tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Eesti Eripedagoogide Liit

Eesti Eripedagoogide Liit on 1990. aastal asutatud eripedagooge ühendav organisatsioon, mille eesmärk on tagada erivajadustega lastele parim võimalik haridus ja elukäik, milleks omakorda esindatakse ja kaitstakse eripedagoogide kutsehuve, osaletakse eripedagoogide ettevalmistuses ja täiendõppes koostöös eripedagooge ettevalmistavate kõrgkoolidega ning osaletakse Eesti hariduspoliitika ja vastava õigusruumi kujundamisel.
Liit on aastast 1991 Euroopa Eripedagoogide Assotsiatsiooni (European Association for Special Education) liige. Liit annab välja ajakirja Eripedagoogika. 
2009. aastal oli liidul 144 liiget.
Juhtimine.
Eripedagoogide liitu juhib president. Liidu esimene president oli Kosejõe Kooli direktor Vello Saliste. 2024. aasta seisuga on liidu president Pärnu Kuninga Tänava Põhikooli õppealajuhataja Liina Õmblus. 
Vanapaganad.
Liidu auliiget nimetatakse Vanapaganaks. Aunimetuse on saanud järgmised inimesed:
Silvester III

Silvester III, ka Sylvester III (Giovanni de' Crescenzi Ottaviani) oli paavst jaanuarist märtsini 1045. Ta oli 146. paavst. Varasemates paavstide loendites on teda sageli peetud vastupaavstiks, kuid alates 1947 tunnustatakse teda paavstina.
Giovanni de' Crescenzi Ottaviani sündis 1000. aasta paiku arvatavasti Roomas. Ta võis olla seotud Crescenzi suguvõsaga, mis oli 10. sajandi lõpus Roomas võimul. Ta sai 1044. aasta paiku Sabina piiskopiks ja Benedictus IX ajal kardinaliks.
Paavstiks saamine.
Septembris 1044 põgenes Benedictus IX Roomas puhkenud rahutuste tõttu linnast. Kirikuloolase J. N. D. Kelly andmetel määras Crescenzi suguvõsa 20. jaanuaril 1045 uueks paavstiks Silvester III, Salvador Miranda andmetel sai ta paavstiks 13. jaanuaril. Väidetavalt oli ta valimisprotseduuri läbiviimiseks andnud altkäemaksu.
Tagandamine.
Benedictus IX ekskommunitseeris veebruaris 1045 Silvester III ja saabus oma toetajate abiga 10. märtsil 1045 taas Rooma. Silvester III siirdus Sabinasse, kus ta tegutses Crescenzi suguvõsa protektsiooni all piiskopina edasi, kuid tema toetajad nõudsid Roomas tema volituste taastamist paavstina.
Saksa kuninga Heinrich III nõudel pidi Silvester ilmuma 20. detsembril 1046 Sutris toimunud sinodile, kus ta tagandati ametlikult ametist. Sinodi otsuse alusel pidi Silvester loobuma oma ametitunnustest ja minema kloostrisse pagendusse, kuid tema karistus tühistati peatselt ja tal võimaldati tegutseda Sabina piiskopina.
Tegevus Sabina piiskopina.
Leo IX ajal koostas Silvester III traktaadi "Libellum reclamationis", milles ta süüdistas Farfa kloostri abti Bernardot piiskoplike õiguste usurpeerimises ja piiskopi vastases tegevuses.
Teda on mainitud vastupaavst Benedictus X bullades augustis 1058 ja 28. novembril 1058; Nicolaus II bullades aprillis 1059, 9. mail 1059, detsembris 1059 ja jaanuaris 1061 ning Aleksander II bullades oktoobris 1061, jaanuaris 1062, 15. aprillil 1062 ja juunis 1062.
Surm.
Silvester III-t on viimati mainitud juunis 1062 paavst Aleksander II bullas ja ta suri enne oktoobrit 1063, kui Sabina piiskopina on mainitud tema järglast Ubaldot.
Gregorius VI

Gregorius VI (Giovanni Graziano, Giangraziano Pierleoni) oli paavst 1045–1046. Ta oli 148. paavst.
Giovanni Graziano sündis arvatavasti Roomas ja võis olla seotud Pierleoni suguvõsaga. Ta sai Rooma San Giovanni a Porta Latina kiriku ülempreestriks ja Benedictus VIII ajal 1012. aasta paiku kardinalpreestriks.
Graziano oli hilisema paavsti Benedictus IX ristiisa, teistel andmetel ka pihiisa.
Paavstiks saamine.
Benedictus IX otsustas 1. mail 1045 paavstiametist loobuda ja müüs selle suure summa (1500 naela kulda või umbes 2000 "libra") eest Grazianole, teistel andmetel loobus ta ametist reformimeelsete vaimulike ja Graziano veenmise järel.
Graziano sai Salvador Miranda andmetel paavstiks 5. mail 1045 ja võttis rahvahulga nõudel endale nimeks Gregorius.
Tema valitsemisajal nõudsid Benedictus IX ja Silvester III enda toetajate abil oma volituste taastamist.
Suhted Itaalia vaimulikega.
Gregorius VI saatis kirja Firenze vaimulikule Rolandole.
Munklus.
Gregorius VI kaplaniks oli munk Ildebrando (hilisem paavst Gregorius VII). Ta saatis bulla Farfa kloostri abtile Almericole. Ta saatis bulla Rooma San Quintino de Monte kloostri abtile.
Uued kardinalid.
Gregorius VI määras 4 uut kardinali. Ta kohustas Rooma vaimulikke ja kodanikke andma vannet, et nad ei vali uut paavsti seni, kuni ta elab.
Gregorius VI kultuuriloos.
Gregorius VI paavstiks saamist tervitas keskaja õpetlane Petrus Damianus, kes saatis paavstile kirja. Kaasaegsed tunnustasid teda haritud ja reformimeelse vaimulikuna.
Tagandamine.
Saksa kuningas Heinrich III ihaldas keisrikrooni ja läks sügisel 1046 Itaaliasse, kus hulk vaimulikke ja ilmikuid olid eemaldunud kolme rivaalitseva paavsti osadusest. Gregorius VI kohtus kuningaga Piacenzas. 20. detsembril 1046 Sutris toimunud sinodil tagandati Gregorius VI simoonias süüdistatuna ametist ja saadeti kevadel 1047 pagendusse Reini äärde ("ad ripas Rheni"), kirikuloolaste arvates Kölni, kuna Kölni peapiiskopist Hermannist sai tema ülevaataja. Teistel andmetel võis Gregorius VI ise ametist loobuda.
Pärast Clemens II surma 9. oktoobril 1047 pakkus Liège'i piiskop Wazon (Wazo), et uueks paavstiks määrataks Gregorius, kuid Heinrich III ei soostunud tema ettepanekuga.
Surm.
Gregorius VI suri 1047. aasta lõpus kusagil Reini ääres, tõenäoliselt Kölnis. Ta oli Benedictus V järel teine paavst, kes suri Saksamaal pagenduses.
Grigori Volkonski (1808−1882)

Grigori Petrovitš Volkonski (vene keeles "Григорий Петрович Волконский"; 9. aprill (vkj 28. märts) 1808 Peterburi – 6. mai (vkj 24. aprill) 1882 Nice) oli Venemaa riigitegelane ja õukondlane. Tõeline riiginõunik (1847). Ta oli vürst (1834. aastast hiilguslik vürst).
Volkonskite vürstisuguvõsast põlvnev Grigori Volkonski oli kindralfeldmarssal Pjotr Mihhailovitš Volkonski (1776–1852) ja Sofia Grigorjevna Volkonskaja (1786–1869) poeg. Sofia Volkonskaja isa oli ratsaväekindral Grigori Semjonovitš Volkonski (1742–1824) ja vend, dekabristina süüdi mõistetud, Sergei Grigorjevitš Volkonski (1788–1865). 
Isiklikku.
Volkonski abiellus Venemaa sõjaväelase ja riigitegelase Alexander von Benckendorffi tütre Maria von Benckendorffiga (1820–1880), kes oli Keila-Joa mõisa ja lossi pärijanna. Abielust sündisid:
Gertrude Baines

Gertrude Baines (6. aprill 1894 – 11. september 2009) oli USA ülipikaealine ja alates 2. jaanuarist 2009 kuni surmani maailma vanim inimene. Ta suri 115-aastaselt.
Coton de Tuléar

Coton de Tuléar on koeratõug. Ta sai nime Toliara linna endise nime järgi.
Cotonid on energilised, aktiivsed ja liikuvad. Nad on sõbralikud, sotsiaalsed, kiinduvad ja ustavad. Nad on väga mänguhimulised ja heatujulised. Nad saavad hästi läbi nii lastega kui ka teiste koertega.
Coton de Tuléar on väikest kasvu, turjakőrgusega 22–32 cm, kaal on 3,5–6 kg. Karvkate on tihe, siidpehme, valgetes toonides, harvem mustvalge. Karvkatte hooldus ei ole raske.
See koeratõug on hüpoallergeenne ehk allergiaohutu, mis tähendab, et neid saavad pidada ka allergia all kannatajad. Koera karvad sarnanevad pigem inimese juustega kui teiste loomade karvadega. Coton de Tuléar ei aja karva, kuid tema karvastikku on aeg-ajalt vaja pügada.
Coton de Tuléari kõige tõsisemad terviseprobleemid on seotud südame, samuti maksa, selja ja silmadega. Siiski on enamik terviseprobleeme haruldased ning Coton de Tuléar on keskmisest tervem tõug. Keskmiselt elavad nad 14–16 aastat.
Ajalugu.
See tõug aretati Madagaskaril ja on sellepärast Madagaskari rahvuskoer. Tema esivanemad toodi saarele 16. ja 17. sajandil piraadilaevadel. Madagaskar oli tollal piraatide paradiis ja tänapäevalgi võib seal näha piraatide surnuaedu. Mereröövlid kehtestasid seal isegi demokraatliku kuningriigi ja abiellusid kohalike malagassi naistega. Kas koerad võeti laevadele selleks, et võidelda rottidega, kaaslasteks pikkadel merereisidel või konfiskeeriti teistelt laevadelt hinnalise varandusena, on teadmata. Koeratõu esivanemate hulgas on nähtavasti "Bichon Tenerife" ja tenerife terjer.
Madagaskaril räägitakse Coton de Tuléari kohta palju kuulujutte, mis enamjaolt on täiesti valed. See tõug pole iial Madagaskaril metsikult elanud. Ta ei jahtinud metssigu ega alligaatoreid, nagu tema suuruse ja jõu põhjal võib kergesti järeldada. Tal on nõrk jahiinstinkt ja ta pole üldse jahikoer. Ta oli kõigest Madagaskaril valitsenud Merina hõimu seltsikoer.
Madagaskari kuningadünastia oli ainus, kel oli lubatud neid koeri pidada. Pärast monarhia kukutamist hakkasid seda pidama ka teised, kuid tõug jäi vähearvuliseks. Prantsusmaa kolonisaatorid viisid üksikuid koeri Euroopasse, kuid maailma ei pööranud talle kuigivõrd tähelepanu enne aastat 1970, mil Prantsusmaa kennelliit "Société Centrale Canine" tunnistas selle iseseisvaks koeratõuks.
Järgnes plahvatuslik levik. 1972 kinnitati tõu standard, 1973 viidi esimesed koerad USA-sse. Seda tegi Robert Jay Russell, kes 1976 asutas USA-s Coton de Tuléari klubi ("Coton de Tulear Club of America"). Tänapäevaks on USA-s teisigi selle tõu klubisid. 2001 tunnistas USA kennelliit Coton de Tuléari ametlikult tõuna. 2009. aasta juuli seisuga tunnustab USA kennelliit 63 koeratõugu.
Olli Lehto

Olli Erkki Lehto (30. mai 1925 – 31. detsember 2020) oli Soome matemaatik, akadeemik.
Ta kaitses doktoriväitekirja 1949. aastal. 1961–1988 oli ta Helsingi Ülikooli professor, 1983–1988 rektor ja 1988–1993 kantsler.
Ta on kirjutanud mitu matemaatikaõpikut ülikoolidele ja soome matemaatikute elulugusid.
Surnud 3. jaanuaril

"Siin loetletakse 3. jaanuaril surnud tuntud inimesi.
Štš-317

Štš-317 (Щ-317) oli Nõukogude Štšuka-klassi allveelaev. 
Lasti vette 24. septembril 1935. Kuulus Balti laevastiku koosseisu kodusadamaga Kroonlinnas. 1939. aastast baseerus Tallinnas, osales Talvesõjas.
Jäi kaduma juulis 1942 ebaselgetel asjaoludel.
Lahinguretked.
29.11.1939 - 05.12.1939
19.12.1939 - 08.01.1940
29.09.1941 - 16.10.1941
09.06.1942 - +
Võidud.
16.06.1942 06:05 uputatud Soome "Argo" 2513 brt.
18.06.1942 õhtul vigastatud Taani "Orion" 2405 brt.
22.06.1942 12:14 uputatud Rootsi "Ada Gorthon" 2399 brt.
08.07.1942 07:47 uputatud Saksa "Otto Cords" 966 brt.
Kirjandus.
Мирослав Морозов: Подводные лодки ВМФ СССР в Великой Отечественной войне 1941-1945 гг. Летопись боевых походов. Часть 1. Краснознаменный Балтийский флот.
Мирослав Морозов, Константин Кулагин: "Щуки". Легенды Советского подводного флота.
Helene von Tiesenhausen

Krahvinna Helene von Tiesenhausen (vene: Елена (Лили) Павловна Тизенгаузен; 10. september 1804 – 13. september 1889) oli Venemaa keisri Nikolai I tütre, suurvürstinna Maria Nikolajevna, õuedaam, hiljem riigidaam.
Helene von Tiesenhausen sündis krahv Paul von Tiesenhauseni (1774–1864) ja krahvinna Julie Charlotte von der Pahleni (1782–1862) tütrena. 
Helene von Tiesenhausen oli abielus Keisri Ihukaitsepolgu Ratsaväepolgu polkovniku, hilisema kindralleitnandi ja Peterburi komandandi Grigori Donets-Zaharževskiga (1792–1845; ), kelle õde Jelizaveta oli Alexander von Benckendorffi abikaasa.
Libor Malina

Libor Malina (sündinud 14. juunil 1973) on Tšehhi kergejõustiklane (kettaheitja).
Saavutused.
Olümpiamängudel.
Isiklik rekord on 67,13 m.
Walter Elsasser

Walter Maurice Elsasser (20. märts 1904 Mannheim – 14. oktoober 1991 Baltimore) oli füüsik ja bioloogiateoreetik.
1920. aastatel Göttingeni ülikoolis õppides pakkus ta välja eksperimendi, millega tõestada elektronide laineomadusi. Ise ta seda ei sooritanud, kuid tema kaastöötaja Max Born, kes pälvis elektronide laineomaduste uurimise eest 1954. aastal Nobeli füüsikaauhinna, soovitas inglise füüsikutel see eksperiment teha. Clinton Davisson ja George Thomson said 1937. aastal elektronide difraktsiooni avastamise eest Nobeli füüsikaauhinna.
1935. aastal Pariisis töötades arvutas Elsasser välja rasketes radioaktiivsetes tuumades olevate prootonite ja neutronite seoseenergia. 1963 pälvisid Eugene Wigner, Hans Jensen ja Maria Goeppert-Mayer Elsasseri valemi edasiarendamise eest Nobeli füüsikaauhinna. Niimoodi oli Elsasser kahel korral Nobeli auhinna saamisele väga lähedal.
1941, olles teenistuses USA sõjaväe sidekorpuses, hakkas ta vabal ajal välja töötama Maa magnetvälja päritolu esimest matemaatilist mudelit. Ta avaldas selle artikliseeriana 1946–1947. Ta oletas, et Maa magnetväli võib olla iseennast säilitav alalisvoolugeneraator ehk dünamo (seda nimetataksegi dünamoteooriaks), mida hoiab alal vedelas välistuumas toimuv konvektsioon. Ta kirjeldas ka võimalikku tagasisidemehhanismi nende voolude vahel, kasutades kahesuguseid, toroidseid ja poloidseid koordinaate, millest esimene näitas laiuskraadidega paralleelset kaugust ja teine kaugust poolusest. Ta ise leiutaski oma teooria jaoks terminid "toroidne" ja "poloidne".
Ta oli tähelepanuväärne holismi esindaja teoreetilises bioloogias.
Audi 100

Audi 100 ja Audi 200 (Põhja-Ameerika turul ka Audi 5000) oli Volkswagen gruppi kuuluva Audi poolt aastatel 1968–1994 toodetud automudel.
Kaheukseline mudel oli saadaval esimese ja teise põlvkonna (C1-C2) vältel ning viieukselist keret pakuti kolmele viimasele põlvkonnale (C2–C4).
Audi 100 C2 ja C3 mudeleid müüdi Põhja-Ameerika turul Audi 5000 nime all aastatel 1984–1988. 
1994. aastal läbis Audi 100 mudeliuuenduse ning selle käigus sai selle Audi 100 uueks nimeks Audi A6, et olla kooskõlas ülejäänud Audi mudelite tähistusega. Täiesti uus A6 (mudelitähisega C5) saabus 1997. aastal. 
Audi 100 (C1, 1968–1976).
Esimene Audi 100 arendati välja Volkswageni allüksuse Auto Unioni poolt ning avalikustati see 26. novembril 1968. aastal. 100 tähistas algset mootorivõimsust (100 hobujõudu) ning tegu oli Audi kõige suurema mudeliga. 
Saadaval olid erinevad keretüübid: 2- ja 4-ukseline sedaan ning kaheukseline kupee Audi 100 Coupé S. 
Audi 100, 200 ja 5000 (C2, 1976–1984).
Teise põlvkonna Audi 100, mille mudelitähiseks C2, esitleti 1976. aastal. Alguses pakuti seda 5-silindrilise 74 kW (100 hj) arendava mootoriga. 
Seda mudelit enam kupeekerega ei toodetud, küll aga lisandus 1977. aastal mudelirivisse 5-ukseline luukpära nimega Avant.
Tippmudelit Audi 200 tutvustati esmakordselt 1979. aastal Frankfurdi autonäitusel, mis varustati 5-silindriliste sissepritsega varustatud mootoritega. 
Audi 5000 müüdi Põhja-Ameerika turul aastatel 1978–1983 ning need varustati kõik 5-silindrilise mootoriga (saadaval olid bensiini- ja diiselmootorid). 
Audi 100, 200 ja 5000 (C3, 1982–1991).
Kolmanda põlvkonna Audi 100 esitlus toimus 1982. aasta septembris. Auto oli väga aerodünaamilise välimusega. Õhutakistusteguriga 0,30 oli kolmanda põlvkonna Audi 100 kõige aerodünaamilisem seeriatootmises olev auto. 
1983. aastal tutvustati ka uut Audi 200, mis jätkas Audi 100 tippmudelite joont ning mis varustati viiesilindriliste 2,2-liitriste turbomootoritega. 
Audi 100 (C4, 1991–1994).
Neljanda põlvkonna Audi 100 esitleti Euroopa turgudel 1990. aasta lõpus ning teistel turgudel 1991. aastal. Mootorivaliku suurim uudis V6-bensiinimootor, mis esmakordselt paigaldati C4 kerega Audi 100-le. Selle töömaht oli 2,8 liitrit ja võimsus 128 kW (174 hj), hiljem lisandus valikusse 2,6-liitrise töömahuga V6-bensiinimootor. 
Audi S4.
Esmakordselt valmis ka Audi 100 sportversioon, mis sai nimeks Audi S4 (nimetatud ka kui Audi 100 S4) ja oli loodud asendamaks kolmanda põlvkonna sportlikke Audi 200 quattro turbo mudeleid. 
Audi S4 varustati 2,2-liitrise R5 turbomootoriga, mille võimsus oli 169 kW (230 hj) ja see oli saadaval käsi- ja automaatkäigukastiga ning hiljem pakuti ka 4,2-liitrist 206 kW (280 hj) V8-mootorit. 
Mudeliuuenduse ja Audi A6 mudelinime kasutuselevõtuga seoses nimetati Audi S4 ümber Audi S6-ks ning Audi S4 nime hakkas kandma väiksema Audi A4 sportmudel.
Reinhold Wilhelm von Pohlmann

Reinhold Wilhelm von Pohlmann (Venemaal tuntud kui "Vilim Romanovitš", vene keeles "Вилим (Вильгельм-Рейнгольд) Романович фон Польман") (9. (ukj 20.) aprill 1727 Võrnu, Ereda mõis – 22. jaanuar (ukj 2. veebruar) 1795 Kodila) oli baltisaksa päritolu Schleswig-Holsteini ja Vene keisririigi sõjaväelane ja riigitegelane. 
Elulugu.
Päritolu.
Põlvnes baltisaksa aadlisuguvõsast. Tema isa oli Öötla ja Toila mõisaomanik ning Ingerimaa riigimõisate pealik Reinhold Wilhelm von Pohlmann. Ema oli Charlotte von Brackel, kes pärines Kohtla mõisast.
Teenistus.
Teenistust alustas ta Holsteinis, kus sai jäägermeistriks. Aastal 1752 astus Venemaa sõjaväeteenistusse ja sai porutšiku auastme. 1759. aastaks oli ta välja teeninud polkovniku auastme. 1765. aastal sai kindralmajoriks ja tegelikuks kammerhärraks. Järgnevalt oli ta Ingerimaa saksa asunike asunduste ülemdirektor. 1766. aastal juhtis ta vürst Grigori Orlovile − ta oli temaga sõbrunenud − kuuluva Gattšina palee ehitamist. 1767. aastal oli ta Eestimaa rüütelkonna saadik Moskvas. 1768. aastal sai ta õukondliku auastme jäägermeister. Kaks aastat hiljem valiti ta Vaba Ökonoomilise Seltsi presidendiks. 1771. aastal sai temast Tsarskoje Selo ülemvalitseja. Samal aastal oli ta vahemeheks Eestimaa rüütelkonna ja kindralkuberner von Browne konfliktis. Ajuti oli ta Peterburi ümbruse saksa kolonistide direktor. Ülendati 1773. aastal kindralporutšikuks ja oli aastatel 1775−1778 keiserliku jahi ülem. 29. jaanuaril (vkj) 1779 läks ta riigiteenistusest erru.
Viimased eluaastad.
Pärast riigiteenistusest lahkumist elas ta oma Kodila mõisas. 1786. aasta detsembris sai temast Koluvere lossi ülemvalitseja, kellena oli kuni 1788. aastani lossis pagenduses viibiva Württembergi printsessi Auguste Karoline järelevaataja. Suri Kodila mõisas 1795. aastal.
Mõisavaldused.
Oma isalt oli ta pärinud Järvamaal Öötla mõisa. Abielu kaudu Dorothea Johanna von Wrangelliga (1735–1786) langes Pohlmannide kätte Sikeldi mõis Harjumaal. 25. juunil (vkj) 1772 omandas ta 40 000 rubla eest Reinhold Johann von Wrangelli pärijatelt Kodila mõisa, mis jäi tema järeltulijate kätte 1805. aastani.
Perekond.
Ta naitus 1751. aastal Dorothea Johanna von Wrangelliga (1735–1786) Sikeldi mõisast. Nende abielu kestis 35 aastat ja sellest sündis neli poega ja kaks tütart.
Rakvere–Luige tee

Rakvere–Luige tee (registrinumbriga 21) on üks Eesti tugimaanteedest. See saab alguse Rakvere linnas. 
Tee pikkus on 69,6 km, kaasa arvatud 3,4 km pikkune lõik Rakvere linnas (Rakvere linna tänavatena Tallinna tänav, Lai tänav, Ferdinand Gustav Adoffi tänav, Kastani puiestee, Karja tänav, Tartu tänav). Tee lõpeb Jõgeva–Mustvee tee 34. kilomeetril Võtikvere külas.
Sillad Rakvere–Luige teel.
Sildade nimistu pärineb teeregistrist.
Asulad Rakvere–Luige teel.
Rakvere linn, Mäetaguse küla, Piira küla, Karkuse küla, Vana-Vinni küla, Vinni alevik, Pajusti alevik, Kakumäe küla, Kehala küla, Viru-Jaagupi alevik, Voore küla, Küti küla, Kulina küla, Ristiküla, Roela alevik, Saara küla, Rajaküla, Muuga küla, Alekvere küla, Paasvere küla, Arukse küla, Venevere küla, Kaasiksaare küla, Kõveriku küla, Avinurme alevik, Lepiksaare küla, Alekere küla, Adraku küla, Ulvi küla, Võtikvere küla.
Dario Cologna

Dario Cologna (sündinud 11. märtsil 1986) on Šveitsi murdmaasuusataja, neljakordne olümpiavõitja ja maailmameister.
2007 tuli Cologna Itaalias Tarvisios kahekordseks juunioride maailmameistriks, võites 15 km vabastiilis ja 30 km suusavahetusega sõidus. Järgmisel aastal tuli ta Itaalias Val Venostas taas juunioride maailmameistriks, võites 30 km ühisstardist vabastiilis.
Esimest korda osales Cologna maailma karikasarja etapil 26. novembril 2006 Soomes Kuusamos. Selle ta katkestas. Oma teise MK-etapi sõitis ta Otepääl 27. jaanuaril 2007 ja lõpetas 15 km klassikat 37. kohaga. 4. veebruaril oli ta teatemeeskonna koosseisus 9. Esimesed individuaalsed MK-punktid sai ta 24. märtsil 2007 Rootsis Falunis, kui oli 30 km jälitussõidus 25. 15. detsembril 2007 tuli ta Venemaal Rõbinskis 30 km vabastiilist ühisstardis sõidus 8. kohale. Poodiumile jõudis ta esimest korda 16. veebruaril 2008 Liberecis, kui saavutas 11,4 km vabatehnikasõidus 6. koha. Oma esimese esikolmikukoha sõitis ta välja 6. detsembril 2008 Prantsusmaal La Clusaz's, kus ta sai ühisstardist 30 km vabatehnikasõidus teise koha. Etapi võitis lõpuspurdiga norralane Petter Northug, kes edestas šveitslast 0,3 sekundiga.
2008./09. aasta Tour de Ski oli Cologna jaoks edukas. Esimesel päeval 27. detsembril Oberhofis toimunud 3,75 km pikkusel proloogil vabastiilis sai ta Axel Teichmanni järel teise koha kaotusega 8,2 sekundit. Teine etapp, 15 km klassikasõidus viitstardist, toimus järgmisel päeval. Teichmann juhtis suurema osa distantsist, kuid šveitslane möödus viimasel ringil ja suurendas finišis oma edu 4,8 sekundile. Kolmandal päeval Prahas toimunud 1,3 km vabastiilisprindis Colognal kõige paremini ei läinud. Tal tuli leppida B-finaaliga ja sprindietapi 8. kohaga. See andis talle 38 preemiasekundit ja ta säilitas juhtkoha tuuril. 31. detsembril võisteldi 15 km klassikasõidus, kus Cologna jäi 15. kohale, kuid jätkas liidrina. 1. jaanuaril Nové Městos toimunud vabatehnika sprindietapil sai Cologna 5. koha ja jätkas tuuri üldliidrina. 3. ja 4. jaanuaril võisteldi Val di Fiemmes. Esimesena oli kavas 20 km ühisstardist klassikasõit, mille võitis Teichmann 0,3 sekundiga Sami Jauhojärvi ees. Cologna kaotas 1,8 sekundiga, oli neljas ja säilitas liidrikoha 34,1 sekundiga Teichmanni ees. Järgmisel päeval alustas Cologna 11 km pikkust vabatehnikas mäkketõusu etappi 34,1 sekundit enne sakslast ja läbis selle raja lõpuni liidrina. Lõpuks oli ta edu teiseks tulnud Petter Northugi ees 59 sekundit.
2010. aasta taliolümpiamängudel Kanadas Vancouveris võitis Cologna 15 km vabatehnikadistantsi. Ta on läbi aegade esimene šveitslane, kes võitnud murdmaasuusatamises kuldmedali.
Cologna on tulnud Tour de Skil ainsa meessuustajana neljakordseks võitjaks. Naisest on seda sama saavutanud ainult Justyna Kowalczyk.
Saavutused.
Maailma karikasarjas.
Maailma karikas.
Dario Cologna on startinud maailma karikasarja etappidel 223 korda (). Poodiumile on ta jõudnud 71 korral, millest 26 korda on ta olnud kõige kõrgemal astmel.
Eḩsān Ḩadādī

Eḩsān Ḩadādī (pärsia keeles احسان حدادی; sündinud 20. jaanuaril 1985 Teheranis) on Iraani kettaheitja.
2012. aasta suveolümpiamängudel võitis ta hõbemedali.
Tema isiklik tipptulemus 69.32, mille ta heitis 3. juunil 2008 Tallinnas, on kehtiv Aasia rekord.
John Hicks

Sir John Richard Hicks (8. aprill 1904 Warwickshire, Warwick – 20. mai 1989 Gloucestershire, Blockley) oli Briti majandusteadlane.
Ta sai 1972. aastal koos Kenneth Arrow'ga Nobeli majandusauhinna.
Hicks sündis ajakirjaniku Edward Hicksi ja tema naise Dorothy Catherine'i (sündinud Stephens) pojana.
Ta õppis 1917–1922 Bristolis Cliftoni kolledžis ja 1922–1827 Oxfordi ülikoolis. Esialgu õppis ta matemaatikat, huvitudes ühtlasi kirjandusest ja ajaloost. 1923 loodi Oxfordi ülikoolis uus eriala "filosoofia, poliitika ja majandus" ning Hicks läks sinna õppima. Ta lõpetas selle eriala keskpärast tulemustega, oma sõnul oskanata ühtki õpitud ainetest põhjalikult.
1926–1935 pidas ta loenguid Londoni Majanduskoolis. Esialgu kirjeldas ta oma teadustöödes tööjõu ökonoomikat ja tööstussuhteid, hiljem kaldus analüütilise käsitluse poole – seda aitas tema tugev ettevalmistus matemaatikas. 1935–1938 pidas ta loenguid Cambridge'i ülikoolis, 1938–1946 oli ta Manchesteri ülikooli professor. Manchesteri professorina kirjutas ta oma peamised teadustööd. 1946 tuli ta tagasi Oxfordi, kus töötas kuni emeriteerumiseni ja isegi pärast seda.
Jaak Sirkel

Jaak Sirkel on Jaan Krossi "alter ego" tema teostes, sealhulgas romaanis "Wikmani poisid" ning paljudes novellides.
Teleseriaalis "Wikmani poisid" kehastas Jaak Sirkelit Mait Malmsten.
John Atta Mills

John Evans Atta Mills (21. juuli 1944 Tarkwa – 24. juuli 2012 Accra) oli Ghana poliitik, 7. jaanuarist 2009 kuni surmani Ghana president.
John Atta Mills oli Ghana Rahvusliku Demokraatliku Kongressi liider. Detsembris 2008 toimunud presidendivalimistel võitis ta liberaaldemokraatliku partei kandidaati Nana Akufo-Addot ning sai presidendiks.
John Atta Mills oli hariduselt jurist. Ta lõpetas 1967. aastal Ghana Ülikooli, õppis seejärel muu hulgas Stanfordi ülikoolis ning kaitses doktoriväitekirja Londoni Ülikoolis. 
Ta töötas ligi 30 aastat õppejõuna peamiselt Ghana Ülikoolis. Ta spetsialiseerus eelkõige maksupoliitikale ning kirjutas sel teemal mitu artiklit.
Aastatel 1997–2001 oli John Atta Mills Ghana asepresident. Ta kandideeris ka 2000. ja 2004. aasta presidendivalimistel, kuid kaotas mõlemal korral John Kufuorile.
24. juulil 2012 suri Mills pealinnas Accras kõrivähki.
Isiklikku.
John Atta Mills oli abielus haridusjuhi ja abielunõustaja Ernestina Naadu Millsiga. Paaril oli üks laps, poeg Sam Kofi Atta Mills.
John Atta Mills mängis vabal ajal maahokit ja armastas ujuda. Nooremana mängis ta ka Ghana maahokikoondises.
Martin Johnsrud Sundby

Martin Johnsrud Sundby (sündinud 26. septembril 1984 Oslos) on Norra murdmaasuusataja.
Sundby sai oma esimese individuaalse poodiumikoha maailma karikasarja etapil Soomes Kuusamos 30. novembril 2008, kui ta võitis 15 km klassikasõidus esikoha. Sprindi teatesõidus võitis ta MK-etapi 2007–2008 hooajal Liberecis koos Simen Østenseniga.
2014. ja 2016. aastal on ta võitnud Tour de Ski.
Saavutused.
Maailma karikasarjas.
Martin Johnsrud Sundby on individuaalselt osalenud () 207 MK-võitluste etapil ja jõudnud 73 korda poodiumile, sealhulgas võitnud 30 korral.
Kesk-Makedoonia piirkond

Kesk-Makedoonia piirkond on 1. järgu haldusüksus (piirkond) Kreeka põhjaosas. Hõlmab ajaloolise Makedoonia keskosa.
Piirkond koosneb Chalkidike, Imathía, Kilkísi, Pélla, Piería, Sérrese ja Thessaloníki piirkonnaüksusest, mis ühtivad varasema seitsme maakonnaga ("nómos").
Lääne-Makedoonia piirkond

Lääne-Makedoonia on 1. järgu haldusüksus (piirkond) Kreekas. Hõlmab ajaloolise Makedoonia lääneosa.
Piirkond koosneb 4 piirkonnaüksust (enne 2011. aasta haldusreformi maakonnast ("nómos")): Flórina piirkonnaüksus, Grevená piirkonnaüksus, Kastoriá piirkonnaüksus ja Kozáni piirkonnaüksus.
Kreeta piirkond

Kreeta piirkond on 1. järgu haldusüksus (piirkond) Kreekas. Hõlmab Kreeta saare ja seda ümbritsevaid väikesaared, mille seas suurim on Gávdos.
Piirkond koosneb neljast piirkonnaüksusest, mille territooriumid ühtivad varasemate maakondade territooriumidega:
Gávdos

Gávdos on saar Vahemeres. Asub Kreetast 36 km lõunas ja on Kreeka lõunapoolseim saar. Kuulub Kreeta piirkonna Chaniá piirkonnaüksusesse ja moodustab koos Gavdopoúla saarega Gávdose valla.
Saarel on ka Euroopa lõunapoolseim punkt.
Pindala 27 km². Kõrgus kuni 368 m.
2001. aasta rahvaloenduse järgi elas saarel 98 inimest, kuid püsielanikke on seal alla 50.
Simen Østensen

Simen Østensen (sündinud 4. augustil 1984 Bærumis) on Norra murdmaasuusataja.
Østensen osales esimest korda maailma karikasarja etapil Norras Holmenkollenis 12. märtsil 2005 50 km klassikasõidus, mille võitis Andrus Veerpalu. Østensen tookord distantsi ei lõpetanud.
Hooajal 2006–2007 esimest korda toimunud Tour de Skil sai Østensen üldarvestuses kolmanda koha. 
Hooajal 2007–2008 võitis ta Liberecis MK-etapi sprinditeatesõidus koos Martin Johnsrud Sundbyga.
2013. aastal võitis Østensen Tartu maratoni.
Saavutused.
Maailma karikasarjas.
Simen Østensen on individuaalarvestuses osalenud 79 karikasarja etapil (seisuga 24. veebruar 2015) ja saanud kaks poodiumikoha. Poodiumi kõige kõrgemale astmele pole ta veel jõudnud.
Puškinskije Gorõ rajoon

Puškinskije Gorõ rajoon on haldusüksus Venemaal Pihkva oblastis.
Rajoonis on Puškinskije Gorõ alev ja üks külaasundus (Velje vald).
Rajoonis asub Mihhailovskoje muuseum-looduskaitseala.
Merlini raamatukogu

"Merlini raamatukogu" on kirjastuse Kunst ilukirjanduslik, ühtse üldkujundusega (kujundaja Jaan Klõšeiko) ja ilmumisjärjekorras nummerdatud, taskuformaadis raamatusari, mis ilmus aastatel 1994–1996. Sarjas ilmus kümme raamatut.
Siemens

Siemens (Siemens AG ehk Siemens Aktiengesellschaft) on Saksamaa kontsern, mille tegevusalade hulka kuuluvad energeetika, tööstusautomaatika, transpordisüsteemid ja -seadmed, meditsiinitehnika ja infotehnoloogia. Kontserni peakontorid asuvad Berliinis ja Münchenis.
Reaktiivtakistus

Reaktiivtakistus ehk reaktants on näivtakistuse komponent, mis iseloomustab perioodilist (võnkuvat) energiavahetust elektriahela elementide vahel.
Reaktiivtakistus on induktiivsust omavatel ahelaelementidel, näiteks induktiivpoolil, ja mahtuvuslikel elementidel, näiteks kondensaatoril. Need takistused on toimelt vastassuunalised; kokkuleppeliselt loetakse induktiivtakistus "XL" positiivseks ja mahtuvustakistus "XC" negatiivseks. Induktiivsete ja mahtuvuslike elementide jadaühenduse korral seega reaktiivtakistus
formula_1
Ahelaelementide reaktiivtakistus sõltub sagedusest: induktiivtakistus on sagedusega võrdeline, mahtuvustakistus pöördvõrdeline.
Induktiivtakistus
formula_2
Mahtuvustakistus
formula_3
Neis valemeis on formula_4 nurksagedus (radiaani sekundis) ja formula_5 ‒ sagedus (hertsides).
Otto Rehhagel

Otto Rehhagel (sündinud 9. augustil 1938 Essenis) on Saksamaa jalgpallitreener ja endine jalgpallur. Aastatel 2001–2010 oli ta Kreeka jalgpallikoondise peatreener.
Mängijakarjäär.
Karjääri alustas ta kohalikus klubis TuS Helene Altenessen 1952. aastal, seejärel mängis aastatel 1960–1963 Rot-Weiss Essenis. 
Bundesliga loomisel siirdus ta Berliini Herthasse, kus mängis 1963–1965. Seejärel kuni 1972. aastani oli ta Kaiserslauternis. Mängis kaitsepositsioonil. Bundesligas mängis ta 201 mängu, milles lõi kokku 22 väravat.
Treenerikarjäär.
Treeneritööd alustas ta 1974. aastal Offenbachi Kickersis. Seejärel treenis ta lühemat aega Bremeni Werderit, Dortmundi Borussiat, Bielefeldi Arminiat ja Düsseldorfi Fortunat. 1980. aastal võitis Fortuna Saksamaa karika. 
1981. aastal naasis ta Bremeni Werderi treeneriks ja töötas seal 14 hooaega. Nende aastate jooksul tuli Werder kaks korda (1988 ja 1993) Saksamaa meistriks, võitis kaks korda Saksamaa karika ning 1993. aastal ka Euroopa karikavõitjate karika. Seejärel asus ta treenima Müncheni Bayernit. Bayernis algas ta töö aga suurte vastuoludega ning lõppes ta lahkumisega treeneripostilt kolm nädalat enne UEFA Cupi finaali, kus Bayerni viis karikavõiduni hoopiski Franz Beckenbauer. Kaiserslutern tuli tema treenerikäe all 1998. aastal kolmandat korda Saksamaa meistriks. 
2001. aastal siirdus ta aga juhendama Kreeka jalgpallikoondist, mille ta tüüris 2004. aastal Euroopa meistriks.
Näivtakistus

Näivtakistus ehk impedants formula_1 on elektriahela kahe punkti vahel perioodilisele siinuselisele vahelduvasuunalisele elektrivoolule ehk vahelduvvoolule avalduv takistus, mis koosneb kahest põhikomponendist:
Geomeetriliselt on näivtakistus formula_1 esitatav hüpotenuusina täisnurkses kolmnurgas, mille kaatetiteks on formula_2 ja formula_3. Faasinurk formula_7 näitab faasinihet näivtakistusega formula_1 ahelaosale langeva siinuselise vahelduvpinge ja seda ahelaosa läbiva siinuselise vahelduvvoolu vahel. 
Induktiivsete ahelaelementide reaktiivtakistus on induktiivtakistus formula_9 ja mahtuvuslike elementide reaktiivtakistus on mahtuvustakistus formula_10. Seega on impedants sagedusest formula_11 sõltuv suurus. Seda sagedussõltuvust nimetatakse ka impedantsi sagedusspektriks ehk impedantsspektriks.
Induktiivtakistust loetakse positiivseks (formula_12) ja mahtuvustakistust negatiivseks (formula_13).
Näivtakistus komplekskujul.
Näivtakistust saab esitada kompleksarvu kujul kas komponentide formula_2 ja formula_3 kaudu (graafiliselt ristkoordinaatides) või faasinurga formula_16 kaudu (polaarkoordinaatides):
 formula_17
kus 
formula_2 on aktiivtakistus (kompleksimpedantsi reaalosa);
formula_3 on reaktiivtakistus (kompleksimpedantsi imaginaarosa);
 formula_20 on kompleksimpedantsi moodul;
formula_16 on faasinihkenurk (kompleksimpedantsi argument);
formula_22 on imaginaarühik;
 formula_23 on naturaallogaritmide alus.
Komponentide kaudu esitamise puhul on moodul (komplekstakistuse absoluutväärtus) formula_1 arvutatav valemiga
formula_25.
Komplekstakistuse pöördsuurus on kompleksjuhtivus. Kui kompleksjuhtivuse ja komplekstakistuse vahel kehtib seos formula_26, seda ka moodulite jaoks formula_27, siis reaalosa ja imaginaarosa jaoks lihtne pöördseos ei kehti, sest aktiiv- ja reaktiivtakistuslike osade ühendusviisid on erinevad: impedantsi puhul on ühendus järjestikune ja kompleksjuhtivuse korral paralleelne. 
Reaalsete objektide näivtakistus.
Otseselt vastab esitusele formula_28 aktiivtakistuse ja reaktiivtakistuse järjestikühendus. Suurema arvu elementidega lülituste korral või elementide paralleelse ühenduse korral avalduvad formula_2 ja formula_3 lülituse kõikide elementide parameetrite kaudu ja osutuvad sagedusest sõltuvateks. 
Kahekomponendiline aseskeem ei kirjelda objekti elektrilisi omadusi piisavalt täpselt ja kasutusel on kolme või enama komponendiga aseskeemid. Näiteks induktiivpooli aseskeem sisaldab peale järjestikku ühendatud induktiivsuse formula_31 ja pooli traadi aktiivtakistuse formula_32 kolmanda komponendina veel konstruktiivset paralleelset mahtuvust formula_33.
Väga keerukateks kujunevad bioloogiliste objektide elektrilise impedantsi ehk elektrilise bioimpedantsi aseskeemid. 
Keerukad on aseskeemid ka elektrokeemiliste objektide impedantsi ehk elektrokeemilise impedantsi puhul, kus tihti lisanduvad objekti aseskeemile veel mõõtmise teostamiseks vajalike elektroodide aseskeemid, mille olemasolu impedantsi mõõtmise tulemuste interpreteerimisel tihti ei saa ignoreerida.
Komplekstakistuse parameetrite mõõtmiseks kasutatakse komplekstakistuse mõõtureid.
Visarid

Kunstirühmitus Visarid (1967–1972) tekkis Tartu Riikliku Ülikooli kunstikabineti juures, mille juhataja oli aastatel 1962–1975 Kaljo Põllu. Rühmitus määratles oma tegevuse eesmärke manifesti kaudu, kus oli kirjutatud ka rahvusliku kultuuri omapärast, harmooniast ja tasakaalust.
Visarite ajalugu on ka tolleaegse Tartu Riikliku Ülikooli (TRÜ) kunstikabineti ja selle tegevuse ajalugu – kunstiõpetus, näitused, kunstikabineti tõlkekogumikud (ehk laualehed), ekskursioonid, diskussioonid, ülikool.
Kuigi Visarid tegelesid aktiivse koostöö ajajärgul intensiivselt loominguga, on aja proovile paremini vastu pidanud nende valgustuslik tegevus: kaasaegse kunsti rahvusvaheliselt tunnustatud käsitluste tõlkimine ja omakirjastuslik levitamine almanahhis "Visarid", läbi "raudse eesriide" kontaktide loomine kuulsate kunstnikega, võimalikult usaldusväärse kaasaegset kunsti puudutava informatsiooni hankimine ja levitamine.
Visarid kui kunstirühmitus oli kunstikabineti tegevuse loogiline tagajärg. Kaljo Põllule ei tähendanud kunstikabineti juhatajaks olemine ainuüksi töökohta, vaid ta ühendas selles kolm loomulikku elementi – kaasaegse kunsti ajaloo ja teooria õpetuse, vaba kunstiõppe süsteemi paljudele huvilistele ning laiapõhjalise ja loomingulise kunstirühmituse, kelle eesmärk tegelda kaasaegse kunstiga tugines professionaalsel suhtumisel loomingusse. Ilma Visariteta oleks Kaljo Põllu töö jäänud poolikuks, kunstikabinetil oleks puudunud praktikasse viidud tegevuse mudel.
Tartu kunstirühmituse Visarid asutajaliikmed olid Kaljo Põllu, Enn Tegova ja Peeter Lukats. Rühmitusse kuulusid veel Lembit Karu, Jaak Olep, Rein Tammik, Einar Kraut, Peeter Urbla, Asta Põldmäe (Hiir), Kaur Alttoa ja Toomas Raudam.
Nimi Visarid tähendab Simuna kihelkonna murrakus 'rahulolematud'.
Rakvere – Väike-Maarja – Vägeva tee

Rakvere–Väike-Maarja–Vägeva tee (registrinumbriga 22) on üks Eesti tugimaanteedest. See saab alguse Rakvere linnas. Tee pikkus on 52,0 km, kaasa arvatud 2,9 km pikkune lõik Rakvere linnas (Rakvere linna tänavatena Friedrich Reinhold Kreutzwaldi tänav, Vallikraavi tänav, Õie tänav, Tammiku tänav). Tee lõpeb Tartu–Jõgeva–Aravete tee 67. kilomeetril Koluvere külas.
Sillad Rakvere–Väike-Maarja–Vägeva teel.
Sildade nimistu pärineb teeregistrist.
Asulad Rakvere–Väike-Maarja–Vägeva teel.
Rakvere linn, Tõrma küla, Eesküla, Karitsa küla, Levala küla, Koplitaguse küla, Assamalla küla, Kullenga küla, Aburi küla, Koonu küla, Ärina küla, Müüriku küla, Väike-Maarja alevik, Ebavere küla, Liivaküla, Äntu küla, Nõmme küla, Kamariku küla, Räitsvere küla, Lammasküla, Suure-Rakke küla, Rakke alevik, Väike-Rakke küla, Edru küla, Koluvere küla.
See suveöö

See suveöö on esimene singel Niki uuelt albumilt "Blondist brünetiks". Loole on valminud ka muusikavideo. Lugu on olnud Suvereporteri ilmalaul.
Briljantkäsi

"Briljantkäsi" on 1968. aastal NSV Liidus Mosfilmi filmistuudios toodetud mängufilm.
Sündmustik.
Semjon Semjonovitš Gorbunkov (Juri Nikulin) läheb laevareisile. Reisil saab ta tuttavaks Gennadi Petrovitš Kozodojevi ehk Gešaga. İstanbulis komistab ta arbuusikoorel ja murrab käe. Ta ei tea aga, et sel hetkel lausutud vandesõna "Kurat võtaks!" ("Чёрт побери!") on parool salakaubavedajatele, niisiis pannakse Gorbunkovi käsi kipsi ning kuld ja briljandid peidetakse kipsi sisse. Tegelikult oli see mõeldud Gešale. Tagasi Nõukogude Liidus püüavad kurjategijad oma saaki kätte saada, miilits aga kasutab nende tabamiseks Gorbunkovi ja tema kätt.
Surnud 4. jaanuaril

"Siin loetletakse 4. jaanuaril surnud tuntud inimesi.
Wifi.ee

wifi.ee on veebileht, mis kajastab avalike Wi-Fi-võrkude asukohti Eestis. Portaal Wifi.ee propageerib turvalise Wi-Fi pakkumist Eestis. Portaalis leiduvad WiFi levialad on rajatud RIA juhendi järgi.
Wifi.ee alustas tööd 2002. aasta märtsis.
Surnud 5. jaanuaril

"Siin loetletakse 5. jaanuaril surnud tuntud inimesi.
Anatoli Ennvere

Anatoli Ennvere (enne eestistamist Anatoli Entson; 28. märts 1900 – 21. jaanuar 1987) oli eesti põllumajandusteadlane.
Kingstown

Kingstown on Saint Vincenti ja Grenadiinide pealinn. Asub Saint Vincenti saarel Saint George'i vallas. Elanike arv oli 2006. aastal 18 200. Linn on saare põllumajanduse keskus.
Asutati 18. sajandi alguses inglaste poolt.
Kingstownis on Saint Vincenti suurim sadam, mille kaudu toimub banaanide, marantajahu, pähklite ja kopra väljavedu ning parvlaevaühendus Grenadiinidega. Linnas asub E. T. Joshua lennujaam.
Aasta keskmine õhutemperatuur on 24,5 °C ja sademete hulk 1100 mm.
Terijoki konverents

Terijoe konverents oli 2.–4. märtsil (17.–19. veebruaril vkj) 1907 Soome linnas Terijokil peetud VSDTP Eestimaa organisatsioonide (Eestimaa Kommunistliku Partei eellase) saadikute kongress.
Pärast keiser Nikolai II ja II Riigiduuma (Venemaa Keisririik) vastasseisu ning II Riigiduuma laialisaatmist kevadel 1907 kogunesid vabama poliitilise keskkonnaga Soome radikaalsemate poliitiliste parteide esindajad. Konverentsi valmistas ette VSDTP Tallinna komitee ("Эстонский РК Петербургской организации"). Konverentsil osales 1115 sotsiaaldemokraatliku partei liikme 21 saadikut. Eesti Vähemlaste poolt olid esindajad August Rei, Alma Ostra, Villem Maasik jt. ja Eesti enamlaste poolt Hans Pöögelmann, Tõldsepp Dvigateli tehasest jt.
Terijoki konverentsil pandi alus üksikute Eestimaa VSDTP organisatsioonide tegevuse koordineerimisele ning bolševike liini järgimisele tegevuses. Töötati välja põhikiri ja valiti 5-liikmeline keskkomitee, ajalehe (Kiir) toimetus ja revisjonikomitee.
Konverentsi päevakorras oli arutelu VSDTP V Kongressi resolutsiooni projekti üle, mille oli koostanud Vladimir Uljanov. Eestimaa sotsiaaldemokraatide bolševistliku suuna esindajad Hans Pöögelmanni juhtimisel võitsid enamuse. Kongressist võttis osa ka II Riigiduuma saadik – Tallinna Dvigateli vagunitehase tööliste esindaja P. Pärn.
Uuskeinsism

Uuskeinsism (ka neokeinsism) on koolkond majandusteaduse teooriad, mis on edasi arendatud John Maynard Keynesi ideedest (keinsism), kuuluvad osaliselt ka uusklassikaliste teooriate hulka, kuid mida ei peaks segi ajama postkeinsismiga, mis arendas keinsismi mudeleid edasi. Uuskeinsism sidus majandusteadust teiste sotsiaalteadustega ehk põhjendas mikroökonoomika baasil makroökonoomikat.
Uuskeinsism tekkis seoses 1970. aastate majanduskriisi ajal tehtud kriitikaga keinsismile.
Algul täiendas John Hicks keinsismi mudelit, kuidas poliitikaga saab kontrollida majandust, IS/LM-mudeliga, mida kasutades on võimalik jälgida reaalse poliitika ja majanduse omavahelist sõltuvust ja leida tasakaalupunkti, arvesse võttes ka reaalset raha pakkumist ja SKP-d.
Teine keinsismi põhimõte oli Phillipsi kõver, mis sidus sõltuvussuhtesse töötuse ja inflatsiooni. 1970. aastatel leiti, et korraga võivad suureneda nii töötus kui ka inflatsioon.
Leiti, et vanad mudelid enam ei toimi ja otstarbekas oleks kombineerida omavahel biheiviorismi, mänguteooriaid ja monetarismi.
Muutused NSV Liidu lagunemise tagajärjel ja majanduse üldisel globaliseerumisel ei võimaldanud enam klassikalise majandusteooria mudeleid kasutada, kuna hinnad ei muutnud nii kiiresti ja otseselt, nagu muutus nõudluse ja pakkumise vahekord. Majandusteadlane Paul Krugman ütles selle kohta, et "töötab väga hästi praktikas, aga teoorias halvasti". Joseph Stiglitz leidis, et olukorras, kus ratsionaalse valiku teooria arvestab, et kõigil on olemas kogu informatsioon, ei vasta tegelikule olukorrale ja pigem on oluline on tegeleda riskide juhtimisega.
Robert Lucas kritiseeris uuskeinsiste leides, et ratsionaalne valik on esmajärgulisem, kui ükskõik milline fiskaalpoliitika või rahanduspoliitika. Uuskeinsistid aga väitsid, et ratsionaalne valik toimib vaid teatud tasakaalutingimusel täieliku tööhõive olukorras.
Stephenie Meyer

Stephenie Meyer (sünninimi Stephenie Morgan; sündinud 24. detsembril 1973 Hartfordis) on Ameerika Ühendriikide kirjanik.
Stephenie Meyeri esimene teos oli vampiiriromaan "Videvik", mis ilmus 2005. aastal ja tegi autori kohe tuntuks. Järgmiste romaanidega kujunes sellest romaanisari "Videvik".
Meyer kasvas üles Arizonas kuuelapselises perekonnas. Ta lõpetas keskkooli Arizonas ja astus Brigham Youngi ülikooli Utah's, mille lõpetas bakalaureusekraadiga inglise kirjanduses.
Ta tutvus Christian Meyeriga ajal, mil ta elas Arizona osariigis, ja abiellus temaga 1994, kui nad mõlemad olid 21-aastased. Christian oli audiitor, kuid loobus ametist, et pere eest hoolitseda. Neil on kolm poega ja nad elavad Arizonas Glendale'is.
Enne kirjanikuks hakkamist oli Meyer töötanud vaid kinnisvaraettevõttes külastajate vastuvõtjana. Ning enne "Videviku" sarja polnud ta üldse midagi kirjutanud, isegi lühijutte mitte.
Meyer on mormooni kiriku liige. Ta on teatanud, et on oma vaadetelt kitsarinnaline, ei joo alkoholi ega suitseta.
2008. aastal linastus romaani "Videvik" põhjal loodud film "Videvik". 2009. aastal lavastas Chris Weitz romaanisarja teise raamatu järgi filmi ". 2010. aastal lavastas David Slade romaanisarja kolmanda raamatu järgi filmi ". 2011. aastal lavastas Bill Condon romaanisarja neljanda raamatu järgi filmi " ja 2012. aastal ".
Jomo Kenyatta

Jomo Kenyatta (sünninimi Kamau wa Ngengi; ka Kamau Ngengi; 20. oktoober 1894 Gatundu – 22. august 1978 Mombasa) oli Keenia poliitik, riigi esimene peaminister (1963–1964) ja esimene president (1964–1978).
Jomo Kenyatta kuulub kikujude hulka. Ta käis šoti misjonikoolis ning sealt saadud mõjutuste sunnil pöördus 1914. aastal ristiusku. Ristimisel sai ta nimeks John Peter Kamau, kuid võttis peagi uueks nimeks Johnstone Kamau.
Jomo Kenyatta oli Keenia esimene peaminister 1. juunist 1963 kuni 12. detsembrini 1964. Pärast seda peaministri ametikoht kaotati ning presidendist sai ühtlasi valitsusjuht. Ametikoht loodi uuesti alles 2008. aastal. 
Seejärel sai Kenyattast Keenia president. Riigipea oli ta kuni surmani 22. augustil 1978.
Keenia neljas president Uhuru Kenyatta on Jomo Kenyatta poeg.
Teoseid.
Tema järgi on nimetatud Nairobi Jomo Kenyatta rahvusvaheline lennujaam.
Casimir Carl Eduard von Raupach

Casimir Carl Eduard von Raupach (7./19. august 1842 Tartu – 7./19. veebruar 1913 Tartu) oli baltisaksa loomaarstiteadlane, veterinaariaprofessor.
Elulugu.
Casimir Carl Eduard Raupach oli baltisakslane; ja Carl Eduard Raupachi poeg, Maximilian Raupachi vend.
Lõpetas 1859 Tartu Kubermangugümnaasiumi.
Õppis Tartu Veterinaariakoolis veterinaarmeditsiini aastatel 1860–1864; veterinaariamagister. (1875, TVK), väitekiri "Die Resultate der letzten Rinderpestimpfungen in dem Impfinstitute Karlowka". Töötas seejärel mitmel pool Venemaal. Oli 1865–1868 Turkestanis, 1868–1870 Orenburgi Junkrutekoolis ja 1870–1876 Poltaava kubermangus Karlovka veterinaararst, 1876–1882 Tartu Veterinaariainstituudi (TVI) eripatoloogia ja -teraapia, üldteraapia ja eksterjööri õppetoolide erakorraline professor ja kliiniku juhataja, 1882–1907 eripatoloogia ja teraapia ning 1882–1897 epizootoloogia õppetooli korraline professor ja 1882–1905 TVI direktor. Olnud 1888–1895 ühtlasi TVI bakterioloogiajaama juhataja.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: veiste Siberi katku puhune vaktsineerimine, lammaste pidamine ja haigused, hobuste eksterjöör, loomataudide diagnoosimine ja tõrje. 12 teaduspublikatsiooni.
Türgi kohv

Türgi kohv on kohvijook, mis saadakse röstitud kohviubade väga peeneks jahvatatud pulbri keetmisel spetsiaalses potis "cezve"'s. Valmis jook valatakse tassi ja oodatakse veidi, kuni kohvipaks vajub tassi põhja. Juuakse kuumalt, soovi korral lisatakse suhkrut. Türgi kohv on väga levinud Lähis-Idas, Põhja-Aafrikas, Kaukaasias ja Balkani maades. Eri maades kannab jook erinevaid nimetusi: Kreekas on see tuntud kui Kreeka kohv, Põhja-Makedoonias kui Makedoonia kohv jne. Ka mujal maailmas pakutakse paljudes kohvikutes ja restoranides türgi kohvi. 
Valmistamine.
Türgi kohvi valmistamiseks on vaja kitsa suu ja laia alumise osaga keedunõu ("cezve"'t) ja teelusikat. Kohv valmistatakse värskelt jahvatatud, soovitatavalt tumeda röstiga kohviubadest. Kohv peab olema väga peeneks pulbriks jahvatatud. Kohv ja suhkur lisatakse külmale veele, segatakse ja pannakse keema. Kui kohv keema läheb, võetakse pott tulelt ja jook valatakse tassidesse. 
Joomine.
Türgi kohv on välja valades väga kuum, mistõttu seda serveeritakse tavaliselt klaasitäie külma veega. Vesi aitab suud jahutada ja värskendada, et kohvi oleks parem maitsta. Kogu keedunõu sisu valatakse tassi, aga kohvi ei jooda põhjani – kohvipaks jääb tassi alles. 
Ennustamine.
Levinud on ka tassi põhja jäänud kohvipaksu pealt ennustamine. Selleks keeratakse tass tavaliselt alustassile ümber, oodatakse paar minutit ja seejärel ennustatakse tulevikku kohvipaksul olevate mustrite järgi.
Kongo kohvipuu

Kongo kohvipuu ("Coffea canephora") on madaraliste sugukonda kohvipuu perekonda kuuluv liik. 
Levila.
Algselt levis kongo kohvipuu Lääne- ja Kesk-Aafrikas. Nüüd kasvatatakse kongo kohvipuud eelkõige Aafrikas ja Brasiilias, kus see on tuntud ka Conilloni nime all, samuti Kagu-Aasias, kuhu selle tõid Prantsuse kolonisaatorid 19. sajandil. Viimastel aastatel on kongo kohvipuu suurim kasvataja Vietnam, mis kasvatabki ainult seda kohvipuuliiki. 
Kasvatamine.
Kongo kohvipuud on lihtsam kasvatada ja hooldada kui teist levinumat kohvipuuliiki araabia kohvipuud ning seetõttu on selle kasvatamine ka odavam. Et araabika kohvi peetakse üldiselt kvaliteetsemaks ja maitsvamaks, kasvatatakse kongo kohvipuud enamasti madalama kvaliteediga kohvi tegemiseks. Kongo kohvipuu vilju hakati kohvi valmistamiseks kasutama alles 18. sajandil. 
Kongo kohvipuu viljadest valmistatud saadust nimetatakse robusta kohviks.
Robusta kohv

Robusta kohv on kongo kohvipuust ("Coffea canephora") saadav kohv.
Umbes kolmandik maailmas toodetavat kohvist on robusta kohv.
Robusta kohv sisaldab umbes kaks korda rohkem kofeiini kui araabika kohv. Seda peetakse vähem kvaliteetseks ja maitsvaks kui araabika kohvi. Robusta kohvi röstitud oad on kummimaitselised, põlenud maitsega, kibedamad kui araabika kohvi röstitud oad.
Robusta kohvi kasutatakse palju lahustuvates kohvides ning vängemates espressosegudes.
Tavalistest kohvidest võib tuua näiteks Fürsten Kaffee, mille koostisest moodustab 50% jahvatatud robusta kohvioad, 50% jahvatatud araabika kohvioad.
Vabadussõja Üleriikliku Monumendi Püstitamise Peakomitee

Vabadussõja Üleriikliku Monumendi Püstitamise Peakomitee moodustati 6. detsembril 1938 Vabariigi Presidendi poolt väljakuulutatud Vabadussõja üleriikliku monumendi püstitamise korraldamise seadusega (RT 193, 99, 859) Vabadussõja üleriikliku monumendi püstitamise teostamiseks ja selleks vajalikkude eeltööde tegemiseks.
Peakomitee auesimeheks oli Vabariigi President (Konstantin Päts) ja esimeheks Vabadussõja-aegne Sõjavägede Ülemjuhataja (Johan Laidoner).
Peakomitee ase-auesimeesteks olid Peaminister (Kaarel Eenpalu, Jüri Uluots), Riigivolikogu Esimees (Jüri Uluots, Otto Pukk) ja Riiginõukogu Esimees (Mihkel Pung)
Peakomitee liikmeiks olid:
Peakomitee võis üleriiklikkude organisatsioonide esimehi kutsuda osa võtma peakomitee töödest, samuti kutsuda oma koosseisu liikmeõigusega üldtuntud ja auväärseid kodanikke, eriti neid, kel teeneid Vabadussõjas või riikliku ülesehitamise töös pärast Vabadussõda.
Kui Vabadusristi Vendade Ühenduse Keskjuhatuse, Eesti Punase Risti Seltsi ja kutsealaste omavalitsuste esimehed juba kuulusid peakomitee koosseisu oma muu ametialase või seltskondliku seisundi tõttu, siis kuulus peakomiteesse vastava organisatsiooni või omavalitsuse abiesimees või juhatuse liige esimehe määramisel.
Peakomitee pidas oma esimese koosoleku 20. veebruaril 1939 auesimees Konstantin Pätsi juhatusel Toompea lossi Valges saalis.