tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Margapuu

Margapuu ehk päsmer (võru keeles ka "pässül") on vanapärane mõõteriist asjade kaalumiseks. Margapuu on levinud Skandinaavias ja ka Eestis. Ehkki Eesti majapidamistes neid veel tänini leidub, ei ole margapuud suuremalt jaolt enam kasutusel, enamasti on neid asendanud majapidamiskaalud.
Margapuu põhineb kangi tasakaalustamisel, nagu paljud kaalud. Margapuu kangi õlad pole püsivad, et tasakaalustada seda vihtide kaalu muutmisega, vaid margapuul on püsiva pikkusega kang, mille ühes otsas on püsiva kaaluga vasturaskus. Kaalutav raskus tasakaalustatakse hoopis kangi õlgade muutmisega toetuspunkti nihutades. Kaaluühikud on märgitud kangile.
Inglismaal ja mujal kasutatakse teistsuguseid kaale (inglise keeles "steelyard"), mille toetuspunkt on kangil fikseeritud ja kaalutava raskuse asukoht ka, aga kang tasakaalustatakse vasturaskuse nihutamise teel.
Inga Mangus

Inga Mangus (sündinud 28. veebruaril 1965 Tallinnas) on Tallinnas asuva Puškini Instituudi direktor. Ta on lõpetanud 1988. aastal Tartu Ülikooli filoloogiateaduskonna vene keele ja kirjanduse erialal. Inga Mangus on mitme eesti ja vene keele õpiku autor.
Isiklikku.
Ta on kahe lapse ema ja Andrei Krasnoglazovi abikaasa.
Malmi tänav

Malmi tänav on tänav Tallinnas Põhja-Tallinna linnaosas Kalamaja asumis. Tänav algab Vabriku tänavalt ja lõpeb Kopli tänaval. Malmi tänav kulgeb enam-vähem kirde-edelasuunaliselt ja on ligikaudu 120 m pikkune.
Ajalugu.
Tänav on nime saanud 1900. aastal malmivalutehase järgi, mis rajati 1878. aastal. Tänava saksakeelne nimi oli "Gusseisenstrasse" ja venekeelne nimi "Чугунная улица".
1920.–1930. aastatel töötas selle tänava majade taga tubakatehas Havanna (aadressil Kopli 20a, O.Ü. Havanna).
Allan Carlsson (poksija)

Carl Allan Carlsson (hiljem ka Allan Ekebäck; 8. november 1910 Örebro – 17. november 1983 Norrköping) oli Rootsi poksija.
Carlsson oli kokku neljakordne Rootsi meister – sulgkaalus (kuni 126 naela ehk 57,2 kg) 1932. aastal ning kergekaalus (kuni 135 naela ehk 61,2 kg) aastatel 1933–1934 ja 1936. Ta esindas maavõistlustel Rootsit 12 korral ning võitis neist 10 ja kaotas 2 kohtumist.
Carlsson sai kergekaalus (kuni 135 naela ehk 61,2 kg) 1932. aasta Los Angelese olümpiamängude poksivõistlustel pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale kuldmedali- ja olümpiavõitjale Carmelo Robledole (Argentina) ning võites 3. koha kohtumises Gaspare Alessandrit (Itaalia).
Vladimirs Kaijaks

Vladimirs Kaijaks (kuni 1959 Kārlis Laimonis Lazdovskis, 1959–1970 Kārlis Bendrups; 2. september 1930 Cēsis – 12. september 2013 Staburags) oli läti kirjanik.
Eesti keeles on ilmunud kolme tema novelli sisaldav raamat "Ämblik" (Loomingu Raamatukogu 24, 1981; tõlkinud Kalev Kalkun).
Tema abikaasa oli kirjanik Māra Svīre.
Māra Svīre

Māra Svīre (sünninimi Māra Brīdaka, alates 1956 õieti Māra Lapsiņa, alates 1970 õieti Māra Kaijaka; sündinud 13. oktoobril 1936) on läti kirjanik.
Māra Svīre lõpetas 1954. aastal Alūksne 1. Keskkooli ja 1959 Läti Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna. Seejärel töötas ta kuus kuud juristina. 1960–1970 oli ta Läti Raadio toimetaja. Aastatel 1970–1975 töötas Māra Svīre ajakirja "Padomju Latvijas Sieviete" (Nõukogude Läti Naine) toimetuses. Alates 1975. aastast on ta olnud vabakutseline kirjanik.
Läti kultuurikaanonisse kuulub Svīre lühijutul põhinev film "Jaaniöö värvi limusiin". Svīre on kirjutanud ka filmi stsenaariumi. 
Eesti keeles on ilmunud tema jutustuste valimik "Õdus õhtu kahekesi" (Loomingu Raamatukogu 10–11, 1984; tõlkinud Kalev Kalkun).
Tema abikaasa oli kirjanik Vladimirs Kaijaks (1930–2013), tema õde on kirjanik Lija Brīdaka.
Michelle Jenneke

Michelle "Shelly" Jenneke (sündinud 23. juunil 1993 Kenthurstis) on Austraalia tõkkejooksja.
2010 oli ta Austraalia noorte olümpiakoondises ja tuli 100 meetri jooksus teiseks. 15. juulil 2012 sai ta IAAFi noorte maailmameistrivõistlustel 100 meetri tõkkejooksus viienda koha. Pärast võistlust sai video, millel ta teeb soojendust, internetis üle kogu maailma populaarseks.
Karjäär.
2010. aasta noorte olümpiamängud
2012 IAAFi noorte maailmameistrivõistlused
Petras Cvirka

Petras Cvirka [p'ätras tsv'irka] (12. märts 1909 Klangai – 2. mai 1947 Vilnius) oli leedu kirjanik. Ta kasutas pseudonüüme A. Cvingelis, Cezaris Petrėnas, J. K. Pavilionis, K. Cvirka, Kanapeikus, Kazys Gerutis, Klangis, Klangis Petras, Klangių Petras, L. P. Cvirka, Laumakys, P. Cvinglis, P. Cvirka-Rymantas, P. Gelmė, P. Veliuoniškis, Petras Serapinas, S. Laumakys.
Cvirka õppis 1926–1930 Kaunase kunstikoolis, ent pöördus seejärel kirjanduse poole. Ta hakkas 1924. aastast avaldama luuletusi. Aastail 1931–1932 õppis ta Pariisis kirjandust. Ta tõlkis prantsuse keelest leedu keelde 9 raamatut ja hulgaliselt lühemaid tekste.
1940. aastal astus ta kommunistlikku parteisse ja pooldas Leedu annekteerimist Nõukogude Liidu poolt. 1941. aastal, pärast teise maailmasõja algust, suundus ta Alma-Atasse ning seejärel Moskvasse, kus astus NSV Liidu Kirjanike Liitu. 1944. aastal naasis ta Leetu, kus töötas Leedu NSV Kirjanike Liidu esimehena ning ajakirja Pergalė (Võit) toimetajana.
Pärast Cvirka surma püstitati talle Vilniusesse mälestusmärk. Kui Leedu iseseisvus 1990. aastal taastati, oli neid, kes tahtsid mälestusmärki Cvirka kommunismi pooldava tegevuse eest maha võtta, ent seda ei tehtud.
Teoseid.
Eesti keeles on ilmunud veel Petras Cvirka kogumik "Neemenimaa muinasjutte" (tõlkinud Mart Pukits; Tallinn: Eesti Riiklik Kirjastus, 1955) ning jutustuste kogu "Saladus" (tõlkinud Valvi Strikaitiene; Tallinn: Eesti Raamat, 1981).
Erik Ågren

Erik Alfred Ågren (3. jaanuar 1916 Ytterselö (praegu Strängnäsi vald) – 3. juuli 1985 Stockholm) oli Rootsi poksija.
Ågren oli viiekordne Rootsi meister kergekaalus (kuni 135 naela ehk 61,2 kg) aastatel 1937–1941.
Ågren sai kergekaalus (kuni 135 naela ehk 61,2 kg) 1936. aasta Berliini olümpiamängude poksivõistlustel pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale Nikolai Stepulovile (Eesti) ning saades 3. koha kohtumises loobumisvõidu Poul Kopsilt (Taani).
Ågren sai kergekeskkaalus (kuni 147 naela ehk 66,7 kg) 6. Euroopa meistrivõistlustel (Dublin, 1939) hõbemedali, kaotades finaalis kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Antoni Kolczyńskile (Poola). Ta osales kergekaalus (kuni 135 naela ehk 61,2 kg) 5. Euroopa meistrivõistlustel (Milano, 1937), kuid kaotas veerandfinaalis hilisemale kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Herbert Nürnbergile (Saksamaa) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Kauhajoki koolitulistamine

Kauhajoki koolitulistamine toimus 23. septembril 2008 Kauhajoel kui bakalaureusetudeng, 22-aastane Matti Juhani Saari avas Seinäjoki kutsekõrgkoolis poolautomaatsest püstolist tule, tappes 10 inimest ja vigastades üht, enne kui endale kuuli pähe lasi. Ta suri paar tundi hiljem Tampere ülikooli haiglas.
See oli teine koolitulistamine Soomes vähem kui aasta jooksul ja kolmas Soome ajaloos. Eelmine koolitulistamine oli 2007. aasta novembris Jokelas ja enne seda oli viimane koolitulistamine 1989. aastal Raumas.
Imaginaararv

Imaginaararv on kompleksarv, mis ei ole reaalarv. 
Imaginaararv avaldatakse kujul formula_1, kus formula_2 ja formula_3 ≠ 0 on reaalarvud ning formula_4 on imaginaarühik. Imaginaararvu formula_5 nimetatakse puhtimaginaararvuks.
Brahhistokroon

Brahhistokroon (kreeka sõnadest "βράχιστος" ("brachistos", 'lühim') ja "χρόνος" ("chronos", 'aeg')) on kiireima languse joon, kõikvõimalikest homogeense jõuvälja kaht punkti A ja B ühendavaist joontest see, mida mööda hõõrdumiseta liikudes jõuab punktmass punktist A punkti B lühima ajaga.
Niine tänav

Niine tänav on tänav Tallinnas Põhja-Tallinna linnaosas Kalamaja asumis. Tänav algab Põhja puiesteelt, kulgeb läände ja lõpeb Vana-Kalamaja tänaval. Niine tänav on ligikaudu 280 meetri pikk.
Niine tänava nime kannab tänav alates 1872. aastast. Tänava saksakeelne nimi oli "Lindenstrasse" ja venekeelne nimi "Липовая улица". Juba 1839. aastal on fikseeritud venekeelne tänavanimi Липовая загородная улица.
1940. aastal kuulus tänav Tallinna 1. linnajakku, Riigivolikogu 1. valimisringkonda, kust valiti Ado Anderkopp, ja Tallinna 3. jaoskonnakohtu jaoskonda.
Kümnendkraad

Kümnendkraad ehk detsimaalkraad ehk goon (kreeka keele sõnast "gōnía", nurk) (tähis g, ka g) on kümnendsüsteemil rajanev tasanurga mõõtühik (nn uus kraad). 1 goon on 1/100 täisnurgast ehk 1/400 täisringist.
Gooni väärtus nurgakraadides
formula_1
radiaanides
formula_2
Goon esitati koos meetermõõdustiku muude ühikutega Prantsusmaal juba 18. sajandi lõpul, kuid on olnud kasutusel õige piiratult, peamiselt geodeesias.
Kuuekümnendsüsteem

Kuuekümnendsüsteem ehk seksagesimaalsüsteem on positsiooniline arvusüsteem, mille alus on kuuskümmend. 
Kuuekümnendsüsteem on vanim teada olev positsiooniline arvusüsteem.
Leigeri tänav

Leigeri tänav on tänav Tallinnas Põhja-Tallinna linnaosas Kalamaja asumis. Leigeri tänav on Kungla tänavalt algav ligikaudu 55 meetri pikkune loode–kagusuunaline umbtänav.
Leigeri tänav kannab seda nime 15. veebruarist 1933. Tänav, mis asub Tõllu tänava lähedal, on saanud nime mütoloogilise Saaremaa vägilase Suure Tõllu venna, Hiiumaa vägilase Leigri järgi.
Hoonestus.
Tallinna tüüpi elamud Leigeri 1 // Kungla tänav 22, Leigeri 3, Leigeri 4 ja Leigeri 5 on tunnistatud arhitektuurimälestisteks.
Lucas Piazón

Gustavo Lucas Domingues Piazón (sündinud 20. jaanuaril 1994 São Paulos) on Brasiilia jalgpallur, kes mängib äärepoolkaitsjaana Brasiilia kõrgliiga klubis Botafogo.
2011. aastal liitus ta Inglismaa klubiga Chelsea. Hooajal 2011–2012 valiti ta Chelsea aasta noormängijaks. Chelsea põhimeeskonnas mängis vaid hooajal 2012–13. Pärast seda oli laenul paljudes teistes Euroopa klubides: Hispaanias Málagas, Hollandis Vitesses, Saksamaal Eintracht Frankfurtis, Inglismaa esiliiga klubides Reading ja Fulham, Itaalia kõrgliiga klubis Chievo ning Portugali kõrgliiga klubis Rio Ave.
2021. aasta jaanuaris sõlmis ta lepingu Portugali kõrgliiga klubiga Braga. 2022. aasta märtsis läks ta laenule Botafogosse.
Valvi Strikaitienė

Valvi Strikaitienė (sündinud 18. aprillil 1937 Pärnus) on eesti tõlkija ja diplomaat. 1992–1996 oli ta Eesti Vabariigi esimene suursaadik Leedus pärast iseseisvumise taastamist.
Valvi Strikaitienė on pärit Pärnust, ent elab Vilniuses. Ta lõpetas 1967. aastal Tallinna Pedagoogilise Instituudi, tema diplomitöö teema oli "Koolinoorte lugemishuvid IV–VIII klassini".
Eesti esimese iseseisvumise taastamise järgse suursaadikuna Leedus esitas ta oma volikirja 2. juunil 1992. Ta oli suursaadik kuni 1996. aasta septembrini, Eesti Vabariigi välisteenistusest lahkus ta 19. novembril 1996. Hiljem töötas ta Eesti Vilniuse saatkonnas kultuuri- ja pressinõunikuna. 3. juulil 1997 sai ta Leedu presidendi Algirdas Brazauskase otsusega Leedu kodakondsuse, sellega on Valvi Strikaitienel kaks kodakondust ja ta ei ole kunagi Eesti kodakondsusest loobunud.
Strikaitienė on olnud Leedu eestlaste seltside eestvedaja ja Sąjūdise liikumise toetaja. Ta on Leedu Kirjanike Liidu liige.
Janek Tombak

Janek Tombak (sündinud 22. juulil 1976 Põltsamaal) on eesti jalgrattasportlane.
Alustas treeninguid 12-aastaselt Põltsamaal Jõgevamaa jalgrattaklubi Centrum Põltsamaa osakonnas. Esimene treener oli Mallor Türna. Aastatel 1989–1995 juhendas teda Margus Ääremaa.
1999. aastal sõlmis Janek Tombak profilepingu Prantsusmaa jalgrattaklubiga Cofidis, mille ridades sõitis 2005. aastani. Osales kahel korral olümpiamängudel maanteesõidu grupisõidus. 2000. aasta Sydney mängudel katkestas, 2004. aastal Ateena olümpiamängudel aga sai 61. koha. 
Oma Ateena olümpiamängude võistlussärgi kinkis Tombak pärast mängudelt naasmist Põltsamaa linnale.
Rukki tänav (Tallinn)

Rukki tänav on tänav Tallinnas Põhja-Tallinna linnaosas Pelgulinna asumis. 
Tänav algab Heina tänavalt, ristub Ristiku tänavaga ja lõpeb Aru tänaval. Rukki tänav on ligikaudu 420 meetri pikkune.
Rukki tänav sai nime 25. veebruaril 1941.
Rukki tänav 17 asub lasteaed Rukkirääk.
Waldemar von Lemm

Waldemar von Lemm (9. aprill (ukj 21. aprill) 1881 Tallinn – 3. aprill 1965 Lübeck) oli baltisaksa päritolu arhitekt ja insener.
Elulugu.
Ta õppis Peterburis Wiedemanni gümnaasiumis. Lõpetas aastal 1905 arhitektina Riia Polütehnilise Instituudi ja aastal 1909 insenerina Dresdeni Tehnikaülikooli. 
Alustas tööd arhitektina aastal 1911 Tallinnas firmas Boustedt &amp; Lemm, mis projekteeris peamiselt elumaju. Hiljem töötas ta Lübeckis ja Hamburgis. Ta suri aastal 1965 Lübeckis.
Isiklikku.
Ta abiellus 22. juulil / 4. augustil 1913 Elisabeth Marie Helene Dehioga. Tema isa Carl Joseph Lemm oli Tallinna Rüütli ja Toomkoguduse abiõpetaja, onu Daniel Burchard Lemm oli Kadrina, Kuressaare ning Tallinna Rüütli ja Toomkoguduse õpetaja ning Eestimaa kindralsuperintendent, õemees (õe Emilie Wilhelmine abikaasa) Richard Georg von Hirschhausen oli Rakvere Kolmainu koguduse ja Reigi Jeesuse koguduse õpetaja.
Rukki tänav

Rukki tänav on mitme tänava nimi Eestis:
Kaera tänav

Kaera tänav on tänav Tallinnas Põhja-Tallinna linnaosas Pelgulinna asumis.
Tänav algab Ristiku tänavalt, ristub Aru tänavaga ja lõpeb Sõle tänaval. Kaera tänav on ligikaudu 450 meetri pikkune.
Kaera tänav ja Luste tänav rajati 1941. aastal, kui asuti hoogsalt hoonestama Nisu ja Rukki tänava piirkonda, ehitustööd jätkusid pärast sõda. Kaera tänav sai nime 22. veebruaril 1955.
Kaera tänava alguse paaritute numbritega kahekorruselised hooned on ehitatud 1950.–1960. aastail.
Diferentseerimine

Diferentseerimine on matemaatikas tuletise (osatuletise) või diferentsiaali (täisdiferentsiaali) arvutamine.
Korrapärane hulknurk

Korrapärane hulknurk on tasandiline lihtne hulknurk, mille küljed on ühepikkused ja sisenurgad ühesuurused.
Korrapärane hulktahukas

Korrapärane hulktahukas ehk regulaarne hulktahukas on kumer hulktahukas, mille kõik tahud on kongruentsed korrapärased hulknurgad ja kõik kahetahulised nurgad on kongruentsed.
Korrapäraseid hulktahukaid on viis: korrapärane tetraeeder, korrapärane heksaeeder ehk kuup, korrapärane oktaeeder, korrapärane dodekaeeder ja korrapärane ikosaeeder.
Siht

Siht on eukleidilises ja afiinses geomeetrias sirgete paralleelsust iseloomustav mõiste: kahel sirgel on sama siht, kui nad on paralleelsed.
Siht (täpsustus)

Sõnal "siht" on mitu tähendust.
Riht

Riht on eukleidilises ja afiinses geomeetrias tasandite paralleelsust iseloomustav mõiste: kahel tasandil on sama riht, kui nad on paralleelsed.
Lubja tänav

Lubja tänav on mitme tänava nimi Eestis:
Tehnika tänav

Tehnika tänav on tänava nimi järgmistes Eestis asulates:
Saksa-Rooma riigi territooriumite loend (I)

 
See on Saksa-Rooma riigi territooriumite loend, mis algavad tähega I:
Leopold Hanseni majamuuseum

Leopold Hanseni majamuuseum oli muuseum, mis asus Tartu maakonnas Elvas aadressil Vaikne 10. See oli loodud Vanemuise teatri näitleja Leopold Hanseni mälestuseks, kes oli ka Elva linna esimene aukodanik.
Majamuuseum oli ühtlasi Elvas asuva Tartumaa Muuseumi filiaal ning paiknes hoones Vaikne 10, mille ehitas ja kinkis muuseumile Hansen ise.
Muuseumi kaminasaalis ja õues on toimunud arvukalt kontserte, osalt koostöös Eesti Straussi Ühinguga, mis muuseumimajas tegutseb. Püsiekspositsioon andis ülevaate Leopold Hanseni loomingust ning näitas 1960. aastate interjööri. Enne sulgemist oli majamuuseum avatud külastajatele vaid etteteatamisel Tartumaa Muuseumi.
Tartumaa muuseumi põhimääruse kohaselt oli Leopold Hanseni majamuuseumi ülesanne "eesti rahvusliku teatrikunsti ühe alusepanija elu ning tegevuse ja tema kaasaegse kultuurielu tutvustamine; teatrikultuuri toetamine rahvakultuuri osana; kohaliku ja regionaalse tasandi kultuuriloome väärtustamine; kultuurihariduse edendamine täiendus- ja huvihariduse raames elukestva õppe põhimõtete alusel".
2012. aastal teatas Kultuuriministeerium algselt soovist anda muuseum Tartumaa Muuseumi koosseisus üle Elva linnale, kuid läbirääkimised jooksid ummikusse, mistõttu otsustas ministeerium muuseumi sulgeda. Museaalid anti üle Tartu Linnamuuseumile, kinnistu Riigi Kinnisvara ASile. 2016. aasta kevadel müüdi hoone koos krundiga ning seejärel lammutati. Elva Postipoisi andmetel hävinesid aias Hanseni enda istutatud puud ning maja müüris asunud kaks sõjaeelse Vanemuise aegset maski.
Elvas asunud Tartumaa Muuseumi filiaal oli ka Eduard Kutsari majamuuseum.
Raimo Männis

Raimo Männis (aastani 1937 Susi, 16. detsember 1931 Rõstla küla Vana-Põltsamaa vald – 1. märts 2025 Saue vald) oli eesti põllumajandustegelane ja kirjanik. 
Ta sündis talupidaja perekonnas, isa pidas ka möldri- ja metsavahiametit, ema oli tal kooliõpetaja. 
Aastatel 1940–1948 õppis Männis Kildu, Väinjärve ja Kirivere koolis, aastatel 1948–1952 Vändra Keskkoolis. Aastatel 1952–1957 õppis ta Eesti Põllumajanduse Akadeemias, mille lõpetas mehaanikainseneri kutsega. 
Männis töötas aastatel 1957–1958 Viljandi masina-traktorijaamas, 1958–1959 töökoja juhatajana Suure-Jaani remondi- ja tehnikajaamas, 1959–1960 brigadirina Türi maaparandusjaamas, 1960–1961 maaparandusmehaanikuna Vändra remondi- ja tehnikajaamas, hiljem samas töökoja juhatajana. 
Aastatel 1965–1992 oli ta Saue sovhoosi peainsener. 
Aastatel 1965–1990 kuulus ta NLKP ridadesse.
Kirjanduslik tegevus.
Kirjandusse tuli ta lastejuttudega 1954. aastal. Temalt on ilmunud ka lasteraamatud "Sünnipäevakink" ning "Poiss ja kuu". 
Noorsoojutustus "Kiviküla kooli poisid" kujutab sõjajärgse maakooli (selles võib ära tunda Kirivere kooli) õpilasi. Romaanid "Valeühendused" ja "Heinatants" kujutavad maaühiskonna probleeme nõukogude võimu stagneerumise ajal. "Tagasiärastaja" käsitleb taasiseseisvunud Eesti külaelu probleeme.
Tema romaanid on kirjutatud ladusalt, hea elutundmisega, kujutusviis on asjalik, peategelased mõnevõrra suletud karakteriga.
Kirjanike Liidu liikmeks võeti ta 1991. aastal.
Eduard Kutsari majamuuseum

Eduard Kutsari majamuuseum (varem ka "Eduard Kutsari Ateljeemuuseum") oli Tartumaal Elvas aadressil J. Kärneri 4 tegutsenud muuseum, mis käsitles kunstnik Eduard Kutsari elu ja loomingut. Muuseum avati 1971. aastal ning suleti 2012.
Ajalugu.
Muuseum avati 27. märtsil 1971 Eduard Kutsari abikaasa eestvedamisel kunstniku kodumajas Eduard Kutsari Ateljeemuuseumina ning see kuulus Tartu Riikliku Kunstimuuseumi alla.
3. juunil 1972 avati kunstniku 70. sünniaastapäeva puhul muuseumi ees aias Aleksander Elleri tehtud portreebareljeef.
Alates 11. veebruarist 2008 tegutses muuseum "Eduard Kutsari Majamuuseumi" nime all Tartumaa Muuseumi filiaalina. 2012. aastal teatas Kultuuriministeerium algselt soovist anda muuseum Tartumaa Muuseumi koosseisus üle Elva linnale, kuid läbirääkimised jooksid ummikusse. Ministeerium otsustas Tartumaa Muuseumi koos selle filiaalidega sulgeda. Museaalid anti üle Eesti Rahva Muuseumile, kinnistu Riigi Kinnisvara ASile.
Tartumaa Muuseumi põhimääruse kohaselt oli Eduard Kutsari majamuuseumi ülesanne "kunstniku elu ja loomingu säilitamine ning tutvustamine; kunstniku kaasaegse kunstielu tutvustamine; kohaliku ja regionaalse kunstielu toetamine ning loomingu tutvustamine avalikkusele; kunstihariduse edendamine huvi- ja täiendushariduse raames elukestva õppe põhimõtete alusel".
Elvas asunud Tartumaa Muuseumi filiaal oli ka Vanemuise teatri näitleja Leopold Hanseni majamuuseum, mis tegutses Elvas aadressil Vaikne 10.
Tartumaa Muuseum

Tartumaa Muuseum (varem Elva Koduloomuuseum ja Elva Rajoonidevaheline Koduloomuuseum) oli Tartumaal Elva linnas tegutsev muuseum, mis loodi 1959. aastal.
Muuseumi postiaadress oli Elva, Pikk tänav 2. Sel oli kaks filiaali: Vanemuise näitleja Leopold Hanseni Majamuuseum aadressil Vaikne 10, ja kunstnik Eduard Kutsari Majamuuseum aadressil Kärneri 4. Filiaalid asusid majades, mille Hansen ja Kutsar muuseumile annetasid. Muuseumi viimane juht oli Kadri Kivari, peavarahoidja Indrek Merimaa.
Põhimääruse kohaselt oli muuseumi põhiülesanne "Tartumaa kui ühe Eesti ajaloolis-kultuurilise piirkonna ajaloo, kultuuri- ja loodusloo väärtustamine ühiskonnas, ühiskonna hüvanguks ja ühiskonda kaasates". 
Katse anda muuseum üle Elva linnale.
Muuseum kuulus kultuuriministeeriumi valitsemisalasse. Viimastel tegutsemisaastatel kaaluti muuseumi kolimist Alatskivi lossi, kuid see tekitas Elvas vastuseisu. 
2012. aastal otsustati anda muuseum üle Elva linnale. Läbirääkimised kultuuriministeeriumi ja Elva linna vahel jooksid siiski ummikusse. 
Ministeeriumi väitel esitas Elva linn nõudmisi, mis olid vastuolus riigivaraseadusega, samuti ei soovinud linn võtta üle Tartumaa Muuseumi seniseid töötajaid. 
Elva linnapea Toomas Järveoja sõnul kavatses linn müüa kaks filiaali ning saadud raha eest soojustada muuseumi peamaja. Küll aga ei soovinud linn aga võtta muuseumi üle seisukorras, kus see kultuuriministeeriumi hinnangul ei vasta nõuetele ning ähvardaks seega linna peatselt mitme ametkonna ettekirjutustega.
Muuseumi tegevuse lõpetamine.
Ministeerium otsustas pärast läbirääkimiste nurjumist muuseumi sulgeda. Seda põhjendati ühelt poolt: "Elva rajoonidevahelisest koduloomuuseumist alguse saanud muuseumi eesmärgid, tegelik sisu ja võimalused ei ole omavahel vastavuses ning Tartumaa piirkondlikud eripärad ja vaatamisväärsused on palju vahetumalt juba mujal esile toodud. Tartus tegutseb arvukalt teemamuuseume ning lisaks Tartu linnamuuseum ja Eesti rahva muuseum, kes suudavad katta maakonna vajadused muuseumiteenuse järgi".
"Hoidlad on ülekuhjatud, kogude aktiivne täiendamine on peatunud ruumipuuduse tõttu. Hoiutingimused ei vasta temperatuuri ja niiskuse nõuetele, samas on küttekulud ebamõistlikult suured. Muuseumi personali on viimastel aastatel seoses majanduslangusega vähendatud ning on suuri probleeme kompetentsete töötajate leidmise ning tööl hoidmisega," kirjutas kultuuriministeerium muuseumi sulgemise eelnõu seletuskirjas.
Suurem osa muuseumikogust anti pärast tegevuse lõpetamist 31. jaanuaril 2013 üle Eesti Rahva Muuseumile, näitleja Leopold Hanseni eseme- ja arhiivkogu aga Tartu Linnamuuseumile. Muuseumi kolm kinnistut anti üle Riigi Kinnisvarale.
Lookus (matemaatika)

Lookus ehk geomeetriline koht on teatavat tingimust rahuldavate punktide või joonte hulk. 
Näiteks ruumi fikseeritud punktist konstantsel kaugusel paiknevate punktide lookus on sfäär.
Logaritmiline skaala

Logaritmiline skaala on logaritmfunktsiooni väärtuste järgi lõikudeks jaotatud sirge (sageli graafiku telg või teljed) või riba.
Tehnikas leiab logaritmiline skaala (teljestik) laialdast kasutamist näiteks sageduskarakteristikute esitamisel. Nii esitatud nn logaritmiliste sageduskarakteristikute abil saab hästi võrrelda sagedussõltuvuste iseloomu.
Ainult ühel teljel logaritmilise skaala kasutamisega (nn poollogaritmilise karakteristiku kujul, mille puhul koordinaatteljestiku teine telg on lineaarne) saab hästi esitada sõltuvusi, mis on olemuselt kas eksponentsiaalsed või logaritmilised. Näiteks elektroonikas esitatakse poollogaritmilisel kujul tihti pn-siirde voltamperkarakteristikut, mis ideaaljuhul on eksponentsiaalne funktsioon ning peaks poollogaritmilisel graafikul seetõttu olema esitatav sirge joonega.
Tartu Mill Triathlon 2012

Tartu Mill Triathlon 2012 oli 21.–22. juulil 2012 Tartu linnas toimunud triatlonivõistlus.
Triatloni käigus ujuti Emajões, rattatrass läbis kesklinna ja Supilinna tänavaid ning jõudis korraks ka linnast välja. Jooksudistants kulges Emajõe kaldapealsel. Võistluse korraldust jälginud endine tipptriatleet Benjamin Price pidas Tartu triatloni Emajõe kiire voolu tõttu suhteliselt raskeks.
Võistluse kesklinna toomise idee tuli New Yorgi ja Lon­doni linnatriatlonidest. Lõpliku tõuke andis triatlonil "Tristar 2011" osalenud Tartu linnapea Urmas Kruuse ettepanek korraldada triatlonivõistlus ka Tartu kesklinnas. Tartu linnatriatloni peakorraldaja oli Ain Alar Juhanson.
Võistlused.
Võistlused koosnesid kolmest osast: põhidistants Tartu Mill Triathlon, harrastajate võistlus ehk Igamehetriatlon ning alaealistele mõeldud Lastetriatlon.
Põhidistantsil ujuti mööda Emajõge poolteist kilomeetrit, sõideti seejärel jalgrattaga 40 kilomeetrit ehk kaks 20-kilomeetrist ringi ja joosti kaks viiekilomeetrist tiiru. Põhidistantsi (1,5 km ujumist, 40 km ratast ja 10 km jooksu) võitis Aleksandr Latin ajaga 1:53:01, naiste arvestuses Kaidi Kivioja ajaga 2:12:41. Stardis oli kokku 225 individuaalosalejat ja 25 võistkonna ujumisvahetuse liiget, osalejaid tuli 7 riigist.
Harrastajate võistluse täisnimi oli A. Le Coq Tartu Igamehetriatlon, sellel tuli ujuda pool kilomeetrit, sõita rattaga üks 20-kilomeetrine ringi ja joosta viis kilomeetrit. Igamehetriatloni võitis Markko Etverk koguajaga 0.56,33 (sellest 0,5 km ujumine 0.04,15, 20 km rattasõit 0.33,14 ning 5 km jooks 0.17,52). Naistest jõudis kõrgeimale kohale Laura Kallas (üldarvestuses 29. koht) ajaga 1.09,01 (sellest ujumine 0.04,47, rattasõit 0.39,31 ning jooks 0,23,14).
Tartu Lastetriatlon hõlmas 160 m ujumist, 2,5 km rattasõitu ja 800 m jooksu. Osalejad jaotati kolme vanuseklassi:
Lastetriatloni võitis Kregor Zirk ajaga 10.46. Parim tüdruk oli üldjärjestuses viiendale kohale tulnud Marie Elisabeth Martinson ajaga 11.31.
Rööplüke

Rööplüke ehk paralleellüke ehk lüke ehk translatsioon on eukleidilises geomeetrias liikumine, mille korral iga lõik on oma kujutisega paralleelne.
Kaia Skoblov

Kaia Skoblov (sündinud 20. jaanuaril 1979) on eesti näitleja. 
Lõpetas 2004. aastal Eesti Humanitaarinstituudi III lennu näitleja erialal, kursuse juhendajateks olid Lembit Peterson ja Tõnis Rätsep. Kõrvalerialana lõpetanud samal aastal Kultuuriteooria õppetooli. Õppinud ka yin, hatha, vinyasa jooga juhendajaks ja on Vanemuise teatris joogatundide juhendaja. 
Ta on mänginud teleseriaalides “Nukumaja”, "Kättemaksukontor", "Kelgukoerad", "Restart", "Saladused", "ENSV", "Takso", “Armastus” jne. Lühimängufilmides nt. "Hirm" (2004), "Protsess", “Juliet” ning filmides “Foreign Fields/Võõrad väljad” (2000) 
, "Sigade revolutsioon" (2004), "Kass kukub käppadele" (1999), "Deemonid" (2012), "Elavad pildid" (2013) ja "Tulnukas 2 ehk Valdise tagasitulek 17 osas" (2024).
Tal on (olnud) rollid Narva Vaba Laval (2021), Vanemuise teatris lavastuses “Kõik minu emast (2022),
“Kirvetüü” (2019), Vanemuise teatris lavastuses “W [Teatrisaaga 150 aastat kirge ja armastust]” (2019), ERM Teatris lavastuses “Keisri hull” (2018), Eesti Maanteemuuseumis “Pagulased”, VAT Teatris lavastuses “Blow-up” (2018), VAT Teatris lavastuses "Eine murul" (2017), Karlova Teatris lavastuses "Tagahoovish" (2017), Vanemuise teatri lavastustes "Arkaadia" (2016), "Fanny ja Alexander" (2014), "Obinitsa" (2015, 2016), Komöödiateatri lavastuses „Armastab, ei armasta?“ (2005), Vana Baskini Teatri lavastustes "Jaan Poska saaga" (2011) ja "Äärmiselt piinlik" (2010) ning VAT Teatri lavastustes "Torm" (2005), "Elvis oli kapis" (2006) ja “Kas sulle meeldib porno?” (2008), Kuressaare Linnateatris lavastuses "Limbo", "Mereröövel vastu tahtmist", “Rongirüüv” (2024) Karilatsi vabaõhumuuseumis. 
Samuti on teinud rolle Miksteatris, Särevi Teatritoas, Gurmeeteatris ja Nukuteatris, Raadioteatris.
Eduard Kutsar

Eduard Kutsar (31. mai 1902 Tartu – 15. märts 1970 Elva) oli eesti maalikunstnik.
Elukäik.
Aastatel 1919–1926, 1928–1932 ja 1935. aasta kevadest 1937. aasta lõpuni õppis Kutsar Tartus Kõrgemas Kunstikoolis Pallas maali, graafikat ja skulptuuri. Tema õpetajate seas olid Konrad Mägi, Nikolai Triik, Ado Vabbe ja Hando Mugasto.
Eduard Kutsar suri 1970. aastal, ta maeti Elva metsakalmistule.
Looming.
Eduard Kutsari looming hõlmab maastiku- ja olustikumaali, natüürmorte, portreid, joonistusi ja skulptuure. Tema käsitluslaad on ekspressionistlik, mõnel juhul lüürilise varjundiga.
Tema esimene isikunäitus oli 1.–30. augustil 1933 oli Pärnu rannasalongis. Hiljem on tema teoste näitusi korraldatud Narva-Jõesuus, Tartus ja Tallinnas.
1944. aasta augustis põles Eduard Kutsari ateljee teostega, samuti põles Tartumaal Verevi külas Vellaveres Vestre talu, kuhu ta oli osa loomingust sõjapakku viinud. Seepärast on Eduard Kutsari varasest loomingust säilinud vähe teoseid. 1944. aastast elas kunstnik alaliselt Elvas.
Otsekohese ja impulsiivse loomu tõttu oli Eduard Kutsaril aastatel 1944–1956 vähe võimalusi näitustel esineda, puudus ka majanduslik kindlustatus. Loomingu paremiku kaotamine ja tõrjutus mõjus laastavalt ta vaimsele tervisele. 1956. aastal Kutsar haigestus, jäi auto alla ja kaotas parema käe. Ta õppis küll maalima vasaku käega, ent tegi enamasti väiksemaformaadilisi töid.
1964. aastal oli Tartu Kunstnike Majas Eduard Kutsari esimene sõjajärgne isikunäitus, mis andis ülevaate kogu tema loomingust alates 1922. aastast. Väljas oli 136 õlimaali ja akvarelli, kuus skulptuuri keraamikas ja puus.
1964. aasta detsembris oli Eduard Kutsari isikunäitus ka Elva Rajoonidevahelises Koduloomuuseumis. Viimane isikunäitus oli 1967. aastal.
Eduard Kutsar kuulus aastast 1934 Eesti Kujutavate Kunstnikkude Keskühingusse ja aastast 1946 Eesti NSV Kunstnike Liitu.
Isiklikku.
1932. aastal abiellus Eduard Kutsar Elisabeth Sillaga.
Mälestuse jäädvustamine.
27. märtsil 1971 avati Eduard Kutsari abikaasa eestvedamisel Eduard Kutsari kodumajas Elvas aadressil Kärneri 4 Eduard Kutsari Ateljeemuuseum. 3. juunil 1972 avati kunstniku 70. sünniaastapäeva puhul muuseumi ees aias Aleksander Elleri tehtud portreebareljeef.
Majamuuseumi ekspositsiooni laiendati ja see pakkus läbilõiget kogu Eduard Kutsari loomingust. Alates 11. veebruarist 2008 tegutses muuseum Eduard Kutsari Majamuuseumi nime all Tartumaa Muuseumi filiaalina. 2012. aastal teatas Kultuuriministeerium algselt soovist anda muuseum Tartumaa Muuseumi koosseisus üle Elva linnale, kuid läbirääkimised jooksid ummikusse. Ministeerium otsustas Tartumaa Muuseumi koos selle filiaalidega sulgeda. Museaalid anti üle Eesti Rahva Muuseumile, kinnistu Riigi Kinnisvara ASile.
Seebi tänav

Seebi tänav on tänav Tallinnas Kristiine linnaosas Tondi ja Järve asumis. Tänav algab Tondi tänavalt, kulgeb esialgu loode–kagusuunaliselt, jõuab välja Tallinna–Keila raudteeni ning kulgeb seejärel raudteega paralleelselt edela suunas, kuni pöörab loode poole ja lõpeb Marsi tänaval. Seebi tänav on ligikaudu 950 meetri pikkune.
Seebi tänaval asus Tallinna Farmaatsiatehas.
Seebi tänav on nime saanud 1881. aastal lähikonnas paiknenud seebivabriku järgi. Tänava saksakeelne nimi oli "Seifenstrasse" ja venekeelne "Мыловая улица". Pikka aega ulatus Seebi tänav Tondi tänavalt üle Tallinna–Keila raudtee Pärnu maanteeni. 1950. aastatel Seebi tänava raudteeülesõidukoht likvideeriti ja Seebi tänav ulatus ainult Tallinna–Keila raudteeni. 25. septembril 1959 ühendati Seebi tänavaga endine Salu tänav Tallinna–Keila raudtee ääres nime kordumise tõttu.
Võru Tarbijate Ühistu

Võru Tarbijate Ühistu (lühend VTÜ) on Võrumaal tegutsev tarbijate ühistu.
Ühistu sünnipäevaks loetakse 3. novembrit 1911, kui kinnitati Võru Tarbijate Ühisuse "Põllumees" põhikiri. "Põllumees" pankrotistus 1935. aastal. Järelejäänud varade alusel moodustas ETK Võru Majandusühingu, mille tegevus kestis kuni 1940. aasta juunini. Siis moodustati Võrumaa Tarbijate Kooperatiivide Maakondlik Liit, mille koosseisu kuulus ka Võru Tarbijate Kooperatiiv. Praegune nimi on ühistul alates 1992. aastast.
2012. aastal oli VTÜ-l 18 kauplust, nende seas 1 Maksimarket, 2 Konsumit, 12 A ja O kauplust.
VTÜ on Eesti Tarbijateühistute Keskühistu (ETK) grupi liige.
Antsla Tarbijate Ühistu

Antsla Tarbijate Ühistu (algselt Antsla Tarwitajate Ühisus) on 1902. aastal Antslas asutatud tarbijate ühistu.
Eesti tarbijate ühistuid ühendav organisatsioon on tänapäeval Coop Eesti (endine ETK).
Ühistu kauplused.
Antsla Tarbijate Ühistul on Võru maakonnas kaheksa toidukauplust. Lisaks kuuluvad ühistule Võru- ja Valgamaal sõitev kauplusauto ning Antsla linnas asuvad ehitusmaterjalide ja tööstuskaupade poed.
Hauka laat.
Antsla Tarbijate Ühistu korraldab Hauka laata regulaarselt alates 1960. aastatest. See on kõige pikema traditsiooni ja ajalooga laat Eestis. Kaubapuuduse tõttu jäi laat korraldamata aastatel 1991–1992. Alates aastast 1994 toimub Hauka laat Antsla kesklinnas.
Ajalugu.
Antsla Tarwitajate Ühisus asutati Villem Pakleri eestvõttel 1902. aastal; see oli esimene eestlaste tarbijate ühistu. Eesti esimesel iseseisvusperioodil oli ühingul peakauplus Antslas ja harukauplused Karulas, Tsoorus, Tagulas, Restus ja Antslas.
Jim Ollinovski

Jim Ollinovski (kodanikunimega Ott Ollino; 23. juuli 1974 Elva – 23. aprill 1993 Pärnu) oli eesti kirjanik ja kunstnik.
Kirjanikuna viljeles ta nii luulet kui ka proosat, oli ka näitekirjanik.
Ollinovskilt on ilmunud kaks postuumset luulekogu: "Luuletused" (Tallinn: Detlar, 1994, koostanud Ülo Haljasorg) ja "Aeroplaan esimesest pilgust" (Tallinn: Pilgrim, 2009, koostajad Epp Ollino ja Mart Velsker). Suur osa ta loomingust on siiski endiselt avaldamata, suurem jagu sellest asub Eesti Kirjandusmuuseumis. Ollinovski luuletustest üks tuntumaid on "Unustatu", mida Meelis Leisi viisistatuna on laulnud ansambel Ummamuudu. Samuti on tema sõnadele tehtud Kago laul "Öiste vestluste vari".
Kunstis kasutas Ollinovski ohtralt innovaatilist tehnikat. Tema graafika näitusi on toimunud Elvas ja Tartus.
Jim Ollinovski luule on mitmekülgne ja avangardne, iseloomulikud on rohked viited kirjandustekstidele ja muusikale eri ajastutest ja riikidest. Sagedasemad on seosed Ladina-Ameerika kirjandusega (Fernando Pessoa, Jorge Luis Borges) ning ansamblitega King Crimson ja Joy Division. 
"Nende otsingute juures on mõjutusi 20. sajandi Euroopa avangardsetest kirjandusvooludest, mütoloogiliste maailmade uurimisest, filosoofiast, "rock"-kultuurist jm, kuid samas pole autor jäänud pelgalt mõjualuseks, vaid on oma parimates luuletustes leidnud sel­lise kirjutamisviisi, mis teda teistest eesti kirjanikest eristab," iseloomustas tema loomingut kirjandusteadlane Mart Velsker. Kriitik, kirjanik ja muusik Lauri Sommer on nimetanud Ollinovskit 1990. aastate alguse kõige andekamaks noorpoeediks.
Ehkki Jim Ollinovski loometee jäi lühikeseks, on ta avaldanud mõju laiemalt kui varasurnud autori puhul arvata võiks. Tema mõju on tunnistanud näiteks luuletaja fs ning laulja ja laulukirjutaja Kerli Kõiv.
Elva lauluväljak

Elva lauluväljak asub Elva kesklinnas Arbi järve lähedal.
Lauluväljak on rajatud 1951. aastal.
8. augustil 2015 avati lauluväljakul mälestusmärk koorijuhule ja pedagoogile Ants Söödile.
Elva kalmistu

Elva kalmistu on surnuaed Elva linna servas parkmetsas.
Kalmistu aadress on Vaikne tänav 39.
Elva kalmistu on rajatud 1924. aastal. Peavärava kavandas 1934. aastal Hanno Kompus. Kalmistu uue osa on kujundanud maastikuarhitekt Nora Tammoja.
Elva kalmistule on teiste hulgas maetud teoloog Ago Viljari, geograaf Endel Varep, ajaloolane Mart Siiroja, kirjanikud Jaan Kärner ning Ain Kaalep, keeleteadlane Johannes Silvet, näitleja Leopold Hansen, ilmatark ja põllumees Vadim Želnin, kirjandusteadlane Daniel Palgi, kunstnik Eduard Kutsar, kirjanik Jim Ollinovski, keemik Ivan Kondakov, riigikontrolör Karl Soonpää, telerežissöör ja pedagoog Jaan Rommot, näitleja ning Elva linnapea Väino Uibo, Tartu linnapea Väino Kull, koorijuht ning pedagoog Ants Sööt ning füüsik ja astronoom Charles Villmann. Samuti koolidirektorid Edgar Kurg, Vello Namm ja Arvo Mälberg. 
Elva kalmistul on sõjaväelase Hugo Kulboki kenotaaf.
Elva Gümnaasium

Elva Gümnaasium (varem "Elva Keskkool") on gümnaasium Tartu maakonnas Elva linnas aadressil Tartu maantee 3 ja Puiestee tänav 2. Alates 23. jaanuarist 2023 on kooli direktor Marek Sammul.
Kooli kahes õppehoones õpib kokku umbes 800 õpilast. Aadressil Tartu maantee 3 asuvas õppehoones on 1.–6. klassid (algkool) ja aadressil Puiestee tänav 2 asuvas õppehoones on 7.–12. klassid. 
Tartu maantee õppehoone tiibhoones tegutseb ka Elva Linnaraamatukogu. 
Ajalugu.
Esimene kool avati Elvas 1914. aasta jaanuaris linnakodanik Vasara majas "Elva 2-klassilise Ministeeriumikooli" nime all. Õppetöö toimus vene keeles kuni 1917. aastani, mil kool muudeti 6-klassiliseks ja sai nimeks "Elva 6-klassiline Algkool".
1923. aastal anti Elvale aleviõigused. Seetõttu nimetati ka Elva kool ümber "Elva Alevi Algkooliks". 16. novembril 1924 sai kool esimese oma maja, mis oli ehitatud ümber Elva postijaama hoonest. Sel põhjusel tähistatakse Elva kooli aastapäeva 16. novembril.
1. mail 1938 sai Elva linnaõigused ja seetõttu nimetati kool ümber "Elva Linna Algkoolks".
12. mail 1941 nimetati kool "Elva Mittetäielikuks Keskkooliks" ja Saksa okupatsiooni ajal 1941. aastal taas "Elva Linna Algkooliks".
1. novembril 1944 avati 7. klass ja kool nimetati taas "Elva Mittetäielikuks Keskkooliks".
1. septembril 1945 avati Elva koolis 8. klass ja kool nimetati ümber Elva Keskkooliks. 1. septembril 1946 eraldati Elva Keskkoolist vene õppekeelega klassid ja neist moodustati Elva Mittetäielik Keskkool (Elva 7-klassiline Kool) mille direktoriks määrati Peeter Kattala. See kool suleti 1. septembrist 1958 ja liideti uuesti Elva Keskkooliga.
20. septembril 1958 avati aadressil Tartu maantee 3 uus keskkoolihoone. 1. septembril 1970 avati ka hoone juurdeehitis – tiibhoone.
1986. aastal hakati aadressile Oktoobri puiestee 2 (tänapäeval Puiestee tänav 2) ehitama uut koolihoonet. 1. septembril 1987 alustas Elvas tööd kaks keskkooli: Elva 1. Keskkool Tartu maanteel ja Elva 2. Keskkool Oktoobri puiesteel. 1991. aasta sügisest korraldati koolid ümber: Tartu maanteele jäi Elva Põhikool ja Puiestee tänavale Elva Keskkool. 1. juulil 1995 reorganiseeriti koolid veel kord – vastavalt Elva Algkooliks ja Elva Gümnaasiumiks.
2002. aastal liideti kolm kooli – Elva Gümnaasium, Elva Algkool ja Peedu Algkool – Elva Gümnaasiumiks.
Õppesuunad.
Elva Gümnaasiumis on gümnaasiumi osas kolm õppesuunda: kultuurisuund, teadussuund ja riigikaitsesuund.
George Scott (poksija)

George Kelly Scott (kuni 1990 Cramne; sündinud 20. detsembril 1966 Monrovias Libeerias) on Rootsi endine poksija.
Scott (Cramne) oli kokku viiekordne Rootsi meister – sulgkaalus (kuni 57 kg) 1986. aastal ning kergekaalus (kuni 60 kg) aastatel 1987-1988 ja 1990-1991.
Scott (Cramne) võitis kergekaalus (kuni 60 kg) 1988. aasta Seouli olümpiamängude poksivõistlusel hõbemedali, kaotades finaalis kuldmedali- ja olümpiavõitjale Andreas Zülow'le (Ida-Saksamaa).
Scott (Cramne) osales kergekaalus (kuni 60 kg) 27. Euroopa meistrivõistlustel (Torino, 1987), kuid kaotas 2. ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja, 28. Euroopa meistrivõistlustel (Ateena, 1989), kuid kaotas veerandfinaalis hilisemale kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Konstantin Tszjule (NSV Liit) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja ning 29. Euroopa meistrivõistlustel (Göteborg, 1991), kuid kaotas veerandfinaalis hilisemale pronksmedalivõitjale Marco Rudolphile (Saksamaa) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Scott poksis juulist 1991 kuni novembrini 2001 elukutselisena ning pidas kokku 46 kohtumist, millest võitis 41 (neist 17 nokaudiga) ja kaotas 5 (neist 1 nokaudiga) kohtumist.
Grenzstein

Grenzstein on perekonnanimi. See tähendab saksa keeles piirikivi.
Nimede eestistamisel anti Grenzsteini-nimelistele isikutele uueks perekonnanimeks Arula, Helk, Kaldre, Nurme, Piirikivi, Risthein ja Sale.
Grünberg

Grünberg (Gruenberg, Grunberg) on perekonnanimi.
2019. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Grünberg 284 inimesel: 133 mehel ja 151 naisel.
Lääne-Ukraina

Lääne-Ukraina on Austria-Ungari ja Rzeczpospolita koosseisu kuulunud praeguse Ukraina alad. Lääne-Ukraina moodustavad Galiitsia (Lvivi oblast, Ternopili oblast, Ivano-Frankivski oblast), Volõõnia (Volõõnia oblast, Rivne oblast, mõnikord ka Žõtomõri oblasti lääneosa), Bukoviina (Tšernivtsi oblast) ja Taga-Karpaadi oblast. Mõnikord loetakse Lääne-Ukraina alla kuuluvaks ka Hmelnõtskõi oblast. Lääne-Ukraina suurim linn on Lviv.
Ajalugu.
Lääne-Ukraina kuulus algselt Poola-Leedule, kuid 18. sajandil toimunud Poola jagamiste käigus ala jagati: Galiitsia läks 1772. aastal Austriale ning Volõõnia 1795. aastal Venemaa keisririigile.
Pärast esimest maailmasõda ning Nõukogude-Poola sõda jagunes Lääne-Ukraina sõdijate vahel: Galiitsia ja Volõõnia läksid Poolale; Ida-Ukraina, Lõuna-Ukraina ja Ukraina tuumik jäid Nõukogude Liidu võimu alla, kus moodustati Ukraina Nõukogude Sotsialistlik Vabariik. Ukrainlased tegid ka katse iseseisvust saavutada, kuulutades välja Lääne-Ukraina Rahvavabariigi, aga selle liitis endaga Poola. Sellele lisaks jäid Austria-Ungari jagamise järel tänapäeval Lääne-Ukrainale kuuluvad Ruteenia Tšehhoslovakkiale ja Bukoviina Rumeeniale. 
Kui Saksamaa 1939. aastal Tšehhoslovakkia okupeeris, vallutas Ungari 15. märtsil 1939 Ruteenia. Sama aasta septembris tungis Nõukogude Liit Poolasse ning Galiitsia ja Volõõnia langesid ka Nõukogude võimu alla. 1940. aastal nõudis Nõukogude Liit Rumeenialt ultimaatumiga välja ka Bessaraabia ning Bukoviina. Teise maailmasõja lõpupäevil jõudsid Nõukogude väed ka Taga-Karpaatiasse, okupeerisid selle ja kuulutasid välja Tagakarpaatia Ukraina Vabariigi, mis Nõukogude Liiduga liitus. Tšehhoslovakkia tunnustas piiride muutust 1946. aastal ning nõnda sai terve tänapäevane Lääne-Ukraina esimest korda ajaloos ühe riigi alla ühendatud.
1940.-1950. aastatel toimus just Lääne-Ukrainas suurim Nõukogude-vastane tegevus Ukrainas - Stepan Bandera ja Roman Šuhhevõtši juhitud UPA partisanid. Sellele reageerisid ka Nõukogude võimud vastavalt - Lääne-Ukrainas toimusid samuti 1940. ja 1950. aastatel küüditamised.
Piirkond on tugevalt ukrainakeelne ja rahvuslik - 1. detsembril 1991 toimunud Ukraina iseseisvusreferendumil toetas Lääne-Ukrainas iseseisvust igas oblastis üle 90% hääletanutest. Lääne-Ukrainas on populaarsed läänemeelsemad poliitikud, nagu Viktor Juštšenko ja Julija Tõmošenko. Samas on Bukoviinas ning Taga-Karpaatias palju rahvusvähemusi (Bukoviinas rumeenlased, Taga-Karpaatias russiinid ning ungarlased).
Lääne-Valgevene

Lääne-Valgevene on mitteametlik termin, millega tähistatakse aastatel 1919–1939 Poola (II Rzeczpospolita) koosseisu kuulunud Valgevene alasid.
Nõukogude-Poola sõjas (1919–1921) vallutasid 8. augustil 1919 Poola väed Minski, 27. veebruaril 1919 moodustatud Leedu NSV-st ja Valgevene NSV-st Leedu-Valgevene NSV vabariigi valitsus asus ümber Smolenskisse. 6. juunil 1920 Leedu-Valgevene NSV likvideeriti, Valgevene NSV taastati 31. juulil 1920 Poola poolt Riia rahulepinguga Vene SFNV-le loovutatud aladel. Riia rahuleping lõpetas Nõukogude-Poola 1919.–1920. aasta sõja ja lepinguga määrati kindlaks Poola idapiir (Poolale läksid Ukraina ja Valgevene läänealad).
Teises maailmasõjas NSV Liidu kallaletungi järel Poolale okupeeris NSV Liidu Punaarmee Poola idaosa Lääne-Ukraina ja Lääne-Valgevene. Neil aladel moodustati talurahvamiilits ja tööliskaart, kelle kontrolli all toimusid Lääne-Valgevene Rahvakogu ja Lääne-Ukraina Rahvakogu valimised (26. oktoobril). Viimased asusid vastavalt Brestis ja Lvivis. 25. septembril moodustati nõukogude võimuorganid linnades, maakondades ja valdades.
28. oktoobril esitasid Lääne-Ukraina ja Lääne-Valgevene rahvakogud palve liitumiseks NSV Liiduga. Lääne-Ukraina liideti NSV Liidu Ukraina NSV-ga 1. novembril ja Lääne-Valgevene Valgevene NSV-ga 2. novembril 1939.
Katseseeria

Katseseeria on tõenäosusteoorias ühelaadsete katsete lõplik jada, kus ühte ja sama katset korratakse kindel arv kordi.
Erni Lõbu

Erni Lõbu (25. juulil 1933 Kirikuküla, Kärla vald, Saaremaa – 27. juuli 2015 Tallinn) oli eesti ajakirjanik.
Elulugu.
Erni Lõbu oli taluniku poeg. Lõpetas 1948. aastal Kärla 7-klassilise Kooli ja 1952. aastal Kingissepa Keskkooli. 
Töötas 1952 ja 1956–1962 Kingissepa rajoonilehe Kommunismi Ehitaja kirjandusliku kaastöölisena, vastutava sekretärina ja 1959–1962 peatoimetajana. Aastatel 1952–1956 teenis aega NSV Liidu mereväe Musta mere laevastikus. 
1969–1975 oli ta ajalehe Sirp ja Vasar peatoimetaja. 
1991–1994 töötas teabe- ja reklaamilehe Tere toimetuses. 1994. aastal jäi pensionile, kuid tegi tõlkijana kaastööd ajakirjale Soveršenno Sekretno ja linnaosa ajalehele Haabersti Postipoiss.
Isiklikku.
Tema abikaasa oli pedagoog Juta Lõbu. Nende poeg on omavalitsusametnik Ivar Lõbu ning tütar on kirjastaja Piret Voll.
Descartesi koordinaadid

Descartesi koordinaadid (ladinapäraselt ka Cartesiuse koordinaadid) on reaalarvude järjestatud paar ("x", "y"), mis määrab punkti asukoha tasandil, või järjestatud kolmik ("x", "y", "z"), mis määrab punkti asukoha rist- või kaldkoordinaatide süsteemina kujutatud ruumis; üldisemalt: reaalarvude järjestatud komplekt (x1, ..., xn), mis määrab punkti asukoha n-mõõtmelises ruumis.
Kümnendsüsteem

Kümnendsüsteem ehk detsimaalsüsteem on positsiooniline arvusüsteem, mille alus on kümme. Arvu esitust kümnendsüsteemis nimetatakse kümnendarvuks ehk detsimaalarvuks.
Kümnendarvu iga numbrikoht näitab, mitmes kümne aste sellesse arvu kuulub. Kümnendarvu igal numbrikohal olev number näitab, mitu korda kümne vastav aste sellesse arvu kuulub. Näiteks kümnendarv 5847,21 tähendab kümnendsüsteemis tegelikult summat 5×103 + 8×102 + 4×101 + 7×100 + 2×10−1 + 1×10−2.
Jalami-kilpsamblik

Jalami-kilpsamblik ("Peltigera praetextata") on kilpsambliku perekonda kuuluv liik samblikke.
Jalami-kilpsambliku fotosünteesivaks komponendiks on tsüanobakter.
Erinevalt koer-kilpsamblikust on jalami-kilpsamblikul talluse peal väikeste soomuste või isiidide kogumikud, mõnikord küll päris vähe, aga ikkagi olemas, koer-kilpsamblikul pole neid kunagi.
Jalami-kilpsamblik on väga tundlik õhureostuse suhtes.
Burn

"Burn" on ansambli Deep Purple 1974. aasta veebruaris ilmunud kaheksas stuudioalbum. 
See oli ansambli esimene album, mille salvestamisel osalesid laulja David Coverdale ja ansamblist Trapeze üle tulnud laulja-basskitarrist Glenn Hughes. Album salvestati Šveitsis Montreux's novembris 1973.
Album võeti pubiku ja kriitikute poolt hästi vastu ning jõudis Suurbritannia albumimüügi edetabeli 3. kohale. Saksamaal, Norras ja Austrias tõusis album müügiedetabeli tippu.
Laulud.
A-pool
B-pool
Walter Ulbricht

Walter Ernst Paul Ulbricht (30. juuni 1893 Leipzig – 1. august 1973 Groß Dölln (tänapäeval Templin)) oli Saksa Demokraatliku Vabariigi poliitik, kelle eestvedamisel aastatel 1949–1971 kujunes Ida-Saksamaast sotsialistlik riik. 25. juulist 1950 kuni 3. maini 1971 oli Walter Ulbricht Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee esimene sekretär.
Ulbricht oli noorpõlvest peale Saksamaa sotsialistliku töölisliikumise liige. Weimari vabariigi lõpuaastatel oli ta Saksamaa Kommunistliku Partei juht Berliinis. Ulbricht kuulus ümber Ernst Thälmanni koondunud partei juhtgruppi, mis juhtis võitlust sotsiaaldemokraatia ja vabariikliku korra vastu. 
1945. aastal Nõukogude Liidust eksiilist naasnult juhtis ta nn Ulbrichti gruppi, tegutsedes Nõukogude okupatsioonitsoonis tihedas koostöös okupatsioonivõimudega. Saksamaa Kommunistliku Partei ja Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei juhtiva liikmena mõjutas ta oluliselt tulevase Saksa DV riigiaparaadi ülesehitust. 
Aastatel 1950–1971 oli Ulbricht Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee esimene sekretär ning omas kõige kõrgemat poliitilist otsustusõigust. Ulbricht võttis vastu olulisi poliitilisi otsuseid, sealhulgas sotsialismi ülesehitamise kohta 1952. aastal, Lääne-Saksamaaga piiri sulgemise kohta 1952. aasta mais, 17. juuni 1953 rahvaülestõusu mahasurumise ning Berliini müüri rajamise kohta augustis 1961. 
Aastatel 1949–1960 oli Ulbricht Ministrite Nõukogu aseesimees ning 1960–1973 Saksa DV Riiginõukogu esimees (formaalselt riigipea).
Tõenäosuse klassikaline definitsioon

Tõenäosuse klassikaline definitsioon või tõlgendus on antud Jacob Bernoulli ja Pierre-Simon Laplace'i töödes. Laplace kirjutas selle kohta oma teoses "Théorie analytique des probabilités" järgnevalt:
"Sündmuse tõenäosus on selle toimumiseks soodsate võimaluste arvu jagatis kõigi võimaluste arvuga, kui miski ei pane meid uskuma, et mõni neist võimalustest peaks esinema sagedamini kui teised, mis muudab nad meie jaoks võrdselt võimalikeks."
Ülo Kaasiku "Matemaatika leksikonis" on seda määratlust mõnevõrra kohendatud ning see on pandud tänapäeva matemaatika keelde:
"Sündmuse klassikaline tõenäosus on "sündmuse toimumiseks soodsate elementaarsündmuste või võimaluste arvu jagatis kõigi (võrdvõimalike) elementaarsündmuste või võimaluste arvuga."
See definitsioon tuleneb sisuliselt võrdvõimalikkuse printsiibist. Kui elementaarsündmustele määratakse võrdsed tõenäosused, on elementaarsündmuste disjunktsiooni tõenäosus disjunktsiooniga ühendatud sündmuste arvu jagatis elementaarsündmuste koguarvuga.
19. sajandil kahtlesid mitmed autorid tõenäosuse klassikalises definitsioonis, teiste seas John Venn ja George Boole. Kriitika tulemusena võeti laialdaselt omaks tõenäosuse statistiline definitsioon, eriti aitasid sellele kaasa R. A. Fisheri teosed. Klassikaline definitsioon tuli mõningal määral taas käibele, kui tekkis laiem huvi Bayesi tõenäosuse vastu.