tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kiidjärve vald

Kiidjärve vald oli vald Tartumaal aastail 1939–1950. 
Vald moodustati senise Vastse-Kuuste valla maa-alast; senise Kambja valla Voore asunduse piirkonnast ning Tigase nr. 67, Rumaski nr. 66, Sojo nr. 61, Kangro nr. 62, Kõrve nr. 63, Kõrve nr. 64, Inso nr. 65, Lalli nr. 68, Serumetsa nr. 69 ja Soosaare nr. 45 talude maa-aladest; senise Vana-Kuuste valla Laane raudteejaama ja Klaose, Pärna ning Pullikese talude piirkonnast; senise Karilatsi valla Voorepalu, Karilatsi ja Kikka külade ning Kirissaare asunduse piirkonnast; senise Valgjärve valla, Põdra, Puusepa, Tuutska, Rootsi, Koivo ja Kangro talude ning Tõdu metsavahikoha piirkonnast.
Vald kuulus Riigivolikogu 52. valimisringkonda, kust valiti Henn Treial.
1939. aasta aprillist oli Kiidjärve vallavanem August Nukk. Pärast 1939 oktoobris toimunud vallavolikogude valimisi ei suutnud volikogu kahel korral järjest vallavanemat valida, mistõttu nimetas siseminister vallavanemaks Eduard Hintseri..
1940. aasta augustist oli vallavanem Taaniel Velman.
Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 13. septembri 1945 seadlusega moodustati Kiidjärve valla koosseisus kaks külanõukogu – Kiidjärve ja Vastse-Kuuste külanõukogu.
Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 26. septembri 1950 seadlusega Kiidjärve vald likvideeriti ja selle territoorium arvati Põlva rajooni koosseisu.
Konguta vald (1939)

Konguta vald oli vald Tartumaal aastail 1939–1950.
Vald kuulus Riigivolikogu 55. valimisringkonda, kust valiti Mart Rõigas.
Vald moodustati senise Konguta valla maa-alast; senise Aru valla maa-alast; senise Meeri valla Verevi küla piirkonnast; senise Kirepi valla talude nr. 48 ja A-108 ning osa Konguta metskonna maa-aladest.
16. detsembril 1939 valiti vallavanemaks K. Kütt.
Kudina vald

Kudina vald oli vald Tartumaal aastail 1939–1950.
Esimene Kudina vallavanem oli Mihkel Selgis.
Vald moodustati senise Kudina valla maa-alast, välja arvatud Maardla ja Aruküla küla, Kaitsemõisa küla talude nr. A-158, Savikoda nr. 77, Kongimetsa nr. 79 ja Sulla nr. 78 maa-alad ning osa Kaiavere ja Vara metsandike maa-aladest; senise Elistvere valla Igavere, Jõusa, Puiatu küla, osa Kaitsemõisa küla ning Nigula, Toolamaa ja Juula asunduse maa-aladest.
Mirante do Vale

Mirante do Vale on pilvelõhkuja Brasiilias São Paulos, riigi kõrgeim hoone 2014. aastani. 
Ehitis valmis aastal 1960. Pilvelõhkuja kõrgus on 170 meetrit ja sellel on 51 korrust. 1988. aastani oli selle nimi Palácio Zarzur Kogan – hoone arhitektide Waldomiro Zarzuri ja Aron Kogani järgi, kes olid eluaegsed sõbrad juba ülikooli ajast, kuni 1960. aastani, mil Kogan mõrvati.
2010. aasta seisuga on Mirante do Vale Lõuna-Ameerika kõrguselt 15. hoone.
Kohalikud ei tea tihtipeale, et Mirante do Vale on São Paulo kõrgeim hoone. Nimelt asub see all-linnas orus ja sageli peetakse kõrgemateks hooneteks Edifício Itáliat ja Altino Arantes Buildingut. Mirante do Vale ei ole avalik külastusobjekt, kuid selle katusele pääsemiseks saab erilube.
Hoonel on kolm sissepääsu, igaüks ise tänaval.
Mõnel aastal on hoone tipus paiknenud metallkonstruktsioon ja sellel suurte neoontähtedega mõne ettevõtte reklaam. Nii on reklaamitud näiteks Fantat ja Sharpi.
2014. aastal, kui valmis Millennium Palace, kaotas hoone Brasiilia kõrgeima hoone staatuse.
Aba (Ungari)

Aba on linn ("város") Ungaris Fejéri komitaadis.
Valla pindala on 88,05 km².
2004. aastal oli vallas hinnanguliselt 4596 elanikku, rahvastikutihedus oli 52 in/km². 2009. aastal oli seal hinnanguliselt 4657 elanikku.
Asulat on esmamainitud 1138. aastal ("Oba") või 1334. aastal ("Aba"). Aastatel 1994–2012 oli see Aba väikepiirkonna keskus.
Bosnia ja Hertsegoviina jalgpallikoondis

Bosnia ja Hertsegoviina jalgpallikoondis on Bosnia ja Hertsegoviina jalgpalluritest moodustatud riigi esindusmeeskond, mille liikmed valib välja koondise peatreener ning mida haldab Bosnia ja Hertsegoviina Jalgpalliliit (bosnia "Nogometni Savez Bosne i Hercegovine", NSBiH; serbia "Фудбалски савез Босне и Херцеговине", ФСБиХ; horvaadi "Nogometni Savez Bosne i Hercegovine", NSBiH). Peamised kodustaadionid Asim Ferhatović Hase staadion Sarajevos ja Bilino Polje staadion Zenicas.
Jalgpalli maailmameistrivõistlustele pääses Bosnia ja Hertsegoviina rahvusmeeskond esimest korda 2014. aastal. 2014. aasta jalgpalli MMil kaotas koondis Argentinale (1:2) ja Nigeeriale (0:1), viimases alagrupimängus aga alistati Iraani 3:1. Bosnia ja Hertsegoviina sai F-alagrupis 3. kohta ja väljalangemismängudele ei pääsenud.
Kõige rohkem koondisemänge on pidanud Emir Spahić (87 kohtumist) ja parimaks väravakütiks on Edin Džeko (45 väravat).
Győr-Moson-Soproni komitaat

Győr-Moson-Soproni komitaat on 1. järgu haldusüksus Ungari loodeosas. Piirneb põhjas Slovakkiaga ja läänes Austriaga.
Komitaadi halduskeskus on Győr, teised suuremad linnad on Sopron, Mosonmagyaróvár, Kapuvár ja Csorna.
Komitaat loodi 1950. aastal Győri komitaadi ja Moson-Soproni komitaadi liitmise teel.
Komitaadis on seitse kreisi, mis jagunevad 182 vallaks:
2013. aastani oli haldusüksusena seitse väikepiirkonda:
Suur-Holmi sadam

Suur-Holmi sadam ("Grand Holm Marina") on eravalduses väikesadam Haapsalus aadressil Westmeri tänav 3.
Sadama geograafilised koordinaadid on 
Sadama valdaja on AS Evore ja operaator Ankrupoi OÜ.
Abda

Abda on küla ja vald Ungaris Győr-Moson-Soproni komitaadis. Asub Győrist 5 km läänes.
Valla pindala on 19,02 km².
2008. aastal oli vallas 3126 elanikku. Rahvastikutihedus oli 164 in/km².
Asulat on esmamainitud 13. sajandil (kui "Obada"). 2012. aastani kuulus vald Győri väikepiirkonda.
Győri väikepiirkond

Győri väikepiirkond (ungari "Győri kistérség") oli 1. jaanuarini 2013 Ungaris Győr-Moson-Soproni komitaadis asunud territoriaalne ja statistiline üksus. Selle pindala oli 742,54 km² ja rahvaarv 178 582 (2007). 
Koosnes järgmistest valdadest:
Mika Keränen

Mika Arto Juhani Keränen (pseudonüümid Mihkel Kera ja Tommi Turunen; sündinud 24. novembril 1973 Helsingis) on Soome päritolu Eesti lastekirjanik.
Elulugu.
Mika Keränen lõpetas 1992. aastal Kitee gümnaasiumi. Õpingud Ilomantsi aiandustehnikumis ja Eesti põllumajandusülikoolis jäid pooleli, ta lõpetas Tartu ülikooli (eriala eesti keel võõrkeelena) 1999. aastal.
Aastatel 2002–2006 töötas ta Soomes Eesti Instituudis. Alates 2006. aastast elab ja töötab ta Eestis Tartus.
Ta on töötanud viis aastat haridusministeeriumis välissuhete talituse nõunikuna ja seejärel kuni jaanuarini 2021 eesti keele ja kirjanduse õpetajana Luunja keskkoolis.
2011. aastal asutas Keränen oma kirjastuse Keropää, mis annab välja tema enda lasteraamatuid.
Ta on Soome kodanik aga identifitseerib ennast pigem karjalasena.
Looming.
Mika Keränen on avaldanud luulekogu "Tähelepanekuid noorusaastatest" ning lasteraamatud "Varastatud oranž jalgratas", "Peidetud hõbedane aardelaegas", "Vana roosa maja", "Salapärane lillenäppaja", "Professor Must", "Kuldne Lurich", "Küttepuuvargad", "Jõmmu", "Fantoomrattur" "Soome Pitsa" ja "Vanemuise Väits". Tema lastekrimkade sarja tegevus toimub Tartus Supilinnas. Selle linnaosa teemal on ta avaldanud kirjastuse Petrone Print "Minu"-sarjas ka raamatu "Minu Supilinn". Tema teoseid on tõlgitud soome, vene ja läti keelde.
Keränen on tõlkinud soome keelde muu hulgas Mehis Heinsaare, Luule Viilma, Andrus Kivirähki, Hasso Krulli, Veiko Märka ja Wimbergi loomingut.
Keränen on kirjutanud ka soome keeles. 2014. aastal ilmus tema sulest noorsooromaan Maaliviivalla" (kirjastus WSOY).
2015. aasta mais esilinastus Keräneni lasteraamatute põhjal valminud film "Supilinna salaselts".
Georg Schenking

Georg Schenking (ka Jerzy, George, Georgi Schencking; surnud 10. november 1605) oli Liivimaa Võnnu vojevoodkonna Võnnu linnuskonna kastellaan ja Tartu ökonoom. Võnnu piiskop Otto Schenkingi vend.
1588 andis Poola kuningas Zygmunt III talle Vana-Antsla mõisa, kus ehitas sealsest vasallilinnusest kaitsemüüri ja valliga kastell-tüüpi kindluse, mis Poola-Rootsi sõja (1600–1611) ajal purustati. Mõisa andis Rootsi kuningas Gustav II Adolf 1625 aastal kammerjunkur Åke Tottile, kelle poeg Claes Tott selle hiljem 14 500 riigitaalri eest maha müüs.
1599. aastast Võnnu linnuse kastellaan ja Tartu staarostkonna rentnik.
Varkause lennujaam

 
Varkause lennujaam (soome "Varkauden lentoasema") on väike lennujaam Soomes Joroineni vallas, 16 km Varkausest lõunas.
Bournemouthi lennujaam

Bournemouthi lennujaam (enne Hurni lennujaam ja Bournemouthi rahvusvaheline lennujaam) on lennujaam Lõuna-Inglismaal Bournemouthi linnas, Dorseti krahvkonnas. See avati 1. augustil 1941.
Pearl Harbor

Pearl Harbor on Ameerika Ühendriikide rajatud sadam Hawaii saarestikus O'ahu saarel, Hawaii osariigi pealinnast Honolulust lääne pool. Tõlkes tähendab nimi "pärlisadamat".
Suurema osa sadamast ja seda ümbritsevast alast võtab enda alla USA mereväebaas, kus asub ühtlasi USA Vaikse Ookeani Laevastiku staap. Mereväebaas rajati piirkonda 1887. aastal vastavalt Ameerika Ühendriikide ja Hawaii kuningriigi koostöölepingule aastast 1875. Pärast Hawaii annekteerimist Ühendriikide poolt 1899. aastal laiendati sadamat ja baasi märkimisväärselt.
7. detsembril 1941 korraldas Jaapani keiserlik merevägi Pearl Harbori mereväebaasile üllatusrünnaku, hävitades suure osa Vaikse Ookeani Laevastikust ja sundides Ameerika Ühendriike astuma Teise maailmasõtta.
Gennadi Tšeburanov

Gennadi Tšeburanov (sündinud 1938) on Eesti poksija. Ta poksis Tallinna Kalevis.
Tšeburanov oli II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) Eesti NSV meister (1962).
Tšeburanov ja tema vastane Priidik Kippar diskvalifitseeriti I kergekeskkaalus (kuni 63,5 kg) 1963. aasta Eesti NSV meistrivõistluste finaalis ja sel aastal jäi selles kaalus Eesti NSV meistri tiitel välja andmata.
Tšeburanov osales Eesti NSV – Soome maavõistlusel (1961) ja võitis oma kohtumise. 
Tšeburanov sai Dinamo üleliidulistel meistrivõistlustel I kergekeskkaalus (kuni 63,5 kg) III koha (1964). Ta sai 1962. aastal Nõukogude Liidu meistersportlase aunimetuse.
V üldtantsupidu

V üldtantsupidu (tollase nimetusega rahvakunstiõhtu) toimus 20.–21. juulini 1955 Tallinnas Kalevi Keskstaadionil. Alates sellest on kõik üldtantsupeod peetud Kalevi staadionil. V üldtantsupidu oli esimene kahe etendusega tantsupidu.
Osalejaid oli 3040, seega rohkem kui kõigil varasematel tantsupidudel.
Tondi raudteepeatus

Tondi raudteepeatus on raudteepeatus Tallinnas Kristiine linnaosas Tondi asumis.
Peatus asub laiarööpmelise Tallinna–Keila raudtee ääres 3,7 km kaugusel Balti jaamast Lilleküla ja Järve raudteepeatuse vahel.
Peatuses peatuvad kõik Elroni Tallinnast Keilasse, Paldiskisse, Riisiperre ja Kloogaranda või Pääskülla sõitvad elektrirongid. Piletihinnalt kuulub peatus I tsooni, mille piires liiklemine on tallinlasele tasuta.
Ümberistumisvõimalus on Tondi tänaval Tondi bussipeatuses bussiliinidele 23 (Kadaka–Bussijaam ja 28 (Väike-Õismäe–Veerenni). Tondile sõidavad trammiliinid number 3 (Kadriorg–Tondi) ja 4 (Lennujaam–Tondi).
Kaheteelise raudtee ääres on kaks 167 meetri pikkust perrooni.
Jaamahoone ja trammipeatus.
Tondi raudteepeatus avati liikluseks 1933. aastal. Samas pikendati Pärnu maantee trammiliin raudteehooneni ja 1936. aastal rajati sinna ka trammide lõppjaama depoo.
Piletimüük jaamahoones lõpetati 1998. aasta kevadel. Nüüdseks on hoone mitu korda põlenud ja avariiline. Ametivõimud soovisid selle lammutada, kuid 2006. aasta detsembris võeti hoone arhitektuurimälestisena kaitse alla. Edaspidi plaanitakse see renoveerida ning leida talle mõni mõistlik rakendus. Pärast korduvaid põlenguid lammutati 2012. aastal kaitsealuse jaamahoone puidust ülaosa. Kavas oli rajada varikatus.
Tondi trammide lõpp-peatuses peatuvad trammiliinid 3 Tondi-Kadriorg ja 4 Tondi-Lennujaam. Tondi on üks kahest kohast Tallinnas (teine on Balti jaam), kus trammi- ja elektrirongipeatus on ühendatud ühtseks transpordisõlmeks, võimaldades mugavat ümberistumist.
Ülesõit ja kavandatav viadukt.
Tondi raudteepeatus juures Tondi tänaval asub raudteeülesõit. Tipptundide koormuse vähendamiseks on plaanis tulevikus rajada sinna raudteeviadukt. Kui praegu sõidavad autod üle kolme meetri kõrguse küüru, siis edaspidi jääb raudteeviadukti alla kolme meetri sügavune lohk. Sügavamale maa sisse viiakse ka lähedal asuv Kotka tänava ristmik, et kalded jääksid normaalseks ja autod saaksid ka libedaga ristmikul manööverdada.
Tondi raudteepeatus muusikas.
Laulus "Elektrirongiga Tallinnast Pääskülla" kirjeldatakse peatust sõnadega "Valjuhääldi hoiatas mind: "Järgmine peatus Tondi! Kodanikud, ärge hüpake libedale platvormile!"".
Eesti jahtklubide loend

Eesti jahtklubide loend koondab Eestis minevikus tegutsenud ja tänapäeval tegutsevaid jahtklubisid ning purjetamisühendusi.
Eesti jahtklubisid ühendab katusorganisatsioonina Eesti Jahtklubide Liit, millesse kuuluvad 2024. aasta aprilli seisuga lisaks 16 jahtklubile ka purjespordikoolid (Haapsalu Purjespordikool, Rein Ottosoni Purjespordikool, Noblessneri Purjetamiskool, Tallinna Purjelauakool, Uku Kuusk Purjespordikool, Maardu Purjespordikool ja Saaremaa Sailing Academy), mitmed klassiliidud ning viis seltsi.
Tänapäeval väljaspool Eestit tegutsevatest ja tegutsenud purjetamisühendustest on Eestiga seotud Saksamaal 1940. aastal asutatud Balti Purjetamisühing (Baltische Segler-Vereinigung), mille loomisel osalesid Eesti ja Läti jahtklubide 1939.–1940. aastal ümber asunud liikmed, ning Rootsis 1978. aastal asutatud väliseesti jahtklubi Nautici.
Heino Elleri Suur Auhind

Heino Elleri Suur Auhind oli Eesti Teatri- ja Muusikamuuseumi poolt välja antav pisiskulptuur, mille on valmistanud kunstnik Jaan Pärn. 
Muuseum kui Heino Elleri pärandi hoidja ning autoriõiguste omanik asutas Elleri Suure Auhinna 2007. aastal helilooja 120. sünniaastapäeva puhul.
Esimese Heino Elleri Suure auhinna sai dirigent Neeme Järvi.
Väike Laugasjärv

Väike Laugasjärv on järv Ida-Virumaal, kuulub Kurtna järvestikku.
Järve pindala on 0,2 ha.
Järve vesi on suure rauasisaldusega. 
Järve kallastel esineb õõtsik, kaldataimestikus esinevad rabataimed.
Laugasjärve põhja katab laugastele iseloomulik turbamudakiht, kaldaid ääristavad turbasambla mättad, millel kasvab muu hulgas huulhein.
Tuule ja vee koostoimel võib osa laukakaldast lahti murduda. Lahti murdunud kaldaosast tekib ujuv saareke, mille tuule põhjustatud kerge lainetus eemale lükkab. Väikesel Laugasjärvel silmabki tähelepanelikul vaatlemisel saart. 
Aastaid tagasi kattis järve vesiroosipärg. Veetaseme tõusu tõttu on järve ökoloogiline seisund paranenud ja vesiroosid taandunud; laugasjärv on saanud tagasi oma näo.
Juri Antonov

Juri Mihhailovitš Antonov (vene Юрий Михайлович Антонов; sündinud 19. veebruaril 1945 Таškendis) on vene estraadilaulja ja helilooja, Venemaa Föderatsiooni rahvakunstnik (1997).
Elulugu.
Ta sündis sõjaväelase peres. Muusikalist tegevust alustas ta Valgevenes Molodetšno linnas, sealses muusikakoolis õppis ta akordionimängu.
1963 sai temast muusikaõpetaja Minski lastemuusikakoolis. Hiljem töötas ta Valgevene Riiklikus Filharmoonias, kus ta 1967 lõi oma esimese ansambli.
Üleliidulise populaarsuse tõi talle laul "Pole sinust kaunimat" ("Нет тебя прекрасней"). 
1971. aastal kolis Antonov Moskvasse, kus ta töötas algul Music Hallis, orkestris Sovremennik ja ansamblis Magistral.
Kuulsus tuli 1980. aastate algul koos ansambliga Araks. Sellest ajast on pärit ka tema tuntumad laulud «Не забывай», «Море», «Двадцать лет спустя», «Анастасия», «Зеркало», «Я вспоминаю» jt. 
1982 lõi Antonov oma kuulsaima laulu «Крыша дома твоего», mis tegi temast ühe NSV Liidu tuntuma esineja.
1980. aastate teisel poolel said koos ansambliga Aerobus kuulsaks Antonovi laulud «На улице Каштановой», «Я иду тебе на встречу», «Белый теплоход». Аntonov kirjutas muusikat ka mitmele mängufilmile («Берегите женщин», «Прежде, чем расстаться», «Салон красоты», «Приказ», «Незнакомая песня», «Хищники», «Дураки умирают по пятницам» jt).
Ta töötab oma stuudios uute plaatide kallal, tegeleb noorte artistidega ja esineb kontsertidega. Antonov on välja andnud üle 30 LP ja CD kogutiraažiga üle 48 miljoni eksemplari.
Isiklikku.
Tema esimene abikaasa elab New Yorgis. Teine abikaasa on serblanna, elab Horvaatias. Kolmas abikaasa elab Pariisis.
Poeg Mihhail (sündinud 1996) elab Moskvas.
Antonovi lemmikspordialad on jalgpall, tennis ja piljard. Lemmikjook on punane vein.
Burgasi lennujaam

Burgasi lennujaam (bulgaaria "Летище Бургас") on lennujaam Bulgaarias Burgasis. Asub 10 km kaugusel Burgasi kesklinnast.
Kulpjärv

Kulpjärv on järv Ida-Virumaal Kurtna järvestikus Vasavere küla juures.
Kulpjärv on umbjärv, paikneb siirdesoos Konnajärvest umbes 1 km põhja pool.
Järve pindala on 0,6 ha.
Sofia lennujaam

Sofia lennujaam või Vraždebna (bulgaaria "Летище София") on lennujaam Bulgaaria pealinnas Sofias. Asub kesklinnast 10 km ida pool.
Hans Mitt

Hans Mitt (11. detsember 1884 Voltveti vald, Pärnumaa – 8. detsember 1937 Pärnu) oli Eesti põllumees ja poliitik.
Voltveti vallavanem ja Põllutöökoja liige.
August Ambrosius

August Ambrosius (16/28. detsember 1842 Omedu küla – 27. oktoober 1936 Tartu) oli eesti kõrtsmik.
Ta oli kõrtsmik Tormas, Saarel ja Nuustakul, Alatskivi mõisa aidamees ja Vara mõisa karjamõisa rentnik.
Moldova jalgpallikoondis

Moldova jalgpallikoondis on Moldova jalgpalluritest moodustatud riigi esindusmeeskond, mille liikmed valib välja koondise peatreener ning mida haldab Moldova Jalgpalliliit (rumeenia "Federația moldovenească de fotbal"). Peamine kodustaadion on Chișinăus asuv Zimbru staadion.
Pole kordagi pääsenud maailma- ega Euroopa meistrivõistlustele.
Kõige rohkem koondisemänge on pidanud Radu Rebeja (74), enim väravaid on löönud Serghei Clescenco (11). Koondise peatreener on 2007. aastast Igor Dobrovolski.
Kasahstani jalgpallikoondis

Kasahstani jalgpallikoondis on Kasahstani jalgpalluritest moodustatud riigi esindusmeeskond, mille liikmed valib välja koondise peatreener ning mida haldab Kasahstani Jalgpalliliit (kasahhi "Қазақстанның Футбол Федерациясы", vene "Федерация Футбола Казахстана"). Peamine kodustaadion on Almatõs asuv keskstaadion.
Kasahstan kuulus varem Aasia Jalgpalli Konföderatsiooni, kuid lahkus sealt ja on 2002. aastast UEFA liige.
Pole kordagi pääsenud maailma- ega Euroopa meistrivõistlustele.
Kõige rohkem koondisemänge on pidanud Ruslan Baltijev (64), enim väravaid on löönud Viktor Zubarev (12). Koondise peatreener on 2009. aastast Bernd Storck.
Aastail 2006–2008 juhendas kasahhe Arno Pijpers, kelle abi oli Janno Kivisild.
Maarjamäe memoriaal

Maarjamäe memoriaal on Tallinnas Kadrioru asumis Pirita tee ääres Maarjamäe mälestusväljal asuv endiste Nõukogude okupatsioonivõimude rajatud, kuid lõpuni välja ehitamata mitmeosaline mälestusmärk. 
Ajalugu ja kirjeldus.
Pärast Eesti okupeerimist ja annekteerimist Nõukogude Liidu poolt 1940. aasta suvel maeti sama aasta detsembris Maarjamäele sadakond punaväelast ning 22. detsembril 1940 toodi sinna ühishauda ka sõjalaevade Avtroil ja Spartak 1919. aastal hukkunud 36 mereväelase jäänused. Ühtlasi püstitati hauale sammas tekstiga eesti ja vene keeles: "Siin puhkavad 3. – 5. II 1919. aastal Naissaarel miiniristlejate Spartak ja Avtroil 36 mahalastud meremehe põrmud". 11. veebruaril 1945 taasavasid Nõukogude okupatsioonivõimude esindajad samas kohas Maarjamäel meremeeste ühishauale uue mälestussamba, mis oli taastatud 1940. aastal samba eeskujul.
Praeguseni säilinud Maarjamäe memoriaali keskne objekt on 35 meetri kõrgune Jääretke obelisk. Obelisk valmis 1960. aastal ja selle autorid olid arhitekt Mart Port ja skulptor Lembit Tolli. 
Obeliski ümbruses järk-järgult laieneva "memoriaalkompleksi" esimene etapp avati 1975. aastal. Kompleksis on tribüünid. Keskel on tseremooniaväljak, mille kujundasid 1975. aastal arhitektid Allan Murdmaa, Peep Jänes, Rein Kersten, Henno Sepmann, kunstnik Jüri Palm, insener Vello Hüdsi. Kuni Nõukogude okupatsiooni lõpuaastateni põles dolomiidist püloonide vahel gaasiküttega nn "igavene tuli". Püloonidel on reljeefsed käejäljed igavese tule kohal ja pronksist "hukkuvad kajakad" kahe tahuka vahel.
Memoriaalkompleksi esimest etappi kirjeldati kommunistliku režiimi massiteabevahendites kui mälestusmärki "neile, kes võitlesid Eesti vabaduse eest". Peatelje nõlvadesse kavandati graniidist nimeplokid võidelnud "kangelaste" nimedega, kuid nimedes ei jõutud Nõukogude võimuesindajatega kokkuleppele ja nii jäid nõlvadesse suured vundamendiplokid. Oli tellitud ka suurejooneline teine ehitusjärk – omamoodi "vabaõhu katedraal", mis pidi selgitama memoriaali ideoloogilist sisu. Teise etapi projekteerimine kestis üle kümne aasta, kuid see töö katkes Nõukogude režiimi kokkuvarisemise tõttu ning jäi pärast Eesti riigi taasiseseisvumist 1991. aastal lõpule viimata.
Tänapäeval asub memoriaalkompleks reformimata riigimaal, obelisk ning kätereljeefidega püloonid kuuluvad vallasvarana Tallinna linnale.
Endise kommunistliku režiimi võimuperioodil rajatud Maarjamäe memoriaali vahetuses läheduses avati 2018. aastal Maarjamäe kommunismiohvrite memoriaal.
Walesi jalgpallikoondis

Walesi jalgpallikoondis on Walesi jalgpalluritest koostatud maa esindusmeeskond, mille liikmed valib välja koondise peatreener ning mida haldab Walesi Jalgpalliliit (inglise "Football Association of Wales", kõmri "Cymdeithas Bêl-droed Cymru"). Peamine kodustaadion on Cardiffis asuv Millennium Stadium.
Walesi jalgpalliliit on maailmas vanuselt kolmas, esimene sõpruskohtumine peeti 1876. aastal Šotimaaga.
Koondis on pääsenud kaks korda maailmameistrivõistlustele. 1958. aastal) jõuti välja veerandfinaali, kuid 2022. aastal piirduti alagrupiturniiriga. Euroopa meistrivõistlustele kvalifitseerusid kõmrid esimest korda 2016. aastal ning jõudsid välja poolfinaali, kus kaotasid Portugali jalgpallikoondisele 0:2.
Alates 2024. aastast on klubi peatreener Craig Bellamy.
Veerandfinaal (1): 1958
Poolfinaal (1): 2016
Mängijad.
Praegune koosseis.
Walesi koondis 2020. aasta Euroopa meistrivõistlustel.
Arles

Arles ['arl] on linn Lõuna-Prantsusmaal Provence-Alpes-Côte d'Azuri piirkonnas Bouches-du-Rhône'i departemangus. Linnas elab 52 600 inimest. Arles asub 80 km Marseille'st lääne pool Rhône'i jõe delta Camargue'i ülaosas.
Ajalugu.
Kreeklased asutasid Arlesi 6. sajandil eKr. Keldid vallutasid linna aastal 535 eKr ja panid selle nimeks "Arelate". Aastal 123 eKr vallutasid linna roomlased. Ühinenud koos Julius Caesariga võitluseks Pompeiuse vastu, tõusis linn Gallia Narbonensise provintsi tähtsamaks linnaks. Linn ümbritseti kogu ulatuses müüridega ja sinna ehitati amfiteater, võidukaar ja tsirkus.
Linna õitseng oli 300. ja 400. aastal, kui Rooma keisrid kasutasid seda sõjakäikude peastaabina. Arles oli keiser Constantinus Suure meelispaik ja ta ehitas linna mitu pesemiskohta, mille varemed on siiani säilinud. Constantinus III kuulutas end Lääne-Rooma keisriks ajavahemikus 404–411 ja kuulutas 408. aastal Arlesi Lääne-Rooma riigi pealinnaks. Rooma riigi lõpuaastatel oli linn tähtis kultuuri- ja ristiusukeskus.
700. aastate teisel poolel Arles sai kõvasti kannatada saratseenide ja frankide vahelises sõjas. 885. aastal sai Burgundiat ja Provence'i valitsenud frankide Arlesist Alam-Burgundia kuningriigi pealinn. Hilisemate aastasadade jooksul kujunes Prantsusmaa ja Provence'i edukamaks linnaks Marseille. Arlesi elanike arv oli võrreldes roomlasteaegsete hiilgeaegadega veidi vähenenud.
Modernsel ajajärgul toetus Arlesi majandus pikka aega Rhône'i jõe laevaliiklusele. Raudtee tulek hävitas suures osas laevaliikluse ja linn kaotas sellega kõvasti. Arlesi tagasihoidlikkus ja primitiivsus ahvatles maalikunstnik Vincent van Goghi, kes tuli linna 1888. aastal ja tegi linnast kolmsada maali.
Vaatamisväärsused.
Arlesis on märkimisväärseid roomlasteaegsete ehitiste varemeid, mis on kantud UNESCO maailmapärandi nimistusse. Need on
Püha Trophimukse kirik, endine katedraal, on märkimisväärne rooma arhitektuuri näide. Kiriku peaukse kohal olevat viimset päeva kujutavat skulptuuri peetakse rooma kunsti üheks parimaks teoseks.
Linnas on ka kuulus antiikajaloo muuseum ("Musée de l'Arles et de la Provence antiques"), kus on üks maailma paremaid roomlaste sarkofaagide kogusid väljaspool Roomat.
Vereteemant (film)

"Vereteemant" (originaalpeakirjaga "Blood Diamond") on 2006. aasta draamafilm, mille lavastas filmide "Glory" ("Au ja hiilgus") ja "The Last Samurai" ("Viimane samurai") režissöör Edward Zwick ning mille peaosades on Leonardo DiCaprio, Jennifer Connelly ja Djimon Hounsou. Filmi pealkiri vihjab Aafrika sõjatsoonidest tulevatele vereteemantidele, mida kasutatakse sõja finantseerimiseks ja relvade ostmiseks. Film kandideeris viiele Oscarile, seejuures parima näitleja (Leonardo DiCaprio) ja parima kõrvaolsatäitja (Djimon Hounsou) auhinnale.
Sisu.
Filmi tegevus toimub 1999. aastal Sierra Leones, kus käimas kodusõda. Mässulised finantseerivad oma tegevust müües vereteemante, mis on üks riigi suurimaid ekspordiartikleid, hoolimata rahvusvahelisest keelust nendega kaubelda.
Solomon Vandy (Djimon Hounsou) on lihtne kalur, kes elab oma naise ja 3 lapsega väikeses külas. Igal päeval saadab ta oma poja Dia 5 km eemal asuvasse kooli inglise keelt õppima, lootusega et poeg tulevikus paremat elu elada saab. Ühel päeval tulevad mässulised nende külla, võtavad Solomoni kinni ja panevad ta tööle teemante otsima. Seal leiab ta suure väärtusliku roosa teemandi ja peidab selle ära, hetk enne, kui valitsuse sõjavägi teemandivälja ründab ja ta vangi saadetakse.
Vanglas jääb ta silma endisele palgasõdurile Danny Archerile (Leonardo DiCaprio). Danny on Zimbabwest pärit angloaafriklane, kes ebaseadusliku teemandiäriga endale elatist teenib. Ta näeb Solomoni teemandis väljapääsu Aafrikast ning lubab vastutasuks aidata Solomoni naist ja lapsi leida. Danny kohtub ameeriklannast ajakirjaniku Maddy Browniga (Jennifer Connelly), kellelt ta abi palub. Vastutasuks räägib ta Maddyle, kuidas ebaseaduslik teemandiäri toimib, ning annab tõendusmaterjalid, mis ühe maailma suurima juveelifirma sellega seostab.
Auhinnanominatsioonid.
2007. aasta Oscari auhinnad
2007. aasta Kuldgloobuse auhinnad
Ekraaninäitlejate Gildi auhind
Layne Staley

Layne Thomas Staley (22. august 1967 – u 5. aprill 2002) oli Ameerika Ühendriikide muusik, kes oli 1987. aastal loodud mõjuka Seattle'i grungebändi Alice in Chains solist.
Staley oli ka ansamblite Mad Season ja Class 99 liige.
Ta tarvitas palju narkootikume, mis viisid ta surmani aprillis 2002.
Kesk- ja Ida-Euroopa Keskkonnakeskus

Kesk- ja Ida-Euroopa Keskkonnakeskus (inglise "Regional Environmental Center for Central and Eastern Europe", lühendatult REC) on rahvusvaheline valitsusväline, mittetulunduslik keskkonnaorganisatsioon. Keskkonnakeskuse peaeesmärgiks on Kesk- ja Ida-Euroopa maade keskkonnaprobleemide lahendamine, samuti tehakse tööd regionaalsete keskkonnaorganisatsioonide vahelise koostöö edendamiseks ja rahva keskkonnateadvuse tõstmiseks. 
Eesti kohalik ühendus kannab 1995. aastast nime REC Estonia, aastast 1998 Sihtasutus REC Estonia.
Merck &amp; Co.

Merck &amp; Co., Inc. on USA ravimifirma.
Väljaspool Ameerika Ühendriikide ja Kanada turge kasutab kontsern nime Merck Sharp &amp; Dohme ehk MSD. 
Mercki aktsia on noteeritud New Yorgi börsil ja kuulub Dow Jonesi tööstuskeskmise indeksisse.
Eestis tegutseb Merck Sharp &amp; Dohme OÜ, mis registreeriti 2004. aasta 11. märtsil, kasutades ka nime MSD Eesti.
Ettevõte asutati 1891. aastal. Ettevõte oli Saksamaal Darmstadtis asuva Merck KGaA tütarettevõte, kuid praeguseks on tegu kahe eraldi ettevõttega.
Kiirguskeskus

Kiirguskeskus oli aastatel 1996–2009 Keskkonnaministeeriumi haldusalas tegutsenud riigiasutus, mille põhiülesandeks oli kiirguskaitse ja kiirgusseire. 
Kiirguskeskus andis välja kiirgustegevuslubasid, osales vastavateemaliste arengukavade ja programmide koostamisel ja elluviimisel, haldas kiirgusalaseid andmekogusid, jagades ühtlasi vastavateemalist infot, jne.
Ajalugu.
Kiirguskeskus alustas tööd 1. jaanuaril 1996. aastal asukohaga Mustamäe tee 33 Tallinnas, mil Eesti Meteoroloogia ja Hüdroloogia Instituudist eraldus radioloogialabori sektsioon. 1996. aasta esimesel poolel koliti uude asukohta aadressiga Kopli tänav 76 Tallinnas. 
1997. aastal liideti Kiirguskeskusega Tervisekaitseinspektsiooni radioloogia töögrupp. 
1998-2001 oli Kiirguskeskus ka kiirgusohutuse järelevalveasutus haldusõigusrikkumiste menetlemisel. 2001. aastal anti järelevalvefunktsioonid üle Keskkonnainspektsioonile. 
Kiirguskeskus oli kontaktpunktiks erialase teabe vahetamisel Rahvusvahelise Aatomienergiaagentuuriga. 
Tegevuse lõpetamine.
1. veebruarik 2009 liideti Kiirguskeskus koos Riikliku Looduskaitsekeskuse ja Keskkonnaministeeriumi maakondlike keskkonnateenistustega Keskkonnaametiks, mille koosseisus on kiirgusosakond. Keskkonnaameti kiirgusosakonnal on kõik endise Kiirguskeskuse ülesanded.
ELKNÜ Keskkomitee

Eestimaa Leninliku Kommunistliku Noorsooühingu Keskkomitee (vene keeles "ЦК Ленинского коммунистического союза молодежи Эстонии") oli Eesti NSV ainupartei EKP noorsoo-organisatsiooni ELKNÜ ELKNÜ kongressidel valitav juhtorgan, mis tegutses aastail 1940–1941 ja 1944–1991. ELKNÜ kongressil valiti ELKNÜ I sekretär ja sekretärid. 
Eestimaa Leninliku Kommunistliku Noorsooühingu asutamisaastaks loeti selle tegutsemise ajal 1920. aastat, kui Tallinnas asutati Üle-Eestimaaline Noorproletaarlaste Ühing, mis luges end Kommunistliku Noorsoointernatsionaali sektsiooniks ja mis suleti 1921. aastal riigivastase tegevuse tõttu. 
23. märtsil 1991 toimunud ELKNÜ XXII kongressil nimetati organisatsioon Eesti Noorsoo Ühinguks. 2. oktoobril 1991 otsustati Eesti Noorsoo Liidu ja selle keskorganite tegevus lõpetada. 
ELKNÜ KK asus alates 1976. aastast Tallinnas aadressil Jaan Kreuksi tänav 20.
ELKNÜ Keskkomitee põhiülesanneteks oli:
Juhtkond ja organisatsioon.
ELKNÜ KK organisatsioon.
KK aparaati kuulusid:
ELKNÜ KK organisatsioon dubleeris EKP KK organisatsioonilist ülesehitust.
ELKNÜ KK ülesannete täitmiseks kasutas KK ka:
ELKNÜ Keskkomitee ja propaganda.
ELKNÜ Keskkomitee andis välja 1940. aastal natsionaliseeritud ajalehe Päevaleht asemel ELKNÜ KK häälekandjat Noorte Hääl ja ajakirja Noor Leninlane. 1950. aastast anti välja ka ajalehte Molodjož Estonii ("Молодежь Эстонии") ja Säde ("Искра").
Inverclyde

Inverclyde on omavalitsus Šotimaa keskosas Firth of Clyde'i ehk Clyde'i lahe lõunakaldal. Piirneb Renfrewshire'i ja North Ayrshire'iga.
Aastail 1975–1996 kuulus endine Inverclyde'i ringkond Strathclyde'i piirkonda.
Suuremad asulad on lisaks halduskeskusele Greenockile Port Glasgow ja Gourock.
2017. aastal elas regioonis umbes 78 800 inimest.
Ashton Kutcher

Christopher Ashton Kutcher (sündinud 7. veebruaril 1978) on Ameerika Ühendriikide näitleja ja endine modell.
Karjäär.
Ta mängis Michael Kelsot telesarjas "Kuumad seitsmekümnendad" ja Jesse Montgomeryt filmis "Kutt, kus mu auto on?", samuti tuntakse teda filmist "Liblikaefekt".
Kutcher on armastatud teismeliste seas, aga täiskasvanud teda ei hinda. Aastatel 2003–2011 nimetati Kutcher Teismeliste valiku auhinna kandidaadiks 16 korda 11 kategoorias ja võitis 12 korda 8 kategoorias. Laste valiku auhinna kandidaadiks nimetati ta aastatel 2004–202007 5 korda 4 kategoorias ja võitis neist ühe: 2004 meestelenäitleja kategoorias osa eest sarjades "Kuumad seitsmekümnendad" ja "Punk'd".
2003 nimetati Kutcher halvimate filmide auhinna Kuldne Vaarikas kandidaadiks ekraanipaari kategoorias koos Brittany Murphyga peaosade eest filmis "Just Married" ja koos Tara Reidiga peaosade eest filmis "My Boss's Daughter". Nad ei saanud seda auhinda.
2004 nimetati Kutcher Kuldse Vaarika kandidaadiks meesnäitleja kategoorias osa eest filmides "Cheaper by the Dozen", "Just Married" ja "My Boss's Daughter". Ta ei saanud seda auhinda.
2010 nimetati Kutcher Kuldse Vaarika kandidaadiks meesnäitleja kategoorias osa eest filmis "Killers" ("Killerid"). Selle auhinna ta võitis.
Isiklikku.
24. septembril 2005 abiellus Kutcher Demi Moore'iga. Pulmatseremooniat juhtis rabi ja pulmas oli 150 külalist, nende hulgas Moore'i endine abikaasa Bruce Willis. Paari abielu lahutati 2013. aastal.
2013. aasta algusest on ta suhtes näitleja Mila Kunisega. Jaanuaris 2014 paar kihlus, neil on 2014. aastal sündinud tütar Wyatt Isabelle Kutcher.
16. jaanuaril 2009 sai Kutcherist esimene Twitteri kasutaja, kellel on Twitteris üle miljoni tellija. Sellega võitis ta miljoni tellija konkursi CNN-i ees. Konkursi võiduga kaasnes auhind 100 000 USA dollarit, mille Kutcher annetas võitluseks malaariaga.
Anticosti

Anticosti (prantsuse Île d'Anticosti) on saar Põhja-Ameerikas Saint Lawrence'i lahes. Kuulub Kanada Québeci provintsi. Saare pindala on 7892,52 km² ja sellega on ta suuruselt Kanada 20. ja maailma 90. saar. Saare pikkus on 217 km ja laius 16–48 km.
1991. aastal elas saarel 264 inimest, suurim asula on Port-Menier.
Loodusvarade Instituut

Loodusvarade Instituut (lühend LI) oli Eesti esimese vabariigi aegne uurimisasutus. See loodi 1937. aastal Tallinnas. 
Instituut tegeles peamiselt Eesti loodusvarade ja teiste ressursside kompleksse uurimisega ja kasutamisvõimaluste leidmisega.
1940. aastail vahetati korduvalt instituudi nimetust, näiteks Tööstustehniline Instituut, Tööstuslike Uurimiste Instituut jne.
Sektsioonid.
Instituudis oli 10 sektsiooni:
Junkers Ju 87

Junkers Ju 87 ehk Stuka ("Sturzkampfflugzeug") oli Saksamaa ühemootoriline täismetallkonstruktsiooniga monoplaan, Luftwaffe taktikaline sööstpommituslennuk teises maailmasõjas. Kaheistmeline kabiin mahutas lenduri ja pardalaskuri.
Ajalugu.
Saksamaa lennundusministeerium otsustas 1934. aastal anda tellimuse Hermann Pohlmanni konstrueeritud lennukile Ju 87, mis 1936. aasta võrdluslendude tulemusel vastas kõige paremini pikeerivale pommituslennukile esitatud nõuetele. Sellele lennukile oli konstruktsiooni omapäraks tagurpidine kajaka tiiva kuju (kumbki tiivapool allapoole jõnksuga), liikumatu püsiasendis telik iseloomulike tilgakujuliste voolunditega kaetud ratastega. Sellest ka idarindel venelastelt saadud hüüdnimi "Pastlakandja".
Lennukit hakati sarjana ehitama 1937. aastal Junkers Ju 87 margitähistusega.
Teise maailmasõja alguses anti kõik umbes 200 Ju 87A lennukit üle õppeväeüksustele, tegevüksustesse tulid aga asemele tugevasti modifitseeritud Ju 87B-1. Uuemad Stukad said suurema kiiluga uue sabaosa, modifitseeritud ratta kattevoolundid, aerodünaamilisema kujuga kabiini klaaskupli.
Lennuki mõlema tiivapoole tagatiib koosnes kahest osast, millest kerele lähemaid sai kasutada maandumisklapina, tiiva jõnksust tipu poole jäävaid aga ka kaldtüürina. Sabaratas polnud sissetõmmatav.
Tehnilised andmed.
või kaks automaatkahurit (20 mm, 37 mm) kummalgi pool keret tiiva all
Charlotte koob võrku

"Charlotte koob võrku" (inglise "Charlotte's Web") on Elwyn Brooks White'i romaan, mis ilmus 1952. aastal.
Romaan räägib ämblik Charlotte'i ja siga Wilburi sõprusest. 
Eesti keeles ilmus teos Eesti Raamatult 1979. aastal (tõlkijad Piret Saluri ja Enn Soosaar; värsid tõlkinud Paul-Eerik Rummo).
Raamatu järgi on tehtud mitu filmi:
Pinocchio (film 1940)

"Pinocchio" on 1940. aastal valminud Walt Disney Feature Animationi täispikk joonisfilm, mis põhineb Carlo Collodi raamatul "Pinocchio seiklused" (1883). Selle vastutavad režissöörid on Ben Sharpsteen ja Hamilton Luske.
Film esilinastus New Yorgis 7. veebruaril 1940. Kuigi ajalehe The New York Times filmikriitik Frank S. Nugent andis filmile viis tärni viiest, jäi filmi tulu vägagi eduka "Lumivalgeke ja seitse pöialpoissi" järel allapoole igasuguseid ootusi; filmi eelarve oli 2,6 miljonit dollarit, kuid 1940. aasta lõpuks oli film teeninud vaid 1,4–1,9 miljonit dollarit. Üheks põhjuseks oli vahepeal alanud teine maailmasõda, mistõttu ei saadud filmi müüa Euroopa ja Aasia turgudele. 
Kuid kui "Lumivalgeke ja seitse pöialpoissi" 22. veebruaril 1944 uuesti linastus, et sõja ajal Disney stuudio jaoks raha koguda, sai sealt alguse traditsioon Disney joonisfilme iga seitsme kuni kümne aasta tagant uuesti linastada ning "Pinocchiot" näidati uuesti pärast sõja lõppu 17. oktoobril 1945. Hiljem taaslinastus film 18. veebruaril 1954, 18. jaanuaril 1962, 7. juulil 1971, 16. detsembril 1978, 21. detsembril 1984 ja 26. juunil 1992. 
Pärast sõja lõppu jõudis film lõpuks kasumisse. Ajakiri Time valis selle üheks parimaks filmiks läbi aegade.
"Pinocchio" võitis kaks Oscarit: parima filmimuusika ja parima algupärase laulu eest (filmi jaoks spetsiaalselt kirjutatud "When You Wish Upon A Star"). Muusika autorid on Leigh Harline ja Paul J. Smith.
Jillur Rahmān

Jillur Rahmān (ka "Zillur Rahman"; bengali জিল্লুর রহমান; 9. märts 1929 – 20. märts 2013) oli Bangladeshi poliitik, alates 12. veebruarist 2009 kuni surmani Bangladeshi president.
Jillur Rahmān oli Bangladeshi vasakpoolse Rahvaliiga (Awami League) liige. Ta õppis Dhaka Ülikoolis ajalugu ja õigusteadust.
Ta osales 1952. aastal kulmineerunud bengali keele tunnustamise eest peetavas võitluses tolleaegses Pakistanis. Aastal 1970 valiti ta Rahvaliiga esindajana Pakistani parlamenti. Koos teiste Rahvaliiga liidritega osales ta Bangladeshi iseseisvumiseni viinud sõjas.
Pärast Bangladeshi iseseisvumist sai Jillur Rahmānist 1972. aastal Rahvaliiga peasekretär. Aastal 1973 valiti ta parlamenti. Pärast Bangladeshi esimese presidendi Sheikh Mujibur Rahmāni tapmist 1975. aastal Jillur Rahmān vangistati ning ta viibis neli aastat vanglas.
Aastatel 1996–2001 oli ta Rahvaliiga juhitavas valitsuses haldus- ja maaeluminister.
Veebruaris 2009, kui eelmise presidendi Iājuddīn Āhmedi ametiaeg täis sai, oli Jillur Rahmān presidendi kohale ainuke kandidaat, ning valimiskomisjon kuulutas ta 11. veebruaril 2009 presidendiks. Selles ametis oli Rahmān kuni surmani 20. märtsil 2013.
Intramolekulaarne efekt

Intramolekulaarne efekt (ehk sisemolekulaarne ehk molekulisisene efekt) on keemias protsess, nähtus või omadus, mis tuleneb konkreetse molekuli struktuurist. Asendusrühmadega seotud efektid ehk nähtused orgaanilises molekulis on steerilised efektid ja elektroonsed efektid. 
Orgaanilises molekulis elektroonsed efektid kanduvad edasi süsinikskeleti kaudu või üle tsüklilise intermediaadi. Elektronodonoorse rühma osalus saab esineda, kui see rühm omab vaba või osaliselt vaba elektronpaari ja on sobivas asendis elektronoakseptoorsest tsentrist (reaktsioonitsentrist), see tähendab vahetult naabruses (α või β) või kui kaugemal, siis eelistatult asendis δ või ε. 
Seega võib intramolekulaarseid nähtusi jagada kolme põhirühma: 
Enamtuntud on järgmised reaktsioonid ja nähtused:
Kahe või enama molekuli vahel toimuvaid reaktsioone nimetatakse intermolekulaarseteks.
Ullo Toomi

Ullo Toomi (1935. aastani Ulrich-Aleksander Taumi; 14. september 1902 – 26. november 1983) oli eesti rahvatantsupedagoog ja tantsujuht.
Ta oli I Eesti mängude (15.–17. juunil 1934) liikumise üldjuht. 
Töökäik.
Ullo Toomi kogus ja kirjeldas rahvapärimuslikke tantse. Näiteks 1939. aastal sõitis ta mootorrattal läbi kaheksa maakonna ühtekokku 2182 kilomeetrit ning pani kirja 9 rahvatantsu koos viisidega, 11 rahvatantsukatkendit, 41 rahvatantsuviisi, 32 rahvalauluviisi, 26 rahvalaulu ning muid mitmesuguseid muistendeid ja andmeid kokku üle 125. Erinevalt varasematest kogumisretkedest saadi selle kogumise käigus Ingerist üks pikem seitsmetuuriline tants ja mitmed muud omapärased tantsud (nt "Kadreli", "Ümberiko" ja Wiron Weräja ehk Viru värav); varem ei olnud Ingerist rahvatantse kogutud. Viljandimaal pandi kirja "Ringvalts", Saaremaal "Mustjala paadimees", "Keigapere tants", "Varese tants", "Massaka Minni polka" jt.
Aastal 1945 ilmus tema koostatud "Valimik eesti rahvatantse". Aastal 1950 ilmus Ullo Toomi raamat "Eesti rahvatantsud", mida kutsutakse "tantsupiibliks" ning mis on siiani esimeseks õppematerjaliks tantsujuhtidele. Ullo Toomi on loonud mitmeid rahvapärimisel põhinevaid tantse (näiteks Kosjatants, Kolhoositants, Tuisuline).
Aastatel 1951–1961 oli Ullo Toomi Tööjõureservide Peavalitsuse, hilisema Kutsehariduse Komitee tantsurühma juhendaja. Tantsurühma noorema rühma baasil arenes Ullo Toomi tantsija Ilma Adamsoni juhendamisel välja tänapäevani tegutsev tantsuansambel Sõprus.
Alates 1987. aastast annab Ullo Toomi Fond välja Ullo Toomi nimelist rahvatantsustipendiumi. 
Isiklikku.
Tema abikaasa oli muusika- ja rahvatantsupedagoog Vilja Toomi.
Ratsionaliseerimise Komitee

Ratsionaliseerimise Komitee oli Eesti nõuandev organ, mille ülesandeks oli kaaluda abinõusid, kuidas moderniseerida Eesti tööstusettevõtteid. Komitee asutati Vabariigi Valitsuse otsusega 4. märtsil 1938.
Komitee koosseisu kuulusid Karl Selter (esimees), Artur Leetberg, Eugen Uuemaa, Heinrich Uuemõis, Voldemar Erit ja Julius Ots.
Valter Pärtelpoeg

 
Valter Pärtelpoeg (17. juuli 1908 – 24. märts 1938 Tartu) oli eesti ajakirjanik.
Õppis alates 1926. aastast Tartu Ülikooli matemaatika-loodusteadus-, hiljem majandusteaduskonnas. 
Korporatsiooni Rotalia esimees.
Töötas Postimehe toimetuses, oli 1933–1937 Üliõpilaslehe peatoimetaja.
Epöpoa

Epöpoa on ansambli Paabel esimene album, mis ilmus märtsis 2009. Plaat on salvestatud 3. ja 4. jaanuaril Viljandi Muusikakooli Orkestrimajas.
Palad.
Lisa: Video Sandra Epöpoa
Kõik lood seadnud Paabel.
Evald Maltenek

 Evald Leonard Johannes Maltenek (28. jaanuar (vkj)/ 9. veebruar 1887 Tsooru vald, Rõuge kihelkond, Võrumaa – 31. märts 1938 Tallinn) oli eesti tehnikateadlane.
Hariduskäik.
Ta lõpetas Võrus algkooli, 1906. aastal Tartu Reaalkooli ja 1911. aastal Riia Polütehnilise Instituudi masinaehitusosakonna І järgu insener-tehnoloogi diplomiga. Diplomitööna koostas elektrijaama projekti koos auruturbiini täielike arvutustega. Akadeemiliselt oli ta Vironia korporatsiooni liige, on olnud vilistlaskogu aseesimees.
Töökäik.
Oli 1910. aastal praktikal ASEA tehastes Rootsis. Oli Tallinnas tehas Volta insener 1911–1912; Tallinna Linna Elektri Keskjaama tehniline juhataja 1912–1914; tehnikabüroo V. Reinok &amp; Ko töödejuhataja 1914–1918; töötas insenerina mitmes ettevõttes 1921–1928. On olnud AS F. Krulli Masinatehase juhatuse liige ja AS Eesti Turbatööstuste nõukogu liige.
Tallinna Tehnikumi õppejõud (õppeained: auruturbiinid, aurukatlad, soojusmajandus) ja elektrotehnikaosakonna juhataja 1919–1921; soojusjõu laboratooriumi juhataja 1929–1934; Riikliku Katsekoja soojustehnilise laboratooriumi juhataja 1929–1934; tehniliste kursuste lektor 1934; Tartu Ülikooli tehnikateaduskonna jõumasinate ja soojusmajanduse erakorraline professor 1935–1936.
Ta kinnitati veel enne Tallinna Tehnikainstituudi avamist 1. juulist 1936 prorektoriks ja õppejõuks, 10. novembril 1937 nimetati ta korraliseks professoriks. Tallinna Tehnikainstituudi esimene prorektor 1936–1938; soojustehnika laboratooriumi juhataja 1936–1938; jõumasinate ja soojusmajanduse korraline professor 1937–1938.
Suvel 1937 ta haigestus ja ravist hoolimata ei tervenenud. Ta loobus prorektori ametikohast, asus aga veebruaris 1938 uuesti õppetööle. 31. märtsil 1938, pärast pikaleveninud teaduskonnakogu koosolekut Koplis, olles keeldunud professor Vladimir Paaveli ettepanekust lasta end koju sõidutada, varises Maltenek kokku.
Evald Maltenek on maetud Osula kalmistule.
Teadustöö põhisuunad.
Soojustehnika, põlevkivi kasutamine energeetikas ja elamu soojusmajanduses.
Ta oli soojusenergeetikute koolkonna rajajaid ja Eesti kõrgema tehnikahariduse edendaja; arendas füüsika ja raadiotehnika oskussõnavara; juhendas uurimistöid turba kütusena kasutamise alal. Eesti raadioasjanduse pioneere, raadiotehnika asjatundjana konstrueeris ja ehitas raadiovastuvõtjaid.
Teosed.
Oli 1932–1937 Eesti Entsüklopeedia masinaehituse allosakonna toimetaja.
Temalt ilmus publikatsioone elektroonika, soojusmajanduse, insenerihariduse ja raadioasjanduse alal, sealhulgas esimene eestikeelbe raadioamatööri käsiraamat (1925). Ta oli ka koolifüüsikaõpikute kaasautor.
Setter

Setterid on peamiselt linnukoerad, kelle ülesanne on jahil läbi töötada võimalikult lai maa-ala jahimehe ümber ja anda linnu leidmiseks jahimehele seisuga märku.
Setterite nimi tulebki ingliskeelsest sõnast "set", mis tähendab luureseisakut, tardunud poosi. Niisuguse poosi võtab setter sisse siis, kui ta lindu näeb. Sealjuures on ta vaikne ega haugu, et mitte lindu ehmatada.
Setterid aretati 16. sajandil Hispaanias spanjelitest. Nad levisid Prantsusmaale ja Inglismaale, kus aretati enamik tänapäeva setteritõuge.
Juba kutsikatena valitakse välja need koerad, kes lindude vastu suuremat huvi üles näitavad, ja neid hakatakse jahikoerteks treenima. Koerte õpetamisel kasutatakse tavaliselt kodustatud tuvisid.
Ka tänapäeval kasutatakse settereid jahikoerana. Levinud on võistlused, kus linnukoerad võistlevad kiireima ja tõhusaima "jahimehe" tiitlile. Suurem osa setteritest siiski jahil ei käi.
Enamik settereid on sileda, siidise karvastikuga, mis vajab hooldamist. Setterid on üldiselt rõõmsad ja mänguhimulised koerad ning nad on tavaliselt sõbralikud nii inimeste kui teiste koerte vastu. Neil on palju energiat ja nendega on vaja iga päev tegeleda.
Eestis on loodud Eesti Setterite Klubi.
Eesti Metodisti Kiriku Teoloogiline Seminar

Eesti Metodisti Kiriku Teoloogiline Seminar (EMKTS) on riiklikult akrediteeritud erarakenduskõrgkool, mis asutati 1994. aastal.
EMKTS annab kõrgemat usuteaduslikku haridust rõhuasetusega praktilisel teoloo­gial, piibliõppel ja misjonil. Õppida on võimalik eesti, vene või inglise keeles.
Seminari lõpetajad töötavad vaimulikena, kaplanitena, üldhariduslike koolide reli­giooniõpetuse õpetajatena ja kutsetöötajatena mitmesugustes kristlikes töövaldkondades (misjonitöö, laste- ja noortetöö, diakooniatöö, hingehoid, nõustamine jne).
Seminaris õpivad eri konfessioonidest ja rahvustest üliõpilased. Lisaks põhiõppejõududele õpetavad külalislektorid teistest kõrgkoolidest, sh välismaalt. Aka­deemiliste õppeainete kõrval on õppekavas ka praktiline vaimulik kursus juhendatud teenimise näol. Kõrghariduse kõrval saab seminaris õppida ka üheaastasel praktilise teoloogia põhikursusel. Õpe toimub moodulõppe süsteemis.
Brasłaŭ

Brasłaŭ (valgevene keeles: "Браслаў"; "Brasłaŭ") on linn Valgevenes Viciebski oblastis, Brasłaŭ rajooni halduskeskus. 
Linna ümber asub Brasłaŭ järvestik. Linn asub järvestiku suurima, Dryviaty järve põhjakaldal.
Linn on saanud nime Połacki vürsti Brjatšislav I Izjaslavitši järgi.
Ajalugu.
Arheoloogiliste väljakaevamiste põhjal asus IX sajandil linna kohal latgalite ja krivitšite asula. Połacki vürstiriik püstitas sinna XI sajandil piirikindluse. 1065. aastal ründasid seda leedulased. Brasłaŭ on kuulunud suurvürstidele Gediminasele ja Jaunutisele. 1500. atL sai linnaõigused. 1794. aastal kaotas ajutiselt tulekahju tõttu oma tähtsuse. 1795. ATl sattus linn kolmandal Poola jagamisel Venemaa keisririigi koosseisu. Linnast sai ajutiselt 19. sajandini alev. 1920. aastal hõivasid Brasłaŭ linna poolakad ja 1939. aastani oli see Poola Vilniuse vojevoodkonna Brasłaŭ maakonna keskus. Kui Brasłaŭ 1939. aastal Valgevene NSV koosseisu sattus, sai linnast rajoonikeskus.
Jaanika raudteepeatus

Jaanika raudteepeatus (varem Ingu raudteepeatus) on raudteepeatus Harju maakonnas Saue vallas Jaanika külas.
Peatus asub Keila–Turba raudtee ääres ning seal peatuvad AS Elroni elektrirongid liinil Tallinn–Turba. 
Peatusele eelneb Laitse ning järgneb Riisipere.
Alates märtsist 2010 on kasutusel 30 meetri pikkune ja 0,55 m kõrgune (rööpapeast) perroon. Rongi sisenemine ja väljumine toimub vaid C-vaguni kaudu. Perrooni juurde viib lääne poolt Jaanika jaama tee, mis umbes 800 meetrit enne peatust jätkub metsateena.
Enne uue perrooni ehitust oli kasutusel ligikaudu 200 meetri pikkune kõrge (rööpapeast 1,1 m) perroon, mis on nüüdseks lammutatud.
Peatust läbib iga päev mõlemas suunas vähemalt 8 reisirongi koosseisu. Piletihinnalt kuulub peatus IV tsooni.
Metsaordu

Metsaordu (ka Metsanoorte Ühendus) on organisatsioon, mis koondab loodusest huvitatud noori ja nende juhendajaid kogu Eestist. 
Metsaordu asutati 1994. 
Metsaordu on korraldanud mitmeid keskkonnakaitselisi (sh looduskaitselisi) ja keskkonnateadvust edendavaid üritusi. Üheks suuremaks ürituseks oli aastatel 1996–2000 läbi viidud põlispuude arvelevõtmine.