Kisseljov

Kisseljov (vene keeles "Киселёв", saksa keeles "Kisselew" või "Kyselov", ukraina keel "Кисельов") on Ida-Euroopa aadlisuguvõsa. 
Ajalugu.
Päritolu küsimus.
Kisseljovid lugesid oma põlvnemisliini samast esivanemast nagu Poola aadlisuguvõsa Kisiel ja kasutasid seepärast Poola-Leedu päritolu Kisieli vappi. Kisielide esiisaks oli legendi järgi Kiievi suurvürsti Vladimir Monomahhi vojevood Svjentold Kissel (Swientold Kisiel). Ürikulisi teateid Kisseljovide kohta on kummatigi alles alates XV sajandi keskpaigast. 
Varasem ajalugu.
Esimene suguvõsa liige, kelle kohta on kindlaid teateid, oli Ivan Aleksandrovitš Kisseljov. Teda on 1452. aastal mainitud Veliki Ustjugi vojevoodina. Tema järeltulijad teenisid samuti vojevoodidena. 1552. aastal hukkus Kaasani piiramise ajal tatarlaste vastu võideldes seitse Kisseljovide suguvõsa liiget.
Kisseljovid XVII sajandil.
XVII sajandil kohtab paljusid suguvõsa liikmed Moskva aadlike seas. Mitmel Kisseljovil õnnestus tõusta Venemaa tsaare teenides strjaptšiks. Stepan Ivanovitš Kisseljov (suri pärast 1692) ja Trofim Mihhailovitš Kisseljov (suri pärast 1692) olid Peeter I valitsusaja algul tõusnud stolnikuks.
XVIII–XIX sajandini.
Suguvõsa tähtsus hakkas tõusma XVIII sajandi keskpaiku. Ivan Aleksejevitš Kisseljov (1711−1766) teenis välja riiginõuniku teenistusastme ja oli Moskva kuberneri abi. Tema vanem poeg oli ilmselt Fjodor Ivanovitš Kisseljov (1758−1809), kes tegi karjääri sõjaväes ja tõusis kindralleitnandiks. Ivani teine poeg Dmitri Ivanovitš Kisseljov (1761−1820) teenis algul samuti sõjaväes − talle anti brigadiri auaste −, kuid hiljem astus tsiviilteenistusse, oli Moskva relvapalati valitsuse abi ja lõpetas oma karjääri tõelise riiginõunikuna. Silmapaistvat karjääri tegid ka kolm tema poega. Vanem poeg jalaväekindral Pavel Dmitrijevitš Kisseljov (1788−1872) oli pikka aega esimene Venemaa keisririigi riigivarade minister (1837−1856), kellena viis läbi mitmeid kroonutalupoegi puudutavaid reforme. Ta sai krahvitiitli, nimetati Riiginõukokku ja oli Venemaa saadik Prantsusmaal. Tema vend Sergei Dmitrijevitš Kisseljov (1793−1851) teenis sõjaväeteenistuses välja polkovniku aukraadi, astus siis tsiviilteenistusse, oli esmalt lühikest aega Moskva viitsekuberner ja seejärel Moskva kroonupalati esimees; erru läks ta tõelise riiginõunikuna. Vendadest noorim − tõeline salanõunik Nikolai Dmitrijevitš Kisseljov (1802−1869) − oli diplomaat: ta oli Venemaa saadik Prantsusmaal, Roomas, Toscanas ja Itaalias.
Aadliliin.
Kuna krahv Pavel Kisseljovi ainus poeg Vladimir (1822−1824) suri varakult ja tema vennapojal krahv Pavel Sergejevitš Kisseljovil (1831−1906) järeltulijaid ei olnud, jätkus suguvõsaliin viimase noorema venna Aleksei Sergejevitš Kisseljoviga (1840−1910). Viimane ostis aastal 1874 Moskva lähedal Zvenigorodi maakonnas Babkino mõisa, kus aastatel 1885−1887 peatus vene kirjanik Anton Tšehhov. Aleksei järeltulijad jäid elama Nõukogude Venemaale. Tema poeg Sergei Aleksejevitš Kisseljov (1876 − u 1929) oli Moskva Suure teatri näitleja. Näitlejakutse valisid ka tema poeg Vladimir Sergejevitš Kisseljov (1915−1983) ja tütar Nadežda (1909−1982), kellest sai VSFSV teeneline kunstnik (1960). Selle liini esindajad elavad siiani Venemaal.
Venemaa keisririigi krahvid.
Keiser Nikolai I andis 1839. aasta 26. märtsil (vkj) riigivarade ministrile jalaväekindral Pavel Dmitrijevitš Kisseljovile (1788−1872) krahvitiitli. Viimasel aga otsesed järeltulijad puudusid − tema ainus poeg Vladimir oli surnud varakult − ja tema pärijaks oli vennapoeg Pavel Sergejevitš Kisseljov (1831−1906). Ta sai 1873. aasta 19. aprillil (vkj) õiguse kasutada oma onu tiitlit ja vappi. Vene impeeriumi õilsa traditsiooni kohaselt kannavad kõik tema järeltulijad krahvi tiitlit. 
Kisseljovid rüütelkonna matriklis.
Krahv Pavel Dmitrijevitš Kisseljov (1788−1872) võeti 1840. aasta 3. mail (vkj) Kuramaa rüütelkonna matriklisse. Lisaks oli suguvõsa kantud Moskva ja Penza kubermangu aadlisuguvõsaraamatusse.
Suguvõsa liikmeid.
Märkus - alates 20. sajandi teisest poolest elab perekonna põhiliin Ukrainas.