tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
José Mujica

José Alberto Mujica Cordano (tuntud ka kui EL Pepe ja Pepe Mujica; 20. mai 1935 – 13. mai 2025 Montevideo) oli Uruguay poliitik, aastatel 2010–2015 Uruguay 40. president. 
1964. aastal liitus ta Rahvusliku Vabastusliikumise Tupamarosega. Mujica valiti ka poliitilise jõu Frente Amplio (Uruguay) juhi asetäitjaks ja senaatoriks. Hiljem, aastatel 2005–2008, oli ta loomakasvatus–, põllumajandus– ja kalandusministri ametikohal. 
Pärast presidendi ametisse asumist valiti ta uuesti senaatoriks 2014. ja 2019.  aasta valimistel. Viimaselt ametikohalt lahkus ta 20. oktoobril 2020, taandudes poliitilisest tegevusest, et pühenduda aktivismile. Seejärel oli ta vasakpoolse Frente Amplio Rahvusliku Osalusliikumise ("Movimiento de Participación Popular") juht. 
Lisaks poliitikale on Mujica osalenud erinevates sõjalistes operatsioonides ja on seetõttu saanud kuus korda haavata. Lisaks on ta kokku veetnud peaaegu 15 aastat vanglas, kust ta kahel korral ka põgenes.
Isiklikku.
Alates 2005. aastast oli ta abielus Lucía Topolanskyga, kes on Rahvusliku Osalusliikumise juht ja oli Uruguay asepresident aastatel 2017–2020. Nad elasid koos Topolanskyle kuuluvas talus Montevideo äärelinnas, kus kasvatasid krüsanteeme.
José Mujica oli isapoolse suguvõsa kaudu baskide järeltulija. Tema Biskaia linnast Múgicast pärit esivanemad jõudsid Uruguaysse 1842. aastal. Sealt pärineb ka Mujica seotus tuntud poliitikutega. Tema vanaonu Gabriel Terra oli 1930. aastate Uruguay president ning tema onu Horacio Terra Arocenaga oli Uruguay poliitik. Ema poolt olid Mujical itaalia juured. Lucy Cordano esivanemad olid Liguuriast pärit immigrandid. Mujica isa suri, kui poiss oli kõigest viieaastane ning mehel endal ei ole ühtegi last. 
Mujica on üle maailma teeninud kuulsust oma suhteliselt askeetliku elustiili poolest. Presidendina annetas ta ligi 90 protsenti oma ligi 12 000 USA dollari suurusest kuupalgast heategevusele vaeste ja väikeettevõtete toetuseks. 2010. aastal oli tema ainsaks "varaks" tema 1987. aasta auto Volkswagen Põrnikas, väärtusega umbes 1800 dollarit.
Susie Essman

Susan Essman (sündinud 31. mail 1955 New Yorgis) on USA näitleja ja koomik.
Essman sündis ja kasvas üles New Yorgi eeslinnas Mount Vernonis. Tema isa oli sisehaiguste arst ja ema oli vene keele õpetaja kolledžis. Ta on rahvuselt juut.
Essman alustas näitlemist 1988 episoodilise rolliga kolmes filmis: "Krokodill Dundee II", ""Baby Boom" ja "Punchline".
Essman on eelkõige tuntud Susie Greene'i osatäitjana komöödiasarjas "Curb Your Enthusiasm", mis jookseb alates 2000. Aastail 2002–2007 oli teinegi komöödiasari, kus ta mängis: "Crank Yankers"".
Essman on andnud hääle kass Mittensile Disney joonisfilmis "Välk" (2008).
Essman avaldas 2009. aasta oktoobris raamatu "What Would Susie Say: Bullshit Wisdom About Love, Life and Comedy" ("Mida ütleks Susie: jamatarkus armastusest, elust ja komöödiast").
Essman abiellus 2008. aasta septembris kinnisvaramaakleri Jim Harderiga.
Ozjorsk

Ozjorsk (vene keeles Озёрск) on kinnine linn Venemaal Tšeljabinski oblastis.
Linn on ümbritsetud järvedega, neist suurim on Ozjorskist põhjas olev Irtjaš.
2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli linnas 91 760 elanikku. 2004. aastal oli elanikke hinnanguliselt 86 500.
Ozjorskil puudub raudteeühendus. Maantee läheb Ozjorskist edelasse Kõštõmi ja itta Bolšoi Kujaši, mida läbib Tšeljabinski–Jekaterinburgi kiirtee. 
Kuna Ozjorsk on siiani kinnine linn, ei ole Tšeljabinski–Jekaterinburgi maanteel ainsatki viita Ozjorski nimega, ehkki maanteelt on Ozjorskisse umbes 35 km. Viit näitab Kõštõmi peale – see tee läheb Ozjorskist läbi.
Majandus.
Linna peamine ettevõte on kasutatud tuumakütuse töötlemise ja hoiustamisega tegelev Majak. Külma sõja ajal toodeti seal plutooniumi. Majak võtab enda alla 90 km² ja annab tööd 15 000 inimesele. Ta toodab selliseid isotoope nagu koobalt-60, iriidium-192 ja süsinik-14, mis kõik on radioaktiivsed.
Linna teine suur ettevõte on Lõuna-Uurali Ehitusosakond, mis toodab betoonkonstruktsioone ja ehitusmaterjale, peamiselt aatomitööstuse vajadusteks.
Linnas asub Elektrotehnikatoodete Tehas number 2, mis toodab peamiselt madalpingeseadmeid sõjatööstuse jaoks.
Ajalugu.
Linn on asutatud 1945. aastal. 1966. aastani kandis see nime Tšeljabinsk-40 ja 1994. aastani Tšeljabinsk-65. Tšeljabinsk oli lähim suur linn ja numbrid selle järel olid postiindeksi viimased numbrid. Ozjorsk sai linnaõigused ja nime 1994. aastal.
29. septembril 1957 toimus tehase Majak jäätmehoidlas nn Kõštõmi plahvatus, mille käigus paiskus atmosfääri kõrgradioaktiivset ainet, mis levis 300–350 km ulatuses ja reostas umbes 800 km² suuruse ala tseesium-137 ja strontsium-90-ga. Tänapäeval läbib reostunud ala Tšeljabinski–Jekaterinburgi maantee.
Selle sündmuse ja sellega kaasnenud keskkonnareostuse mälestuseks on nii Ozjorski lipul kui ka Ozjorski vapil kujutatud leegikarva salamander.
1980. aastatel alustati linna lähedale Lõuna-Uurali tuumaelektrijaama ehitamist, kuid pärast Tšornobõli katastroofi tööd peatati. Viimastel aastatel on aga seoses Venemaa energiavajadustega taas päevakorda tõusnud selle elektrijaama ehitus.
Ozjorskis on 17 avalikke teenuseid osutavat või kultuuriasutust.
Ozjorskis on 16 keskkooli, sealhulgas 2 inglise keele erikooli, gümnaasium ja füüsika-matemaatika erikool. Seal on kolm ametikooli, Lõuna-Uurali Polütehnikum, muusikakool, Ozjorski Tehnikainstituut, mis allub Moskva Insenerifüüsika Riiklikule Ülikoolile, ning Jekaterinburgi ja Tšeljabinski ülikooli osakond.
Torn

Torn on kõrge iseseisev ehitis või ehitise osa, mille kõrgus on enamasti laiusest oluliselt suurem. 
Tornide tüübid ja funktsioonid.
Pilvelõhkujad.
Pilvelõhkuja on moodsat tüüpi torn, mille eesmärgiks on võimalikult väiksele maa-alale ehitades saavutada rohkem põrandapinda. Kuigi pilvelõhkujaid ei arvata tihti tornide hulka, on enamikul neist tornidega sarnane ehituslik konstruktsioon. Selliseid hooneid nagu endine Maailma Kaubanduskeskus ja Petronas Towers nimetatakse kaksiktornideks.
Strateegiline funktsioon.
Läbi ajaloo on torne kasutatud kaitse eesmärgil ja need on võimaldanud paremat vaadet ümbruskonnale.
Potentsiaalne energia.
Gravitatsiooni kaasabil kasutatakse torne asjade ladustamiseks (silotorn, veetorn). Loodusliku mäe puudumisel rakendatakse sama ideed suusahüppetornide puhul.
Kommunikatsioonifunktsioon.
Ajalooliselt on tuletorne, kellatorne, minarette jm kasutatud informatsiooni levitamiseks kauge maa taha. Tänapäeval on koos uute kommunikatsioonivõimalustega lisandunud raadio-, tele- ja telefonitornid.
Blue

Blue on inglise bänd.
Blue esindas Suurbritanniat 2011. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel lauluga "I Can" ja saavutas 11. koha.
Blue on teiste seas loonud muusikat koos Stevie Wonderi, Elton Johni ja Lil' Kimiga.
Reinhold Anrep

Reinhold Hermannsson Anrep (hukkus 30. juunil 1602 Rootsi-Poola 1600–1611 aastate sõja Tallinna lahingus) oli Eestimaa maanõunik, Ingliste ja Vaimõisa mõisnik, ning Rootsi feldmarssal Poola-Rootsi sõjas.
1594. aastal panditi feldmarssal Reinhold Anrepile Pae mõis Juuru kihelkonnas, mille Gustav II Adolf talle 1626. aastal päriseks kinkis.
Poola-Rootsi kuninga Sigismundi ja Rootsi Södermanlandi hertsog Karli vahelise võimuvõitluse ajal 25. aprillil 1600 kinnitas ta Eestimaa rüütelkonna ühinemise hertsog Karliga.
Perekond.
Tema vanemad olid Koluvere lahingus (1573) hukkunud Ingliste, Kiviloo ja Sausti mõisnik, Harjumaa maanõunik Hermann Anrep ja Margaretha Rosen, kes oli Augstroze mõisniku Reinhold von Roseni ja Alu mõisa pärijanna Agnes von Dönhofi tütar. 
Reinhold Anrep abiellus Dorothea Wrangelliga, kes oli Elistvere mõisniku Hermann Wrangelli ja Riisipere mõisast pärit Adelheid Uexkülli tütar, ning Herman Wrangeli (1587–1643) tädi. Abielust sündisid:
Renver Scharemberch

Renver Scharemberch oli Saare-Lääne piiskopkonna vasall 15. sajandil, Scharenbergide aadlisuguvõsa vanim teadaolev esiisa.
17. mail 1417 läänistas Saare-Lääne piiskop Winrich talle Loona mõisa (Kaddevel) rootsi külas Kihelkonna kiriku juures ja kaks adramaad Sõrves Torgu ametkonnas (Kargi mõisa). 
21. septembril 1428 oli ta surnud ja piiskop Christianus kinnitas tema mõisa (Katevel) tema pojale Rennvert Schorenberchile.
Duncan James

Duncan Matthew James Inglis (sündinud 7. aprillil 1978) on inglise laulja ja näitleja.
Gorizia provints

Gorizia provints oli provints Itaalias Friuli-Venezia Giulia maakonnas. Provintsi keskus oli Gorizia linn. Piirnes idas Sloveeniaga.
11% elanikest olid sloveenid.
Haldusjaotus.
Gorizia provints jagunes 25 omavalitsusüksuseks ("comune").
Suurima elanike arvuga vallad.
Suurima elanike arvuga (üle 5000 elaniku) asulad olid järgmised.
Kõige vähem inimesi (387) elas Dolegna del Collios.
Unts

Unts (ladina "uncia"; rahvusvaheline tähis oz, lühend itaaliakeelsest sõnast "onza"; apteekrisümbol ℥) on SI-süsteemi väline massi mõõtühik. Kõige levinum on "avoirdupois" unts, mis vastab 28,3495231 grammile.
16 untsi moodustab 1 naela.
Untsi kasutatakse mõõtühikuna Ameerika Ühendriikides ja Kanadas. Seda kasutatakse näiteks kulla kaalumisel. Kulla ja teiste väärismetallide kaalumisel kasutatakse ka troiuntsi, mis on raskem.
Lee Ryan

Lee Ryan (sündinud 17. juunil 1983 Kentis) on inglise laulja, laulukirjutaja ja näitleja.
John Anders Gaustad

John Anders Gaustad (sündinud 29. veebruaril 1980) on Norra murdmaasuusataja. 
Esimest korda osales Gaustad maailma karikasarja etapil 2004. aasta veebruaril Oslos 50 km vabasõidus, kus ta sai 64. koha. Kümne parema hulka jõudis ta esimest korda 2005. aasta novembris Kuusamos, kui oli 15 km vabasõidus üheksas. 
Gaustadi parim tulemus on 2009. aasta MK-etapilt Beitostølenis, kui ta sai 15 km vabasõidus neljanda koha.
Gubkin

Gubkin on linn Venemaal Belgorodi oblastis, Gubkini rajooni ja linnaringkonna halduskeskus. Asub Oskoletsi jõe ääres Starõi Oskolist 20 km lääne pool.
Linn asutati 1931. aastal rauamaardla juurde. 1955. aastast linnaõigused. Linn on saanud nime geoloog Ivan Gubkini järgi.
Majandus põhineb rauamaagi kaevandamisel ja rikastamisel.
Kopli kalmistu

Kopli kalmistu (saksa keeles "Friedhof Ziegelskoppel") oli kalmistu Tallinnas Kopli poolsaarel tänapäeva Kopli asumis.
Ajalugu.
Kopli kalmistu rajati 1774. aastal pärast seda, kui Venemaa keisririigis keelati kirikutesse ja elamute lähedusse matmine. Kalmistule maeti saksakeelsete Niguliste ja Oleviste koguduste liikmeid: kalmistu idapoolne osa kuulus Oleviste ja läänepoolne osa Niguliste kogudusele. Esimene kalmistule maetu oli Taani päritolu maalikunstnik Hildebrand Hildebrandsen.
1833. aastal laiendati kalmistut veelgi ida- ja läänesuunas ning oma lõpliku suuruse, umbes 10 hektarit, sai kalmistu aastatel 1868–1869.
Kopli kalmistust sai omaaegne Eesti kõige suurema kabelite arvuga nekropol. Kopli kalmistule maeti hulk baltisaksa kultuuritegelasi.
28. mail 1933 maeti kalmistule enesetapu sooritanud kommunist Martin Vaarmann. See oli esimene ilmalik matus Kopli kalmistul.
1951. aastal kalmistu likvideeriti Nõukogude okupatsioonivõimude käsul ja kõik hauad tehti maatasa. Ümber maeti vaid üksikud nagu Eduard Bornhöhe, Netty Pinna, Erika Tetzky ja Konstantin Türnpu.
1993. aastal võeti endine Kopli kalmistu looduskaitse alla. Aastail 2002–2006 rekonstrueeriti kalmistu ala arhitekt K. Lootuse projekti järgi Kopli kalmistupargiks.
2006. aastal lõpetati Kopli kalmistupargis ulatuslikud korrastustööd.
Hans von Fersen (surnud 1641)

Hans von Fersen (surnud 1641) oli Eestimaa aadlik ja Rootsi ooberstleitnant.
Aastail 1617–1624 oli ta Eestimaa rüütelkonna peamees.
Talle kuulusid Harjumaal Raikküla ja Kirna mõis. 
Perekond.
Tema vanemad olid Raikküla mõisnik Hermann von Fersen (surnud 1575) ja Anna von Tiesenhausen, kes oli Harju-Viru rüütelkonna peamehe, ning Taanis Eestimaa saadikuks olnud Fabian von Tiesenhausen noorema (surnud 1558 Taanis) tütar. 
Hans von Fersen abiellus Adelheid von Wrangelliga, kes oli Elistvere, Patsu, Valkla, Rannamõisa ja Alu mõisniku, rittmeister Hans von Wrangelli (surnud 1593) ja Ingliste mõisast pärit Barbara von Anrepi tütar. Abikaasa vend oli Herman Wrangel ning õde Dorothea (1590–1652/57) oli abielus Sipa mõisniku ja maanõuniku Reinhold Fabian von Ferseniga (suri 1649). Abielust sündis:
Hollola vald

Hollola on vald Soomes Päijät-Häme maakonnas.
Helsingist on sinna 111 km, Tampere jääb 121 km ja Jyväskylä 182 km kaugusele.
Valla pindala on 531,92 km², millest 68,59 km² moodustavad veekogud.
Hollola vallas elab 21 793 inimest ja rahvastikutihedus on 47,04 in/km².
Hollola naabervallad on Asikkala vald, Hausjärvi vald, Hämeenlinna, Kärkölä vald, Lahti, ja Orimattila.
Valla suurim asula ja keskus on Salpakangas. Hollola ehk Hollola kirikuküla on endise tähtsuse kaotanud.
Hollola

Hollola ehk Hollola kirikuküla ("Kirkonkylä" ehk "Hollolan kirkonkylä") on küla Soomes Päijät-Häme maakonnas Vesijärvi ääres, Hollola valla endine keskus. 
Seal asuvad muu hulgas Hollola keskaegne kivikirik, vana pastoraat, endine Hollola vallamaja ("Hollolan kunnantupa"), kauplus, Hollola koduloomuuseum, Hentilä majamuuseum. 
Läheduses on Kapatuosia linnamägi, mille tipus on puust vaatetorn, millest tehakse ka linnuvaatlusi.
Liis Karpov

Liis Karpov (neiupõlvenimega Liis Laigna; sündinud 28. septembril 1984 Häädemeestel) on eesti näitleja.
On lõpetanud Kilingi-Nõmme Muusikakoolis klaveri eriala, Kilingi-Nõmme Gümnaasiumi ja 2007. aastal Tartu Ülikooli Viljandi kultuuriakadeemia näitlejaõppe (6. lend, kursuse juhendaja Kalju Komissarov). 
Liis on õppinud veel õendust Tartu Tervishoiu Kõrgkoolis "(cum laude) ning lõpetas" 2024. aastal ka terviseteaduste magistriõppe "cum laude", spetsialiseerumisega vaimsele tervisele.
Aastatel 2007–2012 oli ta Endla teatri näitleja, aastatel 2012–2016 oli vabakutseline näitleja. Alates 2016. aastast on taas Endla teatri näitleja.
Näitlejana teatris.
2024.
2025
Salemi nõiad (SA Endla Teater) - Elizabeth Proctor. Lavastajad - Katrin Pärn, Janek Savolainen.
Isiklikku.
Tema abikaasa on näitleja Sten Karpov. Peres kasvab tütar.
Foxe'i laht

Foxe'i laht ehk Foxe'i meri (ingl "Foxe Basin") on laht Põhja-Ameerika kirdeosas ning osa Põhja-Jäämerest. Läänes piirneb Põhja-Ameerika Melville'i poolsaarega, põhjas ja idas Baffini saarega ning lõunas on Foxe'i väina kaudu ühenduses Hudsoni lahega. Laht on saanud nime inglise maadeavastaja Luke Foxe'i järgi. 
Meri on madal: keskosas kuni 90 meetrit, kallaste lähedal madalam. Meres on kõrged, kuni 7-meetrised looded. Tugevate loodehoovuste ja madala vee tõttu on vesi sogane. Talviti meri jäätub. Jäässe külmub palju põhjasetteid nii mereveest kui ka lahe põhjast, kuhu jää kinni jääb ja taas liikvele läheb.
Kelgutamine 2010. aasta taliolümpiamängudel

Kelgutamine 2010. aasta taliolümpiamängudel toimus 13. – 17. veebruarini Whistler Sliding Centre'is. Välja jagati kolm medalikokplekti. Osales 25 riiki 109 sportlasega.
Rada.
Olümpia kelgu- ja bobirada on üks maailma kiireimaid, kus kohati võib kiirus olla 145 km tunnis. Rada on kritiseeritud selle turvalisuse pärast, kuna treeningutel on juhtunud mitmeid õnnetusi. Neis halvim õnnetus juhtus Gruusia sportlase Nodar Kumaritašviliga, mis lõppes surmaga, kui ta lendas viimases kurvis rajalt välja vastu raja tugiposti. 
Medalitabel.
Kelgutamises jagatud medalid riigiti.
Tulemused.
Mehed.
Ühekelk.
 
&lt;br&gt;Finaal: 14. veebruar 
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 38
&lt;br&gt;Olümpiavõitja 2006: Armin Zöggeler , Itaalia 
&lt;br&gt;
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused 
Kahekelk.
 
&lt;br&gt;Finaal: 17. veebruar 
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 20 paari
&lt;br&gt;Olümpiavõitja 2006: Andreas Linger -Wolfgang Linger , Austria 
&lt;br&gt;
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused 
Naised.
Ühekelk.
 
&lt;br&gt;Finaal: 15. veebruar 
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 29
&lt;br&gt;Olümpiavõitja 2006: Sylke Otto , Saksamaa 
&lt;br&gt;
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
2013

2013. aasta (MMXIII) oli 21. sajandi 13. aasta.
Foxe'i väin

Foxe'i väin (inglise keeles "Foxe Channel") on väin Põhja-Ameerika kirdeosas, Põhja-Jäämere osa. Eraldab Southamptoni saare Belli poolsaart Baffini saare Foxe'i poolsaarest, ühendab Foxe'i lahte Hudsoni väina ja lahega. 
Väin on saanud nime inglise maadeavastaja Luke Foxe'i auks.
2014

2014. aasta (MMXIV) oli 21. sajandi 14. aasta.
Igra rajoon

Igra rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Udmurtias.
Suuremad jõed on Tšeptsa lisajõed Loza ja Ita.
Rajoon jaguneb 15 külaasunduseks ("сельское поселение").
Suuremad asulad on Igra, Zura ja Fakel.
2002. aasta rahvaloenduse andmeil oli 61% elanikest udmurdid, 36% venelased ja 1,5% tatarlased.
Alates 1973. aastast puuritakse rajoonis naftat.
Konstantin Tyzenhaus

Krahv Konstantin Tyzenhaus (poola: Konstanty Tyzenhauz; valgevene: Канстанцін (Канстантын) Тызенгаўз (Kanstancin (Kanstantyn) Tyzienhaŭz); vene: Константин Тизенгауз; vkj. 22. mai / 3. juuni 1782 Zaludeck Hrodna lähedal, Rzeczpospolita – 16. märts/28. märts 1853 Pastavy) oli baltisaksa päritolu poola-leedu ornitoloog.
Konstantin Tyzenhaus sündis Zaludecki (Желудок) mõisas, tänapäeva Valgevene Hrodna oblasti Ščučyni rajoonis, ja elas Pastavy mõisas, kus tänapäeval asub Viciebski oblasti Pastavy rajooni keskhaigla (Поставская центральная районная больница). 
Tema isa Ignacy Tyzenhaus (1760–1822) oli Leedu kaardiväeülem, Püha Stanislavi- ja Valge Kotka ordeni kavaler, ning tema kuulsaim sugulane krahv Antoni Tyzenhaus (1733–1785) oli Leedu suurvürstiriigi kõrgeim varahoidja ("Podskarbi"), Hrodna linna staarost (1766–1780) ja viimase Poola kuninga Stanisław II lähedane lapsepõlvesõber. Antoni Tyzenhaus valitsusajal oli Hrodna Leedu suurvürstiriigi poliitiline keskus, A. Tyzenhausi järgi on ka nimetatud üks Hrodna peaväljakuid. Poola-Leedu Tyzenhausid põlvnesid 1633 poliitilistel asjaoludel Liivimaalt Leedu suurvürstiriiki kolinud Tiesenhausenite aadlisuguvõsaharust.
Agrokliima ressursid

Agrokliima ressursid on kliima tingimused, mis võimaldavad inimestel tegeleda põllumajandusega. 
Agrokliima ressursside näitajaid:
Balezino rajoon

Balezino rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Udmurtias. Piirneb põhjas Kirovi oblastiga.
Rajoon jaguneb Balezino linnaasunduseks ja 16 külaasunduseks ("сельское поселение").
Suuremad asulad on Balezino ja Andreišur.
57,6% elanikest on udmurdid, 30,6% venelased ja 9,8% tatarlased.
Balezino

Balezino ([balezin'oo]) on alev Venemaal Udmurtias, Balezino rajooni keskus.
Balezino asub Iževskist 150 km põhja pool 170 m kõrgusel merepinnast Tšeptsa jõe vasakul kaldal.
Balezino asutati 1897 Siberi raudtee ehituse käigus, raudtee avati 1899, kuid juba 16. sajandil asus Tšeptsa paremal kaldal samanimeline küla. Balezino on alev aastast 1938.
Balezino elanike arv langeb. 1989. aasta rahvaloenduse järgi elas linnas 18 492 inimest, 2002. aasta rahvaloenduse järgi 16 804 inimest, 2009. aastal 16 038. 2010. aasta rahvaloenduse andmeil oli elanikke 16 120.
Balezino asub raudteel umbes poolel teel läänes asuva Kirovi ja idas asuva Permi vahel. Kaugsõidurongid peatuvad seal umbes pool tundi selleks, et vedurit vahetada. Nimelt lõpeb Balezinos Gorki raudtee, kus kasutatakse 25 kV, 50 Hz vahelduvvoolu, ja algab Sverdlovski raudtee, kus kasutatakse 3000 V alalisvoolu.
Maanteed mööda saab Balezinost sõita loodesse Glazovisse ning lõunasse Igra kaudu Iževskisse.
Asula nime kohta on kaks versiooni. Esimese kohta pole ainsatki dokumenti, kuid legendi järgi olevat 1586 tsaar Fjodor I vendadele Daniil ja Jelizar Balezinitele tasuks ustava teenistuse eest Siberis annetanud Tšeptsa oja paremal kaldal maad. Teise versiooni järgi tulevat nimi udmurdi sõnadest "balja", mis tähendab lammast, ja "sin", mis tähendab silma. Lamba silmaks nimetati allikat .
Lähedalolevates külades on kaks kirikut (Novovolkovo, Kamennoje Sadelje) ning kaks mošeed (Padera, Kestõm). Balezinos on alates 2000 koduloomuuseum.
2. Suurtükiväegrupp

2. Suurtükiväegrupp oli Eesti suurtükiväeosa Rakveres.
1. septembril 1939 kuulus grupi koosseisu 241 meest.
Ajalugu.
15. märtsil 1924 formeeriti 1. suurtükiväerügement kolonelleitnant Hugo Kauleri juhtimisel ümber "1. diviisi suurtükiväeks". 1924. aastal muudeti Eesti suurtükiväe organisatsioon järgmiseks: 1. diviisil oli 1. diviisi suurtükivägi, 2. diviisil 2. diviisi suurtükivägi ja 3. diviisil 3. suurtükiväe rügement. Mõlema diviisi suurtükiväed jagunesid kaheks grupiks. 1. augustil 1925. aastal loodi uus organisatsioon, kus suurtükivägi jagunes suurtükiväegruppideks: 1. diviisil oli 1. suurtükiväegrupp ja 2. Suurtükiväegrupp; 2. diviisil 3. suurtükiväegrupp ja 4. suurtükiväegrupp ja 3. diviisil 5. suurtükiväegrupp. 
Diviisi suurtükiväe koosseisus oli kaks suurtükiväegruppi: 1. suurtükiväegrupp asukohaga Narvas, mis moodustati 1. suurtükiväerügemendist ja 2. suurtükiväegrupp asukohaga Rakveres, mis moodustati 1. kindluse suurtükiväegrupist..
1. diviisi suurtükiväe staap asus Narvas, Rahu tänav 19.
1928. aastal kehtestati Kaitseväe organisatsiooni ja koosseisude seadlusega, Eesti kaitseväe rahuaegne organisatsioon. Välisuurtükivägi oli koondatud A, B ja C tüübilistesse gruppidesse. A tüübilises suurtükiväegrupis (1. ja 3.) on staap, spetsialistide komando, kaks kerge kahuri-, üks kerge haubitsa- ja üks raske kahuri-või haubitsapatarei ning igas patareis on kaks rühma. 
B tüübilises suurtükiväegrupis on staap, neli kerget ja kaks rasket patareid. Igas kerges patareis on kolm rühma, igas raskes patareis on kaks või kolm rühma. C tüübilises suurtükiväegrupis on staap, kaks kerget ja kaks rasket patareid. Igas patareis on kolm rühma.
2. suurtükiväe grupp - staap Rakveres, (2. suurtükiväegrupi uusklassitsistlikus stiilis sammastega Rakvere sõjaväelinnaku kasarmuhoone Nortsu teel valmis 1924 ja on nüüdseks hävinud) 2. suurtükiväegrupi kasarmutes:
3. Suurtükiväegrupp

3. suurtükiväegrupp oli Eesti suurtükiväeüksus 2. diviisi alluvuses, paiknedes peamiselt Tartus.
Grupi asutamise päevaks loeti 8. jaanuari 1919, mil 1. patarei (siis väljapatarei nr. 10) saadeti formeerituna 2. diviisi ülema käsutusse. Esimest korda andis patarei tuld 17. jaanuaril 1919. 
2. Diviisi suurtükiväe 1. grupp nimetati 5. oktoobril 1925. aastal 3. Suurtükiväegrupiks. 
1920–1940.
Rahuajal paigutati suurtükiväeosa Tartusse Ropka mõisa, 1. patarei asus aga peagi Petserisse ja 3. patarei Vana-Nursisse. Esialgu oli grupil 3 patareid, 1928. aastal lisandus neljas patarei. Koos 1. suurtükiväegrupiga oli 3. suurtükiväegrupp üks kahest Eesti suurtükiväe katteväeosast (A-tüüpi suurtükiväegrupp). 
15. märtsist 1924. aastal muudeti suurtükiväe organisatsioon järgmiseks: 1. diviisil oli 1. diviisi suurtükivägi, 2. diviisil 2. diviisi suurtükivägi ja 3. diviisil 3. suurtükiväe rügement. Mõlema diviisi suurtükiväed jagunesid kaheks grupiks. 1. augustil 1925. aastal loodi uus organisatsioon, kus suurtükivägi jagunes suurtükiväegruppideks: 1. diviisil oli 1. suurtükiväegrupp ja 2. suurtükiväegrupp; 2. diviisil 3. suurtükiväegrupp ja 4. suurtükiväegrupp ja 3. diviisil 5. suurtükiväegrupp.
1924. aastal formeeriti 3. suurtükiväerügement major Georg Leetsi juhtimisel ümber "2. diviisi suurtükiväeks". Diviisi suurtükiväe koosseisus oli kaks suurtükiväegruppi: hilisem 3. suurtükiväegrupp asukohaga Ropka mõisas, mis moodustati 3. suurtükiväerügemendist ja 4. suurtükiväegrupp asukohaga Tähtvere mõis. 2. diviisi suurtükiväe staap asus Tartus, Jaani tänav 6.
1928. aastal kehtestati Kaitseväe organisatsiooni ja koosseisude seadlusega, Eesti kaitseväe rahuaegne organisatsioon. Välisuurtükivägi oli koondatud A, B ja C tüübilistesse gruppidesse. A tüübilises suurtükiväegrupis (1. ja 3.) on staap, spetsialistide komando, kaks kerge kahuri-, üks kerge haubitsa- ja üks raske kahuri-või haubitsapatarei ning igas patareis on kaks rühma. B tüübilises suurtükiväegrupis on staap, neli kerget ja kaks rasket patareid. Igas kerges patareis on kolm rühma, igas raskes patareis on kaks või kolm rühma. C tüübilises suurtükiväegrupis on staap, kaks kerget ja kaks rasket patareid. Igas patareis on kolm rühma.
Alates 16. märtsist 1940 kuulus grupi rahuaegsesse koosseisu staap, spetsialistide komando, üks raske- ja kaks kergepatareid, kokku 327 meest.
Rennvert Schorenberch

Rennvert Schorenberch oli Loona mõisnik 15. sajandil. 
Ta oli Renver Scharemberchi poeg. 21. septembril 1428 kinnitas Saare-Lääne piiskop Christianus temale isalt päritud Loona mõisa (Katevel). Tema poeg oli Dietrich Scharemberg, kes esineb allikais kolm korda aastail 1452–1481.
Best of Code One

"Best of Code One" on ansambli Code One 1998. aasta kogumik.
Best of Code One 2005

"Best of Code One" on ansambli Code One 2005. aasta kogumik.
Code One – 2

"Code One 2" on ansambli Code One 1996. aasta album.
Code One – 1

"Code One" on ansambli Code One 1995. aasta album.
Devonshire'i hertsog

Devonshire'i hertsog (inglise "Duke of Devonshire") on Inglismaa aadlitiitel, mida on alates selle asutamisest kandnud Cavendishi suguvõsa liikmed. Tiitel loodi 1694. aastal, mil William Cavendish, neljas Devonshire'i krahv sai Devonshire'i hertsogiks.
Devonshire'i hertsogi pärija kannab Hartingtoni markii tiitlit. Kui hertsogi vanima poja vanim poeg sünnib hertsogi eluajal, saab ta Burlingtoni krahvi tiitli. Kui Burlingtoni krahvil sünnib hertsogi eluajal poegi, saavad need tiitli "Lord Cavendish". 
Devonshire'i hertsogite peamine residents on Chatsworth House.
Devonshire'i hertsogid.
Praeguse Devonshire'i hertsogi pärija on William Cavendish, Burlingtoni krahv (sündinud 1969)
Klaaskeha

Klaaskeha (ladina keeles "corpus vitreum") on osade loomade (sh inimeste) silmamuna osa. Ta täidab silmaläätse, ripskeha ja võrkkesta vahel asuva kambri. Väljastpoolt katab teda õhuke kile.
Roomajatel.
Madudel.
Madudel nagu teistelgi roomajatel on klaaskeha, mis paikneb silmaläätse taga.
Imetajatel.
Koduloomadel.
Klaaskeha täidab silmaläätse, ripskeha ja võrkkesta vahelise kambri ja koosneb klaaskehanestest ("humor vitreus").
Inimestel.
Klaaskeha täidab vikerkesta taguse tagakambri. Klaaskeha ei sisalda veresooni ega närve ja koosneb 98% ulatuses veest. Teisisõnu on klaaskeha geel.
Jan Karol Chodkiewicz

Jan Karol Chodkiewicz (leedu Jonas Karolis Chodkevičius (ka Katkevičius), leedu rahvapärimustes Katkus; surnud 24. septembril 1621 Hotini linnuses) oli Poola-Leedu väejuht. 1601. aastast oli ta Leedu välihetman ja 1605. aastast Leedu suurhetman.
Jan Karol Chodkiewicz sündis Leedu magnaat Jan Hieronimowicz Chodkiewiczi (1537–1579) ja Krystyna Zborowska pojana. Ta õppis Vilniuse Akadeemias, misjärel siirdus välismaale väeteenistusse. Ta õppis sõjakunsti hertsog Alba ja Oranje Mauritsi käe all. Poolasse naasnult võttis ta Stanisław Żółkiewski leitnandina osa Severin Nalivaiko juhitud kasakaülestõusu mahasurumisest. Samuti osales ta Jan Zamoyski võidukal Vallahhia sõjakäigul.
1599. aastal määrati ta Žemaitija staarostiks ja 1601. aastal Leedu välihetmaniks. Chodkiewicz juhtis Leedu vägesid Poola-Rootsi sõjas, kus osales muu hulgas Koknese lahingus. Pärast Zamoyski lahkumist Liivimaalt 1602. aastal sai Chodkiewiczist sealsete Poola-Leedu vägede ülemjuhataja. Chodkiewicz saavutas lahingutes rootslastega edu, vallutas 1603. aastal Tartu ning lõi järgmisel aastal Rootsi vägesid Paide lahingus. Selle võidu järel ülendati ta Leedu suurhetmaniks. 1605. aastal võitis ta Rootsi vägesid Salaspilsi lahingus ning sai selle eest õnnitluskirju paavstilt, Türgi sultanilt ning Pärsia šahhilt. Poola-Leedu pingeline siseolukord viis tähelepanu sõjalt Rootsiga eemale. Palgata jäänud Chodkiewiczi sõdurid loobusid sõdimast ning järelejäänutele oli suurhetman sunnitud oma taskust palka maksma. 1606. aastal algas Poolas Zebrzydowski mäss ning Chodkiewicz, kes oli kuninga peamisi pooldajaid, oli sunnitud Liivimaalt Poolasse naasma.
1608. aastal saabus Leedu suurhetman taas Liivimaale, vallutas Pärnu ning osales veel mitmes lahingus.
Seejärel võttis Chodkiewicz osa Poola-Moskva sõjast, vallutades 1617. aastal Dorogbuži kindluse. Selle sõjakäigu ajal teenis tema alluvuses hulk hilisemaid Poola väejuhte, näiteks hilisem Krooni suurhetman Stanisław Koniecpolski (surnud 1646). Sõja Moskvaga lõpetas 1618. aastal Deulino rahu ning suurhetman saadeti lõunasse võitlema Türgi vägedega. 
Türklased olid võitnud 1620-1621 Poola-Türgi sõjas Poola-Leedu vägesid Ţuţora lahingus ning 160 000-meheline Türgi vägi sultan Osman II juhatusel liikus Poola piiride suunas. Chodkiewicz ületas Dnepri ja seadis end sisse Hotini linnuses, mis jäi täpselt türklaste teele. Kuu aega kestnud piiramise ajal suutis suurhetman tagasi lüüa kõik türklaste rünnakud. Kuna algasid sügise esimesed lumesajud, lõpetas sultan linnuse piiramise. Eakas suurhetman suri linnuses vaid mõni päev enne piiramise lõppu.
Perekond.
Jan Karol Chodkiewicz abiellus Zofia Mieleckaga. Abielust sündisid:
1620. aastal abiellus Chodkiewicz vürstitar Anna Alojza Ostrogskaga (surnud 1654), kes oli vürst Aleksander Ostrogski (1571–1603) ja Anna Kostka (1575–1635) tütar.
Jodopsiinid

Jodopsiinid on kolvikestes sisalduvad värvinägemispigmendid. Keemiliselt väga lähedased rodopsiinile.
Jodopsiinid koosnevad opsiinist (valguline komponent) ja selle külge kinnitunud kromofoorist retinaal.
Rodopsiin

Rodopsiin ehk nägemispurpur on üks selgroogsete silmade võrkkesta ja selgrootute fotoretseptorite nägemispigmentidest. 
Rodopsiin laguneb valguse mõjul ja taastub pimeduses. Rodopsiin on silma võrkesta kepikestes, mis võimaldab (teiste närvirakkude ja aju abiga) inimesel näha just must-valget pilti ka siis kui valgus on nõrk (näiteks õhtu või ööhämaruses). Kolvikestes, mille abil on võimalik värve ehk erineva lainepikkusega valgust eristada on pisut teistsugused valgusele reageerivad (inimesel 3 tüüpi) molekulid nimega fotopsiin. 
Rodopsiinis oleva retinaali, valgustundliku molekuli moodustamisest võtab osa A-vitamiin. Kui see on häiritud, tekib kanapimedus. Retinaalist alguse saav vastava lainepikkusega valgusfootoni muundumine silmanärvi impulsiks on üldjoontes järgmine: Footon neeldub retinaalis, täpsemalt cis-retinaali (vaata cis-trans-isomeeria) 11-sidemes (see on koht, kus molekul kõverdub) ja molekul sirgestub footoni energia abil nõndanimetatud trans-olekusse, mis toob omakorda kaasa ümbritseva valgulise opsiinimolekuli kujumuutuse. Sellest saab alguse retseptorrakkude rakumembraanide katioonkanalite sulgumine, millest tekib hüperpolarisatsioon. See põhjustab omakorda võrkkesta bipolaarsete rakkude ergastumise ja kiirelt liikuv närviimpulss ongi oma teel aju nägemiskeskuste poole.
Berend tor Beke

Berend tor Beke (surnud 1606. aastal; maeti 9. aprillil 1606 Tallinnas) oli Tallinna majaomanik, Rosenbachide aadlisuguvõsa esiisa.
Tallinna kodanikeraamatus on teda mainitud 20. septembril 1570, 17. veebruaril 1574 ja 20. augustil 1594..
Ta ostis 1579. aastal maja koos aiaga Pikal tänaval.
Tema poeg Bernhard zur Beck oli Tallinna bürgermeister ja ülendati 1643. aastal aadlikuks Bernhard von Rosenbachi nime all.
Nikolai von Mewes

Nikolai von Mewes (ka Meves, vene: Николай Иванович фон Мевес; tapeti 11./23. juulil 1831 Staraja Russas) oli baltisaksa päritolu Vene keisririigi suurtükiväe kindralmajor.
Tema esivanemaks oli Greifswaldist pärit saksa jurist David Mevius (1609–1670; ), kes Rootsi teenistuses olles oli Wismari tribunali asepresident.
Ta osales 1812. aasta Isamaasõjas, sai polkovnikuna 26. novembril 1819 Püha Georgi ordeni 4. järgu (Nr. 3453) kavaleriks ja oli majanduskomisjoni esimees.
Ta tapeti 23. juulil 1831 Staraja Russa Kooleramässu käigus.
Perekond.
Ta oli abielus Amalie Charlotte Friederike von Hoyningen-Huenega (1798–1875 Narva), kes oli Lehtse, Kurge ja Aru mõisaomaniku Alexander von Hoyningen-Huene (1766–1819) ja Jootme mõisast pärit Charlotte Dorothea von Frieselli (1772–1813) tütar. Abielust sündisid:
Peale Nikolai surma abiellus lesk Amalie 1837. aastal Friedrich Ludolf von Seydlitziga (suri 1891).
Olen loobuda sust proovinud

"Olen loobuda sust proovinud" on 2 Quick Starti 1995. aasta album.
Poolel teel su juurde

"Poolel teel su juurde" on 2 Quick Starti 1997. aasta album.
Ühega miljoneist (album)

"Ühega miljoneist" on 2 Quick Starti 2001. aasta album.
Teine pool, The Very Best of Vol. 1

"Teine pool, The Very Best of Vol. 1" on ansambli 2 Quick Start 1999. aasta kogumikalbum.
Weidu

Weidu linnarajoon (hiina 魏都区 ("Weidu Qu" ("Wèidū Qū")) on Hiina Henani provintsi Xuchangi linna keskus.
Linnarajoon jaguneb 12 linnaosaks.
Roberto Micheletti

Roberto Micheletti Bain (sündinud 13. augustil 1943) on Hondurase poliitik.
Roberto Micheletti oli Hondurase presidendi kohusetäitja alates president Manuel Zelaya võimult kõrvaldamist 28. juunil 2009 kuni 27. jaanuarini 2010, mil astus ametisse president Porfirio Lobo Sosa.
Täisnurk

Täisnurk on sirgnurga poolitamisel saadud nurk.
Täisnurk on ruumi kahe vektori sihtide vaheline erinevus, mille korral mõlemad vektoritest on paralleelsed teise vektori pöörlemistasanditega.
Täisnurka võib defineerida ka nurgana, mis on võrdne oma kõrvunurgaga. Nii on see defineeritud Eukleidesel.
Täisnurgale vastab nurgamõõt 90° ehk "π"/2 rad.
Teravnurk

Teravnurk on nurk, mis on absoluutväärtuselt väiksem kui täisnurk.
Nürinurk

Nürinurk on nurk, mis on absoluutväärtuselt suurem kui täisnurk ja väiksem kui sirgnurk, ehk on suurem kui 90° ja väiksem kui 180°.
Paralleelsed sirged

Eukleidilises geomeetrias nimetatakse paralleelseteks sirgeteks sirgeid, mis paiknevad ühel ja samal tasandil ja ei lõiku. 
Paralleelsuse sümbol on formula_1 . Näiteks formula_2 tähistab, et sirged AB ja CD on paralleelsed.
Sirgnurk

Sirgnurk on nurk, mille haarad moodustavad sirge. 
Sirgnurga haarade vaheline nurk on 180°.
Estonia Klaverivabrik

Estonia Klaverivabrik AS on Eesti klaveritootja.
Estonia Klaverivabrik toodab käsitsi valmistatud tiibklavereid kaubamärgiga Estonia. Ettevõtte ajaloo alguseks peetakse 1893. aastat, mil klaverimeister Ernst Hiis asutas E. Hiisi klaverivabriku, mis oli üks tänase ettevõtte eellastest.
Aastal 1950 moodustati Eesti väikestest klaveritootjatest ettevõte, mis hakkas "Estonia" nime all tootma tiibklavereid ja pianiinosid. Järgneva 40 aasta jooksul toodeti ligi 500 klaverit aastas.
Aastal 1993 erastati ettevõte tolleaegsele juhtkonnale ja osaliselt töötajatele. Aastatel 1995–2001 ostis müügis olnud aktsiad Indrek Laul, kellest sai ettevõtte ainuomanik.
Estonia Klaverivabrik toodab kuni 200 tiibklaverit aastas. Valmistatakse viit mudelit: pikkusega 168 cm, 190 cm, 210 ja 225 cm ning 274 cm pikkusi kontsertklavereid. Klaverid valmistatakse valdavalt individuaaltellimusena. Toodetakse nii musti ja valgeid pille kui ka näiteks mahagonipuu, bubingapuu, pähklipuu ja dalbergiaspooniga kaetud pille.
Suurem osa klaveritest müüakse Ameerika Ühendriikidesse ja Kanadasse. Estonia klavereid leidub nii kodudes, kontserdisaalides, muusikakoolides kui ka kirikutes.
Klaverivabrik asub Tallinnas. Ettevõttel on kaks tootmishoonet, Kungla tänaval ja Vesse tänaval. Estonia Klaverivabriku juhataja on Indrek Laul.
Tunnustus.
2018. aastal anti Estonia Klaverivabrikule Ameerika muusikatööstuse assotsiatsiooni NAMM verstaposti auhind.
Changge

Changge (hiina 长葛市 "Chánggě Shì") on maakonna õigustega linn Hiinas Henani provintsi Xuchangi ringkonna õigustega linnas.
Linn jaguneb neljaks kvartaliks ("jiēdào"), kaheksaks aleviks ("zhèn") ja neljaks vallaks ("xiāng").
Mahavok LP 7&quot;

"Mahavok" on Mahavok 1992. aasta singel. Ümbrise kujundajad Villu Järmut ja
Meenutamine

Meenutamine ehk reprodutseerimine on psüühiline protsess, mille käigus tuuakse minevikus esinenud info taas mälust esile. Meenutamine on üks kolmest mälu põhiprotsessist kõrvuti kodeerimise ja salvestamisega. Psühholoogias eristatakse kolme tüüpi meenutamist: vaba, vihjepõhine ja sarimeenutamine. Kaks levinumat meenutamisprotsessi teooriat on kaheastmelise meenutamise teooria ja spetsiifilise kodeerimise teooria.
Eesti teadlastest on meenutamist uurinud näiteks mäluteadlane Endel Tulving.
2018

2018. aasta (MMXVIII) oli 21. sajandi 18. aasta. See algas esmaspäeval, 1. jaanuaril ja lõppes samuti esmaspäeval, 31. detsembril.
Hamiltoni hertsog

Hamiltoni hertsog (inglise "Duke of Hamilton") on Šotimaa aadlitiitel, mida on alates selle loomisest kandnud Hamiltoni ja Hamilton-Douglase suguvõsa liikmed. Tiitel loodi 1643. aastal, mil James Hamilton, kolmas Hamiltoni markii sai Hamiltoni hertsogiks.
Hamiltoni hertsogiga kaasneb veel neliteist aadlitiitlit:
Šotimaa tiitlid
Inglismaa tiitlid
Suurbritannia tiitlid
Hamiltoni hertsogi pärija kannab Douglase ja Clydesdalee'i markii tiitlit. Kui hertsogi vanima poja vanim poeg sünnib hertsogi eluajal, saab ta Anguse krahvi tiitli. Juhul kui ka Anguse krahvi vanim poeg sünnib hertsogi eluajal, kannab ta tiitlit Lord Abernethy.
1711. aastal sai Hamiltoni hertsog ka Brandoni hertsogi tiitli. Tänapäeval on Hamiltoni hertsog üks viiest Briti aadlikust, kel on mitu hertsogitiitlit.
Hamiltoni hertsogite peamine residents on Lennoxlove House. Varem oli selleks Hamilton Palace.
Hamiltoni hertsogid.
Praeguse Hamiltoni hertsogi pärija on Alexander Douglas Douglas-Hamilton, Douglase ja Clydesdale'i markii (sündinud 1978)
Halliki Harro-Loit

Halliki Harro-Loit (neiupõlvenimi Joosti; sündinud 16. novembril 1962) on eesti meediauuringute spetsialist, Tartu Ülikooli ajakirjanduse professor.
Tema peamised uurimisteemad on meediapoliitika, ajakirjandus- ja kommunikatsioonieetika, infoõigus, ajakirjandusuuringud, kultuurimälu ja meediaajaloo uuringud, diskursuseanalüüs ning meediaharidus.
Haridustee.
Harro-Loit lõpetas 1981. aastal Tallinna 21. Keskkooli, 1987. aastal Tartu Ülikooli ajakirjanduse eriala ja 1993. aastal sai sealsamas ajakirjanduse magistrikraadi. 
2001. aastal kaitses ta Oslo Ülikoolis poliitikateaduste doktoritöö "Changing Journalistic Conventions in the Press. Empirical studies on daily newspapers under different political conditions in 20th century Estonia" ("Ajakirjanduslike konventsioonide muutumine päevalehtedes. Empiiriline uurimus 20. sajandis Eesti päevalehtede kohta erinevate poliitiliste režiimide tingimustes", juhendaja professor Svennik Hoyer).
Töökäik.
Halliki Harro-Loit oli aastatel 1987–1991 Eesti Ajakirjanike Liidu täiendusosakonna juhataja, 1991–1999 Tartu Ülikoolis teadur ja 1999–2003 lektor ajakirjanduse ja kommunikatsiooni osakonnas. Aastatel 2000–2010 ja 2013–2016 töötas ta TÜ ühiskonnateaduste instituudi juhatajana. 
Ta on olnud ajakirjanduse ja kommunikatsiooni osakonna dotsent 2003–2013, sotsiaalteaduskonna dekanaadi prodekaan 2006–2007, ajakirjanduse ja suhtekorralduse bakalaureuseõppe programmijuht 2006–2008 ning kuulus Tartu Ülikooli senati II koosseisu (2014–2017). 
Alates 2012. aastast on ta Tartu Ülikooli ühiskonnateaduste instituudi ajakirjanduse professor.
Teadusorganisatsiooniline tegevus.
Harro-Loit oli aastatel 2008–2011 7. raamprogrammi koostööprojekti "Kommunikatsioonistrateegiad kriisile eelneval perioodil, kriisi ajal ja pärast kriisi: riskid, ohud ja meetmed" Eesti uurimisgrupi juht ning 2008–2015 Kultuuriteaduste tippkeskuse (CECT) Kultuurikommunikatsiooni uurimisrühma juht. 
Aastatel 2008–2013 oli ta sihtfinantseeritava teema "Kultuurikommunikatsiooni komplekssus ja kultuuriuurimise metodoloogilised väljakutsed" juht ning 2010–2014 MEDIADEM (European Media Policies Revisited: Valuing and Reclaiming Free and Independent Media in Contemporary Democratic System) – 7. raamprogrammi Tartu Ülikooli teadusgrupi juht. Ta kuulus 2014. aastal Meedia Pluralismi Monitooringu pilootprojekti ja oli 2016. aastal Media Pluralism Monitoring Eesti rühma juht. 2021–2023 Horizon projekti MEDIADELCOM konsortsiumi koordinaator.
Teosed.
Halliki Harro-Loidilt on rahvusvahelistes ajakirjades ilmunud kümneid teadusartikleid ja raamatupeatükke.
Eesti keeles on temalt kui autorilt või kaasautorilt ilmunud raamatud
Jam (album)

"Jam" on ansambli Jam 1994. aasta album.
Corin Nemec

Corin Nemec (sündinud Joseph Charles Nemec IV, 5. novembril 1971) on USA näitleja. 
Nemec on tuntud tegelaskujudega Parker Lewis sarjas "Parker Lewis Can't Lose" ja Jonas Quinn`ina ulmesarjas "Tähevärav SG-1".
Kõrisulghäälik

Kõrisulghäälik ehk larüngaalklusiil on sulghäälik, mis moodustatakse õhu kinnipidamisega kõris. See kuulub kõrihäälikute hulka.
Eestis.
Eesti keel.
Eesti keele häälduses esineb kõrisulghäälikut vaid ühes kõnekeelses eituspartiklis, mida on kirjutatud kujul "mkmk" (võru keele vahenditega oleks seda võimalik kirja panna kujul "õqõ" või "äqä").
Võru keel.
Kõrisulghäälik on võru keele tähtis tunnus ja seda leidub seal väga palju. Võru keeles on kõrisulghäälik (võru keeles "kakkõhelü" või "kurgutäüspeethelü") peaaegu alati vaid sõna lõpus ja see kirjutatakse tähega q või mõnikord ka ülakomaga (väljajätmismärgiga) ’. Kõrisulghäälik on võru keeles nimisõna mitmuse, nt "maaq", "piniq" (vrd ainsus "maa", "pini"), tegusõna käskiva kõneviisi, nt "tiiq", "võtaq" ja paljude teiste grammatiliste kategooriate tunnus.
Võru keeles hakkas esimesena omaette tähega q kõrisulghäälikut kirjutama Võrumaa juurtega eesti keeleteadlane Toomas Help 1980. aastail.
Setu keel.
Samuti kui võru keeles, esineb kõrisulghäälik ka setu keeles, kus võib seda olla häälduses isegi rohkem kui võru keeles.
Teised keeled.
Peale võru ja setu keele esineb kõrisulghäälik veel paljudes maailma keeltes, nt araabia ja malta keeles, mitmes indiaani keeles, aga ka soome keele häälduses (nt "anna olla" [annaq olla]) ja inglise, eriti Briti inglise kõnekeeles (nt "a little bit" [ə liql biq]). Saksa keele häälduses võib kõrisulghäälikut kuulda sõna alguses täishääliku ees, nt "eins" [qains].
q-tähega kirjutatakse kõrisulghäälik peale võru ja setu keele ka malta keeles.
Transkriptsioon.
Rahvusvahelistes keeleteaduslikes transkriptsioonides (IPA, soome-ugri keelte transkriptsioon jm) märgitakse kõrisulghäälikut tavaliselt erilise märgiga, mis tuletab meelde ilma punktita küsimärki (ʔ).
Brad Wright

Brad Wright (sündinud 2. mail 1961) on Leo ja Gemini auhinnaga tunnustatud Kanada televisiooni produtsent, stsenarist ja näitleja. 
Ta on tuntud autori või kaasautorina sellistest televisioonisarjadest nagu "Tähevärav SG-1" (koos Jonathan Glassneriga), "Tähevärav: Atlantis" (Robert C. Cooper) ja "Tähevärav Universum" (ka Cooper). Ta sündis Kanadas Torontos.
Enne "Tähevärava" sarjade loomist töötas ta sarja "The Outer Limits" kaasprodutsendi ja stsenaristina. Ta on kirjutanud stsenaariume ka sellistele telesarjadele nagu "Neon Rider", "Adventures of the Black Stallion", "The Odyssey", "Highlander: The Series" ja "Poltergeist: The Legacy".
Sulghäälik

Sulghäälik ehk klusiil on häälik, mille moodustamisel suletakse õhuvool täielikult. Seda tehakse huulte (nt [p], [b]), keele (keeletipuga [t], [d], keelelabaga [k], [ɡ]) või kõriga ([ʔ]).
Kõigis maailma loomulikes keeltes leidub sulghäälikuid ja enamikus on vähemalt helitud sulghäälikud [p], [t] ja [k]. Labiaal [p] on neist kõige altim keele arengu käigus kaduma ([p] → [f] → [h] → Ø).
Randluga

Randluga ("Juncus balticus") on loaliste sugukonda loa perekonda kuuluv rohttaim. 
Randluga kasvab kuivadel rannaniitudel Läänemere ääres kuni Lääne-Friisi saarteni.
Randluga on püsik. Tema kõrgus on 25–75 cm. Maapealne osa sureb talvel ja kasvab kevadel tagasi. Randluga talvitub risoomis. Risoomi sõlmed paiknevad umbes 1 cm pikkuste vahedega.
Taime õisik koosneb 25–60, harva kuni 80 õiest. Õielehed on 3,2–4,7 mm pikad. Tolmukad ei ole õielehest pikemad, vaid kuni poole lühemad. Emakas on 0,8–1 mm pikk ja emakasuu on 1,5–2 mm pikk. Randluga õitseb juunist augustini ja levib tuulega (on tuultolmleja).
Taime vili on 3–4,5 mm pikk kupar, mis on munajas ja kolmekandiline. Seemned on 0,8–1 mm pikad, munajad ja 2 haagikesega.
IV Erakorraline tööliste, soldatite, talupoegade ja kasakate nõukogude kongress

IV Erakorraline tööliste, soldatite, talupoegade ja kasakate nõukogude kongress oli 14. kuni 16. märtsini 1918 Moskvas toimunud ülevenemaaline tööliste, soldatite, talupoegade ja kasakate nõukogude kongress, mille eesmärk oli välisasjade rahvakomissari Lev Trotski juhitud Vene SFNV delegatsiooni poolt Keskriikidega (Saksamaa keisririik, Austria-Ungari ja Türgi) peetud Brest-Litovski rahulepingu ratifitseerimine ning rahulepingu heakskiitmine.
1918. aasta kevadel, oli pärast Oktoobrirevolutsiooni Vene SFNV Rahvakomissaride Nõukogu ja rahvakomissariaadid moodustatud koalitsioonivalitsuse põhimõtetel erinevate sotsialistlike parteide esindajatest.
Kongressil osales 1246 saadikut: 1160 otsustava hääleõigusega ja 80 nõuandva häälega; 854 bolševike esindajat, 256 vasakesseeride esindajat, 27 esseeride-maksimalistide esindajat, 28 menševike esindajat, 17 sotsialistide-internatsionalistide esindajat, 17 esseeride keskuse esindajat, 17 anarhistide esindajat, 3 ukraina sotsiaaldemokraatide esindajat, 1 rahvasotsialistide esindaja, 26 parteitut.
Nõukogude kongressi juhtorganisse – presiidiumi – kuulusid: bolševike esindajad, Vladimir Lenin, Jakov Sverdlov, Grigori Zinovjev, Varlaam Avanessov, Karl Lander, Nikolai Buhharin, Vladimir Volodarski, J. Ignatov, Vladimir Zatonski, Nikolai Krõlenko, Aleksandr Mjasnikov, Aleksandra Kollontai, Viktor Nogin, A. Lomov, Juri Steklov; menševike esindajad Maria Spiridonova, Boriss Kamkov, D. Tšerepanov, Ilja Bakkal, Mark Natanson; menševike ja esseeride esindaja Lev Hintšuk.
Karl Lipand

Karl Lipand VR II/2 ja VR II/3 (sündinud Karla Lippant; 9. märts (vkj)/ 21. märts 1895 Lõhavere, Sürgavere vald, Suure-Jaani kihelkond, Viljandimaa – 20. juuni 1928 Tartu) oli Eesti sõjaväelane, vanemallohvitser.
Elulugu.
Sündis Sürgavere vallas Lõhaveres Kereme-Peedi talus kaheksalapselises peres. Omandas alghariduse Suure-Jaani kihelkonnakoolis ja täiendas end hiljem iseõppimise teel.
Sõjaväeline teenistuskäik.
Võttis alates 1915. aastast osa Esimesest maailmasõjast 426. Poventsa jalaväepolgu koosseisus. Langes oktoobris 1917 Saaremaal sakslaste kätte vangi, kust peatselt põgenes. Astus seejärel Viljandis paiknevasse 2. Eesti jalaväepolku, kus teenis 1918. aasta kevadeni.
12. novembril 1918 siirdus vabatahtlikuna Tallinnas formeeritavasse 1. Ratsapolku, kust juba 7. detsembril läks Laiarööpmelisele Soomusrongile nr. 1 (hiljem "Kapten Irv"). Võttis rongil olles osa kõigist lahinguist punavägede vastu kuni 1919. aasta kevadeni.
Tungis 9. jaanuaril 1919 Tapa juures Tapa vallutamise ajal 4 mehega punaste väeosale kallale ja võttis vangi 40 punaväelast ühes 60 vintpüssi ja 100 käsigranaadiga. Vapruse eest ülendati veebruaris 1919 vanemallohvitseriks, sai kahel korral kergelt haavata.
Tungis 24. mail 50-mehelise salgaga vastase mundrites läbi punaste vahipostide, ründas Košeljahha jaama juures punaste soomusrongi "Trotski", ronis selle katusele ja loopis mitu käsigranaati soomusvagunitesse. Sealjuures sai Lipland aga punaste käsigranaadi läbi jalast sedavõrd raskesti haavata, et tema vasak jalg amputeeriti. Pärast pikaajalist haiglaravi 1919. aasta oktoobris vabastati ta kui invaliid sõjaväeteenistusest.
Pälvis Vabadusristi II liigi 3. järgu ning samuti II liigi 2. järgu. Karl Lipand oli seega üks neist 29 kavalerist, kellele on antud VR II/2. Lisandus veel tasuta maa normaaltalu suuruses, 12 000 marka ning Vabadussõja mälestusmärk haavatulindiga.
Hilisem elukäik.
Autasumaa, mille suuruseks oli 22,74 hektarit, eraldati Tartumaa Raadi valla Raadi mõisa Tila karjamõisast ning anti kätte 1922. aasta mais. Ta ristis koha Võidu taluks ning ostis osa seal asunud hoonetest ära, kuid müüs siis oma õigused 1926. aasta kevadel. Uue omaniku soovil anti kohale nimeks Toila talu.
Elas järgnenud aastatel riigipensionärina Tartus. Oli Vigastatud Sõjameeste Ühingu Keskjuhatuse ning Tartu Vabaduse Risti Vendade Ühenduse liige.
Suri 20. juunil 1928 kell pool kuus pärastlõunal Tartus südamehaiguse ja ajurabanduse tõttu. Maetud Tartu Garnisoni kalmistule. Nõukogude okupatsioonide ajal see kalmistu osaliselt hävitati, kuid tänaseks on see taastatud.
Veel aastaid hiljem puudus mingil põhjusel Pärnu-Viljandi Sõjaväeringkonna Staabil teave Karl Lipandi surma kohta ning seetõttu nimetati ta 1939. aasta oktoobris ümber nooremallohvitserist seersandiks. Andmed tema veltveebliks ülendamise kohta puuduvad.
Isiklikku.
Abiellus 25. juunil 1922 Tartus Peetri kirikus Elfriede-Annette Kessiga (1902–1989). Sündisid pojad Raimond (1923–1999) ja Vello (1926–2000).
Arnold Vaiksaar

Arnold Vaiksaar (kuni 22. maini 1937 Arnold Holberg; 29. aprill 1927 Järvakandi vald, Rapla kihelkond, Harjumaa – 30. november 2009 Tartu) oli eesti poksija ja poksitreener ning sporditegelane ja -pedagoog. 
Ta lõpetas 1947. aastal Rapla Keskkooli ja 1951. aastal Tartu Riikliku Ülikooli kehakultuuriteaduskonna.
Ta oli poksis aastatel 1948–1949. Oli Kalevi meister keskkaalus (kuni 73 kg) ning sai 1950. aastal Eesti NSV meistrivõistlustel raskekaalus (üle 80 kg) 2. koha.
Ta oli aastatel 1951–1953 Eesti NSV Poksiföderatsiooni treener.
Ta oli alates 1965. aastast Tartu Riikliku Ülikooli õppejõud, sealhulgas 1969. aastast dotsent ja 2007. aastast emeriitdotsent, aastatel 1965–1973 ka kehakultuuriteaduskonna dekaan. 
Ta oli Eesti Spordimuuseumi asutajaid (1962), Eesti Olümpiaakadeemia asutajaliige (1989), Eesti Spordiajaloo Seltsi asutajaid ja esimene esimees (1989–1999) ning Eestimõttetalguliikumise üks algatajaid.
Isiklikku.
Tema abikaasa oli korvpallur ja spordipedagoog Hilda Vaiksaar. Tema poeg on sõudja ja sporditegelane Jaan Vaiksaar ning pojatütar on sõudja Sille Vaiksaar.