Erakond Eestimaa Rohelised

Erakond Eestimaa Rohelised on rohelisel ideoloogial põhinev Eesti erakond, mis asutati Tallinnas 25. novembril 2006. Erakonna moodustamisele eelnes Rohelise erakonna algatusgrupi töö.
Erakonna juhtkond.
25. novembril 2006 Tallinnas toimunud Erakond Eestimaa Rohelised (EER) asutamiskoosolekul valiti erakonnale 13-liikmeline juhatus koosseisus: Marek Strandberg, Toomas Trapido, Aleksei Lotman, Tanel Tammet, Maret Merisaar, Anti Poolamets, Ott Köstner, Valdur Lahtvee, Agu Kivimägi, Jaan Tepp, Peeter Jalakas, Ruth Tammeorg ja Airi Hallik-Konnula. EER valis oma sümboliks võilille. Asutamiskoosolekust võttis osa 361 hääleõiguslikku liiget. Esimesel juhatuse töökoosolekul valiti erakonnale neli eestkõnelejat: Marek Strandberg, Valdur Lahtvee, Peeter Jalakas ja Maret Merisaar.
2006. aasta 1. detsembri seisuga oli Erakonnal Eestimaa Rohelised 1264 liiget ja erakonda astumise avalduse oli esitanud veel ligi 300 inimest.
16. juunil 2007 toimus erakonna I korraline suurkogu Saaremaal Leisi koolimajas. Leisi kooli parki istutati sel puhul kaks tamme. Esimest korda heisati ka erakonna lipp. Senise 13-liikmelise juhatuse asemel valiti ametisse uus 19-liikmeline juhatus, kuhu kuulusid Marek Strandberg, Mikk Sarv, Aleksei Lotman, Valdur Lahtvee, Mart Jüssi, Gilleke Kopamees, Paul Tammert, Tanel Tammet, Agu Kivimägi, Maire Forsel, Marina Jannsen, Maret Merisaar, Katrin Idla, Andres Siplane, Jaan Tepp, Jüri Ginter, Ain Kabal, Anti Poolamets ja Ott Köstner. Valiti kolm eestkõnelejat: Marek Strandberg esimeseks eestkõnelejaks, Valdur Lahtvee välissuhtluse eestkõnelejaks ja Mikk Sarv kogukonna eestkõnelejaks.
Erakonna II korraline üldkogu toimus 14. juunil 2008 Rakvere Spordikeskuses. Traditsiooniliselt istutati kohalikku parki kaks tamme. Võeti vastu uus põhikiri mille kohaselt erakond sai endale esimehe ning valiti uus 13-liikmeline juhatus. Eelmisest juhatusest valiti tagasi Marek Strandberg, Valdur Lahtvee, Mart Jüssi, Mikk Sarv, Katrin Idla, Maire Forsel, Jüri Ginter, Agu Kivimägi ja Ott Köstner. Uute liikmetena pääsesid juhatusse Ahto Oja, Peeter Jalakas, Ene Savolainen ja Riho Raassild. Erakonna eestkõnelejateks valiti Marek Strandberg (esimene eestkõneleja ja esimees), Valdur Lahtvee (välissuhtluse eestkõneleja) ja Mikk Sarv (kogukonna ja sisesuhtluse eestkõneleja).
21. novembril 2009 Rapla Maavalitsuse saalis toimunud III korralisel üldkogul valiti erakonna juhatusse Mikk Sarv, Ott Köstner, Andrus Mäesepp, Riho Raassild, Valdur Lahtvee, Marek Strandberg, Mart Jüssi, Tanel Tammet, Peeter Jalakas, Dagmar Mattiisen, Airi Hallik-Konnula, Peep Tobreluts ja Elmer Joandi. Esimeseks eestkõnelejaks sai Peeter Jalakas.
Aprillis 2010 tühistati Harju maakohtu otsusega 2009. aasta novembris toimunud üldkogu otsused hääletuskorra ja häälte lugemise korra rikkumiste tõttu ning erakonna eelmise juhatuse volitused ennistati. Marek Strandberg otsustas seejärel kohtu poolt ennistatud kohalt tagasi astuda ning ennistatud juhatus otsustas kokku kutsuda uue üldkoosoleku. 
29. mail 2010 Tallinnas Tallinna Tehnikaülikooli aulas toimunud üldkogul valiti juhatusse Aleksander Laane, Rasmus Lahtvee, Aleksei Lotman, Tanel Ots, Terje Põvvat, Andres Siplane, Toomas Trapido, Jaan Vaabel ja Triin Veber. Eestkõnelejaks valiti riigikogu liige Aleksei Lotman. Erakonna tipp-poliitikutest riigikogu liikmed Marek Strandberg, Valdur Lahtvee ja Mart Jüssi juhatusse ei kandideerinud.
Detsembris 2010 lahkusid juhatusest omal soovil Terje Põvvat ja Andres Siplane ning vastavalt viimase üldkogu hääletuse pingereale said jaanuaris 2011 juhatuse liikmeteks Andre Zahharov ja Kai Künnis-Beres.
2011. aasta Riigikogu valimiste järel astusid erakonna juhatusest tagasi Toomas Trapido, Kai Künnis-Beres ja Aleksei Lotman.
26. novembril 2011 valiti erakonna esimeheks Aleksander Laane. Erakonnale valiti ka uus juhatus, kuhu kuulusid Maigi Käige, Triin Veber, Andrei Gudim, Jaan Vaabel, Kalju Valdmann, Olev-Andres Tinn ja Aleksander Laane.
2017. aastal kuulusid erakonna juhatusse Züleyxa Izmailova (esimees), Aleksander Laane (aseesimees), Andrei Gudim (aseesimees), Marko Kaasik, Kaspar Kurve, Joonas Laks, Olev-Andres Tinn, Timur Sagitov, Küllike Reimaa.
12. septembril 2020 toimunud erakonna üldkogul valisid Rohelised esimese erakonnana Eestis endale kaks juhti (naissoost juhi ehk esinaise ja meessoost juhi ehk esimehe). Valituks osutusid Züleyxa Izmailova ja Kaspar Kurve. Uude juhatusse kuulusid ka Timur Sagitov (aseesimees), Johanna Maria Tõugu (aseesinaine), Marko Kaasik, Aleksander Laane, Olev-Andres Tinn, Helina Tilk ja Joonas Laks.
19. veebruaril 2022 toimunud erakonna üldkogul valiti juhtideks Johanna Maria Tõugu ja Marko Kaasik. Juhatusse kuulusid veel Liina Freivald, Kaspar Kurve, Piret Räni, Aleksander Laane, Helina Tilk, Timur Sagitov ja Marti Soosaar. 
29. aprillil 2023 toimunud erakorralisel üldkogul valiti erakonna juhtideks Evelyn Sepp ja Mihkel Kangur, uude juhatusse valiti endised erakonna juhid Johanna Maria Tõugu ja Marko Kaasik, lisaks Rasmus Lahtvee, Timur Sagitov, Marti Soosaar, Alina Lerner-Vilu, Tuula Raidna, Egle Olesk ja Marek Mühlberg.
Eesti Rohelise Liikumise ja endiste roheliste erakondade ajalugu.
Eesti roheliste erakondade ajalugu on mõne aasta võrra pikem kui taasiseseisvumisjärgsel Eesti Vabariigil. Rohelise maailmavaatega poliitikahuviliste organiseeritum tegevus sai alguse juba 1980. aastate lõpus, kui nn fosforiidisõja harjal 23. mail 1988 loodi Tallinnas Sakala tänava poliitharidusmajas poliitilise rahvaliikumisena Eesti Roheline Liikumine (ERL). 
ERL registreeriti 20. septembril 1989 tollase Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi esimehe Arnold Rüüteli poolt kui "poliitilise süsteemi osa" ning nii sai Rohelisest Liikumisest Eestis esimene ametlikult registreeritud, parteile sarnanev poliitiline organisatsioon tolleaegse kommunistliku võimupartei (NLKP) kõrval. Ehkki Eesti Rahvusliku Sõltumatuse Partei (ERSP) ning Eesti Roheline Partei (ERP) loodi küll varem, ei olnud Eesti NSV võimuorganid neid parteisid selleks ajaks veel registreerinud. Eesti Rohelise Liikumise (ERL) esimesse juhatusse kuulusid tolle aja tuntumatest ühiskonnategelastest parteitud Juhan Aare, Lennart Meri, Endel Lippmaa, Andres Tarand ja kommunistliku partei liikmed Vello Pohla, Tiit Made ja Ants Paju.
Ajavahemikus 1989–1991 tegutses Eestis sisuliselt kaks eraldi rohelist erakonda: 1988. aastal loodud ERL-i "poliitiline tiib" (millest hiljem, oktoobris 1990 moodustati Vello Pohla jt juhtimisel ka eraldiseisev partei: Eesti Roheline Erakond) ning augustis 1989 loodud Eesti Roheline Partei, mis asutati nende "rahulolematute" ERL-i aktivistide (Mario Kivistik, Jüri Liim jt) eestvedamisel, kelle hinnangul ei olnud tolleaegne ERL-i juhtkond piisavalt aktiivne poliitilises võitluses Nõukogude okupatsioonivõimu vastu.
Vaatamata mõnedele lahkhelidele ja segadusele "rohelise" nime all esinevate poliitikute vahel oli ennast rohelistena üles seatud kandidaatide läbilöök Ülemnõukogu valimistel 1990. aasta märtsis väga suur: ainuüksi ERL-i valimisnimekirjast sai ülemnõukogusse koha 8 saadikut (sh Jüri Liim, Ants Paju, Vello Pohla ja Arnold Rüütel, kes valiti ka Ülemnõukogu esimeheks) ning lisaks ka Andres Tarand, Tiit Made ja mõned teised rohelistena tuntust kogunud poliitikud, kes kandideerisid teistes valimisnimekirjades. Tehti ajalugu ka sellega, et 1990. aastal said esimest korda maailmas rohelised valitsusse – Edgar Savisaare juhitud valitsuse keskkonnaministriks kutsuti tollane ERL-i esimees professor Toomas Frey, välisministriks aga endine ERL-i juhatuse liige Lennart Meri. Roheliste selle perioodi olulisemateks teeneteks võib lugeda ökosüsteemipõhisele keskkonnakaitsele aluse panemist ja tollast valitsuse otsust tuumaenergiamoratooriumi kehtestamiseks. 1990. aastal valiti hulganisti rohelisi ka kohalike omavalitsuste rahvasaadikute nõukogudesse.
9. detsembril 1991 kaks ERL-ist välja kujunenud rohelist parteid (Eesti Roheline Partei ja Eesti Roheline Erakond) ühinesid. Ühinenud erakonna nimeks valiti Eesti Rohelised ja esimeheks Jüri Liim. Tekkinud uus erakond Eesti Rohelised registreeriti märtsis 1992; Eesti Roheline Liikumine jätkas pärast seda valitsusvälise mittetulundusühinguna. 
Taasiseseisvunud Eestis Vabariigi esimeste parlamendivalimiste ajaks septembris 1992 olid riigikorra ümberkorralduste, tavapäraste poliitiliste parteide moodustumise, maareformi, erastamise, Nõukogude perioodi "üleliidulise tööstuse" kokkukukkumise ja sellest tuleneva majandussurutise, keskkonnaseisundi paranemise jms tõttu rohelised ideed kaotanud rahva hulgas märgatava kõlapinna ja see peegeldus ka valijaeelistustes. 1992. aasta septembris Riigikogu valimistel kogus valimisliidu "Eesti Rohelised" nimekiri vaid 2,6% häältest ja sai 101-kohalisse parlamenti vaid ühe saadiku, raadio- ja teleajakirjaniku Rein Järliku. Abi polnud ka enne valimisi toimunud kahe rohelise partei ühinemisest.
1992. aastal oli ühinemise järel tekkinud erakonnas Eesti Rohelised ligikaudu 250 liiget, kuni 1994. aastani jätkas erakonna esimehena Jüri Liim. Aastatel 1994–1995 oli erakonna Eesti Rohelised juht Valdur Lahtvee ja 1995–1998 akadeemik Jüri Martin. 
Alates 1989. aasta septembrist oli Eesti Roheline Liikumine üleeuroopalise katusorganisatsiooni Euroopa Roheliste Koordinatsioonikogu liige. See nimetati 1992. aastal ümber Euroopa Roheliste Parteide Liiduks (mille baasil omakorda asutati Roomas veebruaris 2004 esimene üleeuroopaline erakond – Euroopa Roheline Partei (vt www.europeangreens.org). Selles arengus lõid Eesti rohelised aktiivselt kaasa ja nii tegusana hoitud sidemeid hiljem kasutatud nii mujal Euroopas kui ka kodumaal riigi poliitika paremaks mõjutamiseks.
1995. aasta Riigikogu valimistel saavutas roheliste ja kuningriiklaste ühisnimekiri "Neljas jõud" valimistulemuseks vaid 0,8% vaatamata sellele, et eelnenud avaliku arvamuse küsitlustes oli roheliste toetuseks keskmiselt 3%. Valimiskaotusele aitas väidetavalt kaasa ka asjaolu, et kuningriiklaste juhile (endisele Eesti Rohelise Liikumise aktivistile) Kalle Kulbokile "vimma kandva" Riigikogu esimehe Ülo Nugise survel jäeti ühisnimekirja avalikkusele tuntumad kandidaadid Vabariigi valimiskomisjoni poolt formaalsetel põhjustel registreerimata. Ka valimiste järel enam kui aasta hiljem tulnud kandidaatide ebavõrdset kohtlemist tuvastav kohtuotsus valimistulemusi ei muutnud.
1998. aasta erakondade ümberregistreerimine.
Pärast valitsuserakondade poolset mittetulundusühingute seaduse muutmist, misjärel 1. oktoobrist 1998 nõuti erakondade ümberregistreerimist vähemalt 1000 liikme olemasolu nõudega, kadus selleks ajaks u 250-liikmeline erakond Eesti Rohelised poliitareenilt. Eesti Rohelised ei ühinenud teiste parteidega – erakonna viimane üldkogu otsustas jätkata tegutsemist mittetulundusühinguna seni, kuni saavutatakse nõutav liikmete arv, et erakond kantaks taas registrisse ja saaks erakonnana tegutseda. Sama üldkogu otsustas eelolevatele kohalikele valimistele minna, "laenates" oma aktiivseid liikmeid Keskerakonna nimekirjadesse. Ühtegi endistest rohelistest individuaalselt volikogudesse ei valitud.
2003. aasta Riigikogu valimistel rohelis(t)e nime all ükski nimekiri ega üksikkandidaat ei osalenud.
Pärast liitumist Euroopa Liiduga toimusid 13. juunil 2004 Euroopa Parlamendi valimised, kus mõjukamad keskkonnaorganisatsioonid avaldasid peaaegu üksmeelselt toetust rohelisi ideid esindanud üksikkandidaadile, Eestimaa Looduse Fondi nõukogu esimehele Marek Strandbergile, kes kogus 5340 häält ehk 2,3% kõigist antud häältest. Selline toetuse kasv rohelistele ideedele andiski vajaliku tõuke rohelise erakonna taasloomiseks Eestis.
Preaguse erakonna loomine.
Praeguse rohelise erakonna asutamisele eelnes Rohelise erakonna algatusgrupi (REAG) asutamine 7. mail 2005 Sangastes, Roheliste XVII rattaretke "Kuidas elad, Otepää?" laagris. Asutamislepingule andsid oma allkirjad Ingrid Kesler, Agu Kivimägi, Ott Köstner, Rasmus Lahtvee, Valdur Lahtvee, Maret Merisaar, Marek Strandberg, Tanel Tammet, Peep Tobreluts, Toomas Trapido. Algatusgrupp asus kokku kutsuma erakonna liikmeid ja välja töötama erakonna programmi.
17. juunil 2006 Suure-Jaani Gümnaasiumis toimunud REAG üldkoosolekul kinnitati loodava erakonna programmilised seisukohad ja valiti uus juhatus. Esimest korda Eesti poliitilise kultuuri ajaloos rakendati algatusgrupis otsedemokraatlikku otsustusmehhanismi.
Erakond Eestimaa Rohelised asutati Tallinna Tehnikaülikooli aulas toimunud asutamiskoosolekul 25. novembril 2006 ehk pärast seda, kui Rohelise erakonna algatusgrupi töö tulemusena oli kokku saadud toonastes seadustes nõutud 1000 liiget. Erakond kanti registrisse 6. detsembril 2006.
2007. aasta Riigikogu valimised.
Kampaania.
Pärast taasregistreerimist jäi Erakonna Eestimaa Rohelised valimiskampaania vaid kolmekuuliseks, sest Riigikogu valimised toimusid juba 2007. aasta märtsis. Kampaanias pandi rõhku avalikele üritustele ning hoiduti lühikestest loosungitest. Kampaaniajuhtideks kinnitas erakonna juhatus Katrin Idla ja Mart Saarsoo. Erakond kulutas valimiskampaaniale 2 499 960 krooni ja 13 senti.
Tulemused.
2007. aasta Riigikogu valimistel kogus erakond 7,1 protsenti häältest ja sai kuus kohta XI Riigikogus. Neile kohtadele said Mart Jüssi (1265 häält), Valdur Lahtvee (475 häält), Aleksei Lotman (1316 häält), Maret Merisaar (443 häält), Marek Strandberg (5668 häält) ja Toomas Trapido (1691 häält).
Koalitsiooniläbirääkimised.
Eesti Reformierakond kutsus roheliste delegatsiooni koalitsiooniläbirääkimistele ning koalitsioonileping koostati roheliste osalusel. Valitsusse pakuti rohelistele portfellita avaliku halduse ministri ametikohta, mis rohelisi ei huvitanud. Läbirääkimiste lõppjärku rohelisi enam ei kaasatud ning nad jäid Andrus Ansipi teisest valitsusest välja.
Rohelise fraktsiooni töö.
Riigikogu rohelise fraktsiooni liikmed tegid tööd järgmistes korralistes komisjonides:
Lisaks osalesid mitmed fraktsiooni liikmed Saarte ühenduse, kodanikuühenduste, Tiibeti ja muudes toetusrühmades. Fraktsioon on teinud koostööd nii koalitsiooni kui ka opositsiooni kuuluvate fraktsioonidega, hääletades eelkõige lähtuvalt eelnõude keskkonna-aspektist .
2011. aasta Riigikogu valimised.
Kampaania.
2010. aasta novembris kogunenud erakonna volikogu võttis vastu avalduse, millega kutsuti erakonna nimekirjas kandideerima vabasid kandidaate, et murda poliitiliste arutelude seisakut Riigikogus. Valimiskampaania loosungiks kuulutati "On aeg!" ning sõnastati eesmärk: "Terved inimesed tervel maal arvestavad üksteisega, loovad tegusa ja hooliva kogukonna ning moodustavad sidusa ja mitmekesise ühiskonna."
Kandidaadid.
2011. aasta Riigikogu valimistel kandideerisid roheliste nimekirja esikümnes Aleksei Lotman, Eerik-Niiles Kross, Marek Strandberg, Artur Talvik, Valdur Lahtvee, Pille Tomson, Peep Mardiste, Urmas Hallika, Triin Veber ja Heiki Valner.
Erakonna üleriikliku valimisnimekirja järjestamine leidis aset 15. jaanuaril toimunud kandidaatide koosolekul. Erakonnaliikmed ja erakonnavälised kandidaadid otsustati nimekirja paigutada vaheldumisi.
Kokku oli üldnimekirjas 92 meest ja 33 naist, nende seas ka Kaarel Tarand, Jaan Sööt, Üllar Luup ja Allan Jaakus. Mitmed erakonna endised juhtpoliitikud loobusid erakonna nimekirjas kandideerimisest. Riigikogu liige Toomas Trapido kandideeris üksikkandidaadina.
Tulemused.
Erakond kogus üle riigi kokku 21 827 häält ehk 3,8% antud häältest ning Riigikokku ei pääsenud. Parima häältesaagi said erakonda mittekuuluvad nn vabatmehed Eerik-Niiles Kross (3579 häält), Artur Talvik (2957) ja Kaarel Tarand (2287). Erakonna liikmetest said enim hääli Aleksei Lotman (1490), Marek Strandberg (795), Peep Mardiste (741), Valdur Lahtvee (457) ja Tanel Ots (359).
Lahkhelid.
18. mail 2010 heitis erakonna juhatus erakonnast välja 20 liiget, keda süüdistati "erakonna olulisel määral kahjustamises". Väljaheidetute seas olid Peeter Jalakas, Mikk Sarv, Airi Hallik-Konnula, Andres Laidvee, Andrus Mäesepp, Anti Poolamets, Avo Kask, Dagmar Mattiisen, Egge Kulbok-Lattik, Elmer Joandi, Jaak Hohensee, Juta Luts, Jüri Ginter, Martin Vahi, Olev Leesmend, Ott Köstner, Peep Tobreluts, Riho Raassild, Ruth Randoja ja Tanel Tammet.
28.–29. mail 2010 toimunud üldkogul võeti erakonnast väljaheidetud liikmed tagasi. Otsustati, et nii väljaheidetud kui ka väljaheitjad ei kandideeri juhatusse järgmiste korraliste valimisteni. Üldkogu järel teatasid oma otsusest erakonnast lahkuda erakonna endised eestkõnelejad Peeter Jalakas ja Mikk Sarv.
Detsembris 2010 Tallinnas toimunud erakonna üldkogu võttis vastu ühiste väärtuste deklaratsiooni, millega mõisteti hukka erakonnasiseste tülide võimendamine ja deklareeriti ühist soovi liikuda ühiselt edasi Riigikogu valimiste poole.
Üldkogu septembris 2011.
10. septembriks 2011 kutsus juhatus kokku erakonna üldkogu. Et ettenähtud ajaks kell 11 oli kohal vaid kümmekond inimest, korraldati tund hiljem uus üldkogu, kus osales juba 25 rohelist. Valiti 30-liikmeline volikogu. "Erakonnal on 1500 liiget ja ma oletan, et tubli pooled on valmis maksma täna Eestis kõige kõrgemat erakonna liikmemaksu, milleks on 120 eurot aastas," kommenteeris Marek Strandberg, kelle sõnul oli erakonnale väga oluline leida "tugev ja karismaatiline juht". Ta ise ei lootnud olla juhi kandidaat, kuid arvas, et kandidaat ei pruugi tulla erakonna seest. Juhiks valiti Aleksander Laane.
Liikmemaksudena laekus erakonnale 2011. aastal 6421 eurot ja 2012. aastal 5084 eurot.
2015. aasta Riigikogu valimised.
2015. aasta Riigikogu valimistel esitas erakond registreerimiseks 40 kandidaadiga nimekirja. Nimekiri sai 0,9% valijate häältest (5197 häält) ning valimiskünnist ei ületanud. Valimisringkonnas nr 2 kandideerinud erakonna esimees Aleksander Laane sai 404 häält.
2015. aastal valitud juhatus.
Juhatusse kuuluvad esimees Aleksander Laane, aseesimehed Andrei Gudim ja Züleyxa Izmailova ning juhatuse liikmed Olev-Andres Tinn, Marko Kaasik, Joonas Laks, Eero Uustalu, Arvo Kuiv ja Küllike Reimaa.
2017. aastal valitud juhatus.
Züleyxa Izmailova (esimees), Aleksander Laane (aseesimees), Andrei Gudim (aseesimees), Marko Kaasik, Kaspar Kurve, Joonas Laks, Olev-Andres Tinn, Timur Sagitov, Küllike Reimaa.
2017. aasta kohaliku omavalitsuse volikogu valimised.
Erakond Eestimaa Rohelised kogus Eestis kokku 4669 häält (0,8% kõigist häältest), sellest 4621 häält Tallinnas (2,4% Tallinnas antud häältest) ja 48 häält Ida-Virumaal (0,1% Ida-Virumaal antud häältest), ega pääsenud ühessegi volikogusse. Küll aga kutsus Tallinnas valimised võitnud Eesti Keskerakond rohelised koalitsiooniläbirääkimistele ja pakkus Züleyxa Izmailovale abilinnapea kohta. Züleyxa Izmailova kui abilinnapea tegevusvaldkondadeks said keskkond, kaasamine, IT-lahenduste kättesaadavuse korraldamine ja linna prügimajandus. Oma abilisteks palkas Izmailova Eestimaa Roheliste aseesimehe Aleksander Laane, juhatuse liikme Olev-Andres Tinni ja parteitu Ada Aimi.
2018. aasta üldkogud.
2018. aasta 7. aprilli üldkogu valis erakonna volikogu järgmise koosseisu: Valdur Lahtvee, Mattias Turovski, Kai Künnis-Beres, Lisette Aro, Mart Jüssi, Fideelia-Signe Roots, Laura Lisete Roosaar, Maigi Käige, Hannes Puu, Jüri Ginter, Steve Truumets, Teet Randma, Siiri Rebane, Fredy Bogomolov ja Arvo Kuiv.
2018. aasta 1. detsembri erakorralisel üldkogul valiti uus juhatus, kuhu kuuluvad Johanna Maria Tõugu, Kai Künnis-Beres, Fideelia-Signe Roots, Ulvi Koop, Helina Tilk, Marko Kaasik, Timur Sagitov, Kaspar Kurve, Steve Truumets, Joonas Laks, Aleksander Laane, Olev-Andres Tinn ja Züleyxa Izmailova. Ühtlasi kinnitati uus üldprogramm, mis partei teatel on nende järgmise kümnendi tööplaan.
2019. aasta Riigikogu valimised.
2019. aasta Riigikogu valimistel esitas erakond registreerimiseks 125 kandidaadiga nimekirja. Nimekiri sai 1,8% valijate häältest (10 226 häält) ning valimiskünnist ei ületanud.Valimisringkonnas nr 1 kandideerinud erakonna esimees Züleyxa Izmailova sai 923 häält.
Seos europarteidega.
Erakond on Euroopa Rohelise Partei liikmespartei.
Noortekogu.
Erakonnal on noortekogu Noored Rohelised, mis tegutseb eraldi mittetulundusühinguna.