Üüriauto

Üüriauto oli avalik privaattranspordivahend, taksoauto eelkäija, mis asendas või täiendas ühissõidukeid ning pakkus konkurentsi voorimeestele. Üüriautol ei olnud ühtegi visuaalset märki, mis võimaldanuks seda eristada eraautost. Formaalselt muutus auto üüriautoks seisuplatsil. Peamiseks erinevuseks üüriautode ja taksoautode vahel oli taksodel taksomeetri olemasolu, mis võimaldas mõõta täpselt autoga läbitud vahemaad ning sõitja kasutatud seisuaega.
Üüriautodest Eestis.
Esimesed Tallinna autoomanikud hakkasid tegema katseid kasutada oma sõidukeid soovijate veoks sihtkohta kindlaksmääratud marsruutidel. 1906. aastal hakkas Tallinna lukksepp August Rammo sõidutama inimesi oma kahesilindrilise Opeliga. A. Rammo ostis Opeli mootori ja raami, valmistas autokere ja hakkas vedama inimesi kesklinna ja Kopli vahel. A. Rammo auto oli Tallinnas esimene üüriauto. Inimesed olid uuest liikumisvahendist elevil ja sõitjaid jagus. Tegemist oli üüriautoga, kuna sellel puudus võimalus mõõta läbitud vahemaad, sõidutariifid puudusid ja kasutati kokkuleppehindu. Edaspidi hakkas A. Rammo vedama sõitjaid ka teistesse sihtkohtadesse. Autoomaniku teenistus oli hea ja peagi soetas ta endale kaks uut autot, millega jätkas üüriauto teenuse osutamist.
Paljud autoomanikud hakkasid mõistma, et üüriauto pidamine on hea võimalus teenida tagasi auto soetamise kulud ja neid hakati peagi kasutama ka teistes Eesti linnades. Üüriautode roolis olid kas omanike palgatud juhid või omanikjuhid. Kuna autod pidid olema pidevalt sõidus, istus sageli autoomanik roolis päeval, öösel teenis aga sama autoga tulu palgatud autojuht. 1924. aastal oli Tallinnas juba rohkem kui sada üüriautot koos sõitjaid vedavate külgkorviga üürimootorratastega. 
Üüriautode arvu suurenemisega hakkas pikkamööda välja kujunema seisuplatside võrgustik. Märkimisväärne osa seisuplatsidest asusid Tallinnas kesklinnas. Üüriautode seisukohad olid Vene turul, Raekoja platsil, Balti jaama juures ja Vabaduse väljakul, kus olid kujunenud välja voorimeeste traditsioonilised seisukohad. Enamik Tallinna üüriautodest ootas kliente Vene turul pritsimaja ees. Enamasti sõideti kesklinnast Kadriorgu, Piritale, Kosele, Nõmmele ja Tiskresse. Üüriautosid kasutasid palju ka lõbusõitjad.
Kadriorus oli üüriautode seisuplats Weizenbergi tänava lõpus, samas kohas, kus oli hoburaudtee lõpp-peatus. Sellest tekkis probleeme ja peagi leiti üüriautodele teine seisukoht. Kuna üüriautod ja voorimehed kasutasid samu seisukohti, tekkis nendel igapäevaselt sõnelusi ja isegi kaklusi.
Esimese maailmasõja ajal rekvireeriti paljud üüriautod ja nende omanikud mobiliseeriti sõjaväkke. Kuna tariife ja taksomeetreid ei kasutatud, küsisid autoomanikud sõitjatelt kõrget teenustasu, mistõttu sõitsid taksodega peamiselt jõukad inimesed. Üüriautodena kasutati enamasti vanemaid autosid, varuosi oli raske hankida ja needki olid kallid. Voorimeestele pakkusid üüriautod konkurentsi, kuid ei ohustanud veel nende domineerivat positsiooni sõitjate veol.
Üüriautodelt saadav teenistus oli ka pärast Esimesele maailmasõjale järgnenud aastatel korralik. Sõidutariifid puudusid, taksomeetrite kasutamist ei nõutud ja autojuhid küsisid sõidutasu oma äranägemise järgi. Omavalitsuste tasandil reguleeriti algul üüriautodega seonduvat vähe, selle toimimist suunasid peamiselt autoomanikud. Sõidutasu määra ja takse kujundasid ühepoolselt autojuhtide ja autoomanike kutseühingud, kes olid huvitatud võimalikult suure kasumi teenimisest. Nii oli võimalik riigiametniku kuupalga eest sõita kesklinnast kolm korda Piritale ja tagasi.
1922. aastal ilmus sundmäärus, mille kohaselt pidid kõik üüriautod olema varustatud alates 1924. aasta maikuust taksomeetritega. 1923. aastal proovisid mõned autoomanikud taksomeetreid kasutada, kuid loobusid sellest peagi. Taksomeeter kaalus 15 kg, selle töökindlus oli väike ja paigaldamine autosse keeruline. Üüriautode juhid hakkasid streikima, mille tulemusel pikendati taksomeetrite kasutuselevõtmise aega aasta võrra. Sõidutariifid kehtestati üüriautodele aga sellele vaatamata. Taksomeetrid võeti Tallinna taksodel kasutusele 1925. aastal ja alates sellest muutusid üüriautod taksoautodeks. Takso oli taksomeetriga mootorsõiduk, mis teenindas tasu eest juhuslikke sõitjaid. Takso all mõeldi nii autot kui ka külgkorviga mootorratast, mille juht sõitasoovijaid teenindas. Rahvasuus nimetati taksojuhte ka taksomeesteks.