tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Rõuge vald

Rõuge vald on vald Võru maakonnas.
Vald moodustati 2017. aastal Mõniste, Misso, Varstu, Haanja ja Rõuge valla liitumisel.
Nimevariantidena kaaluti nii Lõuna-Võrumaad kui Rõuget, ent esmalt valiti valla nimeks hoopis Haanjamaa. Kohanimenõukogu soovitas siiski jääda Rõuge nime juurde. Sama leidis Vabariigi Valitsus.
Vallas asuvad looduskaitse all olnud Murati männid.
2017. aastal moodustatud valla sümboolika autor on Raul Vinni.
Asustus.
Alevikud.
Rõuge vallas on kolm alevikku:
Misso, Rõuge ja Varstu
Külad.
Vallas on 273 küla: Aabra, Ahitsa, Ala-Palo, Ala-Suhka, Ala-Tilga, Andsumäe, Augli, Haabsilla, Haanja, Haavistu, Haki, Hallimäe, Handimiku, Hanija, Hansi, Hapsu, Harjuküla, Heedu, Heibri, Hino, Hintsiko, Hinu, Holdi, Horoski, Horosuu, Horsa, Hotõmäe, Hulaku, Hurda, Hämkoti, Härämäe, Häärmäni, Hürova, Hürsi, Hüti, Ihatsi, Jaanimäe, Jaanipeebu, Jugu, Järvekülä, Järvepalu, Kaaratautsa, Kadõni, Kahrila-Mustahamba, Kahru, Kaku, Kaldemäe, Kallaste, Kaloga, Kaluka, Kangsti, Karaski, Karba, Karisöödi, Kaubi, Kaugu, Kavõldi, Kellämäe, Kergatsi, Kiidi, Kilomani, Kimalasõ, Kirbu, Kiviora, Koemetsa, Kogrõ, Kokõ, Kokõjüri, Kokõmäe, Kolga, Korgõssaarõ, Kotka, Krabi, Kriguli, Kuiandi, Kuklase, Kuklasõ, Kundsa, Kurgjärve, Kurvitsa, Kurõ, Kuuda, Kuura, Kuutsi, Kõomäe, Kõrgepalu, Käbli, Kähri, Kängsepä, Kärinä, Käänu, Kääraku, Külma, Laisi, Laitsna-Hurda, Laossaarõ, Lauri, Laurimäe, Leoski, Liguri, Liivakupalu, Lillimõisa, Listaku, Loogamäe, Lutika, Luutsniku, Lükkä, Lüütsepa, Mahtja, Mallika, Matsi, Mauri, Meelaku, Metstaga, Miilimäe, Mikita, Missokülä, Misso-Saika, Muduri, Muhkamõtsa, Muna, Muraski, Murati, Murdõmäe, Mustahamba, Mutemetsa, Mõniste, Mõõlu, Mäe-Lüütsepä, Mäe-Palo, Mäe-Suhka, Mäe-Tilga, Märdi, Märdimiku, Möldre, Möldri, Naapka, Nilbõ, Nogu, Nursi, Ortumäe, Paaburissa, Paeboja, Paganamaa, Palanumäe, Palli, Palujüri, Parmu, Parmupalu, Pausakunnu, Pedejä, Peebu, Peedo, Petrakuudi, Piipsemäe, Pillardi, Plaani, Plaksi, Posti, Preeksa, Pressi, Pugõstu, Pulli, Pundi, Punsa, Pupli, Purka, Puspuri, Põdra, Põdramõtsa, Põnni, Põru, Pähni, Pältre, Pärlijõe, Püssä, Raagi, Rammuka, Rasva, Raudsepa, Raudsepä, Rebäse, Rebäsemõisa, Resto, Riitsilla, Ristemäe, Ritsiko, Rogosi-Mikita, Roobi, Rusa, Ruuksu, Ruusmäe, Rõuge-Matsi, Saagri, Saagrimäe, Saarlasõ, Sadramõtsa, Saika, Saki, Sakudi, Sakurgi, Saluora, Sandi, Sandisuu, Sapi, Sarise, Saru, Savimäe, Savioja, Savioru, Sika, Sikalaanõ, Siksälä, Simmuli, Simula, Singa, Soekõrdsi, Soemõisa, Soodi, Soolätte, Soomõoru, Sormuli, Suurõ-Ruuga, Suurõsuu, Sänna, Söödi, Tagakolga, Tallima, Taudsa, Tialasõ, Tiidu, Tiitsa, Tika, Tilgu, Tindi, Toodsi, Trolla, Tsiamäe, Tsiiruli, Tsiistre, Tsirgupalu, Tsilgutaja, Tsolli, Tsutsu, Tummelka, Tundu, Tursa, Tuuka, Tõnkova, Tüütsi, Udsali, Utessuu, Uue-Saaluse, Vaalimäe, Vaarkali, Vadsa, Vakari, Vanamõisa, Vana-Roosa, Vastsekivi, Vastse-Roosa, Vihkla, Viitina, Viliksaarõ, Villa, Villike, Viru, Vodi, Vorstimäe, Vungi, Väiku-Ruuga, Väiko-Tiilige ja Vänni.
Sõmerpalu vald

Sõmerpalu vald oli vald Võru maakonnas.
Sõmerpalu vald paiknes Võru maakonna loodeosas ja piirnes Võru maakonnast Urvaste, Antsla, Rõuge ja Võru vallaga ning Põlva maakonnast Kanepi ja Laheda vallaga.
Valla territooriumi suurus oli 181,6 km². 2011. aasta rahvaloenduse järgi elas vallas 1753 inimest.
Vallas oli 32 väiksemat ja 3 suuremat asulat. Suurema elanike arvuga on Sõmerpalu alevik, Osula ja Järvere küla.
Sõmerpalu alevikus asunud vallakeskus on Võrust 12 km, Antslast 23 km ja Tartust 67 km kaugusel.
Valda läbisid Võru–Tartu ja Võru–Tõrva maantee.
Sõmerpalu vallavanem oli Aare Hollo.
Asustus.
Sõmerpalu vallas oli Sõmerpalu alevik ja 34 küla: Alakülä, Alapõdra, Haava, Haidaku, Haamaste, Hargi, Heeska, Horma, Hutita, Hänike, Järvere, Kahro, Keema, Kurenurme, Kärgula, Lakovitsa, Leiso, Liiva, Lilli-Anne, Linnamäe, Majala, Mustassaare, Mustja, Mäekülä, Osula, Pritsi, Pulli, Punakülä, Rauskapalu, Rummi, Sulbi, Sõmerpalu, Udsali ja Varese küla.
Ajalugu.
Sõmerpalu vald moodustati 1991. aasta 26. septembril.
Tuntud inimesi.
Sõmerpalu vallast on pärit Eesti Maaülikooli professor Elmar Haller (Linnamäe), Tallinna Ülikooli professor Taimi Tulva (Kurenurme), Tartu Ülikooli professor Vambola Raudsepp (Hänike). Sõmerpaluga on seotud ka Tallinna Tehnikaülikooli professor Evald Maltenek ning põllumajandusjuht Aleksander Mette.
Varstu vald

Varstu vald oli vald Võru maakonnas.
Varstu vald moodustati 30. juulil 1992. 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformi käigus moodustati Haanja, Misso, Mõniste, Rõuge ja Varstu valla ühinemise uus haldusüksus, mille nimeks sai Rõuge vald.
Varstu viimane vallavanem oli Rein Ansip.
Asustus.
Varstu vallas oli üks alevik (Varstu) ja 19 küla: Harjuküla, Hintsiko, Kangsti, Krabi, Kõrgepalu, Laurimäe, Liguri, Lüütsepa, Matsi, Metstaga, Mutemetsa, Paganamaa, Punsa, Pähni, Raudsepa, Soolätte, Tagakolga, Vana-Roosa ja Viru küla.
Vaatamisväärsused.
Varstu alevikus asub Mõniste-Ritsiku Ristija Johannese apostliku õigeusu kirik, ehitatud 1855.
Võru vald

Võru vald on omavalitsusüksus Eestis Võru maakonnas. Võru vallaks ühinesid 2017. aastal Lasva, Orava, Sõmerpalu, Võru ja Vastseliina vald.
Moodustamine ja nimi.
Esmalt pakuti Lasva, Sõmerpalu ja Võru valla liitumisel tekkiva uue valla nimeks "Võhandu vald". Kohanimenõukogu soovitas moodustuva kohaliku omavalitsuse nimetada pigem Võru vallaks.
Lasva Vallavolikogu ei soovinud 2017. aasta haldusreformi käigus moodustatava Võru vallaga vabatahtlikult ühineda ja vaidlustas sundliitmise Riigikohtus, kuid jäi seal kaotajaks.
Asustus.
Alevikud.
Kose, Parksepa, Sõmerpalu, Vastseliina ja Väimela.
Külad.
Võru vallas on 183 küla: Alakülä, Alapõdra, Andsumäe, Haamaste, Haava, Haava-Tsäpsi, Haidaku, Halla, Hanikase, Hannuste, Hargi, Heeska, Heinasoo, Hellekunnu, Hinniala, Hinsa, Holsta, Horma, Husari, Hutita, Hänike, Illi, Indra, Jantra, Jeedasküla, Juba, Juraski, Järvere, Kaagu, Kahkva, Kahro, Kaku, Kakusuu, Kamnitsa, Kanariku, Kannu, Kapera, Kasaritsa, Keema, Kerepäälse, Kirikumäe, Kirumpää, Kliima, Kolepi, Koloreino, Kornitsa, Kusma, Kõivsaare, Kõliküla, Kõo, Korgõmõisa, Kurenurme, Kõrgessaare, Kõrve, Kõvera, Käpa, Kärgula, Kärnamäe, Kääpa, Käätso, Kühmamäe, Külaoru, Kündja, Lakovitsa, Lapi, Lasva, Lauga, Lehemetsa, Leiso, Lepassaare, Liinamäe, Liiva, Lilli-Anne, Lindora, Linnamäe, Listaku, Lompka, Loosi, Loosu, Luhte, Luuska, Madi, Madala, Majala, Marga, Meegomäe, Meeliku, Mustassaare, Mustja, Mutsu, Mõisamäe, Mõksi, Mõrgi, Mäe-Kõoküla, Mäekülä, Mäessaare, Möldri, Navi, Noodasküla, Nooska, Nõnova, Oleski, Orava, Oro, Ortuma, Osula, Otsa, Paidra, Palometsa, Paloveere, Pari, Peraküla, Perametsa, Pikakannu, Pikasilla, Pille, Pindi, Piusa, Plessi, Praakmani, Pritsi, Puiga, Pulli, Punakülä, Puusepa, Puutli, Päka, Pääväkese, Raadi, Raiste, Raudsepa, Rauskapalu, Rebasmäe, Riihora, Roosisaare, Pässä, Rummi, Rusima, Rõssa, Räpo, Saarde, Saaremaa, Savioja, Sika, Soe, Soena, Sooküla, Sulbi, Sutte, Suuremetsa, Sõmerpalu, Tabina, Tagaküla, Tallikeste, Tamme, Tammsaare, Tellaste, Tiri, Tohkri, Tootsi, Tsolgo, Tsolli, Tuderna, Tüütsmäe, Udsali, Umbsaare, Vaarkali, Vagula, Vana-Nursi, Vana-Saaluse, Vana-Vastseliina, Varese, Vatsa, Verijärve, Viitka, Villa, Vivva, Voki, Voki-Tamme, Võlsi, Võrumõisa, Võrusoo ja Väiso küla.
Loodus.
Võru valda läbib Võru-Petseri ürgorund. Orundi lammil asuvad Tamula ning Vagula järved, samuti läbib seda Võhandu jõgi. Üksikute järvedega asub Võru valla põhjaosa Kagu-Eesti lavamaal, lõunaosa jääb aga järsult tõusvale (20-meetrine tõus Võru vallas) Haanja kõrgustiku servale, kus paikneb palju järvi ning kiirevoolulisi ojasid.
Väimela aleviku ja Loosu küla alal paikneb Väimela Mäejärv.
Henri Poincaré

Jules Henri Poincaré (29. aprill 1854 Nancy – 17. juuli 1912 Pariis) oli prantsuse matemaatik, astronoom, füüsik ja teadusfilosoof. Pariisi ülikooli professor.
Poincaré ema oli Eugénie Launois, tema isa Léon Poincaré tegutses Nancy ülikooli meditsiiniprofessorina. Léoni venna, Antoine Poincaré pojast Raymond Poincarést sai tuntud riigitegelane. Henri Poincaré õde Aline oli abielus filosoof Emile Boutroux'ga.
Poincaré uurimisvaldkonnad olid mitmekesised, mistõttu teda tihti nimetatud matemaatika "viimaseks universalistiks". Poincaré on avaldanud olulisi töid arvuteooria, algebra, topoloogia, teoreetilise füüsika, matemaatilise füüsika, taevamehaanika ja teadusfilosoofia alalt. Kombinatoorse topoloogia ja diferentsiaalvõrrandite kvalitatiivse teooria aluste ning konventsionalismi rajaja. Sõnastas 1904–1905 Einsteinist sõltumatult relatiivsusteooria põhivõrrandid. Arendas kolme keha probleemi.
Mälestuse jäädvustamine.
Jules Henri Poincaré järgi on nimetatud muuhulgas Poincaré kraater Kuul ja Henri Poincaré Instituut.
Matemaatikute loend

"Siin on loetletud matemaatikuid".
Arvuteooria

Arvuteooria on matemaatika haru, mis uurib (peamiselt) täisarvude omadusi. Tänapäeva arvuteooria tegeleb ka ratsionaalarvude, reaalarvude ja kompleksarvudega.
Arvuteooria probleemid on jaotatavad teatavatesse põhirühmadesse:
Kasutatavate meetodite järgi võib arvuteooria jagada järgmisteks põhiharudeks:
Harud.
Elementaarne ehk aritmeetiline arvuteooria.
Antiikajast kuni 16. sajandini kujunes välja arvuteooria kui omaette distsipliin, mis ei vajanud teiste matemaatikaharude abi. Kasutati ainult täisarvude omadusi, sealhulgas algteguriteks lahutus (aritmeetika põhiseadus), jaguvus ja kongruentsidega arvutamine. Niisugust puhast lähenemist nimetatakse elementaarseks arvuteooriaks. Olulised tulemused, mida niisuguste meetoditega on võimalik saada, on Eukleidese algoritm, Hiina jäägiklassiteoreem, Fermat' väike teoreem ja selle üldistus Euleri teoreem.
Tänapäevalgi kasutatakse üksikuid jaguvuse, kongruentside jms probleeme elementaarse arvuteooria meetoditega. Samuti püütakse keerulisemaid meetodeid kasutavaid tõestusi "tõlkida" elementaarse arvuteooria mõistetesse, mis võib anda uusi teadmisi. Üks näide on arvuteoreetiliste funktsioonide (nt Möbiuse funktsioon ja Euleri fiifunktsioon) elementaarne käsitlus.
Geograaf

Geograaf on aktiivselt geograafiaga tegelev inimene.
Geograafia on jagunenud mitmeks üksteisest suuresti eristuvaks haruks. Seetõttu ei ole geograafide seas üksmeelt selles, mis on geograafia ja kes on geograaf.
Geograafia on väga vana teadus ja seepärast on aja jooksul muutunud ka geograafi tööülesanded. Esimeseks geograafiks peetakse enamasti Eratosthenest.
Traditsiooniliselt on peetud geograafiks inimest kes valmistab kaarte. Tänapäeval tegelevad sellega geograafid, keda nimetatakse kartograafideks. Geograaf oli senitundmatute maade avastaja ja kirjeldaja – sellest ka nimetus. Praeguseks on geograafiast kujunemas midagi keskkonnateaduse laadset, mis uurib inimese ja looduse vastastikmõju. Kui geoloogias tegeldakse enamasti küsimustega, mille tekkimises inimesel pole mingit rolli (vulkaanipursked, maavarad), siis geograafias on asi risti vastupidine. Enamik geograafilisi probleeme, ka loodusgeograafias, on seotud inimese tegevusega. Sellisteks inimese poolt tugevasti mõjutatud küsimusteks loodusgeograafias on näiteks happevihmade levik või kliimamuutus.
Geograafia on sünteesiv teadus, mis uurib keskkonda läbi ruumikontseptsiooni. Seega on geograafil vaja laiapõhjalist haridust, milles oleks ühendatud nii reaal- kui ka humanitaarteadused. Et geograafia õppekava ülikoolides ei ole reeglina väga spetsiifiline, ei ole geograafiks olemiseks vaja alati vastavat haridust. Paljud geograafiaga produktiivselt tegelevad inimesed ongi majandusteaduse, geoloogia, keskkonnateaduse, bioloogia vms. taustaga.
Kaarma vald

Kaarma vald oli kohaliku omavalitsuse üksus (vald) Saare maakonnas. Kunagise valla territooriumil on täna moodustatud Kaarma osavald.
Vald tekkis, kui 1999. aastal ühines toonane Kaarma ja Kuressaare vald, mille baasil loodi uus omavalitsusüksus.
2014. aastal ühines vald Kärla ja Lümanda vallaga, mille käigus moodustati Lääne-Saare vald, mis omakorda ühines 2017. aastal kõigi Saaremaal asunud omavalitsustega Saaremaa vallaks.
Valla pindala oli 400 km², maismaapiiri pikkus oli 87 km ja merepiiri pikkus 98 km.
Kaarma viimane vallavanem oli Andres Tinno.
Asustus.
Alevikud.
Aste, Kudjape, Nasva.
Külad.
Kaarma vallas oli 68 küla:
Abruka, Anijala, Ansi, Aste, Asuküla, Aula-Vintri, Eikla, Endla, Haamse, Hakjala, Hübja, Irase, Jootme, Jõe, Kaarma, Kaarmise, Kaisvere, Kasti, Kaubi, Kellamäe, Keskranna, Keskvere, Kiratsi, Kirikuküla, Koidu, Koidula, Kuke, Kungla, Käku, Kärdu, Laadjala, Laheküla, Laoküla, Lilbi, Maleva, Meedla, Metsaküla, Mullutu, Muratsi, Mõisaküla, Mändjala, Nõmme, Paimala, Parila, Piila, Praakli, Põlluküla, Pähkla, Pärni, Randvere, Saia, Sepa, Sikassaare, Tahula, Tamsalu, Tõlli, Tõrise, Tõru, Uduvere, Unimäe, Upa, Vaivere, Vantri, Vatsküla, Vestla, Viira, Õha.
Ajalugu.
Kaarma valla omavalitsuslik staatus kinnitati aastal 1991. 1999. aastal ühines toonane Kaarma vald ja Kuressaare vald, mille baasil loodi uus omavalitsusüksus – Kaarma vald.
2014. aastal moodustas Kaarma vald koos Kärla ja Lümanda vallaga Lääne-Saare valla, mis omakorda ühines 2017. aastal Eesti omavalitsuste haldusreformi käigus kõigi Saaremaal asunud omavalitsustega Saaremaa vallaks.
Saaremaa valla koosseisus moodustati endise Lääne-Saare valla territooriumil osavallale sarnane piirkondlik üksus, Lääne-Saare kogukond. Viimase põhjal moodustati aastal 2020 omakorda kolm kogukonda, mis kattusid kolme endise, Lääne-Saare vallaks ühinenud valdade territooriumitega – sealhulgas moodustati ka Kaarma kogukond. Kogukonnad, sealhulgas Kaarma kogukond, nimetati 2025. aasta kohalike valimiste tulemusel ümber osavaldadeks.
Kirikud ja kalmistud.
Valla territooriumil asusid Kaarma kirik ja Piila kirik ning kalmistutest Kaarma kalmistu, Kaarma-Liiva kalmistu, Kudjape kalmistu, Saia kalmistu, Piila kalmistu ja Abruka kalmistu.
Loodus.
Elmereika, Loode tammik, Pootsareika
Järved.
Kaarmise järv, Mullutu-Suurlaht, Padura loik, Ärgessoo järv
Lahed.
Kasti laht, Kuressaare laht, Muratsi laht, Põlde lõugas, Sepamaa laht
Ojad.
Anepesa oja, Kaarma oja, Kortsisoo oja, Laiaselja oja, Luhaniidu oja
Poolsaared, neemed.
Kadakanina, Koplina säär, Limbinina, Muratsi poolsaar, Pitkanina, Suur-Tulpe poolsaar, Tagasäär, Tõugasäär, Vaherahu nukk
Saared.
Abruka, Iilaste laid, Kasselaid, Kabüse, Kirjurahu, Laidu, Linnusitamaa, Läkumätas, Roolaid, Vahase, Väike-Tulpe.
Sood.
Allikasoo, Hübja soo, Kurgessoo
Kihelkonna vald

Kihelkonna vald oli kohaliku omavalitsuse üksus (vald) Saare maakonnas. Kunagise valla territooriumil on täna moodustatud Kihelkonna osavald.
Vald liitus 2017. aastal Eesti omavalitsuste haldusreformi käigus kõigi Saaremaal asunud omavalitsustega Saaremaa vallaks.
Kihelkonna viimane vallavanem oli alates 2009. aasta novembrist Raimu Aardam. Alates aprillist 2007 oli vallavanem Jüri Saar ja enne teda Marju Lõbus.
Asustus.
Kihelkonna valla ainus alevik oli Kihelkonna.
Kihelkonna vallas oli 41 küla:
Abaja, Abula, Kallaste, Kalmu, Karujärve, Kehila, Kiirassaare, Kotsma, Kuralase, Kuremetsa, Kurevere, Kuumi, Kuusiku, Kõruse, Kõõru, Liiva, Loona, Lätiniidi, Läägi, Metsaküla, Mäebe, Neeme, Odalätsi, Oju, Pajumõisa, Pidula, Rannaküla, Rootsiküla, Sepise, Tagamõisa, Tammese, Tohku, Undva, Vaigu, Varkja, Vedruka, Veere, Viki, Vilsandi, Virita, Üru.
Ajalugu.
Kihelkonna vald moodustati 1992. aasta 12. märtsil.
Peale 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformi ühines Kihelkonna vald kõigi Saaremaal asunud omavalitsustega Saaremaa vallaks ning kunagise valla territooriumil moodustati Kihelkonna osavald.
Loodus.
Odalätsi allikad, Tagamõisa puisniit, Viidumäe looduskaitseala, Vilsandi rahvuspark
Järved.
Laialepa laht, Laibu laht, Lehmalaht, Lülle laht, Meendrenina laht, Naale laht, Pautsaare laht, Pealmine laht, Postilaht, Roolaht, Säärelaht, Varesemaa laht, Venedelaht
Lahed.
Abaja laht, Auksaare laht, Kihelkonna laht, Kiirassaare laht, Kiisa laht, Pidula laht, Pitkanina laht, Uudepanga laht
Pangad.
Kuriku pank, Suuriku pank, Undva pank
Poolsaared.
Harilaid, Juksirahu poolsaar, Maturahu poolsaar, Papissaare poolsaar, Tagamõisa poolsaar
Saared.
Allikarahu, Antsulaiud, Kalarahu, Kullipank, Laiarahu, Mustarahu, Mustpank, Noogimaa, Ojurahu, Pihlalaht, Rannasitik, Sepasitik, Telve Kuivarahu, Telvemaa, Vaika saared, Vasikalaid, Vesiloo maa, Vilsandi
Sood.
Arasoo, Iiesoo, Kõljala soo, Lee soo, Meelusmaa soo, Paatse soo, Tähtsoo, Vannassoo
Kärla vald

Kärla vald oli kohaliku omavalitsuse üksus (vald) Saare maakonnas. Kunagise valla territooriumil on täna moodustatud Kärla osavald.
2014. aastal ühines vald Kaarma ja Lümanda vallaga, mille käigus moodustati Lääne-Saare vald, mis omakorda ühines 2017. aastal kõigi Saaremaal asunud omavalitsustega Saaremaa vallaks.
1. jaanuaril 2012 oli rahvastikuregistri järgi elanike arv 1691, neist 308 olid hooldekodu elanikud.
Kärla viimane vallavanem oli Tiina Luks.
Asustus.
Kärla vallas asus Kärla alevik ja 22 küla.
Külad: Anepesa, Arandi, Hirmuste, Jõempa, Kandla, Karida, Kirikuküla, Kogula, Kulli, Kuuse, Kõrkküla, Käesla, Mõnnuste, Mätasselja, Nõmpa, Paevere, Paiküla, Sauvere, Sõmera, Ulje, Vendise, Vennati
Ajalugu.
Kärla vald moodustati 1992. aasta 12. märtsil.
2014. aastal moodustas Kaarma vald koos Kaarma ja Lümanda vallaga Lääne-Saare valla, mis omakorda ühines 2017. aastal Eesti omavalitsuste haldusreformi käigus kõigi Saaremaal asunud omavalitsustega Saaremaa vallaks.
Saaremaa valla koosseisus moodustati endise Lääne-Saare valla territooriumil osavallale sarnane piirkondlik üksus, Lääne-Saare kogukond. Viimase põhjal moodustati aastal 2020 omakorda kolm kogukonda mis kattusid kolme endise, Lääne-Saare vallaks ühinenud valdade territooriumitega – sealhulgas moodustati ka Kärla kogukond. Kogukonnad, sealhulgas Kärla kogukond, nimetati 2025. aasta kohalike valimiste tulemusel ümber osavaldadeks.
Kirikud ja kalmistud.
Kärla Maarja Magdaleena kirik
Loodus.
Agari kraav, Anepesa oja, Hooldekodu kraav, Jõempa järv, Kaalupi laht, Kaarmise-Jõempa karstiala, Kaarmise peakraav, Kalja oja, Kandla oja, Karida peakraav, Karujärv, Kessu oja (Ahioja), Kestri oja, Killikari allikas, Kogula peakraav, Kärla jõgi, Marisoo oja, Mullutu laht, Mullutu-Suurlaht, Mõnnuste kraav, Oriküla veski tiik, Pühajõgi, Tirtsi jõgi, Vägara laht
Laimjala vald

Laimjala vald oli kohaliku omavalitsuse üksus (vald) Saare maakonnas. Kunagise valla territooriumil on täna moodustatud Laimjala osavald.
Vald liitus 2017. aastal Eesti omavalitsuste haldusreformi käigus kõigi Saaremaal asunud omavalitsustega Saaremaa vallaks.
Laimjala vald asus Saaremaa kaguosas. Vald oli üks maakonna väiksemaid oma 116 km² pindalaga ja 932 elanikuga.
Sealne rannajoon on väga liigendatud ning rannikuvees on 99 saart ja laidu. Piirkond on metsavaene, kuid seal asub palju kadastikke. Haritav maa moodustab valla üldpinnast umbes veerandi.
Põhilised töökohad olid kolmes põllumajanduslikus ühistus. Viimastel aastatel oli vähemaks jäänud nii kalu meres kui ka mehi, kes kaluriametit peavad. Paljud noored mehed on läinud Tallinna ehitajateks.
Laimjala viimane vallavanem oli Vilmar Rei.
Külad.
Aaviku, Asva, Audla, Jõe, Kahtla, Kapra, Kingli, Kõiguste, Käo, Laheküla, Laimjala, Mustla, Mägi-Kurdla, Nõmme, Pahavalla, Paju-Kurdla, Randvere, Rannaküla, Ridala, Ruhve, Saareküla, Saaremetsa, Viltina, Üüvere.
Ajalugu.
11. sajandist on pärit Viltina sadamakompleks.
Laimjala vald moodustati 1991. aasta 26. septembril.
Peale 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformi ühines Laimjala vald kõigi Saaremaal asunud omavalitsustega Saaremaa vallaks ning kunagise valla territooriumil moodustati Laimjala osavald.
Loodus.
Kuke jõgi, Maadevahe jõgi, Koigi raba, Pireti kivi.
Endise valla territooriumil asub kolm järve: Ümmargune-, Pikk- ja Naistejärv. Samuti kaks oja – Kuke ja Vihu, kuhu kevaditi tuleb kudema särg, Kuke ojas on leidnud endale kodu ka vähk. Ojades õitsevad kollane vesikupp, võhumõõk, valge vesiroos, kollane vesikupp. Endise valla territooriumil on marjarikas Koigi raba ning Lääne-Eesti saarestiku biosfäärikaitseala tuumala – Kahtla laid. Rannikuäärsetel loopealsetel kasvavad käpalised – kaunis kuldking, valge tolmpea, kaheleheline käokeel. Roolahtedest varutakse roogu. Vallas on metsa vähe, peamiselt lehtpuumetsad. Loomadest on esindatud põdrad, metssead, kitsed ja teised väiksemad ulukid. Lindudest pesitsevad luiged, haned, kevaditi ja sügisel rändavad läbi valgepõsklagled. Valla territooriumil pesitses ka merikotkas.
Järved.
Koigi järvestik, Naistejärv, Koigi järv, Pitkjärv, Koigi Ümmargune järv ja Saastna laht ehk Vaika järv.
Lahed.
Kolli laht, Kotkaabaja, Kunnati laht, Kõiguste laht, Massilaht, Mäenõmme laht, Oogilaht, Persulaht, Rangela laht, Roolaht, Saanalaht, Saareküla laht, Saastna laht, Soolaht, Tagulaht, Tepulaht, Tõrvalaht, Vaike laht, Ärmbu abaja.
Laiud.
Atja laid, Harklaid, Kahtla laid, Kadakanina laiud, Latikalaid, Lembrilaid, Nabralaid, Paelaid, Parevere laid, Pulgalaid, Rampsilaid, Rootsikare, Rusulaid, Suur Viirelaid, Töödilaid, Valkkare, Virmalaid, Võrgukare, Väike Viirelaid, Ämmulaid.
Poolsaared.
Ira nasv, Kaarnasäär, Laave säär, Laidunina, Luhina säär, Ninaots, Pennulaiu nina, Pihlatsi poolsaar, Rusulaiu nasv, Sääreotsa nasv, Sääretirp, Tõllakivi nasv, Täkunasv.
Leisi vald

Leisi vald oli kohaliku omavalitsuse üksus (vald) Saare maakonnas. Kunagise valla territooriumil on täna moodustatud Leisi osavald.
Vald liitus 2017. aastal Eesti omavalitsuste haldusreformi käigus kõigi Saaremaal asunud omavalitsustega Saaremaa vallaks.
Leisi valla naabrid olid Mustjala (läänes), Kaarma (lõunas), Pihtla (lõunas), Orissaare (idas) ja Valjala vald (lõunas). Leisi oli maakonna põhjapoolseim vald.
Leisi vald hõlmas endise Karja kihelkonna maad.
Leisi viimane vallavanem oli Ludvik Mõtlep.
Asustus.
Alevikud.
Leisi alevik
Külad.
Angla, Aru, Aruste, Asuka, Hiievälja, Jõiste, Kaisa, Karja, Koiduvälja, Koikla, Kopli, Külma, Laugu, Liiva, Linnaka, Linnuse, Luulupe, Lõpi, Meiuste, Metsaääre, Metsküla, Moosi, Mujaste, Murika, Mätja, Nava, Nihatu, Nurme, Nõmme, Oitme, Paaste, Pamma, Pammana, Parasmetsa, Peederga, Poka, Purtsa, Pärsama, Pöitse, Ratla, Roobaka, Räägi, Selja, Soela, Tareste, Tiitsuotsa, Triigi, Tutku, Tõre, Täätsi, Veske, Viira, Õeste
Ajalugu.
Leisi vald moodustati 1990. aasta 20. detsembril.
Peale 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformi ühines Leisi vald kõigi Saaremaal asunud omavalitsustega Saaremaa vallaks ning kunagise valla territooriumil moodustati Leisi osavald.
Kirikud ja kalmistud.
Karja kirik, Leisi kirik, Metsküla õigeusu kirik, Pärsama kirik, Karja kalmistu, Karja vana kalmistu, Leisi kalmistu, Pärsama kalmistu
Loodus.
Järveküla järved, Leisi jõgi, Lubjaoja, Oitme oja, Pikasoo oja, Punapea jõgi, Purtsa järv, Soela väin, Tuhkana järv, Virbi soo, Võlupe jõgi.
Poolsaared.
Pammana nina, Pammana poolsaar, Patimaja poolsaar, Triigi nina.
Laiud.
Pakulaid (Suurlaid), Pihlalaid, Raudrahu, Saaparahu, Suurkuiv, Võrkrahu, Väikekuiv.
Lahed.
Parasmetsa laht (ehk Upsu laht), Triigi laht.
Lümanda vald

Lümanda vald oli kohaliku omavalitsuse üksus (vald) Saare maakonnas. Kunagise valla territooriumil on täna moodustatud Lümanda osavald.
2014. aastal ühines vald Kaarma ja Kärla vallaga, mille käigus moodustati Lääne-Saare vald, mis omakorda ühines 2017. aastal kõigi Saaremaal asunud omavalitsustega Saaremaa vallaks.
Lümanda vallas oli 2014. aasta alguses 786 elanikku.
Piirkonna rannajoon on tugevalt liigestatud ja koos arvukate laidudega vähemalt 75 km pikkune. Vald oli kogu Eesti kõige läänepoolsem. Seal olid riigi madalaima boniteediga põllumaad.
Lümanda vallas Koovi külas on sündinud August Mälk, Kuusnõmme külas Aadu ja Johannes Hint.
Lümanda viimane vallavanem oli Jaanika Vakker.
Külad.
Vallas oli kokku 25 küla:
Atla, Austla, Eeriksaare, Himmiste, Jõgela, Karala, Kipi, Koimla, Koki, Koovi, Kotlandi, Kulli, Kuusnõmme, Kärdu, Leedri, Lümanda, Metsapere, Mõisaküla, Põlluküla, Riksu, Taritu, Vahva, Vana-Lahetaguse, Varpe, Viidu.
Ajalugu.
2014. aastal moodustas Lümanda vald koos Kaarma ja Kärla vallaga Lääne-Saare valla, mis omakorda ühines 2017. aastal Eesti omavalitsuste haldusreformi käigus kõigi Saaremaal asunud omavalitsustega Saaremaa vallaks.
Saaremaa valla koosseisus moodustati endise Lääne-Saare valla territooriumil osavallale sarnane piirkondlik üksus, Lääne-Saare kogukond. Viimase põhjal moodustati aastal 2020 omakorda kolm kogukonda mis kattusid kolme endise, Lääne-Saare vallaks ühinenud valdade territooriumitega – sealhulgas moodustati ka Lümanda kogukond. Kogukonnad, sealhulgas Lümanda kogukond, nimetati 2025. aasta kohalike valimiste tulemusel ümber osavaldadeks.
Kirikud ja kalmistud.
Lümanda Issanda Muutmise kirik
Loodus.
Viidumägi
Pangad.
Elda pank – Katri pank – Laidupank – Leonapank – Loonapank – Roopa pank – Soeginina pank – Uuskuiv
Kaitsealad.
Viidumäe looduskaitseala – Vilsandi rahvuspark
Järved.
Adriska järv – Kaabna järv – Katri luht – Lahuksi järv – Nigu laht – Nonni järv – Panga luht – Riksu laht – Roobimaa järv – Salujärv – Suursilm – Süllalaht – Tõri järv
Lahed.
Atla laht – Katri lõugas – Kiirassaare laht – Koovi laht – Koplimaa lõugas – Kuusnõmme laht – Kööbe lõugas – Pilguse laht – Pussa laht – Roja abajas – Roopa laht – Süaja laht – Ülbaku laht
Saared.
Aherahu – Innarahu – Juksirahu – Kitselaid – Koerakuiv – Kolmekivirahud – Kurgurahu – Käkirahu – Käkisilm – Lambarahu – Laurisaar – Liivarahu – Loonalaid – Mihklirahu – Mõndelaid – Naistekivimaa – Nasvarahu – Nootamaa – Nosurahu – Ojurahu – Piskumadal – Punasekivirahu – Põtkemaa madalad – Püskeldi rahud – Rahuneem – Salava saar – Sepasitik – Sokulaid – Suurrahu – Suur-Urve – Umalakotid – Urverahu – Uus Nootamaa – Võrkrahu – Väike-Urve
Poolsaared.
Eeriksaare poolsaar – Elda poolsaar – Kahrunukk – Kuusnõmme poolsaar – Linarahu neem – Meelaiu nukk – Muhanina – Pangarahu – Pikanina – Rahumaa poolsaar – Roopa nukk – Soeginina
Muhu vald

Muhu vald on vald Saare maakonnas. See hõlmab Muhu saare ja seda ümbritsevad laiud.
Muhu valla elanikest 99,53% on eestlased, see on suurim eestlaste osakaal kõikide Eesti omavalitsuste arvestuses.
Muhu vallavanem on Raido Liitmäe.
Külad.
Muhu vallas on 52 küla.
Tähtsamad külad on Hellamaa, Koguva, Kuivastu, Liiva, Nõmmküla ja Pädaste.
Teised külad:
Aljava - Igaküla - Kallaste - Kantsi - Kapi - Kesse - Külasema - Laheküla - Lalli - Leeskopa - Lehtmetsa - Lepiku - Levalõpme - Linnuse - Lõetsa - Mõega - Mõisaküla - Mäla - Nautse - Nurme - Oina - Paenase - Pallasmaa - Piiri - Põitse - Päelda - Pärase - Raegma - Rannaküla - Raugi - Rebaski - Ridasi - Rinsi - Rootsivere - Rässa - Simiste - Soonda - Suuremõisa - Tamse - Tupenurme - Tusti - Vahtraste - Vanamõisa - Viira - Võiküla - Võlla
Kirikud ja kalmistud.
Muhu Katariina kirik, Muhu-Hellamaa Peetruse ja Pauluse kirik, Muhu-Rinsi Neitsi Maria Kaasani Pühakuju kirik
Loodus.
Lahed.
Aljava abajas, Hiiu laht, Lalli laht, Lõpemeri, Pädaste laht, Suuremõisa laht, Väike-Suuremõisa laht
Pangad.
Muhu vallas asuvad Kautliku pank, Kesselaiu pank, Kiigari pank, Panga pank, Peedu pank, Püssina pank, Rannaniidi pangad, Tupenurme pank ja Üügu pank.
Poolsaared.
Adjanina, Ahenda, Ahenda nukk, Anenina, Hännasäär, Kaistu lõpp, Kalama nina, Kansi säär, Koeranina, Kompassi madal, Kuuralaid, Kuuralõpp, Laasikse laid, Laedemäealune, Lepanina, Luutsenukk, Nukasäär, Oosaare neem, Paljaslao nukk, Pikasääre ots, Rübjagi neem, Seanina, Suursäär, Tammiski nukk, Vanasillanukk, Villema nina, Võrgusääre nukk, Üllissaare nina
Saared.
Muhu valla suuremad saared on Muhu, Kesselaid, Suurlaid, Viirelaid ja Võilaid
Väiksemad saared: Abluse kare, Argi kare, Juudikse laid, Kesse madal, Kindakare, Leemetikare, Leenilaid, Litsu kare, Muhukare, Neolaid, Olevikare, Oolaid, Pühadekare, Rombikare, Sepakare, Silmkare, Sääri saar, Vahtnakare.
Madalad.
Valla territooriumile jäävad näiteks Raugi madal ja Viinakari.
Kultuur.
Muhu rahvarõivad eesotsas triibuliste seelikutega on mingil määral Eesti "esindusrahvariieteks" kujunenud. Muhus kasutatakse siiani rahvakultuurist pärinevat aidauste värvimisstiili.
Muu.
Vallaeelarve maht 2008. aastal oli 33 532 000 krooni ehk 2,14 miljonit eurot.
Orissaare vald

Orissaare vald oli kohaliku omavalitsuse üksus (vald) Saare maakonnas. Kunagise valla territooriumil on täna moodustatud Orissaare osavald.
Vald liitus 2017. aastal Eesti omavalitsuste haldusreformi käigus kõigi Saaremaal asunud omavalitsustega Saaremaa vallaks.
Orissaare viimane vallavanem oli Vello Runthal.
Asustus.
Vallas oli Orissaare alevik ja 36 küla.
Külad.
Ariste, Arju, Haapsu, Hindu, Imavere, Jaani, Järveküla, Kalma küla, Kareda, Kavandi, Kuninguste, Kõinastu, Laheküla, Liigalaskma, Liiva, Maasi, Mehama, Mäeküla, Orinõmme, Pulli, Põripõllu, Randküla, Rannaküla, Raugu, Saikla, Salu, Suur-Pahila, Suur-Rahula, Taaliku, Tagavere, Tumala, Võhma, Väike-Pahila, Väike-Rahula, Väljaküla, Ööriku.
Ajalugu.
Orissaare valla omavalitsuslik staatus kinnitati aastal 1991.
Peale 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformi ühines Orissaare vald kõigi Saaremaal asunud omavalitsustega Saaremaa vallaks ning kunagise valla territooriumil moodustati Orissaare osavald.
Looduslikud objektid.
Lahed.
Hiiu laht, Leetse laht, Paramaja laht.
Laiud.
Illiklaid, Kindalaid, Koigilaid, Kõinastu laid.
Siseveekogud.
Järveküla järved, Sammelsoo, Tätsi allikad, Võlupe jõgi.
Mustjala vald

Mustjala vald oli kohaliku omavalitsuse üksus (vald) Saare maakonnas. Kunagise valla territooriumil on täna moodustatud Mustjala osavald.
Vald liitus 2017. aastal Eesti omavalitsuste haldusreformi käigus kõigi Saaremaal asunud omavalitsustega Saaremaa vallaks.
Mustjlada viimane vallavanem oli Kalle Kolter.
Külad.
Valla koosseisu kuulusid järgmised külad:
Jauni, Järise, Kiruma, Kugalepa, Küdema, Liiküla, Liiva, Merise, Mustjala, Ninase, Ohtja, Paatsa, Pahapilli, Panga, Rahtla, Selgase, Silla, Tagaranna, Tuiu, Vanakubja, Võhma
Ajalugu.
Mustjala vald moodustati 1992. aasta 26. märtsil.
Peale 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformi ühines Mustjala vald kõigi Saaremaal asunud omavalitsustega Saaremaa vallaks ning kunagise valla territooriumil moodustati Mustjala osavald.
Loodus.
Järved.
Endu laht, Jahajärv, Jauni järv, Järise järv, Kaanda, Kivijärv, Koese, Konati, Kooru, Lammaslaht, Liisangu järv, Linajärv, Lõuka laht, Ohtja järv, Purtsa järv, Ruusmetsa, Soobkand.
Lahed.
Küdema laht, Panga laht.
Pangad.
Merise pank, Ninase pank, Panga pank.
Poolsaared.
Liiva neem, Merise nina, Ninase poolsaar.
Saared.
Laidu saar.
Vooluveekogud.
Kaljajõgi, Mustjõgi, Möldri jõgi, Paatsa oja, Tirtsi jõgi, Tuiu jõgi, Vanakubja oja.
Ruhnu vald

Ruhnu vald hõlmab Ruhnu saare ja seda ümbritsevad laiud Liivi lahe keskosas. Vald kuulub Saare maakonna koosseisu, varem kuulus Pärnu maakonda. 
Ruhnu vald sai ametliku lipu ja vapi 2015. aastal, varem oli kasutusel rannarootsi purjekat jaalat kujutav embleem kirjaga "Ruhnu Runö".
Vallas on põhikool, ilmajaam, lennujaam, Ringsu sadam, metskond, muuseum, raamatukogu ja vallavalitsus. 2012. aasta 1. märtsist tegutseb saarel ka kiirabiüksus.
Valla elu mõjutab tugevalt Ruhnu saare isoleeritus. Elektrikaableid saarele ei tule, elekter toodetakse kohapeal. Ruhnut ühendab mandriga suvel laeva- ja talvel lennuliiklus, arstiabi vajajaid transporditakse tihti kopteriga. Vallavalitsuse igapäevatöös kasutatakse ohtralt kaugsidevahendeid, näiteks Skype'i.
Saarel asub Ruhnu Püha Magdaleena kirik (1912). Selle kõrval on vana puukirik, mille ehitus algas juba 1643. aastal. See on Eestis teadaolevalt vanim säilinud puithoone.
Ruhnu vallavanem on Raimet Figol (alates 11. jaanuarist 2024).
Külad.
Ruhnu vallas asub ainult Ruhnu küla.
Ajalugu.
Ruhnu vald hõlmab endise Ruhnu kihelkonna piirid. Ajalooliselt on Ruhnu olnud üks eestirootslaste põliseid asualasid, kus kujunes välja omapärane kultuur. Teise maailmasõja aegu põgenesid eestirootslased aga Ruhnust suuremas osas Rootsi, Ruhnu neid peaaegu ei jäänudki. Siiski on Ruhnus tänini säilinud tugev kohalik omapära.
Loodusobjektid.
Saare keskosas on luiteline männimetsaga kaetud kõrgendik nimega Håubjärre, mille kõrgus ulatub märkimisväärse 28 meetrini. Ida pool on ka palu- ja salumetsi. Liigestunud läänerannikul valitsevad roostikud ja rannaniidud, sisemaa pool võsastunud niidud. Samuti on saarel ohtralt klibu- ja liivarandu, sh Limo rand, Överkirke rand, Kuunse rand. Rannajoone kogupikkus on vähemalt 25 km.
Poolsaared.
Holma, Kunsudden, Pärs, Ringsudden ja Sjustackudden.
Saared.
Saarest läänes ja edelas on mitukümmend väiksemat nimetut rohtunud laidu. Neist suurim oli Holm (u 10 ha), mis nüüdisajal on emasaarega ühinenud ja roostunud. Ruhnust lõunas asub Gretagrundi kare.
Salme vald

Salme vald oli kohaliku omavalitsuse üksus (vald) Saare maakonnas. Kunagise valla territooriumil on täna moodustatud Salme osavald.
Vald liitus 2017. aastal Eesti omavalitsuste haldusreformi käigus kõigi Saaremaal asunud omavalitsustega Saaremaa vallaks.
Salme viimane vallavanem oli Kalmer Poopuu.
Asustus.
Alevikud.
Salme vallas oli üks alevik – Salme (556).
Külad.
Salme vallas oli 24 küla:
Anseküla (45), Easte (4), Hindu (5), Imara (27), Järve (18), Kaimri (9), Kaugatoma (9), Lahetaguse (49), Lassi (25), Lõmala (48), Lõu (0), Länga (13), Läätsa (142), Metsalõuka (15), Mõisaküla (11), Möldri (16), Rahuste (55), Suurna (37), Tehumardi (65), Tiirimetsa (55), Toomalõuka (17), Ula (2), Vintri (19), Üüdibe (7).
"(Nime järel sulgudes elanike arv asulas)"
Ajalugu.
Salme vald moodustati 1992. aasta 30. juulil.
Peale 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformi ühines Salme vald kõigi Saaremaal asunud omavalitsustega Saaremaa vallaks ning kunagise valla territooriumil moodustati Salme osavald.
Loodus.
Kaitsealad.
Järve maastikukaitseala, Kaugatoma-Lõu maastikukaitseala, Rahuste looduskaitseala ja Viieristi looduskaitseala
Hoiualad.
Riksu ranniku hoiuala, Vana-Lahetaguse hoiuala, Pajumaa hoiuala, Laidunina hoiuala, Lindmetsa hoiuala, Tehumardi nõmme hoiuala, Kaugatoma-Lõu hoiuala, Ranna hoiuala, Kura kurgu hoiuala.
Mereosad.
Läänemeri, Liivi laht, Ariste laht, Kaugatuma–Lõu rand, Kaunispe rand, Kirjurahu madal, Kriimi-Möldri rand, Lahetaguse laht, Laidunina–Kaavi rand, Laidunina-Roomassaare rand, Leeltserahu, Lõu laht, Merise madal, Mõndelaiu rand (VEE3260000), Möldri laht (VEE3264000), Suur katel (laht), Veiserahu, Süvalõugas, Pärtli lõpe.
Vooluveekogud.
Salme jõgi, Sooba jõgi, Lõu oja, Möldri oja, Sopi oja, Tehumardi peakraav.
Järved.
Järve järv, Riksu laht (Riksu järv), Raka järv, 4 nimetut järve (VEE2095430, VEE2095420, VEE2095450, VEE2095440), Tehumardi karjäär (tehisjärv).
Laiud, poolsaared, neemed, pangad.
Karjalaid (poolsaar), Kriimi laid (Krimmi laid), Laidunina, Istemaa (Hoostelaid, Ooslalaid, Ooslamaa), Separahu, Kivirahu, Sääremaa poolsaar, Hiriste nina, Möldri nina, Kalja nina, Pitsinina, Kaugatoma pank, Pärtli nina, Nurmeniidi nina, Teesu nina, Leeltse nina, Kotkanina, Pagila rand, Läätsa sadam
Sadamad, tuletornid.
Lõu tulepaak, Anseküla tuletorn, Läätsa sadam, Möldri paadisild, Salme paadisild
Valjala vald

Valjala vald oli kohaliku omavalitsuse üksus (vald) Saare maakonnas. Kunagise valla territooriumil on täna moodustatud Valjala osavald.
Vald liitus 2017. aastal Eesti omavalitsuste haldusreformi käigus kõigi Saaremaal asunud omavalitsustega Saaremaa vallaks.
Valjala viimane vallavanem oli aastast 2012 Aare Martinson. Aastatel 1996–2011 oli vallavanem Kaido Kaasik.
Asustus.
Vallas oli üks alevik (Valjala) ja 32 küla: Ariste, Jursi, Jõelepa, Jööri, Kalju, Kallemäe, Kalli, Kogula, Koksi, Kuiste, Kungla, Kõnnu, Kõriska, Lööne, Männiku, Nurme, Oessaare, Põlluküla, Rahu, Rannaküla, Röösa, Sakla, Siiksaare, Turja, Tõnija, Undimäe, Vanalõve, Veeriku, Vilidu, Võrsna, Väkra ja Väljaküla.
Ajalugu.
Valla ajalooline saksakeelne nimi on "Wolde".
18. sajandi lõpul oli seal kokku 21 mõisat.
Aastatel 1900–1935 asus valla territooriumil Kogula vald.
Valjala vallas Sakla külas asutati 1947. aastal Eesti NSV esimene, Viktor Kingissepa nimeline kolhoos.
Valjala vald moodustati 1992. aasta 26. märtsil. Vald oli muu hulgas 2004. aasta koolitussõbralikuim omavalitsus Eestis.
Peale 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformi ühines Valjala vald kõigi Saaremaal asunud omavalitsustega Saaremaa vallaks ning kunagise valla territooriumil moodustati Valjala osavald.
Loodus.
Valla kõrgeim punkt oli 10,5 m üle merepinna.
Valik looduslikke vaatamisväärsusi: Juhan Alase dendraarium, Laidevahe looduskaitseala, Kehitusoo, Lepna tammik, Rääguoja, Tõnija soo, Väkra soo.
Jõed.
Pahna ehk Lõve jõgi, Maadevahe ja Võhkse jõgi.
Järved.
Aenga laht, Oessaare laht, Põldealune laht ja Ristilaiu abaja.
Lahed.
Kunnati laht, Kõiguste laht ja Laidevahe laht.
Laiud.
Allirahu, Kunnati laid, Munaderahu, Pihanasu, Puningalaid, Pikknasv, Põdvalaid, Vahelmisrahu.
Poolsaared.
Aavalaiu säär, Mäetaguse säär, Purmesäär, Siiksaare nina, Turja laid, Õunsaare poolsaar.
Promiskuiteet

Promiskuiteet on inimese seksuaalkäitumises komme pidada sagedasi seksuaalsuhteid eri partneritega. Seda terminit kasutatakse sageli hukkamõistvalt, eriti konservatiivses ideoloogias, mille järgi ideaaliks on traditsiooniline Euroopa peremudel ja pikaajalised kahepoolsed, teisi partnereid välistavad seksuaalsuhted. Tüüpiliseks promiskuiteedi näiteks peetakse üheöösuhteid.
Oletatav promiskuiteet ürgühiskonnas.
Kuni 19. sajandini oli etnoloogias, sotsioloogias, kultuuriantropoloogias jt humanitaar- ja sotsiaalteadustes laialdaselt omaks võetud seisukoht, mille kohaselt ürgühiskonnas, enne abielu ja perekonna tekkimist, valitses promiskuiteet ehk seksuaalne kõiklubatavus. Arvati, et vastassugupooltest koosnev kogukond oli omavahel grupiabielus ning alles hiljem arenesid välja teistsugused abielutüübid (polügaamia, polüandria ja monogaamia).
Sellise seisukoha kujunemise põhjusi oli mitmeid. Enamik kultuuriantropoloogilisi uuringuid nn loodusrahvaste kohta tehti 19. sajandil "kabinetiteadlaste" poolt, kes ise polnud kunagi kohapeal käinud ning kelle teadmised tuginesid üksnes reisijate, misjonäride jt ülestähendustele. Ürgühiskonna või inimkonna algse oleku rekonstrueerimisel lähtuti progressi-ideest, mille kohaselt on kõigile kultuuridele omased täiustumise ja komplitseeritumaks muutumise astmed. Tundus loogiline oletada, et kunagi, enne perekonnatüüpide väljakujunemist neid lihtsalt ei olnudki ning ürgühiskonnas olid seksuaalsuhted ilma igasuguste piiride ja tabudeta. Seda seisukohta esindab muuhulgas ka Friedrich Engelsi teos "Perekonna, eraomanduse ja riigi tekkimine", mis koos Karl Marxi teostega võeti kommunistliku ideoloogia teenistusse.
20. sajandil lükati see mõte enamasti tagasi, nt abielu ajaloost põhjalike teadmistega soome filosoof, sotsiaalantropoloog ja sotsioloog Edvard Westermarck esitas tugevaid tõendeid selle kohta, et vähemalt kultuurilise arengu esimestel etappidel on monogaamia olnud täiesti normaalne ja loomulik meeste ja naiste kooseksisteerimise vorm..
On juhitud tähelepanu ka sellele, et 19. sajandi viktoriaanliku moraali tingimustes võisid selliseid fantaasiaid tingida ka sügavalt psühholoogilised põhjused.
Kaasaegne kultuuriantropoloogia ei ole kinnitanud täieliku promiskuiteedi olemasolu üheski teadaolevas ühiskonnas ega kultuuris.
Praktikas.
Promiskuiteeti on praktiseeritud 1960. aastatel hipide kommuunides ja muudes alternatiivsetes subkultuurides, traditsioonilise monogaamia kadumisel alates 1960. aastatest on see saanud Läänes üldlevinuks.
Kombinatoorika

Kombinatoorika on diskreetse matemaatika osa, mis uurib meetodeid niisuguste ülesannete lahendamiseks, mis seostuvad diskreetse hulga mingis mõttes eristatavate alamhulkade arvu leidmisega või elementide paigutustega sellistes hulkades.
Kombinatoorika tekkis 17. sajandil hasartmängudest tulenevate tõenäosusteoreetiliste ülesannete lahendamiseks. Aastal 1666 tegi Gottfried Leibniz esimese katse tulemusi üldistada. Lihtsamate ülesannete lahendamiseks vajalike meetodite põhiline osa kujundasid 18. sajandil Jakob Bernoulli, Leonhard Euler, James Stirling jt.
Käina vald

Käina vald oli vald Hiiu maakonnas. 20. detsembril 2016 kirjutasid Hiiu vald ja Käina vald alla ühinemislepingule, millega loodi Hiiumaa vald.
Käina vallavanem oli Omar Jõpiselg.
Ajalugu.
Käina vald moodustati 1992. aasta 10. septembril.
Vallavanemana töötas ka Üllar Padari (†2018).
Asustus.
Käina vallas oli üks alevik (Käina) ja 34 küla:
Aadma, Allika, Esiküla, Jõeküla, Kaasiku, Kaigutsi, Kassari, Kleemu, Kogri, Kolga, Kuriste, Laheküla, Lelu, Ligema, Luguse, Moka, Mäeküla, Mäeltse, Männamaa, Nasva, Niidiküla, Nõmme, Nõmmerga, Orjaku, Putkaste, Pärnselja, Ristivälja, Selja, Taguküla, Taterma, Utu, Vaemla, Villemi, Ühtri.
Kõrgessaare vald

Kõrgessaare vald oli vald Hiiu maakonnas. Vald moodustati 10. septembril 1992.
1992–1993 kandis vald nime "Lauka vald". 28. juunil 1993 muudeti nimi Kõrgessaare vallaks.
2013. aasta oktoobris ühines vald Kärdla linnaga Hiiu vallaks. Samal ajal olid Hiiumaal ka Emmaste, Käina ja Pühalepa vald. 2017. aasta omavalitsuste haldusreformi käigus liitus Hiiu vald kõigi teiste Hiiumaa valdadega Hiiumaa vallaks.
Asustus.
Kõrgessaare vallas oli üks alevik (Kõrgessaare) ja 58 küla:
Heigi, Heiste, Heistesoo, Hirmuste, Hüti, Isabella, Jõeranna, Jõesuu, Kalana, Kaleste, Kanapeeksi, Kauste, Kidaste, Kiduspe, Kiivera, Kodeste, Koidma, Kopa, Kurisu, Kõpu, Laasi, Lauka, Lehtma, Leigri, Lilbi, Luidja, Malvaste, Mangu, Mardihansu, Meelste, Metsaküla, Mudaste, Mägipe, Napi, Nõmme, Ogandi, Ojaküla, Otste, Palli, Paope, Pihla, Poama, Puski, Reigi, Risti, Rootsi, Sigala, Suurepsi, Suureranna, Sülluste, Tahkuna, Tammistu, Tiharu, Viita, Viitasoo, Vilima, Villamaa, Ülendi.
Emmaste vald

Emmaste vald asus Hiiu maakonna lõunaosas.
Vallas elas 2011. aasta lõpu seisuga 1102 inimest, neist 1089 olid eestlased.
Emmaste viimane vallavanem (aastatel 2013–2017) oli Tiit Paulus.
Ajalugu.
Emmaste vald moodustati 1992. aasta 30. aprillil.
Valla vastuseisust hoolimata otsustas Eesti valitsus 22. juunil 2017 sundliita Emmaste vald Eesti omavalitsuste haldusreformiga moodustatava Hiiumaa vallaga. Emmaste vald vaidlustas vastava määruse Riigikohtus, kuid jäi seal kaotajaks.
Asustus.
Emmaste vallas oli 43 küla:
Emmaste, Haldi, Haldreka, Harju, Hindu, Härma, Jausa, Kabuna, Kaderna, Kitsa, Kurisu, Kuusiku, Kõmmusselja, Külaküla, Külama, Laartsa, Lassi, Leisu, Lepiku, Metsalauka, Metsapere, Muda, Mänspe, Nurste, Ole, Prassi, Prähnu, Pärna, Rannaküla, Reheselja, Riidaküla, Selja, Sepaste, Sinima, Sõru, Tilga, Tohvri, Tärkma, Ulja, Valgu, Vanamõisa, Viiri, Õngu.
Määramispiirkond

Funktsiooni määramispiirkond on funktsiooni argumendi nende väärtuste hulk, mille korral funktsiooni väärtus on defineeritud.
Funktsiooni "f" määramispiirkonda tähistatakse kujul Dom("f") või "D"("f").
Näide.
Funktsiooni "f"("x") = 1/"x" määramispiirkond ei ole reaalarvude hulk formula_1, sest funktsioon ei ole kohal "x"=0 määratud. Selle funktsiooni määramispiirkond on formula_2 (reaalarvude hulk elemendita 0).
Analüütiline geomeetria

Analüütiline geomeetria on matemaatika haru, mis uurib geomeetrilisi objekte algebra vahenditega koordinaatide meetodil.
Kitsamas tähenduses mõistetakse analüütilise geomeetria all esimest ja teist järku joonte ning pindade teooriat. Viimane asjaolu tingib tasapinnalise ning ruumilise analüütilise geomeetria eristuse.
Biograafiad (E)

Biograafiad (E) 
See loend loetleb Vikipeedias olemasolevaid ja kavatsetavaid biograafiaid isikutest, kelle nimi algab E-tähega.
El.
"Vaata Biograafiad (El)"
Er.
"Vaata Biograafiad (Er)"
Aleksis Kivi

Aleksis Kivi (kodanikunimega Alexis Stenvall; 10. oktoober 1834 Uusimaa, Nurmijärvi kihelkond – 31. detsember 1872 Tuusula) oli Soome rahvuskirjanik.
Elulugu.
Aleksis Kivi sündis külarätsepa peres neljanda pojana. Tema lapsepõlv möödus Nurmijärvel. Kui ta oli 11-aastane (1846. aastal), viis isa ta Helsingisse õppima eesmärgiga koolitada temast kirikuõpetaja. Kõigepealt õppis Kivi Ukko Granbergi ettevalmistuskoolis rootsi keelt. (Koolid olid sel ajal rootsikeelsed ja oli haruldane, et talurahva seast pärinevat last koolitati.) 
Aastatel 1847–1852 õppis ta Carl Stockuse koolis, kus läbis algkooli ja jõudis ka gümnaasiumi. 1852. aastal pidi ta rahapuudusel koolist lahkuma, kuid jätkas õpinguid iseseisvalt. Gümnaasiumi lõpetas ta 1857. aasta lõpuks. Samal aastal tuli Alexis otsusele, et temast ei saa mitte kirikuõpetaja, vaid soomekeelne kirjanik.
Aastatel 1859–1865 õppis ta õppis vahelduva eduga ülikoolis, kuid lõpetamiseni ei jõudnud.
1870. aastatel süvenesid Aleksis Kivi alkoholism, ennasthävitavad sümptomid ja vaimuhäired. 1872. aastal, kui ta oli paar aastat vaimuhaiglas olnud, jõudsid arstid otsusele, et Aleksis Kivi on parandamatu, ning ta viidi venna juurde Tuusulasse. 1872. aasta viimasel päeval kell 4 hommikul suri Aleksis Kivi Tuusula Syvälahtis.
Kivi oli esimene märgatavat edu saavutanud soome keeles kirjutanud Soome kirjanik ja seetõttu peetakse teda soome kirjanduse isaks. 10. oktoober on Soomes kuulutatud Aleksis Kivi auks soome kirjanduse ja Aleksis Kivi päevaks.
Kataloonia hümn

Kataloonia hümn (katalaani "Himne Nacional de Catalunya", "Els Segadors") on Kataloonia riigihümn.
Sõnad.
&lt;poem&gt;
 Catalunya triomfant 
 tornarà a ser rica i plena! 
 Endarrera aquesta gent 
 tan ufana i tan superba! 
 Bon cop de falç! 
 Bon cop de falç, defensors de la terra! 
 Bon cop de falç! 
 Ara és l'hora segadors! 
 Ara és l'hora d'estar alerta!
 Per quan vingui un altre juny 
 esmolem ben bé les eines! 
 Que tremoli l'enemic 
 en veient la nostra ensenya: 
 com fem caure espigues d'or, 
 quan convé seguem cadenes! 
&lt;/poem&gt;
Kannibalism

Kannibalism on liigikaaslase söömine. Seda tuleb loomariigis ette paljude liikide puhul. 
Vanemlooma poolt noore järglase söömist nimetatakse infantitsiidiks.
Kultuuriantropoloogia.
Kultuuriantropoloogias tähistab mõiste "kannibalism" inimesesöömist. Inimsööja kohta kasutatakse mõistet kannibal.
Inimese või tema osade (rituaalne) söömine teiste inimeste poolt on olnud ilmselt tavaks mõningatel hõimudel ja rahvastel, ehkki teated selle kohta on tihti olnud vastukäivad.
Tuntud on vandenõuteooriad, mis omistavad teistele rahvastele või teiseusulistele kannibalismi.
Välislingid.
[[Kategooria:Kultuuriantropoloogia]]
[[Kategooria:Toitumine]]
Kultuur (täpsustus)

Kultuur on kõige üldisemas mõttes inimtegevus ja selle tulemus. Kultuuri mõistet on paljukordselt defineeritud ja erinevalt käsitletud. 
Kultuur on kasutusel ka terminina:
Alatskivi loss

Alatskivi loss on Alatskivi mõisa historitsistlik Šoti parunistiili eeskujudest lähtuv peahoone, asub endises Kodavere kihelkonnas Tartumaal. 
Ajalugu.
Loss on ehitatud mõisnik Arved von Nolckeni projekti järgi aastatel 1880–1885. Lossi ehituste eeltööd algasid 1876. aastal, nurgakivi pandi 1880. aastal ja valmimist tähistati 1885. aastal. 
Nolckeni projekt meenutab Balmorali kuninglikku residentsi Šotimaal (1853–1855, arhitekt W. Smith). Sarnaseid kujunduselemente on mitmeid. Näiteks peasissepääsu kohal olev massiivne sakmikrinnatisega rõdu, nurgatornid ja eenduvad väikesed tornikesed koonusekujuliste tornikiivritega, alt neljakandiline, ülevalt kaheksakandiline kõrge torn. Erinev on aga plaanilahendus, Balmorali loss on ka tunduvalt suurem. Ka nende losside looduslik paiknemine on võrdlemisi sarnane, asudes jõeoru nõlval metsikus maastikus. 
Lossi restaureeriti kümmekond aastat. Hoone konstruktsioonid olid suhteliselt heas seisukorras, aga plekk-katuse tõsised läbijooksud tingisid esmatähtsaks tööks katuse vahetuse. 2003. aastal sai loss kiltkivikatuse, nagu oli olnud esialgses projektis. 2005. aastal toimus oluliste ruumide – peasaali, söögisaali, salongi, vestibüüli, kabineti restaureerimine. Loss avati külastajatele 2011. aasta suvel.
Lossi interjöörid on ajastuomaselt ajaloolistes kordusstiilides: pildigalerii uusrenessanslikus ja saal Korintose orderiga uusklassitsistlikus stiilis. Nii palju kui võimalik, püüti taastada algseid interjöörilahendusi. Olulist teavet selleks saadi lossi algsete omanike Nolckenite järeltulijailt. Väärtuslikem osa lossi mööblist on tänini nende Saksamaa kodus, sealt saadud värvifotod on olnud mööblivaliku aluseks. 
Lossipark.
Alatskivi lossi suures (130 ha) ja lopsakas parkmetsas (rajatud 18. sajandi lõpus) seisis suurel rändrahnul Belvedere Apollo pronkskoopia, mis 1937. aastal viidi üle Tallinna Kadrioru parki. Vanadelt fotodelt on näha, et lossi taga ja külgedel paiknesid väikesed parterid, kus muru sees kasvasid roosid, kaugemal laius vabakujuline Inglise stiilis park. Koos lossi restaureerimisega rekonstrueeriti ka 2,2 ha lossi ümbritsevat pargiala. Ümber järve on rajatud matkarada, mis viib tutvuma mõisaaegsete pärandkultuuriobjektidega: Truuduse tamm, Punane allikas, Apollo kuju asukoht, Linnamägi. Alatskivi mõisapark kuulub 1964. aastal loodud Alatskivi maastikukaitseala (253,5 ha) koosseisu.