Eesti regionaalarengu strateegia

Eesti regionaalarengu strateegia määrab regionaalarengu tulevikuvisiooni, regionaalarengu strateegilised eesmärgid ning regionaalpoliitika põhimõtted. Strateegia eesmärk on kujundada regionaalpoliitika, mis võimaldaks kõigi piirkondade jätkusuutlikku arengut.
Regionaalpoliitika esimene dokument oli regionaalpoliitika kontseptsioon aastal 1994. Sellele järgnes 1999. aastal heaks kiidetud regionaalarengu strateegia, mis aitas Eesti regionaalpoliitikat paremini ellu viia ning aastal 2005 valmis uus Eesti regionaalarengu strateegia, mis kehtis kuni 2015. aastani.
Regionaalpoliitika kontseptsioon 1994.
Esimene Eesti regionaalpoliitika alusdokument oli regionaalpoliitika kontseptsioon, mille Vabariigi Valitsus kiitis heaks 1994. aastal. Kontseptsioon oli koostatud ajal, mil riigi võimalused regionaalpoliitikat rahastada olid väga piiratud, Eesti regionaalpoliitika visioon ei olnud üheselt välja kujunenud ning liitumine Euroopa Liiduga ei olnud veel päevakorras.
Eesmärgid.
Regionaalarengu kontseptsioonis määrati nii regionaalpoliitika peamised ülesanded kui ka Eesti riikliku regionaalpoliitika eesmärgid:
Regionaalarengu programmid.
1996. aastat võib pidada aktiivse regionaalpoliitika algusaastaks, kuna määrati kindlaks konkreetsed sihtalad ning algatati regionaalpoliitilised programmid. Vabariigi Valitsus kiitis heaks kuus regionaalpoliitilist programmi:
1997. aastal lisandus olemasolevatele Eesti regionaalprogrammidele Setomaa programm.
1998. aastal tehti Eesti regionaalpoliitikas mitmeid ümberkorraldusi. Käivitus uus regionaalse arengu programm, milleks oli Kagu-Eesti programm. Programmi eesmärk oli toetada arendusprojekte kolmes Kagu-Eesti maakonnas (Valga-, Võru- ja Põlvamaa).
Hinnang regionaalpoliitikale 1998. aastaks.
Negatiivsed küljed:
Positiivsed küljed:
Eesti regionaalarengu strateegia 1998.
Vabariigi Valitsuse korraldusel moodustati 1998. aasta alguses asjatundjate komisjon, et koostada Eesti regionaalse arengu strateegia eesmärgiga viia Eestis regionaalpoliitikat sihipärasemalt ellu. 1999. aastal kiideti heaks Eesti regionaalarengu strateegia, arendades edasi põhiseisukohti, mis olid varem esitatud kontseptsioonis. Strateegiaga sooviti taotleda nii eelnevate probleemide lahendamist kui ka arendada edasi kontseptsiooni positiivseid külgi.
Regionaalse arengu strateegia koostamisel arvestati asjaoluga, et Eesti ühineb Euroopa Liiduga. Strateegias muudeti ka varasemaid põhimõtteid, eelkõige regionaalpoliitika korralduse osas, sätestades selle tuginemise eelkõige Euroopa Liidu regionaalpoliitika alustele.
Eesmärgid.
1999. aasta strateegia eesmärk oli tagada inimestele turvaline ja hea elukvaliteet. Strateegia oodatavaks tulemuseks oli regionaalarengu tasakaalustatus aastaks 2003 nii, et üheski maakonnas ei oleks elatustase madalam kui 75% (1997. aastal oli madalaim maakondlik näitaja 68%), tööpuudus ei ületaks 35% (1998. aasta seisuga oli suurim maakondlik näitaja 49% suurem Eesti keskmisest) ning kohalike omavalitsuste maksutulude laekumine ei oleks madalam kui 75% Eesti keskmisest, millest on välja arvatud Tallinn (1998. aasta madalaim maakondlik näitaja oli 72%).
Regionaalarengu programmid.
Vastavalt strateegiale alustasid ning jätkasid 2000. aastal tegevust seitse regionaalarengu programmi:
Hinnang regionaalarengule 2005. aastaks.
Senise regionaalarengu strateegia tulemused näitasid, et igas regioonis oli häid arendusideid. Oluliselt oli paranenud kohalike omavalitsuste ja mittetulundussektori aktiivsus ning üha enam tähtsustati eri institutsioonide koostöö vajalikkust. Nõrgaks küljeks osutus konkreetsete arendusprojektide vähene seotus kohalike ja regionaalsete pikema aja arengustrateegiatega, mistõttu ei algatatud aktiivselt suuremahulisi arendusprojekte. Teine miinus oli toetuste tagasihoidlik mõju töökohtade loomisele, sest erasektorile ei antud regionaalpoliitiliste meetmetega toetusi ning erasektorit kaasati arendusprojektidesse vähe.
Eesti regionaalarengu strateegia 2005–2015.
2005. aastal valmis Eesti regionaalarengu strateegia kuni 2015. aastani. Strateegiaga seadis Vabariigi Valitsus eesmärgi kujundada kõigist Eesti regioonidest atraktiivsed paigad nii elamiseks kui ka töötamiseks. Euroopa Liiduga liitumine tõi Eesti regionaalpoliitikasse uusi nõudeid. Tekkisid võimalused kaasata Eesti regionaalarengusse Euroopa Liidu struktuurifondide vahendeid.
Eesmärgid.
Üldeesmärk 2015. aastaks on tagada kõigi piirkondade kestlik areng, tuginedes piirkondade arengueeldustele ja eripäradele ning pealinnaregiooni ja teiste linnapiirkondade konkurentsivõime kvalitatiivsele arendamisele.
Alaeesmärgid
Strateegia elluviimiseks plaanitud tegevused.
Strateegia elluviimiseks on plaanis järgmised tegevused: 
Visioon.
Eesti regionaalse arengu strateegia visiooni põhijooned aastaks 2015:
Eesti kui Euroopa Liidu liikmesriik.
Võrreldes teiste Euroopa Liidu regioonidega, on Eestis tagasihoidlikud transpordiühendused ja riik on hõredalt asustatud (ligikaudu neli korda vähem inimesi ruutkilomeetri kohta kui Euroopa Liidus keskmiselt). Eesti majandus on väikese mastaabiga ning vähe arenenud – SKP elaniku kohta umbes 40% Euroopa Liidu keskmisest. Suhteliselt madal on ka tööhõive määr. Suur pluss Eesti riigis võrreldes teiste Euroopa Liidu riikidega on puutumatu looduskeskkond, äritegevuseks soodne makromajanduslik keskkond ning täiendavaid ärivõimalusi pakkuv suurte avanevate turgude lähedus.