tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Tauno Pylkkänen

Tauno Kullervo Pylkkänen (22. märts 1918 Helsingi – 13. märts 1980 Helsingi) oli soome helilooja ja muusikakriitik.
Ta õppis Helsingi Konservatooriumis, seejärel ka Pariisis, Roomas ja Viinis.
Tema esimene ooper "Patseba Saaremaal" (Aino Kallase järgi) käsitleb naiste saatust läbi aegade ja selle kirjutas ta 22-aastaselt. 
Aastal 1952 sai ta teenetemärgi Pro Finlandia. Aastatel 1960–1969 oli ta Soome Rahvusooperi kunstiline juht.
Tauno Pylkkäse viimane ooper oli Väinö Linna romaanil põhinev "Tundmatu sõdur", mis esietendus 1967. aastal.
Aastatel 1943–1972 kirjutas ta muusikaarvustusi teiste hulgas ajalehele Uusi Suomi.
Pylkkänen on maetud Helsingi Hietaniemi kalmistule.
Glatsioisostaasia

Glatsioisostaasia on litosfääri vertikaalsihiline liikumine, mille põhjuseks on selle kohal lasuva liustiku lisanduv või vähenev mass.
Mida raskem on maapinna kohal olev liustik, seda sügavamale astenosfääri vajub litosfäär. Kui liustik sulab, siis selle mass väheneb ning plastiline astenosfäär taastab külgnevate litosfääriosade survel oma esialgse kuju ning surub maapinda ülespoole. Seetõttu kerkib maapind aladel, kust liustik hiljuti taandus. Glatsioisostaatilisi liikumisi nimetatakse glatsioisostaatiliseks korrektsiooniks.
Ka Eesti maapinna aeglast kerkimist (kagu-loodesuunaline maatõus jääb vahemikku 0,3–3,3 mm/aastas) seostatakse glatsioisostaatilise korrektsiooniga, mis järgnes Weichseli jäätumise lõppemisele. Seda maapinna liikumist on Eestis nimetatud ka maakerkeks, maatõusuks, neotektooniliseks maakerkeks ja neotektooniliseks maatõusuks. Lisaks sellele triivib Eesti koos Euraasia laamaga Maa massikeskme suhtes pidevalt kiirusega u 25 mm/a kirde suunas.
Lääne-Eesti paekallas

Lääne-Eesti paekallas (ka Siluri paekallas) on Lääne-Eestist alguse saav horisontaalsihis mööda Läänemere põhja Ojamaani kulgev pankade ahelik.
Paekallas ei moodusta ühtset silmatorkavat ahelikuriba (erinevalt Põhja-Eesti pangast), vaid katkendlikke paeseid mühke. Esilekerkivam ja võimsam on see Ojamaal.
Eesti alale jäävaist tuntuim pangamoodustis on Panga pank (vanemas kirjanduses ka Mustjala pank).
Trollvatn (Agder)

Trollvatn on järv Norras Agderi maakonnas Gjerstadi vallas Gjerstadvatnetist idas. 
Kõrgus merepinnast on 116 m.
Järve pindala on 3,83 hektarit.
Türosiin

Türosiin ehk 4-hüdroksüfenüülalaniin (C9H11NO3; lühend Tyr või Y) on aminohape, üks 20 aminohappest, millest rakkudes sünteesitakse valke. Türosiinist toodab organism türoksiini ja muid olulisi fenoolseid ühendeid. Organism saab türosiini moodustada fenüülalaniini hüdroksüülimisel.
Türosiini leidub ka kaseiinis, millest Justus von Liebig selle 1846. aastal avastas.
Türosiini leidub ka liimis, millega ravitakse haavu.
Fiane

Fiane on asula Norras Gjerstadi vallas, Eikelandist lääne pool. Geograafilised koordinaadid on 58°48' N, 9°05′ E.
Keskmine kõrgus merepinnast on 95 m.
Fianes asub 7-klassiline kool.
Stift

Stift oli piiskopkonna ilmaliku võimu ala, peapiiskopile alluv maavaldus (lään), mida reaalselt haldas stiftifoogt.
Piiskopkonna maavaldused olid suuremalt jaolt läänistatud piiskopi vasallidele, kelle olulisimaks kohustuseks oli teenistus piiskopi sõjaväes.
Kiriku haldusüksus - kiriklik ja vaimulik võimuala oli diötsees.
Grytinggrend

Grytinggrend on raudteeäärne asula Norras Agderi maakonnas Gjerstadi vallas.
Kõrgus merepinnast on keskmiselt umbes 150 m.
Seal avati 1935 Sørlandsbaneni raudteepeatus. Kaugus Oslost mööda raudteed on 243,30 km.
Sundebru

Sundebru on küla Norras Agderi maakonnas Gjerstadi vallas.
See asub Gjerstadvatneti kaguotsa lähedal, Fianest, Eikelandist ja Brokelandsheiast põhja pool ning Østerholtist läänes.
Gjerstadvatnet

Gjerstadvatnet ehk Gjerstadvannet on järv Norras Agderi maakonnas Gjerstadi vallas. Kitsas järv on loode-kagusuunas piklik.
Kõrgus merepinnast on umbes 80 m.
Suurem osa valla asustusest asub selle järve kaldal. Põhjakaldal on valla keskus Gjerstad. Kui liiguti mööda veeteid, oli Gjerstadi mere äärest võimalik jõuda ainult selle järve kaudu.
Helju Vals

Helju Vals (aastatel 1957–1960 Helju Heuer; 1. märts 1929 Tartu – 31. mai 2011) oli eesti ajakirjanik, toimetaja ja ilusa eesti keele eestkõneleja. Ta kasutas ka pseudonüüme Hille Sarem ja Krista Varju.
Haridus.
Helju Vals lõpetas 1953. aastal Tartu Riikliku Ülikooli eesti keele ja kirjanduse erialal. Tema õpetajad olid Gerda Laugaste ja Voldemar Veski. 
Töökäik.
Pärast ülikooli lõpetamist töötas Helju Vals ajakirjaniku ja keeletoimetajana ajalehes Edasi, hilisema nimega Postimees ning 1993–1997 ka ajalehes Liivimaa Kuller. Aastatel 1998–2003 oli ta kontserni Eesti Meedia keelenõunik.
Vals oli Eesti Ajakirjanike Liidu keele- ja tõlkesektsiooni aseesimees. 
Võitlus kauni emakeele eest.
Tema eestvõttel käis igal kuul koos kõigile ajakirjanikele vaba sissepääsuga Ajakirjanike Liidu keelesektsioon, kus analüüsiti eelmise kuu ajakirjandusüllitiste keelt ning kuulati paljude eesti keele autoriteetide ettekandeid keeles ilmnevatest tendentsidest ja kitsaskohtadest. 1999. aastal oli ta üks Eesti Keele Kaitse Ühingu asutajaid, samuti oli ta ühingu Eestluse Elujõud asutajaliige.
Tuntuks sai Helju Vals eelkõige tänu võitlusele kauni emakeele eest ja oma vaimukatele keelekommentaaridele. 1958. aastal algatas ta Edasis keelearutluste püsirubriigi, tema keeleartiklitest on ilmunud kaks kogumikku: "Pipart keele peale: väike õpi- ja lustiraamat" (2000) ja "Ei päevagi kirjareata" (2010). Valsi teist raamatut arvustades on Priit Põhjala nimetanud teda "legendaarseks keelenaiseks" ja "eesti keele esileediks", tunnustades Valsi küll literatuurse ja raskepärase, kuid ka meisterliku, kujundliku ja vihjelise stiili eest. Põhjala sõnutsi oli Valsi stiil keelemänguline, irooniline ja otsekohene.
Keeles tõrjus Vals karmilt kantseliiti, moesõnade ja võõrapärasustega liialdamist, pooldas väljendusviisis selgust ja lihtsust, kuid möönis ka keele mängulisust ja stiililist isikupära, kui autor suutis selle välja kanda. Aasta pärast Helju Valsi surma tsiteeris Postimees juhtkirjas tema ütlust saksa filosoofi Martin Heideggeri teemadel: 
Helju Vals on maetud Tartu Pauluse kalmistule.
Lauk

Lauk ("Allium") on mitmeaastaste rohttaimede perekond liilialiste ("Liliaceae") sugukonnast. Mõnes süsteemis arvatakse perekond lauguliste ("Alliaceae") sugukonda või amarülliliste ("Amaryllidaceae") sugukonda.
On pakutud, et laugud on Uues Maailmas tertsiaarist alates kasvanud.
Süstemaatika.
Väline süstemaatika.
Lauk kuulub üheiduleheliste klassi asparilaadsete seltsi.
Amarülliliste sugukonnas arvatakse lauk alamsugukonna "Allioideae" ainsasse triibusesse "Allieae".
Seesmine süstemaatika.
Laugu perekond on taksonoomiliselt keeruline. Suur osa autoreid on seisukohal, et perekonda kuulub umbes 750 liiki.
Levila.
Enamik liike kasvab põhjapoolkera parasvöötmes. Erandiks on Tšiilis kasvav "Allium juncifolium", Brasiilias kasvav "Allium sellovianum" ja Aafrika troopikas kasvav "Allium spathaceum".
Kirjeldus.
Laugud on püsikud, mis olenevalt liigist kasvavad 5–200 cm kõrguseks.
Sageli moodustavad nad sibulaid, osa liike ka risoome. Sibula kest on olenevalt liigist sile, pikikiududesse kuni -triipudesse jagunenud, võrkjas või silmustega kuni aukudega.
Rööproodsed lihtlehed on enamasti rootsuta. Lehelabad on olenevalt liigist 5–80 cm laiused ning kas lamedad 0,3–15 cm laiused või ruljad alla 0,1 cm kuni üle 2 cm paksused, harvem niitjad, kolmekandilised, poolruljad või jagunenud paljudeks niitjateks narmasteks.
Moodustub üks pikem või lühem sile ja lehtedeta õisikuvarb. Sarikõisikud on mõnikord peaaegu kerakujulised. Mõnikord moodustuvad õisikutes sigisibulad. Sageli esineb suur kõrgleht, mis kaitseb õisi.
Enamikul laukudel on tugev väävlit sisaldavatest eeterlikest õlidest tingitud spetsiifiline "sibulalõhn" ja glükosiidide rohkusest tingitud kibe maitse. Enamiku liikide iseloomulikku lõhna tekitab sibula-, lehe- ja juurerakkude tsütoplasmas esinev lõhnaainete eellane allitsiin, mida taimeosade vigastamise korral katalüüsib vakuoolis paiknev ensüüm allinaas väävlit sisaldavast aminohappest alliinist.
Laukude tugev antibakteriaalne toime tuleneb alliini sisaldusest ning pisaraid esilekutsuvaks aineks on S-propensüülsulfeenhape.
Kasutamine.
Mõned liigid on tuntud toidu- ja vürtsitaimed, mõned on ilutaimed.
Eestis kasvatatakse mitut lauku köögivilja või ilutaimena.
Laugud on enamasti külmakindlad, kahjuri- ja haiguskindlad ning vähenõudlikud aiataimed.
Saksamaal valiti laugud aasta köögiviljaks 2013/2014.
Liigid.
Laugu liikide seas on:
Veebipõhises taksonoomilises andmebaasis Catalogue of Life koosneb laugu perekond järgmistest taimeliikidest:
Lauk (lind)

Lauk ("Fulica atra"), varasema nimetusega vesikana, on ruiklaste sugukonda laugu perekonda kuuluv linnuliik. 
Levila.
Laugu pesitsusala hõlmab peaaegu kogu Euroopa põhjas kuni Islandi, Kesk-Rootsi ja Lõuna-Soomeni, Taga-Kaukaasia, Kesk-Aasia ja Lõuna-Siberi kuni Ohhoota mereni, Sahhalini ja Jaapani. Edasi kulgeb areaal üle Ida- ja Lõuna-Hiina ja Põhja-Birma ning võtab enda alla terve India. Ta pesitseb ka Kanaari saartel, Niiluse deltas, Uus-Guineas, Austraalias, välja arvatud Kesk-Austraalia kõrbetes ja Tasmaanias.
Laugu talvitusala langeb enam-vähem kokku Vana-Rooma piiridega, lisaks Lähis-Ida ja Kesk-Aasia ilma selle kõrbealadeta, India, Indohiina ja Indoneesia ilma Bangladeshi, Vietnami, Malaka poolsaare ja Kalimantanita.
Eestis on lauk tavaline haudelind. Tema pesitsusaegset arvukust hinnatakse 3000–5000 paarile, talvist arvukust 10–1500 isendile.
Lauk on rändlind.
Välimus ja eluviis.
Lauk on keskmise pardi suurune, kaalub 0,6–1 kg. Tal on tuhm mustjas sulestik ja valge laubakilp.
Lauk on veega seotud rohkem kui teised ruiklased. Ta eelistab soo- ja põõsataimestikku täis kasvanud mageveekogusid, madalaid järvi ja merelahti, kus taimepadrikud vahelduvad vaba vee laikudega. Kuivale maale tuleb ruik harva. Hädaohu korral sööstab ta vette ja peitub taimetihnikusse.
Lauk ujub hästi, aga sukeldub halvasti. Veest tõuseb ta lendu raskepäraselt ja alati vastutuult. Sealjuures võtab ta pikalt hoogu, pladistades jalgadega mööda vett. Kui aga lauk on juba õhus, suudab ta üsna kiiresti lennata.
Pesitsemine.
Pesapaika saabub lauk varakult. Põhjas ei ole selleks ajaks vahel veekogud jääkattest vabanenudki. Kevadine ränne toimub öösiti, väikestes salkades või üksikult.
Pärast pesitsuskohta saabumist algavad paaritumismängud. Pärast nende lõpu moodustuvad paarid ja algab pesaehitamine. Pesa ehitavad mõlemad vanemad. Pesa ehitatakse keset tihedat taimestikku, toetub mullustele taimetüügastele ja ulatub põhjaga vette, vahel isegi ujub vees. Pesaks on veetaimede ja vartest ja lehtedest tehtud hunnik, mille keskel on süvend. Pesalohk moodustatakse märgade pilliroo, tarna ja muude taimede lehtedega, mida vanemad enne pessa asetamist kaua loputavad. Pärast kuivamist muutub pesalohk kõvaks, siledaks ja läikivaks.
On täheldatud, et isalauk ehitab kaks pesa, niinimetatud põhipesa ja sellele lisaks puhkepesa, kus mune ega poegi ei ole.
Valminud pessa hakkab emane kohe munema. munemise algusaeg kõigub areaali piires aprilli teisest poolest mai lõpuni. Täiskurnas on 4–15, sagedamini 6–9 pikergust muna. Munad on heledad, ühtlaselt tähnilised, kreemikad või savikarva. Pesalt lahkudes ei kata lauk neid kinni, mistõttu palju mune hukkub röövlindude läbi.
Näituse väljak

Näituse väljak oli väljak Tartus.
1941. aasta 14. juulist 27. augustini asus seal Tartu koonduslaager.
Cronquisti süsteem

Cronquisti süsteem on katteseemnetaimede liigiüleste taksonite süsteem, mille väljatöötajaks on olnud Arthur Cronquist (1919–1992) ja mis on avaldatud tema raamatuis "An Integrated System of Classification of Flowering Plants" (1981) ja "The Evolution and Classification of Flowering Plants" (1968; 2. trükk 1988).
Léon Degrelle

Léon Degrelle (alates 1954. aastast José León Ramírez Reina, 15. juuni 1906 Bouilloni vald – 1. aprill 1994 Málaga) oli Belgias tegutsenud vallooni poliitik, kes tegi poliitilist koostööd Natsi-Saksamaaga ning võitles hiljem Saksa relvajõudude koosseisu kuulunud Vallooni Leegioni koosseisus Teise maailmasõja idarindel. Hiljem oli ta tuntud holokaustieitajana.
1930. aastatel tutvus ta kunstnik Hergega (Georges Remi). Hiljem väitis ta, et oli Tintini inspiratsiooniks, kuigi Herge oli öelnud, et tegelikult oli üheks Tintini eeskujuks ta vend Paul Remi. Degrelle oli Mehhikos sõjakorrespondendiks ja sealt saatnud Hergele Mehhiko ajalehti, kus oli kujutatud ameerika koomikseid.
Ta oli kleerilis-fašistliku reksistide liikumise juht, võitles Teises maailmasõjas vabatahtlikuna SS-Sturmbrigade Wallonieniga Saksa poolel (Tšerkassõ kotis ja ka Eestis 1944. aasta Sinimägede lahingus).
Kui Berliin 2. mail 1945 alistus, soovides vältida Punaarmee kätte langemist, käskis Degrelle oma meestel põgeneda, niipalju kui vähegi võimalik Lübeckisse, et seal Suurbritannia vägedele alistuda. Ta ise põgenes Taani ja sealt Norrasse, kus ta sai Heinkel He 111 pommituslennuki, millega ta lendas üle Euroopa Norrast Hispaaniasse, maandudes Donostias La Concha rannas vette. Maandumisel sai ta raskelt vigastada ja oli rohkem kui aasta haiglas. Teda üritati palju kordi tappa või röövida, kuid edutult. Belgias mõisteti ta tagaselja surma.
Et vältida Belgiale väljaandmist, sai ta Hispaania kodakondsuse José León Ramírez Reina nime all, kui üks vanem hispaanlanna ta adopteeris. Franco tegi temast ehitusfirma juhi, mis sai tihti riigihankeid. Ka tema lapsed üle Euroopa leiti üles ja toimetati Hispaaniasse.
Hispaanias elas ta jõukalt ja esines tihti avalikel esinemistel valges mundris koos Kolmanda Reichi autasudega. Ka peale Franco surma ja Hispaania üleminekut demokraatiale elas ta segamatult, jätkates tihti neonatside toetamist. Tema holokausti eitamisega sattus ta konflikti koonduslaagriohvri Violeta Friedmaniga, Hispaania ülemkohus mõistis ta süüdi ja ta pidi maksma trahvi. Kui talt küsiti, et kas tal oli sõjakahetsusi, vastas ta: "Ainult see, et me kaotasime!"
Degrell suri 31. märtsil 1994 Malagas.
Jbel Toubkal

Jbel Toubkal ehk Jebel Toubkal (kohalikus tamasikti keeles ⴰⴷⵔⴰⵔ ⵏ ⵜⵓⴱⵇⴰⵍ "Adrar n Toubkal") on 4167 m kõrgune mägi Maroko edelaosas, Atlase mäestiku lääneosas Kõrg-Atlase ahelikus. See on nii Atlase mägede, Maroko kui kogu Põhja-Aafrika kõrgeim mägi. Toubkal asub 60 km kaugusel Marrakechi linnast. Hea ilmaga ja selge õhu korral on Toubkal linnast näha. 
Atlase mäestik koosneb üldiselt settekivimitest, kuid Toubkali massiiv on vulkaanilise tekkega. Toubkali peatipu lähedal on veel teine tipp - 4010 m kõrgune Toubkal West. 
Toubkali ilm on suvel üldiselt kuiv, kuid võib esineda vihma- ja tormihoogusid. Sügisest alates on nõlvadel lund ja jääd. 
Juurdepääs ja mägimatkamine.
Kuna mägi on kõrge, kergesti ligipääsetav ning suhteliselt lihtsalt ja ohutult ronitav, on see väga populaarne mägimatkamise siht. Põhiline rada algab Imlili asulast 1700 m kõrguselt, kulgeb orgu pidi üles Toubkali mägimajadeni (3200 m), jõuab tipust läänes asuvaid orge pidi tipuharjani ja sealt päristipuni. Tippu märgib mitme meetri kõrgune kolmnurkne metallist rajatis.
Tõusu mäemajast tipuni on rajavalikust sõltuvalt 950 .. 1000 meetrit. Kogu matk Imlilist tipuni ja tagasi võtab 2-3 päeva ja eeldab keskmist füüsilist vormi, kuid ei vaja mägironimise ega tehnilise alpinismi oskusi. Matkamisel on nõutav kohaliku giidi kasutamine.
Aakre vald

Aakre vald oli vald Tartumaal aastail 1939–1950. Vallamaja asus tänapäeva Rebaste küla aladel.
See moodustati 1. aprillil 1939 Vabariigi Presidendi otsusega 7. oktoobrist 1938 senise Aakre valla maa-alast; senise Palupera valla Kure, Kähri, Koorvere, Meegaste, Vaela, Rebaste ja Albi küla ning osa Kundse küla ja osa Vanamõisa piirkondadest; senise Rõngu valla Sootla nr. 30, Sootla nr. 31, Sandkotare nr. 31-a, Ülpre nr. 46, Alamärdi nr. 47, Alanüssiku nr. 48, Mäenüssiku nr. 49, Trile nr. 80, Lülle nr. 58-a, Lülleveski nr. 58, Alamärdi nr. 59 ja Võlsi nr. 60 talu maa-aladest.
Esimene vallavanem oli August Tammiste. 1940. aastal valiti ta valla aukodanikuks ja määrati talle autasuks 100 krooni. Vald kuulus Riigivolikogu 54. valimisringkonda, kust valiti Artur Tupits, ja Otepää põllumeeste konvendi tegevus- ja valimispiirkonda.
Aakre valla koosseisus moodustati 1945. aastal Aakre külanõukogu.
Ahja vald (1939)

Ahja vald oli vald Tartumaal aastatel 1939–1950. 
Vald moodustati 1939. aasta vallareformi käigus 1. aprillist 1939. 
Valla piiridesse jäi senise Ahja valla maa-ala (välja arvatud lahusasuv Pedaspää osa, Lääniste ja Kõnnu külade maa-alad ning osa Imste ja Sonnatari külade maa-aladest) ja senise Rasina valla maa-ala (välja arvatud Uulika ja Sikakurmu külade piirkond ja osa Issaku soo maa-alast) ning senise Mooste valla Kruusa nr. 205, Annika nr. 83, Kruusavälja nr. 206, Kuusesaare nr. 207, Arnikaveski nr. 208 talude piirkonnad ja talude nr. 209 ja 215 maa-alad ning Ahja metsandiku osa maa-ala.
Vald kuulus Riigivolikogu 52. valimisringkonda, kust valiti Henn Treial.
Ahja vallavanem 1939. aasta aprillist oli Oskar Kripson. 1940. aasta augustist oli vallavanem Eduard Viira.
Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 13. septembri 1945 seadlusega moodustati Ahja valla koosseisus neli külanõukogu – Ahja, Akste-Kärsa, Laane ja Rasina külanõukogu.
Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 26. septembri 1950 seadlusega Ahja vald likvideeriti ja selle territoorium arvati Põlva rajooni koosseisu.
Helme vald (1939)

Helme vald oli vald Valgamaal aastail 1939–1950.
1939. aasta vallareform.
Vald moodustati senise Helme valla maa-alast, välja arvatud Purde küla ning Väikese Emajõe ja Pikasilla lähedal asuvate lahustükkide maa-alad; senise Patküla valla maa-alast, välja arvatud Roksi nr. 10, 11 ja A-93 ning Viljärv nr. 9-a ja 9-b talude maa-alad ja Väikese Emajõe ääres asuva tüki põhjapoolse osa maa-ala kuni Peedukse taluni, viimane kaasa arvatud; senise Jõgeveste valla maa-alast, välja arvatud Tani, Luiga, Uubi ja Mihklihansu talude ning Väikese Emajõe ja Pikasilla lähedal asuvate lahustükkide maa-alad; senise Lõve valla Tehvandi nr. 17-a, Ennomõisa nr. 18-a ja 18-b, Üprese, Mangle, Kuremäe, Kõrgesilla, Kivija, Lombi, Raudsima, Kaera ja Sarantso nr. 25 ja 26 talude maa-aladest; senise Holdre valla Künka, Haapsal, Imapalu, Matsi, Niiluse, Kirbo, Rätsepa, Mäe-Küüni, Ala-Küüni, Märdi, Sillaotsa, Kanguri ja Pihla nr. B talude ning Lagesoo järve juures oleva metsa maa-aladest; senise Koorküla valla maa-alast.
1. aprillil 1939 oli vallas 3476 elanikku.
1939. aasta detsembris valiti vallavanemaks Juhan Ennuse.
Külanõukogude moodustamine ja valla likvideerimine.
13. septembril 1945 moodustati valla koosseisus Helme külanõukogu, Jõgeveste külanõukogu ja Koorküla külanõukogu.
Kõrg-Atlas

Kõrg-Atlas on mäeahelik Põhja-Aafrikas Marokos, osa Atlase mäestikust. 
Aheliku kõrgeim tipp on Jbel Toubkal (4167 m).
Kõrg-Atlas ulatub Atlandi ookeani rannikust kuni Maroko ja Alžeeria piirini.
Hummuli vald (1939)

Hummuli vald oli vald Valga maakonnas aastatel 1939–1950. Vallamaja asus Kulli külas.
1939. aasta vallareform.
Vald moodustati 1939. aasta vallareformiga 1. aprillil 1939 senise Hummuli valla maa-alast, senise Patküla valla Roksi nr. 10, 11 ja A-93 ning Viljärv nr. 9-a ja 9-b talude maa-aladest, senise Helme valla Purde küla maa-alast, senise Jõgeveste valla Tani, Uubi, Luiga ja Mihklihansu talude maa-aladest.
Külanõukogude moodustamine ja valla likvideerimine.
13. septembril 1945 moodustati valla koosseisus Hummuli külanõukogu, Puide külanõukogu, Kaagjärve külanõukogu ja Paju külanõukogu.
Kaagjärve vald

Kaagjärve vald oli vald Valgamaal aastail 1939–1950. Vallamaja asus tänapäeva Pugritsa küla aladel.
Vald moodustati senise Kaagjärve valla maa-alast, välja arvatud Mürgi talu maa-ala; senise Tõlliste valla Kingsepa, Surdi-Kotter, Surdi-Hindrek, Püsniku-Abram, Püsniku-Peeter ja Kakko-Jaan talude maa-aladest; senise Laanemetsa valla Juuta küla, Lepa asunduse ja Lutsu nr. 30 ja 31, Eomõisa, Ohsul, Juta, Kunagu, Uiometsa, Mahlamäe, Oisu-Poola, Simsoni nr. 19-b, Lepingu ja Nõmme nr. 7-a talude maa-aladest; senise Karula valla Paluotsa, Orandu, Sikamäe, Ujametsa ja Mäesika talude maa-aladest; senise Sooru valla Paju asunduse ja Läti piiri ääres oleva riigimetsa maa-aladest.
1. aprillil 1939 oli vallas 1794 elanikku.
31. märtsil ja 1. aprillil 1940 valiti Kaagjärve vallavolikokku Jaan Elerand, Ferdinand Lillipuu, Ernst-Teodor-Loos (uus), Mihkel Luha (uus), Karl Madiste (uus), Jakob Morus, Jaan Palvadre, Peeter-Aleksander Polis, Jakob Tavinov (uus), Eduard Treumuth, Villem Truuväli ja Alfred-Eduard Villist. Kokku kandideeris vallavolikoguss 35 isikut. Hääletamas käis üle 80% hääleõiguslikest. Kõige rohkem hääli (390) sai vallavanem Jaan Palvadre.
Karula vald (1939)

Karula vald oli vald Valga maakonnas 1. aprillist 1939 kuni 1950. aastani. Vallamaja asus tänapäeva Käärikmäe küla aladel.
1939. aasta vallareform.
Vald moodustati 1939. aasta vallareformiga senise Karula valla maa-alast, välja arvatud Kõrtsi, Muhkva, Muhkva-Hansu, Ussi, Päästu-Andu, Päästu-Jakob – Mangu, Suur-Kõrtsi, Piiri, Päästo-Mango, Paluotsa, Orandu, Sikamäe, Ujametsa ja Mäesika talude maa-alad; senise Kaagjärve valla Mürgi talu maa-alast.
Vald kuulus Riigivolikogu 58. valimisringkonda, kust valiti Värdi Velner.
Külanõukogude moodustamine ja valla likvideerimine.
13. septembril 1945 moodustati valla koosseisus Iigaste külanõukogu, Karula külanõukogu ja Lüllemäe külanõukogu.
Alatskivi vald (1939)

Alatskivi vald oli vald Tartumaal aastail 1939–1950.
Vald moodustati senise Alatskivi valla maa-alast, välja arvatud Kirepi, Sipelga, Sahvka ja Vene küla, Väänastu metsavahi, Piiri metsavahi, Kasepää, Puiandi, Kõnnu, Traessi (Pronni) nr. 70 talu ja Varnja küla ühiskarjamaa maa-alad ning suurem osa Metsakivi küla maa-alast; senise Kokora valla maa-alast, välja arvatud Viljuse küla maa-ala; senise Peipsiääre valla Rootsi ja Nina küla piirkonnast.
Vald kuulus Riigivolikogu 49. valimisringkonda, kust valiti Ernst Haabpiht.
Avinurme vald (1939)

Avinurme vald oli vald Tartu maakonnas aastail 1939–1949 ja Jõgevamaal aastail 1949–1950. Vallamaja asus Avinurme külas.
Vald moodustati senise Avinurme valla maa-alast, senise Laius-Tähkvere valla Lissi nr 103 talu ja heinamaatükkide nr 99 ja 134 maa-aladest, senise Venevere valla Västriku küla talude nr 560, 575, 579 ja 599 lahustükkide ning talude nr 548, 549, 551 ja 554 osade maa-aladest.
1. aprillil 1939 oli vallas 4488 elanikku.
Elva vald (1939)

Elva vald oli vald Tartumaal aastail 1939–1950.
Vald kuulus Riigivolikogu 55. valimisringkonda, kust valiti Mart Rõigas.
1939. aasta detsembris valiti vallavanemaks Endel Haljasmaa.
Elva vald moodustati seniste Hellenurme, Kirepi (välja arvatud talude nr. 48 ja nr. A-108 maa-alad ning osa Konguta metskonna maa-alast), Pangodi, Uderna valdade maa-aladest, Meeri valla Kulbilohu piirkonnast ning Peedu, Pirnaku, Kulbimäe ja Kulbilohu talude piirkonnast, senise Kodijärve valla Oomiste küla maa-alast ning senise Päidla valla Ruusa talu maa-alast.
Jõgeva vald (1939)

Jõgeva vald oli vald Tartumaal aastail 1939–1949 ja Jõgeva maakonnas aastail 1949–1950.
Vald moodustati senise Jõgeva valla maa-alast, välja arvatud Oonurme küla Pobeli nr. 1, Pobeli-Hans nr. 2, Pobeli-Tõnu nr. 3 ja Tuule nr. A-71 talude, Tuule metsavahikoha nr. A-72, Sarapuu metsahikoha nr. A-116 ning Kurista metskonna Kurista metsandiku kvartaalide nr. 1–11 ja 14–18 maa-alad; senise Härjanurme valla maa-alast; senise Kuremaa valla Võikvere asunduse maa-alast.
Jõgeva vald kuulus Riigivolikogu 47. valimisringkonda, kust valiti Karl Roomet, Jõgeva põllumeeste konvendi tegevus- ja valimispiirkonda ja Jõgeva jaoskonnakohtu jaoskonda.
Esimene vallavanem oli valla aukodanik Taavet-Eduard Laanemäe.
Valla täitevkomitee esimees Karl Põder vahistati ja mõisteti surma 13. juulil 1941.
13. septembril 1945 moodustati vallas Härjanurme külanõukogu (Jõune, Pööra, Saduküla, Kurukse, Mõisaküla, Kaatvere ja Saareküla), Jõgeva külanõukogu (Mäe, Liivoja, Mõisamaa, Õuna, Jõgeva, Võduvere, Kaasikutaguse, Võitvere ja Ellakvere küla) ning Siimusti külanõukogu (Siimusti, Väljaotsa, Pakaste, Painküla, Eristvere, Kurista, Kaera, Viruvere ja Kaave küla). 26. septembril 1950 Jõgeva vald kaotati ja tema külanõukogud arvati Jõgeva rajooni koosseisu.
Kaarepere vald

Kaarepere vald oli vald Tartumaal aastail 1939–1949 ja Jõgeva maakonnas aastail 1949–1950. Vallamaja asus tänapäeva Kaarepere küla aladel.
Vald moodustati senise Kaarepere valla maa-alast, senise Elistvere valla Sudiste, Kärksi ja Praaklima külade maa-aladest.
Kambja vald (1939)

Kambja vald oli vald Tartumaal aastail 1939–1950.
Vald moodustati senise Kambja valla maa-alast, välja arvatud Voore asunduse piirkond ning Männiku nr. A-9, Vissi nr. A-11, Palu nr. A-12, Puntuse nr. 10, Alliku nr. 7, Villemi nr. 8, Romäe nr. 9, Põliste nr. A-10, Tigase nr. 67, Rumaski nr. 66, Sojo nr. 61, Kangro nr. 62, Kõrve nr. 63, Kõrve nr. 64, Inso nr. 65, Lalli nr. 68, Seerumetsa nr. 69 ja Soosaare nr. 45 talude maa-alad; senise Kodijärve valla maa-alast, välja arvatud Oomiste küla ja Iduste küla Mangeluse nr. 6, Ora nr. 8, Uus-Ora nr. 8-a ja Visuri nr. 1 talude maa-alad ning osa Unipiha asunduse piirkonnast.
Esimene vallavanem oli Peeter Unt. 1939. aasta detsembris valiti vallavanemaks Albert Kevend.
Vald kuulus Riigivolikogu 53. valimisringkonda, kust valiti Rudolf Riives.
Eesti vallavanemate loend (1939)

Eesti vallavanemate loend on Eesti Vabariigi siseminister Richard Veermaa poolt käskkirjaga 28. veebruarist 1939 loodud uute valdade moodustamisest 1. aprillil 1939 kuni vallavolikogude valimiseni vallavanemateks nimetatud isikute loetelu:
Hüdrohalogeenimine

Hüdrohalogeenimine on keemiline protsess, milles hüdrohalogeniid (H-Hlg) liitub mingi keemilise ühendiga. Kõige sagedamini mõeldakse hüdrohalogeenimise all hüdrohaliidi (HCl, HBr) elektrofiilset liitumist küllastumata ühendile nagu alkeenid, alküünid, dieenid, stüreenid jne. Näiteks propeeni hüdrobroomimine ja isopreeni hüdrokloorimine.
H2C=CHCH3 + HBr → CH3-CH(Br)CH3
СН2=С(СН3)–СН=СН2 + HCl → CH3–CCl(СН3)-СН=СH2 [ → 
CH3–С(СН3)=СН–СH2–Cl ]
Hüdrokloorimine teostatakse enamasti madalal temperatuuril gaasilise HCl lahusesse juhtimisega. HCl (ka HBr) liitumise kiirus on suurem ja protsessi kerge teostada diklorometaanis, kui lisada silikageeli või alumiiniumoksiidi. Hüdrokloorimist kasutatakse keemiatööstuses monomeeride nagu kloropreen ja vinüülkloriid tootmiseks atsetüleenist.
Nagu elektrofiilsetele (karbokatioonsetele) protsessidele iseloomulik, toimub hüdrohalogeniidide liitumine vastavuses Markovnikovi reegliga. Kaksiksidemest järgmise süsiniku aatomi juures hargnenud alkeenidele on iseloomulik karbokatioonses intermediaadis hüdriidi või alküülrühma 1,2-nihe, mille tulemusena sekundaarne katioon annab stabiilsema tertsiaarse katiooni. Nii saadakse 1,3-liitumisproduktid. Näiteks
CH2=CH-CHMe2 + HCl → CH3-CHCl-CHMe2 + CH3-CH2-CClMe2
Erandina esineb anti-Markovnikovi liitumine HBr korral, kui protsess viiakse läbi peroksiidide juuresolekul, kuna sel juhul realiseerub radikaalreaktsioon.
Hüdrohalogeniidid ühinevad kergesti ka orgaaniliste alustega, põhiliselt amiinidega. Näiteks püridiini C5H5N reaktsioon vesinikkloriidiga annab püridiinhüdrokloriidi C5H5N•HCl, mis tegelikult on ammooniumsool – püridiiniumkloriid C5H5N+H Cl-.
Hüdrohalogeenimisele vastupidist protsessi nimetatakse dehüdrohalogeenimiseks. Näiteks 1,2-dikloroetaani kuumutamisel 500 °C rõhul 15–30 atm toimub HCl eraldumine ja saadakse vinüülkloriid.
Eesti ohvitseride ülendamine 24. veebruaril 1939

Vabariigi President Konstantin Päts käskkirjadega relvastatud jõududele kõrgendas auastmes järgmised ohvitserid alates 24. veebruarist 1939:
Kindralleitnant – kindraliks:
Kolonel – kindralmajoriks:
Kolonelleitnandid – kolonelideks:
Admin. kolonelleitnandid med. – admin. kolonelideks med.:
Majorid – kolonelleitnantideks:
Kaptenid – majoriteks:
Vanemleitnandid – kaptenmajoriteks:
Kapten jur. – majoriks jur.:
Admin kapten med. – admin. majoriks med.:
Leitnandid – kapteniteks:
Leitnandid – vanemleitnantideks:
Nooremleitnant – leitnandiks:
Nooremleitnant med. – leitnandiks med.:
Admin. nooremleitnant farm. – admin. leitnandiks farm.:
Lipnikud – nooremleitnantideks:
Kaitseliidus kindla kuupalgats ametikohtadel teenivad:
Leitnandid – kapteniteks:
Nooremleitnandid – leitnantideks:
Lipnikud – nooremleitnantideks:
Reservist:
Lipnikud – nooremleitnantideks:
Emma Roberts

Emma Rose Roberts (sündinud 10. veebruaril 1991) on USA näitleja ja laulja.
Lapsepõlv.
Emma Rose Roberts on sündinud New Yorgi osariigis Rhinebeckis. Tema vanemad on Kelly Cunningham ja näitleja Eric Roberts. Vanemad lahutasid, kui Emma oli seitsmekuune. Isa abielu kaudu on ta Eliza Robertsi kasutütar ning David Rayfieldi ja Lila Garretti kasulapselaps. Ema abielu kaudu on ta muusik Kelly Nickelsi kasutütar. Tal on noorem poolõde Grace. 
Tema isapoolne vanaema oli näitlemisõpetaja Betty Lou Bredemus ning tädid on näitlejad Julia Roberts ja Lisa Roberts Gillan. Lapsepõlves veetis Roberts tihti aega Julia Robertsi filmivõtetel. Need kogemused sütitasid temas soovi isa ja tädide jälgedes käia ning hakata näitlejaks. Tal on isa poolt inglise, šoti, iiri, kõmri, saksa ja rootsi juured.
Eduard Voitra

Eduard Voitra (16. november 1911 Võru – 22. september 1983 Tallinn) oli Eesti purilendur ja motosportlane.
Ta kuulus Kaitseliidu Tallinna maleva purilennu salka.
16. augustil 1938 püstitas ta purilennus Eesti kestuslennu rekordi 2 tundi 20 minutit. 
30. aprillil 1939 sai Eduard Voitra Ülemiste lennuväljal lennuõnnetusel raskesti vigastada.
Liverpooli laht

Liverpooli laht on laht Iiri mere idaosas Kirde-Walesi, Cheshire'i, Lancashire'i ja Merseyside'i vahel. 
Liverpooli laht on tugevalt mõjutatud mageveest. Lahte suubuvad Alti, Conwy, Dee, Ribble'i ja Mersey jõed. Lahes on mitu laevavrakki ja sukeldumispaika. Lahes paikneb mitu nafta- ja gaasimaardlat, mille päeva kogutootlikkus on (2008. aasta jaanuari seisuga) 60 000 barrelit. 
Lahe lõunaosas paikneb Suurbritannia esimene avamere tuulepark North Hoyle.
Liverpooli lahes on keelatud kala püüda.
Kromlehh

Kromlehh on megaliitne ehitis. Kromlehh on bretooni keelest pärit sõna, mida kasutatakse eelajalooliste megaliitiliste rajatiste kohta. Termin kromlehh on arheoloogiaringkondades praktiliselt vananenud, kuid seda kasutatakse kõnekeeles märkimaks kaht tüüpi megaliitseid ehitisi.
Kromlehh koosneb mitmest või ühest suurte püstkivide ringist, millele võib olla paarikaupa kolmas plokk peale tõstetud ja mille keskel asub mõnikord dolmen või menhir. Kromlehh koosneb dolmenitest ja menhiritest. Kromlehhid pärinevad peamiselt neoliitikumist ja pronksiajast ning need rajatised olid tõenäoliselt seotud päikesekultusega .
Kõige paremini on säilinud Stonehenge'i kromlehh Lõuna-Inglismaal Salisbury külje all. Stonehenge ehitati umbes aastatel 2500-1500 eKr.
615

 
615. aasta (DCXV) oli 7. sajandi 15. aasta, Juliuse kalendri aasta, mis algas kolmapäeval.
Menhir

Menhir on esiajast pärinev inimese püstitatud sambataoline tahumata või vähe tahutud kivirahn. 
Menhireid võib leida seismas üksikute monoliitidena, aga ka osana sarnaste kivirahnude grupist. Menhireid on väga erinevas suuruses, nende kuju on enamasti neljakandiline ja tipust kitsenev. Neid leidub Euroopas, Aafrikas ja Aasias, kõige enam on menhireid Lääne-Euroopas: Iirimaal, Suurbritannias ja Bretagne'is. Loode-Prantsusmaal on 1200 menhiri.
Ajalugu.
Menhirite otstarbe kohta ei ole ühest seisukohta. Sajandite jooksul on arvatud, et menhireid kasutasid druiidid inimeste ohverdamiseks, asukoha märgistena, keerukate ideoloogiliste süsteemide elementidena, kalendrina.
Menhirite püstitajate ühiskonnakorralduse, usuliste tõekspidamiste ja isegi keele kohta ei ole praktiliselt midagi teada. On välja selgitatud, et nad matsid oma surnuid ning oskasid kasvatada teravilja ja valmistada keraamikat, kivist tööriistu ja ehteid. Viimase ajani seostati menhireid Beakeri inimestega, kes elasid Euroopas hilis-neoliitikumis ja varasel pronksiajal. Viimased Suurbritannia megaliitidealased uuringud viitavad aga palju varasemale loomisajale, võib-olla isegi 6000–7000 aastat tagasi.
Silmapaistvaimad menhirid.
Bretagne Prantsusmaal paistab silma mehnirite leviku sageduse ja erinevate menhiritüüpide poolest. Suurim säilinud menhir maailmas asub Locmariaqueris Bretagne'is ning seda tuntakse nimega Suur menhir. Kunagi ligi 20 meetrit kõrge, lebab see nüüd neljaks tükiks murdununa maas. Menhiri kaal oleks tervikuna olnud 330 tonni. See on raskuselt kolmas objekt, mida on liigutanud inimesed ilma mootori jõul töötavate masinateta.
Teine kõige suurem menhirite kontsentratsioon Prantsusmaal on Cham des Bondonsis, mis asub Sevennide platool.
604

604. aasta (DCIV) oli 7. sajandi 4. aasta.
Andrei Erikson

Andrei Erikson VR II/3 (2. detsember 1892 Seliste vald, Pärnumaa – 14. märts 1938 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (kaptenleitnant, 1938).
Lõpetas Liepaja (Liibavi) kaugesõidu-merekooli. 1914. aastal mobiliseeriti ta vene mereväkke, 25. augustil 1915 ülendati lipnikuks.
Vabadussõja puhkedes astus 26. novembril 1918 Eesti sõjaväkke, olles üks esimesi teenistusse astujaid. Määrati suurtükilaevale Lembitu ning osales sellel kõigis mereväe operatsioonides. 1919. aasta kevadel tegutses suurtükiohvitserina soomusrongil. Lahingus üles näidatud vapruse eest anti talle Vabadusrist (II/3).
Vabadussõja järel jätkas teenistust mereväes, oli miiniristleja Lennuk komandöri abi,Marduse ja Laine komandör. 
Suri 1938. aastal kopsupõletiku tagajärjel.
555

Sajandid: 5. sajand - 6. sajand - 7. sajand
Kümnendid: 500. aastad 510. aastad 520. aastad 530. aastad 540. aastad - 550. aastad - 560. aastad 570. aastad 580. aastad 590. aastad 600. aastad
Aastad: 550 551 552 553 554 - 555 - 556 557 558 559 560
639

Sajandid: 6. sajand - 7. sajand - 8. sajand
Kümnendid: 580. aastad 590. aastad 600. aastad 610. aastad 620. aastad - 630. aastad - 640. aastad 650. aastad 660. aastad 670. aastad 680. aastad
Aastad: 634 635 636 637 638 - 639 - 640 641 642 643 644
Eesti ohvitseride ülendamine 24. veebruaril 1938

Riigihoidja Konstantin Päts oma käskkirjadega ülendas auastmes järgmised Eesti ohvitserid alates 24. veebruarist 1938:
Kindralmajorid – kindralleitnantideks:
Kolonelleitnandid – kolonelideks:
Sanitaar kolonelleitnandid – sanitaar kolonelideks:
Majorid – kolonelleitnantideks:
Kaptenmajorid – kaptenleitnantideks:
Sanitaar major – sanitaar kolonelleitnandiks:
Veterinaar major – veterinaar kolonelleitnandiks:
Kaptenid – majoriteks:
Vanem-leitnandid – kaptenmajoriteks:
Sanitaarkapten – sanitaarmajoriks:
Leitnandid – kapteniteks:
Leitnandid – vanemleitnantideks:
Sanitaar leitnandid – sanitaar kapteniteks:
Veterinaar leitnandid – veterinaar kapteniteks:
Farmatseut leitnandid – farmatseut kapteniteks:
Nooremleitnandid – leitnantideks:
Sanitaar nooremleitnant – sanitaar leitnandiks:
Lipnikud – nooremleitnantideks:
Kätrin Järvis

Kätrin Järvis (sündinud 14. märtsil 1969) on Eesti rahvatantsujuht.
Ta on lõpetanud Rahvatantsujuhtide Kooli 2007. aastal.
Alustas tantsimist 1978. aastal lasterühmas Vallatus. Aastast 1982 on tantsuansambli Sõprus liige, sh aastast 2006 ansambli segarühmade juht. 
Aastast 2008 juhendab tantsuansambli Sõprus segarühmi (A, B ja C) ning Harkujärve Põhikooli ja Pirita Majandusgümnaasiumi lasterühmi. 
Koos tantsuansambli Sõprus laste- ja naisrühma juhendaja Agne Kurrikoff-Hermaniga on ette valmistanud mitu kontsertetendust, sealhulgas tantsuansambli Sõprus traditsioonilised kevadkontserdid. Üldjuhi assistendina korduvalt kaasatud üleriigiliste tantsuetenduste meeskonda. 
Looming ja tunnustus.
Loonud rea folklooril põhinevaid autoritantse, näiteks "Mere lapsed" (Koit Toome muusika), "Kokkutantsu polka" ja "Puuriida tants" (Arne Oidi muusika), "Õhtu jõudis kätte" (rahvamuusika). 
Kätrin Järvise tantsud on saanud konkurssidel järgmisi auhinnalisi kohti:
Ruslan Stepanov

Ruslan Stepanov (sündinud 22. veebruaril 1980 Valgas) on Eesti tantsija ja koreograaf. 
Tantsimist alustas Ruslan Valga tantsurühmas Stuudio Joy. Ta lõpetas 2002. aastal Viljandi Kultuurikolledži diplomitööga "Toamonodraama". Samal aastal asus tööle Vanemuise teatri balletiartistina, hakates tantsimise kõrvalt kohe ka lavastama.
Märtsis 2009 osales ta oma lavastusega „Vaikimine” Peterburi rahvusvahelisel monolavastuste festivalil „Monokkel”.
2012. aastast elab Stepanov Saksamaal. Aastatel 2012–2014 elas ja töötas ta Görlitzis, kus oli tantsutrupi Wee Dance Company tantsija. 2014. aastast elab ja töötab ta vabakutselisena Saksamaal Berliinis.
2017. aastal kuulus ta festivali "Koolitants" žüriisse.
28. detsembril 1999 sai naturalisatsiooni korras Eesti kodakondsuse.
Ariel (Disney)

Ariel (heebrea "אריאל" "jumala lõvi") on Walt Disney Company filmi "Väike merineitsi" peategelane.
"Väikese merineitsi" muinasjutul on 3 osa:
Arieli häält teeb kõikides osades Jodi Benson ja see film on multifilm.
701

Sajandid: 7. sajand - 8. sajand - 9. sajand
Kümnendid: 650. aastad 660. aastad 670. aastad 680. aastad 690. aastad - 700. aastad - 710. aastad 720. aastad 730. aastad 740. aastad 750. aastad
Aastad: 696 697 698 699 700 - 701 - 702 703 704 705 706
714

Sajandid: 7. sajand - 8. sajand - 9. sajand
Kümnendid: 660. aastad 670. aastad 680. aastad 690. aastad 700. aastad - 710. aastad - 720. aastad 730. aastad 740. aastad 750. aastad 760. aastad
Aastad: 709 710 711 712 713 - 714 - 715 716 717 718 719
Ruslan

Ruslan on peamiselt vene keeleruumis levinud mehenimi. Nime arvatakse pärinevat omakorda turgi nimest Arslan, mis tähendab "lõvi".
Vene keeleruumis on nime populariseerimisele kaasa aidanud luuletaja Aleksandr Puškini esimene poeem, aastatel 1818–1820 kirjutatud "Ruslan ja Ludmilla", ning selle alusel loodud teatrilavastused ja filmid.
Õigeusuliste kristlaste seas esineb nime Ruslan harva, sest see ei kuulu õigeusu kiriku nimede (pühakute) kalendrisse.
Naissoo vorm samast nimest on Ruslana.
Tuntud inimesi.
Ruslan on mitmete tuntud inimeste eesnimi:
Ruslana nime kannab 1973. aastal sündinud ukraina lauljatar.
Kasum

Kasum (kahjum) "(profit) –" raamatupidamiskohustuslase aruandeperioodi tulude ja kulude vahe.
Äriühingu tulusid ja kulusid kajastatakse kasumiaruandes "(income statement)". Kui tulud on suuremad kui kulud, siis on aruande lõpptulemiks kasum. Kui kulud on suuremad kui tulud, siis on lõpptulemiks kahjum.
Kasum on oma- ja müügihinna vahe. Kalendriaasta kasum moodustub toodete müügist saadud tulust.
Turuhind

Turuhind on turul toimuva nõudmise ja pakkumise kompromissina välja kujunenud hind.
715

Sajandid: 7. sajand - 8. sajand - 9. sajand
Kümnendid: 660. aastad 670. aastad 680. aastad 690. aastad 700. aastad - 710. aastad - 720. aastad 730. aastad 740. aastad 750. aastad 760. aastad
Aastad: 710 711 712 713 714 - 715 - 716 717 718 719 720
Josh Pace

Josh Pace (täisnimega Joshua Michael Pace; sündinud 23. mail 1983) on Ameerika Ühendriikide elukutseline korvpallur.
Korvpallimängu hakkas Josh Pace harjutama keskkoolis, kui ta kuulus Syracuse'i meeskonda. Oma viimasel hooajal keskkoolis olid Pace'i keskmised näitajad 10,8 punkti, ning talle anti auhind Big East Conference Sportsmanship Award. Keskkooli karjääri peale kokku olid tema näitajad 7,3 punkti, 3,8 lauapalli ja 2,4 resultatiivset söötu keskmiselt mängu kohta. Pärast seda jätkas Pace mängimist välismaal. Tema järgmisteks klubideks said Tripoli Liibanonis ja Kuovot Soomes. 2006/2007. hooajal mängis Pace Uus-Meremaa klubis Nelson Giants. Ta nimetati Uus-Meremaa All-Stariks, tema näitajad olid 19,1 punkti, 3,5 resultatiivset söötu ja 1,4 palli vaheltlõiget mängu kohta. Järgmise hooaja veetis ta East Kentucky Minersi ridades ning 2008. aasta suvel tehti Josh Pace'ile ettepanek liituda Eesti elukutseliste korvpalliklubiga BC Kalev/Cramo. Tema keskmised näitajad Balti liigas olid 9,6 punkti ja 3,9 lauapalli. Näitajad KMLis olid keskmiselt 8,7 punkti ja 4 lauapalli mängus. Pace tuli Kaleviga Eesti korvpallimeistriks.
Lahkme-Eesti

Lahkme-Eesti on Eesti maastikuvaldkond, mis pärast viimast jääaega ei olnud jääpaisjärvede all. Lahkme-Eesti kuulub Kõrg-Eesti allprovintsi.
Lahkme-Eesti on Eesti tähtsamaid veelahkmeid.
Lahkme-Eesti valdkonda kuuluvad järgmised maastikurajoonid:
686

686. aasta (DCLXXXVI) oli Juliuse kalendri aasta, mis algas esmaspäeval.
Jaapani tähtaniisipuu

 
Jaapani tähtaniisipuu ("Illicium anisatum") on tähtaniisipuuliste sugukonda tähtaniisipuu perekonda kuuluv puu.
Erinevalt harilikust tähtaniisipuust on taim väga mürgine. Korduvalt on juhtunud, et harilikust aniisipuust tehtud tee asemel on joodud jaapani aniisipuust tehtud teed. See on põhjustanud haigussööste, atakke ja rabandust.
See puu kasvab Jaapanis, kus sellest saadakse suitsutusrohtu. Hiina rahvameditsiinis on seda kasutatud nahahaiguste raviks.
Tema viljad on väiksemad kui harilikul tähtaniisipuul ja nõrgema lõhnaga, mis meenutab pigem kardemoni kui aniisi. Ent tähtaniisipuud on siiski sedavõrd lähedased, et kui viljad on kuivatatud või muul viisil töödeldud, siis pole neid pelgalt välimuse põhjal võimalik eristada.
Jaapani tähtaniisipuu sisaldab anisatiini, šikimiini ja šikimitoksiini. Need põhjustavad neerude, kusejuha ja seedeelundite põletikku. Samuti sisaldab ta safrooli ja eugenooli, mille olemasolu on mõnevõrra lihtsam kindlaks teha, nii et just nende ainete olemasolu abil eristatakse keemiliselt jaapani ja harilikku tähtaniisipuud. Oletatakse, et anisatiin ja selle derivaadid käituvad tugevate gamma-aminovõihappe antagonistidena.
Munavööt

Munavööt on munajate lehekujutistega rõhtne ehisliist.
Munavööti kasutati eriti antiikkunstis ja -arhitektuuris, sageli kõrvuti helmesnööriga
Palmett

Palmett on lehvikukujuliselt asetunud palmilehti kujutav ornament.
Seda motiivi kasutati juba Vana-Egiptuses. Läbi ajaloo on palmetti kasutatud eelkõige arhitektuuris, näiteks reljeefina või maalitult, aga ka näiteks keraamikal. Palmetikujundi leiab näiteks neil klassikalise orderiarhitektuuri detailidel:
Tarto maa rahwa Näddali-Leht

Tarto maa rahva Näddali-Leht (ka: "Tarto-ma rahwa Näddali-Leht") oli alates 1. märtsist (vkj) 1806 ilmunud tartukeelne ajaleht, mis lubas «neist asjust teedmist saata, mes maarahval hä om teeda, ja teije weel ei tia nink mes teije ello-körd woisse ausambas nink parrembas tetta». 
Ajalehte andsid välja Põlva pastor Gustav Adolph Oldekop, Kanepi pastor Johann Philipp von Roth ning Võru koolide inspektor Carl August von Roth (kooliringkonna inspektor) ning neid abistas Johanni poeg, hilisem Tartu Ülikooli eesti ja soome keele lektor Georg Philipp August von Roth. Ajalehte trükiti Tartu Ülikooli trükkali Johann Michael Grenziuse poolt ning ajalehte tsenseeris vastavalt kehtivale korrale ülikooli esimene eesti keele lektor pastor Friedrich David Lenz.
Erinevalt varaseimast eestikeelsest ajakirjast Lühhike öppetus polnud nädalalehe siht üksnes jagada praktilisi näpunäiteid, vaid ka kajastada rahvusvahelisi uudiseid. Sarnaselt tollal levinud praktikale täideti uudiste osa suuresti teistest ajalehtedest võetud teadetega, üks põhilisi allikaid oli Dörptsche Zeitung. Ka ajalehtede väljanägemises oli sarnasusi.
Lehest võis lugeda näiteks äsja troonile asunud keiser Aleksander I kohta, seal oli poliitilisi anekdoote, teateid Võnnu vanglast põgenenud kirikuröövija kohta, hobusevarastest, kaitserõugete panekust, üllameelsetest tegudest, maavärisemisest Itaalias, hulludest koertest ja nende hammustuse ravimise viisist jpm.
Baltisaksa aadliringkonnast tsaarivalitsusele saadetud kaebuses osutati sellele, et leht kisub alla talupoegade kuulekust härrade suhtes, kirjutades asjadest, mis talurahvasse ei puutu. Samuti kardeti rahutusi seoses käimasoleva nekrutivärbamise ning maakaitseväe moodustamisega. 
Keisri otsusega keelati juba sama 1806. aasta lõpus ajalehe trükkimine ning kõik eksemplarid hävitati. 1995. aastal leidis ajaloolane Tõnu Tannberg Peterburi ajalooarhiivist kümme nädalalehe originaalnumbrit (1, 2, 4, 5, 14, 23, 24, 25, 32, 33). Varem olid teada vaid koopiad tsensuurikomitee tsensori Friedrich David Lenzi aruannetest, mille leidis Sergei Issakov 1960. aastatel Peterburi arhiivist.
Kokku jõuti ajalehte välja anda 39 numbrit.
Žanriteemaliste lahkarvamuste tõttu varasema eestikeelse perioodilise väljaande Lühhike öppetus klassifitseerimisel on Tarto maa rahva Näddali-Lehte nimetatud ka esimeseks eestikeelseks ajaleheks.
Lembit Maurer

Lembit Maurer (15. november 1929 Narva – 21. november 2006 Tallinn) oli eesti poksija ja poksitreener. 
Maurer poksis aastatel 1945–1959 Tallinna Dünamos, tema treenerid olid Nigul Maatsoo ja Martin Linnamägi. Ta pidas 167 kohtumist ja võitis neist 135 (neist seitse nokaudiga).
Maurer oli raskekaalus (üle 81 kg) viiekordne Eesti NSV meister (1953 ja 1954 ning 1956–1958). Ta osales 1958. aastal Eesti NSV – Soome sõpruskohtumisel raskekaalus (üle 81 kg) ning võitis oma kohtumise.
Maurer sai NSV Liidu meistrivõistlustel raskekaalus (üle 81 kg) III koha (1953 ja 1956) ning IV koha (1951, 1952 ja 1954). Ta oli Moskva Dinamo meeskonnas NSV Liidu karikavõistluste võitja (1951). Ta sai Dinamo üleliidulistel meistrivõistlustel esikoha (1952 ja 1957). Ta oli Moskva meister 1952. aastal. 
Maurer töötas hiljem poksitreenerina. Ta oli Eesti poksikoondise treenerite nõukogu esimees 1991–1997. 
Mälestuse jäädvustamine.
Alates 2008. aastast peetakse Narvas temanimelisi mälestusvõistlusi.
Isiklikku.
Tema abikaasa oli ujuja ja treener Eve-Mai Maurer.
657

657. aasta (DCLVII) oli Juliuse kalendri aasta, mis algas pühapäeval.
62 eKr

62. aasta eKr oli 62. aasta enne meie ajaarvamist, Vana-Rooma ajaarvamise järgi 692 "ab urbe condita".
Mihhail Jegorov

Mihhail Jegorov (18. märts 1909 Tallinn – 20. oktoober 1988 Tartu) oli Eesti agronoom ja agrokeemik. 
Lõpetas 1937 agronoomia erialal Tartu Ülikooli põllumajandusteaduskonna, põllumajandusteaduste kandidaat (1967). 
Töötas 1937–1939 Tartu Ülikooli aianduse ja mesinduse katsejaamas, 1939–1951 TÜ-s ja 1951–1963 EPA-s mullateaduse ja agrokeemia kateedri assistendina ning 1963–1975 oli Eesti Loomakasvatuse ja Veterinaaria Instituudis teadur ja mitmesugustel muudel ametikohtadel. 
Tema uurimisala oli fosforiidijahu kasutamine väetisena. 
Õpetanud mullateadust ja agrokeemiat.
Soda Effect

Soda Effect on 2005. aastal asutatud Tartu eksperimentaal/"indie"/grunge-ansambel. Algul tegutses ansambel kolmekesi ja 2005. aasta sügisel salvestati selles koosseisus ka esimene album "Goodbye Fantasy". Loos "Embrace the Enlightened One" mängib külalisena suupilli Margus Anderson, kes astus üles ka mõnel "live"-esinemisel. 2006. aasta veebruaris liitus teine kitarrist Runn, kes osales ka "Goodbye Fantasy" väljaandmisel ja esitluskontsertidel. 6. juulil 2006 astus Soda Effect üles Raadio 2 saates "R2 Live".
Meistriliiga 2009

Meistriliiga 2009 oli Eesti jalgpalli kõrgliiga Meistriliiga 2009. aasta hooaeg.
Tiitlikaitjana alustas hooaega FC Levadia. Esiliigast tõusid FC Kuressaare ja esimest korda Meistriliigasse pääsenud Paide Linnameeskond. Tartu Tammeka on tegevuse lõpetanud JK Maag Tammeka õigusjärglane.
Hooaja eel.
Hooaja eel pidasid klubide treenerid ja esindajad soosikuiks Levadiat, Florat ja Transi.
Hooaeg.
Kurioosumina läheb ajalukku 14. juulil 2009 peetud kohtumine FC Kuressaare ja Nõmme Kalju vahel. Kalju jäi teenitud võidupunktidest ilma, sest saatis väljakule üheaegselt neli nõndanimetatud võõrmängijat, mistõttu sai Kuressaare esiti kirja 2:- võidu. Kuivõrd aga Kuressaare meeskonnas mänginud Elari Valmas ei oleks tohtinud madalamates liigades teenitud kaartide tõttu kohtumises kaasa teha, kanti mõlemale meeskonnale protokolli kaotus.
Hooaja selleks ajaks suurim väravakütt Nikita Andrejev (17 kohtumises 17 väravat) siirdus augustis Hispaania kõrgliiga klubi UD Almeria ridadesse.
Levadia kindlustas neljanda järjestikuse tiitlivõidu neli vooru enne hooaja lõppu.
Liigatabel.
Meistriliiga üleminekumängud.
Hooaja lõpus osalevad Meistriliiga 9. koht ja Esiliiga 2009 2. koht üleminekumängudel, kahe mängu kokkuvõtte võitja mängib tulevasel aastal Meistriliiga 2010 ja kaotaja Esiliiga 2010.
Mängutulemused.
Iga meeskond mängib kõikide vastastega 4 korda, kaks korda kodus ja kaks korda võõrsil, kokku 36 mängu.
Peet Sarepera

Peet Sarepera (ka Saarepera või Sareperra; 26. mai (vkj)/ 7. juuni 1873 Väike-Kõpu vald, Viljandi kihelkond – 3. märts 1936 Viljandi) oli Viljandi notar 1926. aastast kuni surmani.
Ta õppis Viljandi linnakoolis.
1893. aastal sai ta Viljandi kreisivelskriks ning oli ametis ka rahukogu pristavi juures.
Ta suri pikka aega kestnud südamehaigusesse.
Isiklikku.
Tal oli kaks tütart. Vanem tütar Ilma oli lõpetanud Tartu Ülikooli õigusteaduskonna ja asendas notaritöös isa tolle elu viimastel kuudel. Samal aastal hiljem andis ta esimese naisnotarina Eestis ametitõotuse ja asus tööle Võhmas.
Johannes Kelk

Johannes Kelk VR I/3 (7. märts 1890 Tartu – 7. mai 1948 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (veebel).
Osales Esimeses maailmasõjas. Teenis alates 23. detsembrist 1918 Õhukaitses aviomehaanikuna, 30. jaanuaril 1919 tegi kaasa esimese lennu Eesti esimesel sõjalennukil.