tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kadri Tali

Kadri Tali (sündinud 18. juunil 1972 Tallinnas) on Eesti muusikategelane ja poliitik, alates 1. aprillist 2023 XV Riigikogu liige.
Haridus.
Ta on õppinud aastatel 1979–1987 Tallinna 3. Keskkoolis, 1987–1991 Tallinna Muusikakeskkoolis ja 1991–1996 Eesti Muusikaakadeemias koorijuhtimise erialal. 
Töökäik.
Ta oli aastatel 1991–1992 Eesti Raadio noortesaadete toimetuse uudistereporterina. Aastatel 1992–2002 töötas ta kooristuudio Ellerhein dirigendina. 1996. aastal algatas ta mittetulundusühingu Hea Muusika Selts ja on selle tegevjuht. Aastatel 1997–2005 oli ta Eesti Kontserdi projektijuht. 
1997. aastal asutas ta Põhjamaade sümfooniaorkestri, on selle mänedžer ja produtsent. Aastatel 2005–2006 oli ta Kremerata Baltica mänedžer. Aastatel 2005–2011 oli ta Tali Management OÜ tegevjuht ja juhatuse liige. 
21. märtsist 2011 kuni jaanuari lõpuni 2015 oli ta Eesti Riikliku Sümfooniaorkestri direktor, seejärel 2019. aastani Soome Rahvusooperi ooperikoori direktor. 
Poliitiline karjäär.
Kadri Tali kandideeris 2019. aasta Riigikogu valimistel erakonna Eesti 200 nimekirjas Pärnumaa ringkonna esinumbrina. Ta sai 872 häält, kuid valituks ei osutunud.
Kevadel 2023 sai ta Riigikogu liikmeks. Erakonna Eesti 200 Pärnu osakond valis 5. novembril 2023 toimunud üldkoosolekul Kadri Tali osakonna uueks juhiks.
Ta kandideeris 2024. aasta Euroopa Parlamendi valimistel, kogus 217 häält ning ei osutunud valituks.
Isiklikku.
Tal on abielust ärimees Martin Lehtosega kaks poega (sündinud 2006 ja 2009). Tema kaksikõde Anu Tali on dirigent. Nende ema Anne Tali on matemaatik.
Kadri Tali osales 2022. aastal avaliku elu tegelasena meelelahutussaates "Tantsud tähtedega", kus tema tantsupartner ja -treener oli Mairold Millert.
Elmar Valmre

Elmar Valmre (1905 Tartu – 1944) oli eesti kirjanik ja ajakirjanik. 
Valmre on töötanud väljaannete Postimees ja Telegramm toimetustes. Ta kasutas pseudonüümi Mart Saareots.
Kirjutas libretod operettidele "Õnnelend" (1934), "Napoli pärl" (1935) ja "Igatsetud maa" (1939).
Estica.
Kriminaalromaan "Ennustus relval" ilmus soome keeles Hannu Oittineni tõlkes kirjastuselt Taifuuni 1994. aastal
Gabriel Romanus

Lars Gabriel Romanus (sündinud 25. jaanuaril 1939 Helsingborgis) on Rootsi poliitik, Liberaalse Rahvapartei liige. 
Aastatel 1978–1979 oli ta sotsiaalminister. Ta oli Riksdagi liige 1969–1982 ja taas 2002–2006. 
Aastatel 1982–1999 oli ta Rootsi alkoholimonopoli Systembolaget tegevdirektor.
Gabriel Romanus on Põhjamaade Nõukogus Rootsi delegatsiooni esimees. Aastal 2004 oli ta Põhjamaade Nõukogu president.
Eerik Laidsaar

Eerik Laidsaar (kodanikunimega Johannes Pillikse või Juhan Pillikse; 26. oktoober 1906 Hummuli vald, Helme kihelkond – 22. aprill 1962 Benalla, Austraalia) oli eesti kergejõustiklane, prosaist, näitekirjanik ja (spordi)ajakirjanik.
Elulugu.
Eerik Laidsaar sündis sepp Jaak Pillikse ja Marie Alliku pojana. Noorus möödus Viljandimaal Riidaja vallas Kalmal. Hariduse omandas Tartu linna III algkoolis ja Tallinna Kommertsgümnaasiumis. 1930. aastatel tegutses noormees Rahvalehes ja Spordilehes ning oli Leedu ajalehe Sportas korrespondent Eestis. 
Oli 1936. aasta vangistuses raha väljapetmise eest, pärast seda töötas ta kuni 1941. aastani Tallinnas vabakutselise ajakirjanikuna. Oli ansambli Laulvad Seilorid liige. Saksa okupatsiooni ajal viibis ta lühikest aega vanglas, pärast seda aga töötas Eesti Sõna, Maa Sõna ja Rindelehe toimetustes. 
Teise maailmasõja ajal siirdus Saksamaale ja alates 1950. aastast elas Austraalias. Uuel kodumaal oli ta raudteelane, skaudijuht ning Melbourne'i Ülikoolis kehalise kasvatuse ja matemaatikaõpetaja. Ta on maetud Fawkneri kalmistule.
Sport.
Harrastas kergejõustikku. Ta sai 1926. aastal Eesti meistrivõistlustel meeste kümnevõistluses 4843,480 punktiga kolmanda koha. 1930. aastal oli ta Eesti meistrivõistlustel kolmikhüppes 12.54,5-ga medalikolmikus. 
Isiklikke rekordeid: kaugushüppes 6.96, kolmikhüppes 13.56 (1932). Eesti Spordiliidu Austraalias juhatuse liige ning ajakirjanik kohalikus ajalehes Sporditeel.
Parameetriline võnkumine

Parameetriline võnkumine on võnkumine, mis on tingitud võnkuva süsteemi mõne parameetri perioodilisest muutumisest.
Parameetrilise võnkumise näitena võib tuua niidi otsa kinnitatud kuuli võnkumise, kui niidi pikkust perioodiliselt muudetakse.
Glasgow' metroo

Glasgow' metroo (inglise keeles "Glasgow Subway") on Glasgow's töötav metroosüsteem, mis avati 14. detsembril 1896. Ta on vanuselt kolmas metroo maailmas pärast Londoni ja Budapesti metrood.
Glasgow' metrool on üks liin ja 15 jaama. Selle kogupikkus on 10,4 km.
Piccadilly Circuse metroojaam

Piccadilly Circuse metroojaam (inglise keeles "Piccadilly Circus tube station") on metroojaam Londonis Piccadilly Circuse ristmikul. See avati 1906. aastal.
Jaam asub Piccadilly liini Green Parki ja Leicester Square'i jaama vahel ning Bakerloo liini Oxford Circuse ja Charing Crossi jaama vahel.
Jaama kasutas 2009. aastal 38,567 miljonit inimest.
Põhjamaade Magistriõpe

Põhjamaade Magistriõpe (inglise keeles "Nordic Master Programme") on innovaatilise ja jätkusuutliku energeetika ning inseneriteaduse õppeprogramm. 
Koostöös osaleb viie Põhjamaa (Islandi, Norra, Rootsi, Taani ja Soome) kuus suurimat ülikooli: KTH, Chalmersi Tehnikaülikool, NTNU, Taani Tehnikaülikool, Aalto Ülikool ja Islandi Ülikool. ISEE (Põhjamaade Magistriõpe innovaatilise ja jätkusuutliku energeetika ning inseneriteaduse) programmis, mis on maailmas kõrgelt hinnatud energeetikaalane õppeprogramm, andes kogu programmi läbinuile tehnikateaduste magistrikraadi.
Põhjamaade Magistriõppe programm võimaldab laialdast spetsialiseerumist. Esimesel semestril õpivad kõik üliõpilased Stockholmis Kuninglikus Tehnoloogia Instituudis (KTH). Teisel semestril võib üliõpilane valida spetsialiseerumise paketi, ühest kuuest osalevast tippülikoolist. Kolmandal semestril toimub sügavam spetsialiseerumine, kus jällegi üliõpilane saab valida ühe kuuest ülikoolist. Neljas semester on lõputöö tegemiseks ja kaitsmiseks. Esimese ja teise õppeaasta vahelisel suvel saavad soovijad osaleda suvekursustel KTH Ülikooli juures.
Kandideerida saab veebikeskkonnas, mida koordineerib Rootsi Riiklik Vastuvõtukomisjon: www.studera.nu. Kandideerida saavad tehnikateaduste bakalaureusekraadi omavad inimesed. Rahvusvaheliselt tunnustatud keeletesti tulemuse saab saata hiljem. Kandideerimine avatakse 1. detsembril ja suletakse 15. jaanuaril.
KANUKOKA

KANUKOKA (grööni "Kalaallit Nunaanni Kommunit Kattuffiat", taani "De Grønlandske Kommuners Landsforening") oli Gröönimaa omavalitsusorganite liit. Liidu tegevus lõpetati 2018. aastal.
KANUKOKA eesmärgiks oli Gröönimaa kõigi nelja kohaliku omavalitsuse (Kujalleq, Qaasuitsup, Qeqqata, Sermersooq) ühiste huvide esindamine ja nende koostöö edendamine.
KANUKOKA asutati 24. juulil 1972, kui Gröönimaal oli 18 valda 3 maakonnas.
2011. aastast oli KANUKOKA juhatuse esimees Martha Abelsen. KANUKOKA peakorter asus Nuukis.
Kirptarn

Kirptarn ("Carex pulicaris") on tarna perekonda kuuluv taimeliik.
Klibutarn

Klibutarn ("Carex glareosa") on tarna perekonda kuuluv taimeliik.
Kujalleq

Kujalleqi omavalitsus (grööni keeles "Kommune Kujalleq"; taani keeles "Kujalleq Kommune") on kohaliku omavalitsuse üksus (omavalitsus) Gröönimaa lõunaosas.
Kujalleq on üks neljast Gröönimaa omavalitsusest, mis moodustati 2009. aastal omavalitsusreformi käigus. See moodustati Narsaqi, Nanortaliki ja Qaqortoqi vallast.
Omavalitsuse pindala on umbes 32 000 km² ja see on Gröönimaa omavalitsuste seas väikseim.
Omavalitsuse keskus on Qaqortoq.
Elanike arv on 7600.
Kollane tarn

Kollane tarn ("Carex flava") on tarna perekonda kuuluv taimeliik.
Kraavtarn

Kraavtarn ("Carex pseudocyperus") on tarna perekonda kuuluv taimeliik.
Mehaaniline resonants

Mehaaniliseks resonantsiks nimetatakse mehaanilise süsteemi omadust neelata energiat paremini, kui perioodilite välisjõudude sagedus ühtib süsteemi omavõnkesagedusega. See väljendub võnkeamplituudi järsus kasvamises ning võib viia halvasti konstrueeritud ehitiste nagu hooned, sillad või lennukid lagunemiseni.
Ühel objektil võib olla mitu erinevat omavõnkesagedust.
Lakktarn

Lakktarn ("Carex spicata") on tarna perekonda kuuluv taimeliik.
Köögiviljade loend

"Köögiviljade loendis on köögiviljad - taimed, mille osi kasutatakse söögiks. Kuna "köögivili" ei ole teaduslik termin, vaid põhineb kokandus- ja kultuuritraditsioonidel, võidakse seda sõna mitmeti mõista."
Liivtarn

Liivtarn ("Carex arenaria") on tarna perekonda kuuluv taimeliik. Liivtarn kasvab enamasti liivaluidetel ning muudel liivastel aladel.
Lodutarn

Lodutarn ("Carex loliacea") on tarna perekonda kuuluv taimeliik.
Qaasuitsup

Qaasuitsupi omavalitsus (grööni keeles "Qaasuitsup Kommunia"; taani keeles "Qaasuitsup Kommune") oli kohaliku omavalitsuse üksus (omavalitsus) Gröönimaa lääne- ja loodeosas aastatel 2009–2017.
Qaasuitsup oli üks neljast Gröönimaa omavalitsusest, mis moodustati 2009. aastal omavalitsusreformi käigus. See moodustati Kangaatsiaqi, Aasiaati, Qasigiannguiti, Ilulissati, Qeqertarsuaqi, Uumanaqi, Upernaviki ja Qaanaaqi vallast.
Omavalitsuse pindala oli umbes 660 000 km².
Omavalitsuse keskus oli Ilulissat.
Elanike arv oli 17 800.
Asulad.
Omavalitsuses oli 8 linna ja 31 küla.
Luhttarn

Luhttarn ("Carex elata") on tarna perekonda kuuluv taimeliik.
Läänetarn

Läänetarn ("Carex distans") on tarna perekonda kuuluv taimeliik.
Kõrgus 20–60 cm.
Pähikutelt meenutab metstarna.
Qeqqata

Qeqqata omavalitsus (grööni keeles "Qeqqata Kommunia"; taani keeles "Qeqqata Kommune") on kohaliku omavalitsuse üksus (omavalitsus) Gröönimaa lääneosas.
Qeqqata on üks neljast Gröönimaa omavalitsusest, mis moodustati 2009. aastal omavalitsusreformi käigus. See moodustati Maniitsoqi ja Sisimiuti vallast ning Kangerlussuaqi alast.
Omavalitsuse pindala on umbes 115 500 km².
Omavalitsuse keskus on Sisimiut.
Elanike arv on 9700.
Sermersooq

Sermersooqi omavalitsus (grööni keeles "Kommuneqarfik Sermersooq"; taani keeles "Sermersooq Kommune") on kohaliku omavalitsuse üksus (omavalitsus) Gröönimaa keskosas.
Sermersooq on üks neljast Gröönimaa omavalitsusest, mis moodustati 2009. aastal omavalitsusreformi käigus.
Omavalitsuse pindala on umbes 531 900 km².
Omavalitsuse keskus on Nuuk.
Elanike arv on 21 200.
Gröönimaa rahvuspark

Gröönimaa rahvuspark on rahvuspark Gröönimaal, mis hõlmab saare põhja- ja kirdeosa. Pindalaga 972 000 km² on see maailma suurim rahvuspark. Loodes ulatub rahvuspark Petermanni liustikuni, kagus Kuningas Oscari fjordini ja Rypefjordini.
Rahvuspargi ala ei kuulu ühegi valla koosseisu ning piirneb lõunas Sermersooqi vallaga ja läänes Qaasuitsupi vallaga.
Rahvuspargis ei ole püsiasustust. Seal on 6 uurimisjaama, kus elab ajutiselt kokku umbes 30 inimest. Lühikesel suveperioodil liiguvad rannikul grööni kalurid ja kütid. Turistidele korraldatakse Ittoqqortoormiitist algavaid matku rahvusparki.
Ajalugu.
Rahvuspark asutati 22. mail 1974 Ittoqqortoormiiti valla asustamata aladest. 1988. aastal laiendati rahvusparki 272 000 ruutkilomeetri võrra tollase Avannaa maakonna asustamata lääneosaga praeguse suuruseni. 1977. aastal lisati rahvuspark rahvusvahelisse biosfäärikaitsealade võrgustikku.
Rahvuspargi piiridesse jäävad endised Eismitte ja North Ice'i uurimisjaamad.
Kliima.
Rahvuspargis valitseb arktiline kliima. Suurem osa rahvuspargist on kaetud igijääga. Aasta keskmine õhutemperatuur on −9,8 °C kuni −16,7 °C. Talvel võib temperatuur langeda −50 °C-ni. Suvel ei tõuse õhutemperatuur enamasti üle +5 °C. Aastane sademete hulk varieerub 100–430 mm. Sisemaal on väheste sademetega külmakõrb. Põhjarannikul asuv Peary maa on maailma põhjapoolseim jäävaba maismaa-ala.
Polaaröö kestab 2,5 kuust lõunas kuni 5 kuuni põhjas Peary maal.
Fauna.
Suurimetajatest elab rahvuspargis 5000–15 000 muskusveist ning rannikualadel hulgaliselt jääkarusid, ja morskasid. Lisaks elavad seal polaarrebased, lemmingid, polaarjänesed, kärbid. Põhjapõdrad surid seal välja 1900 ja hundid 1934, kuid hiljem on neid seal uuesti kohatud sisserännanutena Ellesmere'ilt.
Meres ja merejääl elavad mitmed hülgeliigid ning meres leidub mitmeid vaalalisi (narval, valgevaal).
Lindudest pesitsevad seal näiteks jääkaur, valgepõsk-lagle, lühinokk-hani, jahipistrik, lumekakk, lumepüü, hahk, kuninghahk ja ronk.
Floora.
Rahvuspargi alal leidub üle 200 taimeliigi, nende seas arktika paju, vaevakask, kukemari, harilik drüüas ja pohl. Leidub ka endeemseid liike, näiteks kivirik "Saxifraga nathorstii" (Fredskild, n.d.).
Prva liga (Sloveenia)

Prva slovenska nogometna liga (ka 1. SNL, sponsornimega PrvaLiga Telekom Slovenije) on Sloveenia jalgpalliliiga.
Ajaloo jooksul on Sloveenia meistriks tulnud kaheksa klubi. Ülekaalukalt on edukaim 16 korda meistriks tulnud Maribor. Neljal korral on võitnud Gorica ning endine, 1945. aastal asutatud Ljubljana Olimpija, ja praegune, 2005. aastal asutatud Ljubljana Olimpija.
UEFA koefitsiendi järgi oli Sloveenia liiga perioodil 2020–2025 Euroopa jalgpalli kõrgliigade seas tugevuselt 28. kohal.
Klubid.
Hooajal 2025–26 mängivad liigas järgmised 10 klubi:
Maarjamäe kunstmuruväljak

Maarjamäe kunstmuruväljak on kunstmuru kattega jalgpalliväljak Tallinnas.
Inge Lønning

Inge Johan Lønning (20. veebruar 1938 Fana Bergen – 24. märts 2013 Beitostølen) oli Norra teoloog, pedagoog ja poliitik, Norra Konservatiivse Partei liige.
Aastatel 1985–1992 oli ta Oslo ülikooli rektor. 
Lønning oli aastatel 1997–2009 Stortingi kolme koosseisu liige. 
2003. aastal oli ta Põhjamaade Nõukogu president.
Buffalo

Buffalo on linn Ameerika Ühendriikides New Yorgi osariigis, Erie maakonna halduskeskus. Buffalo asub Erie järve ääres, 165 km Torontost kagu pool.
Elanike arv on 2020. aasta rahvaloenduse järgi 278 349. Elanike arvult on see osariigis New Yorgi järel teisel kohal.
Buffalos asuvad kunstimuuseum Albright–Knox Art Gallery, etenduskunstide keskus Shea's Performing Arts Center, Buffalo ajaloomuuseum, Buffalo teadusmuuseum ja loomaaed. Linnas tegutseb Buffalo filharmooniaorkester.
Buffalos mitu kõrgkooli, sealhulgas Buffalo Ülikool, mille põhilinnak asub Buffalo eeslinnas Amherstis, Buffalo State College ja eraõiguslik jesuiidiülikool Canisius College.
Buffalos tegutseb 1970. aastal asutatud jäähokiklubi Buffalo Sabres, mis mängib National Hockey League'is (NHL), ja Ameerika jalgpalli klubi Buffalo Bills, mis mängib National Football League'is (NFL).
Lünktarn

Lünktarn ("Carex disticha") on tarna perekonda kuuluv taimeliik.
Metstarn

Metstarn ("Carex sylvatica") on tarna perekonda kuuluv taimeliik.
Kõrgus 40–100 cm.
Leidub ka Eestis.
Pähikutelt meenutab läänetarna.
Mudatarn

Mudatarn ("Carex limosa") on tarna perekonda kuuluv taimeliik.
Mägitarn

Mägitarn ("Carex montana") on tarna perekonda kuuluv taimeliik.
Giorgi Tsintsadze

Giorgi Tsintsadze (sündinud 7. veebruaril 1986) on gruusia korvpallur, kes on mänginud Eesti klubis Tartu Ülikool/Rock.
Ta on 192 cm pikk.
Jõgeva SK Noorus-96

Jõgeva SK Noorus-96 on Eesti jalgpalliklubi, mille kodulinn on Jõgeva.
FC Kose

FC Kose on Eesti jalgpalliklubi.
Ajalugu.
FC Kose loodi 1998. aasta kevadel Kose-Uuemõisa ja Oru noorte poolt. Meeskond treenis algul Kose Gümnaasiumi staadionil, aga kuna sealsed tingimused olid viletsad, koliti Oru kooli staadionile. Seda kuni Kose koolistaadioni ümberehitustööde lõpuni, misjärel jätkati treeninguid taas Kosel. Praegu kasutatakse mõlemat staadioni.
Põhjamaade Ministrite Nõukogu esindus Eestis

Põhjamaade Ministrite Nõukogu esindus Eestis on ametlik Põhjamaade Ministrite Nõukogu esindus Eestis.
Esinduse peamaja on Tallinnas aadressil Lai tänav 29 ja Tartus on filiaal aadressil Raekoja plats 8.
Põhjamaade Ministrite Nõukogu avas oma esinduse Eestis 1991. aasta kevadel. 
Eesti esindus seisab hea põhjamaiste väärtuste edasikandmise eest Eestis, sest tuntakse end samuti osana Põhjamaadest. Ühingul on erinevate valdkondade nõunikud (näiteks kultuuri-, finants-, kommunikatsiooninõunik).
Suurbritannia ja Iirimaa Ühendkuningriik

Suurbritannia ja Iirimaa Ühendkuningriik oli Suurbritannia ametlik nimi 1. jaanuarist 1801 kuni 12. aprillini 1927. Kuningriik moodustati Suurbritannia kuningriigi ja Iirimaa kuningriigi liitmisega ning kestis kuni Iirimaa osalise iseseisvumiseni 6. detsembril 1922, kuid ametlikult muudeti riigi nimi aastal 1927. 
Suurbritannia ja Iirimaa Ühendkuningriigi monarhid.
1801. aasta Uniooni Akt liitis Suurbritannia Kuningriigi ja Iirimaa Kuningriigi Ühendkuningriigiks.
Põhjamaade mänguprogramm

Põhjamaade mänguprogramm on Põhjamaade videomängude loometoetuste programm, mille asutas 1. jaanuaril 2006 Põhjamaade Ministrite Nõukogu. 
Taust.
Põhjamaade videomängude turg on maailmas 6.-7. kohal. Tarbimine on võrdne Jaapaniga, ulatudes brittide ja angloameeriklaste tarbimisindeksini.
Põhjamaade mängutoodangul ja interneti ekspordil on arvestatav globaalne haare. Vaatamata edunäitajatele müüb Põhjamaade turul üks protsent omatoodangu pealkirjadest ja nendest vaid viis protsenti omab Põhjamaisele kultuurile omaseid aspekte. Raskused tulenevad etapilistest keerukustest tarneahelas, tootjast tarbijani kulub pikk aeg, igal Põhjamaa riigil on erinev keel, turg on väike ja vaid mõned videomängud osutuvad edukateks. Probleemseks on osutunud kasvavad arenduskulud ning sellest tulenev võime toota uudseid, omapäraseid Jaapani ja Põhja-Ameerika kontseptsioonist sõltumatuid mänge. 
Rahvusvaheline videomängude turg on pidevalt tõestanud, et edukad, viimati nimetatud raskustest üle saanud, iseseisvad Põhjamaade videomängude arendajad on regiooni sisesest otsustamisprotsessist välja ostetud. Põhjamaade mänguprogramm tahab tulevikus kindlustada, et tarneahela mõnes etapis ei osteta omatootjaid välja. Niimoodi saavutataks parem Põhjamaade mängu kvaliteet ja laiem levik.
Tegevus.
Videomängu tarneahelal on neli põhilist komponenti: kontseptsiooni ja prototüübi arendus, tootmine, mitmefaasiline turundus ja reklaamimine ning lõpuks levitamine. 
Põhjamaade Ministrite Nõukogu toetab selliseid kuluvaldkondi, mis kaasnevad arendajate vahelise infokeskonna loomise, arendamise ja hoidmisega. 
Kõige mahukamat toetust, ligi 70% kogu investeeringust, nõuab videomängude arendustegevus. Kindlatele kriteeriumitele toetudes valitakse välja mõned parimad mänguprojektid, mis hõlmavad üldisi poliitilisi, kultuurilisi ja majanduslikke väärtusi. Niimoodi investeeritakse ka Põhjamaade kaubamärki. Parim projekt saab aastati pärjatud suure summa toetusrahaga.
Lisaks toetab PMN Põhjamaade mängu konverentsi ja osalemist Põhjamaa mängu loojate globaalsetel videomänguüritustel. 
Põhjala keeltes mängude toetamine ei ole leidnud lõplikku lahendust. 
Toetussummad kuuluvad ka Põhjamaade veebipõhise müügiplatsdarmi moderniseerimisele, mis tulevikus on ka globaalsele ostjaskonnale avatud.
Fondi rahastamine.
2006. aastal investeeriti fondi 6 miljonit Taani krooni, 2009. aasta eelarve oli juba üle 10 miljoni Taani krooni ja fond peaks kasvama veelgi. Täpset toetuste jagunemist kajastavat materjali aga ei leidu. Programmi plaanitakse investeerida 2012. aastani. Fondi doonoriks on Põhjamaade Ministrite Nõukogu, investeerimine baseerub kaua kestnud Põhjamaade kultuuride vahelisel koostööl.
Põhjala Maja Fääri saartel

Põhjala Maja Fääri saartel (fääri keeles "Norðurlandahúsið í Føroyum") on Põhjamaade Ministrite Nõukogu kultuurikeskus Fääri saarte pealinnas Tórshavnis aadressil Norðari Ringvegur 10, üks Fääri saarte tähtsamaid kultuurikeskusi.
Maja avati 8. mail 1983. 
Põhjala maja eesmärk on edendada Põhjamaade ja fääri kultuuri. Siiski korraldatakse seal ka mujalt pärit kunsti näitusi.
Hoonel on tähelepanuväärne arhitektuur. Ta on kaetud Fääri saarte traditsioonilise rohukatusega. Seda peetakse üheks Põhjamaade kaunimaks hooneks. 
Põhjamaade Ministrite Nõukogu katab igal aastal 92% Põhjala Maja baaseelarvest. Ülejäänud 8% kuludest kannab Fääri Saarte Maavalitsus. 
Majas korraldatakse muu hulgas kontserte, näitusi, etendusi ja konverentse. Kohvikus pakutakse kohvi, teed, võileibu, suppi ja salatit; seal saab lugeda kõigi Põhjamaade ajalehti. Majas on ka raamatute ja mänguasjadega lastenurk ja fääri kunstkäsitöö müügipunkt. Maja on avatud kell 10–18, pühapäevadel ja pühadel kell 14–18. 
Põhjamaade Maja idee autoriks peetakse Erlendur Paturssoni, kes esindas Fääri saari Põhjamaade Nõukogus. Aastal 1977 kuulutati Põhjamaade arhitektide seas välja konkurss. Selles osales 158 arhitekti. Võitjateks tulid Ola Steen (Norra) ja Kollbrún Ragnarsdóttir (Island). Hoone projekteeriti haldjamäe sarnaseks. Põhjamaade Nõukogu maksis kinni kaks kolmandikku ehituskuludest (kokku 70 miljonit Fääri krooni). 
Põhjala Maja juhatuses on kaheksa liiget, neist kolm Fääri saartelt ning viis mujalt Põhjamaadest. Nõuandvasse komisjoni kuulub 15 Fääri saarte kultuuriinimest. Juhatus võtab viieaastaseks ametiajaks tööle direktori. Aastal 2005 sai direktoriks Niels Halm.
Arhitektuur ja sisekujundus.
Põhjala Maja on kahekorruseline hoone Taanist toodud suurte klaaspindade ja teraskonstruktsioonidega. Katus on Islandilt pärinev traditsiooniline rohukatus (rohi pärineb Fääri saartelt), mis harmoneerub ümbritseva maastikuga, see andis tõuke rohukatuse kasutamiseks ka mujal. Põrand on Norra graniidist (kohaliku basaldi asemel). Mööbel pärineb Soomest, seinad on kaetud Rootsi puiduga. 
Läbi suurte klaaside paistab Tórshavni panoraam, meri ja Nólsoy saar.
Hoones on suurejooneline vestibüül, kohvik, parkettpõrandaga tantsusaal fääri rahvatantsude (fääri aheltantsu) tantsimiseks ja näituste jaoks ning suur saal, mis mahutab üle 400 inimese. On ka amfiteatri sarnane ruum, mille saab suure saaliga üheks ruumiks teha. 
Põhjala Maja valiti aastal 2007 Fääri saarte seitsme ime hulka.
Välislingid.
"Kasutatud on saksa ja taani Vikipeedia artiklit seisuga 14.4.2011 ja inglise Vikipeedia artiklit seisuga 17.4.2011.
Tarneahel

Tarneahel ehk logistiline ahel, logistiline kett või tarnekett on protsesside, inimeste, tegevuste, info ja ressursside süsteem, mida on vaja mingi toote või teenuse jõudmiseks tootjast tarbijani. 
Tarneahel näitab, millistest etappidest koosneb lõpptoote kujunemine. Logistilises ketis olevad protsessid muudavad looduslikud ressursid ja toorained lõppsaaduseks, mis toimetatakse tarbijale. Tarneahelasse võivad iga osa juures siseneda ka tooted, mis on taaskasutatavad ja ümbertöötatavad.
Alates 2012. aastast saab Tallinna Tehnikaülikoolis õppida tarneahela juhtimise eriala. Tegemist on magistriõppekavaga, millesarnast lähiriikide ülikoolide programmis ei ole. Tarneahelate juhtimist peetakse maailmas üheks kõige populaarsemaks erialaks, sest nende spetsialistide järele on pidev suur nõudlus.
Ettevõtjad osutavad tarneahelate haldamise teenust ning pankade poole saab pöörduda riskide ja finantsküsimustega.
Adolphe Sax

Antoine-Joseph Sax (6. november 1814 – umbes 4. veebruar 1894) oli Belgia muusik ja pillimeister.
Ta leiutas saksofoni.
Kaluri tänav

Kaluri tänav on tänav mitmes Eesti asulas:
Hannoveri kuningas

Hannoveri kuningas oli Hannoveri kuningriigi valitseja.
Aastal 1813 taastati George III Hannoveri troonile ja oktoobris 1814 asutati Viini kongressil sõltumatu Hannoveri kuningriik. 
Hannoveri ja Suurbritannia ja Iirimaa Ühendkuningriigi personaalunioon lõppes aastal 1837 Victoria troonileasumisega, kuna Hannoveri pärilusseadused, mis põhinesid Saali õigusel, keelasid naistel pärida tiitlit, kui oli veel mõni elusolev meessoost pärija (Suurbritannia ja Iirimaa Ühendkuningriigis oli mees ülimuslik ainult oma õdede suhtes). 
Austria-Preisi sõjas aastal 1866 annekteeris Preisimaa Hannoveri ja sellest sai hiljem Hannoveri provints.
Alaviidid

Alaviidid (araabia keeles علوية‎ Alawiyyah/Alawīyah) on muslimite usurühm keskse asualaga Süürias Ţarţūsi ja Latakia provintsis.
Alaviite loetakse vahel šiiitide hulka kuuluvaiks, kõik muslimid ei tunnista neid aga islamiusulisteks.
Alaviite on Süüria sunniitliku enamusega elanikkonnas umbes 20%, kuid neil on suur poliitiline võim. Alaviitide sekka kuulusid ka Süüriat aastatel 1971–2024 valitsenud al-Assadi perekonda kuuluvad presidendid. Riigi sõjaväe ja luurejuhtide seas on samuti märkimisväärsel hulgal alaviite.
Alaviitide koguarvu on hinnatud kolmele miljonile, neist vähem kui pooled elavad Süürias. Lisaks Süüriale paiknevad alaviitide arvukamad kogukonnad Türgis ning Liibanonis.
Aastatel 1923–1936 oli olemas Alaviidi Riik pealinnaga Latakias.
Pärnu Linnameeskond

Pärnu Linnameeskond oli jalgpallivõistkond, mis koosnes kolme Pärnu jalgpalliklubi (Pärnu JK Vapruse, Pärnu jalgpalliklubi ja Pärnu Kalevi SK) mängijatest ja oli linna esindusmeeskond. See tegutses aastatel 2011–2017 Pärnus. 
Ajalugu.
2010. aasta suvel toimus Pärnu Spordihoones kohtumine Pärnus noortejalgpalliga tegelevate klubide, Pärnu linna ja Eesti Jalgpalli Liidu vahel, et moodustada 2011. aasta hooajast Pärnu Linnameeskond.
2013. aastal otsustas Pärnu Linnameeskond loobuda Esiliigas mängimisest ja taanduda teise liigasse. 2013. aasta hooajal mängiti siiski aste kõrgemal, vastloodud Esiliiga B-tasandil.
2014. aastal mängiti Esiliigas, mis lõpetati 3. kohaga (Flora ja Levadia duubli järel) ning tagades koha Premium liigas hooajaks 2015. 
2017. aasta hooaja eel teatas MTÜ Jalgpalliklubide Liit (Pärnu JK, Pärnu Kalevi SK, Pärnu JK Vaprus), et Premium liigas hakkab Pärnu Linnameeskonna asemel alates 2017. aasta hooajast suvepealinna esindama Pärnu JK Vaprus. 
3. koht (1): 2014
2. koht (1): 2013
Paul McLaughlin

Paul McLaughlin (sündinud 5. detsembril 1974) on iiri ja Eesti filosoof.
1995. aastal kaitses McLaughlin Dublini University College'is bakalaureusekraadi filosoofias ("Double Honors"). 2001–2005 oli ta filosoofiadoktorantuuris Iiri Rahvusülikoolis Maynoothis. 2006 kaitses McLaughlin samas doktorikraadi filosoofias teemal "Anarchism and the Problem of Authority" (juhendaja John Cleary).
Aastatel 1999–2001 töötas McLaughlin Poolas Zielona Góra Ülikoolis assistendina, 2001 Adam Mickiewiczi Ülikoolis Poznańis külalislektorina ning 2002–2005 Mikołaj Koperniku Ülikoolis Toruńis poliitikateooria lektorina.
Aastatel 2006–2012 töötas McLaughlin Tartu Ülikoolis: algul erakorralise lektori ja erakorralise teaduri, hiljem teaduri ning alates 2010. aastast dotsendina filosoofia osakonnas. Ta andis mitmesuguseid kursusi marksismist, anarhismist, poliitilisest filosoofiast, keskkonnafilosoofiast, haridusfilosoofiast ja eetikast, samuti on juhendanud magistritöid. McLaughlini magistrantide hulka on kuulunud näiteks Mats Volberg.
Isiklikku.
Paul McLaughlin on jalgpallihuviline ja FC Liverpooli fänn.
17 (Tallinna bussiliin)

Tallinna bussiliin 17 sõitis Tallinnas J. Sütiste tee ja Bussijaama vahel.
Alates esimesest augustist 2023 on marsruut 17 asendatud liiniga 67 Seli - Bussijaam - J.Sütiste.
Liin oli tähtis ühendus Kesklinnaga Retke tee ja Nõmme tee elanike jaoks. Liin oli käigus iga päev ning sellel sõitsid peaaegu iga kord lõõtsbussid. Liini teenindas Tallinna Linnatranspordi AS (kuni 19. juulini 2012 Tallinna Autobussikoondis). Sõiduaeg Sütistest Bussijaama oli tipptunnil 36 minutit.
Lepistiku
Siili
Linnu tee
Tedre
Koskla
Taskopark
Ülase
Ristiku
Tehnika
Toompark
Balti jaam
Kalamaja
Kungla
Volta
Erika
Karjamaa
Tööstuse
Sitsi
Kari
Randla
Supelranna
Rannapargi
Helme
Koldepuistee[[ LÕPP PEATUS
Liini ajalugu.
Kuni 31. jaanuarini 2006 sõitis liin J. Sütiste teelt kuni Sõjamäeni, pärast seda liin suleti. 2009. aastal bussiliin avati ja bussiliin 17A, mis sõitis tema varasemal marsruudil, hakkas sõitma Juhkentalini. Bussiliin 23, mis käis Juhkentalini, hakkas käima Kaubamajani. 2009 suleti ka bussiliin 23A.
[[Kategooria:Tallinna bussiliinid]]
Toora Jookus

Toora Jookus on August Gailiti romaani "Karge meri" tegelane. Ta on reeder, kes hukkus tormisel merel koos laevaga.
Arvo Kruusemendi 1981. aasta mängufilmis "Karge meri" mängis teda Ita Ever.
Alessandria

Alessandria on linn Itaalias Piemonte maakonnas, Alessandria provintsi keskus. Asub Torinost 70 km ida pool Tanaro ja Bormida jõe vahelisel tasandikul.
Linn asutati 1168. aastal. See nimetati Alessandriaks paavst Aleksander III (u 1100/1105–1181) auks.
Alessandriast on pärit semiootik ja kirjanik Umberto Eco.
Andrus Ansipi kolmas valitsus

Andrus Ansipi kolmas valitsus oli 46. Eesti Vabariigi valitsus 6. aprillist 2011 26. märtsini 2014. Valitsuse nimetas ametisse ja vabastas ametist president Toomas Hendrik Ilves.
Valitsuse moodustasid Eesti Reformierakond (7 ministrit) ja Erakond Isamaa ja Res Publica Liit (6 ministrit). Valitsus astus ametisse XII Riigikogu valimiste tulemusel. Valitsusliitu kuuluvatel erakondadel oli Riigikogus 56 saadikut. 
Valitsuses täitsid ministri ülesandeid 14 meest ja 2 naist.
Öö (singel)

"Öö" on laulja Ott Leplandi kolmas singel tema teiselt stuudioalbumilt "Laulan ma sind". Lugu hakati raadiojaamades esitama ja on digitaalselt allalaaditav alates aprillist 2011. Laulu viisi ja sõnad on kirjutanud Kaspar Kalluste.
Christian Heinrich Friedrich Lenz

Christian Heinrich Friedrich Lenz (6. august/18. august 1817 Rõngu – 19. detsember/31. detsember 1869 Tartu) oli Eesti vaimulik.
Ta õppis Tartus gümnaasiumis. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1837–1843. Seejärel töötas ta Kuramaal koduõpetajana. Ta oli aastal 1846 prooviaastal Rõngu Mihkli koguduses Arnold Friedrich Christiani juures. Ordineeriti 6. aprillil/18. aprillil 1847 õpetajaks.
Lenz oli aastatel 1847–1869 (introdutseeriti 4.mail/16. mail 1847) Saarde Katariina koguduse õpetaja. Peale selle oli ta veel aastatel 1858–1864 Pärnu praostkonna vaimulik koolirevident ja aastatel 1864–1869 Pärnu praostkonna praost.
Isiklikku.
Tema isa Alexander Magnus Karl Lenz oli Rõngu Mihkli koguduse õpetaja, tema poeg Johannes Woldemar Lenz oli Kuressaare Laurentiuse koguduse abiõpetaja, Paldiski Nikolai koguduse õpetaja ja Tallinna Niguliste koguduse abiõpetaja. Ta oli kaks korda abielus, tema esimese naise Luise vend Ernst Behse oli Helme Maarja koguduse ja Taagepera Jaani koguduse õpetaja.
Jaanika Palm

Jaanika Palm (sündinud 1973) on eesti lastekirjanduse uurija.
Ta lõpetas 1998. aastal Tartu Ülikooli eesti ja soome-ugri filoloogia erialal.
2000. aastast on ta Eesti Lastekirjanduse Keskuse uurija.
Palm on üks 2006. aastal ilmunud "Lastekirjanduse sõnastiku" koostajaid.
Jaan Lehepuu

Jaan Lehepuu (sündinud 14. juunil 1993) on eesti laulja. 
Ta saavutas 2011. aastal meelelahutussaates "Eesti otsib superstaari" 10. koha.
Lehepuu pääses finaali 3. aprillil 2011 toimunud "noormeeste nädala" teises stuudiovoorust, kus ta esitas Jaak Joala laulu "Saatanlik naine". Ta oli ainus, kes esitas eestikeelse loo. Kohtunik Maarja-Liis Ilus hindas noormehe esituse parimaks ning ennustas teda edasisaajaks.
Elulugu.
Jaan Lehepuu õppis Haapsalu Gümnaasiumis.
Jaan Lehepuu õppis Tallinna Tehnikaülikoolis.
Muusikaline tegevus.
10. märtsil 2011 osutus ta Haapsalu Kultuurikeskuses 16. korda korraldatud solistide laulukonkursil publiku lemmikuks ja üheks kahest gümnaasiumiastme võitjast.
Johannes Woldemar Lenz

Johannes Woldemar Lenz (1. august/13. august 1855 Saarde kirikumõis – 15/27. oktoober 1895 Tallinn) oli Eesti vaimulik.
Lenz õppis aastatel 1864–1866 algkoolis ja aastatel 1867–1873 gümnaasiumis Pärnus. Aastatel 1875–1880 õppis ta Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Korporatsioon Neobaltia liige.
Prooviaastal oli ta aastal 1880 Peterburi Mihkli koguduses kindralsuperintendent Guido Pingoud' juures. Ordineeriti 16. novembril/28. novembril 1880 õpetajaks.
Ta oli aastatel 1880–1882 Kuressaare Laurentiuse koguduse abiõpetaja ja samaaegselt gümnaasiumi usuõpetuse õpetaja. Aastatel 1882–1885 oli ta Paldiski Nikolai koguduse õpetaja (introdutseeriti 18. juulil/30. juulil 1882). Aastatel 1885–1895 oli ta Tallinna Niguliste koguduse abiõpetaja, olles ühtlasi aastatel 1886–1888 Tallinna Toomkooli õpetaja.
Isiklikku.
Tema isa Christian Heinrich Friedrich Lenz oli Saarde Katariina koguduse õpetaja, vanaisa Alexander Magnus Karl Lenz oli Rõngu Mihkli koguduse õpetaja, onu Ernst Behse oli Helme Maarja koguduse ja Taagepera Jaani koguduse õpetaja.
8/20. mail 1881 abiellus ta Saaremaa rüütelkonna sekretäri Balthasar von Rehreni tütre Agnese (Nessyga).
Einar Jónsson

Einar Jónsson (11. mai 1874 Galtafell – 18. oktoober 1954 Reykjavík) oli Islandi skulptor. 
Reykjavíkis asub Einar Jónssoni Muuseum ja Einar Jónssoni skulptuuride aed, milles on 26 skulptuuri.
Leemet Onno

Leemet Onno (sündinud 5. juunil 1990) on eesti poplaulja. 
Ta on lõpetanud 2007. aastal Emmaste Põhikooli. 
Muusikaline tegevus.
Leemet Onno tunnistati 2002. aastal Hiiumaa laste lauluvõistlusel parimaks laulupoisiks (juhendaja Heli Lindmäe), millele lisandus ka parima merelaulu preemia. Ta on esinenud kahel korral Eesti Televisiooni "Laulukarusselli" finaalis ja tegutsenud solistina Emmaste puhkpilliorkestris.
2011. aastal sai Leemet Onno telesaates "Eesti otsib superstaari" seitsmenda koha. Ta pääses finaali 3. aprillil 2011 toimunud noormeeste nädala teisest stuudiovoorust, kus ta esitas Chris Medina laulu "What Are Words".
Alates 2007. aastast on ta ansambli The Filler solist.
2017. aasta Eesti Laulul osales ta lauluga "Hurricane".
2020. aasta jaanuaris asutas ta ansambli Leemet Onno @ Company, millega esitab ka enda loodud muusikat.
Imre Saarna

Imre Saarna (sündinud 1. augustil 1976) on eesti poplaulja. 
Ta saavutas telesaate "Eesti otsib superstaari" neljandal hooajal 8. koha. Saarna pääses finaali 3. aprillil 2011 toimunud "noormeeste nädala" teisest stuudiovoorust, kus esitas Lionel Richie repertuaari kuulunud laulu "Hello". Saarna oli selle hooaja vanim esineja. Kohtunik Rein Rannap ennustas teda edasisaajaks. 
Imre Saarna on mänginud filmides "Täna öösel me ei maga" (2004) ja "Georg" (2006) ning Vanalinnastuudio lavastustes "Bent" ja "Cabaret".
Mätastarn

Mätastarn ("Carex cespitosa") on tarna perekonda kuuluv taimeliik.
Niidutarn

Niidutarn ("Carex lepidocarpa") on tarna perekonda kuuluv taimeliik.
Niitjas tarn

Niitjas tarn ("Carex lasiocarpa") on tarna perekonda kuuluv taimeliik.
Nokktarn

Nokktarn ("Carex rhynchophysa") on tarna perekonda kuuluv taimeliik.
Nõmmtarn

Nõmmtarn ("Carex ericetorum") on tarna perekonda kuuluv taimeliik.
Ohtene tarn

Ohtene tarn ("Carex atherodes", varem ka "Carex orthostachys" ja "Carex aristata") on tarna perekonda kuuluv taimeliik.
Ohtene tarn sarnaneb lünktarna ja karvase tarnaga. Ta kasvab märgades kohtades, eelkõige jõekallastel ja luhtadel.
Maailmas on ohtene tarn levinud tsirkumpolaarselt, kuid katkendlikult nii Euraasias kui ka Ameerikas. Levikut pole piisavalt uuritud. Eestis kirjeldati seda esmalt Leonid Enari teoses "Eesti tarnad" (1943), leituna üksnes Abruka saarelt. Koguteos "Balti floora" (2003) kinnitab, et Baltimaades kasvab see üksnes Kirde-Lätis. 2008. aastast saati on seda siiski leitud Elva jõe vesikonna niitudelt, Haanja looduspargist ja Mõniste lähedalt.
Ojatarn

Ojatarn ("Carex viridula") on tarna perekonda kuuluv taimeliik.
Padutarn

Padutarn ("Carex buxbaumii") on tarna perekonda kuuluv taimeliik.
Pikk tarn

Pikk tarn ("Carex elongata") on tarna perekonda kuuluv taimeliik.
Berkshire Hathaway

Berkshire Hathaway Inc. on USA valdusettevõte peakorteriga Omahas. 
Ettevõtte tegevjuht on tuntud investor Warren Buffett, kes omandas enamusosaluse 1964. aastal. 2008. aasta seisuga oli Berkshire Hathaway aktsia 44 aasta keskmine aastane väärtuskasv 20,3%. 2018. aasta seisuga teenis Buffett ettevõtte mediaanpalgast seitse korda rohkem.
Berkshire Hathaway varaseim eellane on 1839. aastal Rhode Islandil asutatud tekstiiliettevõte Valley Falls Company, mis 1929. aastal liitus teise tekstiiliettevõtte, Berkshire Cotton Manufacturing Companyga (asutatud 1889). Ühinemise tulemusel loodud Berkshire Fine Spinning Associates ühines 1955. aastal omakorda Hathaway Manufacturing Companyga, uueks nimeks sai Berkshire Hathaway.
Buffett hakkas tekstiiliettevõtte aktsiaid ostma 1962. aastal, kui tekstiilitootmine oli juba kokku kuivama hakanud. 1967. aastal alustas ta ettevõtte viimist kindlustus- ja muudesse äridesse.
Harilik paprika

Harilik paprika ehk punapipar ehk kaunpipar ("Capsicum annuum"; ka "türgi pipar", "hispaania pipar") on maavitsaliste sugukonna paprika perekonda kuuluv rohttaim.
Kirjeldus.
Taim on püstise varrega 20–125 cm kõrge. Lehed pikkade rootsudega, munajad kuni piklikmunajad, läikivad, hele- kuni tumerohelise värvusega. 
Õied on valged, kollased või violetsed. 
Vili, rahvapäraselt kaun, on paljuseemneline 2–4 kambriline ebamari.
Maitse järgi eristatakse maguspipart ja kibepipart. Jaotuse aluseks on alkaloid kapsaitsiini sisaldus, mis võib kõikuda üsna suurtes piirides (0,007–1,9%). Üks kibedaid sorte on 'Jalapeño'.
Magusate sortide viljad on pikliku kuni ümmarguse kujuga, rohelise, kollase või punase värvusega. Kaaluvad 10–200 g. Kibedatel sortidel on tavaliselt ümmargused või piklikud terava otsaga viljad.
Kibepipra valmimata kuivatatud vilju ("Capsici fructus") kasutatakse droogina.
Helle-Reet Helenurm

Helle-Reet Helenurm (26. jaanuar (teistel andmetel 29. jaanuar) 1944 Paide – 23. veebruar 2003) oli eesti näitleja.
Helenurm lõpetas Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri 1968. aastal Voldemar Panso käe all (3.lend). Samas, 3. lennus olid näiteks Peeter Jakobi, Katrin Karisma, Enn Klooren, Kalju Komissarov, Mari Lill ja Jaan Tooming. Enne seda oli ta õppinud kaks aastat inglise filoloogiat Tallinna Pedagoogilises Instituudis.
Aastatel 1968–1994 töötas Helenurm näitlejana Eesti Draamateatris ja 1994–1995 Vanalinnastuudios. Samuti mängis ta Eesti Riiklikus Noorsooteatris ning oli hiljem vabakutseline. Lisaks lavarollidele mängis ta kuuldemängudes, luges raadios järjejutte, salvestas audioraamatuid, osales 9 aastat Eesti Raadio meelelahutussaates "Meelejahutaja" ning Eesti Televisiooni sketšisaadetes.
Helle-Reet Helenurme säravaimateks osatäitmisteks on nimetatud Leenat August Kitzbergi näidendis "Tuulte pöörises", nimiosa Juhan Smuuli "Leas", Krõõta Jaan Kruusvalli "Pilvede värvides" ning Jelenat Maksim Gorki "Päikese lastes". Viimastel eluaastatel mängis ta vaid teleseriaalis "Õnne 13".
"Ta oli suure koomilise andega inimene. Samas tulid tal hästi välja ka traagilised osad," iseloomustas Helenurme näitleja ja lavastaja Eino Baskin. "Kuid ta polnud nii-öelda peaosade lõhkuja. Igas tükis usaldati talle siiski küllalt tähtsad rollid." Katrin Karisma on nimetanud teda oma eeskujuks, Helenurm oli ka ta poja ristiema.
Isiklikku.
1967–1971 oli Helle-Reet Helenurm abielus Kalju Komissaroviga.
Pearu Helenurm on tema poeg.
2003. aastal suri ta vähki.
Iirlased

Iirlased (iiri keeles "Muintir na hÉireann, na hÉireannaigh") on keldi rahvas, kes pärineb Iirimaalt, saarelt Loode-Euroopas. Ajalooliselt on iirlased kõnelnud iiri keelt, kuid tänapäeval on selle kõnelejate arv järsult vähenenud ning suurem osa iirlastest kõneleb emakeelena inglise keelt.
Iirimaa on olnud asustatud umbes 9000 aastat. Legendide järgi põlvnevad iirlased sellistest müütilistest esivanematest nagu nemeedlased, fomoorid, Fir Bolg, Tuatha Dé Danann ja mileeslased.
Keskajal suhtlesid iirlastega peamiselt šotlased ja viikingid. Nende kontaktide tõttu on oluline hulk islandlasi iiri päritolu. Kõrgkeskajal toimunud anglonormanni sissetung ning sellele järgnenud Inglise asunike immigratsioon ja Inglise ülemvõim tõid Iirimaale hulgaliselt normanne ja flaame. Märksa varem jõudsid saarele kõmrid, piktid, bretoonid ning väiksemad gallide ja anglosakside rühmad.
Ajaloos on olnud arvukalt silmapaistvaid iirlasi. 6. sajandi iiri munka ja misjonäri Columbanust on nimetatud üheks "Euroopa isadest"; talle järgnesid Würzburgi Kilian ja Salzburgi Vergilius. Teadlane Robert Boyle kannab hüüdnime "keemia isa", Johannes Scotus Eriugena ja George Berkeley olid mõjukad filosoofid. Kuulsate maadeavastajate hulka kuuluvad Brendan Meresõitja, Ernest Shackleton ja Tom Crean. Iirlaste seas on olnud palju kirjanikke, näiteks Jonathan Swift, George Bernard Shaw ja Oscar Wilde, nobelistid William Butler Yeats ja Seamus Heaney. Mõningatel andmetel pärines esimene Põhja-Ameerikas sündinud eurooplasest laps mõlema vanema poolest iirlastest. Iirlane oli legendi järgi ka esimene eurooplane, kes astus Ameerika pinnale Christoph Kolumbuse ekspeditsiooni käigus 1492. aastal.
Paljud iirlased elavad Lääne riikides, eriti ingliskeelsetes maades. Ajalooliselt on väljarännet põhjustanud poliitilised ja majanduslikud põhjused ning näljahäda. Tänapäeval elab diasporaas hinnanguliselt 50 kuni 80 miljonit iirlast. Suurimad iiri kogukonnad on Suurbritannias, Ameerika Ühendriikides, Austraalias, Kanadas, Argentinas, Tšiilis, Jamaical, Trinidadil, Lõuna-Aafrika Vabariigis, Uus-Meremaal, Mehhikos, Prantsusmaal, Saksamaal ja Brasiilias. Kõige enam iiri päritolu inimesi elab USA-s – umbes kümme korda rohkem kui Iirimaal. 
Samas võivad hinnangud olla ülimalt ebatäpsed, sealhulgas ka USA-s ja Kanadas rahvaloendusel saadud päritoluandmed. Enamik immigrante (nt Austraalias, USA-s ja Kanadas) on segapäritolu ning nende valik suguvõsaliinide vahel põhineb sageli mitte faktidel, vaid isiklikul eelistusel või perekonnalegendidel. Jim Webbi arvamust mööda põlvnevad ligi pooled väidetavad iiri päritolu ameeriklased, eriti protestandid, tegelikult Ulsteri šotlastest (šotlastest, kes elasid Põhja-Iirimaal, mitte Šotimaal).
Kuningas Oidipus

"Kuningas Oidipus" (vanakreeka keeles "Οἰδίπους Τύραννος" ("Oidipous Tyrannos"), ladina keeles "Oedipus Tyrannus" või "Oedipus Rex") on Ateena näitekirjaniku Sophoklese värsstragöödia, mis esietendus umbes 429 eKr. See on teine Sophoklese kolmest Teeba-ainelisest tragöödiast (Teeba triloogia), kuid on ajalises järgnevuses esimene; sellele järgnevad "Oidipus Kolonoses" ja "Antigone". Sajandite jooksul on seda hakatud pidama üheks parimaist Kreeka tragöödiaist.
Sisukokkuvõte.
Tragöödia süžee põhineb Antiik-Kreeka legendil Teeba kuninga Laiose pojast Oidipusest, kelle isale oli ennustatud, et tema poeg tapab ta ning abiellub tema naisega. Püüdes ennustatut vältida, andis Laios karjasele käsu poeg tappa, karjane aga halastas lapsele ning jättis ta ellu.
Suureks kasvanuna naasis Oidipus kodumaile. Teel juhuslikult Laiosega kohtudes ei tundnud nad teineteist ning neil tekkis tüli, mille tulemusel Oidipus Laiose tappis. Seejärel jõudis ta Teebasse, mis oma surnud kuningat leinas. Ta abiellus kuninganna Iokastega, kes oli tema ema, ning sai ise Teeba kuningaks.
Kui Teebat tabas katk, ütles Delfi oraakel Oidipusele, et Teebas elab Laiose tapja ning kui too välja saadetakse, lõpeb ka katk. Pooleldi juhuse läbi sai Oidipus oma abikaasalt ja emalt teada Laiose surma asjaoludest ning karjaselt oma päritolust. Seepeale torkas ta endal silmad välja ning lahkus maalt. Meeleheites poos Iokaste end üles.
Teemad.
"Kuningas Oidipust" on aastatuhandete vältel kommenteeritud ja tõlgendatud vägagi erinevatest vaatenurkadest. Teose põhiteemade hulka on arvatud saatuse vältimatus, paradoksaalsus ja traagiline iroonia, vaba tahte küsitavus, inimliku ülbuse hukatuslikkus ning teadmiste küündimatus jumaliku kõigeteadmise ees. Samas kuuluvad oluliste motiivide hulka ka eneseohverdus, südametunnistus, tõe ohtlikkus, valitseja vastutus rahva ees ning inimese vastutus ka oma tahtmatute tegude pärast, nägemine ja pimedus.
Töötlused.
"Kuningas Oidipusest" on tehtud mitut laadi töötlusi pea kõigis kunstižanrides. 1679. aastal avaldas John Dryden tragöödia töötluse värssdraamana, mida saatis suur lavaline edu. 1927. aastal lavastas Igor Stravinski sellest ooper-oratooriumi "Oedipus rex", 1936. aastal esietendus George Enescu ooper "Œdipe" ning 1990 P. D. Q. Bachi vesterniteemaline satiiriline oratoorium "Oedipus Tex". Esimene filmiversioon sündis 1957 (režissöör Tyrone Guthrie, peaosas Douglas Campbell), teise tegi Philip Saville (Oidipust mängis Christopher Plummer). 1967. aastal lavastas tugevalt moderniseeritud filmi Pier Paolo Pasolini.
Eesti keeles ilmus "Kuningas Oidipus" 1964. aastal Ain Kaalepi ja Üloi tõlkes, 2006. aasta väljaande on kommenteerinud Anne Lill. Sellest inspireeritud teoste hulka kuuluvad eesti kirjanduses näiteks Mart Kivastiku "Kuningas Oidipus" (2004), Mati Undi näidend "Vend Antigone, ema Oidipus" (2006), Arne Merilai romaan "Türann Oidipus" (2009) ning Mats Traadi luulekogu "Oidipus läheb Toompeale" (2010).
Parun

Parun (ladina keeles "baro") on Euroopa aadlitiitel, mis jääb feodaalses hierarhias krahvide ja rüütlite vahele. Paruni naissoost vaste on "paruness", paruni maavaldust nimetatakse "parunkonnaks".
Sõna "parun" tuleneb vanaprantsuse sõnast "baron", mille aluseks on vanaülemsaksa ja ladina "(liber) baro" '(vaba) mees' või '(vaba) sõdalane'. Inglise keeles sulandus sellega vanainglise "beorn" 'aadlimees'.
Algselt kuulusid parunid väikefeodaalide hulka, kes polnud küll kuninga asevalitsejad nagu krahvid, kuid võisid olla üpriski võimsad.
Inglismaal juurutas parunitiitli William Vallutaja, tõstmaks esile mehi, kes olid talle truudust vandunud. Enne seda oli Inglismaal anglosaksi kuningriikides kuninga kaaslaste tiitliks "earl" 'krahv' ning Šotimaal "thane" 'taan'. Samas eristati juba sadakond aastat hiljem suuri ja väikesi paruneid. Suurtele parunitele saadeti eraldi kutsed kuninga nõukokku (millest ajapikku arenes Suurbritannia parlamendi ülemkoda), väikestele läkitati aga üks üldine kutse šerifite kaudu. Hiljem võis valitseja luua parunitiitleid kahel viisil: kedagi parlamenti määrates või patendikirjaga. Tänapäeval ei ole parunitiitel enam otseselt maaomandiga seotud. Suurbritannias on parunil õigus kanda krooni, millel on kuus hõbekuuli, mida nimetatakse pärliteks (ent mitte kunagi päris pärlid).
Revolutsioonieelsel Prantsusmaal võisid aadlikest maaomanikud end paruniteks tituleerida, kuid mitteaadlikud said olla ainult "parunkonna isandad" ("seigneur de la baronnie"). Parunkondi võis vabalt müüa kuni feodalismi kaotamiseni 1789. aastal. Paljud aadlikud kasutasid parunitiitlit asendustiitlina tegeliku tiitlikandja perekonnaliikmete jaoks.
Saksamaal vastas parunitiitlile vabahärra ("Freiherr"). 
Eestis.
Venemaa keisririigis seati parunitiitel sisse alles 18. sajandil, mil ka Balti kubermangude aadlisuguvõsade esindajad said õiguse ennast paruniks tituleerida. Keiser Aleksander II ajal anti rida parunitiitleid ka neile aadlikele, kel neid varem polnud. Seetõttu kasutasid parunitiitlit sageli ka suguvõsad, kes tegelikult kandsid varem vabahärra ("Freiherr") tiitlit.
Erinevalt vabahärratiitlist tarvitati parunitiitlit ilma partiklita "von" (mõningate eranditega).
Kuna Eesti alamaadli seas oli rohkelt just parunitiitli kandjaid, on eesti keeles levinud tava kõnelda "parunitest" ka saksa(keelse) aadli üldnimetusena.
Talupoeg

Talupoeg on põllumajandustööline, kellele kuulub või kes rendib vaid väikest maatükki.
Tööstusrevolutsiooni eelses agraarühiskonnas moodustasid talupojad tavaliselt suurema osa põllumajanduslikust tööjõust, sõltuvalt kultivatsioonisüsteemist: ilma toidutagavarata pidid nad elama või nälgima, sõltuvalt viimasest saagist. Seepärast olid külakogukondades levinud sotsiaalsed tugivõrgustikud. Eriti karmima kliimaga maades toetas kogukond neid, kelle saak ikaldus või keda tabasid muud laadi õnnetused. Talupoegadel oli sageli vaid üks komplekt rõivaid, paremal juhul kaks. Samuti pidi talupoeg andma oma maaisandale 20% teenistusest. Preestrile või piiskopile pidid nad maksma 10% kümnist. Ka rüütlitel oli õigus ning enamasti ka tava nõuda maksudeks oma osa. Kokkuvõttes jäi talupojale tihti vaid 10–20% nende sissetulekust.
Keskajal oli enamik inimestest talupojad. Globaliseerumise mõjul on agraarühiskonnad Maal järsult vähenenud ning seepärast on kogu maailmas ka aina vähem talupoegi. Eestis kaotati talupoegade seisus koos teiste seisustega 1920. aastal.
Saksamaal oli talupoeg 2. oktoobril 1933 Adolf Hitleri allkirjastatud seaduse järgi vere- ja tõupuhas võõrandamatu pärustalu pidaja. Muud talundite omanikud olid põllumehed ja neile ei laienenud talupoegadele ette nähtud soodustused.
Eesti sõnale "talupoeg" vastab üldjuhul inglise "farmer". Tööstusrevolutsioonile eelneva ühiskonna talupoega tähistab inglise sõna "peasant", mis on 15. sajandi laensõna prantsuse keelest: "païsant" (keegi, kes on pärit maalt – prantsuse "pays").
Viktor Ignatjev

Viktor Ignatjev (1. veebruar 1916 Tallinn – 2. detsember 1994 Tallinn) oli Eesti helilooja ja levimuusik. 
Õppis Eesti Heliloojate Liidu algajate noorte autorite seminaris, lõpetas 1968 Heino Elleri kompositsiooniklassi. Tegutses akordionisti ja trompetistina, on töötanud ka ENSV Riikliku Filharmoonia estraadiansamblis ja Eesti Raadio Estraadiorkestris. On aastast 1969 Eesti Heliloojate Liidu liige. 
Laulukirjutajana oli väga populaarne eeskätt 1970. aastatel, samuti on ta võitnud mitmetel lauluvõistlusel oma laulude eest auhindu. Kirjutas põhiliselt levilaule, kuid ka sümfoonilist muusikat (orkestriavamänge, puhkpillikvintette, keelpillikvartette jm) ja vokaalkammermuusikat (põhiliselt romansid). Kirjutanud instrumentaalset levimuusikat (akordionile, trompetile, saksofonile), kuid kaalukam osa tema loomingust moodustavad lüürilised levilaulud, millest populaarsemad on:
Jüri Kõrgema sõnadele 
Otto Rootsi sõnadele
Tema laule esitasid tihti Heli Lääts, Uno Loop, Jaak Joala, Helgi Sallo, Heidy Tamme jpt.