tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Uwe Rahn

Uwe Rahn (sündinud 12. mail 1962 Mannheimis) on Saksamaa endine jalgpallur, ründaja.
Hooajal 1986/87 oli Rahn Mönchengladbachi Borussias mängides Bundesliga suurim väravakütt (24 väravat). Lisaks valiti Rahn 1987. aasta Saksamaa aasta jalgpalluriks.
Koondisekarjäär.
Lääne-Saksamaa jalgpallikoondises mängis ta aastatel 1984–1987 14 mängu ja lõi viis väravat. 1986. aasta maailmameistrivõistlustel saavutas ta koondisega teise koha. Lisaks kuulus Rahn Lääne-Saksamaa võistkonda 1984. aasta suveolümpiamängude jalgpalliturniiril.
Aleksander Nevski kirik

Aleksander Nevski kirik on mitme kiriku nimi või nime osa:
Zinho

Crizam César de Oliveira Filho (tuntud nime all Zinho; sündinud 17. juunil 1967 Nova Iguaçus) on Brasiilia endine jalgpallur, poolkaitsja.
Koondisekarjäär.
Brasiilia jalgpallikoondises mängis ta aastatel 1989–1998 55 mängu ja lõi seitse väravat.
Kristallkingakese auhind

Kristallkingakese auhind on üks Eesti teatri aastaauhindadest, mis antakse kahele noorele teatriinimesele esimeste märkimisväärsete lavatööde eest. 
Auhind on asutatud Maria Klenskaja ettepanekul ja Teatriliidu juhatuse otsusega 2001. aastal. Auhinna ühe laureaadi valib igal aastal sõnalavastuste auhindade žürii ning teise muusika-, balleti- või tantsuauhinna žürii. Auhinnaga kaasneb diplom ja rändauhinnana edasi antav kristallist kingake.
Aleksandrovskaja Gorka

Aleksandrovskaja Gorka (vene Александровская Горка) on küla Venemaal Leningradi oblastis Kingissepa rajoonis Bolšoi Lutski külaasunduses. Küla asub Lauga jõe vasakul kaldal.
Küla on esimest korda mainitud 1623.
Külas elab 43 inimest (2011).
India mesilane

India mesilane ("Apis cerana indica") on ida mesilase alamliik. See on üks domineerivaid mesilasi Indias, Pakistanis, Nepalis, Bangladeshis, Sri Lankal, Tais ja mujal Aasias. Ideaalne mesindamiseks rahuliku iseloomu tõttu.
India mesilane sarnaneb meemesilasega, kes on enamasti veidi suurem ja kergesti eristatav.
Tavaliselt ehitavad nad mitu kärgjat pesa puuõõnsustesse või inimeste ehitistesse. Nad suudavad kohaneda eluks nii spetsiaalselt mesilaste jaoks ehitatud tarudes kui ka puuõõnsustes. Nende pesitsemisharjumused lubavad neil paljuneda nii parasvöötme kliimas kui ka mägistes oludes, samuti tulevad toime pikkade talvedega ning külmades temperatuurides.
Nad on tähtsamaid kookospalmide tolmeldajaid; teised on "Apis florea", hiidmesilane ja meemesilane
Hannika

Hannika (vene keeles "Ханике", soome keeles "Hanikke") on küla Venemaal Leningradi oblastis Kingissepa rajoonis Kuzjomkino külaasunduses. 
Küla asub Kullajõe kaldal. Külast 4 km kaugusel põhja pool asub Ropša küla.
Küla on esimest korda mainitud 1676.
Külas elas 2010. aastal 3 inimest.
1920–1944 oli küla Eesti koosseisus.
Saint-Denis (Seine-Saint-Denis)

Saint-Denis on Pariisi põhjapoolne eeslinn Seine-Saint-Denis' departemangus. Eeslinn jääb 9,4 km kaugusele Pariisi keskpunktist. Linnas asub Prantsusmaa kuningate matmispaik Saint-Denis' basiilika ja 1998. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlusteks ehitatud rahvusstaadion Stade de France.
Kullajõgi

Kullajõgi (venepäraselt ka Mertvitsa; vene keeles Мертвица, soome keeles "Kullanjoki") on jõgi Venemaal Leningradi oblastis Kingissepa rajoonis.
Jõe pikkus on 10 km. Jõgi suubub Luuga jõkke.
Jõe äärde jäävad järgmised külad: Hannika, Udarniku, Ropša ja suudme juures Bolšoje Kuzjomkino.
Albert Hansen

Albert Hansen (7. september 1902 Tallinn – 23. detsember 1983 Tallinn) oli eesti puidu- ja metallikunstnik ning kunstipedagoog.
Elulugu.
Albert Hansen sündis 1902. aastal Tallinnas. 1918. aastal astus ta Riigi Kunsttööstuskooli, mille lõpetas puutöö alal 1924, omandades ühtlasi õiguse õpetada joonistust, joonestamist ja käsitööd. Pärast koolilõpetamist töötas Hansen Narva Ühis- ja Kommertsgümnaasiumites joonistamise ja poeglaste käsitöö õpetajana ühe aasta, siis teenis aastatel 1925–1926 aega kaitseväes. Seejärel kutsuti Hansen Riigi Kunsttööstuskooli tööle – juhtima ja arendama puutöö osakonda. Osakonda juhatas ta aastail 1926–1937, tema 16 õpilase hulgast on tuntumad Otto Tammeraid, Harry Tertsius, Arseni Mölder ja Osvald Pallase. Noil aastail oli puutöökunsti järele üsna suur nõudlus. Hanseni ja ta õpilaste oskusi vajati nii ühiskondlikes hoonetes (Oru loss) kui ka arvukates eluruumides (laevalgustid, toolide seljatoed, mööblireljeefid, küünlajalad, raamatutoed, kirjutuslaua garnituurid, dekoratiivne plastika).
Õppetöö vaheaegadel käis Hansen 1927 ja 1928 Saksamaal Bad Warmbrunni puutöökoolis end täiendamas.
Kuulus rakenduskunstnike ühendusse Dekoor.
Isiklikku.
Alberti onu oli kirjanik Anton Hansen Tammsaare, vend metsateadlane ja sõjaväelane Arthur Hansen. Tema abikaasa oli tekstiilikunstnik Ellen Hansen. Arhitekt Tiit Hansen on nende poeg. Tekstiilikunstnik Aet Ollisaar on tema tütretütar.
Lens

Lens on linn Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus. Linn on samanimelise kantoni keskus.
See on üks Hauts-de-France'i peamisi linnu koos Lille'i, Valenciennes'i, Amiens'i, Roubaix', Tourcoingi, Arrasi ja Douaiga.
Suurlinna piirkond.
Lens kuulub "Communauté d'agglomération de Lens – Liévin", mis koosneb 36 vallast, rahvaarvuga 242 000. Lens koos Douai ja 65 muu vallaga moodustab Douai-Lensi linnastu ("unité urbaine"), mille rahvaarv oli 2018. aasta seisuga 504 281.
Ajalugu.
Lens oli algselt normannide sissetungi vastane kindlustus. 1180. aastal kuulus see Flandria krahvile ja suveräänsust teostas Prantsuse kroon. 13. sajandil sai Lens Prantsusmaa Louis VIII-lt harta, mis võimaldas tal saada linnaks. Flaamid tegid linna 1303. aastal maatasa. Enne seda toetus linna elanikkond oma turgudele. 1526. aastal muudeti Lens Hispaania Madalmaade osaks Prantsuse monarhia omandis ja anti Prantsusmaale tagasi alles 7. novembril 1659 Püreneede rahuga.
1849. aastal avastati Lensis kivisütt pärast uuringuid Annay's, Courrières'is ja Loos-en-Gohelle'is. See viis linna laienemiseni oluliseks tööstuskeskuseks. Lensi kaevanduskompanii asutati 1852. aastal ja teenis suurt kasumit. Linn hävis suures osas Esimeses maailmasõjas ja pool elanikkonnast hukkus. Teises maailmasõjas pommitasid Liitlased linna õhust, hukkus 500 inimest.
Ligikaudu 9 km kaugusel Lensist avati 1936. aastal Kanada riiklik Vimy memoriaal, mis on pühendatud Vimy seljandiku lahingule (Arrasi lahingu osa) ja Esimeses maailmasõjas hukkunud Kanada sõduritele; memoriaal on ka kahe Kanada kalmistu koht. Vimy seljandiku lahingu sajandat mälestuspäeva peeti memoriaali juures 9. aprillil 2017. Ametlikul tseremoonial osalesid Kanada peaminister Justin Trudeau, kindralkuberner David Lloyd Johnston Kanada monarhia esindajana, prints Charles Briti monarhia esindajana, prints William, Cambridge'i hertsog, prints Harry, Sussexi hertsog, Prantsusmaa president François Hollande ja Prantsusmaa peaminister Bernard Cazeneuve.
Lensi viimane kivisöekaevandus suleti 1986. aastal. 2012. aastast on Lensis Louvre-Lensi kunstimuuseum.
Transport.
Lensi raudteejaam, ehitatud 1927. aastal, teenindab piirkondlikke ronge Lille'i, Arrasi, Douai, Dunkerque'i, Calais' ja Valenciennes'i suunal. See on ühendatud ka TGV võrguga, kiirrongidega Pariisi. Seda teenindab Lens-Béthune'i bussivõrk, kus bussid kulgevad üle Lensi ja ühendavad selle lähedalasuvate linnadega.
Sport.
Linnas mängib jalgpalliklubi RC Lens. Nende staadionit "Stade Bollaert-Delelis" kasutati 1984. aasta jalgpalli Euroopa meistrivõistluste, 1998. aasta jalgpalli maailmameistrivõistluste ja 2016. aasta jalgpalli Euroopa meistrivõistluste ning 1999. aasta ragbi maailmameistrivõistluste ja 2007. aasta ragbi maailmameistrivõistluste jaoks.
36 (Tallinna bussiliin)

36 on bussiliin Tallinnas. See sõidab Väike-Õismäelt Viru väljakule. Liini teenindab Tallinna Linnatranspordi AS ja liin on käigus iga päev. Väljumised 15-25 minuti tagant.
Liini marsruut: Õismäe tee, Paldiski maantee, Järveotsa tee, Akadeemia tee, E. Vilde tee, Ehitajate tee, Turu plats, Pärnu maantee.
Peatused alates Väike-Õismäest: Väike-Õismäe parkla, Väike-Õismäe , Järveotsa tee, Järveotsa kool, Pöörise, Kadaka, Akadeemia tee, Kaja, E. Vilde tee, Männi, Tehnikaülikool, Nõmme, Roheline, Rahumäe, Kirde, Kurni, Risti, Järve, Hallivanamehe, Kalev, Tallinn-Väike, Vineeri, Kosmos, Vabaduse väljak, Viru.
Peatused alates Virust: Viru, Vabaduse väljak, Kosmos, Vineeri, Tallinn-Väike, Kalev, Hallivanamehe, Järve, Virve, Risti, Kirde, Rahumäe, Roheline, Nõmme, Tehnikaülikool, Männi, Kaja, Akadeemia tee, Kadaka, Pöörise, Järveotsa kool, Järveotsa tee, Väike-Õismäe, Väike-Õismäe parkla.
II Riigiduuma

II Riigiduuma (vene keeles Государственная дума Российской империи II созыва) oli Venemaa keisririigi teine kokkukutsutud riigiduuma. Riigiduuma oli seadusandlik organ. Riigiduuma II koosseis tegutses 5. märtsist (vkj 20. veebruarist) 1907 kuni 15. juunini (vkj 2. juunini) 1907. Seejärel saatis Venemaa keiser Riigiduuma laiali (1907. aasta riigipööre). Riigiduumas oli 518 kohta.
II Riigiduuma esimees oli Fjodor Aleksandrovitš Golovin.
II Riigiduuma valimised.
Eestis.
Eestist osutusid valituks eduerakondlased Kaarel Parts ja Anton Jürgenstein, kadette toetav Tõnis Jürine, valdade saadik Mart Murten ja tööliste saadik Pavel Pärn.
III Riigiduuma

III Riigiduuma (vene keeles "Государственная дума Российской империи III созыва") oli Vene keisririigi kolmas kokkukutsutud riigiduuma. Riigiduuma oli seadusandlik organ. Riigiduuma III koosseis tegutses 14. novembrist (vkj 1. novembrist) 1907 kuni 22. juunini (vkj 9. juunini) 1912. Erinevalt kahest eelnevast keisririigi Riigiduumast eksisteeris see oma seadusliku aja lõpuni ehk 5 aastat. Riigiduumas oli 446 kohta.
III Riigiduuma esimehed:
III Riigiduuma valimised.
Eestis.
Eestist osutusid valituks Balti Konstitutsioonilise Partei kolm esindajat: Otto Benecke, Oskar Brackman, Alfred von Schilling ning eduerakondlased Aleksander Terras ja Martin Schulzenberg.
IV Riigiduuma

IV Riigiduuma (vene Государственная дума Российской империи IV созыва) oli Venemaa keisririigi neljas kokkukutsutud riigiduuma. Riigiduuma oli seadusandlik organ. Riigiduuma IV koosseis tegutses 28. novembrist (vkj 15. novembrist) 1912 kuni 19. oktoobrini (vkj 6. oktoobrini) 1917. Riigiduuma saadeti laiali pärast oktoobrirevolutsiooni. Riigiduumas oli 432 kohta.
IV Riigiduuma esimees oli Mihhail Rodzjanko.
IV Riigiduuma valimised.
Eestis.
Eestist osutusid valituks Juhan Oras ja Jaan Raamot, kes ühinesid kadettidega ning Oskar Wilhelm Brasche ja Karl von Brevern, kes ühinesid oktobristide fraktsiooniga.
Liivimaa linnade saadik oli Viljandi linnapea Otto von Engelhardt.
Hugo Lloris

Hugo Lloris (prantsuse hääldus ​[yɡo joʁis]; sündinud 26. detsembril 1986 Nice'is) on Prantsusmaa jalgpallur, väravavaht. Ta on Prantsusmaa jalgpallikoondise ja Tottenham Hotspuri kapten.
Enne Tottenham Hotspuri siirdumist mängis ta Prantsusmaa kõrgliigas, aastatel 2005–2008 Nice'is ja 2008–2012 Lyonis. Hooaegadel 2008–09, 2009–10 ja 2011–12 valiti ta Prantsusmaa kõrgliiga hooaja sümboolsesse koosseisu ning samadel hooaegadel ühtlasi kõrgliiga parimaks väravavahiks.
Ta tuli 2005. aastal Prantsusmaa noortekoondisega alla 19-aastaste Euroopa meistriks, mängides kõigis viies mängus.
Debüüdi Prantsusmaa rahvuskoondises tegi ta 19. novembril 2008 mängus Uruguayga.
2018. aastal tuli ta Prantsusmaa koondisega maailmameistriks.
Ta on esindanud Prantsusmaad koondises ka 2010. ja 2014. aasta maailmameistrivõistlustel ning 2012., 2016. ja 2020. aasta Euroopa meistrivõistlustel.
Christophe Jallet

Christophe Jean-Pierre Jallet (sündinud 31. oktoobril 1983 Cognacis) on Prantsusmaa jalgpallur, paremkaitsja. Ta mängib Ligue 1 klubis Amiens.
Prantsusmaa koondisse kuulus Jallet aastatel 2012–2017. Debüüdi Prantsusmaa rahvuskoondises tegi ta 9. augustil 2012 sõprusmängus Uruguayga. Oma teises mängus, mis toimus 11. septembril 2012, lõi ta koondise koosseisus Valgevene vastu esimese värava.
Kaubakäive (sadamas)

Kaubakäive sadamas on sadama töö tulemuslikkuse hindamise mõõdupuu. Võib kasutada ka terminit "lastikäive".
Sadama kaubakäive on ümberlaaditud kauba ehk lasti hulk ehk sadamas käideldud kauba kogumass, mida arvestatakse tavaliselt tuhandetes tonnides. See näitaja iseloomustab vaid sadama või stividoride tööd laevade lastimisel ja lossimisel ega sõltu kuidagi sellest, kas last on sadamasse toodud lähedalt või kaugelt.
Tonnide asemel või kõrval kasutatakse ka muid ümberlaaditud kauba ühikuid - kuupmeetreid, ühikute arvu (näiteks sõiduautode, veoautode ja haagiste puhul), TEUsid, rajameetreid jms. Seejuures mõõdetakse kauba hulka vaid üks kord – sadamasse meritsi saabunud või sadamast meritsi väljunud kaubahulgana. Tegelikult võib sama kaupa sadamas mitu korda ümber laadida, näiteks autolt või vagunist lattu, laost konteinerisse, konteineriga laeva jne. Neid laadimistoiminguid nimetatakse stividoritöö tonn-operatsioonideks ja iga sellise kaubaliikumise eest makstakse. Kuid sadama kaubakäibes loetakse igat tonni või muud ühikut vaid üks kord. 
Sadamatest käib läbi ka mingil hulgal kaupa, mida ei saada või ei saadeta meritsi. Seda nimetatakse sadamate statistikas mittemereliseks kaubakäibeks, aga selle kauba osatähtsus on tavaliselt väga väike ning seda kajastatakse majandusaruannetes tavaliselt eraldi reana.
Adil Rami

Adil Rami (; araabia keeles عادل رامي; sündinud 27. detsembril 1985 Bastias) on Prantsusmaa jalgpallur, kes mängib keskkaitsjana Portugali kõrgliiga klubis Boavista.
Koondisekarjäär.
Debüüdi Prantsusmaa rahvuskoondises tegi ta 11. augustil 2010 sõprusmängus Norraga. Tal oli võimalus esindada Marokot koondises, sest tema vanemad on Maroko päritolu.
Esimese ja ainsa värava lõi ta rahvuskoondises 27. mail 2012 sõprusmängus Islandi vastu.
Ta tuli Prantsusmaa koondisega 2018. aastal maailmameistriks. Pärast seda teatas koondisekarjääri lõpetamisest.
Ta kuulus Prantsusmaa koondisse veel ka 2012. ja 2016. aasta Euroopa meistrivõistlustel.
Valgushulk

Valgushulk (ingl k "luminous energy") on valgussuurus, mis väljendab kiirgusenergiat nägemisaistingu järgi. 
Valgushulk võrdub püsiva valgusvoo ja valgustuskestuse korrutisega: "Q = Φt". Kui valgusvoog on ajas muutuv, arvutatakse valgushulk integraalina aja "t" kestel: 
formula_1
Viited.
Valgussäritus

Valgussäritus (tähis formula_1) on fotomeetrias vastuvõetud valgushulga pindtihedus:
formula_2 
kus formula_3 on pinnale formula_4 langev valgushulk.
Särituse mõõtühik on lukssekund (lx·s).
Kui valgussäritus on pinna punktides erisugune, kirjeldab seda suurust valgushulga ja pinnaelemendi tuletiste jagatis:
formula_5 
kus formula_6 on antud punkti sisaldavale lõpmata väikesele pinnaelemendile formula_7 langev valgushulk.
Valgussäritust võib vaadelda ka kui antud valgustuskestusel formula_8 integreerunud (summeerunud) valgustustihedust formula_9:
formula_10
Seega ühtlase valgussärituse korral formula_11.
"Märkus". Kui vaatluse all on ainult fotomeetrilised suurused, siis valgussärituse ja valgustustiheduse tähistes indeksit v (ingl "visual") ei kasutata.
Valgussäritusele kui fotomeetrilisele suurusele vastab radiomeetrias säritus.
Vanaküla (Leningradi oblast)

Vanaküla (vene keeles "Ванакюля", varem "Илькино" ('Ilkino'); soome keeles "Vanhakylä") on küla Venemaal Leningradi oblastis Kingissepa rajoonis Rosona jõe ääres. 
Külas elas 2010. aastal 22 inimest.
Ajalugu.
Küla on esimest korda mainitud 1571.
1920. aasta Tartu rahulepinguga läks küla Eesti Vabariigile, kus see moodustas osa Eesti Ingerist ja kuulus Vaivara kihelkonna Narva valda ja Viru maakonna Narva valda. Vabariigi algusaastatel olid maakonnad jagatud kuni 1926. aastani lisaks valdadele ka kihelkondadeks, kuid ametliku jaotusena kirikukihelkondi seejärel enam ei eksisteerinud.
Väiküla

Väiküla (varem venepäraselt ka Venküla, Venkul, Venkul Narovskaja) ; vene keeles "Венекюля", soome keeles "Väikylä") on küla Venemaal Leningradi oblastis Kingissepa rajoonis Rosona jõe kaldal.
1920. aasta Tartu rahulepinguga läks Jamburgi maakonna küla Eesti Vabariigile, kus see moodustas osa Eesti Ingerist ja kuulus Vaivara kihelkonna Narva valda ja Viru maakonna Narva valda. Vabariigi algusaastatel olid maakonnad jagatud kuni 1926. aastani lisaks valdadele ka kihelkondadeks, kuid ametliku jaotusena kirikukihelkondi seejärel enam ei eksisteerinud.
Küla on esimest korda mainitud 1498.
Külas elab 13 inimest (2010).
Nădășelu

Nădășelu (ungari "Magyarnádas") on küla Transilvaanias, tänapäeva haldusjaotuse järgi Rumeenias Cluji maakonna Gârbău vallas.
Eduard Järv

Eduard Järv (20. detsember 1898 (vkj) / 1. jaanuar 1899 Peterburi – 27. august 1941 Tallinn) oli eesti raamatu- ja tarbegraafik.
Elulugu.
Eduard Järv sai alghariduse Peterburi Eesti Hariduse Seltsi 5. jaoskonna koolis, mille lõpetas 1912. aastal. Oma esimese kunstialase õpetuse sai ta muidu elektromehaanikust isalt Mart Järvelt, kes oli kutsetöö kõrval õppinud ja lõpetanud Peterburi Kunstide Edendamise Seltsi kunstikooli. Samasse kooli asus õppima ka poeg, kes lõpetas selle 1917. aastal väikese ja suure hõbemedaliga arhitektuurijoonistuse ja aktijoonistuse alal.
Ta võttis osa Esimesest maailmasõjast. Pärast väeteenistust töötas 1918–1921 joonistajana Petrogradi Põllutöömuuseumis, 1920. aastal astus kunstiakadeemiasse, kus töötas professor Beljajevi dekoratiivmaali ateljees.
Ta opteerus 1920. aastal Eesti kodakondsusesse ning tuli 1921. aastal Eestisse. Ta töötas peamiselt Põltsamaal joonistus- ja joonestusõpetajana, 1920. aastate algul õppis ta vabakuulajana Tartu Ülikoolis. 1937. aastast elas Tallinnas, kus töötas Roman Tavasti väärismetallasjade tööstuses kavandite joonistajana. 1938. aastast töötas vabakutseline kunstnikuna raamatugraafika alal, viljeledes peamiselt puugravüüri.
Järv kuulus 1935. aastast RaKÜ ühingusse.
Eduard Järv arreteeriti suvel 1941 Kalamajas kino Diana ruumides asunud Nõukogude mobilisatsioonipunktis, sest ta oli haige ja keeldus minemast evakueerivale laevale, ning lasti 27. augustil 1941 Tallinna sadamas maha. Tema surnukeha leiti teise Saksa okupatsiooni algul ühishauast ning maeti 13. septembril 1941 ümber Tallinna Rahumäe kalmistule.
Tema surma asjaolude tõttu oli tema looming pikka aega põlu all ning temast ei räägitud. Esimene Eduard Järve isikunäitus toimus alles tema 90. sünniaastapäeval 1989. aastal Kristjan Raua majamuuseumis.
Looming.
Järv asus Eestis usinalt raamatugraafika alal tegutsema, tehes tellimustöid Eesti Kirjanduse Seltsile, Sõnavarale, Noor-Eesti Kirjastusele, Eesti Kirjastuse Kooperatiivile, Pääsukesele ja teistele, luues illustratsioone ja kujundades raamatukaasi. Viljeles enim puugravüüri. Tema suuremad saavutused raamatuillustratsiooni alal on seotud eeskätt rahvusromantiliste ajalooliste teostega, näiteks August Mälgu romaan „Läänemere isandad” või Enn Kippeli „Suure nutu ajal I ja II” (1936). Tema tuntumaid illustratsioonisarju valmis Kippeli noorsoojutustusele „Meelis” (1941). Pooleli jäi töö Pätsi lugulaulu „Storkatter” osalt kahevärviliste puugravüüride kallal (1940). Järve tippteosena on Rein Loodus nimetanud illustratsioone muinasjutukogumikule „Tuhat ja üks ööd” (1939).
Eraisikutele tegi Järv auaadresse ja eksliibriseid. Lisaks tegutses rakenduskunsti alal, valmistades kavandeid reklaamplakatitele, firma- ja kaubamärke, mööblikavandeid jne. 
Vähetuntud on fakt, et tema kavandite järgi valmisid paljud hästikujundatud ja populaarsed metallehistööd. Ta on kujundanud nii Roman Tavasti märkide ja väärismetallasjade tehases valminud unikaalseid auhindu kui ka tiražeeritud pisiesemeid ja ehteid.
Isiklikku.
Tema tütar oli nahakunstnik Elo-Reet Järv.
IMAX

IMAX (lühend ingliskeelsetest sõnadest "Image maximum") on filmilindi formaat ning filmi kuvamise standard. Selle loojaks on Kanada firma IMAX Corporation. IMAX-iga on võimalik salvestada ja kuvada mahult ja lahutusvõimelt AxB mm suuruses pilte võrreldes traditsioonilise filmitehnika BxC mm.
Ida Anton-Agu

Ida Rosalie Anton-Agu (14. november 1904 Tuhalaane vald, Viljandimaa – 6. märts 1993) oli eesti maalikunstnik ja pedagoog. 
Elulugu.
Alghariduse sai Leebiku algkoolis ja Helme Kõrgemas Algkoolis. 1921. aastal astus Valga Tütarlaste Gümnaasiumi, mille reaalharu lõpetas 1926. aastal. 1926. aasta sügisel asus õppima Kõrgemasse Kunstikooli Pallas, õppides lühemate vaheaegadega Kujutava Kunsti Sihtkapitali ning Tartu linna stipendiaadina. Lõpetas kooli maali erialal 1935. aastal Ado Vabbe õpilasena. Oli aastatel 1939–1940 Eesti Kultuurkapitali Kujutava Kunsti Sihtkapitali kodumaine stipendiaat. 
Töötas aastatel 1947–1951 Tartu Riiklikus Kunstiinstituudis assistendina ja 1952–1960 Tartu kuulmishäiretega laste internaatkoolis õpetajana. Aastast 1936 Eesti Kujutavate Kunstnikkude Keskühingu ning aastast 1944 Eesti Nõukogude Kunstnike Liidu liige (1956–1958 nimekirjast kustutatud). 
Looming.
Ida Anton-Agu on kujutanud valdavalt realistlikel, sumeda koloriidiga maalidel vanu talumaju, elus osatuks jäänud inimesi ja lihtsat kodumaastikku ning interjööre. Loonud ka lillemaale. Esmaesinemine näitustel 1935. aastal Tartus, 1937. aastal eesti kunsti näitusel Riias ja Kaunases.
Zagrivje

Zagrivje (vene Загривье) on kohanimi:
N'Golo Kanté

N'Golo Kanté (sündinud 29. märtsil 1991 Pariisis) on Prantsusmaa jalgpallur. 
Ta mängib Saudi Araabia klubis Al-Ittihad ja Prantsusmaa jalgpallikoondises keskpoolkaitsja kohal. Hooajal 2015–2016 mängis ta Leicester Citys ja tuli klubi koosseisus Inglismaa meistriks.
Debüüdi rahvuskoondises tegi N'Golo Kanté 25. märtsil 2016 Hollandi vastu. Esimese värava lõi ta juba järgmises mängus, oma 25. sünnipäeval, 4:2 võidumängus Venemaa vastu.
2017. aastal valiti ta Prantsusmaa aasta jalgpalluriks.
Klubikarjäär.
Leicester City.
Debüüdi Premier League'is tegi ta hooaja 2015–2016 esimeses mängus Sunderlandi vastu, sekkudes mängu teise poolaja lõpus. Hooaja ainsa värava lõi ta Premier League'is 7. novembril 2015 kodumängus Watfordi vastu.
Chelsea.
2016. aasta juulis suundus Kanté 32 miljoni naelsterlingi eest Chelseasse. Ta sõlmis klubiga lepingu viieks aastaks.
Premier League'i hooaja 2016–2017 debüüdi tegi ta hooaja esimeses mängus 15. augustil West Ham Unitedi vastu, kus teenis kollase kaardi juba mängu kolmandal minutil. Esimese värava lõi ta Premier League'is Chelsea meeskonnas sama aasta 23. oktoobril mängus Manchester Unitedi vastu.
Ta valiti Premier League'i hooaja 2016–2017 parimaks mängijaks. Teist hooaega järjest valiti ta Premier League'i sümboolsesse koosseisu.
2018. aastal valiti ta Chelsea aasta jalgpalluriks.
Al-Ittihad.
Suvel 2023 liitus ta Al-Ittihadiga.
Antoine Griezmann

Antoine Griezmann (; sündinud 21. märtsil 1991 Mâconis) on Prantsusmaa jalgpallur, kes mängib ründajana Hispaania kõrgliiga klubis Madridi Atlético ja Prantsusmaa jalgpallikoondises.
2016. aastal on ta valitud Prantsusmaa aasta jalgpalluriks.
Klubikarjäär.
Griezmann alustas oma klubikarjääri 2009. aastal Hispaania klubis Real Sociedad, kus ta mängis 2014. aastani.
28. juulil 2014 liitus Griezmann teise Hispaania kõrgliiga klubiga Madridi Atlético. 
Ta tegi oma debüüdi Atlético rivistuses 2014. aasta Hispaania superkarikas Madridi Reali vastu, tulles 57. minutil vahetusest. Esimese värava lõi Griezmann 17. septembril 2014 Meistrite Liiga grupifaasi kohtumises Olympiakósiga.
Hooajal 2014–2015 vali ta La Liga hooaja sümboolsesse koosseisu ja 2016. aastal La Liga aasta jalgpalluriks.
2019. aasta juulis siirdus ta FC Barcelonasse. 2021. aasta augustis naasis ta laenule Atléticosse.
Koondisekarjäär.
2010. aastal tuli ta Prantsusmaa alla 19-aastaste koondisega Euroopa meistriks.
Griezmann debüteeris Prantsusmaa jalgpallikoondises 2014. aastal sõprusmängus Hollandi vastu ja lõi esimese värava koondises samal aastal sõprusmängus Paraguayga. 
2018. aasta maailmameistrivõistlustel lõi ta neli väravat: esimeses alagrupimängus Austraaliaga, teise kaheksandikfinaalis Argentina vastu, mõlemad neist olid penaltid, kolmanda värava veerandfinaalis Uruguay vastu tänu väravavahi eksimusele, ning neljanda taas penaltist finaalis Horvaatia vastu. Horvaatia alistati finaalis 4:2 ja tuldi maailmameistriks. Griezmann võitis turniiril pronkspalli auhinna.
Ta on koondises Prantsusmaad esindanud ka 2014. aasta maailmameistrivõistlustel ja 2016. aasta Euroopa meistrivõistlustel, kus kaotati finaalis Portugalile. Prantsusmaal peetud EM-il oli ta enim väravaid löönud mängija, ta valiti ka turniiri parimaks jalgpalluriks.
Mark Milligan

Mark Daniel Milligan (sündinud 4. augustil 1985 Sydneys) on endine Austraalia jalgpallur (kaitsja).
Aastatel 2012–2015 mängis ta Austraalia kõrgliiga klubis Melbourne Victory, kellega tuli hooajal 2014/2015 Austraalia Championshipi ja Premiershipi meistriks. Hooaegadel 2012/13, 2013/2014 ja 2014/2015 valiti Milligan Austraalia kõrgliiga hooaja sümboolsesse koosseisu. 2015. aastal pälvis ta Austraalia kõrgliiga finaalmängu parimale mängijale antava Joe Marstoni medali. 
Koondisekarjäär.
Debüüdi Austraalia rahvuskoondises tegi Milligan 7. juunil 2006 sõprusmängus Liechtensteini vastu.
Ta kuulus Austraalia koondisse 2006. aasta maailmameistrivõistlustel. Ta oli koondise kõige noorim mängija ning üks kahest mängijast, kes kuulus Austraalia kõrgliiga klubisse. Turniiri üheski mängus Milligan platsile ei pääsenud.
Esimese värava lõi ta rahvuskoondises 3. märtsil 2010 mängus Indoneesia vastu.
2015. aasta Aasia meistrivõistluste teises alagrupimängus 13. jaanuaril lõi ta penaltist värava Omaanile. Ta tuli turniiril Austraalia koondisega Aasia meistriks.
2017. aasta FIFA konföderatsioonide karikavõistluste teises alagrupimängus 22. juunil lõi ta penaltist värava Kamerunile.
Ta on kuulus Austraalia koondisse veel ka 2007. aasta Aasia meistrivõistlustel ning 2010., 2014. ja 2018. aasta maailmameistrivõistlustel. 2008. aasta suveolümpiamängude jalgpalliturniiril kuulus ta Austraalia olümpiakoondisse. Koondisekarjääri lõpetas ta 2019. aasta detsembris.
Tony Popovic

Tony Popovic (sündinud 4. juulil 1973 Sydneys) on Austraalia endine jalgpallur, kaitsja.
Pärast sportlaskarjääri lõppu on ta tegutsenud treenerina. Aastatel 2012–2017 oli ta Western Sydney Wanderersi, 2017. aastal Türgi kõrgliiga klubi Karabükspori, 2018–2020 Austraalia kõrgliiga klubi Perth Glory ja 2020–2021 Kreeka klubi Xanthi peatreener. Alates 2021. aasta aprillist juhendab ta Austraalia klubi Melbourne Victory. Hooaegadel 2012–13 ja 2018–19 on ta valitud Austraalia kõrgliiga hooaja parimaks peatreeneriks.
Koondisekarjäär.
Austraalia jalgpallikoondises mängis ta aastatel 1995–2006 58 mängu ja lõi 8 väravat.
Alpay Özalan

Alpay Özalan (sündinud 29. mail 1973 İzmiris) on Türgi endine jalgpallur, kaitsja.
Koondisekarjäär.
Türgi jalgpallikoondises mängis ta aastatel 1995–2005 90 mängu ja lõi 4 väravat. 2002. aasta maailmameistrivõistlustel võitis ta Türgi koondisega pronksmedali; Özalan valiti lisaks turniiri sümboolsesse koosseisu.
İlhan Mansız

İlhan Mansız (sündinud 10. augustil 1975 Kemptenis Baierimaal) on Saksamaal sündinud krimmitatari päritolu Türgi endine jalgpallur (ründaja) ja iluuisutaja.
Koondisekarjäär.
Türgi jalgpallikoondises mängis ta aastatel 2001–2003 21 mängu ja lõi 7 väravat. Ta kuulus Türgi koondisse 2002. aasta maailmameistrivõistlustel. Veerandfinaalis lõi ta kuldse värava Senegali vastu. Kolmanda koha mängus lõi ta kaks väravat Lõuna-Korea vastu.
Luís Antônio Corrêa da Costa

Luís Antônio Corrêa da Costa (hüüdnimega Müller; sündinud 31. jaanuaril 1966) on Brasiilia endine jalgpallur, ründaja.
Koondisekarjäär.
Brasiilia jalgpallikoondises mängis ta aastatel 1986–1998 56 mängu ja lõi 12 väravat.
Luiz Bombonato Goulart

Luiz Bombonato Goulart (enam tuntud nime all Luizão; sündinud 14. novembril 1975 Rubinéias) on Brasiilia endine jalgpallur, ründaja.
1996. aasta suveolümpiamängudel võitis ta Brasiilia meeskonnaga pronksmedali. 2002. aasta maailmameistrivõistluste viimases valikmängus Venezuelaga lõi ta kaks väravat ning kindlustas sellega Brasiiliale pääsu maailmameistrivõistlustele. Ta tuli Brasiilia koondisega maailmameistriks, kuid üheski mängus platsile ei pääsenud.
Koondisekarjäär.
Brasiilia jalgpallikoondises mängis ta aastatel 2000–2002 11 mängu ja lõi kolm väravat.
Careca

Antônio de Oliveira Filho (tuntud nime Careca all; sündinud 5. oktoobril 1960 Araraquaras) on Brasiilia endine jalgpallur, ründaja.
Klubikarjääri alustas ta Guaranis. 1982. aastal valiti ta Brasiilia kõrgliiga hooaja sümboolsesse koosseisu.
1983. aastal liitus ta São Pauloga. 1986. aastal tuli ta klubiga Brasiilia meistriks. Samal hooajal oli ta 25 väravaga Brasiilia kõrgliiga suurim väravakütt ning ta valiti hooaja parimaks mängijaks. Aastatel 1985 ja 1987 võitis ta klubiga São Paulo osariigi meistrivõistlused Campeonato Paulista.
Ta kuulus Brasiilia koondisse 1986. ja 1990. aasta maailmameistrivõistlustel ning 1983. ja 1987. aasta Copa Américal. 1986. aasta maailmameistrivõistlustel Mehhikos lõi ta viis väravat.
Aastatel 1987–1993 mängis ta Itaalia kõrgliiga klubis Napoli. 1989. aastal võitis ta klubiga UEFA karika. 1990. aastal tuldi Itaalia meistriks ja superkarikavõitjaks.
Koondisekarjäär.
Brasiilia jalgpallikoondises mängis ta aastatel 1982–1993 60 mängu ja lõi 29 väravat.
Edílson

Edílson da Silva Ferreira (sündinud 17. septembril 1970 Salvadoris) on Brasiilia endine jalgpallur, ründaja.
Ta kuulus Brasiilia koondisse 2002. aasta maailmameistrivõistlustel, mil tuldi viiendat korda maailmameistriks. Edílson käis väljakul neljas kohtumises. Ta kuulus Brasiilia koondisse ka 1995. aastal Umbro Cupil, mil tuldi samuti esimeseks, ning 1993. aasta Copa Américal.
1998. aastal pälvis ta Corinthianses mängides Brasiilia kõrgliiga hooaja parimale mängijale antava Bola de Ouro.
Koondisekarjäär.
Brasiilia jalgpallikoondises mängis ta aastatel 1993–2002 21 mängu ja lõi 6 väravat.
Saavutused.
Campeonato Brasileiro Série A: 1998, 1999
Edmundo Alves de Souza Neto

Edmundo Alves de Souza Neto (enam tuntud lihtsalt nime all Edmundo; sündinud 2. aprillil 1971 Niteróis) on Brasiilia endine jalgpallur, ründaja.
Klubikarjääri alustas ta Vasco da Gamas, kus mängis aastate 1991–1992. Aastal 1992 tuli ta klubi meeskonna koosseisus Rio de Janeiro osariigi meistrivõistluste Campeonato Carioca võitjaks. Seejärel mängis ta aastatel 1993–1995 Palmeirase eest, millega tuli kahel korral Brasiilia meistriks (1993, 1994), kahel korral São Paulo osariigi meistrivõistluste Campeonato Paulista võitjaks (1993, 1994) ning korra kahe osariigi vaheliste meistrivõistluste Torneio Rio – São Paulo võitjaks. 1993. aastal valiti ta Brasiilia kõrgliiga hooaja sümboolsesse koosseisu.
Aastatel 1996–1997 naasis ta Vasco da Gamasse. 1997. aasta hooaeg kujunes Edmundo karjääri kõige edukamaks, kui ta tuli klubiga Brasiilia meistriks ning valiti Brasiilia kõrgliiga hooaja parimaks mängijaks ja liiga sümboolsesse koosseisu. Lisaks oli ta 29 väravaga liiga suurim väravakütt.
Aastatel 1999–2001 mängis ta taas Vasco da Gama eest. 2000. aastal saavutas ta klubiga klubide maailma karikavõistlustel teise koha, kui finaalis kaotati penaltiseerias teisele Brasiilia klubile, Corinthiansele, sh oli Edmundo üks kahest Vasco da Gama mängijast, kes penaltiseerias eksis. Ta lõi turniiril kaks väravat ja võitis Hõbepalli auhinna.
Neljandat ja viimast korda esindas ta Vasco da Gamat 2008. aasta hooajal, mil ta aitas viia klubi Brasiilia karikavõistluste Copa do Brasil poolfinaali.
2008. aasta hooaeg jäi tema karjääri viimaseks.
Ta kuulus Brasiilia koondisse 1993., 1995. ja 1997. aasta Copa Américal, mil tuldi viiendat korda Lõuna-Ameerika meistriks, 1995. aasta Umbro Cupi, 1997. aasta Tournoi de France'il, 1998. aasta CONCACAF Gold Cupil ning 1998. aasta maailmameistrivõistlustel, mil saadi teine koht.
Koondisekarjäär.
Brasiilia jalgpallikoondises mängis ta aastatel 1992–2000 37 mängu ja lõi 10 väravat.
Daniele Massaro

Daniele Massaro (sündinud 23. mail 1961) on Itaalia endine jalgpallur, ründaja. 
Tema klubikarjäär oli seotud põhiliselt AC Milaniga.
Koondisekarjäär.
Itaalia jalgpallikoondises mängis ta aastatel 1982–1994 15 mängu ja lõi 1 värava.
Ta esindas Itaaliat koondises ka 1994. aasta MM-il, kus Itaalia jõudis finaali. Võitja otsustati penaltitega ja Massaro oli üks, kelle löödud penalt ei tabanud.
Eduard Laugaste

Eduard Laugaste (kuni 1935 Eduard Treu; 22. mai 1909 Viljandimaal Taagepera vald, Karjatnurme – 30. august 1994 Tartu) oli eesti folklorist.
Eduard Treu sündis 1909. aastal Viljandimaal. Ta õppis aastail 1918–1920 Karjatnurme algkoolis, aastail 1920–1922 Helme kihelkonnakoolis ja aastail 1922–1927 Tõrva gümnaasiumis. Õppis 1928–1935 Tartu ülikooli filosoofiateaduskonnas, rahvaluule ja kirjanduse erialal, kitsamaks erialaks eesti ja Euroopa rahvaste rahvalaulud ja lõpetas 1936. aastal Tartu Ülikooli "cum laude", 1937. aastal sai sealsamas magistrikraadi. 1970. aastal sai ta filoloogiadoktori kraadi.
Töökäik.
Eduard Laugaste töötas õpetajana mitmes koolis - õpetajana Tõrva Ühisgümnaasiumis (1937) ja Tartu reaalkoolis (1938–1940) ning 1940–1941. aastal Tartu Kommertsgümnaasiumi, Kaubandus- ja Ärinduskeskkooli ning VI Keskkooli direktorina, Elva algkooli õpetaja ja Eesti Rahva Muuseumi vanemassistendina (1943–1944). 
Alates 1944. aastast töötas rahvaluule õppejõuna Tartu Riiklikus Ülikoolis, seejuures 1944–1973 TRÜ ajaloo-keeleteaduskonna (pärast rahvaluule ja kirjanduse kateedri ühendamist 1946) TRÜ eesti kirjanduse ja rahvaluule kateedri dotsendina, 1973–1991 professorina. Aastail 1944–1947 oli ta rahvaluule kateedri juhataja, 1949–1950 ajaloo-keeleteaduskonna prodekaan, 1951–1954 ja 1967–1971 dekaan. 
Laugaste oli Akadeemilise Kirjandusühingu, Akadeemilise Rahvaluule Seltsi, Õpetatud Eesti Seltsi, Eesti Kirjanduse Seltsi ja EYS Veljesto liige, Eesti Noorsoo Karskusliidu peasekretär 1930–1936, Eesti Kirjanduse Seltsi abijõud rahvalaulude antoloogia koostamisel 1936–1937. Ta oli valitud Kalevala Seltsi (1962) ja Soome-Ugri Seltsi (1963) välisliikmeks. Oli ka ENSV TA Keele ja Kirjanduse Instituudi rahvaluule sektori juhataja 1947–1952 ja vanemteadur-konsultant 1971–1975.
E. Laugaste pühendus Friedrich Reinhold Kreutzwaldi loomingu uurimisele. Tema lisade ja kommentaaridega on varustatud "Kalevipoja" venekeelsed väljaanded (1949, 1950). 1961. aasta "Kalevipoja" teaduslikus väljaandes on "Alg-Kalevipoja" osa E. Laugaste kirjutatud. Suurteose "Muistendid Kalevipojast" (1959, koos Erna Normanniga) jaoks töötas E. Laugaste välja Kalevipoja-muistendite tüpoloogia, kirjutas ulatuslikud kommentaarid ja põhjaliku mitmeosalise sissejuhatuse.
Besnik Mustafaj

Besnik Bajram Mustafaj (sündinud 23. septembril 1958 Bajram Curris) on albaania kirjanik ja endine välisminister.
Ta sündis aastal 1958 Bajram Curris Tropojë ringkonnas Kukësi maakonnas.
Besnik Mustafaj õppis filoloogiat ja omandas 1982. aastal doktorikraadi prantsuse keele ja kirjanduse valdkonnas.
Töötas 1982. aastast Tirana ülikooli õppejõuna ja ajakirjanikuna Albaania Tööpartei häälekandjas Zëri i Popullit.
Aastast 1988 töötas tõlkijana marksismi-leninismi instituudis, 1991. aastal osales demokraatlikus opositsiooniliikumises. 2005. aastal määrati Albaania saadikuks Prantsusmaal. 11. septembrist 2005 kuni 24. aprillini 2007 töötas välisministrina Sali Berisha valitsuses.
Lenita Toivakka

Lenita Anneli Toivakka (sündinud 28. septembril 1961 Helsingis) on Soome koonderakondlik poliitik. Ta oli 24. juunist 2014 kuni 22. juunini 2016 Soome väliskaubandusminister.
Ta lõpetas aastal 1980 Helsingis Töölös keskkooli ja aastal 1988 Helsingis kaubatundmise magistrina Aalto Ülikooli Kaubanduskõrgkooli. 
Ta töötas aastatel 1984–1988 Finnairis stjuardessina, seejärel ettevõtjana ning 1994–2005 koos abikaasaga Mikkelis K-Citymarketis. Aastal 2004 valiti ta Mikkeli linnavolikogu liikmeks. Aastal 2007 valiti ta Eduskunna liikmeks. 24. juunist 2014 kuni 29. maini 2015 oli ta Soome väliskaubanduse ja Euroopa asjade minister (Alexander Stubbi valitsuses), 29. maist 2015 oli ta kuni 22. juunini 2016 Soome väliskaubanduse ja arenguminister (Juha Sipilä valitsuses).
Isiklikku.
Ta on aastast 1987 abielus Jukka Toivakkaga, neil on kolm tütart.
Sirutiškis

Sirutiškis on küla Leedus Kėdainiai rajoonis Surviliškise vallas. Küla asub Nevėžise jõe kaldal.
Sirutiškises on Surviliškise põhikooli filiaal ja raamatukogu. Külas asus linnamägi, mis hävis XX sajandi alguses. Vaatamisväärsusteks on Sirutiškise mõisa hoonetekompleks ja endise kruusakarjääri põhja rajatud Kruostase botaaniline kaitseala. XIX sajandi lõpus asus seal neli samanimelist mõisa: esimene neist kuulus Komarowskitele, teine Sworonowiczitele, kolmas Macenowiczitele, neljas Stankiewiczitele; mõisakompleks on neist säilinud vaid esimesel. Aastal 1968 ühendati külaga endine Beržytė küla.
Seemnealge

Seemnealgeks ("ovulum"; vanem nimetus seemnepung) nimetatakse seemnetaimede emaka sigimikus olevat rakkude kogumit, paljasseemnetaimedel asuvad seemnealgmed aga käbisoomuste vahel.
Seemnealgmed kinnituvad platsentale ja saavad toitained seemnealgme jala ehk funiikuluse ("funiculus") kaudu. Kohta, kus lõpevad seemnealgme jalg ja selle juhtkimp ning algab seemnealge, nimetatakse kalatsaks.
Seemnealget ümbritseb üks või kaks integumenti ehk katet (välimine ja sisemine). Nimetatud katted on epidermaalset päritolu, seetõttu võib neis eristada kolme kutiikula kihti: välimine kiht katab välimist integumenti, keskmine on integumentide vahel ning sisemine paikneb nutselli ja sisemise integumendi vahel. 
Seemnealgme tipus katete vahel on tolmukäik (mikropüül), harilikult tungib tolmutoru seemnealgmesse viljastamisel just sealt.
Seemnealgmete arv on igas seemnepesas varieeruv, nii on üks seemnealge, näiteks kirburohul ("Polygonum" sp.); kaks madaral ("Galium" sp.); kolm piimalillel ("Euphorbia" sp.) või mitu magunal ("Papaver" sp.).
Seemnealgme sisemine osa koosneb tuumikust (nutsellist), milles on lootekott ja selles munarakk. Lootekoti arengus võib nutsell täielikult kaduda, sel juhul muutub integumendi sisekiht rikkaliku endoplasmaatilise retiikulumiga integumentaalseks tapetkihiks ehk endoteeliks.
Tolmukäigu ja platsenta vastastikuse asendi alusel eristatakse kaht seemnealgme põhitüüpi:
Seemnealgmed on seemnetaimede sugulisel paljunemisel hädavajalikud organid, mutatsioonid seemnealgmete ontogeneesis võivad kriitiliseks osutuda. 
Pärast seemne- ja munaraku ühinemist (viljastumine) areneb seemnealge seemneks.
Teadusasutustes tehakse katseid viljastamata seemnealgmetega. 
Seemnealge vastab sõnajalgtaimede megasporangiumile.
Sirutiškise mõis

Sirutiškise mõis (leedu "Sirutiškio dvaras") on endine mõis Leedus Kėdainiai rajoonis Surviliškise valla Sirutiškise külas.
Ajalugu.
Algselt kandis mõis Panevėžysi mõisa nime. XVIII sajandil sai mõisa omanikuks Simonas Sirutis; tema järgi sai mõis praeguse nime. Sirutiškise mõisa nime kasutati esimest korda 1760. aastal. XIX sajandi lõpus läks mõis Komarowskite suguvõsa valdusse, kes rajasid ka praeguse mõisakompleksi. Tol perioodil oli ümbruskonnas veel kolm mõisa; esimene neist kuulus Stankiewiczitele, teine Sworonowiczitele, kolmas Macenowiczitele, aga need ehitised pole tänapäevani säilinud.
Mõisakompleks.
Mõisakompleksist on säilinud kahekorruseline uusklassitsistlik peahoone. Seda iseloomustab rikkalik dekoor, ent hoone on üsna halvas seisukorras. Risaliit on asümmeetriline, hoone katusel on vaatetorn. Hoone ja mõisakompleksi rajas kruusakarjääri kaldale A. Komarowski. Pärast seda, kui nõukogude võim oli mõisa võõrandanud, asusid hoones põhikool, kultuurimaja, raamatukogu, elektriseadmete tehas ja koduloomuuseum. Hoone omanik on tänapäeval Viktor Uspasskihh.
Ülejäänud mõisakompleksist on säilinud vaid üks kuivati ja kuue hektari suurune Nevėžise jõe äärde laskuv park. Pargis kasvavad tammed, saared, vahtrad ja Euroopa lehised. Pargist viib kuuseallee rahulasse, kuhu on maetud mõisa omanikud.
Jānis Žīgurs

Jānis Žīgurs (perekonnanimi saksapäraselt Schigur; 1. märts 1915 Viljandi – 30. august 1988) oli läti kirjanik ja tõlkija. 
Töötas Läti Raadios ja hiljem Läti Nukuteatris.
Tõlkis muu hulgas eesti keelest läti keelde Mait Metsanurga, A. H. Tammsaare ja Juhan Smuuli teoseid.
Ta hukkus jalakäijana autoõnnetuses.
Isiklikku.
Tema tütar on Anna Žīgure.
Apytalaukis

Apytalaukis on küla Leedus Kėdainiai rajoonis Vilainiai vallas. Küla asub Nevėžise jõe kaldal. Apytalaukises asuvad aianduskooperatiivid, vaatamisväärsusteks on Apytalaukise mõis, 1635. aastal ehitatud kirik ja selle juures asuv kohaliku kihelkonna kalmistu.
Asulat on esmamainitud 1371. aastal Wartberge Hermanni Liivimaa kroonikas ("Opitelake"), kuigi paikkond on olnud asustatud alates XI sajandist. XV sajandil on esmamainitud Apytalaukise mõisat. 1635. aastal ehitati Apytalaukise kirik.
Eesti jalgpalli 2016/2017. aasta karikavõistlused

Eesti jalgpalli 2016/2017. aasta karikavõistlused ametlikult ka Tipneri karikavõistlused 2017 oli Eesti jalgpalli peamise karikavõistluse 27. hooaeg, mis algas 1/64 finaali paaride loosimisega 21. mail 2016 ja lõppes finaaliga 27. mail 2017. Karikasarja registreerus 101 võistkonda. Karikavõitja sai aastaks enda valdusse Evald Tipneri nimelise rändkarika ja õiguse osaleda UEFA Euroopa Liigas. Valitsev karikavõitja oli Tallinna FC Flora, kes alistas 2015/2016. aasta karikafinaalis JK Sillamäe Kaleva 3:0.
2016/2017. aasta karikavõistlused võitis FCI Tallinn.
1/64-finaalid.
Loosimine toimus 21. mail 2016 vahetult enne 2015/2016. aasta karikafinaali. Sulgudes võistkonna liiga tase. 
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
Vabapääsmed.
Otse 1/32 finaali pääsesid võistkonnad, kes jäid välja loosimata:
1/32-finaalid.
Loosimine toimus 16. juunil 2016. Sulgudes võistkonna liiga tase. 
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
1/16-finaalid.
Loosimine toimus 11. august 2016. Sulgudes võistkonna liiga tase.
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
1/8-finaalid.
Loosimine toimus 21. september 2016. Sulgudes võistkonna liiga tase.
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
Finaal.
Mängust tegi ülekande ERR.ee.
Éder

Éder on eesnimi, mille all on tuntud mitmed jalgpallurid:
Jaanilinna linnaasundus

Jaanilinna linnaasundus (vene keeles "Ивангородское городское поселение") on omavalitsusüksus (linnaasundus) Venemaal Leningradi oblastis Kingissepa rajooni lääneosas. Piirneb idas Bolšoi Lutski külaasundusega, põhjas Kuzjomkino külaasundusega, läänes Eestiga. 
Selle pindala on 65,04 km² ja elanike arv 10 510 (seisuga 1. jaanuar 2016). Elanike arv moodustab rajooni elanike arvust 13,29% ning on rajooni omavalitsusüksuste seas elanike arvult 2. kohal. Rahvastiku tihedus on 161,59 in/km². 
Elanike arv on olnud:
Linnaasunduses on kolm asulat: Jaanilinna linn, Orehhovaja Gorka küla ja Popovka talu. 
Halduskeskus on Jaanilinn. Linnaasunduse pea oli 2016. aastast Svetlana Nerušai, 2023. aasta seisuga on Viktor Karpenko.
Jaanilinna linnaasundus moodustati 1. jaanuaril 2006 Leningradi oblasti seadusega nr 81-оз 28. oktoobrist 2004 "Munitsipaalmoodustise Kingissepa munitsipaalrajoon ja selle koosseisus olevate munitsipaalmoodustiste piiride kindlaksmääramisest ja vastava staatuse andmisest"; selle koosseisu läksid Ivangorodi linna territoorium ja 2 endise Bolšoi Lutski valla asulat..
Orehhovaja Gorka

Orehhovaja Gorka (Ореховая Горка) on küla Venemaal Leningradi oblastis Kingissepa rajoonis Jaanilinna linnaasunduses Jaanilinnast 0,5 km põhjas, 3 km kaugusel Kingissepa jaamast. Geograafilised koordinaadid on 59°22'42" N, 28°13'50" E.
Elanike arv on 10 (2010, rahvaloendus). Aastal 1997 oli elanike arv 2 ja 2007. aastal 7. 
Varasem nimi oli Orešnjak (Орѣшнякъ), eesti keeles Pähklemäe talu.
Küla kuulus Koškino külanõukogusse, 1994. aastast Bolšoi Lutski valda, 2006 läks üle Jaanilinna linnaasundusele.
Popovka (Vaivara)

Popovka (vene keeles "Поповка" [p'opovka]) on talu (хутор) ja endine küla Venemaal Leningradi oblastis Kingissepa rajoonis Jaanilinna linnaasunduses Jaanilinnast 1 km loodes Narva jõe idakaldal. 
Varasemad nimed on Popovskaja ja Popova. Eesti keeles on kasutatud nime Papin mõisa küla.
Elanike arv on 2014. aasta seisuga 1.
Ajalugu.
Varasemad elanike, hingede ja talude arvud on:
Külas elasid Venemaa keisririigi ajal 19. sajandini riigitalupojad. Seal oli kabel. 19. sajandi alguses ja 20. sajandi alguses kuulus küla Peterburi kubermangu Jamburgi maakonna 2. politseiringkonna Narva valda. 
Eesti Ingeri osana kuulus Popovka Vaivara kihelkonna Narva valda ja Viru maakonna Narva valda. Vabariigi algusaastatel olid maakonnad jagatud kuni 1926. aastani lisaks valdadele ka kihelkondadeks, kuid ametliku jaotusena kirikukihelkondi seejärel enam ei eksisteerinud.
Hiljem kuulus Kingissepa rajooni Koškino külanõukogusse, 1994. aastast Bolšoi Lutski valda, 2006 läks üle Jaanilinna linnaasundusele.
Perevolok

Perevolok (vene Переволок) on kohanimi:
Liiteseadis

 Liiteseadis ehk ballast on valgustustehnikas seadis, mis ühendatakse toitevõrgu ja ühe või mitme lahenduslambi vahele. Liiteseadise peamine ülesanne on lahenduslambi voolu piiramine vajaliku tasemeni. Ballasti puudumisel kasvaks lahenduslambi vool põrkeionisatsiooni tõttu pidevalt kuni lambi riknemiseni (või kuni kaitselüliti voolu välja lülitab). 
Liiteseadis sisaldab harilikult ka lülitusi või elemente lambi süütamiseks, võimsusteguri parandamiseks ja raadiohäirete summutamiseks. 
Liiteseadised on kas elektromagnetilised või elektroonilised.
Levinuimaks lahenduslambi tüübiks, mille toiteahelas liiteseadist kasutatakse, on pikka aega olnud torukujuline luminofoorlamp. Kompaktluminofoorlambi soklisse on elektrooniline liitelülitus sisse ehitatud.
Leedlampide valgusdioodid saavad toitevoolu lambi sees sokli ja dioodide vahele ühendatud elektroonilisest liitelülitusest. Selleks on impulsspingemuundur, mis muundab elektrivõrgu vahelduvpinge dioodidele sobivaks stabiliseeritud alalisvooluks.
Stepanovštšina

Stepanovštšina (vene Степановщина) on kohanimi:
Juhan Käosaar

Juhan Käosaar (sündinud Joann Käosaar, kuni 1935 Johann Käosaar; 13. september 1909 Soosaare vald, Kolga-Jaani kihelkond, Viljandimaa – 7. märts 1986 Kääriku) oli eesti folklorist ja kirjandusteadlane. 
Ta lõpetas 1930. aastal Põltsamaa Ühisgümnaasiumi. Ta õppis Tartu Ülikoolis aastatel 1931–1937 ning lõpetas filosoofiateaduskonna "cum laude". Ta oli EYS Veljesto liige.
Ta kaitses 1937. aastal väitekirja "Laste ahellaul "Kits kile karja" eesti rahvatraditsioonis" ning sai magistrikraadi, mis arvestati 1949. aastal ümber filoloogiakandidaadi kraadiks. 
Ta oli aastatel 1937–1941 Hugo Treffneri Gümnaasiumi õpetaja ja Tartu Õpetajate Seminari soome keele õpetaja. Ta oli Saksa ajal 1941–1942 kolm kuud vangistatud poliitilistel põhjustel. Aastatel 1942–1944 oli ta Rakvere I gümnaasiumi õpetaja Rakveres. 
Ta põgenes 1944. aastal Soome ja oli aastatel 1944–1945 Helsingi Ülikooli eesti keele lektor ja Soome Kirjanduse Seltsi teadur. Ta pöördus Eestisse tagasi 1945. aastal, oli aastatel 1945–1958 Tartu Riikliku Ülikooli eesti kirjanduse ja rahvaluule kateedri õppejõud (dotsent).
Ta töötas aastatel 1945–1948 Kirjandusmuuseumis teadurina, aastatel 1947–1953 Tartu Õpetajate Instituudi eesti keele ja kirjanduse kateedri juhatajana ning aastatel 1961–1969 Keele ja Kirjanduse Instituudis teadurina.
Ta uuris peamiselt eesti vanemat kirjandust ja kirjanikke, 1950. aastatel keskendus Eduard Vilde elule ja loomingule.
Magerburg

Magerburg (vene keeles "Магербург", soome keeles Magdeburg; eesti keeles harvemini "Neemerand") oli küla Venemaa Leningradi oblasti Kingissepa rajooni alal. Küla asus kohas, kus Rosona jõgi suubub Narva jõkke. 1920. aasta Tartu rahulepinguga läks küla Eesti Vabariigile, kus see moodustas osa Eesti Ingerist ja kuulus Vaivara kihelkonda. Tänapäeval Venemaa Föderatsioonis, Leningradi oblasti Kingissepa rajoonis.
Küla eksisteeris juba enne 1570. aastat. Narva-Jõesuu ("Hungerburgi") nimega on seotud legend saksa kaupmeestest, kes merehädalistena randa sattusid ja sealt toitu leidmata ristisid jõe suudmest läände jääva küla Näljalinnaks ja jõe teisele kaldale jääva küla Kehvlinnaks (Magerburg'iks).