tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Adrien Théaux

Adrien Théaux (sündinud 18. septembril 1984 Tarbesis) on Prantsusmaa mäesuusataja.
2015. aasta maailmameistrivõistlustel võitis ta ülisuurslaalomis pronksmedali. Maailmameistrivõistlustel oli seni Théaux' parimaks kohaks 2009. aasta MM-il Val-d'Isère'is kiirlaskumises saadud 5. koht.
2010. aasta taliolümpiamängudel Vancouveris sai ta Alpi kahevõistluses 12. koha, ülisuurslaalomis 13. koha ja kiirlaskumises 16. koha. 2011. aasta maailmameistrivõistlustel oli ta ülisuurslaalomis kümnes.
Théaux osales esimest korda maailma karikasarja etapil Kranjska Goras 28. veebruaril 2004 suurslaalomis, kuid ei pääsenud esimese laskumise tulemusel teise ringi. Esimese poodiumikoha sai ta Beaver Creekis 4. detsembril 2010 ülisuurslaalomis, kui oli Georg Streitbergeri järel teine. Esimese võidu MK-etapil sai ta Lenzerheides 16. märtsil 2011, kui võitis kiirlaskumise.
Saavutused.
Maailma karikasarjas.
Adrien Théaux on osalenud () 207 MK-etapil ja jõudnud esikolmikusse 12 korral, neist 3 etappi on ta võitnud.
Astangkaev

Astangkaev (inglise "backdrop manhole", "drop manhole") on kanalisatsioonikaev, milles vesi langeb kõrgemal paiknevast sissevooluavast madalamal või põhjas oleva väljavooluavani mööda püsttoru. 
Astangkaevu kasutatakse nt siis, kui kanalisatsioonitorustik kulgeb järsust nõlvast alla või kahe erineva sügavusega kollektori ühendamiseks.
Põhjasüvendi

Põhjasüvendi ka süvendi ,süvendaja on laevateede rajamiseks ja korrashoiuks kasutatav laev. Laevateede süvendamiseks kasutatakse ühe- ja mitmekopalisi süvendeid ehk bagereid, pinnasepumpi ehk maaimejaid ja suuremate kivide ja muu sellise väljatõstmiseks kisusüvendeid ehk greifereid. Maismaal kulgevaid kanaleid süvendatakse ekskavaatoriga.
Aastail 1920–1940 olid Eestis kasutusel kõik nimetatud süvendiliigid. Suurim mitmekopaline süvendi oli Nord. Siseveeteedel ja Peipsil kasutati maaimejaid, mille nimedeks olid kreeka tähed, näiteks Alfa, Beeta, Gamma jne. Kisusüvendeist oli mitmeotstarbeline Ramm-Tõstelaev.
Walt Disney Company

Walt Disney Company (lühendatult Disney) on Ameerika Ühendriikide päritolu meediakonglomeraat.
Ettevõte on tuntud multifilmide ja mängude arendajana. Ettevõtte asutasid 1923. aastal vennad Walt ja Roy Disney. Ta kandis kuni 1929. aastani nime Disney Brothers Cartoon Studio, edasi kuni 1940. aastani The Walt Disney Studio ja 1986. aastani Walt Disney Productions, sealtpeale praegust nime.
Walt Disney Company aktsiad on noteeritud New Yorgi börsil (aktsia tähis DIS). Aktsia hind on nii Dow Jonesi tööstuskeskmise kui ka S&amp;P 500 indeksi komponent.
Disney ostis 2006. aastal aktsiavahetustehinguga Steve Jobsi juhitava Pixari. Tehingu tulemusel sai senisest 50,1 protsendi Pixari aktsiate omanikust Steve Jobsist suurim Disney eraisikust aktsionär ja Disney nõukogu liige.
Barotroopsus

Barotroopsus (kr sõnadest "baros" 'raskus' + "tropos" 'pööre, suund') on selline voolise (vedeliku ja gaasi) omadus, mille korral rõhk sõltub ainult tihedusest, ja vastupidi. Barotroopsuse vastandomadus on barokliinsus.
Barotroopses keskkonnas (nt merevees) on isobaarpinnad konstantse tihedusega.
Barotroopne voolis (inglise "barotropic fluid") on vooliste dünaamikas voolis, mille tihedus sõltub ainult rõhust. Barotroopne voolis kui vooliste käitumise mudel on kasutusel väga erinevates teadusvaldkondades, alates meteoroloogiast kuni astrofüüsikani.
Google Latitude

Google Latitude on Google Maps alarühmitus mis tegeleb kasutaja asukoha määramisega.
Kasutatakse Wi-Fi positioneerimist, COO ehk Cell of origin ja GPS-i.
Kasutus.
Latitude avab võimaluse kasutada Google Location History, Location Badge ja Google Talk.
Veepoliitika raamdirektiiv

Veepoliitika raamdirektiiv (ka vee raamdirektiiv, lühendatult VRD; inglise "Water Framework Directive" ehk lühendatult WFD) ehk Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2000/60/EÜ, millega kehtestatakse ühenduse veepoliitika alane tegevusraamistik on Euroopa Liidu üks raamdirektiividest, mis kehtestab liikmesriikidele ülesande jõuda kõigi veekogude (kaasa arvatud mereakvatoorium kuni ühe meremiili kauguseni rannikust) hea kvalitatiivse ning kvantitatiivse seisundini aastaks 2015. Traditsiooniliste piirväärtuste määramise asemel kirjeldab raamistik ühist eesmärki ning meetmeid selle saavutamiseks. 
Direktiiv defineerib termini "pinnavee seisund" kui üldmõiste, mis tähistab pinnaveekogu seisundit, mis määratakse kindlaks tema ökoloogilise või keemilise seisundi põhjal olenevalt sellest, kumb on halvem. Seega on "pinnavee hea seisund" saavutatud juhul, kui nii selle ökoloogiline kui ka keemiline seisund on vähemalt "hea". Ökoloogilise seisundi kaudu väljendatakse pinnavete veeökosüsteemide struktuuri ning toimimise kvaliteeti. Kuna vesi (ja selle puhtus) on tähtis kõige elusa ülevalpidamisel, siis kehtestab direktiiv muu hulgas standardid, et tagada ohutu juurdepääs veele kui ressursile.
Direktiiv nõuab liikmesriigilt kuue rakendamisaasta jooksul mitut võtmedokumenti. Olulisimad neist on vesikonna veemajanduskavad, millest esimene tuli avalikustada aastal 2009, teine ja kolmas tuleb avalikustada vastavalt 2015. ja 2021. aastal. Veemajanduskava projekt tuleb avalikustada konsultatsiooniks ning märkuste tegemiseks vähemalt aasta enne kavas käsitletava ajavahemiku algust.
OSPARi konventsioon

OSPARi konventsioon ehk Kirde-Atlandi merekeskkonna kaitse konventsioon (inglise "OSPAR Convention ehk Convention for the Protection of the Marine Environment of the North-East Atlantic") on õigusakt, mis reguleerib rahvusvahelist keskkonnakoostööd Kirde-Atlandi piirkonnas. 
Konventsioon ühendab ja uuendab 1972. aastal Oslos allkirjastatud laevadelt ja õhusõidukitelt tuleneva jäätmete merrekaadamise põhjustatud merereostuse vältimise konventsiooni (Oslo konventsioon) ning Pariisis 1974. aastal allkirjastatud maismaalt tuleneva merereostuse vältimise konventsiooni (Pariisi konventsioon). 
OSPARi konventsiooni toimimist ning selle rakendamise kontrolli teostab OSPARi komisjon, mis on moodustatud viieteistkümnest konventsiooni osalusriigi ning Euroopa Komisjoni esindajatest.
Jacob Eduard Petersen

Jacob Eduard Petersen (15. aprill / 27. aprill 1814 Schleswig – 19. oktoober 1882 Wonsbek, Saksamaa, praegu Vonsbæk, Taani) oli saksa, Eesti, Rootsi ja Taani vaimulik.
Petersen õppis Schleswigi toomkoolis. Seejärel õppis ta usuteadust (immatrikuleeriti 13. mail 1835) Kieli Ülikoolis, aastal 1836 Halle ülikoolis ning siis uuesti (1837–1839) Kieli Ülikoolis. Sooritas aastal 1839 pastorieksamid. Seejärel teenis mitmel pool kaplanina. Ordineeriti 14. detsembril 1848 õpetajaks.
Oli pärast ordinatsiooni abiõpetaja Ulderupis Põhja-Schleswigis, kuid sealt ta tagandati. Aastatel 1851–1859 oli Stockholmi saksa koguduse adjunktõpetaja. Aastatel 1859–1868 oli Vormsi Püha Olavi koguduse õpetaja. Detsembris 1868 kutsuti ta Vonsbeki koguduse õpetajaks (Põhja-Schleswigi).
Osatuletis

Osatuletiseks nimetatakse matemaatilises analüüsis sellist funktsiooni tuletist, mille arvutamisel mingi muutuja formula_1 järgi punktis formula_2 loetakse teised muutujad konstantseks.
Osatuletis on üks matemaatilise analüüsi kõige olulisemaid mõisteid ning seda kasutatakse gradiendi, mitme muutuja funktsiooni täisdiferentsiaali, rootori, divergentsi ja paljude teiste matemaatiliste mõistete defineerimisel. Seetõttu leiab osatuletis olulist kasutust näiteks rakendusmatemaatikas ja füüsikas.
Definitsioon ja tähistus.
Olgu antud mitme muutuja funktsioon
 formula_3
ja olgu punkt formula_4 piirkonna formula_5 sisepunkt. Fikseerime muutujad formula_6 , võttes formula_7 , siis saame ühe muutuja funktsiooni
formula_8
Kui funktsioonil formula_9 on punktis formula_10 olemas tuletis formula_11 , siis seda tuletist nimetatakse funktsiooni formula_12 osatuletiseks muutuja formula_13 järgi punktis formula_14 ja tähistatakse sümbolitega
formula_15
Funktsiooni formula_16 osatuletis muutuja formula_1 järgi suvalises punktis formula_18 on seega piirväärtus (funktsioon)
formula_19
Analoogiliselt defineeritakse funktsiooni formula_16 osatuletised muutujate formula_21 järgi punktis formula_2, s.o. osatuletised formula_23
Funktsiooni osatuletisi arvutatakse samade reeglite järgi, millega arvutatakse ühe muutuja funktsiooni tuletisi.
Geomeetriline tähendus.
Nii nagu analüütilises käsitluseski, on osatuletiste geomeetrilisel tõlgendusel palju sarnast tavaliste tuletistega. Näiteks kahe muutuja funktsioonid defineerivad kolmemõõtmelises ruumis sageli mingi pinna. See pind koosneb lõpmatust hulgast punktidest ning igas punktis on pinnal lõpmatu arv puutujaid. Osatuletise operaatori rakendamine mingis punktis tähendab sisuliselt ühe sellise puutuja tõusu leidmist.
Näide.
Vaatleme kahe muutuja funktsiooni
formula_24
Antud funktsioon defineerib kolmemõõtmelises eukleidilises ruumis paraboloidi.
Et leida funktsiooni formula_25 xz-tasapinnaga paralleelse puutuja tõus punktis formula_26 , tuleb leida selle funktsiooni osatuletis, lugedes muutuja y konstantseks formula_27.
Funktsiooni osatuletis muutuja x järgi on formula_28
Seega tasandil formula_29 on funktsiooni formula_25 tõus punktis formula_31
Dorothea Tanning

Dorothea Margaret Tanning (25. august 1910 Galesburg, Illinois – 31. jaanuar 2012 New York) oli Ameerika Ühendriikide kunstnik, skulptor ja kirjanik. Ta kujundas ka balleti- ja teatrikostüüme.
Elukäik.
Dorothea Tanning sündis ja kasvas Illinoisi osariigis Galesburgis. Ta õppis 1928–1930 sealses Knox College'is, elas seejärel mõne aasta Chicagos ning kolis 1935. aastal New Yorki. 1936. aastal avastas ta New Yorgi moodsa kunsti muuseumi erinäitusel "Fantastic Art, Dada and Surrealism" enda jaoks dadaismi ja sürrealismi. 1940. aastail lõi Tanning ise vabakutselise kunstnikuna sürrealistlikke maale. 1941. aastal tutvus ta galerist Julien Levyga, kes viis ta kokku emigrantidest sürrealistidega. Nende hulgas oli ka saksa kunstnik Max Ernst, kellega Tanning abiellus 1946. aastal. 1949. aastal kolisid nad Prantsusmaale. USA-sse naasis Tanning pärast abikaasa surma 1976. aastal.
Kunstilooming.
1940. aastail ja 1950. aastate alguses loodud maalide (nt "Birthday", 1942; "Eine kleine Nachtmusik", 1943) sürrealistlike kujundite tõttu on Tanningit sageli peetud sürrealistlikuks kunstnikuks. Sellele aitasid kaasa ka tema lähedased suhted mitme sürrealistiga. Tegelikult arendas ta oma kuue aastakümne pikkuse karjääri jooksul välja täiesti isikupärase stiili. 
Umbes 1955 toimus Tanningi loomingus järsk muutus, tema maalid muutusid üha fragmenteeritumaks (nt "Insomnias", 1957). 1960. aastate lõpuks olid ta maalid peaaegu täiesti abstraktsed, ehkki kujutasid äratuntavalt naisekeha. Sel ajal tegeles Tanning ka trükikunstiga, töötades Georges Visat' ja Pierre Chave'i ateljeedes ning tehes kaastööd mitmele kunstiraamatule koos mitme luuletajaga (nt André Pieyre de Mandiargues ja Lena Leclerq). 
Aastail 1969–1973 keskendus Tanning kolmemõõtmelistele kunstiteostele, luues pehmeid tekstiilist skulptuure.
Tanningi töid on eksponeeritud paljudel isikunäitustel nii Ameerika Ühendriikides kui ka Euroopas. 1974. aastal toimus tema tööde retrospektiiv Pariisis Centre National d'Art Contemporainis (hilisem Pompidou keskus), 1993. aastal Rootsis Malmö Kunstihoones ja Londonis Camdeni Kunstikeskuses.
Kirjanduslooming.
1986. aastal ilmus Tanningi autobiograafia pealkirjaga "Birthday"; 2001. aastal avaldati selle täiendatud versioon "Between Lives: An Artist and Her World". 2004. aastal ilmusid luulekogu "A Table of Content" ja jutustus "Chasm: A Weekend", 2011. aastal luulekogu "Coming to That".
Shawshanki lunastus

"Shawshanki lunastus" (inglise "The Shawshank Redemption") on 1994. aastal linastunud Ameerika Ühendriikide draamafilm, mille lavastas Frank Darabont. Linateos põhineb Stephen Kingi romaanil "Rita Hayworth and Shawshank Redemption".
"Shawshanki lunastus" oli nomineeritud seitsmele Oscarile ja kahele Kuldgloobusele.
Kazahstan (jõelaev)

Kazahstan (vene keeles "Казахстан") oli kahe tekiga üheksas Rossija-klassi (projekt 785/OL800, I seeria) Venemaa jõereisilaev, mis on ehitatud Národný Podnik Škoda Komárno (Slovenské Lodenice n.p. Komárno) laevatehases Komárnos Tšehhoslovakkias 1954 Volga jõelaevakompaniile.
Selle nime all kasutati laeva aastail 1954–1962 Volgal liinil Moskva–Rostov Doni ääres, aastail 1962–199* Obi ja Irtõši jõgedel liinil Omsk-Salehard NSVLi lipu all. 1957. aastal sõitis laev esimest korda reisile Gorkist.
1956. aastal varustati Kazahstan insener Šumkovi automaatjuhtimissüsteemiga, mis kasutas Maa magnetvälja ja lubas mitte rohkem kui 0,5 kraadi kõrvale kalduda, et suurendada laeva kiirust ja säästa kütust.
Juta Lember

Juta Lember (sündinud 29. aprillil 1943 Tallinnas) on eesti sisearhitekt, disainer ja purjetaja. 
Ta lõpetas 1961. aastal Tallinna 22. Keskkooli, õppis aastatel 1963–1969 Eesti Riiklikus Kunstiinstituudis ning lõpetas selle ruumi- ja mööblikujunduse erialal. 
Aastatel 1968–1973 töötas ta Standardis, 1975–1980 Eesti Projektis, 1980–1992 Arsis ja seejärel firmas LLP. 
Juta Lember on Eesti Kunstiakadeemia õppejõud. 
Ta on olnud aastatel 1993–2013 Eesti Sisearhitektide Liidu juhatuse liige ja peasekretär.
Juta Lember on aastaid purjetanud folkboodil Vana Arm.
Laine Kadakas

Laine Kadakas (sündinud 30. augustil 1941) on eesti filosoof. 
Ta on lõpetanud Moskva ülikooli esteetika aspirantuuri ning töötanud Tallinna Pedagoogikaülikoolis dotsendina. 
Isiklikku.
1977. aastast kuni surmani 2008. aastal oli tema abikaasa Lembit Valt.
Reaktsioonikoordinaat

Keemias on reaktsioonikoordinaat abstraktne ettekujutus reaktsiooni kulgemise teest lähteainetelt produktideni. Enamasti kujutatakse reageeriva süsteemi energia muutust protsessi kulgemise käigus piki reaktsiooni teed.
Reaktsioonis esinevat energiataseme muutust kujutatakse energiadiagrammidel: vertikaalteljel on süsteemi vaba energia ja horisontaaltelg – nimetatakse reaktsioonikoordinaat – kujutab reaktsiooni teed lähteainetest üle siirdeseisundi produktideni. Siirdeseisund on reaktsioonis kõrgeima energiaga olek.
Paremal olevatel diagrammidel on esitatud kaks erinevat tüüpi reaktsiooni: a) kaheastmeline reaktsioon, kus teises astmes saab moodustuda kaks isomeerset produkti, ja b) katalüütilise (siin ensüümkatalüüs) reaktsiooni võrdlus mittekatalüütilisega (näidatud on ka aktiveerimisenergia ensüümiga ja ilma ning protsessis vabanev energia).
Reaktsiooni tee

Reaktsiooni tee (ka reaktsiooni rada) tähendab keemilise reaktsiooni kulgemise teed lähteainetelt produktideni.
Kasutatakse seda mõistet kahes teatud määral erinevas tähenduses:
Leonid Krassin

Leonid Borissovitš Krassin ("Леони́д Бори́сович Кра́син"; kasutas ka pseudonüüme Nikitin, Lošad, Juhanson ja Vinter; 15. juuli (vkj. 3. juuli) 1870, Kurgan – 24. november 1926, London) oli Venemaa ja Nõukogude Liidu poliitik, revolutsionäär ja diplomaat, üks Nõukogude Venemaa delegatsiooni liikmeid Tartu rahuläbirääkimistel.
Leonid Krassin osales 1890. aastast Vene sotsiaaldemokraatlikus liikumises. 1903–1907 kuulus ta Venemaa Sotsiaaldemokraatliku Töölispartei keskkomiteesse. Pärast 1908. aastat läks L. Krassin tülli Vladimir Leniniga ning loobus mõneks ajaks poliitikast, töötades Saksa firma Siemens-Schuckert juhtkonnas nii Saksamaal kui ka Venemaal.
1917. aastal pettus ta Venemaa Ajutise Valitsuse nõrkuses ning võttis aasta lõpul vastu V. Lenini ja Lev Trotski ettepaneku osaleda rahuläbirääkimistel sakslastega Brest-Litovskis, mis lõppesid Bresti rahuga. Seejärel taastas ta oma liikmestaatuse Venemaa kommunistlikus parteis. 1918. aastal oli L. Krassin Punaarmee varustamise erakorralise komitee esimees, samuti Rahvamajanduse Ülemnõukogu presiidiumi ja Kaitsenõukogu liige. Novembrist 1918 kuni juunini 1920 oli ta kaubanduse ja tööstuse rahvakomissar, märtsist 1919 detsembrini 1920 side rahvakomissar.
1919. aasta oktoobris osales L. Krassin koos Maksim Litvinoviga rahuläbirääkimistel Eesti riigi esindajatega Pihkvas.
1920. aasta algul määrati L. Krassin juhtima lääneriikidesse läkitatud poolametlikku delegatsiooni, mis pidi taastama kaubandus- ja majandussuhted. Tema kõrval kuulusid sellesse ka M. Litvinov ja Viktor Nogin. Stockholmis pidas L. Krassin läbirääkimisi Rootsi firmade sündikaadiga, Kopenhaagenis Antandi kõrgema majandusnõukogu delegatsiooniga ning sõlmis Itaalia kooperatiivide liigaga kaubanduskokkuleppe. 1920. aasta mais saabus L. Krassin Londonisse, läbirääkimistele Briti valitsusega. 1920–1923 oli Krassin Nõukogude Venemaa täievoliline ja kaubandusesindaja Suurbritannias.
1923. aastast sai L. Krassinist esimene NSV Liidu väliskaubanduse rahvakomissar, seejärel taas kaubandusesindaja välisriikides. 1924. aastal valiti ta VK(b)P KK liikmeks, samuti oli L. Krassin NSV Liidu Kesktäitevkomitee 1.-3. koosseisu liige, kuid varasemate lahkhelide ja "kodanlike sidemete" tõttu tal erilist mõju ei olnud. Pealegi kritiseeris ta nõukogude ja parteiametnikke ebakompetentsuses, mille eest Grigori Zinovjev teda korrale kutsus.
V. Lenini surma järel oli L. Krassin üks Nõukogude riigi esimese juhi keha säilitamise ning Moskvas Punasel väljakul mausoleumis väljapaneku eestvedajaid. Mihhail Olminski mälestuste kohaselt uskus Krassin "suurte ajalooliste isiksuste" surnust ülestõusmisse. Tema arvates pidid selles olulist rolli mängima teaduse ja tehnika saavutused, mille vastu ta tundis huvi juba eksiilis viibides.
L. Krassin suri Londonis Nõukogude riigi esindajana. Tema tuhk on maetud Moskva Punasel väljakul Kremli müüri äärde.
Oliver Taylor

Oliver William Taylor (sündinud 19. veebruaril 1938 Townsville'is) on Austraalia endine poksija. Ta oli kukk-kaalus (kuni 54 kg) Austraalia meister aastatel 1957 ja 1959.
Taylor sai kukk-kaalus (kuni 54 kg) 1960. aasta Rooma olümpiamängude poksivõistlustel pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale Primo Zamparinile (Argentina). 
Taylor poksis veebruarist 1961 kuni oktoobrini 1964 elukutselisena ning pidas kokku 14 kohtumist, millest võitis 11 (neist 1 nokaudiga) ja kaotas 2 (neist 1 nokaudiga) kohtumist ning 1 kohtumine jäi viiki.
Maksim Litvinov

Maksim Litvinov ("Макси́м Макси́мович Литви́нов"; sündinud Meir Henoch Mojszewicz Wallach-Finkelstein, lühemalt Max Wallach, vene keeles "Макс Ва́ллах"; kasutas ka pseudonüüme Papaša, Maksimõtš, Feliks jt; ukj 17. juuli (vkj 5. juuli) 1876 Białystok – 31. detsember 1951 Moskva) oli Venemaa ja Nõukogude Liidu poliitik, revolutsionäär ja diplomaat, üks Nõukogude Venemaa delegatsiooni liikmeid Tartu rahuläbirääkimistel.
Litvinov oli NSV Liidu Kesktäitevkomitee 2.–7. koosseisu liige, NSV Liidu Ülemnõukogu 1.–2. koosseisu liige ja VK(b)P KK liige aastatel 1934–1941.
Maksim Litvinov sündis Poolas juudi perekonnas. 1898. aastal astus ta Venemaa Sotsiaaldemokraatliku Töölispartei liikmeks, 1900 sai temast VSDTP Kiievi komitee liige. Ta korraldas põrandaaluse trükikoja tööd, kus trükiti revolutsioonilist kirjandust. 1901. aastal Litvinov arreteeriti, 1902. aastal ta põgenes vanglast ja emigreerus Šveitsi, kus korraldas revolutsioonilise ajalehe Iskra transporti Venemaale.
1905. aastal sai Litvinovist Venemaa esimese legaalse bolševistliku ajalehe Novaja Žizn vastutav toimetaja, lehe tööd juhtis Maksim Gorki. Hiljem osales ta põrandaaluses töös Kaukaasias, Bulgaarias, Prantsusmaal, Saksamaal ja Suurbritannias. Suurbritannias elades sai ta ka kodakondsuse.
1917. aasta Oktoobrirevolutsiooni järel oli Litvinov 1918. aasta jaanuarist septembrini Nõukogude Venemaa diplomaatiline esindaja Suurbritannias. Ehkki Suurbritannia ametliku tunnustuse saamine võttis aega, peeti tema kaudu mitteametlikke kontakte Venemaaga. 1918. aasta suvel taheti Litvinov saata Nõukogude esindajaks USA-sse, kuid USA keeldus andmast talle viisat.
1918. aasta novembris naasis Maksim Litvinov Venemaale. Seejärel osales ta mitmetel läbirääkimistel lääneriikidega. 1920. aastal määrati Litvinov Vene NFSV täievoliliseks esindajaks Eestis, tollal ainsas riigis, kel olid Nõukogude Venemaaga diplomaatilised suhted.
1921–1930 oli Litvinov Vene NFSV (1923. aastast NSV Liidu) välisasjade rahvakomissari Georgi Tšitšerini asetäitja, kellega neil oli sügav vastastikune antipaatia. 1930–1939 töötas Litvinov NSV Liidu välisasjade rahvakomissarina, esindades NSV Liitu korduvalt Rahvasteliidus. 3. mail 1939 vabastas Jossif Stalin Litvinovi ametist, misjärel too ei osalenud aktiivses poliitilises tegevuses kuni lahingutegevuse alguseni Teises maailmasõjas Idarindel 1941. aastal.
1941–1946 töötas Litvinov taas välisasjade rahvakomissari asetäitjana, olles samal ajal 1941–1943 NSV Liidu suursaadik USA-s ja 1942–1943 Kuubal. USA-s kritiseeris Litvinov nõukogude süsteemi jäikust, Stalinit ja Vjatšeslav Molotovi. 1946. aastal läks Litvinov erru. Suri loomulikku surma 1951. lõpus. 
Litvinov pälvis Lenini ordeni ja Tööpunalipu ordeni.
Issidor Gukovski

Issidor Emmanuilovitš Gukovski (vene keeles "Исидор Эммануилович Гуковский"; 25. mai 1871 Peterburi — 1921 Moskva) oli Nõukogude Venemaa poliitik, revolutsionäär, partei- ja riigitegelane ning diplomaat, üks Nõukogude Venemaa delegatsiooni liikmeid Tartu rahuläbirääkimistel.
Pärast Oktoobrirevolutsiooni määrati Gukovski 1918. aasta märtsis Nõukogude Venemaa rahanduse rahvakomissariks, 1920. aastal aga Nõukogude Venemaa esindajaks Eestis.
Eduard Laamani sõnul hukati Gukovski Taganka vanglas, Nõukogude Venemaa ametlikel andmetel suri Tallinnas kopsupõletikku.
Kindralstaap

Kindralstaap on sõjaväe keskne juhtorgan ning sõjaväe operatiivjuhtimise põhiorgan paljudes riikides.
Sõjandusteoreetik Carl von Clausewitzi määratluse kohaselt on kindralstaabi ülesanne töötada välja ja esitada sõjaväe kõrgema juhtkonna ideid käskude kujul koos kõigi täitmiseks tarvilike üksikasjadega. Samuti peab kindralstaap hoolitsema vägede lahinguvalmiduse ja materiaalsete vajaduste eest, mille jaoks ta peab vastavate organite töösse küll sekkumata teatama neile vajalikud näidustused, mis tulenevad üldise sõjategevuse käigust. Teisalt saab kindralstaap neilt organitelt andmed vägede varustamise kohta.
Keskajal täitis kindralstaabi funktsioone marssal.
Hiljem sai väejuhtimise mudeliks landsknechtide armeede korraldus. Neis juhtis kindralkortermeister juhtis koos marssali või feldmarssaliga ümbruskonna ja teede tundmaõppimist ja vägede majutust. Tema käske täitsid väiksemat üksuste kortermeistrid. Seepärast nimetati enamikus armeedes kindralstaapi 19. sajandini kortermeistri staabiks.
Prantsusmaal nimetati kindralkortermeistri staap 1792. aastal armee peastaabiks. Erilist rolli mängis see 1805-14 Napoleoni ajal.
Esimesena hakkas ohvitsere teenistuseks kindralstaabis eraldi ette valmistama Friedrich Suur. 1785. aastast oli Preisimaa kindralstaap eraldiseisev ohvitserikorpus, mille liikmeid koolitati sõjaväeakadeemias, mis rajati 1765. aastal Potsdamis. Preisi süsteem sai eeskujuks teistele riikidele.
Teise maailmasõja ajal täitsid USA-s ja Suurbritannias kindralstaabi funktsioone staabiülemate komiteed. Pärast sõda loodi USA-s staabiülemate komitee juurde tööorganiks ühendstaap.
Eestis asendab kindralstaapi Kaitseväe Peastaap - väeliikide ühendstaap, mis tegeleb kaitseväe operatiivjuhtimise, väljaõppe ja arendusega.
Fjodor Kostjajev

Fjodor Vassiljevitš Kostjajev ("Фёдор Васи́льевич Костя́ев"; 8. veebruar (ukj 20. veebruar) 1878 Jelgava – 27. september 1925 Moskva) oli Venemaa ja Nõukogude Liidu sõjaväelane, kindralmajor, üks Nõukogude Venemaa delegatsiooni liikmeid Tartu rahuläbirääkimistel.
Aastatel 1904–1905 osales Kostjajev Vene–Jaapani sõjas ja 1914–1917 Esimeses maailmasõjas läänerindel. 1918. aastal astus ta Punaarmeesse ning juhtis Pihkva rajooni staapi, Petrogradi diviisi, Põhjarinde staapi ja Sõja-Revolutsioonikomitee välistaapi.
1919. aasta suvel Kostjajev arreteeriti, septembrist oli õppejõud sõjaväeakadeemias. Aastatel 1921–1923 osales ta Poola-Nõukogude piirikomisjoni töös ja 1924–1925 Soome-Nõukogude piirikomisjonis.
Kostjajev pälvis Püha Anna 4. järgu ordeni (1905), Püha Stanislavi 3. järgu ordeni (1907) ja Püha Anna 3. järgu ordeni (1908).
Tenczynek

Tenczynek on küla Poolas Väike-Poola vojevoodkonnas Krakówi maakonnas, suurim küla Krzeszowice vallas. 
Küla asub umbes 25 km Krakówist kesklinnast lääne pool. 
Elanike arv 2009. aastal oli 3436.
Karl Ant

Karl-Richard Ant (2. jaanuar 1897 Mäo vald, Järvamaa – 30. detsember 1966 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (major).
Karl-Richard Ant osales Esimeses maailmasõjas ja Vabadussõjas (Paide raudteejaama komandant, Järvamaa Kaitseliidu ülema abi, Kuperjanovi partisanide polgu nooremohvitser), sai haavata. Teenis rahu ajal 10. Üksikus Jalaväepataljonis, oli alates 1928. aastast selle ohvitseride kogu esimees, oli alates 1929. aastast pataljoni majandusülem. Ülendati majoriks 1931.
Saksa okupatsiooni ajal teenis Karl-Richard Ant Omakaitses, 287. Kaitsepataljonis ja oli 29. Kaitsepataljoni ülem. 
Ta arreteeriti NKVD poolt 1944. aasta oktoobris Tallinnas ja mõisteti okupatsioonivõimu sõjatribunali otsusega 5 aastaks vangi. 
Karl-Richard Ant on maetud Tallinna Metsakalmistule.
Jaan Harju

Jaan Harju (kuni 1935. aastani Jaan Harjo; 14. jaanuar 1908 Krabi vald, Võrumaa – 13. august 1973 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (leitnant).
Lõpetas 1929. aastal sõjakooli ja määrati nooremleitnandina teenima 7. Jalaväerügementi. 1934. aastal ülendati leitnandiks. 
Pärast Eesti okupeerimist NSV Liidu poolt jäi edasi Punaarmeesse. 1941. aasta suvel läks rindel sakslaste poole üle. Oli Königsbergi lähistel sõjavangis, vabastati 1941. aasta lõpus. 1942. aastast teenis Omakaitse Võrumaa malevas. 1944. aastal mobiliseeriti Saksa sõjaväkke. Teenis 4. piirikaitserügemendis. 
Suri 1973. aastal Tallinnas.
Ervin Kivi

Ervin Kivi (7. oktoober 1908 Otepää – 19. detsember 1996 Toronto) oli Eesti sõjaväelane (kapten, 1940).
Ants Kübar

Ants Kübar (kuni 1936. aastani Aleksander Rudolf Kübar; 6. juuli 1904 Tillima, Vara vald, Tartumaa – 15. mai 1945 Tallinn) oli Eesti (leitnant) ja Saksa (ülemleitnant) sõjaväelane.
Ta lõpetas 1926. aastal Hugo Treffneri Gümnaasiumi, õppis aastail 1926–1928 Tartu Ülikooli õigusteaduskonna majandusosakonnas, 1934–1941 loomaarstiteaduskonnas ja 1942–1943 õigusteaduskonnas, Korporatsioon Fraternitas Estica liige.
Saksa okupatsiooni ajal oli ta 286. politsepataljoni ülem. Alates 1944. aasta septembrist varjas ta end Tartu elektrijaama endise direktori Peeter Tamme nime all ja töötas autojuhina. 
Ta arreteeriti NKVD poolt novembris 1944, mõisteti 2. märtsil 1945 nõukogude sõjatribunali otsusega surma ja hukati.
Meinhard Leetmaa

Meinhard Leetmaa (kuni 1936. aastani Meinhard Hanni; 17. november 1903 Mäetaguse vald, Virumaa – 31. oktoober 1980 Stuttgart) oli Eesti sõjaväelane (kapten).
Ta teenis 1. Jalaväerügemendis, osales 1. detsembri mässu mahasurumises (sai rahalise autasu), Sõjavägede Staabis ja 2. Üksikus Jalaväepataljonis, oli ka riigikaitseõpetaja. Saksa okupatsiooni ajal oli ta 2. piirikaitserügemendi III pataljoni ülem, ülendati majoriks, autasustati II klassi raudristi ja II klassi Sõjateenete ristiga. 
Varjas end Nuias Alfred Sepa nime all, legaliseerus 1954. aastal. 1965. aastal sai loa külastada oma peret Lääne-Saksamaal, jäi sinna ja elas Meinhard Hannigi nime all. 
Meinhard Leetmaa suri varsti pärast oma raamatu ("Sõjas ja ikestatud Eestis" (mälestused). Stockholm: Välis-Eesti &amp; EMP, 1979) ilmumist liiklusõnnetuses saadud vigastustesse.
Mihkel Martsoo

Mihkel Martsoo (kuni 1935. aastani Mihkel Martson; 2. mai 1902 Tori vald, Pärnumaa – 31. august 1989 Uppsala) oli Eesti sõjaväelane (major).
Ta osales vabatahtlikuna Vabadussõjas, lõpetas 1919. aastal Sõjakooli jalaväeklassi esimese lennu, määrati Sakala partisanide pataljoni. Rahuajal oli ta Auto-tankirügemendi õppekompanii ülem. 1941. aastal andis ta end Saksa sõjavangi, pärast vabanemist teenis Omakaitse Pärnumaa maleva staabis, 1944. aastal oli 6. piirikaitserügemendi I pataljoni ülem. 
Ta arreteeriti NKVD poolt 1946. aastal, mõisteti 1947. aastal 10 aastaks vangilaagrisse. Vabanes asumiselt 1956. aastal, pärast vabanemist oli Eestis kolhoositööline. 
1961. sai ta loa emigreeruda perekonna juurde Rootsi. Aastail 1981–1988 oli ta Eesti Ohvitseride Kogu Rootsis esimees, seejärel auliige.
Evald Paal

Evald Paal (13. jaanuar 1908 Nuusa talu, Krüüdneri vald, Tartumaa – 18. jaanuar 1981 Brantford, Ontario) oli Eesti (leitnant) ja Saksa sõjaväelane (hauptsturmführer).
Ta teenis 7. Jalaväerügemendis ja Võru-Petseri Sõjaväeringkonna staabis. 
Saksa okupatsiooni ajal oli ta Võrumaa maanõunik, Võru maavalitsuse majandusosakonna juhataja ja Võru maavanema I abi. 1944. aastal määrati ta 3. Eesti piirikaitserügemendi adjutandiks, taganes Saksamaale. 
1947. aastal läks ta Saksamaalt Inglismaale ja sealt Kanadasse.
Siirdeseisund

Siirdeseisund ehk siirdeolek on keemilises reaktsioonis reageerivate ainete aatomitevaheliste sidemete ja konfiguratsiooni teatud ümberkujunemine piki reaktsioonikoordinaati. See on lähteainete produktideks üleminekuseisund ja vastab süsteemi kõrgeimale energiale reaktsioonikoordinaadil, seega on tegu energeetilise barjääri ületamise momendiga.
Näide on kõrvaloleval skeemil: bromoetaani SN2 reaktsioon hüdroksiidiooniga; kandilistes sulgudes on kujutatud selle protsessi siirdeseisund.
Märkus. "Siirdeseisund on põhimõtteliselt erinev intermediaadist: esimest iseloomustab reaktsioonikoordinaadil energia maksimum, teist mõningane energia miinimum".
Juhan Purga

Juhan Purga VR II/3 (31. mai 1896 Lohu talu, Tarvastu, Viljandimaa – kevad 1949 Tarvastu vald) oli Eesti sõjaväelane (major) ja Saksa sõjaväelane (obersturmbannführer).
Ta osales Esimeses maailmasõjas ja Vabadussõjas (sai kaks korda haavata). Rahuajal teenis 1. Jalaväerügemendis pataljoniülemana, 7. Jalaväerügemendis kompaniiülemana, 2. Üksikus Jalaväepataljonis ja 8. Üksikus Jalaväepataljonis, oli korduvalt sõjaringkonnakohtu ajutine liige. 
1941. aastal organiseeris Tarvastus Omakaitset, oli Tarvastu jaoskonna politseikomissar. 1944. aastal mobiliseeriti ta Saksa sõjaväkke ja määrati 3. Eesti piirikaitserügemendi I pataljoni ülemaks, ülendati obersturmbannführeriks. Langes metsavennana.
Otto Uin

Otto Uin (4. märts 1906 Tooma talu, Tänassilma küla, Kavilda vald, Tartumaa – 21. september 1944) oli Eesti sõjaväelane (leitnant).
Ta õppis aastal 1931–1939 Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas, Korporatsioon Vironia liige.
Ta teenis 8. Üksikus Jalaväepataljonis ja Kuperjanovi Üksikus Jalaväepataljonis, 1941. aastal oli metsavend, 1942. aastal Puhja vallavanem. 30. jaanuaril 1944 anti talle Punaarmee langevarjurite vastu võitlemise eest II klassi Sõjateenete rist mõõkadega, mobiliseeriti 6. märtsil 1944, 4. piirikaitserügemendi II pataljoni ülem. 
Langes Porkuni lahingus, 21. septembril 2007 maeti ümber Vistla sõjaväekalmistule.
Cho Kyuhyun

 
Cho Kyu-hyun (Hangul: 조규현; hanja: 曺圭賢), ka Kyuhyun, on Lõuna-Korea laulja, näitleja, raadio DJ ja MC. Ta on Super Juniori ja selle alagruppide Super Junior-M ja Super Junior K.R.Y liige. 
Ta on "maknae" ehk kõige noorem grupiliige. Varem oli Kyuhyun ka bändis S.M. The Ballad. Ta on üks Super Juniori kolmest põhilauljast ja üks neljast Lõuna-Korea artistist, keda on kujutatud Hiina postmarkidel.
Trahhüüt

Trahhüüt on afaniitne kuni porfüüriline vulkaaniline kivim.
Keemiline koostis.
TAS-diagrammi alusel jääb trahhüüt rüoliidi ja datsiidi vahele, sisaldades vähem SiO2 kui rüoliit ja rohkem SiO2 kui datsiit.
Mineraloogiline koostis.
Tänapäevane trahhüüdi definitsioon on sarnaselt teiste tardkivimite definitsiooniga rahvusvahelise geoloogiaühingu (IUGS) tardkivimite süstemaatika alakomisjoni (Subcommission on the Systematics of Igneous Rocks) poolt välja töötatud. Kui kivimi modaalne mineraloogiline koostis on määratud, siis klassifitseeritakse trahhüüti QAPF-diagrammi kasutades järgmiselt: Q/(Q+A+P) on vahemikus 0–20%, F/(F+A+P) on vahemikus 0–10%, P/(A+P) on 10–35%. Q, A, P ja F on vastavalt kvarts, leelispäevakivi, plagioklass, feldšpatoidid.
Trahhüüt koosneb peamiselt sanidiinpäevakivist. Trahhüüdi struktuur on afaniitne või peeneteraline vedela magma kiire jahtumise tõttu. Koostises leidub sageli fenokristalle ja klaste. Fenokristallid on moodustunud vedelast magmast kristalliseerumise tulemusena ajal, kui magma polnud veel laavana maapinnale jõudnud. Klastid on teiste kivimite fragmendid, mis on sattunud laava või magma koostisse kas maa-alustes tingimustes magmakambri või vulkaanilõõri seintest või siis maapinnal, olles näiteks liikuva laavavoolu poolt kaasa haaratud. Trahhüüdi süvakivimiline analoog on süeniit. Päevakividest on ülekaalus leelispäevakivid. Kvartsisisaldus ei ületa 5% kolmnurkdiagrammil, mille tipud moodustavad plagioklass, leelispäevakivi ja kvarts. 
Kvartsi puudumisel võib nii trahhüüt kui ka süeniit sisaldada feldšpatoide, näiteks nefeliini. Kvartsi feldšpatoididega koos trahhüüdis olla ei saa. Värvilistest mineraalidest võivad esineda biotiit, pürokseenid ja amfiboolid. Nende osatähtsus ehk värviindeks võib ulatuda kuni 40%. Sarnane, kuid suurema kvartsisisaldusega kivim on rüoliit. Värvuselt on nii trahhüüt kui ka süeniit enamasti punakad või hallid. Võib olla seotud granitoidsete kivimitega või minna järk-järgult üle rüoliidiks.
Trahhüüdi leiukohti maailmas.
Trahhüüdid on enim esindatud tertsiaaris ja Euroopas viimasest vulkaanilise aktiivsuse perioodist. Suurbritannias on trahhüüdid Skye saarel (laavavooludena, daikidena ja intrusioonidena). Mandri-Euroopas on trahhüüdid levinud Reini piirkonnas, Eifeli piirkonnas, Auvergne'i piirkonnas, Čechy piirkonnas, Colli Euganei mägedes, Rooma naabruses, Napolis ja Ischia saarel. 
Ameerikas on trahhüüt vähem levinud, teatakse leiukohta Lõuna-Dakota osariigis Black Hillsi mäestikus. Lisaks leidub trahhüüte Islandil, Assooridel, Tenerifel, Ascensioni saarel, Uus-Lõuna-Walesis (Austraalia), Ida-Aafrikas, Madagaskaril ja Adenis (Jeemen). Permi-aegseid trahhüüte leidub Inglismaal Exeteri piirkonnas ning kivisütt sisaldavad trahhhüüte leidub mitmel pool Central Valleys Šotimaal. Viimased erinevad Itaalia ja Reini oru trahhüütidest selle poolest, et neid on augiit ja biotiit sageli asendunud kloriidi ja teiste sekundaarsete mineraalidega. Permi trahhüüdid esinevad ka Tüüringi ja Saarimaa liidumaal Saksamaal. Keratofüüre, mis erinevad trahhüütidest väga vähe, esineb paleosoikumiaegsetes kihtides Harzis Saksamaal ja Lõuna-Šotimaal Cornwallis.
Tõnis Vilbing

Tõnis Vilbing (enne perekonnanime eestistamist Filip, ka Viilip; 3. veebruar 1867 Jälevere, Taevere vald, Viljandimaa – 1955) oli Riigivanema teener.
Ta teenis 1886. aastal Vesneri mõisnikku Stryki, 1887–1888 Raadi mõisnikku Lipharti, 1889–1892 krahv York von Wartenburgi Saksa suursaatkonnas Peterburis, 1893–1894 krahv Compo del Allegrot Pariisis, 1895–1896 oli jääger Hiina suursaatkonnas Peterburis, 1897. aastal Peterburi rahvusvahelise panga uksehoidja.
Aastail 1898–1916 oli ta Vene keisrikoja teenistuses ja alates 14. maist 1923 Riigivanema teener.
Talle anti Eesti Punase Risti II järgu II astme teenetemärk, Rootsi, Soome, Läti, Belgia ja Poola teenetemärgid ning üle 20 tsaariaegse teenetemärgi.
Jaan Akenpärg

Jaan Akenpärg (kuni 10. mai 1935 Jaan Akerberg; 14. (vkj)/26. veebruar 1874 Penuja vald, Halliste kihelkond, Pärnumaa – 1952 Krasnojarski krai, Vene NFSV) oli eesti põllumees.
Ta oli aastatel 1894–1897 Kaarli valla sekretär Viljandimaal ja 1897–1901 vabrikuametnik Nižni Novgorodi kubermangus Venemaal.
Alates 1901. aastast pidas isatalu. Ta lõpetas 1902. aastal Tartu Eesti Põllumeeste Seltsi korraldatud 6-kuulised põllumajanduskursused ning oli ühe aasta Soome eeskujulikes taludes põllumajanduspraktikal. Oli Penuja vallavolikogu ja Abja põllumeeste konvendi liige. 
Küüditati 1949. aastal Abja vallast Siberisse.
Jüri Kodres

Jüri Kodres (6. aprill 1896 Imavere vald – 14. september 1942) oli Tallinna ühe suurima kirjutustarvete-, paberi- ja büroomasinate kaupluste Kaubamaja Jüri Kodres ning köitetööstuse Lineerija peaomanik.
Jüri Kodres sündis Imavere vallas Viljandimaal taluomaniku pojana. Hariduse sai Paide linnakoolis ja täiendas end iseseisvalt kuni gümnaasiumi seitsmenda klassini. Omandas 19-aastaselt kaheklassilise algkooli õpetaja kutse ning töötas Rannu ja Allika vallas kaks ja pool aastat õpetajana. 21-aastaselt siirdus äriellu, olles algul Võhma majandusühisuse Paia abikaupluse ärijuht ja pärast lühikest aega ETK eksportosakonna asjaajaja, tegutsedes samal ajal ka ajakirjanikuna.
1922. aastast töötas paberikaubanduses, olles 3 aastat T. E. K. Ü. Päevalehe ja hiljem 3 aastat Rahvaülikooli raamatu- ja kirjutusmaterjalide kaupluste ärijuht. 1929. aastal omandas Tallinnas Philipp Schaeferi paberi- ja kirjutusmaterjali kaupluse. 1936. aastal avas Kodres lisaks senisele kauplusele Harju tänav 21 teise kaupluse Viru tänav 8. Endises Karl Lembergi paberi- ja kirjutusmaterjali kaupluse ruumides avati Kaubamaja Jüri Kodres. 1937. aastal oli Kaubamaja Jüri Kodres 16 välisfirma, sh Underwoodi kirjutusmasinate, Triumphatori, Sundstrandi ja Hamanni arvemasinate ja Elliot-Fisheri raamatupidamismasinate maaletooja Eestis.
1932. aastal omandas Jüri Kodres Wilhelm Steinbergi köitekoja ja lineerimise tööstuse Lineerija. Töökoja juurde kuulus ka nahatööde ateljee, mille peakunstnik oli aastail 1937–1940 Adamson-Eric. Suurt rõhku pandi kaubamaja vaateakende dekoreerimisele. Ametis oli palgaline kujundaja, Rakenduskunstnike ühingu RAKÜ liige kunstnik Riho Pallas.
Ta oli Kaubandus-Tööstuskoja suur- ja keskkaubanduse sektsiooni liige, Paberi- ning Kirjutustarvetega Kauplejate Ühingu juhatuse liige. 1939. aastal valiti ta Tallinna Kaupmeeste Seltsi esimeheks. Eesti Panga valuutakomitee kaupmeeskonna esindaja ja üleriikliku kaupmeeste kongressi korraldava komitee abiesimees. 
Lasti maha 14. septembril 1942 Solikamski vangilaagris Permi oblastis.
Fred Krieger

Fred Krieger (sündinud 7. mail 1978) on eesti ettevõtja ja muusik. 
Fred Krieger on Eesti Fonogrammitootjate Ühingu juhatuse liige ning heli- ja videostuudio Downtown asutaja. Fred on kirjutanud (Traffic, Koit Toome, Elina Born, Victor Crone jt) ja produtseerinud laule.
Fred Krieger on 2013. aastal loodud tarkvaraettevõtte Scoro asutaja ja tegevjuht.
Isiklikku.
Fred Kriegeri elukaaslane on Maarja-Liis Ilus. Jaanuaris 2018 sündis neil tütar, detsembris 2019 poeg.
Settelõks

Settelõks (inglise "sediment trap") on veekogu põhja settiva orgaanilise ja anorgaanilise aine hulga määramise vahend. 
Settelõkse kasutatakse tavaliselt okeanograafilistes uuringutes, harvem ka järvede jt siseveekogude uurimisel.
Litva

Litva (vene keeles "Литва") oli kahe tekiga kuueteistkümnes Rossija-klassi (projekt 785/OL800, II seeria) Venemaa jõereisilaev, mis on ehitatud Národný Podnik Škoda Komárno (Slovenské Lodenice n.p. Komárno) laevatehases Komárnos Tšehhoslovakkias 1955 Volga jõelaevakompaniile.
Selle nime all kasutati laeva aastail 1955–1961 Volgal liinil Moskva – Rostov Doni ääres, aastail 1961–2000 Jenisseil NSVLi ja Venemaa lipu all. 1. oktoobril 1957 põrkas Litva Kuibõševi veehoidlal kokku laevaga Kara, ja sai kergeid vigastusi.
2000. aastal kanti laev maha ja müüdi. Uus omanik kasutab Litvad 40 toaga ujuvhotellina Jenisseil Krasnojarskis.
Andrei Gubin

Andrei Viktorovitš Gubin (Андрей Викторович Губин); kodanikunimega Andrei Valerevitš Klementev (Андрей Валерьевич Клементьев), (sündinud 30. aprillil 1974 Ufas) on vene poplaulja.
Tema esimene plaat "Мальчик бродяга" ilmus aastal 1995.
Turkmenistan (jõelaev)

Turkmenistan (vene keeles "Туркменистан") oli kahe tekiga üheteistkümnes Rossija-klassi (projekt 785/OL800, II seeria) Venemaa jõereisilaev, mis ehitati Národný Podnik Škoda Komárno (Slovenské Lodenice n.p. Komárno) laevatehases Komárnos Tšehhoslovakkias 1954 Volga jõelaevakompaniile.
Selle nime all kasutati laeva mitte ainult Venemaa jõgedel aastail 1954–1986 aastail NSVLi lipu all, vaid ka Ukrainas aastail 1986–1989 Tšornobõli katastroofi tagajärgede likvideerimiseks, kus seda kasutati hotellina. Kapten (seisuga 1962) oli I. A. Sokolov, kes võttis pardale 405 asemel 968 reisijat.
1989. aastal Turkmenistan põles, kanti maha ja lammutati samal aastal.
Ruki vverh!

Ruki Vverh! (vene keeles "Руки вверх!", 'Käed üles!') on Venemaa popansambel.
Ansambel sai kuulsaks 1990. aastate lõpupoole. Ansambli Ruki vverh! liikmed on Sergei Žukov (Сергей Жуков) ja Aleksei Potehhin (Алексей Потехин). Hellad Velled tegi ühest ansambli Ruki Vverh! laulust eestikeelse versiooni.
Avasäng

Avasäng (inglise "open channel", "open conduit") on voolusäng, mille korral veepinnale (vabapind) mõjub õhurõhk ning vesi voolab raskusjõu toimel. Näiteks jõgede, ojade ja kraavide vesi voolab avasängis. 
Veevoolu avasängis nimetatakse avasängivooluks.
Super Mario

"Super Mario" (jaapani keeles: スーパーマリオ Hepburn: Sūpā Mario) on Jaapani firma Nintendo toodetud ja levitatud platvormer-mängude sari. Sarja peategelaseks on Mario, kelle lõi üks Nintendo mängudisaineritest Shigeru Miyamoto aastal 1981 mängu "Donkey Kong" raames nime all Jumpman. 1983. aasta mängus "Mario Bros." on ta Itaalia-Ameerika päritolu torumehe rollis koos oma venna Luigiga, kuid nimi Super Mario tuleb 1985. aasta mängust "Super Mario Bros.", mis andis tegelasele palju laialdasema kuulsuse. Algusest peale on sarja mängud ilmunud eksklusiivselt vaid Nintendo mängukonsoolidele, nagu ka kõik muud Nintendo enda arendatud mängud.
Mario on ilmunud enam kui 200 mängus tema loomisest saati ning "Super Mario" on maailma müüduim mängusari. "Super Mario" sarja kõrval ilmub tegelane Mario ka muudes mängusarjades, näiteks peategelasena sarjades "Mario Kart" ja "Paper Mario" ning kõrvaltegelasena sarjas "Super Smash Bros.". Neis sarjades on kasutatud üldse palju "Super Mario" tegelasi, objekte, teemasid, välisilmet ja mehaanikat.
"Super Mario" mängudes juhib mängija Mariot läbi väljamõeldud Mushroom Kingdomi (otsetõlkes 'Seente kuningriigi'), tihti esineb Mario koos oma venna Luigiga. Peaaegu igas mängus on vaenulik Bowser röövinud ära printsess Peachi ning Mario eesmärk on läbida kuningriik, Bowser alistada ja printsess päästa. Miyamoto juhtimisel välditakse sarja sügavamat või keerulisemat taustalugu kirjutamast, et hoida mängude süžeeline pool võimalikult õhuke, kuigi näiteks "Paper Mario" mängusari on teistest rohkem jutustavam.
Minnesinger

Minnesinger ('lembelaulik') oli keskaegse keskülemsaksakeelse rüütliluule looja ja esitaja. Tänaseks on nimepidi teada umbes 300 minnesingerit.
Minnesingerite luule kolm kõige olulisemat allikat on Heidelbergi suur laulukäsikiri ehk nn Manesse käsikiri, Heidelbergi väike laulukäsikiri ja Weingarteni laulukäsikiri. Kuulsaim minnesinger oli keisrite Otto IV ja Friedrich II teenistuses tegutsenud Walther von der Vogelweide (umbes 1170–1230). Waltherilt on säilinud suur hulk tekste, terviklikult on säilinud ainult üks viis, ilmselt 1228. aasta ristiretke puhul loodud "Palestiina laul".
Saksa rüütlilaulutraditsioon.
Saksa rüütlilaul ehk "Minnesang" kujunes otseselt prantsuskeelse truvääriluule (ja selle vahendusel kaudselt oksitaanikeelse trubaduurilüürika) eeskujul 12. sajandi lõpul. Et Prantsusmaa oli 12.–13. sajandi Euroopa kultuuris ja poliitikas juhtival kohal, saadeti saksa aadlinoorukeid sinna õppima, saksa ja prantsuse rüütlid puutusid kokku ka ristisõdades. Õukonnakultuuri mõjutas oluliselt keiser Friedrich I Barbarossa abielu Burgundia Béatrice'iga (sõlmiti 1156. aastal)
Vorm.
Eelistatud on kaheosaline lauluvorm AAB, nn bar-vorm, kus AA on paarisvärss ("Aufgesang"), mis koosneb kahest värsireast ("Stollen") ja neile lisatud lõpetavast fraasist B ("Abgesang"). Kui seda täiendatakse veel ühe reaga, mis riimub paarisvärsiga (aaba), on tegemist ringkantsooniga sarnaneva vormiga.
Minnesingerid ja rüütlilaulu periodiseering.
"Frühe Klänge".
"Minnesang"'i algusajaks loetakse perioodi 1150–1170. Sellest on väga vähe andmeid, üksikud säilinud laulud on lähedased rahvalaulule, raske on midagi väita sidemete kohta prantsuskeelse rüütlilauluga. 
Varase õukonnaluule periood.
"Minnesang"'i kevadeks, "der Neue Sang", loetakse ajavahemikku 1170–1200. Prantsuse eeskujud ilmnevad luules väga selgelt, palju on laenatud ja ümbertekstistatud viise ja vabalt töödeldud laule.
"Minnesang"'i klassikaline periood.
Tähtsaimad luule loomise keskused ajavahemikus 1200–1230, mida loetakse "minnesang"'i kõrgperioodiks, olid Tüüringi krahvi õukond Wartburgis ja Babenbergerite õukond Viinis. Nendega oli seotud enamik kuulsaid minnesingereid.
"Minnesang"'i hilisperiood.
Ajavahemikku 1230–1300 võib pidada "Minnesang"'i muutumise ja hääbumise ajaks ("Wende und Nachklang"). Rüütlilaulu õukondades hakkab välja vahetama linlik suund, mida esindavad nagu Põhja-Prantsusmaal tsunftilaadsed muusikute organisatsioonid ("Meistersinger"). Paralleelselt "Meistersang"'iga elab edasi ka 14.–15. sajandi hiline "Minnesang" ("spätere Klänge").
4. aastatuhat

4. aastatuhat pKr ehk 4. aastatuhat m.a.j.
Neljas aastatuhat on periood, mis algab 1. jaanuaril 3001 ja lõpeb 31. detsembril 4000.
Lubatud piirsisaldus

Lubatud piirsisaldus ehk künnissisaldus ehk lubatud piirkontsentratsioon (lühendatult LPK) on mingi teguri, aine kontsentratsiooni jne lubatud (tavaliselt seadusega määratud) sisaldus mingis keskkonnas.
Jüri Kodres (põllumees)

Jüri Kodres (7. veebruar 1867 Taevere vald, Viljandimaa – 2. august 1943 Suure-Jaani) oli eesti põllumees.
Ta oli Põikva-Sarapuumäe talu peremees Särevere vallas Järvamaal, osales seltsides. Kaitseliidu III klassi Valgeristi kavaler. Oli kaitseliidu Järva maleva liige.
Kriitiline sügavus

Kriitiline sügavus (inglise "critical depth") on kriitilise voolu sügavus.
Marutei Tsurunen

Marutei Tsurunen (jaapani keeles ツルネン マルテイ või 弦念 丸呈 "Tsurunen Marutei"; sünninimi Martti Turunen; sündinud 30. aprillil 1940 Jaakonvaaras Pielisjärvi vallas) on Jaapani Soome päritolu poliitik. Ta oli Jaapani parlamendi ("Kokkai") ülemkoja ("Sangiin") esimene Euroopa päritolu liige. Parlamendis esindas Tsurunen aastatel 2002–2013 Demokraatlikku parteid. 
Martti Turunen läks Jaapanisse 1967. aastal misjonärina. 1974. aastal lahutas ta oma esimesest naisest ning abiellus jaapanlanna Sachikoga, et ta saaks jääda Jaapanisse elama. Turunen sai Jaapani kodakondsuse 1979. aastal ja muutis ühtlasi oma nime jaapanipäraseks vastavalt seadusele.
2002. aastal sai ta asendusliikmena Jaapani parlamendi ülemkoja liikmeks. 2007. aastal valiti ta parlamenti tagasi.
Barranquilla

Barranquilla on sadamalinn ja vald Colombia põhjarannikul, Atlántico departemangu halduskeskus. 2018. aasta andmetel elas seal 1,33 miljonit inimest- See on elanike arvult Colombia neljas linn.
Linn asub strateegiliselt olulises kohas Magdalena jõe suudmeala vahetus läheduses – vaid 7,5 kilomeetri kaugusel Kariibi merest. Mere läheduse tõttu on Barranquilla oluline sadam nii sisevee- kui meretranspordile. Samuti on see Atlántico departemangu majanduskeskus. Barranquilla moodustab koos ümbritsevate linnadega – Soledad, Galapa, Malambo ja Puerto Colombia – suurlinnapiirkonna, kus elab üle 2 miljoni inimese.
Barranquilla ametlik asutamisaeg on 7. aprill 1813. Linn kasvas kiiresti oluliseks sadamaks ja sai tähtsaks sisserändepunktiks, eriti maailmasõdade ajal ja järel, mil linna saabus palju immigrante Euroopast, Lähis-Idast ja Aasiast. Tõusva industrialiseerimise ja modernsuse tõttu sai Barranquilla hüüdnimeks "Colombia kuldne värav" (hispaania keeles "La Puerta de Oro de Colombia"). 1940. aastatel oli see elanike arvult Colombia teine linn ning üks moodsamaid linnu kogu Kariibi mere piirkonnas ja Lõuna-Ameerikas. Laialt levinud korruptsioon kohalikes omavalitsustes tõi kaasa elatustaseme languse ning riiklikud investeeringud hakkasid eelistama teisi Colombia linnu, mistõttu Barranquilla kaotas oma juhtiva positsiooni. 21. sajandil on Barranquilla võtnud suuna enese uuendamisele, püüdes taastada oma positsiooni kui üks Colombia strateegilisi keskusi. Kiire linnastumine ja ulatuslik sisseränne maapiirkondadest on toonud kaasa vajaduse ulatuslike arenguplaanide järele, et kohaneda kasvava elanikkonna ja laieneva linnaruumi vajadustega.