Tõukeratas

Tõukeratas (kõnekeeles ka tõuks) on jalgrattatüüp, millel edasiliikumine toimub ühe jalaga tõugates ja siis pikalt edasi veeredes. Ehituse poolest on tõukeratas palju lihtsam kui jalgratas ning koosneb ainult raamist ja ratastest. Kuna tõukerattal ei ole palju liikuvaid osi, mis ajapikku kuluvad, nagu hammasrattad ja käiguvaheti, on see liiklusvahend jalgrattaga võrreldes vastupidavam ja vajab vähem hooldust. 
Tõukeratas võib olla kahe, kolme või nelja rattaga ja on valmistatud kas alumiiniumist, terasest, plastikust või titaanist. Tõukeratas on kasutajasõbralikum kui jalgratas, puuduvad liikuvad osad mis võiksid määrida ja lõhkuda riideid. Liiklusseaduse kohaselt loetakse tõukerattal liikuvat liiklejat jalakäijaks.
Ajalugu.
Tõukerataste teadaolev ajalugu Euroopas ja Ameerikas ulatub 100 aasta taha, mil algupäraselt valmistati neid käepäraste vahenditega. Esialgu olid need vaid laste mänguasjad, millega mööda tänavaid ringi sõita. Honda arendas sellest ideest 1970. aastatel tööstuslikes kogustes toodetava tõukeratta. Kui Jaapanis oli edukalt müüdud esimesed 2000 testratast, anti toode masstootmisse 1974. aastal. Pärast seda kogusid tõukerattad populaarsust, nii et neist said muu hulgas ka laste ihaldatud sünnipäeva- ja jõulukingisoovid. Tõukeratta tänapäevasem versioon on saanud alguse Soomest. Hannu Vierikko arendas ratast edasi ning 1994. aastast on põhiidee jäänud samaks. H. Vierikko asutas ka organisatsiooni Kickbike Worldwide ltd, mis tegeleb tõukerattaspordi populariseerimise ja arendamisega.
Tõukerattaliigid.
Trikitõukeratas.
Trikitõukerattad on mõeldud spetsiaalselt rambil sõitmiseks ja trikitamiseks. Seega on trikirattad vastupidavad, rasked, pisemate ratastega kui tänavatõukerattad (98–110 mm). Trikirattad on tehtud ühes tükis. Trikirattad pole mõeldud pikemate distantside läbimiseks, puudub igasugune vedrustus. Ei ole soovitatavad alla kaheksa-aastastele lastele.
Trikitõukeratas sai alguse 1996. aastal, kui ettevõte Micro tõi turule esimese kokku volditava tõukeratta, mis oli kerge ja millega oli tänu sellele väga lihtne hüpata. Mõne aasta möödudes saadi aru, et need tõukerattad polnud hüpete jaoks piisavalt tugevad ja sealt sai alguse trikitõukerataste tootmine. Esimesed firmad, kes alustasid tugevamate tõukerataste tootmist, olid Razor, Madd Gear ja Grit. Praeguseks on trikitõukeratad palju kergemad, tugevamad ja mugavamad.
Tänavatõukeratas.
Tänavatõukerattad on suuremate ratastega kui tänavarattad (120 mm ja üle selle), mis tagab pikema liu tõukamisel. Nad on mõeldud tasasel teel sõitmiseks, mitte trikitamiseks, vastasel juhul nad lagunevad kiiresti. Sobivad hästi pikemate distantside läbimiseks, on reguleeritavad, kergemad ja (olenevalt mudelist) ka kokkupakitavad. Mugavamaks sõiduks on tänavatõukerattal kummist rattad. Alla kaheksa-aastastele lastele neid ei soovitata. 
Maastikutõukeratas.
Maastiku- ehk matkatõukerattad on õhukummidega rattad, millel puuduvad pedaalid ja sadul. Tagumine ratas on pisem või sama suur kui esiratas. Suurem esiratas tagab tõukeratta kergema edasiliikumise ning kergema juhitavuse ja stabiilsuse. Matkatõukeratas on kergem kui tavaline jalgratas. Puuduvad ka jalgrattal olemasolevad hammasrattad ja käiguvahetid, mis muudab matkatõukeratta praktiliselt hooldusvabaks. Sobib sõitmiseks linnas, asfaldil, munakiviteel, kivisel maastikul, liival, mudas ja lumel. On kerged (raam enamasti valmistatud alumiiniumist), sobivad hästi matkadeks.
Lastetõukeratas.
Lastetõukerattad on mõeldud pisematele lastele (alates kolmandast eluaastast), on tihti kolme või enama rattaga, mis vähendab kukkumisohtu. Need on lihtsad, kerged ja mõõtmetelt väikesed.