tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Georgius Agricola

Georgius Agricola, kodanikunimega Georg Pawer (24. märts 1494 Glauchau – 21. november 1555 Chemnitz) oli saksa arst ja loodusteadlane, mineraloogia ja metallurgia rajaja.
Tema perekonnanimi Agricola on saksakeelse sõna "Bauer" ('talupoeg') tõlge ladina keelde.
Elulugu.
Üks tema esimesi ametikohti oli Saksimaal asuva Zwickau suurkooli rektor (1514–1516). Nähtavasti polnud see siiski ülikool. Ta loobus rektori kohast, et õppida edasi Leipzigi ülikoolis, mille lõpetas 1518. Hiljem täiendas ta end meditsiinis ja keemias Bologna, Padua ja Veneetsia ülikoolis. Itaalias sai ta ka doktorikraadi. Ta töötas õpetajana, koolidirektorina ja ülikooli õppejõuna.
1527 valiti ta Zwickau linnafüüsikuks. Zwickau asus Joachimsthali lähedal, mis oli tähtis metallide tootmise keskus.
Samal aastal ta abiellus Chemnitzist pärit Anna Meyneriga ja kolis 1531 Chemnitzisee, kus elas surmani. Ta töötas linnaarstina ja oli aeg-ajalt (1546, 1547, 1551 ja 1553) ka linnapea. Ta ei olnud kordagi kaua linnapea, sest Saksimaa oli tollal protestantismi tähtis keskus, ent Agricola ei varjanud oma katoliiklust.
Teadustöö.
Tema tähtsaim töö ilmus postuumselt 1556 ladina keeles ja juba järgmisel aastal tõlgiti see saksa keelde. See 12-osaline raamat võttis kokku kõik, mida tolleks ajaks teati metallide tootmisest. Eriti täpselt kirjeldas ta vase-, hõbeda- ja pliimaakide töötlemist, samuti vismuti tootmist. Ühe raamatu pühendas ta soolade (nitraadid, sulfaadid, kloriidid) saamisele, kirjeldades üksikasjalikult ka keedusoola tootmist. Ta uuris ka klaasi tootmist. Ta selgitas välja, et leegi värvus sõltub põleva aine koostisest.
Robert Boyle

Robert Boyle (25. jaanuar 1627 – 30. detsember 1691) oli iiri füüsik ja keemik, keemia kui katselise teaduse rajajaid.
Ta sündis Lismore'is Iirimaal. Pärast Genfi Akadeemia lõpetamist 1644 siirdus ta 12 aastaks oma mõisasse, kus pühendus füüsika ja keemia katsetele. Ta tõi eksperimendi füüsikas ja keemias aukohale. Uurides katseliselt paljusid põlemisreaktsioone, samuti soolade, hapete ja aluste muundumist, pani ta aluse ainete koostise kindlaks määramisele (kvalitatiivne keemiline analüüs).
Oma tähtsaimas raamatus "Keemik-skeptik" ("The Sceptical Chymist", 1661) võttis ta kasutusele keemilise elemendi mõiste. Ta käsitles elementi kõikide kehade lihtsaima algena, millest koosnevad keerulisemad kehad ja milleks need lõppkokkuvõttes jälle lagunevad. Aastal 1663 hakkas ta esimesena kasutama taimseid indikaatoreid hapete ja aluste tuvastamiseks. 1680 töötas ta välja fosfori uue saamismeetodi ning valmistas fosforhapet.
Uurides õhu ruumala sõltuvust rõhust, avastas ta 1660 seaduse, mida tänapäeval tuntakse Boyle'i-Mariotte'i seadusena.
Robert Boyle oli Londoni Kuningliku Seltsi üks asutajaid ja president.
Carl Wilhelm Scheele

Carl Wilhelm Scheele (9. detsember 1742 Stralsund – 21. mai 1786 Köping) oli rootsi keemik ja apteeker, hapniku avastaja.
Scheele sündis Saksamaal Pommeris, mis kuulus tollal Rootsile. 15-aastaselt sai temast apteekriõpilane Rootsis. Ta töötas apteekri ja apteegijuhatajana 1770. aastani Stockholmis, siis 1775. aastani Uppsalas ja hiljem Köpingis, loobudes ülikooli õppejõu kohast, mida talle pakkus isegi Preisimaa kuningas Friedrich Suur.
Scheele emakeel oli saksa keel ja ta eelistas rääkida just saksa keeles. Tollal rääkisidki rootsi farmatseudid üldiselt saksa keeles.
Scheele oli tuntud eksperimentaator. Ta avastas 1772. aastal hapniku ("tuliõhu"), sai 1773. aastal lämmastikku ja tegi kindlaks, et õhk on kahe komponendi segu, kuid ei suutnud koostist määrata. Ta avastas või valmistas baariumi, kloori ja mangaani (1774), molübdeeni (1778) ja volframit (1781), oksiide (BaO, MoO3, WO3), happeid (vesinikfluoriidhapet HF, vesiniksulfiidi H2S, vesiniktsüaniidhapet HCN, arseenhapet H3AsO4, sidrunhapet) ja glütseriini. Samuti töötas ta välja pastöörimisele lähedase menetluse. Kuna ta ei avaldanud kohe oma töid, läks avastajaau vahel teistele. Ta leiutas meetodi, kuidas fosforit suurtes kogustes toota, ja see võimaldaski Rootsil saja aasta pärast saada maailma juhtivaks tuletikkude tootjaks.
Kuigi Scheele looming oli oluline flogistoniteooria ümberlükkamisel, jäi ta ise siiski surmani flogistoniteooria pooldajaks.
Koos teiste teadlastega töötas ta välja fosfori saamise meetodi luudest ja avastas söe võime siduda gaase. Ta viitas esimesena võimalusele, et raual, vasel ja elavhõbedal on eri ühendeis erinev oksüdatsiooniaste.
Oma ainsa raamatu "Chemische Abhandlung von der Luft und dem Feuer" ("Õhu ja tule keemiline käsitlemine") avaldas ta 1777. Selles kirjeldaski ta hapniku saamist. Joseph Priestley oli hapnikku saanud juba 1774 ja oma uurimistulemused varem avaldanud, kuid Priestley oli olnud Scheelega kirjavahetuses ja tugines oma leiutistes sedavõrd suurel määral Scheele töödele, et pole kindel, kas ta seda Scheele abita üldse suutnud oleks. Ka Lavoisier oli hapnikku saanud enne kui Scheele oma teose avaldas, kuid ikkagi hiljem kui Scheele ise hapnikku eraldanud oli. Scheele eristas oma raamatus soojusülekannet soojuskiirguse kaudu konvektsioonist või konduktsioonist.
Carl Wilhelm Scheele oli Rootsi Kuningliku Teaduste Akadeemia liige.
Scheele töötas nagu teisedki tema aja teadlased rasketes ja isegi eluohtlikes tingimustes. Lisaks oli tal harjumus nuusutada ja maitsta enda valmistatud aineid. Neist paljud olid aga väga mürgised: elavhõbe, plii, fosfor, vesiniksulfiidhape, vesiniktsüaniidhape, arseenhape ja kloor, kui vaid mõnda nimetada. Seetõttu suri Scheele suhteliselt noorelt. Kaks päeva enne surma abiellus ta ühe lesknaisega, et oma vara ja apteek kellelegi pärandada.
Osaühing

Osaühing (lühend OÜ; vanemas kirjakeeles osaühisus) on üks äriühingu liike Eesti positiivses õiguses.
Osaühingu tunnused:
Osaühing on äriühing, millel on osadeks jaotatud osakapital. Osanikul endal isiklikku varalist vastutust ei ole, kuid oma kohustuste täitmise eest vastutab osaühing kogu oma varaga. Osaühingu tegevus on reguleeritud äriseadustiku alusel. 
Osaühingut saab asutada üks või mitu füüsilist või juriidilist isikut. Igal omanikul saab olla ainult üks osa, kui osanik omandab täiendavat osa, siis suureneb osaniku esialgse osa nimiväärtus. Kui esialgsele osaniku osale lisandub täiendav osa, siis laienevad ka osade ühendamise tulemusel õigused. 
Osaühingu osad võivad olla ühesuguse või erineva nimiväärtusega, kuid väikseim nimiväärtus on üks euro. Kui osa nimiväärtus on suurem kui üks euro, siis peab see olema ühe euro täiskordne. Osaühingu osad võivad olla registreeritud Eesti väärtpaberite keskregistris, kuid osa kohta väärtpaberite väljaandmine ei ole lubatud. 
Selleks, et asutada osaühing, tuleb sõlmida asutamisleping. Asutamisleping ja selle põhikiri peab olema notariaalselt tõestatud ning kõigi asutajate poolt alla kirjutatud. Kui osaühingu asutajaks on ainult üks inimene, siis asutamislepingut asendab asutaja poolt allkirjastatud ja notariaalselt tõendatud asutamisotsus. Selleks, et kanda osaühing äriregistrisse, tuleb esitada registriosakonnale vajalikud dokumendid ning tasuda riigilõiv. 
Osaühingut on võimalik asutada ka kiirmenetluse korras. Sel juhul on võimalik teha osakapitali sissemakse üksnes rahaliselt. Kiirmenetluse kaudu osaühingu loomine on selleks lihtsaim võimalus ning seda saab teha ettevõtjaportaali kaudu. 
Osaühingu esindab ja juhib on juhatus. Juhatusse võib kuuluda kas üks või mitu liiget. Kui juhatusse kuulub enam kui kaks liiget, siis valivad juhatuse liikmed enda seast juhatuse esimehe, kes korraldab juhatuse tegevust. Juhatuse liige ei pea olema osaühingu osanik ja juhatuse liige ei tohi olla nõukogu liige. 
Osaühingut saab lõpetada osanike otsusel, kohtulahendiga või pankroti väljakuulutamisega. Osaühing on lõpetatud siis, kui lõpetamise kanne on tehtud äriregistrisse. Sundlõpetamine otsustatakse kohtus ja jõustub kohtulahendi jõustumisega ning selle käigus viiakse läbi likvideerimismenetlus.
Naberežnõje Tšelnõ

Naberežnõje Tšelnõ (tatari Yar Çallı) on linn Venemaa Tatarstani Vabariigis, Tatarstani suuruselt teine linn. Asub Kama jõe kaldal.
Linnaõigused sai 1930. aastal.
Aastatel 1982–1988 kandis linn nime Brežnev (Leonid Brežnevi järgi).
Naberežnõje Tšelnõs asub KamAZi autotehas.
Elanike arv on 508 000 (2005). 2002. aasta rahvaloenduse andmetel oli Naberežnõje Tšelnõ elanikest tatarlasi 45,7%, venelasi 45,1%, tšuvašše 2,1%, ukrainlasi 1,6% ja baškiire 1,4%.
Krakówi Maria kirik

Krakówi Maria kirik (poola "Kościół archiprezbiterialny pw. Wniebowzięcia Maryi Panny", "Kościół Mariacki") on üks muljetavaldavamaid gooti kirikuid Poolas ja Euroopas. Asub Krakówi vanalinnas Rynek Główny platsil. 
Gooti stiilis kiriku ehitamist purustatud romaani kiriku kohale alustas Krakówi piiskop Iwo Odrowąż 1221. aastal. Gooti kirik valmis ajavahemikus 1287–1320. Aastatel 1392–1397 ehitati kirik ümber basiilikaks. 
Iseloomulikuks elemendiks on kiriku omapärased erineva kuju ja pikkusega tornid, mis on ühed huvitavamad Euroopas. 
Samuti on Krakówi Maria kirikul väga kuulus altar – Euroopa suurim gooti altar –, mis on Wit Stwoszi kullast ja puust meistriteos.
Kanaš

Kanaš [kan'ašš] on linn Venemaa Tšuvaši Vabariigis, Kanaši rajooni keskus. Asub 70 km Tšeboksarõst lõunas.
Kanaš (tšuvaši 'nõukogu') on asutatud 1891. aastal ja kandis linnaõiguste saamiseni 1925. aastal nime Šihranõ. 
Kanaš on tähtis raudteede sõlmpunkt.
Christian I (täpsustus)

Christian I nime all on tuntud mitu valitsejat:
Christian III (täpsustus)

Christian III nime all on tuntud mitu valitsejat:
Christian IV (täpsustus)

Christian IV nimelisi monarhe oli mitu:
Christian V (täpsustus)

Christian V nime all on tuntud mitu monarhi:
Hans

Hans (2. veebruar 1455 – 20. veebruar 1513) oli Taani ja Norra kuningas 1481–1513 ning Rootsi kuningas (Johan II) 1497–1501. Ta oli Christian I poeg ja viimane teatava eduga Kalmari uniooni valitsenud monarh.
Hans sündis Taani kuninga Christian I (1426–1481) ja tema naise Brandenburgi Dorothea (1430–1495) kolmanda, kuid vanima ellujäänud lapsena. Tal oli noorem õde Taani Margaret (1458–1886), kes abiellus Šotimaa kuninga James III-ga, ja noorem vend Frederik I (1471–1533), kes elu lõpul sai Taani ja Norra kuningaks.
Hans püüdis oma valduseid liita ühtsemaks tervikuks, kuid see poliitika tõi kaasa Rootsi järjekordse iseseisvumisega Kalmari uniooni võimu alt ja rahulolematust ka Taanis ja Norras. Hansule järgnes troonil tema poeg Christian II.
23-aastaselt, 1478 abiellus ta Saksimaa Christinaga (1461–1521). Hansu äi oli Saksimaa kuurvürst Ernst (1441–1486) ja ämm oli Baieri Elisabeth (1443–1484). Nagu tema isale, nii sündis Hansulegi viis last, kellest kaks vanemat, Hans ja Ernst surid päris pisikestena. Kolmas laps oli Christian II (1481–1559), viimane, kes olnud nii Taani, Norra kui Rootsi kuningas. Neljas laps oli Elisabeth (1485–1555), kes abiellus Brandenburgi kuurvürsti Joachim I-ga. Christiani ja Elisabethi sugu kestab tänapäevani. Viies laps Frans (1497–1511) suri noorelt.
Mõne allika järgi oli Hansul veel üks poeg Daakia Jakob (1484–1566), kellest sai frantsiskaani munk ja kes tegi Mehhiko indiaanlaste seas misjonitööd. Seisukoht, et Jakob oli Hansu poeg, pole üldtunnustatud. Samuti pole üksmeelt selles, kas Daakia Jakob oli abielust sündinud või abieluväline.
Oma viimasel elukümnendil pidas Hans armukesena vaesunud aadlist pärit neidu Edele Jernskjægi (suri 1512). Neile ei sündinud lapsi.
Habsburgi linnus

Habsburgi linnus (mõnikord ka "Hapsburg"; algselt "Havichtsburg" või "Habichtsburg" ehk Hauka linnus) on linnus Šveitsis Aargau kantonis Habsburgi vallas. See rajati Radboti, Habsburgide esivanema poolt umbes 1020. aastatel. Linnuse järgi võttis endale nime Habsburgi dünastia, hakates end nii nimetama 12. sajandil.
Tavaliselt seostatakse linnuse nime haukaga, mis oli sajandeid ka Habsburgide vapilinnuks, kuid on pakutud ka võimalust, et linnusele anti nimi hoopis vanasaksakeelse sõna "hab/haw" järgi, mis tähendab koolmekohta. Tunduvalt levinum on siiski esimene arvamus.
Habsburgi linnus oli kuni 13. sajandi lõpuni Habsburgide pearesidentsiks, kust nad valitsesid oma Reini-äärseid valdusi. Kui aga Rudolf von Habsburg vallutas Austria, kaotas linnus oma senise tähtsuse. Just enne seda ehitati ta suurejooneliselt välja ning enamik tänapäeval säilinud varemetest pärineb Rudolfi ajast. 1415 langes linnus šveitslaste kätte ning sai riigi omandiks. Üldiselt lasti sellel laguneda, mis pole ka ime, kui arvestada, et tegu oli ühe Šveitsi Liidu kõige vihasema vaenlase kunagise pearesidentsiga. Alles 1803 hakati seda renoveerima.
Tänapäeval on linnusest säilinud peamiselt kandiline peatorn ja müürijuppe. Tornis asub restoran.
Rubeus Hagrid

Rubeus Hagrid on tegelane J. K. Rowlingu romaanisarjast "Harry Potter". 
Rubeus, keda kõik kutsuvad enamasti vaid Hagridiks, on pool-hiiglane. Tema ema oli külma südamega Hiiglane Fridwulfa ja isa keskmisest lühem ja paksem suure sooja südamega mees. Hagridi ema lahkus nende juurest, kui Hagrid oli veel väike põnn (u. kolmeaastane). Lapsepõlve veetis ta koos isaga, keda kogu südamest armastas. Varsti pärast Sigatüükasse astumist, 2. õppeaastal, jäi Hagrid aga orvuks. 
3. õppeaasta lõpul heideti ta koolist välja ja ta võlukepp murti pooleks, kuid selle pooled tagastati talle. Võlukepi jäänused peitis Hagrid roosa vihmavarju sisse, mida ta siin-seal vahel kasutab.
Hiljem asus Rubeus tööle Sigatüüka metsavahina ja õpetajana.
Äriühing

Äriühing on omanikule või omanikele kuuluv majandusüksus, ka eraõiguslik juriidiline isik, mille tegevuse eesmärk on kasumi teenimine.
Äriühingute liigid.
Eestis registreeritavate äriühingute liigid on sätestatud äriseadustikus:
Seaduses võib ette näha ka muid äriühinguid, kuid seni seda tehtud ei ole.
Guss-Hrustalnõi

Guss-Hrustalnõi (vene "Гусь-Хрустальный", kuni 1926. aastani Guss-Maltsevski "Гусь-Мальцевский") on linn Venemaal Vladimiri oblastis. Asub Gussi jõe ääres Meštšora madalikul, 63 km Vladimirist lõunas.
Asula on teada 17. sajandist, 1756. aastal asutati sinna kristallivabrik. Asulast sai klaasi- ja kristallitootmise keskus, hiljem ka tekstiilitööstuse keskus. 1931. aastal sai linnaõigused.
Linnas asub kristallimuuseum.
Kovrov

Kovrov (vene "Ковров") on linn Venemaal Vladimiri oblastis. 
Kovrov asub Kljazma jõe kaldal, 64 km Vladimirist idas. 
Linna geograafilised koordinaadid on 56°22′N, 41°20′E.
Kovrov on pärimuse järgi asutatud 12. sajandil. Linnaõigused sai 1778. aastal.
Elanike arv oli 2020. aasta alguses 135 715 (2007. aastal 150 900).
Kovrovis on sõjatööstuse (revolvrid, kuulipildujad, tanki- ja õhutõrjeraketid) ettevõtted. Toodetakse ka mootorrattaid "Voshod" ("Kovrovets").
Joseph Louis Proust

Joseph Louis Proust (26. september 1754 – 5. juuli 1826) oli prantsuse keemik, aine koostise püsivuse seaduse avastaja.
Elulugu.
Sündis Prantsusmaal Angers's. 
Õppis 1777.a. Pariisi ülikoolis. 
Töötas õppejõuna nii Pariisis kui ka Hispaania ülikoolides. Oli Hispaanias kuningliku labori direktor. Labori hävimisel järel naasis kodumaale (1808).
Teadustöö.
Uuris aastatel 1797–1809 paljude metallioksiidide, kloriidide ja sulfiidide koostist.
Aastal 1799 sõnastas aine koostise püsivuse seaduse: igal puhtal ainel on püsiv koostis sõltumata tema saamisviisist või leiukohast. Ühest küljest andis see seaduspära olulise kinnituse John Daltoni aatomiteooriale, teisalt kauakestva tüli Prousti ja prantsuse keemiku Claude Louis Berthollet' vahel, kes sellega ei nõustunud. Sisuliselt lõppes vaidlus alles 100 aastat hiljem mõlema seisukoha tunnustamise ning kahe uue mõiste toomisega keemiasse. Nendeks olid: "daltoniidid" (püsiva koostisega ained), "bertolliidid" (ühendid, mis ei allu koostise püsivuse seadusele).
Uuris ka orgaanilisi aineid (suhkur, tärklis jt.). 1802.a. eraldas viinamarjamahlast glükoosi.
John Dalton

John Dalton (6. september 1766 Cumberland – 27. juuli 1844 Manchester) oli inglise keemik ja füüsik, nüüdisaegse molekulaar-atomistliku õpetuse rajajaid.
Elulugu.
John Dalton sündis vaeses kveekerite perekonnas kangru pojana. Ta omandas loodusteadusliku hariduse iseseisvalt õppides. Juba 15-aastaselt alustas ta koos vanema venna Jonathaniga kveekerite külakoolis õpetajana. 1790. aasta paiku soovis ta astuda ülikooli, et õppida õigusteadust või meditsiini, kuid nendest plaanidest ei tulnud midagi välja, sest lahkusulistel oli keelatud Inglismaa ülikoolides õppida ja õpetada. 1793 kutsuti ta Manchesteri lahkusuliste uude kolledžisse matemaatikat ja natuurfilosoofiat õpetama. Ta jäi sellesse ametisse kuni 1800, mil kooli halvenenud varanduslik olukord sundis ta ameti maha panema ning jätkama Manchesteris matemaatika ja natuurfilosoofia eraõpetajana.
Daltoni varajast elu mõjutas tugevalt mõjukas kveeker Elihu Robinson, meteoroloog ja mõõteriistavalmistaja, kelle mõjul hakkas Dalton huvituma matemaatika ja meteoroloogia küsimustest. 1787 hakkas Dalton pidama ilmavaatluste päevikut, kuhu ta järgneva 57 aasta jooksul kirjutas rohkem kui 200 000 vaatlust, neist viimase oma surma eelsel päeval. Daltoni esimene teadustöö "Meteoroloogilised vaatlused ja esseed" avaldati 1793 ja see sisaldas paljude tema hilisemate avastuste algeid. Ometi pöörasid õpetlased sellele vähe tähelepanu, sest Daltoni käsitlusviis oli liiga omapärane.
Teadustöö.
1794 kirjeldas John Dalton esimest korda võimetust teha vahet punasel ja rohelisel värvil, mida tänapäeval tuntakse värvipimeduse ehk daltonismina. Ta täheldas seda iseendal, kui puu otsast õunu korjas.
John Dalton uuris õhu koostist. Ta võttis esimesena kasutusele aatommassid ja molekulmassid. 1803 avaldas ta keemiliste elementide aatommasside tabeli, kus aatommassiühikuks võttis vesiniku aatomi massi. Ta tähistas iga keemilist elementi lihtsa sümboliga (tavaliselt ringikujulisega) ja väljendas nende abil ka liitaine koostist. Kuna ta kasutas ebatäpseid aatommasse, ei vastanud kõik tema valemid ainete tegelikule koostisele.
Daltoni aatommasside teooria avaldati 1805, kuid suuliselt oli see avaldatud juba paar aastat varem.
Tema aatomiteooria koosnes viiest põhilisest postulaadist:
Dalton on sõnastanud ka Daltoni seadused: 
Tunnustus.
John Dalton oli Londoni Kuningliku Seltsi liige. Esimest korda palus Humphry Davy tal kandideerida 1810, kuid Dalton keeldus: ta ei suutnud maksta sisseastumismaksu. 1822 esitati ta seltsi kandidaadiks ilma enese teadmata ja ta osutus valituks. Siis suutis ta juba sisseastumismaksu tasuda.
1816 valiti ta Prantsuse Teaduste Akadeemia kirjavahetajaliikmeks ja 1830 Davy asemele üheks 8 välisliikmest.
Shannoni jõgi

Shannon [š'änon] (iiri "An tSionainn", inglise "Shannon") on jõgi Iirimaal.
Jõe pikkus on 320 km.
Shannon algab kõigest 76 meetri kõrgusel merepinnast. Ta voolab ülemjooksul lõunasse ja edelasse, on rahuliku vooluga ja läbib mitut järve. Alamjooksul pöördub Shannon läände ja laskub reast kärestikest. Shannonil on ka üks hüdroelektrijaam. Luimneaghist allavoolu moodustab Shannon estuaari, mis suubub Atlandi ookeani.
Shannon on ka asula ja lennuväli Shannoni estuaari kaldal.
Kurgan

Kurgan on linn Venemaal, Kurgani oblasti keskus. Asub Išimi tasandiku lääneosas Toboli jõe kaldal.
Asutatud 1662. aastal, linnaõigused sai 1782. aastal. 
Kurgan on tööstuslinn, kus toodetakse ka soomustransportööre ja autobusse (KAvZ).
Christian I

Christian I (1426 – 21. mai 1481) oli Taani kuningas alates 1448, Norra kuningas alates 1450 kuni surmani ja Rootsi kuningas 1457–1464. 1460–1481 oli ta ka Schleswigi hertsog, 1460–1471 Holsteini krahv ning 1471–1481 Holsteini hertsog. Ta oli esimene Oldenburgi dünastia esindaja Taani troonil.
Christiani isa oli Oldenburgi ja Delmenhorsti krahv Dietrich Oldenburgist, ema aga Helwig Schleswig-Holsteinist. Et ta ema oli Taani kuninga Erik V, Rootsi kuninga Magnus I ja Norra kuninga Håkon V sugulane, siis tekkis Christianil võimalus Kalmari uniooni valitsejaks saamiseks. 
1448 suri unioonikuningas Christoffer III pärijateta ning uueks monarhiks otsustati kutsuda Christian. Norra ei tunnustanud Christianit aga kohe, kuna Rootsis trooni haaranud Karl Knutsson Bonde kuulutas end ka Norra kuningaks. Kuid kuna ta polnud seal kuigi populaarne ning ei omanud pärimisõigust troonile, siis otsustasid norralased 1450 samuti Christiani kasuks. 1457. aastal oli Bonde muutunud ebapopulaarseks ka Rootsis ning ta pidi maalt lahkuma. Nii sai Christian ka Rootsi kuningaks ning Kalmari unioon oli taastatud. 1460 päris ta Schleswigi hertsogkonna ning Holsteini krahvkonna, viimane muudeti 1471 samuti hertsogkonnaks.
1464 kukutati Christian aga Rootsis ning kuningaks kutsuti tagasi Karl Knutsson Bonde. Seal algasid sisevõitlused unioonimeelsete ja -vastaste vahel, mille käigus Christian püüdis oma võimu taastada, kuid see ebaõnnestus. Rootsi valitsejaks sai regendina Sten Sture Vanem ning Christian pidi leppima vaid edutute troonitaotluste esitamisega.
1469. aastal laulatati Christiani tütar Taani Margaret Šotimaa kuninga James III-ga. Abielust sündis kolm poega. Vanimast pojast sai Šotimaa kuningas James IV. Margaret oli populaarne kuninganna, teda peeti ilusaks, leebeks ja mõistlikuks ning paljude ajaloolaste arvates oleks ta olnud valitsemises oma abikaasast võimekam.
1481 Christian suri ning Taani ja Norra troon läksid tema pojale Hansule.
Tobol

Tobol (vene keeles Тобол, kasahhi keeles Тобыл) on Irtõši vasakpoolne lisajõgi. 
Toboli pikkus on 1591 km ja valgala 426 000 km². 
Tobol algab Taga-Uurali platoolt Kasahstani ja Venemaa piirilt kahe ajutise jõe Bozbie ja Kairaktõ ühinemiskohalt. Bozbie algab põhja poolt Kasahstanist Kostanaj oblastist ja voolab kagusse. Kairaktõ algab lõuna poolt Venemaalt Orenburgi oblastist ja voolab kirdesse.
Alguses voolab Tobol piirijõena itta. Pärast Akkarga läbimist pöördub ta põhja ja kulgeb edasi Kasahstanis Kostanaj oblastis. Ta läbib Frunze ja möödub 349 m kõrgusest Žitikara mäest ida poolt. Temasse suubub vasakult Šortandõ, seal keerab Tobol loodesse ja kohe suubub temasse vasakult Želkuar. Tobol läbib Denissovka ja pärast linna algab lääne-ida suhtes piklik Ülem-Toboli veehoidla. Pärast veehoidlat läbib jõgi Lissakovski ja Oktjabrski ning jõuab edela-kirde suunas piklikku Karatomari veehoidlasse, kuhu suubub vasakult Ajati (Ajeti) jõgi. Tobol läbib Rudnõi, Sadtšikovka, Amangeldi, oblastikeskuse Kostanaj ja selle vastas Toboli teisel kaldal oleva Zatobolski ning pöördub põhja. Pärast Nadeždinka ja Vvedenka läbimist jõuab ta taas Kasahstani ja Venemaa piirini. Seal suubub temasse piirijõgi Ui (Uj) ja Tobol pöördub itta. Piiril Kasahstani-poolsel kaldal asub Uzõnagaši asula.
Tobol jõuab Torgai nõkku, kus temasse suubub suurim parempoolne lisajõgi Obagan. Suubumiskohas pöördub Tobol loodesse Kurgani oblastisse, lahkub Kasahstanist ja lakkab olemast piirijõgi. Ta läbib oblastikeskuse Kurgani ja jõuab Išimi tasandikule. Lõpuks ületab ta oblastipiiri ja jõuab Tjumeni oblastisse. Jalutorovskis suubub temasse vasakult Isseti jõgi, Jarkovos samuti vasakult Tura jõgi.
Seejärel suubub temasse veel vasakult Tavda jõgi ja Tobolskis suubub Tobol ise vasakult Irtõši. Lõpuks jõuavad Toboli veed Obi kaudu Põhja-Jäämerre.
Tobol toitub ülemjooksul lumesulaveest, aga mida enam allavoolu, seda enam vihmaveest. Suurvesi on ülemjooksul aprilli algusest juuni keskpaigani, alamjooksul kuni augusti alguseni. Jõgi jäätub novembris, alamjooksul vahel oktoobri lõpus, vabaneb jääkattest aprilli lõpus või mai alguses. Vooluhulk on keskjooksul, 898 km kaugusel suudmest keskmiselt 26,2 m³/s (maksimaalselt 348 m³/s), suudmes keskmiselt 805 m³/s (maksimaalselt 6350 m³/s).
Tobol on sogane. Keskmiselt sisaldab jõevee iga kuupmeeter 260 g tahkeid osakesi. Aastas kannab ta Irtõši 1,6 miljonit tonni tahkeid osakesi.
Tobol on laevatatav suudmest 437 km kaugusele. Jõevoolu reguleerib mitu veehoidlat. Mööda jõge parvetatakse metsa.
Christian VI (täpsustus)

Christian VI nime all on tuntud kaks valitsejat:
Oldenburgi dünastia

Oldenburgi dünastia oli Põhja-Saksamaa valitsejasuguvõsa, mis valitses Oldenburgi krahvkonda alates 11. sajandist. 15. sajandil tõusis koja tähtsus märgatavalt, kui Oldenburgi krahv Christian sai Taani ja seejärel ka Norra ja Rootsi kuningaks. Hiljem asusid Oldenburgide erinevad harud valitsema ka teisi riike.
Thames

Thames [t'emz] on jõgi Suurbritannias Inglismaal. Thames algab Cotswoldi kõrgustikult, voolab valdavalt itta ja kagusse ning suubub Põhjamerre, moodustades estuaari.
Thamesi pikkus on 346 km ja valgla 12 935 km². Sellega on ta pikim tervenisti Inglismaal asuv jõgi ning Suurbritannias Severni järel teisel kohal.
Jõe ääres asuvad Oxfordi, Readingi ja Londoni linn.
Thamesi-nimelisi jõgesid on ka endistel inglaste asumaadel, sealhulgas Põhja-Ameerikas.
Tambora

Tambora on vulkaan Indoneesias Sumbawa saarel. Selle kõrgus on 2851 meetrit.
1815. aastal toimunud Tambora purse oli uusaja kõige võimsam vulkaanipurse. See algas 10. aprillil ja kestis 15. juulini. Plahvatus mõjutas eeskätt vahetut naabrust: Maluku saari, Jaavat, Sulawesi, Sumatra ja Kalimantanit. Vulkaanilise tuha vihmad olid kõige rängemad Bali ja Lomboki saarel. Laavavoolude ning plahvatusele järgnenud nälja ja haiguste kätte suri umbes 92 000 inimest. 1816. aasta sai maailmas tuntuks kui aasta ilma suveta. 
Enne 1815. aasta purset oli vulkaani kõrgus umbes 4300 meetrit.
Itaalia kirikute loend

"Siin on loetletud Itaalia pühakojad, (kirikuhooned)."
Remus Lupin

Remus John Lupin (10. märts 1959 – suvi 1998 ), hüüdnimega Totu, oli tegelane J. K. Rowlingu "Harry Potteri" romaanisarjast.
Elulugu.
Remus on sarjas kõrvaltegelane ja seega on tema elust teada küllaltki vähe.
Sigatüüka koolis õppis ta samas aastakäigus koos Severus Snape'i, James Potteri, Sirius Blacki, Lily Evansi ja Peter Pettigrew'ga. Kooli ajal moodustasid tema, James, Sirius ja Peter lahutamatu neliku. Remus oli ja on neljast kõige tasakaalukam ja arukam. Kui tema sõbrad James ja Sirius lõbutsesid tihtipeale Severus Snape'i häbistades ja piinates, siis tema sellega kaasa ei läinud, kuid oli siiski ka oma sõnul "liiga arg, et neid takistada". Nelja sõpra sidus Remuse tume saladus. Remus oli saanud lapsena Fenrir Greybacki (kõige metsikuma teadaoleva libahundi, kes on ka surmasööja) käest hammustada ja sai seepärast libahundiks (poolanimaagiks, kes saab oma kuju muuta, kuid mitte oma tahtmise korral, vaid täiskuu ajal). Koos õppisid sõbrad James, Sirius ja Peter ennast loomadeks muundama, et Remusele seltsiks olla, kui viimane kord kuus öösiti hundiks muutus.
Remus oli kooli ajal prefekt, kooli direktor Albus Dumbledore oli ta selleks määranud, "lootes, et Remus suudab Jamesi ja Siriust taltsutada".
Remuse elust pärast kooli on vähe teada. Kindlasti on ta algusest peale olnud Fööniksi ordu liige ja alati Lord Voldemorti vastu võidelnud. Raamatutes tutvustatakse Remust esimest korda kolmandas osas "Harry Potter ja Azkabani vang", kus ta tuleb kooli õpetama kaitset mustade jõudude vastu. Remus jääb algusest peale silma kui hoolitsev, heasüdamlik ja hea õpetaja. Juba tema esimesel kohtumisel Harryga päästab ta Harry dementori mõju käest. Aastaga, mil Remus koolis õpetab, saab ta õpilaste seas tohutult populaarseks. Ta hoolitseb kõigi oma õpilaste eest ja paneb isegi Neville Longbottomi, kes on sarja jooksul kergelt käpardlik kohmerdis, õppimisest rõõmu tundma ja eduelamusi saama. Siiski on Remus veel libahunt ja lõbusaid tunde varjutavad tema veidrad haigestumised kord kuus ja kahtlased võlujoogid, mida Snape talle keedab.
Kui aasta lõpus välja tuli, et Remus on libahunt, lahkus ta koolist vabatahtlikult, kuigi paljud õpilased oleks eelistanud tema jäämist. Raamatu viiendas osas - "Harry Potter ja Fööniksi ordu" Remus naasis, kuid siis kandis juba väiksemat rolli olles lihtsalt Fööniksi ordu liige ja ajades ordu asju. 
Remus Lupin abiellus Nymphadora Tonksiga, kes sünnitas talle lapse Teddy. Remus suri natuke pärast lapse sündi koos Tonksiga lahingus surmasööjate vastu.
Beckie Scott

Beckie Scott (sündinud 1. augustil 1974 Vegreville'is Alberta provintsis) on Kanada endine murdmaasuusataja.
Saavutused.
Maailma karikasarjas.
Maailma karikas.
Beckie Scott osales karjääri jooksul 129 MK-etapil ja jõudis poodiumile 15 korral, millest neljal korral kõige kõrgemale astmele.
Natalja Lissovskaja

Natalja Venediktovna Lissovskaja (sündinud 16. juulil 1962 Alegazis) on endise NSV Liidu kergejõustiklane (kuulitõukaja). Olümpiavõitja (1988) ja kahekordne maailmameister. Kehtiva kuulitõuke maailmarekordi 22.63 valdaja.
Lissovskaja on IAAFi kuulsuste halli liige.
Saavutused.
Olümpiamängudel.
1988
Maailmameistrivõistlustel.
1987
1991
Sisemaailmameistrivõistlustel.
1987
1991
Euroopa meistrivõistlustel.
1990
Välislingid.
Pilte Natalja Lissovskajast
Alfred de Vigny

Alfred Victor de Vigny (27. märts 1797 Loches – 17. september 1863) oli prantsuse luuletaja, näitekirjanik ja romaanikirjanik.
Alfred de Vigny sündis vanas, Prantsuse revolutsioonist ruineeritud aadliperekonnas. Kibestunud vanemad kasvatasid de Vignyd kuningatruuduse ja Napoleoni vihkamise vaimus. Restauratsiooni ajaks oli de Vigny jõudnud kõrgemasse ohvitseride kooli ja esialgu tundis ta kuningavõimu taastamise üle siirast heameelt. 18-aastaselt katkestas ta õpingud ning temast sai alamleitnant ainult aadlikest koosnevas kompaniis. Kuid peagi pettus ta teenistuses, sest tema ainsaks "kangelasteoks" jäi Louis XVIII eskortimine Napoleoni tagasipöördumise ajal Elbalt.
Alfred de Vigny pühendas kogu oma kuninga teenimisest vaba aja lugemisele ja luuletamisele. 1822. aastal ilmus tema anonüümne, kümnest luuletusest koosnev kogu "Luuletused". 1824. aastal ilmus "Eloa", millele sai osaks suurepärane vastuvõtt. Alates 1825. aastast pühendus ta ainult kirjutamisele: 1826. aastal ilmus nii luulekogu "Antiiksed ja moodsad luuletused" kui ka ajalooline romaan "Cinq-Mars", mis jutustas markii de Cinq-Marsi julgest vandenõust kardinal Richelieu vastu, kes markiil selle eest pea maha raiuda lasi. De Vigny kirjutas ka näidendeid ja tõlkis Shakespeare'i aleksandriinidesse. Victor Hugo kõrval oli de Vigny romantilise koolkonna üks tähtsamaid autoreid. Kodanlaste kuninga Louis-Philippe I võimuletulek solvas teda sügavalt. Oma päevikus märkis ta, et see oli talle "poliitilisest ebausust vabanemise" aeg. Ta hakkas huvi tundma Lamennais' sotsiaalse kristluse vastu ning võttis omaks isegi mõned vabariiklikud ideed.
Sel perioodil loobus ta luuletamisest. Ta hakkas proosavormis kirjutama neist, kes on oma ideaalide nimel valmis valima vaesuse või surma. 1832. aastal ilmus "Stello" (sellest tegi ta ka lavavariandi "Chatterton", 1835), materialistlikule ühiskonnale jalgu jääva luuletaja lugu, kelle traagilises saatuses nägi autor vaimsete väärtuste allakäiku ühiskonnas.
1837. ja 1838. aasta olid de Vigny elu segaduse- ja õnnetuserohkeimad. Algas tema erakuelu, mille viljadeks olid suurepärased luuletused täis kannatust ja kirgastumist. Need inimteadvuse arengut kujutavad filosoofilised luuletused, mis peegeldavad jumalast hüljatud inimhinge visklemist poliitika, tsivilisatsiooni ja tunnete kolmnurgas, ilmusid alles pärast luuletaja surma (kogu "Saatused").
Tema nägemuses on inimkonna arengut innustava geniaalsuse hinnaks üksindus. Nii, nagu poeet on jumalast hüljatud, nii on seda ka kogu inimkond, kellel on valida ainult kannatuse ja surma vahel. Kannatus ja vaprus saatusele vastu astumisel tagavad inimväärikuse. Pärast ebaõnnestunud katset poliitikasse minna (1848) elas de Vigny tagasitõmbunult ja kirjutas mälestusi, mis ilmusid 1867. aastal ("Päevik").
Kristin Størmer Steira

Kristin Størmer Steira (sündinud 30. aprillil 1981 Mo i Ranas) on norra murdmaasuusataja.
Saavutused.
Maailma karikasarjas.
Kristin Størmer Steira on osalenud 181 maailma karikasarja etapil () ja jõudnud poodiumile 22 korral, millest kuuel korral kõige kõrgemale astmele.
Christian IX

Christian IX (8. aprill 1818 – 29. jaanuar 1906) oli Taani kuningas 1863–1906. Ta pärines Oldenburgi dünastia Glücksburgi harust (Schleswig-Holstein-Sondenburg-Glücksburg) ja oli hertsog Friedrich Wilhelmi poeg.
Christian sai Taani kuningaks seetõttu, et kuningas Frederik VII oli lastetu ning tema pärines Oldenburgi pealiini suhteliselt lähedasest kõrvalharust. Samas tekkis Christianil probleem sellega, et Saali õiguse kohaselt ei olnud tal esmast pärimisõigust Taanile kuuluvale Schleswig-Holsteinile ning seda ära kasutades kuulutasid Preisimaa ja Austria Taanile sõja. 1864 toimunud sõjas sai Taani lüüa ning pidi hertsogkonna loovutama.
Christian IX oli vaadetelt suhteliselt konservatiivne, kuid sellele vaatamata toimusid tema ajal mitmed reformid, mis viisid Taanit demokraatia suunas, sealhulgas anti autonoomia Islandile ja rohkem mõjuvõimu parlamendile.
Isiklikku.
Christian on tuntud ka tänu oma prominentsete järglastele. 1842 abiellus ta Hessen-Kasseli Louisega, kellega tal oli 6 järglast:
Christiani lapselaste hulka kuulusid monarhid Nikolai II, George V, Konstantinos I, Christian X ja Haakon VII, mistõttu teda on võrreldud kuninganna Victoriaga, kelle paljud järeltulijad jõudsid samuti valitsejatroonile.
Sutlepa meri

Sutlepa meri (ka "Sutlepa laht", "Saaremõisa järv", rts "Sutlepsjön") on järv Läänemaal Lääne-Nigula vallas Hara, Kudani, Pürksi, Saare, Sutlepa ja Salajõe külas. Järve kaldajoone pikkus on 12 462 m, valgala pindala on 18,8 km², veevahetus toimub kolm korda aastas. Järv jääb Silma looduskaitsealale.
Sutlepa meri on halotroofne ehk soolatoiteline rannikujärv, mis on merest eraldunud 20. sajandi alguses. Sellest ajast on järve pindala maakerke tagajärjel vähenenud umbes 50%. Järv asub kunagise Silmeni väina sügavaimas kohas. Maa kerkib 3–4 mm aastas.
Sutlepa meri on avalik veekogu, mille piiranguvöönd on 100 meetrit. Järve suubub Kulani peakraav (lääne küljelt).
Sutlepa mere keskkonnaregistri kood on VEE2039710.
Vesi on värvuselt kollakas. Kaldaveetaimestiku moodustavad pilliroog ja ahtalehine hundinui, järvkaislat on vähe. Põhi kaetud enamuses mändvetikatega, üksikute tuttidena esineb penikeeli. Põhi valdavalt kõva, pehmem sügavamas kaguosas. Talvel võib esineda hapnikuvaegust.
Linnustik.
Lindude kevadrände ajal peatub järvel tuhandeid vee- ja rannikulinde. Seal peatuvad väikekosklad, sõtkad, kühmnokk-luiged, tutt- ja punapea-vardid, laugud ning paljud teised. Aprillis ja mais võib järve kohal lendamas näha sadu väikekajakaid ja mustviireseid. Kevadel on linnuhuvilised Sutlepa merel korduvalt vaadelnud järgmisi linnuharuldusi: väikehuike, habe- ja valgetiib-viirest ning valgesilm-varti. Järve ümbritsevates roostikes pesitseb kolme liiki pütte: tuttpütt, hallpõsk- ja sarvikpütt. Sutlepa meri on ka üks hallhane paremaid pesitsuspaiku kogu Eestis.
Sutlepa merel loendati 2020. aastal kokku 327 asustatud kormoranipesa ja 190 hõbehaigrut.
Kalastik.
Kõige tavalisem kalaliik on koger, kes talub hästi talvel jää all tekkivat hapnikupuudust.
2002. aasta kontrollpüügil saadi särge, haugi, ahvenat ja kokre.
Kalapüügi nõuded Silma looduskaitsealal leiab Keskkonnaameti veebilehelt.
Kaldad.
Läänekaldal on Kulani niit, madalsoo ja Kulani peakraav. Põhjaosas on kinnikasvavad poollooduslikud kooslused. Kaguosas on hundinuia sihtkaitsevöönd. Lõunaosas on roostikud, vesine niit, matkarada, mõõkrohu kasvukoht.
Järve lõunakaldal paikneb Saare matkarada. Linnuvaatlejatele on kaks vaatlustorni, mis asuvad matkaraja alguses. Vaatlustornide kõrgused on 7,5 m ja 5 m.
Ajalugu.
Veel Põhjasõja ajal (1715. aastal) eraldasid Sutlepa meri ja ümbritsevad väinad Noarootsit mandrist.
Sutlepa mere kaldal asus Eesti Vabaõhumuuseumisse viidud Sutlepa kabel.
Ahhaat

Ahhaat on vöödiline krüptokristalse kvartsi erim.
Krüptokristalset, kuid ilma vöötideta kvartsi erimit tuntakse kaltsedonina. Ahhaate, milles vöödid paiknevad üksteise suhtes paralleelselt, nimetatakse oonüksiks.
Ahhaat moodustub tavaliselt vulkaanilistes kivimites olevatesse tühemikesse, mida nimetatakse vesiikuliteks. Kivimites liikuvast hüdrotermaalsest veest sadestub välja ränidioksiid, mis moodustab vesiikulite seintele mikrodruuse (miarooliline tekstuur). Kui sadestuvate mineraalide koostis pisut muutub, siis muutub ka uue kihi värvus, mis annabki ahhaadile vöödilise välimuse. Kui tühemikud pole lõpuni ahhaadiga täitunud, siis võib selle sisemuses olla silmaga nähtavatest kristallidest kvartsidruus.
Ahhaat on poolvääriskivi.
Ryō Kawasaki

Ryō Kawasaki (jaapani keeles 川崎燎 "Kawasaki Ryō"; 25. veebruar 1947 Tōkyō – 13. aprill 2020 Tallinn) oli jaapani kitarrist ja helilooja. 
Pärast loodusteaduste õpinguid valis ta hoopis kitarristikarjääri. 1960. aastatel mängis ta mitmes jaapani džässansamblis. 1970. aastate alguses kolis ta New Yorki, kus leidis püsiva töökoha koos väga silmapaistva seltskonnaga, sealhulgas Gil Evansi, Elvin Jonesi, Chico Hamiltoni, Ted Cursoni ja JoAnne Brackeeni bändidega. 1980. aastate keskel hakkas Kawasaki eelistama muusikale arvutiprogrammide koostamist. Samuti produtseeris ta "techno dance"'i lugusid ning asutas nende väljaandmiseks ettevõtte Satellites Records.
1991. aastal pöördus ta tagasi džässi juurde, kus tema kitarrimäng osutus endiselt osavaks (albumid salvestas üks Jaapani firma, kuid neid müüdi USA-s tema enda firma kaudu). Kogenud muusikuna suutis Kawasaki ilma pingutusteta minna üle "hard bop"'ist "jazz-rock"'i. Tema mängustiili iseloomustavad sujuvus ja julgus.
Ryō Kawasaki elas ja töötas 2000. aastast Eestis.
Noolutamine

Noolutamine on eelnevalt karastatud terase kuumutamine kriitilisest punktist madalama temperatuurini, hoidmine nimetatud temperatuuril ja jahutamine. 
Noolutamine tõstab karastatud terase kõvadust, sitkust, plastsust ja vähendab sisepingeid. 
Tuntakse kolme noolutamise liiki: madal noolutamine, keskmine noolutamine ja kõrge noolutamine.
Lõõmutamine

Lõõmutamine on terase kuumutamine üle kriitilise punkti, hoidmine nimetatud temperatuuril ja aeglane jahutamine. Jahtumine toimub tavaliselt koos ahjuga ning kestab tavaliselt mitmeid päevi. Lõõmutamine vähendab terase kõvadust, kuid parandab struktuuri ning vähendab tunduvalt sisepingeid.
Seismilised pinnalained

Pinnalained on seismilised lained, mis levivad piki maapinda või piki maasisest geoloogilisi struktuure eraldavat pinda.
Pinnalained jagunevad Love'i ja Rayleigh' laineteks. Pinnalaineid eristatakse keha sisemuses levivatest kehalainetest, mis jagunevad P-laineteks ja S-laineteks.
Koosa järv

Koosa järv (ka Kuusjärv) on järv Tartumaal Peipsiääre vallas, Emajõe suudmeala Praagalt 4 km lääne pool.
Koosa järvest 0,5 kilomeetrit edela pool paikneb Sirkjärv.
Koosa järv on 281,3 ha suur, suurim sügavus on 1,9 m ja keskmine 1,2 m. Järve kaldad on madalad ja enamasti turbased.
Peipsiga ühenduse tõttu on järves rikkalikult kalaliike. Enim leidub ahvenat, särge, hauge, latikat säinast, kiiska ja roosärge.
Normaliseerimine (täpsustus)

"Normaliseerimine" on mitmetähenduslik sõna.
Leegu järv

Leegu järv (ka Leego järv või Pühajärv) on järv Tartumaal Kastre vallas Ahunapalu külas. Järv asub Peipsi-äärsel madalikul, Kalli järvest 2 km kagu pool.
Leegu järv on 85,6 ha suur, suurim sügavus ulatub 1,6 meetrini ja keskmine on 0,6 m. 
Taimestik on liigivaene. Kallastel kasvab järvkaisel, vähem pilliroogu, ahtalehist hundinuia ja sooalssi.
Kalastik sõltub aastaajast: kevadel domineerivad särjed, sügisel on enim säinast, suvel ja talvel aga latikad. Vähem leidub ahvenat, hauge, linaskit, kiiska ja nurgu. Talvel on järv sageli ummuksis ja paljud kalad surevad.
Lahepera järv

Lahepera järv (ka Lahe järv) on järv Tartumaal Peipsiääre vallas Savimetsa külas.
Lahepera järv on 100,4 ha suur, suurim sügavus on 4,2 m ja keskmine 2,4 m.
Läbivool järvest on nõrk, loodest voolab sisse oja ja leidub allikaid, väljavool toimub järve kagu sopist Lahe jõe kaudu Peipsi järve.
Välislingid.
Lahepere järvest eestigiid.ee lehel
Veisjärv

Veisjärv (ka "Veisejärv" ja "Valgejärv") on kaitsealune looduslik järv Sakala kõrgustiku kaguosas, Viljandimaal Viljandi vallas Veisjärve külas.
Järve pindala on 480,7 ha, suurim sügavus on 4 m, keskmine sügavus 1,3 m ja kõrgus merepinnast 96,5 m, järve põhjas lasub kuni 4,5 meetri paksune mudakiht. Järve edelaküljest voolab Õhne kanali kaudu välja 94 km pikkune Õhne jõgi, mis suubub Võrtsjärve. Veisjärve veetaseme hoidmiseks on Õhne kanalile ligikaudu 240 m allavoolu ehitatud puidust pais. Järve lõunaosast 3 km lääne pool asub Sakala kõrgustiku kõrgeim tipp Härjassaare mägi.
Järve veevahetus toimub kord aastas. Limnoloogilise tüübi järgi on järv kalgiveeline miksotroofne ehk kalgiveeline segatoiteline järv. Järv on avalikult kasutatav veekogu.
Veisjärv kuulub Ida-Eesti vesikonda ja Võrtsjärve alamvesikonda.
Veisjärve kalaliigid on ahven, haug, kiisk, koha, latikas, mudamaim, nurg, roosärg, särg, viidikas ja vingerjas.
Veisjärv kuulub Rubina looduskaitseala koosseisu (Veisjärve piiranguvöönd). Järves on registreeritud kaitsealune liik vingerjas.
Riho-Bruno Bramanis

Riho-Bruno Bramanis (sündinud 1. jaanuaril 1967) on endine eesti käsipallur ja käsipallitreener.
Ta on olnud Eesti koondise peatreener ja Audentese spordikooli käsipalliosakonna treener.
Haridus.
Lõpetanud 1985. aastal Tallinna 54. Keskkooli, õppinud aastatel 2002–2006 Tallinna Ülikoolis rekreatsiooni.
Sportlaskarjäär.
Käsipallitreeninguid alustas 1978. aastal Tallinna Oktoobri rajooni Spordikoolis Enno Karrisoo juhendamisel. 
Elukutselisena on ta käsipalli mänginud Eestis, Lätis ja Rootsis. 1996. aastast elas ta kaheksa aastat perega Jaapanis ja mängis seal profikäsipalli.
2008. aasta lõpus tabasid teda jalavigastused, mille tõttu lõpetas Bramanis mängijakarjääri ning keskendus treeneritööle.
Muu tegevus.
2016. aastast töötab ta Albion Reiside reisijuhina Jaapanis, Aafrikas, Kesk-Aasias ja Ameerikas.
Isiklikku.
Abikaasa Kertuga on neil tütar Melissa ning Audentese esiliigas ja HC Tallase meistriteliigas käsipalli mängiv poeg Jesper.
Kaitsemaagia

Ürgusundid kasutasid palju kujusid, mis ei olnud kunstilisel eesmärgil vaid vaenulike mõjude eemalehoidmiseks, kas selles elus või pärast surma. 
Arheoloogidel on hea näide Hiinast leitud Terrakotasõdalased.
Ürgusund

Ürgusund on usundiloos nimetus varaseimale usundikihistusele, mis oli ilmselt olemas juba neandertali inimesel.
Teavet vanematest usundivormidest saame arheoloogilistelt väljakaevamistelt, hauapanuste ja koopajooniste järgi.
Austusobjekt

Austusobjekt on usundis see, mis on kultuse keskmes, see, millele on rituaalne tegevus või sisehoiak suunatud.
Eristatakse konkreetseid austusobjekte nagu puu, mägi, välk, pilv, mida hingestati (animism) ja millele toodi ohvreid, ning abstraktseid austusobjekte: vaim, taevas, hingejõud, jne. Kõik sellised kultuslikud nähtused mahuvad üldmõiste "polüteism" alla. Kui räägitakse neist kui austusobjektidest, siis kasutatakse mõistet "jumalus".
Viisavabadus

Viisavabadus on õigus siseneda ühe riigi kodanikul teise riiki ilma viisata. Viisavabaduse lepivad kas kaks riiki kahepoolselt omavahel kokku või üks riik vabastab teise riigi kodanikud viisakohustusest ühepoolselt.
Estonia-Film

Estonia-Film oli esimene Eesti Vabariigi filmiühing, mis tegutses aastatel 1919–1932.
Vendade Theodor Märska ja Konstantin Märska eestvedamisel alustati tööd juba 1919. aastal, aga ametlikult asutati ettevõte Peeter Parikase initsiatiivil ja rahalisel toel 10. septembril 1920. Eeskujuks oli vendade Lumière’ide analoogne filmiettevõte. Ettevõtet juhtis Peeter Parikas.
Filmid.
Estonia-Film tootis ja levitas filme ning tõi Eesti filmindusse ringvaate: esimest ringvaadet näidati 1920. aasta veebruaris. 
Põhiliselt tehti dokumentaalfilme (eluolu- ja päevakajalised filmid). Need filmid olid suuresti riigikroonika eelkäijad. Stuudio üks suuremaid saavutusi oli täispikk dokumentaalfilm, millest esimene oli "Filmikaameraga läbi Eesti" (1924), mida näidati ka Saksamaal, Ungaris, Rootsis ja Lätis ning millest sai Eesti visiitkaart välisriikides. Sarjast on säilinud üksikuid kaadreid.
Olustikufilmide "Tallinna "ilu"" ja "Tartu "ilu"" eesmärk oli ärgitada kodanikke linna korrashoiule – näidati linnade varjukülgi üldise korrashoiu seisukohast.
1921. aastal valmis stuudios esimene mängufilm, naljapilt "Armastuse pisielukas", mis filmi Tallinnas ühe päevaga. Film pole säilinud ja selle sisu pole teada. Stuudio mängufilmikatsetused jäidki lühiformaati ja need pole säilinud.
Paljudest Estonia-Filmi tähtsatest jäädvustustest (Eesti kulla Venemaalt Tallinna toomine, Tartu rahu allakirjutamine) pole kaadritki alles.
Kinod.
Estonia-Filmile kuulusid Tallinnas järgmised kinod:
Muu tegevus.
Estonia-Filmi filmilabor asus Viru tänaval.
Aastatel 1926–1931 andis ettevõte välja oma aja tähtsaimat filmiajakirja Filmileht. 
Estonia-Film korraldas 1923. ja 1925. aastal Eesti esimesed missivõistlused.
1927. aastal tekkis seoses helifilmi tulekuga ka Eestis üha suurem nõudlus helifilmi järele. Estonia-Film küll üritas oma ressursse kokku võttes teha esimese eesti helifilmi, kuid teoks need plaanid ei saanud.
Tegevuse lõpetamine.
Üleilmne majanduskriis ja tehniline revolutsioon (helifilmi sünd ja levik) mõjutasid Estonia-Filmi tegevust sedavõrd, et Estonia-Film läks 1932. aastal pankrotti ja lõpetas 19. detsembril 1932 tegevuse.
Tihemetsa

Tihemetsa on alevik Pärnu maakonnas Saarde vallas. Kaugus Pärnust on 50 km, Kilingi-Nõmmest 6 km, Viljandist 50 km ja Mõisakülast 11 km (mööda maanteid).
2000. aasta rahvaloenduse andmeil elas alevikus 897 inimest.
Ajalugu.
Tihemetsas oli Voltveti kõrts, mille säilinud hoone on arvele võetud kultuurimälestisena. Tihemetsas töötas 19. sajandil Allikukivi kalevivabrik.
1920. aastatel rajati praeguse Tihemetsa alale Voltveti asundus, mis hiljem nimetati Asuvere külaks ja 1977 nimetati Tihemetsa alevikuks.
Tihemetsas on Allikukivi park, mis on arvele võetud kultuurimälestisena.
Jäärja

Jäärja on küla Saarde vallas Pärnu maakonnas.
Kalita

Kalita on küla Saarde vallas Pärnu maakonnas.
1977. aastal liideti Kalita külaga Karuküla.
Külast voolavad läbi näiteks Kalita oja, Külge oja ja Jurga oja, mis suubuvad naaberkülas Reiu jõkke.
Küla idaosas asub Viira soo ja loodenurgas Messu soo.
Kultuurimälestistest jääb küla alale ohverdamiskoht "Emandimägi".
Külas tegutses vabariigi algusajal Kalita koorejaam, mis põles 1939. aastal.
Külas töötas ka Kalita kool, mis alustas tegevust 1877. aastal Pati valla koolina ning suleti 1956. aastal õpilaste puuduse tõttu.
Kamali

Kamali on küla Saarde vallas Pärnu maakonnas.
Kanaküla

 
Kanaküla on küla Pärnu maakonnas Saarde vallas.
Kanakülast voolab läbi Halliste jõgi, küla territooriumil suubuvad sellesse Pale jõgi ja Alva jõgi. Halliste jõel asuva Vardja kärestiku ja selle põhjas asuva paljandi kaitseks on loodud Vardja aluskivimi paljandi ja kose kaitseala.
Läbi küla kulgeb Tartu – Viljandi – Kilingi-Nõmme maantee, Halliste jõe ületamiseks on maanteel Kanaküla sild.
Aastatel 1977–2021 oli Reinse Kanakülaga liidetud.
Kärsu

Kärsu on küla Saarde vallas Pärnu maakonnas.
Laiksaare

Laiksaare (aastani 1997 "Asuja") on küla Saarde vallas Pärnu maakonnas.
Laiksaarel asub RMK Pärnumaa metskonna keskus.
Kultuurimälestistest on külas arheoloogiamälestiseks arvatud kalmistu.
Loodus.
Küla territooriumi edelaosa läbib Rannametsa jõgi ja idaosa Ura jõgi. Küla piires asuvad Rannametsa jõel ka Laiksaare järv ja Ura jõel Rae järv. Lisaks nimetatutele asub külas Sassi järv.
Laiksaare lõunaosas asub kaitsealune Rannametsa jõe lammimets. Vahetult küla piirist lõunas Nepstes paikneb 1991. aastal kaitse alla võetud Laiksaare männik.
Osaliselt jäävad küla territooriumile ka Laiksaare looduskaitseala idaosa, Tolkuse looduskaitseala lõunaosa ja väike siil Nepstemurru hoiuala kirdenurgast.
Lanksaare

Lanksaare on küla Saarde vallas Pärnu maakonnas.
Leipste

Leipste on küla Saarde vallas Pärnu maakonnas.
Küla lähistel oli kuni 1996. aastani Tihemetsa raudteepeatus.
Lodja

Lodja on küla Saarde vallas Pärnu maakonnas.
Marana

Marana on küla Saarde vallas Pärnu maakonnas.
Marina küla

Marina on küla Saarde vallas Pärnu maakonnas.
Külast voolab läbi Ura jõgi. Jõel on Marina paisjärv.
Mustla (Saarde)

Mustla on küla Saarde vallas Pärnu maakonnas.
Küla asub Valga–Uulu maantee ääres.
Pihke

Pihke on küla Saarde vallas Pärnu maakonnas.
Reinu (Saarde)

Reinu on küla Saarde vallas Pärnu maakonnas.
Saarde

Saarde on küla Saarde vallas Pärnu maakonnas.