Karate

Karate ehk karate-dō (jaapani keeles 空手道 sõnadest 空 "kara" – 'tühi', 手 "te" – 'käsi' ja sõnaosast 道 "dō" – 'kunst, tee') on Okinawa päritolu võitluskunst. Karatega tegelevaid sportlasi nimetatakse karatekadeks.
"Karate-dō" tehniliseks põhiosaks on võitlus paljaste ehk tühjade kätega – relvi kasutamata. 
Karate on "dō", mis tähendab, et tegemist pole mitte ainult võitlemiseks vajalike tehnikate kogumiga, vaid püüdluse kui teekäimisega enda täiustumisel nii vaimses kui ka füüsilises mõttes. Karate põhimõtted lähtuvad suuresti zen-budismi õpetustest ja on budoalana mõjutatud konfutsianismist. 
Ajalugu.
Algse karate loojaks peetakse Tode Sakugawat , kes hakkas pärast enesetäiendust Hiinas oma võitlusvõtteid õpetama Okinawal. Tema õpetusest kujunes välja võitluskunst "tōde".
Karatele tänapäevase kuju andjaks ja selle üldsusele levitajaks peetakse Gichin Funakoshit, kes tutvustas karatet Jaapanis kitsamas ringis 1917. aastal ja avalikkusele 1922. aastal. Euroopasse jõudis karate 1950. aastate lõpul, Eestisse kümmekond aastat hiljem. Funakoshi teeneks võib pidada karate vormistamist kasvatuse üldeesmärkidele sobivaks umbes samal viisil nagu Jigoro Kano korraldas ja süstematiseeris ju-jitsut.
Nimetuse päritolu.
Sakugawa ajal nimetati karatet "tōde"'ks, kusjuures seda sõna märgiti arvatavasti "kanji"'s 唐手, mida võis hääldada nii hiinapäraselt "tōde" (トウで) kui ka jaapanipäraselt "karate" (からて). Viimane hääldus aga standardiseeriti ja võeti Jaapanis kasutusele alles üldise natsionaliseerimise ajastul 20. sajandi alguses, mil püüti jaapani rahvusliku kultuuri rõhutamise nimel vältida kõike võõrapärast, sealhulgas hiinapärast.
Kui lähtuda algupärasest hääldusest "tōde", siis tähendaks see lihtsalt "Hiina käsitsivõitlust", kusjuures 唐 ("tō") viitab Tangi dünastia aegsele Hiinale ning 手 ("de" või "te") tähendab kätt või käsitsivõitlust. Vastavalt ühiskondlikule nõudlusele võeti hiinapärasuse vältimiseks aga kasutusele "kanji" 唐 alternatiivne hääldus "kara" ja ühtlasi põhjendati seda "kara" osutamisega tühjale käele hiina käe asemel. See tähendab, et endine 唐 ("kara") vahetati välja homonüümi vastu 空 ("kara"). Samal ajal jäi küll paralleelselt kasutusele nimetus "tode", kuid sellele hakati poliitilise korrektsuse mõttes avalikkuses eelistama "karate"'d, mis on saanud tänapäeval üldnimetuseks.
Karate nüüdisajal.
Nüüdisajal harjutatakse karates põhitehnikaid ("kihon waza"), vormharjutusi ("kata"), paarisharjutusi ("kumite"), heiteid ("nage waza"), lukke ("kansetsu waza"), enesekaitset ("goshin"), lisaks neile keskendumist, käitumist ja isiksuse kujundamist. Mõned stiilid harjutavad ka võitlust omaaegsete talupojarelvadega ("kobudo"). Karate sobib üldiselt igas eas inimestele ning pakub palju võimalusi: võistlusi, treeninglaagreid, seminare jne.
Karate jõudmine Eestisse.
Karate jõudis Eestisse väidetavalt 1969. aastal, kuid Nõukogude Liidus oli karate mittesoovitatavate spordialade nimekirjas, mistõttu selle harjutamine oli keelatud. Karate legaliseerimise järel 1979. aastal sai Eesti üheks Nõukogude Liidu karatekeskuseks ning eestlased võitsid medaleid NSV Liidu riiklikelt võistlustelt. Karate keelati taas 1983. aastal ning kuni 1989. aastani oli karate Eestis põranda all. Pärast Eesti taasiseseisvumist on karate siin taas võrdlemisi populaarne spordiala.
Esimeseks eesti karateõpetajaks peetakse Rein Siimu. Kauaaegsed karateõpetajad on olnud Lembit Kolk ja Rein Randlane.
Stiilid.
Karatel on palju koolkondi ehk stiile. Vanimad ehk traditsioonilised stiilid on "Shōtōkan, Gōjū-ryū, Wadō-ryū" ja "Shitō-ryū", uuematest stiilidest treenitakse Eestis näiteks Kyokushinkai, Shōrin-ryū, Shōtōkai ja Kūdō karatet.
Sportlik karate.
Spordialana püüab karate vähendada ohumomente võistlustes. See nõuab võistlejailt tehnika valdamist ja kohtunikelt ranget määruste jälgimist. Võistlejad kannavad enamasti käe-, jala-, hamba- ja kubemekaitset.
Punkte saadaks puhaste rünnakute eest. Löögid peatatakse või ohjeldatakse hetk enne vastase tabamist, vältimaks vigastusi. Punkte antakse erinevalt sõltuvalt sellest, millega lüüakse (käsi, jalg) ja kuhu tabatakse (pähe, kehasse). Heidete eest punkte ei anta, kuid on võimalik saada punkte heitmise teel pikali saadud vastase pihta sooritatud löögi eest. Sportlikus karates on üldiselt löögid reide ja liigestesse keelatud, küll on aga sellised löögid lubatud mõningatel kontaktkarate võistlustel.
Igal aastal peetakse karates maailma-, Euroopa ja regionaalseid meistrivõistlusi.
Kontaktkarate.
Kontaktkarates võisteldakse ilma lööke peatamata – kontaktiga. Eri tasemel võib olla kontakt erinev, näiteks harrastajatel on kerge kontakt ja elukutselistel täiskontakt. Ka piiratakse lööke teatud piirkondadesse, näiteks mõningatel kyokushinkai võistlustel pole lubatud käelöögid pähe.
Kontaktkarate võistlustel kantakse üldiselt suuremaid kindaid (sarnanevad poksikinnastega), kaitsvat kiivrit (nt kudos) ja kehakaitset.
Kontaktkarate on lähedane kikkpoksile.