Balti kubermangud

Balti (kindral)kubermangud ehk Balti provintsid (vene keeles "Прибалтийский край" või "Остзейский край") olid Eestimaa, Liivimaa ja Kuramaa valitsemiseks loodud Vene administratiivüksused 18. sajandist kuni Venemaa keisririigi lagunemiseni 1917. aastal: vastavalt Eestimaa kubermang, Liivimaa kubermang ja Kuramaa kubermang (vahel Liivimaast eraldi ka Saaremaa) ehk ligikaudu praeguse Eesti ja Läti alad ilma Latgaleta, mis kuulus Vitebski kubermangu.
Mõningates allikates on Läänemere-äärseks provintsiks nimetatud koos eelnimetatutega 18. sajandi keskpaigast kuni 19. sajandi alguseni, Vana-Soomet ehk hilisemat Soome Viiburi kubermangu territooriumi.
Piirkonna nimi.
Piirkond kandis eri riikides (Rootsis, Venemaal, Saksamaal või baltisakslaste kasutatavaid) erinevaid nimesid:
Ajalugu.
Esialgu sattus 1721. aastal Venemaa Keisririigi võimu alla ainult Eesti ja Läti põhjaosa (Riia linn ja Vidzeme). Ülejäänud tänapäeva Läti ala jagunes ümberkaudsete riikide vahel: Latgale kuulus Poola ehk Rzeczpospolita koosseisu, Kurzeme Rzeczpospolita vasalliriigile – Kuramaa hertsogiriigile.
1772. aastal liideti pärast esimest Poola jagamist Venemaa Keisririigiga Latgale ning kolmandal Poola jagamisel 1795 Kuramaa hertsogiriik ja Piltene piirkond.
Kubermangude iseloomustus.
Kubermangude suurimad linnad oli Riia (256 000 elanikku), Tallinn ja Liepāja (mõlemas 65 000 elanikku), Jelgava (35 000 elanikku) ja Tartu (42 000 elanikku). Kokku oli kolmes kubermangus linnaelanikke 600 000.
Vene keisri võimu teostajatena olid 1801. aastani ametis Eestimaa ja Liivimaa kindralkubernerid. Aastatel 1801–1876 valitsesid Liivi-, Eesti- ja Kuramaa kindralkubernerid. Balti kubermangude Liivi-, Eesti- ja Kuramaa kindralkuberneride loendit vaata Liivimaa kuberneride loendi all. Balti kindralkuberneri ametikoht likvideeriti 25. jaanuaril 1876, tema pädevusse kuulunud asjad jaotati siseministeeriumi ja kuberneride vahel.
Need olid Venemaa Keisririigi alad, kus kehtis nn Balti erikord, mis määras baltisakslastest aadlike, saksa keele ja luteri usu juhtpositsiooni, tehes need alad ülejäänud Venemaa aladest väga erinevaks. Erinevuse aluseks oli ajaloolise järjepidevuse alusel välja kujunenud kohalik omavalitsus. Kohalikust kõrgklassist (baltisaksa aadlikest ja aadlimatriklisse kantud isikutest) koosnevad Eestimaa ja Liivimaa rüütelkond valisid esinduskogudel Maapäeval, mis toimus kolme aasta tagant, rüütelkonna esimehe ehk maamarssali.
Maapäevade vaheajal juhendas esinduskogu maamarssal koos valitud aadlikomiteega (Eestimaal) talle alluva aadlikantseleiga ja aadlikonvendiga seda juhatava (vahetuva) maahärraga (Liivimaal), kelle ülesandeks oli esindada asekubernerina rüütelkonna huve keskvõimu juures. Nende täitevorganite otsused kinnitati Maapäeval ning provintsides reaalset võimu omavad mõisnikud ja aadlikud võtsid need täitmiseks. Autonoomia oli nii ulatuslik, et vastuvõetud otsused ei vajanud keisri määratud kuberneride kinnitamist ja heakskiitu.
Erinevused Venemaa sisekubermangudest.
Eesti- ja Liivimaa vallutamisel Põhjasõja käigus alistusid Eestimaa ja Liivimaa rüütelkond ning keiser Peeter I kinnitas nende eriõigused nendes kubermangudes (30. septembril 1710 Liivimaal ja 1. märtsil 1712 Eestimaal).
Eriõigused kandsid üldnimetust Balti erikord. Erikorra alusel oli Eestimaa, Liivimaa ja Kuramaa aadlil suur autonoomsus elukorralduse määramisel. Keisrivõimu esindas kuberner.
Liivi- ja Eestimaa ning osa Soome alade haldamiseks loodi Peterburis keisri õukonna juures Liivimaa, Eestimaa (ja Soome) asjade kontor ("камер-контор лифляндских, эстляндских (и финляндских) дел"), mille juht oli tingimata baltisaksa päritolu isik. Samuti allutati 1718 need kubermangud kohtualluvust ja regulatsioone koordineerivale Liivimaa, Eestimaa (ja Soome) asjade erilisele justiitskolleegiumile ("особая юстиц-коллегия лифляндских, эстляндских (и финляндских) дел"). Need kolleegiumid ühendati 1738, kuid 1740 lahutati uuesti ja justiitskolleegium allutati Valitsevale Senatile.
Läänekubermangud.
Suur-Venemaa sisekubermangudest omasid erinevusi, põhilistelt katoliku usku elanikkonna ja piirkonna Rzeczpospolita koosseisu kuulumise ajal ajalooliselt väljakujunenud tavade alusel. 1596. aastal olid Rzeczpospolita territooriumil asuvate ukrainlaste ja valgevenelaste kreekakatoliku kiriku kogudused moodustanud Bresti uniooniga Rooma paavstile ja Roomakatoliku kirikule alluva Valgevene ja Ukraina Kreekakatoliku Kiriku.
Balti erikord.
, "Balti aadel"
Kohaliku elanikkonna poolehoiu võitmiseks tehti järgmist.
Säilisid Rootsi valitsemisajal välja kujunenud halduspiirid, aga hiljem liideti Tartu maakond Ingerimaa kubermanguga, mis nimetati Peterburi kubermanguks.
Veel üks eripära oli kahe paralleelse asjaajamisdepartemangu olemasolu, kus ühes toimus venekeelne ja teises saksakeelne haldustegevus.
Erinevused kubermangudes.
Kohtukorraldus.
Kuni 1889. aastani jäid tegevusse kohalikud kohtud: