tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Karabaš

Karabaš (vene keeles Карабаш) on linn Venemaal Tšeljabinski oblastis, Karabaši linnaringkonna keskus. Karabaš asub Tšeljabinskist ligikaudu 85 km lääneloodes.
Karabaš tekkis 1822. aastal kullaotsijate asulana. Karabaš sai aleviks 1928. aastal ja linnaks 1933. aastal.
Linna suurim tööstusettevõte on vasesulatustehas "Karabašmed".
Belle-et-Houllefort

Belle-et-Houllefort (lääneflaami: "Belle-Hollevoorde") on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Põllumajandus- ja karjäärivald, u. 13 km Boulogne-sur-Merist kirdes, teede N42, D233 ja D238 ristumiskoha ümbruses, Wimereux' jõe kallastel.
Beuvrequen

Beuvrequen (pikardi: "Beuverguin"; lääneflaami: "Beuverken") on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Põllumajandusvald, umbes 9,7 km Boulogne-sur-Merist kirdes, teede D241 ja D241e ristumiskoha ümbruses, Slacki jõe kallastel. Autoroute A16 möödub vallast, moodustades selle kagupiiri.
Njazepetrovsk

Njazepetrovsk (vene keeles Нязепетровск) on linn Venemaal Tšeljabinski oblastis, Njazepetrovski rajooni halduskeskus. Njazepetrovsk asub Jekaterinburgist ligikaudu 110 km edelas ja Tšeljabinskist umbes 150 km loodes.
Asula rajati 1747. aastal seoses malmisulatus- ja rauatöötlemistehase ehitamisega. Njazepetrovsk sai aleviks 1932. aastal ja linnaks 1944. aastal.
Njazepetrovskis asub kraanatehas.
Christian Ernst August Rotermann

Christian Ernst August Rotermann (27. detsember 1869 Tallinn – 24. veebruar 1950 Lidingö, Rootsi) oli baltisaksa päritolu kaupmees ja tööstur.
Ta lõpetas Tallinna Reaalkooli 1888. aastal.
Ta võttis üle oma isalt Christian Barthold Johann Rotermannilt 1912. aastal Rotermanni Tehaste juhtimise, 1921. aastal sai ettevõtte peadirektoriks ja jätkas ettevõtte laiendamist, luues automüügi esinduse. 1920.–1930. aastatel kujunes AS Rotermanni Tehased juhtivaks jahu- ja leivatööstuse ettevõtteks Eestis. Tal oli esimene Ameerika auto (Reo) Tallinnas.
1939. aasta lõpus lahkus Rotermann koos teiste ümberasuvate baltisakslastega ettevõtte juhatusest, lahkus Eestist ja siirdus Rootsi.
Eesti fotoharidus

Fotograafiat õpiti vanimatel aegadel Eestis nagu mujalgi maailmas meistrite juures ateljeedes. Peeter Parikas omandas fotoalaseid teadmisi Berliini ja Leipzigi kutsehariduskoolides ja August Tamm New Yorgi Fotograafia Instituudis 1928. aastal sealse kaheaastase filmi ja fotodokumentalistika programmi alusel. Pärast II Maailmasõda ja eriti pärast Nõukogude Liidu lagunemist on üksikuid välisriikide kõrgkoolides fotograafia õppijaid olnud päris mitmeid ja nende arv on aja jooksul suurenenud. Diana Tamane (M.A HISK, Belgia), Ekke Vasli (M.A Inglismaa), Silver Mikiver (B.A Inglismaa), Kaido Teesalu (B.A Göteborg, Rootsi), Triin Kerge (B.A Inglismaa) jpt. 
Idee fotograafia alasest kõrgharidusest Eestis pärineb 1920.–1930. aastatest, mil Sorbonne'i Ülikooli doktorikraadiga keemik Jaan Kalviste (kuni 1935 Kranig, 1898–1936) kirjutas artikli "Vajame fotograafia õppeasutist". Reklaamivaldkonna rajaja, fotoõpetaja ja toimetaja Harry Malm (1897–1967) alustas Kõrgemas Kunstikoolis Tallinnas 1940. aastal juba reaalse vabaainena fotograafia õpetamist, Geislingeni DP laagris õpetasid Eesti Tehnikumis fotograafia kursusi Agu Kask (1906–1977) ja Harry Malm. ENSV-s saadeti DDR-i spetsiaalselt fotograafiat Leipzigi Graafika ja Raamatukujunduse Instituuti õppima Enn Kärmas (sündinud 1943), Alar Ilo (sündinud 1952), Ülo Emmus (1947–2015) ning graafikat Illimar Paul (sündinud 1945) jmt. Neist Enn Kärmas töötas Eesti Riiklikus Kunstiinstituudis fotograafiaõpetajana 1972–1994. Kuigi Saksamaal saadud hariduse algne siht oli fotoosakonna/ -eriala avamine Kunstiinstituudis, jäi see siiski vaid lubaduseks ning fotokeskus oli kõigest ülekooliline fotot õpetav üksus. 1994. aastal asus ERKI fotokeskust juhtima dotsent Peeter Linnap (sündinud 1960), kes võttis suuna eriala rajamisele ning kelle ümber koondus kõikide erialade silmapaistvatest üliõpilastest rühmitus "Faculty of Taste"/ "Mobil-galerii" (1994–1998). Sellest pisut varem, 1997. a. oli kesk-erihariduse tasemel fotohariduse käivitanud Vallo Kalamees Tartu Kunstikoolis (õpetas TKK-s fotograafiat 1992. aastast). 1998. a. lagunes Faculty of Taste/ Mobil galerii ja selle keskmeks olnud Peeter Linnap siirdus 2001.aastal Pallasesse (toona just Tartu Kõrgemaks Kunstikooliks saanud kool), kus tema juhtimisel töötati välja ka Eesti esimene fotograafia kõrghariduslik õppekava. 1995. a. muutus ERKI Tallinna Kunstiülikooliks ja seejärel EKA-ks, selle fotoõpet jäi pärast Linnapit 1998. aastat juhtima Eve Kiiler (end Linnap), kes samuti pani kokku kõrgharidusiku fotograafia õppekava. Viimane töötas algul avatud akadeemiana ning kinnitati läbi suurte raskuste lõpuks 2003. aastal regulaarseks erialaks. Nii ühe kui teise eriala tekkes on oma oluline roll Linnapite rahvusvahelistest õppejõududest koosneval tutvusringkonnal (David Date ja Robin Dance Brightoni ja Westminsteri Ülikoolidest, Jan Helsinki TAIK'ist/ Aalto Ülikoolist jt). Samuti andsid mõlemale õppekavale algse hoo ja struktuuri Linnapite kureeritud Saaremaa Biennaalid oma kaasaegse vaimsusega.
Karl Knüpffer (keemik)

Karl Paul Otto Knüppfer (19. juuni 1868 Väike-Maarja – 3. aprill 1922 Kleinau, Saksamaa) oli baltisaksa keemik ja keemiatehase juhataja.
Knüpfferi isa oli kirikuõpetaja. Ta lõpetas Tallinna Reaalkooli 1889. aastal, õppis aastatel 1889–1893 Riia Polütehnikumis ja 1893–1898 Leipzigis, kus ta omandas Wilhelm Ostwaldi ja Georg Bredigi juhendamisel doktorikraadi väitekirjaga "Chemisches Gleichgewicht und elektromotorische Kraft" ("Keemiline tasakaal ja elektromotoorjõud").
Aastatel 1898–1899 oli ta Leipzigis Fröhlich &amp; Co. eksperimentaalse labori juhataja, 1899–1903 Neubabelsbergis teadusuuringute assistent, 1903–1911 Schlüsselburgi püssirohutehase ballistikaosakonna juhatuse liige ja 1911–1918 Odessas Holodovski-nimelise labori ballistika juht. 1919. aastal suundus ta Saksamaale, kus töötas aastatel 1919–1921 Berliinis ja alates 1921. aastast Dessaus keemiatehase juhatajana.
Isiklikku.
Tema isa oli vaimulik Carl Theodor Knüpffer, vennad olid vaimulik Georg Martin Knüpffer, naistearst Theodor Robert Wilhelm Knüpffer, riiginõunik ja pedagoog Rudolf Alexander Nikolai Knüpffer ning õpetaja Karl Arnold Eduard Knüpffer.
Otto Friedrich Benedict von Krusenstiern

Otto Friedrich Benedict von Krusenstiern (13. juuni 1870 Hagudi – 23. juuli 1923 Tallinn) oli baltisaksa keemik ja tööstur.
Ta õppis Tallinna Toomkoolis ja lõpetas Tallinna Reaalkooli 1890. aastal ja õppis aastatel 1890–1896 Riia Polütehnikumis keemiat. Ta töötas Peterburis Prantsuse-Belgia vasktorude tehases, olles aastatel 1896–1897 laboris keemik ja 1897–1899 elektrolüütiliste torude tehase juhataja, saades hiljem kogu torude tehase juhatajaks ning 1905. aastast ka valtsimistehase juhatajaks. Aastatel 1912–1913 ehitas ta uue tehase hoone vase elektrolüütiliseks puhastamiseks ja 1914–1918 oli kogu tehase juhatuse esimees.
Aastatel 1907–1917 oli ta Peterburi tööstusettevõtete tööliste kindlustusseltsi haldusjuht ja 1906. aastast Peterburi Püha Anna kiriku nõukogu liige. Ta oli mitmete tööstusettevõtete ja pankade juhatuse liige.
1918. aastal oli ta Ajutise Põhja–Balti Komitee liige Rootsi saatkonnas. Aastatel 1912–1919 omas ta Järlepa ja Umbru mõisasid ja 1921–1922 oli ta diplomaatilisel missioonil Belgias ja Prantsusmaal kaubanduslepingute sõlmimiseks.
Isiklikku.
Ta abiellus 1899. aastal Marie Amalie von Rammiga, nende poeg oli ajaloolane Georg Friedrich Benedikt von Krusenstiern. Tema vennad olid arst ja poliitik, Haapsalu linnapea Gottfried Nikolai von Krusenstiern (1868–1917), sõjaväelane Leonhard Gustav von Krusenstiern ning mõisnik ja pangandustegelane Eduard Georg Rudolf von Krusenstiern (1875–1934).
Harilik nelgipuu

Harilik nelgipuu ("Syzygium aromaticum") on taim mürdiliste sugukonnast. 
Harilik nelgipuu kasvab troopilistel aladel, ta on pärit Indoneesiast Maluku saartelt. Nelgipuu kuivatatud õiepungi kasutatakse toiduvalmistamisel vürtsina, mida kutsutakse nelgiks.
Taime kirjeldus.
Harilik nelgipuu kasvab 20 m kõrguseks. Ta kasvab niisketel troopilistel aladel, kus temperatuur on aasta ringi enam-vähem ühtlane. 
Kasvab hästi kerges ja õhurikkas pinnases, eelistab kasvada poolvarjus, eriti noores eas. Vajab kaitset tuule eest. 
Nelgipuu on ühekojaline taim, õied on kahesoolised ja isetolmlevad. Taim hakkab õitsema umbes 8–10 aastat pärast istutamist. Üldiselt läheb 20–30 aastat, enne kui nelgipuu korralikult viljuma hakkab. Harilikud nelgipuud elavad üle 100-aastaseks, vanim teadaolev puu oli üks 375-aastane Indoneesia harilik nelgipuu.
Roman Ludwig Gross

Roman Ludvig Fjodorovitch von Gross (19. jaanuar 1875 Tallinn – 18. detsember 1957 Soome) oli vene sõjaväelane.
Gross oli kaupmehe poeg ja luteri usku. Lõpetas 1892. aastal Tallinna Reaalkooli, asus seejärel vabatahtlikult teenistusse, lõpetas Vladimiri sõjakooli Peterburis ja sai 1895. aastal alamlipniku auastme. 1896. aastal ülendati ta alamleitnandiks, 1900. aastal leitnandiks, 1904. aastal alamkapteniks ja aasta lõpus alamrittmeistriks.
Ta osales Vene-Jaapani sõjas ja sai vigastada.
1908. aastal ülendati ta rittmeistriks, 1916. aastal alampolkovnikuks. 24.12.1918 vabastati ta Sõjaministeeriumi Varustusvalitsuse vanem käsutäitja ohvitseri teenistusest. 1919. aastal eemaldati ta loodearmee nimekirjast ja ta astus ohvitseride reservi, samal aastal sai temast Rahumäe vangilaagri ülem, kuid ta tagandati 18.03.1920 ametikohalt alkoholi tarvitamise, ebaviisaka käitumise ja ohvitseride solvamise tõttu. Ta lahkus Soome.
Cyanoboletus

Cyanoboletus on puravikulaadsete seltsi puravikuliste sugukonda kuuluv perekond seeni.
Līlā

Lila (sanskritis लीला, līlā) on sanskriti sõna ja india filosoofia kontseptsioon, mille võib vabalt tõlkida kui "taevalik näitemäng". "Lila" mõiste on kasutusel erinevates India filosoofiakoolkondades, kuid sellel võib eri õpetustes olla märkimisväärselt erinev tähendus. Mõnes koolkonnas on "lila" viis kirjeldada kõike olemasolevat, sealhulgas kosmost kui jumaliku täiuse (Braahmani) loova mängu tulemust. Mõnes višnuismikoolkonnas tähendab "lila" jumala ja tema loodu vastastikust "mängu". Jumal Krišna austajate seas on "lila" laiemas mõistes jumal Višnu maale tulnud avataara (ehk kehastuse), Krišna, mänguline tegevus, nii-nimetatud "sportimine" tema ja noorte piimatüdrukute, "gopi"'de vahel, kitsamas tähenduses aga jumala muretu armumäng tema armastatu, Rāda'ga.
Rāma (üks teine Višnu kehastus) austajate seas on tähtsal kohal kogukondlikud festivalid nimega Rāmlīlā - Rāma mängud. Nende käigus kantakse mitu päeva vältavate näitemängude jooksul ette lugu jumal Rāma elust ehk "Rāmājana. Rāmājana" on Vana-India eepos, mille autoriks peetakse iidset luuletajat Vālmikī't ja millel on väga oluline koht hindu kultuuris.
Šaktistide seas usutakse, et Līlā on üks teatud kindel jumalanna, jumalanna Līlā, leebe ja mänguline olevus, kelle olemuslik loomus on sama, mis Šaktil – emajumalanna, positiivne energia, ürgne loov jõud, mis hoiab maailma kaose eest. Teda seostatakse jumalannade Lalita ja Lakšmīga.
Jean-Jacques Honorat

Jean-Jacques Honorat (1. aprill 1931 Port-au-Prince – 26. juuli 2023) oli Haiti poliitik.
Ta oli 11. oktoobrist 1991 kuni 19. juuni 1992 Haiti peaminister.
Kasli

Kasli (vene keeles Касли) on linn Venemaal Tšeljabinski oblastis, Kasli rajooni halduskeskus. Kasli asub Irtjaši, Bolšije Kasli, Malõje Kasli ja Kiretõ järvede vahel, Tšeljabinskist ligikaudu 89 km põhjaloodes.
Kasli asutati 1747. aastal seoses malmisulatus- ja rauatootmitehase ehitamisega. Kasli sai aleviks 1932. aastal ja linnaks 1944. aastal.
Kaslis asub masinaehitustehas.
Linnas on traditsiooniliselt valmistatud malmist kujukesi.
Ahvilised

Ahvilised ehk haploriinsed primaadid ("Haplorrhini") on esikloomaliste alamselts. Nad eristuvad teisest alamseltsist, poolahvilistest lühikese ja tömbi koonu poolest, millel puudub rinaarium (niiske paljas "koeranina").
Vanemas kirjanduses mõeldi ahviliste all alamseltsi "Anthropoidea". Sellega võrreldes on ahviliste hulka lisandunud kandlased.
Nimi ja taksonoomia.
Ladinakeelne (kreekapärane) nimetus "Haplorrhini" tähendab 'lihtninalised'.
Nimetus "ahvilised" on pärit A. Miljutini raamatust "Maailma imetajate mitmekesisus".
Tunnused.
Ahvilisi eristatakse poolahvilistest nina ehituse järgi. Ahvilistel puudub üks poolahviliste (ja enamiku teiste imetajate) põhilisi tunnuseid, karvutu ninapeegel (rinaarium) sõõrmete ümber.
Ahvilistel on kadunud võime C-vitamiini sünteesida, mis kõigil poolahvilistel on alles.
Erinevalt poolahvilistest on ahvilistel innaaja asemel individuaalne ovulatsioonitsükkel. 
Nagu kõigil esikloomalistel, on ka ahviliste silmakoobas täies ulatuses luuliselt piiritletud. Erinevalt poolahvilistest on aga nende silmakoopapõhi luuplaadiga kaetud.
Ahviliste mass varieerub 80 grammi ja 275 kilogrammi vahel, tüvepikkus ulatub 8,5 sentimeetrist 1,2 meetrini. Väikseimad ahvilised on kandlased, suurimad gorillad.
Toitumine.
Kandlased toituvad eelkõige putukatest. Haardahvid, möiraahvid, gelaada, koolobuslased ja gorillad on valdavalt lehetoidulised. Ülejäänud ahvilised on sega- ja vilitoidulised.
Levik.
Jättes välja inimese, elutsevad ahvilised troopilises ja lähistroopilises Aafrikas, Aasias ja Ameerikas. Madagaskaril peale inimeste ahvilisi ei leidu, seal elavad ainult poolahvilised.
Canalipalpata

Canalipalpata on hulkharjasusside infraklass alamklassist "Sedentaria".
"Canalipalpata" liikidel puuduvad hambad ja lõuad. Suurem osa neist on biofiltraatorid.
Süstemaatika.
Infraklassi kuulub 31 sugukonda, neist 27 jaotuvad kolme seltsi vahel: "Sabellida", "Spionida" ja "Terebellida" (vahel määratletakse "Canalipalpata" seltsiks. Sellisel juhul "Sabellida"’t, "Spionida"’t ja "Terebellida"’t käsitletakse alamseltsidena).
"Incertae sedis".
Ülejäänud neli sugukonda infraklassis on määratlusega "incertae sedis", sest nende taksonoomiline asend süsteemis pole selge:
Cristian Pavón

Cristian David Pavón (sündinud 21. jaanuaril 1996 Córdobas) on Argentina jalgpallur, kes mängib äärepoolkaitsjana Brasiilia kõrgliigaklubis Grêmio.
Ta alustas klubikarjääri kodulinnaklubis Talleres de Córdoba. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta Argentina esiliigas hooajal 2013/14.
2014. aasta juulis sõlmis ta lepingu Argentina kõrgliigaklubiga Boca Juniors. Enne Boca Juniorsi meeskonnas debüteerimist oli ta 2014. aasta teisel poolel laenul Argentina esiliigaklubis Colón. Boca Juniorsiga tuli ta kolm korda Argentina meistriks. Pavóni edukaim hooaeg Boca Juniorsis oli 2016/17, mil ta lõi Argentina kõrgliigas üheksa väravat ja andis üheksa väravasöötu. Hooajal 2017/18 oli ta Argentina kõrgliigas enim väravasööte andnud mängija (11). Aastatel 2019–2020 oli ta Boca Juniorist laenul Major League Socceri (MLS) klubis LA Galaxy.
2022. aasta juulis sõlmis ta kolmeaastase lepingu Brasiilia kõrgliigaklubiga Atlético Mineiro.
2024. aasta veebruaris sõlmis ta kuni 2026. aasta detsembrini kehtiva lepingu Grêmioga.
2016. aasta suveolümpiamängude jalgpalliturniiril kuulus ta Argentina olümpiavõistkonda. Argentina jalgpallikoondises debüteeris ta 11. novembril 2017 sõprusmängus Venemaa vastu. Argentina koondisse kuulus ta 2018. aasta maailmameistrivõistlustel.
Infraklass

Infraklass (ladina keeles "infraclassis") on bioloogilises taksonoomias vahel kasutusel olev klassisisene takson.
Bober

Bober (ukraina keeles бобер, "kobras") on Ukrainas toodetav varitsev õhuründemoon.
Selle tegevusraadiuseks on 800 kilomeetrit.
Droone kasutati 30. mai 2023 õhurünnakus Moskvale.
Assino

Assino (vene keeles Асино) on linn Venemaal Tomski oblastis, Assino rajooni halduskeskus. Assino asub Tšulõmi jõe vasakul kaldal, Tomskist ligikaudu 92 km kirdes.
Tekkis 1896. aastal ümberasujate asulana. 1898. aastal on asulat esmamainitud Ksenievski nime all. 1933. aastal sai asula ehitatava raudteejaama järgi nimeks Assino. Raudteejaam avati 1939. aastal. Assino sai aleviks 1945. aastal ja linnaks 1952. aastal.
Sofia (Vennad Lõvisüdamed)

Sofia on üks keskseid tegelasi Rootsi lastekirjaniku Astrid Lindgreni romaanis "Vennad Lõvisüdamed" (raamat avaldati 1973. aasta sügisel).
Sofia on Nangijaala elanik. Ta elab Kibuvitsaorus Tulbi talus, mis asub päris küla serva peal: kohe tema maja tagant algavad pilvede poole kõrguvad mäed.
Sofia elab Tulbi talus üksi koos oma hobuse, kitsede, mesilaste ja valgete kirjatuvidega. Tal on aias nii palju lilli, et seal mahub vaevalt liikuma.
Karl Lõvisüda ütleb oma esmamulje põhjal Sofia kohta, et ta pole noor ega vana ja et ta on selline tõmmu, nagu ikka inimesed, kes palju päikese käes on.
Külarahvas suhtub Sofiasse aupaklikult, kuna ta juhib Kirsiorust Nangijaala rahva ühist võitlust Kibuvitsaorgu rõhuva türanni Tengili vastu (Kibuvitsaorus teeb sama Orvar).
Kui Kibuvitsaorg valmistub võitluseks, käib ka Sofia maa-aluse salakäigu kaudu seal ja peab Mattiase köögis istudes sõjaplaane. Samuti aitab ta Kibuvitsaorgu toitu toimetada. Sofia võtab ka ise lahingust osa.
Kui sõda läbi saab, kutsub lahkuma valmistuv Sofia Karli endaga kaasa, Karl aga keeldub. Sofia läheb tagasi Kirsiorgu ja see on viimane kord, kui teda selles raamatus mainitakse.
Aastal 1974 Rootsi ajalehes Expressen avaldatud kirjutises, milles Astrid Lindgren kirjeldab vendade Lõvisüdamete edasist saatust, elab Sofia koos Karli ja Joonatani ema Sigridiga nende naabermajas.
Sofia valged tuvid.
"Tuvid ümbritsesid Sofiat valge väreleva pilvena ning Sofia seisis liikumatult keset nende tiivasabinat. Mõtlesin, et just nõnda nägi ta tõesti välja nagu tuvikuninganna.""
Sofiat hüütakse Nangijaalas Tuvikuningannaks, sest ta peab valgeid kirjatuvisid. Need linnud on Nangijaalas ainsad olendid, kes pääsevad kerge vaevaga üle orgusid lahutavate mägede ja võivad nende vahel sõnumeid kanda. Sofia tuvid on võimelised lendama ka kosmoses, nad saavad lennata tähtedevahelisel alal kuitahes kaugele. Üks Sofia tuvidest laenab Joonatanile oma kesta, kui ta käib Maa peal oma venda Karli külastamas.
Raamatus on nimepidi mainitud kolme tuvi. Esimene neist, Violanta, on juba siis surnud, kui Sofia temast kõneleb. Teine, Bianca, hukkub raamatu keskel, kui ta parajasti Kibuvitsaorust Kirsiorgu sõnumit kannab. Ainus, kes kogu sündmustiku lõpuni elus püsib ja jätkuvalt orgude vahel sõnumeid kannab, on Paloma.
Magnetiline polarisatsioon

Magnetiline polarisatsioon (tähis formula_1, ühik tesla) on füüsikaline suurus makroskoopiliste keskkondade elektrodünaamika valdkonnast. Seda tuleb eristada dielektrilisest polarisatsioonist. Magnetiline polarisatsioon iseloomustab magnetvoo tihedust magnetmaterjalis, tähis formula_2, millest on lahutatud magnetvälja osa vaakumis formula_3:
formula_4
kus formula_5 on magnetiline konstant ja formula_6 on magnetvälja tugevus.
Magnetiline polarisatsioon formula_1 on seotud magnetvoo tihedusega vaakumis formula_8 magnetilise vastuvõtlikkuse formula_9 kaudu:
formula_10
ja materjali magneetumusega formula_11 magnetiise konstandi formula_5 kaudu:
formula_13
Silavas

Silavas on küla ("mazciems") Lätis Ogre piirkonna Ogresgalsi vallas.
Küla asub valla keskosas. Silavas jääb valla keskusest Ogresgalsist 18, piirkonna keskusest Ogrest 8 ja Riiast 44 kilomeetri kaugusele. Külla jääb Silavase bussipeatus.
Aastal 2008 oli külas 30 elanikku.
Urdziņa

Urdziņa (ka Urdziņas) on küla ("mazciems") Lätis Ogre piirkonna Ogresgalsi vallas.
Küla asub valla lääneosas Ogre linna ja Ciemupe küla vahelisel alal. Urdziņa jääb valla keskusest Ogresgalsist 15, piirkonna keskusest Ogrest 5 ja Riiast 41 kilomeetri kaugusele.
Urdziņa rajati suvilapiirkonnana. Aastal 2008 oli külas 60 elanikku.
Ciemupe

Ciemupe on küla ("ciems") Lätis Ogre piirkonna Ogresgalsi vallas.
Küla asub valla edelaosas. Ciemupe jääb piirkonna keskusest Ogrest 4 kilomeetri kaugusele.
Külas on piimatööstus ja autoremonditöökoda. Seal on ka rahvamaja. 
Külas on Ciemupe raudteepeatus. Asulat läbib maantee A6. Seal asuvad Zvejnieku iela, Pionieru iela, Ozolu gatve, Ķiļupe, Daugavas iela, Čabase, Āpši ja Ciemupe bussipeatused ning üks nimetu bussipeatus.
Augstzālīši asulakoht, Daugavieši keskaegne kalmistu ja Čabase asulakoht ning muinaskalmed on muinsusmälestistena regionaalse kaitse all.
10.–13. sajandini asus Ciemupes liivlaste muinasasula. See omakorda asendas varasema, kiviajast pärineva asulakoha. Sealsed vanimad esemed pärinevad kammkeraamika kultuurist. Nõukogude perioodil oli küla kohaliku kolhoosi keskasulaks.
Sinetuv kobarheinik

Sinetuv kobarheinik ("Lyophyllum caerulescens") on kobarheiniku perekonda kuuluv seeneliik.
Eestis kasvab sinetuv kobarheinik haljasaladel, enamasti seotuna tammega.
Seene viljakeha on mustuv katsudes, lõigates ja vananedes. Eospulbritrükk on valge, kuivades kollakas.
Liik sai eestikeelse nime aprillis 2024 komisjoni kaudu, kuhu kuulusid Eesti juhtivad mükoloogid, sh Irja Saar. Seene nime pakkus välja Sven Pruul.
Druviņas

Druviņas on küla ("mazciems") Lätis Ogre piirkonna Ogresgalsi vallas.
Küla asub valla lõunaosas. Druviņas jääb valla keskusest Ogresgalsist 21, piirkonna keskusest Ogrest 12 ja Riiast 48 kilomeetri kaugusele.
Druviņas rajati suvilapiirkonnana.
Mežmalas

Mežmalas on küla ("mazciems") Lätis Ogre piirkonna Ogresgalsi vallas.
Küla asub valla lääneosas Ogre linna piiril. Mežmalas jääb valla keskusest Ogresgalsist 6, piirkonna keskusest Ogrest 4,5 ja Riiast 41 kilomeetri kaugusele. Mežmalas rajati suvilapiirkonnana.
Kooperators

Kooperators on küla ("mazciems") Lätis Ogre piirkonna Ogresgalsi vallas.
Küla asub valla põhjaosas. Kooperators jääb valla keskusest Ogresgalsist 4, piirkonna keskusest Ogrest 14 ja Riiast 50 kilomeetri kaugusele. Kooperators rajati suvilapiirknnana.
Hugo Lukas

Hugo Lukas (13. jaanuar 1901 Rakvere – 26. november 1983 Tallinn) oli eesti kontrabassimängija. 
1914. aastal astus Hugo Lukas kõrgmasse algkooli ehk Laskejevi kooli Tallinnas Vene tänaval. Mandoliinimängu- ja muusika teooriaga tegeles ta kooli ajal iseseisvalt.
Tänu heale vene keele oskusele töötas ta I maailmasõja ajal Bekkeri sõjatehastes (1912) vanempäevakirjutajana (tööliste registraator).
Eesti Vabariigi algusaastail organiseeris ja esines mandoliinikvintetiga mitmel pool Tallinnas. Samal ajal õppis iseseisvalt ka viiulimängu sellekohase õppematerjali abil.
1921. aastal, peale Tartu rahu, mobiliseeriti Hugo Lukas Eesti sõjaväkke. Pärast sõjaväeteenistust 1923. aastal üritas viiuliga konservatooriumisse astuda, kuhu teda aga vanuse tõttu vastu ei võetud.
1927. aastal alustas õppimist prof. Jaan Tamme teoori- hiljem metsasarve klassis. 2 aasta pärast mängis ta juba Töölismuusika Ühingu sümfooniaorkestris, mida juhatas Nikolai Goldschmidt ja kes leidis võimaluse teda ka materiaalselt toetada. Edaspidi ta haiguse tõttu puhkpilli enam mängida ei saanud ja õppis Goldschmidti soovitusel 1933 – 1939 prof. Adolf Vedro kontrabassiklassis.
1936. aastal õnnestus saada koht Raadio Ringhäälingu orkestris, kus ta töötas kontrabassirühma abikontsertmeistrina kuni pensionileminekuni 1967. aastal.
Sedentaria

Sedentaria on hulkharjasusside alamklass.
Alamklassi kuuluvad liigid on paigushulkharjasussid (sessiilsed organismid), kellel puuduvad liikumiselundid (jäsendid), nad elavad sageli merepõhjas neid kaitsva pika toru sees ja on üldiselt varustatud filtreerimisorganitega (biofiltraatorid).
Süstemaatika.
WoRMS-i andmeil (2023. aasta juuli seisuga) kuulub alamklassi kaks infraklassi ja üks sugukond:
Fülogeneetiline süstemaatika.
Fülogeneesi põhjal on "Sedentaria" hulkharjasusside klaad, millesse kuuluvad muuhulgas näiteks eraldi klassina hästituntud vööussid. Koos klaad "Errantia"’ga moodustab "Sedentaria" "Pleistoannelida" klaadi.
Palpata

Palpata on hulkharjasusside alamklass. Esmakirjeldus 1997. aastast. Ametlikku kinnitust pole leidnud. (teistel andmetel loetakse "Palpata" alamklassi "Sedentaria" sünonüümiks).
Terebellida

Terebellida on hulkharjasusside selts infraklassist "Canalipalpata".
Nagu enamik hulkharjasusside liike, on peaaegu kõik "Terebellida" liigid mereloomad. Enamik neist on väikesed paigushulkharjasussid (sessiilsed organismid), kes elavad väikestes torudes, mille nad ehitavad mudast või sarnasest substraadist või siis uuristuvad merepõhjas liiva sisse. 
Enamik "Terebellida" liike on detritofaagid.
Tuntuim "Terebellida" sugukond on "Alvinellidae".
Tšonhari raudteesild

Tšonhari raudteesild on raudteesild, mis ühendab üle Sõvaši Krimmi poolsaart Hersoni oblasti Tšonhari poolsaarega.
Litterkõdrik

Litterkõdrik ("Noccaea") on taimeperekond ristõieliste sugukonnas.
Korispoor

Korispoor ("Chorispora") on taimeperekond ristõieliste sugukonnas.
Linnutuder

Linnutuder ("Neslia") on taimeperekond ristõieliste sugukonnas.
Hanekress

Hanekress ("Schivereckia") on taimeperekond ristõieliste sugukonnas.
World Register of Marine Species

World Register of Marine Species (inglise keelest 'mereliikide maailmaregister'; akronüüm WoRMS) on mereorganismide taksonoomiline andmebaas.
WoRMS asutati 2008. aastal. Peakorter asub Belgias Oostendes.
2018. aasta veebruari seisuga oli andmebaasis registreeritud 480 931 mereliigi nime (sealhulgas sünonüümid).
Shanieka Ricketts

Shanieka Ricketts (sündinud 2. veebruaril 1992) on Jamaica kolmikhüppaja.
Ta võitis 2019. aasta maailmameistrivõistlustel Dohas Yulimar Rojase järel hõbemedali tulemusega 14.92.
2022. aasta maailmameistrivõistlustel Eugene'is oli ta Rojase järel teine tulemusega 14.89. Rahvaste Ühenduse mängudel Birminghamis võitis ta kuldmedali võistluste rekordiga 14.94.
2024. aasta suveolümpiamängudel Pariisis võitis Ricketts Thea LaFondi järel hõbemedali tulemusega 14.87.
Bridžimängijate loend

"Siin on loetletud bridžimängijaid
Saalihokimängijate loend

"Siin on loetletud saalihokimängijaid
Köievedajate loend

"See artikkel loetleb köievedajaid
Angus Cloud

Conor Angus Cloud Hickey (10. juuli 1998 Oakland – 31. juuli 2023 Oakland) oli iiri juurtega Ameerika Ühendriikide näitleja.
Angus Cloud mängis Fezco nimelist narkodiilerit HBO teismeliste draamasarjas "Eufooria" (2019–2022).
Kodinsk

Kodinsk (vene keeles Кодинск) on linn Venemaal Krasnojarski krais, Kežma rajooni halduskeskus. Kodinsk asub Krasnojarskist ligikaudu 470 km kirdes. Linnast 11 km põhjas Angara jõe ääres paikneb Bogutšanski hüdroelektrijaam.
Asula rajati 1977. aastal seoses Bogutšanski hüdroelektrijaama ehitusega. Lähedalasuva küla järgi sai asula nimeks Kodinskaja Zaimka. 1978. aastal sai asula aleviks ja nimeks Kodinski. Linnaõigused ja praeguse nime sai Kodinsk 1989. aastal.
Postomino

Postomino (saksa keeles "Pustamin", kašuubi keeles "Postòminò") on küla Poolas Lääne-Pomorze vojevoodkonnas Sławno maakonnas, Postomino valla halduskeskus. Postomino asub Läänemerest 8,5 km kaugusel, Sławnost ligikaudu 14 km põhjas.
Küla on esmamainitud 1301. aastal. Kuni 1945. aastani oli küla Saksamaa koosseisus.
Iwin

Iwin (saksa keeles "Elfenbusch") on küla Poolas Lääne-Pomorze vojevoodkonnas Szczecineki maakonnas Grzmiąca vallas. Iwin asub Grzmiącast umbes 7 km kagus ja Szczecinekist ligikaudu 15 km loodes.
Gini

Gini (inglise keeles "guinea") oli Suurbritannias aastatel 1663–1814 vermitud veeranduntsine kuldmünt ja hiljem raha arvestusühik.
Arvestusühikuna oli gini võrdne 21 šillingi ehk 1,05 naelsterlingiga. Ginides hinnastati Suurbritannias näiteks luksuskaupu, nagu rätsepaülikondi ja kunsti, maa ostu-müügitehinguid ning advokaadi- ja arstitasusid kuni kümnendsüsteemil põhinevale rahasüsteemile üleminekuni 1971. aastal. Ginides tehakse pakkumisi tänini võidusõiduhobuste enampakkumistel. Ginides raha arvestamisel on seetõttu Briti ühiskonnas tugev ülemklassile viitav konnotatsioon.
Salatsi liivi keel

Salatsi liivi keel (ka salatsiliivi keel, Liivimaa liivi keel) on liivi keele kuju, mida rääkisid Liivimaal Salatsi jõe lähikonnas Liivi lahest idas elanud Salatsi liivlased. 
Salatsi liivi keelest on üleskirjutusi 17.–19. sajandist, kuid 21. sajandil on Salatsi liivi keeles kirjutatud ilukirjandust.
Keeleteadlane Karl Pajusalu on kirjutanud Salatsi liivi keelsed luulekogud „Salats joug kolm aģa. Salatsi jõe kolm kallast“ (2013), „Toini sina. Teine sina“ (2013) ja „Ēzkyrdiz vīzd = Tuvības veidi = Läheduse viisid“ (2023).
Keelenäiteid.
Järgnevad vanasõnad pärinevad Karl Pajusalu ja Eberhard Winkleri teosest "Salatsi liivi keele teejuht" (2023):
Južna Morava

Južna Morava (serbia keeles Јужна Морава) on jõgi Põhja-Makedoonias ja Serbias.
Kruševaci linnast 15 kilomeetri kaugusel ühineb Zapadna Moravaga Velika Morava jõeks.
Jõe pikkus on 295 km, valgala pindala 15 390 km².
Jõe ääres asuvad Leskovac, Vladičin Han, Grdelica jt asulad.
Żółtnica

Żółtnica (saksa keeles "Soltnitz") on küla Poolas Lääne-Pomorze vojevoodkonnas Szczecineki maakonnas Szczecineki vallas. Żółtnica asub Szczecineki kesklinnast ligikaudu 8 km kagus.
Zapadna Morava

Zapadna Morava (serbia keeles Западна Морава) on jõgi Serbias.
Kruševaci linnast 15 kilomeetri kaugusel ühineb Južna Moravaga Velika Morava jõeks.
Jõe pikkus on 184 km, valgala pindala 15 754 km².
Zapadna Morava ääres asub Čačak.
Jäähokimängijate loend

"Siin on loetletud jäähokimängijaid
Heino Lipu staadion

Heino Lipu staadion on Jõhvis aadressil Hariduse tänav 5 asuv kergejõustiku- ja jalgpallistaadion. Tegemist on Jõhvi Põhikooli staadioniga.
Staadion avati Heino Lipu 100. sünniaastapäeval (21. juunil 2022), kuid selle esmane kasutuselevõtt oli 1970. aastal.
Alates 2024. aastast näeb staadionil Jõhvi FC Phoenixi kodumänge.
Kohvipaus

Kohvipaus on kohvik Tartus ja Tallinnas. 
Kohvipausi asutajad on Marge Issak ja Toomas Issak, kes said inspiratsiooni kohviku asutamiseks välisreisidel kogetud kohvikuelamustest. Nende sõnul eristub Kohvipaus teistest kohvikutest kiirete ja tervislike toitude poolest. 
Ajalugu.
Esimene Kohvipausi kohvik asus Tartu avaturul.
2009. aasta sügisel kolis Kohvipausi kohvik Tartu vanalinna, Rüütli ja Küütri tänava nurgal asuvasse 19. sajandist pärit hoonesse, kus on läbi aegade asunud poeruumid. Kohviku avamiseni asus ruumides rõivapood Hevian. 2016. aastal avati esimene Kohvipausi kohvik Tallinnas Rävala pst 2. Kolm aastat hiljem avati ka teine kohvik Tallinnas Hobujaama peatuse vastas (Narva mnt 7). 
Tunnustus.
2017. aastal pälvis Kohvipausi Rävala pst kohvik 107 osaleja seast Tallinna kesklinna kauneima vaateakna tiitli.
Ka 2022. aastal pälvis Rävala Kohvipaus Tallinna kesklinna kauneima vaateakna auhinna.
Ella Kikas-Tomson

Ella Kikas-Tomson (29. märts 1902 Valga – 21. september 1972) oli Eesti käsitöömeister ning ettevõtja.
1930. aastal asutas ta rahvapäraselt tikitud rõivaste töökoja. Tootmisaparaatide kasutuselevõtu järel sai Kikas-Tomsoni ettevõttest esimene Eesti rahvarõivaste masintootja ning rahvarõivaste tootmise tööstusharu liider. Lisaks masintoodetud rõivastele müüs ta ka käsitööna valminud rahvapäraste ornamentidega pesu.
Isikute loend, kellelt on Nõukogude Liidu kodakondsus ära võetud

Mittetäielik loend isikutest, kellelt on Nõukogude Liidu kodakondsus ära võetud.
Sulgudes kodakondsuse äravõtmise aasta.
Kodakondsuse taastamine.
Isikud, kelle kodakondsus taastati Mihhail Gorbatšovi 15. augusti 1990 ukaasiga.
Isikud, kelle kodakondsus taastati Mihhail Gorbatšovi 15. augusti 1990 ukaasiga:
Eesti plokkvibukoondis

Eesti plokkvibukoondis on võistkond, kes osaleb rahvusvahelistel tiitlivõistlustel ja maailma karikavõistluste ning GP etappidel. 
2023. aastal kuulusid koondisse Robin Jäätma, Lisell Jäätma, Meeri-Marita Paas, Maris Tetsmann ja Evert Ressar. Varem on koondises võistelnud ka Emily Hõim, Hanna Liina Lippand ja Karl Kivilo. Treenerid on Maarika Jäätma ja Snežana Stoljarova. 
Maailma edetabelis on 2025. aastal Meeri-Marita Paas 5. kohal, Lisell Jäätma 14. kohal, Robin Jäätma 28. kohal, Maris Tetsmann 36. kohal, segavõistkond 5. kohal.
IQ-kvartal

IQ-kvartal (vene keeles "IQ-квартал") on kahest kõrghoonest ja kahest pilvelõhkujast koosnev polüfunktsionaalne hoonestik, mis asub Moskva rahvusvahelise ärikeskuse ("Московский международный деловой центр" «"Москва-Сити"» ("ММДЦ" «"Москва-Сити"»)) krundil nr 11 Moskvas, Venemaal. IQ-kvartali kogupindala on 201 430 m². Pilvelõhkujaid nimetatakse Torn 1 ja Torn 2, millest viimane on kõrgeim, ning kõrghoone on tuntud kui IQ-kvartali hotell või Torn 3. Kompleksi ehitamist alustati 2008. aastal ja see lõpetati 2016. aastal.
42 maapealse korrusega Torn 2 on kompleksi kolmest hoonest kõrgeim (167 m). Kõrguselt järgmine on 33-korruseline ja 124 meetri kõrgune Torn 1. Mõlemad hooned toimivad büroodena. Madalaim hoone on IQ-kvartali hotell ehk lihtsalt Torn 3, mis on 85 m kõrgune ja toimib nii hotelli kui ka elamispinnana (hoones on 207 korterit).
2019. aasta kevadel kolisid hoonestikku kolm Venemaa Föderatsiooni ministeeriumit: majandusarengu-, tööstus- ja kaubandus- ning digiarengu, kommunikatsiooni ja massimeedia ministeerium koos nende alluvuses olevate teenistuste ja ametitega.
Vene-Ukraina sõda.
Vene-Ukraina sõja ajal, 2023. aasta suvel, said mitmed hooned droonirünnakute käigus kahjustusi.
Nerida Wilson

Nerida Gaye Wilson on Austraalia molekulaarbioloog, kes on spetsialiseerunud mereselgrootute liigilise mitmekesisuse, taksonoomia, fülogeenia ja fülogeograafia uurimisele. 
Nerida Wilson sai bakalaureusekraadi 1998. aastal Melbourne'i Ülikoolist ja 1999. aastal Queenslandi Ülikoolist ning doktorikraadi (PhD) 2004. aastal Queenslandi ülikoolist.
Ta oli järeldoktor aastatel 2005–2006 Auburni ülikoolis ja 2007–2010 Scripps Institution of Oceanographys. 2010. aastal naasis Wilson Austraaliasse, kus esialgu töötas teadurina Austraalia muuseumis. Alates 2014. aastast töötab ta Lääne-Austraalia muuseumis (vanemteadurina kuni 2017. aastani, seejärel molekulaarse süstemaatika üksuse juhina).
Greg Rouse

Greg W. Rouse on ameerika merebioloog, kes on spetsialiseerunud merefauna liigilise mitmekesisuse uurimisele.
Greg Rouse on saanud Queenslandi Ülikoolist bakalaureuse- ja magistrikraadi ning Sydney Ülikoolist doktorikraadi (PhD).
Alates 2006. aastast töötab Rouse Scripps Institution of Oceanography merebioloogia teadusüksuses. Ühtlasi on ta Scrippsi bentaali selgrootute kogu kuraator ja California Ülikooli San Diegos merebioloogia distingeeritud professor.
Henry George

Henry George (2. september 1839 Philadelphia – 29. oktoober 1897 New York) oli Ameerika Ühendriikide poliitiline majandusteadlane ja ajakirjanik. Tema kirjutised olid 19. sajandi Ameerikas ülipopulaarsed. 
Ta andis inspiratsiooni majandusfilosoofiale, mida tuntakse kui georgismi, uskumust, et inimesed peaksid omama ise toodetud väärtust, kuid maaväärtuse (sh loodusvarad) majanduslik väärtus peaks kuuluma võrdselt kõigile ühiskonnaliikmetele. George väitis, et maaväärtuste ühekordne maksustamine looks produktiivsema ja õiglasema ühiskonna. 
Tema tähtteost "Progress ja vaesus" (originaalpealkiri "Progress and Poverty", 1879) müüdi miljoneid eksemplare üle maailma. Raamat uurib suureneva ebavõrdsuse ja vaesuse paradoksi majandusliku ja tehnoloogilise progressi taustal.
George oli mitu aastat ajakirjanik ning tema kirjutiste ja kõnede populaarsus viisid ta kandideerima New Yorgi linnapea ametikohale 1886. aastal. George sai surmava insuldi oma teisel linnapea kampaanial 1897. aastal. Hinnanguliselt osales tema matustel 100 000 inimest. 
George'i ideid ja pärandit arutatakse ja uuritakse tänaseni. Tema töö on mõjutanud selliseid suuri isiksusi nagu Winston Churchill, Sun Zhongshan ja Martin Luther King Jr.
Meredith Leam Jones

Meredith Leam Jones (1926 – 1996) oli ameerika zooloog, kes oli spetsialiseerunud selgrootute uurimisele rõhuasetusega nende taksonoomiale.
Jones sai California Ülikoolist Berkeleys 1948. aastal bakalaureusekraadi, 1952. aastal magistrikraadi ja 1956. aastal doktorikraadi (PhD).
Aastatel 1960–1964 töötas ta Ameerika Loodusloomuuseumis selgrootute osakonna kuraatori assistendina. 1964. aastal asus tööle USA Rahvuslikku Loodusloomuuseumi, kus ta oli kuni 1970. aastani selgrootute zooloogia osakonna kaaskuraator ja seejärel kuni pensionile jäämiseni (1989. aastal) sama osakonna usside divisjoni kuraator.
Maurice Caullery

Maurice Jules Gaston Corneille Caullery (5. september 1868 Bergues – 13. juuli 1958 Pariis) oli prantsuse bioloog, kes oli spetsialiseerunud ainuraksete ja mereselgrootute uurimisele. 
Maurice Caullery lõpetas Pariisis kõrgkooli École normale supérieure. 1895. aastal kaitses ta Pariisi ülikoolis väitekirja "Contributions à l'étude des Ascidies composées" (mantelloomaliste hulka kuuluvatest merituppedest).
Aastatel 1903–1909 töötas ta õppejõuna Sorbonne'is.
1945. aastal oli ta Prantsuse Teaduste Akadeemia president.
Darwini-Wallace'i medal

Darwini-Wallace'i medal (inglise keeles "Darwin–Wallace Medal") on Londoni Linné Seltsi teadusauhind oluliste saavutuste eest evolutsioonibioloogia valdkonnas. Medal on nimetatud Charles Darwini ja Alfred Russel Wallace'i auks.
Medal asutati 1908. aastal. Omapärane oli asjaolu, et kuni 2010. aastani kehtis medali statuut, mille kohaselt anti medalit välja iga 50 aasta tagant. Seega enne 2010. aastat toimus vaid kolm medali kätteandmise tseremooniat: 1908., 1958. ja 2008. aastal (kõik medalid olid hõbemedalid, välja arvatud esimene medal, mis oli kuldmedal ja mille pälvis Alfred Wallace).
2010. aastal medali statuuti muudeti. Vastavalt sellele hakati medalit jagama igal aastal.
Nõukogude Liidu kodakondsus

Nõukogude Liidu ühtne kodakondsus kehtestati esmakordselt 30. detsembril 1922 liidulepinguga, mis hiljem sai osaks 1924. aasta konstitutsioonist.
1938. aasta kodakondsusseaduse järgi on Nõukogude Liidu kodanikud isikud, kes 7. novembril 1917 olid Venemaa Keisririigi kodanikud ning kes ei ole vahepeal oma Nõukogude kodakondsust kaotanud.
Kõik Nõukodude Liidu kodanikud olid ühtlasi mingi liiduvabariigi kodanikud ning kõik liiduvabariikide kodanikud olid ühtlasi Nõukogude Liidu kodanikud. Liiduvabariikide kodakondsus oli üksnes vormiline, see määratleti elukoha alusel ja näitas lihtsalt,
millistel kohalikel ja regionaalsetel valimistel inimene peab osalema. Tegelikud õigused ja kohustused olid määratud Nõukogude Liidu kodakondsusseaduste ja praktikatega.
1940. aastate piirkondlikud seadlused.
1940. aastatel võeti vastu seadlused, mis puudutasid äsja liidetud piirkondi või Venemaa endisi piirkondi.
7. septembril 1940 võeti vastu NSV Liidu Ülemnõukogu Presiidiumi seadlus Leedu, Läti ja Eesti Nõukogude Sotsialistlike Vabariikide kodanike NSV Liidu kodakondsuse omandamise korra kohta. Selle järgi said Leedu NSV, Läti NSV ja Eesti NSV kodanikest Nõukogude Liidu kodanikud nende liiduvabariikide Nõukogude Liitu vastuvõtmise päevast alates. Välismaal viibivaid Leedu NSV, Läti NSV ja Eesti NSV kodanikke kohustati hiljemalt 1. novembril 1940 registreerima end Nõukogude Liidu saatkonnas või konsulaadis Nõukogude Liidu kodanikuks.
8. märtsi 1941 seadlusega kuulutati kõigi Bessaraabia elanike, kes 7. novembril 1917 olid olnud Venemaa Keisririigi kodanikud ning 28. juunil 1940 elasid Bessaraabias, Nõukogude Liidu kodakondsus taastatuks.
Kõik 28. juunil 1940 Põhja-Bukoviinas elanud isikud, välja arvatud välismaalased ning pärast 28. juunit 1940 Rumeeniasse evakueerunud, kuulutati Nõukogude Liidu kodanikeks.
10. novembri 1945 seadlusega said Mandžuurias elavad isikud, kes olid 7. novembril 1917 olnud Venemaa Keisririigi kodanikud, samuti isikud, kes olid olnud Nõukogude kodanikud, kuid olid kodakondsuse vahepeal kaotanud ning nende isikute lapsed õiguse taastada Nõukogude Liidu kodakondsus.
20. jaanuari 1946 seadlus endiste Venemaa Keisririigi kodanike kohta Xinjiangi provintsis, Shanghais ja Tianjinis.
19. oktoobri 1946 seadlusega võimaldati Nõukogude Armeeniasse naasvatel armeenia päritolu inimestel saada Nõukogude kodakondsus.
31. oktoobri 1946 seadlusega said Tšehhoslovakkias elavad isikud, kes olid 7. novembril 1917 olnud Venemaa Keisririigi kodanikud, samuti isikud, kes olid olnud Nõukogude kodanikud, kuid olid kodakondsuse vahepeal kaotanud ning nende isikute lapsed õiguse taastada Nõukogude Liidu kodakondsus.
16. detsembri 1947 seadlus Leedu NSV Klaipėda linna ning Klaipeda, Šilutė ja Pagėgiai maakonna kohta.
30. märtsi 1948 seadlusega pikendati Ladina-Ameerikas elavate Leedu, Läti ja Eesti vabariikide kodanike ning Bessaraabias sündinute võimalust registreerida end Nõukogude Liidu kodanikuks kuni 1. juulini 1949.
Ago Püve

Ago Püve (27. veebruar 1937 Paide – 7. jaanuar 2003 Tallinn) oli eesti kontrabassimängija.
Elulugu.
Lõpetas Rakvere keskkooli ja õppis samal ajal laste muusikakoolis 2 aastat bajaani ja viiulit.
Õppis 1957–1960 Tallinna Muusikakoolis ja 1960–1965 Tallinna Riiklikus Konservatooriumis Vladimir Luhti kontrabassiklassis.
Juba õppimise ajal mängis erinevates Tallinna restoranides ja varjeteedes nagu Gloria, Nord, Tallinn ja Viru. Oli ansambli "Laine" saateansambli koosseisuline muusik 1965–1969 esinedes NSV Liidus, Euroopas, Aafrikas, Põhja-Ameerikas. 1970 oli ER estraadiorkestri koosseisuline mängija.
Aastatel 1961–1967 ja 1971–1999 mängis ERSO koosseisus esinedes NSV Liidus, Bulgaarias, Rootsis, Rumeenias, Saksamaal ja Soomes.
Thorikose Teater

Thorikose Teater (), mis paikneb Lavriost põhjas, oli Vana-Kreeka teater Thorikose "deemoses" Kreeka Atika piirkonnas. See on üks vanimatest tuntud Kreeka teatritest ning see ehitati umbes aastatel 525–480 eKr.
Mereloomastik

Merefauna ehk mereloomastik on mereelustikku kuuluv maailmamere loomastik, kes asustab merepõhja ja veemassiivi.
Plokkvibu

Plokkvibu on vibuliik, mille kaar paindub rihmaratastest, stabilisaatoritest ja trossidest koosneva süsteemi abil. 
Kirjeldus.
Plokkvibu süsteem võimaldab kasutada vibu vinnastamisel vähem tõmbejõudu ning annab noolele suurema algkiiruse, mis suurendab täpsust. Vibul on mehaaniline päästik, diopter ja kiudoptiline sihik. Plokkvibu seob ühtseks tervikuks käepide. Vibukäepidemed valmistatakse alumiiniumsulamitest, süsinikkiududest või ka komposiitmaterjalidest, vibu kaared tehakse süsinik- ja klaaskiududest ning polümeervahtudest, vibunöör on sünteetilistest materjalidest. Sellistest materjalidest konstruktsioon võimaldab vibu kergelt hoida, parandab vibu täpsust ja vähendab vibu tundlikkust temperatuuri ja õhuniiskuse muutuste suhtes. Vibunukid on plokkvibu kõige tähtsamateks detailideks. Nendest sõltuvad kõik tõmbejõu-pikkuse karakteristikud. Vibu tõmbetugevus on seadistatav, ektsentriknukkidega on seadistatav ka vibu tõmbepikkus. Enamik tänapäeval kasutusel olevaid nooli on valmistatud alumiiniumist või klaaskiust.
Plokkvibusid kasutatakse nii jahipidamisel kui vibuspordis. Plokkvibu on populaarne jahipidamise relv, eriti Põhja-Ameerikas ja Aafrikas. Kütitakse nii maastikul kui ka metsas pukil varitsedes. 
Ajaloost.
Plokkvibu leiutas 1966. aastal Holless Wilbur Allen, kes eemaldas vibu mõlemad otsad ning paigaldas nende asemele rihmarattad tross-süsteemiga. Ameerika Ühendriikide patendi- ja kaubamärgiamet väljastas sellele patendi 1969. aastal. Allen hakkas ise esimesena ka plokkvibusid tootma.
Mstislav Vladimirovitš (Tšernihivi vürst)

Mstislav Vladimirovitš (ukraina keeles "Мстислав Хоробрий", vene keeles "Мстислав Храбрый", umbes 983 – 1036) oli Tmutarakani vürst (990/1010–1036) ja Tšernihivi vürst (1024–1036).
Esequiel Barco

Esequiel Omar Barco (sündinud 29. märtsil 1999 Villa Gobernador Gálvezis) on Argentina jalgpallur, kes mängib ründav poolkaitsja või äärepoolkaitsjana Argentina kõrgliigaklubis River Plate.
Ta alustas klubikarjääri Argentina klubis Independiente, mille põhimeeskonnas debüteeris ta Argentina kõrgliigas 2016. aasta augustis. Esimese värava lõi ta 11. septembril 2016 mängus Godoy Cruzi vastu. 2017. aastal võitis ta Independientega Copa Sudamericana, kui finaalseerias alistati Flamengo kahe mängu kokkuvõttes 3:2 (2:1, 1:1). Finaalseeria teises mängus, mis lõppes 1:1 viigiga, lõi Barco penaltist Independiente viigivärava.
2018. aasta jaanuaris siirdus Barco Major League Socceri (MLS) klubisse Atlanta United. Üleminekusumma oli 15 miljonit dollarit, millega sai Barco MLS-i suurimaks ostuks.
2022. aasta jaanuaris läks ta Atlanta Unitedist laenule River Plate'i.
2020. aasta suveolümpiamängude jalgpalliturniiril kuulus Barco Argentina olümpiameeskonda.
Fabricio Bustos

Fabricio Tomás Bustos Sein (sündinud 28. aprillil 1996 Córdoba provintsis Ucachas) on Argentina jalgpallur, kes mängib paremkaitsjana Brasiilia kõrgliigaklubis Internacional. Ta võib mängida ka parempoolkaitsja positsioonil.
Ta alustas klubikarjääri Argentina klubis Independiente, mille noortesüsteemiga liitus ta 2008. aastal. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta 2016. aasta detsembris ning kindlustas seejärel koha põhikoosseisus. 2017. aasta detsembris võitis ta Independientega Lõuna-Ameerika tugevuselt teise klubisarja Copa Sudamericana, kui finaalis alistati Brasiilia klubi Flamengo.
2022. aasta veebruaris sõlmis ta kolmeaastase lepingu Internacionaliga. Esimese värava Brasiilia kõrgliigas lõi ta 20. juunil 2022 mängus Botafogo vastu.
2013. aastal tuli Bustos Argentina kuni 17-aastaste koondisega Lõuna-Ameerika omavanuste meistriks. Argentina jalgpallikoondises debüteeris ta 23. märtsil 2018 sõprusmängus Itaalia vastu.
Linda Madalik

Linda Madalik (sündinud 27. märtsil 1944) on eesti arhitektuuriakustik.
Haridus.
Õppis Leningradis kinoinseneride instituudis helitehnikuks.
Töökäik.
Pärast õpingute lõpetamist töötas Eesti Raadios. 1972. aastal asus tööle Eesti Projekti vaneminsenerina akustika erialal.
Valik töid.
Valik hooneid, mille projekteerimises on Linda Madalik osalenud.
Carsten Breuer

Carsten Breuer (sündinud 1. detsembril 1964 Letmathes) on Saksa sõjaväelane.
Sõjaväeteenistus.
Juhtis 2022-2023 Bundeswehri territoriaalset väejuhatust. Alates 17. märtsis 2023 on ta 17. Bundeswehri peainspektor.
Côte d'Opale

Opaalrannik (Côte d'Opale, [kot dɔpal]; lääneflaami: "Opoalkust") on rannikuala Kirde-Prantsusmaal La Manche'i ääres, mis on turistide seas populaarne.
Geograafia.
"Côte d'Opale" on rannikuala Kirde-Prantsusmaal Nordi ja Pas-de-Calais' departemangudes. Selle ulatus on üle 120 km Prantsusmaa rannikut Belgia piiri ja Pikardia piiri vahel. See rannajoon külgneb La Manche'i ja Põhjamerega ning asub otse Kagu-Inglismaa kriidikaljude vastas, mis on kõigest 34 km kaugusel.
Côte d'Opale koosneb paljudest maastikuelementidest, sealhulgas rannad, luited, lodud, estuaarid ja kaljud. Rannikut iseloomustavad kaks suurt neeme, mis asuvad Calais' ja Boulogne'i vahel: Gris-Nezi neem "(neeme hall nina)", mis ulatub merepinnast 50 m kõrgusele, ja Blanc-Nezi neem "(neeme valge nina)", mis ulatub 132 m kõrgusele. Need neemed on Inglismaale lähimad punktid kogu Prantsusmaa rannikul.
Kuulsad mereäärsed kuurordid.
Põhjast lõunasse:
Muud vallad rannikul.
Lõunast põhja:
Kunst.
Paljud loomeinimesed on saanud inspiratsiooni rannikumaastikest, nende hulgas helilooja Henri Dutilleux, kirjanikud Victor Hugo ja Charles Dickens ning maalikunstnikud J. M. W. Turner, Carolus-Duran, Maurice Boitel ja Eugène Boudin. Sellele piirkonnale andis 1911. aastal nime maalikunstnik Édouard Lévêque, et kirjeldada selle valguse eripära.
Nello Musumeci

Sebastiano Musumeci (ka Nello Musumeci; sündinud 21. jaanuari 1955 Militello in Val di Catanias Catania provintsis Sitsiilia maakonnas) on Itaalia poliitik. Ta oli aastatel 1994–2009 Euroopa Parlamendi liige. 
Ta sündis aastal 1955 Militello in Val di Catanias Catania provintsis Sitsiilia maakonnas.
Ta on töötanud panganduses ja ajakirjanikuna. 15-aastaselt sattus ta Movimento Sociale Italiano noorteorganisatsiooni Fronte della Gioventú, 20. eluaastates esindas Movimento Sociale Italianot Militello in Val di Catania volikogus. 19. veebruarist 1994 kuni 25. maini 2003 oli ta Catania provintsi president. Aastatel 1994–2009 oli ta Euroopa Parlamendi liige.
Aastal 2014 asutas ta Sitsiilias piirkondliku partei Diventerà Bellissima. Ta pidas pikka aega läbirääkimisi Giorgia Meloni ja Itaalia vendadega ("Fratelli d'Italia") liidu loomiseks, kuid protsess võttis oma aja. Aastal 2022 võisid Musumeci ja Meloni kokku leppida, et Diventerà Bellissima saab osaks Itaalia vendadest.
22. oktoobrist 2022 on ta Giorgia Meloni valitsuses portfellita minister (tema valdkondadeks on Lõuna-Itaalia probleemid ja mere kaitse).
Isiklikku.
Tal on olnud kolm poega, kellest üks suri 30-aastaselt 2013. aasta mais.
Robotõne

Robotõne (ukraina keeles Роботине) on küla Ukrainas Zaporižžja oblastis Polohõ rajoonis.
Ajalugu.
Küla asutati 1869. aastal.
Kuulus Venemaa Keisririigi ajal Tauria kubermangu Berdjanski rajooni.
17. juulil 2020 läks Tokmaki rajooni likvideerimise järel Polohõ rajooni koosseisu.
2001. aasta kogu Ukraina rahvaloenduse andmetel märkis 92,9% elanikkonnast oma emakeelena ukraina keelt, 6,9% vene keelt.
Külas oli haruraamatukogu, postkontor, ambulatoorium, kauplused, elamutes oli gaasivarustusa. Sõjategevuses on küla hoonestu peaaegu täielikult hävinud.
Vene-Ukraina sõda.
Robotõne piirkonnas toimusid 2023. aasta suvel Vene-Ukraina sõja lõunarinde lahingud.
Krimmi sild (Moskva)

Krimmi sild (vene keeles Крымский мост) on rippsild Moskvas Sadovaja ringil üle Moskva jõe.
Sild ehitati 1938. aastal Moskva 1935. aasta rekonstrueerimise üldplaani osana. Selle projekteerisid arhitekt Aleksandr Vlassov ja insener Boriss Petrovitš Konstantinov.