tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Eesti-Ungari suhted

Eesti-Ungari suhted on kahepoolsed suhted Eesti ja Ungari vahel. 
Eesti ja Ungari suhted on sõbralikud ja seda tingib ka hõimusugulus: mõlemad on soome-ugri rahvad.
Ungari tunnustas Eestit 24. veebruaril 1921.
Kahe riigi vahelised diplomaatilised suhted taastati 2. septembril 1991.
Tegutseb Eesti suursaadik Ungaris, kes resideerib Budapestis. 3. oktoobril 2018 andis volikirja president János Áderile üle Eesti suursaadik Kristi Karelsohn.
Tegutseb ka Ungari suursaadik Eestis, kes resideerib Ungari Suursaatkonnas Tallinnas Tallinnas. 13. veebruaril 2019 andis volikirja president Kersti Kaljulaidile üle Ungari suursaadik Kristóf Forrai.
Tallinnas tegutseb Ungari Instituut.
Eesti-Leedu suhted

Eesti-Leedu suhted on kahepoolsed suhted Eesti ja Leedu vahel. 
Eesti ja Leedu koostöö on sõbralik ja tihe ja seda soodustab geograafiline lähedus ja regionaalne ehk Baltimaade ühine koostöö (nt Balti Ministrite Nõukogu, Balti Assamblee, Balti Nõukogu).
Leedu taastunnustas Eestit 22. augustil 1991.
Tegutseb Eesti Suursaatkond Vilniuses. Tegutseb ka Leedu Suursaatkond Tallinnas.
Eesti – Lõuna-Korea suhted

Eesti – Lõuna-Korea suhted on kahepoolsed suhted Eesti ja Lõuna-Korea (Korea Vabariigi) vahel. 
Korea Vabariik tunnustas Eestit 6. septembril 1991. Kahe riigi vahelised diplomaatilised suhted said alguse 17. septembril 1991.
Tegutseb Eesti suursaadik Lõuna-Koreas. Tegutseb ka Lõuna-Korea suursaadik Eestis, kes resideerib Helsingis.
SA Narva Aleksandri Kirik

SA Narva Aleksandri Kirik on Eesti sihtasutus, mis tegutseb Narvas. Sihtasutuse asutasid 2002 Eesti riik, Narva linn, EELK Viru praostkond, EELK Narva Aleksandri kogudus, Kreenholmi Varahalduse AS ja tollane Narva linnapea Imre Liiv. 
Põhikirja järgi oli sihtasutuse üks eesmärke taastada Narva Aleksandri kirik. Et sihtasutus pole ülesannetega hakkama saanud, siis plaanitakse see likvideerida.
Sihtasutuse juhatuse esimees on olnud Villu Jürjo.
Tartu Ärinõuandla

Tartu Ärinõuandla on Eesti sihtasutus, mis nõustab ettevõtjaid äri valdkonnas.
Ärinõuandla asutati 1993. aastal aktsiaseltsina. 1997. aastal muudeti aktsiaselts sihtasutuseks. 2004. aastal sai ärinõuandlast maakondlik arenduskeskus (MAK).
Ärinõuandla korraldab muu hulgas koolitusi, infopäevi ja seminare; aastatel 2012–2017 käis neil üritustel 13 645 inimest.
Võrumaa Arenduskeskus

Võrumaa Arenduskeskus (varasema nimega "Võrumaa Arenguagentuur") on Eesti sihtasutus, mis jagab info-, nõustamis- ja koolitusteenusi Võru maakonna ettevõtetele, vabaühendustele ja kohalikele omavalitsustele.
Võrumaa Arenduskeskuse ajalugu ulatub aastasse 1993, kui asutati Kagu-Eesti Ettevõtluskeskus.
Südametunnistuskohus

Südametunnistuskohus (saksa keeles "Gewissensgericht") oli asehalduskorra ajal Liivi- ja Eestimaal aastatel 1783−1796 ning Kuramaal aastal 1796 tegutsenud kohus.
Ajalugu.
Südametunnistuskohtud loodi asehalduskorra sisseseadmisel kolmes kubermangus täiesti uute kohtuinstantsidena. Nende eesmärgiks oli tsiviilprotsesside kiirendamine osapoolte lepitamise teel. Need asusid asehaldurkondade pealinnades. Pärast asehalduskorra kaotamist likvideeriti ka südametunnistuskohtud.
Koosseis.
Tallinna südametunnistuskohtu koosseisu kuulusid president, kaks aadlikust assessorit, kaks linnakodanikust assessorit ja protokollija. Riia südametunnistuskohtu moodustasid kohtunik ehk eesistuja, kaks aadlikust assessorit, kaks linnakodanikust assessorit, kaks talupoegadest kaasistujat ja protokollija. Miitavi südametunnistuskohtu struktuur oli Riia omaga sarnane, lisandusid veel ümberkirjutaja ja teenija ("Ministerial"). Tallinna südametunnistuskohtu president oli aastatel 1783−1796 Moritz Engelbrecht von Kursell (1744−1799), Riia südametunnistuskohtu kohtunik aastatel 1784−1796 Friedrich Reinhold von Berg (1736−1809) ja Miitavi südametunnistuskohtu kohtunik 1796. aastal Friedrich Ernst von den Brincken (suri 1797).
Venda Virit

Venda Virit (14. september 1923 Karksi vald, Pärnumaa – 24. oktoober 1992) oli eesti agronoom ja õppejõud.
1944. aastal lõpetas ta Polli aianduskooli. 1947. aastal lõpetas ta Olustvere Põllumajandustehnikumi agronoomia erialal kiitusega. 1956. aastal lõpetas ta kaugõppes Eesti Põllumajanduse Akadeemia agronoomina, diplomitöö "Suvinisu argotehnika ENSV-s". 
Aastatel 1947–1953 töötas ta Olustvere Põllumajandustehnikumis aednikuna, 1951–1961 oli samas botaanika, aianduse, mesinduse ja taimekaitse õpetaja. Aastatel 1961–1964 oli ta Olustvere Põllumajandustehnikumi õppealajuhataja 1964–1978 Olustvere sovhoostehnikumi direktori asetäitja, 1978–1984 samas aianduse ja mesinduse õpetaja.
Anhorn von Hartwiss

Anhorn von Hartwiss (vene keeles "Ангорн де Гартвис") oli šveitsi päritolu Liivimaa aadlisuguvõsa.
Ajalugu.
Suguvõsaliin algas reformaatori ja kirikuajaloolase Bartholomäus Anhorniga (1566−1642). Tema järeltulijad olid vaimulikud ja arstid. Silvester Samuel Anhorn von Hartwiss (1708 − maeti 1782) siirdus XVIII sajandi alguses Šveitsist Venemaale, kus teenis vene sõjaväes ja sai brigadiri auastme. Tema vend Sebastian Anhorn von Hartwiss (1709 − maeti 1782) tõusis kindralporutšiku aukraadini ning oli Riia ülemkomandant ja aastatel 1776−1782 Liivimaa viitsekuberner. Suguvõsa kustus meesliinis 1860. aastal.
Suguvõsa immatrikuleeriti 1769. aasta 17. märtsil (vkj) Liivimaa rüütelkonna matriklisse.
Hanf Kung

Hanf Kung on Eesti hiphopansambel, mis on tegev alates aastast 2012.
Enne debüütalbumi "Kuu Poest Balti Jaamani mixtape" ilmumist, pälvis Hanf Kung tähelepanu selliste hittidega nagu "Kuu Pood" ja "Produktide Jaoks"
Hanf Kung võitis looga "Plekksüda | Kuu Poest Balti Jaamani mixtape" ETV2 muusikasaate "Eesti TOP 7" korraldatud võistluse "2015. aasta parim Eesti muusikavideo". Azma laul "Mind ei koti" valiti "Eesti TOP 7" 2016. aasta videoks ning see oli samal aastal 8. enim vaadatud kodumaine muusikavideo.
Bänd lõpetas ametlikult tegevuse aastal 2016. kuid 2025. aastal andis ansambel peale 9. aastast pausi välja uue singli "Kõik alles algab", milles tegid kaasa kõik 5. orginaalkoosseisu kuulunud räpparit.
Spordikoolituse ja -Teabe SA

Spordikoolituse ja -Teabe SA on Eesti sihtasutus. Sihtasutuse asutasid Eesti Olümpiakomitee ja Haridus- ja Teadusministeerium.
Sihtasutus korraldab spordivaldkonnas töötavatele inimestele koolitusi, töötab välja spordialaseid kutsekvalifikatsioone, haldab Eesti Spordiregistrit. 
Sihtasutus on andnud välja spordialase koolituse õpikuid ja sporditeemalist aimekirjandust (nt treenerite tasemekoolituse üldainete õpikud, Eesti spordi aastaraamatuid, spordialade spetsiifika ja funktsionaalse treeningu teaduspõhiseid käsitlusi jne).
Murelipuu

Murelipuu ("Prunus cerasus" var. "austera"), on viljapuu roosõieliste sugukonnast, 
hapu kirsipuu teisend. 
Murelipuu vili on murel ehk morell ehk morellkirss ehk griott ehk magusveiksel.
Mureleid nimetatakse tihti valesti kirssideks.
Narva Laste Loomemaja

Narva Laste Loomemaja on noorteasutus Narvas aadressil Partisani tänav 2.
Loomemaja eelkäija oli 15. oktoobril 1952 avatud Narva Pioneeridemaja. 30. augustil 1954 avati Pioneeridamaja filiaal Narvas. 30. detsembril 1963 avati uus Narva Pioneeride Palee. 1991 nimetati Narva Pioneeride Palee ümber Narva Laste Loomemajaks.
Tänapäeval tegutseb asutuses 40 huviringi 1763 õppuriga.
Rae Huvialakool

Rae Huvialakool on huvikool Harju maakonnas Rae vallas keskusega Jüri alevikus aadressil Laste tänav 3. Kooli direktor on Siiri Laid.
Koolis on neli osakonda (kunsti-, muusika-, spordi- ja tantsuosakond) ja koolil on viis filiaali:
Kurt Student

Kurt Arthur Benno Student (12. mai 1890 Birkholz Neumark – 1. juuli 1978 Lemgo) oli Saksamaa sõjaväelane, Esimese ja Teise maailmasõja veteran ning sõjaväelendur. Auastmelt oli ta aastast 1944 kindralooberst.
Ta sündis aastal 1890 Birkholzis, Neumarkis. Ta asus sõjaväeteenistusse aastal 1910. Märtsis 1911 sai ta leitnandiks.
Siirmets

Siirmets on eesti perekonnanimi.
Nimede eestistamisel anti perekonnanime Siirmets isikutele, kelle varasem perekonnanimi oli Servinski, Siimann ja Siman.
Saarelinn

Saarelinn on eesti perekonnanimi.
Nimede eestistamisel anti Saarelinn uueks perekonnanimeks isikutele, kelle varasem perekonnanimi oli Sacharias (Tallinnas, 1940). Eugen Saarelinna palvel kanti Saarelinn perekonnanimede kaitseregistrisse nr. 398 all (Siseministeeriumi teadaanne 2. aprillist 1940).
Tuglas

Tuglas on eesti perekonnanimi.
Nimede eestistamisel anti Tuglas perekonnanimeks isikutele, kelle varasem perekonnanimi oli Mihkelson. Friedebert Tuglase palvel kanti Tuglas perekonnanimede kaitseregistrisse nr. 184 all (Siseministeeriumi teadaanne 10. jaanuarist 1936).
Pattu kahetsev Magdaleena (El Greco)

„Pattu kahetsev Magdaleena“ on El Greco (1541–1614) maal.
Halli efekt

Halli efekt on niisugune füüsikaline nähtus, mille korral elektrijuhis, mis paikneb püsivas magnetväljas ja mida läbib elektrivool, tekib elektriväli, kusjuures selle elektrivälja suund on risti magnetvälja suunaga ja ka juhti läbiva voolu suunaga. Selle elektrivälja põhjustatud potentsiaalide vahet nimetatakse Halli pingeks "U"H ja seda väljendab valem 
formula_1
kus "I" on juhti läbiv vool, "B" ‒ magnetiline induktsioon, "d" ‒ juhi paksus ja "A"H ‒ Halli konstant, mis on pöördvõrdeline vabade laengukandjate tihedusega elektrijuhis.
Halli efekti põhjustab laengukandjate kõrvalekalle elektrijuhis magnetvälja mõjul risti voolu suunaga. Metallides, kus vabade laengukandjate kontsentratsioon on suur, avaldub Halli efekt nõrgalt, sest nende Halli konstant on väike. Märksa suurem Halli pinge tekib pooljuhtides.
Halli efekti on võimalik rakendada näiteks magnetomeetrina magnetilise induktsiooni mõõtmiseks: kui läbi pooljuhtplaadi juhtida vool "I", siis sellest põhjustatud Halli pinge "U"H väärtuse järgi saab ülaltoodud valemi abil arvutada magnetilise induktsiooni "B". CMOS-tehnoloogia järgi valmistatud Halli andureid kasutatakse ka nurga, pöörete arvu, asendi, kiirenduse jm suuruste mõõtmiseks.
Ameerika füüsik Edwin Hall kirjeldas hiljem tema järgi nimetatud nähtust 1879. aastal.
Mulatu Teshome

Mulatu Teshome Wirtu (oromo keeles Mulaatuu Tashoome Wirtuu, amhara keeles ሙላቱ ተሾመ ውርቱ; sündinud 1957) on Etioopia poliitik, Etioopia president 7. oktoobrist 2013 kuni 25. oktoobrini 2018.
Plötzkau vald

Plötzkau vald (saksa keeles "Gemeinde Plötzkau") on vald Saksamaal Saksi-Anhalti liidumaal Salzlandkreisis.
Valla keskus on Plötzkau, teised asulad on Bründel ja Großwirschleben.
Esmamainitud 1049. aastal.
Kaksikhammas

Kaksikhammas "(Dicranum)" on kaksikhambalaadsete seltsi ja kaksikhambaliste sugukonda kuuluv sammaltaimede perekond. Euroopas on teada 29 liiki kaksikhambaid, Eestis esineb neist 14 liiki. 
Levila.
Kaksikhambad esinevad peamiselt põhjapoolkera okasmetsavööndis, aga ka arktikavööndis ning kõrgmägedes. Troopilises ja subtroopilises vööndis on leitud kaksikhamba perekonna liike vaid kõrgmägedest. Lõunapoolkeral esineb kaksikhamba perekonna asemel samasse sugukonda kuuluv väliselt sarnane perekond "Dicranoloma".
Ehitus.
Perekond kaksikhamba liigid on püstiste või tõusvate väheharunenud vartega, 1–15 cm kõrgused samblad, mis kasvavad hõre- kuni tihemuruselt või padjanditena.
Vars.
Lihtsad või väheharunenud varred on vähemalt alaosas, vahel ka võsu tipuni kaetud tiheda valkja kuni roostepruuni risoidvildiga.
Leht.
Lehed on lantsetja või munaja alaosaga ning enamasti ühtlaselt aheneva tipuosaga. Lehetipud on teravad, harvem tömbid. Leheservad siledad või ülemises osas saagjad. Leherood on varieeruva laiuse ja pikkusega. Rool võib lehe alaküljel esineda näsad või hambakesed.
Lehelaba alusel esineb mitmekihiliselt asetsevaid või värvunud tiivakrakke. 
Leheroo ja tiivakute vahel esineb grupp ovaalseid hüaliinseid või värvunud rakke, mis hiljem lagunevad.
Paljunemine.
Kaksikhambad on valdavalt kahekojalised taimed. Ühest periheetsist võib areneda 1–5 sprofüüti. Eoskupart kandvad harjased on pikad. Eoskuprad on silinderjad, enamasti kaldu ja kõverdunud. Eoskupra kaas on pika terava või kõverdunud nokaga, tanu kapuutsjas. Suuääris kahekordse hammastereaga. Eosed peenenäsalised, läbimõõduga 12–29 µm. 
Osa kaksikhambaid levib ka murduvate lehe- või võsutippude, või sigioksakeste abil.
Gröningen

Gröningen on linn Saksamaal Saksi-Anhalti liidumaal Bördekreisis. Asub Magdeburgist ligikaudu 40 km kaugusel edelas ja Halberstadtist 10 km kaugusel idas.
Asulat on esmamainitud 934. aastal.
Artlenburg

Artlenburgi on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Lüneburgi kreisis.
Vallal on alevi ("Flecken") staatus.
Haapsalu sõjaväelennuväli

Kiltsi lennuväli ehk Haapsalu lennuväli on kunagine NSV Liidu õhutõrjevägede 14. õhutõrjediviisi 425. hävituslennuväepolgu 2,5 km betoonrajaga lennuväli, mis asub Haapsalu linnast 4 km edelas, Kiltsi küla kõrval.
Paralepa lennuväli (Haapsalu, Ungru) asus Läänemaal Ridala vallas Haapsalu ja Rohuküla vahel. Lennuväli laius ligikaudu 800 ha suurusel maa-alal, praegu mahajäetud. Lennuvälja lähedal asub kunagise Ungru mõisa varemetes barokne härrastemaja.
Lennuvälja rajamist alustati 1939, kui Vabariigi valitsuse otsusega eraldati 21. novembril 1939 NSV Liidu õhujõududele lennuväljade ehitamiseks maa-alad seitsmes kohas. Laoküla ja Klooga pidid saama Paldiski rajooni paikneda lubatud üksuste lennuväljadeks, Ungru Haapsalu lähedal ja Sinalepa umbes 14 km Haapsalust lõunas Haapsalu rajooni lennuväljadeks ning Kuusiku ja Kehtna operatiivlennuväljadeks väljaspool tavalisi paiknemisrajoone. Õhuvägede sissetoomine Saaremaale, Haapsallu, Paldiskisse ning Kuusiku ja Kehtna mõisate maadele rajatud lennuväljadele toimus ajaliselt veidi hiljem, kuna dislotseerumisbaaside ettevalmistamine tehnilistele väeosadele nõudis põhjalikumaid ettevalmistusi.
Lennuvälja kasutasid Nõukogude lennuväeosad ka pärast Teist maailmasõda kui 275. hävituslennuväediviis, jäi pärast 1944. aasta Moonsundi ehk Muhu väina dessanti, Haapsallu koos kahe polguga: 14. kaardiväe hävituslennuväepolgu ja 159. Tallinna hävituslennuväepolguga Ungru lennuväljal, koos lennuväljateeninduspataljoniga. 159. hävituslennuväepolk baseerus Ungrust ümber 1940. aastate lõpus Kuusiku lennuväljale. 14. hävituslennuväepolk lahkus 1957. aastal ja siirdus Ungarisse. Hävituslennuväediviisi relvastuses olid aastail 1944–1951 hävituslennukid Jak-9 ja Jak-9U.
1960. aastate lõpupoolel jõudis Eesti NSV juhtkond NSV Liidu Kaitseministeeriumiga kokkuleppele, et Eesti NSV ehitab välja Haabsalu külje alla uue lennuväebaasi Tallinnas baseerunud 425. lennuväepolgu jaoks. 1970. aastal koliski see sõjaväeosa täies koosseisus uuele Kiltsi küla lähedale rajatud baaslennuväljale. Vabanenud Lasnamäe lennuvälja maa-ala Lasnamäel läks Tallinna linna käsutusse.
Kiltsi lennuvälja suurus oli 325 ha, betoonkattega rajad on 2500 m pikad, lennukite tarbeks oli 28 varjend-angaari. Enamus sõjaväelinnaku lagunenud hooned lammutati 2013. aastal. Lennurajast lõunas, läänes ja idas asusid angaarid. Rohuküla lähistel Rohuküla–Haapsalu raudtee ääres asus 23 hektari suurune, 1 kilomeetri pikkune ja umbes 200 meetri laiune Kiltsi lennuvälja 102. üksiku tehnohoolduspataljoni (s/o 42094) kütuseladu. 
Haapsalus lendas lennuväepolk jätkuvalt samade lennukitega MiG-19, millega Tallinnaski lennati, kuni aastani 1977, mille järel sai polk uuemad lennukid MiG-23. Vahetult enne Vene vägede lahkumist taasiseseisvunud Eestist oli lennuväljal 38 MiG-23 tüüpi sõjalennukit.
Paralepa õhukaitselennuväe polgu lennuteeninduspataljoni põhibaas (raadiojaam, laod, autobaas) oli Uuemõisas. Lennuvälja raadiomajakad asusid Rohukülas ja Valgeväljal, väeosale kuulus ka Raplamaal asuv Kuusiku lennuväli, mida kasutas ALMAVÜ Tallinna Lennuklubi.
Tapa lennuväli

Tapa lennuväli on endine NSV Liidu õhukaitsevägede sõjalennuväli, mis jääb Tapa linnast mõni kilomeeter lõuna poole.
Lennuvälja ICAO kood oli EETA, kuid Tapa lennuvälja enam lennuväljana ei kasutata.
1951. aastal laiendati Tapa lennuvälja ja 1952. aastal formeeriti Leningradi Sõjaväeringkonnale allunud 81. hävituslennuväediviis, mille koosseisus oli 609., 655. ja 656. hävituslennuväepolgud, 901. ja 902. üksikut lennuväetehnikapataljon ja paar väiksemat väeosa (sh 249. lennuväepolügoon). 
1. juulist 1960 saadeti 81. hävituslennuväediviisi juhtkond laiali, kaks polku ja kaks lennuväetehnikapataljoni jäid Tapale alles ning anti 14. õhutõrjediviisi koosseisu. 1961. aastal baseerus 655. hävituslennuväepolk ümber Pärnu lennuväljale, kus varem olid Nõukogude Balti laevastiku merelennuväeosad.
Tapal ja Tapa lennuväljal, Tapa sõjaväelinnakus paiknesid järgnevalt:
Relvastuses: MiG-15bis, 1952–1957; Jak-25M, 1957–1966; MiG-19, 1957 – 1970. aastad; Jak-28P, 1966–1981; MiG-23ML/MLD, 1981–1993
Tapa lennuvälja raadiomajakad asusid Jootmel, Imastus (Loksul) ja Kikus, tagavarakütuseladu Jootmel, laod Moel ja Räsnal (Suugal). Raadiojaam asus Räsnal. Tapa väeosale kuulus Rutja varulennuväli.
Sinalepa lennuväli

Sinalepa lennuväli oli Lääne maakonnas Sinalepa külas asunud NSV Liidu õhuvägede sõjalennuväli. Lennuväli paiknes Haapsalust 12 km lõunas.
15. mail 1940 Moskvas sõlmitud Sõjaväelise kokkulepe alusel Eesti Vabariigi ja NSV Liidu vahel eraldati Vabariigi valitsuse otsusega 21. novembril 1939 NSV Liidu õhujõududele lennuväljade ehitamiseks maa-alad seitsmes kohas. Laoküla ja Klooga pidid saama Paldiski rajooni paikneda lubatud üksuste lennuväljadeks, Ungru Haapsalu lähedal ja Sinalepa umbes 14 km Haapsalust lõunas Haapsalu rajooni lennuväljadeks ning Kuusiku ja Kehtna operatiivlennuväljadeks väljaspool tavalisi paiknemisrajoone. 
44. lennuväebaas asus ehitama Sinalepa lennuvälja ja esimesed stardi-maandumisrajad (300 x 850 m) valmisid Sinalepas 17. detsembriks.
Rakvere lennuväli

Rakvere lennuväli (ICAO kood: EERE) asub Rakvere põhjaosas Papiaru tänavaga paralleelselt. Raja pikkus on 750 meetrit. Rada kasutavad vahel hobilendurid. Rada avati 2004. aastal, mil korrastati unarusse jäetud heinamaa.
Rakvere lennuväli (ka Kahula lennuväli) oli sõjaväelennuväli Rakvere linna lääneosas.
Deep Green Resistance

Deep Green Resistance (DGR) on keskkonnaorganisatsioon.
Organisatsioon on asutatud aastal 2011. 
Organisatsioon lähtub suuresti süvaökoloogia põhimõtetest. Lisaks keskkonnakaitsele tegutsetakse ka kolonialismi vastu.
Tallinn-Väike vedurite ringdepoo

Tallinn-Väike vedurite ringdepoo valmis 1930. aasta novembris Tallinn-Väike jaama juurde. 
Depoo oli algselt 12-kohaline, depoo ees oli ka pöördsild veduritele. 
Alates 1980. aastate lõpust on depoos tegeletud peamiselt diiselrongide hoolduse ja remondiga. 
Tänane remonditsehh rajati piirkonda 1994. aastal.
Praegu asub seal AS Edelaraudtee gruppi kuuluv remondiettevõte AS Ühinenud Depoode hallatav Tallinn-Väike diiselrongide ja -vedurite depoo (Kauba tänav 3A).
Tapa depoo

Tapa depoo on Tapa raudteejaama juures olev veduri- ja vagunidepoo, mida haldab ettevõte AS Operail.
Enne Eesti Raudtee erastamist tegutses Tapal kaks iseseisvat struktuuriüksust: Tapa veduriremondidepoo ja vaguniremondidepoo. 
Tapa veduriremondidepoos töötas tollel ajal keskmiselt 262 töötajat ja Tapa vaguniremondidepoos keskmiselt 183 töötajat. 
Alates 1. veebruarist 2003 kuuluvad mõlemad depood ühe struktuuriüksuse - Tapa depood koosseisu. 
Seoses Tapa depoode ühendamisega viidi 2005. aastal vagunite remonditsehh vedurite remonditsehhiga ühte hoonesse.
2018. aasta sügisel esitles AS Operail Tapa depoos esimest taasiseseisvunud Eestis valmistatud vedurit C30-M.
Plötzkau

Plötzkau on asula Saksamaal Saksi-Anhalti liidumaal Salzlandkreisis, Plötzkau valla keskus.
Plötzkaud on esimest korda mainitud 1049.
Michael J. Mumma

Michael J. Mumma on ameerika astrofüüsik.
Michael J. Mumma lõpetas 1963. aastal Franklin and Marshall College'i bakalaureusekraadiga "cum laude" füüsika erialal. Ta kaitses 1970. aastal Pittsburghi Ülikoolis doktorikraadi füüsikas.
Mumma on 2003. aastast Goddardi Astrobioloogiakeskuse direktor ja 2005. aastast ühtlasi 
NASA Goddardi Kosmoselendude Keskuse Päikesesüsteemi uurimise divisjoni vanemteadur.
Michael J. Mumma on Ameerika Füüsikaseltsi liige (keemilise füüsika sektsioon) ning valitud 1990. aastal Ameerika Füüsikaseltsi "Fellow"'ks.
Alar Olljum

Alar Olljum (sündinud 30. oktoobril 1959 Vancouveris Kanadas) on Euroopa Liidu ametnik ja Eesti diplomaat.
Ta lõpetas 1988. aastal Vancouveris politoloogina Briti Columbia Ülikooli, aastal 1991 magistrina Stockholmi Ülikooli, eriala sotsiaalteadused. Aastatel 1995–1996 läbis ta doktorantuuri Göteborgi Ülikoolis. Ta on Korporatsioon Rotalia liige ja korporatsiooni Brüsseli koondise üks asutajaid.
Ta on töötanud Eesti Välisministeeriumis ja oli 1996–2000 Eesti suursaadik Leedus.
Aastast 2006 töötab ta Euroopa Komisjonis, kus ta tegevusala on araabia maailm. Ta on osalenud keskkonnakaitseliikumises.
Arthur G. Suits

Arthur G. Suits on ameerika keemik ja füüsik, kelle peamised uurimisalad on keemiline füüsika, keemiliste reaktsioonide dünaamika ja astrokeemia.
Ta on lõpetanud 1986. aastal Missouri-Columbia ülikooli bakalaureusekraadiga "cum laude" keemia erialal. 1991. aastal sai ta doktorikraadi keemias California Ülikoolist Berkeleys.
Ta oli aastatel 2004–2015 Wayne State University keemiaosakonna professor ja on alates 2016. aastast Missouri Ülikooli keemiaosakonna professor. 2019. aastal sai ta "Curators' Distinguished Professor"'iks.
Ta kuulub Ameerika Füüsikaseltsis keemilise füüsika sektsiooni. 2006. aastal valis selts ta "fellow"’ks.
Promootor

Promootor on spetsiifiline DNA järjestus, millega seostub RNA polümeraas, alustades sealt transkriptsiooni.
Reņģe mõis

Reņģe mõis ("Reņģes muiža ") on mõis Lätis Salduse piirkonnas Ruba vallas Ruba asula lähistel. Saksa keeles "Ringen", ka " Rengenhof".
Reņģe mõis kuulus 19. sajandi esimesel poolel Reuterite perele, teisel poolel aga Nolckenite suguvõsale. Peale võõrandamist asub mõisasüdames Ruba põhikool.
Mõisakompleks asub Vadakste jõe kaldal. Peahoone rajati aastail 1881–1882. Eeskujuks olid Prantsusmaa baroksed lossid. Dekoratiivelementidena kasutati ka renessansiajastu motiive. Nii mõisahoone projekti kui ka sisekujunduse autorid on Sivers ja Šervinski.
Kõrvalhoonetest rajati mõisa juurde veetorn, all jõe ääres oli vesiveski ja künkal tuulik. Mõisakompleksi juurde kuulusid sealaut ja hobusetall. Pargis olid lindlad eksootiliste lindude ja teine faasanite pidamiseks. 
Pargi rajamist alustas juba Reuterite suguvõsa. Park asub jõe kohal terrassidel, pargi pindala on 40.4 hektarit. Põhiline puuliik on harilik pärn. Pargis kasvab ka harilik pöök.
Remte loss

Remte loss (läti keeles "Remtes pilsmuiža", saksa keeles "Schloss Remten") on loss Lätis Brocēni piirkonnas Remte vallas Remtes, Remte mõisa peahoone. 
Remte mõisast on esimesed ülestähendused aastast 1509, mil mõisa omanikuks olid Butlarid. 190 aastat hiljem said mõisa enda kätte Brinckenid, seejärel Bruckenid. Aastast 1767 kuulus mõis Medemitele. Mõis võõrandati nende perelt aastal 1920 ja pärast seda asub seal Remte kool.
Loss püstitati aastal 1800 klassitsistlikus stiilis. Aastal 1880 ehitati loss põhjalikult ümber, nii et arhitektuuristiiliks on nüüd uusrenessanss. Aastal 1893 tõmmati Saldusest mõisa telegraafiliin. Lossi juures asub aastal 1800 rajatud reljeef "Sfinks".
Kõrvalhoonetest on säilinud tall. Mõisa juures asub rahula. Lossi juures asub ka tsementkattega tenniseväljak. Lossi juurest viib Jaunpilsi poole allee, mida kutsutakse Sigade alleeks ("Cūku aleja"). Pargi pindala on 26 hektarit. Parki ehivad paviljonid, sambad, tornikesed. Pargis on tiikide ja kanalite süsteem.
Tallinna Peeter-Pauli katedraal

Tallinna Peeter-Pauli katedraal, ka Tallinna Pühade Apostlite Peetruse ja Pauluse katedraal, on Tallinna kesklinnas asuv roomakatoliku kirik, mida kasutab roomakatoliku Peeter-Pauli kogudus. 
Kui Püha Katariina klooster pärast reformatsiooni 1524. aastal suleti, anti kloostri söögisaal Tallinna linnakoolile. Kohalik roomakatoliku kirik omandas ruumid 1799. aastal ja ehitas aastatel 1841–1844 sinna pühakoja. 
Kiriku projekteeris Carlo Rossi ja see valmis 1841. aastal keskaegse Püha Katariina kloostri refektooriumi müüridele. Kirik pühitseti sisse 26. detsembril 1845.
Kiriku uusklassitsistlik fassaad ja kaks madalat jässakat torni, mille arhitektid olid Erich Jacoby ja Franz de Vries, lisati katedraalile 1924. aastal.
Koguduse preestrid.
Tallinna Pühade Apostlite Peetruse ja Pauluse kogudust teeninud preestrid
Martin Lutheri mälestusmärk (Keila)

Martin Lutheri mälestusmärk (ka: "Martin Lutheri ausammas", "Martin Lutheri mälestussammas") oli Keila lähedal Kumna mõisa maadel olnud Martin Lutheri auks püstitatud mälestusmärk.
Martin Lutheri kuju modelleeris skulptor Peter Jakob Clodt von Jürgensburg, malmalusel kuju kõrgus oli 6,4 m. 
Mälestusmärk oli algselt ette nähtud Toompeale, praeguse Aleksander Nevski katedraali kohale, kuid luba jäi Vene võimudelt saamata ning mälestusmärk püstitati 1862. aastal Kumna mõisa maale Keila pastoraadi lähedal. See avati 2. novembril ukj 1862 (vkj 21. oktoobril – usupuhastuspühal). Selle kirjad olid eestikeelsed.
Mälestusmärk läks maksma 9000 rubla. Raha selleks andis Kumna mõisnik Georg von Meyendorff (1794–1879), kes oli Venemaa Evangeeliumi Luteriusu Kiriku Peakonsistooriumi president. 
Nõukogude võimud eemaldasid kuju 3. detsembri õhtul 1949. Legendi järgi sulatati see ümber Stalini kujuks. Jutt ei vasta tõele, sest lmselt sulatati kuju siiski pronksdetailideks Ilmarise tehases Tallinnas.
Juunis 2010 avati samba vundamendil ajalootahvel ning selle ümbrus korrastati. 
27. oktoobril 2012 tähistati monumendi püstitamise 150. aastapäeva selle asukohal ning Keila kirikus teenistuse ja konverentsiga. Osales toonane EELK peapiiskop Andres Põder. 31. oktoobril 2021 paigutati ja õnnistati uus ajalootahvel.
Konuvere mõis

Konuvere mõis, ka Konovere mõis (saksa keeles "Konofer") oli rüütlimõis Läänemaal Vigala kihelkonnas. Praeguse haldusjaotuse järgi asub Rapla maakonnas Märjamaa vallas.
Ajalugu.
Teateid mõisast pärinevad 1563. aastast. 1750. aastal omandasid mõisa Rennenkampffid, kes olid mõisa valdajad 1919. aastani (lühikese vaheajaga 1912−1914), mil see neilt võõrandati 1919. aasta maareformiga.
Kohtla-Nõmme telemast

Kohtla-Nõmme telemast on telemast Ida-Viru maakonnas Kohtla-Nõmmel. Telemasti kõrgus on 250 m.
Carta marina

Carta marina (täieliku ladinakeelse nimega: "Die Carta marina et descriptio septemtrionalium terrarum ac mirabilium rerum in eis contentarum diligentissime eleborata anno dni 1539") on vanim ja tänapäevaste teadmiste järgi enam-vähem korrektne Põhja-Euroopa maakaart. Kaardil on arvukalt detaile ja kohanimesid. Kaardi koostas rootslane Olaus Magnus.
Ameerika Astronoomiaselts

 
Ameerika Astronoomiaselts (inglise keeles "American Astronomical Society"; lühend AAS) on mittekommertslik astronoomide ühendus Ameerika Ühendriikides.
Selts asutati 1899. aastal. Selle peakorter asub Washingtonis. Kuni 1915. aastani oli seltsi ametlik nimi Ameerika Astronoomia- ja Astrofüüsikaselts.
AAS on katusorganisatsiooni American Institute of Physics liige.
Ameerika Astronoomiaselts annab välja nelja ajakirja: Astronomical Journal, Astronomy Education Review, The Astrophysical Journal ja Bulletin of the American Astronomical Society.
Seltsi struktuur.
Ameerika Astronoomiaseltsil on kuus divisjoni. 
Liikmeskond.
Ameerika Astronoomiaseltsil on üle 7000 liikme. Seltsi liikmete hulgas on ka füüsikuid, matemaatikuid, geolooge, insenere ja teiste teadusharude esindajaid, kelle teadushuvid hõlmavad nüüdisaegset astronoomiat.
Seltsi liikmed võivad olla erineva liikmestaatusega: täisliige, assotsieerunud liige, noorliige, emeriitliige ja veel mõned staatused, kaasamaks seltsi töösse harrastusastronoome ja keskkoolis õppivaid astronoomiahuvilisi. Staatusest oleneb seltsile tasutav liikmemaksu summa. Seltsi täisliikmeks saamisel on vajalik kahe olemasoleva täisliikme soovitus. Lisaks peab kandidaadil olema doktorikraad astronoomias või selle sidusalal. Kui PhD kraadi ei ole, võib liikmeks kandideerida arvestatavate erialaste teadustööde olemasolul.
Seltsi auhinnad.
Ameerika Astronoomiaselts annab välja igal aastal välja umbes 20 auhinda, sealhulgas: 
Seltsi auliikmed.
Ameerika Astronoomiaseltsi nõukogu võib valida seltsi auliikmeid ("Honorary Members"), kuid mitte enam kui ühe inimese aastas. Valik tehakse väljapaistvate astronoomide hulgast, kes ei ela Põhja-Ameerikas.
Buraydah

Buraydah (ka "Buraida") on linn Saudi Araabias, Al-Qaşīmi provintsi keskus. Asub riigi pealinnast Ar-Riyāḑist umbes 320 km kaugusel loodes.
Buraydah oli varem oluline karavaniteede sõlm, kuid viimasel ajal on sellest saanud suur tööstuslinn. Linnas on suur kaameli- ja kariloomaturg.
Jan Arnald

Jan Lennart Arnald (pseudonüüm Arne Dahl; sündinud 11. jaanuaril 1963 Sollentunas) on rootsi kirjanik ja kirjanduskriitik.
Ta on tuntud Arne Dahli pseudonüümi all ilmunud romaanisarjaga Stockholmi kriminaalpolitsei eriüksusest, nõndanimetatud A-rühmast. Oma kodanikunime all on ta avaldanud neli romaani, proosakogumikke ja luulekogu. Tema teoste põhjal on tehtud filme ja televisiooni kriminaalsarju, mis on lisaks Rootsile väga menukad ka Ühendkuningriigis.
Eesti keelde on tõlgitud tema 2010. aastal ilmunud romaan "Intimus", mis ilmus Enno Turmeni tõlkes 2011. aastal sarjas "Nüüdisromaan".
Pühajõe lahing

Pühajõe lahing toimus Põhjasõja alguses 1700. aastal Pühajõe lähistel, kui Rootsi kuninga Karl XII väed ründasid Vene tsaari Peeter I vägesid.
Sündmuste käik.
Rootsist Pärnu saabunud, varem Ruhja piirkonnas asunud ja lõunasuunal Saksi vägede tõkestamiseks dislotseerunud Rootsi väed koondati Rakvere piirkonda, kus nad majutati ümberkaudsetesse küladesse ja määrati ka nende varustamise eest vastutavad mõisad.
13. novembril liikusid Rootsi eelväed Aa mõisa, kust Vene salgad taganesid nende lähenemisel ning jõudsid seejärel Pühajõeni. Tee kulges sellel ajal kohast, kus kõrged jõekaldad moodustasid kitsastee, mis sõjaliselt oli väga soodne kaitsjaile. Kitsastee kaitseks oli Vene vägedest eraldatud Boriss Šeremetevi juhtimisel 6000 kaitsjat. 
Rootsi vägi aga suundus aga mitte mööda teed, mis viis Aa mõisast Jõhvile, vaid mööda teed, mis kulges Aa mõisast Reite kõrtsi lähedalt ranna äärest Toila peale. Tänapäevaks on tee Ontika ja Valaste vahel osaliselt langenud sisse ja rannikuga ühes nihkunud merest kaugemale. Tee viis enne Pühajõe kirikut ja kirikuaeda üle jõe ning jõudis hilisema Voka koolimaja juures tagasi suurele teele.
Rootsi väed jõudsid Pühajõele 17. novembri õhtul kella 5 paiku ning põrkasid seal kokku umbes 800 Vene ratsaväelasega, kes seal piirkonnas rüüstasid ja moona varusid. Rootsi väed asusid kohe lahingusse ning avasid ka tule 10 kahurist, mille tulemusena Vene väed põgenesid ja jätsid maha ka kaitsepositsioonid teel.
18. novembril jõudsid Rootsi eelväed Sillamäele ja 19. novembril Laagna mõisa. Vene väed taganesid nende eest ilma võitlusteta Narva suunas.
Püha Kanuti gild

Püha Kanuti gild ehk Kanuti gild (saksa keeles "Kanutigilde") oli katoliku pühaku, obodriitide hertsogi Knud Lavardi (1096–1131, kanoniseeritud 1169) järgi nimetatud gild.
Keskajal oli Kanuti gild mitmes Põhja-Euroopa linnas.
Tallinna Kanuti gild asutati arvatavasti 13. sajandil, esimest korda on seda mainitud kirjalikes allikates aastal 1326.
Kanuti gild tegutses Tallinnas Kanuti gildi majas Pikk tänav 20.
Esialgu kuulusid Kanuti gildi käsitöölised ja kaupmehed. Kui tekkis Suurgild, läksid kaupmehed sinna üle ja Kanuti gildi jäid nii-öelda peenemad käsitöölised. Kui aastal 1698 suleti Oleviste gild, hõlmas Kanuti gild sealtpeale kõiki organiseerunud käsitöölisi. Eestis likvideeriti gildid 1920. aastal. Tallinna Kanuti gildi ja Toompea Toomgildi järglasena tegutses Tallinna endiste St. Kanuti ja Toomgildi käsitöömeistrite ühing.
Tallinna Kanuti gildi kuulusid järgmised tsunftid: kingseppade (esmamainitud 1335), pagarite (1335), sadul- ja rihmaseppade (1335), rätsepate (1337), (1337), seppade (1374), vaskseppade (1374), raud- ja relvaseppade (1374), kullasseppade (1393), vööseppade (1459), kirurgide (1466), maalijate (1513), klaasseppade (1513), tislerite (1513), ratas- ja tõllasseppade (1632), pottseppade (1643), lukkseppade (1644), treialite (1650), nööbi- ja poorditegijate (1650), kordiaaniparkalite (1657), tinavalajate (1660), kübarseppade (1663), seemis- ja valgeparkalite (1668), möldrite (1687), kinnas- ja kukkurseppade (1688), saksa müürseppade (1690), frisööride (1733), parukategijate ja pärlitikkijate (1755), koogipagarite (1764), raamatuköitjate (18. sajand), toolitegijate (1804) ning mehaanik-tehnikute (1896) tsunft.
Tallinna Kanuti gildi liikmed olid peamiselt sakslased. Eestlaste liikmeksvõtmist tõkestati eriti aastail 1508–1698.
9. juunil 1920 võttis Eesti Asutav Kogu vastu Seisuste kaotamise seaduse, millega kaotati Eestis seisused. Seisuslikuks kuulutatud asutused tuli likvideerida, sh gildid ja nende varad võõrandada. 1921. aasta suvel (9.07.–30.08) võeti Kanuti gildi liikuv ja liikumatu vara koos arhiivide, kirjade ja raamatutega ja tema poolt ülalpeetavate asutustega Töö- ja hoolekandeministeeriumi poolt üle riigi haldusse, Kanuti gildi varad võeti üle sama aasta oktoobri lõpul. Kanuti gildi liikumatu varana võeti üle Kanuti gildi maja Pikk tänav 20, Maria Varjupaik Uus tänav 16 ja Kanuti gildi aed (ülevõtmisaktis Rahwa aed) Aia tänav 14/ Merepuiestee 5.
Otto Meri

Otto Meri (6. oktoober 1861 – 9. jaanuar 1942) oli Eesti ühiskonnategelane. Tänapäeval teatakse teda peamiselt kui tõlkija ja diplomaadi Georg-Peeter Meri isa ning Eesti Vabariigi taasiseseisvumise järgse esimese presidendi Lennart Meri vanaisa.
Peterburi kubermangus Uue-Laadoga maakonnas Koltšanovo külas sepa ja vesiveskirentnikuna tegutsenud Otto Meri oli abielus Julie-Marie Meriga (neiuna Kepper) (17.09.1864 – 1958), kes oli noorena Peterburis koduõpetajanna. 1905. aastal asus perekond ümber Tallinna (Otto ostis Tallinna maja juba 1902. aastal), 1915. aastal läksid Otto ja Julie lahku.
Otto Meri kuulus eestlaste esimese põlve ühiskonnategelaste hulka. Ta oli Estonia seltsi liige. Meri kandideeris 1904. aastal Tallinna linnavolikogu valimistel, kus eestlased toonase ajalehe Teataja toimetaja, vandeadvokaat Konstantin Pätsi juhtimisel esimest korda olulise valimisvõidu saavutasid. Ta sai Tallinna Linnavolikogu liikmeks, kusjuures häälte arvult edestas napilt isegi Pätsi.
Elu lõpul elas ta Saaremaal Kärlas ning ta on maetud Kärla kalmistule.
Litvinovi pakt

Litvinovi pakt (Sõjast keeldumise lepingu viivitamata maksmapaneku protokoll või lihtsalt Protokoll, RT 1929, 21, 134) oli pakt, mille 9. veebruaril 1929 sõlmisid omavahel Nõukogude Liit, Poola, Rumeenia, Läti ja Eesti. Paktile allakirjutanud kinnitasid Kelloggi-Briandi pakti punkte. Pakt on nimetatud Nõukogude Liidu diplomaadi Maksim Litvinovi järgi, kes oli üks läbirääkimiste eestvedajaid.
Sulev (eesnimi)

Sulev on eesti mehenimi.
1. jaanuari 2018 seisuga oli Eestis eesnimi Sulev 1195 mehel. Sulev on Eestis populaarsuselt 145. mehenimi.
Kõige populaarsem oli eesnimi Sulev vanuserühmas 55–59, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 21,73 ning Jõgeva maakonnas, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 21,99. Sulev oli keskmiselt 58 aasta vanune (mediaanvanus on 58).
Lembit Tolli

Lembit Tolli (17. detsember 1927 Tiilima – 9. oktoober 2013) oli eesti skulptor.
Ta õppis aastatel 1935–1941 Paadrema algkoolis ja aastatel 1941–1947 Lihula Keskkoolis. Ta astus aastal 1947 Tallinna Riiklikku Tarbekunsti Instituuti, lõpetas aastal 1953 skulptorina Eesti Riikliku Kunstiinstituudi.
Ta töötas aastatel 1946–1947 Saastna algkoolis õpetajana. Pärast kunstiinstituudi lõpetamist töötas ta ERKIs õppejõuna, aastast 1983 dotsendina, ta oli aastatel 1991–1995 üldskulptuuri kateedri juhataja ning aastatel 1980–1990 kujutavate kunstide osakonna dekaanina.
Lembit Tolli  on osalenud mitmete monumentide loomisel. Tema loodud on reljeefid Friedrich Reinhold Kreutzwaldi monumendil Kadriorus (1958, skulptorid Martin Saks ja Endel Taniloo) ja Jääretke obeliskil Maarjamäel (1960). 1960. aastate skulptuuriklassikasse kuulub Lembit Tolli „Saarepiiga“ (1968). 1960. aastatel oli ta haaratud abstraktsetest otsingutest, mille iseloomulik näide on keevitatud raudskulptuur „Objekt“ (1967).
Viimastel elukümnenditel köitis teda ajupuust skulptuuride loomine. Ka abikaasa Vive Tolli on oma graafikas inspiratsiooni saanud Lembit Tolli ajupuuskulptuuridest. 
Isiklikku.
Tema abikaasa oli graafik Vive Tolli, tütar on teatrikunstnik Tuulikki Tolli.
Balti Rüütelkondade Liit

Balti Rüütelkondade Liit (saksa "Verband der Baltischen Ritterschaften e. V.") on pärast Teist maailmasõda, 1949. aastal asutatud Liivimaa, Eestimaa, Kuramaa ja Saaremaa rüütelkonna järglasorganisatsioon. Organisatsioon jaguneb kaheksaks territoriaalorganisatsiooniks Saksamaal, lisaks on veel üks territoriaalorgaisatsioon Kanadas ja üks Rootsis. Liidu liikmeskond ulatub kuni 2200 liikmeni.
Candoia

Candoia on maoperekond. Nad on kägistajamaod.
Vill

Vill on looduslik loomne tekstiilkiudaine. Villa all kitsamas tähenduses mõeldakse lambavilla, laiemas tähenduses aga kõikidelt loomadelt saadud karvkatet (nt kašmiir, mohäär, alpaka, angoora). Villakiud kuulub loomsete looduslike kiudude hulka.
Cenchris

Cenchris on maoperekondade taksonoomiline sünonüüm:
Cenchrus

Cenchrus on mitmetähenduslik sõna. 
Cenchrus on taimeperekonna haakhein ("Cenchrus" L.) ladinakeelne nimetus; 
Cenchrus on maoperekondade taksonoomiline sünonüüm:
Jaunpilsi loss

Jaunpilsi loss ("Jaunpils pils", saksa "Neuenburg") on loss Lätis Tukumsi piirkonnas Jaunpilsi vallas Jaunpilsis.
Jaunpilsi loss on Jaunpilsi mõisa peahoone. Lossist on esimesed ülestähendused aastast 1301, mil ordumeister Gottfried Rogge rajas sinna kindluse. Torn lisati lossile 15. sajandil. 18. sajandist kuni1920. aastani oli loss Reckede perekonna valduses. 17. sajandi lõpus lisati lossile kolmas korrus ja see kujunes kindluse asemel häärberiks. 18. sajandil uuendati lossi veelgi. 1905. aastal põletati loss maha, aga see restaureeriti järgmisel aastal Wilhelm Bockslaffi projekti järgi. Sisekujundus pärineb 1960. aastatest, kuid saalis on 16. või 19. sajandist pärinev reljeef "Madonna lapsega". Tänapäeval on lossis hotell.
Mõisa majandushooned pärinevad 19. sajandist. Nende seas on tallid, aidad, vesiveski, aedade ülevaataja maja. Mõisavalitseja maja on 17. sajandist. Vabakujundusega parki ehivad lossi vallikraav ja veskitiik.
Lossis elas kirjanik Elisa von der Recke.
Šlokenbeka mõis

Šlokenbeka mõis (läti keeles "Šlokenbekas muiža", saksa keeles "Shlockenbeck") on mõis Lätis Engure piirkonnas Smārde vallas Milzkalnes. 
Šlokenbeka mõisat on esmamainitud 1488. aastal, ent arvatavasti rajati mõis juba 1544. aastal, mil see oli Butlarite pere valduses. Hiljem on mõis kuulunud Shenkingitele, Putkammeritele, Brigenitele, Grothusidele, Medemitele, Bulmeringidele. 1848. aastast kuni võõrandamiseni 1920. aastal kuulus mõis Reckede perele. Pärast teist maailmasõda asus mõisas teetööliste baas. Tänapäeval asuvad seal Läti Teedemuuseum ja Milzkalne küla raamatukogu.
Algul oli mõis kasutusel kindlusena, aga 17. sajandil kaotas see sõjalise tähtsuse. Praegune peahoone püstitati klassitsistlikus stiilis hoonena kindlusemüüride vahele 1844. aastal. Mõisa restaureeriti 1980. aastal.
Mõisakompleksi müürid pärinevad 1544. aastast. 1677. aastal renoveeriti müüre ja lisati väravatorn. Sellest ajast on säilinud mõned aidad. 19. sajandist pärinevad lehmalaudad, tõllakuur ja viinaköök, kus kunagi toodeti suurel hulgal piiritust, mida eksporditi nii Inglismaale kui ka Saksamaale. Üks vanemaid mõisa osi on kelder. Veidi eemal asuvad mõisa kõrts ja veski. 1930. aastatel lammutati mitu kõrvalhoonet. 
Vesiveski rajati 1780. aastal Slocene jõele. Selle juures asub tänapäeval väike hüdroelektrijaam.
Täiskohaga naine

"Täiskohaga naine" on Janika Sillamaa esimene autoriplaat, mis sisaldab Janika enda kirjutatud ja arranžeeritud lugusid (v.a "Rahutu", mille sõnad kirjutas Kaari Sillamaa). Album ilmus 2013. aasta detsembris.
See on Janika teine album. Esimene plaat "Lootus" ilmus 1993. aastal.
Kaastegevad muusikud.
Virgo Sillamaa (kitarr), Lauri Lehtsaar (klaver), Ahto Abner (trummid), Janno Trump (basskitarr), Mingo Rajandi (kontrabass), Anna-Maria Rannamägi (viiul), Merike Heidelberg (altviiul), Kristian Plink (tšello).
Eesti pagulaslaevandus

Eesti pagulaslaevandus oli pärast Eesti okupeerimist ja annekteerimist Nõukogude Liidu poolt 1940. aastal Eesti Vabariigi kodanike paguluses toimunud merenduslik tegevus.
Laevastiku aluseks olid Eesti laevad, mis keeldusid 1940. aastal heiskamast Nõukogude Liidu lippu ja minema Nõukogude Liidu sadamaisse. Rekvireeritute või interneeritutena tagastati laevad omanikele pärast Teist maailmasõda (Rootsi loovutas kõik tema sadamatesse saabunud laevad Nõukogude Liidule). Nii oli pärast sõda Eesti pagulaslaevastik suurem kui Eesti Riikliku Merelaevanduse laevastik. 1940. aastal jäi välismaale ja hiljem põgenes Läände tuhandeid Eesti meremehi. 1960. aastail teenis pagulaslaevanduses rohkem eestlastest meremehi kui Eesti NSV Eesti Merelaevanduses. Eesti Meremeeste Union, millel olid kontorid Stockholmis ja Cardiffis, väljastas neile Eesti meremehe teenistusraamatuid. 
Kokku tegutses vähemalt 30 pagulaseesti laevakompaniid, neist suurimad olid Sergo &amp; Koolmeister (14 laeva), Tallinna Laevaühisus, Jürgenthal &amp; Saarna (mõlemal 9 laeva, kõik kolm nimetatut Stockholmis). Kokku kuulus pagulaseesti laevandusettevõtteile vähemalt 113 laeva Panama, Ühendatud Kuningriigi ja Hondurase lipu all. Ainus pagulaseesti laevandusfirmale ehitatud uus laev (Indal) valmis Seatransi tellimusel. Viimane pagulaseestlaste laev, Käina, müüdi 1989. aastal.
Pagulaslaevanduse organisatsioonid olid Eesti Laevaomanike Koondis (1947–1991), Eesti Kaubalaeva Juhtkonna Ühing Rootsis (1947–1993), Eesti Meremeeste Ühing (1943–1951) ja Eesti Meremeeste Union (alates 1951, andis 1951–1975 välja infobülletääni Eesti Meremees). Cardiffis tegutses Eesti Laevanduse Agentuur (1968–1980) Einar Sandeni juhtimisel (andis 1974–1979 välja bülletääni Eesti Laevandus.
Viimane Eesti reederi laev müüdi 1976. aastal, see oli tanker Bonne Bay.
Peter Mitchell

Peter D. Mitchell (29. september 1920 Mitcham – 10. aprill 1992 Bodmin) oli briti biokeemik, kes pälvis 1978. aastal ATP sünteesi mehhanismide kirjeldamise eest kemiosmoosi hüpoteesiga Nobeli keemiaauhinna.
Kemiosmoosi hüpotees.
1960. aastail oli teada, et ATP on energiakandjaks eluslooduses. Mehhanismid, mille kaudu ATP-d mitokondris sünteesitakse, jäid aga selgusetuks. ATP peamiseks allikaks peeti ekslikult substraadi tasemel fosforüülimist, mitte oksüdatiivset fosforüülimist, mida siis veel ei tuntud.
Mitchell taipas, et ioonide liikumisest läbi membraani põhjustatud elektrokeemiline membraanipotentsiaal võib tagada vajamineva energia ATP sünteesiks. Mitchell väitis oma töös, et ATP süntees on seotud elektrokeemilise gradiendiga, mis tekib mitokondri sisemise membraani eri pooltel. Tema väide sai kinnitust, kui mitokondri sisemembraanis avastati ensüüm ATP süntaas.
Siseränne

Siserändeks loetakse inimese elukohavahetust eri haldusüksuste vahel või juhul, kui toimub ümberpaiknemine valla sees oleva linnalise asula (linn, alev) ja valla vahel. Siseränne toimub vaid ühe kindla riigi piires. Elukohavahetust ühest riigist teise nimetatakse välisrändeks. Elukohavahetuse all mõistetakse sissekirjutuse ümberregistreerimist, kuid selle käigus ei pruugita füüsiliselt elukohta vahetada.
Siserände tagajärjel rahvaarv ühes piirkonnas suureneb ja teises kohas väheneb.
Enamasti kolitakse riigi- ja maakondade äärealadelt suuremate keskuste lähedusse ehk toimub linnastumine. Linnastumine tähendab rännet madalama asustushierarhiaga piirkonnast kõrgema asustushierarhiaga piirkonda. Esineda võib nii linnastumist linnaregioonis kui ka linnastumist asustussüsteemis. Esimese variandi puhul vahetatakse eeslinna elukoht kesklinna oma vastu, teisel juhul rännatakse maakondade kaugematest paikadest (regiooni)keskusele lähemale. 
Siserände korral võidakse kolida ka linnakeskusest äärealale. Seda nimetatakse valglinnastumiseks. Valglinnastumine on omasem noortele peredele, kes soovivad elada linnast väljas, kuid samas mitte liiga kaugel oma töökohtadest.
Siseränne toimub eri põhjustel. Kõige enam rännatakse majanduslikust olukorrast tingituna piirkonda, kus on paremad töövõimalused. Samuti vahetatakse elukohta näiteks seoses õpingutega, perekonna loomisega jmt. Ümberasumisel võivad rolli mängida lisaks veel sotsiaalsed ja riigikorrast tulenevad põhjused. Esimese puhul näiteks võib perekond uude kohta elama asuda, kuna vanas kohas neid kiusati taga. Teine on enam seotud siiski välisrändega. Inimese kvalifikatsiooni (haridustaset) loetakse samuti üheks siserändeteguriks.
Siserändest ülevaate saamiseks moodustatakse uurimisaluseid gruppe, mille rändekäitumist teatul ajaperioodil uuritakse. Statistikaamet vaatleb siserändes eraldi näiteks vanuse-, soo-, rahvus- ja hariduserinevusi. Lisaks sellele võidakse uurida asustusesiseseid siserändesuundi, näiteks keskendutakse uurimise käigus vaid Tallinna, Tartu või Pärnu linnaregiooni sisesele rändele.
Holosteum

Holosteum ("Holosteum") on nelgilaadsete seltsi nelgiliste sugukonda kuuluv perekond.
Nimetus.
Teaduslik nimetus tuleneb vanakreeka sõnadest ὅλος ("holos") – "terve" ja ὀστέον ("osteon") –"luu". Nimetusest võiks järeldada, et tegemist on väga tugeva taimega, aga nimetus on antud vastandsõna printsiibi järgi. Carl von Linné kasutas sõna "Holosteum" ka liigi nimetuse andmisel – "Stellaria holostea" (mets-tähthein), mis samuti kuulub nelgiliste sugukonda. Perekonnal puudub eestikeelne nimetus.
Levila.
Levila hõlmab suurema osa Euraasiast: Ida-Euroopa, Kesk-Euroopa, Lääne-Euroopa, Põhja-Euroopa, Lõuna-Euroopa, Kesk-Aasia, Ida-Aasia, Lääne-Aasia. Viimaste andmete järgi Eestis ei levi.
Kohanenud kuivemate päikesepaisteliste, sageli liivaste ning klibuste kasvukohtadega, nagu näiteks: niit, liivik, kink ja loopealne.
Botaaniline kirjeldus.
Üheaastased taimed. See tähendab, et need taimed idanevad, õitsevad ja surevad ühe vegetatsiooniperioodi jooksul.
Kõrgus.
Perekonna "Holosteum" esindajad on 3–30 cm kõrgused (teiste andmete järgi kuni 25 cm kõrgused).
Vars.
Vars on taime harunemisvõimeline peamiselt maapealne organ, mis ühendab lehti, õisi ja vilju juurega. Perekonna" Holosteum" esindajatel on püstine vars, mis on tavaliselt kaetud trihhoomidega (epidermi rakud, mis näevad välja nagu karvakesed), harvemini paljas.
Vars on kaetud hallikasroheliste vastakuti paiknevate lehtedega. Tavaliselt on lehti 1–3 paari. Servadest on nad enamasti kaetud trihhoomidega, harvemini paljad.
Õis.
Õisik on ebasarika tüüpi ja on sümpodiaalne lihtõisik, mille kõik raod lõpevad õiega. Külgharud võivad seejuures olla suhteliselt pikad, ka pikemad peaharust. Õisiku ehitustüüp on dihaasium, millel on järgmine ehitus: pearaag lõpeb õiega, millest allpool paikneb kaks külgharu, mis kumbki lõpeb õiega; nende õite raagudel on samuti kaks külgharu, mis lõpevad õiega, kummastki külgharust võib omakorda lähtuda kaks külgharu, millest kumbki lõpeb õiega. Vahel võib pearao tipmine õis ka mitte välja areneda. Õied on kahesugulised e. hermafrodiitsed, see tähendab, et õies on tolmukad (õie osa, milles valmivad tolmuterad) ja emakad (õistaimedel õie keskne emassugurakke sisaldav organ, milles arenevad seemnealgmed).
Õiekate.
Õiekate koosneb tupplehtedest ja kroonlehtedest. Õietupp on lahklehine ja koosneb 5 tupplehest, tupplehed on paljad või kaetud trihhoomidega; 3–4,5 mm pikad, 1,5–2 mm laiad. Õiekroon on lahklehine ja koosneb 5 kroonlehtest, mis võivad olla kuni 2 korda pikemad kui tupplehed; valged, harvemini heleroosad.
Emakkond ja tolmukkond.
Tolmukaid harilikult 2–10 tükki. Esineb emakakael.
Viljaks on piklik kupar, tavaliselt 1,5 korda pikem kui õisik. Kupar avaneb ettepoole, jaguneb kuueks osaks, ja need osad rullivad ülevalt alla.
Seemned on 0,7–1,3 mm pikad, tumepruunid.
Domineerib risttolmlemine putukate abil. Seemned levivad peamiselt tuule abil.
Õievalem.
Õievalem: K5C5A5+5G(5)
Liigid.
Perekonda "Holosteum" kuulub 6 liiki: