Bianca ja Gernando (Bellini)

"Bianca ja Gernando" / "Bianca ja Fernando" (originaalis "Bianca e Gernando" / "Bianca e Fernando") on Vincenzo Bellini ooper ("melodramma") kahes vaatuses Domenico Gilardoni libreto Carlo Roti näidendi "Bianca e Fernando alla tomba di Carlo IV duca di Agrigento" (1820) järgi. 
Esmaettekanne toimus 30. mail 1826 Napoli Teatro San Carlos. Bellini teine ooper (vabastamisooper), mis on komponeeritud Rossini stiilis.
Originaali muutmine.
Teos oli 24-aastase Bellini teine ooper. Algselt kandis teos pealkirja "Carlo d'Agrigento", mis Bellinile ei meeldinud ning sai seetõttu pealkirja "Bianca e Fernando". Kuid siis sekkusid tsensorid. Neile ei meeldinud nimi „Fernando", kuna see oli sarnane Borònide kuninga Ferdinand VII nimega. Tsensorid kartsid, et kuninglikku perekonda laimatakse. Bellinil ei jäänud muud üle kui soostuda pealkirja muutmisega "Bianca e Gernandoks". Muudeti ka libretot. Gernando nime järgi toimus esimene etendus. Kuningas aga suri peagi. Bellini soovis taastada algvariandi. Felice Romani muutis libreto algseks ning taastas ka Fernando nime. Bellini lisas avamängu. Originaalvariant "Bianca e Fernando" tuli ettekandmisele 7. aprillil 1828 Genova Teatro Carlo Felices. 
Ajalugu.
Publik võttis teose väga hästi vastu. Asjatundjad, sealhulgas ka esiettekandel viibinud tulevane Bellini konkurent Donizetti, oli teose suhtes väga positiivne, hinnates ooperi muusikalist ülesehitust ja kiites noore helilooja annet. Sellele vaatamata ei kuulu see ooper helilooja õnnestunumate ooperite hulka, kuid käivitas tema muljetavaldava "bel canto" komponisti karjääri. Fernando varianti esitati uuesti 1829. aasta sügishooajal La Scalas ja kaks aastat pärast Bellini surma 31. juulil 1837 Rooma Teatro Valles. Fernando versiooni lavastati ka Barcelonas ja Madridis. 
Bellini kasutas oma hilisemates ooperites "Norma" ja "I Capuleti e i Montecchi" suurt osa "Bianca e Fernando" muusikast. Ka nüüdisajal on ooper olnud harva teatrite repertuaaris, kuid Bianca romanss „Sorgi, o padre” on populaarne kontsertnumber. Pärast poolteist sajandit unustuses olemist ilmus teos 1978. aastal Genova teatri repertuaari. 1981. aastal toimus kontsertetendus Londonis. "Bianca e Gernando" esitati kontsertvormis Rossini festivalil Wildbadis 2016. aasta suvel. Mõlemast variandist on tehtud 1976., 1991., 2017. ja 2021. aastal avaliku etenduse helisalvestis. 
Süžee.
Tegevus toimub 14. sajandi lõpul Sitsiilia Agrigento hertsogiriigis. Filippo on usurpeerinud võimu, vangistanud troonipärija Carlo ja kuulutanud ta surnuks. Ta saadab pagendusse ka Carlo noorukist poja Gernando / Fernando ning kavatseb abielluda tema õe Biancaga, kes on Messina hertsogi lesk. Bianca ei teadnud midagi Filippo tegudest ja on nõus tema naiseks saama. 
Edasi algvariandi järgi. Täiskasvanud Fernando naaseb koju Adolfo nime all ja ütleb, et on ohvitseriks. Fernando soovib isa eest kätte maksta, keda arvab surnud olevat. Ta saabub Agrigento paleesse ja pakub oma teenuseid uuele hertsogile. Fernando veenab Filippo usaldusisikut Viscardot, et nägi Fernandot suremas. Filippo rõõmustab ja võtab Fernando kõhklemata oma teenistusse. Bianca saabub paleesse, et kohtuda oma peigmehega. Filippo tutvustab Biancale vale-Adolfot. Ta kohtub Fernandoga, kuid ei tunne venda ära. Filippo käsib Fernandol tappa Carlo ning teatab, et kavatseb Biancaga abielluda. Fernando vana kaaslane Clemente räägib Biancale, et Fernando on tema vend. Vend ja õde kohtuvad. Fernando räägib Biancale Filippo plaanist isa tappa. Koos suunduvad nad vanglasse Carlot vabastama. Filippo ähvardab Bianca poja tappa, kui Fernando alla ei anna. Kuid ustav Clemente võtab Filippolt relvad ning türann kaotab. Carlo saab trooni tagasi.
Muusikanumbrid.
Muusikanumbrid "Bianca e Fernando" järgi: