tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Pygmalion (Donizetti)

"Pygmalion" (originaalis "Il Pigmalione") on Gaetano Donizetti lüüriline stseen ("scena lirica") või ooper ühes vaatuses tundmatu libretisti tekstile, mis lähtus Antonio Simeone Sografi libretost Giovanni Battista Cimadori teose "Pimmalione" (1790), Jean-Jacques Rousseau "Pygmalioni" (1762) ja Ovidiuse luuleteose "Metamorphoses" X raamatu järgi. Sama Sografi teksti oli varem kasutanud helilooja Bonifacio Asioli oma samanimelise ooperi komponeerimisel (1796). 
Ajalugu.
19-aastane Donizetti kirjutas oma esimese ooperi 1816. aastal kui oli Bologna Muusikaakadeemia kompositsiooni üliõpilane Stanislao Mattei juhendamisel. Partituuri viimasel leheküljel on kirjas, et ta alustas tööd 15. septembril ja lõpetas selle 1. oktoobril veidi enne kella kahte öösel. Donizetti esimene õpetaja ja talle Akadeemias üliõpilaskoha organiseerinud Johann Simon Mayr oli septembris külastamas Bolognat ja Donizetti tahtis kuulsale maestrole demonstreerida, et on võimeline ooperit komponeerima. Kogu loo keskmes on tenor. Soprani osalemine piirdub ainult lõpustseeniga. 
Ettekanne.
Ooperit ei lavastatud kordagi helilooja eluajal, ega ka mitte 19. sajandil. Esimene etendus toimus alles 13. oktoobril 1960 Donizetti kodulinnas Bergamos Teatro Gaetano Donizettis Festival delle novità raames. Rolle esitasid Doro Antonioli (Pigmalione, tenor) ja Orianna Santunione-Finzi (Galatea, sopran). Dirigeeris Armando Gatto.
Hiljem on ooperit esitatud juhuslikult Luganos (1974), Umbrias (1990), New Yorgis (2018) ja Chicagos (2018).
Helisalvestised on aastatest 1963, 1974, 1990 ja 2017. 
Süžee.
Tegevus toimub ammustel aegadel Kreeta kuninga palees. Kreeta kuningas Pigmalione soovib pühendada oma elu ainult kunstile ja loobub kontaktidest naistega. Ta hakkab vestma ideaalset naise ilu väljendavat skulptuuri. Kui kuju on peaaegu valmis, mida ta nimetab Galateaks, haarab teda taas suur huvi naissoo vastu, sest kujult vaatab vastu ilu ja täiuslikkus. Ta tunneb, et ei saa kuju päris valmis vormida, kuna peab seda nüüd elavaks olendiks, sest talle näib, et kuju käed liiguvad. Ta ei taha oma tööriistadega Galateale haiget teha. Meeleheitel kutsub ta appi armastusjumalanna Aphrodite ja palub tal muuta Galatea skulptuur elavaks inimeseks. Välk lööb kujusse. Aphrodite äratab Galatea ellu. Galatea armub kohe kuningasse ja mõlemad vannuvad igavest armastust.
Tiiu Karu

Tiiu Karu (varem Tiiu Orgusaar; 19. veebruar 1944 Tallinn – 22. november 2006) oli eesti filmimonteerija.
Ta lõpetas 1962. aastal Tallinna 2. Keskkooli ja töötas aastatel 1963–1988 Tallinnfilmis monteerijana.
Isiklikku.
Ta oli abielus tehnikateadlase Jaan Karuga, nende poeg on ettevõtja Armin Karu. Tema vanaisa oli õpetaja ja näitekirjanik Jüri Orgusaar, onu oli sõjaväelane ja lendur Leo Orgusaar.
Reichenau kloostri Püha Georgi kirik

Püha Georgi kirik (saksa keeles "Sankt Georg in Oberzell") on Lõuna-Saksamaal Bodeni järve Reichenau saarel asuv roomakatoliku kirik, osa 724. aastal asutatud Reichenau kloostrist.
Ajaloost.
9. sajandi lõpul alustatud kirikut on hiljem mitu korda laiendatud. See kuulub Euroopa vanimate pühale Georgile pühitsetud kirikute hulka ning on üks vanemaid romaani kirikuid Saksamaal. Pühakoda ehitati püha Georgi reliikvia jaoks, mille kinkis kloostrile paavst Formosus kloostri abti Hatto Rooma-külastuse mälestuseks.
Arhitektuur.
Ehitis on ruumivormilt kolmelööviline basiilika kõrge kesklöövi ja madalate külglöövidega, nelitistorniga ning nelinurkse, tornitaolise kõrgendusega idakooriga. Idakoori all asuv krüpt on ruudukujulise põhiplaaniga ruum, milles asub nelja samba vahel asuv altar. Krüpt arvatakse olevat ehitatud püha Georgi reliikvia asupaigaks, kuulub seega algkavatisse ja võis valmida ehituse varases faasis.
900. aasta paiku Hatto III ajal ehitatud kirik koosnes tänaseni säilinud pikihoonest selle arkaadide ja krüptiga. Selle aja kohta oli pikihoone suurejooneline ehitis, mille kavatises arvestati oodatava reliikvia austajate hulgaga. Nelitise ja koori osa võis tõenäoliselt olla trikonhi põhiplaaniga, mis oli omane reliikviatega seotud ja hauakirikutele.
Aastail 925–945 ehitati kiriku lääneossa poolümar apsiid, mille põhjuseks on peetud reliikvia toomist austamiseks krüptist lääneehitisse. 11. sajandi algul ehitati lääneapsiidi ette pikk ja kitsas madal narteks ja püha Miikaeli kabel selle kohal, umbes samal perioodil ehitati transepti poolringikujulised otsad ümber nelinurkseteks. 
Kirik on tähelepanuväärne interjööri kaunistavate 10. sajandi seinafreskode poolest.
Freskod.
Freskotsükkel pärineb 10. sajandist ja see on teiste keskaegsete freskotsüklite seas unikaalne oma aja ja koha poolest. Tegemist on ainsa säilinud freskotsükliga, mis loodud põhja pool Alpe enne aastat 1000. Maalingute stiilil on märgatavad ühisjooned Reichenau koolkonna raamatumaaliga, mis oli 1000. aasta paiku oma hiilgevormis.
Kiriku kesklöövi kõrgseinu katvad maalingud on jagatud kolme vööndisse. Madalaim neist paikneb kesklöövi kaarte vahel. Teine vöönd kulgeb kaarte kohal ning kolmas akende kohal. Alumises on kujutatud Reichenau kloostri abte. Teine, siiani enim uuritud vöönd kujutab Kristuse imetegusid. Kõrgeimal vööndil on kujutatud Vana testamendi prohveteid ja apostleid Uuest testamendist.
Kristuse elu kujutavad kaheksa stseeni on igaüks enam kui neli meetrit lai ja kaks meetrit kõrge. Maalingud on 
detailirohked ja neid saadavad kirjeldavad tekstiribad ("Tituli"):
2024. aasta Laste Eurovisiooni lauluvõistlus

2024. aasta laste Eurovisiooni lauluvõistlus on kahekümne teine laste Eurovisiooni lauluvõistlus. Seda korraldasid Radiotelevisión Española (RTVE) ja European Broadcasting Union (EBU) ning see toimus 16. novembril 2024 Hispaanias Madridis Caja Mágicas.
Võistlusel osales 17 riiki. Võitis Andria Putkaradze Gruusiast.
Kambodža linnade loend

Siin artiklis on loetletud Kambodža linnad.
Tõnu Koger

Tõnu Koger (19. oktoober 1944 Tallinn – 30. märts 2004 Tallinn) oli eesti kirjastustegelane, tõlkija, toimetaja ja mehaanikainsener. 
Ta lõpetas aastal 1963 Tallinna 2. Keskkooli kuldmedaliga ja 1968 mehaanikainsenerina Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI) "cum laude", oli 1969–1972 TPI-s aspirant ning stažeeris 1973–1974 Prahas Tšehhi Tehnikaülikoolis.
Koger töötas aastatel 1965–1986 kirjastuses Valgus ning 1968–1977 masinaehitustehnoogia kateedris vanemlaborandi, assistendi ja vaneminsenerina TPI-s. Ta oli aastatel 1986–1988 ENSV Riikliku Kirjastuskomitee peatoimetaja, 1988–1989 tootmiskoondises Litera osakonnajuhataja, 1989–1992 „Eesti entsüklopeedia" peatoimetaja asetäitja ja vastutav sekretär, 1992–2001 Eesti Entsüklopeediakirjastuse direktor, 1991–1999 Eesti Kirjastuste Liidu (EKL) juhatuse esimees ja 1992–2002 Rahvusvahelise Kirjastuste Liidu (IPA) rahvusvahelise komitee liige.
Koger tõlkis raamatuid, avaldas artikleid ja õppematerjale masinaehitustehnoloogia ning kirjastamise alalt, oli Eesti Vabariigi kultuuripreemiate- ja stipendiumide komisjoni ja TTÜ kirjastuskomitee liige ning Balti raamatumesside algatajate seas.
Tab

Tab (saksa keeles "Tabau") on linn Ungaris Somogyi komitaadis, Tabi kreisi halduskeskus.
Geograafiline asend.
Tab asub Balatoni järvest umbes 18 km lõunas, komitaadikeskusest Kaposvárist ligikaudu 46 km põhjakirdes.
Ajalugu.
Asulat on esmamainitud 1211. aastal ("villa Thob"). Esimesed türklaste rünnakud ulatusid Tabini 1542. aastal, kuid lõplikult hõivas Osmanite riik asula aastatel 1551–1553. Türklased aeti piirkonnast minema 1689. aastal. Alates 1712. aastast asustati Tabi ungarlasi, sakslasi ja slovakke. 1847. aastast oli Tabil õigus turulinnana korraldada üleriigilisi ja iganädalasi laatasid.
Linnaks sai Tab 1989. aastal.
Heinrich Otto von Brackel

Heinrich Otto von Brackel (1650ndad – 1713) oli Brackelite aadlisuguvõsast pärit Rootsi sõjaväelane, kes osales Põhjasõjas. Ta oli Aidu, Kohtla ja "Oddrise" (Jõhvi kihelkonnas) mõisnik. 
Elulugu.
Heinrich Otto von Brackel sündis 1650. aastatel Georg Antoni ja Catharina Brackeli (sünninimega Vellingk) peres. 1690. aastal abiellus Heinrich Otto Gertrud Vellingkiga. Abielust sündis kolm poega. 
1674. aastal oli ta Kronobergi rügemendis veltveebel. Kaks aastat hiljem sai ta Bohusläni rügemendis lipnikuks. 1679. aastal oli ta Nylandi jalaväerügemendis lipnik. 1689. aastal oli ta Stade linna garnisonis kapten. 1700. aastal ülendati ta seal majoriks. 1701. aastal sai ta Ingerimaa tragunirügemendis ooberstleitnandiks. 1710. aastal ülendati ta ooberstiks. 1713. aastal läks ta kindralmajori auastmes erru. 
Heinrich Otto von Brackel suri sama aasta novembris.
Reichenau kloostri Neitsi Maarja ja Püha Markuse kirik

Neitsi Maarja ja Püha Markuse kirik (saksa keeles "Sankt Maria und Markus in Mittelzell" või "Münster Maria und Markus Mittelzell") on kirik Bodeni järve Reichenau saarel, kunagine Reichenau kloostri peakirik, praegune katoliku kirik. Ehitis on saarel asuvast kolmest romaani kirikust suurim.
Paavst Franciscus andis 2024. aastal kloostri 1300-aastase ajaloo tähistamisel kirikule tiitli "basilica minor". Alates 2000. kuulub kirik ühena Reichenau kloostrisaare ehitistest UNESCO maailmapärandi nimistusse; 2003. aastast alates on Reichenau kloostris loodud käsikirjapärand arvatud UNESCO maailma mälu registrisse.
Ajaloost.
724. aastal asutas Pirminus Karl Martelli ja Alemannia hertsogi Lantfridi toetusel Reichenau kloostri. Asutamisdokumendi sõnul 25. aprillist 724. aastal tõi ta kloostrisse elama 40 munka. Tema ajal ehitati esimene puust kloostrikirik.
Abt Haito lasi ehitada selle asemele kivihoone, umbes 40 m pikkuse ristikujulise põhiplaaniga karolingi basiilika, mille müüriosi on säilinud nelitises ja idapoolses transeptis. Kivikirik pühitseti 16. augustil 816. aastal Jumalaemale.
830. aastal tõi alemannist piiskop Radolt Veronast kloostrile Itaaliast mõned reliikviad, mille hulgas olid evangelist Markuse säilmed. Haito järglane abt Erlebald (823–838) laiendas kiriku pikihoonet ja lisas sellele läänepoolse transepti ning kahe torniga lääneehitise. Walafrid Strabo kirjutistes on nimetatud kiriku arhitekt sellest perioodist, preestermunk Einmuot.
Veel ühe reliikvia sai klooster 925. aastal ja selleks oli väike Bütsantsi abtisau või -rist Püha Vere reliikviaga. Reliikvia jaoks ehitati 946. aastaks basiilika idaotsa kooriruumi taha Jeruusalemma püha Haua kiriku eeskujul rotundikujuline pühamu.
Püha Markuse austamine kloostris hakkas siiski levima alles aastatuhande vahetuse paiku ja samal perioodil sai kirik abt Berno ajal põhijoontes oma tänaseni säilinud kuju. Pikihoonet pikendati lääne suunas ja ehitati uus läänepoolne transept vana lääneehitise kohale; samuti püstitati läänepoolse nelitise kohale kõrge nelitistorn. Läänetransept kujunes püha Markuse reliikvia austamise kohaks. Altar pühitseti 24. aprillil 1048. aastal piiskop Theoderichi poolt keiser Heinrich III osavõtul.
Aamvõlvitaoline tammepuust katusetalastik ehitati aastail 1236/1237 ja on tänapäevani säilinud ja alates 1970. aastatest ka eksponeeritud.
Kloostri lühikese järelõitsengu perioodil 15. sajandil ehitati idaseina hilisgooti hulknurkne kooriruum ja lammutati Püha Vere reliikviale püstitatud rotund.
Tiiu Neiland

Tiiu Neiland (1966. aastani Tiiu Soome; aastatel 1966–1973 Tiiu Simson; sündinud 19. oktoobril 1944 Tallinnas) on eesti endine tennisist ja treener.
Elulugu.
Ta lõpetas 1963. aastal Tallinna 2. Keskkooli ja 1967. aastal Tallinna Pedagoogilise Instituudi kehakultuuriteaduskonna.
Neiland hakkas sportima 1955. aastal Kalevis Jüri Põldoja juhendamisel. Ta kuulus aastatel 1964–1968 Nõukogude Liidu edetabeli esikümnesse (1965 esireket), võitis 1965 üksikmängus kuld- ja paarismängus pronksmedali, tuli 1966 üksik- ja segapaarismängus India ja Aasia ning 1968 üksikmängus NL-i ametiühingute meistriks, võitis NL-i võistkondlikel meistrivõistlustel 1963 ja 1965 kuld-, 1972 hõbe- ning 1969 ja 1971 pronksmedali, Eesti meistrivõistlustel 1963–1984 üksikmängus 3 kuld-, 2 hõbe- ja 1 pronksmedalit ning paarismängus 8 kuld-, 7 hõbe- ja 3 pronksmedalit. Ta mängis 55 korda Eesti koondises.
Neiland töötas aastatel 1973–1984 Kalevi tennisekooli treenerina, hiljem Tallinna Spordiinternaatkooli treeneri-õpetajana ja Eesti Spordigümnaasiumi tenniseosakonna vanemtreenerina, tegutses vabariikliku kategooria kohtunikuna, elas 1995. aastast USA-s Miamis ja töötas tennisetreenerina.
Tema õpilaste seas on Andres Võsand, Kaja Kõnd, Teet Rätsep.
Isiklikku.
Ta oli aastatel 1966–1973 abielus tennisist Jaak Simsoniga.
Volkswagen Lupo

Volkswagen Lupo on linnaauto, mida saksa autotootja Volkswagen tootis aastatel 1998–2005. Auto nimi tuleneb ladinakeelsest sõnast "lupus" (mis tähendab hunti) ja on nimetatud Volkswageni kodulinna Wolfsburgi järgi.
Lupo lisandus Volkswageni mudelivalikusse oktoobris 1998, et täita mudelivaliku algusse jäänud tühimikku, kui väikeauto Polo mõõtmetelt ja kaalult suurenes. Lupo oligi praktiliselt Hispaania sõsarmudeli SEAT Arosa ümbersildistatud versioon, mida hakati tootma juba 1997. aasta algul. Nii Lupot kui ka Arosat toodeti VAG A00 põhjal, mis oli sisuliselt lühendatud A03-põhi (VW Polo, SEAT Ibiza/Cordoba).
Tootmise alguses oli Lupo saadaval kahe reasneljase bensiinimootoriga: 1-liitrine (50 hj) ja 1,4-liitrine (75 hj) ja 1,7-liitrise vabalthingava diiselmootoriga (SDI) (60 hj). Mais 1999 lisati mootorivalikusse 1,4-liitrise mootori 100 hj variant ja 1,4-liitrine reaskolmese turbodiiselmootori (75 hj) mudel.
Mudelivalikusse lisati ka ökomudel 3L, millel seati eesmärgiks saavutada keskmine kütusekulu 3 liitrit/100 km. Sellel oli tavamudelitega võrreldes mitmeid erinevusi:
Juunis 2000 lisati mudelivaliku tippu sportmudel GTI, mis kasutas 1,6-liitrist 125 hj mootorit, millega suutis 975 kg auto kiirendada 0–100 kõigest 8 sekundiga. Alatest juunist 2001 oli GTI kuuekäigulise manuaalkäigukastiga.
Lupo müüginumbrid polnud kunagi eriti head oma klassis auto hinna tõttu, mis oli sõsarmudeli Arosa omast palju kõrgem. Viimased Lupod toodeti juulis 2005, selle mudeli vahetas välja Brasiilias toodetav VW Fox.
Eldur Ploompuu

Eldur Ploompuu (23. juuli 1933 Haapsalu – 26. mai 2015 Tallinn) oli eesti raadiodiktor.
Ta lõpetas 1963. aastal Tallinna 2. Keskkooli, 1970. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi tööstuselektroonika erialal ja hiljem Tallinna Kultuuriülikooli 9. osakonna.
Ploompuu töötas aastatel 1950–1951 Lagedil Tallinna Raadiojaama vastuvõtupunktis operaatorina, läks 1951. aastal tööle Eesti Raadiosse, kus ta oli algul vastuvõtupunkti operaator, siis mõned kuud saatefoonika tehnik ning seejärel arendusgrupis, aastatel 1952–1998 diktor (esines varjunime Leo Känd all), kaks viimast aastat mittekoosseisulisena.
Ants Juhvelt

Ants Juhvelt (sündinud 27. augustil 1945 Tallinnas) on eesti tennisist, kohtunik ja sporditegelane. 
Ta lõpetas 1963. aastal Tallinna 2. Keskkooli ning 1968. aastal ehituse ökonoomika ja organiseerimise erialal Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI).
Juhvelt alustas tennisetreeninguid 1956. aastal Kalevis Harry Kalamäe juhendamisel. Ta võitis meespaarismängus aastal 1961 Nõukogude Liidu noortemeistrivõistlustel ja 1968 NL-i meistrivõistlustel pronksi, 1961, 1963 ja 1965 NL-i võistkondlikel meistrivõistlustel kuld- ja 1969 pronksmedali, Eesti meistrivõistlustel 10 medalit (1969 üksik-, 1970–1971 meespaaris- ning 1972 segapaarismängus kuldmedal), 1969 Saksa DV lahtised meistrivõistlused üksik- ja Poola meistrivõistlused segapaarismängus, sai NL-i noortekoondises Galea Cupil 2. koha, kuulus 1965 NL-i tennise esikümnesse, püsis Eesti tennisemängijate esikümnes 10 aastat.
Juhvelt tegutses tennisekohtunikuna aastatel 1973–1999 (1975. aastast üleliiduline kategooria), tal on 1991. aastast Rahvusvahelise Tenniseföderatsiooni valge märk. Ta juhtis matše paljudel rahvusvahelistel turniiridel, (sh Wimbledonis 1990–1993), oli aastatel 1976–1980 Kalevi Tenniseklubi esimees, Tenniseliidu juhatuse liige, 1980–1984 Jõgeva KEK-i juhataja, 1993–1995 Põhja-Eesti Panga juhatuse liige ja 2002–2008 Tallinna FC TVMK juht, 2009–2015 Eesti Jalgpalli Liidu rahvajalgpalli tegevjuht, tegutses rannajalgpalli Eesti koondise juhina.
Kobarmütsik

Kobarmütsik ("Mycena inclinata") on mütsikute perekonda kuuluv seen.
Rein Meijel

Rein Meijel (sündinud 20. veebruaril 1945 Tartus) on eesti sporditegelane.
Ta lõpetas 1963. aastal Tallinna 2. Keskkooli ja 1971. aastal Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo-osakonna.
Meijel hakkas 1957. aastal Tartus harrastama ujumist, tegeles ka veepalli, tennise, male ja orienteerumisega, oli Kalevi liige. Ta oli aastatel 1977–1981 ENSV Spordikomitee osakonnajuhataja (1980–1981 kolleegiumi liige), 1981–1985 Harju KEK-i vaneminsener, 1985–1993 Mõigu Spordiklubi president, 1993–1996 Eesti Tervisespordi Ühenduse peaspetsialist, 1996–2002 peasekretär, hiljem Eesti Spordiseltsi Kalev projektijuht, 1995, 1997, 1999, 2001, 2003, 2005 ja 2009 ülemaailmsel tervisespordiolümpiaadil Eesti delegatsiooni juht, 2007 Otepääl olümpiaadi peakorraldaja.
Meijel tuli mälumängus aastatel 1986–1990 võistkondlikult Eesti meistriks, avaldas ajakirjanduses tervisespordialaseid kirjutisi.
Isiklikku.
Tema isa oli sporditegelane Rudolf Meijel, ema oli sporditegelane Tamara Meijel, vend on sporditegelane Tõnu Meijel, poeg on jalgpallitreener Daniel Meijel.
Harri Neppi

Harri Neppi (sündinud 22. juulil 1944 Tallinnas) on eesti tennisist ja treener.
Ta lõpetas 1963. aastal Tallinna 2. Keskkooli, õppis Tallinna Polütehnilises Instituudis elektrotehnikat.
Neppi alustas tennisetreeninguid 1956. aastal Kalevis Harry Kalamäe juhendamisel. Ta oli aastatel 1961–1962 Eesti noortemeister ja võitis segapaarismängus Nõukogude Liidu noortemeistrivõistlustel hõbemedali, tuli meespaarismängus 1964 NL-i üliõpilasmeistriks ning sai Eesti meistrivõistlustel 1964 hõbe- ja 1965 pronksmedali, võistles 1963–1965 6 korda Eesti koondises.
Neppi töötas tennisetreenerina aastatel 1969–1989 Kalevis, 1989–1994 Helsingi HVS-Tennises ja 1994–2002 Eesti Spordigümnaasiumis, hiljem ka tenniseklubis Evald Kree Spordimaailm ja Audentese spordiklubis tennise peatreenerina (7. kutsetase, 2004). Ta oli aastatel 1994–2000 Davise karikavõistlustel mänginud Eesti meeskonna treener ja kapten, 1994–1998 Eesti Tennise Liidu juhatuse liige, 2019. aastast Rae Võrgud OÜ juhatuse liige. Ta on teinud kaastööd spordiajakirjandusele.
Tema õpilaste hulgas on Andres Võsand, Hannes Raschinski, Teet Rätsep, Kaja Kõnd, Mart Peterson, Alti Vahkal.
Tanel Lään

Tanel Lään (sündinud 6. augustil 1946 Tallinnas) on eesti näitleja, kuuldemängurežissöör ja ajaloolane. 
Ta lõpetas 1964. aastal Tallinna 2. Keskkooli, õppis 1964–1968 Draamateatri õppestuudios ja lõpetas 1971. aastal teatriteaduse erialal GITIS-e.
Lään oli aastatel 1966–1968 Eesti Televisioonis režissööri assistent, 1968–1969 Rakvere Teatri ja 1969–1971 Endla teatri näitleja, 1974–1993 Eesti Raadios kuuldemängude ja kirjandussaadete režissöör, 1993–2001 Kindral Laidoneri Muuseumi juhataja ja 2001–2004 ekspositsiooniosakonna juhataja, 2004–2006 Peeter I Majamuuseumi juhataja, 2006. aastast Kaitseliidu museoloog. Ta on 1976. aastast Eesti Teatriliidu, 2007. aastast Eesti Lavastajate ja Dramaturgide Liidu ja 1994–2007 Eesti Näitlejate Liidu liige, Kindral Johan Laidoneri Seltsi, Eesti Lipu Seltsi, Eesti Akadeemilise Sõjaajaloo Seltsi, Eesti Muuseumiühingu ja Isamaa Erakonna liige. Ta on mänginud paljudes kuuldemängudes.
Isiklikku.
Tema isa oli sporditegelane Roland Lään, ta on abielus filmirežissööri Irene Läänega.
Primaatlinn

Primaatlinn on linn, mis oma riigis või haldusüksuses on suurim ja lisaks ka teistest linnadest ebaproportsionaalselt suurem. Primaatlinnalik jaotus (primate city distribution) tekib siis, kui riigis või haldusüksuses on üks suur linn ja palju väikeseid linnu või aleveid, kuid puuduvad keskmise suurusega linnad.
Primaatlinna seaduse (law of the primate city) käis esimesena välja geograaf Mark Jefferson 1939. aastal. Ta kirjeldas primaatlinna kui "vähemalt kaks korda suurem kui suuruselt järgmine linn ja rohkem kui kaks korda tähtsam." Peale suuruse ja rahvaarvu on primaatlinna üldiselt ka riigi või haldusüksuse majanduslik, poliitiline, kultuurne ja hariduslik keskus, tihti on ka riigisisese rände tähtsaim sihtkoht.
Primaatsus (Urban primacy) on mõõt, mis näitab, kui suur osa riigi või haldusüksuse elanike arvust elab primaatlinnas. Suhteline primaatsus (Relative primacy) näitab primaatsuse suhet primaatlinna ja suuruselt teise linna vahel.
Primaatlinn ei pea alati olema riigi või haldusüksuse pealinnaks - tihti võidakse rajada näiteks uus pealinn, et üritada primaatsust vähendada. Näiteks Dar es Salaam on endiselt Tansaania primaatlinnaks, kuigi valitsus kolis 1996. aastal vastrajatud uude pealinna Dodomasse. Ka näiteks Uus-Meremaa valitsus kolis 1865. aastal Aucklandist palju väiksemasse Wellingtoni, mis oli aga rajatud juba 1840. aastal.
Eestis on Tallinn primaatlinnaks - Tallinnas elas 2021. aasta rahvaloenduse andmeil 437 817 inimest, võrreldes suuruselt teise linna Tartuga (95 190) on Tallinna suhteline primaatsus 4.6.
Mujal maailmas on primaatlinnadeks näiteks Helsingi (suhteline primaatsus võrreldes Tamperega 2.6), London (suhteline primaatsus võrreldes Birminghamiga 7.82), Pariis (võrreldes Marseillega 2.44), Moskva (võrreldes Peterburiga 2.32), Viin (vrd Graziga 6.63), Praha (vrd Brnoga 3.27), Istanbul (vrd Ankaraga 2.94), Tokyo (vrd Osakaga 3.54), Seoul (vrd Busaniga 2.86) ja Buenos Aires (vrd Cordobaga 2.2).
Tai pealinna Bangkoki peetakse maailma primaatseimaks - 2000. aastal oli Bangkoki suhteline primaatsus 40 võrreldes Tai toona suuruselt teise linna Nakhon Ratchasimaga.
Seevastu näiteks USAs, Saksamaal ja Itaalias primaatlinnu ei ole riikide suurema detsentraliseerituse tõttu, kuid primaatlinnad võivad seal eksisteerida osariikide/liidumaade/maakondade tasemel; näiteks New York City on New Yorgi osariigi teisest linnast Buffalost 31.63 korda suurem; Baieri pealinn München on Nürnbergist 2.83 korda suurem; ja Lombardia pealinn Milano on Bresciast 6.91 korda suurem.
Jorinde van Klinken

Jorinde van Klinken (sündinud 2. veebruaril 2000 Assenis) on Hollandi kuulitõukaja ja kettaheitja.
Ta võitis 2017. aasta Euroopa juunioride meistrivõistlustel Grossetos kuulitõukes hõbemedali ja 2019. aasta Euroopa juunioride meistrivõistlustel Boråsis kuldmedali. 2018. aasta juunioride maailmameistrivõistlustel Tamperes võitis ta kuulitõukes pronksmedali.
2021. aasta Euroopa U23 meistrivõistlustel Tallinnas võitis ta kettaheites tulemusega 63.02 kuldmedali. Sama aasta olümpiamängudel Tokyos heitis ta 61.15 ja sai 14. koha.
2022. aasta maailmameistrivõistlustel Eugene'is heitis ta kettaheite finaalis 64.97 ja sai neljanda koha. Kuulitõukes ta finaali ei pääsenud. 2022. aasta Euroopa meistrivõistlustel Münchenis võitis ta kuulitõukes tulemusega 18.94 Jessica Schilderi ja Auriol Dongmo järel pronksmedali. Kettaheites oli ta 64.43-ga neljas.
2023. aasta maailmameistrivõistlustel Budapestis pääses ta nii kuulitõukes kui ka kettaheites finaali. Kettaheites sai ta tulemusega 67.20 neljanda koha, kuulitõukes oli ta 19.05-ga üheksas.
2024. aasta Euroopa meistrivõistlustel Roomas võitis van Klinken hõbemedali nii kuulitõukes kui ka kettaheites. 2024. aasta suveolümpiamängudel Pariisis sai ta kettaheites 63.35-ga seitsmenda koha. Kuulitõukes ta finaali ei pääsenud.
Van Klinkeni isiklik rekord kuulitõukes on 2023. aastal Albuquerque'is tõugatud 19.57. Kettaheites on tema isiklik rekord 2021. aastal Tucsonis heidetud 70.22. See on ka Hollandi rekord.
Reichenau koolkond

Reichenau koolkond on Reichenau kloostris 10.–11. sajandil liturgilisi käsikirju kirjutanud ja illumineerinud mungad, kelle loodud silmapaistvalt luksuslikud käsikirjalised raamatud on stiiliajalooliste tunnuste alusel ühte rühma koondatud. Paljud selle koolkonna teosed kuuluvad kunstiajaloos ottode raamatumaali kuulsaimate näidete hulka. Kaunistatud käsikirju annetasid kirikutele nii ilmalikud kui ka vaimulikust seisusest ülikud Ottoonide ja Saali dünastiatest; säilinud on nad eelkõige seetõttu, et kirikuis kasutati hinnalisi käsikirju vaid kõige pidulikumatel puhkudel. Millised neist käsikirjadest olid kasutusel Reichenau kloostris endas, selle üle vaidlevad teadlased jätkuvalt.
Koolkonna piiritlemine.
Sellest perioodist on säilinud vähemalt 70 illumineeritud käsikirja, sealhulgas käsikirjafragmendid, mis tõenäoliselt on loodud Reichenau kloostris või vähemasti seal illumineeritud. Laiemas mõttes saab kõik need liigitada Reichenau koolkonda, samuti Reichenau kloostri Püha Georgi kiriku seinamaalingud, kitsamas tähenduses, mis on kasutusel kunstiajalooteaduses, loetakse Reichenau koolkonda luksusliku teostusega liturgilised raamatud umbes aastaist 960–1020.
Koolkond on piiritletud käsikirjade stiilikriitilise analüüsi baasil ja selles võib siiski leiduda teoseid, mis pole loodud otseselt Reichenau kloostri territooriumil (näiteks Hilliniuse käsikiri) või on nende lokaliseerimine olnud vastuoluline. Seevastu leidub käsikirju, mis on küll loodud sel perioodil Reichenaus, kuid mida võidakse koolkonda mitte lugeda, kuna need erinevad silmnähtavalt muudest Reichenau käsikirjadest (näiteks Lille'i perikoopideraamat).
Mitme käsikirja puhul annavad raamatumaali stiilikriitiline analüüs ja paleograafiline analüüs vastukäivaid tulemusi: kiri võib pärineda tuntud skriptooriumist mujal (näiteks Codex Egberti), kuid miniatuurid viitavad Reichenaule. Nagu keskaegse raamatumaali puhul tavaline, viitab see käsikirja illumineerimisele tagantjärele või kirjutajate ja illumineerijate rändamisele.
Jaotus.
Käsikirjad on rühmitatud rohkem kirjutajate kui maalistiili alusel omakorda kolme gruppi, mis on nimetatud grupi tähtsaima käsikirja või sellega seotud isiku järgi.
Jaotus on siiski põhjustanud uurijate vaidlusi ja omakorda alagruppideks jagamist.
UNESCO maailma mälu register.
Kümme Reichenau koolkonna käsikirjalist koodeksit lisati 2003. aastal UNESCO maailma mälu registrisse:
Norstat

Norstat AS on Euroopas tegutsev Norra turu-uuringute ettevõte.
Norstat alustas tegevust Norras 1997. aastal. 2024. aasta seisuga tegutsetakse 15 Euroopa riigis. Norstat Eesti AS loodi 2007. aastal.
Juhan Anupõld

Juhan Anupõld (sündinud 27. oktoobril 1946 Tartus) on eesti autosportlane, kiiruisutaja, sporditegelane ja muusik.
Elulugu.
Ta lõpetas 1965. aastal Tallinna 2. Keskkooli ja 1969. aastal Tallinna Pedagoogilise Instituudi kehakultuuriteaduskona.
Anupõld harrastas orienteerumist ja 1962–1967 Olaf Olmanni juhendamisel kiiruisutamist, tuli aastatel 1963–1965 kiiruisutamises mitmekordseks Eesti noorte ja koolinoorte meistriks ning 1967 Eesti meistriks, kuulus 1966–1970 Eesti kiiruisutamiskoondisse, võistles 1974–1991 autorallis ja -krossis (treener Ants Tõnnberg), sai 1990 Egiptuse rallil KAMAZ-i klassis 4. ja 1991 Pariisi–Dakari rallil koos Joel Tammekaga 3. koha.
Anupõld oli aastast 1966 Tallinna Keskrajooni spordiklubi treener, majandusjuht ja 1976–1983 direktor, 1983–1984 Tallinna Spordiinternaatkooli direktor, Kurgjärve spordibaasi juhataja, 1990–2001 Nõmme Spordiklubi direktor, aastast 2001 juhatuse esimees ja 2010–2020 Tallinna Spordiliidu juhatuse liige. Ta on 1998. aastast Eesti Keskerakonna liige, kuulus Sõpruse tehnikaklubi juhatusse ja esines aastatel 1965–1972 ansamblis Real.
Isiklikku.
Tema õde oli iluvõimleja ja võimlemistreener Anne-Mall Klooren, vend oli ajakirjanik Enn Anupõld.
Explicit

Explicit (ladina keeles 'on lõppenud') on eriti keskaegsetes käsikirjades, vahel ka inkunaablites esinev lõpuvormel, mis sageli sisaldab käsikirja või trükise valmimisega seotud andmeid, nagu koht, daatum, käsikirja kirjutaja(d), trükise väljaandja või trükkija. Sageli on "explicit" värviga ja eristuva kirjaga nähtavamaks muudetud. Selles mõttes on "explicit" kolofooni eelkäija.
Nimetus "explicit" nagu teksti alguses olev algusvormel "incipit" on laenatud vormeli enda sõnastusest: "explicit liber" 'raamat on läbi', mis võib olla lühend väljendist "liber explicitus [est]", sõna-sõnalt "raamat on laiali laotatud." Hilisemal ajal sulab "explicit" kolofooniga üheks ja termineoloogiliselt pole need kaks kuigi hästi eristatavad.
Eino Purre

Eino Purre (a-ni 1936 Herman Laosson; 3. jaanuar 1916 (vkj. 21. detsember 1915) – 16. juuli 1994) oli Viljandimaa spordiaktivist. 
Ta tuli Eesti vasaraheite meistrivõistlustel 1946.a teiseks ja 1947.a kolmandaks.
25. märtsil 1949 küüditati ta abikaasaga Siberisse.
Kuulus hiljem Martin Kleini mälestusvõistluste korraldustoimkonda.
Alla Madisson

Alla Madisson (1979. aastast Alla Oll; sündinud 4. märtsil 1947 Tallinnas) on eesti endine allveesportlane.
Ta lõpetas 1965. aastal Tallinna 2. Keskkooli ja 1969. aastal Tallinna Pedagoogilise Instituudi kehakultuuriteaduskonna.
Madisson alustas Kalevis aastal 1955 Eduard Takkeri käe all ujumis- ning 1966 Ott Ernesaksa juhendamisel allveesporditreeninguid. Ta võitis aastatel 1967 ja 1969 NL-i meistrivõistlustel lesta- ja akvalangiujumises 4 kuld-, 1 hõbe- ja 1 pronksmedali, 1967–1969 Eesti meistrivõistlustel 11 medalit (sh 5 kulda) ja tuli 1967 absoluutseks meistriks.
Madisson töötas 1967. aastast Kalevis ja Tallinna Lastestaadionil treenerina, elas 1996. aastast Rootsis ja töötas sotsiaalhoolduse alal.
Sandra Särav

Sandra Särav-Tammus (sünninimi Sandra Särav; sündinud 1. juulil 1989 Kilingi-Nõmmes) on Eesti riigiametnik.
Elulugu.
Särav lõpetas 2008. aastal Pärnu Ühisgümnaasiumi hõbemedaliga meedia ja kommunikatsiooni suunal, õppis aastatel 2008–2009 Balti Filmi- ja Meediakoolis avalike suhete, reklaami ja rakenduskommunikatsiooni erialal ning omandas 2010–2013 Tallinna Tehnikaülikoolis (TTÜ) Euroopa Liidu (EL) ja rahvusvahelise õiguse bakalaureusekraadi ja 2014–2015 tehnoloogiaõiguse magistrikraadi. Ta on õppinud Lausanne'i Ülikooli doktorantuuris.
Särav oli aastatel 2014–2015 Euroopa Personalivaliku Ameti karjäärisaadik, 2015–2016 Euroopa digitaalse ühtse turu projekti meeskonna liige, 2016–2018 Majandus- ja Kommunikatsiooniministeeriumi (MKM) EL-i digiasjade nõunik ja 2018–2019 riigi infosüsteemide osakonna väliskoostöö nõunik, 2019–2020 Bolti Baltimaade ja Põhjamaade valitsussuhete juht ja 2020–2021 globaalse kestliku arengu juht, 2021–2022 Meta Kesk- ja Ida-Euroopa avaliku poliitika juht, 2022 MKM-i andmete taaskasutuse programmijuht, 2022–2023 ettevõtlus- ja tarbimiskeskkonna asekantsler ja on 2023. aastast majanduse ja innovatsiooni asekantsler. Ta oli aastatel 2013–2016 TTÜ õiguse instituudi Jean Monnet' Euroopa õiguse õppetooli projektide assistent, 2016–2021 nooremteadur ja on 2021. aastast lektor.
Särav oli aastatel 2020–2021 MTÜ Eesti Jagamismajanduse Liidu juhatuse liige, 2023–2025 Ettevõtluse ja Innovatsiooni Sihtasutuse (EISA) nõukogu esimees ja 2025. aastast aseesimees, on 2015. aastast TTÜ õiguse instituudi, 2022. aastast Eesti Keskkonnauuringute Keskuse ja 2024. aastast CR14 nõukogu liige.
Huvide konflikt.
2024. aastal tõstatati tema võimalik huvide konflikti küsimus, mis tekkis seoses tema varasemate sidemetega Boltiga ja tööga MKM-s.
Väljaande Euractiv kohaselt üritas Bolt oma endise töötaja kaudu teha MKM-s agressiivset lobitööd, et Eesti seisaks vastu EL-i platvormitöö direktiivile. MKM-i sõnul on huvigruppide löbitöö tavaline ja nad pole üritanud varjata kirjavahetusi ja kohtumisi Boltiga. Euractivi andmetel saatis Bolti Lääne- ja Lõuna-Euroopa esilobist 2023. aasta oktoobris, kui toimusid läbirääkimised platvormitöötajate uute töötingimuste üle EL-is, MKM-i asekantslerile Sandra Säravale e-kirja, millele oli lisatud Bolti loodud dokument, mille vormistus jättis mulje, et tegu oli Eesti valitsuse algatusega, millega sooviti leida toetust platvormitöö uue direktiivi poolt ja toonase EL-i eesistuja Hispaania veetud versiooni vastu. Särava sõnul on suhtlus ettevõtetega tavaline. Kirjale ta ei vastanud, vaid saatis selle edasi.
Särav on avaldanud Postimehele intervjuus, et tema rolli erasektoris tuleks vaadelda pigem avaliku sektori esindajana, kes üritas tuua kaasa muutusi ja kogemusi erasektorisse. Ta väidab, et tema tegevus erasektoris oli suunatud avaliku sektori huvidele, mitte vastupidi, ja et ta nägi end „avaliku sektori spioonina“ erasektoris.
Kersti Gregor

Kersti Gregor (1970. aastani Kersti Tõkke; 26. november 1946 Tallinn – 20. aprill 2012) oli eesti sporditegelane.
Ta lõpetas 1965. aastal Tallinna 2. Keskkooli ja 1969. aastal Tartu Riikliku Ülikooli kehakultuuriteaduskonna.
Gregor alustas sportimist 4. klassis, käis Aino Issaku tennise- ja Ivi Kaseoja ujumistreeningutel. Ta oli aastatel 1969–1970 EKE EMV spordiinstruktor, 1971–1972 Rîbnița spordikoolis treener, 1972–1986 Tallinna Kalevi ja KSMK instruktor, 1986–1993 Kalevi purjespordikooli instruktor ja õppealajuhataja, 1993–2004 Eesti Jahtklubide Liidu sekretär.
Isiklikku.
Tema õde on allveesportlane Tiina Kompus.
Kadri Järve

Kadri Järve (1982. aastani Kadri Randalu; sündinud 6. novembril 1948 Tartus) on eesti taimegeneetik.
Ta lõpetas 1966. aastal Tallinna 2. Keskkooli ja 1971. aastal Tartu Riikliku Ülikooli füüsikuna, sai 1978. aastal Moskva ülikoolis bioloogiakandidaadi kraadi tööga "DNA lämmastikaluste karbamoileerimine N-nitroso-N-metüülkarbamiidi toimel".
Järve oli Eesti Põllumajandusülikooli eksperimentaalbioloogia instituudis aastatel 1971–1973 vanemlaborant, 1973–1976 aspirant, 1976–1978 nooremteadur, 1978–2000 vanemteadur, 2000–2005 osakonnajuhataja, Tallinna Ülikooli matemaatika ja loodusteaduste instituudis 2005–2017 dotsent, Tallinna Tehnikaülikooli geenitehnoloogia ning keemia ja biotehnoloogia instituudis 2005–2023 vanemteadur. Ta on uurinud DNA muundamist, metüleeritud DNA taastumist odras ning nisu haiguskindluse molekulaarseid mehhanisme.
Isiklikku.
Tema isa oli õigusteadlane Hillar Randalu, ema oli põllumajandusteadlane Ilme Randalu, õde on keeleteadlane Ann Pikver.
Lilian Järvekülg

Lilian Järvekülg (sündinud 12. märtsil 1948 Tallinnas) on eesti molekulaarbioloog ja taimeviroloog.
Elulugu.
Ta lõpetas 1966. aastal Tallinna 2. Keskkooli, 1972. aastal Leningradi ülikooli, sai 1979. aastal Moskva ülikoolis kandidaadikraadi väitekirjaga "Viiruse RNA konformatsiooniline labiilsus (Ni2519) ja TMV partiklite moodustumine "in vitro"" ja 1993. aastal Tartu Ülikoolis doktorikraadi väitekirjaga "Kartuliviiruste antigeenne iseloomustamine ja test-süsteemide väljatöötamine nende määramiseks".
Järvekülg oli aastatel 1972–1980 Eesti NSV Teaduste Akadeemia eksperimentaalbioloogia instituudi molekulaarbioloogia laboratooriumi vaneminsener ja nooremteadur, 1980–1985 Desintegraatori biotehnoloogialabori teadur, 1985–2002 Keemilise ja Bioloogilise Füüsika Instituudi molekulaargeneetikalabori vanemteadur, 1995–1999 Tallinna Tehnikaülikooli toiduainete instituudi vanemteadur, 1999–2002 geenitehnoloogia instituudi dotsent, 2002–2016 geenitehnoloogia instituudi molekulaardiagnostika õppetooli juhataja ja professor, 2017 keemia ja biotehnoloogia instituudi professor, 2017. aastast emeriitprofessor, 2008–2015 Vähiuuringute Tehnoloogia Arenduskeskuse teadusjuht, 2017–2021 PharmaEstica Manufacturing OÜ teadus- ja arendusosakonna juhataja.
Järvekülg on täiendanud end Soomes, Norras, Šotimaal ja Saksamaal. Tema uurimisvaldkonnad on viroloogia, immunoloogia, taimeviiruste molekulaarbioloogia ning viirusnakkuse ja -resistentsuse mehhanismid, bio- ja toiduainete tehnoloogia (toiduainete ja bioproduktide immunokeemiline analüüs). Ta on loonud taimeviiruste (peamiselt kartuliviiruste) määramiseks kasutatavad immuno-testsüsteemid, teinud Eestis kasvatatava kartuli massanalüüse viie levinuima viiruse suhtes, uuringud on toimunud koostöös Moskva, Helsingi ja Uppsala ülikoolide, Saksa ja Šoti maaviljelusinstituutide ning Norra taimekaitseinstituudiga. Ta on avaldanud üle 100 teaduspublikatsiooni.
Järvekülg on olnud Tallinna Tehnikaülikooli matemaatika-loodusteaduskonna, geenitehnoloogia instituudi, toiduainete instituudi ning keemia- ja biotehnoloogia instituudi nõukogu liige, Eesti Maaviljeluse Instituudi teadusnõukogu liige, Põllumajandusministeeriumi taimetervise nõukogu liige, Veterinaar- ja Toiduameti uuendtoidu komisjoni liige, matemaatika-loodusteaduskonna eetikakomisjoni eesistuja.
Isiklikku.
Tema onu oli August Järvekülg.
Magnus Gabriel von Tiesenhausen

Magnus Gabriel von Tiesenhausen (24. jaanuar 1658 – 1. august 1705) oli Tiesenhausenite aadlisuguvõsast pärit Rootsi sõjaväelane, kes osales Põhjasõjas. Vabahärra.
Magnus Gabriel von Tiesenhausen sündis 1658. aastal Hans Heinrich ja Anna Margaretha von Tiesenhauseni (sünninimega von Uexküll) peres. 
1687. aastal oli ta Stade garnisonis kapten. Järgmisel aastal edutati ta Hollandis teeniva Rootsi rügemendi ooberstiks. 1700. aastal sai ta Åbo, Björneborgi ja Uusimaa jalaväerügemendi ooberstiks. 
Magnus Gabriel von Tiesenhausen suri 1. augustil 1705.
Arvi Sapas

Arvi Sapas (25. september 1947 Tallinn – 3. november 2007 Tallinn) oli eesti motosportlane.
Ta lõpetas 1966. aastal Tallinna 2. Keskkooli.
Sapas tuli 1963. aastal Tallinna esimeseks koolinoorte meistriks kartautosõidus, võitis aastatel 1976–1977 NSV Liidu ringrajasõidumeistrivõistlustel koos venna Taivoga 500 cm3 külgvankriga mootorrataste klassis hõbemedali, tuli samas võistlusklassis ringrajasõidus 1975 Henno Palmiga ja 1976 vennaga Eesti meistriks, võitis 1973 vennaga ja 1975 Palmiga Kalevi suursõidu.
Isiklikku.
Tema isa oli motosportlane Alfred Sapas, vend oli motosportlane Taivo Sapas.
Gotthard Johann von Knorring (1744–1825)

Gotthard Johann von Knorring (11. november 1744 – 17. detsember 1825) oli Knorringite aadlisuguvõsast pärit Vene jalaväekindral ja maaomanik. Ta oli Norra, Penuja ja Udeva mõisnik. 
Elulugu.
Gotthard Johann von Knorring sündis 11. novembril 1744 Ervita mõisas meeskohtunik Adam Friedrich ja Dorothea Elisabeth Zöge von Manteuffeli perekonda.
1758. aastal astus Knorring Peterburis kadetikorpusesse. 1764. aastal ülendati ta porutšikuks ja kuus aastat hiljem majoriks. Ta võttis osa Vene-Türgi sõjast. 1770. aastal Kaguli lahingus üles näidatud vapruse eest autasustati Knorringit Püha Georgi ordeni IV klassiga. 1771. aastal ülendati ta alampolkovnikuks. Edasi oli ta kindralstaabis ülemkortermeister. 1779. aastal ülendati ta Pihkva karabinjeerirügemendis polkovnikuks.
1773. aasta 14. novembril abiellus Knorring Tartus Wilhelmine Christine von Liphardiga. Abielust sündis Karl von Knorring (1774–1817, hilisem Vene kindralmajor).
1775. aastal päris Knorring oma emalt Norra mõisa, kuhu lasi ehitada uue peahoone. Samal aastal päris ta ka Udeva mõisa. 1803. aasta 28. veebruaril ostis ta parun Moritz Leonhard Posselt 50 000 hõberubla eest Penuja mõisa.
1784. aastal ülendati Knorring kindralmajoriks. Vene-Rootsi sõja ajal teenis ta Soomes kindralkortermeistrina. 1792. aastast osales ta Poola sõjakäigul. Algul teenis ta Hans Heinrich von Ferseni korpuses, kuid hiljem juhatas iseseisvat väge, millega vallutas Vilniuse. Selle eest autasustati teda Püha Georgi ordeni II klassiga. 1806. aastal ülendati ta jalaväekindraliks. Samal aastal oli ta maakohtunik ning Liivimaal maakaitseväe juhataja. 1808. aastal määrati Knorring sõjas Rootsiga Soome väekorpuse ülemjuhatajaks, kuid kutsuti juba järgmisel aastal sealt tagasi.
Gotthard Johann von Knorring suri 17. detsembril 1825 Tartus.
Jhon Lucumí

Jhon Janer Lucumí Bonilla (sündinud 26. juunil 1998 Calis) on Colombia jalgpallur, kes mängib keskkaitsjana Itaalia kõrgliigaklubis Bologna ja Colombia jalgpallikoondises.
Ta alustas klubikarjääri sünnilinnaklubis Deportivo Cali, mille põhimeeskonnas debüteeris ta Colombia kõrgliigas 2015. aastal.
2018. aasta juulis liitus ta Belgia kõrgliigaklubiga Genk. Hooajal 2018/19 tuli ta Genkiga Belgia meistriks. 2021. aastal kuulus ta Genki meeskonda, mis võitis Belgia karikavõistlused. Alates hooajast 2019/20 mängis ta Genki meeskonnas keskkaitses sageli koos kaasmaalase Carlos Cuestaga.
2022. aasta augustis sõlmis ta lepingu Bolognaga.
Colombia jalgpallikoondises debüteeris ta 3. juunil 2019 sõprusmängus Panama vastu. Ta on kuulunud Colombia koondisse 2019., 2021. ja 2024. aasta Copa Américal.
Didier Ratsiraka

Didier Ignace Ratsiraka (4. november 1936 Vatomandry – 28. märts 2021 Antananarivo) oli Madagaskari poliitik. Aastatel 1975–1993 ja 1997–2002 oli ta Madagaskari president.
Aastatel 1972–1975 oli ta Madagaskari välisminister. 1975. aasta juunis tuli Ratsiraka riigipöördega võimule. Ta valiti seejärel seitsmeks aastaks presidendiks ning riigi nimi nimetati ümber Madagaskari Demokraatlikuks Vabariigiks. Ratsiraka propageeris sotsialismi, natsionaliseeris suure osa majandusest ja katkestas kõik sidemed Prantsusmaaga. See poliitika kiirendas Madagaskari majanduse allakäiku.
1977. aastal lubati ainsa parteina parlamendivalimistele Ratsiraka partei Malagassi Revolutsiooni Avangard. 1982. aastal valiti Ratsiraka tagasi presidendiks, kogudes 80,1% valijate toetuse.
1989. aastal võitis Ratsiraka taas valimised, kuid kahtlustati valimistulemuste võltsimist ning see tõi riigis kaasa rahutused. Lõpuks sundis Madagaskari opositsioon ja rahvusvaheline avalikkus Ratsirakat oma positsiooni ideoloogiliselt revideerima, mistõttu võeti 1992. aastal rahvahääletusel vastu uus põhiseadus, mis piiras presidendi võimu.
1993. aastal kaotas Ratsiraka presidendivalimistel Albert Zafyle, kuid neli aastat hiljem valiti Ratsiraka napi enamusega kombel tagasi ning valimistulemusi peeti üllatuslikuks. Presidendina jätkas Ratsiraka kurssi kapitalismile, kuid 2000. aastate alguses tugevnes Ratsiraka-vastane opositsioon jällegi.
2001. aasta presidendivalimiste eel tõusis Ratsiraka suurimaks konkurendiks Marc Ravalomanana. Ravalomanana väitis, et on esimeses voorus 52 protsendiga häältest võitnud, mida aga võimud eitasid. Ravalomanana keeldus seejärel teisest hääletusvoorust. 2002. aasta alguses leidsid kahe leeri esindajate vahel aset ägedad tänavakokkupõrked, nii et olukord lähenes kodusõjale. Veebruaris kuulutas Ravanamolana end presidendiks ja seadis end Antananarivos sisse. Pärast 2002. aasta aprillis toimunud häälte korduslugemist kuulutas Kõrgeim Konstitutsioonikohus Ravalomanana võitjaks: ametlike tulemuste järgi sai Ravalomanana 51,3% häältest ja Ratsiraka 35%. Ratsiraka kuulutas, et ignoreerib seda otsust, kuid 2002. aastal tunnustas USA Ravalomananat Madagaskari seadusliku riigipeana. Ratsiraka suundus seejärel Prantsusmaale eksiili. Madagaskari naasis Ratsiraka 2011. aastal.
Pärilik monarhia

Pärilik monarhia on valitsemise ja võimu pärimise vorm, mille puhul troon läheb ühelt valitseva perekonna liikmelt teisele sama perekonna liikmele. Ühe ja sama perekonna valitsejate rühm moodustab dünastia. See on ajalooliselt kõige levinum monarhia tüüp ja on endiselt domineeriv vorm säilinud monarhiates.
2024. aasta Copa América

2024. aasta Copa América olid 48. Lõuna-Ameerika meistrivõistlused jalgpallis. Need toimusid USA-s 20. juunist 14. juulini. Varem oli USA korraldanud 2016. aastal toimunud Copa América Centenariot.
Võistlustel osales 16 meeskonda, neist kümme Lõuna-Ameerikast. Külalisvõistkondadena osales kuus riiki Põhja-Ameerika ja Kesk-Ameerika jalgpalliliidust CONCACAF.
16. korda võitis Copa América valitsev meister ja valitsev maailmameister Argentina koondis, kes alistas finaalis Colombia tulemusega 1:0. Finaalis lõi Argentina võiduvärava Lautaro Martínez, kes oli ka turniiri suurim väravakütt,
Sparkle Solutions

Sparkle Solutions OÜ (Sparkle Eesti) on 16. augustil 2021 asutatud Eesti ettevõte, mis pakub terviklikke andmelahendusi.
Sparkle bränd on esindatud Eestis, Belgias, Hollandis ja Luksemburgis. Sparkle ettevõtted on osa Belgia Cronos Group kontsernist, mis on Belgia suurim IT-teenuste pakkuja.
Konverentsid.
Sparkle Eesti on korraldanud Tallinnas Microsoft'i pilvetehnoloogia konverentse, eesmärgiga tuua kokku rahvusvahelisi tehnoloogia- ja kogukonna liidreid ning jagada kogemusi kohaliku kogukonnaga:
Bánh mì

Bánh mì on Vietnami roog, lühike õhukese kooriku ja pehme, õhulise tekstuuriga bagett. See lõigatakse tavaliselt pikkupidi pooleks, täidetakse liha ja muu soolasega ning serveeritakse võileivana.
Tüüpiline "bahn mi" sisaldab nii Vietnami kui ka Prantsuse köögile iseloomulikke koostisosi (Vietnamist näiteks "chả lụa" vorst, koriander, kurk, porgand ja taliredis ning Prantsusmaalt pasteet, tšillipipar ja majonees). Vietnamis süüakse "bahn mi" võileiba tavaliselt kas hommikusöögiks või vahepalaks.
Bageti tõid prantslased Vietnamisse 19. sajandil Nguyễni dünastia ajal ning 20. sajandiks oli see üle maa laialt levinud. 1950. aastatel arenes Saigonis välja Vietnami-tüüpi võileib, millest sai populaarne tänavatoit ("bánh mì Sài Gòn" ehk Saigoni stiilis "bahn mi"). Pärast Vietnami sõda levis "bahn mi" tänu välisvietnamlastele ka näiteks Austraaliasse, Kanadasse ja Ameerika Ühendriikidesse, kus seda valmistatakse ja müüakse eeskätt Aasia pagariärides.
Põhitoit

Põhitoit on toit, mida indiviid või elanikkonnarühm sööb sageli ja sellistes kogustes, et see moodustab tavatoidust domineeriva osa, rahuldab suure osa energiavajadusest ja moodustab olulise osa tarbitavast toidust. Konkreetsed põhitoiduad on erinevates kohtades erinevad, kuid tavaliselt on tegemist odavate või kergesti kättesaadavate toiduainetega, millest saab kätte vajalikud süsivesikud, valgud, rasvad, mineraalained ja vitamiinid. Tüüpilisteks näideteks on terad (teraviljad ja kaunviljad), seemned, pähklid ja juurviljad (mugulad ja juured). Nende hulgast moodustavad teraviljad (riis, nisu, kaer, mais jne), kaunviljad (läätsed ja oad) ja mugulad (nt kartul, taro ja jamss) umbes 90% maailma rahvastiku kaloritarbimisest.
Sudeediparm

Sudeediparm ("Tabanus sudeticus") on kahetiivaliste seltsi kuuluv putukaliik.
Liik on tumedamat värvi kui veiseparm.
Singapurlased

"Singapuri rahvastiku kohta vaata artiklist Singapuri rahvastik."
Singapurlased on Singapuri Vabariigi kodanikud. Singapur on mitmekultuuriline, -rassiline, -usuline, -keelne ja mitmerahvuseline riik, alates 19. sajandist on rahvastik koosnenud Hiinast, Malaist, Indiast ja Euraasiast pärit inimestest. Singapuri diasporaa ulatub üle maailma.
Aastal 1819 rajas Ühendkuningriigi kolonist Stamford Raffles Singapuri lõunarannikule sadama ning avas selle vabakaubandusele ja sisserändele. Singapuri kolis ümberkaudsetest piirkondadest hulgaliselt immigrante. Aastaks 1827 oli saare rahvastik mitmekultuuriliseks muutunud.
Aastal 2017 läbi viidud uuringu andmetel seostab 49% singapurlastest end korraga nii Singapuri kui mõne muu päritoluga, kusjuures 35% eelistab end singapurlaseks nimetada ning 14,2% muulaseks. Aastal 2019 oli singapurlasi 4 026 200, välissingapurlasi kokku 340 751 (kellest 217 200-l oli Singapuri kodakondsus).
Shou Zi Chew

Shou Zi Chew (hiina keeles 周受资; sündinud 1. jaanuaril 1983 Singapuris) on Singapuri ettevõtja. Ta on aastast 2021 Hiina ettevõttele ByteDance kuuluva videoplatvormi TikTok tegevdirektor.
Saigoni looma- ja botaanikaaed

Saigoni looma- ja botaanikaaed (vietnami keeles "Thảo Cầm Viên Sài Gòn") on looma- ja botaanikaaed Vietnamis Hồ Chí Minhis, riigi suurim. Loomaaia asutamise käsu andis 1864. aastal Prantsuse admiral Pierre-Paul de La Grandière. 
Saigoni loomaaed on järjepidevalt olnud avatud alates 1869. aastast ning on üks maailma vanematest järjepidevalt avatud olnud loomaaedadest.
Saigoni botaanikaaia avas 1864. aastal Prantsuse botaanik Jean Baptiste Louis Pierre, kes oli kuni 1877. aastani loomaaia direktor.
Saigoni loomaaed asub Nguyen Binh Khiemi tänaval Hồ Chí Minhi 1. rajoonis. Loomaaias on üle 130 liigi imetajaid, roomajaid ja linde. Looma- ja botaanikaaia territooriumil asuvad ka Hồ Chí Minhi Ajaloomuuseum ning Vua Hùngi tempel (algselt esimeses maailmasõjas võitluses Prantsusmaa eest hukkunud Indohiina sõduritele).
Ernst Johann von Dücker

Ernst Johann von Dücker (20. märts 1698 – 2. juuni 1737) oli Dückerite aadlisuguvõsast pärit Rootsi ning Vene sõjaväelane ja maaomanik. Ta oli Penuja mõisnik. 
Elulugu.
Ernst Johann von Dücker sündis 1698. aastal Otto Friedrichi ja Beate von Dückeri (sünninimega von Lode) peres. 
1717. aastal oli Dücker veltveebel Upplandi tragunirügemendis, samal aastal ülendati ta kornetiks ja 1718. aastal leitnandiks. 1722. aastal sai ta Ihukaitsekompaniis leitnandiks. 1724. aastal läks rittmeistri auastmes erru. 
1729. aasta 27. märtsil abiellus Dücker Hedwig Elisabeth von Laueniga. Abielust sündis kaks poega: Peter Ernst ja Karl Ludwig (hilisem Vene kindralmajor).
1733. aastal müüs Dücker oma perekonna pärusvalduses olnud Penuja mõisa 8247 taalri eest leitnant Paul Christoph von Ceumernile. 
Pärast seda astus Dücker Vene sõjaväe teenistusse ning osales 1737. aastal Otšakovi piiramisel, kus ta ka hukkus.