tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Olympia (Manet)

"Olympia" on Édouard Manet' õlimaal. Sellel on kujutatud lamavat alasti naist, kellele teenijanna lillekimbu ulatab.
Maal valmis 1863. aastal. Selle mõõdud on 130,5×190 cm.
Kuigi juba Manet' "Eine murul", mis valmis 1863, tekitas kõneainet ja vaenulikku kriitikat, võttis avalikkus "Olympia" vastu veelgi suurema sallimatusega. Konservatiivid pidasid seda maali amoraalseks ja vulgaarseks. Maal pandi välja Pariisi Salongi, kus esitleti Prantsusmaa kunsti suurimaid saavutusi. Ajakirjanik ja poliitik Antonin Proust kirjutas hiljem: "Kui "Olympia" lõuendit ei hävitatud, siis üksnes ettevaatusabinõuete tõttu, mida näituse administratsioon oli rakendanud."
Kuid maalil oli ka kaitsjaid. Émile Zola nimetas seda kiiresti Manet' meistriteoseks ja lisas: "Kui teised kunstnikud parandavad Venust maalides loodust, siis nad valetavad. Manet küsis eneselt, miks ta peaks valetama. Miks mitte tõtt rääkida?"
Lamavaid akte oli maalikunstis varemgi esinenud. Nendest võib "Olympia" eeskujudeks pidada eeskätt Tiziani "Urbino Venust", Giorgione "Magavat Venust" ja Francisco Goya "Alasti "maja"". Seda on kõrvutatud ka 19. sajandi alguses moodi tulnud maalidega odaliskidest, keda on korduvalt maalinud Jean Auguste Dominique Ingres, samuti Charles Jalabert. Niisugustel maalidel kujutati üldjuhul kas müütilisi tegelasi, eeskätt armastusjumalannat Venust, või odaliske.
See, mis kaasaegseid kunstivaatlejaid šokeeris, ei olnud modelli alastus ega isegi täies riides mustanahalisest teenijatüdruku juuresolek, vaid tema ülbe pilk ja hulk detaile, mis näitavad, et ta on kurtisaan: orhidee juustes, käevõru, pärlkõrvarõngad ja idamaine sall, millel ta lamab. Must pael tema kaela ümber, mis on kontrastis kahvatu ihuga, ja ühes jalas olev tuhvel rõhutavad meelelisust. Ühtlasi asendas Manet' Tiziani maalil oleva koera, mis on truuduse sümbol, musta kassiga, mis sümboliseerib prostitutsiooni.
Vastumeelsust tekitas isegi maali pealkiri. Olympia oli ilmselt maalil kujutatud isiku nimi. Kui Manet oleks väitnud, et maalil on Venus või mõni teine müütiline tegelane, oleks see olnud vastuvõetavam. Olümpia on Vanast Kreekast tuntud kohanimi, kuid Olympia-nimelist tegelast vanakreeka mütoloogias ei ole. Tõenäoliselt on tegu varjunimega, mille maalil kujutatud kurtisaan endale võtnud on.
Maal kaldub kõrvale akademismi normidest ja stiilist. "Olympia" on maalitud laiade kiirete pintslitõmmetega. Kasutatud on kunstlikku valgustust, mis kõrvaldab valguse ja varju vahepealsed toonid, ning suuri ühevärvilisi pindu.
Maalil kujutatud modell on Victorine Meurent, kes hiljem sai ise kunstnikuks ja tema töid on isegi Pariisi Salongis korduvalt näidatud. Maali valmimise ajal oli Meurent elukutseline modell, kes poseeris peamiselt Manet'le, kuid teistelegi kunstnikele. Teenijannana poseeris elukutseline kunstimodell Laure.
"Olympia" asub Pariisis Orsay muuseumis.
Natura 2000

Natura 2000 on Euroopa kaitstavate alade võrgustik, mis on koostatud Euroopa Liidu looduskaitsedirektiivide alusel. Selle eesmärk on kaitsta haruldaste või ohustatud loomade, lindude ja taimede elupaiku ja kasvukohti. 
Võrgustiku nimetuses olev number 2000 tähendab, et loodusdirektiivi jõustumisel loodeti Natura võrgustik valmis saada aastaks 2000. Esialgseid Natura 2000 alasid on laiendatud ja 2009. aasta kevadel esitati võrgustikku juurde uusi alasid. 2010. aastal koosneb Eesti Natura 2000 võrgustik 66 linnualast kogupindalaga 12 590 km² ja 531 loodusalast kogupindalaga 11 320 km².
Ajalugu.
1992. aasta mais võttis Euroopa Liidu Parlament vastu seadustiku, kus sätestati kõige ohustatumate elupaikade ja liikide kaitse Euroopas. Selles seadustikus oli kaks osa: loodusdirektiiv ("the Habitats Directive") ja linnudirektiiv ("Birds Directive"), mis võeti vastu 1979. aastal. Need kaks direktiivi on ka Natura 2000 võrgustiku baasdirektiivid.
Loo Keskkool

Loo Keskkool on 12-klassiline põhi- ja keskharidust andev õppeasutus Harjumaal Jõelähtme vallas Loo alevikus.
Ajalugu.
Kooli asutamine ja 1980. aastad.
Kooli vahetuks eelkäijaks võib pidada 1982. aasta 1. septembril avatud Loo Lasteaed-Algkooli. Tegemist oli esimese sellise haridusasutusega Nõukogude Liidus ja kooli avamisel osales ka haridusminister Elsa Gretškina.
Alates 1987. aastast, mil valmis uus koolihoone, tegutses kool Loo 8-klassilise koolina. Koolihoone valmis nõukogude ajal harukordse eriprojekti järgi (originaalprojekti autor oli arhitekt Siiri Kasemets), kuid jäi lõpuni ehitamata majandussurutise tõttu. Loo Kooli pidulikul avamisel sama aasta 1. septembril osales taas haridusminister Elsa Gretškina. Kooli esimene direktor oli Aivar Jõgi. Õppima asus 287 õpilast ja neid õpetama asus 25 õpetajat.
1988. aastal sai koolist mittetäielik keskkool (õppetööd alustas 9. klass) ja 1991. aastast kannab kool Loo Keskkooli nime (kevadel lõpetas esimene lend 12. klassi).
Kool 21. sajandil.
2008. aastal ehitati koolile kunstmuruga staadion ning sama aasta sügisel algas koolimaja siseruumides põhjalik remont. 2009. aasta 1. septembril avatud renoveeritud koolimaja sai uue ventilatsioonisüsteemi, rekonstrueeriti hoone veevarustust ja kanalisatsiooni, soojustati katus ja sokkel ning uue ilme sai ka kooli territoorium.
2013. aastal soojustati kooli fassaad, mis muutis hoone varasemat ilmet.
2015. aastal oli Loo Keskkooli eesti keele riigieksami tulemus Harju maakonna koolide seast parim.
2016. aastal võitis kool maakonnas konkursi "Harjumaa turvaline kool 2016".
2019. aastal alustati õpilaste ja personali jaoks kitsaks jäänud majale kolmanda korruse ehitamist. Enam kui aasta kestnud ehitustööd, mille maksumuseks kujunes veidi üle 2,5 miljoni euro, valmisid 2020. aasta augustis. Kool sai peale kolmanda korruse (lisandus kümme klassiruumi ja kolm kabinetti), kooli omanäolisest ringikujulisest sisehoovist sai kinnine 15 meetri kõrguse lae ja klaaskatusega aatrium, koolimajja paigaldati invalift ja uus ventilatsioonisüsteem ning värskendati koolimaja fassaadi viimistlust.
2025. aastal alustas uuenenud Loo Keskkoolis õppetööd ligi 67 0 õpilast ja töötamist 82 personaliliiget.
Õpilaste arv.
Märkus 1: teistel andmetel 297&lt;br&gt;
Märkus 2: teistel andmetel 299&lt;br&gt;
Märkus 3: teistel andmetel 310&lt;br&gt;
Märkus 4: teistel andmetel 344&lt;br&gt;
Märkus 5: teistel andmetel 385&lt;br&gt;
Viburämblikulised

Viburämblikulised ("Amblypygi") on ämblikulaadsete klassi kuuluv selts lülijalgseid. 
Nad peamiselt elavad troopikas ja subtroopikas. Nad on 5–40 millimeetrit pikad, keha on lai ja lame. Nende esijalad töötavad ka kompimisoelundina ja on tavaliselt kehast pikemad. Viburämblikulised liiguvad tihti kuuel kõnnijalal kõndides üks külg ees.
Viburämblikuliste paaritumine toimub sarnaselt nende ämblikuliikidega, kelle viljastatud emased munevad 10–60 muna, mida nad kannavad tagakeha all kotikeses. Kandmise ajal ema tagakeha lamendub nii, et katab munakotikese. Koorunud noorloomad on valkjad, läbipaistvate katetega ja väheliikuvad. Pärast koorumist jäävad nad mõneks päevaks ema tagakeha alla, kus nad kestuvad. Pärast kestumist on nad võimelised alustama iseseisvat elu. Suguküpseks saavad viburämblikud alles kolmandal eluaastal.
Antoniuse õu

Antoniuse õu on Tartu kesklinnas (Lutsu tänav 3, Lutsu tänav 5, Jaani tänav 6) tegutsev kultuuri-, kunsti- ja käsitöökeskus, mida haldab MTÜ Antoniuse Gild.
Antoniuse õu koosneb kolmest majast ning nende vahele jäävast hoovialast tantsu- ja turuplatsi, lava, näitustegalerii ja terrassiga. 
2005. aasta jaanuaris hakati Antoniuse õue renoveerima. Töid rahastas PHARE ja Tartu Linnavalitsus, tasuta värvidega toetas AS Sadolin.
Käsitööliste maja ja õu avati 27. juunil 2005.
Antoniuse õue töökodades ja ateljeedes on esindatud 21 käsitöö- ja kunstiharu. Seal korraldatakse kursusi-õpikodasid ja ekskursioone. Suvel on seal avatud välikohvik ning toimuvad kontserdid.
Suurtükipatarei

Suurtükipatarei on suurtükiväe allüksus, mis vastab teiste väe- või relvaliikide kompaniile. Nimetatakse ka tulepatareiks. 
Suurtükipatarei kuulub tavaliselt suurtükiväepataljoni koosseisu.
Suurtükipatarei koosseis ja relvastus.
Suurtükipatarei koosneb:
Sõltuvalt relvajõudude kaudtuletoetuse süsteemist ehk kontseptsioonist võib suurtükipatarei koosseisu kuuluda ka oma tulejuhtimisallüksus. Suurtükipatarei suurus on sõltuvalt kasutatavast suurtükiväe relvasüsteemist tavaliselt 60...120 inimest. Tavaliselt on patarei koosseisus 4...9 suurtükki
Suurtükipatareid juhib patareiülem, kelleks on tavaliselt staažikam nooremohvitser – kapten.
Tankitõrjekompanii

Tankitõrjekompanii on tankitõrjerelvadega relvastatud kompanii, mille ülesandeks on teiste allüksuste toetamine või iseseisev lahingutegevus võitluses vastase soomustehnikaga ehk tankitõrje. 
Tankitõrjekompanii on relvastatud tavaliselt tankitõrjekahurite või tankitõrjeraketikompleksidega.
Tankitõrjekompanii tegutseb lahingus üldjuhul rühmade kaupa jalaväe- või soomusvägede üksuste juurde rühmitatuna ja nende lahingurivistuses.
Eestis.
Eesti sõjaväkke kuulus 4 tankitõrjekompaniid, vastavalt Narvas, Võrus, Tartus (alates 6. märtsist 1940 Tallinnas) ja Valgas.
21. maist 1939 kehtestatud rahuaegse koosseisu järgi kuulus tankitõrjekompaniide koosseisu juhatus, juhtimisrühm ja 3 (2. kompaniis 2) kahurirühma. Igal rühmal oli 3 tankitõrjekahurit. 1., 2. ja 4. kompaniis oli 106 meest, 3. kompaniis 76 meest.
2. septembrist 1939 kehtestatud sõjaaegse koosseisu järgi pidi tankitõrjekompaniisse kuuluma juhatus, üldrühm, juhtimiserühm ja 3 rühma, kokku 134 meest.
Kukruse linnaosa

Kukruse on Kohtla-Järve linnaosa. Asub Järve linnaosast 3 kilomeetrit idas ning seda ümbritseb Jõhvi vald.
Kukrusel asub Tallinna Tervishoiu Kõrgkooli Kohtla-Järve osakond. Aastatel 2007–2016 tegutses kohalikus klubihoones Kohtla-Järve Põlevkivimuuseum.
Vanas allmaakaevanduse asulas Kukrusel, Narva maantee ääres moodustavad omaette rühma enne II maailmasõda ehitatud kahekorruselised töölismajad. Asula regulaarse tänavavõrguga hoonestus on valdavalt sõjajärgne ja 1–2-korruseline. Asula keskel väljakul asuvad klubi ja koolihoone. Kauplused ja teenindustöökojad on koondunud Narva maanteele viiva põiktänava äärde. Ehitus Kukruse asulas lõpetati pärast Kohtla-Järve liitlinna moodustamist 1960. aastal, Kukruse kaevandus suleti 1968. aastal.
Rahvastik.
1987. aastal elas Kukrusel 1200 inimest.
2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Kukruse elanike arv vähenenud 572-ni. Eestlasi oli neist 135 (23,6%).
Peter Simon Pallas

Peter Simon Pallas (22. september 1741 Berliin – 8. september 1811 Berliin) oli saksa zooloog, botaanik ja geograaf.
Elukäik.
Peter Simon Pallase isa oli kirurgiaprofessor Berliinis. Peter Simon õppis koduõpetajate käe all ning seejärel Halle ja Göttingeni Ülikoolis ja 1760. aastal Leideni Ülikoolis, mille ta lõpetas 19-aastaselt, kaitstes parasitoloogiaalase doktoritöö "De Infestis viventibus intra viventia". Seejärel läks ta Haagi, kus tema loomade klassifitseerimise teooria tähelepanu äratas. 23-aastaselt valiti ta Londoni Kuningliku Seltsi liikmeks.
Ta oli andekas keelte peale, lisaks saksa keelele õppis ta ära ladina, kreeka, inglise, prantsuse, hiljem ka vene ja tatari keele.
1766. aastal ilmus tema töö "Elenchus zoophytorum", kus ta maailmas esimesena tõestas, et käsnad ja korallid on loomad.
1767. aastal kutsus Katariina II ta Peterburi professoriks. Ta juhtis kahte uurimisretke Siberisse ja Lõuna-Venemaale, kus ta uuris taimede ja loomade levikut ja kogus loodusloolist materjali. Esimesel uurimisretkel 1768–1774 käis ta Kesk-Venemaal, Volga ääres, läks üle Uuralite Lääne-Siberisse ning jõudis Altaisse, Amuuri ülemjooksule ja Baikali järveni. Teine uurimisretk viis ta 1793–1794 Krimmi ja Musta mere äärde. Ta avaldas reisipäevikud pealkirja all "Reise durch verschiedene Provinzen des Russischen Reichs".
Tema järgi nimetati mitmed teadusele seni tundmata loomaliigid. Ta koostas koguteose "Flora Rossica" (1784–1815). Reiside põhjal koostas ta mahukat teost "Zoographica Rosso-Asiatica", mis ilmus postuumselt.
Katariina II kinkis talle mõisa Simferopolis, kus ta elas 1810. aastani, mil suri ta teine abikaasa ning ta sai loa pöörduda tagasi Berliini, kus ta vähem kui aasta pärast suri.
Kahur

Kahur on pika raua, suure laskekiiruse ja lameda laskejoonega suurtükiväe tulirelv. Kahur on ette nähtud peamiselt lahtiste püstmärkide hävitamiseks.
Kahuri raua pikkus on tavaliselt 30 raua kaliibrit või rohkem . Laskekaugus on 18–40 km . Kahuriks loetakse tulirelva raua kaliibriga vähemalt 20 mm ja üle selle. Kahuri mürsu algkiirus on 700 m/s või üle selle.
Otstarbelt ja kasutusalalt eristatakse järgmisi kahuriliike: 
Mobiilsuse järgi jagunevad kahurid
Kaliibri järgi liigitatakse kahurid kergeteks (kuni 75 mm), keskmisteks (76–155 mm) ja rasketeks (üle 155 mm).
Kahurit käsitseb tavaliselt jaoga võrdsustatud allüksus: relvameeskond (ka suurtükimeeskond, kahurimeeskond).
Ajalugu.
Ajaloolisi suurtükke, millega tulistati ümaraid kuule, nimetatakse tavaliselt samuti kahuriteks, need võeti laialt kasutusele 13.–14. sajandil.
Vanima teadaoleva kahuri ehitas 3. sajandil eKr Ktesibios Aleksandriast. Sellest tulistamisel ei kasutatud püssirohtu, mis oli veel leiutamata, vaid suruõhku. Sellest algelisest leiutisest on vähe teada, sest enamik Ktesibiose töid on läinud kaotsi. Tema kahuri olemasolust teame tema kaasaegse, Kreeka inseneri, mehaaniku ja kirjaniku Philoni Byzantiumist vahendusel.
Hiinas leiutati püssirohuga laetavaid niinimetatud tulepiike, mis sisuliselt olid õlal kantavad leegiheitjad. Vanim tulepiigi kujutis on 10. sajandi joonistusel. Tulepiike ei valmistatud siis veel metallist, vaid õõnsatest bambustüvedest.
Edaspidi asendati tulepiigi bambusmaterjal metalliga. 28. jaanuaril 1132 kasutas Songi dünastia kindral Shizhong Hani armee õlal kantavat kahurit ühe linna vallutamisel Fujiani provintsis. Maailma vanim säilinud kahur on leitud Mandžuuriast, mis sel ajal kuulus mongolitele, ja on dateeritud aastasse 1282.
Euroopas kasutasid kahurit esimestena maurid Sevilla piiramisel 1248 ja Niebla piiramisel 1262. Saja-aastase sõja ajal kasutasid kahureid juba nii inglased kui prantslased, ehkki lahingut otsustavat tähtsust kahureil siis veel polnud.
Esimene lahing Euroopas, milles suurtükiväel oli otsustav osa, oli Konstantinoopoli piiramine 1453, mille käigus osmanid Konstantinoopoli müüri 55-päevase piiramise jooksul oma 68 Ungaris valmistatud kahuritega järk-järgult purustasid. Nii tähendas Konstantinoopoli langemine pööret maailma ajaloos mitmel viisil.
19. sajandil asendati sileraudse rauaõõnega kahurid vintraudsega, kuid tänapäeval on uuesti kasutusele võetud ka sileraudse õõnega kahurid.
Sõna päritolu.
Eesti keeles on 'kahur' tehissõna, mille leiutas ajakirjanik Juhan Weidenstrauch 1919. aastal. Ta oli teeninud Esimeses maailmasõjas Venemaa sõjaväes suurtükiväelasena ja omas ise põhjalikku kokkupuudet suurtükkidega.
Gerlachovský štít

Gerlachovský štít ehk Gerlachovka (slovaki kõnekeeles "Gerlach") on mägi Kõrg-Tatras, Slovakkia ja ühtlasi Karpaatide kõrgeim tipp (2655 m). Sellest 4 km loodesse riigipiirile jääb Poola kõrgeim tipp Rysy.
Mäe nimi on korduvalt vahetunud sõltuvalt valitsusest. Algne nimi oli Vrch Kotol ('katlamägi'). 1896 nimetati mägi Austria-Ungari keisri Franz Joseph I järgi. Pärast Austria-Ungari lagunemist nimetati mägi Gerlachovský štítiks lähedalasuva Gerlachi küla järgi. Tšehhoslovakkia valitsus andis mäele nime Štít legionárov ja Poola, kes seda ala endale nõudis, andis mäele nimeks Szczyt Polski. 1939 nimetas Slovakkia valitsus mäe Slovenský štítiks, kuid pärast kommunistide võimuhaaramist sai mägi 1951 nimeks Stalinov štít. Praeguse nime sai mägi tagasi pärast Stalini surma.
TAREN

TAREN (ka "tareen") on fosfororgaaniliste mürkide (näiteks sariin) vastane aine, mis oli kasutusel Nõukogude Liidu sõjaväes. Ravimit tarvitati suukaudsete tablettidena pärast mürkidega saastumist. TAREN kuulus NSV Liidu individuaal esmaabipakkettidesse AI-2 ja AI-4. 
TARENi koostisosad takistavad närvimürkide koliinesteraasi inhibeerivat toimet.
Vastumürgi peamine toimeaine on aprofeen, lisaks sisaldab TAREN ka tsüklodooli, klorosiili ja karbakoliini. 
Hallutsinatsioone tekitava toime tõttu kasutatakse TARENit aeg-ajalt mõnuainena. Psühhotroopse ainena liigitub ta hallutsinogeenide, täpsemalt deliriantide alla. Erinevalt psühhedeelsetest hallutsinogeenidest on deliriandid mürgised ja võivad üledoosi korral põhjustada surma.
Eestis kuulub TAREN narkootiliste ja psühhotroopsete ainete I nimekirja. 
Toimemehhanism.
Fosfoorgaanilised närvimürgid toimivad organismis atsetüülkoliinesteraasi inhibiitorina. Nad pärsivad pöördumatult ensüüm koliinesteraasi võimet lagundada neurotransmitter atsetüülkoliini, mistõttu selle hulk suureneb kontrollimatult ning põhjustab lihasparalüüsi, spasme ja lõpuks surma.
TAREN sisaldab erinevaid aineid, mis mõjutavad samuti koliinergilist süsteemi. Aprofeen on m-kolinoblokaator, mis vaatamata hulgaliselt tekkivale ja lagundamata atsetüülkoliini hulgale blokeerib m-kolinoretseptorid, nii et atsetüülkoliin ei saa sellega seostuda ega oma toimet avaldada. Et aprofeen blokeerib m-kolinoretseptorid, toimib ta muskariini antagonistina. Seetõttu võib TARENi tarvitamine vales doosis või ilma vajaduseta (mürgistuseta) kaasa tuua kolinoblokaatoritele omaseid kõrvaltoimeid. 
Ka tsüklodool on muskariini antagonist. Ta on sünteetiline m-kolinoretseptorite blokaator, mis avaldab ka nõrka n-kolinoblokeerivat toimet. Samuti omab tsüklodool antispastilist toimet silelihastele.
Karbakoliin on atsetüülkoliini retseptori agonist. Selle aine eesmärk TARENi koosseisus on konkureerida fosfoorgaaniliste ühenditega atsetüülkoliinesteraasiga seondumisel ning seetõttu hoida alles atsetüülkoliinesteraasi võimet olemasolevat atsetüülkoliini lagundada.
Kõrvaltoimed.
Tugeva antikoliinergilise ehk kolinoblokeeriva toime tõttu tekitab TARENi kasutamine hulganisti kõrvaltoimeid:
Kesknärvisüsteemile avaldatav mõju sarnaneb deliiriumiga, esineda võib
A. Le Coqi Õllemuuseum

A. Le Coqi Õllemuuseum asub Tartus A. Le Coqi õlletehase territooriumil aadressil Laulupeo pst 15.
Muuseum avati 1. juulil 2003 õlletehase 1898. aastal valminud linnasetornis, mille arhitekt on Reinhold Guleke. 2020.–2022. aastal läbis õllemuuseum põhjaliku uuenduskuuri ja aprillis 2022 avati muuseumis interaktiivne püsiekspositsioon "Õllemaailm". 
Ekspositsioon räägib maailma ja Eesti õlletegemisest alates Muinas-Egiptuse õllekultuurist kuni tänapäevani. Lisaks saab muuseumis näha, maitsta ja tunda õlle koostisosi ning tutvuda üksikasjalikult kõigi õlle valmistamise protsessi etappidega. 
Eraldi alal on muuseumis käsitletud Eesti vanima joogitootja A. Le Coqi üle 200-aastast kujunemisteed. Muuseumis on tallel ka üks maailma vanim säilinud õlu – enam kui 150 aastat tagasi toodetud, merehuku üle elanud ja praeguseni säilinud pudel A. Le Coq Imperial Extra Double Stouti.
Külastuse lõpus saab maitsta õlut või limonaadi muuseumi baaris. Muuseumi kingipoest võib leida A. Le Coqi sümboolikaga õlleklaase, riide- ja tarbeesemeid. 
Õllemuuseumi juhataja on 2023. aasta seisuga Mart Haldma, kes on õlletehases töötanud alates 1976. aastast.
Taišet

Taišet on linn Venemaal Irkutski oblastis, Taišeti rajooni keskus. Asub Birjussa ja Taišeti jõe ääres.
Taišet on asutatud 1897. aastal seoses Siberi raudtee rajamisega.
Taišet on tähtis raudteesõlm, seal hargneb Siberi raudteest põhja poole Baikali-Amuuri raudtee.
2007. aastal hakati linna rajama suurt alumiiniumitehast.
Linna haldusalasse kuulub ka Birjussinski linn ja Jurtõ alev.
Haubits

Haubits (tšehhi keeles "houfnice", saksa keeles "Haubitze") on
Mitmes riigis, sealhulgas Venemaal ja Soomes, loetakse ka tänapäeval haubitsaks vaid suurtükke, mille raua pikkus on alla 30 kaliibri.
Ajaloost.
Haubitsa tüüpi relvad (kivipüssid) võeti kasutusele juba 15. sajandil. Esimesed andmed pärinevad 1410. aastast Grünwaldi lahingust, kus neid kasutas Saksa ordu. Haubitsaid kasutati hussiitide sõdade ajal, eriti aktiivselt tegid seda hussiidid, kes kindlustasid nende abil oma vankerkantse. Sel ajal said nad endale ka praeguse nimetuse (houfnice). On arvatud, et hiliskeskajal oli haubits lisaks lihtsalt laskerelvaks olemisele ka oluline kõrvalmõju: tugev pauk hirmutas hobuseid ja ajas võitlejaid segadusse.
Kuni 19. sajandini kasutati haubitsa puhul tavaliselt tšehhipärast nimekuju, alles siis mindi üle saksapärasele ("Haubitze"), millega hakati tähistama lühikese rauaga suurtükke.
Haubitsad tänapäeval.
Haubitsateks nimetatakse vastavalt NATO terminoloogiale kaudtuleotstarbelisi suurtükke sõltumata raua pikkusest või kaliibrist. Haubitsatega on võimalik vajadusel siiski tulistada ka otsesihtimisega – peamiselt enesekaitseks. 
Haubits on suurtükiväe relvasüsteem ning seda käsitseb reeglina jaoga võrdsustatud allüksus – relvameeskond (ka suurtükimeeskond, haubitsameeskond).
Haubitsa mürsul on tulenevalt kasutuseesmärgist märgatavalt järsk lennujoon ja reeglina erineva või muudetava tugevusega (laske-) laengud erinevatele laskekaugustele laskmiseks. Uuematel haubitsatel on olemas võimalus laskmiseks nii tavapärases alumises, kui ka ülemises tõstenurgagrupis (üle 45 kraadi). Ülemise tõstenurga võimaldab nii ehitus, kui laskeandmete arvutussüsteemi iseärasus. Ülemise tõstenurga kasutamine võimaldab asetada haubitsa tulepositsioonile otse kõrgema varje taha, lastes samas väiksema laenguga ja väga järsu mürsu lennujoonega ka lähematele laskekaugustele. 
Kaudtulelaskmisel sihtimiseks kasutatakse optilist panoraamsihikut, mis võib olla kombineeritud elektroonikaploki ja güroskoobiga. Paljudel haubitsatel on lisaks panoraamsihikule ka eraldi teleskoopsihik otselaskmiseks. 
Haubitsad jagunevad mobiilsuselt: 
Põhilised NATO standardile vastavate 155 mm (kasutatavaim kaliiber) haubitsate rauapikkused kaliibrimõõdus on 39, 45 ja 52 kaliibrit.
Akupunktuur

Akupunktuur (ladina keelest "acus" 'nõel' ja "pungere" 'pistma, torkama') ehk nõelravi on traditsioonilise Hiina meditsiini teraapia, milles tervisehäirete ja haiguste ravimisel kasutatakse organismi või mõne elundi talitluse mõjutamiseks spetsiaalseid väärismetallist nõelu, mis torgatakse teatud punktidesse kehal (mõjutamiseks kasutatakse ka mokšat, punktmassaaži või akukleebiseid). 
Nõelravi eesmärk on korrigeerida organismi füsioloogilist tasakaalu. 
Nõelravil on üldiselt vähe kõrvalnähte. Seetõttu saab seda kasutada, ilma et patsient oma tervisega riskima peaks.
Tervisehäired, mille puhul akupunktuuriteraapiat kasutatakse:
Volkswagen

Volkswagen on Volkswagen AG kaubamärk, sageli kasutatakse ka lühendit VW. 
Volkswagen asutati 1937. aastal ning esimeseks ja üheks kõige tuntumaks mudeliks sai Beetle (Põrnikas). 
Volkswagen tähendab saksa keelest otse tõlkides "rahvaauto". 
Heitgaasipettus.
2015. aastal sai Volkswagen süüdistuse petutarkvara paigutamise eest ligi 11 miljoni diiselmootoriga autole. Volkswageni insenerid ei tulnud mootorite arendamisel toime keskkonnanõuete täitmisega ja selle varjamiseks töötasid nad välja süsteemi, mis testide ajal lülitab mootori teisele režiimile, vähendades sellega kütuse põlemistemperatuuri, et saada lämmastikdioksiid normi piiresse. Mootori tavarežiimis on aga heitgaasi näit kuni 40 korda normist kõrgem. 2020. aastal teatas VW, et skandaal läks ettevõttele maksma üle 30 miljardi euro. Skandaaliga kaasnes mitmeid kohtujuhtumeid, petutarkvaraga autode lisahooldamisi ja hüvitisi. Hiljem ilmnes teisi sarnaseid juhtumeid erinevate mudelite ja tootjatega.
Jagu

Jagu on sõjaväeline allüksus, mille koosseisus on tavaliselt 6–12 inimest. Harilikult kuulub jagu rühma koosseisu. 
Jagu juhib jaoülem, kelleks on tavaliselt allohvitser. Jao isikkoosseis võib olla jagatud lahingupaarideks, lahingukolmikuteks, gruppideks või pooljagudeks. Jao koosseis ja relvastus sõltuvad otstarbest ja ülesannetest. 
Relvasüsteemi või kindlat seadet käsitsevat ja jaoga võrdsustatud allüksust nimetatakse meeskonnaks. Meeskonnaliikmeid nimetatakse ametikoha järgi või numbriga. Meeskond võib jaguneda ka gruppideks vastavalt ülesandele.
Jagu.
Näitlikke jagude nimetusi:
Kerge jalaväejao koosseis võib olla näiteks:
Soomusjalaväejao koosseis võib olla näiteks:
Meeskond.
Näitlikke meeskondade nimetusi:
Tankimeeskonda kuuluvad tavaliselt:
Suurtükimeeskonda võivad kuuluda näiteks:
Harivesilik

Harivesilik ehk põhja-harivesilik ("Triturus cristatus") on salamanderlaste sugukonda vesiliku perekonda kuuluv kahepaikne.
Levila.
Harivesilik on levinud Põhja- ja Kesk-Euroopa aladel, mis jäävad Alpidest ja Doonaust põhja poole. Isendeid pole leitud Iirimaalt, harvad on leiud Skandinaavia maadest. Levila ei ulatu kuigi kaugele itta, ulatudes Jekaterinburgi oblasti lõunaosani. Ta on levinud Kaukaasias ja Krimmis. Eestis elab peamiselt mandriosas, eriti Kagu-Eestis.
Harivesilikud on Eestis looduskaitse all. Ta kuulub II looduskaitsekategooriasse ja on Eesti punase nimestiku järgi ohualdis liik.
Välimus.
Täiskasvanud harivesilik on tähnikvesilikust suurem, kuni 18 cm pikkune. Isane on mõne sentimeetri võrra emasest lühem. Värvus sõltub elupaigast, tavaliselt on see tumedat tooni. Harivesilik on ülalt must, pruunikas või hallikas, tumedate täppidega, alt kollakas või oranž mustade laikudega. Nahk on jämedate teradega. Noortel harivesilikel võib seljal esineda kollane triip. Pulmarüüs isastel on saba külgedel sinakasvalged triibud.
Isastel isenditel on suhteliselt kõrge hambuline hari, mis katkeb saba tüviku juures. Selle harja tõttu kannavad nad ka harivesiliku nime. Emastel kulgeb piki selga sageli kitsas kollane joon, kuid harja neil ei ole.
Elupaik.
Harivesilik ei ole arvukas. Teda on 4–6 korda vähem kui tähnikvesilikku. Harivesiliku jaoks on nähtavasti parimad elutingimused metsastepis, kus teda on ainult 2–3 korda vähem kui tähnikvesilikku.
Ta eelistab metsajärvi, soote, tiike, veeauke, soid, rabasid ja kraave. Teda võib kohata ka laiade jõeorgudega kultuurmaastikul. Kui ta veest lahkub, peitub ta mahalangenud puude all, aukudes, urgudes, isegi pehkinud kändudes. Vees on ta aktiivne ööpäev läbi, kuival ainult öösiti. Veekogudes viibib ta kevade ja suve alguses, aga alates juuni keskpaigast siirdub kuivale.
Toitumine.
Vees sööb harivesilik veemardikaid (ujurid, kukrikud, vesimardikad), limuseid, eriti herneskarpe, sääsevastseid, vesilutikaid, kiilivastseid, kahepaiksete kudu, kalamarja, vähilaadseid ja kulleseid.
Kuival toituvad nad vähe. Kolmandiku kuival püütud harivesilike maod olid täiesti tühjad. Nad söövad vihmausse, nälkjaid, putukaid ja nende vastseid ning mõnikord teiste vesilikuliikide maismaale siirdunud noorloomi.
Tähnikvesilik

Tähnikvesilik ("Lissotriton vulgaris""," varasema nimega "Triturus vulgaris") on salamanderlaste sugukonda kuuluv kahepaikne.
Tähnikvesilik on levinud peaaegu kõikjal Euroopas (välja arvatud Lõuna-Prantsusmaa, Pürenee poolsaar ja Lõuna-Itaalia). Eestis on tähnikvesilik väga tavaline. Elab järves.
Iseloomustus.
Täiskasvanud isendid on kuni 11 cm pikad, emased mõnevõrra lühemad. Tähnikvesilike nahk on sile või peensõmerjas. Isendite seljapiirkond on oliivpruuni värvi, kõhualune kollakas, keha kaetud tumedate täppidega.
Elupaik ja levik.
On levinud Prantsusmaast, Inglismaast ja Lõuna-Rootsist kuni Lääne-Siberini (kaasa arvatud). Levila põhjapiir kulgeb läbi Lõuna-Karjala, lõunapiir alates Mustast merest. Esineb ka Balkani poolsaarel, Itaalias ja Väike-Aasia põhjaosas. Eestis on levinud igal pool.
Dreyfusi afäär

Dreyfusi afäär oli poliitiline skandaal Prantsusmaal aastatel 1894–1906. Selle keskmes oli Alfred Dreyfus, Prantsuse armee noor juudi soost kapten, keda 1894. aastal süüdistati spionaažis. 
Väidetavalt oli Dreyfus edastanud Prantsusmaa sõjasaladusi Saksamaa saatkonnale Pariisis. Dreyfus mõisteti eluks ajaks vangi ja saadeti Kuradisaarele Prantsuse Guajaanas, kus ta viibis kokku viis aastat. Paar aastat pärast süüdimõistmist tulid välja tõendid, et infot oli edastanud hoopis major Ferdinand Walsin Esterhazy, kes aga mõisteti sõjaväekohtu poolt õigeks, ning Dreyfus jäi vangi. Tema kaitseks võtsid sõna avaliku elu tegelased, eriti tuntud on Émile Zola avalik kiri "J'accuse" ("Ma süüdistan") Prantsusmaa presidendile Félix Faure'ile, milles Zola süüdistab Prantsuse valitsust antisemitismis. Pärast mitmeid kohtuistungeid, kus Dreyfusi süüdistamiseks kasutati ka võltsitud dokumente, mõisteti Dreyfus lõpuks 1906. aastal õigeks ja võeti majori auastmes armeesse tagasi. Dreyfus võttis osa Esimesest maailmasõjast ja läks erru kolonelleitnandina.
Heliklass

Heliklass, ka helikõrgusklass (inglise keeles "pitch class") on muusikas hulk helisid, mis asetsevad ühe või mitme oktavi kaugusel üksteisest. Näiteks kõik "C"-helid moodustavad omaette heliklassi, kõik "D"-helid omaette heliklassi jne. Võrdtempereeritud häälestuse puhul on kokku 12 heliklassi. Võrdtempereeritud häälestuses kuuluvad enharmooniliselt identsed helid samasse heliklassi. Nii näiteks "Cis" kuulub samasse heliklassi kui "Des", "His" samasse kui "Deses" jne. Lihtsuse huvides kasutatakse heliklasside tähistamiseks enamasti numbernotatsiooni, milles (enamasti) "C" = 0, "Cis/Des" = 1, "D" = 2, "Dis/Es" = 3, "E" = 4, "F" = 5, "Fis/Ges" = 6, "G" = 7, "Gis/As" = 8, "A" = 9, "Ais/B" = 10 (ka "A" või "T"), "H" = 11 (ka "B" või "E"). Heliklassid tõlgendatakse registriliselt määratlematuteks.
Heliklassi mõiste on tulnud kasutusele muusikalise hulgateooria kontekstis, et teha võrdtempereeritud helisüsteemis vahet üksiku heli ("pitch") ja sama heli kõiki modulo 12 tuletisi hõlmava heliklassi ("pitch class") vahel. Ka klassikalise seriaalse meetodi kontekstis ei räägita kaksteistheliridade puhul mitte üksikute helide, vaid heliklasside seeriatest.
Enharmoonilised helid

Enharmoonilised helid on samakõlalised (sama helikõrgusega), kuid noodikirjas erinevalt märgitud ja eri nimetusega helid (näiteks Fis ja Ges).
Väike-Maarja Vabadussõja mälestussammas

Väike-Maarja aleviku Eesti Vabadussõjas langenute mälestussammas asub Lääne-Viru maakonnas Väike-Maarjas. Mälestussamba kavandi ja kivitöö tegi Tartu kiviraidur Jugar-Hütt. Mälestussammas avati 14. juunil 1925.
Väike-Maarja mälestussammas oli üks suuremaid Vabadussõja mälestussambaid. 1940. aastal lõhuti samba alumine osa, kaks ülemist osa jäid terveks. Saksa okupatsiooni ajal, 21. oktoobril 1942 pandi sammas oma kohale tagasi. 1944. aastal purustati sammas uuesti. Säilis üks tükk, mida kasutati taastamisel õige materjali ja kivitöö valimisel. Sammas avati uuesti 23. juunil 1991 originaali täpse koopiana.
Silja Festival

Silja Festival (aastast 2015 "Mega Andrea", varem "Wellamo") on parvlaev, mis kuulus Eesti laevandusettevõttele Tallink. Laev ehitati 1986. aastal Wärtsiläs Soomes.
Laeva ajalugu.
Silja Line.
Wellamo valmis 1986. aastal ning hakkas sõitma liinil Turu–Stockholm. 1992. aastal lisati Saksamaal ümberehituse käigus laevale kajuteid, modifitseeriti laeva vööris asuvat välistekki ning uuendati päästevahendeid. Laev sai ka uue nime Silja Festival. 1994. aastal asendati Silja Festival Silja Scandinaviaga ning Silja Festival hakkas sõitma liinil Helsingi–Tallinn. 1997. aastal naasis laev liinile Turu–Stockholm, kuna Silja Scandinavia rendileping lõppes. 
2007. aasta aprillis teatas Silja Line'i omanik Tallink, et 2008. aasta suvel asendatakse Silja Festival sel liinil Galaxyga ning Silja Festival suunatakse liinile Riia-Stockholm.
Kuni 2008. aasta juulini polnud veel teada, kumma tol ajal Riia–Stockholm liinil sõitnud reisilaevadest Silja Festival välja vahetab, kuid 10. juulil, mil Tallinki uusim reisilaev Baltic Princess firmale üle anti, kinnitas Tallink Grupp, et välja vahetatakse vanem ja pisem Vana Tallinn.
Tallink.
Silja Festival sõitis Riia–Stockholmi liinil 2. augustist 2008 kuni 3. maini 2013. Selleks kanti laev Läti laevaregistrisse ja maaliti pardale Tallinki logo.
28. jaanuaril 2014 väljus Silja Festival Tallinnast Kitimati sadamasse Kanadas, teekonna pikkuseks tuli 11 435 meremiili. See on pikim reis, mille on Tallinki laev teinud. Kitimati sadamas vajati laeva tööliste majutamiseks. Silja Festivali kasutamiseks ujuvhotellina on rendileping tehtud esialgu aastaks optsiooniga kolme järgneva aasta peale ning võimalus on ka laeva väljaostmiseks. Laev ehitati ümber, nii et selles on 575 üheinimesekajutit ja kohad 110 laevapereliikmele ülejäänud kajuteis.
Tourship Italia Spa.
Kevadel 2015 müüs Tallink laeva ettevõttele Bridgemans Services. Laeva kasutab Tourship Italia SPA (Corsica Ferries - Sardinia Ferries). 10. juunil 2015 sai laev Itaalia lipu ja uue nime Mega Andrea. Sama laevakompanii on ka omandanud Silja Festivali sõsarlaeva Silja Karneval (ex Svea), mille nimi on nüüd Mega Smeralda.
Jakob Liivi monument

Jakob Liivi monument asub Lääne-Virumaal Väike-Maarjas.
Eesti kirjanik ja omavalitsustegelane Jakob Liiv elas ja töötas aastatel 1901–1913 Väike-Maarjas.
1929. aastal modelleeris Liivi Tartus kujur Roman Haavamägi (Espenberg). Pärast Liivi surma moodustati Jakob Liivi Mälestuse Jäädvustamise Väike-Maarja komitee, mis asus koguma raha püstitamiseks. Skulptor Haavamäe valmistatud ausammas avati pidulikult 25. septembril 1938.
Hoidjakeel

 
Hoidjakeel ehk hoidekeel ehk ninnutamine on keelevariant, mis on ema, hoidja(te) või teiste täiskasvanute lapsele suunatud mugandatud keel. Sellest tuleb eristada lastekeelt ehk nn pudikeelt, mis on lapse enda arenev keelevariant. Hoidjakeele kasutamine ei ole universaalne, kuid on levinud väga paljudes kultuurides.
Tavaliselt on see standardkeele artikulatsiooniliseks moonutuseks, mille puhul on lihtsustatud keelevoo segmenteerimist ning tõstetud kõne helikõrgust. Keerulisi süntaktilisi struktuure välditakse ning sõnavara on redutseeritud. Samuti on võimalik, et täiskasvanu kohandab oma kõnet, rääkides lapsekeele eri aspektidega, näiteks mängib kaasa silbikordustega.
Vahel kohtab hoidjakeeles sõnavormide lihtustamist ja muutmist, kui täiskasvanud arvestavad keele funktsioone ja struktuuri vahendades intuitiivselt lapse mitte veel väga tugevalt arenenud keelelise asjatundlikkusega. Siiski pole lapse standardkeele omandamine pärsitud ka keelekeskkonnas, kus kultuurist tingituna lastega rääkides hoidjakeelt ei kasutata. Hoidjakeele liigne kasutamine võib segada last täiskasvanute maailma sisseelamisel ning standardkeele tundmaõppimist, kuid lapse esimestel eluaastatel kasutatav mugandatud keel, mille kõrval laps kuuleb ka normaalset keelekasutust, ei nõrgenda lapse võimet omandada nn normaalne keel.
Hoidjakeele kasutamist on uuritud ka loomadel.
Ringi kvadratuur

Ringi kvadratuur on klassikaline matemaatikaprobleem.
Ülesandeks on konstrueerida antud ringiga võrdse pindalaga ruut kasutades sirklit ja joonlauda.
Antiikajast saadik üritasid ringi kvadratuuri lahendada paljud tuntud õpetlased, näiteks Leonardo da Vinci ja Thomas Hobbes.
1882. aastal tõestas Ferdinand von Lindemann, et ülesanne on lahendamatu, sest arv pii on transtsendentne.
Kuigi päris täpne lahendus on võimatu, on leitud üsna täpseid meetodeid, näiteks järgmine poola matemaatiku Adam Adamandy Kochański konstruktsioon:
Selle põhjal saame aproksimatsiooni formula_1 (Erinevus tegelikust pii väärtusest algab viiendast numbrist peale koma 3,14159...)
Ühikringi (selle raadius on 1) pindala on formula_2.
Kui otsida ühikringi pindalaga võrdset ruutu, siis selle ruudu külg peab olema formula_3.
Weil der Stadt

Weil der Stadt on linn Saksamaal Baden-Württembergi liidumaal Böblingeni kreisis. Asub Stuttgardist 30 km lääne pool.
Weil der Stadt tekkis 6. sajandil. Linnaõigused sai 1223. ja 1242. aasta vahel. 30-aastase sõja ajal tehti linn maatasa, kuid ehitati hiljem taas üles.
Linn on tuntud kui Johannes Kepleri sünnilinn.
Temppeliaukio kirik

Temppeliaukio kirik (soome "Temppeliaukion kirkko") on Taivallahti koguduse kirik Helsingis Etu-Töölö linnaosas.
Kirik valmis 1969. aastal arhitektide Timo ja Tuomo Suomalaineni projekti järgi.
Kirik on raiutud looduslikku kaljusse. Ringikujulist kirikusaali katab vasest ja klaasist kuppel, mille kaudu pääseb looduslik valgus kiriku sisemusse.
Suurepärase akustika tõttu kasutatakse kirikut sageli kontserdisaalina. 
Temppeliaukio kirik on tänu huvitavale arhitektuurile üks populaarsemaid turismiobjekte Helsingis.
Kirikut on kujutatud 1983. aasta Soome EUROPA postmargil.
Lapsekeel

Lapsekeel (ka lastekeel) on lapse suhtlus täiskasvanutega. Esialgu suhtlevad lapsed silmside, nutmise, häälitsemise ja viipamise abil. Sünnist esimese eluaasta lõpuni õpib laps keelt kasutama häälitsedes ja lalisedes, millele järgnevad ühesõnalised väljendid tavaliselt aastast kuni pooleteise aasta vanuseni. Pooleteise aasta kuni kahe aasta vanune laps hakkab tavaliselt tekitama esimesi sõnakombinatsioone ja peale kolmandat eluaastat kokku panema liht- ja liitlauseid.
Beebiviipekeel.
Üks võimalus lapsega enne esimesi sõnu suhelda on beebiviipekeel, mis võib erineda tavalistest viipekeeltest (nt ASL ja BSL ei ole sama, mis on ingliskeelses keskkonnas kasvavate laste "baby sign language"). Beebiviipekeeles saab laps õppida end väljendama selgemini ja kiiremini kui tavaliselt sõnadega. Eestis õpetatav beebiviipekeel on välja töötatud koostöös viipekeelt kõnelevate inimestega ja on seetõttu vaid mõne üksiku erinevusega. 
Keeleline areng.
Ei ole mingit kindlat vanust millal laps rääkima hakkab. Esimesed sõnad ütleb laps kui ta aju on arenenud 60% täiskasvanud inimese ajumahust.
Esimesed sõnad lastel on tihtipeale „emme” ja „aitäh”. Seejärel hakkab laps kordama häälitsusi, näiteks loomahääli nagu „auh” ja „ammmuu”. On kindlaks tehtud, et mida rohkem vanem oma lapsega otse räägib, seda varem hakkab laps rääkima. Näiteks Jaapanis ja Taanis, kus vanemad räägivad lastega vähem või lähevad varem tööle, hakkavad lapsed rääkima umbes aasta hiljem kui muude Euroopa riikide lapsed. 
Mõned vanemad kasutavad oma lastega rääkides hoidjakeelt , mis on mugandatud just väikese lapse jaoks. Hoidjakeeles on mugandatud näiteks astmevahelduslik sõna „koer”, selle asemel kasutatakse astmevahelduseta sõna „kutsa”. Vanemad kohendavad oma keelt alateadlikult ise vastavalt laste vajadustele ja hoidjakeelt tavaliselt peale kolmandat eluaastat ei kasutata. 
Eesti lapsel on üldiselt 3–4-aastaselt kujunenud eesti keele grammatika tuumik, mis on täiskasvanuga võrdne. Teada on käänded, pöörded, eituse ning jaatuse väljendamine. Välja kujunemas on veel eesti keele rikkalik tuletussüsteem. Ka hiljem rääkima hakkavatel lastel on hiljemalt koolimineku ajaks keel arenenud teistega samaväärsele tasemele. Näiteks kaksikutel ja kolmikutel, kes tihtipeale alustavad rääkimist 8–9 kuud üksikutest lastest hiljem, areneb keeleoskus hiljemalt 5.–6. eluaastaks teistega võrdseks. 
Mitmekeelsus ja laste keeleline areng.
Vastupidi populaarsele müüdile ei ole mitmekeelsete laste keeleline areng ükskeelsete laste omast aeglasem. Mitut keelt kõneleva lapse sõnavara ühes keeles võib küll olla väiksem, aga lugedes kokku lapse sõnavara kõigis keeltes, on tulemus võrdne samavanuse ükskeelse lapsega.
Adelaide'i Austraalia Eesti Maja

Adelaide Austraalia Eesti Maja on Eesti Maja Austraalias Adelaide'is. 
Selle aadress on 200 Jeffcott St North Adelaide.
Eesti Maja asutamiseks vajaliku raha hankis August Kangur.
Emilijan Stanev

Emilijan Stanev ("Емилиян Станев", kodanikunimega Nikola Stojan Stanev; 28. veebruar 1907 Veliko Tǎrnovo – 15. märts 1979 Sofia) oli bulgaaria kirjanik. 
Ta on avaldanud romaane, jutustusi, laste- ja noortekirjandust.
Veliko Tǎrnovos asub tema majamuuseum.
Busseto vald

Busseto on vald Itaalias Parma provintsis Emilia Romagna maakonnas.
Vald on tuntud, sest ühes selle osas Le Roncoles (tänapäeval Le Roncole Verdi) sündis üks suuremaid itaalia 19. sajandi heliloojaid Giuseppe Verdi. 
Bussetos asub ka Giuseppe Verdi majamuuseum.
Valla keskus on Busseto linn.
Bui

Bui on linn Venemaal Kostroma oblastis, Bui rajooni keskus. 
Bui asub kohas, kus Vjoksa jõgi suubub Kostroma jõkke. 
Bui on asutatud 1536. aastal. 
Raudteesõlm.
Toomas Nipernaadi

"Toomas Nipernaadi" on August Gailiti 1928. aastal ilmunud novellidest koosnev ränduriromaan. Kordustrükid on ilmunud 1935., 1944., 1947. (Vadstenas), 1967. (Tallinnas), 2001. ja 2006. aastal.
Raamat on ilmunud tõlgituna saksa (1931), flaami (1932), tšehhi (1935), läti (1942), soome (1942), prantsuse (1946), leedu (1971) ja poola keelde (1986 või 1987).
Teose nimitegelane Toomas Nipernaadi on tundmatu rändaja. Ta luiskab alatasa ning jagab naistele katteta lubadusi, kuid sellegipoolest annab ta sumbunud külades elavatele inimestele lootust, jõudu ja julgust täita oma unelmad. Nipernaadi enda sõnul maksab "ilus vale rohkem kui karm tõde". Teose lõpus tuleb abikaasa talle järele, lõpetades tema sellesuvise rännaku.
Nipernaadist on aja jooksul saanud teatud inimtüübi võrdkuju. Mõni teinegi teose tegelaskuju, näiteks Toomas Nipernaadi väljamõeldud tädi Katariina Jee, on Eesti kultuuris hiljem kasutust leidnud. 
Film ja teater.
1931. aastal ostsid Berliini filmimehed August Gailitilt Toomas Nipernaadi filmimisõiguse, võtted pidid algama 1932. aasta suvel.
1983. aastal valmis stuudios Tallinnfilm režissöör Kaljo Kiisa käe all romaani põhjal film "Nipernaadi", kus peaosa mängis Tõnu Kark. Tema kõrval paistsid silma ka Viire Valdma, Paul Poom, Egon Nuter, Ilmar Tammur, Rita Raave, Kaie Mihkelson jt. Filmi stsenarist oli Juhan Viiding, operaator Jüri Sillart, heliloojad Raimo Kangro ja Andres Valkonen. "Nipernaadist" sai tuntuks üks eesti filmimuusika tuntumaid palu, Anne Maasiku "Rändaja õhtulaul" (Ernst Enno sõnadele), ehkki varem oli seda kasutatud ka Jaan Toominga 1976. aasta teatrilavastuses "Veli Joonatan".
Valgas tegutsenud Säde teatri asutamise 100. aastapäevaks lavastati 2011. aastal muusikaline lavateos "Nipernaadi" (muusika autor Siiri Põldsaar).
Romaani 90. aastapäevaks valmis 2018. aastal MTÜ Temufi romantiline vabaõhulavastus "Toomas Nipernaadi". Nimiosas oli Pääru Oja, lavastas Peep Maasik.
Nipernaadi Eesti kultuuris.
Valga Säde parki püstitati 2009. aastal Nipernaadi pronksskulptuur, mis on 4,5 meetrit kõrge ja põhineb Jaak Soansi ideel. Kuju väiksem koopia antakse alates 2009. aastast auhinnana August Gailiti nimelise novelliauhinna võitjale.
Dunkri Kaubanduse AS tõi Eestis 2006. aastal poelettidele Nipernaadi viina. Ettevõte sai loa Tallinnfilmilt, kuid mitte kirjanik August Gailiti pärijailt. Samuti kasutati reklaamis algselt filmile viitavat muusikat ja kujundust, milleks otseselt luba ei küsitud. Reklaam tekitas ajakirjanduses vastuseisu ning nii Tallinnfilm kui ka Anne Maasik väljendasid selle suhtes rahulolematust, mistõttu vahetas Dunkri Kaubanduse AS reklaamlõigu uue vastu välja.
Nimetust "nipernaadi" kasutatakse vahel üldmõistena seiklusi otsiva ränduri kohta, kes otsib uusi elamusi kõrvalteedelt, kaugemal tavaelust. Näiteks on Kuku raadio kavas olnud reisisaade "Nipernaadid". Nipernaadiga on ajakirjanduses võrreldud isegi Euroopa Liitu.
Tallinna Keskraamatukogu raamatukogubussi nimi on Katarina Jee.
2002. aastast tegutseb Nipernaadi reisiklubi.
Pooljagu

Pooljagu (inglise k jalaväes "fireteam", üldistatuna "team"; saksa k "Trupp"), ka grupp, on sõjaväeline jaost väiksem allüksus, mis koosneb reeglina 3–6 sõjaväelasest.
Pooljaoks nimetatakse Eesti kaitseväes jalaväe tüüpi jao allüksust, kui jagu koosneb kahest võrdse suurusega grupist.
Kirjeldus.
Grupi koosseis sõltub otstarbest ja ülesandest. Grupp võib kuuluda kas jao koosseisu või olla allutatud vahetult kõrgemale üksusele. Samuti võidakse formeerida eriliste ülesannete täitmiseks ajutisi gruppe. Grupi koosseis võib olla jagatud lahingupaarideks.
Grupi ülem on tavaliselt vanem sõdur (kapral) või nooremallohvitser. Oluliste ülesannete täitmiseks mõeldud spetsiaalset gruppi võib juhtida ka kõrgema auastmega sõjaväelane.
Grupi teisi tähendusi.
Grupp suurema väeüksusena.
Taktikalise tegevuse koordineerimiseks ja omavahelise koostöö organiseerimiseks võidakse formeerida rügementidest, pataljonidest või/ja kompaniidest lahinguülesande täitmiseks ajutisi lahingugruppe või taktikalisi gruppe.
Grupp Eesti riigikaitse ajaloos.
Eesti sõjaväes nimetati 1940. aastani grupiks ka suurtükiväes ja õhutõrjes (õhukaitse) pataljonile vastavat (suurtükkidega relvastatud) üksust. Sellega seoses nimetati Eesti Kaitseväes 1998. aastal uuesti loodud suurtükiväeosa samuti suurtükiväegrupiks. Alates 2009. aastast nimetatakse kaitseväes pataljonile vastavat suurtükiväeosa suurtükiväepataljoniks (vastavat õhutõrjeväeosa nimetatakse õhutõrjepataljoniks).
Lahingupaar

Lahingupaar (ka "lahingpaar") on kahest sõjaväelasest koosnev ühendus, mis hõlbustab mõlema sõjaväelase koostööd ja lahinguülesannete täitmist. Lahingupaar kuulub kas pooljao, jao või rühma koosseisu. Üks lahingupaarilistest on lahingupaari vanem.
Lahingupaar võib olla näiteks laskur-, kuulipilduja- või tankitõrjelahingupaar.
Amilcare Ponchielli

Amilcare Ponchielli (31. august 1834 Paderno Fasolaro Cremona lähedal – 17. jaanuar 1886 Milano) oli itaalia helilooja. 
Ta omandas muusikahariduse Milano konservatooriumis, kus ta 1883. aastal ka õppejõuna tööle asus. Tema õpilaste hulgas olid Giacomo Puccini ja Pietro Mascagni. 
Juba oma esimese ooperiga ("I promessi sposi") saavutas ta nii suure edu, et La Scala tellis temalt ooperi 1872. aastal. Ooper "Leedulased" ("I Lituani") sai küllaltki hea vastuvõtu osaliseks ning sellele järgnes tänapäeval ainsana repertuaari jäänud ooperi "La Gioconda" triumfaalne esietendus.
Ponchielli looming jääb itaalia muusikas vähem tähtsale kohale: stiililt järgis ta Verdi muusikat, kuid jäi ajastusega hiljaks. Sel ajal otsis Verdi juba uusi ideid ja uutmoodi lähenemist.
Mitmikraketiheitja

Mitmikraketiheitja ehk mitme lõhkepeaga raketilaskesüsteem ("multiple-launch rocket system") on rakettidega tulistav relv, mille laskeseade koosneb mitmest rakettide väljatulistamiseks valmistatud sarnasest paralleelsest stardijuhikust. Mitmikraketiheitjad on harilikult suurtükiväe relvasüsteemid. Keelekujud "mitmelasuline raketiheitja" ja "mitmikreaktiivraketiheitja" on vananenud, mitteamelikud variandid. 
Omadused.
Raketiheitjate eriliseks näitajaks on võimas tulejõud, mis tuleneb suurest laskekiirusest. Rakette on võimalik tulistada välja nii järjestikku kiirtulena, kui ükshaaval. Raketid tulistatakse välja kas torudest, raamidest või siinidelt, mida tavaliselt on 12–40 tk ja mis annavad väljalennuks vajaliku tõstenurga. Mitmikraketiheitja raketid on varem olnud üldjuhul juhitamatud, kuid uuemal ajal kasutatakse järjest enam täppisjuhitavat laskemoona.
Pärast tulelöögi andmist on võimalik raketiheitjaga kiirelt positsiooni vahetada. Tänapäeva raketiheitjad on iseliikuvad, harvem haakes veetavad. Nende maksimaalne laskekaugus võib küündida mitmekümne kilomeetrini. Samas on näiteks M142 HIMARS võimeline laskma ka 300-kilomeetrise laskeulatusega ATACMS rakette.
Mitmikraketiheitjat käsitseb tavaliselt raketiheitjameeskond nooremallohvitseri või vanemallohvitseri juhtimisel.
Ajalugu.
Mitmikraketiheitjad võeti laialdaselt kasutusele teise maailmasõja ajal. Neist tuntumateks tuleb pidada 1941. aastal kasutusele võetud Vene raketiheitjat (esialgse nimetusega "kaardiväe miinipilduja" – "гвардейский миномет") BM-13 Katjuša ja Saksa raketiheitjat Nebelwerfer ("uduheitja"). Saksa poolel tavatseti Vene raketiheitjaid kutsuda "Stalini oreliks". Raketiheitjaid kasutasid ka lääneliitlased.
Pärast sõda on raketiheitjaid täiustatud. Suurenenud on laskekaugus ja -täpsus, kuid tööpõhimõte on jäänud samaks.
Kristjan Kasearu

Kristjan Kasearu (sündinud 21. aprillil 1986) on eesti laulja ja näitleja. 
Algusaastad.
Kasearu on lõpetanud Pärnu Ühisgümnaasiumi. Muusika juurde jõudis ta alles keskkoolis. Oma esimese kitarri raha teenis ta terve suve bensiinijaamas töötades.
Muusikaline tegevus.
2004. aasta märtsis sai alguse ansambel Elav Legend, mida võib pidada Paradise Crew' eelkäijaks. Bänd hakkas üsna kiirelt populaarsust koguma. Oma rolli mängis kindlasti ka näitlejatöö Nuku- ja Noorsooteatri muusikalis "Romeo &amp; Julia" 2006. ja 2007. aastal, kus Kasearu kehastas Romeot.
2007. aastal osales ta võistlusel Eurolaul 2007 kahe looga: "So much to say" (muusika Madis Muul, sõnad Kristjan Kasearu), mida esitas ansambel Paradise Crew ja mis saavutas 7. koha (1771 häält), ning looga "Romeo &amp; Julia" (muusika Elmar Liitmaa, sõnad Jaagup Kreem), mis oli duett näitleja Hele Kõrega ja mis saavutas teise koha (9350 häält).
Paradise Crew tegutsemise ajal oli Kasearu ansambli solist. 2008. aastal osales koos Paradise Crew'ga samuti võistlusel Eurolaul 2008 looga "Üksinduses" (muusika Kristjan Kasearu, Madis Muul, sõnad Kristjan Kasearu), mis saavutas 7. koha (1189 häält). Paradise Crew läks 2010. aastal laiali.
2010. aastal mängis Kasearu üht peaosa (Troy) Nuku- ja Noorsooteatri muusikalis "Keskkoolimuusikal".
Film ja telesarjad.
Pärast muusikali esimest hooaega sai ta pakkumise mängida Kadri Kõusaare filmi "Magnus" peaosa, mille Kasearu ka vastu võttis. Tegemist on ühega vähestest Eesti filmidest, mis on jõudnud Cannes'i filmifestivalile. 
Aastatel 2014–2018 mängis ta Kanal 2 komöödiasarjas "Köök". 2016. aastal osales ta meelelahutussaates "Su nägu kõlab tuttavalt".