tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Clint Dempsey

Clint Drew Dempsey (sündinud 9. märtsil 1983 Nacogdochesis) on endine USA jalgpallur, ründaja.
Aastatel 2013–2015 oli ta USA rahvuskoondise kapten. Aastatel 2007, 2011 ja 2012 valiti ta USA parimaks jalgpalluriks.
Klubikarjäär.
Profikarjääri alustas Dempsey klubis New England Revolution. Esimesel hooajal valiti ta profiliiga MLS aasta uustulnukaks.
Aastatel 2007–2012 mängis ta Inglismaa klubis Fulham. Aastatel 2011 ja 2012 valiti ta Fulhami aasta mängijaks.
Hooajal 2012–2013 mängis ta Tottenham Hotspuris.
Koondisekarjäär.
Debüüdi USA rahvuskoondises tegi Dempsey 17. novembril 2004 mängus Jamaica vastu.
Esimese värava lõi ta rahvuskoondises 28. mail 2005 sõprusmängus Inglismaa vastu.
2006. aastamaailmameistrivõistluste viimases alagrupimängus 22. juunil lõi ta Ghana vastu värava, mis jäi USA ainsaks väravaks sel turniiril.
2010. aastamaailmameistrivõistluste esimeses alagrupimängus 12. juunil lõi ta värava Inglismaale, millega sai ta teiseks USA mängijaks, kes on löönud värava kahtedel maailmameistrivõistlustel.
2014. aastamaailmameistrivõistluste esimeses alagrupimängus Ghana vastu lõi ta värava 29. sekundil, mis on maailmameistrivõistluste kiiruselt viies värav. Lisaks sai Dempsey esimeseks USA mängijaks, kes on löönud vähemalt ühe värava kolmedel maailmameistrivõistlustel järjest. Teises alagrupimängus 22. juunil lõi ta värava Portugalile.
Ta võitis USA koondises CONCACAF Gold Cupi kolmel korral (aastatel 2005, 2007 ja 2017). 2015. aasta CONCACAF Gold Cupil oli ta seitsme väravaga turniiri suurim väravakütt. 2015. aastal sai USA turniiril neljanda koha.
Dempsey mängis rahvuskoondises aastatel 2004–2017 kokku 137 mängus ja lõi neis 57 väravat. Ta on sellega USA koondise läbi aegade suurim väravakütt Landon Donovani kõrval, kes lõi kokku samuti 57 väravat. Tegevmängijatest on rahvuskoondises Dempseyst enam väravaid löönud ainult portugallane Cristiano Ronaldo ja argentiinlane Lionel Messi.
Koondisekarjääri jooksul tegi ta kübaratrikki: 18. juunil 2015 CONCACAF Gold Cupi veerandfinaalis Kuuba vastu ja 24. märtsil 2017 MM-i valikmängus Hondurase vastu. Kõige enam lõi ta rahvuskoondises väravaid MM-i valikmängudes (18 väravat), järgnevad sõprusmängud (16 väravat) ja CONCACAF Gold Cupi turniir (13 väravat). Lisaks lõi ta neli väravat maailmameistrivõistlustel, kolm väravat FIFA konföderatsioonide karikavõistlustel ja samuti kolm väravat Copa Américal.
Kassimäng

 
"Kassimäng" (ungari keeles: "Macskajáték") on István Örkény kirjutatud näidend. 
Kokkuvõte.
"Kõik tahame üksteiselt midagi. Ainult vanadelt inimestelt ei taha enam keegi midagi. Aga kui vanad inimesed üksteiselt midagi tahavad, siis me naerame." 
Näidendis on tähtsal kohal kahe eakate õdede kirjavahetust. Vanem õde on Saksamaal Garmisch Partenkirchenis elav Giza. Ta kolis sinna oma rikka poja juurde. Giza on kombekas tark proua. Ta on ratastoolis ja on oma saatusega (ehk surmaga) leppinud. Giza kirjutab enda kohta: "Mina olen, mu kallis, üks vanaeit; seda sorti vanainimene, kes ei sõdi vanaduse vastu. Nüüd ma olen vanaks saanud, olen palju üksi, aga ma talun ka seda, püstipäi, isegi teatava uhkusega; usu mind, raskem on taluda noorust kui vanadust, kus inimesel ei ole enam valikut. Ja kõige raskem on välja kannatada vanadust, mis uinutab end noorusega." Teine õde on Erzsi, 65-aastane lesk. Erzsi on elavama iseloomuga. Tema just ei taha aktsepteerida, et ta pole sama noor kui kunagi. Giza kirjutab Erzsi kohta: "Sina oled üleni üks liikumine ja elu; see temperamendivahe oli olemas ka enne, kui ma vigaseks jäin." Erzsi kirjutab Gizale, et tal on uus hea sõbranna, Paula. Ta kiidab teda taevani. Giza on selle sõpruse peale natuke kade. Erzsi näeb uuesti oma lapsepõlve armastust, kunagine ooperilaulja Viktor Csermlényi. Kuigi Erzi oli mitu aastat Béla Orbániga abielus, oli tal ikka vahekord Viktoriga. Ta armastas nii Bélat kui ka Viktorit. Siis kui Erzi vanana Viktorit uuesti näeb, ei taha ta tunnistada, või ta ei saa aru, mis tunded tal Viktori vastu on. Giza on kindel, et Erzsi on kunstnikusse armunud. Erzsi aga väidab, et ta kardab teda; "Kogu tema olemus on mulle võõras: ta on ablas, egoistlik, immoraalne. Nagu metsloom". Erzsi hakkab aru saama, et tema sõbranna Paula, on tegelikult terve selle aja temaga mänginud ning isegi Viktoriga kokku saanud ja õhtusööki söönud. 
Näidendi lõpp oli veidi ebaselge. Eelviimane osa lõpeb sellega, et Erzsi satub masendusse, ta ei suuda enam magada ja asi lõpeb sellega, et ta sooritab enesetappu. Teose viimases osas on Giza lõpuks Erzsi juurde jõudnud. Giza on näidendis mitu korda maininud/küsinud, millal Erzsi siis lõpuks Saksamaale tuleb. Giza tuli koju sellepärast, et tal oli vaja, et Erzsi teda lohutaks, aga tegelikult oli Erzsi see, kellel oli abi vaja. Kahjuks õe armastusest ei piisanud. 
Ülesehitus.
Näidend koosneb mitmest osast. Iga kontakt on välja toodud sellisel viisil, et on kirjutatud näiteks; ""Kirjad", "Öised telefonikõned", "Kolm telefonikõnet", "Kaugekõne", "Viimane kiri", "Viimased kakskümmend neli tundi"" jms.
André Ayew

André Morgan Rami Ayew (sündinud 17. detsembril 1989 Seclinis) on Prantsusmaal sündinud Ghana jalgpallur, kes mängib äärepoolkaitsjana Inglismaa kõrgliigaklubis Nottingham Forest.
Aastatel 2007–2015 mängis Ayew Marseille Olympique'is. 2008–2009 oli ta laenul klubis FC Lorient ja 2009–2010 AC Arles-Avignon. Hooajal 2015–2016 mängis ta Inglismaa kõrgliigaklubis Swansea City ja 2016–2018 West Ham Unitedis. 2018. aasta jaanuaris naasis ta Swansea Citysse. Hooajal 2018–2019 mängis ta laenul Türgi kõrgliigaklubis Fenerbahçe. Hooajal 2019–20 lõi Ajew Swansea City meeskonnas Inglismaa esiliigas 15 väravat ja ta valiti klubi hooaja parimaks mängijaks. 2021. aasta juulis liitus ta Katari kõrgliigaklubiga Al-Sadd. 2023. aasta veebruaris sõlmis ta hooaja lõpuni lepingu Nottingham Forestiga.
André Ayew on endise jalgpalluri Abedi Pele poeg. Tema vennad Jordan ja Ibrahim on samuti jalgpallurid.
2011. aastal valiti ta BBC Aafrika aasta jalgpalluriks ja Ghana aasta jalgpalluriks. Hooajal 2010–2011 valiti ta Marseille Olympique'i hooaja parimaks mängijaks ning 2015. aastal parimaks Prantsusmaa kõrgliigas mängivaks Aafrika jalgpalluriks. Ghana aasta jalgpalluriks on ta valitud veel ka aastatel 2016 ja 2021.
Koondisekarjäär.
Ayew tuli Ghana U20 koondisega 2009. aastal 2009. aastal juunioride maailmameistriks.
Debüüdi Ghana rahvuskoondises tegi Ayew 21. augustil 2007 mängus Senegaliga. Esimese värava lõi ta rahvuskoondises 19. jaanuaril 2010 Aafrika rahvaste karikavõistluste viimases alagrupimängus Burkina Fasoga. 
2010. aasta maailmameistrivõistluste kaheksandikfinaalimängus USA-ga valiti ta mängu parimaks mängijaks. Ta kandideeris ka turniiri parima noormängija auhinnale, kuid kaotas Thomas Müllerile.
2012. aasta Aafrika rahvaste karikavõistlustel lõi ta värava teises alagrupimängus Malile ja veerandfinaalis lisaajal Tuneesiale.
2014. aasta jalgpalli maailmameistrivõistluste lõi ta värava teises alagrupimängus Saksamaaga.
2015. aasta Aafrika rahvaste karikavõistlustel lõi ta esimeses alagrupimängus penaltist värava Senegalile ja kolmandas alagrupimängus värava Lõuna-Aafrikale. 5. veebruaril toimunud poolfinaalmängus lõi ta värava Ekvatoriaal-Guineale. Ghana jõudis finaali, kus penaltiseerias kaotati Elevandiluurannikule. Ayew oli turniiril kolme väravaga (sama palju väravaid lõi veel neli mängijat) üks suuremaid väravakütte. Lisaks valiti ta turniiri sümboolsesse koosseisu.
2017. aasta Aafrika rahvaste karikavõistluste esimeses alagrupimängus 17. jaanuaril lõi ta penaltist värava Ugandale. 29. jaanuaril toimunud veerandfinaalmängus lõi ta penaltist värava Kongo DV-le.
2019. aastal sai Ayew Ghana koondise kapteniks.
2022. aasta maailmameistrivõistluste esimeses alagrupimängus lõi ta värava Portugali vastu.
Vari

Vari on valgustatud eseme taha jääva ala valgustamata (või vähem valgustatud) osa. Selle kontuurid võivad moodustada silueti.
Looduses on silmale nähtavad varjud lühimad keskpäeva paiku ja pikimad hämariku ajal.
Jaak Karu

Jaak Karu (sündinud 16. mail 1946 Tartus) on eesti majandusteadlane.
Ta lõpetas aastal 1964 Tartu 1. Keskkooli ja aastal 1971 Moskva Riikliku Ülikooli. Aastal 1974 lõpetas samas aspirantuuri ja kaitses majandusteaduse kandidaadi väitekirja; väitekirjas käsitles majandustegevuse analüüsi stohhastiliste meetodite täiustamist tööpingiehitustööstuse andmetel.
Ta oli aastatel 1974–1975 Tartu Riikliku Ülikooli majandusküberneetika ja statistika kateedri assistent, aastatel 1975–1977 ja 1980–1983 sama kateedri vanemõpetaja. Aastatel 1978–1980 oli ta vanemteadur. Aastatel 1980–1982 oli ta majandusküberneetika ja statistika kateedri dotsent; lisaks oli ta aastatel 1976–1977 TRÜ majandusteaduskonna prodekaan ja aastatel 1984–1989 majandusküberneetika ja statistika kateedri juhataja. Aastatel 1987–1989 oli ta Eesti NSV kõrgkoolide rektorite nõukogu teadussekretär. Aastast 1993 on ta tegutsenud eraettevõtluses (ta on olnud hulgikaubandus-, investeerimis- ja väärtpaberifirmade juht).
Tema uurimisaladeks on analüüs, statistika ja infotehnoloogia rakenduslikes majandusvaldkondades (ettevõttemajanduses, tervishoiuökonoomikas ja mujal). Tal on üle 90 teadusliku töö, seejuures on ta 7 monograafia autor või kaasautor.
Isiklikku.
Ta on aastast 1981 abielus kardioloog Külliki Karuga (neiuna Külliki Kangro; professor Gunnar Kangro ja pulmonoloog Hilja Kangro tütar). Tema isa oli psühhiaatriaprofessor Elmar Karu, vanem vend on arstiteadlane ja spordiarst Toomas Karu, noorem vend oli arstiteadlane ja poliitik Laur Karu (1942–1996).
TheGuardian.com

TheGuardian.com, varem nimega Guardian Unlimited ja guardian.co.uk, on briti veebisait, mille omanik on Guardian Media Group. 2011. aastast kuni 2014. aasta veebruarini oli selle toimetaja Georgina Henry. Väljaanne sisaldab peaaegu kogu ajalehtede The Guardian ja The Observer sisu ning lisaks arvukalt väljaande enda töötajate kirjutatud üksnes veebis avaldamiseks mõeldud artikleid, sealhulgas reaalajas värskendatavaid uudiseid.
2013. aasta mai seisuga oli see kõige populaarsem briti ajalehe veebisait, 8,2 miljoni unikaalse külastajaga kuus.
Saidi tuumikuks on uudiste osa, millele lisandub meediat, keskkonda ja tehnoloogiat, sporti, haridust ja avalikku sektorit hõlmav nišiveebisaitide võrgustik.
Saiti võib vaadata tasuta, ilma registreerimiseta, ehkki mõningate teenuste kasutamiseks, nagu kommentaaride lisamine, peab kasutaja end registreerima.
2006. aastal teatas guardian.co.uk oma esimesest rentaablist aastast, kusjuures kasum tuli suuremalt osalt täiendava personali rakendamisest ja veebis reklaamiteenuste osutamisest.
Ülemaailmsele kasvule suunatud investeeringute suurendamise osana kolis veebisait 2013. aasta 30. juulil aadressilt guardian.co.uk üle aadressile theguardian.com.
Kommenteerimine on vaba.
Comment is free ('kommentaar/kommenteerimine on vaba') on koht kommentaaride ja poliitilise arvamuse avaldamiseks theguardian.com-is. See sisaldab kommentaaride ja arvamuste lõike ajalehtedest The Guardian ja The Observer, lisaks veel kaastööd enam kui 600 kirjutajalt. Saiti toimetab Natalie Hanman. Sait lasti käiku 2006. aasta 14. märtsil, uue ettevõtmise toimetajaks oli Georgina Henry.
Nimi on tuletatud Guardiani veterantoimetaja C. P. Scotti tuntud kirjatöö lausest "Kommentaar on vaba, kuid faktid on pühad." ("Comment is free, but facts are sacred").
Datu

Datu on Aasia päritolu tiitel, mis sarnaneb Euroopa krahvitiitliga. Tiitli nimetus võib kirjapildis riigiti erineda: "datu" (Filipiinid), "datuk" (Malaisia) või "dato" (Indoneesia).
Sharif ul-Hāshim

Sayyid Abu Bakr Abirin, valitsejanimega Sharif ul-Hāshim, oli Araabia maadeuurija ja vaimulik, kes pani aluse Sulu sultanaadile.
Ta alustas valitsemist 17. novembril 1405. Mekas sündinud araablasest esimene Sulu sultan Sharif ul-Hāshim pärines otse prohvet Muhamedi suguvõsast. Tema ema oli kõrgest soost Malai printsess ning ka seetõttu kasvas ta üles Malaisias. Ta abiellus Dayang-Dayang (Sulu printsess) Paramisuliga. 
Ametlik täispikkuses valitsejanimi oli tal: "Paduka Mahasari Maulana al Sultan Sharif ul- Hashim", mis tõlkes tähendab "Valitsejast (Paduka) Tema Majesteet (Mahasari),Kaitsja (Maulana) ja (al) Sultan (Sultan), Kõrgest soost (Sharif) of (ul-) Hashim (Hashim)".
Oonurme segakoor

Oonurme segakoor on Oonurmel tegutsev segakoor. Koor loodi 1995. aastal.
Koor kuulub Eesti Segakooride Liitu.
Koori juhatavad Ants Üleoja, kes on Oonurmelt pärit, ja Keio Soomelt.
2016. aasta jaanuaris sai koor Eesti Kooriühingu aastapreemia kategoorias "Panuse eest kultuuriruumi".
Marouane Fellaini

Marouane Fellaini-Bakkioui (sündinud 22. novembril 1987 Etterbeekis), on Belgia jalgpallur, poolkaitsja. Alates 2019. aastast mängib ta Hiina kõrgliiga klubis Shandong Luneng Taishan.
Fellaini on Maroko päritolu. Ta alustas klubikarjääri kodumaa klubis Standard Liège. 2008. aastal liitus ta Inglismaa kõrgliiga klubiga Everton. Hooajal 2008–2009 valiti ta Evertoni aasta noormängijaks. 2013. aastal suundus ta 27,5 miljoni naela eest Manchester Unitedi.
Koondisekarjäär.
Debüüdi Belgia rahvuskoondises tegi Fellaini 7. veebruaril 2007 mängus Tšehhi vastu. Esimese värava lõi ta rahvuskoondises 2. juunil 2007 EM-i valikmängus Portugali vastu.
2008. aasta suveolümpiamängude jalgpalliturniiril kuulus ta Belgia koondisse. Belgia sai turniiril neljanda koha.
jalgpalli maailmameistrivõistluste esimeses alagrupimängus lõi ta värava Alžeeria vastu.
Fellaini kuulus Belgia koondisse ka 2016. aasta Euroopa meistrivõistlustel.
2018. aasta maailmameistrivõistluste kaheksandikfinaalis lõi ta värava Jaapani vastu.
Los simuladores

"Los simuladores" on Argentina telesari. Selle kaks hooaega olid eetris aastatel 2002 ja 2003, kumbki 13 osaga, iga osa kestus oli 60 minutit.
Sari räägib neljaliikmelisest meeskonnast, kes korraldab "simulatsioone" ehk petuskeeme kliendile pinnuks silmas olevate inimeste eksitamiseks.
Sari võitis Argentina tähtsaima tele- ja raadioauhinna, Martín Fierro auhinna.
Mary Midgley

Mary Beatrice Midgley (sündinud Scrutton; 13. september 1919 – 10. oktoober 2018) oli inglise filosoof, kes on tegelnud moraalifilosoofiaga (sealhulgas loomaõigustega) ja teadusega. 
Ta on osalenud paljudel avalikel debattidel eetika teemadel.
Midgley töötas Newcastle'i Ülikoolis vanemlektorina ("Senior Lecturer").
Midgley vastustas ägedalt reduktsionismi ja stsientismi ja katseid asendada humanitaariat loodusteadusega. Ta on kirjutanud palju sellest, mida on filosoofidel õppida looduselt, eriti loomadelt. Ta on oma kirjutistes arutanud populaarteaduses ringlevaid ideid, sealhulgas Richard Dawkinsi ideid, ning pooldab Gaia hüpoteesi moraalset tõlgendust. Ajaleht The Guardian on teda nimetanud metsikult võitlevaks filosoofiks ning Suurbritannia peamiseks filosoofilise pretensioonikuse piitsaks.
Simone Veil

Simone Veil (sünninimi Simone Jacob; 13. juuli 1927 Nice – 30. juuni 2017 Pariis) oli Prantsusmaa advokaat ja poliitik. Ta oli Prantsusmaa tervishoiuminister, Prantsuse konstitutsiooninõukogu liige ja esimene otse valitud Euroopa Parlamendi president (aastatel 1979–1982). 2008. aastal valiti ta Prantsuse Akadeemia liikmeks. 
Euroopa Parlamendis.
Veil sai Euroopa Parlamendi liikmeks 1979. aasta Euroopa valimistel. Esimesel istungil valis uus parlament Veili oma presidendiks, kelleks ta jäi 1982. aastani. Ühtlasi oli Veil ka esimene naissoost Euroopa Parlamendi president. 
1981. aastal sai Veil Karl Suure auhinna. 
1984. aastal valiti ta uuesti parlamenti, kus juhtis 1989. aastani liberaaldemokraatide fraktsiooni. Veil valiti viimast korda parlamenti 1989. aasta valimistel, ta astus tagasi 1993. aastal.
Gornji Štoj

Gornji Štoj (albaania Shtoji i Naltë või Shtoji i Sipërm) on küla Montenegros Ulcinji vallas. See on Montenegro lõunapoolseim küla. Asub Albaania piiri lähedal.
2003. aastal oli küla elanike arv 134. 2011. aastal oli elanikke 107. 88% elanikest olid albaanlased. 91,6% olid katoliiklased.
Muutmine

Muutmine on millegi või kellegi teistsugusemaks või täiesti teiseks tegemine.
Eurocontrol

Euroopa Lennunavigatsiooni Ohutuse Organisatsioon ehk Eurocontrol on 1960. aastal asutatud rahvusvaheline organisatsioon korraldamaks sujuvat üleeuroopalist lennuliiklust. Eurocontroli peakorter asub Belgias Brüsselis (Haren).
Liikmesus.
Eurocontroli ja ECAC liikmed:
Keskmise tugevusega hape

Keskmise tugevusega hape on hape, mis ei lahustu vees täielikult. Ioonideks lagunemise (dissotsiatsiooni) järgi liigitatakse happed tugevateks/keskmisteks/nõrkadeks.
Keskmise tugevusega happeks loetakse happeid, mille dissotsiatsiooniaste on 3–30%.
Felipe VI

Felipe VI (ristimisel "Felipe Juan Pablo Alfonso de Todos los Santos de Borbón y Grecia"; sündinud 30. jaanuaril 1968 Madridis) on alates 19. juunist 2014 Hispaania kuningas.
Kuningas Juan Carlos I teatas 2. juunil 2014 troonist loobumisest troonipärija Felipe kasuks ja allkirjastas 18. juunil troonist loobumise seaduse. Felipest sai Hispaania kuningas seaduse jõustumisel keskööl. 19. juuni keskpäeval andis ta parlamendi ülem- ja alamkoja ees ametivande ja pidas troonikõne, milles lubas anda endast parima monarhia ja riigi arengu tagamisel.
Elulugu.
Prints Felipe sündis Madridis tulevase Hispaania kuninga Juan Carlose ja tema abikaasa Kreeka ja Taani printsessi Sofía kolmanda lapsena. Tema isast sai 1975. aastal kuningas ja kui tema vanaisa, troonipretendent Juan de Borbón, loobus 14. mail 1977 talle õigusega kuulunud nõudest Hispaania kuninga troonile, sai Felipest Hispaania kroonprints. Kroonprintsina kandis ta tiitlit Astuuria prints.
Hariduse sai ta Madridis Santa Maria de los Rosalese koolis, aastatel 1984–1985 õppis ta ka Kanadas Lakefield College Schoolis. Seejärel astus ta 1985. aastal kursandina kaitseväeteenistusse, läbides aastatel 1985–1988 kursused nii maa-, mere- kui ka õhuväeakadeemias. Felipel on kõigi kolme väeliigi auastmed: maaväe kolonelleitnant, mereväe fregatikapten ja õhuväe kolonelleitnant (kõik alates 2009. aastast).
Kõrghariduse omandas prints aastatel 1988–1993 Madridi Autonoomses Ülikoolis, kus tema põhierialaks oli õigusteadus, kuid ta kuulas ka majandusteaduse loenguid. 1995. aastal kaitses ta rahvusvaheliste suhete erialal magistrikraadi Ameerika Ühendriikides Georgetowni Ülikoolis.
Felipe on olnud silmapaistev sportlane, paistes eriti silma purjetamises. 1992. aasta suveolümpiamängudel Barcelonas kuulus ta Hispaania koondisse ja oli avapidustustel koondise lipukandja. Ta võistles Soling-klassis ja tuli meeste üldarvestuses kuuendale kohale.
Isiklikku.
Felipe oli kaua aega vallaline, olles Hispaania ihaldatumaid poissmehi. 1. novembril 2003 kihlus ta Letizia Ortiz Rocasolanoga ja 22. mail 2004 abiellusid nad Madridi Almudena katedraalis.
Kuninglikus perekonnas on kaks tütart:
Aleksandr Keržakov

Aleksandr Anatoljevitš Keržakov (sündinud 27. novembril 1982 Kingissepas Leningradi oblastis) on Venemaa endine jalgpallur, ründaja.
Debüüdi Venemaa rahvuskoondises tegi Keržakov 27. märtsil 2002 sõprusmängus Eesti vastu.
Esimese värava lõi ta rahvuskoondises 21. augustil 2002 sõprusmängus Rootsi vastu.
jalgpalli maailmameistrivõistluste esimeses alagrupimängus lõi ta Lõuna-Korea vastu.
Keržakov lõi aastatel 2002–2016 koondises kokku 30 väravat, millega on ta praeguse Venemaa koondise läbi aegade suurim väravakütt.
Pärast jalgpallurikarjääri lõppu on Keržakov tegutsenud jalgpallitreenerina. Aastatel 2017–2020 juhendas ta Venemaa noortekoondisi. Aastatel 2020–2021 oli ta Venemaa klubi Tomski Tomi peatreener. 2021. aasta juunis sai ta Venemaa kõrgliiga klubi FK Nižni Novgorodi peatreeneriks.
Marie Kalmus

Marie Kalmus (1901. aastani Marie Supp; 5. mai 1885 Kuksema vald, Järva-Jaani kihelkond – 10. jaanuar 1959 Tallinn) oli eesti skulptor.
Elukäik.
Ta sündis Järva-Jaanis möldri tütrena. Õppis Paide linna kuueklassilises koolis. Alates 1902. aastast töötas masinakirjutajana Tšita linna post-telegraafis ja järgnevad 15 aastat Peterburis teedeministeeriumis. Hiljem õppis Petrogradi rahvakonservatooriumis laulu. 
Ta oli haiguse tõttu sunnitud laulu õppimisest loobuma ning alustas 1919 Petrogradi Kunstiakadeemias M. Malõševi ateljees skulptuuriõpinguid. Kolinud Tallinna, õppis ta aastatel 1921–1922 Tallinna Kunsttööstuskoolis Jaan Koorti juhendamisel skulptuuri, 1923–1924 täiendas end Dresdenis Otto Winkleri eraateljees ning 1926–1927 õppis Pariisis Rodini assistendi Antoine Bourdelle'i ja skulptor Lutzansky juures. Kalmus osales 1927. aastal Pariisi Sügissalongi näitusel. 
Looming.
Marie Kalmus töötas 1927. aastast Tallinnas vabakunstnikuna, pühendudes peamiselt realistlikule, detailitäpsele portreeloomingule. Portreteeritute seas on Eduard Vilde, Cyrillus Kreek, Artur Lemba, maalikunstnik Arnold Kalmus, sõjaväelane kapten August Voldemar Vahar (1906–1944), rahvatantsutegelane Enn Loorsoo, koolinõunik August Kuks, Karl Robert Pusta, lauljad Milvi Laid ja Elfriede Zion, luuletaja Virve Rännang, Eesti-Prantsuse Komitee president Georges Reynald ning prantsuse filminäitleja, üks filmi "Andaluusia koer" osatäitjaid Pierre Batcheff. 
Ta kuulus 1932. aastast Eesti Kujutavate Kunstnike Keskühingusse ja osales sõjaeelsel aastakümnel kodumaistel kunstinäitustel.
Isiklikku.
Marie Kalmuse abikaasa oli maalikunstnik Arnold Kalmus. Abielu lahutati 1931. aastal.
Sofiane Feghouli

Sofiane Feghouli (sündinud 26. detsembril 1989 Levallois-Perret's) on Prantsusmaal sündinud Alžeeria jalgpallur, poolkaitsja. Alates 2017. aastast mängib ta Türgi kõrgliiga klubis Galatasaray.
2012. aastal valiti ta Alžeeria aasta jalgpalluriks.
Koondisekarjäär.
Debüüdi Alžeeria rahvuskoondises tegi Feghouli 29. veebruaril 2012 Aafrika rahvaste karikavõistluste valikmängus Gambia vastu, Feghouli lõi selles mängus võiduvärava, oma esimese värava rahvuskoondises.
2014. aasta maailmameistrivõistluste esimeses alagrupimängus 7. juunil lõi ta penaltist värava Belgia vastu.
2019. aastal tuli ta Alžeeria koondisega Aafrika meistriks.
Ta on kuulunud Alžeeria koondisse lisaks 2013. ja 2015. aasta Aafrika rahvaste karikavõistlustel.
Feghouli on mänginud ka Prantsusmaa noortekoondistes.
Euroopa Parlamendi president

Euroopa Parlamendi president juhatab Euroopa Parlamendi arutelusid ja teisi tegevusi. Ta esindab parlamenti ka Euroopa Liidus ja rahvusvahelisel areenil. Presidendi allkiri on vajalik enamiku EL-i seaduste ja EL-i eelarve jõustumiseks.
Presidendi ametiaeg kestab kaks ja pool aastat. Alates parlamendi loomisest 1952. aastal on olnud 28 presidenti, kellest 13 on olnud ametis pärast esimest 1979. aasta otsevalimist. Kaks presidenti on olnud naised ja enamik on tulnud vanadest liikmesriikidest. Euroopa Parlamendi praegune president on David Sassoli Itaaliast.
Roll parlamendis.
President juhatab arutelusid ja valvab kõiki parlamendi tegevusi ja asutusi (ta tagab, et järgitakse parlamendi kodukorda), see roll on sarnane riikide parlamentide spiikri rolliga. Presidendile allub 14 asepresidenti, kes juhatavad arutelusid presidendi puududes. President juhatab ka juhatuse koosolekuid, mis vastutab eelarve ja haldusküsimuste eest, ning esimeeste konverentsi, mis on kõigi parlamendifraktsioonide presidentidest koosnev juhtorgan.
Roll liidus.
President esindab parlamenti kõigis õiguslikes küsimustes ja välissuhetes, eriti rahvusvahelistes suhetes. Euroopa Ülemkogu kohtumistel esitab president Ülemnõukogu päevakorra teemade kohta parlamendi seisukoha. President võtab samuti osa uute aluslepingute üle peetavatel valitsustevahelistel konverentsidel. Presidendi allkirja on vaja ka Euroopa Liidu eelarvele ja kaasotsustamismenetluse käigus vastu võetavatele liidu õigusaktidele. Kui parlamendi pädevuses olevates valdkondades nõukoguga kokkuleppele ei jõuta, juhatab president ka lepituskomiteed.
Valimine.
Presidendi valivad Euroopa Parlamendi liikmed kahe ja poole aastaseks ametiajaks, mis tähendab, et liikmed peavad oma ametiajal valima kaks presidenti. Alates sellest kui Euroopa Rahvapartei (EPP) ja Euroopa Sotsialistlik Partei (ESP) hakkasid 1980. aastatel koostööd tegema, on traditsiooniliselt jaotunud presidendi ametikohad nende kahe partei liikmete vahel. See toimib nii, et kui ühe partei ridadest tulnud presidendi ametiaeg saab läbi, hääletavad mõlema partei liikmed teise partei kandidaadi poolt, kes saab siis ülekaaluka häälte arvuga presidendiks. Kuid on olnud ka erandeid.
2009.-2014. aasta parlamendi koosseisust alates juhatab lahkuv president uue presidendi valimisi, juhul kui ta valitakse uueks ametiajaks parlamendi liikmeks. Vastasel juhul juhatab valimisi üks 14 asepresidendist.
Aastate jooksul on Euroopa Parlamenti juhtinud hulk silmapaistvaid inimesi. Esimene president oli Paul-Henri Spaak, kes oli ka üks Euroopa Liidu asutajaist. Parlamendil on siiani olnud kaks naispresidenti, Simone Veil ja Nicole Fontaine, mõlemad prantslannad. Ainus president, kes on tulnud pärast 1986. aastat ühinenud liikmesriigist, oli poolakas Jerzy Buzek (ametis aastatel 2009–2012).
Veenmine

Veenmine on tegevus, millel on avalik eesmärk ületada kellegi kahtlus või kõhklus. 
Veenmiseks peetakse iga sõnumit, mis püüab mõjutada inimeste arvamusi, hoiakuid või tegusid. 
Ajalugu.
Aristotelese jaoks oli veenmine kunst. See oli "kunst panna inimesi tegema midagi niisugust, mida nad harilikult ei teeks, kui sa neilt ei paluks". 
Ta jagas veenmise kolmeks – "ethos", "pathos" ja "logos" – ning väitis, et veenev kõne sisaldab neid kõiki. Siiski ei ole kõikidel inimestel need kolm võrdselt domineerivad, mängu tulevad ka individuaalsed erinevused. 
Ülevaade.
Veenmise eesmärk on seega inimeste endaga kaasavõtmine ja viimine punktist A punkti B. Selleks on vaja empaatilist kuulamist, küsitlemist, meeldetuletusvõime jõudu, tähelepanu hoidmist, õiget sõnavalikut ja mitteverbaalset käitumist.
Veenmisel on palju võimalikke lähenemisviise.
Veenmine kui suhtlusoskus.
Veenmine suhtlusoskusena kuulub kompleksoskuste hulka ehk sisaldab nii kontakti-, aktiivse kuulamise, selge eneseväljendamise kui ka kehtestamisoskusi.
James Borg käsitleb leebe veenmise kunsti, mis heatahtliku suhtlemise tagajärjel loob kõigile osapooltele meeldivad tulemused. Sellise heatahtliku veenmise põhialus ei ole teise kuulamine mehaaniliselt, mille puhul kuulaja võib küll korrata rääkija sõnu või isegi lauseid, kuid pole endale teadvustanud jutu tähendust, selle tegelikku sõnumit. Tulemuse saavutab veenmine, mis on suunatud teise poole vajadustele, huvidele ja emotsioonidele. Selleks tuleb rääkija sõnumit mõista ratsionaalsel ja intuitiivsel tasandil, millest viimase mõjul kujuneb kuulajal rääkija suhtes empaatiline mõistmine. Samuti tuleb rääkija vajaduste kui ratsionaal-emotsionaalse terviku mõistmisest ka talle endale märku anda.
Seega on sellise veenmise aluseks võidan-võidad-mõtteviis.
Mõne inimese jaoks võib veenmine seostuda ärarääkimisega, augu pähe rääkimisega, kuid mõjutamine ja selle alaliik veenmine ei ole sama mis manipuleerimine. Tehnikad võivad küll kohati kattuda, aga eesmärgid on hoopis erinevad. R. Cialdini arvates on veenmine üritus müüa maha ideed, toodet või teenust, millest usutakse, et see võib teise inimese (kliendi) elule või ärile lisaväärtust tuua.
Manipuleerides seevastu ei toetuta faktidele, vaid mõeldakse neid välja ning valetatakse lähtuvalt manipuleerija huvidest. 
Selleks, et mõjuda veenvalt, peetakse oluliseks:
Kuna veenmine on protsess, siis tuleb kasuks käiguvahetuse tehnika. Viimane on (ennast)kehtestava käitumise eritehnika.
Ülalolevalt skeemilt on näha, et veenmisel on seoseid nii tagasisidestamise kui ka konflikti reguleerimisega (probleemi lahendamisega) – analoogiliselt mõjutab veenmisoskus neid mõlemaid (vt kuueastmeline mudel). Oskusliku tagasiside andmise kaudu saab mõjutada suhtluspartneri edasist käitumist (vt hindav/tunnustav ja hindav tagasiside).
Veenmine on oluline osa nii läbirääkimistel, müügiprotsessis, õpetamisel/juhendamisel kui ka nõustamisel.
Robert Cialdini

Robert Beno Cialdini (sündinud 27. aprillil 1945) on Ameerika Ühendriikide psühholoog. 
Ta on Arizona Osariigi Ülikooli psühholoogiaprofessor. Ta on konsulteerinud paljusid asutusi ja organisatsioone, kelle hulka kuulvad näiteks Ameerika Ühendriikide Justiitsministeerium, Coca-Cola, Ericsson, Kodak ja NATO. Mõjustamisvaldkonnas on ta enam tsiteeritud psühholoog maailmas.
Ta on kirjutanud veenmisteemalisi raamatuid, näiteks "Mõjustamise psühholoogia" (eestikeelne tõlge: Pegasus, 2005) ja "Jah! Veenmisteaduse 50 saladust" (eestikeelne tõlge: Elmatar, 2008).
Propanool

1-propanool ehk propanool ehk propan-1-ool on keemiline aine, värvuseta vedelik struktuurivalemiga CH3CH2CH2OH.
See on isopropanooli isomeer.
Seda tekib ka looduses vähesel määral käärimise saadusena.
Klassifikatsioon.
Propan-1-ool on orgaaniline ühend, mis kuulub alkoholide rühma.
Tootmine.
Propanooli toodetakse propanaali katalüütilisel hüdrogeenimisel. Propanaali omakorda saadakse eteeni, süsinikmonooksiidi ja divesiniku reageerimisel.
H2C=CH2 + CO + H2 → CH3CH2CHO
CH3CH2CHO + H2 → CH3CH2CH2OH
Laboratoorsetes tingimustes toodetakse propanooli enamasti 1-jodopropaani ja hõbeoksiidi (Ag2O) kokkusegamisel.
Propanool kütusena.
Propanoolil on suur kütteväärtus ning see sobib suurepäraselt kütuseks, kuid kuna propanooli tootmine on väga kallis, ei kasutata teda tavalise kütusena.
Lahustina.
Propüülalkoholi kasutatakse lahustina.
Dermatoloogias.
Propanooli kasutatakse dermatoloogias antiseptilise ja desinfitseeriva ainena.
ATC-kood: D08AX03 propanool. 
Toime organismidele.
Propüülalkohol põhjustab organismidele mitmesuguseid toimeid, nagu mitokondrite paisumine, erütrotsüütide peroksidatsiooni stimuleerimine ja nende membraanide lõhkemine, peaaju kaltsiumi ja südamelihase kaaliumi koguse vähenemine ning müeliinikihtide lagunemine jpt.
Inimestele.
Propanooli loetakse inimorganismi manustatuna 2–4 korda joovastavamaks kui etanooli.
Võib põhjustada kerget närvisüsteemi supressiooni ja kutsuda esile alkoholimürgistust. Suurtes kogustes jooduna võib surma põhjustada.
Antidoodid: puuduvad.
Mõjutamine

Mõjutamine on psühholoogia mõiste, millega tähistatakse inimese tunnete, arvamuste või käitumise teadlikku, üldjuhul mittevägivaldset muutmist teise inimese poolt. Mõjutamisel on mitmesuguseid vorme, see võib olla erineval määral otsene või kaudne. Mõjutamist võib näha näiteks sotsialiseerumises, kuulekuses, juhtimises, veenmises, müügi- ja turundustegevuses. Olulisel kohal on mõjutamine enamikus ühiskondlikes valdkondades nagu majandus ja poliitika.
Ähvardamine

Ähvardamine on tegevus, mille eesmärk on sundida teisi nõustuma enda soovidega, kasutades selleks hirmu tekitamist. See on kõige äärmuslikum negatiivne mõjutamistaktika. Otsene ähvardus loob võimaluse ähvardavast kahjust ja võimalikust vägivallast. Inimese reaktsioon ähvardamisele on enamasti "võitle või põgene", mis tähendab, et hakatakse ähvardajatele vastu või tagajärgede vältimiseks alistutakse või pagetakse. Ähvardamine on efektiivne mõjutamisvahend, sest sellel on enamasti alati väga selge sõnum.
Mõned ähvardamise näited.
Uurimused mõjutamisest ja võimust on aga näidanud, et pikemas perspektiivis on ähvardamine vähem efektiivne kui eetilised mõjutamisvormid. 
Soovitused enda kaitsmiseks ähvardaja vastu.
Seega tasub meelde jätta, et pikas perspektiivis ei ole ähvardamine efektiivne mõjutamise strateegia, kuigi enamik inimesi kasutab seda vahel. Kõige äärmuslikumad ähvardamise vormid aga hävitavad suhteid ja õõnestavad lõpuks mõjutaja võimu ning võivad ärgitada neid, kes end ohustatuna tunnevad, vastuhakule.
Elmar Karu

Elmar Johannes Karu (5. märts 1903 Helme vald – 25. juuni 1996 Tartu) oli eesti psühhiaater, Tartu Ülikooli professor.
Ta sündis Helme mõisa aedniku pojana. Ta lõpetas 1924. aastal Tallinna Kolledži. Aastatel 1925–1932 õppis ta Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas, mille lõpetas "cum laude". Aastal 1938 täiendas ta end Rootsis Lundi Ülikoolis professor Erik Widmarki laboris vere alkoholisisalduse määramise alal; ta kaitses aastal 1939 väitekirjaga "Widmarki alkoholi määramise mikromeetodi rakendamise alustest Eestis ja kroonilise alkoholismi diagnoosimise võimalustest selle abil" meditsiinidoktori kraadi.
Ta õppis vabatahtlikuna 1921–1922 Sõjakoolis (lahkus enda soovil), teenis 1922 5. Jalaväepolgu Kalevi pataljonis, 10. Jalaväepolgus (reamees), 1922–1925 (alates 1923 üleajateenija) Tallinna sõjaväe haigemajas (reamees, II järgu velsker), 1925–1929 üleajateenijana 2. Diviisi Suurtükiväe 3. suurtükiväegrupis (reamees, II järgu velsker). Võetud eriteadlasena (arst) tagavaraväelaste nimekirja 1936. 
Aastatel 1931–1934 ja 1938–1944 oli ta Tartu Ülikooli vaimu- ja närvihaiguste kliiniku assistent, 1934–1936 Tartu Ülikooli kohtuarstiteaduse instituudi assistent ning 1936–1938 Tartus kohtuarst. Aastatel 1941 ja 1944–1975 oli ta Tartu Ülikooli psühhiaatriakateedri juhataja; 1944. aastast professor ja 1993. aastast emeriitprofessor. Lisaks oli ta aastatel 1944–1949 arstiteaduskonna prodekaan ja 1949–1950 arstiteaduskonna dekaan; 1945–1964 oli ta ühtlasi Vabariikliku Tartu Psühhoneuroloogiahaigla peaarst ja 1945–1968 Eesti NSV peapsühhiaater.
Tema uurimused käsitlevad organismis toimuvat alkoholi oksüdatsiooni, alkoholijoobe määramist ja alkoholismi ravi, skisofreenia patogeneesi ja ravi, depressiivseid seisundeid ja nendega kaasnevate haiguslike muutuste diagnoosimist ning kohtupsühhiaatria ajalugu. Temalt ilmus üle 120 teaduspublikatsiooni.
Isiklikku.
Tema vanem poeg on arstiteadlane ja spordiarst Toomas Karu, keskmine poeg oli arstiteadlane, teadusorganisaator ja poliitik Laur Karu (1942–1996), noorem poeg on majandusteadlane Jaak Karu ning tütar endine suusataja ja taastusravi arst Ann Tamm.
Mile Jedinak

Michael John Jedinak (sündinud 3. augustil 1984 Sydneys) on Austraalia endine jalgpallur (poolkaitsja).
Aastatel 2006–2009 mängis Jedinak Austraalia kõrgliiga A-League klubis Central Coast Mariners. Hooajal 2008/2009 valiti ta Austraalia kõrgliiga hooaja sümboolsesse koosseisu ning 2008. aastal Central Coast Marinersi aasta jalgpalluriks.
Aastatel 2011–2016 mängis ta Inglismaa klubis Crystal Palace. Aastatel 2013–2016 oli ta klubi kapten. 2013. aastal valiti ta Crystal Palace'i aasta jalgpalluriks. Klubikarjääri viimased aastad mängis ta Aston Villas.
Austraalia koondises mängib Jedinak aastatel 2008–2018. Alatest 2013. aastast oli ta koondise kapten.
Aastatel 2014 valiti ta Aasia aasta jalgpalluriks. Aastatel 2013 ja 2014 valiti ta Austraalia aasta jalgpalluriks.
Koondisekarjäär.
Ta kuulus Austraalia noortekoondisse 2003. aasta noorte maailmameistrivõistlustel.
Debüüdi Austraalia rahvuskoondises tegi Jedinak 2008. aasta alguses sõprusmängus Singapuri vastu.
Esimese värava lõi ta rahvuskoondises 2011. aasta Aasia meistrivõistluste teises alagrupimängus 14. jaanuaril Lõuna-Korea vastu. Viimases alagrupimängus 18. jaanuaril lõi ta värava Bahreini vastu.
2014. aasta maailmameistrivõistluste teises alagrupimängus 18. juunil lõi ta värava Hollandi vastu.
2015. aasta Aasia meistrivõistluste esimeses alagrupimängus 9. jaanuaril lõi ta penaltist värava Kuveidi vastu, kuid sai mängus vigastada. Ta naasis väljalangemismängudeks. Austraalia jõudis finaali, kus alistati Lõuna-Korea tulemusega 2:1.
2018. aasta maailmameistrivõistluste esimeses alagrupimängus lõi ta penaltist värava Prantsusmaa vastu. Teises alagrupimängus lõi ta värava Taani vastu; värav sündis jälle penaltist.
Austraalia veinid

Austraalia veinid on veinid, mida toodetakse Austraalias. Austraalia on veini tootmismahu poolest kuuendal kohal maailmas (mõningatel andmetel seitsmes) ning ekspordib igal aastal umbes 800 miljonit liitrit 1,2–1,3 miljardilisest kogutoodangust. 
Austraalia veinide ajalugu.
Austraalia veinide ajalugu ulatub tagasi 18. sajandisse, mil esimesed viinapuud istutati Sydney linna lähistele 1788. aastal. 
Austraalia veinipiirkonnad.
Jaotus osariikide ja haldusüksuste kaupa:
Põhjaterritoorium.
Veinikasvatuspiirkonnad puuduvad.
Aegna (täpsustus)

Aegna on mitme asja nimi:
Võnnu muinaslinnus

Võnnu muinaslinnus oli kuni 13. sajandini tänapäeva Lätis Cēsise linna territooriumil Riekstukalnsi mäel asunud linnus. 
Riekstukalnsi linnamägi paikneb linna pargis Võnnu ordulinnuse varemete kõrval, on 8–12 m kõrguste järskude nõlvadega ning selle põhja- ja lõunajalamil asusid kuni 19. sajandini tiigid, millest on säilinud vaid põhjapoolne tiik. Linnamägi on suhteliselt väike ja ka Henriku Liivimaa kroonikas nimetatakse seda Liivimaa väikseimaks linnuseks.
Arheoloogilistel väljakaevamistel on kindlaks tehtud 2,5 m paksuse kultuurikihi, kolme erineva asustusperioodi ning kahe idanõlval asunud terrassi ja sissekäigu olemasolu. Mäe jalamilt on leitud 1.–6. sajandisse dateeritavat soome-ugri keraamikat. Latgalid on piirkonnas elanud hiljemalt alates 9. sajandist. Varaseimad andmed võndlaste kohalolekust Cēsise piirkonnas dateeritakse 11. sajandi lõppu.
Henriku Liivimaa kroonika järgi kuulus linnus 13. sajandi alguses võndlastele. Pärast nende ristimist võttis hiljemalt 1207. aasta sügisel linnuse oma kontrolli alla Mõõgavendade ordu eesotsas orduvend Bertoldiga. Pärast Võnnu ordulinnuse rajamist 1210. ja 1218. aasta vahel asusid mõõgavennad sinna ümber ja muinaslinnus jäi jälle võndlaste kätte. Kroonika järgi kaitsesid võndlased koos orduvendadega linnust eestlaste väe vastu 1210. aastal ja Novgorodi vürsti Vsevolod Mstislavitši väe vastu 1218. aastal. 1221. aasta Novgorodi ja Pihkva vägede Võnnut läbinud sõjakäigu ajal muinaslinnust enam ordulinnuse kõrval ei mainita.
Kaup

Kaup on laiemas tähenduses mis tahes ostu-müügi objekt või objektid, kitsamas tähenduses müügiks määratud toode või tooted. Teenuseid nimetatakse ka immateriaalseks kaubaks.
Kaupa võidakse vahetada teise kauba vastu (vahetuskaup), mida üldiselt eristatakse vahetamisest raha vastu, kuigi ka raha on kaup, millel on oma hind.
Kauba tootjatelt tarbijateni vahendamisega tegelev majandusharu on kaubandus.
Gaudeamus (laulu- ja tantsupidu)

Gaudeamus on Baltimaade üliõpilaste laulu- ja tantsupidu, mis toimub vaheldumisi Eestis, Lätis ja Leedus.
Area Morgensterniana

Area Morgensterniana on piirkond Tartus Toomemäel, kus kunagi paiknes Tartu ülikooli raamatukogu esimese direktori Karl Morgensterni aed, mis hiljem anti avalikku kasutusse linnakodanikele jalutamiseks.
Kui Morgenstern andis aia ülikooli käsutusse, rajati sinna lõbustuskoht üliõpilastele. Püstitati kiiged ja seadeldised võimlemise jaoks ning rajati keeglimänguplats. Aed ümbritseti kõrge taraga.
Tänapäeval tähistab Area Morgensternianat Morgensterni mälestussammas.
Emajõe suvi

"Emajõe suvi" oli promenaadikontsertide sari, mis toimus Tartus aastatel 2001–2009. Sellesse kuulus ka rahvusvaheline puhkpillifestival "Mürtsub pill". Enamiku aastaid oli kontserdisarja eestvedaja Margus Kasemaa.
Tartu lõõtspillifestival

Tartu lõõtspillifestival on Tartus toimunud festivalisari, kus esinesid lõõtspillimängijad ja -kollektiivid, toimusid töötoad ning kaubeldi lõõtspillidega.
Üle-eestiliste Tartu lõõtspillipäevade nime all algatas festivali 1991. aastal ellu Tartu Rahvakultuurikeskuse rahvamuusikaspetsialist Viive Müürsepp. 31. augustist 2. septembrini 2012. aastal toimus 19. Tartu lõõtspillifestival.
2004. aastast anti festivalil üle ka Tartu ettevõtja Jüri Uppini algatusel Tartu Kultuurkapitali juurde loodud J. Uppini nimelise stipendiumifondi stipendiumid eesmärgiga edendada eesti lõõtspillimuusikat ja tunnustada lõõtspillimängijaid.
Jaan Muna

Jaan Muna (sündinud 30. aprillil 1942 – 28. veebruar 2023) oli eesti elektriinsener ja Tartu ühiskondlik aktivist.
Kambja juurtega Jaan Muna õppis Tartu 8. Keskkoolis, kuid ei lõpetanud seda. Kohustusliku ajateenistuse Nõukogude sõjaväes läbis ta Ida-Saksamaal. Ta õppis hiljem Eesti Põllumajanduse Akadeemias põllumajanduse elektrifitseerimist. Hiljem töötas ta veerand sajandit Tartu Leivakombinaadis.
Muna on paistnud silma arvukate kõnede ja muude sõnavõttudega nii Tartu linna kui ka kogu Eestit puudutavates küsimustes, samuti portatiivsete valgusinstallatsioonidega. Sageli osales Muna mitmesugustel avamistel, kus andis üle kingitusi, ning nurgakivipanekutel, kus aitas täiendada nurgakividesse paigaldatavate ajakapslite sisu. Teda on nimetatud Tartu vaimu kehastuseks.
Viimastel eluaastatel elas Jaan Muna Liiva tänava hooldekodus Tartus ning sai liikuda vaid ratastoolis.
Ühiskondlik tegevus.
Jaan Muna kuulus Sotsiaaldemokraatlikku Erakonda. Ta on üks 2004. aastal asutatud MTÜ Tartu Eakate Nõukoda asutajatest.
Tunnustus.
2014. aasta Tartu linna päeval andsid Tartu linnapea Urmas Klaas ja linnavolikogu esimees Aadu Must Jaan Munale üle kodanikuaktiivsuse auhinna – klaasist muna kirjaga "Tartu kodanikuaktiivsuse klaasmuna".
Kirjandus.
Jaan Munast on ilmunud mitu leheartiklit, samuti tegi Jaan-Jürgen Klaus 2013. aastal temast dokumentaalfilmi "Reaktiivkodanik Jaan Muna", mis pälvis samal aastal auhinna Theodor Lutsu filmipäevadel Palamusel ning Eesti Kinoliidu eriauhinna Vaba Vaimu priis.
Mart Soidro

Mart Soidro (sündinud 29. detsembril 1963) on eesti literaat ja ajakirjanik.
Ta lõpetas 1990. aastal Tartu Ülikooli filoloogiateaduskonna ajakirjanduse osakonna. Samal aastal oli ta Eesti Kongressi liige.
Teda on vahel nimetatud ka korvpallikirjanikuks.
Ta on alates 2004. aastast Sotsiaaldemokraatliku Erakonna liige. 2013. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel kandideeris ta Tallinnas Valimisliidu Vaba Tallinna Kodanik nimekirjas ning sai 221 häält.
Alates oktoobrist 2015 avaldab ta kolumne ajalehes Meie Maa.
Jaan Muna (majandustegelane)

Jaan Muna (10. juuli 1862 Kavastu vald, Tartumaa – 4. jaanuar 1936 Tartu) oli Eesti ettevõtja ja majaomanik.
Jaan Muna sündis Kavastus Tähe talus perepojana. Äritegevust alustas ta linakaupmehena, hiljem asutas mitu piimatööstusettevõtet. Tema ja ta vend Peeter olid esimesed eestlased, kes valmistasid võid ja juustu ekspordiks.
Jaan Muna oli ka Tartu Pauluse koguduse asutaja ja nõukogu liige, Võru linnavolikogu liige 1907. aastal, Tartu Eesti Põllumeeste Seltsi liige, Eesti Põllumeeste Seltsi näituste komisjonide kauaaegne liige jne.
Liina Karron

Liina Karron (sündinud 8. augustil 1974) on eesti juht, turundaja, toidukirjutaja ja kokk. 
Ta on töötanud Sadama Turu tegevjuhi, SEB müügidirektori ja Prisma Konto arendusjuhina.
Ivan Perišić

Ivan Perišić (sündinud 2. veebruaril 1989 Splitis) on Horvaatia jalgpallur, kes mängib Inglismaa kõrgliigaklubis Tottenham Hotspur ja Horvaatia jalgpallikoondises poolkaitsjana.
Aastatel 2009–2011 mängis Perišić Belgia kõrgliigaklubis Club Brugge. Hooajal 2010–2011 lõi ta 37 liigamänguga kokku 22 väravat, millega ta oli kõrgliiga hooaja suurim väravakütt. Lisaks valiti ta sel hooajal parimaks Belgia kõrgliiga mängijaks. Seejärel siirdus ta Saksamaa Bundesliga klubisse Dortmundi Borussia, millega võitis hooajal 2011–2012 Saksamaa kõrgliiga ja karikavõistlused. 2013. aasta jaanuaris sõlmis ta lepingu teise Saksamaa kõrgliiga klubiga, VfL Wolfsburg. Hooajal 2014–2015 võitis ta klubiga Saksamaa karika ja 2015. aastal Saksamaa superkarika.
2015. aastal suundus ta 15 miljoni euro eest Itaalia kõrgliigaklubisse Milano Internazionale. Hooajal 2020–21 oli ta Internazionalega Itaalia meistriks. Hooajal 2019–2020 oli ta laenul Saksamaa kõrgliigaklubis Müncheni Bayern.
2022. aasta mais sõlmis ta lepingu Tottenham Hotspuriga.
Koondisekarjäär.
Debüüdi Horvaatia rahvuskoondises tegi Perišić 9. veebruaril 2011 mängus Tšehhi vastu.
Perišići esimeseks suurturniiriks olid 2012. aasta Euroopa meistrivõistlused, kus ta pääses platsile kõigis kolmes alagrupimängus.
Esimese värava lõi ta rahvuskoondises 11. septembril 2012 MM-i valikmängus Belgia vastu.
2014. aasta maailmameistrivõistluste teises alagrupimängus lõi ta värava Kameruni vastu ja viimases alagrupimängus värava Mehhiko vastu.
2016. aasta Euroopa meistrivõistlustel lõi Perišić kaks väravat: teises alagrupimängus Tšehhi vastu ja viimases alagrupimängus Hispaania vastu.
2018. aasta maailmameistrivõistluste viimases alagrupimängus Islandi vastu lõi ta Horvaatia võiduvärava. Poolfinaalis lõi ta värava Inglismaa vastu. Finaalis mindi vastamisi Prantsusmaaga. Perišić viigistas mängu 28. minutil, kuid Prantsusmaa võitis lõpuks 4:2.
2021. aasta Euroopa meistrivõistluste teises alagrupimängus lõi ta värava Tšehhi vastu ja viimases alagrupimängus Šotimaa vastu.
Pavlo Klimkin

Pavlo Klimkin (ukraina keeles "Павло Анатолійович Клімкін"; sündinud 25. detsembril 1967 Kurskis) on Ukraina diplomaat, erakorraline ja täievoliline suursaadik (2010).
Pavlo Klimkin oli alates 2014. aasta 19. juunist kuni 29. augustini 2019 Ukraina välisminister. Ülemraadas hääletas tema poolt 335 rahvasaadikut.
Klimkin sündis Venemaal Kurski linnas 1967. aasta 25. detsembril ja on rahvuselt venelane. 1991. aastal lõpetas ta Moskva füüsika-tehnika instituudi kosmoseuuringute ja aerofüüsika teaduskonna füüsika ja rakendusmatemaatika erialal.
Ta valdab inglise ja saksa keelt ning tal on algteadmised prantsuse ja hispaania keelest. Klimkin on abielus, perekonnas on kaks poega. Klimkini abikaasa Natalia töötab Ukraina Hollandi saatkonnas esimese sekretärina.
Tööalane tegevus.
1991–1993 – teadustöötaja Ukraina instituudis.
1993–1997 – Ukraina Välisministeeriumi sõjalise kontrolli ja desarmeerimise osakonna atašee, kolmas ja teine sekretär.
1997–2000 – Ukraina saatkonna kolmas ja teine sekretär Saksamaal teaduslik-tehnilistes ja poliitilistes küsimustes.
2000–2002 – Ukraina välisministeeriumi majandusliku koostöö osakonna esimene sekretär, nõunik tuuma- ja energeetilise ohutuse küsimustes.
2002–2004 – Ukraina välisministeeriumi EL-ga majandusliku ja sektoraalse koostöö osakonna juht.
2004–2008 – Ukraina Suurbritannia saatkonna nõunik-saadik.
2008–2010 – Ukraina välisministeeriumi Euroopa Liidu osakonna direktor.
2010–2011 – Ukraina välisministri asetäitja.
2004–2008 – Ukraina välisministri asetäitja, aparaadi juht.
2012–2014 – Ukraina erakorraline ja täievoliline saadik Saksamaal.
19. juunist 2014 kuni 2019. aasta 29. augustini oli Ukraina välisminister.
Eduardo Vargas

Eduardo Jesús Vargas Rojas (sündinud 20. novembril 1989 Santiagos) on Tšiili jalgpallur, kes mängib ründaja või äärepoolkaitsjana Brasiilia kõrgliiga klubis Atlético Mineiro.
Klubikarjääri jooksul on ta muuhulgas mänginud Itaalia kõrgliiga klubis SSC Napoli, Hispaania kõrgliiga klubis Valencia, Inglismaa kõrgliiga klubis Queens Park Rangers, Saksamaa kõrgliiga klubis Hoffenheim ja Mehhiko kõrgliiga klubis Tigres UANL.
2011. aastal on ta valitud Tšiiili aasta jalgpalluriks.
Koondisekarjäär.
Debüüdi Tšiili rahvuskoondises tegi Vargas 4. novembril 2009 mängus Paraguay vastu.
Esimese värava lõi ta rahvuskoondises 2. septembril 2011 sõprusmängus Hispaania vastu.
2014. aasta maailmameistrivõistluste teises alagrupimängus 18. juunil lõi ta värava Hispaaniale.
2015. aasta Copa América esimeses alagrupimängus 11. juunil lõi ta värava Ecuadorile ja 15. juunil toimunud teises alagrupimängus värava Mehhikole. 29. juunil toimunud poolfinaalmängus Peruu vastu lõi Vargas kaks väravat ja aitas koondise finaali. Finaalis kohtuti Argentinaga, keda võideti penaltiseerias ja tuldi esimest korda Copa América võitjaks. Vargas oli nelja väravaga Peruu mängija Paolo Guerrero kõrval turniiri suurim väravakütt, lisaks valiti ta turniiri sümboolsesse koosseisu.
2016. aasta Copa América Centenario viimases alagrupimängus 14. juunil lõi ta kaks väravat Panamale. 18. juunil toimunud veerandfinaalmängus kohtuti Mehhikoga, keda võideti koguni 7:0. Vargas lõi mängus neli väravat. Finaalis kohtuti Argentinaga, keda taas penaltiseerias võideti. Vargas oli kuue väravaga turniiri suurim väravakütt, võites Kuldse Saapa auhinna, lisaks valiti ta taas ka turniiri sümboolsesse koosseisu.
2017. aasta FIFA konföderatsioonide karika esimeses alagrupimängus 18. juunil lõi ta värava Kamerunile.
Moskva Füüsika-Tehnika Instituut

Moskva Füüsika-Tehnika Instituut (vene keeles Московский физико-технический институт; lühend MFTI) on kõrgem õppeasutus Venemaal Dolgoprudnõis, Moskvas ja Žukovskis.
 Aleksei Abrikossov
 Vitali Ginzburg
 Pjotr Kapitsa
 Lev Landau
 Aleksandr Prohhorov
 Andrei Sahharov
 Nikolai Semjonov
 Igor Tamm