Jari Jolkkonen

Jari Juhani Jolkkonen (sündinud 5. märtsil 1970 Ilomantsis) on Soome luterlik vaimulik, kes on alates 2012. aasta maist olnud Kuopio piiskopkonna piiskop. Jolkkonen on abielus koguduseõpetaja Hanna Vasiljeviga ja neil on viis last.
Ta on kirjeldanud oma lapsepõlvekodu kui religioosse terminoloogia esindajat, mis esindab "tavalist, vaoshoitud luterlikku rahvakiriklikkust".
Ta lõpetas Ilomantsi gümnaasiumi 1989. aastal ja 1994. aastal Helsingi Ülikooli teoloogia magistrikraadiga. Ta ordineeriti preestriks 12. märtsil 1995 Kuopio piiskopkonnas, mille järel ta teenis koguduse preestrina Männistö, Maaninga ja Kiihtelysvaara kogudustes. Ta on olnud Helsingi piiskopi teoloogilise sekretäri, sõjaväekaplani ja süstemaatilise teoloogia lektorina toonases Joensuu Ülikoolis. Jolkkonen oli aastatel 2007–2012 kirikunõukogu piiskopliku konverentsi peasekretär. Ta valiti Kuopio piiskopkonna piiskopiks 2012. aasta veebruaris ja pühitseti piiskopi ametisse 6. mail 2012. Ta on kaks korda teeninud piiskop Eero Huovineni teoloogilise sekretärina.
Ta kaitses oma doktoritöö 2005. aastal Helsingi Ülikoolis. Tema oikumeenia valdkonna dissertatsioon käsitles doktriini ja praktika suhet Martin Lutheri osaduse teoloogias. Tema teaduspublikatsioonid keskenduvad eelkõige Lutheri ja luterliku reformatsiooni teoloogiale, oikumenismile ning jumalateenistustele ja kiriklikele teenistustele.
Ta on süstemaatilise teoloogia, eriti oikumenismi dotsent Ida-Soome Ülikoolis (2007) ja praktilise teoloogia dotsent Helsingi Ülikoolis (2009). Alates 2015. aastast on ta Euroopa Kunstide ja Teaduste Akadeemia (EASA) liige. Ta on ka Ida-Soome Ülikooli nõuandekogu liige.
Ta esindab oikumeenilist luterlust, mis järgib luterlikku konfessiooni, rõhutades samal ajal oma seoseid teiste kirikute ja algkiriku pärandiga. Tema sõnul on luterlus "reformeeritud katoliiklus". "Tema sõnul ei mõelnud esimesed luterlased oma luterliku konfessiooni loomisele ega samastanud end osana üldisest protestantismist, mis Euroopas arenes. Augsburgi konfessiooniga liitunud nägid end pigem katoliku kiriku sees toimuva reformiliikumisena, mis soovis korrigeerida uusi, ebaautentseid ja evangeeliumiga vastuolus olevaid õpetusi ja kiriklikke tavasid."
Piiskopina on ta tegelenud muuhulgas kristluse ja teaduse ning inimõiguste vahelise suhtega. Tema sõnul ei saa usu ja teaduse suhe põhineda vastasseisul, aga ka mitte lahusolekul. Kui rõhutatakse, et kristlik teoloogia ja loodusteadused räägivad täiesti erinevatest asjadest, siis Jolkkoneni sõnul kaitseb loodusteadus teoloogiat kriitika eest, kuid kitsendab ennast ja muudab end ebaoluliseks. Jolkkonen toetab dialoogimudelit, kus kristlik usk Jumalasse astub dialoogi loodusteaduste ja humanitaarteadustega. Sellisel juhul võivad loodusteaduste leiud mõnikord kinnitada ja mõnikord korrigeerida traditsioonilisi kristlikke õpetusi.
Jolkkonen ja professor Esko Valtaoja arutasid usu ja teaduse suhet 21. novembril 2018 Ida-Soome Ülikooli Joensuu linnakus Veritas Forumi korraldatud aruteluüritusel. 2019. aasta sügisel avaldasid piiskopid avalduse pealkirjaga "Teaduste and – piiskoppide kõne teaduste väärtusest ja tähendusest", mille ettevalmistavat töörühma juhtis Jolkkonen.
Sarnaselt on ta käsitlenud kristluse ja tänapäeva inimõiguste suhet. Tema sõnul apelleerivad näiteks vastuolulistes sotsiaalsetes küsimustes, nagu abielu mõiste, mõned religioossetele autoriteetidele ja teised inimõigustele kui "dogmadele”, ühemõttelistele ja lõplikele tõdedele. Tema sõnul näivad teoloogiline diskursus, mis apelleerib religioossetele põhjendustele ja Jumala tahtele, ning inimõiguste diskursus, mis rõhutab inimõiguste absoluutsust, kohati triivivat kokkupõrkekursile ja viivat viljatute vaidlusteni. Sellegipoolest ei ole kristlus ja inimõigused teineteisele vastandlikud, vaid partnerid, kes tulenevad samast ajaloolisest juurest. Tema sõnul pakuvad kristlik loomisteoloogia ja eriti vooruste doktriin head ühenduspunkti inimõiguste mõtlemisele. Kristliku usu kohaselt on iga inimene loodud Jumala näo järgi. See annab inimestele väärtuse, mis ei põhine teenetel ega kasulikkusel. Tema sõnul kutsub Uus Testament üles edendama selliseid voorusi nagu rahu, kaastunne ja armastus, mis toetavad inimõigusi. Teisest küljest võib kristlik teoloogia tõstatada kriitilisi küsimusi õigusfilosoofia kohta, mis ei näe kogukonna ja kohustuste positiivset tähendust. Jolkkoneni sõnul pakuvad kristlik loomisteoloogia ja eriti voorusõpetus head ühenduspunkti inimõiguste mõtteviisile. Kristliku usu kohaselt on iga inimene loodud Jumala näo järgi. See annab inimestele väärtuse, mis ei põhine teenetel ega kasulikkusel. Tema sõnul kutsub Uus Testament üles edendama voorusi nagu rahu, kaastunne ja armastus, mis toetavad inimõigusi. Teisest küljest võib kristlik teoloogia tõstatada kriitilisi küsimusi õigusfilosoofia kohta, mis ei näe kogukonna ja kohustuste positiivset tähendust.
Enne piiskopiks saamist töötas ta piiskoppide konverentsi peasekretärina, kui piiskoppide konverents esitas 2010. aastal sinodile aruande kiriku koduste suhete seaduse tagajärgede kohta. Aruandes järgiti traditsioonilist abieluarusaama ja rõhutati kõigi inimeste, sealhulgas seksuaal- ja soovähemustesse kuuluvate inimeste jagamatut inimväärikust. Samal ajal esitati suhtesse astunud inimestega ja nende nimel vabas vormis palve, mis hiljem anti nn pastoraalse juhisena. Pärast piiskopiks saamist on ta esindanud seisukohta, mis on kooskõlas kõnealuse raporti suunistega. Ta on esindanud traditsioonilist abielukäsitlust ja esitanud, et sellele seisukohale saab jõuda nii universaalsetel inimlikel (mittereligioossetel) kui ka religioossetel põhjustel. Samal ajal usub ta, et kiriku esindatav arusaam mehe ja naise abielust ei ole suunatud kellegi vastu. Pärast seda, kui eduskund võttis vastu abieluvõrdsuse seaduse, leidis ta, et otsus ei muutnud kiriku enda arusaama abielust ega pulmapraktikatest ning kutsus piiskopkonna preestreid üles hoiduma samasoolise abielu sõlmimisest.
Tema suhe kirikusiseste äratusliikumistega on kahetine. Ta ütleb, et rõhutas varem oma sõltumatust kiriku äratusliikumistest, kuid on oma vaadet muutnud: "Täna tunnen, et kuulun nende kõigi hulka. Nende puudused on ilmsed, aga nende tugevused on palju olulisemad."
2015. aasta kevadel esitasid kirikukogu esindajad Johanna Korhonen ja Pirjo Ala-Kapee Jolkkoneni vastu kaebuse, väites, et ta oli oma piiskopkonda eksitanud, rääkides neile kirikukogu misjonifondide jaotamise poliitikast. Jolkkonen on väitnud, et kõigil kiriku ametlikel misjoniorganisatsioonidel peaks olema võimalus saada kogudustelt misjonifondi, tingimusel et nad järgivad kiriku misjonipõhimõtteid. Hiljem leidis toomkapitul, et kaebus on alusetu.
Kui esmasündinute lestadiaanide ärkamisliikumise liikmed hakkasid ristimisi ja armulauda läbi viima ilma ordineeritud pastoriteta pöördus Jolkkonen 2016. aasta kevadel kirjutatud avalikus kirjas liikumise poole, et liikumine jääks kirikuga osadusse ja loobuks projektist nimega "sakramentaalne separatism". Kui seda ei juhtunud, kutsus ta piiskopkonna kogudusi üles mitte pakkuma liikumise üritustele ruume.
2019. aasta Püha Henriku päeva audientsil tegi ta paavst Franciscusele ettepaneku, et luterlased ja katoliiklased algataksid oikumeenilise dokumendi ettevalmistamise, mille eesmärk oleks ühisdeklaratsioon kiriku, armulaua ja preesterluse kohta. Selles esitaksid katoliiklased ja luterlased oma ühised põhiveendumused kiriku mõiste, osaduse doktriini ja vaimuliku ameti kohta ning lammutaksid 16. sajandil teineteisele väljendatud doktriinilised hinnangud. Dokument oleks jätk 1999. aastal mõlema kiriku poolt allkirjastatud dokumendile „Ühisdeklaratsioon õigeksmõistu doktriini kohta“. Paavst Franciscus vastas, et dialoogi tuleb jätkata ja edasi arendada.
Iisraeli ja palestiinlaste konfliktis on ta väljendanud palestiinlasi toetavaid seisukohti.
Isiklikku.
Jari Jolkkonen on abielus koguduseõpetaja Hanna Vasiljeviga ja neil on viis last.