Tüümuse lesioonid

Tüümuse lesioonide (vahel ka "tüümusemasside") all peetakse silmas harilikult tüümuselundiga sündinud selgroogsetel loomadel esinevaid lesioone, mis võivad osutuda kas ravitavateks või iseeneslikult kaduvateks, healoomulisteks kui ka pahaloomulisteks või ravimatuteks.
Normaalse ja normaalsest kõrvalekalduva tüümuse tuvastamine võib osutuda raskeks – tänapäevaste piltdiagnostika meetoditega, näiteks magnetresonantstomograafiaga võidakse tuvastada tüümuses lesioone, mille mõõtmed on suuremad kui 7 mm (?).
Tüümuse lesioone tuvastatakse olenevalt loomaliigist kas eluajal või pärast surma mitmesuguste mitteinvasiivsete ja invasiivsete uuringute käigus.
Tüümuse lesioone seostatakse tüümuse patoloogiaga ja nende lähemal uurimisel võidakse tänapäeval tuvastada mitmeid tüümusehaigusi.
Pole selge, kas tüümuse lesioonide hulka võidakse lisada ka reoperatsiooni vajavad tüümuse kasvajad.
Inimese normaalne tüümuse anatoomia.
Inimese tüümus paikneb enamasti rinnaku taga eesmises keskseinandis, nn "trigonum thymicum"'is (tüümuse kolmnurk). Elundi alumine osa paikneb südamepauna peal, selle taha jäävad ülenev aort ja aordikaar. Elund on ühendatud rinnakuga "sterno-hyoidei" ja "sterno-thyroidei" lihastega. Kaelas paikneb elund hingetoru peal;
Inimese tüümus jagatakse tüümuse kooreks ja tüümuse säsiks.
Inimese tüümuse histoloogia.
Tüümuse histoloogia: tüümuse epiteelirakud, lümfoidkoe arengut mõjutavad rakud, Hassalli kehad, tüümuse B-rakud, plasmarakud, Langerhansi rakud, eosinofiilid, neuroendokriinsed rakud, tüümuse makrofaagid, tüümuse dendriitrakud, nuumrakud, tüümuse müoidrakud, "hematolymphoid cells".
Tüümuse histoloogiline koostis on varieeruv, see muutub märkimisväärselt pärast kiiritusravi või nälgimist, aga ka mitmete haiguslike seisundite korral.
Tüümuse lesioonid inimestel.
Tüümuse suurenemine.
1860. aastatel arvas arst Samuel Wilks, et laste vormikad kehad ja suurenenud tüümus on hea tervise tunnusteks, kuid tema oli teadaolevalt üks vähestest.
Paljud sidusid tüümuse suurenemist vastsündinute ja väikelaste äkksurmaga.
Dr. Charles Norris (New York) oli esimene, kes pakkus 1905. aastal kriteeriumid tümo-lümfaatilise seisundi diagnoosimiseks.
Enne 1930. aastat arvati, et suurenenud tüümus ja lümfisõlmed, mida nimetati tümo-lümfaatilise seisundiks ("status thymicolymphaticus", ka "status lymphaticus") on haiguslik seisund, mis põhjustab vastsündinute ja väikelaste äkksurma.
1929. seostati suurenenud tüümust mitmete haiguslike seisunditega ning seetõttu peeti oluliseks tüümust (ka vastsündinutel) radioloogiliselt uurida.
1930. aastatel aga uuriti Suurbritannias seisundit põhjalikult ning ei arvatud enam haiguste hulka. Eesti NSV-s arvati aga veel 1960. aastatel, et suurenenud tüümus kutsub esile tümo-lümfaatilise seisundi
Seisundi raviks pakkus König 1906. aastal tüümuse kirurgilist eemaldamist. Kuid kirurgilisetel sekkumistel oli soovimatuid kõrvaltoimeid: 33,3% (üks kolmest) patsientide surma näol.
Vahepeal aga avastas Wilhelm Conrad Röntgen röntgenikiirguse ja alates 1903. aastast hakati kasutama tüümuse kiiritusravi ('vähendamiseks').
Tüümuse põletik.
Tüümuse põletik ("thymitis") on tüümusehaigus, mille etioloogia on ebaselge. Tüümuse põletik võib aga tüümuse tsüste põhjustada.
Tüümuse põletikku on kirjeldatud juba 1842. aastal.
Tüümuse tsüst.
Tüümuse tsüst ("thymic cyst") on tsüst, mis on tuvastatav kas kaelas või keskseinandis. Tüümuse tsüstid võivad olla kas kaasasündinud, põletikulised, neoplastilised jm.
Onkoloogilised haigused.
Tüümuse kasvaja esmakirjeldajaks peetakse Sir Astley Paston Cooperit.
Healoomulised kasvajad.
Tümolipoom.
Tümolipoom on tundmatu etioloogiaga lipoomi vorm, mis liigitatakse tüümuse rasvkoe healoomuliste kasvajate hulka ja vahel ka tümoomide hulka; seda seostatakse enamasti müasteeniaga. Tümolipoomi koed koosnevad tüümusekoe ja rasvkoe segust.
Esmakordselt on tüümuse lipoomi kirjeldanud tõenäoliselt (Schmincke (1926) järgi) Lange 1904. aastal – kasvaja kaalus 16,0 grammi.
Pahaloomulised kasvajad.
Tüümuse pahaloomuliste kasvajate põhjused ja riskitegurid ning arengu ja taandarengu mehhanismid pole teada. Tüümuse pahaloomuliste kasvajate hulka kuuluvad nii primaarsed kasvajad nagu tüümusevähk kui ka metastaasid.
Tüümuses on tuvastatud ka primaarset maliigset melanoomi.
Tüümusse võivad metastaseeruda ka sellised pahaloomulised kasvajad nagu kopsu-, rinna-, kilpnäärme- ja pärasoolevähk jt.
Tümoom.
Termini "thymoma" võttis esimesena kasutusele arvatavasti Fritz Grandhomme 1900. aastal. ja rakendasid Thiroloix ja Debré 1907. aastal. 1917. aastal kogus Bell kokku 10 müasteeniasse surnud tüümuse kasvajaga patsienti ja märkis ära, et need kasvajad võivad pärineda tüümuse epiteelirakkudest ja defineeris tümoomi: kas beniigne või maliigne kasvaja, mis võib pärineda tüümuse epiteelkoest ja mida saab harilikult tuvastada epiteeli retikulumi ning lümfotsüütide põhjal. Kuid esialgu ei arvanud ta tümoome tõeliseks kasvajaks vaid teatud tüümuse hüperplastiliseks vohanguks, mida esines enamikul müasteeniaga patsientidel.
Tümoomi asukohad südamest eespool, ulatudes südame keskseinandini, edasi võivad tümoomid migreeruda kopsudesse ja rindkeresse.
Paraneoplastilised sündroomid.
Paraneoplastilised sündroomid tümoomi korral: 
Tüümuse lümfoomid.
Tüümuse lümfoomid (inglise "thymic lymphoma") on lümfikoe (lümfisüsteem) pahaloomulised kasvajad. 
Sugurakulised kasvajad tüümuses.
Sugurakulised kasvajad (inglise "germ cell tumours") on kasvajad, mille levinumaks algpaikmeks on munandid, kuid primaarseid sugurakulisi kasvajaid on tuvastatud ka tüümuses, arvatakse, et nende põhjuseks on spetsiifiliste rakkude migratsiooni hälbed embrüogeneesi ajal.
Sugurakulised kasvajad tüümuses on seminoom, teratoom jpt.
Seminoom tüümuses.
Seminoom tüümuses (inglise "thymic seminoma") – on seemnerakk kasvaja tüümuses, mida esineb tõenäoliselt eelkõige meestel, aga ka naistel.
Teratoom tüümuses.
Teratoom tüümuses (inglise "thymic teratoma") on väärarendkasvaja tüümuses, mille päritolus ja loomuses pole ühtsete kokkulepeteni jõutud, tõenäoliselt on enamik healoomulised ja võivad pärineda embrüogeneesi ajast ning on seotud tüvirakkude diferetseerumishäiretega, mis on võimaldanud neil rakkudel säilitada kasvupotentsiaal.
Tüümuse vähk.
Tüümuse vähk ehk tüümuse kartsinoom (inglise "thymic carcinoma") ehk tüümuse neuroendokriinsed kasvajad on tüümuse maliigne kasvaja, mis saab alguse tüümuse epiteelist. Tüümuse kartsinoomi eraldas Shimosato koos kolleegidega tümoomist 1977. aastal.