tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Roheline elamisviis

Roheline elamisviis (ehk roheline eluviis ehk ökoloogiline elamisviis) on niisugune elamisviis, mis ei muuda elutingimusi pöördumatult. 
See on elamine viisil, mis ei hävita oma elutingimusi, seega võib olla keskkonnaga tasakaaluline ja põhimõtteliselt seetõttu igikestev (silmas on peetud lühemat kui evolutsioonilist ajamastaapi, st kümneid või sadu tuhandeid, mitte aga miljoneid aastaid). Teisisõnu, see on tasakaalustatud elamisviis, mis võtab aluseks ökosüsteemi protsesside (aineringete ja liikide kooselu) tasakaalu ja elurikkuse hoidmise ning saaks olla püsikestev.
Pöördumatud muutused oleksid liikide kadu, ökoloogilises ringes mitteosalevate materjalide (ainete) tekitamine ja kogunemine, ressursside kaotamine. Vastavalt tähendab roheline elamisviis biodiversiteedi ehk elurikkuse püsimist, lagunematute jäätmete puudumist, taastuvate ressursside kasutamist.
Majanduses tähendab roheline elamisviis tarbimise püsimist või vähenemist (mitte selle kasvamist). 
Järsud kõrvalekalded rohelisest elamisviisist on olnud seotud uusaegse teaduslik-tehnilise progressiga, mis viis laialdasele pöördumatuid muutusi tekitavate tehnoloogiate kasutuselevõtu ja ökoloogiliste kriisideni. Alates 20. sajandi teisest poolest on aga välja töötatud ökoloogilisi tehnoloogiaid, mis võimaldavad üleminekut roheliselt elamisviisile. 
Rohelise eluviisi rakendamist taotleb roheline ideoloogia. Rohelise elamisviisi poole liikumist taotlevad ka säästlik eluviis ja jätkusuutlik areng. Kiire laiaulatuslik üleminek rohelisele eluviisile ei ole reaalne. Järjekindlat rohelist elamisviisi rakendatakse mitmetes alates 1970. aastaist rajatud kommuunides (ökokülades).
Narviki vald

Narviki vald on vald Norras Nordlandi maakonnas Ofoteni ringkonnas.
Peale Narviki valla hõlmab vald ka endise Ankenesi valla ala. Vallad liideti 1. jaanuarist 1974. 1. jaanuarist 1999 läks osa Narviki valla territooriumist 9 elanikuga üle Evenesi vallale. 2020. aastal liideti Narviki vallaga Ballangeni vald ja osa Tysfjordi vallast.
Valla pindala on alates 2020. aastast 3432,17 km².
Elanike arvu dünaamika:
Valla keskus on Narvik. Teised suuremad asulad on Bjerkvik, Beisfjord ja Håkvik.
Vallavanem on alates 17. oktoobrist 2007 Karen Margrethe Kuvaas (Norra Tööpartei).
Vallas kasutatav keelevorm on "bokmål".
Vallanumber on 1805.
Ofotfjorden

Ofotfjorden on fjord Norras Nordlandi maakonnas, Vestfjordeni kirdepoolne jätk, Nordlandi suurim fjord. Vestfjordenit ja Ofotfjordenit eraldab 13,3 ruutkilomeetri suurune Barøya saar.
Fjordi pikkus Barøy meremärgist Rombaksbotnini on 78 km. See on Nordlandi pikim fjord, mis Norras on pikkuselt 12. kohal.
Suurim sügavus on 554 m (18. koht Skandinaavias). 
Tähtsamad harud on Herjangsfjorden, Rombaken, Beisfjorden ja Skjomen.
Fjordi ümbritsevad mäed, mille kõrgus ulatub 1700 meetrini. Kuni 500 m kõrgusel kasvavad kased.
Fjord on kalarikas. Seal elavad tursk, makrell (suvel ja talvel) ja heeringas (talvel). Fjordil elavad ka merikotkad ja saarmad. 
Nimi pärineb vanapõhja kohanimest "Ófóti" või "Ófótr". See nimi on moodustatud sõnast "fótr" ('jalg'), mis võib-olla viitab fjordi kujule. Fjordi järgi on nime saanud Ofoten (algselt oli see fjordi enda nimi). 
Tähtsaim sadam on fjordi idaosa lõunarannikul paiknev Narvik. Ofotfjordeni-äärsete valdade seas on Narviki, Tjeldsundi, Evenesi ja Ballangeni vald. 
Ajalugu.
Teise maailmasõja ajal toimusid Ofotsfjordenil aprillis 1940 rängad lahingud. Pärast Saksamaa sissetungi Norrasse püüdis Briti sõjalaevastik (sealhulgas HMS Warspite) edutult maabuda Narvikis. 
Merelahingute käigus uppusid kõik kümme Saksa ja kaks Briti hävitajat. Mõned vrakid on Norra valitsus kuulutanud merehaudadeks ja need on kaitse all. 5. märtsil 2008 avastati kajaloodi abil tol ajal uppunud hävitaja HMS Hunter (H35) asukoht.
Ricardo Quaresma

Ricardo Andrade Quaresma Bernardo (sündinud 26. septembril 1983 Lissabonis) on Portugali jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Portugali kõrgliiga klubis Vitória Guimarães ja Portugali jalgpallikoondises.
Klubikarjäär.
Algusaastad.
Quaresma alustas oma karjääri 2001. aastal Lissaboni Sportingu rivistuses. 
Sportinguga tuli ta 2001–02 hooajal Portugali meistriks ja võitis ka karikavõistlused.
2003. aastal siirdus ta kuue miljoni euro eest Hispaania kõrgliiga klubisse Barcelona. Quaresma ei suutnud Kataloonia klubis läbimurret teha ning suundus järgmisel aastal tagasi Portugali kõrgliiga klubisse Porto. 
Hilisem karjäär.
1. septembril 2008 liitus ta 18,6 miljoni euro eest Itaalia kõrgliiga klubiga Internazionale. Interiga võitis ta 2009–10 hooajal nii Serie A, Coppa Italia kui ka UEFA Meistrite Liiga.
Hiljem on ta mänginud sellistes klubides nagu Londoni Chelsea, Beşiktaş, Al-Ahli ja Porto.
Koondisekarjäär.
Portugali rahvuskoondises debüteeris Quaresma 26. septembril 2003 sõprusmängus Boliiviaga.
2016. aastal tuli ta Portugali koondisega Euroopa meistriks.
Quaresma on 30. juuni 2018 seisuga esindanud Portugali jalgpallikoondise 80 mängus ja löönud 10 väravat.
Seisuga 26. juuni 2017
Saavutused.
Rahvuskoondis.
Portugal
Isiklikku.
Ricardo Quaresma on 175 cm pikk ja kaalub 75 kg.
Mari Jüssi

Mari Jüssi (sündinud 28. mail 1971) on eesti keskkonnakaitse spetsialist. 
Ta on põhjendanud ja aidanud arendada tervislikumat liikuvuse ja transpordi korraldust Eestis. 
Elukäik.
Ta on õppinud Helsingi Ülikoolis keskkonnakaitset. 
Töötab alates 1998. aastast keskkonnakaitse ja säästva transpordi eksperdina Stockholmi Keskkonnainstituudi Tallinna Keskuses (SEI Tallinn) ning on olnud tegev ka Eesti Rohelises Liikumises. Mari Jüssi on Facebooki gruppide "Linnad ja liikuvus" ning "Eesti rattarikkaks" algataja. 
Isiklikku.
Tema ema oli Helju Jüssi ja isa Fred Jüssi ning vennad on Mart Jüssi ja Ivar Jüssi. Ta osales talulast mängides mängufilmis "Nukitsamees".
Tartu ja kogu Lõuna-Eesti piiskop

Tartu ja kogu Lõuna-Eesti piiskop on fiktiivne kiriklik tiitel, mida on alates 1999. aastast omal algatusel kasutanud ilma vastava pühitsuseta õigeusu vaimulik Samuel Puusaar.
Eesti Apostlik-Õigeusu Kirik ja Moskva Patriarhaadi Eesti Õigeusu Kirik sellist tiitlit ei tunnista ning vastavat piiskopkonda nende struktuuris ei ole. Samuti ei ole ajalooliselt üheski Eestis tegutsenud piiskopliku korraldusega kirikus olnud taolist tiitlit, ametikohta ega piiskopkonda.
Tiitlit ei tohiks segi ajada 2008. aastal Eesti Apostlik-Õigeusu Kirikus sisse seatud Tartu piiskopi tiitliga.
Ofoten

Ofoteni ringkond (norra "Ofoten", põhjasaami "Ufuohttá") on ringkond Norra põhjaosas. Ta hõlmab Nordlandi maakonna mandriosa põhjaosa (Tysfjordi, Ballangeni, Evenesi, Tjeldsundi, Narviki ja Lødingeni valla).
1. oktoobril 2007 oli elanike arv 28 037. Ofoteni pindala on 5512 ruutkilomeetrit. 
Ringkonna keskus on Narvik.
Ofoten on nime saanud Ofotfjordeni järgi, mis moodustab Ofoteni keskme (algselt nimetati Ofoteniks fjordi ennast).
Ofotenit iseloomustavad fjordid, mida ümbritsevad kuni 1700 m kõrgused mäed (Rootsi piiri ääres küünivad mäed ligi 1900 meetrini).
Ofotenist läände jäävad Lofoodid, idasse Rootsi. Põhja pool on Tromsi maakond, lõuna pool Salteni ringkond. 
Ofoteni ringkond langeb kokku Ofoteni majanduspiirkonnaga. 
Kõik ringkonna vallad peale Lødingeni valla teevad koostööd piirkonnanõukogu Ofotsamvirket raames. Lødingeni vald osaleb Vesteråleni piirkonnanõukogus. 
Ofoteni ringkond kuulub Ofoteni tingikohtu ja Hålogalandi lagmannikohtu alluvusse.
Ofoteni ringkond kuulub Lõuna-Hålogalandi piiskopkonna Ofoteni piiskopkonda.
Ofoten kuulus Salteni foogtkonda.
Ofoteni vald

Ofoteni vald on endine vald ("formannsskapsdistrikt") Norras. 
See loodi 1837. Ta kattis praeguse Narviki valla ning suurema osa praegusest Evenesi ja Ballangeni vallast. 
1. jaanuarist 1887 jagati see Ankenesi vallaks (vastab praegusele Narviki vallale) ja Evenesi vallaks ("Evindnæs"). Viimane jagati 1. juulil 1925 Evenesi ja Ballangeni vallaks.
Almería

Almería on linn Hispaanias Vahemere rannikul, Almería provintsi keskus.
Ajalugu.
Linna asutas 955. aastal ‘Abd ar-Raḩmān III. Linna Al-Meraya kindlus oli Alhambra järel suurim mauride kindlus Vahemere rannikul.
1489. aastal läks linn kristlaste valdusse. 16. sajandil tabas linna vähemalt neli maavärinat, neist 1522. aasta oma jättis kogu linna varemetesse. 1568 aeti linnast välja viimased muslimid. 17. sajandil kimbutasid linna berberi mereröövlid.
1950. aastatel algas majanduslik tõus turismi arengust toetatuna.
Sport.
Linna jalgpalliklubi UD Almería mängib Hispaania kõrgliigas.
Barøya

Barøya on saar Norras Nordlandi maakonnas Ballangeni vallas Vestfjordeni otsas Ofotfjordeni ja Efjordeni alguse juures. 
Saare pindala on 13,3 km².
Saare kõrgeim tipp on Sørfjellet (299 m üle merepinnast).
Barøyast kagus on Barøy meremärk.
Barøyast põhja pool on Tjeldøya ja Hinnøya saar.
Aprelevka

Aprelevka on linn Venemaal Moskva oblastis Naro-Fominski rajoonis. Asub 25 km Moskvast edelas.
Asundus tekkis 1899. aastal raudteejaama juurde, linnaõigused sai 1961. aastal.
Linnas asus 1910. aastast vinüülplaaditehas, millest sai Venemaa ja Nõukogude Liidu suurim, kuid nüüdseks on see tegevuse lõpetanud.
Banditism

Banditism (gooti "bandwjan") on termin, mis pärineb Vene SFNV kriminaalkoodeksist, kus "isikute relvastatud gruppi, mille tegevus on suunatud asutuste ja organisatsioonide vara hävitamiseks ja omastamiseks", nimetati bandeks.
Soovides varjata poliitilist ja relvastatud vastupanu nõukogude korra kehtestamisel hõivatud territooriumil, kasutasid NSV Liidu võimud Eesti, Läti, Leedu, Ukraina, Poola ja varem ka Kesk-Aasia vastupanuliikumiste ning selles osalejate kohta seda terminit ning kohtulikul karistamisel VNSFV Kriminaalkoodeksi paragrahvi § 59-3.
Banditismivastane võitlus.
NSV Liidu Siseasjade Rahvakomissariaadi koosseisus moodustati pärast Teise maailmasõja lõppu Eesti NSV Siseasjade Rahvakomissariaadi Banditismivastase võitluse jaoskond ja Eesti NSV Riikliku Julgeoleku Ministeeriumi 2-N osakond (venekeelne lühend "2-Н"), mille ülesandeks oli nn "poliitbanditismi" ehk metsavendluse/vabadusvõitluse vastane võitlus. 
Allüksused tegelesid banditismivastase võitluse nime all nii metsavendluse vastase võitlusega, kuid ka sõjajärgses segaduses tavakuritegevusena levinud relvastatud röövimistega tegelevate gruppide likvideerimisega. Röövimistega tegelesid nii vene kui saksa sõjaväest pärit väejooksikud ning ka sõjast mahajäänud kriminaalne element, kes hankis elatist elanike röövimisega.
Areomeeter

Areomeeter (ka densimeeter, tihedusmõõtur) on mõõteriist vedelike ja gaaside tiheduse määramiseks.
Tavalisim areomeeter koosneb kinnisest õhuga täidetud klaastorust, mille ühes otsas on elavhõbedast või tinast ballast. Toru külge on kinnitatud skaala. 
Vedelikku asetatud areomeetri sukeldumissügavus sõltub vedeliku tihedusest. Tavaliselt on areomeetri skaala gradueeritud tihedusühikutes (teatud kindlal temperatuuril), kuid kindla otstarbega mõõteriistade puhul võivad skaala jaotised olla ka konkreetse lahuse kontsentratsiooni protsentides. Näit loetakse skaalalt vedeliku pinna kõrguselt.
Areomeetreid kasutatakse toiduainetetööstuses (näiteks veini alkoholi- või piima rasvasisalduse määramiseks), laborites lahuste kontsentratsiooni määramiseks, hapete (eelkõige akuhappe) kontsentratsiooni määramiseks.
Akuhappe tiheduse mõõtmiseks mõeldud areomeetri ujuk on paigaldatud kinnisesse pipetti.
Lisaks areomeetritele määratakse vedelike tihedusi ka mitmesuguste püknomeetritega, hüdrostaatiliste kaaludega ning piesoelektriliste ja radioisotoopmõõturitega.
Snøhetta (firma)

 
Snøhetta on Norra arhitektuurifirma, mis asutati 1989. aastal Oslos Norras ja New Yorgis, kus asuvad ka aktsiaseltsi peakorterid.
Snøhetta tegeleb peale arhitektuuri ka maastikuarhitektuuri ja interjööri kujundamisega. Firma juhid on Crayg Dykers ja Kjetil Trædal Thorsen.
Snøhetta tuntuimateks töödeks loetakse Oslo ooperimaja (avati 12. aprillil 2008, 2009. aastal tunnistati Mies van der Rohe auhinna vääriliseks ), Aleksandria raamatukogu (valmis aastal 2002, võitnud avatud rahvusvahelise arhitektuuri konkursi aastal 1989), Norra saatkond Berliinis, Saksamaal ja praegu ehitusjärgus olev Rahvuslik 11. Septembri Muuseum ja Memoriaal (mis kerkib 2001. aasta 11. septembri katastroofis hävinud Maailma Kaubanduskeskuse mälestuseks).
Firmas töötab üle saja arhitekti nii Norrast kui ka USA-st, kellest tegelikult ainult 16 töötab New Yorgis. Üks tuntumaid arhitekte on Kjetil Trædal Thorsen.
Lisaks on Snøhettal neli partnerit: arhitekt Robert Greenwood, Ole Gustavsen, Tarald Lundevall ja maastikuarhitekt Jenny Osuldsen. Ole Gustavson täidab firma tegevdirektori ülesandeid.
Iseloomustus.
Firma nimi pärineb Norra mäestiku Dovsefjelli kõrgeimast mäest Snøhetta. Sarnaselt mäe kõrgusega pürgivad ka samanimelise firma arhitektid kõrgema, lausa tippkvaliteedi poole.
Snøhetta stiil on postmodernistlikult ulmeline ja dünaamiline. Iga projekt on väga omanäoline ning suurepäraselt kooskõlastatud ümbrusega. Tihti lähtutakse vastava riigi või linna kultuurist, kliimast ja üldisest miljööst, et luua sinna sobiv ehitis. Ökoloogiline aspekt ja praktilised lahendused võivad tihti varjutada plaanitava hoone välisilme oma võimaluste alla, kuid just see annabki objektile oma iseäraliku nüansi. Heaks näiteks on Oslo ooperimaja, millest on saanud Norra üks tunnusmärke. See marmorkuues eri tasapindadega ehitis jäljendab merest tõusvat suurt jäämäge või -panka, mis on mereriigile (eriti põhja pool) üsna iseloomulik, jättes skandinaavialikult karge, jaheda ja esteetiliselt tagasihoidliku mulje.
Omanäolisuse näiteks võib tuua ka Ra's al-Khaymah' hotelli Araabia Ühendemiraatides, mis näib kõrbelinnas nagu futuristlik oaas või valge kobra. Keskkonda sobivuse näide on juba valmis ehitatud Eggumi turismikeskus Lofootidel Norras, mis haakub ideaalilähedaselt kivise ja künkliku maastikuga, nii et seda teatud nurga alt kaugelt vaadates näha polegi.
Auhinnad.
Snøhetta on võitnud mitmeid auhindu, kuna oma asutamisaastast alates on firma aktiivselt tegutsenud ja konkurssidel edukalt osalenud. Neist tähtsaimaks võib pidada uue Alexandria raamatukogu projekti aastal 1989, mis eristus teistest kogunenud töödest oma innovaatilise värskuse ja samas tagasihoidliku soliidsusega, nii insenerilahenduste kui ka sisekujunduse poolest. Pea igal aastal on Snøhetta konkurssidelt esikohti noppinud ning ka hulgaliselt teiseks jäänud. Enamus auhindu on pälvitud siiski kodumaalt Norrast.
Snøhetta

Snøhetta on Dovrefjelli mäestiku kõrgeim mägi (2286 m), kõrguselt 24. ning suhteliselt kõrguselt kolmas mäetipp Norras. See on kõrgeim tipp Norras väljaspool Jotunheimenit. Asub Dovrefjell-Sunndalsfjella rahvuspargis Innlandeti maakonnas Dovre vallas.
Esimesena vallutas mäe Jens Esmark 1798. aastal. Tollal peeti seda Norra kõrgeimaks, sest erinevalt Galdhøpiggenist ja Glittertindist on Snøhetta eraldiseisev.
Mäel on neli tippu:
Vesttoppen and Stortoppen on nii jalgsi kui suuskadel suhteliselt kergesti ligipääsetavad ning Stortoppenilt pääseb omakorda hästi Midttoppenile. Tee üle Midttoppeni Hettpiggenile ja sealt Vesttoppenile on läbitav ainult köie abil.
Stortoppenil asub Norra sõjaväe ehitatud raadiojaam, mida tänapäeval kasutatakse eelkõige tsiviileesmärkidel, ning maandumisplats helikopteritele.
Vesttoppeni tipu lähedale on püstitatud väike mälestussammas Norra filosoofile, humoristile, kirjanikule ja mägironijale Peter Wessel Zapffele.
Tallinna–Viimsi–Randvere tee

Tallinna–Viimsi–Randvere tee (registrinumbriga 11250) on kõrvalmaantee Tallinnas ja Viimsi vallas. Tee pikkus on 18,6 km.
Tee saab alguse Tallinnas Vana-Narva maanteelt (Narva maantee ja Pirita tee ristmikult) ning lõpeb Metsakasti küla ja Tallinna linna piiril. 
Tee kulgeb läbi Tallinna Kesklinna ja Pirita linnaosa (läbib Pirita tee, Merivälja tee ja Ranna tee), Viimsi ja Haabneeme aleviku ning Miiduranna, Lubja, Tammneeme, Randvere ja Metsakasti küla (Viimsi vallas läbib ta Randvere tee lõigu kuni Tallinna linna piirini).
Kuni 2023. aastani arvati maantee koosseisu vaid Viimsi vallas asuv osast teest (10,9 km) ning maantee kandis nime "Viimsi–Randvere tee".
Tee ületab Pirita silla. Viimsi vallas jääb teele 11 bussipeatust: Viimsi, Staadioni, Lubja, Krillimäe, Farmi, Leppneeme tee, Tammneeme, Randvere, Randvere aedlinn, Kirikaia ja Metsakasti.
Teega ristub üheksandal kilomeetril Viimsi–Rohuneeme tee, 12. kilomeetril Leppneeme tee ja 18. kilomeetril Muuga teega.
Tee on peamiselt asfaltkattega, kohati mustkattega. Viimsi vallas on kuni Viimsi–Rohuneeme teeni tee klass II, edasi klass III ja lõpuosas klass V.
2020. aasta liiklussageduseks hinnati maantee varasemal alguslõigul (0,0–0,8 km) 18 102 autot/ööpäevas. Siis oli selle maantee alguslõik suurima liikluskoormusega teelõik Eesti kõrvalmaanteedel.
Viimsi vallas on kiiruspiirangud Viimsi ja Haabneeme alevikus (50 km/h), Lubja külas (70 km/h), Tammneeme külas (50 km/h) ning alates 16. kilomeetrist (50 km/h).
Tee on valgustatud.
Depressiivsed Eesti väikelinnad

"Depressiivsed Eesti väikelinnad" on ansambli HU? laul ja 2008. aastal ilmunud singel albumilt "Film".
Ajalugu.
Sõnade autor Leslie Laasner tõdes, et tegu on autobiograafilise lauluga. Tekstiga soovis ta illustreerida Eestimaa väikseid maakohti. "Depressiivsete Eesti väikelinnade" valmimist inspireerisid nii autori elu Märjamaal kui ka puhkehetked Valgas.
Laulu ühiskonnakriitiline tekst äratas palju tähelepanu. Postimees küsis 20. juuli 2008 lugejaküsitluses, kas lugejad peavad laulu sisu õiglaseks. Ligi 1500 lugejast vastas 71,4 protsenti jaatavalt ja 28,6 protsenti eitavalt.
Viimsi–Rohuneeme tee

Viimsi–Rohuneeme tee (registrinumbriga 11251) on kõrvalmaantee Viimsi vallas. Tee pikkus on 7,3 km.
Tee saab alguse Viimsi–Randvere tee esimesel kilomeetril Viimsi ja Haabneeme alevike piiril ning lõpeb Viimsi poolsaare tipus Rohuneeme külas. 
Tee kulgeb läbi Pringi, Püünsi ja Rohuneeme küla ning Haabneeme aleviku.
Tee ei ületa ühtegi silda, küll aga 12 truupi. Teele jääb 13 bussipeatust: Viimsi, Kalatööstuse, Haabneeme, Metskonna, Lahe, Tamme, Ranna, Suurevälja, Liivaranna, Suureniidu, Rohuneeme kauplus, Püünsi ja Rohuneeme sadam.
Tee on asfaltkattega. Tee klass on IV. Liiklussagedus on kuni viienda kilomeetrini üle 6000 auto ööpäevas, edasi 3000–6000 autot ööpäevas. Teel on kogu pikkuses kiiruspiirang 50 km/h. Tee on kogu pikkuses valgustatud.
Leppneeme tee

Leppneeme tee (registrinumbriga 11252) on kõrvalmaantee Viimsi vallas. Tee pikkus on 3,1 km.
Tee saab alguse Viimsi–Randvere tee viiendal kilomeetril Lubja külas ja lõpeb Leppneeme küla südames. Tee kulgeb läbi nimetatud külade.
Tee ei ületa ühtegi silda, küll aga 4 truupi. Teele jääb 2 bussipeatust: Leppneeme tee ja Leppneeme.
Teega ristub kolmandal kilomeetril Leppneeme sadama tee.
Tee on asfaltkattega. Tee on klassita. Liiklussagedus on kuni teise kilomeetrini 1000–3000 autot ööpäevas, edasi 500–1000 autot ööpäevas. Teel on kiiruspiirangud (50 ja 70 km/h). Teevalgustuse kohta andmed puuduvad.
Leppneeme sadama tee

Leppneeme sadama tee (registrinumber 11253) oli kõrvalmaantee Viimsi vallas Leppneeme külas. Tee pikkus oli 0,4 km.
Tee sai alguse Leppneeme tee kolmandal kilomeetril ning lõppes Leppneeme sadamas.
Tee ei ületanud ühtegi silda ega truupi. Bussipeatusi teele ei jäänud.
Tee oli mustkattega. Tee oli klassita. Liiklussagedus teel oli kuni 200 autot ööpäevas.
Endise riigitee ulatuses on tee liikluspind (aadressiobjekt) Leppneeme Sadama tee.
Muuga tee

Muuga tee (teeregistri number 11254) on kõrvalmaantee Viimsi vallas. Tee on 2,6 km pikk.
Tee saab alguse Viimsi–Randvere tee kümnendal kilomeetril Randvere külas ning lõpeb Metsakasti ja Muuga küla ning Maardu linna piiril. Tee kulgeb läbi nimetatud külade. 
Tee ei ületa ühtegi silda, küll aga neli truupi. Teele jääb neli bussipeatust: Hansunõmme, Aiaotsa, Vesiniidu ja Muuga.
Tee on asfaltkattega. Tee on klassita. Liiklussagedus teel on 1000–3000 autot ööpäevas. Tee teisel poolel on kiiruspiirang 50 km/h. Teevalgustuse kohta andmed puuduvad.
Pärast Maardu linna piiri ületamist jätkub teesiht Muuga tee nimelise tänavana ning edasi Tallinnas Muuga tee nimelise tänavana. Maardu ja Tallinna vahelisel 30-meetrisel lõigul läbib tee Viimsi valla Laiaküla.
Ellandvahe tee

Ellandvahe tee (registrinumbriga 11258) on 2,1 km pikkune kõrvalmaantee Jõelähtme vallas Jõelähtme külas. Kohati kulgeb Jõelähtme ja Koila küla piiril. Tee ei ületa ühtegi silda, küll aga 1 truubi. Bussipeatusi teele ei jää.
Tee on pinnatud kruusatee. Tee on klassita. Liiklussagedus teel on 500-1000 autot ööpäevas. Kiiruspiirangute ja teevalgustuse kohta andmed puuduvad.
Jõelähtme tee

Jõelähtme tee (registrinumbriga 11259) on 0,1 km pikkune kõrvalmaantee Jõelähtme vallas Jõelähtme külas. Tee saab alguse Tallinna–Narva maantee kahekümne neljandal kilomeetril ja lõpeb Jõelähtme–Kemba tee viiendal kilomeetril. Tee ei ületa ühtegi silda ega truupi. Bussipeatusi teele ei jää.
Tee on mustkattega. Tee klass on V. Liiklussagedus teel on 200–500 autot ööpäevas. Kiiruspiirangute ja teevalgustuse kohta andmed puuduvad.
Beetham Tower

Beetham Tower (tuntud ka kui "Hilton Tower") on uusmodernistlik pilvelõhkuja Suurbritannias Manchesteris. Hoone valmis aastatel 2004–2006 ja see oli 2006–2018 Suurbritannia kõrgeim väljaspool Londonit asuv pilvelõhkuja. Katuse kõrgus on 168,87 m.
Hoonel on 48 korrust, millest alumised 23 hõlmab Hilton Hotel, ülemistel korrustel asuvad korterid.
Beetham Tower asub Manchesteri peatänava Deansgate'i ääres.
Hoone arhitekt oli Ian Simpson.
Beetham Toweri ületas kõrguselt 2018. aastal neljast kõrghoonest koosnev Deansgate Square, mis ehitati samuti Manchesteri.
Jõelähtme–Kemba tee

Jõelähtme–Kemba tee (registrinumbriga 11260) on kõrvalmaantee Jõelähtme ja Kuusalu vallas. Tee pikkus on 41 km.
Tee algab Tallinna–Narva maantee 20. kilomeetril Võerdla külas (Jõelähtme vald) ning lõpeb Tallinna–Narva maantee 56. kilomeetril Kemba külas (Kuusalu vald). Tee läbib Võerdla, Rebala, Jõelähtme, Koogi, Ruu, Kaberla, Haavakannu, Valkla, Kuusalu, Allika, Kupu, Sõitme, Kahala, Mustametsa, Vahastu, Kalme ja Kemba küla ning Kiiu ja Kolga aleviku.
Tee ületab seitse silda (Jõelähtme sild üle Jõelähtme jõe tee viiendal kilomeetril, Koeralooga sild üle Jägala jõe tee kaheksandal kilomeetril, Kaberla sild üle Kaberla oja tee 12. kilomeetril, Valkla sild üle Valkla oja tee 19. kilomeetril, Liiva sild üle Loo jõe tee 28. kilomeetril, Männiku sild üle Kolga jõe tee 34. kilomeetril, Tõldoja sild üle Pudisoo jõe tee 40. kilomeetril) ja 15 truupi. Teele jääb 17 bussipeatust: Jõelähtme, Koogi, Koeralooga, Ruu küla, Upsi, Kääniku, Kaberla, Haavakannu, Lamme, Valkla, Kiiu, Rihumägi, Sõitme, Kalamäe, Kahala kauplus, Mustametsa, Männiku.
Teega ristub viiendal kilomeetril Jõelähtme tee, seitsmendal kilomeetril Jägala-Joa tee, kaheksandal kilomeetril Jägala liiklussõlme üks ühendusteedest, üheksandal kilomeetril Ruu–Ihasalu tee, 12. kilomeetril Kaberla–Kaberneeme tee, 13. kilomeetril Kodasoo–Kaberla tee, 16. kilomeetril Valkla–Haapse tee, 21. kilomeetril Kiiu–Kaberneeme tee ja Kiiu–Soodla tee, 23. kilomeetril Kuusalu–Valkla tee, 24. kilomeetril Kuusalu tee, 25. kilomeetril Kuusalu–Leesi tee, 28. kilomeetril Kahala tee ja Kahala–Andineeme tee, 34. kilomeetril Vahastu–Mustametsa tee, 35. kilomeetril Kolga–Pudisoo tee, 36. kilomeetril Liiapeksi–Loksa maantee, 41. kilomeetril Kemba–Kolgaküla tee.
Tee on esimestel kilomeetritel pinnatud kruusatee. Alates Jõelähtme külast on tee mustkattega. Alates Kiiu–Kaberneeme teest kuni Kuusalu teeni on tee asfaltkattega, edasi kuni Kuusalu–Leesi teeni on tee mustkattega. Jätkub kruusatee kuni 34. kilomeetrini. Kolga alevikus on põlevkivituhkbetoonkattega tee. Alates Liiapeksi–Loksa maanteest kuni Kemba–Kolgaküla teeni on tee kruusatee. Tee lõpulõik on asfaltkattega. Tee klass on V. Liiklussagedus on kuni Jõelähtme külani 200–500 autot ööpäevas, edasi kuni Jägala liiklussõlmeni 500–1000 autot ööpäevas, edasi kuni Kuusalu–Leesi teeni 1000–3000 autot ööpäevas, edasi kuni 26. kilomeetrini 500–1000 autot ööpäevas, edasi kuni Liiapeksi–Loksa maanteeni 200–500 autot ööpäevas ja tee lõpuosas kuni 200 autot ööpäevas. Kiiruspiirangud on Jõelähtme silla piirkonnas (70 ja 50 km/h), Koogi küla tiheasustusega ala piirkonnas (70 ja 50 km/h), Kaberla küla tiheasustusega alal (70 ja 50 km/h), Valkla–Haapse teeristi piirkonnas (70 km/h), Valkla silla piirkonnas (70 ja 50 km/h), Kuusalu–Valkla teeristi piirkonnas (50 km/h), Kuusalu külas kurvilisel lõigul (70 km/h) ja Kuusalu küla tiheasustusega alal (70 ja 50 km/h). Teevalgustuse kohta andmed puuduvad.
Siim Kärson

Siim Kärson (sündinud 11. aprill 1981) on eesti jalgpallur.
Spordiklubi Aeg-Risto Sarapik.
15aastaselt siirdus FC Flora süsteemi.
Profikarjääri lõppedes FC EBS Team ning JK Kalevi taasloomise järel liitus JK Tallinna Kaleviga.
Kuulunud Eesti U18 ja U21 koondistesse.
Laiarööpmeline raudtee

Laiarööpmeline raudtee (ingl. k. "broad gauge railway)" on rongide liiklemiseks ehitatud rööbastee, mille rööbaste vahekaugus (rööpme laius) on suurem kui 1435 mm. Üldiselt käsitletakse laiarööpmelise raudteena teid rööpmelaiusega alates 1435 mm (4 jalga 8½ tolli) kuni 3000 mm, kuid suurim teadaolev laiarööpmelise raudtee rööpme laius on 9000 mm.
Laiarööpmelised raudteed on Hispaanias, Portugalis, Soomes, Balti riikides, Venemaal ja muudes SRÜ riikides. Ka Eestis on raudtee sirge teeosa rööpmelaiuseks rööpapeade sisemiste servade vahel ette nähtud 1520 mm, olemasolevatel teedel on kuni nende rekonstrueerimiseni lubatud ka rööpmelaius 1524 mm.
Normaal- ehk standardrööpmelise raudtee rööbaste vahekaugus on 1435 mm, sellest kitsam raudtee on kitsarööpmeline raudtee.
Standardrööpmeline raudtee

Standardrööpmeline raudtee (ka standardne rööpmelaius, normaalrööpmeline raudtee, raudtee normaallaius) on rongide liiklemiseks ehitatud rööbastee, mille rööpmelaius on 1435 mm (4 jalga 8½ tolli).
Tegemist on maailmas kõige enam kasutatava rööpmevahega rongide liiklemiseks ehitatud rööbasteega, hinnanguliselt umbes 60% raudteedest maailmas on standardse rööpmelaiusega. Sel põhjusel loetakse nimetatud rööpmelaiust omamoodi maailmastandardiks.
Standardrööpmelisest raudteest kitsama rööpmelaiusega raudtee (väiksem kui 1435 mm) on kitsarööpmeline raudtee. Standardrööpmelisest raudteest laiema rööpmelaiusega raudtee (suurem kui 1435mm) on laiarööpmeline raudtee.
Standardrööpmeline raudtee Eestis.
Eestis ei ole praegu standardrööpmelisi raudteid.
Ajalugu.
Kui Saksa väed vallutasid 1941. aastal Eesti, naelutati sama aasta sügisel umbes kolme kuu jooksul kõik laiarööpmelised raudteed ümber standardrööpmeliseks. Kogu Nõukogude vägede taganemisest järgijäänud veerem anti Soomele, kus säilis laiarööpmeline raudtee. Eesti raudteele toodi uus veerem.
Uued raudteed ehitati juba standardrööpmelistena (näiteks raudtee Jõhvi jaamast Ahtme küla maadele rajatavale kaevandusele ja õlitehasele). Ka mõni kitsarööpmeline raudtee naelutati ümber standardrööpmeliseks (näiteks 900 mm raudtee Viivikonna kaevandusest Vaivara jaamani. Sealt läks raudtee Türsamäe õlitehaseni, mis asus praeguste Sillamäe tehaste maa-alal).
Kui Nõukogude väed vallutasid 1944. aastal Eesti, naelutati põhiosa standardrööpmelistest raudteedest ümber 1524 mm laiarööpmeliseks raudteeks sama aasta sügisel umbes kolme kuu jooksul. Keila–Haapsalu raudtee ja osa Tallinna–Pääsküla raudteest jõuti ümber naelutada aprilliks 1945.
Tulevik.
Rail Baltic kavandatakse kas täielikult või osaliselt standardrööpmelise raudteena, sealhulgas ka Eestis.
Park

Park on mitmekesise taimestikuga, sealhulgas puude või põõsastega haljasala.
Park võib olla täies ulatuses tehiskooslus (mõned linnapargid) või natuke kohendatud looduslik kooslus (pärandkooslus): parkmets. 
Park võib olla puhkekoht või asula kujunduselement. Park on ühtlasi maastikuarhitektuuriline objekt.
Tänapäeval on enamik parke riiklikus või munitsipaalomandis, mõni eraomanduses. Enamikku parkidesse on pääs kõigile avatud ja tasuta, aga nii riiklikus, munitsipaal- kui ka eraomanduses olevate parkide seas leidub erandeid.
Ajalugu.
Esimesed pargid tekkisid keskajal jahiparkidest, mis olid ette nähtud jahipidamiseks kuningale ja aristokraatiale. Jahipargid olid tavaliselt ümbritsetud tihedate hekkidega, et hoida jahiloomi sees- ja lihtrahvast väljaspool.
Tööstusliku pöörde ajal jahiparkide tähtsus vähenes ja pikapeale nad kaotati. Neid asendasid teistsugused pargid, mis olid avalikud külastusobjektid. Inimesed said seal ringi jalutada, ilusat loodust nautida, piknikku pidada, vahel ka kala püüda.
Pargid Eestis.
Eestis rajati esimesed pargid 17. sajandil mõisasüdamete ümber. 20. sajandi algul oli Eestis ligikaudu 1500 mõisa- ja kirikuparki, 50 linnaparki ja 200 taluparki.
2007. aastal oli Eestis 548 looduskaitsealust parki ja puistut.
Pommeri aed

"Pommeri aed" on algselt Loomingus 1972. aastal (nr. 6 ja 7) ja raamatuna 1973. aastal ilmunud Mats Traadi romaan, mis on esimene osa lõdvalt seotud "Õpetajate triloogiale", millesse kuuluvad veel "Inger" ja "Umbsõlm".
2. veebruaril 1985 esietendus Draamateatris romaani põhjal samanimeline näidend. Romaani dramatiseeris autor ja lavastas Mikk Mikiver. 
Sisu.
Romaani peategelane Jaan Pommer on külakooliõpetaja väikeses Lõuna-Eesti kohakeses 1890. aastate algupoolel. Romaani sündmuskohal on teatavaid paralleele Traadi sünnikoha Paluperaga. Teose põhiprobleemid on seotud valla asjaajamise, venestamise ja rahvuslusega, samuti kuritegevuse, alkoholismi, missioonitunde vajalikkuse, rahvahariduse problemaatikaga ning isiksuse rolliga kõige nimetatu keskel.
Tähendus.
Romaanis on olulisel kohal sümbolid. ""Pommeri aed" otsekui algaks "Candide'i" lõpusoovist, et haritagu oma aeda. Romaani esimeseks lauseks on "Mis Pommer teeb?" Ja kogu romaan on vastus. Pommer harib oma aeda - - Mis olen ma oma elust saanud? küsib Pommer endalt. Ja vastus on: ei midagi. Aga saanud pole ju keegi, mõtleb Pommer, riik, mis ma oma ja võõrastele lastele jätan, on neis endis, ja kui nad tema ära puistavad, on nad ise süüdi." Oma aja sotsiaalsete ja bürokraatlike suhete süsteemis ei saa Pommer "niisama lihtsalt oma aeda harida: ta peab seda kaitsma. On alternatiiviks, kas kaevata vana suislepa alt välja rahapada, millest suislepp kipub kiduma või püüda suislepp säilitada." Pommeri elu möödub arginääkluses ja argitöös, "aga ta säilitab suislepa ja suislepp läheb õitsele ning kogu aias pole ehteta, ükskõikset puud. Selles on Pommeri pide. Ja pideme esiletoomises romaani väärtus. Näib, et teos ei kujuta olude kiuste püsimist või inimese ja ühiskonna suhete reguleerimatust, vaid et see on filosofeeriva kallakuga probleemromaan tegude mõtestamisest keerukas ja raskes elus, kus sotsiaalsete rollide etendamine iseendast kohe mõtestavaks ei pruugi kujuneda. Peab olema midagi, mis aitab inimesel end nendes rollides tajuda pideva, püsiva ja terviklikuna: kultuur, mis on nende sotsiaalsete rollide, töö, Pommeri rahvavalgustamise sisemine olemus, ütleb romaan."
Jägala-Joa tee

Jägala-Joa tee (registrinumbriga 11261) on 1,1 km pikkune kõrvalmaantee Jõelähtme vallas Koogi külas. Tee saab alguse Jõelähtme–Kemba tee seitsmendal kilomeetril ning lõpeb Jägala joa juures. Tee ei ületa ühtegi silda, küll aga 3 truupi. Bussipeatusi teele ei jää.
Tee on pinnatud kruusatee. Tee on klassita. Liiklussagedus teel on kuni 200 autot ööpäevas. Kiiruspiirangute ja teevalgustuse kohta andmed puuduvad.
Pn-siirdega väljatransistor

pn-siirdega väljatransistor (ingl JFET, sõnades "junction gate field-effect transistor") on üks kahest väljatransistori põhitüübist.
Transistoril on elektron- või aukjuhtivusega kanal, mille otstesse on ühendatud lätte ja neelu elektroodid (S ja D). Kanali küljel (või külgedel) paikneb teistpidise juhtivusega paisu (G) tsoon. Erineva juhtivustüübiga kanali ja paisu vahel moodustub laengukandjaist vaene kiht ‒ pn-siire, mis toimib tõkkekihina.
Levinuimad on n-kanaliga väljatransistorid. s.t laengukandjaateks on elektronid; nende liikuvus on mitu korda suurem kui aukudel. Õhukeses p-juhtivusega räniplaadis on doonorlisandite difundeerimise teel tekitatud n-juhtivusega kanal. Selle kanali külgedel on aktseptorlisandiga tugevalt legeeritud p-kiht. Ränidioksiidi kihis olevatelt kontaktpindadelt väljuvad alumiiniumelektroodid n-kanali otstest (läte, neel) ja p-piirkonnast (pais). Aluskristalli p-kiht on harilikult transistori sees ühendatud lättega. Kanali pikkus on mõni mikromeeter ja laius oleneb transistori piirvõimsusest.
Transistori normaalrežiimis peab siire olema suletud, s.t suure takistusega. Seepärast rakendatakse paisule lätte suhtes negatiivne pinge. Selle pinge suurendamisel hakkab siirde tõkkekiht laienema peamiselt kanali poole, sest paisus on laengukandjate ‒ aukude ‒ kontsentratsioon palju suurem kui elektronide tihedus kanalis. Kanal aheneb kõige rohkem neelupoolses otsas, sest potentsiaal kanalis tõuseb neelu suunas ja seetõttu kasvab vastavalt ka pn-siirdele rakenduv vastupinge.
Mida suurem on vastupinge, seda paksem on pn-siirde tõkkekiht ja mida paksemaks läheb tõkkekiht seda kitsamaks jääb voolu juhtiv kanal. Seega neeluvool hakkab sõltuma paisule rakendatavast vastupingest.
Mirnõi (Arhangelski oblast)

Mirnõi on kinnine linn Venemaal Arhangelski oblastis. Linn asub rajoonikeskusest Plessetskist umbes 4 km kaugusel. 
Mirnõis asub Plessetski kosmodroom. Suletud ala pindala koos kosmodroomi ja seda ümbritseva metsamassiiviga on kokku 1762 km2.
Mirnõis asuvad sõjaväebaasid, umbes 3 km kaugusele jääb Plessetski sõjaväelennuväli. Plestsõ järve kaldal asub nõukogude ajal kosmonautidele ehitatud hotell.
Ratas

Ratas on kettakujuline, ideaalse ringkontuuriga osa (ese), mis serviti püstasendis pöörleb ümber oma telje. Ratas on paljude töö- ja transpordimasinate, liiklusvahendite osa, ülekannete ja liikumise muundamise seadmete üks põhilisi detaile, koosneb rummust, kodaratest ja pöiast. 
Ratas vähendab veeremisel maapinnal hõõrdetakistust ja lihtsustab edasiliikumist. Sõltuvalt veose kaalust ja pinnasest on veeremisel hõõrdetakistus kordades väiksem, võrreldes veose lohistamisega maapinnal. Ratas saab olla aga efektiivne ainult korralikul, kõval teekattel. Pehmel pinnasel vajub ratas maapinda, veerehõõrdumise takistus muutub võrreldavaks liughõõrdumise takistusega ning võib seda isegi ületada. Seega oli vanasti ratta kasutamine õigustatud ainult kõva pinnasega piirkondades, kivisel või kruusasel maapinnal. Senikaua, kuni ei ehitatud teid, oli koormate liigutamine veeteedel oluliselt lihtsam ja tõhusam. 
Töömasinates kasutatakse rattaid pöörlemissageduse muutmiseks rihm-, hammas- või tiguülekandes või pöörlemise suuna muutmiseks või liikumise ülekandmiseks erisihiliste telgedega masinaosade vahel.
Ratas on inimkonna üks tähtsamaid leiutisi.
Rattad on maapinnal liikuvate masinate kõige tähtsamad käiturid. 
Ajalugu.
Ratas leiutati Mesopotaamias, iidses Sumeris ligi 5000 aastat eKr. Sumerite leiutatud esimesed rattad valmistati plankudest ja need polnud täiesti ümmargused. Rattad lisati lohisti otstesse vähendamaks raami otste ja teepinna vahelist takistusjõudu, muutes liughõõrdumise veerehõõrdumiseks. Kuna ratta kasutuselevõtmine muutis teede kasutamise tõhusaks, võib öelda, et ratta leiutamine tõi kaasa omamoodi revolutsiooni transpordis. Alustati lihtsate, ühe telje ja puidust ratastega kärudega. 
Ratast täiustati ja muudeti see varasemast oluliselt kergemaks umbes 2000 aastat eKr. Ratas tehti kolmeosaliseks: ratta rumm, kodarad ja pöid. Kodarate ülesanne oli vähendada ratta kaalu, vähendamata seejuures ratta kandevõimet ja tugevust. Kodaratega rataste kasutuselevõtmine võimaldas ehitada varasemast kergemaid ja kiiremaid vankreid ning kaarikuid. 
Vanad kreeklased, etruskid ja roomlased kasutasid samasuguseid rattavorme nagu neist vanemad kultuuridki. Algselt kasutasid nad üksnes ketasratast, hiljem veeti ketasrattalise vankriga peamiselt väga raskeid koormaid. Hiljem hakkasid nad kasutama kõõlkodaratega rattaid ning 4, 6 või 8 radiaalse kodaraga rattaid. Keltide alal oli kodaraid 10–14.
Kreeklased ja roomlased täiustasid rattaid keltide eeskujul. Nad võtsid kasutusele rauast rehvi. Leidus ka pronksist rehve, millel oli neetidega kinnitatud puust pöid. Roomlased õppisid arvatavasti samuti keltide eeskujul valama pronksist rummu. Hilise vabariigi ajal leiutasid nad rull-laagril liikuva ratta, mis oli kuullaagritega ratta eelkäija.
Vankriratta läbimõõt oli harilikult umbes 80 cm.
Idamaade eeskujul kasutati antiikajal ratast tõsteseadmetes ploki osana. Hellenismi ajal leiutati ajamiratas, varase keisririigi ajal veetõste- ja veskiratas.
Giuseppe Piermarini

Giuseppe Piermarini (18. juuli 1734 Foligno – 18. veebruar 1808 Foligno) oli Itaalia arhitekt.
Piermarini tuntuim teos on Milano ooperiteater La Scala (1776–1778).
Giuseppe Piermarini õppis Roomas Luigi Vanvitelli käe all ning töötas umbes 1765. aastast alates temaga koos Casertas. 1769. aastast tegutses ta Milanos. 
Piermarini projekteeris muu hulgas Palazzo Belgiojoso (1772–1781), Palazzo Greppi (1772–1778), Palazzo Moriggia (1770. aastad), Casa Casnedi (umbes 1776) ja Palazzo Ducale Milanos ning Villa Ducale Monzas (1776–1780). Lisaks La Scalale projekteeris ta hulga uusklassitsistlikus stiilis teatreid, sealhulgas Teatro Canobbiana Milanos (1777–1780) ning teatrihooned Novaras (1777), Monzas (1778), Mantuas (1782–1783), Cremas (1783–1785; hävinud) ja Matelicas (1803). 
Giuseppe Piermarinil oli ka palju jäljendajaid.
Nihat Kahveci

Nihat Kahveci (sündinud 23. novembril 1979 İstanbulis) on endine türgi jalgpallur, ründaja.
Türgi jalgpallikoondises mängis ta aastatel 2000–2010 kokku 69 korda ja lõi 19 väravat. Oma debüüdi rahvusmeeskonnas tegi ta aastal 2000 mängus Rootsi vastu.
2008. aasta Euroopa jalgpallimeistrivõistlustel asendas ta pärast esimest mängu Türgi koondise vigastatud kaptenit Emre Belözoğlut. 15. juunil 2008 Genfis peetud mängus Tšehhi vastu lõi ta 87. ja 89. minutil oma meeskonna teise ja kolmanda värava, viies Türgi tulemusega 3:2 juhtima ja kindlustades Türgi koondisele edasipääsu veerandfinaali.
Nihat Kahveci on 175 cm pikkune ja kaalub 71 kg.
Türklased

Türklased on türgi keelt emakeelena kõnelev turgi rahvas.
Tänapäeval on türklasi umbes 85 miljonit inimest. Enamusrahvuse moodustavad nad Türgis, kus neist elab umbes 78,5 miljonit, ja Põhja-Küprosel, kus neid on hinnanguliselt 200 000 inimest. Suuruselt teine türklaste kogukond, umbes kaks miljonit inimest, elab tänapäeval Saksamaal.
Eestis elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 86 türklast, neist Tallinnas 44.
Türklastena võidakse käsitleda ka kõiki Türgi Vabariigi elanikke. Selle aluseks on Türgi Vabariigi rajaja Mustafa Kemal Atatürki ideedel rajanev arusaam, mille kohaselt on türklane "iga inimene Türgi Vabariigis, sõltumata tema usust, kes oskab türgi keelt, kasvab üles türgi kultuuris ja võtab omaks Türgi ideaalid".
Ilomantsi

Ilomantsi on asula Soomes Põhja-Karjala maakonnas, Ilomantsi valla keskus.
Ahto Oja

Ahto Oja (sündinud 13. oktoobril 1964 Rakveres) on eesti keskkonnakaitse ja strateegilise planeerimise spetsialist.
Elukäik.
Ta on õppinud metsandust Eesti Põllumajandusakadeemias (1986–1989) ja omandanud magistrikraadi keskkonnakaitses Helsingi Ülikoolis (1993).
Ta on tegutsenud Tartu Üliõpilaste Looduskaitseringis, Helsingi Ülikooli Teabeteenistuse Eesti keskuses, Eesti Rohelises Liikumises.
Ta töötas Säästva Eesti Instituudis 1997–2007.
Aastatel 2003–2005 õppis Oja Iirimaal keskkonnaökonoomika doktorantuuris ja uuris eesti mahetalunikke.
Ta on OÜ Mõnus Minek omanik ja tegevjuht ning arendanud Eestis biogaasi valdkonda.
Oja kandideeris Riigikogu 2011. aasta valimistel (Erakonna Eestimaa Rohelised nimekirjas) Harju ja Rapla maakonnas ning sai 115 häält. 2013. aastal valiti Ahto 151 häälega Saue valla volikokku, kus ta juhatas heakorra- ja keskkonnakomisjoni.
Teosed.
Annist, A., Jüssi, M., Oja, A. and Post, R. 2000. Explanations of terms of sustainable development. SEI-Tallinn Series No 1, Tallinn. (in Estonian).
UNDP Policy paper: How to make local development work – selected practices from Europe and the CIS ( among several contributors Oja, A.) 2002. United Nations Development Programme, Bratislava, September 2002.
Römpczyk, E. ja Oja, A. 2008. Energy Policy Dialogues in the Baltic Sea Region – Do we face a failed debate on energy policy in the Baltic Sea Region? Friedrich Ebert Stiftung Baltics, Riga-Tallinn.
Riigikogu julgeolekuasutuste järelevalve erikomisjon

Riigikogu julgeolekuasutuste järelevalvekomisjon, kõnekeeles kapo komisjon, on riigi seadusandliku võimu järelevalvefunktsiooni täitev Riigikogu liikmetest moodustatav alaline komisjon, mis kontrollib täidesaatva võimu julgeolekuasutuste ja jälitusametkondade tegevusega seonduvates küsimustes, kellele on seadustega antud õigus teabehankes ja jälitusmenetluses riivata kodanike põhiseaduslikke õigusi – "Õigus eraelule, eraviisiliste kõneluste saljasusele (salajane pealtkuulamine), eluruumide puutumatusele jne."
Julgeolekuasutuste järelevalvekomisjoni koosseis.
IX Riigikogu (1999–2003) koosseisust kuulusid järelevalvekomisjoni:
X Riigikogu (2003–2007) koosseisust kuulusid järelevalvekomisjoni:
XI Riigikogu (2007–2011) koosseisust kuuluvad järelevalvekomisjoni:
XII Riigikogu (2011–2015)
Sookannike

Sookannike ("Viola palustris") on kannikeseliste sugukonda kuuluv taimeliik.
Juba sookannikese nimi vihjab sellele, et taim eelistab soostunud alasid nagu soised niidud ja lepikud. 
Eestis tavaline.
Kirjeldus.
Sookannikese lehed on neerjad, paljad. Olemas on abilehed, mille serv on terve või on need narmastunud. Õied on helelillad, kroonlehtede sisepinnal on tumedad vöödid. Õiel saab eristada kannust. 
Taime varre kõrgus on 5...10(15) cm. Õitseaeg on mais ja juunis.
Karvane pajulill

Karvane pajulill ("Epilobium hirsutum") on pajulilleliste sugukonda pajulille perekonda kuuluv rohttaimeliik.
Kasvukohana eelistab taim (liig)niiskeid alasid, näiteks järvede kaldad.
Eestis hajusalt.
Kirjeldus.
Taime lehed on põhikujult pikliksüstjad, leheserv on saagjas ja tipp teritunud. Lehtedel puudub leheroots ja need ümbritsevad osaliselt vart. Õied on lillakaspunased ja sageli moodustavad kobaraid. 
Taime varre kõrgus on 50...150 cm. Õitseaeg on juunist augustini (harva kuni septembrini).
Suur käopõll

Suur käopõll ("Listera ovata") on käpaliste sugukonda kuuluv taimeliik. 
Suur käopõll on Eestis III kategooria kaitsealune liik. Ta on Eestis orhideedest kõige sagedamini esinev liik.
Tân Sơn Nhấti rahvusvaheline lennujaam

Tân Sơn Nhấti rahvusvaheline lennujaam ("Sân bay quốc tế Tân Sơn Nhất") on lennujaam Vietnami suurimas linnas Hồ Chí Minhis. 
Lennujaama geograafilised koordinaadid on 10°49′08″ N, 106°39′07″ E.
Tân Sơn Nhấti lennujaama IATA kood on SGN, ICAO kood VVTS. 
Lennujaama kõrgus merepinnast on 33 meetrit. 
Rajad on betoonkattega (pikkusega 3048 ja 3800 m). 
Lennujaama kasutavad lennufirmad Vietnam Airlines, United Airlines, Thai Airway International, Japan Airlines, Koreana Airlines, Air France ja Cathay Pacific. 
2007. aastal teenindas lennujaam 11 000 000 reisijat.
Lennufirmad ja sihtkohad.
Terminal 1 (siselennud).
Kõik riigisisesed lennud kasutavad terminali 1.
Terminal 2 (rahvusvahelised lennud).
Kõik rahvusvahelised lennud kasutavad terminali 2, mis avati 2007. aasta augustis (ametlikult detsembris).
Tedremaran

Tedremaran ("Potentilla erecta" L.) on roosõieliste sugukonda marana perekonda kuuluv mitmeaastane rohttaim.
Teised nimed.
Tedremarana rahvapärased nimetused on järgmised: tedremadar, tedremadrad, nabahain, rabahein, südameemajuured.
Tedremarana ladinakeelsed sünonüümid on:
Levik.
Taim on üsna levinud Euroopas, peamiselt kesk- ja põhjaosas, ning Siberis (Tomskini). Eestis sage peaaegu kõikjal, sageli leiduv taim.
Tedremaran on vähenõudlik mullastiku suhtes. Kasvab nii happelisel turbamullal, neutraalsel huumusel kui ka aluselisel lubjarikkal pinnasel. Ta kasvab niisketel niitudel, loodudel, raiesmikel, metsaservadel ja hõredates metsades. 
Kirjeldus.
Vars.
Tedremaranal on mitu tõusvat või püstist vart, mis on hulganisti koos. Peenikesed, lehistunud, hõredalt karvased ja harunevad ülemises osas, enamasti punased. Varred on 15–25 cm kõrged.
Lehed.
Sõrmjad liitlehed on alt kaetud siidjate hõbedaste karvadega ja pealt rohelised. Juurmised lehed enamasti kolmetised, pika rootsuga. Varrelehed ka kolmetised, rootsuta või väga lühikese rootsuga, serval sügavalt sisselõikunud abilehtedega. Varrelehtede lehekesed äraspidi munajad või süstjad talbja, terveservalise alusega. Alates keskkohast sügavalt sisselõikunud hambulise servaga, hambad laiali hoiduvad.
Maa-alune osa.
Risoom on tugev, püstine, viltune või horisontaalne, enam-vähem puitunud, 1...3 cm jämedune, väljast tumepruun, seest aga veripunane või oranžikas. Vahel on näha vaheldumisi olevatest heledatest ja tumedamatest osadest koosnevat tähte.
Õis.
Pikkadel karvastel õieraagudel paiknevad kollased mõlemasugulised üksikõied. Õiekate kaheli, tupp liit-, kroon lahklehine. Tupp ja kroon on tavaliselt neljatised, harvem viietised või kuuetised, krooni läbimõõt 0,8...1,2 cm. Tupplehed ja õiepõhi on karvased. Kroonlehed on tupplehtedest pikemad, äraspidimunajad, pügaldunud tipuga, alusel tumedamad. Õitseb juunist augusti või septembrini.
Vili.
Vili on pähkel, mida on ühel taimel 2–8. Viljad on munajad või kergelt tünjad, siledad, harvem kergelt krobelised, värvuselt oliivikarva.
Keemiline koostis ja kasutus.
Droogiks kasutatakse sügisel kogutud juurikad. Nad sisaldavad kuni 30% nii kondenseerunud kui ka hüdrolüüsuvad tanniine. Peale parkainete sisaldavad ka triterpeenseid saponiine, vaiku, eeterlikku õli jne.
Tedremaran on hea meetaim. Risoomi on kasutatud naha parkimisel ja punase värvi saamiseks, sisaldab veel vaiku ja tärklist. Tedremarana juured annavad punaka värvi ja hea maitse viinale. 
Kootava toime tõttu kasutatakse taime meditsiinis. Tedremarana keedis toimib põletikuvastaselt ja adstringeerivalt soolekatarride ning kõhulahtisuse korral, mille põhjuseks on alaäge gastriit, enterokoliit ja düsenteeria. Välispidi kasutatakse suuõõne loputamiseks (stomatiit, gingiviidid, angiin), põletuste, ekseemi jms korral. Välispidiselt sobib keedis haavade loputamiseks ja kompressiks nahahaiguste puhul. 
Vastunäidustatud maoärrituse korral.
Harilik vesikanep

Harilik vesikanep ("Eupatorium cannabinum") on korvõieliste sugukonda vesikanepi perekonda kuuluv taimeliik. 
Kasvukohana eelistab vesikanep liigniisket pinnast, näiteks veekogude kaldaalad, kraavikaldad, raiesmikud, võsastikud, metsasihid. 
Eestis tavaline. Leiukohti on viimastel aastakümnetel lisandunud. 
Kirjeldus.
Vesikanep on suur rohttaim, maapealse varre kõrgus on 50-100 (150) cm. Õied moodustavad kännasja liitõisiku, üksikõis on roosakat, harva ka valget värvi. Õitseaeg on juulis (harva algab juunis ning võib kesta ka kuni septembrini). 
Kasutamine.
Vesikanepit võiks kasvatada ilutaimena veekogude kallastel parkides. Vars ja lehed annavad sinist värvainet. Varem kasutatud ravimtaimena. Mitte kasutada seespidiselt, sest alkaloidide tõttu on droogil maksa kahjustav ja vähki tekitav mõju. Kokkupuude värske taimega võib põhjustada nahaärritust.
Kilplutiklased

Kilplutiklased ("Pentatomidae") on sugukond lutikalisi, kellel on lai kilbitaolise kattega keha ja kes häirimise korral võivad vinanäärmetest eritada iseloomulikku "lutikahaisu ja -maitsega" vedelikku. Peamiselt toituvad nad taimede mahlast ja on tuntud taimekahjurid. Nad võivad elada nii kõrrelistel, marjadel, puudel ja põõsastel. Ent on ka liike, kes elavad ainult ühel kindlal taimeliigil. Kuid leidub ka röövtoidulisi vorme, kelle peamisteks toiduobjektideks on teiste putukate vastsed.
Valmikud on eri värvi (peamiselt rohelised ja pruunid toonid) ja nende värv võib ka aja jooksul muutuda. Kilplutiklased on vaegmoondega.
Suurimad Eestis elavad kilplutiklased on kuni 15 mm pikad. Eestis on seni leitud veidi alla 40 liigi kilplutikaid.