Üksikvanem

Üksikvanem on lapsevanem, kes kasvatab oma last või lapsi peres ilma teise vanemata. Üksikvanemate hulka kuuluvad nii vallasemad ja -isad kui ka lahutatud ja adoptiiv-vanemad. Ehkki üksikvanemaga peresid ei peeta Euroopas traditsiooniliseks, on neid viimastel aastatuhandetel püsivalt leidunud ning nende osakaal on arenenud tööstusriikides viimase sajandi vältel oluliselt tõusnud. Üksikvanemad valdavalt emad.
Ajalugu.
Üksikvanemluse põhjusteks on ajalooliselt olnud vanema suremus haiguste, sõdade, mõrvade ja tööõnnetuste tõttu. 17. ja 18. sajandi Prantsuse, Inglise või Hispaania külades kaotas vähemalt kolmandik lastest lapsepõlves ühe oma vanematest; 19. sajandi Milanos kaotas umbes pool kõigist lastest 20. eluaastaks vähemalt ühe vanema; 19. sajandi Hiinas oli peaaegu kolmandik poistest kaotanud ühe või mõlemad vanemad 15. eluaastaks. Selline üksikvanemaks olemine oli sageli lühiajaline, kuna uuesti abiellumise määr oli kõrge.
Lahutus oli ajalooliselt üldiselt haruldane, olenedes kultuurist ja ajastust, ning muutus eriti raskeks pärast Rooma impeeriumi langemist keskaegses Euroopas, mil kiriklikud kohtud sekkusid tugevalt perekonnaellu.
Üksikvanema poolt lapsendamise võimalusi on kasutatud 19. sajandi keskpaigast alates. Mehed on harva lapsendajateks ja neid on peetud palju vähem ihaldusväärseks. Sageli kasvatati ühe inimese lapsendatud lapsi paarides, mitte üksi, ning paljud lesbide ja geide lapsendamised korraldati üksikvanemate kaudu.
Demograafia.
OECD riikide leibkondade seas oli 2011. aastal ühe vanemaga leibkondade osakaal vahemikus 3–11%, keskmiselt 7,5%. See oli kõrgeim Austraalias (10%), Kanadas (10%), Mehhikos (10%), Ameerika Ühendriikides (10%), Leedus (10%), Costa Ricas (11%), Lätis (11%) ja Uus-Meremaal (11%), madalaim aga Jaapanis (3%), Kreekas (4%), Šveitsis (4%), Bulgaarias (5%), Horvaatias (5%), Saksamaal (5%), Itaalias (5%) ja Küprosel (5%). Nii Iirimaal kui ka Ühendkuningriigis oli see osakaal 9%.
Kõigis OECD riikides oli 2011. aastal valdavalt üksikvanema rollis ema. Üksikisade osakaal varieerus 9% ja 25% vahel – see oli madalaim Eestis (9%), Costa Ricas (10%), Küprosel (10%), Jaapanis (10%), Iirimaal (10%) ja Ühendkuningriigis (12%), samas kui kõrgeim oli see Norras (22%), Hispaanias (23%), Rootsis (24%), Rumeenias (25%) ja Ameerika Ühendriikides (25%).
Riskid.
Suhtelist vaesust kogevad perekondadest enim üksikvanematega pered. Suurimas ohus on üksikemad, kuna naiste sissetulek on meestest madalam. 
Rahvusvaheliselt peetakse rahulolust rääkides riskirühmaks üksikvanemaid – üksikvanemad on enamasti eluga oluliselt vähem rahul kui lastega pered, kus on kaks vanemat. Rahulolu mõjutab toimetulek, samuti usaldus ja võrgustik – lapsevanematel, kellel on põhjust oma lähikondseid rohkem usaldada ja kellel on parem toimetulekuvõrgustik, läheb oluliselt paremini võrreldes nende vanematega, kes taolist usaldust ei tunne.
Üksikvanemaga pered ja nendes kasvavad lapsed kogevad võrreldes kahe vanemaga peredega sagedamini majanduslikke, sotsiaalseid ja psühholoogilisi toimetulekuraskusi. Nii Eestis kui mujal Euroopa riikides on näiteks lastevaesusrisk suurim peredes, kus lapsed kasvavad ühe vanemaga. Last üksi kasvataval vanemal on keerulisem oma töö- ja pereelu kohustusi ühitada, kuna puudub võimalus neid teise vanemaga jagada. Üksikvanema toimetulek on ühiskonna arengu ja jätkusuutlikkuse jaoks oluline, kuna puudutab olulise osa laste heaolu ja elukvaliteeti.
Eesti.
Eestis moodustas üksikvanemaga perede osakaal kõigist alla 18-aastaste lastega leibkondadest 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 24%, 2000. aastal 25%. Lastega üksikvanemaleibkondadest oli 2011. aastal üksikemasid 92% (33 408 leibkonda) ja üksikisasid 8% (2808 leibkonda).
Üksikvanemate rahulolu on teiste perevormidega võrreldes reeglina madalam, kuid 20-aastate alguses on Eestis nende rahulolu seoses toimetuleku paranemisega tõusnud. Samas 2025. aastal suhtelise vaesuse oht üksikvanematel suurenes, samal ajal kui eakate hulgas see vähenes, kuna peretoetused vähenesid, aga pensionid suurenesid.
Eestis oli 2023. aastal ligikaudu 20 000 üksikvanemaga leibkonda, kellest enamuse moodustasid üksikemad.
2024. aastal koges suhtelist vaesust 38 protsenti üksikvanemaga peredest ja paaridest 14 protsenti (nii ühe kui ka kolme ja enama lapsega). Samal ajal oli ka ilmajäetus suurim üksikvanemate hulgas – 19,1 protsenti 2024. aastal ning 25 protsenti aasta varem. Vähem ilmajäetust kogesid tööealised ja paarid.