Üldhoolekandekolleegium

Üldhoolekandekolleegium (ka "üldise järelevalve prikaas, üldise hüveolu kolleegium"; vene Приказ общественного призрения, saksa "Kollegium Allgemeiner Fürsorge") oli Vene keisririigi kubermangudes (sh Eesti alal) hoolekande-, tervishoiu- ja haridusküsimustega tegelev kubermanguvalitsuse asutus (kolleegium).
Eestimaal.
Keisririigis asutati esimesed kolleegiumid 1775 Katariina II ajal. Liivi- ja Eestimaal asutati esimesed kolleegiumid (vene k. "Эстляндскій Приказъ Общественнаго Призренія") 1783 asehalduskorra oludes. Kui Eesti alal asehalduskord kadus, siis kolleegiumite töö jätkus. Eesti alal tegutsesid Eestimaa kubermanguvalitsuse Eestimaa (vene k. "Эстляндский Приказ Общественного призрения") ja Liivimaa kubermanguvalitsuse Liivimaa Üldhoolekandekolleegium ("Лифляндский Приказ Общественного призрения").
Kolleegiumi esimees oli vastava kubermangu kuberner ja liikmed vastava kubermangu kohtute esindajad: igast kohtust (ülemaakohus, kubermangumagistraat, ülemkorrakohus) kaks liiget. Kolleegium allus vahetult Venemaa keisrile ja Valitsevale Senatile.
Kolleegiumite ülesannete seas oli rahvakoolide (kuni 1802. aastani), haiglate, vaestemajade, hullumajade, lastekodude, töö- ja parandusmajade rajamine, hoolekandmine ja nende üle järelevalve tegemine. 1811. aastal läksid üldhoolekandekolleegiumid Politseiministeeriumi majandusasjade departemangu alluvusse ning 1819. aastast Venemaa Keisririigi Siseministeeriumi alluvusse.
1797. aastal loodi kubermanguvalitsuste juurde arstivalitsused (vene k. "Врачебная управа"), millele allutati kreisiarstid, kirurgid ja kõik meditsiinilist puudutav. Kubermangu arstivalitsuse koosseisu kuulusid arst-inspektor, operaator ehk kirurg, akušöör ehk sünnitusarst ning kirjutaja. Igas kreisis ehk maakonnas täitsid tervishoiuametnike ülesandeid kreisi- ehk maakonnaarstid ja ämmaemandad, kelle tegevust kontrollisid arstivalitsuse inspektorid. Kreisiarstide teostasid järelevalvet Eestimaa kubermangus Eestimaa kubermanguvalitsuse arstivalitsuse inspektorid (saksa k. "Medizinalinspektor"): 1797–1798 dr. Georg Ludvig Knobloch (1742–1798), 1798–1799 Peter von Bellingshausen (1762–1823), 1799–1809 Daniel Salzmann, 1809–1824 dr. Justus Samuel Walter (1749–1828), 1824–1842 dr. Georg Heinrich Proffen (1769-1850), 1842–1865 dr. Gustav Eduard von Meyer (1801–1865), 1865–1869 dr. Gustav Ehrenbusch (1809−1869), 1869–1886 dr. Johann Eduard von Falck (1812–1904), 1886–1888 Aleksei Vassiljevski (1853–1913), 1888–1889 N.N. Gorlitsõn, 1889–1892 Leonid Malinovski, 1892–1893 A. P. Milovzorov, 1893–1894 Nikolai Krusenstjern, 1894–1896 Kornil Sprenšin, 1896–1897 Mihhail Saveljev, 1897–1899 Vassili Lipski, 1899–1903 Sergei Agafonov (1856–), 1903–1904 Vassili Košelev, 1904–1909 V. M. Fjodorov, 1909–1912 V. N. Savtšenko, 1912– Vladimir Mazkevitš.
Liivimaa kubermangus teostasid kreisiarstide järelevalvet Liivimaa kubermanguvalitsuse arstivalitsuse inspektorid ("Medizinal-Insp. d. Gouverment Livland, Inspektor d. Livlandische Medizinalverwaltung"): 1797–1802 H. B. Buhrmann, 1802–1804 Philipp Aubel, 1804–1829 med. dr. David Georg Kurtzwig (1764–1834), 1829–1835 Ludwig Dyrsen (1797–1835), 1835–1855 David Demetrius Levy (1786–1855), 1855–1873 Theodor Reinhold von Irmer (1814–1874), 1873–1891 Nicolai Hess (1831–1891), 1891–1892 kt. Carl Lange, 1892–1894 Nikolai Malinin, 1894– Victorin Aristov
Ühiskondliku Hoolekande Kolleegium likvideeriti Eestis 1. septembril 1917 Eestimaa kubermangukomissar Jaan Poska korraldusel ning varad läksid üle Eesti maavalitsusele.
Haridusasutused.
Tartu õpperingkonna asutamiseni oli hoolekandekolleegiumi halduses kool Tallinnas ja maakonnakooliasutused Paldiskis, Lihulas ja Haapsalus.
Hoolekandekolleegiumi hospidalid.
Ühiskondliku hoolekande kolleegiumid olid kohustatud hooldama koole, vaestemaju, orbude kodusid ja eraisikuile määratud raviasutusi. Liivimaa kubermangu Ühiskondliku Hoolekandekolleegiumi järelevalvel ja Harju kreisiarsti valitsemisel avati ringkonnahaigla, milleks kolleegium palkas 1784. aastal ühe arsti ja ühe kirurgi vaeste arstimiseks nende kodudes. Aasta hiljem võeti ametisse ka teine kirurg ja üüriti üks eramaja Karja värava ees, milles organiseeriti 12 voodikohaga haigla. Seda raviasutust juhatas komissar, majandusküsimustega tegeles virtin, haigeid ravis alamkirurg ja talitajaiks olid naised. Et arstimine toimus tasuta, hakati raviasutust rahva seas kutsuma Priihospidaliks. Priihospidal juhiks oli Georg Ludvig Knobloch, kui Mere- ja Maaväehospidalid ühendati Tallinna sõjaväehospidaliks, ostis Eestimaa kubermangu Ühiskondliku Hoolekande Kolleegium Tallinna sadamavalitsuse käest 
Ida-Tallinna Keskhaigla krundi koos hoonetega. 
1841. aastal avati ringkonnahaigla Liivimaa kubermangu Ühiskondliku Hoolekandekolleegiumi järelevalvel ja kreisiarsti valitsemisel.
Vaestemajad.
Tallinnas Suur-Juhkentali tänav 52a asus vaestehoolekandeks Eestimaa Üldhoolekandekolleegiumi vaestemaja.
1917. aastal võttis Eestimaa Üldhoolekandekolleegiumi ülesanded üle Eestimaa Kubermangu Ajutine Maanõukogu.
Eestimaa Üldhoolekandekolleegiumi järelevalve all olid ka Eestimaa kubermangu maakonnahaiglad kreisilinnades Rakveres, Paides ja Haapsalus.