tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Nelson Teich

Nelson Luiz Sperle Teich (sündinud 24. juulil 1957 Rio de Janeiros) on Brasiilia arst-onkoloog ja poliitik. Ta oli 16. aprillist 2020 kuni 15. maini 2020 Brasiilia tervishoiuminister.
Ta sündis aastal 1957 Rio de Janeiros. Ta omandas meditsiinikraadi Rio de Janeiro Riiklikust Ülikoolist ("Universidade do Estado do Rio de Janeiro"). Ta oli residentuuris "Hospital de Ipanema" 's (lõpetas 1987) ja onkoloogia kliinikus "Instituto Nacional de Câncer" 'is (lõpetas 1990). Ta lõpetas veel aastal 1998 Rio de Janeiro Föderaalse Ülikooli ("Universidade Federal do Rio de Janeiro") haldusteaduste magistriõppe tervishoiu halduses. Aastal 2006 lõpetas ta ka Brasiilia kapitaliturgude instituudi ("Instituto Brasileiro de Mercado de Capitais") MBA kraadiga.
Ta nimetati 16. aprillil 2020 pärast Luiz Henrique Mandetta tagasiastumist Brasiilia tervishoiuministriks. 17. aprillil 2020 vannutati ta ametisse, ta oli ametis 15. maini 2020.
Oca piiskopkond

Oca piiskopkond (Diocesis Aucensis) on endine katoliku kiriku piiskopkond Põhja-Hispaanias.
Rakvere kirikuaed

Rakvere kirikaed on endine kalmistu (kirikaed) Rakvere kihelkonnas Virumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Rakvere linnas Lääne-Viru maakonnas.
Kalmistu võeti arvatavasti kasutusele 15. sajandi algul seoses keskaegse kiriku ehitamisega. Ehkki kirik peaaegu hävis 16. sajandi Liivi sõdades, maeti sinna arvatavasti ikka edasi. Kirik ehitati uuesti üles 17. sajandi lõpus. Arvatavasti on sinna maetud ka 1695.–1697. aasta näljaohvreid ja 1711. aasta katkuohvreid.
Kalmistu ümbritses kirikut, selle geomeetriline kese paiknes kirikust kagu. Kalmistu oli piiratud kivimüüriga, 1683. aasta kaardi järgi oli kirikaia pindala (müüri sisekülgedelt mõõdetuna) umbes 0,55 hektarit.
Kirikaiale matmine lõpetati pärast 1773. aastat, pärast seda lammutati ka kalmistumüür. Uued kalmistud rajati 18. sajandi lõpus Rakvere kihelkonna maa- ja linnaelanikele koos, kuid eraldi nii eestlaste (Rakvere vana eesti kalmistu) kui ka sakslaste jaoks (Rakvere vana saksa kalmistu).
18. sajandi lõpust on kirikaia ala osaliselt kasutatud laadaplatsina, kiriku edelanurka ehitati kirikumõisa majandushoone (hobusetall, vankrikuur ja ait; praegu Pikk 19/1) ja aastatel 1901–1902 kirikumõisa uus peahoone (praegu Pikk 19/2). Ka kirikust põhja poole olevale kalmistualale on hiljem ehitatud uusi maju, kuid mitte kiriku vahetusse lähedusse, vaid rohkem kalmistu põhjaserva.
Kirikaed pole eraldi kultuurimälestis, kuid asub Rakvere vanalinna muinsuskaitsealal.
Ramo Teder

Ramo Teder (sündinud 15. septembril 1970 Viljandis) on eesti kunstnik ja muusik (multiinstrumentalist). 
Muusikuna on ta teinud soolokarjääri, kasutades esinejanime Pastacas, kuid mängib ka koos Marko Veissoniga ansamblis Puuluup ning Mari Kalkuni ja Tuulikki Bartosikiga trios Upa-upa ubinakõnõ.
Haridus.
Ta on lõpetanud Viljandi Muusikakooli flöödi erialal ja 1998. aastal Eesti Kunstiakadeemia maalikunsti erialal.
Kunstnikuna.
Tederi töid on eksponeeritud mitmes riigis Soomest Jaapanini. Kujutava kunstnikuna on ta illustreerinud raamatuid, korraldanud näitusi, kujundanud CD-sid, teinud seinamaale.
Muusikuna.
1999. aasta suvest kuni 2001. aastani osales ta ansamblis Kismabande.
Pastacas.
Teder alustas Pastaca nime all muusikategevust 1997. aastal.
Koos jaapani ansambliga Tenniscoats 2013. aastal valminud album "Yäki-Läki" võitis 2014. aasta Eesti Muusikaauhinna kategoorias "Aasta albumikujundus".
Isiklikku.
Ramo Teder elab Edela-Soomes Teijo külas, kus tal on omanimeline stuudio-galerii. Tema elukaaslane on Triin Suvi, neil on ühine tütar Ida Elina (sünd. 2018). 
Varem oli Ramo Teder abielus Soome graafikakunstniku (1973–2017), kellega tal on kaks tütart: Pihla Alina (sünd. 2001) ning Etioopiast adopteeritud Tilda Alemitu (sünd. 2008).
Kaupo Rosin

Kaupo Rosin (sündinud 31. augustil 1977) on Eesti luureametnik ja endine sõjaväelane, auastmelt kolonel, kes on alates 2022. aasta novembrist Välisluureameti juht.
Alates 24. märtsist 2012 kuni 10. juulini 2018 teenis ta sõjaväeluurega tegeleva Kaitseväe luurekeskuse ülemana. 2018–2022 oli Rosin NATO peakorteri luure- ja julgeolekudivisjoni analüüsiüksuse asedirektor. 1. augustist kuni 1. novembrini 2022 oli ta Küberväejuhatuse ülem.
Alates 1. novembrist 2022 on ta Välisluureameti peadirektor.
Isiklikku.
Abielus Tuulika Sooväli-Rosinaga ja neil on kaks last.
Mirnõi polaarjaam

Mirnõi polaarjaam ( 'rahumeelne') on Venemaa (endise Nõukogude Liidu) esimene Antarktika uurimisjaam, mis asub Kuninganna Mary maal Antarktika rannikul Davise mere ääres.
Jaama haldab Arktika ja Antarktika Uurimisinstituut ja see sai enda nime abilaeva Mirnõi auks, mille kapten Mihhail Lazarev oli kaasas Venemaa esimesel Antarktika ekspeditsioonil, mille eesotsas oli Fabian Gottlieb von Bellingshausen laevaga Vostok.
Eesmärk ja hooned.
Jaama avas 13. veebruaril 1956 esimene Nõukogude Antarktika ekspeditsioon. Algselt kasutati seda 1400 kilomeetri kaugusel rannikust asuva Vostoki polaarjaama baasina, tänapäeval teenib seda funktsiooni Progressi polaarjaam. Suvel majutab Mirnõi oma 30 hoones kuni 169–200 inimest, talvel umbes 40–50 teadlast ja tehnikut. Keskmine temperatuur on asukohas −11 °C ja enam kui 200 päeval aastas on tuul tugevam kui 15 m/s, lisaks esinevad kohati tsüklonid.
Peamised uurimisvaldkonnad on glatsioloogia, seismoloogia, meteoroloogia, virmaliste vaatlus, kosmilise kiirguse uurimine ja merebioloogia.
Ajaloomälestised.
2 kilomeetrit jaamast lõunas seisab metallist steel koos mälestustahvliga. See püstitati kelgule maismaatranspordi marsruudil Mirnõi rannikujaama ja Vostoki sisemaajaama vahel. Sellega mälestatakse Anatoli Štšeglovit, autojuht-mehaanikut, kes suri tööülesannete täitmise ajal. Pärast Venemaa ettepanekul Antarktika lepingu nõuandekoosolekule on see nimetatud ajaloomälestiseks (HSM 8). Muud sarnaselt nimetatud ajaloolised kohad Mirnõi läheduses on Ivan Hmara kivi (HSM 7) ja Buromski saare kalmistu (HSM 9), mõlemad Buromski saarel 2.7 kilomeetrit jaamast põhja pool.
Kliima.
Mirny jaamas on polaarne kliima, kus kõik kuud on alla 0 °C. Ehkki seda mõjutab tugevalt Antarktika keskel asuv liustik, on sellel siiski tugev mereline mõju kliimale, mis tähendab, et seal sajab iga aasta palju lund. Suved on aga päikesepaistelised ja kuivad, peegeldades vahemerelise kliima sademete mustrit, vaatamata selle laiuskraadidele ja külmadele temperatuuridele. Suvel on seal soojemad temperatuurid – 2 °C keskmiselt, kusjuures talved on stabiilselt umbes –15 °C juures.
Maarjamäe kettagolfipark

Maarjamäe kettagolfipark on avalik kettagolfiväljak Tallinnas Pirita linnaosas aadressil Purde 31b, umbes 10 min kaugusel Tallinna kesklinnast.
Park loodi 2015. aastal Ervin Kauri disaini järgi. Pargi ala on peamiselt tasane ning hõredalt puudega kaetud. Raskusaste on hinnatud kui „Soovitatav algajatele“. Väljaku kasutamine on tasuta.
Lähimad teised kettagolfipargid on Viimsi DiscGolfPark Lubja külas (18 rada)), Coolbet Järve Discgolfipark (18 rada)), Kurna DiscGolfPark Kurna külas (18 rada)) ja Discland aadressil Paldiski mnt 124B, Tallinn (18 rada)).
Rajad.
Väljakul on kokku 10 rada. Radade kogupikkus on 662 meetrit ning kogu ettenähtud visete arv 30.
Malepartii Vossi palees Berliinis

"Malepartii Vossi palees Berliinis" on saksa maalikunstniku Johann Erdmann Hummeli (1769–1852) maal, millel on jäädvustatud saksa valgustusaja hilisperioodi väljapaistvaid tegelasi Saksamaa esimese maleklubi, Berliinis asunud Schadowi maleklubi ruumides.
Maal kuulub Museumsinselis asuva Berliini riikliku muuseumi Vana Rahvusgalerii kogusse.
Maalil on kujutatud stseen Schadowi maleklubi igapäevaelust. Pildil on kujutatud järgmisi ajaloolisi isikuid (vasakult paremale): arhitekt Hans Christian Genelli (1763–1823), arheoloog Aloys Hirt (1759–1837), Preisimaa kuninga Friedrich Wilhelm II poeg krahv Gustav Adolf Wilhelm von Ingenheim (1789–1855), maali autor Johann Erdmann Hummel (seisab akna juures), kunstnik Friedrich Bury (1763–1826) ja krahv Friedrich Wilhelm Graf von Brandenburg (1792–1850).
Ignatius Leong

Ignatius Leong (sündinud 1956) on Singapuri maletegelane, rahvusvaheline arbiiter (1979), FIDE vanemtreener (2004). 
Leong on Aasia juhtivaid maletegelasi. Ta on olnud Singapuri Maleföderatsiooni president, ASEAN-i Male Konföderatsiooni president, FIDE peasekretär ja FIDE arengukomisjoni esimees. Ta on saanud esimesena Aasia maletreeneritest FIDE vanemtreeneri ja võistluskorraldajatest rahvusvahelise organisaatori (1995) nimetuse. 
23-aastaselt sai Leong FIDE-lt rahvusvahelise arbiitri nimetuse. Ta on olnud peakohtunik maleolümpial (2008), tiitlipretendentide matšil (2009), pretendentide turniiril (2011), maailma karikaturniiril (2013), naiste võistkondlikel maailmameistrivõistlustel (2007) ja muudel turniiridel. 
Leong on olnud Kagu-Aasia Maade Assotsiatsiooni (ASEAN) egiidi all tegutseva noormaletajate koolitusega tegeleva ASEAN-i Maleakadeemia direktor.
Lajos Asztalos

Lajos Asztalos (29. juuli 1889 Pécs – 1. november 1956 Budapest) oli ungari maletaja, malefunktsionäär, malekohtunik ja maleliteraat, rahvusvaheline meister (1950), rahvusvaheline arbiiter (1951). 
Asztalos võitis 1913. aastal meistriturniiri Debrecenis, edestades Richard Rétit. Pärast esimest maailmasõda asus elama Serblaste, Horvaatide ja Sloveenide Kuningriiki. Jugoslaavia võistkonna koosseisus osales ta kahel ametlikul (1927, 1931) ja kahel mitteametlikul maleolümpial (1926, 1936). 1926. aastal Budapestis mitteametlikul maleolümpial tuli Serblaste, Horvaatide ja Sloveenide Kuningriik Ungari järel teiseks ning 1931. aastal maleolümpial Prahas tuli Jugoslaavia neljandaks (mõlemal korral Asztalos mängis teisel laual). 1942. aastal naasis ta kodumaale, kus mängis turniiridel kuni 1948. aastani. 
Kui Rahvusvaheline Maleföderatsioon (FIDE) 1950. aastal võttis kasutusele rahvusvahelise meistri nimetuse, oli Asztalos üks neist, kes sai elle nimetuse kohe samal aastal. 
Asztalos tegutses ka malefunktsionääri, kohtuniku ja maleliteraadina. Ta oli aastatel 1947–1953 Ungari Maleföderatsiooni asepresident ja 1953–1955 president. Ta oli ka FIDE malefunktsionäär – olnud FIDE kvalifikatsioonikomisjoni sekretär. Tema ilmunud raamatu "A sakkjáték elemei" 'Malemängu elemendid' (kaasautor Jenő Bán, esmatrükk 1949) kaheksas väljaanne ilmus 2005. aastal.
László Szabó (poliitik)

László Szabó (sündinud 16. veebruaril 1970 Budapestis) on Ungari poliitik ja spordifunktsionäär.
Szabó on lõpetanud 1994. aastal Budapesti Tehnikaülikooli transpordi masinaehituse teaduskonna ja 1996. aastal Budapestis asuva Riigijuhtimise Kõrgkooli. 
Ta töötas aastatel 1999–2002 Ungari Spordi ja Noorsoo Ministeeriumi alalise sekretäri asetäitjana. 2002. aastal oli Szabó Budapesti linnapeaks kandideeriva Pál Schmitti valimiskampaania staabi juht. 2006. aastal oli ta parlamendivalimistel erakonna Fidesz – Ungari Kodanike Ühendus valimiskampaania meeskonnas.
Szabó oli aastatel 2015–2019 Ungari Paraolümpiakomitee president ja on alates 2019. aastast Ungari Maleföderatsiooni president.
Mõronivka

Mõronivka (ukraina Миронівка, vene Мироновка) on linn Ukrainas Kiievi oblastis, Mõronivka rajooni halduskeskus. Mõronivka asub Kiievist umbes 93 km lõunas.
Mõronivka sai alevi staatuse 1938. aastal ja linnaõigused 1968. aastal.
Ukraina 2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Mõronivka elanikest ukrainlasi 95,33%, venelasi 3,65%, valgevenelasi 0,35% ja armeenlasi 0,18%.
Sándor Szerényi

Sándor Szerényi (29. september 1905 Budapest – 13. märts 2007 Budapest) oli ungari malefunktsionäär. Ta elas 101-aastaseks. 
Szerényi oli 1920. aastatel Ungaris illegaalsel parteitööl, mille eest istus aastatel 1927–1929 vangis. Pärast vabanemist suundus Nõukogude Liitu, kus aga arreteeriti 1932. aastal valesüüdistuse alusel ja mõisteti surma, kuid surmaotsus asendati kümneaastase sunnitööga. Pärast vabanemist ei lastud teda kodumaale, sest Ungari oli Nõukogude Liiduga sõjajalal, vaid saadeti asumisele Gruusiasse. Sealt põgenes ta 1946. aastal ja jõudis lõpuks Ungarisse. Oli partei- ja ühiskondlikul tööl. Aastatel 1959–1966 oli ta Ungari Sotsialistliku Töölispartei Keskkomitee ja 1970–1989 Keskrevisjonikomisjoni liige.
Aastatel 1960–1989 oli Szerényi Ungari Maleföderatsiooni president. Tema sõbralikud suhted parteijuht János Kádáriga (pärast 1956. aastat oli Szerényi Kádári sagedane mängupartner males), kes ka ise oli lühikest aega 1955. aastal maleföderatsiooni juht, mõjutasid oluliselt male arengut Ungaris.
Géza Maróczy

Géza Maróczy (3. märts 1870 Szeged – 29. mai 1951 Budapest) oli ungari maletaja ja maleliteraat, rahvusvaheline suurmeister (1950). 
Maróczy hakkas maletama 15-aastaselt. Meistritaseme saavutas 1895. aastal Hastingsi kõrvalturniiril. Ta tuli ainu- või kaasvõitjaks mitmel turniiril, sealhulgas Monte Carlos (1902) ja Viinis (1908). Aprillis 1906 kohtus Maróczy New Yorgis valitseva maailmameistri Emanuel Laskeriga. Saavutati kokkulepe MM-tiitlimatši pidamise osas auhinnafondiga 2000 USA dollarit. Mõlemad osalised pidid tagatisena deponeerima 500 dollarit. Lasker tegi seda, Maróczy mitte ja matš jäigi pidamata.
Pärast esimest maailmasõda oli Maróczy parim saavutus esikoha jagamine 1923. aastal Karlsbadi turniiril (koos Aleksandr Alehhini ja Efim Bogoljubowiga). 
Maróczy osales Ungari võistkonna koosseisus kolmel ametlikul maleolümpial (1927, 1930, 1933) ja ühel mitteametlikul maleolümpial (1936). Kõigil kordadel mängis ta võistkonna esimesel laual. Ungari tuli 1927. aastal esimeseks, 1930. aastal teiseks ja 1933. aastal viiendaks. 1936. aastal mitteametlikul maleolümpial Münchenis tuli Ungari esimeseks (66-aastane Maróczy mängis esimest lauda).
Maróczy oli naiste maailmameistri Vera Menchiku juhendajaid. 1935. aastal oli ta kohtunikuks MM-tiitlimatšil Aleksandr Alehhini ja Max Euwe vahel. Avaldanud üle kümne malealase raamatu.
1950. aastal võttis Rahvusvaheline Maleföderatsioon (FIDE) kasutusele rahvusvahelise suurmeistri nimetuse. Varasemate malesaavutuste eest anti nimetus 12 maletajale, nende seas ka 80-aastasele Maróczyle.
Malemäng

"Malemäng" on ameerika maalikunstniku John Singer Sargenti (1856–1925) maal, millel on jäädvustatud idamaises koloriidis oja kaldal lesivaid maleharrastajaid.
Maal asub New Yorgi Harvardi klubis. Maali hinnatakse 12,5 miljonile USA dollarile.
Sargent oli kirglik maletaja. Oma reisidel oli tal alati kaasas malekomplekt. Maali "Malemäng" lõi Sargent 1907. aastal ühel suvereisil Põhja-Itaalias Valle d'Aosta piirkonnas. Rekvisiidid ja idamaised kostüümid oli tal Londonist kaasa võetud. Kunstiteadlased on kindlaks teinud, et maalil kujutatud mees oli Sargenti lakei Nicola d'Inverno. Maalil kujutatud naise osas kindlat seisukohta ei ole. On arvatud, et see võis olla kunstniku üks õe- või vennatütardest.
Samasse ajaperioodi (umbes 1907) kuulub Sargenti veel teinegi malemängijaid kujutav maal "Magus jõudeolek".
Ioánnis Plakiotákis

Ioánnis Plakiotákis (kreeka keeles "Ιωάννης Πλακιωτάκης"; sündinud 10. juulil 1968 Ateenas) on Kreeka poliitik, ta on erakonna Uus Demokraatia liige. Ta oli 9. juulist 2019 kuni 26. maini 2023 Kreeka laevandusminister.
Ta lõpetas Walesi Ülikooli biokeemia insenerina, magistriks samal alal sai ta Londoni Ülikoolis. Seejärel sai ta magistriks ärikorralduse alal Londoni Linnaülikoolis.
Ta on erakonna Uus Demokraatia liige aastast 1987. Ta oli 24. novembrini 2015 kuni 10. jaanuarini 2016 erakonna Uus Demokraatia esimees. Ta on aastast 2004 Kreeka parlamendi liige.
9. juulist 2019 kuni 26. maini 2023 oli ta Kreeka laevandusminister.
Jaanus Kriisk

Jaanus Kriisk (sündinud 4. juulil 1964) on Eesti kergejõustikutreener, ettevõtja ja publitsist.
Elukäik.
Lõpetas 1982. aastal Tartu Raatuse gümnaasiumi ning 1992. aastal Tartu Ülikooli kehakultuuriteaduskonna magistrina. On lõpetanud ka Helsingi Marketingiinstituudi marketingi erialal. Täiendanud ennast USAs 1994 ja 2005. aastal.
Töötanud 1991–1992 TET Lasita tegevdirektorina, 1992–1993 ettevõtte Viljandi Aken ja Uks tegevdirektorina, 1993–1994 Astri AS tegevdirektorina ning on 1994. aastast Mööblifurnituur AS omanik ning juhatuse liige.
On 2001. aastast Tartu Rotary Klubi liige.
Treenerikarjäär.
Tema isiklik kümnevõistluse rekord on 7403 punkti. Tegelenud ka golfiga. 2005 ja 2011 Euroopa Rotary Golfi paarismängu meister. 2006. aasta International Rotary Golf Tournament, Tom Morrow' karika võitja. 
1987-2024 vabakutseline kergejõustiku treener. EOK kutsestandard: meistertreener (EKR 7) Tema õpilased on püstitanud 19 Eesti täiskasvanute rekordit kergejõustikus.
Edukaimad õpilased:
Teosed.
Kirjandusliku pseudonüümiga -  Alexander Kadakas :
Utena rajoon

Utena rajoon (leedu "Utenos rajono savivaldybė") on 1. järgu haldusüksus (rajoon) Leedus endise Utena maakonna aladel.
Rajooni pindala on 1229 km². 2020. aasta seisuga elas seal 37 179 inimest.
Rajoon moodustati 1950. aastal, tänapäevastes piirides on aastast 1984. Rajoon koosneb järgmistest valdadest: Daugailiai, Kuktiškėse, Leliūnai, Saldutiškise, Sudeikiai, Tauragnai, Užpaliai, Utena ja Vyžuonose vald. Eraldi üksuse, eraldiseisva valla, moodustab veel Utena linn.
Halduskeskus on Utena linn. Teised tähtsamad asulad on Daugailiai, Kuktiškėse, Leliūnai, Saldutiškise, Sudeikiai, Tauragnai, Užpaliai ja Vyžuonose alevid. 2011. aasta seisuga olid elanikest 96,01% leedulased, 2,29% venelased, 0,53% poolakad, 0,18% ukrainlased, 0,14% valgevenelased, 0,05% lätlased, 0,03% tatarlased, 0,02% sakslased ja 0,75% oli teistest rahvustest.
Rajooni suurimad jõed on Šventoji jõgi ja Vyžuona. Rajoonis on 185 järve, neist suuremad on Alaušas, Indrajai, Tauragnas ja Utenas. Osaliselt ulatub sinna ka Aisetas. Rajoon jääb Aukštaičia kõrgustikule. Kõrgeim koht on Taurapilise linnamägi (246 m).
Rajooni territooriumile jäävad osaliselt Aukštaitija rahvuspark ja Labanorase regionaalpark.
Vierseni kreis

Vierseni kreis on haldusüksus Saksamaa Nordrhein-Westfaleni liidumaa lääneosas.
Ajalugu.
1816. aastal asutas uus Preisimaa valitsus "Kempeni kreisi". Algselt kuulus see Kleve ringkonda, kaotati 1822. aastal ja sealt saati kuulus Düsseldorfi ringkonda. 1929. aastal laiendati kreisi märgatavalt ja nimetati ümber "Kempen-Krefeldiks".
1975. aastal muudeti taas kreisi piire ja see nimetati ümber "Vierseniks", kuigi Kempen jäi kreisi keskuseks. Viersen sai Kempeni asemel keskuseks 1984. aastal.
Geograafia.
Kreis asub Reini ja Maasi vahelisel madalikul. Kõrgeim punkt on "Süchtelner Höhen" (90,7 m), madalaim "Pielbruch" (28,6 m).
Daugailiai vald

Daugailiai vald (leedu keeles "Daugailių seniūnija") on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Utena rajooni territooriumil.
Valla pindala on 135 km². 33 % võtavad enda alla metsad, 15 % aga veekogud. 2011. aasta seisuga elas seal 1265 inimest. Valla keskus on Daugailiai alev, kus 2011. aastal oli 325 elanikku. Vallamaja asub aadressil Didžioji g. 48. Vallavanem on Giedrė Eimutienė.
Lisaks küladele on vallas ka mõned huutorid
Russalu mõisa sild

Russalu mõisa sild on Kasari jõge ületav paekivist sild Rapla maakonnas Russalu külas.
42-meetrise üldpikkusega sild rajati aastatel 1847–48.
Sild on arvatud kultuurimälestiseks.
Leliūnai vald

Leliūnai vald (leedu keeles "Leliūnų seniūnija") on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Utena rajooni territooriumil.
Valla pindala on 153 km². 2011. aasta seisuga elas seal 2 778 inimest. Valla keskus on Leliūnai alev, kus 2011. aastal oli 412 elanikku. Vallamaja asub aadressil Kauno g. 29. Vallavanem on Renaldas Būga.
Lisaks küladele on vallas ka mõned huutorid
Kuktiškėse vald

Kuktiškėse vald (leedu keeles "Kuktiškių seniūnija") on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Utena rajooni territooriumil.
Valla pindala on 82 km². 2011. aasta seisuga elas seal 762 inimest. Valla keskus on Kuktiškėse alev, kus 2011. aastal oli 435 elanikku. Vallamaja asub aadressil Aukštaičių g. 1. Vallavanem on Aistis Kukutis.
Lisaks küladele on vallas ka mõned huutorid
Užpaliai vald

Užpaliai vald (leedu keeles "Užpalių seniūnija") on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Utena rajooni territooriumil.
Valla pindala on 176 km². 24 % võtavad enda alla metsad, 1 % aga veekogud. 2011. aasta seisuga elas seal 1 807 inimest. Valla keskus on Užpaliai alev, kus 2011. aastal oli 758 elanikku. Vallamaja asub aadressil Basanavičiaus g. 1. Vallavanem on Eugenijus Keraminas.
Thierry Jonquet

Thierry Jonquet (19. jaanuar 1954 Pariis – 9. august 2009 Pariis) oli prantsuse kirjanik, kes kirjutas peamiselt kriminaalromaane. Ta on avaldanud teoseid ka pseudonüümide Martin Eden ja Ramón Mercader all.
Tema romaani "Mygale" põhjal on valminud Pedro Almodóvari film "Nahk, milles ma elan".
Utena vald

Utena vald (leedu keeles "Utenos seniūnija") on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Utena rajooni territooriumil.
Valla pindala on 146 km². 2011. aasta seisuga elas seal 2 395 inimest. Valla keskus on Utena linn, mis aga valla koosseisu ei kuulu. Vallamaja asub aadressil Utenio a. 4. Vallavanem on Saulius Gaižauskas.
Lisaks küladele on vallas ka mõned huutorid
Rakvere Nõukogude poolel hukkunute matmispaik

Rakvere Nõukogude poolel hukkunute matmispaik oli Vabadussõjas ja Teise maailmasõjas Nõukogude poolel hukkunute matmispaik Rakvere kihelkonnas Virumaal, praeguse haldusjaotuse järgi Rakveres Lääne-Viru maakonnas. 
Matmispaiga ulatus pole olnud avalikult teada, kuid hekiga piiratud ala pindala oli umbes 0,5 hektarit. Maetutest olevat olnud osa neid, kes hukkusid Vabadussõja ajal Nõukogude poolel ja keda Nõukogude teise okupatsiooni ajal loeti "valge terrori ohvriteks"; osa on neid, kes hukkusid Nõukogude–Saksa sõja käigus Nõukogude poolel 1941. ja 1944. aastal.
Kultuurimälestiseks olemine ja kustutamine.
Matmispaik oli alates 31. detsembrist 1964 Eesti NSV vabariikliku tähtsusega ajaloomälestis nr 501.
Ka iseseisvuse taastanud Eesti Vabariigis oli see matmispaik alates 1997. aastast riiklik ajaloomälestis nimega "II maailmasõjas hukkunute ühishaud". Ametlike nimede põhjal on Rakvere eri kalmistute segiajamine lihtne, sest Rakvere Saksa sõjaväekalmistu kannab lähedast nime "II maailmasõjas hukkunute matmispaik".
Matmispaik kustutati kultuurimälestisena 30. jaanuaril 2024.
Maetute arv.
22. aprillil 1945 maeti sinna ümber 50 puukirstu. Ümbermaetuist oli Valentina Mazerova (10. veebruar 1919 – 7. november 1941) ainuke, kelle isik saadi kindlaks teha. Tema maeti ümber Tõrma kalmistu kandist, kus Saksa aegu toimus mahalaskmisi.
Seetõttu võidigi Nõukogude-aegsete andmete alusel oletada, et maetud on umbes 50–80 sõjaväelast ja tsiviilisikut. 
Matmispaik kaevati ümbermatmise eesmärgiga 13. juulil 2022 välja. Leiti 28 isiku põrmud, neist 2 olid punaarmeelase, ülejäänud aga tsiviilisikute omad. Säilmed maeti 21. juulil 2022 ümber Rakvere linnakalmistule.
Vyžuonose vald

Vyžuonose vald (leedu keeles "Vyžuonų seniūnija") on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Utena rajooni territooriumil.
Valla pindala on 73 km². 2011. aasta seisuga elas seal 1 805 inimest. Valla keskus on Vyžuonose alev, kus 2011. aastal oli 512 elanikku. Vallamaja asub aadressil Šilo g. 4. Vallavanem on Jolita Bučelienė.
Lisaks küladele on vallas ka mõned huutorid
Sudeikiai vald

Sudeikiai vald (leedu keeles "Sudeikių seniūnija") on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Utena rajooni territooriumil.
Valla pindala on 108 km². Selle territooriumile jääb 22 suuremat või väiksemat järve. 2011. aasta seisuga elas seal 1 250 inimest. Valla keskus on Sudeikiai alev, kus 2011. aastal oli 359 elanikku. Vallamaja asub aadressil Aukštaičių g. 12. Vallavanem on Virgilijus Gaižauskas.
Lisaks küladele on vallas ka mõned huutorid
Wolfgang von Kempelen

Wolfgang von Kempelen (slovaki keeles "Ján Vlk Kempelen"; ungari keeles "Kempelen Farkas"; 23. jaanuar 1734 Bratislava – 26. märts 1804 Viin) oli leiutaja ja riigiametnik Austria ertshertsogkonnas ja Ungari kuningriigis.
Wolfgang von Kempelen oli pärit saksakeelsest perekonnast. Valdas saksa, ungari, prantsuse, itaalia ja ladina keelt. Ta oli mitmekülgne inimene – andekas joonistaja ja graafik, kirjutas epigramme, luuletusi ja näidendeid. Viini Kunstiakadeemia valis ta 1789. aastal ta oma auliikmeks. 
1765. aastal määrati ta soolakaevanduste juhtivametnikuks Banaadis ja 1766. aastal Ungaris. Sõjast laastatud Banaadis osales ta juhtivametniku ja projekteerijana infrastruktuuri rajamisel (elamud, koolid, linatööstus, siidivabrik, sookuivendus). 
Kempelen projekteeris 1770. aastal ujuksilla üle Doonau Bratislavas, 1772. aastal isereguleeruva veesüsteemi Schönbrunni lossi pargis, projekteeris 1780. aastal aurumasina ja 1789. aastal auruturbiini ning osales 1780. aastatel Buda palee rekonstrueerimisel.
Kempelen sai üle Euroopa tuntuks oma maleautomaadiga Türklane. Tähelepanuväärne oli kõnesünteesi valdkonnas tema loodud 1791. aastal akustilis-mehaaniline kõnemasin, mis suutis tänu keele ja huulte mudeli lisamisele tekitada peale vokaalide ka konsonante.
2012. aasta maleolümpia

40. maleolümpia (inglise keeles "40th Chess Olympiad") oli 2012. aastal İstanbulis FIDE egiidi all peetud maleolümpia. 
Maleolümpia peeti 28. augustist kuni 9. septembrini 2012 İstanbulis. Lahtises kategoorias osales 157 võistkonda, naiste kategoorias 127 naiskonda (korraldajariiki Türgit esindasid kolm võistkonda ja kolm naiskonda). Mängiti ajakontrolliga 90 minutit 40 käigule, mille järel anti 30 minutit mängu lõpuni ühes 30 sekundi lisandumisega iga käigu kohta. 
Maleolümpia peakohtunik oli rahvusvaheline arbiiter Panagiόtis Nikolόpoulos (Kreeka). Turniiridirektori ülesandeid täitis Ali Nihat Yazıcı (Türgi).
Eesti esinemine maleolümpial.
Eesti võistkond (esimesel laual Pavel Vorobjov) sai 80. koha, naiskond (esimesel laual Monika Tsõganova) 36. koha.
2010. aasta maleolümpia

39. maleolümpia (inglise keeles "39th Chess Olympiad") oli 2010. aastal Venemaal Hantõ-Mansiiskis FIDE egiidi all peetud maleolümpia. 
Maleolümpia peeti 21. septembrist kuni 3. oktoobrini 2010 Hantõ-Mansiiskis. Lahtises kategoorias osales 148 võistkonda, naiste kategoorias 115 naiskonda (korraldajariiki Venemaad esindasid viis võistkonda ja kolm naiskonda). Mängiti ajakontrolliga 90 minutit 40 käigule, mille järel anti 30 minutit mängu lõpuni ühes 30 sekundi lisandumisega iga käigu kohta. 
Maleolümpia peakohtunik oli rahvusvaheline arbiiter Sava Stoisavljevic (Serbia), tema asetäitja Ašot Vardapetjan (Armeenia). Turniiridirektori ülesandeid täitis Kalmõkkia Vabariigi Maleföderatsiooni president Valeri Bovajev.
Eesti esinemine maleolümpial.
Eesti võistkond (esimesel laual Kaido Külaots) sai 26. koha, naiskond (esimesel laual Tatjana Fomina) 54. koha.
2008. aasta maleolümpia

38. maleolümpia (inglise keeles "38th Chess Olympiad") oli 2008. aastal Dresdenis FIDE egiidi all peetud maleolümpia. 
Maleolümpia peeti 13.–25. novembril 2008 Dresdenis. Lahtises kategoorias osales 146 võistkonda, naiste kategoorias 111 naiskonda (korraldajariiki Saksamaad esindasid kolm võistkonda ja kolm naiskonda). Mängiti ajakontrolliga 90 minutit 40 käigule, mille järel anti 30 minutit mängu lõpuni ühes 30 sekundi lisandumisega iga käigu kohta. 
Maleolümpia peakohtunik oli rahvusvaheline arbiiter Ignatius Leong (Singapur), tema asetäitja IA Klaus Deventer (Saksamaa). Turniiridirektori ülesandeid täitis IA Horst Metzing (Saksamaa).
Eesti esinemine maleolümpial.
Eesti võistkond (esimesel laual Kaido Külaots) sai 33. koha, naiskond (esimesel laual Monika Tsõganova) 32. koha.
Kerr Kriisa

Kerr Kriisa (sündinud 2. jaanuaril 2001) on Tartust pärit Eesti korvpallur.
Kriisa on 190 cm pikk ja kaalub 86 kg. Ta isa on korvpallur Valmo Kriisa.
Kriisa alustas mängimist Erkmaa korvpallikoolis ja liitus 15-aastaselt Tartu Ülikooli korvpallimeeskonnaga. 
2017. aastal sõlmis ta lepingu Brose Bambergiga ja 2018. aastal lepingu Kaunase korvpalliklubi Žalgirisega. Euroliiga debüüdi tegi ta 18-aastaselt 25. oktoobril 2019, mängides Žalgirise meeskonnas ja visates mängu jooksul ka ühe punkti. 
2020 siirdus ta õppima Ameerika Ühendriikidesse Arizona Ülikooli, et mängida NCAA korraldatavas üliõpilasliigas osalevas Arizona Wildcatsi meeskonnas. Kerr Kriisa on mänginud Eesti U16 koondises, U18 koondises ja kuulub ka Eesti korvpallikoondisse.
Viitna loodusõpperada

Viitna loodusõpperada on õpperada, mis asub Viitna maastikukaitsealal, Lääne-Viru maakonnas. Rada algab Viitna Pikkjärve põhjakaldalt viib kõigi kolme järve äärde ning tutvustab jääaja kujundatud pinnavorme, nende teket ning seal kasvavaid metsakooslusi. Õpperajal on 27 huvipunkti. Rada tähistavad valged märgid puudel, mille keskel on roheline triip. Samuti asub rajal 3 infotahvlit, 28 infoalust, märjemates kohtades laudrada, vaateplatvorm, purre, 2 kuivkäimlat ja 4 prügikasti.
Kohalesõitmise õpetus.
Tallinn-Narva mnt (tee E20) 73. km, Viitnal, pöörata paremale Kadrina suunas. Sõita 1 km, kuni näete paremal Viitna maastikukaitseala infotahvlit. Selle vastast keerab tee parklasse. Raja märgistus algab parklast. Viitnale saab minna ka ühistranspordiga, Viitna bussipeatusest on raja algusse 1 km. Peatusrest minna veidi maad Narva poole ja siis keerata paremale Kadrina teele. 1 km pärast pöörata infotahvli juurest rajale.
Taraštša

Taraštša (ukraina Тараща) on linn Ukrainas Kiievi oblastis, Taraštša rajooni halduskeskus. Taraštša asub Kiievist umbes 103 km lõunas.
Taraštšat on esmamainitud 1709. aastal, linnaõigused sai 1793. aastal.
Ukraina 2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Taraštša elanikest ukrainlasi 96,94%, venelasi 2,35%, armeenlasi 0,20% ja valgevenelasi 0,19%.
Ratmir Holmov

Ratmir Dmitrijevitš Holmov (vene keeles Ратмир Дмитриевич Холмов; leedu keeles "Ratmiras Cholmovas"; 13. mai 1925 Šenkursk – 18. veebruar 2006 Moskva) oli vene maletaja, rahvusvaheline suurmeister (1960). 
Holmovi malekarjäär algas edukalt: 1947. aastal üleliidulise 1. järgu turniiri võitmine andis talle meistrikandidaadi järgu, seejärel esikoht üleliidulisel meistriturniiril tõi talle meistersportlase nimetuse, samal aastal NSV Liidu meistrivõistluste poolfinaalis saadud 3.–4. koht tagas talle koha järgmisel aastal peetud meistrivõistluste finaalturniirile. Novembris 1947 pääses Holmov mängima tugevakoosseisulisele rahvusvahelisele turniirile – Tšigorini mälestusturniirile –, kus ta sai 12. koha (võitis seal partii suurmeister Igor Bondarevskiga).
1940. aastate teisel poolel elas Holmov Valgevenes ja 1950. aastatel Leedus Vilniuses. Seejärel kolis ta Sotši ja sealt 1967. aastal Moskvasse.
Holmov tuli üheksal korral Leedu NSV (1949–1953, 1955, 1957–1960) ning ühel korral Valgevene NSV (1948) ja Moskva (1987) malemeistriks. 1950. aastal tuli ta Pärnu suveturniiril kolmandaks.
1954. aastal sai Holmov FIDE-lt rahvusvahelise meistri nimetuse. Suurmeistriks sai ta 35-aastaselt 1960. aastal.
NSV Liidu meistrivõistlustel tuli Holmov korduvalt esikuuikusse (1954, 1956, 1957, 1959, 1962, 1963, 1964/1965). Parima tulemuse sai ta detsembris 1963, kus Leningradis toimunud meistrivõistlustel jagas 1.–3. kohta. Jaanuaris 1964 peetud järelmatš jättis ta kolmandaks.
1964. aastal jäi ta Moskva tsooniturniiril neljandaks ja tsoonidevahelisele turniirile ei pääsenud.
Saldutiškise vald

Saldutiškise vald (leedu keeles "Saldutiškio seniūnija") on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Utena rajooni territooriumil.
Valla pindala on 115 km². 2011. aasta seisuga elas seal 948 inimest. Valla keskus on Saldutiškise alev, kus 2011. aastal oli 343 elanikku. Vallamaja asub aadressil Laisvės a. 2. Vallavanem on Bronius Šliogeris.
Lisaks küladele on vallas ka mõned huutorid
Indrajai

Indrajai on järv Leedus Utena rajoonis. Järv asub Daugailiaist 1,5 kilomeetrit loodes ja kuulub Nemunase vesikonda. Järv on loode-kagu sihiline ja lookleva kaldaga. Järve kaldad on enamasti kõrged ja metsased . Järve kirdekallas piirneb Zarasai rajooniga.
Kaldajoone pikkus on 15,31 kilomeetrit. Järves on kolm saart pindaladega 0,93 ha, 0,38 ha ja 0,22 ha. Järve säng asub jääajal tekkinud tunnelorus. Sellest ka suhteliselt väljavenitatud kuju, järve keskmine laius on 650 meetrit. Järve põhi on ebatasane ja täis lohkusid.
Indrajaist voolab läbi Indraja jõgi, sinna suubub üheksa nimetut oja. Aastail 2014 ja 2017 läbi viidud ihtüoloogiliste uuringute põhjal elavad järves latikas ja linask. Järve kaldal asuvad Antandraja, Bajoriškiai, Staškūniškise, Šlaitai ja Veleikiai külad.
Indrajai nimi tuleneb pilliroo kohalikust nimest "indrė".
Gordon Burghardt

Gordon M. Burghardt (sündinud 11. oktoobril 1941 Milwaukees) on ameerika etoloog ja psühholoog.
Ta õppis Chicago Ülikoolis ja kaitses doktoritöö biopsühholoogia alal aastal 1966.
Ta on tegelenud herpetoloogiaga, olles eriteadlane madude käitumise alal.
Werner Fasslabend

Werner Fasslabend (sündinud 5. märtsil 1944 Marcheggis Alam-Austrias) on Austria jurist ja poliitik, ta on Austria Rahvapartei liige. Ta oli aastatel 1990–2000 Austria kaitseminister.
Ta sündis aastal 1944 Marcheggis Gänserndorfi ringkonnas Alam-Austrias. Ta õppis aastatel 1963–1964 Wilbrahamis Massachusettsis inglise, prantsuse ja hispaania keelt ning ajalugu. Seejärel õppis ta aastatel 1964–1970 Viini Ülikoolis õigusteadust; aastal 1970 promoveeriti ta õigusteaduse doktoriks.
Ta alustas oma poliitilist karjääri Marcheggis Austria Rahvaparteis ja Austria töötajate ametiühingus.
Ta oli 17. detsembrist 1990 kuni 4. veebruarini 2000 Austria kaitseminister.
Tähistamata toode

Tähistamata toode on ühe ettevõtte (tootja) loodud toode või teenus, mida teised ettevõtted (turundajad) ümber kujundavad, et see näeks välja nii, nagu oleksid nad selle ise teinud. Teisisõnu valmistab "tähistamata tooteid" kolmas osapool, mitte ettevõte, kes seda müüb või turundab. Turundajate seisukohalt on see kasulik, kuna tänu võimalusele osta juba valmis toode ei pea turundaja ise looma toote valmistamiseks vajalikku infrastruktuuri.
Põispill

Põispill on seapõiest resonaatori ja soolest või nöörist keel(t)ega eesti rahvapill. 
Põispill on lihtne Lääne-Euroopa nn. kepptsitri eeskujul tehtud pill, tuntud naljapillina. Ta oli varasematel sajanditel Saksamaal levinud peamiselt kerjuste pillina. Eestisse jõudis ta ilmselt sakslaste vahendusel. 
Veidi kõverdatud kepi külge keerutati soolest keel. Pilli alumises osas oli keele alla asetatud põis (kõlaruum) ja nende vahele roop. Üle keele tõmmati hambulise puust poognaga, nii tekitati põrisevat heli. Käega keelt lühendades sai muuta heli kõrgust. 
Elmar Luhats valmistas 1950. aastatel täiustatud põispilli, mis on kasutusel praeguse ajani. Ta paigaldas seapõie raami sisse ning keeleks pani metallkeele. Seda pilli mängitakse viiulipoognaga, tema heli meenutab tšellot ning kasutatakse ka viisipillina.
Knabenau

Knabenau (vene keeles "Кнабенау") oli Sileesiast pärit aadlisuguvõsa, mis kustus XIX sajandil.
Knabenaud rüütelkonna matriklis.
10. mail (vkj) 1841 võeti suguvõsa tagantjärele Kuramaa rüütelkonna matriklisse.
Sikusarv

Sikusarv ehk sokusarv (ka "karjasarv", murdes "lutusarv", läänemurdes "luik") on looma, peamiselt soku sarvest valmistatud sõrmeavadega rahvapill. 
Loomasarve ülemine ots lõigati huulikuks ning sarvele tehti tavaliselt 4 või 5 ava. Kuid neid võis olla ka rohkem või mitte ühtegi. Sikusarv oli karjaste ja õitsiliste pill, kuid kasutati ka välitööde vaheajal. Sellel mängiti kindla tähendusega signaale, tantsulugusid ja improviseeriti. 
Sikusarv oli tuntud kõigis Baltimaades. Sikusarve viisides leidub palju figuratsioone: eellööke, trioole, keerutusi; eelmängus on tüüpiline stakaato.
Velõka Sevastjanivka

Velõka Sevastjanivka (ukraina keeles Велика Севастянівка) on küla Ukrainas Tšerkassõ oblastis Hrõstõnivka rajoonis. Elanike arv on 2300.
Vabakasutuslitsents

Vabakasutuslitsents on litsents, millega autor annab ühiskonna liikmetele kui litsentsisaajatele üldise õiguse teostada isiklikke või varalisi õigusi, mis vaikimisi kuuluvad autorile. Enamasti on sellisteks õigusteks õigus teost kasutada, uurida, paljundada, levitada, muuta ja muudetud kujul levitada ning vabakasutuslitsentsi tüüpiline näide on Creative Commonsi litsentsid.
Paul Liivak (loomaarst)

Paul Erich Liivak (29. oktoober (vkj)/ 11. november 1902 Karula vald, Võrumaa – 11. mai 1969 Võru rajoon) oli eesti loomaarst.
Ta lõpetas 1923. aastal Valga Poeglaste Gümnaasiumi. Õppis aastatel 1923–1929 Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas ja aastatel 1929–1932 loomaarstiteaduskonnas, mille lõpetas. Akadeemiliselt oli ta Korporatsioon Fraternitas Tartuensise liige.
Alates 1935. aastast oli ta Võru linna ja tapamaja loomaarst, 1966. aastal oli ta Võru Lihatööstuse loomaarst.
Ta oli alates 1935. aastast Loomaarstide Koja liige.
Tauragnai vald

Tauragnai vald (leedu keeles "Tauragnų seniūnija") on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Utena rajooni territooriumil.
Valla pindala on 186 km². 2011. aasta seisuga elas seal 1 269 inimest. Valla keskus on Tauragnai alev, kus 2011. aastal oli 473 elanikku. Vallamaja asub aadressil A. Musteikio g. 35. Vallavanem on Alvydas Danauskas.
Lisaks küladele on vallas ka mõned huutorid
Utenas

Utenas on järv Leedus Utena rajoonis. Järv asub Tauragnaist 9,5 kilomeetrit idas ja kuulub Nemunase vesikonda. Utenas asub Aukštaitija rahvuspargis. Järv on lääne-ida-kagu sihiline ja lookleva kaldaga. Utenase kaldad on enamasti kõrged ja liivased. Kaldavöönd on lai ja seda katab kõrge veetaimestik.
Kaldajoone pikkus on 8,66 kilomeetrit. Järves on kaks saart pindaladega 0,53 ha, ja 0,14 ha. Utenase säng asub jääajal tekkinud kahe tunneloru ühinemispaigas. Sellest ka suhteliselt väljavenitatud kuju, järve keskmine laius on 550 meetrit. Järve põhi on täis lohkusid, seda katavad savi ja karbonaatne põhjamuda.
Utenasest voolab läbi Minčia jõgi. Järve valgala on 118 km². Utenase veetase kõigub vastavalt aastaaegadele 40-50 cm. Aastail 2014 ja 2017 läbi viidud ihtüoloogiliste uuringute põhjal elavad järves latikas ja linask. Järve kaldal asuvad Minčiakampise huutor ja Rūgšteliškise küla.
Utenase nimi tuleneb sõnast "utis", mis tähendab täid.
Alaušas

Alaušas on järv Leedus Utena rajoonis.
Kaldajoone pikkus on 23,08 kilomeetrit. Järves on kaks saart; põhjaosas kalda lähistel suurem saar pindalaga 5,98 ha, lõunaosas saar pindalaga 0,13 ha. Loode- ja edelakaldad on kõrged, kagu- ja kirdekaldad madalad. Idakallas on metsane, ülejäänud kallastel asuvad valdavalt niidud ja põllud. Kaldavöönd ja lahesopid on liivase põhjaga. 
Alaušase sängi moodustavad kaks tunnelorgu. Põhi on ebatasane. Sügavamates lohkudes olev vesi ülejäänud veega ei segune ja selle temperatuur on aasta läbi 2-8 kraadi.
Järvest voolab välja Alauša jõgi. Alaušasesse voolavad Alksnaitė, Šiekštelė, Giedrė ja veel seitse nimetut oja. Järve valgala on 52 km². 
Järve kaldal asuvad küladest Sudeikiai, Alaušai, Šeimyniškiai, Bikuškis, Maneičiai, Salos, lisaks jääb sinna veel Alkai huutor. Alaušase idakaldal asub Maneičiai linnamägi; läänekaldale jääb Bikuškise mõisa hoonetekompleks.
Kaladest elavad Alaušases põhiliselt rääbis ja haug, ent ka latikas, linask, särg, koger, viidikas, kiisk, ahven, roosärg ja harilik hink.
Järve põhjaosa kuulus varem Užpaliai mõisale. Pärast aastat 1930, mil omandiseaduseid muudeti, anti järve põhjakalda liivastele küngastele mitmele sinna asuda tahtnud talumehele oma maad; sellest asundusest kujunes järve kaldale Alaušai küla.
Nimi tuleneb liitest "al-", mis tähendab voolamist, tilkumist.
Tšudniv

Tšudniv (ukraina Чуднів, vene Чуднов) on linn Ukrainas Žõtomõri oblastis, Tšudnivi rajooni halduskeskus. Tšudniv asub Teterivi jõe ääres, Žõtomõrist umbes 45 km lääneedelas.
Tšudnivi on esmamainitud 1471. aastal. Teise Poola jagamise tagajärjel läks 1793. aastal Venemaa Keisririigi võimu alla. Alevi staatuse sai Tšudniv 1924. aastal, linnaõigused 2012. aastal.
Põsepill

Põsepill on membranofonide hulka kuuluv eesti rahvapill, mille heli tekib sõrmeotsi mängija pinguldatud põskede vastu nipsutades ning mille helikõrgust muudetakse resonaatoriks oleva suuõõne abil.
"Jõhvi kihelkonna Vasavere külas elanud rahvapillimehe Ruuben Kesleri (1878–1965) mängitud põsepill jääb lausa kogu Eesti taustal ainulaadseks nähtuseks, sest muid ülestähendusi sellest pillist mujalt pole. Põsepilli mängu heliplaadistati 1930. aastail Riigi Ringhäälingus. Põsepilli resonaatoriks on mängija enda pinguldatud põskedega suukoobas. Heli tekitamiseks pidi vastu oma põski sõrmeotsi nipsutama, kuid pikapeale jäänud põsed kibedaks. R. Kesler oli põsepillimängu õppinud karjapoisipõlves vanematelt meestelt (vt ka Pulst: 817–819)." (Tõnurist 2017: 97)
Daugailiai

Daugailiai on alev Leedus Utena rajoonis, Daugailiai valla halduskeskus. Alev asub Utenast 18 kilomeetrit kirdes Indrajai järve ääres. 
Daugailiais on põhikool, postkontor, kultuurikeskus ja raamatukogu. Vaatamisväärsuste seas on kooli juures asuv koduloomuuseum, endine hobupostijaama hoone ja sealne aastal 1883 ehitatud katoliku kirik. Alevist põhja pool asub Daugailiai I linnamägi, lõunas Daugailiai II linnamägi.
Nimi.
Alevile on nime andnud sealse ümbruskonna soised metsad. Nimi tuleneb väljendist "daug gailių" (tõlkes "sookailude juures"). Võimalik on ka see, et asulale on nime andnud Daugėlade suguvõsa, kellele sealsed maad kunagi kuulusid.
Ajalugu.
Alevi juures asub kaks linnamäge. Daugailiai II linnamägi on pindalaga 50x35, selle kõrgus on 18 meetrit. Linnamägi võeti kasutusele I aastatuhandel eKr, kasutusel oli see I aastatuhande lõpuni. Kultuurikihti seal ei ole. Daugailiai II linnamägi on soo servas asuv 18 meetri kõrgune küngas pindalaga 40 x 30, selle all asus asulakoht. See linnamägi oli kasutusel I ja II aastatuhandel. Tõenäoliselt on tegu aastal 1254 mainitud Daugailiai linnusega, mille Liivi ordu aastal 1453 kui tähtsa strateegilise objekti maha põletas.
Aastal 1685 rajati linnamäele esimene Daugailiai kirik, mis aga aastal 1766 maha põles. Kiriku juures asus ka surnuaed, sealsetest haudadest on leitud Kuramaa münte. Aastal 1745 mainiti esimest korda Daugailiaid kui alevit.
Daugailiai elanikud osalesid novembriülestõusus ja jaanuariülestõusus. Tsaariajal oli alevi venekeelne nimekuju Давгели. Aastal 1836 avati Peterburi ja Varssavi vaheline postimaantee, alevisse rajati selle hobupostijaam. Aastal 1883 ehitati alevisse vana põlenud kiriku asemele uus. Esimese maailmasõja ajal alev põles. Aastal 1939 moodustati Daugailiai kihelkond, varem oli sealne kirik olnud Dusetose kihelkonna abikirik. Tuli laastas alevit ka Teise maailmasõja ajal.
Nõukogude perioodil oli asula kohaliku kolhoosi keskasulaks.
Aastal 1939 sündis Daugeliais Algimantas Petras Kavoliukas, kes hukkus Vilniuse veresaunas.
PSA lend 182

PSA (Pacific Southwest Airlinesi) lend 182 Sacramentost San Diegosse oli 25. septembril 1978. aastal katastroofiga lõppenud lend. Boeing 727-214 (pardal 135 inimest) põrkas San Diego kohal kokku Cessna 172 lennukiga (pardal 2 inimest). Kokkupõrke tagajärjel kukkusid mõlemad lennukid alla. Hukkusid mõlema õhusõiduki kõik pardal olnud 137 inimest ja veel seitse linnaelanikku.
Eellugu.
Endise lennufirma Pacific Southwest Airlinesi lend 182 oli transiitlend. PSA Boeing 727-214 alustas hommikul lendu Sacramentost ja tegi vahepeatuse Los Angeleses ning lendas edasi San Diegosse. Lennukis oli koos meeskonnaga 135 inimest. San Diego rahvusvahelisel lennujaamal on kurikuulus maine. Väga tiheda liiklusega lennujaamal (umbes 600 lendu päevas) on vaid üks maandumisrada. Lisaks on lennujaam kesklinna lähedal. Piloodid on ohtudest teadlikud ja püüavad olla San Diego lennujaama läheduses lennates eriti tähelepanelikud. Ilmastikuolud lendamiseks olid sel päeval head.
Sündmuste käik.
Sisenedes San Diego lennujaama lähedasse õhuruumi märkas lennu 182 lennuliiklusteenindaja, et nende trajektoori ees oli Cessna 172. Ta teavitas sellest lennu 182 meeskonda. Meeskond kinnitas, et nad on teadlikud ja arvestavad lennukiga. Lend 182 seadis kursi San Diego lennujaamale ja hakkas valmistuma maandumiseks. Lennuliiklusteenindaja teatas uuesti ees olevast Cessnast ja andis maandumisloa. Paari minuti kaugusel maandumisest põrkus lend 182 kokku Cessna 172-ga. Lennukid kukkusid alla elamurajoonidesse.
Õnnetuse põhjuste uurimine.
Õnnetust uuris riiklik transporditurvalisuse amet (NTSB). Uurimise käigus selgus, et õnnetuse juhtumisele aitasid kaasa paljud tegurid. Lennujuhtimiskeskuse ja lennuki musta kasti lindistuste põhjal leiti, et PSA meeskond ei järginud vastavaid protseduure lennujuhiga suheldes. Lend 182 kaotas Cessna vaateväljalt, kuid ei teavitanud sellest lennujuhti. Teiseks muutis Cessna 172 ootamatult kurssi ega informeerinud sellest lennujuhtimiskeskust. Viimane ohtu suurendav põhjus oli see, et lennu 182 meeskond rääkis omavahel kõrvalistest isiklikest teemadest ja nende tähelepanu ei olnud täielikult lennuki juhtimisel. Kuna lennukirusud olid killustunud, siis oli algselt keeruline öelda, kas lennukit oleks saanud päästa. NTSB lõplik otsus järeldas, et lennuk oli peale kokkupõrget täielikult kontrollimatu ja õnnetus vältimatu. Lennuõnnetus märgiti inimfaktori tagajärjel põhjustatud õnnetusena.
Aleksandr Altunin

Aleksandr Altunin (vene Александр Терентьевич Алтунин; 14. august 1921 – 15. juuli 1989 Moskva) oli Nõukogude Liidu sõjaväelane (armeekindral, 1977). 1972–1986 oli ta Nõukogude Liidu tsiviilkaitse ülem.
Vladimir Govorov

Vladimir Govorov (vene keeles Владимир Леонидович Говоров; 18. oktoober 1924 Odessa – 13. august 2006 Moskva) oli Nõukogude Liidu sõjaväelane (armeekindral, 1977). 1986–1991 oli ta Nõukogude Liidu tsiviilkaitse ülem.
Tema isa oli Nõukogude Liidu marssal Leonid Govorov.
Automaatne sõltuv seire

Automaatne sõltuv seire (ADS-B ja ADS-C) on järelevalvesüsteem lennuliikluse ohutuse tagamiseks õhuruumis, kus selle süsteemi vastuvõtu/edastamise seadmega varustatud lennuliikluses osalejad edastavad automaatselt andmesidelingi kaudu oma lennuparameetrid: asukoht, kõrgus, kiirus, lennuki tüüp, reisi number ja muud lennujuhtidele vajalikud andmed. Automaatne sõltuv seire jaguneb kaheks: ADS-B ja ADS-C. 
ADS-B.
ADS-B (inglise keeles "automatic dependent surveillance-broadcast)" on seiresüsteem, kus erinevalt praegusest järelevalveseadmetest kasutatakse asukoha määramiseks transponderite „vastuseid”, liigub informatsioon automaatselt andmelinkide kaudu ise üks kord sekundis. See võimaldab lennujuhtidel näha ADS-B-seadmega varustatud liiklejate geograafilist asukohta, kõrgust ja kiirust õhus, samuti lennumarsruuti ning muud vajalikku teavet.
Tavaliselt määratakse asukoht GPS vastuvõtja abil. Kõrgus määratakse tavaliselt sama baromeetrilise anduri abil, mida kasutatakse sekundaarradari puhul. Kasutusel on ka integreeritud GPS ja inertsiaalsüsteemid.
ADS-B süsteemi maapealsed seadmed on varustatud lennuliikluse informatsiooni levialas vastuvõtuks mittepöörleva antenniga. Saadud andmed edastatakse kohe lennujuhi ekraanile kust lennujuht saab vastusena edastada liiklejate parda-arvutisse meteo-olukorra ning muid andmeid.
ADS-B süsteemil on tulevikus tähtis koht, kuid selle laialdane kasutuselevõtt on plaanitud alles aastatesse 2020.–2025. Peamiseks põhjuseks, miks ADS-B pole veel nii levinud, on lennukile paigaldatav kallis ADS seade. Kõik lennuliikluses osalejad tuleks varustada ADS-B saatja/vastuvõtjaga, kuid see on pikaajaline protsess. Samas on ADS-B maapealne vastuvõtja väike ega tarbi palju elektrit. Olemasoleva siderajatise korral on võimalik ADS vastuvõtja üles seada ühe nädalaga.
ADS-B võrdlus.
ADS-B eelised : 
ADS-B puudused:
ADS-C.
ADS-C (inglise keeles "automatic dependent surveillance-contract") on lepinguline automaatne sõltuv seire. Samamoodi nagu ADS-B, kasutatakse ADS-C pardal olevat avioonikat, kiiruse ja kõrguse määramiseks. Samuti võimaldab see täiendavalt edastada marsruudijärgmise ja selle järgneva vahepunkti ning ilmaga seotud parameetreid teatud lennujuhtimisüksustele. ADS-C asukoha teade saadetakse satelliidi või VDL-i (VHF "Digital Link") kaudu. ADS-C-d kasutatakse tavaliselt ookeani kohal ja kaugemates piirkondades, kus pole radarit. Seetõttu sobib ADS-C peamiselt pikamaalendudele.
Andmelingi teenust pakuvad eri teenusepakkujad, nt Eurocontrol, ARINC ja SITA. Kohateade edastatakse umbes iga 10–15 minuti tagant. Iga edastatud sõnum maksab lennufirmale rahaliselt, mistõttu püütakse ADS-C-d võimalikult vähe kasutada. Lennuki avioonika valib VHF-i (ingl "Very High Frequency") ühenduse, kui seda tüüpi sagedus on levialas. See vähendab kulusid ja parandab jõudlust. Satelliitside andmesidet kasutatakse siis, kui lennatakse ookeani kohal.
ADS-C võrdlus.
ADS-C eelised :
ADS-C eelised :