tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Gundars Vētra

Gundars Vētra (sündinud 22. mail 1967 Ventspilsis) on Läti korvpallitreener ja endine korvpallur.
Hooajal 1992–1993 mängis ta NBA klubis Minnesota Timberwolves.
Nõukogude Liidu korvpallikoondise koosseisus võitis ta 1990. aasta maailmameistrivõistlustel hõbemedali ja 1989. aasta Euroopa meistrivõistlustel pronksmedali. 1992. aasta suveolümpiamängudel Barcelonas osales ta Ühendatud meeskonna (SRÜ) koosseisus.
Vētra on treenerina töötanud Lätis ja Venemaal. 2021. aastast on ta Läti naiste korvpallikoondise peatreener. 2023. aastast on ta Tartu Ülikool Maks &amp; Moorits peatreener.
Isiklikku.
Ta on abielus ja kahe tütre isa.
Krasnovišersk

Krasnovišersk (vene keeles Красновишерск) on linn Venemaal Permi krais, Krasnovišerski rajooni halduskeskus. Linn asub Višera jõe paremal kaldal, Permist ligikaudu 270 km põhjas.
Krasnovišersk on Permi krai kõige põhjapoolsem linn.
Asula tekkis aastatel 1894–1897 Vižaihha küla kohale, kuhu rajati metallurgiatehas. Alates 1926. aastast oli asulas Solovetsi erilaagrite 4. osakond, alates 1929. aastast Višera laagrite juhatus. 1929. alustati asulas paberi-tselluloosikombinaadi ehitust. Aleviõigused ja Krasnovišerski nime sai asula 1932. aastal. Linnaõigused anti Krasnovišerskile 1942. aastal.
Vaikse ookeani laevastik

Venemaa Föderatsiooni Sõjalaevastiku Vaikse ookeani laevastik (vene keeles Тихоокеанский флот ВМФ России, lühend TOF, ka TF) on Venemaa mereväe laevastikukoondis, mille peabaas asub Vladivostokis.
Vaikse ookeani laevastik moodustati 1935. aastal Kaug-Ida merejõududest. Venemaa Föderatsiooni ajal aga leiti, et laevastiku sünniaasta on 1731. aasta, kui loodi Ohhotski flotill baasiga Ohhotskis.
Vaikse ookeani laevastiku koosseisu kuuluvad strateegilised raketiallveelaevad, mitmeotstarbelised tuuma- ja diiselallveelaevad, pealveelaevad, merelennuvägi, maaväed ja rannakaitsevägede väeosad.
Vaikse ookeani laevastiku lipulaev on alates 1996. aastast raketiristleja Varjag.
Tuumatorpeedokandjad.
Plaanitud on, et Vaikse ookeani laevastiku struktuuris luuakse 2025. aastal eriotstarbeliste allveelaevade diviis, mille koosseisu lülitatakse ka kaks tuumatorpeedo Poseidon kandjat (K-329 Belgorod ja Habarovsk).
Juhtimine.
Vaikse ookeani laevastiku juhataja on alates 21. aprillist 2023 admiral Viktor Liina. Varasematest laevastiku juhatajatest on tuntuim admiral Nikolai Kuznetsov (juhataja 1938–1939 ja 1950–1951).
Habarovsk (allveelaev)

Habarovsk (vene keeles «Хабаровск») on ehitusjärgus Venemaa eriotstarbeline tuumaallveelaev, ainus allveelaevaprojekti 09851 esindaja. 
Allveelaev projekteeriti Peterburis asuvas konstrueerimisbüroos Rubin ja ehitust alustati 2014. aastal Severodvinskis asuvas Sevmašis.
Habarovskit ehitatakse kui tuumatorpeedo Poseidon kandjat (varem on Poseidoni kandjana valminud K-329 Belgorod).
Valmimisel lülitatakse Habarovsk Vaikse ookeani laevastiku 2025. aastal loodava eriotstarbeliste allveelaevade diviisi koosseisu.
Baikalsk

Baikalsk (vene keeles Байкальск) on linn Venemaal Irkutski oblastis Sljudjanka rajoonis. Linn asub Baikali järve lõunakaldal, Sljudjankast umbes 33 km idakagus ja Irkutskist ligikaudu 88 km lõunas.
Baikalsk on Irkutski oblasti kõige lõunapoolsem linn.
Linna läbib Siberi raudtee.
Baikalsk rajati alevina 1961. aastal seoses tselluloosi- ja paberikombinaadi ehitusega. Linnaõigused sai Baikalsk 1966. aastal. Tselluloosi- ja paberikombinaat suleti 2013. aasta detsembris.
Franz Bernhard von Liphart

Franz Bernhard von Liphart (surnud 1710) oli Liphartide aadlisuguvõsast pärit Rootsi sõjaväelane, kes osales Põhjasõjas. 
Elulugu.
Franz Bernhard von Liphart sündis Friedrich ja Magdalena von Lipharti pojana. Tema vend Friedrich Wilhelm von Liphart juhatas Põhjasõja ajal Cēsise ja onupoeg Johann Friedrich von Liphart Gulbene maakaitsepataljoni. 
1699. aastal päris ta oma isalt Dukuri mõisa. 
1701. aastal sai ta Valmiera maakaitseväepataljoni ülemaks ja ooberstleitnandiks. Ta suri 1710. aastal Riias.
Perekond.
Franz Bernhard von Liphart abiellus Judith von Hirscheydtiga. Abielust sündis kolm last.
Neil Simon

Marvin Neil Simon (4. juuli 1927 New York – 26. august 2018 New York) oli USA näitekirjanik ja stsenarist. 
Ta kirjutas üle 30 näidendi ja peaaegu sama palju filmistsenaariume. Ta pälvis kokku neli Oscari nominatsiooni ja 14 Tony auhinna nominatsiooni.
Simon kasvas üles ülemaailmse majanduskriisi aegses New Yorgis. Majanduslik kitsikus andis hoobi ka ta vanemate abielule, mistõttu oli Neili lapsepõlv suuresti rõõmutu ja ebastabiilne. Sageli leidis ta pelgupaiga kinodes, kus talle meeldis vaatamas käia komöödiafilme, eriti Charlie Chaplini filme. Pärast keskkooli lõpetamist ja väeteenistuse läbimist hakkas ta kirjutama stsenaariume eeskätt raadio-, aga ka üksikutele telesaadetele. 
Simoni loomingulise pärandi hulka kuulub nii romantilisi komöödiaid, farsse kui ka tõsisemaid dramaatilisi komöödiaid. Tema esimene näidend oli "Come Blow Your Horn" (1961), mida ta kirjutas kolm aastat. Broadwayl etendati seda näidendit enam kui 600 korral. Sellele järgnesid veelgi edukamad komöödialavastused "Paljajalu pargis" ("Barefoot in the Park"; 1963) ja "Veider paar" ("The Odd Couple"; 1965); neist viimase eest pälvis Simon Tony auhinna. 
Samuti on tuntud tema näidend "Päikesepoisid" ("The Sunshine Boys"; 1972), mis räägib kahest vanast rivaalitsevast komöödianäitlejast. 1991. aastal pälvis ta näidendi "Lost in Yonkers" (eesti keeles etendunud pealkirjaga "Kommipoodi ära eksind") eest Pulitzeri preemia. Tema loomingu hulka kuuluvad ka muusikalid "Sweet Charity" (1966) ja "Tõotused, tõotused" ("Promises, Promises"; 1968). Mitme tema näidendi põhjal on tehtud mängufilme.
Biograafiad (Cl)

Biograafiad (Cl) loetleb Vikipeedias olemasolevaid või kavatsetavaid artikleid isikutest, kelle nimi algab tähtedega "Cl".
William Steig

William Steig (14. november 1907 Brooklyn, New York – 3. oktoober 2003 Boston, Massachusetts) oli USA lastekirjanik, karikaturist ja illustraator.
Ta kirjutas lasteraamatu "Shrek!", mille põhjal on tehtud film "Shrek" ja selle järjed.
Elulugu.
Steig sündis 1907. aastal Brooklynis Austriast pärit poola-juudi sisserändajate peres. Tema isa Joseph Steig oli kunstnik ja ema Laura Ebel Steig oli õmbleja. Lapsena meeldis talle maalida ja lugeda. Eriti olevat teda paelunud "Pinocchio seiklused". Samuti tegeles ta spordiga ja kuulus kolledži veepallimeeskonda.
Ta lõpetas 15-aastaselt Townsend Harrise keskkooli. Ta alustas õpinguid kolmes kõrgkoolis: kaks aastat õppis ta City College of New Yorkis, kolm aastat National Academy of Designis ja kõigest viis päeva Yale'i Ülikooli kaunite kunstide koolis, enne kui välja kukkus.
1930. aastal hakkas ta ajakirjale The New Yorker tegema illustratsioone ja karikatuure. Kokku tegi ta The New Yorkerile üle 2600 joonistuse ja 117 esikaant. Vanemas eas hakkas Stegi kirjutama lasteraamatuid. Esimese lasteraamatu kirjutas ta 1968. aastal. Tema raamat "Sylvester and the Magic Pebble" (1969) pälvis Caldecotti medali. Kokku avaldas ta üle 30 lasteraamatu, sh "Doctor DeSoto" sarja. Tema tuntumaid teoseid on "Shrek!" (1990), mille alusel on tehtud film "Shrek" ja selle järjed.
Ta oli abielus kolm korda. Esimene abielu oli pedagoogi ja kunstniku Elizabeth Mead Steigiga (1909–1983), kes oli kultuuriantropoloogi Margaret Meadi õde. Abielust sündisid tütar Lucinda ja poeg Jeremy (1942–2016), kes kogus tuntust flötistina. Filmis "Shrek nüüd ja igavesti" (2010) esitas Jeremy Steig rotipüüdja osa.
Steig suri 2003. aasta oktoobris Bostonis 95-aastaselt.
Tunnustus.
1970. aastal pälvis ta Caldecotti medali ("Sylvester and the Magic Pebble") ja 1983. aastal National Book Awardi ("Doctor De Soto").
1977. aastal oli ta teose "Abel's Island" ja 1983. aastal teose "Doctor De Soto" eest nomineeritud Newbery medalile. 1982. ja 1988. aastal oli ta nomineeritud ka Hans Christian Anderseni lastekirjanduspreemiale.
Mārtiņš Brauns

Mārtiņš Brauns (17. september 1951 Riia – 24. november 2021 Riia) oli läti helilooja.
Ta sündis Riias arstide pojana ja tema lapsepõlv möödus Aluksnes. Ta õppis Emīls Dārziņši Muusikakeskkoolis klaverit ja koorijuhtimist Gederts Ramani käe all. Ta lõpetas 1975. aastal Jāzeps Vītolsi nimelise Läti Konservatooriumi, kus oli õppinud Ādolfs Skulte kompositsiooniklassis.
Ta töötas Draamateatri muusikaosakonna juhatajana (1975–1982) ning oli rokkansambli Sīpoli juht, klahvpillimängija ja helilooja (1978–1986). Alates 1986. aastast oli ta Läti Kinematografistide Liidu liige ja Läti Heliloojate Liidu liige.
Ta oli kammerkoori "Sindi putnu dārzs" kunstiline juht (aastatel 1985–1992). 1995. aastast oli ta helisalvestusstuudio Mārtiņš omanik ja direktor.
2021. aastal, varsti pärast "Mowgli" uuslavastuse esilinastust 15. oktoobril, sattus Mārtiņš Brauns müokardiinfarktiga haiglasse, kus ta tõenäoliselt haigestus koroonasse. Ta suri 24. novembril 2021.
98. õhudessantdiviis

98. õhudessantdiviis (vene k. "98-я гвардейская воздушно-десантная Свирская Краснознамённая, ордена Кутузова дивизия имени 70-летия Великого Октября") on Venemaa õhudessantvägede väeüksus. Diviisi staap asub Ivanovos ja allüksused peamiselt Ivanovo oblastis.
Gianluca Scamacca

Gianluca Scamacca (sündinud 1. jaanuaril 1999 Roomas) on Itaalia jalgpallur, kes mängib ründajana Inglismaa Itaalia kõrgliiga klubis Atalanta ja Itaalia jalgpallikoondises.
Aastatel 2009–2012 kuulus ta Rooma Lazio ja 2012–2015 AS Roma noortesüsteemi. Seejärel liitus ta Hollandi klubiga PSV Eindhoven. Hooajal 2015/16 debüteeris ta PSV noortevõistkonnas Hollandi esiliigas, kuid klubi põhimeeskonnas jäi debüüt tegemata.
2017. aasta jaanuaris sõlmis ta nelja ja poole aasta pikkuse lepingu Itaalia klubiga Sassuolo. Sassuolo meeskonnas debüteeris ta Itaalia kõrgliigas 29. oktoobril 2017 mängus Napoli vastu. Hooaja 2017/18 teises pooles oli ta laenul Itaalia esiliigaklubis US Cremonese ja hooajal 2018/19 Hollandi kõrgliigaklubis PEC Zwolle. Suurema läbimurde tegi Scamacca hooajal 2019/20, kui lõi Itaalia esiliigaklubis Ascoli laenul olles üheksa väravat. Hooajal 2020/21 oli ta Sassuolost laenul Itaalia kõrgliigaklubis Genoa ning lõi sel hooajal Itaalia kõrgliigas kaheksa väravat. 2021. aasta suvel naasis Scamacca lõpuks Sassuolo meeskonda. Hooajal 2021/22 lõi Scamacca Itaalia kõrgliigas 16 väravat, millega oli liigas paremuselt kuues väravalööja.
2022. aasta juulis sõlmis ta viieaastase lepingu West Ham Unitediga. West Ham Unitedi meeskonnas ja Inglismaa kõrgliigas debüteeris Scamacca 7. augustil 2022 mängus Manchester City vastu. Esimese värava lõi ta klubi meeskonnas sama aasta 18. augustil UEFA Euroopa Konverentsiliiga "play-off"-ringi mängus Taani klubi Viborgi vastu. Esimese värava Inglismaa kõrgliigas lõi ta 1. oktoobril 2022 mängus Wolverhampton Wanderersi vastu. Hooajal 2022/23 võitis ta West Ham Unitediga UEFA Euroopa Konverentsiliiga.
Suvel 2023 liitus Scamacca ligi 25 miljoni euro eest Atalantaga.
Aastatel 2014–2021 mängis Scamacca Itaalia noortekoondistes, kus parimaks tulemuseks jäi teine koht 2018. aastal Euroopa U-19 meistrivõistlustelt. Itaalia jalgpallikoondises tegi ta debüüdi 8. septembril 2021 MM-i valikmängus Leedu vastu.
Hüdrostaat

Hüdrostaat on allveeaparaat, mis lastakse baaslaevalt trossi otsas vette veealuste uuringute teostamiseks.
1911. aastal valmistas ameerika insener Hans Hartman illuminaatoriga terasest kestas silindrikujulise hüdrostaadi ja laskus sellega Vahemeres trossi otsas 458 m sügavusele.
Nüüdisaegseid hüdrostaate nimetatakse ka allveekambriks.
Otto Reinhold von Tiesenhausen

Otto Reinhold von Tiesenhausen (1627–1719) oli Rootsi sõjaväelane, vabahärra ja ooberstleitnant, kes osales Põhjasõjas. 
Elulugu.
Otto Reinhold von Tiesenhausen oli Frommhold von Tiesenhauseni poeg. 
Põhjasõja algul, 1701. aastal määrati ooberstleitnant Tiesenhausen Koknese maapataljoni ülemaks, kellena ta osales järgmisel aastal sõjategevuses.
Otto Reinhold von Tiesenhausen suri 1719. aastal (mõne allika järgi ka 1713).
Perekond.
Otto Reinhold von Tiesenhausen abiellus N. N. von Tiesenhauseniga. Abielust sündis Ernst Frommhold von Tiesenhausen.
Anton Üksti (kultuuritegelane)

Anton Üksti (1866 Uuemõisa vald – 1959 Leisi vald) oli Saaremaal Leisis tegutsenud kaupmees ja kultuuritegelane. 
Anton Üksti oli 20. sajandi alguses Triigi sadama rajaja. Ta ehitas Leisi alevikku esimesed majad, sealhulgas Leisi kauplushoone (praegune vallamaja), mis valmis 1908. Üksti pani aluse ka Leisi seltsielule, tema juhtimisel lavastati esimene näitemäng ja asutati laulukoor. 
1937. aastal kirjeldas Anton Üksti oma juubelikõnes kultuurielu algatamisest Leisis järgnevalt: "Juubilari" [A. Üksti] "sõnawõtt selgitas kuulajaile wärwikates piltides neid olusid, mis walitsesid Leisis aastat nelikümmend tagasi, kui tema seltskonnategewuse põllul hakkas ajama esimesi wagusid. Takistusi tehti nii ülemalt kui ka alamalt poolt, sest Wene wõimu esindajad ei tahtnud näha mingisugust waimlist tegewust eestlaste poolt, rahwas oma üldsuses oli aga siis weel niiwõrd arenematu, et tal puudus huwi kõige muu vastu peale kõrtsis joomise. Ainukeseks kogunemiskohaks olnud Leisi vana kõrts, kuhu sellal õhtuti kogunenud mitte ainult mehed, waid ka neiud ja sagedasti naised sülelastegagi, et läpastawas kõrtsiõhus meestega wõidu kilatseda ja tantsida. Laulukoori loomisel pidanud härra Üksti koorijuhina parematele lauljatele sagedasti hobuse järele saatma ja nad lauluharjutusele ning tagasi sõidutama. Lauluharjutuse lõpul tulnud lauljaid oma kulul kostitada, muidu olevat kõrts neile suuremat lõbu pakkunud. Esimesed peod peetud kõrtsi hoovis, kuhu sõnnikusele põrandale raputatud saepuru."
1910. aastal ilmus tal luulekogu "Wälkuwad kiired". 1917. aastal valiti ta Saaremaa maanõunikuks.
Isiklikku.
Eesti poliitik Andres Taimla oli tema lapselapselaps.
Jaroslav Hrõtsak

Jaroslav Jossipovitš Hrõtsak ("Ярослав Йосипович Грицак"; sündinud 1. jaanuaril 1960 Dovges Strõi rajoonis Lvivi oblastis) on Ukraina ajaloolane ja kultuuritegelane.
Ta on Lvivi Ukraina Katoliku Ülikooli professor ja Ivan Franko nimelise Lvivi Rahvusliku Ülikooli ajalooinstituudi direktor ning teadusajakirja Ukraine Modern peatoimetaja.
Elulugu.
Aastatel 1977–1982 õppis ta Lvivi Ivan Franko nimelises Riiklikus Ülikoolis ajalugu, 1982–1992 töötas Lvivi ülikoolis vanemteadurina. 1987. aastal kaitses Lvivi ülikooli juures ajalooteaduste kandidaadi väitekirja "Borissoslavski-Drogobõtski naftabasseini töötajad 19. sajandi teisel poolel ja 20. sajandi alguses: kujunemine, positsioon, klassivõitlus." 1996. aastal kaitses Ukraina Rahvusliku Teaduste Akadeemia Ukraina Arheograafia Instituudis ajalooteaduste doktori väitekirja "Moodsa ukraina rahvuse kujunemine: probleemi historiograafia ja historiosoofia." 
Aastatel oli ta 1996–2009 külalisprofessor New Yorgi Columbia ülikoolis ja Budapesti Kesk-Euroopa Ülikoolis. 1999–2008 Lvivi ülikooli ajaloouuringute instituudi direktor, Ukraina katoliku ülikooli Ukraina uusaja ja nüüdisajaloo osakonna professor. 1999–2008 Rahvusvahelise Ukrainlaste Assotsiatsiooni esimene asepresident.
Ta on teadusliku aastaraamatu "Modern Ukraine" asutaja ja peatoimetaja, ajakirjade Ukrainian Humanitarian Review, Kritika ja Ab Imperio toimetuskolleegiumi liige.
2015. aastast juhib ta holodomori uuriva Saksa-Ukraina ajalookomisjoni Ukraina sektsiooni. 
Üks tema lemmikteemasid on Ukraina rahvusliku liikumise ühe rajaja ja luuletaja Ivan Franko elu ja tegevuse uurimine.
47. üksik mehhaniseeritud brigaad

47. üksik mehhaniseeritud brigaad Magura ("47-ма окрема механізована бригада «Ма́ґура»") on Ukraina maaväe mehhaniseeritud jalaväebrigaad.
Ajalugu.
Väeüksuse moodustamine.
Pärast 24. veebruaril 2022 alanud Venemaa sissetungi alustasid Veleri Markus ja Ivan Šalamaha 47. ründepataljoni moodustamist. Pataljonist formeeriti hiljem 47. ründepolk. 15. novembril 2022 moodustati 47. brigaad, mis nimetati hiljem 47. üksikuks mehhaniseeritud brigaadiks. Brigaadi esimene ülem oli alampolkovnik Oleksandr Sak.
Sõjalised operatsioonid.
23. augustil 2023 heiksasid 47. brigaadi sõdurid Robotõne asulas Ukraina lipu. Brigaadi üksused osalesid 2023. aasta novembris lahingutes Avdijivka piirkonnas.
Connor Bedard

Connor Bedard (sündinud 17. juuli 2005 North Vancouveris Briti Columbias) on Kanada jäähokimängija, kes mängib keskründajana NHL-i klubis Chicago Blackhawks.
2023. aastal valis Chicago Blackhawks ta NHL-i draft'​is esimese valikuna. Bedardi peetakse laialdaselt üheks kõige lootustandvamaks mängijaks maailmas.
Aastatel 2020–2023 mängis ta Western Hockey League'i (WHL) klubis Regina Pats.
2023. aasta juulis sõlmis ta Chicago Blackhawksiga kolmeaastase lepingu. NHL-is debüteeris ta sama aasta 10. oktoobril mängus Pittsburgh Penguinsi vastu. Esimese värava lõi ta liigas järgmisel päeval Boston Bruinsi vastu. 2024. aasta jaanuaris valiti Bedard NHL-i tähtede mängule, kuid vigastuse tõttu ei saanud ta seal osaleda. 12. märtsil 2024 kogus Bedard mängus Anaheim Ducksi vastu viis resultatiivsuspunkti (üks värav ja neli väravasöötu), millega sai ta NHL-is viiendaks 18-aastaseks mängijaks, kes on ühes mängus teinud viis punkti.
2021. aastal tuli Bedard Kanada kuni 18-aastaste koondisega omavanuste maailmameistriks ning 2022. ja 2023. aastal Kanada kuni 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistriks.
Manuel Cafumana

Manuel Luís da Silva Cafumana (tuntud lihtsalt kui ka Show or Chow; sündinud 6. märtsil 1999 Luandas) on Angola jalgpallur, kes mängib kaitsva poolkaitsjana Bulgaaria kõrgliigaklubis Razgradi Ludogorets ja Angola jalgpallikoondises.
2017. aastal debüteeris ta Angola kõrgliigaklubis 1º de Agosto.
2019. aastal sõlmis ta viieaastase lepingu Prantsusmaa klubiga Lille, kuid seal ei mänginud ta kordagi. Hooajal 2019/20 oli ta laenul Portugali kõrgliigaklubis Belenenses ja 2020/21 samasse liigasse kuuluvas Boavistas.
2021. aasta aprillis sõlmis ta kolmeaastase lepingu Razgradi Ludogoretsiga. Hooaegadel 2021/22 ja 2022/23 on ta tulnud Ludogoretsiga Bulgaaria meistriks.
Angola jalgpallikoondises debüteeris Show 21. märtsil 2018 sõprusmängus Lõuna-Aafrika Vabariigi vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 29. märtsil 2021 Aafrika rahvaste karikavõistluste valikmängus Gaboni vastu. Ta kuulus Angola koondisse 2019. aasta Aafrika rahvaste karikavõistlustel.
B36 Tórshavn

B36 Tórshavn (fääri keeles "Bóltfelagið 1936 Tórshavn") on Fääri saarte jalgpalliklubi, mis tegutseb Tórshavnis. See mängib Fääri saarte kõrgliigas Betrideildin.
Klubi on asutatud 1936. aastal.
B36 Tórshavn on tulnud Fääri saarte meistriks 11 korda, viimati 2015. aastal. Sellega on see Havnar Bóltfelagi ja Klaksvíkar Ítróttarfelagi järel Fääri saarte kolmas edukaim klubi.
B36 Tórshavn on korduvalt osalenud Euroopa klubide võistlustel. Parim tulemus on saavutatud hooajal 2020/21, mil UEFA Euroopa Liiga eelringides alistati Gibraltari klubi St Joseph's, Eesti klubi FCI Levadia ja Walesi klubi The New Saints ning jõuti lõpuks kolmandasse ringi, kus kaotati Bulgaaria klubile Sofia CSKA-le 1:3. See oli üldse esimene kord, kui Fääri saarte klubi läbis UEFA jalgpalli võistlustel kolm ringi.
Klubi kodustaadion on Gundadalur, mis mahutab 5000 pealtvaatajat. Seda jagatakse Havnar Bóltfelagiga.
Lätte

Lätte on eesti perekonnanimi.
Statistika.
2023. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Lätte 135 inimesel: 64 mehel ja 71 naisel. Perekonnanimede levikult oli Lätte meeste puhul 1511. kohal ja naiste puhul 1498. kohal. Kõige levinum oli perekonnanimi Lätte üle 85-aastaste vanuserühmas, kus neid on 10 000 elaniku kohta 1,45. Nimi oli kõige sagedasem Võru maakonnas, kus sellist nime kandis maakonna 10 000 elaniku kohta 4,85 inimest.
19. sajandi algul pandi pärisorjusest vabastamise käigus talupoegadele Võrumaal Rõuge kihelkonnas Sänna ja Haanja mõisavallas ja Kanepi kihelkonnas Põlgaste mõisavallas, Tartumaal Puhja kihelkonnas Vana-Kavilda mõisavallas ning Läänemaal Karuse kihelkonnas Tuudi mõisavallas viiel korral nimeks Laette ja Lätte. 
Nimede eestistamisel võeti Lätte aastatel 1935–1936 uueks perekonnanimeks 4 korral isikute poolt, kelle perekonnanimi oli varem Lätt, Lätti, Letta ja Vesterstein.
Allveekamber

Allveekamber on nüüdisaegne hüdrostaat.
Allveekamber varustatakse paljude mõõteriistadega veealuse maailma vaatluseks, proovide võtmiseks, pildistamiseks jms.
Allveekambril võib olla sõukruvi allveekambri pööramiseks ning piiratud liikumiseks trossi pikkuse ulatuses.
Baaslaevaga on peale trossi ühendatud ka elektri- ja telefonikaabel.
Nüüdisaegse allveekambri sukeldumissügavuseks on kuni 600 m.
NR-1

Süvaveealus NR-1 (inglise keeles "Deep Submergence Vessel NR-1") oli Ameerika Ühendriikide eriotstarbeline tuumaallveelaev. 
Allveelaev ehitati Grotonis asuvas allveelaevatehases General Dynamics Electric Boat. Vette lasti 1969. aastal. Allveelaeva väljatöötamisel oli oluline osa John P. Cravenil. 
NR-1 töötas paaris koos baaslaevaga MV Carolyn Chouest. Allveelaev oli 45 m pikk ja veeväljasurvega 400 tonni. Vee all võis liikuda kiirusega 3,5 sõlme. Meeskond oli 13-liikmeline.
Sukeldumissügavus oli kuni 915 m.
Allveelaeva NR-1 missioonid hõlmasid objektide otsinguid, geoloogilisi ja okeanograafilisi uuringuid ning veealuste seadmete paigaldamist ja hooldust.
NR-1 võis jääda vee alla isegi siis, kui piirkonda tabas halb ilm ning karm meri sundis kõiki teisi otsingu- ja päästelaevu sadamasse pöörduma.
1970. ja 1980. aastatel osales NR-1 paljudes salastatud missioonides, mis hõlmasid objektide ülestoomist süvamere põhjast.
Pärast kosmosesüstiku Challenger katastroofi 1986. aastal kasutati allveelaeva NR-1 Challengeri fragmentide otsimiseks merepõhjast. 
1995. aastal kasutas allveearheoloog Robert Ballard allveelaeva NR-1 ja selle baaslaeva MV Carolyn Chouest, et uurida HMHS Britannicu vrakki, mis uppus Kreeka ranniku lähedal.
Allveelaev NR-1 oli ekspluatatsioonis kuni 2008. aastani.
Admiral Hyman G. Rickoveri plaanides oli küll luua NR-1-tüüpi allveelaevade flotill, kuid eelarvepiirangute tõttu jäigi NR-1 ainsaks omataoliste seas.
Suomenlinna kirik

Suomenlinna kirik (soome keeles "Suomenlinnan kirkko", rootsi keeles "Sveaborgs kyrka") on 19. sajandist pärinev õigeusu kirikuna ehitatud ja 20. sajandil ümber ehitatud luteri kirik Soomes Helsingis. 
Ajaloost.
Kirik ehitati 1854. aastal garnisoni õigeusu kirikuna Viapori kindluse sõjaväelaste jaoks. See asetseb Iso Mustasaari (rootsi keeles Stora Östersvartö) keskel, selle kõrgeimas osas. Kirikust idas laiub vana paraadiväljak ja lõunas park. Kirik on orienteeritud edela-kirde suunaliselt.
Õigeusu kiriku ehituse plaanimist alustati juba 19. sajandi algupoolel. Esimesed plaanid joonestas 1820. aastatel arhitekt Carl Ludvig Engel klassitsistlikus stiilis, sobitumaks kindluse ülejäänud hoonetega, samuti Helsingi toonase klassitsistliku ilmega. See kavand ei teostunud ning ehitise projekteeris lõpuks vene-bütsantsi stiilis Nikolai I aegse Venemaa keisririigi ametlik arhitekt Konstantin Thon. Kirik pühitseti Aleksander Nevskile. Algselt oli Viapori Aleksander Nevski kirikul viis sibulkuplit. Krunti ümbritsev suurtükkidest ja kettidest aed ehitati 1870. aastatel. 1885. aastal valati Moskvas 6683 kg kaaluv kirikukell, mis on Soome suurim; nüüd on see eksponeeritud kiriku kõrval. 1891. aastal anti kirikule katedraali staatus.
1918. aastal muudeti õigeusu kirik luteri kirikuks, näitamaks Soome iseseisvumist ja eraldumist Venemaast. Nelja väiksema torni sibulkuplid võeti maha ja peatornile anti gustaviaanlik kujundus. Ikonostaasi ja ikoonid ladustas Helsingi linn, kuida praegu on nende asukoht teadmata. 1920. aastatel otsustati kirik põhjalikult renoveerida ja lisaks konstruktsiooni parandamisele anda sellele läänelikum kujundus. Ideevõistluse võitis arhitekt Einar Sjöström ning ümber ehitatud kirik taaspühitseti 28. aprillil 1929. aastal.
Alates 1929. aastast on kiriku peakuppel ühtlasi tuletorn. See on oma 54,2 meetriga merepinnast Soome kõrgeim tuletorn. Valgussignaal on neli lühikest vilgutust, mis annavad morsekoodis Helsingi esitähe H.
Herbert Niilisk

Herbert Niilisk (18. veebruar 1930 Nabala vald – 16. oktoober 2006 Tõravere) oli eesti geofüüsik.
Herbert Niilisk sündis Nabala vallas. Õppis Haapsalu Gümnaasiumis. Tartu ülikooli lõpetas 1955. aastal geofüüsikuna.
Töötas FAI (hiljem AAI) atmosfäärifüüsika sektoris alates 1955. aastast. Osales aktinomeetrilistes mõõtmistes ning sellekohase riistapargi väljatöötamises. Uuris taimkatte kiirgusrežiimi. 1965. aastal kaitses Tartu ülikoolis kandidaadiväitekirja "Mõnede põllukultuuride spektraalne kiirgusrežiim fotosünteetiliselt aktiivses spektripiirkonnas", juhendaja L. B. Krasilštšikov.
1966–1970 oli FAI teadusdirektor, edasi eksperimentaalastrofüüsika sektori vanemteadur. Alates 1967. aastast tegeles instituudi arvutuspargi arendamisega ning 1979. aastal hakkas juhtima rakendusmatemaatika sektorit. 1974. aastal osales vene uurimislaeval "Akadeemik Koroljov" AAI uurimisrühma koosseisus rahvusvahelises ekspedistsioonis TROPEX-74, kus tagas mõõtmisandmete arvutitöötluse.
Oli tegev mitmete vabariiklike ja üleliiduliste teadusürituste korraldamisel. Töötas AAI-s 1992. aastani.
Töid päikesekiirguse levi kohta taimkattes, konstrueerinud aparaate kiirgusrežiimi uurimiseks taimkattes.
Suri 16. oktoobril 2006 Tõraveres, maetud Nõo kalmistule.
Deniss Salmijanov

Deniss Salmijanov (sündinud 3. novembril 1998) on Eesti keskmaajooksja.
Sporditee.
Ta tegeles kuni põhikooli lõpuni nii poksi kui ka jooksmisega. Ta saavutas U16 vanuseklassi Euroopa Meistrivõistlustel poksis 5. koha ning jooksmises samal ajal mitmeid Eesti meistritiitleid noorte vanuseklassides. Peale põhikooli lõppu Tartusse kolides otsustas Salmijanov tegelema hakata keskmaajooksuga ning hakkas treenima Endel Pärna juures.
Ta jooksis 2023. aastal Oslos Eesti paremuselt kõigi aegade viienda ja praeguse sajandi teise aja 800 m jooksus.
Tema poksi koduklubid on olnud Spordiklubi Silboxing ja Spordiklubi Mitš ning treener Vladimir Tšuvakin.
Tema kergejõustiku koduklubiks on olnud Tartu Spordiselts Kalev ning treeneriteks Endel Pärn ja Enn Sellik.
Isiklikku.
Deniss Salmijanov on lõpetanud Tartu Ülikooli hambaarsti erialal.
Oleg Tsokov

Oleg Tsokov (23. september 1971 NSVL – 11. juuli 2023 Berdjansk) oli Venemaa sõjaväelane, kindralleitnant.
Aron Trainin

Aron Trainin (vene keeles Аро́н Нау́мович Трайнин; 8. juuli (vana kalendri järgi 26. juuni) 1883 Vitebsk – 7. veebruar 1957 Moskva) oli nõukogude jurist.
Aron Trainin tegeles I ja II maailmasõja vahelisel perioodil sõdade kuritegelikkuse teemaga ning argumenteeris, et sõja planeerimine ja alustamine peavad olema kriminaalkorras karistatavad. Ta avaldas 1944. aastal raamatu "Hitlerlaste kriminaalvastutus", milles väitis, et peab kohut mõistma nii sõjakuritegude juhtide kui ka neis osalenud isikute üle.
Ifremer

Prantsuse Merendusintituut (prantsuse keeles "Institut français de recherche pour l'exploitation de la mer"; lühend Ifremer või IFREMER) on Prantsusmaal Brestis asuv riigiettevõte, mis kuulub korraga kahe ministeeriumi haldusalasse (Prantsusmaa Ökoloogia Ministeerium ja Prantsusmaa Kõrghariduse Ministeerium).
Ifremer asutati 1984. aastal kahe organisatsiooni – riikliku ookeanide kasutamise keskuse (CNEXO) ja merekalanduse teadusliku ja tehnilise instituudi (ISTPM) – ühinemisel.
Tegevusvaldkonnad.
Ifremer keskendub oma uurimistegevuses järgmistele valdkondadele:
Uurimislaevad ja allveeaparaadid.
Ifremeri käsutuses on arvukalt uurimislaevu ja allveeaparaate (sealhulgas Nautile, Cyana, Victor 6000, seismomeeter Ifremer, sukelaparaat Ifremer).
Ekspeditsioon Titanicu vraki leidmiseks.
1985. aastal korraldas Ifremer koos allveearheoloog Robert Ballardiga ekspeditsiooni RMS Titanicu vraki leidmiseks.
Air Force One

Air Force One on lennujuhtimise kutsung, mis on määratud Ameerika Ühendriikide õhuväe lennukile, millega parajasti transporditakse Ameerika Ühendriikide presidenti.
Tavaliselt kasutatakse seda kutsungit presidendi kahe peamise transpordilennuki puhul. Neid lennukeid kasutatakse vaheldumisi, millest üks on alati varuks ja stardivalmis. 1990. aastate algusest on kasutusel lennukid Boeing VC-25. 2020. aastate lõpuks peaks Boeingul valmima selleks funktsiooniks uus lennukimudel.
Lennukite kodubaasiks on Andrews'i õhuväebaas Marylandi osariigis, mis asub Valgest majast 20 kilomeetrit kagus.
Prioriteetset kutsungit kasutatakse siiski mistahes õhujõudude lennuki tähistamiseks, millel reisib ametis olev president. Saatjaskonnale lisaks võivad kaasa lennata valitud ajakirjanikud. Lennukit, mille pardal viibib mõni presidendi pereliige, näiteks abikaasa, aga mitte tema ise, saadab kutsung Air Force One Foxtrot.
Kui president reisib tsiviillennuki pardal, kasutatakse kutsungit Executive One. Ainsat korda on seda teinud Richard Nixon 26. detsembril 1973, kui ta naftakriisi ajal lendas United Airlinesi lennuga 55 (McDonnell Douglas DC-10) Washington-Dullesi lennujaamast Los Angelesse.
President ja asepresident ei tohi lennata koos samas lennukis, et vältida terrorirünnakuid. Kui president ja asepresident reisivad samasse sihtkoha, kasutavad nad eraldi lennukeid ning asepresident lendab sel juhul Air Force Two pardal.
Herbert Ranna

Herbert August Ottomar Ranna (28. mai 1902 Porhovi maakond, Pihkva kubermang – 16. jaanuar 1943 Tšekunovsk, Vosturallagi vangilaager, Sverlovski oblast) oli Eesti koolijuht ja vabadusvõitleja.
Elulugu.
Ta lõpetas Tallinna Reaalkooli 1920. aastal, õppis Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonnas aastatel 1920–1921, õigusteaduskonna kaubandusosakonnas 1921. aastal ja õigusteaduskonnas aastatel 1921–1930. Kuulus Üliõpilasseltsi Liivika alates 1921. aastast.
Ta osales Vabadussõjas Tallinna kooliõpilaste pataljonis ja oli Kaitseliidu Tallinna maleva liige.
1934. aastal valiti ta valimisliidu "Vabadussõjalaste rahvaliikumise nimekiri" koosseisus Paldiski linnavolikogusse.
Ta oli Paldiski gümnaasiumi õpetaja, aastatel 1935–1940 Harjumaa Progümnaasiumi direktor ja 1940–1941 direktori kohusetäitja. 
Ranna arreteeriti NKVD poolt 1941. aastal, küüditati ja ta suri Sverdlovski oblastis Turinski rajooni vangilaagris.
Isiklikku.
Ta oli abielus Elisaveta Juntsoniga, neil oli poeg Mihkel.
Stefan Schwab

Stefan Schwab (sündinud 27. septembril 1990 Saalfeldenis) on Austria jalgpallur, kes mängib keskpoolkaitsjana Kreeka kõrgliigaklubis PAOK.
2000. aastal liitus ta kodulinna klubiga 1. Saalfeldner SK. 2004. aastal siirdus ta Salzburgi Red Bulli noortesüsteemi. Hooajal 2008/09 debüteeris ta Salzburgi Red Bulli reservmeeskonnas Austria esiliigas.
2011. aastal läks ta Salzburgi Red Bullist laenule Austria esiliigaklubisse Mödlingi Admira Wacker, kellega sõlmis hooaja lõpus püsiva lepingu. Hooajal 2010/11 kindlus ta klubiga lisaks pääsu Austria kõrgliigasse.
Aastatel 2014–2020 mängis Schwab Austria kõrgliigaklubis Viini Austria. Tema resultatiivseim hooaeg Austria kõrgliigas oli 2017/18, mil ta lõi 12 väravat.
2020. aasta augustis sõlmis ta lepingu PAOK-ga. 2021. aastal võitis ta PAOK-ga Kreeka karika.
Aastatel 2009–2012 mängis Schwab Austria noortekoondistes. Austria jalgpallikoondise juurde kutsuti ta esmakordselt 2015. aasta oktoobris. Koondisedebüüdi tegi ta 14. novembril 2017 sõprusmängus Uruguay vastu.
Vieirinha

Adelino André Vieira de Freitas (tuntud ka kui Vieirinha; sündinud 24. jaanuaril 1986 Guimarãesis) on Portugali jalgpallur, kes mängib Kreeka kõrgliigaklubis PAOK. Ta on klubi meeskonna kapten.
Aastatel 1996–2002 kuulus ta kodulinnaklubi Vitória Guimarãesi noortesüsteemi. Seejärel liitus ta FC Portoga. Hooajal 2003/04 debüteeris ta Porto reservmeeskonnas Portugali esiliigas. Porto põhimeeskonnas mängis ta ainult hooajal 2006/07, mil tuli klubiga ka Portugali meistriks. Hooajal 2007/08 oli ta Portost laenul Portugali kõrgliigaklubis Leixões.
2008. aastal läks ta Portost laenule PAOK-sse, kellega sõlmis 2009. aasta juulis püsiva lepingu. PAOK-s mängis Vieirinha toona kokku kolm ja pool hooaega.
2012. aasta jaanuaris siirdus ta umbes kolme miljoni euro eest Saksamaa kõrgliigaklubisse VfL Wolfsburg.
2017. aasta augustis naasis Vieirinha PAOK-sse. Hooajal 2018/19 tuli ta PAOK-ga Kreeka meistriks. Aastatel 2018, 2019 ja 2021 on võidetud Kreeka karikavõistlused. 2018. aasta karikafinaalis alistas PAOK Vieirinha ja Dimítrios Pélkase väravatest Ateena AEK tulemusega 2:0; Vieirinha valiti lisaks karikafinaali väärtuslikumaks mängijaks. Hooaegadel 2010/11 ja 2018/19 on Vieirinha valitud Kreeka kõrgliiga hooaja parimaks võõrmängijaks. PAOK hooaja väärtuslikumaks mängijaks on Vieirinha valitud 2010/11, 2017/18 ja 2018/19.
Aastatel 2001–2009 mängis Vieirinha Portugali noortekoondistes. 2003. aastal tuli ta Portugali kuni 17-aastaste koondisega Euroopa omavanuste meistriks. Portugali jalgpallikoondises mängis ta 2013–2016 kokku 25 korda. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 10. juunil 2014 sõprusmängus Iirimaa vastu. 2016. aastal tuli ta Portugali koondisega Euroopa meistriks. Lisaks kuulus ta Portugali koondisse 2014. aasta maailmameistrivõistlustel.
Maurice Ewing

William Maurice Ewing (12. mai 1906 Lockney, Texas – 4. mai 1974 Galveston) oli Ameerika Ühendriikide geofüüsik ja okeanograaf. 
Maurice Ewing lõpetas 1926. aastal Rice'i ülikooli ning sai sealt 1927. aastal magistri- ja 1931. aastal doktorikraadi füüsikas. 
Ta oli aastatel 1947–1972 Columbia ülikooli geoloogiaprofessor. 1949. aastal oli Ewing ülikooli struktuuri kuuluva Lamonti Geoobservatooriumi asutaja ja selle esimene direktor.
Teadus.
Ewingi peamisi uurimissuundi teadustöös: merepõhjas ladestumisega seotud protsessid, veealuste plahvatuste seismoloogia, maavärinauuringud, veealune akustika, ookeanipõhja fotograafia, batümeetria, sedimentoloogia, veealused kanjonid ja geotektoonika. 
Ewing juhtis üle 50 ookeaniekspeditsiooni. Ta oli puurimislaeva Glomar Challengeri pardal teadusjuht.
Maurice Ewingi medal

Maurice Ewingi medal (inglise keeles "Maurice Ewing Medal") on kaks samanimelist teadusauhinda, mida annavad välja kaks geofüüsikaühingut (Ameerika Geofüüsika Liit (AGU) ja Society of Exploration Geophysicists (SEG)). 
Auhinnad on nimetatud Maurice Ewingi auks.
AGU teadusauhind Maurice Ewingi medal.
Maurice Ewingi medaliga tunnustab Ameerika Geofüüsika Liit (AGU) silmapaistva panuse eest ookeanis toimuvate füüsikaliste, geofüüsikaliste ja geoloogiliste protsesside mõistmisel ning neid, kes edendavad okeanograafiatehnikat, -tehnoloogiat ja -seadmeid. 
Auhind asutati 1974. aastal ja seda rahastavad ühiselt AGU ja Ameerika Ühendriikide merevägi.
SEG-i teadusauhind Maurice Ewingi medal.
Society of Exploration Geophysicists (Geofüüsikalise Luure Ühing; SEG) tunnustab Maurice Ewingi medaliga geofüüsikuid, kes on andnud silmapaistva panuse nii teaduse edendamisse kui ka uurimisgeofüüsiku elukutsesse. 
Auhind asutati 1978. aastal.
Tuzo Wilsoni medal

Tuzo Wilsoni medal (inglise keeles " J. Tuzo Wilson Medal") on teadusauhind, millega Kanada Geofüüsika Liit (CGU) tunnustab teadlasi, kes on andnud silmapaistva panuse Kanada geofüüsika valdkonda.
Auhind asutati 1978. aastal ja on nimetatud John Tuzo Wilsoni järgi.
Ivan Popov

Ivan Ivanovitš Popov ("Иван Иванович Попов;" sündinud 30. jaanuaril 1975 Danilovski rajoonis Volgogradi oblastis) on Venemaa sõjaväelane, kindralmajor.
2023. aasta juulini oli ta Zaporižžjas sõdiva 58. ühendarmee komandör.
Elulugu.
Ta sündis väikeses talus piirivalvuri peres. 1996 lõpetas Moskva Kõrgema Maavägede Sõjaväekooli ja asus rühmaülemana teenima Venemaa 56. õhudessantpolgus. Antud polgu koosseisus osales Teises Tšetšeenia sõjas. Pärast sõda lõpetas Venemaa Relvajõudude Ühendakadeemia ja suunati Põhja-Kaukaasia sõjaväeringkonna peakorteri operatiivosakonda, osaledes 2008. aasta Gruusia sõjas. Seejärel teenis Venemaa riigikaitse juhtimiskeskuses. 
2015 lõpetas Venemaa Kindralstaabi Sõjaväeakadeemia ja määrati jaanuaris 2016 Adõgees asuva 33. üksiku motoriseeritud laskurbrigaadi komandöriks. 2015–2017 20. üksiku kaardiväe motoriseeritud laskurbrigaadi komandör, samal ajal Volgogradi sõjaväegarnisoni ülem. Maist 2018 maini 2022 Musta mere laevastiku 22. armeekorpuse staabiülem ja samal ajal Simferopoli sõjaväegarnisoni ülem. 2022. aasta maist Kaliningradi oblasti 11. armeekorpuse staabiülem. 
2022. aasta juunis juhtis ta Vene vägesid Ukrainas Balaklija piirkonnas, juhtides septembris Ukraina vastupealetungi ajal kaootilist taganemist. Vaatamata lüüasaamisele sai 2023. aasta märtsis kindralmajori auastme ja määrati Zaporižžja suuna eest vastutava 58. armee ülemaks. 
Vallandamine.
11. juulil 2023 teatas VeTšeka-OGPU Telegrami kanal, et Popov vallandati armee komandöri kohalt kuna nõudis talle alluvate üksuste rotatsiooni. Ta tegi vastava ettekande Venemaa Relvajõudude kindralstaabi ülemale kindral Valeri Gerassimovile väites, et tekkinud suurte kaotuste tõttu vajavad rindel olevad üksused rotatsiooni. Vastuseks süüdistas Gerassimov Popovi ärevuses ja väljapressimises. Pärast seda otsustas Popov edastada teabe ülemjuhataja Vladimir Putinile. Pärast seda, kui ta seda üritas teha, ta vallandati. 12. juuli õhtul 2023 pöördus ta oma armee sõdurite poole, kus ta selgitas oma vallandamise põhjusi süüdistades tugevalt Vene relvajõudude juhtkonda.
Arreteerimine.
Popov arreteeriti 17. mail 2024 süüdistatuna pettuses, alates 15. juulist koduarestis. 2025. aasta aprillis mõisteti talle viis aastat vangistust.
Ivan Popov (täpsustus)

Ivan Popovi nimelisi inimesi on mitmeid:
Vetleseni auhind

Vetleseni auhind (inglise keeles " Vetlesen Prize") on teadusauhind, millega Columbia ülikooli Lamont–Doherty Earth Observatory koos Vetleseni Fondiga tunnustab teadlasi, kes on andnud silmapaistva panuse geoteaduste valdkonnas.
Auhind asutati 1959. aastal ja on nimetatud filantroop Georg Unger Vetleseni (1899–1955) järgi.
Auhinnaga kaasneb medal ja auhinnaraha summas 250 000 USA dollarit.
Moskva Jaroslavli vaksal

Jaroslavli raudteejaam (vene keeles "Ярославский вокзал") üks Moskva üheksast peamisest raudteejaamast. Raudteejaam ehitati 1862. aastal ja on üks linna vanimaid raudteesõlmi, Trans-Siberi raudtee alguspunkt, samuti lähtuvad sellest raudteed Põhja-Venemaale, Uuralisse, Siberisse, Venemaa Kaug-Itta, Mongooliasse ja Hiinasse.
Nimi.
1862. aastal ehitati esimene raudteejaam, mis nimetati Troitski raudteejaamaks. 1870. aastal nimetati see Jaroslavli raudteejaamaks esimese suure linna järgi sealt lähtuval raudteel. 1922. aastal nimetati see uuesti ümber Põhjavaksaliks (Severnõi). Jaroslavi vaksali nimi taastati 1955. aastal.
Arhitektuur.
Liiklussõlmena toimimise kõrval on Jaroslavli raudteejaama hoone väljapaistev arhitektuurimälestis. 20. sajandi algusaastail ehitati algne jaamahoone ümber uusvene-juugendstiilis, ümberehituse projekti tegi ja kujunduse lõi arhitekt Fjodor Schechtel. Esimene kavand valmis 1902. aastal ja erines märgatavalt varasemast klassitsistlikust ehitisest. Kooskõlas hoone funktsiooniga – olla peamine Põhja-Venemaa suunaline sissesõiduvärav – lähtus arhitekt vana Moskoovia arhitektuurist ning seda mõjutanud Põhja-Venemaa traditsioonilise arhitektuuri vormidest, tahtes sellega osutada Moskva ja Põhja-Venemaa ajaloolisele sidemele. Augustis 1902. aastal anti ehitusluba ja ümberehitus toimus aastail 1902–1904, hoone pidulik avamine oli 19. detsembril 1904. Nõukogude ajal asendati osa dekoori – Moskva vappide asemel paigaldati sirbi ja vasaraga embleemid ning modernistlikule dekoorile lisati sotsrealismi laadis bareljeefid töökangelastest.
Operatiivväejuhatus Ida

Operatiivväejuhatus Ida (ukraina keeles "Оперативне командування «Схід»") on Ukraina maaväe üksus.
Johann Peter Beaulieu

Johann Peter Beaulieu (26. oktoober 1725 – 22. detsember 1819) oli Vallooni päritolu Habsburgide monarhia sõjaväelane. 
Sõjaväekarjääri algus.
Johann Peter Beaulieu sündis 1725. aastal Austria Madalmaades Jodoignes Lathuy lossis. Ta astus Austria armeesse 1743. aastal ning osales seitsmeaastases sõjas, teenides Gideon Ernst von Laudoni staabis. Beaulieu osales Kolíni lahingus, kus sai ka haavata. 1760. aastal autasustati teda Maria Theresia militaarordeni rüütliristiga. 
1789. aastal ülendati Beaulieu kindralmajoriks. Samal aastal aitas ta maha suruda Madalmaades alanud revolutsiooni. Selle eest ülendati ta 1790. aasta 19. oktoobril feldmarssal-leitnandiks ning autasustati Maria Theresia ordeni komandöriristiga.
Tegevus Prantsuse revolutsioonisõdades.
1792. aastal osales Beaulieu Flandria sõjategevuses. 28.–29. aprillil pidas ta Monsi ümber Prantsuse väega lahingu. Beaulieu all oli ligi 5000 meest, kuid Prantsuse väes 7500. Siiski võitis kokkupõrke Beaulieu. Ta võitis prantslasi jälle Harelbeke juures 23. juunil, kus tal oli 11 050 meest 7000 vastu. Hiljem juhatas ta Albert Casimiri armees diviisi. 6. novembril juhatas ta Jemappesi lahingus Austria vägede vasakut tiiba. Detsembris osales ta Trieri kaitsmisel.
28. augustil 1793 tõrjus Beaulieu 5000-meheline vägi Werviki juures 8000-mehelise Prantsuse väe rünnaku. 28. augustist kuni 13. septembrini osales ta La Quesnoy piiramisel. Fleurusi lahingus juhatas ta ühte Austria armee kolonni. Pärast lahingus saadud kaotust kõrvaldati Beaulieu Austria Madalmaade armeest, kuna ülemjuhataja prints Friedrich Josias oli tema vastu. Kuni 1794. aastani oli ta jalaväerügemendi nr. 31 inhaber. Samal aastal sai ta ka Maria Theresia ordeni suurristi.
Tegevus Itaalias 1796. aastal.
1796. aasta kevadel määrati Beaulieu Itaalia Austria armee ülemjuhatajaks. Seal oli tema all ligi 36 000-meheline armee, lisaks oli tal toeks Michelangelo Alessandro Colli-Marchi juhatuse all olev 20 000-meheline Sardiinia armee. Beaulieu oli Colliga sõber, kuid Viinist tulevad juhised pärssisid armeede koostööd. 
10. aprillil ründas Beaulieu Genova lähedal Voltrit. Prantsuse armee juhataja Napoleon Bonaparte suunas oma armeed aga väiksemate Austria garnisonide ning Sardiinia armee vastu. Nii suutis ta Sardiina sõjast välja lüüa. Beaulieu armee taganes Po jõe taha, kuid Napoleon järgnes neile. Austria armee oli pärast Fombio lahingus saadud kaotust ümberpiiramisohus. Beaulieu jätkas taganemist ning tema arjergard pidas 10. mail Napoleoniga Lodi linnas lahingu, mis lõppes austerlastele taas kaotusega. 
Beaulieu taganes veelgi ning jõudis Mincio jõeni. 30. mail toimus vastaspoolte vahel taas lahing, mis lõppes austerlastele jällegi kaotusega. Beaulieu oleks peaaegu vangi langenud, kuid tol ajal vaid rittmeisteri auastmes olev Josef Radetzky päästis ta. Pärast seda taganes ta armeega Tirooli ning lahkus juunis juhatajakohalt.
Pärast Itaalia sõjakäiku Beaulieu enam sõjategevuses ei osalenud. Ta elas ülejäänud elu Linzis, kuid säilitas jalaväerügemendi nr. 58 omanikukoha. Johann Peter Beaulieu suri 22. detsembril 1819 94-aastaselt.
Unakvere soo

Unakvere soo on soo Viljandimaal Põhja-Sakala vallas Venevere ja Unakvere külas.
Soo asub Navesti jõe ääres. Soos asub soosaar, mis jääb Oe oja suudme lähedale.
Crepidotaceae

Crepidotaceae on šampinjonilaadsete seltsi kuuluv sugukond seeni.
Pisiservik

Pisiservik on šampinjonilaadsete seltsi kuuluv perekond seeni.
Safran-pisiservik

Safran-pisiservik ("Crepidotus crocophyllus") on šampinjonilaadsete seltsi kuuluv liik seeni.
Seen sai liiginime jaanuaris 2025, nimekomisjoni juht Irja Saar.
Ele Süvalep

Ele Süvalep (varem ka Ele Lõhmus; sündinud 8. novembril 1951) on eesti kirjandusteadlane.
Tunnustus.
2016 Tartu Ülikooli medal
Kuumalaine Kerberos

Kuumalaine Kerberos on vanakreeka ja vanarooma mütoloogia tegelase Kerberose järgi nime saanud, 2023. aasta juulis alanud kuumalaine, mis mõjutas peamiselt Kreekat, Itaaliat, Hispaaniat ja piirkondi Kagu-Euroopas.
Kopsservik

Kopsservik ("Pleurotus pulmonarius") on servikuliste sugukonda serviku perekonda kuuluv seen.
Seltsiv tindik

Seltsiv tindik ("Coprinellus disseminatus") on šampinjonilaadsete seltsi psatürellilised sugukondav kuuluv seente liik.
Sätendav tindik

Sätendav tindik ("Coprinellus micaceus") on šampinjonilaadsete seltsi psatürellilised sugukondav kuuluv seente liik.
Pikkjalg-tindik

Pikkjalg-tindik ("Coprinopsis lagopus") on šampinjoniliste ("Agaricaceae") sugukonda, šampinjonilaadsete ("Agaricales") seltsi kuuluv liik seeni.
Steineri aed

Steineri aed on Pärnu linna vanim avalik põlispuudega haljasala, mis asub Uue, Pühavaimu, Gildi ja Malmö tänava vahel aadressil Uus 5.
Ajalugu.
17. sajandi teisel poolel oli hoonestamata krunt Pühavaimu 8 naabruses raehärra ja justiitsbürgermeistri Franz Carl Steineri omanduses ja ta kujundas sinna avaliku pargi. 18. sajandil rajati haljasala asemele aed, mille järgi on nime saanud ka park.
2001. aastal korraldati Pärnu linnavalitsuse eestvõttel konkurss aia ümberkujundamiseks, mille võitis Veronika Valgu ja Villem Tomiste projekt.
Praegu on haljasala pargina kasutusel hooajaliselt, seal on peetud turgu, kontserte ja muid üritusi. Kultuurimälestiste registris on ala seisukord hinnatud halvaks.
Penrose'i medal

Penrose'i medal (inglise keeles "Penrose Medal") on teadusauhind, millega Ameerika Geoloogiaselts tunnustab teadlasi, kes on avaldanud silmapaistvaid puhta geoloogia alaseid teadusuurimusi.
Auhind asutati 1927. aastal ja on nimetatud mäendusgeoloogi ja ettevõtja Richard Alexander Fullerton Penrose'i (1863–1931) järgi.
Aquarius Reef Base

Aquarius Reef Base on allveelabor, mis asub Ameerika Ühendriikides Florida Keysi riikliku merekaitseala territooriumil Key Largo saarest 8,7 km kaugusel ookeanipõhjas 19 meetri sügavusel. Paikneb korrallrifi Conch Reef kõrval.
Aquarius Reef Base kuulub Riiklikule Ookeani- ja Atmosfäärivalitsusele ja seda haldab 2013. aastast Florida Rahvusvaheline Ülikool. Allveelaborit kasutavad peamiselt merebioloogid.
Alates 2001. aastast on NASA kasutanud laborit mitmel 10–14-päevasel missioonil, mille käigus astronaudid osalevad NASA programmis NEEMO, mille põhieesmärk on uurida inimkeha ekstreemsetes tingimustes. Programmi tulemusi kasutatakse mehitatud astronautikas.
Allveelabori meeskonna liikmeid nimetatakse akvanautideks.
Akvanaut

Akvanaut on eriettevalmistusega allveeuurija, kes töötab allveeuurimiskambrites (näiteks allveelaboris). Akvanaut saab sellest väljuda akvalangiga. Suures sügavuses varustatakse avavette väljunud akvanauti hingamissegu ja allveeülikonna kütmiseks tarviliku sooja veega voolikutega.
Esimeseks akvanaudiks loetakse Belgia allveearheoloogi Robert Sténuiti, kes 1962. aastal veetis 24 tundi Vahemeres 62 m sügavusel Edwin Linki konstrueeritud veealuses dekompressioonikambris, nn "Linki silindris" ("Link Cilinder").
Lehise-pahktäi

Lehise-pahktäi ("Adelges laricis") on liik nokalisi.
Elavad kuusel ja lehisel. 
Kuusel moodustub võrse tipul heledad pahad, milles vastsed elavad.
Euroopas on liik pärismaine. Introdutseerituna leidub ka Põhja-Ameerikas.
Väga sarnane liik on väike-pahktäi ("Adelges tardus").
Võru kaitsepataljon

Võru kaitsepataljon oli Eesti Rahvaväe ja Kaitseväe väeosa Eesti Vabadussõjas.
Viited.
Prantsuse merevägi

Prantsuse merevägi (prantsuse keeles "Marine nationale"; varasemad nimed: Kuninglik laevastik; Keiserlik laevastik) on Prantsuse Vabariigi merevägi. Kuulub Prantsuse relvajõudude koosseisu.
2021. aasta seisuga oli Prantsuse mereväel 120 pealveelaeva (veeväljasurvega üle 100 tonni), 10 tuumaallveelaeva (sealhulgas neli neist olid ballistiliste rakettidega) ning lennukeid ja helikoptereid kokku 180.
Laevastiku lipulaev on lennukikandja Charles de Gaulle.
Prantsuse mereväge juhib 2020. aastast admiral Pierre Vandier.
Zinder

Zinder on linn Nigeris, Zinderi piirkonna ja Zinderi departemangu keskus. Asub riigi lõunaosas Nigeeria piiri lähedal. Umbes 323 000 elanikuga on see riigi suuruselt teine linn. 1926. aastani oli Zinder Nigeri pealinn.
Zinder on Nigeri tähtis kultuuriline ja majanduslik keskus. Linnas asub Zinderi André Salifou ülikool.