tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Aivo Saar

Aivo Saar (sündinud 25. mail 1937 Otepää vallas Tartumaal) on eesti füüsik.
Elulugu.
Aivo Saar on kooliõpetajate poeg.
Lõpetas 1954. aastal Elva Keskkooli, 1959 Tartu Riikliku Ülikooli füüsikaosakonna, 1971 Küberneetika Instituudis aspirantuuri, tehnikakandidaat (1975, Eesti Teaduste Akadeemia), väitekiri "Pöördkoorikute pingeolukorra määramine fotoelastsusmeetodil". Oli 1962–1973 Küberneetika Instituudi teadur, 1973–1979 Tallinna Pedagoogilise Instituudi õppejõud-teadur, 1979–2003 dotsent.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: eksperimentaalmehaanika (fotoelastsusmeetod); füüsika didaktika. Õpetanud optikat, tehnoloogia didaktikat; koostanud õppevahendeid. Üle 50 I–V klassi loodusõpetuse õpiku, tööraamatu ja -vihiku autor või kaasautor. Üle 20 teaduspublikatsiooni. Ta on töötanud mitmes koolis, sealhulgas ka Tallinna Ühisgümnaasiumis füüsikaõpetajana.
Asmu Saar

Asmu Saar (17. juuli 1931 Tallinn – 17. jaanuar 2003 Tallinn) oli eesti geograaf.
Elulugu.
Lõpetas 1950 Tallinna 17. Keskkooli, 1955 TÜ matemaatika-loodusteaduskonna, 1959 TÜ-s aspirantuuri. Oli 1955–56 TÜ geograafia kateedri assistent, 1959–64 Eesti Riikliku Kirjastuse ja 1964–65 Eesti Raamatu toimetaja, 1965–92 kirjastuse Valgus entsüklopeediatoimetuse ja aastast 1992 Eesti Entsüklopeediakirjastuse teadustoimetaja ning aastast 1994 surmani loodusteaduste toimetuse juhataja ja EE toimetuskolleegiumi liige. Toimetanud populaarteaduslikku erialakirjandust ja reisiraamatuid, aastast 1963 entsüklopeediaartikleid. Koostanud valdava osa ENE ja EE Eesti loodusobjekte, asulaid ja haldusüksusi käsitlevaid kohaartikleid, osalenud teatmeteoste ("Nõukogude Eesti", "Eesti A &amp; O", "Maailma maade pealinnad", "Maailma atlas", lühientsüklopeedia "Tallinn" jt) ning kultuurilooliste, matka- ja turismiteatmike koostamisel ja toimetamisel. Avaldanud kirjutisi Tapa piirkonna majandusgeograafiast, Paldiskist, Eesti majandusrajoonimisest, maailma lippudest jm. Oli Siseministeeriumi kohanimenõukogu liige (1997–2003) ja Tallinna Linnavalitsuse nimekomisjoni liige (1999–2003) ning Eesti Geograafia Seltsi auliige (1994) ja juhatuse liige (aastast 2000).
Bernhard Saar

Bernhard Saar (9. oktoober 1929 Tallinn – 15. detsember 1998 Tallinn) oli eesti tehnikateadlane.
Elukäik.
Bernhard Saar oli töölise poeg.
Ta lõpetas 1948. aastal Tallinna 7. Keskkooli, 1953. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI) mehaanikateaduskonna masinaehitustehnoloogia erialal, oli 1955–1958 samas aspirant, tehnikakandidaat (1966, TPI), väitekiri "Об изнашивании металлов в уплотненной абразивной массе". Täiendas end 1966 Budapesti Tehnikaülikoolis peenmehaanikas. 
Oli 1951–1952 tehase Tarbeklaas konstruktor ja tsehhijuhataja, 1953 masinaehitustehase Ilmarine insener, 1953–1955 TPI masinaehitustehnoloogia kateedri vanemlaborant ja assistent, 1958–1960 metallide tehnoloogia kateedri assistent, 1960–1967 masinaehitustehnoloogia kateedri vanemõpetaja ja dotsent, 1967–1975 masinatööstuse automatiseerimise kateedri juhataja, 1975–1977 peenmehaanika kateedri juhataja, 1977–1992 dotsent, 1992–1995 TTÜ aparaadiehituse instituudi dotsent, 1995–1998 Tallinna Tehnikakõrgkooli erakorraline dotsent. Kuulus professor koolkonda, oli peamisi peenmehaanikaseadmete ning toiduainetööstuse aparaatide ja masinate eriala kujundajaid TTÜ-s. Õpetas aparaadiehitustehnoloogia, aparaatide töökindluse ja katsetamise, automaatika aluste, metallilõikepinkide elektriseadmete, mõõteseadmete täpsusteooria jt kursusi.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: abrasiivkulumine, tehnoloogiliste protsesside automatiseerimine; vaakuumhügieen elektroonikatööstuses. Rakendades abrasiivmassi tihendamiseks tsentrifugaaljõudu, selgitas kulumisnähtuse mehhanismi sõltuvalt abrasiivmassi tihendusastmest ja abrasiivosakeste omadustest. Tema leitud empiirilised seosed võimaldasid hinnata abrasiivmassis liikuvate masinaosade lineaarkulumise kiirust erinevate konstruktsioonimaterjalide korral. Avaldanud 10 teaduspublikatsiooni.
Edgar Saar

Edgar Saar (sündinud 20. jaanuaril 1938 Rakvere vallas Virumaal) on eesti etnoloog.
Elulugu.
Edgar Saar on sündinud Rakvere vallas Virumaal talupidaja pojana. Ta on lõpetanud 1964. aastal Rakvere Töölisnoorte Keskkooli ja 1969. aastal Tartu Riikliku Ülikooli ajaloolase-arheoloogi kutsega. 
Oli aastatel 1969–1970 Väike-Maarja Keskkooli ja Rakvere Internaatkooli ajalooõpetaja, aastatel 1971–1973 Eesti Rahva Muuseumi teadur, aastatel 1973–1992 vanemteadur, aastatel 1992–1995 soome-ugri ja võrdleva etnoloogia osakonna juhataja kohusetäitja, aastatel 1995–2003 teadur.
Teadustöö.
Edgar Saar on uurinud eestlaste algelisi tuletegemise viise (tuleraua, tulekivi ja süütisega; puude hõõrumisega) ning hantide rahvarõivaid, ehitisi, kodust tarbevara, matusekombeid ja rahvakultuuri muutumist 20. sajandil. Ta on andnud esimesena ülevaate põhjahantide naiste rahvarõivaste piirkondlikest erinevustest ja püstkoja kasutamisest põhjahantidel. Ta korraldas aastatel 1974–1989 ja 1996 17 ekspeditsiooni Lääne-Siberisse hantide ja manside juurde, et uurida nende rahvakultuuri ning täiendada Eesti Rahva Muuseumi kogusid. Ta on käinud teaduslikel uurimisretkedel ka Mari- ja Komimaal ning täiendanud Eesti Rahva Muuseumi kogusid maride ja komide rahvakultuuri materjalidega. 
Edgar Saar on uurinud eestlaste põgenemist Läände II maailmasõja ajal ja nende elu paguluses. Ta on kogunud aastatel 1998–2002 väliseestlaste mälestusi ning pildistanud nende eluolu Rootsis, Inglismaal, USA-s, Saksamaal, Belgias ja Hollandis. Eesti Rahva Muuseumile materjalide kogumiseks on ta saanud toetusi Avatud Eesti Fondilt, Eesti Ameerika Fondilt jm. 
Edgar Saarel on ilmunud üle 30 teaduspublikatsiooni ja aimeartikli. Ta on Emakeele Seltsi, Eesti Arheoloogiaseltsi ja Akadeemilise Rahvaluule Seltsi liige. 
Isiklikku.
Edgar Saar on Maret Saare abikaasa.
Ellu Saar

Ellu Saar (8. oktoober 1955 Tallinn – 2. juuni 2024) oli eesti sotsioloog, 2022. aastast Eesti Teaduste Akadeemia akadeemik. 
Ta oli Tallinna Ülikooli ühiskonnateaduste instituudi professor. Oma teadustöös on ta muuhulgas uurinud Eesti sotsiaalset kihistumist ja seda mõjutavaid tegureid. 
Elulugu.
Saar lõpetas 1973 Loksa Keskkooli ja 1978 kiitusega Tartu Riikliku Ülikooli rakendusmatemaatika erialal, filosoofiakandidaat (rakendussotsioloogia, 1983, Valgevene Riiklik Ülikool), väitekiri "Социалные перемещения молодежи со среднем образованием". 
Ta oli 1978–1983 Eesti NSV TA Ajaloo Instituudi sotsioloogia osakonna nooremteadur, 1984–1987 vanemteadur, 1989–1994 Eesti TA Filosoofia, Sotsioloogia ja Õiguse Instituudi juhtivteadur, 1994–1997 Eesti TA Rahvusvaheliste ja Sotsiaaluuringute Instituudi (RASI) vanemteadur, 1998– Tallinna Pedagoogikaülikooli (aastast 2005 TLÜ) RASI vanemteadur ja 2005– TLÜ sotsioloogia osakonna professor, 1991–1992 ka Berliinis Max Plancki Haridusuuringute Instituudi külalisteadlane. Peamised loengukursused: sotsiaalne stratifikatsioon, haridussotsioloogia, andmeanalüüsi meetodite kasutamine sotsioloogias, longituuduuringud. 
Ta osales 2001. aastal Eesti sotsiaalteadlaste avalikus pöördumises "Kaks Eestit", milles tunti muret Eesti ühiskondliku arengu pärast. 
Eesti Teaduste Akadeemia liikmeks valiti ta 2022. aastal sotsioloogia alal, ta kuulus akadeemia humanitaar- ja sotsiaalteaduste osakonda, oli akadeemia hariduskomisjoni liige. 
Teadustöö.
Tema uurimisvaldkonnad olid sotsiaalne stratifikatsioon, haridussotsioloogia, eluteed, tööalane liikumine ja elukestev õpe. Saar osales 1982–1998 longituuduuringus "Ühe põlvkonna eluteed" (uuring hõlmas 16 endise NSV Liidu regiooni) ning aastast 1995 kümnes rahvusvahelises projektis, olles viies Eesti-poolne projektijuht ja Euroopa Liidu 6. raamprogrammi integreeritud projekti (2005–2010) projektijuht. 
Ta oli 1996. aastast mitme Eesti Teadusfondi ja rahvusvahelise grandi projektijuht või täitja ning aastast 2000 ajakirja European Sociological Review toimetuskolleegiumi liige. Eesti Akadeemilise Sotsioloogide Liidu liige (aastast 1997), 2001–2004 juhatuse liige, 2001–2005 Euroopa Sotsioloogia Assotsiatsiooni liige ja aastast 2003 Rahvusvahelise Sotsioloogia Assotsiatsiooni uurimisgrupi RC28 liige. 125 teaduspublikatsiooni, sh 5 monograafiat.
Isiklikku.
Ellu Saar oli apteekri tütar.
Rahumäe hiidrahn

Rahumäe hiidrahn on rabakivist hiidrahn, mis asub Tallinnas Järvel Rahumäe kalmistu juures Tallinna–Keila raudtee ääres.
Kivi pikkus on 10,7 m, laius 4,5 m, kõrgus 4,2 m ja ümbermõõt 27,8 m.
Rahn on trapetsikujulise põhiplaani, peamiselt järskude külgede ja lameda laega. Selle kirdenurka on lõhutud - seal on vanade puuraukude jälgi ning palju kinnislõhesid. Rahnu iseloomustab teravaservalisus. Rahn paikneb liivikul, kus leidub ka teisi üksikuid üsna väikesi rändrahne.
Rahn on alates 1966. aastast üksikobjektina looduskaitse all.
Nelk (vürts)

Nelk on vürts, mis koosneb nelgipuu kuivatatud õiepungadest.
Vürtsiks mõeldud nelgipuu õiepungad korjatakse enne puhkemist, kui nad on punaka värvusega. Õienuppude kogumine on käsitsitöö, kõige väärtuslikumaks hinnatakse taime tipmistelt õisikutelt saadud pungi. Saaki kogutakse kaks korda aastas. Ühelt suurelt puult võib aastas saada 2–4 kilo õiepungi.
Kogutud pungad kuivatatakse kas lehtedega kaetult päikesesoojuses või nõrgas kuumuses. Oluline on kuivatustemperatuuri ja
-tingimuste täpne jälgimine, sest liigne soojus põhjustab eeterlike õlide lendumist ja vürtsi kvaliteedi halvenemist. Kuivatamine kestab seni, kuni pungade painutamine viib nende murdumisele iseloomuliku praksatusega. Kuivanult muutuvad õiepungad kas punakaspruuniks või suisa mustaks ning nende elastsus taastub. 
Meil on nelk tuntud maitseaine eelkõige hõõgveinide vürtsisegudes, piparkookides ja marinaadides. Eestis kasutatakse seda köögivilju (peamiselt kõrvitsat) marineerides, Skandinaavias on see levinud heeringamarinaadides. Masstoodangus võib nelki kohata nii vorstide kui lihakonservide maitsestamiseks mõeldud vürtsisegudes.
Nelki lisatakse mitmetele alkohoolsetele jookidele, eeskätt likööridele, samuti Aasia regioonis levinud karastusjookidele, näiteks nelgilimonaadile. Et alkoholis lahustuvad hästi just nelgi mõrumaitselised ühendid, annab nelgilisand likööridele omapärase mõrkja meki. Ergutava toimega jookidest on maailmas tuntud nii nelgilisandiga kohv kui ka tee. 
Nelk kuulub kohustusliku osana mitmete rahvuslike vürtsisegude hulka, näiteks India karri, Prantsuse neljavürtsisegu, Hiina viievürtsisegu või Maroko maitseainete koostises. Suur kogus nelki leiab kasutamist ka tubaka lisandina, eriti just Indoneesias, kus nelgilisandiga sigarette tuntakse nimetusega "kretek".
Maohammustus

Maohammustus on vigastus (hammustus või muljumine), mis tekib, kui madu hammustab inimest või kodustatud loomi.
Maohammustusega kaasneb enamasti mao silmahammastest põhjustatud kas üks või kaks torkehaava; vahel võib madu proovida, kui kaitserünnak ei õnnestunud rahuldavalt, ka mitu korda järjest hammustada.
Mürkmadude hammustus on ofitokseemia (inglise keeles "ophitoxaemia"). Ohtlikuks võivad enamasti osutuda mürkmadude hammustuse järel tekkivad mürgistusseisundid. Maoliigist olenevalt ei põhjusta 5–70% maohammustustest mürgistusseisundeid.
Imetajatel.
Inimestel.
Mürkmadude hammustuse tagajärjel võivad osadel inimestel lisaks tekkida meditsiiniliselt olulised mürgistusnähud, mis võivad olenevalt maoliigist ilma meditsiinilise sekkumise ja vastumürki manustamata surmavaks osutuda.
Klassifikatsioon.
Rahvusvahelises haiguste klassifikatsioonis eristatakse mürkmadude ja muude roomajate hammustust või muljumist: 
Rästikuhammustused.
Rästikuhammustusena peetakse Eestis silmas hariliku rästiku hammustust. Üle poolte rästikuhammustustest on "kuivad" ehk sülge mõõdetavates kogustes ei eritu. "Märjal" hammustusel eritab rästik ka sülge. Isegi vastsündinud rästikute hammustus on mürgine ja nad hammustavad kergemini kui täiskasvanud rästikud, sest neil pole muid kaitsevahendeid, aga vaenlasi on rohkem.
Tsütokiinid ja maohammustus.
Maohammustuse (sh mürkmao) korral vabaneb hammustada saanu erinevatest organismi rakkudest, nagu makrofaagid, neutrofiilid, eosinofiilid, basofiilid, lümfotsüüdid jt hulgaliselt tsütokiine ja ka teisi bioloogiliselt aktiivseid signaal- ja vahendajaaineid nagu prostaglandiinid, hapnikuradikaalid, lämmastikoksiid (NO), tromboksaanid, leukotrieenid ja ka vere ensüümi mediaatorid jpt.
Beetasitosterooli toime maohammustuse korral.
Mors ja kolleegid katsetasid 2000. aastal näriliste maohammustuse mudeli raames mitmeid taimesaadusi, uurimaks nende soodsat toimet maosüljes talitlevate toksiinide suhtes: hiirtele manustati suukaudselt 100 mg/kg kohta spetsiifilist fütokemikaali 1 tund enne nahaalust süstet hariliku žararaka ("Bothrops jararaca" Wied) mürgiga.
Beetasitosterooli, mida sisaldavad harilik raudrohi, harilik saialill, "Cynanchum paniculatum", "Eclipta prostrata", vürtsbasiilik, serenoapalm ja harilik võilill, manustamine pakkus hiirtele ligi 70% kaitset.
Oleg Pissarenko

Oleg Pissarenko (sündinud 8. juulil 1978 Narvas) on eesti helilooja, pianist ja kitarrist.
Pissarenko lõpetas Georg Otsa nimelise Tallinna Muusikakooli levimuusika osakonna soolokitarri erialal Mart Soo klassis 2001. aastal. Tegutseb vabakutselise muusikuna, viljeledes originaalloomingut, mida on nimetatud džässminimalismiks ehk "muusikaks oma lihtsuses ja loomulikkuses" ning hüpnagoogiliseks minimalism/post-rokk-džässiks.
Ta on tuntud oma tabavate ütlemiste ja karismaga. Pissarenko loob ja esitab omanäolist minimalistlikku instrumentaalmuusikat juba enam kui 20 aastat, käies oma helikeele arengus teekonna džässist ja postrokist kaunikõlalise klaverimuusikani. Tema helimaailma on kirjeldatud kui “muusikat oma lihtsuses ja loomulikkuses”, „aegamisi õidepuhkevat rõõmu”, „light-nirvanat”, „läbipaistvat jazzi” ja „midagi enamat kui muusika”.
2013. aastal sai Oleg Pissarenko Eesti Rahvusringhäälingu aasta muusiku auhinna.
2018. aastal pälvis Oleg Pissarenko Valgetähe V klassi teenetemärgi.
Ansamblid ja koostöö.
Pissarenko on teinud koostööd veel paljude muusikute ja teiste loovisikutega, näiteks Hedvig Hanson, Andre Maaker, Guido Kangur (kava "Mälestuste jõgi"), Daniel Pipi Piazzolla ja Deniss Pashkevics. Ta on osalenud projektides "Tango Nuevo" (DVD 2003) (Villu Veski ja Tiit Kalluste), "Laulud hingest" (CD 2003) (Hirvo Surva ja Siiri Sisask) ning andnud kontserte koos Tõnis Mäega. Ta on esinenud džässilavadel ja festivalidel Eestis, Taanis, Rootsis, Prantsusmaal, Hollandis, Belgias, Soomes, Venemaal, Ukrainas, Inglismaal, Lätis ja Leedus.
Oleg Pissarenko on tegutsenud arranžeerijana. Tema instrumentaal- ja vokaalseadeid on esitanud ja salvestanud näiteks Eesti Noorte Sümfooniaorkester, Tallinna kammerorkester, kammermeeskoor Revalia, ansambel Noorkuu, keelpillikvartett Noobel Nelik, samuti Kersti Ala-Murr, Jaak Lutsoja, Tõnu Jõesaar ning Lilian Jõesaar (CD "Vaikimine oleks vale..." 2010), Margarita Voites, Tõnis Mägi (teose "Tarkus" kooriseaded), Kait Tamra ja Siiri Sisask. 2007. aasta Noorte laulupeol esitati kolme Oleg Pissarenko arranžeeringut: rahvaviisid "Haanja miis" ja "Õekesed ellale" ning Kait Tamra "Kodu".
Džässikultuur ja -haridus.
Aastatel 2005–2019 elas Pissarenko Tartus.
Pissarenko on Heino Elleri nimelise Tartu Muusikakooli rütmimuusika osakonna asutaja ning oli selle juhataja ja pedagoog aastatel 2007–2015 ning džässiürituste korraldaja, sealhulgas kontserdisarja "Rajamuusika" kunstiline juht, Tartu Jazziklubi ja Narva Jazziklubi algataja, kunstiline juht ja eestvedaja ning rahvusvahelise džäss- ja rütmimuusika festivali IDeeJazz peakorraldaja .
Alates 2010. aastast on Pissarenko Eesti Jazzliidu juhatuse liige ning 2013. aastast Eesti Rütmimuusika Hariduse Liidu juhatuse liige.
Sama aasta sügisest on Pissarenko käe all jõudnud Eesti Rahvusringhäälingu Raadio 4 kuulajateni iganädalased muusikasaated "Džässipark" , mis tutvustavad venekeelsele kuulajaskonnale Eesti džässmuusikat ja -muusikuid.
Maomürk

Maomürk on madude tugevalt modifitseeritud sülg, mis sisaldab toksiine saaklooma surmamiseks või liikumisvõimetuks tegemiseks, lisaks ka saaklooma seedimise parandamiseks ning kaitseks ohu eest. Mürki sisestatakse hammustades mürgihammaste abil. Mõned liigid ka sülitavad mürki.
Maomürki nimetatakse ka ofiidmürgis ("venenum ophidicum")
Mürkmadude mürginäärmeteks on muutunud parotiid- ehk kõrvasüljenäärmed, mis teistel selgroogsetel paiknevad tavaliselt pea mõlemal küljel, silmadest taga- ja allpool ning on ümbritsetud lihaskihiga. Mürginäärmed on varustatud sopistega, milles hoitakse toodetud mürki enne, kui seda saadetakse vastavate juhade kaudu mürgikanalit omavatesse või torujatesse mürgihammastesse, mille kaudu toimub selle väljutamine.
Sülitavad kobrad aga suunavad ohtu tunnetades mürgijoa enesekaitseks ka kiskjate ja inimeste vastu (silma sihtides).
Kägistavate madude sülge ei nimetata harilikult maomürgiks. 
Maomürgi koostis, värvus ja kogused erinevad nii maoliigiti kui ka isendite lõikes.
Mürkmadude ja maomürgi seostamine pole nüüdisajal päris täpne, kuna on esinenud inimeste surmajuhtumeid ka maohammustuse tagajärjel (nt perekonda liaanimadu ("Thelotornis") kuuluvad maod), kelle peas paiknevad Duvernoy näärmed ja keda üldiselt peetakse inimesele ohutuks.
Maomürgiks nimetatakse ka madudelt maokasvandustes "lüpstud" sülge. Maomürgist saadakse bioaktiivseid aineid (sh ensüüme) ning sellest toodetakse ravimeid.
Keemiline koostis.
NGF.
1956. ja 1958. aastal avastasid Stanley Cohen ja Rita Levi-Montalcini, et maomürk on üks kõige tugevama toimega närvirakkude kasvufaktori allikaks.
Koila mõis

Koila mõis (saksa keeles "(Gut) Koil") oli mõis Simuna kihelkonnas Virumaal Koilas.
Hooned.
Koila mõisa hoonetest oli 1970. aastal osaliselt säilinud puidust peahoone, mis oli maha jäetud ja halvas seisundis. Hoonel oli laastukatus. Hoones oli 2 mantelkorstent. Peahoonest on pilte Eesti Rahva Muuseumi fotokogus 1906. ja 1938. aastast. Ümber pargi paiknenud kõrvalhooned olid 1970. aastal kas varemeis või ümber ehitatud.
Park.
Keskmise suurusega vabakujulise pargi tagaosas oli alleede fragmente. Pargil oli ringteega piiratud esiväljak. Domineerisid vaher, pärn ja saar. Park oli 1970. aastal hävimas, maha jäetud ja väga metsistunud. 
Nõukogude ajal kasutas hooneid Rakke külanõukogu Salla sovhoos.
Baltic Computer Systems

Baltic Computer Systems AS (BCS, endise nimega BCS Infra AS) on Eestis tegutsev IT-teenuseid osutav ettevõte. Põhitegevusteks on äriklientidele IT hooldus- ja haldusteenuse pakkumine, IT taristu ja Microsofti-põhiste arendusprojektide elluviimine (sh MS Sharepointi platvormile intraneti, töövoogude, dokumendihalduse jms lahenduste arendamine). 
Eraldi valdkonnaks on äri ja infotehnoloogia seoste ja protsesside auditite ning arengukavade koostamine.
Baltic Computer Systems AS on F-Secure infoturbetarkvara tugikeskus Eestis. BCSi tütarettevõte on BCS Koolitus AS.
Liinemõisa mõis

Liinemõisa (saksa keeles "Helenenhof") oli Pudivere mõisa kõrvalmõis Simuna kihelkonnas Virumaal Pudivere küla lähedal.
Peahoone kohal on asundustalu elamu. Asundustalu elamus oli 1976 aastal kasutatud vana peahoone siseust. Kõrvalhoonetest oli säilinud ainult peahoonest 300 m kaugusel asunud laut.
Liinemõisa mõisa laut.
Liinemõisa mõisa laut oli pikk krohvimata viilkatusega maa- ja paekivihoone. Hoone otsal oli kivitulpadega küün, mille puitosa oli hiljem asendatud kivimüüriga. Esifassaadis oli 5 kõrget kaarava.
Park ja hoov.
Park asus peahoone taga, liikidest domineeris pärn ja kask, kuid oli ka kuuske, lehist ja tamme. Hoone ees oli avar hoov.
Ajalugu.
Nõukogude ajal kasutas hoonet Triigi sovhoos Väike-Maarja külanõukogus.
Gaziantep

Gaziantep (osmanitürgi keeles عينتاب ("Ayntab"), araabia keeles عنتاب või عينتاب, kurdi keeles Dîlok) on linn Kagu-Türgis, Gaziantepi provintsi pealinn, on üks maailma vanemaid püsivalt asustatud linnu. See asub 185 km Adanast idas ja 122 km Aleppost põhjas. Arvatakse, et linn asub iidse linna Antiochia ad Taurumi aladel ning teise iidse linna Zeugma lähedal. Linna haldusalasse jääb kaks eeslinna, Şahinbey ja Şehitkamil.
Linn asub ühes maailma kõige aktiivsemas maavärinate piirkonnas. Viimase 120 aasta jooksul on linn olnud nelja maavärina, mis on olnud tugevusega 6,8 magnituudi või enam, otseses mõjualas. Neist üks toimus 6. veebruaril 2023, tuues kaasa suuri purustusi ja hukkunuid. Viimati nimetatud maavärinas hukkus kokku enam kui 57 000 inimest, kellest umbes 7% (umbes 3900 inimest) hukkus Gaziantepis. Gaziantepis sai maavärinas vigastada enam kui 13 000 inimest. 
Rahvastik.
Gazintep on rahvaarvult Türgi suuruselt kuues linn. Perioodil 2011–2022 on linna elanike arv suurenenud 2,2% võrra.
Gaziantep on noore elanikkonnaga linn, vaid 5,8% linna elanikest on 65-aastased või vanemad.
Ajalugu.
Algselt oli linna nimeks Aïntap (Ottomani türgi keeles عين تاب), kuid mõne sajandiga sai sellest Antep. Nime päritolu on teadmata. Eri teooriate järgi võis see olla hetiidi keeles Khantap ("kuninga maa"), pärsia keeles Aïntap ("allikarohke") vms. 1921. aastal nimetati linn ametlikult ümber Gaziantepiks, mis tähendab "Võidukas Antep".
Gaziantepi ajalugu algab hetiitide ajast, mil see oli tähtis põllumajanduspiirkond. Tõenäoliselt asus seal hellenismiaegne linn Antiochia ad Taurum. Linnast on leitud arvukalt Rooma ja Commagene aegseid muistisi. Linnasüdames seisva Ravanda kindluse taastas Bütsants 6. sajandil. Keskajal kuulus see ala Kalifaadile, Anatoolia ja Süüria seldžukkidele, ristisõdijate rajatud Edessa krahvkonda, Armeenia Kiliikia riiki, mongoli khaanidele ja mamelukkidele. 1516. aastal vallutasid Gaziantepi Ottomanid. Linna ümbernimetamine 1921. aastal meenutab elanike vastupanu Prantsuse vägedele Esimeses maailmasõjas.
Majandus.
Gaziantep on Türgi pistaatsiapähklite kasvatamise keskus ning ulatuslike oliivisalude ja viinamarjaistandustega ka üks Türgi tööstuskeskusi. Gaziantep on tuntud veel ka tekstiilitööstuse poolest.
Transport.
Gazianteppi linna viib hea maanteevõrk. Lisaks on võimalik Gazianteppi tulla bussi, lennuki või rongiga. Gaziantepi lennujaam asub linnast 20 kilomeetri kaugusel kagus. 
Gaziantepi linnas on ühistranspordivahenditest kasutusel bussid ja trammid.
Sõpruslinnad.
Gaziantep on Tartu partnerlinn.
Elli Prillup

Elli Prillup (kuni 1937 Elli Varts; ka Elli Varts-Prillup; 8. juuni 1915 Rakvere – 18. august 2007 Sydney) oli eesti näitleja.
Ta õppis aastatel 1928–1932 Rakvere Õpetajate Seminaris. Töötas algul äriteenijana. Aastatel 1941–1950 oli ta Rakvere Teatri näitleja, aastatel 1950–1966 Vanemuise teatri näitleja.
1966. aastast elas ta Austraalias, mängis ja lavastas Sydney Eesti Teatris.
Ta on maetud Rookwoodi kalmistule.
Isiklikku.
Tema vend Roman Varts oli Rakvere Teatri näitleja.
Ta oli 1937. aastast abielus Priit Prillupiga.
Külliki Kübarsepp

Külliki Kübarsepp (sündinud 27. juunil 1981 Pühajärvel Valga maakonnas) on Eesti politoloog ja poliitik. Ta oli XIII Riigikogu liige. 
Isiklikku.
15. augustil 2018 avalikustati, et ta saab lapse Andres Herkeliga.
Juta Viire

Juta Viire (aastatel 1942–1974 Juta Lemits, aastast 1975 Juta Sanders; 28. juuni 1920 Uue-Vändra vald – 12. august 2009 Sydney) oli eesti näitleja.
Ta lõpetas aastal 1934 Võiera algkooli, õppis kaugõppekeskkoolis, lõpetas aastal 1941 Tallinna Konservatooriumi Riikliku Lavakunstikooli.
Juta Viire mängis aastatel 1941–1944 teatris Estonia. 
Aastal 1944 põgenes ta Saksamaale, aastast 1947 elas Austraalias.
Ta on esinenud Sydney Eesti Teatris ja eestikeelseis raadiosaateis ning ingliskeelsetes lavastustes ja "show"'des.
Isiklikku.
Ta oli abielus aiandusarhitekt Enn Lemitsaga.
Jarkko Ahola

Jarkko Kalevi Ahola (sündinud 24. augustil 1977 Toijalas) on soome muusik ja helilooja, "heavy metal"'i bändi Teräsbetoni laulja, vasakukäeline basskitarrist ja üks kolmest laulukirjutajast. Alates 2011 rokkbändi AHOLA laulja ja kitarrist.
Ahola oli 2002 Teräsbetoni asutajaliige ja esineb selles tänapäevani. Bänd on välja andnud 4 albumit (ajavahemikus 2005–10) ja 7 singlit (2005–08). Teräsbetoni esindas Soomet 2008. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel lauluga "Missä miehet ratsastaa", saavutades poolfinaalis 79 punktiga 8. koha ja finaalis 35 punktiga 22. koha.
2003–05 oli Ahola Tampere sümfoonilise "metal"'i bändi Dreamtale laulja. Nende aastate jooksul andis bänd välja mõlemad singlid (rohkem neid Dreamtale'il polegi, kuigi tegutseb 1999. aastast tänapäevani) ja 1 albumi.
Ahola on kaasa teinud bändides Cosmic Spell ja Helmisetti ning projektis Raskas Joulu, mis ühendab traditsioonilised jõululaulud "metal"'iga.
Ahola kuulub sümfoonilist "metal"'it harrastavasse bändi Northern Kings. Sinna kuuluvad neli meest, kes kõik on tuntud teistest bändidest, igaüks isesugustest: lisaks Aholale Marco Hietala, Tony Kakko ja Juha-Pekka Leppäluoto. See bänd moodustati 2007 ja tegutseb tänapäevani, olles välja andnud 2 albumit ja 4 singlit.
Elektrooniline võimendi

Elektrooniline võimendi ehk elektronvõimendi on elektrisignaali amplituudi ja/või võimsust suurendav võimendi. Võimendus saavutatakse toiteallikast võetava energia arvel.
On olemas mitmesuguse otstarbe ja keerukusastmega elektroonilisi võimendeid. Võimendavaks elektroonikaseadiseks – aktiivelemendiks – oli esialgu, 20. sajandi esimesel poolel elektronlamp ja seejärel transistor. Tänapäeva võimendites on transistorid üldiselt integreeritud kiipidesse. Eraldi aktiivelementidena kasutatakse elektronlampe näiteks kitarrivõimendis ja transistore mõnel juhul võimsusvõimendi väljundastmes.
Võimendi väljundvõimsust mõõdetakse vattides ja võimendus detsibellides.
Elektronvõimendeid kasutatakse laialdaselt audiosignaali võimendamiseks, näiteks raadivastuvõtjas, AV-ressiivris, juhtmeta kõlaris ja aktiivses bassikõlaris, aga näiteks ka servomootorite juhtelektroonikas.
Võimsusvõimendi.
Võimsusvõimendi on elektronvõimendi suure võimsusvõimendusega väljundaste. Suure võimsuse tõttu pööratakse nende puhul ka rohkem tähelepanu kasutegurile. Kasutegurit arvestates on välja arendatud mitmeid võimendiklasse.
Klass A.
A-klassi võimsusvõimendi koosneb ühest transistorist, mida juhitakse tema lineaarses osas. Üks transistor võimendab signaali mõlemat polaarsust. Kasutades induktiivset väljundi sidestamist on kõige suurem võimalik kasutegur 50%, mahtuvusliku sidestamise puhul, aga ainult 25%.
Klass B.
Erinevalt A-klassi võimendist võimendatakse ainult signaali ühte polaarsust. Sellisel võimendil on küll suur signaali moonutus, aga kasutegur on juba maksimaalselt 78,5%. Üksikut B klassi võimendit kasutatakse harva ja enamasti on see osa suuremast süsteemist.
Klass B vastastaktlülitus.
Võimendi koosneb kahest transistorist, millest üks võimendab signaali positiivseid, teine negatiivseid poolperioode. See tagab väikese moonutuse ja hea kasuteguri. Ideaalseid komponente kasutades ei ole signaali puudumisel jõudevoolu. Reaalselt on transistorid eelpingestatud niiviisi, et signaali puudumisel on mõlemad transistorid veidi juhtivad (AB-klass).
Klass C.
C-klassi võimendi koosneb ühest transistorist ja võimendab ainult osa positiivsest sisendsignaalist. Moonutus on küll väga suur, aga võimalik on kasutegur kuni 90%. Klass C võimendit kasutatakse tavaliselt raadiosaatjates kandesageduse võimendamiseks. Sisendsignaal lülitab transistori sisse, mille peale hakkab see sobitatud lainetakistusega koormusesse vooluimpulsse saatma.
Klass D.
D-klassi võimendis muundatakse sisendsignaal digitaalseteks kõrgema pingega impulssideks. Pulsside keskmine võimsus on otseses suhtes sisendsignaali hetkeamplituudiga. Väljundpulsside sagedus on tavaliselt kümme või rohkem korda suurema sagedusega kui võimendatava signaali kõige kõrgem sagedus. Väljundsignaalis on spektraalseid komponente, mida sisendsignaalis ei esine, seetõttu filtreeritakse väljundit madalpääsfiltriga. Tekkinud väljundsignaal on sisendsignaali võimendatud koopia.
D klassi võimendid on keerulised, aga nende kasutegur on peaaegu 100%.
Elmar Johannes Saar

Elmar Johannes Saar (11. august 1901 Otepää vald, Tartumaa – 26. juuni 1947 Tartu) oli eesti metsateadlane.
Elulugu.
Elmar Johannes Saar oli metsavahi poeg.
Võttis osa Vabadussõjast. Lõpetas 1921 Tartu Õpetajate Seminari ja 1940 Tartu Ülikooli Metsakorralduse Instituudi, kaitses diplomitöö "Vaivara metskonna Kalmujäe metsandiku majandamiskava". Oli 1921–1929 Metsade Valitsuse (aastast 1927 Riigimetsade Valitsuse) metsakorraldusosakonna (hiljem -büroo) tehnik-maamõõtja, 1929–1937 metsataksaator, 1937–1939 Metsahoiukomitee sekretär, 1939–1941 Riigimetsade Talituse metsakorraldusbüroo juhataja, 1942–1943 Metsade Keskvalitsuse metsamajandusosakonna juhataja asetäitja, 1945–1947 Tartu Ülikooli metsakorralduse ja metsakasvatuse kateedri juhataja, dotsent.
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: metsakorraldus ja -kaitse, metsade seisund. Sõjaeelsetes töödes käsitles metsade kaitset, võitlust metsatulekahjudega, kärsaklaste ja üraskite bioloogiat ning tõrjet, talumetsandust. Sõja-aegsetes ja -järgsetes töödes analüüsis Eesti metsade seisundit – metsakorraldust, metsavarusid vanuseklasside järgi, tegelikku ja võimalikku sihtpindala ja tagavara, enamuspuuliikide tagavara ja keskmist juurdekasvu vanuseklasside järgi, metsakasutust riigimetsades kuni 1941. aastani. 12 teaduspublikatsiooni, sh 1 lühimonograafia.
Vidrik Saar

Vidrik Saar (kuni 1936 Friedrich August Saar; 10. detsember 1904 Tallinn – 20. jaanuar 1942 Jaroslavl) oli eesti loomaarstiteadlane.
Kuulus teatriseltsi Ugala juhatusse ja oli Ugala esimees aastatel 1935–1940.
Elulugu.
Vidrik Saar oli katelsepa poeg.
Lõpetas 1924 Tallinna Ühisgümnaasiumi (Õhtukeskkooli), 1929 Tartu Ülikooli loomaarstiteaduskonna, õppis 1929–1930 Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas. 
Oli 1919–1920 Tallinna Sadamatehaste, 1920–1921 AS-i "Franz Krull", 1921–1923 ja 1924 Ülemaalise Eesti Noorsoo Ühenduse (ÜENÜ) keskjuhatuse ametnik, 1928–1929 Tartu Ülikooli zooloogia instituudi assistent, aastast 1929 Viljandi linna tapamaja juhataja ja loomaarst. Agar loomakaitsetegelane. Aastal 1931 oli Saar Viljandi Loomakaitse Seltsi asutamise juures, olles pärast asutamist mitmel korral ka seltsi esimees. Eesti Vabariigi Loomakaitse Selts on autasustanud Friedrich Saart Rohelise Risti II klassi teenusmärgiga aastal 1936 ja aastal 1938 on ta valitud ka Eesti Loomakaitse Liidu uue juhatuse liikmeks. 
Teatriseltsis Ugala.
Ugala protokolliraamatu järgi oli Vidrik Saar 1930. aastast teatriseltsi Ugala juhatuse liige. 1930. aasta 17. märtsi koosoleku protokollis mainitakse Vidrik Saart veel kui juhatuse liikme kandidaati, aga 26. mail juba koos teiste juhatuse liikmetega. Aastatel 1933–1935 oli teatriseltsi Ugala esimees E. Konno. Septembris 1934 otsustas juhatus anda Vidrik Saarele arhivaari ameti. Juhatuse koosolekul 9. septembril 1935 valiti Vidrik Saar teatriseltsi Ugala esimeheks. Seda ametit pidas Vidrik Saar protokollide järgi kuni 1940. aasta augustini, kui sisekaitse ülema otsuse kohaselt määrati 23. augustil seltsile uus juhatus.
Teadustöö.
Avaldas kuni 1940. aastani rohkesti kirjutisi liha veterinaar-sanitaarsest ekspertiisist mitmesuguste haiguste (leukoos, peitmunandilisus jt) puhul. Käsitlenud esimesena Eestis loomade rituaalset tapmist juutidel.
Irja Saar

Irja Saar (sündinud 6. märtsil 1973 Nõo vallas Tartumaal) on eesti mükoloog.
Elulugu.
Irja Saar on traktoristi tütar. 
Saar lõpetas 1991 Luunja Keskkooli, 1995 Tartu Ülikooli bioloogiaosakonna, oli 1995–1997 TÜ magistrant ja 1997–2003 TÜ doktorant. 
1997 kaitses ta Tartu Ülikoolis teadusmagistri kraadi botaanikas ja mükoloogias väitekirjaga "Eesti pisisirmikud (Cystoderma)". 
Aastast 2002 on ta Tartu Ülikooli botaanika ja ökoloogia instituudi teadur. 
2012 sai ta Tartu Ülikoolis doktorikraadi botaanikas ja mükoloogias väitekirjaga "The taxonomy and phylogeny of the genera Cystoderma and Cystodermella (Agaricales, Fungi)".
Teadustöö.
Irja Saare peamised uurimisvaldkonnad on seenesugukonna "Tricholomataceae" ("Agaricales") taksonoomia ja fülogenees ning haruldaste, riikliku kaitse all olevate ja Eesti punase raamatu seeneliikide levik ja kaitse Eestis. Ta osales teaduslikel ekspeditsioonidel 1998, 1999 ja 2003 Soomes, 1998 Rootsis, 1998 ja 2000 Norras. Saar on Looduseuurijate Seltsi liige (aastast 1994) ja Looduseuurijate Seltsi Mükoloogiaühingu sekretär (alates 2003).Eesti Mükoloogiaühingu esimees (2007–2014).
Karl Saar

Karl Saar (sündinud 9. augustil 1945 Jõgevamaal Palamuse vallas) on eesti tehnikateadlane.
Elulugu.
Karl Saar on kaupluseomaniku poeg.
Ta on lõpetanud 1964. aastal Järve Keskkooli, 1969. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi soojusenergeetika erialal ja 1979. aastal Tallinna Polütehnilises Instituudis aspirantuuri, tehnikakandidaat (1980, TPI), väitekiri "Исследование образования окислов азота из топливного азота в процессе горения жидкого топлива". 
Oli 1969–1981 TPI labori juhataja ja teadur, 1981–1984 Eesti Teaduste Akadeemia spetsiaalse konstrueerimisbüroo konstruktor, 1984–1990 osakonnajuhataja. 1990–2000 direktor, 2000– Eesti Energia AS ökoloogia labori juhataja.
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: lämmastikoksiidide teke vedelkütuste põletamisel, looduslike keskkondade kaugseire, õhuheitmete analüüs ja selle vähendamise võimalused. Osales 1986–88 uurimislaeval "Arnold Veimer" kolmel teadusliku ekspeditsioonil. NSVL Ministrite Nõukogu teadus- ja tehnikapreemia (1988). 20 teaduspublikatsiooni, 5 autoritunnistust.
Kersten Saar

Kersten Saar (sündinud 31. detsembril 1944 Tallinnas) on eesti majandusteadlane.
Elulugu.
Kersten Saar on teenistuja poeg.
Lõpetas 1963 Tallinna 20. Keskkooli, 1972 Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI) majandusteaduskonna, 1979 NSV Liidu Väliskaubanduse Ministeeriumi sihtaspirantuuri, majanduskandidaat (1979, Läti Teaduste Akadeemia Majanduse Instituut), väitekiri "Государственно-монополистическое регулирование экономики малых стран Западной Европы в условиях империалистической интеграции (на примере Норвегии)". Oli 1973–1975 hotelli Viru finantsdirektor, 1975–1978 TPI sotsioloogialabori juhataja, 1978–1987 TPI vanemõpetaja ja dotsent, 1987–1993 TPedI dotsent, 1987–1990 ka ühiskonnateaduste kateedri juhataja. Koostanud õppevahendeid.
Teadustöö.
Uurinud Eesti rahvusvahelised majandussuhteid. Osalenud mitme firma (Baltlink, Eesti Telecom, Eesti Telefon, EMT, Tallinna Pank, ESTLINE) asutamises ja/või juhtimises. Umbes 200 teadus- ja aimetrükist.
Maret Saar

Maret Saar (aastani 1977 Murdvee, sündinud 20. septembril 1946 Tabivere vallas Jõgevamaal) on eesti aerobioloog, aero- ja etnomükoloog.
Elukäik.
Maret Saar on meremehe tütar ja Edgar Saare abikaasa.
Lõpetas 1964 Lähte Keskkooli, 1969 Tartu Riikliku Ülikooli füüsikaosakonna, 1971–1974 Zooloogia ja Botaanika Instituudi (ZBI) aspirant. Oli 1969–1971 TRÜ tehnik ja insener, 1975–1991 ZBI vanem ja juhtivinsener, 1991–... ZBI (aastast 2006 EMÜ PKI) teadur.
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: 1970.–1980. aastatel aero- ja etnomükoloogia, hiljem aerobioloogia. Selgitanud elektrilaengute jaotumise seaduspärasusi seente viljakehadest vabanevatel eostel ja uurinud Siberi ning Kaug-Ida rahvaste (sh eriti hantide) seenekasutust. Osalenud kümnel ekspeditsioonil Siberis, Kaug-Idas ja Kaukaasias. 1989. aastal pani aluse välisõhus sisalduva õietolmu ja seeneeoste seirele ning nende osakeste sisalduse prognoosimisele. Ta on juhtinud aerobioloogilist seiresüsteemi, pannes sellega aluse aerobioloogia uurimissuunale Eestis. Selgitanud õietolmu ja seeneeoste sesoonset dünaamikat välisõhus, kohalike õietolmuallikate funktsioneerimist ja õietolmu kaugkannet. Näitas (koos ) esimesena Eestis lehtpuude kevadiste fenoloogiliste faaside saabumisaegade varasemaks muutumist 20. sajandil. Teavitanud massimeedias regulaarselt elanikkonda allergiaohust. Üle 10 teaduspublikatsiooni.
Zinaida Saar

Zinaida Saar (aastani 1940 Zinaida Semenow, Semjonova; 21. mai 1915 Irboska vald, Petserimaa – 8. märts 2005 Tartu) oli Eesti pediaater ja infektsionist.
Elulugu.
Zinaida Saar oli venelane ja kaupmehe tütar.
Lõpetas 1934 Petseri Gümnaasiumi, 1946 TRÜ arstiteaduskonna, meditsiinikandidaat (1953, TRÜ), väitekiri "К вопросу эпидемиологии туберкулеза у детей раннего возраста в городе Таллине (1948–1949 году)". Oli 1941 Tallinna Meditsiinikooli direktor, 1942–1944 Kanaši linna (Tšuvaši ANSV) vanemsanitaarinspektor ja rajoonidevahelise sanitaar-epidemioloogiajaama juhataja ning Töörahva Saadikute Nõukogu Täitevkomitee tervishoiuosakonna juhataja, 1944–1947 ENSV Tervishoiu Rahvakomissariaadi Epideemiatõrje Valitsuse ülem, laste ravi-profülaktiliste asutuste valitsuse juhataja, Tallinna Lastehaigla ordinaator, Tallinna Meditsiinikooli õpetaja, 1947–1952 Eksperimentaalse ja Kliinilise Meditsiini Instituudi nooremteadur ja Vabariikliku Tallinna Haigla ordinaator, 1952–1954 Tartu Linna Nakkushaigla peaarst, 1954–62 TÜ lastehaiguste kateedri juhataja, 1962–65 nakkushaiguste ja dermatoloogia-veneroloogia kateedri juhataja, 1965–1991 dotsent.
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: lastehaigused, nakkushaigused ja epidemioloogia; meditsiini ajalugu. Üle 30 teaduspublikatsiooni, aimeartikleid.
Tiiu Saar

Tiiu Saar (sündinud 18. jaanuaril 1955 Tallinnas) on eesti loomaarstiteadlane.
Elulugu.
Tiiu Saar on töölise tütar.
Lõpetas 1973 Tallinna Meditsiinikooli, 1983 EPA veterinaariateaduskonna, 1987–90 Eesti NSV TA Loomakasvatuse ja Veterinaaria Instituudis (ELVI) aspirant, veterinaarmeditsiinimagister (1994, EPMÜ), väitekiri "Veiste hingamis- ja seedeelundite kahjustusi põhjustavate viirushaiguste levikust Eestis", veterinaarmeditsiini doktor (1999, EPMÜ), väitekiri "Veiste hingamis- ja seedeelundite viirushaiguste nosoloogilisest struktuurist Eestis, veiste herpesviirus-1 mõnedest bioloogilistest omadustest ja infektsioosse rinotrahheiidi / pustuloosse vulvovaginiidi diagnostika täiustamisest" (Tartu, 1999). Täiendas end 1983 Moskva Veterinaaria Akadeemias, 1992 Soome Riiklikus Veterinaariainstituudis ja Saksamaal, 1994 Poola Riiklikus Veterinaaria Uurimisinstituudis, 1995 ja 1996 Taani Riiklikus Veterinaarviroloogia Instituudis. Oli 1983–87 Vabariikliku Veterinaarialabori veterinaararst, 1990–94 ELVI nooremteadur, 1995–96 EPMÜ veterinaaria uurimiskeskuse labori juhataja, 1997–99 nakkushaiguste osakonna vanemteadur ja juhataja, 1999–2000 juhataja ja lektor, 2000.–05 loomaarstiteaduskonna dotsent, 2005– Eesti Maaülikooli veterinaarmeditsiini ja loomakasvatuse instituudi lektor.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: veterinaarviroloogia ja -epidemioloogia. Euroopa Veterinaarviroloogia Ühingu liige (1996–). Umbes 20 teaduspublikatsiooni, aimeartikleid.
Kirjandus.
Erik Saare

Erik Saare (3. september 1916 Tartu – 19. märts 1999 Stockholm) oli eesti päritolu Rootsi tehnikateadlane ja ehitusgeoloog.
Elulugu.
Õppis 1936–1940 ja 1942–1944 TTÜ-s masinaehituse erialal. Põgenes 1944 Rootsi, lõpetas 1956 Stockholmi Ülikooli loodusteaduskonna, filosoofiakandidaat (loodusteadused, 1954, samas), "phil. lic." (geoloogia, 1956, samas). Oli 1938–1944 TTÜ vee-ehituse labori assistent, 1944–1945 Rootsis insener, 1945–1957 Rootsi Teedeinstituudi teedegeoloog, 1957–1961 Riigi Ehitusuuringute Nõukogu teadussekretär, 1961–1981 Riigi Katsekoja peainsener, ühtlasi 1960–1991 Rootsi Kuningliku Tehnikainstituudi õppejõud ja ehitusgeoloogia osakonna juhataja ning 1957–1978 Stockholmi Ülikooli lektor. Koostanud õppevahendeid.
Teadustöö.
Uurimusi ehitusfüüsikast ja -geoloogiast. Eesti Õpetajate Keskühingu väljaande Bulletin of the Estonian Teachers Association in exile toimetaja (1952–1960), mitme erialaühingu (Rootsi Geoloogide Ühing, Ehitusinseneride Ühing jt) liige ning Rootsi Ehitusgeoloogia Seltsi auliige.
Tunnustus.
Erik Saare valiti 1980. aastal Rootsi Kuningliku Tehnikainstituudi audoktoriks.
Kalev Saare

Kalev Saare (sündinud 30. septembril 1974 Tartus) on eesti õigusteadlane, riigikohtunik (tsiviilkolleegiumi liige).
Haridus.
Kalev Saare lõpetas 1992 Tartu 3. Keskkooli, 1996 Tartu Ülikooli õigusteaduskonna ("cum laude"), õigusteaduse magister (1999, TÜ), väitekiri "Eraõigusliku juriidilise isiku õiguslikust seisundist iseseisva õiguskandjana", õigusteaduste doktor "dr iur" (2004, TÜ), väitekiri "Eraõigusliku juriidilise isiku õigussubjektsuse piiritlemine" (Tartu, 2004). Täiendas end 2001–04 Konstanzi Ülikoolis. 
Töö.
Aastast 1996 oli ta advokaadibüroo Lepik &amp; Luhaäär LAWIN advokaat. 2018. aasta seisuga oli ta COBALT Advokaadibüroo vandeadvokaat. 
Aastast 2002 oli Tartu Ülikooli tsiviilõiguse lektor ja aastast 2006 oli ta Tartu Ülikooli eraõiguse osakonna tsiviilõiguse dotsent.
Teadustöö.
Loengukursused: tsiviilõiguse üldosa, ühinguõigus. Uurimisvaldkonnad: tsiviilõigus, ühinguõigus, lepinguõigus. 7 teaduspublikatsiooni.
Välislingid.
Maimu Saarepera

Maimu Saarepera (10. juuni 1932 Paide vald, Järvamaa – 3. november 2022) oli eesti majandusteadlane.
Elulugu.
Maimu Saarepera on talupidaja tütar.
Lõpetas 1950 Paide Kooperatiivkaubanduse Tehnikumi, 1954 Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI) majandusteaduskonna, 1961 TPI aspirantuuri, majanduskandidaat (1964, Eesti NSV Teaduste Akadeemia), väitekiri "Организационные и методические проблемы текущего общего анализа работы промышленных предприятий". Oli 1955–58 TPI statistika ja raamatupidamise kateedri vanemlaborant, 1961–65 assistent ja vanemõpetaja, 1965–75 dotsent, ühtlasi 1966–70 TPI õhtuse teaduskonna prodekaan, 1975–93 statistika kateedri dotsent, 1992–93 teoreetilise majandusteaduse ja metodoloogia instituudi vanemteadur. Koostanud arvukalt õppevahendeid.
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: tööstusstatistika ja rahvastikustatistika. Tunnustatumaid tööstusstatistika spetsialiste. "Ehitusökonoomika oskussõnastiku" töögrupi juht. Umbes 50 teaduspublikatsiooni.
Ülle Saarits

Ülle Saarits (aastani 1976 Ülle Päiel; sündinud 25. veebruaril 1950 Tallinnas) on eesti kasvatusteadlane.
Elulugu.
Ülle Saarits on kultuuritegelase tütar.
Lõpetas 1968 Tallinna 21. Keskkooli, 1973 TPedI koolieelse pedagoogika ja psühholoogia erialal, 1992–95 TPÜ kasvatusteaduste osakonna magistrant ja 2000–05 doktorant, "M.A." (1999, Tallinna Pedagoogikaülikool), väitekiri "Vanavanema roll linnaperekonnas: lapsevanema refleksioonis" (Tallinn, 1999). Oli 1973–74 Tallinna 12. Lastepäevakodu kasvataja, 1974–76 TPedI koolieelse kasvatuse kateedri õpetaja, 1976– TPedI/TPÜ/TLÜ eelkoolipedagoogika õppetooli lektor, ühtlasi 1994–2005 õppetooli peametoodik.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: eelkoolipedagoogika – lapse kasvukeskkond ja kasvatajad, erinevad põlvkonnad kasvatajana, koolivalmidus, lasteaiaõpetaja professionaalsus ja kutsekindlus. Eesti Akadeemilise Pedagoogika Seltsi liige (1996), Vabariikliku alushariduse nõukogu liige (1996–2003). Üle 30 teaduspublikatsiooni.
Meinhard Saarkoppel

Meinhard Saarkoppel (sündinud 24. jaanuaril 1932 Muhus) on eesti tehnikateadlane.
Elulugu.
Meinhard Saarkoppel on talupidaja-rannakaluri poeg.
Lõpetas 1951. aastal Muhu Keskkooli, 1954 Uljanovskis sõjaväe sidekooli raadioside erialal, 1964 Leningradis Sõjaväe Sideakadeemia raadiosideinsenerina, tehnikakandidaat (1987, Sõjaväe Keskinstituut), väitekiri "Исследование и разработка методов повышения эффективности оперативного прогнозирования параметров ионосферных радиоканалов". Oli 1954–59 Tallinnas Eesti laskurdiviisi sidepataljoni õpperoodu rühmakomandör, 1964–71 NSVL Kaitseministeeriumi katsepolügoonil Kasahstanis insener ja vaneminsener sõjaväe raadiosideaparatuuri eksperimentaaluurimise ja katsetamise alal, 1971–80 Moskvas Sõjaväe Side Keskinstituudi vanemteadur, 1980–86 laboriülem, aastast 1986 vanemteadur (eraisikuna; vabastati 1986 tegevteenistusest alampolkovniku auastmes).
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: raadioside, sh lühilaineside efektiivsuse suurendamise meetodite uurimine ja arendamine töösageduste optimaalse valiku alusel, ionosfääri raadiosondeerimismeetodite ja -aparatuuri arendamisel rajanevate operatiivsete raadioprognoosimeetodite arendamine. Esinenud ettekannetega üleliidulistel erialakonverentsidel, olnud erialaekspert, konsulteerinud NSVL sidevägede keskasutusi ning Ungari, Poola ja Ida-Saksamaa sõjaväesidespetsialiste. Oli NSVL Sõjaväe Sideakadeemia riikliku eksamikomisjoni liige ja alamkomisjoni esimees. On avaldanud töid NSVL Kaitseministeeriumi teaduslik-tehnilistes kogumikes. 10 NSVL medalit, kaks Popovi-nimelise Teaduslik-Tehnilise Ühingu preemiat, medal "Изобретатель СССР", Üleliidulise Rahvamajanduse Saavutuste Näituse kuldmedal (1978). 30 teaduspublikatsiooni, 3 autoritunnistust.
Maido Saarlas

Maido Saarlas (sündinud 1930 Tartus) on eesti tehnikateadlane.
Elulugu.
Läks 1944 Eestist koos perekonnaga Saksamaale. Lõpetas 1949 Lääne-Saksamaal Geislingenis keskkooli, 1953 UDA-s Illinoisi Ülikooli lennukiehituse alal, (hüdrodünaamika, 1954, samas), matemaatikamagister (1957, samas), Ph.D. (masinaehitus, 1966, Cincinnati Ülikool, Ohio). Oli aastast 1970 Ühendriikide Mereväeakadeemia (US Naval Academy, Annapolis, Maryland) lennu- ja kosmosetehnika osakonna "assoc. prof." ja professor.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: auru- ja gaasiturbiinid; lennundus- ja kosmosetehnoloogia. Arvukalt uurimuslikke artikleid, monograafiad.
Märt Saarma

Märt Saarma (21. detsember 1935 Tallinn – 15. märts 2019) oli eesti psühhiaater.
Elulugu.
Märt Saarma oli ohvitseri poeg, Jüri Saarma vennapoeg ja Mart Saarma onupoeg. 
Lõpetas 1954 Tallinna 20. Keskkooli, 1960 TRÜ arstiteaduskonna, 1964–67 TRÜ aspirant, meditsiinikandidaat (1967, TRÜ), väitekiri "Клинико-физиологическое действие аминазина, трифлуоперазина и галоперидола при хронической шизофрении", meditsiinidoktor (1977, TRÜ), väitekiri "Клинико-нейрофизиологический анализ депрессивных состояний и их лечения".
Täiendas end Moskvas, 1976 Prahas Karli Ülikoolis. Oli 1960–1964 Vabariikliku Tarvastu Psühhoneuroloogiahaigla psühhiaater, 1967–1975 TRÜ psühhofarmakoloogia labori vanemteadur, 1975–1983 psühhiaatria kateedri dotsent, 1983–1985 professori kohusetäitja, 1985–1992 professor.
Saarma oli 1992–1998 TÜ Kliinikumi Psühhiaatriakliiniku erakorraline professor, aastast 1998 emeriitprofessor, ühtlasi Ahtme haigla psühhiaatriakonsultant.
Teadustöö.
Uurinud neurootiliste seisundite, depressiooni ja skisofreenia neurofüsioloogiat ja ravi, täpsustanud klassikaliste ravimeetodite ja psühhofarmakonide kliinilise toime iseärasusi ning nende diferentseeritud kasutamist. Eesti Psühhiaatrite Seltsi liige (aastast 1963). Nõukogude Eesti preemia (1975, kollektiivis). Üle 140 teaduspublikatsiooni, õppevahendeid.
Tunnustus.
1998 Tartu Ülikooli suur medal
Urmas Saarma

Urmas Saarma (sündinud 1. jaanuaril 1967 Tartus) on eesti bioloog.
Elulugu.
Urmas Saarma on Riina Saarma ja Rein-Valdur Keevalliku (mõlemad arstid) poeg. Mart Saarma õepoeg, Jüri ja Valve Erika Saarma tütrepoeg.
Lõpetas 1985 Tartu 1. Keskkooli (matemaatika-füüsika eriklass), 1990 Tartu Ülikooli bioloogia-geograafia teadusosakonna (bioloog-biokeemikuna), 1997 Tartu Ülikoolis doktorantuuri, Ph.D. (molekulaarbioloogia, 1997, TÜ, juhendaja Jaanus Remme), väitekiri "Tuning ribosomal elongation cycle by mutagenesis of 23S rRNA" (Tartu, 1997). Täiendanud end 1990 Cold Spring Harbor Laboratorys USA-s, 1992–1994 Uppsala Ülikoolis Rootsis, 1994 Max Plancki Molekulaargeneetika Instituudis Saksamaal.
Ta on olnud 1990–1995 Eesti Biokeskuse nooremteadur, 1995–1997 teadur, 1997–2004 vanemteadur, ühtlasi 2002–2004 TÜ zooloogia ja hüdrobioloogia instituudi erakorraline vanemteadur, 2003–2005 samas erizooloogia õppetooli hoidja. 2021. aasta seisuga töötab ta TÜ Ökoloogia ja maateaduste instituudi zooloogia osakonna juhtivteadurina ja on terioloogia õppetooli juhataja.
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: loomariigi evolutsioon, süstemaatika ja kaasaegsete loomapopulatsioonide erinevate aspektide analüüs. Aastail 1987–1998 uuris ribosoomi peptiidsideme moodustumist katalüüsivat peptidüültransferaasset keskust ja multifunktsionaalset GTPaasset keskust, nende ehitust ja funktsiooni ning 23S rRNA osalust nendes funktsioonides, aastast 1999 uurinud loomariigi erinevate taksonite fülogeneesi ja fülogeograafiat. TÜ zooloogia ja hüdrobioloogia instituudi molekulaarse süstemaatika labori rajajaid. Osalenud mitmes rahvusvahelises uurimisprojektis. International Association for Bear Research and Management (IBA), The World Conservation Union Species Survival Commission Bear Specialist Group'i liige. Üle 20 teaduspublikatsiooni.