aastast Venemaa suusakoondise peatreener. Ta valiti 2010. aastal Venemaa murdmaasuusatamise föderatsiooni presidendiks ja ta on 2020. aastast Venemaa suusaliidu president. Ta valiti 2021. aastal Rahvusvahelise Suusaföderatsiooni nõukogusse, aga ta eemaldati kohalt 2022. aastal pärast seda, kui oli avaldanud toetust Venemaa sissetungile Ukrainasse. 
Septembris 2021 valiti ta Venemaa Riigiduuma liikmeks Ühtse Venemaa nimekirjas, aga ta keeldus mandaadist.
Saavutused.
Maailma karikasarjas.
Maailma karikasarja etapivõidud.
Jelena Välbe startis karjääri jooksul 109 korda maailma karikasarja etappidel. Poodiumile jõudis ta 81 korda, millest 45 korral kõige kõrgemale astmele.
Isiklikku.
Ta oli aastatel 1987–1997 abielus eesti suusataja ja hilisema määrdemehe Urmas Välbega. Praegune abikaasa on ärimees Maksim Dovolnov.
Hyōgo prefektuur

Hyōgo prefektuur(Japaani:兵庫県) on Jaapani prefektuur Honshū saare lõunaosas, piirneb põhjas Jaapani merega, lõunas Setoga, idas Kyōto ja Ōsaka prefektuuriga ning läänes Tottori ja Okayama prefektuuriga. Asub Kinki regioonis.
Geograafia.
Prefektuuri keskosa läbivad Chūgoku mäed, rannikualad on tasased. Suurem osa rahvastikust elab lõunaosas, põhja- ja keskosa on hõredamalt asustatud. Suurim saar Awaji on Akashi-Kaikyō sillaga ühendatud Honshūga. Suuremad jõed on Kaku ja Maruyama jõgi.
Ajalugu.
1995. aasta 17. jaanuaril toimunud 7,3 magnituudiline maavärin põhjustas suuri purustusi ja tulekahjusid. Hukkus 6400 ja vigastada sai 40 000 inimest.
Sümbolid.
Hyōgo prefektuuri tunnuslind on ida-toonekurg ("Ciconia boyciana"), tunnuspuu on kampripuu ("Cinnamomum camphora") ja tunnuslill krüsanteem ("Chrysanthemum japonense").
Haldusjaotus.
Hyōgo prefektuur on jaotatud 41 omavalitsuseks, millest 29 on linnad (市 "shi").
Helme (täpsustus)

Helme on mitme objekti nimi:
Betty Friedan

Betty Friedan (sünninimi Bettye Naomi Goldstein; 4. veebruar 1921 Illinoisi osariik, Peoria – 4. veebruar 2006 Washington) oli ameerika feminist, ühiskondlik aktivist ja kirjanik.
Bettye Goldstein lõpetas 1942. aastal kiitusega Massachusettsi osariigi juhtiva Smithi naistekolledži, kus ta toimetas ülikoolilehte. Seejärel õppis ta aasta California osariigis Berkeley ülikoolis ning asus siis tööle ajakirjanikuna. 1947. aastal abiellus ta Carl Friedaniga, kellega sai kolm last.
Tema peateos "Naiselikkuse müstika" ("The Feminine Mystique", 1963) kasvas välja artiklist, mille ta kirjutas uuringust oma kaasüliõpilaste seas Smithi kolledžis ning mis tegeles naiste kängitsemisega vaid kodusesse sfääri. Kuigi raamat ilmus enne kui naisaktivistid alustasid laiaulatuslikku valgustustegevust, ei ole ajakirjanduslik kangelanna, keda ta kirjeldab, teinud läbi olulisi muutusi. See ei tähenda, et töötavatest naistest ei kirjutataks, ent keskmises naisteajakirjas kujutatakse töötamist mitte kutsumuse, vaid rahateenimisvahendi või lüngatäitjana kõrgkooli või kolledži lõpetamise ja abiellumise vahel. Raamatust sai bestseller ja see innustas ameerika feministlikku liikumist. 
Friedan asutas Riikliku Naisteorganisatsiooni koos Pauli Murrayga, kes oli esimene neegrinaisest episkopaalne preester. Friedan oli organisatsiooni esimene president aastatel 1966–1970.
Ta aitas asutada riikliku abordiseaduste tühistamise assotsiatsiooni ("National Association for the Repeal of Abortion Laws" – NARAL). 
Tema teiste raamatute seas olid näiteks "The Second Stage" ("Teine staadium"), "It Changed My Life: Writings on the Women's Movement" ("See muutis mu elu: kirjutisi naisliikumisest") ja "The Fountain of Age" ("Vanuse allikas"). 
Friedan suri oma 85. sünnipäeval südamepuudulikkusse.
Tsitaadid.
"Traditsioonilises patriarhaalses ühiskonnas välja arendatud ja traditsiooniliste väärtuste keskel tekkinud naise elustsenaarium ei ole emantsipatsioonivõitluse mõjul muutunud üleöö. Kuigi tänapäeva tehnoloogiline ühiskond pakub rohkem võimalusi, on säilinud alistuva ja sõnakuuleliku õnnelikust koduperenaisest kangelanna mudel." (Friedan 1963).
"Ameerika naise maailm on koondunud tema enda keha ja ilu, meeste võlumise, laste kandmise ning mehe, laste ja kodu eest füüsiliselt hoolitsemise ja nende teenimise ümber." (Friedan 1963: 31).
"Betty jaoks oli feminism üks humanismi aspekte," ütles tema nõbu Emily Bazelon Reutersile.
Anatoomilised asenditähistused

Anatoomilised asenditähised (inglise keeles "anatomical terms of location") on erinevate, ka anatoomiaga seotud, rahvusvaheliste organisatsioonide poolt komplekteeritud ja ühtlustatud soovituslikud anatoomianomenklatuurides toodud tähised, mis lähtuvad loomaanatoomia oskussõnadest ladina keele baasil. 
Topograafilises anatoomias.
Looma, tema elundite ja nende osade asendi kirjeldamisel võetakse aluseks looma normaalne seisuasend- kujutades teda horisontaalsel pinnal ja toetumas kõigile neljale jalale. 
Tasandid.
Keskpidine ehk mediaantasand ("planum medianum") jagab looma keha pikuti kaheks sümmeetriliseks pooleks- vasakuks ja paremaks. 
Mediaantasand kujundab looma keha dorsoventraalselt läbides keha välispinnal kaks mõttelist joont - ventraalse ja dorsaalse mediaanjoone ("linea mediana: "ventralis et dorsalis"). 
Mediaantasandiga paralleelselt asetsevad eest-taha- ehk sagitaaltasandid ("plana sagittalia"). 
Risti - ehk transversaaltasandid ("plana transversalia") paiknevad pea, kaela, kere, saba, jäsemete ja elundite või nende osade pikitelje suhtes risti. 
Selg- ehk dorsaaltasandid ("plana dorsalia") kulgevad pea, kaela ja saba pikiteljega, samuti looma seljaga ja käe- või jalaseljaga paralleelselt (välja arvatud ees- ja tagajäseme osad ülevalpool randme- ja kannaliigest), kuid mediaan- ja ristitasanditega perpendikulaarselt.
Suunad.
Suundade äramärkimisel tuleb arvestada uuritava elundi ja nende osade paiknemist. 
Levinuimad anatoomilised asenditähistused.
Levinuimad asenditähistused on järgmised:
Tähiseid saab omavahel kombineerida, näiteks ventromediaalne.
Ōsaka prefektuur

Ōsaka prefektuur on Jaapani prefektuur Honshū saarel Ōsaka lahe kaldal.
Ōsaka lahte on ehitatud tehissaari, millest ühel asub Kansai lennuväli. Looduslikke saari prefektuuris ei ole. Sisemaal asuvatest mägedest on kõrgeim Kongō (1125 m).
Ajalugu.
Prefektuur loodi 1868. aastal.
2019. aastast on prefektuuri kuberner Hirofumi Yoshimura.
Sümbolid.
Ōsaka prefektuuri tunnuslind on väluõgija ("Lanius bucephalus"), tunnuspuu on hõlmikpuu ("Ginkgo biloba") ja tunnuslill Sieboldi priimula ("Primula sieboldii").
Haldusjaotus.
Ōsaka prefektuur on jaotatud 43 omavalitsusüksuseks, millest 33 on linnad (市 "shi").
Kōbe

Kōbe (haldusüksusena 神戸市 "Kōbe-shi") on linn Jaapanis, Hyōgo prefektuuri keskus. Asub Ōsaka lahe kaldal.
Kōbe kuulub Ōsaka-Kōbe-Kyōto linnastusse ja on üks Jaapani tähtsamaid sadamalinnu.
Elanikest üle 45 000 on välismaalased.
Harilik kukeseen

Harilik kukeseen ehk kantarell ("Cantharellus cibarius") on kukeseeneliste sugukonda kukeseene perekonda kuuluv seeneliik.
Esimest korda kirjeldas harilikku kukeseent teaduslikult Elias Magnus Fries aastal 1821.
Levila ja kasvukoht.
Seen kasvab Põhja-Euroopas, Põhja-Ameerikas, näiteks Mehhikos, Aasias, näiteks Himaalajas, ja Aafrikas, näiteks Sambias.
Ta kasvab sagedamini okas- ja segametsades. Ta võib mükoriisa moodustada paljude puuliikidega, sagedamini kuuse, männi, tamme ja pöögiga. Ta kasvab niiskes samblas, keset rohtu või varisenud lehti.
Kirjeldus.
Oma iseloomuliku kuju, värvi, lõhna ja maitse tõttu on seda teistest seeneliikidest võrdlemisi kerge eristada. Kukeseene lähimad sugulased meie metsades on kollakas kukeseen ja lehter-kukeseen.
Kukeseene viljakeha värv ulatub kollasest oranžini, see on lihakas ja sageli lehtrikujuline. Seenekübar ja jalg on kokku kasvanud, neil pole selget üleminekukohta. Kübara läbimõõt on 2–12 cm. See on sageli lainelise servaga või täiesti ebakorrapärase kujuga. Kübar on pealt sile ja matt. Jalg on kübaraga kokku kasvanud, sellega sama värvi või pisut heledam, seest täis, sile, alt kitsam, 1–3 cm paks ja 4–7 cm pikk. Eosed on erekollased, ellipsoidsed, mõõtmetega 8,5×5 μm.
Toores seen on kibeda maitse ja erilise lõhnaga, mis teeb sellest väga ussikindla seene: ussitanud kukeseeni kohtab üliharva. Oletatavasti sisaldub kukeseenes tugeva toimega putukamürki, mis on inimesele ohutu.
Kukeseeni võib leida juuni lõpust kuni sügise esimeste tugevate öökülmadeni. Seened kasvavad sageli hulgakaupa koos ja võivad moodustada seeneringe. Äikesevihmad mõjuvad seente ilmumisele ja kasvule eriti soodsalt.
Kukeseene moodi näeb välja Eestiski kasvav mittesöödav seen kuld-kukeseenik (kuigi kuulub hoopis puravikulaadsete seltsi). Neid eristavad kõigepealt värvus: kukeseen on kollakam, kuld-kukeseenik erkoranž, ja kuju: kukeseen on ebakorrapärase, kuld-kukeseenik korrapärase ümmarguse kübaraga. Kuld-kukeseenik on pisut väiksem ja peenema jalaga.
Toitainete sisaldus.
Kukeseen sisaldab vett (91–93% kaalust), valke (2,5%; seeduvad inimeses 70–80% ulatuses), süsivesikuid glükogeeni ja trehhaloosi (paar protsenti), rasvu (0,4%), kiudaineid, beetakaroteeni, D- ja B-vitamiini (peamiselt B1, B3). Energiasisaldus 100 g kukeseentes on 30 kcal.
Mäesuusatamine 2006. aasta taliolümpiamängudel

Mäesuusatamine 2006. aasta taliolümpiamängudel toimus 12.–25. veebruarini Sestrieres.
Sestriere asub Torinost 100 km kaugusel ja on 2035 meetri kõrgusel merepinnast. 1997. aastal toimusid seal mäesuusatamise maailmameistrivõistlused. Mäesuusatajatele oli olümpiamängudeks ette valmistatud kolm võistluspaika: Sestriere Borgata, Sestriere Colle ja San Sicario.
Tulemused.
Medalid.
Mäesuusatamises jagatud medalid riigiti.
Mehed.
Kiirlaskumine.
&lt;br&gt;
12. veebruar
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 55 
&lt;br&gt; Olümpiavõitja 2002: Fritz Strobl, Austria
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
Slaalom.
&lt;br&gt;
25. veebruar
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 97 
&lt;br&gt;Olümpiavõitja 2002: Jean-Pierre Vidal, Prantsusmaa
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
Suurslaalom.
&lt;br&gt;
20. veebruar
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 82 
&lt;br&gt;Olümpiavõitja 2002: Stefan Eberharter, Austria
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
Ülisuurslaalom.
&lt;br&gt;
18. veebruar
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 63 
&lt;br&gt;Olümpiavõitja 2002: Kjetil André Aamodt, Norra
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
Alpi kahevõistlus.
&lt;br&gt;
14. veebruar
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 60 
&lt;br&gt;Olümpiavõitja 2002: Kjetil André Aamodt, Norra
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
Naised.
Kiirlaskumine.
&lt;br&gt;
15. veebruar
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 45 
&lt;br&gt;Olümpiavõitja 2002: Carole Montillet, Prantsusmaa
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
Slaalom.
&lt;br&gt;
22. veebruar
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 63 
&lt;br&gt;Olümpiavõitja 2002: Janica Kostelić, Horvaatia
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
Suurslaalom.
&lt;br&gt;
24. veebruar
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 65 
&lt;br&gt;Olümpiavõitja 2002: Janica Kostelić, Horvaatia
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
Ülisuurslaalom.
&lt;br&gt;
20. veebruar
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 56 ( 
&lt;br&gt;Olümpiavõitja 2002: Daniela Ceccarelli, Itaalia 
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
Alpi kahevõistlus.
&lt;br&gt;
18. veebruar
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 45 
&lt;br&gt;Olümpiavõitja 2002: Janica Kostelić, Horvaatia
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
Paat

Paat on õõnsa ja tavaliselt pealt avatud kerega ning kajutita lihtsam ja väiksem veesõiduk.
Eestis avalikul veekogul kasutatav paat pikkusega 2,5 m ja enam, mis ei ole ühtlasi primitiivne veesõiduk ega spordivahend, peab olema registreeritud vastava ametiasutuse registris. 
Mootoriga paati nimetatakse mootorpaadiks. Kajuti ja mootoriga paati nimetatakse kaatriks. 
Ajalugu.
Ajalooliselt olid paadid tekita, pealt lahtised sõude- või purjepaadid. Hiljem on ehitatud ka tekiga paate, samuti on paate varustatud mootoriga. Suurtest paatidest on välja arenenud laevad, aga selget piiri paadi ja laeva vahel ei ole.
Paate kasutati juba ürgajal. Rannikul ning jõgede ja järvede ääres elavad inimesed vajasid mitmesuguse tarindiga lahtisi paate. Kuna esimesed inimesed jõudsid Austraaliasse juba 40 000 aastat tagasi, siis pidid neil juba sel ajal veesõidukid (parved?) olema. Kuid Kreetalt on leitud jälgi juba 130 000 aasta tagustest paatidest.
Vana-Egiptuses liikusid paadid mööda Niilust allavoolu aerude, ülesvoolu purjede abil. Sealjuures sõudelaevu eelistati raapurjekaile, sest sõudelaevad olid täpsemini tüüritavad.
Paatide ja sarnaste primitiivsete veesõidukite liike.
Paatide üldliigitus.
Paate saab liigitada
Laevapaadid.
Laevapaate liigitatakse pääste- ja tööpaatideks. Tööpaate kasutatakse ühenduse pidamiseks ranniku ja teiste laevadega.
Paat muu veesõiduki nimetusena.
Paadiks on nimetatud ka mõnda sõjalaevatüüpi. Näiteks on kasutatud nimetusi suurtükipaat, torpeedopaat ja allveepaat. Need on tänapäeva mõistes keskmisest väiksemad sõjalaevad või kaatrid. Samuti nimetatakse sageli (lääne keeltest saadud laenuna) paatideks kõiki mootoriga väikelaevu ehk kaatreid.
Võidusõidu rahvapaadid.
Tegelikult pole tänapäeval siin tegemist enam tavaliste rahvapaatidega vaid võidusõiduks kohandatud või spetsiaalselt valmistatud paatidega. Tegemist on tavaliselt kommertsklassidega, kus raha liigub nagu F1 klassi puhul. 
Paadid peavad olema heaks kiidetud Rahvusvahelise Veemotoliidu UIM-i määratud klassifikatsiooniühingu poolt (RINA, C.N.S.N.P., American Bureau of Shipping, Det Norske Veritas, Lloyd's Register, Nippon Kyokai Japan või Germanischer Lloyd), vt Rahvusvaheline Klassifikatsiooniühingute Assotsiatsioon.
Võisteldakse kestvussõidus (piiratud maksimaalse kiirusega), paralleelslaalomis, vanade paatidega (vanus üle 25 aasta). Reeglid on üsna keerulised. Vanade paatide puhul võib näiteks võistelda ka uuemate paatidega juhul kui paadi seeriatoodang on alanud vähemalt 25 aastat tagasi. Samas antakse lisapunkte paadi vanuse järgi. Lisapunkte saab, kui paadi konstruktsiooni ja ehitust puudutavad originaaldokumendid on olemas ning kui paat on tehniliselt võimalikult algupärane (pole kasutatud uusi osi). Punkte võib saada ka paadi ilu eest.
Nüüdisajal on kõige populaarsem ja kallim klass P1. Paadi korpuse pikkus 7,51–8,0 m. Mootori maksimaalne kubatuur 11 000 cm³ (päramootori puhul) või 18 000 cm³ (sisemootori korral). Võisteldakse kahes kategoorias Evolution Class ja SuperSport Class. P1 reeglid erinevad mõnel määral UIM-i reeglitest.
Eesti vetes.
Üks peamisi probleeme veesõidukite kasutamisel Eesti riimvees on paadi kere külge kasvavad tõruvähid.
Inawashiro järv

Inawashiro (jaapani 猪苗代湖 "Inawashiro-ko") on järv Jaapanis Honshū saarel. Asub Fukushima prefektuuris 514 m kõrgusel merepinnast. Järve pindala on 103,3 km² (Jaapanis suuruselt neljas). Suurim sügavus on 95 m.
Inawashiro järvest saab alguse Agano jõgi.
Riikide paremusjärjestus 1992. aasta taliolümpiamängudel

Siin on loetletud 1992. aasta taliolümpiamängudel medaleid saanud riigid medalite järgi arvutatud punktisumma järjestuses.
Meeste 500 meetri kiiruisutamises jagasid hollandlane ja jaapanlane 5.–6. kohta.
Mie prefektuur

Mie prefektuur on Jaapani prefektuur Honshū saare keskosas Vaikse ookeani rannikul. Asub Kinki regioonis.
Loodus.
Mie prefektuur on valdavalt mägine. Põhjaosas on Suzuka mäestik, lõunas Kii mäestik. Suuremad jõed on Miya ja Kushida jõgi. 64,8% pindalast katab mets.
Sümbolid.
Mie prefektuuri tunnuslind on mustjalg-tüll ("Charadrius alexandrinus"), tunnuspuu on krüptomeeria ("Cryptomeria japonica") ja tunnuslill iiris ("Iris ensata").
Haldusjaotus.
Mie prefektuur on jaotatud 29 omavalitsusüksuseks, millest 14 on linnad (市 "shi").