tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Eesti Rahvuslaste Liit

Eesti Rahvuslaste Liit oli Mordva poliitvangilaagris moodustatud noorte salajane vastupanuorganisatsioon, mille liikmed pidid vabadusse pääsedes jätkama võitlust Eesti iseseisvuse eest.
1962. aasta suvel organisatsiooni liikmed arreteeriti. 1. detsembril 1962 mõistis Eesti NSV Ülemkohus H. Uusküla eesistumisel nad süüdi Eesti NSV KrK § 68 lg 2, § 70 ja § 207 järgi ja karistas vangistusega range režiimiga parandusliku töö koloonias. Süüdimõistetud olid Erik Udam, Enn Tarto, Taivo Uibo, Jarmo Kiik, Valdo Reinart ja Priit Silla.
Lõuna-Lubjakivialpid

Lõuna-Lubjakivialpid (itaalia: "Alpi Sud-orientali") on Ida-Alpide mäestikud Kesk-Ida-Alpidest lõuna pool, peamiselt Põhja-Itaalias ning külgnevates Austria ja Sloveenia maades. Erinevus Kesk-Alpidest, kus asuvad kõrgemad tipud, põhineb erinevustel geoloogilises koostises. Lõuna-Lubjakivialpid ulatuvad Sobretta-Gavia mäestikust Lombardias (läänes) Pohorjeni Sloveenias (idas).
Alpiklubi klassifikatsioon.
Lõuna-Lubjakivialpide mäestikud Alpiklubi klassifikatsiooni järgi (idast läände):
Füsiograafia.
Lõuna-Alpid on eraldiseisev füsiograafiline lõik suuremast Alpide ääremaast, mis omakorda on osa suuremast alpisüsteemi füsiograafilisest jaotusest.
Smena 8M

Smena 8M on aastail 1970–1995 Leningradis toodetud lihtne fotoaparaat.
Madis Mikko

Madis Mikko (sündinud 18. novembril 1963) on eesti endine ajakirjanik ja praegune ametnik.
Ta on õppinud Tartu Riiklikus Ülikoolis õigusteadust ja filosoofiat.
Madis Mikko on töötanud ajakirjanikuna, sealhulgas tollase Eesti Raadio korrespondendipunkti asutaja ja reporterina Brüsselis ELi ja NATO juures (1994–1999). 
Pärast seda töötas Mikko kaitseministeeriumi avalike suhete osakonna juhataja ametikohal kuni 2007. aastani. Sel perioodil tegi Eesti ettevalmistusi liitumiseks Euroopa Liidu ja NATO-ga. Mikko eestvedamisel asutati ja pandi tööle näiteks ajakiri Diplomaatia, Eesti NATO Ühing, RKK ja 1999. aasta sügisest kõrgemad riigikaitsekursused. Mikko on töötanud nõunikuna nii kaitseministeeriumis (välisabi küsimustes Ukrainas, Gruusias, Makedoonias, Bosnias ja Hertsegoviinas jm) kui ka Eesti Sõjamuuseumis.
Jaanuarist 2013 töötab Mikko Rahvusvahelises Kaitseuuringute Keskuses, ta on üks RKK asutajatest ja oli esimese nõukogu liige. 
Isiklikku.
Tema vanemad olid Ene Hion ja Klaus Mikko.
Tema abikaasa aastatel 1984–2008 oli Marianne Mikko.
Jevhen Martšuk

Jevgen Martšuk (ukraina keeles Євген Кирилович Марчук; 28. jaanuar 1941 – 5. august 2021 Kiiev) oli NSV Liidu julgeolekutöötaja (KGB kindral), Ukraina poliitik ja riigiametnik.
Elulugu.
Martšuk oli aastatel 1991–1994 esimene Ukraina julgeolekuteenistuse juht. 
Ta oli ka Ukraina kaitseminister (2003–2004) ja peaminister (1995–1996). 
Martšuk lõpetas 1963. aastal Kirovogradi Riikliku Pedagoogilise Instituudi. Juba üliõpilasena värvati ta KGB-sse ja pärast instituudi lõpetamist sai temast KGB Kirovogradi oblastivalitsuse operatiivtöötaja. Hiljem on ta olnud Ukraina NSV KGB 5. osakonna ülem ja Poltaava oblastivalitsuse ülem (1988–1990). 
1990. aastal määrati Martšuk Ukraina NSV KGB ülema 1. asetäitjaks. 
5. juunist kuni 6. novembrini 1991 oli ta Ukraina NSV kaitse, julgeoleku ja eriolukordade minister. 
6. novembril 1991 määrati Martšuk UNSV KGB õigusjärglase Ukraina Julgeolekuteenistuse esimeseks ülemaks. 
1. juulil 1994 määras äsja presidendiks valitud Leonid Kutšma Jevgeni Martšuki uue valitsuse asepeaministriks ja 31. oktoobril 1994 esimeseks asepeaministriks. 6. märtsil 1995 määrati ta peaministri kohusetäitjaks ja 8. juunil sai temast Ukraina peaminister.
Hispaania Sahara

Hispaania Sahara (hispaania keeles "Sahara Español", araabia keeles "الصحراء الإسبانية" ehk "As-Sahrā'a Al-Isbānīyah"), ametlikult Hispaania valdused Saharas (1884–1958) ja Sahara provints (1958–1976), oli tänapäevase Lääne-Sahara eelnev nimetus, kui seda okupeeris Hispaania Kuningriik. See oli üks viimaseid Hispaania impeeriumi omandusi.
Ühendkuningriigi eriväed

Ühendkuningriigi eriväed (inglise keeles "United Kingdom Special Forces") on Ühendkuningriigi sõjaline organisatsioon, mis viib läbi kõrge riskiga sõjalisi operatsioone.
Kaiser Wilhelm II

Kaiser Wilhelm II oli Norddeutscher Lloydile ehitatud ookeaniliinilaev, mille eesmärgiks oli Atlandi ookeani ületus. See sai nime Saksa Keisririigi kolmanda ja viimase keisri Wilhelm II järgi. Aurulaevaks ehitatud 215,27 m pikkune alus valmis 1902. aastal. Arendades kiirust kuni 23,5 sõlme, pälvis see kaks aastat hiljem Sinise Lindi.
Wilhelm (Saksa kroonprints)

Friedrich Wilhelm Victor August Ernst (6. mai 1882 Potsdam – 20. juuli 1951 Hechingen) oli Wilhelm II vanim poeg ja tema otsene pärija. Ta oli seega Saksa Keisririigi ja Preisi Kuningriigi viimane kroonprints. Temast sai 1941. aastal pärast oma isa surma kümneks aastaks Hohenzollernide dünastia pea.
Erakool Intellekt

Erakool Intellekt on erapõhikool Kohtla-Järvel. Kool alustas tegevust 1994. aastal.
Kool omab tegevusluba kolmes kooliastmes 1.-9. klassini. Erilist tähelepanu pööratakse humanitaarainetele. Täismahuga õpetatakse ka teisi riikliku õppekava aineid. Peamised õpetatavad võõrkeeled on inglise ja eesti keel, lisaainena on prantsuse keel.
Bruno Latour

Bruno Latour (22. juuni 1947 – 9. oktoober 2022) oli prantsuse filosoof, antropoloog ja sotsioloog.
Ta on tegelenud toimimisvõrgu teooriaga.
BTR-3

BTR-3 (ukraina keeles "БТР-3") on Ukrainas valmistatud soomustransportöör.
Kolme Lõvi Ühing

Kolme Lõvi Ühing oli 1954. aastal Võrumaal moodustatud salajane koolinoorte vastupanuorganisatsioon, mille tegevus jätkus edaspidi ilma formaalse organisatsioonita. Levitati kirjandust ja lendlehti, heisati sinimustvalgeid lippe 24. veebruaril ja 23. juunil. Et olla valmis tulevikus vältimatult puhkevaks sõjaks lääneriikide ning Nõukogude Liidu vahel, koguti relvi, harjutati nende kasutamist ja õpiti demineerimist.
20. oktoobril 1961 arreteeriti Valdur Raudvassar ja 31. oktoobril 1961 vangistati ka ta kaasvõitleja Väino Sõna. 17. veebruaril 1962 mõistis Punalipulise Balti Laevastiku Sõjatribunal nõukogudevastase agitatsiooni ja -propaganda, nõukogudevastase organisatsiooni tegevuses osalemise ja tulirelvade hoidmise eest Valdur Raudvassarile 6 aastat vangilaagrit. Väino Sõna karistati 4-aastase vabadusekaotusega.
August 2021

August 2021, kroonika.
2021. aasta august algas pühapäeval ja lõppes 31 ööpäeva pärast teisipäeval.
Mäerühmade loend Ida-Alpide Alpiklubi klassifikatsioonis

See Mäerühmade loend Ida-Alpides näitab kõiki 75 mäerühma ja ahelikku Ida-Alpides 1984. aasta Alpiklubi Ida-Alpide klassifikatsiooni (AVE) järgi.
Alpiklubid jagavad Ida-Alpid neljaks piirkonnaks, mis omakorda jagunevad mäerühmadeks. Neli piirkonda on Põhja-, Kesk-, Lõuna- ja Lääne-(Ida-)Alpid. 27 rühmaga mõlemas moodustavad Ida-Alpide põhja- ja keskpiirkonnad suurema osa Ida-Alpidest. Lõuna-Ida-Alpides on 15 rühma ja Lääne-Ida-Alpides kuus.
Ida-Alpid asuvad kuue riigi territooriumil: Saksamaa, Itaalia, Liechtenstein, Austria, Šveits ja Sloveenia. Suurim osakaal on Austrial, mille piires on 57 mäerühma. Järgnevad Itaalia 23 ja Šveits 10-ga. Saksamaal on 7 ja Sloveenias 4 mäerühma. Liechtensteinis on osa ühest rühmast.
Ainus neljatuhandeline ja Ida-Alpide kõrgeim mägi on Piz Bernina (4049 m). Seega on Bernina rühm kõrgeim kõigist Ida-Alpide rühmadest. Järgmiseks tulevad Ortleri Alpid koos Ortleri mäega (3905 m), mis on Lõuna-Tirooli kõrgeim tipp. Kõrguselt kolmas rühm on Glockneri rühm Austria kõrgeima tipuga: Großglockner (3798 m). Veel 22 rühma ületavad 3000 m piiri. Ainus kolmetuhandeline rühm Põhja-Ida-Alpides on Lechtali Alpid koos Parseierspitze mäega (3036 m). Veel 39 rühma ületavad 2000 m piiri. Mitmed rühmad ületavad 1000 m piiri ja vaid üks asub sellest tasemest allpool: Wienerwald. Selle kõrgeim mägi on Schöpfl (893 m).
Wladimir Segercrantz

Wladimir Segercrantz (ka Vladimir Segerkrantz, sündinud 10. märtsil 1936 Tallinnas)  on eesti tehnikateadlane ja emeriitdotsent. 
Haridus.
Lõpetanud Tallinna 22. Keskkooli (J. Westholmi Gümnaasium) 1954, TPI autoteede eriala 1959 ; aspirantuur TPIs 1964–1967. Täiendusõpe: Helsingi Tehnikaülikool 1971–1972, 1976; Saksa Föderaalne Teede Teadusuuringute Instituut (BAST) 1990; Euroopa Regionaalteaduste Assotsiatsiooni (Rootsi/Norra) suvekool 1997. 
Tehnikateaduste kandidaat (Moskva Auto- ja Teedeinstituut) 1968; dotsent 1973; tehnikateaduste doktor 1984 (Moskva Auto- ja Teedeinstituut, kinnitus 1985); professor 1985.
Töökäik.
Eesti NSV Autotranspordi ja Maanteede Ministeeriumi allasutuste insener, vaneminsener, grupijuht ning projekti peainsener 1959–1965; Soome Riikliku Teaduslik-tehnilise Uurimiskeskuse (VTT Technical Research Centre of Finland) teadur, juhtivteadur 1990–2003; Helsingi Tehnikaülikooli dotsent 1992–2003; Anseri-Consultants LTD (Helsingis) partner 2003 –…;
TTÜs 1967–1991, 1995–1999: tootmise ökonoomika ja organiseerimise kateedri assistent 1967; ehituse ökonoomika ja organiseerimise kateedri vanemõpetaja 1968–1970, dotsent 1970–1972; autoteede kateedri dotsent 1972–1985 ja kateedrijuhataja 1972–1981, 1986–1991, professor 1985–1991; rektori nõunik 1995–1999; emeriitdotsent 2018;
Teadustöö põhisuunad.
Transpordi infrastruktuur Euroopas, liiklusohutus, logistika ja raudteeveondus. Avaldanud töid eesti, vene, inglise ja soome keeles.
Teadusorganisatoorne ja -administratiivne tegevus.
Lõi TTÜs autoteede ja liikluskorralduse laboratooriumi 1981, oli selle teaduslik juhendaja; Eesti NSV Ministrite Nõukogu liikluskomisjoni liige; NSV Liidu Kõrg- ja Keskerihariduse Ministeeriumi autotranspordi ja teedealase metoodikanõukogu liige; NSV Liidu TA Teaduslik-tehnilise Informatsiooni Instituudi referent soomekeelse kirjanduse alal 1978–81; Moskva Riikliku Autode ja Teede Instituudi doktorinõukogu liige ning oponent väitekirjade kaitsmisel Venemaal ja Ukrainas. Osalenud Euroopa Liidu Teaduse ja Tehnika 4., 5. ja 6. raamprogrammi transpordivõrkude, raudteetranspordi ja logistika uurimis- ning uuendusprojektides Soome-poolse partnerina, tööpaketi juhina ja koordinaatorina; TACISe (tehnilise abi) programmis SRÜ maadele ja PHARE tehnika siirdeprojektides Venemaal, Moldovas, Lätis ja Leedus. Olnud tegev Eesti Inseneride Liidu taasloomisel; Soome Teedeühingu, Soome Logistika Seltsi ja Põhjamaade Raudtee Ühingu (Nordiska Järbväg Sällskap) liige. Kuulunud Vilniuse Gediminase Tehnikaülikooli ja Leedu TA ajakirja Transport toimetuskolleegiumisse; Tallinna Teadlaste Maja liige. 
Harrastused.
Automatkad, digitaalne videofilm, tervisesport, mäesuusatamine. Lions’ Club Vantaakoski liige, olnud selle president.
Segadus Urbicande’is

"Segadus Urbicande’is" (prantsuse keeles "La Fiévre d’Urbicande") on belgia-prantsuse autorite François Schuiteni ja Benoît Peetersi graafiline romaan. See on Varjatud linnade ("Les Cités obscures") sarja teine kroonika, mille loomisega nad alustasid 1980. aastatel.
Kunstnik François Schuiteni ja kirjanik Benoît Peetersi "La Fiévre d’Urbicande" ("Segadus Urbicande'is") anti algupäraselt välja prantsuskeelsena Castermani kirjastuses 1985. aastal. 2020. aastal tõlgiti teos eesti keelde ja anti välja Eesti Arhitektuurimuuseumis. Prantsuse keelest tõlkis Anu Lutsepp, toimetas Sandra Mälk, keeleliselt toimetas Kaja Randam ja küljendas Koit Randmäe. Raamatut arvustasid Kaspar Viilup ja Priit Hõbemägi.
Graafilise romaani eestikeelne väljaanne ilmus koos näitusega "Urbatekt varjatud maailmas. François Schuiteni ja Benoît Peetersi arhitektuurikoomiksid" Eesti Arhitektuurimuuseumis 2020. aastal, mida kureerisid Sandra Mälk ja Benoît Peeters. Näitust arvustasid Hans Alla ja Mari Laaniste.
Sisukokkuvõte.
Romaanis kujutatud Urbicande’i linna raputab seletamatu nähtus: väljakaevamistel avastatakse salapärane konstruktsioon, mis tuuakse urbatekt Eugen Robicku lauale. Tundmatust ja hävimatust materjalist kuubik hakkab kasvama ja moodustab sõrestiku, mis tungib isegi tahketesse ainetesse. Linnaelanikud, kes on harjunud totalitaarsele režiimile omase korra ja rangusega, avastavad end ühtäkki keset suurt segadust ning reaktsioonid toimuvale kõiguvad religioosse eufooria, teadusliku skeptitsismi ja sõjalise vägivalla vahel.
Modernistlik Urbicande asub küll väljamõeldud maailmas, aga selle ideed pärinevad 20. sajandi linnaehituslikest visioonidest. Tegu on omamoodi paralleelmaailmaga, mis võinuks olla olemas, kui retrofuturistlikud plaanid viiduks tervikuna ellu. Selles teoses on sünteesitud Itaalia noore arhitekti Antonio Sant’Elia futuristlikke linnaplaneerimisideid totalitaarsete režiimide arhitektuuriga. Tulemuseks on teatraalne, kõrgustesse püüdlev ja jõulise sõnumiga monumentaalne arhitektuur. Selle metropoli ruumi kasutajal tuleb alluda range planeeringu loogikale ja ta on võimetu oma elukeskkonda muutma.
Deutschland (laev 1900)

Deutschland oli Hamburg-Amerikanische Packetfahrt-Aktien-Gesellschaftile ehitatud ookeaniliinilaev, mille eesmärgiks oli Atlandi ookeani ületus. Aurulaevaks ehitatud 207,2 m pikkune alus valmis 1900. aastal. Arendades kiirust kuni 23,15 sõlme, pälvis see samal aastal kaks Sinist Linti, millele lisandus üks järgmisel aastal ja üks 1903. aastal.
Sultana (laev 1863)

Sultana oli sõuratastega aurulaev, mida opereeriti Põhja-Ameerika pikkuselt teisel jõel Mississippil. Selle põhjamineku tõttu hukkus 1865. aasta 27. aprillil 1168 inimest. 
Tavaliselt sõitis see Saint Louise ja New Orleansi vahet. Kuigi laev oli projekteeritud vaid 376 reisija mahutamiseks, oli sellel seekord 2137 reisijat, kui laeva neljast katlast kolm plahvatas. Puidust laev põles veeliinini ning uppus Memphise lähedal 27. aprillil 1865. Tegu oli Ameerika Ühendriikide kõige ohvriterohkema laevaõnnetusega.
Hambasild

Hambasild ehk hamba sildprotees on konstruktsioon, mis asendab puuduva hamba, toetudes selle külgmistele naaberhammastele. Sildproteesiga kaasneb naaberhammaste lihvimine ja neile tehiskroonide paigaldamine. Kuna tugihammaste kasutamisega kaasnevad erinevad probleemid, on sildproteesile eelistatud hambaimplantaat.
Saint Joseph's Oratory

Saint Joseph's Oratory of Mount Royal (prantsuse keeles "Oratoire Saint-Joseph du Mont-Royal") on Kanada rahvaarvult teises linnas Montréalis asuv roomakatoliku basiilika. Rahvuslikuks pühamuks peetav kirik on riigis suurim.
Oratooriumi asutas 1904. aastal André Bessette oma kaitsepühaku Joosepi auks. Sakraalehitist tarindati kuue aastakümne käigus paljude arhitektide ja tuhandete tööliste ühise teostuse ja leidlikkuse kaudu. See on tuntud oma monumentaalse suuruse, uusrenessansliku fassaadi ja kontrastse "art déco" interjööri poolest.
Riovonys

Riovonys (poola keeles "Rowiańce") on Vilniuse linnaosa, mis asub linna edelaosas Vilkpėdė valla territooriumil. Riovonys piirneb läänes Žemieji Paneriaiga, loodes Vilkpėdėga, kirdes aga Burbiškėsega.
Linnaosa asub Vilniuse ja Kaunase vahelise raudtee ääres. Tegemist on elamupiirkonnaga.
Riovonys jääb osaliselt Paneriai erosiooniküngaste maastikukaitsealale.
Praeguse linnaosa kohal asus varem samanimeline küla. Seda on esmamainitud 1744. aastal kihelkondade loendis kui püha Stefanose kihelkonda jäävat küla ("Rowiancy"). 1784. aastal kuulus see koos teiste Paneriai ümbruskonna aladega Vilniuse katedraali kapiitlile. 1905. aastal oli seal 90 elanikku. 1931. aastal oli Riovonysis 82 elanikku.
Žemieji Paneriai

Žemieji Paneriai (tõlkes "Alumine Paneriai") on Vilniuse linnaosa, mis asub linna edelaosas Vilkpėdė valla territooriumil, osalt ka Paneriai vallas. Žemieji Paneriai piirneb idas Riovonysiga, kirdes Vilkpėdėga, edelas Aukštieji Paneriaiga, lõunas Užusienisega, loodes Jankiškėsega ja põhjas üle Nerise jõe asuva Bukčiaiga.
Linnaosa on Vilniuse tähtsaim tööstuspiirkond. Žemieji Paneriai asub Vilniuse ja Kaunase vahelise raudtee ääres, sellelt hargneb sealseid tööstusettevõtteid teenindav raudteeharu.
Žemieji Paneriai jääb osaliselt Paneriai erosiooniküngaste maastikukaitsealale. Seal asuvad Žemieji Paneriai parkmets, Paneriai parkmets ja Žemieji Paneriai park.
Linnaosas asub katoliku kabel, mille juures on kalmistu. Haridust annab sealne põhikool. Seal asus varem Leedu Teaduste Akadeemia Füüsikainstituut.
Tööstusettevõtetest paiknevad seal plastitöötlemisettevõte Plasta, metallurgiaettevõte AB „Vilniaus Vingis", logistikafirma Transimeksa, mitmed mööblitehased.
Praeguse linnaosa aladel asus aastast 1390 Vilniuse piiskoppide mõis, mille juures tegutses telliselööv. Selle aladel paiknesid ka benediktlaste ja jesuiitide valduses olevad karjamõisad. Ala kujunes Vilniuse eeslinnaks, kust viis läbi linna Trakai, Kaunase ja Grodnoga ühendav tee. Novembriülestõusu ajal leidis seal 19 juunil 1831 aset lahing Antanas Gelgaudase juhitud ülestõusnute ja tsaariarmee vahel.
Aastal 1950 suleti Paneriai tunnel ja rajati uus raudtee. Ühtlasi ühendati Paneriai alad Vilniusega.
Aastal 1954 rajati sinna silikaattoodete tehas, aastal 1855 esimene raudbetoondetailide tehas, aastal 1959 lihakombinaat ja raadiodetaile valmistav tehas. Hiljem rajati sinna veel tehaseid, nii et piirkond kujunes Vilniuse tähtsaimaks tööstuspiirkonnaks.
Muinsuskaitse all on Paneriai linnamäed, Paneriai lahingu toimumispaik, vana Vilniuse–Kaunase maanteetrass ja sealse kalmistu kabel.
Pantrikuru vangid

"Pantrikuru vangid" (armeenia keeles "Հովազաձորի գերիները") on Vahtang Ananjani seiklusromaan, mille tegevus toimub 1953. aastal Armeenias.
Teosest.
"Pantrikuru vangid" ilmus eesti keeles 1957. aastal sarja "Seiklusjutte maalt ja merelt" 16. raamatuna, tõlge oli tehtud venekeelse väljaande põhjal. Raamatu tiraaž oli 30 000 eksemplari. Helisalvestisena ilmus teos CD–l Heliraamatute Kirjastusfondi Helikiri välja antuna 1992. aastal.
Romaan ilmus vene keeles kõigepealt Moskvas 1956. aastal kirjastuse Государственное издательство детской литературы väljaandena.
Armeenia kinostuudios loodi romaani "Pantrikuru vangid" ainetel samanimeline mängufilm, mis linastus 1957. aastal.
Eesti Raadios on 1987. aastal lavastatud samanimeline kuuldemäng.
Sisukokkuvõte.
Aigedzori küla koolilapsed (poisid Ašot, Gagik ja Sarkiss ning tüdruk Šušik) lähevad mägedesse, et külastada kolhoosi karjafarmi ja vaadata šeflusaluseid vasikaid. Samal ajal paigaldatakse karjafarmi seinale postkast kirjavahetuse tagamiseks. Enne tagasiminekut postitab Gagik naljakirja külasse oma vanematele, milles teatab, et sõidab sõpradega Kaug-Itta "elujuurt" otsima, kuna oli eelmisel õhtul lugenud raamatut "Dersu Uzala". Ta on kindel, et jõuab kohale varem kui postitatud kiri. 
Tagasiteel kohtuvad nad karjuse poeg Hassoga, kes on laskunud mägedes asuvatelt karjamaadelt orgu, et osta karjustele toiduaineid. Hassoga on kaasas karjuste koer. Ootamatu mõtte ajendil pöörduvad noored rajalt kõrvale, et külastada ilusat Pantrikuru, kuhu viib üle kuristiku kitsas sild. Ašot teab, et kurust on ka teine väljapääs. Enne silla ületamist kaotab Gagik raamatu, mida eelmisel õhtul koos loeti. Peale Pantrikuru läbimist selgub aga, et teine väljapääs on suure varingu tõttu suletud. Noored pöörduvad tuldud teed mööda tagasi, kuid algab lumetorm, mille käigus puruneb olemasolev sild. Jäänud lõksu, asuvad inimesed ja koer Pantrikurus paiknevasse koopasse ajutiselt elama. Puid üle kuristiku langetades üritatakse ehitada uut silda, kuid edutult. Noored peavad nüüd võitlema oma elu eest, sest kaasa võetud vähene toit hakkab lõppema. Lisaks toimub neil ohtlik kohtumine samuti kurusse kinni jäänud pantri ja karuga, kelle eest üritab noori kaitsta koer.
Vanemad korraldavad küll noorte otsingu, kuid eksitava kirja tõttu püütakse neid esialgu leida rongidest ja raudteejaamadest. Juhuslikult leitakse Pantrikurusse viivalt teelt noorte kaotatud raamat, mis suunab otsingud õiges suunas ning üle viiekümne päeva kurus vangis olnud noored leitakse ja päästetakse.
Vilkpėdė

Vilkpėdė (poola keeles "Wilcza Łapa") on Vilniuse linnaosa, mis asub linna edelaosas Vilkpėdė valla territooriumil. Vilkpėdė piirneb idas Naujamiestisega, põhjas Vingisega, kagus Burbiškėsega, lõunas Žemieji Paneriaiga, läänes aga üle Nerise jõe asuva Miškiniaiga.
Linnaosa asub Vilniuse ja Kaunase vahelise raudtee ääres, sellelt hargneb sealseid ja Žemieji Paneriaisse jäävaid tööstusettevõtteid teenindav raudteeharu. Linnaosas asub mööblivabrik, seal on ka Vilniuse soojuselektrijaam. Linnaosas on Vilkpėdė park. Vilkpėdės on kaks raamatukogu, seal asub ka Leedu Riiklik Ajalooarhiiv.
Praeguse linnaosa aladel asus elektrijaama alla jäänud Madeleine'i kultuuri asulakoht. Hiljem asus seal Vilniuse eeslinn. Sealsed alad kuulusid XIV sajandil Leedu suurvürstidele, sajandi lõpus läksid aga üle Vilniuse kapiitlile. XVI sajandil kuulusid need maad jesuiitidele. 1529. aastal rajati sinna telliselööv, mille toodangut kasutati Vilniuse kirikute ja elamute ehitamisel. Vaatamata Vilniuse lähedusele oli aga sealne asustus hõre. XVIII sajandil asus sealsetel aladel üksnes neli maja.
Piirkond on nime saanud samanimelise tänava ääres asunud lohukivist, mille lohkusid kutsuti rahvasuus hundijälgedeks ("Wilcze łapy"). Kivi järgi sai nime ka sealne küla, mille nimi kandus omakorda üle hilisemale linnaosale.
Vilkpėdė hakkas arenema XIX sajandi teisel poolel. 1862. aastal valmis Peterburi–Varssavi raudtee. 1905. aastaks asus praeguse linnaosa alal kaks samanimelist küla, kus oli kokku 201 elanikku. Aastail 1912–1914 rajati sinna raudteelaste haigla, 1931. aastal oli selle juures asuvas asulas s4 elanikku. XX sajandi keskpaiku asuti Žemieji Paneriaisse rajama tööstusettevõtteid, tööstuspiirkond laienes osaliselt ka Vilkpėdėsse.
Muinsuskaitse all on raudteelaste haigla hoonetekompleks, 1932. aastal valminud raudteeviadukt ja 1913. aastal valminud uusgooti stiilis katoliku kirik.
Vingis

Vingis (poola keeles "Zakret") on Vilniuse linnaosa, mis asub linna edelaosas Vilkpėdė valla territooriumil. Vingis piirneb lõunas Vilkpėdėga, idas Lukiškėsega, kirdes aga üle Nerise jõe asuva Žvėrynasega (linnaosi ühendab sild) ja läänes Nerise jõe teisel kaldal asuva Miškiniaiga.
Linnaosas asub Vingise park, kus asub vabaõhulava.
Sealsed alad kuulusid XVI sajandil Radzivillidele, seal asus ka puidust mõisakompleks. Piirkond kandis nime "Radvilų Lukiškės" või "Didžioji Lukiškės". Reformatsiooni järel rajati sinna kalvinistide kabel. Kui Stanisław Pius Radziwiłł katoliiklusse pöördus, annetas ta sealse mõisa jesuiitidele, piirkond hakkas aga kandma nime "Jezuitų Lukiškės". Sealses kloostrikompleksi peahoone rajati jesuiitide apteegis turustatud likööri ja tubaka müügist saadud tuludest. Hoone projekteeris Johan Christoph Glaubitz.
Aastal 1773 omandas kompleksi Vilniuse piiskop Ignacy Jakub Massalski, kes rajas sinna kihelkonnakoolide tarbeks õpetajate seminari. Sealse pargi idaosas oli väike loomade tarandik. Piiskopi surma järel oli sealne kompleks Potockite valduses, seejärel omandas selle Platon Zubov. Edasi kuulus kompleks Vilno kubermangu kubernerile Levin August von Bennigsenile. Sajandivahetuse paiku hakati piirkonda kutsuma Vingiseks või Zakretaseks.
Aastal 1812 peatus sealses kompleksis Aleksander I oma kindralstaabiga, hiljem ostis ta 12 000 tukati eest nii sealse hoonetekompleksi kui ka kogu Vingise ala. Veel samal aastal vallutasid ala Prantsuse väed, kes rajasid sinna oma sõjaväehaigla. See süttis aga põlema ja sõja järel seda enam ei taastatud. Piirkonna omandasid inseneriväed, kes kasutasid sealset ala treeninguväljakuna ja suurtükipolügoonina. Nemunase kaldale rajati aga aastal 1857 kuberner Vladimir Nazimovi eestvedamisel kuursaal, kuhu viis tänapäeval looduskaitse all olev pärnaallee ja mille ümbrusse rajati väike park.
Aastal 1905 kandis piirkond nime Zakretase mõis ja seal oli 1670 elanikku.. Aastal 1920 ostis Stefan Batory Ülikool sealse ala oma botaanikaaia tarbeks, mis asus seal aastani 1975. Aastal 1930 rajati Vingisesse laskemoonalaod, mille juurde rajati kitsarööpmeline raudtee. Raudtee likvideeriti aastal 1986. Aastal 1931 oli Vingises 35 elanikku.
Vingise pargi idaosas asub endine jesuiitide kalmistu, kuhu maeti aastal 1710 katkuepideemia ohvrid. Aastal 1790 maeti Vingisesse kuberner Nikolai Repnini abikaasa, tema haua juurde rajati aga kabel. Vingisesse maeti ka I ja II maailmasõjas langenud Saksa sõjaväelasi.
Muinsuskaitse all on Vingise park, I ja II maailmasõja aegne Saksa sõjaväekalmistu ja jesuiitide kloostri hoonetekompleks (kontorihoone, tall, kelder, kaks kasuhoonet, piirdemüür ning eluhoone).
Shinya Yamanaka

Shinya Yamanaka (jaapani keeles 山中 伸弥 "Yamanaka Shin'ya"; sündinud 4. septembril 1962 Higashiōsakas) on jaapani bioloog.
Koos John Gurdoniga sai ta 2012. aasta Nobeli meditsiiniauhinna tüvirakkudega seotud avastuste eest.
Jočionys (Vilnius)

Jočionys (poola keeles "Joczuny" või "Jaczany") on Vilniuse linnaosa, mis asub linna edelaosas Paneriai valla territooriumil. Jankiškės piirneb kagus Jankiškėsega, edelas Gariūnaiga, idas üle Nerise jõe asuva Lazdynėliaiga, kirdes aga Lazdynaiga, millega Jočionyst ühendab sild.
Linnaossa jääb veepuhastusjaam, seal asub ka soojuselektrijaam Vilnius-3.
Praeguse linnaosa kohal asus varem samanimeline küla. Tõenäoliselt tuleneb nimi isikunimest. 
Jočionyst on esmamainitud 1744. aastal. Toona oli seal karjamõisaga küla, jõe kaldal asusid ka mõned üksikmajapidamised. 1905. aastal oli külas 134 elanikku. Praeguse linnaosa lõunaosas asus teine küla, mis kandis nime Neskučnaja ja kus oli 66 elanikku. 1931. aastal oli Jočionysis 263 elanikku. Teise maailmasõja ajal hävis Saksa vägede suurtükitules 28 maja. 1959. aastal oli seal 339 elanikku.
Valve Lüütsepp-Kaasik

Valve Lüütsepp-Kaasik (kuni aastani 1965 Valve Lüütsepp; sündinud 7. mail 1937 Saru vallas Võrumaal) on eesti farmatseut ja endine eesti korvpallur. 
Ta lõpetas 1955. aastal Tartu 2. Keskkooli ning 1961. aastal Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna farmatseudina. Ta on 182 cm pikk. Algul harrastas ujumist, seejärel alustas korvpallitreeninguid Edgar Naaritsa juures. 
Ta kuulus Eesti NSV noortekoondisse ning võitis NSV Liidu noortemeistrivõistlustel 1954. aastal pronksmedali ning 1955. aastal hõbedamedali. 1956. aastal arvati ta NSV Liidu noortekoondisse. Aastatel 1961–1964 kuulus ta NSV Liidu täiskasvanute koondisse, mille koosseisus võitis kuldmedali 1962. aastal Euroopa meistrivõistlustel ja 1964. aastal maailmameistrivõistlustel. 1961. aastal oli Euroopa karikavõistluste poolfinalist.
Valve Lüütsepp-Kaasik mängis 1956–1970 Eesti NSV koondises ja Tartu Riikliku Ülikooli korvpallinaiskonnas. NSV Liidu meistrivõistlustel võitis ta 1957–1960 hõbemedali ning sai 1961. aastal 4. koha. NSV Liidu rahvaste spartakiaadil 1959. aastal saavutas ta hõbemedali ning 1967. aastal 4. koha. NSV Liidu ametiühingute meistrivõistlustel 1958. aastal võitis ta kuldmadali.
Eesti NSV meistrivõistlustel tuli ta 13 korda meistriks (1953–1970) ning võitis 10 korda Eesti NSV karika.
Hiljem töötas ta Lõuna Kõrgepingevõrkudeses spordimetoodikuna. Ta on olnud tegev Tartu Kalevi naiskomisjonis ning Tartu Linna Rahvasaadikute Nõukogu kultuuri- ja spordikomisjonis. Praegu elab Lüütsepp-Kaasik Paidra külas Võrumaal isale kuulunud veskitalus.
Isiklikku.
Tema õde on korvpallur Vaike Lüütsepp.
Gariūnai

Gariūnai (poola keeles "Garuny") on Vilniuse linnaosa, mis asub linna edelaosas Paneriai valla territooriumil. Gariūnai piirneb idas Jankiškėsega, kirdes Jočionysiga, lõunas aga Aukštieji Paneriaiga.
Linnaosas asuvad kruusakarjäär ja osaliselt ka soojuselektrijaam Vilnius-3. Sinna jääb Gariūnai turg, mis on Leedu suurim turg.
Gariūnai jääb osaliselt Paneriai erosiooniküngaste maastikukaitsealale. Seal asuv Gariūnai tsirkusorg on loodusmälestisena kaitse all.
Linnaosa kohal asus varem samanimeline küla. Selle nimi tuleneb tõenäoliselt leedu keele sõnast "garas", mis tähendab auru. Kohalike elanike mälestuste kohaselt asusid seal varem allikad, mille ümbrus oli tihti udune. Võimalik on ka nime slaavi päritolu.
Aastal 1905 oli külas 31 elanikku. Aastal 1931 oli Gariūnais 64 elanikku.
Muinsuskaitse all on Gariūnai linnamägi ja juutide hukkamis- ning matmispaik.
Thomas Raggi

Thomas Raggi (sündinud 18. jaanuaril 2001 Roomas) on Itaalia kitarrist. 
Ta mängib kitarri ansamblis Måneskin. Ta on ühtlasi üks ansambli algatajatest. Aastal 2021 võitis ta ansambliga Måneskin Eurovisiooni lauluvõistluse, mis teeb temast esimese 21. sajandil sündinud Eurovisiooni võitja. 2017. aastal Måneskini koosseisus Itaalia saates osalemise ajal oli Thomas 14-aastane.
Luanda provints

Luanda provints on 1. järgu haldusüksus (provints) Angolas. Provints asub riigi lääneosas Atlandi ookeani rannikul.
2024. aastal eraldati Luanda provintsist Icolo e Bengo provints.
Liudvinavas (Vilnius)

Liudvinavas (poola keeles "Ludwinowo") on Vilniuse linnaosa, mis asub linna edelaosas Paneriai valla territooriumil. Liudvinavas piirneb idas Aukštieji Paneriaiga, lõunas Kazbėjaiga, läänes aga Gureliai, Trakų Vokė, Kulokiškėse ja Mūrinė Vokėga.
Liudvinavas jääb osaliselt Vokė hüdrograafilisele kaitsealale. 
Linnaosa kohal asus varem samanimeline küla. Küla nimi tuleneb omakorda tõenäoliselt isikunimest. Aastal 1905 oli külas ja selle juures asunud Tyszkiewiczitele kuulunud kõrtsis 335 elanikku. Aastal 1931 oli Liudvinavases 546 elanikku. Aastal 1959 oli seal 576 elanikku. Nõukogude perioodil moodustati sinna Mitšurini nimeline kolhoos, mis keskendus aiandussaaduste tootmisele. Aastal 1969 ühendati küla alad Vilniuse linnaga. Aastal 2012 avati Liudvinavases Vilniuse esimene lemmikloomade kalmistu.
Liudvinavases on sündinud poola näitleja ja laulja Stanisław Gruszczyński.
Muinsuskaitse all on Vokė jõe raudteesild.
Florentino Pérez

Florentino Pérez Rodríguez (sündinud 8. märtsil 1947) on Hispaania ärimees, keskkonnainsener, endine poliitik ning praegune Madridi Reali president. 
Ta on ka tsiviilehitusettevõtte ACS Group esimees ning tegevdirektor. Ta oli ka Euroopa superliiga esimene ja ainus president, aprillis 2021 oli superliiga sunnitud UEFA survel enda tegevuse juba eos lõpetama.
Bernina rühm

Bernina rühm on Alpide mäestik Ida-Šveitsis ja Põhja-Itaalias. Seda on peetud Reetia Alpide osaks Kesk-Ida-Alpides. See on üks kõrgemaid Alpide mäestikke, kaetud paljude liustikega. Selle kõrgeim tipp Piz Bernina (4049 m) on idapoolseim neljatuhandemeetrine tipp Alpides. Tipp, kuhu kõige sagedamini ronitakse, on Piz Palü.
Bernina rühm on eraldatud Albula Alpidest loodes Maloja kuru ja Ülem-Engadini oruga; Livigno Alpidest idas Bernina kuruga; Bergamo Alpidest lõunas Adda oruga (Valtellina); ja Bregaglia mäestikust edelas Muretto kuruga. Bernina rühmast voolavad välja Adda, Inni ja Mera jõed.
Nime Bernina Alpid võib kasutada ka laiendatud tähenduses, sel juhul on hõlmatud ka Bernina ja Bregaglia mäestik; see on punaseks värvitud ala kaardil paremal (Bernina Alpen).
Tipud.
Bernina rühma peamised tipud on:
Liustikud.
Peamised liustikud:
Kliimamuutus sulatab kõik need liustikud, seda saab näha, kui võrrelda neid kahte panoraami 2013. ja 2019. aastast:
Mäekurud.
Peamised Bernina rühma mäekurud on järgmised:
Mägihütid.
Bernina rühmas on mitu mehitatud ja mehitamata mägihütti.
Kazbėjai

Kazbėjai (ka Kazbiejai, poola keeles "Chazbiejewicze") on Vilniuse linnaosa, mis asub linna edelaosas Paneriai valla territooriumil. Kazbėjai piirneb põhjas Liudvinavasega, idas Aukštieji Paneriaiga, lõunas Metropolisega, kagus aga Naujakiemisega. Naujakiemisest eraldab seda vana Hrodnasse viinud maantee, millel asuv sild üle Vokė jõe on muinsuskaitse all.
Linnaosa kohal asus varem samanimeline küla. Küla nimi tuleneb omakorda isikunimest.XVII sajandil kirjutati selle kohta, et küla nimi tuleneb tatari üliku nimest, kelle sinna elama asunud järglaste, Chazbejievičite, järgi on asula ka nime saanud. Aastal 1905 oli külas 161 elanikku, aastal 1931 oli Kazbėjais 231 elanikku. Aastal 1959 oli seal 241 elanikku. Aastal 1967 ühendati enamus küla alasid Vilniuse linnaga; kagupoolsest osast moodustati Naujasodise küla. Aastal 1995 liideti Vilniusega ka Kazbėjai see osa, mis jäi Vokė läänekaldale.
Maloja kuru

Maloja kuru (itaalia: "Passo del Maloja", saksa: "Malojapass") (1815 m) on kõrge mäekuru Šveitsi Alpides Graubündeni kantonis, mis ühendab Engadini Val Bregagliaga veel Šveitsis ja Chiavennaga Itaalias. See tähistab veelahet Doonau ja Po jõgikondade vahel. Lägh da Bitabergh on kuru lähedal.
Maantee Chiavennast Silvaplanasse koos kauguste ja kõrgustega:
Maloja kuru on talvel avatud. Pärast tugevat lumesadu võib tee olla paariks tunniks või terveks päevaks suletud. Isegi kui see on avatud, võib tee olla lumega kaetud, mistõttu on lume-/talverehvid või ketid hädavajalikud.
Mehe poeg

"Mehe poeg" (prantsuse keeles "Le fils de l'homme") on Belgia sürrealisti René Magritte'i 1964. aastal valminud maal. Maali peetakse Magritte'i tuntuimaks teoseks.
Magritte maalis teose autoportreena. Maalil on mantlis, kõvakübaraga mees, kes seisab madala seina, mere ja pilvise taeva taustal. Suurt osa mehe näost katab hõljuv roheline õun. Üle õuna on näha mehe silmade ülemisi osi. Mehe vasak käsi tundub olevat küünarnukist tahapoole paindunud.
Daniel Amartey

Daniel Amartey (sündinud 21. detsembril 1994 Accras) on Ghana jalgpallur, kes mängib kaitsja või poolkaitsjana Türgi kõrgliigaklubis Beşiktaş ja Ghana jalgpallikoondises.
2013. aastal liitus ta Rootsi kõrgliiga klubiga Djurgårdens IF. Ta suundus Rootsi Ghana võistkonna International Alliesi juurest, kus ta oli jäänud silma Djurgårdensi peatreener Magnus Pehrssonile.
Aastatel 2014–2016 mängis Amartey Taani kõrgliiga klubis FC København.
2016. aasta jaanuaris sõlmis ta nelja ja poole aasta pikkuse lepingu Inglismaa Premier League'i klubiga Leicester City. Hooajal 2015–16 pääses ta Inglismaa kõrgliigas väljakule viies mängus ning tuli samal hooajal klubiga Inglismaa meistriks. Esimese värava lõi ta Inglismaa kõrgliigas 17. detsembril 2016 mängus Stoke City vastu.
2023. aasta juulis sõlmis ta lepingu Beşiktaşega.
Ghana jalgpallikoondises debüteeris Amartey 2015. aastal. Ta on kuulunud Ghana koondisse 2015., 2017. ja 2022. aasta Aafrika rahvaste karikavõistlustel ning 2022. aasta maailmameistrivõistlustel.
2017. aastal valiti Amartey Ghana aasta jalgpalluriks.
Naujakiemis

Naujakiemis (ka Kazbėjų Naujakiemis, poola keeles "Nowosiółki" või "Chazbijewickie") on Vilniuse linnaosa, mis asub linna edelaosas Paneriai valla territooriumil. Naujakiemis piirneb põhjas Kazbėjaiga, idas Aukštieji Paneriaiga, edelas Metropolisega, lõunas Daniliškėsega, kagus aga Degeniaiga. Kazbėjaist eraldab seda vana Hrodnasse viinud maantee, millel asuv sild üle Vokė jõe on muinsuskaitse all.
Linnaosa kohal asus varem samanimeline küla. Selle alad liideti Vilniusega aastal 1996.
Degeniai

Degeniai (poola keeles "Deginie") on Vilniuse linnaosa, mis asub linna edelaosas Paneriai valla territooriumil. Degeniai piirneb loodes Naujakiemisega, põhjas Aukštieji Paneriaiga, lõunas aga Vaidotaiga. 
Linnaosa kohal asus varem samanimeline huutor. Selle alad liideti Vilniusega aastal 1996.
Teuta

Teuta (vanakreeka keeles ) oli Illüüria kuninganna, kes valitses 231–227 eKr.
Elulugu.
Pärast kuningas Agroni surma 231. aastal eKr, võttis ta lesk Teuta oma noore kasupoja ja surnud abikaasa teise naise Triteuta nimel valitsemise üle tänapäeva Montenegros asuvas sadamalinnas Risanis. Ta vallutas kreeklastelt mitmed asulad, sealhulgas Dyrrachiumi. Tema laevad terroriseerisid kogu Aadria merd oma rüüsteretkedega.
Aastal 229 eKr saatis Rooma senat, kes oli mures Aadria merel toimuva piraatluse pärast, kaks saadikut Teutaga kohtuma. Saadikud nõudsid temalt piraatluse ohjeldamist, millele ta vastas, et illüüria uskumuste kohaselt on piraatlus seaduslik kaubandus ja tal ei ole õigust sekkuda oma alamate eraasjadesse. Roomlaste ülbe käitumine ja lugupidamatus kuninganna suhtes põhjustas ühe saadiku tapmise kuninganna käsul.
Juhtunust ajendatult kuulutas Rooma Vabariik samal aastal illüürlastele sõja. Rooma laevad ületasid esimest korda ajaloos Aadria mere ja roomlased maabusid Balkani poolsaarel. Roomlaste rünnak tabas Teutat ootamatult – ta oli hiljuti saatnud enamiku oma sõjalaevadest mereretkele Korfu saarele. Demetrios Pharosest, kelle Teuta oli määranud Korfu valitsejaks, alistus roomlastele ning sai neilt preemiaks oma valduste suurendamise. Kõik Illüüria linnad langesid üksteise järel, välja arvatud suur sadamalinn Apollonia. Aastal 227 eKr piirati ka Teuta residentsi, mis asus praeguse Shkodra lähedal.
Teuta oli sunnitud tegema järeleandmisi ja sõlmima Roomaga eriti ebasoodsa rahulepingu, mille järgi ta säilitas vaid väikese osa oma endistest valdustest ja oli kohustatud maksma Roomale igal aastal makse. Teuta loobus troonist aastal 227 eKr.
Legendi järgi sooritas Teuta enesetapu, heites end tänapäeva Montenegro piirkonnas asuvalt mäelt alla.
Patson Daka

Patson Daka (sündinud 9. oktoobril 1998 Kafues) on Sambia jalgpallur, kes mängib ründajana Inglismaa Premier League'i klubis Leicester City ja Sambia jalgpallikoondises.
Ta alustas klubikarjääri Sambias.
2017. aastal liitus ta Austria kõrgliiga klubiga Salzburgi Red Bull. Austria kõrgliigas debüteeris ta hooajal 2017–18. Aastatel 2018–2021 tuli ta Red Bulliga neljal hooajal järjest Austria meistriks. Hooajal 2019–20 lõi Daka Austria kõrgliigas 24 väravat ja oli Shon Weissmani järel liigas paremuselt teine väravakütt. Hooajal 2020–21 lõi Daka 27 väravat ning oli liiga suurim väravakütt.
2021. aasta juunis sõlmis ta viieaastase lepingu Leicester Cityga. Esimese värava Inglismaa kõrgliigas lõi ta 16. oktoobril 2021 mängus Manchester Unitedi vastu. Neli päeva hiljem lõi ta UEFA Euroopa Liiga alagrupimängus Moskva Spartaki vastu neli väravat.
Sambia jalgpallikoondises debüteeris Daka 2015. aastal. Koondisekarjääri esimese väravat lõi ta 5. septembril 2017 MM-i valikmängus Alžeeria vastu.
2017. aastal valiti Daka Aafrika aasta nooreks jalgpalluriks.
Change

xChange AS on üks finantstehnoloogia ettevõtte Eestis, mis tegeleb investeerimisteenuste ümberkujundamisega plokiahela tehnoloogia abil. Tallinnas paiknev ettevõte loob mugavat makseteenustega ühendatud investeerimisrakendust, et tuua investeerimine inimeste igapäevaelule lähemale. Change ́i visioon on rajada demokraatlik finantssüsteem, milles igaüks saab olla investor. Ettevõtte eesmärk on muuta raha kõigi jaoks lihtsaks ja põnevaks. 2019. aasta detsembrikuu seisuga on Change ́i mobiilrakendust alla laaditud üle 60 000 korra ning kaardiga seotud maksekontot on aktiveerinud üle 10 000 inimese.
Change'i on ka nimetatud "Hansapank 2.0"-ks
Ajalugu.
Change asutati 2016. aastal Singapuris. Asutajate hulka kuuluvad Kristjan Kangro ja Gustav Liblik. Ettevõte sai 2016. aasta lõpus ingelinvesteeringu Roger Crook-ilt, kes on tuntud endine DHL'i juht, mille abil ehitati valmis investeerimise mobiilirakenduse prototüüp. 2017. aasta teises pooles lansseeris ettevõtte ühisrahastus kampaania, mille raames investeeris Change'i üle 5000 investori kokku üle 14,4 miljoni EUR. Ettevõtte eesmärgiks oli muuta virtuaalraha Bitcoini ostmine võimalikult soodsaks ja kättesaadavaks kõikidele investoritele. 2018. aastal väljastati Change'ile virtuaalvääringu rahakotiteenuse litsents (FRK000026, FVR000034).
Tooted.
Change pakub virtuaalraha kauplemise teenust. Change'i kasutajaliides võimaldab kasutajatel lihtsalt ning mugavalt osta ja müüa virtuaalraha vastavalt hetkekursile.
Pakutavad valuutapaarid (11.02.2020 seisuga)
Ühisrahastus.
Pärast ingel-investeeringut korraldas ettevõte ühisrahastuskampaania, mille raames investeeriti Change'i üle $17.5 miljoni USA dollari. 2019. aastast on Change mobiilirakenduses kõikidel verifitseeritud kasutajatel võimalik osta ja müüa Change ettevõtte osalust CNG (vahetatav väärtpaber).
Change Börsil.
Pärast esimeset ühisrahastust oli võimalik investoritel osta Change'i virutaalset "token"'it KuCoin krüptoraha börsilt. 2020 aasta lõpus noteeriti Change grupi osakud Eesti idufirmade börsile Funderbeam. Lisaks on Change pakkunud investoritele võimalust vahetatavaid väärtpabereid osta Change'i enda mobiilirakendusest.
Partnerlus.
Ettevõtte strateegiliseks partneriks on Eesti e-residentsus programm, mille raames pakutakse kõikidele Eesti e-residentidele võimalust Change'i poolt pakutavaid teenuseid kasutada.
Jaan Jenseni raamatugraafika aastapreemia

Jaan Jenseni raamatukunsti, postkaardi ja plakatikujunduse aastapreemia oli aastatel 1982–1988 Eesti NSV Kunstnike Liidu ja Eesti NSV Riikliku Kirjastuste, Polügraafia ja Raamatukaubanduse Komitee preemia, mida anti välja eelmisel aastal esimest korda trükis avaldatud raamatuillustratsioonide, raamatukujunduse ja arhitektoonika, poliitilise plakati ja postkaardi eest. Igal aastal anti välja viis preemiat.
Hobuserautaja

Hobuserautaja on hobuse kabja raviekspert. Tema tööülesannete hulka kuulub hobuse kapjade värkimine ja tasakaalustamine, puhastamine ning vajadusel ka hobuseraua paigaldamine. Hobuserautaja töö eeldab sepistamisoskusi ning veterinaarmeditsiinilisi teadmisi hobuse alajäsemete anatoomia ning füsioloogia kohta.
Ajalugu.
Hobuserautamine hakkas levima rohkem sadu aastaid tagasi, kui hobused olid igapäevased transpordivahendid ning hobuste kodustamine oli levinud. Ajalooliselt on hobuserautaja ning sepa-amet peaaegu samad, kuna rautamiseprotsessiga tegeles külasepp. Postimehe 1930-1940. aasta arhiivis leidub mitmeid kuulutusi selle kohta, kuidas seppadele viidi läbi hobuserautamise kursusi. Toona viisid neid läbi veterinaartalitus, põllumeeste konvendid ning ülikoolid.
Hobuserautaja tööülesanded.
Tavaliselt piirdub hobuserautaja töö värkimise ja rautamisega. Värkimine on väga oluline, sest see aitab säilitada hobuse jalgade tasakaalu, hoides kabjad õige kuju ja pikkusega. Hobuseraudu võib tarvis minna kui loomal on suur töökoormus, kabjad on kulunud või vajavad lisa haardumist või on esinenud parandamatuid muutusi kabjale. Tänapäeval kuuluvad hobuserautaja tööülessannete hulka vaatlemine ning haigusnähtude ja muude tervislikke probleemide jälgimine. Levinud kabjahaigused hobuste seas on näiteks laminiit ja distaalse kabja sündroom, mille korral on tarvis paigaldada meditsiinilise otstarbega raudu.. Hobuseraudu paigaldatakse tihti ka kosmeetilistel otstarvetel ning võidusõiduhobustele.
Mario Mäeots

Mario Mäeots (sündinud 10. novembril 1982) on eesti loodusainete õpetaja ja CybExer Technologies küberturvalisuse projektide ja uurimistöö juht. 
Alatas 2022. aastast on ta Haridusvaldkonna arengukava ja Noortevaldkonna arengukava juhtkomisjoni liige ja 2024. aastat alates on ta Haridus- ja Teadusministeeriumi "Tehisintellekt hariduses" töörühma liige ning Nordic-Baltic CyberSkills Think Tank liige. 
Haridustee.
Mäeots lõpetas 2001. aastal Kadrina Keskkooli. 2005. aastal lõpetas ta Tartu Ülikooli põhikooli loodusteaduste õpetaja eriala ning 2007. aastal sai sealsamas loodusteaduste (bioloogiaõpetaja) magistrikraadi. 
2014. aastal kaitses ta doktoritööd teemal "Inquiry-Based Learning in a Web-Based Learning Environment: A Theoretical Framework of Inquiry-Based Learning Processes" ("Uurimuslik õpe veebipõhises õpikeskkonnas: uurimusliku õppe protsesside teoreetiline raamistik", juhendaja Margus Pedaste). 
Töökäik.
Mario Mäeots oli aastatel 2004–2007 Rakvere Õhtukeskkooli bioloogiaõpetaja, 2006–2011 Tartu Kesklinna Kooli loodusainete vanemõpetaja ning 2011–2014 Tartu Kommertsgümnaasiumi loodusainete õpetaja-metoodik. Alates 2014. aastast on ta Tartu Hansa Kooli loodusainete õpetaja-metoodik. 
Aastatel 2009–2011 oli Mäeots Tartu Ülikooli Pedagogicumis teadur, 2012–2017 haridusteaduste instituudi tehnoloogiahariduse nooremteadur ning teadur. Alates 2015. aastast töötas ta Tartu Ülikooli loodus- ja reaalainete õpetamine põhikoolis programmijuht ning 2017. aastast haridustehnoloogia dotsendi ja aastani 2023. haridustehnoloogia kaasprofessorina. Ta oli õpetajakoolitaja nii esma- kui ka täiendõppes. Oma uurimistöös keskendus ta digitaalse kirjaoskusega seotud teemadele ja pühendudes eesmärgipärase digitehnoloogia rakendamise mõtestamisele läbi digipedagoogika. 
Tunnustus.
2010 – B. G. Forseliuse Seltsi tänukiri 
2011 – IADISe rahvusvahelise konverentsikomitee tunnustus parimale konverentsiartiklile CELDA (Cognition and Exploratory Learning in Digital Age) konverentsil 
2016 – Haridus- ja Teadusministeeriumi tänukiri kasvatusteaduste riiklikul konkursil võõrkeeles publitseeritud teadustööde/artiklite kategoorias (I preemia) 
2019 – Tartu linna tänukiri Tartu Hansa Kooli avatud õpperuumi metoodika arendamise ja tutvustamise eest 
2019 – Tartu Ülikooli tänukiri õpetajate täiendusõppesse panustamise eest 2018. aastal 
2022 – Euroopa Komisjoni Euroopa innovaatilise õpetamise auhind (EITA 2022) Erasmus+ projektile "Eesmärgipärane digitehnoloogia kasutamine"
2023 – Tartu Ülikooli Sotsiaalteaduste valdkonna tänukiri silmapistva ühiskondliku tegevuse eest õpetajaameti laiaulatuslikul tutvustamisel ja populariseerimisel
Merle Taimalu

Merle Taimalu (sündinud 22. juunil 1969) on eesti kasvatusteadlane. 
Tema peamised uurimisteemad on lapse areng ja kasvatus, lapse hirmud, õpetaja ja lapsevanemate enesetõhusus ning motivatsioon. Taimalult on ilmunud artikleid koostöös kolleegidega ka õpetaja erialaste teadmiste teemal (TPACK raamistiku alusel). 
Haridustee.
Taimalu lõpetas 1992. aastal Tartu Ülikooli (TÜ) bioloogia-geograafia teaduskonna ning 1997. aastal sai TÜ pedagoogika magistrikraadi. 2007. aastal kaitses ta Tartu Ülikooli pedagoogika alal doktoriväitekirja "Children's fears and coping strategies: a comparative perspective" ("Laste hirmud ja toimetuleku strateegiad: võrdlev käsitlus", juhendajad Inger Kraav, Anja Riitta Lahikainen). 
Töökäik.
Merle Taimalu töötas aastatel 1997–2000 Tartu Ülikooli pedagoogikaosakonna vanemlaborandina, alates 1999. aastast oli ta Tartu Ülikooli haridusteaduste instituudis lektor, aastatel 2003–2009 kasvatusteaduste lektor ning 2009–2018 kasvatusteaduste dotsent. 
Aastatel 2010–2015 oli ta Tartu Ülikooli haridusteaduste instituudi hariduskorralduse magistriõppekava programmijuht ja 2012–2018 haridusteaduste instituudi pedagoogika osakonna juhataja. 
Alates 2018. aastast on ta alushariduse dotsent ning 2019. aastast koolieelse lasteasutuse õpetaja bakalaureuseõppekava programmijuht. 
Liikmesus.
Merle Taimalu on Eesti Akadeemilise Pedagoogika Seltsi (EAPS) ja European Association for Research on Learning and Instruction (EARLI) liige.
Lutheri heinamaa

Lutheri heinamaa oli haljasala Tallinnas, mis asus praeguste Jaan Poska, Ferdinand Johann Wiedemanni tänava, Johann Köleri ja Friedrich Robert Faehlmanni tänava vahelisel alal.
Lutheri heinamaal Johann Köleri tänava lõpus toimus 1880. aasta III üldlaulupidu.
Neljas sein

Neljas sein on teatri kontekstis kasutatav mõiste, mis tähendab mõttelist piiri, mis eraldab publikut näitlejatest.
Neljanda seina kontseptsiooni teket seostatakse kõigepealt prantsuse filosoofi, kriitiku ja kirjaniku Denis Diderot’ teatrialaste kirjutistega. Tugevamalt kujunes mõiste välja realismi tõusuga 19. ja 20. sajandil, mis tõi teatrikunsti argisemate teemade käsitlemise, näitlejate loomulikuma mängustiili ja taotluse kujutada igapäevaelu võimalikult autentselt. Laval hakati esitama olukordi ja sündmusi nii, nagu need reaalses elus võiksid välja näha, kui ruumil, milles tegevus aset leiab, oleks üks sein (ehk "neljas sein") läbipaistev. Selline lähenemine muutis publiku- ja lavaruumi vahelise piiri teravamaks.
Neljas sein avaldub ühest küljest näitlejate mängu kaudu. Publikule on see läbipaistev, kuid näitlejad mängivad, nagu see oleks reaalne ja läbipaistmatu, ignoreerivad vaatajaid ega võta nendega kontakti. Neljandat seina võivad tähistada ka füüsilised elemendid nagu lavaportaal, eesriie, orkestriauk. Tihtipeale rõhutatakse seda ka valgus- ja lavakujundusega. Neljanda seina avaldumist võib märgata ka publiku käitumismustrites: lavastuse käigule ei segata vahele ning reageeritakse väljakujunenud normide piires.
Neljanda seina kontseptsiooni tekkimisega kerkis nähtusena esile ka "neljanda seina lõhkumine" ehk publiku ja lavastuse vahelise piiri ületamine. Peamisteks võteteks, mida selleks kasutatakse, on näiteks näitleja otsene pöördumine publiku poole, vestluse alustamine, rollist väljatulek, oma tegelase või toimuva kommenteerimine või ümberjutustamine, aga ka publiku mängu kaasamine valgus- või ruumilahenduste kaudu.
Oława

Oława (saksa keeles "Ohlau") on linn Poolas Alam-Sileesia vojevoodkonnas, Oława maakonna ja Oława valla halduskeskus. Oława asub Odra jõe vasakul kaldal.
Oława sai linnaõigused 1234. või 1235. aastal. Kuni 1945. aastani oli linn Saksamaa koosseisus.
Linna olulisemad vaatamisväärsused on Oława loss ja uusklassitsistlikus stiilis raekoda.
Lutowiska

Lutowiska (aastatel 1944–1957 Szewczenko) on küla Poolas Podkarpacie vojevoodkonnas Bieszczady maakonnas, Lutowiska valla halduskeskus. Lutowiska asub Ukraina piirist umbes 2 km kaugusel.
Lutowiska sai linnaõigused 1742. aastal, kuid kaotas need enne 1919. aastal. 1944. anti küla piirimuudatuste käigus Nõukogude Liidu koosseisu ja küla uueks nimeks sai Szewczenko. 1951. aastal anti küla Poolale tagasi.
Jaśliska

Jaśliska on küla Poolas Podkarpacie vojevoodkonnas Krosno maakonnas, Jaśliska valla halduskeskus. Jaśliska asub Slovakkia piirist ligi 6 km kaugusel.
Jaśliska sai linnaõigused 1365. aastal, kuid kaotas need 1896. aastal.