Hispaania Madalmaad

Hispaania Madalmaad (hispaania keeles "Países Bajos españoles"; hollandi keeles "Spaanse Nederlanden") on ühisnimi Saksa-Rooma riigi osariikidele Madalmaades, mida vallati personaalunioonis Hispaania krooniga (Habsburgide Hispaania) aastatel 1581–1714. See piirkond vastab kogu tänapäeva Belgiale ja Luksemburgile, samuti osale Põhja-Prantsusmaast ja Põhja-Saksamaast.
Austria Habsburgid pärisid hääbunud Valois-Burgundia dünastialt pärast Marie Rikka surma aastal 1482 endiste Burgundia Madalmaade keiserlikud vasallid. Seitseteist provintsi moodustasid Habsburgide Madalmaade tuumiku, mis läksid pärast keiser Karl V troonist loobumist aastal 1556 Hispaania Habsburgidele. Kui osa Madalmaadest eraldus, et moodustada aastal 1581 Hollandi Vabariik, jäi ülejäänud ala kuni Hispaania pärilussõjani Hispaania võimu alla.
Ajalugu.
Madalmaade vasallide ühisvalitsemine, mis keskendus Brabanti, eksisteeris juba Burgundia hertsogi Philippe Hea valitsemise ajal koos asehalduri ellurakendamise ja Generaalstaatide esimese kokkukutsumisega aastal 1437. Tema lapselaps Marie Rikas kinnitas Generaalstaatidele arvukalt privileege aastal 1477 allkirjastatud Suure privileegiga. Pärast valitsemise ülevõtmist tema abikaasa, Austria ertshertsogi Maximilian I poolt rõhutasid Generaalstaadid oma privileege, mis viis konksumässuni Hollandis ja Flaami mässudeni. Maximilian valitses Saksimaa hertsogi Albrecht III toetusel ja tema poeg Philipp Ilus hakkas Habsburgide Madalmaid valitsema aastal 1493.
Karl V.
Philipp, samuti tema poeg ja järglane Karl V säilitasid tiitli "Burgundia hertsog", viidates oma Burgundia pärandile, eriti Madalmaadele ja Burgundia vabakrahvkonnale Saksa-Rooma riigis. Habsburgid kasutasid mõistet Burgundia sageli oma pärandile viitamisel (s.o. aastal 1512 rajatud keiserliku Burgundia ringkonna nimel), tegelikult aastani 1795, kui Austria Madalmaad Prantsuse vabariigile kaotati.
Aastal 1522 sõlmis keiser Karl V oma noorema venna, ertshertsog Ferdinandiga jagamislepingu, millega Habsburgid jagunesid Austria ja Hispaania haruks. 1549. aasta Pragmaatilise sanktsiooniga kuulutas Karl Seitseteist provintsi ühendatuks ja jagamatuks Habsburgide valduseks. Jagamine jõudis lõpule, kui ta löödult oma tagasiastumisest teatas ja Hispaania pärandi oma ainsale elusolevale pojale Felipe II-le jättis, samas tema vend Ferdinand järgnes talle kui Saksa-Rooma keiser. Seitseteist provintsi, "de jure" ikka veel Saksa-Rooma riigi vasallid, olid siit alates "de facto" Hispaania Habsburgide valitseda.
Kaheksakümneaastane sõda.
Felipe despotism ja tema karmid vastureformatsioonimeetmed põhjustasid Hollandi mässu peamiselt kalvinistlikes Madalmaade provintsides, mis viis Kaheksakümneaastase sõja puhkemiseni aastal 1568. Jaanuaris 1579 moodustasid seitse põhjapoolset provintsi protestantliku Utrechti uniooni, mis kuulutas aastal 1581 sõltumatust Habsburgide Hispaaniast kui Seitsme Madalmaa (Provintsi) Ühendatud Vabariik. Hispaania Habsburgid suutsid võimu säilitada vaid osaliselt katoliiklike Lõuna-Madalmaade üle, saavutades selle pärast Antwerpeni langemist aastal 1585.
Paremad ajad tulid, kui Hispaania Madalmaad läksid aastal 1598 Felipe tütrele Isabella Clara Eugeniale ja tema abikaasale, Austria ertshertsog Albrecht VII-le. Paari valitsemine tõi majandusele kauaoodatud rahu ja stabiilsuse perioodi, mis soodustas eraldi Lõuna-Madalmaade identiteedi kasvu ja konsolideeris Habsburgide võimu, mis ühtis endiste Hispaania-vastaste tunnetega. 17. sajandi alguses oli Brüsselis õitsev õukond. Kunstnike hulgas, kes "ertshertsogite" õukonnast esile kerkisid, oli Peter Paul Rubens. Isabella ja Albrechti ajal olid Hispaania Madalmaad ametlikult tegelikult Hispaaniast sõltumatud, kuid mitteametlikult jäid ikks Hispaania mõjusfääri ja Albrechti surmaga aastal 1621 läksid ametlikult tagasi Hispaania kontrolli alla, kuigi lastetu Isabella jäi kuberneriks oma surmani aastal 1633.
Ebaõnnestunud sõjad, mis mõeldud 'ketserlike' põhjapoolsete Madalmaade tagasivallutamiseks, tähendasid märkimisväärset (ikka veel peamiselt katoliiklike) territooriumide kaotust põhjas, mis konsolideeriti aastal 1648 Vestfaali rahuga, ning arvestades kummalist, alamat staatust "Generaliteitslanden" (Ühendatud vabariigiga ühisvalitsemise all, neid ei võetud liikmesprovintsidena): Zeeuws-Vlaanderen (Schelde jõest lõunas), tänapäevane Hollandi provints Noord-Brabant ja Maastricht (tänapäeva Hollandi Limburgi provintsis).
Prantsuse vallutused.
Kui Hispaania võim 17. sajandi viimastel kümnenditel vähenes, tungis Hispaania Madalmaade territooriumile korduvalt Prantsusmaa ja kasvav hulk territooriume läks järjestikustes sõdades Prantsuse kontrolli alla. 1659. aasta Püreneede rahuga annekteeris Prantsusmaa Artois ja Cambrai ning Dunkerque loovutati Inglismaale. Aacheni rahuga (mis lõpetas aastal 1668 Devolutsioonisõja) ja Nijmegeni rahuga (mis lõpetas aastal 1678 Prantsuse-Hollandi sõja), loovutati veelgi territooriume kuni praeguse Prantsuse-Belgia piirini, sealhulgas Vallooni Flandria (Lille'i linna ümber), samuti pool Hainaut' krahvkonnast (sealhulgas Valenciennes). Hiljem, Prantsuse-Hispaania sõjas ja Üheksa-aastases sõjas annekteeris Prantsusmaa muid piirkonna osi.
Utrechti ja Rastatti rahulepingutega aastal 1713/14, mis lõpetasid Hispaania pärilussõja, läksid Lõuna-Madalmaad Austria Habsburgide monarhiale ja neist moodustati Austria Madalmaad.
Provintsid.
Aastast 1581 koosnesid Hispaania Madalmaad järgmistest territooriumidest, mis kõik on praeguse Belgia osad, kui pole teisiti öeldud: