Poola Kuningriik

Poola Kuningriik (poola "Królestwo Polskie"; 1025–1569) oli kuningriik tänapäevase Poola aladel.
Vürst Mieszko I (u 960–992) juhtimisel liideti Odra ja Bugi jõe ning Läänemere ja Karpaatide vahel elavad lehhiitide hõimud, kujaavlased keskusega Kruszwicas, Masoovia (keskus Plock), Ledzie Sandomierziga, Pommeri (Gdańsk ja Wolin), Sileesia hõimud (Wroclaw, Opole ja Legnica) ning vislaanid (Kraków). Mieszko I liidendas esimest korda enamiku nüüdse Poola alast, rajades Poola riigi, mida juhtis Piastide dünastia.
Poola vürstiriik 11. sajandil.
Poola kuninga Mieszko I poeg Bolesław I Chrobry 992–1025 saavutas sõdades Saksa-Rooma riigi Saksa-Rooma keisri ja Saksa kuninga Heinrich II Pühaga (1004–1018) Poola täieliku poliitilise (Saksa-Rooma riigist) ja kirikliku (Saksamaa Magdeburgi peapiiskopkonnast) sõltumatuse ning kroonis enda 1025. aastal kuningaks, omades 1000. aastal rajatud Gniezno peapiiskopkonda.
Poola kuningriik.
Kronoloogia:
Feodaalne killustatus 12. sajandil.
12. sajandil osales katoliiklik Poola Põhjala ristisõdade käigus Visla ääres ja sellest ida pool elavate paganlike lääneslaavlaste kašuubide, vendide ja muude alade vallutamises.
Kronoloogia:
13. sajandi lõpul muutus elu killustatud riigis üha raskemaks, kuid enamikus väikeriikidest valitsesid sellesama Piastide dünastia esindajad. Krakowi katedraalis oli hoiul 1076. aastast pärit kuningakroon. Väikeste vürstiriikide ühendamine osutus väga keeruliseks ülesandeks. Iga vürst tahtis ühendusprotsessi etteotsa astuda. Lõpuks tuli sellega toime Suur-Poola ("Wielkopolska") vürst Przemysław II, kes 1295. aastal kuningaks krooniti, varsti pärast seda aga tapeti.
13.–14. sajandi vahetusel toimusid pidevad vallutused Böömimaa kuningate ja Böömimaa kuningriigi poolt.
14. sajand.
Piastide dünastiasse kuulunud Poola kuninga Kazimierz III (1333–1370) valitsemisaja lõpuks ühendati Poola ühise kuninga võimu alla. Algas Poola territooriumi laiendamise etapp sõdu ja abielusidemeid kasutades, mille tulemusena 1498. aastaks hõlmas Poola kuningriigi territoorium 1/3 Euroopa maismaast.
14. sajandil kuulus katoliku kiriku Poola Gniezno kirikuprovintsi: Gniezno peapiiskopkond, Krakówi, Banalia, Płocki, Poznańi, Włocławeki, Breslau (Wrocławi) piiskopkond. Galiitsia kirikuprovintsi: Chełmi, Przemyśli piiskopkond. Alates 1418. aastast on Gniezno peapiiskopid ühtlasi ka Poola priimased (kirikupead). 
15. sajand.
Poola ja Leedu, Vene ja Žemaitija ühine sõjavägi suutis välja tõrjuda Ruteeniast Ungari garnisonid ning laiendada Leedu, Vene ja Žemaitija valdusi Läänemere põhjarannikul ja idas.
Saksa ordu – Poola sõda (1409–1411).
1409. aasta 6. augustil kuulutas Saksa ordu kõrgmeister Ulrich von Jungingen sõja Poolale ning vallutas osa Poola ja Leedu, Vene ja Žemaitija suurvürstiriigi piirialasi, välja kuulutatud maakaitsväe kogunemise järel vallutasid poola väed tagasi Bydgoszczi kuid 1409. aasta sügisel sõlmiti orduga vaherahu. 1410. aasta sügiseks kogusid mõlemad tugeva sõjaväe ning 1410. aastal sügisel asusid Poola ja Leedu, Vene ja Žemaitija ühine sõjavägi sõjakäigule senise võimsama sõjalise jõu vastu Ida-Euroopas Saksa ordule, kelle väed purustati Grünwaldi lahingus Poola kuninga Wladyslaw II ja Leedu, Vene ja Žemaitija suurvürstiriigi suurvürsti Vytautase juhtimisel. Langesid ordu kõrgmeister Ulrich von Jungingen, suurkomtuur, suurmarssal, suurvarahoidja jt. Nädal pärast lahingut suundusid Leedu ja Poola väed Saksa ordu keskuse Marienburgi lossi piirama, kuid lõpetasid selle 18. septembril. Grünwaldi ehk Tannenbergi lahing nõrgestas Saksa ordut. Saksa ordu ja Poola vahelise sõja lõpetas 1411. aastal sõlmitud Thorni rahu. Saksa ordu võim Leedu suurvürstiriigi Žemaitija aladel lõpetati 1422. aastal Melno rahulepinguga.
1413. aastal sõlmiti Gorodlo unioon, millega Leedu, Vene ja Žemaitija suurvürstiriigi suurvürst Vytautas ja Poola kuningas Władysław II Jagiełło moodustasid liidulepingu Poola-Leedu riigi liitmiseks. Leedu suurvürst tunnistas Poola kuninga ülemvõimu, osa Jogaila valdustest Leedus läksid Poola kuningriigi valdusse, Leedu suurvürsti tiitel kuulus järgnevalt Poola kuninga tiitlisse. Leedu suurvürsti tiitel muudeti päritavaks. Leedus viidi sisse analoogne haldusjaotus Poolaga, asutati ka Vilno, Trakai vojevoodide ja kastellaanide ametikohad; leedu aadlikele anti samad õigused poola šlahtaga.
Hussiitide sõjad.
1419. aastal pärast Böömimaal kuninga Václav IV surma alanud hussiitide sõdu valiti Böömimaa valitsejaks Vytautas, kes valitses kuni surmani 1430. aastal.
Jagelloonide Euroopa valitsejadünastia.
Poola kuninga Władysław II Jagiełło järglased: Władysław ja Kazimierz olid Poola kuningas 1434–1444 ja Ungari kuningas 1440–1444, Władysław III-na ning Leedu suurvürst 1440–1492 ja Poola kuningas 1444/1447–1492, Kazimierz IV-na. Kazimierz IV ja Austria Elisabethi poeg valiti pärast Böömi kuninga (1458–1471) Jiří Poděbradyst surma Böömimaa troonile Ungari ja Böömimaa kuningaks Ulászló II ja Vladislav II nime all.
Sõjad Osmanite riigiga.
Pärast Ungari kuningas Alberti surma sõjakäigul 1439. aastal Euroopasse tungiva Osmanite riigi vastu kutsuti Wladyslaw III Ungari ja Böömimaa valitsejaks, Władysław III hukkus Varna ristisõja käigus Varna lahingus 10. novembril 1444. aastal, kus Osmanite riigi väed sultan Murad II juhtimisel purustasid Poola ja Ungari armee, mida juhtisid Władysław III ja Hunyadi János.
Sõjad Saksa orduga.
1454. aastal alustasid Poola ja Leedu, Vene ja Žemaitija ühine sõjavägi Kolmeteistkümneaastast sõda Saksa orduga, mis lõppes Poola kuningale eduka Thorni teise rahuga, millega Saksa ordu loovutas Poolale Kuningliku Preisimaana poole oma territooriumist (Ida-Pommeri ja Lääne-Preisimaa) ning Saksa ordu kõrgmeister tunnistas end Leedu suurvürsti ja Poola kuninga Kazimierz IV vasalliks, hiljem tunnistas end 1525. aasta Krakówi lepinguga Poola kuninga suverääniõigust ka Saksa orduriigi sekulariseerinud Saksa ordu kõrgmeister Albrecht von Hohenzollern.
Sõda Krimmi khaaniriigiga.
1485. aastal alustas kuningas Kazimierz IV sõda Moldovas krimmitatarlaste vastu Poola-Krimmitatari sõda (1485–1501), mis kestis vahelduva eduga 1501. aastani, kuid sõja tulemusena tunnistas Moldova vürst Ştefan cel Mare end Poola kuninga vasalliks.
1499. aasta mais, enne Moskva-Leedu sõda (1500–1503) uuendati ja kinnitati Leedu suurvürst Aleksandrase ja Poola kuningas Jan Olbracht poolt Gorodlo uniooni põhimõtteid. 1499. aastal Vilno sejmil võeti vastu otsus, mille kohaselt ei võinud valida edaspidi Leedu suurvürsti ilma poola šlahta nõusolekuta ja samuti ka Poola trooni valitsejat ei võidud valida ilma leedupoolse nõusolekuta.
16. sajand.
Sõjad Moskva suurvürstiriigiga.
15.–16. sajandil pidas Poola toetusel Leedu, Vene ja Žemaitija suurvürstiriik Moskva suurvürstiriigiga sõdu kahe riigi piirialade pärast.
Lublini uniooniga (1569) liitusid Leedu ja Poola üheks riigiks Rzeczpospolitaks. 1. juulil 1569 sõlmiti Lublini unioon, millega Poola kuningriik ning Leedu, Vene ja Žemaitija suurvürstiriik moodustasid personaaluniooni kaudu ühtse riigi. Poola kuningas oli ühtlasi Leedu suurvürst. Riiki juhtis Poola ja Leedu alade šlahta poolt valitav kuningas ning valitses ühine seim Varssavis. Leedu vürstiriigi aladest Podooliast, Volõõniast ja Ukraina aladest moodustati Poola kuninga valdused, Poola krooni maad, kuna Poola ja Leedu alad olid juba varem muutunud kohalike magnaatide ja šlahta maksuvabadeks pärusvaldusteks. Unioonilepinguga sõlmiti ka Poola-Leedu sõjaline kaitse- ja liiduleping, millega kohustusti alustama sõdu ja sõlmima rahulepinguid vaid ühiselt. Samas säilitasid mõlemad osapooled oma autonoomia, riigikassa, sõjaväe ning kohaliku korralduse. Uniooniga moodustatud ühine seim ja riigivalitsemises osalemiseks eelduseks seatud katoliku usutunnistusse üleminek, soodustas Leedu ja leedu alade slaavi elanikkonna aadelkonna poloniseerumist ja Lääne-Euroopa mõjudega Poola kultuuriruumi sulandumist.