Eos

Eos ehk spoor on organismide eriline paljunemisrakk, mis on spetsialiseerunud mingi organismirühma levimiseks ja ebasoodsate keskkonnatingimuste üleelamiseks mingi aja jooksul. Eosed moodustavad tähtsa etapi paljude bakterite, taimede, vetikate, seente ja mõnede algloomade elutsüklist. 
Eose ja seemne kui põhimõtteliselt sama funktsionaalsusega struktuuride peamine erinevus on selles, et võrreldes seemnega on eoses toitainete varu uuele sellest kujunevale organismile tühine. 
Eosed on tavaliselt haploidsed ja ainuraksed ning neid toodetakse meioosi käigus sporofüütides asuvates spetsiaalsetes organites ehk eoslates ehk eospesades ehk sporangiumites. Kui tingimused on sobivad, areneb eos mitootilise paljunemisega uueks organismiks, moodustades hulkrakse gametofüüdi. Viimane omakorda toodab gametangiumites sugurakke ehk gameete. Kahe gameedi liitumisel hakkab arenema järjekordne sporofüüt ja sellega saab täis üks elutsükkel. Sellise elutsükli puhul toimub organismi haploidse ja diploidse faasi vaheldumine. Mitmed seened toodavad eoseid mitootilise rakujagunemise käigus (selliseid eoseid nimetatakse mitospoorideks) ja nende abil toimub mitteseksuaalne paljunemine. 
Mitmed sõnajalaliigid, eriti need, kes on kohastunud kuivadele tingimustele, toodavad diploidseid eoseid. Sellist mitteseksuaalse paljunemise vormi nimetatakse apogaamiaks ja see on üks apomiksise vorme. 
Eosed on mitteseksuaalse paljunemise vahendid, sest iga eos areneb uueks organismiks. Gameedid, erinevalt eostest, on sugulise paljunemise vahendid, sest uueks organismiks arenemiseks peavad enne kaks gameeti ühinema.
Definitsioon.
Sõna "spoor" tuleneb kreekakeelsest sõnast σπορά (translitereering: spora), mis tähendab seemet või külvi.
Üldiselt öelduna seisneb eose ja gameedi vahe (mõlemat koos nimetatakse koniidideks) selles, et eos idaneb ning areneb gametofüüdiks, kuid gameet peab enne edasist arengut liituma teise gameediga.
Põhiline erinevus eose ja seemne kui leviste vahel seisneb selles, et võrreldes seemnega sisaldab eos väga väikest kogust toiduvaru ja seega vajab idanemiseks paremini sobivaid tingimusi. (Esineb ka erandeid – paljude käpaliste seemned, mis on küll hulkraksed, on väga väikesed ja neis puudub toitekude ehk endosperm. Samuti on mõnede krohmseente ("Glomeromycota") hõimkonda kuuluvate seente spoorid läbimõõduga kuni 800 µm). Seega on seemned vastupidavamad kehvadele keskkonnatingimustele ja vajavad arenema hakkamiseks väljastpoolt vähem energiat. Eoseid toodetakse üldjuhul suurtes kogustes, et suureneks kasvamaläinud eoste hulk (kompenseerib kehva idanevuse).
Klassifikatsioon.
Eoseid saab liigitada mitmeti.
Eoseid tootva struktuuri järgi.
Seente ja seenetaoliste organismide puhul klassifitseeritakse eoseid struktuuri järgi, milles meioos ja spooride tootmine aset leiab. Tihti klassifitseeritakse ka seeni nende spoore tootvate struktuuride järgi ja seega on need spoorid taksonite eristamise tunnusteks.
Liikuvuse järgi.
Eoseid saab rühmitada nende iseseisva liikumisvõime järgi:
Levimine.
Eoste vabanemise protsessi nimetatakse sporulatsiooniks.
Mitmete seeneliikide nii mitteseksuaalse paljunemise kui ka seksuaalse paljunemise eosed või sporangiospoorid vabastatakse aktiivselt. Sel juhul toimub eoste sunniviisiline väljapaiskamine neid moodustavast struktuurist. Väljapaiskamine kindlustab eoste väljumise reproduktiivorganitest ja levimise õhus (ka pika vahemaa taha). Mitmed seeneliigid omavad seega eoste väljapaiskamiseks vajalikke spetsiaalseid mehaanilisi ja füsioloogilisi mehhanisme. Selliste mehhanismide hulka kuulub näiteks kotteoste sunniviisiline väljapaiskamine eoskottidest. See toimub tänu eoskoti erilisele struktuurile ja osmolüütide akumuleerimisele eoskoti rakkudesse, mille tulemusena toimub eoste plahvatuslik väljapaiskamine õhku. Eoste aktiivne ehk sunniviisiline vabastamine võib toimuda ka ühe eose kaupa: väikese veetilga (Bulleri tilgake) moodustumisel ja eosega kokkupuutel vabaneb viimane mürsutaoliselt algkiirendusega üle 10 000 g. Sellist eost nimetatakse ka ballistospooriks.
Osa seeni vabastab eoseid muul viisil. Näiteks välise mehaanilise jõu kasutamine murumuna (takson "Gasteromycetes") puhul, kus eosed vabanevad näiteks seenele pealeastumisel. Putukate kohalemeelitamine oma elavate värvide ja roiskuva lõhnaga on samuti üks võimalus seeneeoste levimiseks, seda teevad kõige esinduslikumalt seened sugukonnast "Phallaceae" (tanuseenelised). Sel juhul kleepuvad eosed putuka keha külge ja kanduvad koos putukaga edasi. Eostega paljunevate soontaimede, näiteks sõnajalgade väga kerged eosed kanduvad laiali tuulega, mis on suurepärane levitaja. Kasuks tuleb ka see, et tühise toiteväärtuse tõttu ei paku eosed loomadele erilist huvi. Seemnetest enam ohustavad eoseid aga seened ja bakterid. Eoste suurim eelis teiste paljunemismeetodite ees on see, et nende tootmine vajab kõige vähem energiat ja ainet. Perekonna selaginell esindaja, sõnajalgtaime "Selaginella lepidophylla" levimine toimub ebatavalise diaspoori abil, mida nimetatakse veerpõõsaks.