tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Oi Polloi

Oi Polloi on šoti anarhopungi ansambel, mis asutati 1981. aastal. Ansambli nimi tähendab kreeka keeles 'paljud', seda väljendit kasutatakse inglise keeles tähenduses 'lihtrahvas, massid' sisaldades samas viidet oi!-pungile. Algselt oli nende stiil oi!-punk, kuid hiljem kujunes ansamblist üks anarhopungi tähtsamaid esindajaid. Laulutekstide sõnum on keskkonnakaitse ja loomakaitse. Nad on homofoobia, natsismi, rassismi, imperialismi ja inglise kultuuriimperialismi vastased. Ansambli moto on "No compromise in defence of our earth" (Ei kompromissile meie Maa kaitsel).
Nende 2006. aasta album "Ar Cànan, Ar Ceòl, Ar-a-mach" on esimene täielikult gaelikeelne rock-album pärast Runrigi 1978. aasta albumit "Play Gaelic".
Constantin von Grewingk

Caspar Andreas Constantin von Grewingk (vene keeles Константин Иванович Гревингк; 14. (vkj. 2.) jaanuar 1819 Viljandi Liivimaa kubermang Venemaa keisririik – 30. (vkj. 18.) juuni 1887 Tartu Liivimaa kubermang Venemaa keisririik) oli baltisaksa päritolu Liivimaa geoloog ja arheoloog.
Grewingk oli pärit ametniku perekonnast.
Õppis 1837–1841 Tartu Ülikoolis, 1842–1843 Freibergi ja Jena ülikoolis, 1844–1845 Berliini ülikoolis. Dr. Phil 1845, Jena, mag 1854 St. Petersburg. Eriala mineraloogia.
1845–1854 Peterburi Teaduste Akadeemia mineraalikogude konservaator. 1854–1887 Tartu Ülikooli geoloogiaprofessor.
Uuris devoni ja kvaternaariajastu geoloogiat ning koostas Baltimaade geoloogilise kaardi. Pani aluse meteoriitide kogumisele ning eesti arheoloogiale (uuris eelkõige kiviaega ja Kunda leiukohta). Te lõi esimese teadusliku Eesti ja Põhja-Läti ala etnilise ajaloo käsitluse, nn gooti teooria..
Samuti uuris ta Karjala kaljujooniseid (avastas 1848 kaljujoonised Äänisjärve idakaldal) ja Alaska ning Loode-Ameerika geoloogiat.
Ta oli Õpetatud Eesti Seltsi ja Eesti Kirjameeste Seltsi auliige.
Tema järgi on nimetatud järv ja liustik Alaskal, Kachemak Bay State Parkis.
Constantin von Grewingk on maetud Tartu Vana-Jaani kalmistule.
Tallinna–Rapla–Türi tee

Tallinna–Rapla–Türi tee (registrinumbriga 15) on üks Eesti tugimaanteedest. See saab alguse Tallinna–Pärnu–Ikla tee kuuendal kilomeetril Tallinna linnas Järve liiklussõlmes. Tallinna linna tänavana kannab nime Viljandi maantee. Tee pikkus on 97,2 km. Rapla linna tänavatena kannab nimesid "Tallinna maantee" ja "Viljandi maantee". Tee lõpeb Pärnu–Rakvere–Sõmeru maantee 78. kilomeetril Türi linnas. Türi linna tänavana kannab nime "Tallinna tänav".
Asulad Tallinna–Rapla–Türi tee ääres.
Tallinna linn, Kangru alevik, Luige alevik, Saustinõmme küla, Lokuti küla, Tõdva küla, Kirdalu küla, Tagadi küla, Urge küla, Kohila alev, Loone küla, Lohu küla, Mälivere küla, Röa küla, Kuku küla, Hagudi alevik, Hagudi küla, Aranküla, Uusküla, Rapla linn, Valtu küla, Kaerepere küla, Hertu küla, Valtu-Nurme küla, Saksa küla, Metsaääre küla, Koogimäe küla, Kehtna alevik, Nadalama küla, Rõue küla, Hiie küla, Põllu küla, Palasi küla, Lelle alevik, Kastna küla, Kändliku küla, Käru alevik, Kõdu küla, Kolu küla, Lokuta küla, Türi linn.
Alatõr

Alatõr (tšuvaši Улатӑр, ersa Ратор) on linn Venemaa Tšuvaši Vabariigis, Alatõri rajooni keskus. Asub Sura jõe vasakul kaldal.
1552 rajas Ivan Julm praeguse linna kohale kindlustatud asula. 1780 sai linnaõigused.
Linna läbib Kaasani–Penza raudtee.
2002. aastal olid elanikest 87,3% venelased, 7,2% mordvalased ja 4,1% tšuvašid.
Linnast on pärit tšuvaši kirjanik Vjatšeslav Šapošnikov.
Albaania Demokraatlik Partei

Albaania Demokraatlik Partei (albaania "Partia Demokratike e Shqipërisë") on konservatiivne Albaania erakond.
Partei asutati 1990. aasta detsembris pärast seda, kui Tirana Ülikoolis puhkenud üliõpilasrahutused sundisid kommuniste loobuma üheparteisüsteemist. See oli esimene opositsioonierakond, mis Teise maailmasõja järel Albaanias registreeriti.
Erakond võitis 1992. ja 1996. aasta märtsis toimunud parlamendivalimised, kuid 1997. aasta alguses puhkenud rahutused viisid sama aasta suvel ennetähtaegsete valimisteni, mille tulemusel tõugati konservatiivid võimult.
Juulis 2005 toimunud parlamendivalimiste järel sai Albaania peaministriks Sali Berisha, kes on juhtinud seda erakonda alates 1991. aastast, mil ta valiti selle esimeseks esimeheks.
Aastail 1992–1997 oli Berisha Albaania president ning Albaania praegune riigipea Bamir Topi juhtis enne presidendiks saamist selle erakonna parlamendirühma.
Albaania Demokraatlik Partei on Euroopa Rahvapartei vaatlejaliige ja Rahvusvahelise Demokraatide Liidu täisliige.
Tartu veterinaariinstituut

Tartu Veterinaariinstituut (kuni 1873. aastani Tartu veterinaariakool; lühend TVI) oli esimene veterinaariahariduse andmisele spetsialiseerunud kool Venemaal. Kool loodi 28. jaanuaril 1848 keiserliku korraldusega, esialgu eksperimentaalkorras nelja-aastase tähtajaga.
Tartu Veterinaaria Instituut arenes välja 1804. aasta Tartu Ülikoolis veterinaaria kateedri sulgemise järel tekkinud Tartu Veterinaarkoolist.
Esimeseks direktoriks ja professoriks määrati Saksamaalt pärit Peter Boje Jessen, kes oli 1823. aastal siirdunud Venemaale, töötanud sõjaväeveterinaarina ning saanud 1839. aastal tollase kõrgeima, vanema veterinaararsti astme. 
Kooli materiaalse baasi tugevdamiseks anti sellele üle likvideeritud Vilniuse Meditsiinilis-Kirurgilise Akadeemia veterinaariaosakonna varad. Esialgu asus uus õppeasutus ajutistes kohandatud ruumides aadressil Ülikooli tänav 16. 
Kool avati pidulikult 6. veebruaril 1849 kaheastmelisena. Ülemastmes võis omandada veterinaararsti kutse ning kaitsta magistrikraadi, alamastmes valmistati ette arsti abilisi. Õppetöö kestis neli aastat ja lõpetajad said veterinaararsti kutse. 
1852. aastal loobuti alamastmest. 1856. aastal koliti kooli jaoks ehitatud hoonetesse Tartus Vene tänavale Meltsiveski tiigi kaldale (Narva maantee 78). 1858. aastal sai direktoriks professor Heinrich Friedrich Simon Unterberger.
1860. aastal valmis veterinaariakooli hoonete kompleksis Theatrum Zootomicum, mis oli galeriiga ühendatud juba 1857. aastal valminud puidust prepareerimishoonega. 1914. aastal prepareerimistiiba laiendati, olemasoleva saali kõrvale ehitati teine saal, ettevalmistusruum ja assistendiruum ning kivist trepikoda. 
1873. aastal nimetati kool ümber Tartu Veterinaarinstituudiks (saksa keeles "Kaiserliche Veterinair-Institut zu Dorpat").
1880. aastatel viidi kool üle vene õppekeelele ning mujalt pärit üliõpilaste osakaal kasvas. 1882. aastal määrati direktoriks Casimir Carl Eduard von Raupach.
Tartu Ülikooliga tehti koostööd kogu eksisteerimisaja vältel, eelkõige bakterioloogia, kirurgia ja füsioloogia valdkonnas.
1918. aastal liideti instituut loomaarstiteaduskonnana Tartu Ülikooli koosseisu, instituudi Venemaale evakueeritud raamatukogu ja kabinettide varandus müüdi Saratovi loomaarstiinstituudile. 
1951. aastal sai sellest Eesti Põllumajanduse Akadeemia osa, selle tänapäevane järglane on Eesti Maaülikooli veterinaarmeditsiini ja loomakasvatuse instituut.
Professorid.
Tartu Veterinaariinstituudi nimekamate õppejõudude seas olid füsioloog Alexander Schmidt, bakterioloog Friedrich Brauell (Siberi katku pisiku avastaja 1856. aastal) ja embrüoloog Alexander Rosenberg.
Abinsk

Abinsk on linn Venemaal Krasnodari krais, Abinski rajooni keskus. Asub Abini jõe ääres.
Abinsk asutati 1834. aastal Türki küüditatud adõgeede asula kohale, linnaõigused sai 1963. aastal.
The Velvet Underground

The Velvet Underground (lühendatult The Velvets või V.U.) oli 1965. aastal Ameerika Ühendriikides New Yorgis asutatud eksperimentaalrokiansambel, mida peetakse üheks "punk rock"'i eelkäijaks ja "post-punk"'i mõjutajaks. 
Ansambli asutasid Lou Reed (kitarr, laul), John Cale (basskitarr, vioola, klahvpillid ja laul), Angus MacLise (löökpillid; tema asemele tuli veel samal aastal Moe Tucker) ja Sterling Morrison (kitarr).
Ansambli mänedžeriks hakkas 1965. aastal Andy Warhol, kes bändi meelehärmiks kutsus laulma saksa päritolu modelli ja näitleja Nico (kodanikunimega Christa Päffgen), oli debüütalbumi "The Velvet Underground &amp; Nico" produtsent ning kujundas ka selle kaanepildi. Kui Angus MacLise'i asemele asus androgüünne trummar Maureen Tucker, sai neist nime "Exploding Plastic Inevitable" all tuntud Warholi multimeedia-"performance"'i alaline saatebänd. Side Warholi ja Nicoga kestis vaid ühe albumi, kuid see plaat muutis kogu roki arengut. Ansambli sünge muusikaline helikeel erines märgatavalt tolle aja hipimuusikast. Peamiselt Lou Reedi kirjutatud lugude teemadeks olid näiteks sadomasohhism ja narkootikumid.
1968. aastal asendas Cale'i Doug Yule.
Ansambel läks laiali 1970. aastal, kuid tuli lühikeseks ajaks kokku 1990, 1992–1994 ja viimati 1996. aastal.
Brian Enolt pärineb kuulus tähelepanek, et The Velvet Undergroundi esimest albumit ei ostnud peaaegu keegi, kuid need, kes ostsid, asutasid kohe oma bändi. Legendaarse LP laeks oli edetabeli 171. koht. 
Velveti karjääri algusaegade võlu teiste artistide jaoks seisneb paljuski nende näiliselt kergesti mängitavas helipildis. Nende lood olid lihtsad ja samas auahned nagu suurushullustuses vaevleval garaažibändil – mida nad tegelikult endast kujutasidki.
Aastal 2017 pälvis ansambel Grammy elutööauhinna.
Korjaki sopka

Korjaki sopka (vene Корякская сопка) on tegevvulkaan Venemaal Kamtšatka poolsaare kaguosas Petropavlovsk-Kamtšatskist 35 km põhja pool.
Tegutses aastatel 1895–1896, 1926 ja 1956–1957. Viimane vulkaanipurse algas 25. detsembril 2008.
Ozjornõi

Ozjornõi (varem tuntud ka kui Bologoje-4 ja Võpolzovo) on kinnine alev Venemaal Tveri oblastis. 
Alevi haldusalasse jääb piirkond Tveri oblasti põhjaosas Bologoje linnast läänes ja osa Novgorodi oblastist. Seal asub Venemaa strateegiliste raketivägede baas, 7. raketidiviis (sõjaväeosa nr. 14245), kus 2008. aasta seisuga oli 18 Topol-M tuumaraketti.
Asula moodustati 1972. aastal ja sellele anti kinnise haldus-territoriaalse moodustise staatus 1992. aastal.
Võpolzovos on sündinud Vladimir Lebedev.
Niitvälja–Kulna tee

Niitvälja–Kulna tee on (registrinumbriga 18) üks Eesti tugimaanteedest. 
See saab alguse Tallinna–Paldiski tee 32. kilomeetril. Tee pikkus on 4,7 km. Tee lõpeb Keila–Haapsalu tee 7. kilomeetril.
Asulad Niitvälja–Kulna teel.
Illurma küla, Valkse küla, Niitvälja küla, Lehola küla, Kulna küla.
Kaljazin

Kaljazin on linn Venemaa Tveri oblastis, Kaljazini rajooni keskus. Asub Volga jõe moodustatud Uglitši veehoidla ääres.
Kaljazini on esmamainitud 1434. aastal. Linnaõigused sai 1775. aastal.
Friedrich Brauell

Friedrich August Brauell (1807 Weimar – 1882 Leipzig) oli mikrobioloog, Tartu veterinaariakooli professor.
Friedrich Brauell õpetas Tartu veterinaariakoolis patoloogiat aastatel 1848–1868. 
Friedrich Brauell kirjeldas Eestis töötades oma 1857. aastal ilmunud teoses „Versuche und Untersuchungen Betreffend den Milzbrand des Menschen und Tiere“ ühena esimestest Siberi katku tekitajat ja lõi nakkushaiguste diagnoosimise mikrobioloogilise meetodi.
Eesti Maaülikooli Zoomeedikumi kliinikus asub Brauelli pronksbareljeef.
Emmauss

Emmauss (vene Эммаус) on alevik Venemaal Tveri oblastis Kalinini rajoonis. Asub Volga ääres Tverist 15 km kagus.
Elanike arv oli 3500 (2003) ja 3600 (2008).
Aleviku kõrval asub samanimeline küla.
Maksud Alihhanov-Avarski

 
Maksud Alihhanov-Avarski (vene Максуд Алиханов-Аварский; 23. november 1846 Hunzahh, Dagestan — 3. juuli 1907 Alekhsandrapol) oli Vene kindral, Mervi ringkonna ülem ja Thbilisi kuberner. 
Võitles Vene-Türgi sõjas (1877–1878) ja pälvis Püha Georgi risti 4. järgu.
1885. aastal afgaanidega toimunud Kuška lahingus näidatud vapruse eest pälvis Püha Georgi ordeni 4. järgu. 1900 osales Hiinas bokserite ülestõusu mahasurumisel. 1905 määrati Thbilisi kuberneriks.
Sai surma dašnakkide korraldatud atentaadi käigus.
Bežetsk

Bežetsk on linn Venemaa Tveri oblastis, Bežetski rajooni keskus. Asub Tverist 126 km põhjas Mologa jõe ääres.
1137. aastal on mainitud Bežetski Verhi küla praegusest linnast 20 km kaugusel. Praeguse linna kohale rajati Gorodetski kindlus, mille juurde tekkis samanimeline asula. 1766. aastal sai asula praeguse nime, linnaõigused sai 1775. aastal.
Linna läbib Sonkovo–Bologoje raudtee.
Aastatel 1917–1929 elas Bežetskis vene ajaloolane-etnoloog, filosoof ja orientalist Lev Gumiljov.
August Riismann

August Riismann (vene keeles "Аугуст Тынисович Рийсман"; 28. veebruar 1890 Rapla maakond – 23. aprill 1926 Tallinn) oli kooliõpetaja, tööliikumise tegelane ja kommunistlik poliitik Eestis ja Venemaal. Ta on kasutanud ka nime August Ristmets.
Riismann õppis pedagoogilistel kursustel ja pärast lõpetamist töötas aastast 1908 rahvaõpetajana Tallinnas ja Kodilas. Aastal 1914 Riisman mobiliseeriti Venemaa Keisririigi sõjaväkke. Pärast sõjaväeteenistust naasis Kodilasse koolijuhataja ametikohale ja täitis seda suveni 1921. Seejärel pühendus ta täielikult poliitikale. 
Tegevus Eestis.
Riisman hakkas poliitikaga tegelema 1919, ühines töölisliikumisega ja sai 1921 Rapla vallavalitsuse liikmeks ja vallavalitsuse esimeheks.
Riisman oli 1920. aastast Eestimaa Kommunistliku Partei liige, tegutses samal ajal Üle-eestimaalise Noorproletaarlaste Ühingu Rapla osakonna juhatuses. Ta kuulus ka Eesti Õpetajate Seltsi juhatusse. 
1922. aastal emigreerus ta Nõukogude Venemaale. 
Tegevus Venemaal ja Eestis.
Aastail 1922–1925 oli ta Venemaal õpetaja ja eesti koolide inspektor ning täiendas ennast Leningradis Andrei Ždanovi nimelise Riikliku Ülikooli kaugõppe osakonnas. Ta töötas seal ka õpetajana ning eesti koolide inspektorina.
Aastal 1925 koopteeriti Riisman sellal Venemaal asuva EKP Keskkomitee liikmeks. Komintern lähetas ta sama aasta teisel poolel illegaalsele tööle Eestisse, nimelt EKP Tallinna ja Harjumaa piirkonna vastutavaks organisaatoriks. Põrandaalusena tegi ta järgnevatel kuudel kommunistlikku propagandat, valmistas lendlehti ja korraldas nende levitamist. Samuti püüdis August Riismann sõlmida sidemeid legaalse Eesti Tööliste Parteiga salajase koostöö alustamiseks riigikogu valimistel, kuid 20. aprillil 1926 politsei tabas ta ja järgmisel päeval keelustati ajutiselt ka Eesti Tööliste Partei seadustes ettenähtud piiride ületamise eest. 
August Riisman anti sõjakohtu alla, mõisteti riigikorra õõnestamise eest surma ja lasti maha ööl vastu 23. aprilli 1926.
Mihkel Koolmeister

Mihkel Koolmeister (vene keeles "Михкель Карлович Коольмейстер"; 1. november 1893 Hiiumaa – 3. september 1919 Irboska raudteejaama lähedal) oli Eesti ametiühingutegelane.
Pärast Veebruarirevolutsiooni 1917. aastal valiti Ehitajate Liidu esimeheks, oli Tallinna Tööliste ja Sõjaväelaste Saadikute Nõukogu liige, märtsis 1917 astus VSDTP liikmeks. Ta oli I Ülevenemaaline Nõukogude Kongress ja II Ülevenemaaline Nõukogude Kongressi saadik. Pärast Oktoobripööret 1917. aastal oli ta Tööliskontrolli Nõukogu liige Tallinnas.
Alates veebruarist 1918 Nõukogude Venemaal Petrogradis Põhjapiirkonna Kommuunide Liidu Petrogradi Rahvusasjade Komissariaadi Eesti sektsiooni juhataja. 
1918. aasta novembrist tuli ta koos Nõukogude vägedega Eestisse. 
Augustis 1919. aastal kuulus ta Eestimaa ametiühingute I kongressi presiidiumi, kes astus Eesti Vabadussõja ajal üles nõudmistega lõpetada sõda Nõukogude Venemaa vastu. Kongress aeti laiali ning 102 saadikut vahistati, 25 neist hukati Irboska raudteejaama lähedal, nende hulgas ka Mihkel Koolmeister (vt Irboska veretöö).
Botaanik

Botaanik on teadlane, kes tegeleb taimede uurimise ehk botaanikaga. Asjaarmastajast botaanikut, kellel harilikult puudub botaaniline eriharidus, nimetatakse botanofiiliks.
Raul Rebane

Raul Rebane (sündinud 6. oktoobril 1953 Pärnus) on eesti ajakirjanik ja kommunikatsioonikonsultant. 
Raul Rebane töötas 1977. aastast Eesti Televisiooni spordisaadete toimetuses. Ta on kajastanud ajakirjanikuna sporti 17 olümpiamängudel, neist 12 korda kohapeal. Aastatel 1998–2008 kuulus olümpiamängude EBU (European Broadcasting Union) infogruppi. Pärast ETV-st lahkumist on tegutsenud peamiselt konsultandina. On algatanud mitmeid projekte, millest kettaheitja Gerd Kanteri olümpiavõitjaks aitamine on pälvinud rahvusvahelist tähelepanu.
Tööelu.
Raul Rebane alustas ETV spordisaadetes tööd 1975. aastal praktikandina. 1977–1994 oli samas spordireporter ja 1994–1998 programmijuht.
Aastatel 1998–1999 oli TV 1 programmijuht.
1999. aastast töötas konsultandi, koolitaja, strateegilise nõustajana. Konverentsiesineja.
2005–2023 on olnud publitsist ja kolumnist. Infosõdade ja psühholoogiliste operatsioonide temaatika tutvustaja ja populariseerija Eestis. Eesti Mälu Instituudi nõukogu liige.
Olümpiavõitja projekt.
2000. aasta sügisel lõi Raul Rebane meeskonna kettaheitja Gerd Kanteri abistamiseks. Koostöö kestis 12 aastat ja oli väga edukas. Gerd Kanter tuli 2007. aastal Osakas maailmameistriks ja 2008. aastal Pekingis olümpiavõitjaks. 2012. aastal Londoni olümpiamängudel võitis Kanter pronksmedali. Kogu karjääri vältel võitis Gerd Kanter kokku 11 tiitlivõistluste medalit, mis teeb temast läbi aegade ühe edukama Eesti kergejõustiklase. Meeskonda kuulusid: Vésteinn Hafsteinsson (treener), Indrek Tustit (füsioterapeut, alates 2013 ka treener), professor Mihkel Zilmer (toitlustamise konsultatsioon), Aadu Krevald (biomehhaanika), Hans Üürike (koduleht, statistika), Uno Ojand (abitreener kuni 2006). Gerd Kanteri meeskonna metoodika ja tegutsemispõhimõtted on hiljem olnud eeskujuks paljudele sportlastele ja treeneritele.
Isiklikku.
Raul Rebane on 1976. aastast abielus haridusteadlase Epp Rebasega (sündinud Jeret). 
Raul Rebane peab ennast identiteedilt virulaseks, sest kasvas üles Lääne-Virumaal Pandivere külas. Kuulus Eesti noortekoondisse kergejõustikus. Meistrikandidaat males.
Tema vanaisa Mihkel Ausmaa ja vanaisa kolm venda olid politseinikud, mistõttu pere kannatas rängalt 1941. aasta 14. juunil toimunud küüditamisega, kui enamik perest viidi Siberisse. 
2007–2018 tegutses ainult sugulastest koosnev Sugulaskoor Ausmaa, milles Raul Rebane laulis. Koori repertuaari oluline osa oli Siberist ja vangilaagritest toodud laulud, mille osa autor oli Raul Rebase onu Mihkel Ausmaa. Koor osales mitmel laulupeol, ka eliitkoorina. 
Teosed.
Artiklid ja raadiosaated.
Täielik kogumik Raul Rebase artiklitest ja raadiosaadetest asub tema kodulehe meediaarhiivis.
John Costelloe

John A. Costelloe (november 1961 – 18. detsember 2008) oli USA filminäitleja.
Ta on tuntud eeskätt sarjast "Sopranod", kus ta mängis neljas osas homoseksuaalset tuletõrjujat Jim “Johnny Cakes” Witowskit.
John Costelloe tegi 47-aastaselt enesetapu.
Senati väljak

Senati väljak (soome keeles "Senaatintori", rootsi keeles "Senatstorget") on Helsingi kesklinnas asuv ajalooline keskväljak. Seda väljakut ääristavad mitmed ajaloolised ehitised, nagu Helsingi toomkirik, Riiginõukogu hoone ("Valtioneuvoston linna") ja Helsingi ülikooli peahoone. Väljaku keskel asub Aleksander II ausammas. Senati väljaku ääres asuv toomkirik on Helsingi tuntuim sümbol ja üks turistide külastatuimaid hooneid linnas. Väljaku äärtes kulgevad tänavad Aleksanterinkatu, Unioninkatu, Snellmaninkatu ning põhjaküljes toomkiriku treppide eest läbi Hallituskatu.
Senati väljaku projekteerisid 1800. aastate esimesel poolel Helsingi monumentaalkeskuse arhitektid, detailplaneeringu autor Johan Albrecht Ehrenström ja arhitekt Carl Ludvig Engel.
Deivil Tserp

Deivil Tserp (sündinud 30. mail 1968) on Eesti spordiajakirjanik.
Kose Kihelkonna Muuseum

Kose Kihelkonna Muuseum on muuseum Harju maakonnas Kose vallas.
Muuseum moodustati 1958. aastal ja registreeriti isetegevusliku muuseumina 1970. aastal. Muuseum asus varem endise Kose-Uuemõisa mõisa peahoones, mida haldas Kosejõe Kool. 2011. aasta kevadel koliti muuseum Kose Gümnaasiumi ruumidesse.
Muuseumi juhataja on Marju Verk. Varem on muuseumiga seotud olnud Herman Lipp, Helve Voll ja Hengo Tulnola.
Varem kasutas muuseum nime Kose-Uuemõisa Koduloomuuseum.
Nevio Passaro

Nevio Passaro (sündinud 11. mail 1980 Bad Windsheimis) on itaalia-saksa päritolu laulja, muusik ja laulukirjutaja. Ta sai kuulsaks pärast neljanda koha saavutamist saatesarja "Deutschland sucht den Superstar" kolmandal hooajal.
Aastatel 2000–2005 õppis ta Forlìs, Itaalias erialal "Tänapäeva keeli sünkroontõlkidele ja tõlkidele". 2006. aastal kaitses ta diplomitöö ja temast sai kvalifitseeritud sünkroontõlk. 
Muusikukarjäär.
Oma muusikukarjääri algusaastatel mängis Passaro oma esinemistel ise klaverit ja kitarri. Mõlemad instrumendid oli ta selgeks õppinud iseseisvalt. Aastal 1999 tuli välja ta esimene singel "La mia parola". 
2006. aastal töötas ta Saksamaal ja Itaalias oma esimese plaadiga "Nevio". Esikplaat ilmus aastal 2007 ning jõudis Saksamaa albumite edetabelis 5. ja Austria edetabelites 7. kohale. Albumilt võis leida lugusid džässist rokini ja popist svingini ja nii itaalia, saksa kui ka inglise keeles. 
Singel "Amore per sempre" jõudis Saksamaa popmuusika edetabelites 2. kohale. "Amore per sempre" on pop-roki stiilis laul inglise ja itaalia keeles. 3. mail 2007 võitis "Nevio" Cometi auhinna parima uustulija kategoorias. Plaati tutvustav kontserditurnee "Nevio Tour 2007" kestis kolm nädalat ja selle jooksul esines ta 17 linnas Saksamaal ja Austrias. 
Parraso teine album "Due" tuli välja 19. septembril 2008 Saksamaal. Plaadi esiksingel "Sento" ilmus 5. septembril. Albumi "Due" tutvustusturnee toimus 2009. aasta jaanuaris ja veebruaris Saksamaal. 
Kontserdibänd.
Nevio bänd, kes saadab teda kontsertesinemistel:
Isiklikku.
Nevio isa Aniello on itaallane ja ema Henrike sakslane. Nevio kasvas üles Neustadt an der Aischis ja teda kasvatati kakskeelseks – saksa ja itaalia keel on ta emakeeled. Ta räägib vabalt ka inglise ja prantsuse keelt. Tema vend Flavio on samuti muusik.
Jüri Marksoo

Jüri Marksoo (kuni 1936. aastani Jüri Markson; 10. august 1876 Jaagu talu, Ertsma küla, Halinga vald, Pärnumaa – 3. oktoober 1941 Sosva vangilaager, Sverdlovski oblast, Venemaa) oli eesti omavalitsustegelane.
Tema vanemad olid taluomanik Mart Markson ja Katariina Markson (sündinud Mihkelson).
Jüri ja Hilda Marksoni abielu lahutati 10. mail 1933 Tallinna-Haapsalu Rahukogus.
Saatus ja surm.
Marksoo arreteeriti NKVD poolt Pärnus. Ta suri Nõukogude vangilaagris. 
Suguvõsa.
&lt;/table&gt;
Nevio

"Nevio" on Nevio Passaro esimene album, mis ilmus 19. veebruaril 2007. See album saavutas kohe saksa müügiedetabelis 5. koha, kus see püsis mitu kuud. Samal suvel sai see kuldplaadi.
Laulud.
Nevio-Viva La Musica Edition.
Ilmus 5. oktoobril 2007. Lisaks eespool loetletud lugudele on sellel veel:
Veel on Viva La Musica Editionil DVD-plaat kontsertidest.
Due

"Due" on Nevio Passaro teine album. See ilmus 19. septembril 2008.
Laulud.
"Deluxe Edition".
Lisaks mainitud lauludele on sellel veel lood:
Kaasas on DVD-plaat.
Ahtubinsk

Ahtubinsk on linn Venemaal Astrahani oblastis, Ahtubinski rajooni keskus. Linn asub Volga jõe deltas Ahtuba harujõel 292 km Astrahanist põhja pool.
Ajalugu.
Ahtubinsk loodi 1959. aastal Vladimirovka küla ühendamisel Petropavlovka ja Ahtuba külaga. 
Tänapäeva linna alal asunud Mana sadamasse veeti 19. sajandil 50 km kaugusel asuvast Baskuntšakist soola, mida mööda jõge edasi veeti. 1882 valmis raudtee Baskuntšaki äärest Mana sadamani.
Ahtubinskis on Venemaa lennuväe baas ja lendurite kool.
Elektrirong

 
Elektrirong on elektri jõul sõitev rong. Elektrirongid (inglise keeles "electric multiple unit") koosnevad veomootoritega mootorvagunitest, juhikabiiniga juhtvagunitest ja veomootoriteta reisivagunitest.
Elektrifitseeritud raudtee ehk elektriraudtee kohal on kontaktliin, millest elektrirongid vooluvõtturite abil elektrivoolu saavad. Mõnes riigis saavad rongid elektrienergiat ka toiterööpast. Elektriahela teiseks pooluseks on üldjuhul rööbastee, mille rööpad on omavahel elektriliselt ühendatud ehk sillatud.
Elektrironge hakati kasutama 19. sajandi lõpul. Augustis 1883 avati elektriraudtee Brightonis. Saksamaa esimesed elektriraudteed avati 1895 liinil Meckenbeuren–Tettnang, 1900 Mansfeldi kandis ja 1903 Hamburgi kandis.
NSV Liidus olid kaks esimest elektriraudteed Bakuu–Surahhanõ (1926, pinge 1200 V) ja Moskva–Mõtištši (1929, pinge 1500 V). 1950. aastatel mindi NSV Liidus üle pingele 3000 V, kuid kümnendi lõpus hakati paralleelselt tootma juba selliseid ronge, mille tööpinge on 25 kV.
Elektrirongi koguvõimsus on 700–1000 kW. Tänapäeva elektrirongid suudavad arendada kiirust üle 200 km/h, teatud tehnoloogia puhul, nagu TGV, ka kuni 320 km/h.
Elektriraudtee Eestis.
Eestis (Tallinnas ja Harjumaal) korraldab elektrirongiliiklust Elron.
Eesti esimene, 11,2 km pikkune regulaarne elektrirongiliin avati 1. oktoobril 1924 Tallinna (Balti jaam) ja Pääsküla vahel.
1941 lõpetati elektrirongiliiklus. Kogu veerem viidi Permi, mis sel ajal kandis nime Molotov. 1942–1944 demonteeriti elektriraudtee kontaktvõrk.
1946 elektriraudtee taastati. Liiklus algas 18. augustil. Kasutati sõjasaagiks saadud Berliini elektrironge, mille jaoks ehitati kõrged ooteplatvormid. Elektriraudtee pikendati 1958 Pääskülast Kloogani, (Keilani 1958, Kloogani 1960) 1960 Klooga-Rannale, 1962 Paldiskisse, 1965 Vasalemma, 1978 Aegviiduni (Kehrani juba 1973. aastal), 1981 Riisiperene ja 2019 Turbani.
2028. aasta lõpuks on kavas kogu Eesti raudteevõrk elektrifitseerida. Kui praegustel elektrifitseeritud lõikudel töötab kolmekilovoldine alalisvooluvõrk, siis uued lõigud ehitatakse 25 kilovoldile ja vahelduvvoolule.
Diiselrong

Diiselrong on mitmevaguniline rong, mis sõidab vagunis või vagunites paikneva ühe või mitme diiselmootori jõul. Diiselrong ei vaja eraldi vedurit. Diiselrong on võimeline sõitma kokkuliidetuna teiste samasuguste rongidega, olles seejuures juhitav ühest kabiinist. Diiselrongide eelised diiselvedurite veetavate rongide ees on näiteks parem kiirendus ja väiksem kütusekulu.
Diiselmootor võib paikneda juhtvagunis, vagunis või mootori vagunis.
Tüübid.
Mehaanilise ülekandega.
Sarnaselt autoga kantakse diiselmootori pöörlemisenergia kardaanidega käigukasti kaudu veoratastele. Seda tüüpi oli ka Eestis sõitnud Ungari diiselrongi D1 eelkäija D. 
Hüdraulilise ülekandega.
Diiselmootor käitab hüdropumpa, mis saadud energia kannab hüdroõli pumpamise teel veoratastega ühendatud veoseadmele. Seda tüüpi olid ka Edelaraudtee opereeritavatel liinidel sõitnud rongid D1 ja DR1.
Diiselgeneraatoriga elektrirong.
Tegemist on sisuliselt elektrirongiga, mille vagunites paiknevad veoelektrimootorid saavad energiat diiselmootoriga käitatavalt elektrigeneraatorilt.
Seda tüüpi on Elroni opereeritavatel liinidel sõitvad diiselrongid Stadler FLIRT.
Diiselrongid Eestis.
Diiselrongid hakkasid auruvedurite kõrvale ilmuma 1949. aastal. Esimene Eestis reisijaid teenindanud diiselrong oli Ungari päritolu DP, mis sõitis liinil Vilnius-Riia-Tallinn (1949–1963). 1965. aastal hakkasid Eestis reisijaid teenindama samuti Ungaris toodetud diiselrongid D1, mis sõitsid kuni 2001. aastani. DR1 tüüpi Läti päritolu diiselrongid ilmusid Eestisse 1984. aastal ja teenindasid reisijaid 2013. aasta lõpuni. Käiku jäi üks DR1A tüüpi rong, mis sõidab liinil Tallinn–Peterburi. 2014. aastal võttis Eesti-sisese reisijateveo üle riigiettevõte Elron, mis kasutab Eesti-sisestel liinidel 2-, 3- ja 4-vagunilisi diiselronge Stadler FLIRT. Diiselmootoriga elektrigeneraator asub neil rongidel eraldi mootorivagunis, mis on siiski reisijale läbitav.
Edelaraudteel olid kuni 31. detsembrini 2013 käigus Riia Vagunitehases toodetud diiselrongid DR1 Pärast seda lõpetas firma reisijateveo.
Kirkenes

Kirkenes (soome keeles "Kirkkoniemi", põhjasaami keeles "Girkonjárga") on linn Norra kirdeosas Finnmargi maakonnas, Sør-Varangeri valla keskus.
Vöödiline atlassvaksik

Vöödiline atlassvaksik ("Lomographa temerata") on vaksiklaste sugukonda atlassvaksiku perekonda kuuluv liblikas.
Tal on valged tiivad, millel on hallid varjud ja must kesktähn. Siruulatus 22–26 mm.
Vastsed toituvad muuhulgas toomingal, viirpuul ja õunapuul. Valmikud lendavad mais ja juunis.
Levinud Euroopas, Eestis tavaline.
Engelbert Strauch

Engelbert Strauch (vene keeles "Энгельберт Мадисович Штраух"; 9. jaanuar (vkj)/ 22. jaanuar 1898 Tallinn – 21. aprill 1938 Kommunarka, Moskva oblast, Vene NFSV) oli Eesti ja Nõukogude Venemaa poliitik.
Elulugu.
Ta sündis töölise peres, alates 1911. aastast oli ta metallitööline Tallinna sadamas, kus astus 1912. aastal VSDTP liikmeks.
1917. aasta Veebruarirevolutsiooni ajal valiti ta 9. märtsil 1917. aastal VSDT(b)P Tallinna komitee esimeheks, ta oli ka VSDTP Sõjasadama komitee esimees ja Tallinna Tööliste ja Soldatite Saadikute Nõukogu liige.
Tegevus Eestis.
Strauch oli 1917. aastal Oktoobrirevolutsiooni ajal Eestis Eestimaa Sõja-Revolutsioonikomitee Presiidiumi liige ja Revolutsioonilise Tribunali esimees ning toitlustuskomissar. 1918. aasta veebruaris korraldas ta Balti laevastiku evakueerimise. 
Tegevus Nõukogude Venemaal.
Aastatel 1918–1921 oli ta Omski kubermangu Toitlustuskolleegiumi esimees, Omski toitlustuskomissar ja Tomski toitlustuskomissari asetäitja. Ta korraldas Omskis ÜK(b)P Eesti sektsiooni.
1920. korraldas ta Kolõvanis toimunud bolševikevastase ülestõusu mahasurumise. 
Aastatel 1921–1922 oli ta Petrogradis asuva Eestimaa Kommunistliku Partei Venemaa büroo sekretär ja EKP Keskkomitee liige. 
Alates 1922. aastast töötas ta Vene SFNV ja NSV Liidu Toitlustuse Rahvakomissariaadis, 1927–1934 ÜK(b)P Keskkontrollkomisjonis ja erinevates Vene SFNV Rahvakomissaride Nõukogu aparaadis ning oli Riikliku Kirjastusühistuste Raamatukaubastute juhataja kohusetäitja. 
Strauch oli ÜK(b)P XV kongressi; ÜK(b)P XVI kongressi; ÜK(b)P XVII kongressi saadik ning 1921. aastal Kominterni III kongressi saadik.
Vahistamine ja surm.
Strauch vahistati 22. novembril 1937 ja mõisteti süüdi 21. aprillil 1938 NSV Liidu Ülemkohtu Sõjakolleegiumi otsusega. Teda süüdistati "spionaažis ja osalemises kontrrevolutsioonilises organisatsioonis". 
Ta lasti maha 21. aprillil 1938. aastal Moskva oblastis NSV Liidu Ülemkohtu Sõjakolleegiumi kohtuotsuste täideviimise paigas Kommunarkas. Ta rehabiliteeriti postuumselt 1. septembril 1956. aastal.
Arnold Sommerling

Arnold Sommerling (11.vkj/23. juuli 1898 Tallinn – 5. detsember 1924 Suur-Tupsa talu, Iru vald) oli Eesti kommunistlik tegelane ja ELKNÜ looja.
Elulugu.
Arnold Sommerling sündis käsitöölise pojana. Ta lõpetas 1915 Tallinna Kaubanduskooli, 1917 mobiliseeriti Venemaa keisririigi sõjaväkke, pärast seda töötas teenistujana Tallinna sadamas. Ta oli alates 1920 sadama laadijate ametiühingu sekretär ja Tallinna Ametiühingute Kesknõukogu liige ning samast aastast Eestimaa Kommunistliku Partei liige. 
Ta osales detsembris 1920 I Üle-eestilise Noorte Proletaarlaste Kongressi kokkukutsumisel ja valiti ka liidu esimeheks. 1921. aasta veebruarist alates oli ta Tallinna linnavolikogu liige ja kommunistide fraktsiooni liige. Ta kandideeris I Riigikogusse Iseseiseva Sotsialistliku Tööliste Partei koosseisus.
Mais 1922 ta vahistati ja mõisteti süüdi (115 protsessil). Talle määrati 10 aastat sunnitööd ja ta vahetati Nõukogude Venemaaga toimunud vahetuse käigus Eesti Vabadussõjas vangi langenute vastu. Alates novembrist 1922 oli ta Vene NFSV komsomolitööl.
1924. aastal saadeti Sommerling ebaseaduslikult Eestisse, kus ta osales 1. detsembri mässu ettevalmistamisel ja korraldamisel Sõjaministeeriumi vallutamise katses. Pärast ülestõusukatse läbikukkumist osutas Sommerling kinnipidamise katsel, Tupsi talu Irus koos EKNÜ KK liikme Osvald Piiri ja Tallinna Linnavolikogu liikme Eduard Ambosega politseile relvastatud vastupanu ja tapeti.
Mälestuse jäädvustamine.
Eesti NSV-s nimetati Arnold Sommerlingi mälestuseks tema nimega A. Sommerlingi nimeline sovhoos ja Sommerlingi küla, nüüdisaegne Jüri alevik.
Tema elu on käsitlenud kirjanik Holger Pukk jutustuses "Öine lahing".
Viisaastakuplaan

Viisaastakuplaan (vene keeles: "пятилетний план") on peamiselt NSV Liidus ja teistes, reeglina käsumajaduse ehk nn sotsialistliku arengutee valinud riikides kehtinud või jätkuvalt kehtiv majanduse planeerimise riiklik süsteem. Ajavahemikku, mille jooksul viisaastakuplaani täide viiakse, nimetatakse viisaastakuks. 
Tänapäeval kasutab viisaastakuplaane mitu riiki, kuid esimestena alustasid plaanimajanduslikke mitmeaastakuid NSV Liit, India, Hiina Rahvavabariik ja Vietnam. Nõukogude Liit juhatas mitmeaastakute sarja sisse aastal 1928. Viisaasta- vms mitmeaasta-plaanid töötas NSV Liidus välja Riiklik Plaanikomitee produktiivsete jõudude teooria järgi. India alustas viisastakuplaanide elluviimist aprillis 1951. Hiina Rahvavabariik alustas 1953, kuid seal tekkis 1962-1966 paus ja viimatine, 13. viisaastak algas 2016. aastal. Põhja-Vietnam algatas viisaastakud aastal 1958. Tänapäevani praktiseerivad riiklikku majanduse planeerimist viisaastakute kaupa veel Bhutani Kuningriik (aastast 1961), Malaisia Föderatsioon (1966) ja Valgevenemaa (1996). 
Esimest korda tutvustas NSV Liidus viisaastakuplaani ideed Stalin 1928. aastal selleks, et NSV Liit jõuaks järele arenenud riikide tööstusele. See tähendas pööret 1921. aastal alustatud NEP-ilt (uus majanduspoliitika), mis oli Stalini jaoks liiga kapitalistlik. Peamine tähelepanu seati mitmeaastaku plaanides rasketööstusele ja eriti sõjatööstusele. 1929. aastal lülitati plaani ka kollektiviseerimine. Esimene viisaastakuplaan täideti NSV Liidus ühe aasta võrra kiiremini, kui oli ette nähtud. Hiljem rakendati viisaastakuplaane peale tööstuse ja põllumajanduse muudeski valdkondades, ka hariduses ja kultuuris. Üleliidulised viisaastakuplaanid kinnitati NLKP kongressidel. Oma viisaastakuplaan ja püstitatud eesmärgid pidid olema ka igal kollektiivil. 
Viimane, kolmeteistkümnes viisaastak jäi pooleli NSV Liidu lagunemise tõttu.
NSV Liidu viisaastakud.
Viisaastakuid oli NSV Liidus kokku kolmteist:
Guinea vapp

Guinea vapp on Guinea Vabariigi riigivapp. Vapp on kasutusel aastast 1993.
Vapikilbil on lipu värvides alus, mille kohal on valge rahutuvi, kes hoiab nokas kuldset oliivioksa.
Vapi all valgel lindil on prantsuskeelne rahvuslik deviis "Travail, justice, solidarité" ('Töö, õiglus, solidaarsus').
Ahmed Tidiane Souaré

Ahmed Tidiane Souaré (sündinud 1951) on Guinea poliitik. Ta oli Guinea peaminister 23. maist 2008 kuni 30. detsembrini 2008.
Souaré on Guinea tipp-poliitikas tegev alates 1989. aastast. Ta on muu hulgas töötanud presidendi administratsioonis. Aastal 2005 sai temast mäetööstusminister, aastal 2006 kõrgharidus- ja teadusminister.
Ahmed Tidiane Souaré sai peaministriks mais 2008, kui president Lansana Conté määras ta ameti kuritarvitamise tõttu vabastatud peaministri Lansana Kouyaté asemele.
Pärast seda, kui sõjavägi detsembris 2008 riigis võimu haaras, teatas Ahmed Tidiane Souaré, et tema valitsus on uue presidendi Moussa Dadis Camara teenistuses.
30. detsembril 2008 määras võimu haaranud sõjaväehunta tema asemele Kabiné Komara.
Jüri Lossmann

Jüri Lossmann (ka Lossman; 4. veebruar 1891 Kabala mõis, Kõo vald – 1. mai 1984 Stockholm) oli eesti pikamaajooksja. 
Jüri Lossmann õppis kullassepaks. 1916 tuli ta Venemaa meistriks 5000 m jooksus. Esimeses maailmasõjas sai ta haavata.
1920. aasta suveolümpiamängudel Antwerpenis võitis ta hõbemedali maratonijooksus ajaga 2:32:48,6 kaotades soomlasest võitjale Hannes Kolehmaisele 13 sekundiga. 1924. aasta suveolümpiamängudel Pariisis saavutas ta maratonis 10. koha.
Ta püstitas pikamaajooksudes üle 20 Eesti rekordi.
1928. aastal osales ta kestvusjooksul Los Angelesest New Yorki (Bunion Derby).
Tallinna linnavalitsusega sõlmitud lepingu alusel pidi Jüri Lossmann Tallinnas üles seadma 252 liiklusmärki ja neid viie aasta jooksul korras hoidma, misjärel need läksid Tallinna linnavalitsuse omandusse.
1944. aastal põgenes Rootsi, kus töötas kullassepana.
Tema mälestuseks korraldatakse 1991. aastast juunikuus Viljandis "Jüri Lossmanni mälestusjooksu", mille distants on 6,5 km.
Kuni 2005. aastani oli mälestusjooksu raja pikkus 21,1 km ehk poolmaraton.
Džengiš

Džengiš (kirgiisi "Жеңиш чокусу", hiina 托木尔峰 'võidu mäetipp') on mägi Kesk-Aasias, Kõrgõzstani ja Tian Shani kõrgeim tipp. Kõrgus 7439 meetrit. Asub Kõrgõzstani ja Hiina piiril Džengiši mäemassiivis.
Mägi on eesti keeles tuntud ka venekeelse nimega Pobeda ("Пик Победы" 'Võidu mäetipp'). Mäe uiguurikeelne nimi on Tömür ("raudmägi") või Galibiyat Qokkisi, hiina keeles 托木尔峰 "Tuōmù'ěr Fēng" või 胜利峯 "Shengli Fēng".
Avastamis- ja vallutamislugu.
1938. aastal juhtis Augusts Lietavietis ekspeditsiooni, mille eesmärgiks oli aasta varem Karpinski tipult vaadeldud Han-Tengrist lõunasse jääva nimeta mäetipu juurde pääsemine ja tipputõusu üritamine. Augusti alguses jõuti mäe jalamile. Tipu vallutasid ekspeditsiooni liikmed Leonid Gutman, Aleksandr Sidorenko ja Jevgeni Ivanov. Sellele anti nimi XX Let Komsomola (XX лет комсомола). Altimeetriga mõõdeti tipu kõrguseks alla 7000 meetri: 6930 meetrit.
1943. aastal töötas Lõuna-Engiltšeki liustikul rühm sõjatopograafe. Saadud andmete läbitöötamisel kameraaltööde käigus 1944. aasta märtsis ilmus kaardile 7439-meetrine mäetipp, mis esialgselt nimetati Pik Vojennõh Topografov. Teistest Nõukogude Liidu territooriumile jäävatest mägedest jäi see tipp kõrguselt alla vaid Stalini mäetipule (7495 m). 1946. aastal sai tipp Suures Isamaasõjas saavutatud võidu auks teise nime – Pobeda mäetipp.
1956. aastal, pärast Vitali Abalakovi juhitud alpinistide grupi edukat esmatõusu Pobedale (7439 m), võrreldi Abalakovi grupi 1956. aastal ja Lietavietise grupi 1938. aastal tehtud fotosid ning leiti, et XX Let Komsomola ja Pobeda on üks ja seesama mäetipp.
Tipputõusud.
Esimene kindlalt tõendatud tipu vallutamine toimus 1956. aasta suvel Vitali Abalakovi juhitud alpinistide rühma poolt. Hiina poolelt kaguharjalt tõusti tippu esimest korda 1977. aastal, esimese talvise tipuretke tegid veebruaris 1990 vene alpinistid. Tipp kuulus teisena ka NSV Liidu nelja seitsmetuhandese ehk "lumeleopardi" tipu hulka. 
1973. aasta lõpuks oli tipus käinud 144 mägironijat.
Instruktorite tõus Pobedale (1983).
1983. aasta augusti alguses, pärast hooaja lõppemist Pamiiri rahvusvahelises alpilaagris, komplekteeriti 17 alpinismiinstruktorist koosnev grupp ekspeditsiooniks Pobedale. Võeti neid, kes vähemalt viis aastat laagris olid töötanud. Treenituse tase oli kõigil kõrge. Džomolungma vallutajatest (1982) kaasati gruppi Vladimir Putškov ja Juri Golodov. Eestlastest pääses gruppi Ilmar Priimets.
10. augustil sõitis grupp Lenini tipu jalamilt Atšik-Taši orust Kirgiisia oblastikeskusesse Ošši. Sealt edasi lennukiga Prževalskisse ja edasi kopteriga baaslaagrisse Engiltšeki ja Diiki liustike puutepunktis. Grupp läks tõusule 14. augustil ja 19. augustil olid esimesed tipus, Ilmar Priimets oma telkkonnaga 20. augustil. 
Valitud tõusumarsruut läks üle tipuharjal oleva Važa-Phšavela tipu (6918 m). Peatipuni jõudmiseks jäi veel mäeharja pidi 4–5 kilomeetrit käiku. Pobeda tipp kujutab endast kilomeetripikkust suhteliselt tasast lagendikku. Tuli aga leida selle lagendiku kõrgeim, tippu ennast tähistav punkt. Poole tunni pärast Priimetsa telkkond selle leidiski. 21. augusti õhtuks oldi juba baaslaagris tagasi. Retk oli edukalt lõppenud.
Pilvi Üllaste

Pilvi Üllaste (sünniperekonnanimi Tõnisson; aastatel 1938–1945 Toomendi; 18. september 1917 Tallinn – 6. juuni 2003) oli eesti raadioesineja, helilooja, kirjanik ja kunstnik.
1935. aastal asus ta tööle Eesti Draamateatris etenduste muusikalise kujundajana. Aastatel 1938–1940 töötas ta Riigi Ringhäälingus lastesaadete tegijana. Sealt sai ta hüüdnime "raadiotädi". Samal eluperioodil mängis ta kannelt taarausuliste ühenduses Taara Hiis, Estonia teatris lavastati tema muusikaetendus "Lamburneid". 
1945. aastal asus ta elama Türile ja õpetajana tööle Türi keskkoolis. Alates 1948. aastast elas Üllaste Väätsa vallas. 
Looming.
Ta lõi palju tuntuks saanud lastelaule, millele ta kirjutas ka teksti. Neist paljud jõudsid hiljem helikassettidele ja plaatidele, samuti koolilaulikutesse. Kuid Pilvi Üllaste loomingus on ka laule täiskasvanuile, mille tekstid kirjutas ta samuti ise.
Enne abiellumist valmis tal lasteraamat "Leheritsikas otsib tööd". 
1978. aastal andis kirjastus Valgus välja tema taimefüsioloogiasse süüviva lasteraamatu "Avatud pähklipuu". 1988. aastal ilmus raamat "Lugu kahest vereliblest", mis tutvustab inimkeha talitlust.
Pilvi Üllaste mahukaim teos oli 1997. aastal Kultuurkapitali abiga välja antud "Matsi raamat" – tema vanaisa Mats Tõnissoni elulugu.
Üllaste loomingus on ka suur hulk maastikumaale. Samuti illustreeris ta ise oma raamatuid.
Isiklikku.
Tema isa Ustus Toomendi oli Mats Tõnissoni poeg.
Sündinud 1. jaanuaril

"Siin loetletakse 1. jaanuaril sündinud tuntud inimesi.
Sündinud 2. jaanuaril

"Siin loetletakse 2. jaanuaril sündinud tuntud inimesi.
Sündinud 3. jaanuaril

"Siin loetletakse 3. jaanuaril sündinud tuntud inimesi.
Sündinud 4. jaanuaril

"Siin loetletakse 4. jaanuaril sündinud tuntud inimesi.
Sündinud 5. jaanuaril

"Siin loetletakse 5. jaanuaril sündinud tuntud inimesi.
Sündinud 6. jaanuaril

"Siin loetletakse 6. jaanuaril sündinud tuntud inimesi.
Sündinud 7. jaanuaril

"Siin loetletakse 7. jaanuaril sündinud tuntud inimesi.
Sündinud 8. jaanuaril

"Siin loetletakse 8. jaanuaril sündinud tuntud inimesi.
Sündinud 9. jaanuaril

"Siin loetletakse 9. jaanuaril sündinud tuntud inimesi.
Sündinud 10. jaanuaril

"Siin loetletakse 10. jaanuaril sündinud tuntud inimesi.
Sündinud 11. jaanuaril

"Siin loetletakse 11. jaanuaril sündinud tuntud inimesi.
Sündinud 12. jaanuaril

"Siin loetletakse 12. jaanuaril sündinud tuntud inimesi.
Sündinud 13. jaanuaril

"Siin loetletakse 13. jaanuaril sündinud tuntud inimesi.
Sündinud 15. jaanuaril

"Siin loetletakse 15. jaanuaril sündinud tuntud inimesi.
Sündinud 16. jaanuaril

"Siin loetletakse 16. jaanuaril sündinud tuntud inimesi.
Sündinud 17. jaanuaril

"Siin loetletakse 17. jaanuaril sündinud tuntud inimesi.
Sündinud 18. jaanuaril

"Siin loetletakse 18. jaanuaril sündinud tuntud inimesi.
Sündinud 19. jaanuaril

"Siin loetletakse 19. jaanuaril sündinud tuntud inimesi.
Sündinud 20. jaanuaril

"Siin loetletakse 20. jaanuaril sündinud tuntud inimesi.
Sündinud 21. jaanuaril

"Siin loetletakse 21. jaanuaril sündinud tuntud inimesi.
Sündinud 22. jaanuaril

"Siin loetletakse 22. jaanuaril sündinud tuntud inimesi.
Sündinud 23. jaanuaril

"Siin loetletakse 23. jaanuaril sündinud tuntud inimesi.
Sündinud 24. jaanuaril

"Siin loetletakse 24. jaanuaril sündinud tuntud inimesi.
Sündinud 25. jaanuaril

"Siin loetletakse 25. jaanuaril sündinud tuntud inimesi.
Sündinud 26. jaanuaril

"Siin loetletakse 26. jaanuaril sündinud tuntud inimesi.
Sündinud 27. jaanuaril

"Siin loetletakse 27. jaanuaril sündinud tuntud inimesi.
Sündinud 28. jaanuaril

"Siin loetletakse 28. jaanuaril sündinud tuntud inimesi.
Sündinud 29. jaanuaril

"Siin loetletakse 29. jaanuaril sündinud tuntud inimesi.
Sündinud 30. jaanuaril

"Siin loetletakse 30. jaanuaril sündinud tuntud inimesi.
Sündinud 31. jaanuaril

"Siin loetletakse 31. jaanuaril sündinud tuntud inimesi.
Aragats

Aragats (armeenia Արագած) on kihtvulkaan Kaukaasias, Armeenia kõrgeim mägi. 
Mäel on neli tippu, millest kõrgeima (põhjapoolse) tipu kõrgus on 4095 meetrit, läänepoolse 4007 m, idapoolse 3916 m ja lõunapoolse 3879 m. Jääb Aragatsotni maakonda.
Edelanõlval asub Bjurakani observatoorium. Mäe nõlval 2300 m kõrgusel asub Amberdi kindlus.
Aragatsi viimase purske aeg ei ole täpselt teada, kuid tõenäoliselt jääb see pleistotseeni või holotseeni algusse. Laavavoolud ja tefra koosnevad peamiselt andesiidist ja datsiidist.
Albuquerque

Albuquerque on linn Ameerika Ühendriikides, New Mexico osariigi suurim linn ja Bernalillo maakonna halduskeskus.
Linna asutasid 1706. aastal hispaania kolonistid.
Linnas tegutseb teadusmuuseum ¡Explora!.
Uuesalu Lasteaed

Uuesalu Lasteaed on lasteaed Rae vallas Rae ja Kiili valla piiri lähedal Uuesalu külas. Paariselamuks ehitatud hoone omanik on piirkonna arendaja IBE Estonia OÜ, kes kohandas selle lasteaiaks ja rendib välja.
Uuesalu Lasteaed avati 2008. aastal ja töötas algul 1-rühmalise eralasteaiana. Pärast remonti ja laiendust 12. oktoobril 2009 jätkus tegevus kahes rühmas Kiili lasteaia filiaalina.
Augustis 2016 võttis Uuesalu lasteaiamaja haldamise üle Rae vallavalitsus ja paariselamusse rajatud lasteaiast sai Õie lasteaia filiaal. Veebruaris 2020 valmis hoone juurdeehitus ja lasteaed sai juurde saali, õpitoa ning ühe rühma.
Kursi kirik

Kursi Maarja-Eliisabeti kirik asub Kursi külas Põltsamaa vallas Jõgeva maakonnas. Kirikus tegutseb EELK Kursi kogudus.
Ajalugu.
Ehitatud vana kiriku müüridele (mille ehituse aeg ei ole teada) 1648. aastal. 1871–1872 toimus arhitekt Johann Gottfried Mühlhauseni juhtimisel kiriku ümberehitus. Siis lammutati kiriku edelaküljel ka arvatavasti 1760. aasta paiku rajatud Manteuffeli kabel. Suurele tornile lisaks ehitati 12 väikest nooljat apostlitorni, mis tähistavad sümboolselt Kristuse 12 apostlit. Torni kell on valmistatud 1922. aastal Tartus. Orel on ehitatud Frankfurdis Oderi ääres Wilhelm Saueri poolt 1898. aastal. Altarimaal "Kolgata" (autor teadmata) pärineb aastast 1872. Altari koos aiaga on meisterdanud Ants Reinberg (Raatmaa).
Legend Kursi kiriku ehitamisest:
Kirjeldus.
Esialgne ehitis oli barokne ühelööviline kivikirik, millel oli eenduv neljakandiline barokk-kiivriga läänetorn. 1872. aastal ehitati ristlööv, pikihoonet pikendati ida suunas ja lisati hulknurkne kooriruum. Tehti ka omaette katusega käärkamber. Välisarhitektuur ühtlustati uusgootipäraseks. Pikihoone ja ristlöövide nurkadesse ehitati teravatipulised ristlillikuga lõppevad tornikesed, aknad muudeti teravkaarseteks ning nende kaareväljadesse paigutati vitraažid. Teravkaarsed uksed on varustatud nikerdatud maasvärgiga. Seest on kirik võlvitud puust segmentvõlvidega, mida jaotavad puust ristroided. Sisustus on samuti uusgootipärane.
Saksa ordu suurmarssal

Saksa ordu suurmarssalite loend loetleb teadaolevaid Saksa ordu suurmarssaleid (ladina k. "Summus Marescalcus"; saksa k. "Großmarschall", ka "Ordensmarschall" või "Oberster Marschall") ehk sõjaväe juhatajaid, kes juhatasid peamiselt Leedu vastaseid rünnakuid ja resideerisid aastatel 1312–1525 Preisimaal Königsbergi ordulinnuses (tänapäeval Kaliningradis), olles aastast 1360 ka sealseks Königsbergi komtuuriks.
Edise vasallilinnus

Edise vasallilinnus (saksa keeles "Schloẞ Etz") oli vasallilinnus Edise külas Jõhvi kihelkonnas Virumaal.
Tänapäevase haldusjaotuse järgi asuvad linnuse varemed Ida-Viru maakonnas Jõhvi vallas.
Linnuse ajalugu.
Edise linnus ehitati 15. sajandil kolmekorruselise kindlustatud tornina. Ajaloolase Ants Heina uurimistööde alusel võib arvata linnuse ehitusajaks aastat 1477. Edise linnus oli koos Jõhvi kindluskiriku ja Purtse vasallilinnusega sealkandis üks kolmest sõjalisest tugipunktist ja kaitserajatisest. Edise linnus võimaldas kontrollida Tallinnast ja Tartust tulevaid ja Narva viivat teed. Edise vasallinnust mainis Renneri kroonika Narva ja Vasknarva ordulinnuse kõrval tähtsuselt kolmanda linnusena Alutagusel.
Linnus kuulus Michael von Taube andmetel Taubede suguvõsale 13. sajandist, tõestuskirjades on lossi Taubede omanduses esmamainitud 1477. aastal. 16. sajandi viimasel veerandil oli Edise mõisa ja loss, Kuressaare komandandi Hans von Focki omanduses. Loss müüdi kindral Georg Johann von Maydellile 1698. aastal, Põhjasõja eel Otto Johann Taube poolt.
Edise linnust on mainitud Vene-Liivi sõja ajal, kui see jäi 1558. aasta juunis venelaste kätte. Kindluse 10-meheline kaitsemeeskond alistus ja vabastati venelaste poolt, kindlus aga hävitati.
1600. aastal koostatud Rootsi maarevisjoniraamatutes linnust kindlusena enam ei nimetata. 
1816. aastast oli Edise pandiõiguse alusel kaupmees Frei valduses ja seejärel Tollide, Schwebside ja Rosenite valduses.
1919. aasta võõrandamise järel sai mõisasüdame omanikuks Vabadussõjast tuntud kindral Aleksander Tõnisson, hilisem Tartu ja Tallinna linnapea.
Edise mõisnikele kuulus ka Jõhvi kiriku patronaadiõigus ning Ediselt viis Jõhvi kirikusse maa-alune käik, mille suue aeti kinni kindluse lammutamisega. Linnuse varemed olid säilinud veel Teise maailmasõja lõpuni, kuid hiljem need lammutati.
Sündinud 1. veebruaril

"Siin loetletakse 1. veebruaril sündinud tuntud inimesi.
Sündinud 2. veebruaril

"Siin loetletakse 2. veebruaril sündinud tuntud inimesi.
Sündinud 3. veebruaril

"Siin loetletakse 3. veebruaril sündinud tuntud inimesi.
Sündinud 5. veebruaril

"Siin loetletakse 5. veebruaril sündinud tuntud inimesi.
Sündinud 6. veebruaril

"Siin loetletakse 6. veebruaril sündinud tuntud inimesi.
Sündinud 7. veebruaril

"Siin loetletakse 7. veebruaril sündinud tuntud inimesi.
Sündinud 8. veebruaril

"Siin loetletakse 8. veebruaril sündinud tuntud inimesi.
Sündinud 10. veebruaril

"Siin loetletakse 10. veebruaril sündinud tuntud inimesi.
Sündinud 11. veebruaril

"Siin loetletakse 11. veebruaril sündinud tuntud inimesi.
Sündinud 12. veebruaril

"Siin loetletakse 12. veebruaril sündinud tuntud inimesi.
Sündinud 13. veebruaril

"Siin loetletakse 13. veebruaril sündinud tuntud inimesi.
Sündinud 14. veebruaril

"Siin loetletakse 14. veebruaril sündinud tuntud inimesi.
Sündinud 15. veebruaril

"Siin loetletakse 15. veebruaril sündinud tuntud inimesi.
Sündinud 16. veebruaril

"Siin loetletakse 16. veebruaril sündinud tuntud inimesi.
Sündinud 17. veebruaril

"Siin loetletakse 17. veebruaril sündinud tuntud inimesi.