Konfliktide juhtimine

Konfliktide juhtimine (ingl. "conflict management") on teadus ja praktika, mille eesmärk on mõista, hallata ja lahendada konflikte organisatsioonides, meeskondades ja ühiskondades. Õige lähenemine võib muuta konflikti produktiivseks arengu- ja koostöö võimalusteks. Konfliktide juhtimine hõlmab strateegiad ja meetodeid, mille abil tuvastada konflikti põhjused, hallata osapoolte suhteid ja leida kompromisse ja lahendusi, mis rahuldaks piisaval määral mõlemaid osapooli. Kui konflikte ei käsitleta efektiivselt, muutuvad suhted altimaks jätkuvatele konfliktidele ja pingetele. 
Konfliktide juhtimine hõlmab selliseid tegevusi nagu kommunikatsioon, probleemide lahendamine, emotsioonide juhtimine ja positsioonide erinevuste mõistmine. Konfliktide juhtimisel eristatakse kahte üldist lähenemist: individuaalne stiil (inimese isiklik käitumisstiil, nt kompromiss või vastasseis) ning organisatsiooniline stiil (vältimine, kohandumine, kompromissid, võistlemine, probleemide lahendamine). Erinevad stiilid võivad viia erineva tulemuslikkuseni nii indiviidi kui meeskonna tasandil.
Meetodid ja stiilid.
Thomas-Kilmann konfliktirežiimi instrument (ingl. "Thomas-Kilmann Conflict Mode Instrument"; TKI) on üks tuntumaid teooriaid konfliktide juhtimise uurimises. Mudel põhineb kahel dimensioonil: enesekehtestamine ja koostöövalmidus. Kaks dimensiooni on jagatud viieks konflikti lahendamise stiiliks: võistlemine, vältimine, kohandumine, koostöö ja kompromiss. 
Võistlemise stiili keskmes on eesmärgi saavutamine vastase arvelt. Seda on mõistlik kasutada, kui eesmärk on olulisem kui suhted teise poolega. Näiteks kriisiolukordades kiireks ja efektiivseks otsuste tegemiseks. Tuleb silmas pidada, et kui kasutada võistlemist olukordades, kus inimestevahelised suhted on olulised, võib võitja pool kaotada teiste usalduse.
Koostöö stiili puhul lahendatakse konflikt, võttes arvesse kõiki võimalikke lahendusi ja lõpptulemus on sobilik mõlemale osapoolele. Protsessis keskendutakse sarnastele huvidele ja jäetakse kõrvale eriarvamused. See stiil sobib hästi enamuses tööga seotud konfliktides: eesmärk on oluline ja ka head suhted kolleegide vahel võiksid säilida. Ühtsete heade lahenduste puudumisel, saab alternatiivina kasutada kompromisside tegemist.
Kompromisside tegemise stiilile on iseloomulik leida mõlemale osapoolele sobiv lahendus, kuid mõlemad peavad millegi saamiseks ka midagi järele andma. Seda stiili tuntakse ka kui akotuste strateegiat, kuna kumbki osapool ei saavuta täielikult oma eesmärki. Sobilik kasutada olukordades, kus hoolitakse eesmärgist aga ka suhtest teise osapoolega. Strateegia nõuab nö suure pildi nägemist ja järele andmisi.
Kohandumise stiili puhul usutakse, et erinevused pole ületamatud. Üks konflikti osapooltest on valmis eirama oma vajadusi ning keskenduma täielikult teise eesmärgile ja vaadetele. Sobilik kasutada, kui suhted teise osapoolega on olulisemad kui eesmärk. Näiteks kui teine pool on vihane, või kui puudub tugev arvamus konflikti tekitanud küsimuse osas. See stiil deeskaleerib olukorra, võttes järele andva poole eesmärgi konfliktist. Samas võib liigne kohandumine takistada konstruktiivset arutelu ja innovatsiooni tekkimist.
Vältimise stiili iseloomustab see, et mõlemad osapooled jätavad konflikti kõrvale, ignoreerivad seda ja ei otsi selle aktiivselt lahendusi. Sellises olukorras võib konflikt lakata eksisteerimast või leitakse hiljem mõnes muus olukorras. Sobiv olukordades, kus suhted teise osapoolega ega ka eesmärgi saavutamine pole niivõrd olulised.