tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
USA dollari mündid

USA dollari münte kohrutati esimest korda 1792. aastal. Sealtpeale toodeti uusi münte igal aastal, avaldades suurt mõju Ameerika Ühendriikide valuutasüsteemile. Tänapäeval on käibel mündid nimiväärtusega 1, 5, 10, 25 ja 50 senti ning 1 dollar. Samuti on kasutusel biljoone (sealhulgas kulla-, hõbeda- ja plaatinasisaldusega) ning meenemündid. Kõik need on toodetud USA mündikojas. Pärast tootmist müüakse mündid föderaalsetele reservpankadele, kes seejärel vastutavad nende ringlusesselaskmise ja tagasivõtmise eest, kui riigi majandusolukord seda nõuab. 
Praegune rahasüsteem.
Tänapäeval tegutseb Ameerika Ühendriikides neli mündikoda, tootes igal aastal miljardeid münte. Põhimündikoda on Philadelphia mündikoda, mis toodab ringlevat kohrutust, müntide komplekte ja mõningaid mälestusmünte. Denveri mündikoda toodab ka käibemünte, mündikomplekte ja mälestusmünte. San Francisco mündikoda toodab tavalist ja hõbedast tehtud münte ning tootis käibemünte 1970. aastateni. West Pointi mündikoda toodab biljoone. Philadelphia ja Denver toodavad tööriistu müntide vermimiseks, mida kasutatakse kõikides mündikoda.
Iga mündikoja toodang on sellegipoolest kergesti tuvastatav, sest enamik müntidest kannab märki. Eristatav müntetäht on iga mündi esiküljel, sageli väljalaskeaasta lähedal. Märkimata mündid on väljastanud Philadelphia mündikoda. Märgid: Philadelphia müntidel on kirjas P (välja arvatud sendid), Denveri müntidel on kirjas D, San Francisco müntidel on kirjas S ja West Pointi müntidel on kirjas W. S-i ja W-ga tähistatud mündid on harvad, neid sisuliselt ringluses ei ole, kuigi San Franciso mündid, mis toodeti enne 1970. aastate keskpaika, on endiselt ringluses. Märgisega CC, O, C ja D toodeti kuld- ja hõbemünte 19. sajandil ja 20. sajandi alguses, ajutistes rahapajades Carson Citys Nevadas, New Orleansis Louisianas, Charlotte'is Põhja-Carolinas ja Dahlonegas Georgias. Enamik selliseid münte on säilinud muuseumides ja kollektsionääride käes.
Ajakirjanduslevi

Ajakirjanduslevi (algul Ajakirjandusliit) oli perioodilisi trükitooteid levitav ettevõte, mis Eesti NSV ajal tegutses Tallinnas. Ajakirjandusliit allus Sideministeeriumile.
Norra maaülikool

Norra Maaülikool ("norra keeles" Norges miljø- og biovitenskapelige universitet, NMBU) on avalik-õiguslik ülikool, mis asub Norras. See asub Ås´is Akershus, Oslo lähedal ja on umbes 5000 õppijaga ülikool. Norra Maaülikool 
Ajalugu.
Asutati aastal 1859, ülikooli staatuse sai 2005. Enne 2005. aastat oli tuntud kui Norra Põllumajanduskolledž (Norges landbrukshøgskole, NLH). 2014. aastal liideti ülikool Norra Veterinaariakooliga (NVH) Oslos ja on täna tuntud kui Norra Maaülikool. See on teine vanim kõrgkool Norra ajaloos pärast Oslo Ülikooli. See on ainus õppeasutus Norras, mis pakub veterinaariaõpet.
Belgradi Ülikool

Belgradi Ülikool (serbia keeles "Универзитет у Београду") on vanim ja suurim ülikool Serbias. 
Asutati 1808. aastal revolutsioonilises Serbias kui Belgradi kõrgem kool, ning 1838. aastal ühines see Kragujevacite ülikooliga. Ülikoolis on ligi 90 000 üliõpilast (sealhulgas umbes 1700 aspiranti) ja üle 4200 õppejõu. Alates asutamisest on ülikoolis õppinud rohkem kui 330 000 bakalaureust, umbes 21 300 magistranti, 29 000 spetsialisti ja 12 600 doktorit. Ülikoolis on 31 teaduskonda, 12 uurimisinstituuti, ülikooli raamatukogu ja 9 ülikooli hoonet. Teaduskonnad on jaotatud nelja valdkonna vahel: sotsiaalteadused ja humanitaarteadused, meditsiiniteadus, loodusteadus ja matemaatika ning tehnoloogiateadused.
Ajalehtede-Ajakirjade Kirjastus

Ajalehtede-Ajakirjade Kirjastus (ametliku nimega Eesti NSV Kultuuriministeeriumi Kirjastuste ja Polügraafiatööstuse Peavalitsuse Ajalehtede-Ajakirjade Kirjastus; enne 1953 kandis nime Eesti Ajalehtede-Ajakirjade Kirjastus) oli kirjastusettevõte, mis tegutses Tallinnas.
Sokoine Põllumajandusülikool

Sokoine Põllumajandusülikool (SUA, Sokoine University of Agriculture) on Morogoros Tansaanias asuv avalik-õiguslik ülikool. Ülikool on nime saanud riigi teise peaministri Edward Sokoine järgi.
Ajaloost.
Sokoine Põllumajandusülikool loodi 1. juulil 1984 parlamentaarse seaduse nr 6 järgi, mis võeti vastu samal aastal.
Ülikool asub 3 km kaugusel Morogoro kesklinnast, mis on umbes 200 km Dar es Salaamist läänes. See koosneb neljast ülikoolilinnakust ja ühest eraldiseisvast kolledžist. Ülikoolilinnakud on
SUA ülikoolil on kuus vastutusala: müük, tollindus, koolitus, uuringud, konsultatsioonid ja tulevikuideed. SUA ülikooli lõpetajad omandavad eriala sertifikaate, diplomeid, bakalaureuse, magistri ja doktorikraade.
EARTH Ülikool

EARTHI Ülikool (Universidad EARTH, EARTH University, Escuela de Agricultura de la Región Troiku de la Región Troiku, Costa Rica) on eraõiguslik eraülikool, mis pakub kahte õppeprogrammi: bakalaureusekraadi põllumajandusteadustes ja loodusressursside majandamises ning magistrikraadi põllumajanduse valdkonnas. Ülikoolis on õpilasi peamiselt Ladina-Ameerikast, Kariibi mere piirkonnast ja Aafrikast, kes töötavad, et luua positiivseid sotsiaalmajanduslikke ja keskkonnamuudatusi oma kodumaa ja maailma jaoks.
Haridus.
EARTHI Ülikool läheneb haridusele kahel printsiibil.
Akadeemiline Arstiteaduse Selts

Akadeemiline Arstiteaduse Selts oli arstiteadusega tegelevaid inimesi (eelkõige üliõpilasi) ühendav selts, mis tegutses aastatel 1922–1940 Tartu ülikooli juures. Selts asutati eeskätt selleks, et arstiteaduse üliõpilasi vaimselt arendada ja populariseerida arstlikke teadmisi. 
Selts asutas 1929. aastal F. R. Faehlmanni nimelise abiraha, et toetada kehvemaid arstiteaduse üliõpilasi.
Albu vaeslastekool

Albu vaeslastekool oli vaeslastekool, mis 1718–1740 tegutses Järvamaal Albu mõisas.
Kooli, nn Rüütliakadeemia asutas 1718 parun Magnus Wilhelm von Nieroth, Harju-Jaani pastori Heinrich Christopher Wrede algatusel ja see oli eeskätt mõeldud orbunud ja vaesunud aadlilastele. nn Rüütliakadeemia eeskujuks oli August Hermann Francke sarnane kool Halles. Asutuse ülespidamist finantseeriti Nieroth mõisade: Albu, Seidla, Kaalepi, Kukevere vahenditest. Selle lõpetajad said ohvitseriks. Koolis olevat õppinud ka mõned eestlased. Algselt peeti kooli Seidlas, 1719. aasta algul viidi asutus üle Albu, kus saksa poeglapsi oli 21. Eesti lastele olid antud 1717 kooliruumid kiriku juures 1/2 miili Albult, eesti poeglapsi oli sel ajal 28. 
Koolis õpetati muu hulgas saksa, prantsuse ja ladina keelt, maateadust, ajalugu, filosoofiat, arvutamist, geomeetriat, joonistamist, arhitektuuri.
Peterburi kommertskolleegiumi asepresident, pietismi soosiv Magnus Wilhelm von Nierothi plaanides oli õppeasutuse raames avada mitu kooli, suurendada õpilaste arvu 200–300-ni. Õppeplaanis nägi ta ette saksa, prantsuse ja ladina keele, geograafia, ajaloo, filosoofia, matemaatika ja geomeetria, fortifikatsiooni, arhitektuuri ja joonistamise, poliitilised teadused ning kõlblusõpetuse, aga ka tantsu, vehklemise ning ratsutamise. Õpilasi kavatseti kutsuda ka teistelt Vene riigi aladelt. 1724. aastaks oli koolis 36 poissi ja 5 tütarlast, 1727. aastal oli koolis 40 õpilast. Kooli lõpuaastate kohta pole andmeid, kuid peetakse võimalikuks, et tegevus jätkus Nierothi surmani 1740. aastal.
Akadeemiline Majandusteaduse Selts

Akadeemiline Majandusteaduse Selts oli majandusteadlasi ühendav selts, mis tegutses 1923-1944 Tartu ülikooli juures. 
Seltsi asutajaliikmed olid Reinhold Mark, Carl Müller, Artur Keller, Johannes Lilienthal, Jaan Luksepp, Johanna Puskar, Eugen Anderson, Richard Hinno, Ella Tomson ja Mihkel Mait.
Esimehed: 
Seltsi auliige alates 1931. aastast oli Eino Kuusi.
1931. aastal andis selts välja ühe numbri väljaannet Majandusteaduslik Ajakiri.
Akadeemiline Keemia Selts

Akadeemiline Keemia Selts oli keemia valdkonnas töötavaid inimesi ühendav selts, mis tegutses aastast 1923 Tartu ülikooli juures. 
Aastast 1932 andis selts välja ajakirja Keemia Teated.
Akadeemiline Klassilise Kultuuri Ühing

Akadeemiline Klassilise Kultuuri Selts oli klassikalise kultuuri (tollal nimetati seda klassiliseks kultuuriks) huvilisi ühendav selts, mis tegutses aastatel 1935–1940 Tartu ülikooli juures. 
Ühingu eesmärgiks oli "a) äratada huvi antiikkultuuri ja klassilise hariduse vastu, b) töötada antiikkultuuri ja selle järelmõjustuste tundmaõppimise ja uurimise alal."
Ühingu esimees kogu tema tegevusaja jooksul oli Pärtel Haliste. 1940 I poolaastal kuulus ühingusse 16 vilistlast ja 17 üliõpilast, kokku 33 liiget. Ühingu asukoht oli Klassilise Muinasteaduse Instituut ülikooli peahoones.
Seltsi üks tähtsamaid ülesandeid oli koostada erialane sõnaraamat, ent okupatsiooni tingimustes jäi see pooleli.
Julie Bishop

Julie Isabel Bishop (sündinud 17. juulil 1956 Lobethalis) on Austraalia endine poliitik, kes kuulus Austraalia Liberaalse Partei ridadesse. Ta oli 18. septembrist 2013 kuni 28. augustini 2018 Austraalia välisminister.
Ta sündis aastal 1956 Lobethalis Lõuna-Austraalias. Ta lõpetas aastal 1978 Adelaide'i Ülikooli õigusteaduse bakalaureusena. Aastal 1996 täiendas ta ennast kaheksa nädalat Harvardi ülikooli juures olevas ärikoolis mänedžmendi alal.
Ta oli aastast 1998 Austraalia Esindajatekoja liige. Ta oli 7. oktoobrist 2003 kuni 27. jaanuarini 2006 ministriks, kes tegeles eakate hoolduse probleemidega. 27. jaanuarist 2006 kuni 3. detsembrini 2007 oli ta Austraalia haridus-, teadus- ja koolitusministe, olles ühtlasi peaminister John Howardi nõunik naisküsimustes. Seejärel oli ta opositsiooniliider. 18. septembril 2013 sai Austraalia välisministriks. Ta on Austraalia esimene naisvälisminister. Tema ametiajal tekkinud probleemide hulka kuulusid muudatused Australian Aidis, rahvusvaheline sõjaline sekkumine ISISe vastu, Malaysia Airlinesi lend 17 allatulistamine ja Austraalia kodanike hukkamine Indoneesia poolt.
2018. aasta augustis esitas Peter Dutton Turnbullile väljakutse Liberaalse Partei juhi kohale partei konservatiivse tiiva rahulolematuse tõttu. Turnbull alistas valimistel Duttoni, kuid pinged jätkasid kasvamist ja partei hääletas teise valimisvooru korraldamise poolt; Bishop otsustas kandideerida. Bishop ei osutunud valituks ning uueks parteijuhiks ja seega ka peaministriks sai Scott Morrison. Bishop keeldus välisministrina jätkamast ning läks tagasi parlamendiliikmeks. 21. veebruaril 2019 teatas Bishop, et lahkub poliitikast.
1. jaanuaril 2020 alustas Bishop oma ametiaega Austraalia Rahvusülikooli kantslerina. 2024. aasta aprillis määrati Bishop ÜRO erisaadikuks Myanmaris.
Isiklikku.
Ta oli aastatel 1983–1988 abielus Neil Gilloniga, abielu lahutati.
Vaprus

Vaprus (ka kuraas, uljus, südikus) on inimese valik ja valmisolek astuda vastu piinale, valule, ohule, ebakindlusele või hirmutamisele.
Eesti keeles peetakse vaprust ärplevaks julguseks, inimene on julge, et teiste hulgast silma paista, ta on julge kellegi teise jaoks. Samuti kutsutakse julgust sõjaolukorras pigem vapruseks kui julguseks. Sõdur teab, millele ta vastu läheb, julge inimene tihtipeale ei tea, mis teda ootab.
Mõnedes kultuurides on meelekindlus umbes sama tähendusega kui vaprus. Lääne traditsioonis on  vaprusest rääkinud erinevad filosoofid nagu Sokrates, Platon, Aristoteles, Aquinas ja Kierkegaard; Ida traditsioonis on vaprusest avaldanud mõtteid "Tao Te Ching". Viimasel ajal on vaprust uuritud ka psühholoogias.
Endine Kosjaleht

Endine Kosjaleht oli vabaajaleht, mis ilmus vahemikus 13. märtsist 1930 - 30. jaanuarini 1931 üks kord nädalas Tallinnas. 
Ajaleht oli 32 leheküljeline. Väljaandjateks oli Adols Lippo 1930 nr. 1-5 ja L. Rõõmus 1930 nr. 6 - 1931. nr 4. Vastutavad toimetajad olid Adols Lippo 1930 nr. 1-12; L. Rõõmus 1930 nr. 13 - 1931.
Üks selle väljaande kaastöölisi oli Karl Ristikivi.
Ajalehte trükiti trükikodades:
Yazdi provints

Yazdi provints (pärsia استان یزد "Ostān-e Yazd") on 1. järgu haldusüksus (provints) Iraani keskosas. 2014. aastast kuulub 5. regiooni.
Provints asub Dasht-e Kavīri ja Dasht-e Lūti kõrbete kokkupuutealal. Provintsi kõrgeim tipp on 4055 m kõrgune Shir Kuh.
Yazdi provints jaguneb 9 maakonnaks.
Nenad Ban

Nenad Ban (sündinud 3. mail 1966 Zagrebis) on horvaatia päritolu Šveitsi molekulaarbioloog ja biokeemik. 
Ta töötab 2007. aastast ETH Zürichis molekulaarbioloogia professorina. Tema peamised uurimisvaldkonnad on molekulaarne struktuurbioloogia, röntgenkristallograafia, multiensüümid, ribosoomid, kristallstruktuur, biofüüsika ja makromolekulid.
Haridustee ja töökäik.
Ta lõpetas 1990. aastal Zagrebi Ülikooli bakalaureusekraadiga molekulaarbioloogia ja biokeemia erialal. 1994. aastal sai ta doktorikraadi strukturaalse immunoloogia ja viroloogia alal California Ülikooli Riverside'is biokeemia instituudist.
Aastatel 1994–1998 töötas ta järeldoktorina Yale'i Ülikooli molekulaarse biofüüsika ja biokeemia instituudis.
2000. aastast töötab ta ETH Zürichis: strukturaalse molekulaarbioloogia abiprofessorina (2000–2004), eradotsendina (2004–2007) ja 2007. aastast molekulaarbioloogia ja biofüüsika instituudis professorina.
Isiklikku.
ETH Zürichi molekulaarbioloogia ja biofüüsika instituudis töötab professorina ka tema abikaasa Eilika Weber-Ban. Peres kasvab kaks poega. Professorid on ka Nenad Bani vanemad Jasna ja Zvonimir Ban.
Kiil (ajaleht)

Kiil oli huumoriajaleht, mis ilmus 4. septembril 1931 Tartus. Lehe väljaandja oli A. Klemmer ja vastutav toimetaja A. Taader.
Toimetus asus Tartus Lossi tänav 15. Ajalehte trükiti Tartus trükikojas Kultuur.
Ajalehe hind oli 10 senti, leht oli 8-leheküljeline. Ilmus ainult 1 number.
Janno Bergmann

Janno Bergmann (kunstnikunimega (Jan) Berg, sündinud 31. augustil 1975 Pärnus) on eesti kunstnik.
Janno Bergmann alustas kunstiõpinguid 1994. aastal Pärnu Sütevaka Humanitaargümnaasiumi kunstiosakonnas, kus ta õppis kuni selle sulgemiseni 1998. aastal. Seejärel jätkas ta kuni 2000. aastani kunstiõpinguid Academia Non Gratas ja 2002. aastal Eesti Kunstiakadeemia Pärnu kolledžis Academia Gratas.Ta on ka tegevuskunstrühmituse Non Grata asutajaliige, võttes selle tegevusest osa aastatel 1998–2002.
Aastatel 2000–2001 töötas ta New Yorgis Ilja Kabakovi stuudios assistendina. Alates 2009. aastast on Janno Bergmann olnud seotud ka rühmitusega Kunstikonteiner. 
Janno Bergmann on tegutsenud kunstnikuna alates 1996. aastast. Kunstnikuna on ta kasutanud erinevaid meediumeid. Ta on korraldanud ise kunstiüritusi ja osalenud ka rahvusvahelistel kunstifestivalidel. Tema näitusi on olnud Eestis, Leedus, Venemaal, Rootsis, Saksamaal ja Austraalias. Sooloprojektides käsitleb ta kunsti, kultuuri ja kommunikatsiooni, reinterpreteerides kaasaegset kunstiajalugu.
Alates 2017. aastast juhatab Janno Bergmann Vaskjala Loomeresidentuuri.
Jeeriko Pasaune

"Jeeriko Pasaune : "krifatsiuchide, öötööliste ja teiste siidiwendade lendleht"" oli huumoriajaleht, mis ilmus 12. juunil 1930 Võrus. 
Ajaleht trükiti Võru trükikojas Täht. Ajalehte ilmus vaid 1 number, selle eesmärgiks oli reklaamida algavat jalgpallivõistlust, kus kokku läksid ajakirjanikud ja kultuuritempli Kannel "veiderdajad". Ajalehte jagati tasuta.
Uglitši rajoon

Uglitši rajoon (vene keeles Угличский район) on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Jaroslavli oblastis, asudes oblasti edelaosas. Rajooni keskus on Uglitši linn.
Rajoon piirneb põhjas Mõškini rajooniga, idas Bolšoje Selo ja Borissoglebski rajooniga, lõunas Pereslavli rajooniga ning läänes Tveri oblastiga.
Rajooni pindala on 2568 km². Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 13 255. 2002. aastal oli elanikke 15 540 ja 1989. aastal 18 069.
Haldusjaotus.
Aastal 2009 oli Uglitši rajoonis 501 asustatud punkti, mis kuulusid ühe (Uglitši) linna ja viie külaasunduse koosseisu.
Nikolai Tuiman

Nikolai Tuiman (varem Nikolai Tuimann; 27. detsember 1898 Väätsa vald, Järvamaa – 8. aprill 1976 Petseri) oli Eesti sõjaväelane (veltveebel, 1921) ja hilisem Jehoova tunnistaja.
Sai sõjaväelenduri kutse 28. veebruaril 1921.
Teenis Lennuroodus.
1934. aastal osales Artur Sirgu põgenemise korraldamises. Tema ülesandeks oli hankida auto, võtta Sirk Patarei vangla juures peale ning toimetada esimesse varjamiskohta. Vangistatuna leidis Nikolai vangla raamatukogust mõned Joseph Franklin Rutherfordi raamatud, mille lugemine viis ta arusaamisele, et ta on oma elus valinud vale tee. Pärast vanglast vabanemist keelati tal esialgu elada Tallinnas. Selle piirangu äramuutmisel sõitis ta Tallinna, ühest Jehoova tunnistajate raamatust leitud aadressile. Vend Baxteri abiga tegi Nikolai elus kannapöörde, loobus poliitilisest tegevusest ning sai rahumeelseks ja innukaks Jehoova tunnistajaks.
Hiljem, Nõukogude Liidus kehtinud keeluajal, oli ta üks koguduse tugisambaid ja osales põrandaaluses trükitöös. Ta arreteeriti 4. oktoobril 1950 Paides, oli vangis ja asumisel. Ta jäi oma usule kindlaks 15 aasta jooksul, mil ta oli Siberisse küüditatud.
Vabanes 15. novembril 1965 õiguseta elada Eesti NSV-s, mistõttu elas edasise elu Petseris.
Juhuslik suurus

Tõenäosusteoorias ja matemaatilises statistikas nimetatakse juhuslikuks suuruseks suurust, mille väärtus sõltub juhusest. Formaalsema definitsiooni järgi on juhuslik suurus funktsioon, mis seab juhusliku katse igale võimalikule tulemusele (elementaarsündmusele) vastavusse mingi suuruse. Suurust formula_1, mille võrdumine katse käigus etteantud väärtusega formula_2 on juhuslik sündmus, nimetatakse juhuslikuks suuruseks.
Kui see väärtus on arvuline, siis räägitakse juhuarvust. Juhuarvude näiteid: kahe täringu veeretamise silmade summa ja võidu suurus õnnemängus; rahvastiku hulgast juhuslikult valitud inimese vererõhk; aktsia sulgumishind börsipäeva lõppedes. Juhuslikud suurused võivad olla ka keerukamad matemaatilised objektid, näiteks juhuslikud liikumised, juhuslikud permutatsioonid ja juhuslikud graafid.
Ühel juhuslikul katsel põhinevad paljud erinevad juhuslikud suurused. Üksikut väärtust, mille juhuslik suurus juhusliku katse tegemisel omandab, nimetatakse realisatsiooniks või juhusliku protsessi puhul ka trajektooriks.
Termin "juhuslik suurus" ("zufällige Gröβe") pärineb Andrei Kolmogorovilt ("Die Grundbegriffe der Wahrscheinlichkeitsrechnung" 1933).
Formaalse mõiste motivatsioon.
Juhusliku suuruse formula_1 väärtused formula_4 sõltuvad juhust esindavast suurusest formula_5. Näiteks võib formula_5 olla kulli ja kirja viskamise juhuslik tulemus. Siis võib näiteks kihlvedu kulli ja kirja viskamise tulemuse peale modelleerida juhusliku suurusega. Oletame, et veeti kihla arvu peale, nii et õige äraarvamise puhul makstakse välja 1 euro, vastasel korral ei maksta midagi. Olgu formula_1 väljamakstav summa. Et formula_1-i väärtus sõltub juhusest, siis formula_1 on juhuslik suurus, täpsemalt reaalarvuline juhuslik suurus. Ta kujutab visketulemuste hulga formula_10 võimalike väljamakstavate summade hulgale formula_11:
formula_12
Tiru oja

Tiru oja (ka Sambla oja) on oja Sakala kõrgustiku edelaosas, Viljandi maakonnas Mulgi vallas.
Oja pikkus on 10,4 km (koos lisajõgedega 10,6 km), valgla pindala 16 km², langus 26 m ja lang 2,5 m/km. Oja saab alguse 73,5 m kõrgusel Lasari külas ja suubub 47,5 m kõrgusel Sarja külas vasakult poolt Hendrikhansu ojasse 3,7 km kaugusel selle suudmest. Oja kuulub Lääne-Eesti vesikonda ja Pärnu alamvesikonda. 
Ojale on Kamara ja Veelikse küla piiril paisutatud Tiru järv.
Raho Langsepp

Raho Langsepp (sündinud 24. jaanuaril 1968) on eesti muusik (flöödimängija) ja kontserdikorraldaja.
2006. aastal lõpetas ta Viljandi Kultuuriakadeemia pärimusmuusika erialal ja 2015. aastal samas muusikaõpetaja magistriõppe.
Ta on tegutsenud muusikuna ja töötanud muusikaõpetajana. Tegelenud Euroopa varajase muusika mängimisega üle 30 aasta.
Mänginud 1985. aastast Tartu Ülikooli Varajase ja Orientaalse Muusika Keskuse FA Schola juures tegutsevas vanamuusikaansamblis. 
Raho Langsepp on aastaid uurinud põikflöödi kasutust eri kultuurides ja Euroopa keskaja muusikas. Ta on end täiendanud paljudel meistrikursustel. Põhja-India klassikalist muusikat on Raho Langsepp õppinud V. Hemapala Perera (Sri Lanka) juures. Ta on mänginud ka hiina traditsioonilisi flööte (diidzõ, dongsiao, sün). Ta on valmistanud pille, mille tulemusena on välja töötanud kasetohuga kaetud savist põikflöödi mudelid, suure bambusest bassflöödi otu ja tambroni. 20 aasta vältel on ta õpetanud plokkflööti ja bambusflööte ning pidanud loenguid Ida ja Lääne muusika ajaloolistest seostest ja flöödi ajaloost nii Eestis kui ka paljudes välisriikides.
Ta on 1996. aastast korraldatava Tartu Vanamuusika Festivali algataja ja selle kunstiline juht. Ta Tartu Ülikooli Varajase ja Orientaalse Muusika Keskuse FA Schola ning kontserdiagentuuri FA Concerto juhataja. Ta on ka "taiji" õpetaja.
Mary Main

Mary Main (1943 – 6. jaanuar 2023) oli Ameerika psühholoog, kelle peamiseks panuseks võib pidada kiindumussuhte ("attachment") uurimist.
Alma Mater: University of California Berkeley 
Haridus: Ph.D., Johns Hopkins University 
Peamised uurimisvaldkonnad:.
Kiindumussuhe, loomade käitumine, etoloogia, narratiiv, Grice'i maksiimid seotuna eluloo kirjeldustega, kiindumussuhtega seotud laste joonistused ja muud produktsioonid, kiindumussuhe ja psühhofüsioloogia, psühhopaatia, epigeneetika 
Kiindumussuhte uurimine.
Mary Main on lähtunud oma uuringutes John Bowlby ja Mary Ainsworth'i tööst. Kui Bowlby ja Ainsworthi teeneks oli eristada kolm kiindumussuhte stiili (turvaline ("secure"), ebaturvaline-ambivalentne ("insecure-ambivalent/resistant") ja ebaturvaline-vältiv ("insecure-avoidant"), siis Mary Main lisas koos Judith Solomoniga neljanda kategooriana kaootilise ("insecure-disorganized/disoriented") kiindumussuhte stiili. Kaootilise kiindumusstiili avastamine põhines tööl Ainsworth'i loodud võõra situatsiooni katsega, kus Main ja Solomon täheldasid, et kõiki laste reaktsioone ei saa klassifitseerida seni kirjeldatud kolme kategooria alla .
AAI ("Adult Attachment Interview").
Mary Main on täiskasvanu kiindumussuhte intervjuu ("Adult Attachment Interview – AAI") kaasautor . AAI töötati välja, püüdes leida võimalust emaliku tundlikkuse uurimiseks . AAI on keele uurimisel põhinev tehnika, mis võimaldab ennustada täiskasvanu kiindumussuhete stiili tulevase lapsega. AAI välja töötamine on võimaldanud kiindumussuhte uurimist täiskasvanutel ning uurida kiindumussuhte mõju läbi erinevate põlvkondade. See poolstruktureeritud intervjuu koosneb 20st küsimusest ning läbiviimiseks kulub umbes tund aega. Intervjuu ajal palutakse osalejatel kirjeldada varajasi lapsepõlve kogemusi esmaste kiindumusisikutega ning hinnata nende kogemuste mõju oma arengule. Berkeleys läbi viidud uuringus leidis Main kolleegidega, et transkribeeritud AAI vastused võis jagada kolme kategooriasse – turvaline-autonoomne ("secure-autonomous"), minnalaskev ("dismissing") ja hõivatud ("preoccupied"). Lisaks seostasid Mary Main koos Erik Hesse'ga vanemate lahendamata traumakogemuse (tingitud kiindumusisiku kaotusest või muust kiindumussuhtega seonduvast kogemusest) laste kaootilise kiindumussuhtega, esitledes seda teise põlvkonna efektina.
Oskar Kook

Oskar Kook (8. mai 1899 Alatskivi – 5. märts 1964 Tallinn) oli eesti farmatseut. 
Haridustee.
1924. aastal lõpetas ta Tartu ülikooli arstiteaduskonna magistrikraadiga "cum laude".
Töö.
Töötas proviisorina. Teenis 1926 2. Diviisi Suurtükiväes, ülendati nooremleitnandiks, viidi üle sõjaväe keskaptegi lattu, 1929 arvati reservi. 
1929. aastast töötas Oskar Kook Kärdla haigekassa apteegi juhatajana, 1934. aastast Võru linnaapteegi juhatajana ja 1940. aastast Tallinna Tõnismäe apteegi juhatajana.
1962. aastal ilmus Oskar Koogi ja Gustav Vilbaste raamat "Eesti NSV ravimtaimed".
Isiklikku.
Oskar Kook oli abielus stomatoloogi-lastearsti Hella Pärsimäega.
Arnold Ahman

Arnold Aleksander Ahman (ka Achmann, Ahmann; 6. juuni (vkj)/ 18. juuni 1896 Kõrgepalu, Tsooru vald, Rõuge kihelkond, Võrumaa – 23. aprill 1976 Hamilton, Ontario, Kanada) oli eesti ehitusinsener. 
Ta õppis aastatel 1914–1916 Tallinna Aleksandri Gümnaasiumis.
Ta õppis 1916–1917 Keiserliku Tartu Ülikooli füüsika-matemaatikateaduskonnas ja 1917–1918 Riia Polütehnilises Instituudis ehitust (kool oli sellal evakueeritud Moskvasse).
Ta katkestas õpingud, sest võttis alates 28. novembrist 1918 vabatahtlikuna osa Vabadussõjast.
Ta õppis aastatel 1922–1926 Berliini Tehnikakõrgkoolis, mille lõpetas ehitusinsenerina.
Ta põgenes Teise maailmasõja ajal 1944. aastal Saksamaale. Ta siirdus sealt 1948. aastal Rootsi ja sealt 1951. aastal Kanadasse.
Töid.
Arvatavasti olid tema tööd ka:
Isiklikku.
Tema vend oli sõjaväelane Eduard Ahman.
Tartu Draamateatri Selts

Tartu Draamateatri Selts oli teatrikunstiga tegelev selts, mis aastast 1932 tegutses Tartus. Seltsi asutasid Aino Suits, Gustav Suits, Friedebert Tuglas, Alfred Koort. Aino Suits valiti seltsi esimeseks esimeheks. 
1934 asutas selts Tartu Näitekunsti Stuudio.
Tavast

Tavast (ka Tawast) oli Soome-Rootsi aadlisuguvõsa.
Stålarm-Tavast, Stålarm-Tawast kanti 1830. aastal ka Soome rüütelkonda nr 189 all.
Michael Corballis

Michael C. Corballis (10. september 1936 Marton Põhjasaar Uus-Meremaa – 13. november 2021) oli Uus-Meremaa psühholoog, neuroteadlane ja teaduskirjanik. 
Ta oli 2008. aastast Aucklandi Ülikooli psühholoogiaosakonna emeriitprofessor. Kuigi ta alustas eksperimentaalpsühholoogina, sai varakult tema peamiseks uurimisvaldkonnaks kognitiivne neuroteadus. Selles valdkonnas on ta muuhulgas uurinud visuaalset taju, visuaalset kujundlikkust, tähelepanu, mälu ning keele teket ja evolutsiooni.
2009. aastal oli ta Rahvusvahelise Neuropsühholoogia Seltsi president.
Haridustee ja töökäik.
Ta lõpetas 1958. aastal Uus-Meremaa Ülikooli bakalaureusekraadiga matemaatikas. Aasta hiljem sai magistrikraadi. Seejärel jätkas ta õpinguid psühholoogia erialal. 1961. aastal sai ta Uus-Meremaa Ülikoolist bakalaureusekraadi ja 1962. aastal Aucklandi Ülikoolist magistrikraadi psühholoogias. Psühholoogia erialal jätkas ta doktoriõppes Kanadas, kus 1965. aastal kaitses McGilli Ülikoolis doktoritöö.
Ta töötas McGilli Ülikoolis abiprofessori (1968–1971), kaasprofessori (1971–1975) ja professorina (1975–1977). Seejärel naasis ta Uus-Meremaale, kus töötas aastatel 1978–2008 Aucklandi Ülikoolis professorina. 2008. aastal ta emeriteerus.
Mälestusmärk noorele Mao Zedongile

Mälestusmärk noorele Mao Zedongile on Mao Zedongi (1893–1976) mälestuseks rajatud monument Hiina Rahvavabariigis Hunani provintsi pealinna Changshad läbival Xiangi jõel asuval Mandariinisaarel (橘子洲). Mälestusmärk kujutab Maod 1925. aastal.
Enam kui kaheksast tuhandest Fujiani provintsist kaevandatud punase graniidi tükist koosneva kuju rajamist alustati 2007. aastal. Mälestusmärk valmis 2009. aasta lõpul.
Monumendi umbes kuu aega kestnud puhastustööd lõpetati 2013. aasta 3. detsembril, misjärel see avati taas huvilistele vaatamiseks.
Teemeister

Teemeister on ametnik, kes vastutab teede korrashoiu eest.
Teemeistrile allub oskustöölistest meeskond, kes vastavas teepiirkonnas teetöid teevad.
Rait Killandi

Rait Killandi (sündinud 12. märtsil 1967) on Eesti tippjuht, reklaami- ja meediategelane ning Eesti Merepäästeühingu juhatuse esimees.
Killandi hakkas vabatahtliku päästetööga tegelema 2001. aastal Kaberneemes. Päästeliidu nõukogu esimehena töötas ta aastatel 2010–2022 selle nimel, et vabatahtlikke päästekomandosid moodustataks asulates, kust kutseliste päästekomandodeni jääb enam kui 15 minutit sõiduaega.
Killandi on olnud Eesti Televisiooni ärijuht ja juhatuse liige, telekanalite TV1 ja CITV tegevjuht ning AS Eesti Meedia telekanalite Kanal 2, Kanal 11, Kanal 12 ja MyHits juht.
Isiklikku.
Pärast 20-aastast kooselu abiellus ta 2016. aastal Karmel Eikneriga, neil on ühised lapsed Karl Elmar ja Karoliina Josefiine. Rait Killandil on eelmisest abielust lapsed Henry ja Helen.
Valter Kutti

Valter Harald Kutti (22. oktoober 1911 Saue vald, Harjumaa – 10. oktoober 1994 Tallinn) oli eesti loomakasvatuse spetsialist.
Ta lõpetas aastal 1938 Tartu Ülikooli põllumajandusteaduskonna. Akadeemiliselt kuulus ta korporatsiooni Vironia.
Ta oli tõuaretuse organisaator, teeneline zootehnik, rea kirjutiste autor. 
Ta oli aastail 1948–1984 Eesti Mustakirju Karja Riikliku Tõulava direktor.
Valter Kutti suri 10. oktoobril 1994 Tallinnas ja ta maeti 14. oktoobril 1994 Pärnamäe kalmistule.
Rambynas

Rambynas (saksapäraselt "Rombinus") on küngas Leedu lääneosas Nemunase jõe kaldal Pagėgiai omavalitsuse territooriumil Rambynase regionaalpargis, Lumpėnaist 2 kilomeetri kaugusel. 
Kõrgus merepinnast on 46 m.
Künkal asus varem tõenäoliselt skalvide linnamägi, mille ristisõdijad aastal 1276 hävitasid. Hiljem kujunes sellest Leedu rahvausundi pühapaik, kus kuni 19. sajandini püsis vana ohvrikivi. Hiljem aitas seda populariseerida Vydūnas. 
Ajalugu.
Rambynas tekkis osana Kesk-Leedu servamoodustiste vööndist ligi 14 000 aastat tagasi. Arvatakse, et küngas oli skalvide Ramigė muinaslinnuse asupaik. Ramigė vallutasid aastal 1276 ristisõdijad. Täpsem teave selle kohta aga puudub, kuna 19. sajandil uhtusid Nemunase üleujutused Rambynase lõunapoolse ja kõrgema osa minema. On ka oletatud, et Rambynas võis olla skalvide pühapaik, kuna arheoloogilised leiud selle ümbruskonnas on rikkalikumad kui mujal skalvide asualal, ent see võib olla ka seotud Nemunase kui tähtsa veetee lähedusega.
Esimest korda on küngast pühapaigana mainitud aastal 1595. Veel aastal 1811 asus Rambynase künkal balti muinasusu pühapaik, sealhulgas ka 10-meetrise läbimõõduga ohvrikivi. Aastal 1835 varises osa Rambynasest Nemunase jõkke. Künka varasem kõrgus on teadmata, ent sellest aastast alates oli Rambynase kõrgus 47 meetrit. Järgmine suurem maalihe leidis aset juulis 1878 ja viimane aastal 1926. Nende kahe maalihke järel on Rambynase kõrguseks 45,4 meetrit. Erinevad maalihked hävitasid künka kõrgema osa, muinaslinnuse jäänused ja pühapaiga.
Legendi kohaselt oli küngas Perkūnase ja Laima kaitse all. Rahvajuttude kohaselt pidid küngas ja selle piirkonna õnn säilima seni, kuni künkal püsib sealne ohvrikivi. Aastal 1811 vedanud saksa päritolu Schwartzi nimeline mees Bardinai külast ohvrikivi omale veskikiviks ja pärast seda hakanudki küngas varisema. Hiljem ohvrikivi purustati, osa selle tükke säilitati aga Königsbergi muuseumis.
Knygnešystė ajal oli küngas üks raamatute Leedusse toimetajate tugipunkte. Aastal 1928 otsustasid Väike-Leedu aktivistid Martynas Jankus ja Juozas Adomaitis künkale taas altari püstitada. Aastal 1939 hävitasid piirkonna hõlvanud sakslased pühapaiga, mis taastati nõukogude ajal. Aastal 1966 kirjutas saksa kirjanik Johannes Bobrowski neist sündmustest inspireerituna oma teise romaani "Leedu klaverid" ("Litauische Claviere"). Rambynas on olnud kohaliku rahva jaoks jaanipäeva tähistamise paik, sealset jaanipäeva on kirjalikes allikates esimest korda mainitud aastal 1372.
Aastal 1992 loodi künka ümbruskonda Rambynase regionaalpark. Aastal 2002 asuti küngast edasiste varingute vältimiseks kindlustama.
Reiarohulised

Reiarohulised ("Illecebraceae") on sugukond taimi nelgilaadsete seltsist.
Mõnedes süsteemides on see sugukond liidetud nelgiliste sugukonnaga.
Auseklise raudteepeatus

Auseklise raudteepeatus oli raudteepeatus Lätis Tallinna–Pärnu–Riia raudteel Limbaži piirkonnas Brīvzemnieki vallas. Peatus asus Riia raudteejaamast 109,3 km kaugusel.
Peatus avati 15. novembril 1936. Viimane rong peatus seal aastal 1998. Aastatel 2005–2006 võeti Läti poolelt metallivaraste rüüstatud raudtee kuni Skulteni üles. Peatuse likvideerimisel kuulusid sealsete ehitiste hulka ootepaviljon ja ooteplatvorm.
Upšase raudteepeatus

Upšase raudteepeatus oli raudteepeatus Lätis Tallinna–Pärnu–Riia raudteel Limbaži piirkonnas Aloja vallas. Peatus asus Riia raudteejaamast 117,8 km kaugusel.
Peatus avati 9. oktoobril 1937. Viimane rong peatus seal aastal 1996. Aastatel 2005–2006 võeti Läti poolelt metallivaraste rüüstatud raudtee kuni Skulteni üles. Peatuse likvideerimisel kuulus sealsete ehitiste hulka vaid ooteplatvorm.
Iģe raudteepeatus

Iģe raudteepeatus oli raudteepeatus Lätis Tallinna–Pärnu–Riia raudteel Valmiera piirkonnas Skaņkalne vallas. Peatus asus Riia raudteejaamast 124,8 km kaugusel.
Peatus avati 9. oktoobril 1937. Viimane rong peatus seal aastal 1996. Aastatel 2005–2006 võeti Läti poolelt metallivaraste rüüstatud raudtee kuni Skulteni üles. Peatuse likvideerimisel kuulusid sealsete ehitiste hulka ootepaviljon ja ooteplatvorm.
Maria-Ann Rohemäe

Maria-Ann Rohemäe (kolleegidele Mann) (sündinud 23. novembril 1990) on eesti raadio- ja teleajakirjanik.
Ta on lõpetanud Rakvere Reaalgümnaasiumi ja 2013. aastal Tartu Ülikooli ühiskonnateaduste instituudi bakalaureuse õppe ajakirjanduse ja kommunikatsiooni erialal.
Ta töötas aastatel 2013–2016 Eesti Raadios toimetajana ja Eesti Televisiooni saate "Aktuaalne Kaamera" uudistetoimetajana.
Ta oli aastatel 2016–2023 Eesti Rahvusringhäälingu Ameerika korrespondent Washingtonis.
Torpar

Torpar (rootsi keeles "torpare", soome keeles "torppari") oli Rootsis ja Soomes renditalupoeg, kes oli maaharimiseks rentinud osa suuremast talust. 
Torparid erinesid talurentnikest (rootsi "landbonde", soome "lampuoti"), kes rentisid tervet talukohta, ja saunikutest (soome "mäkitupalainen"), kes rentisid peaaegu ainult onni. 
Renti tasusid nad tavaliselt "päevatööga" (rootsi "dagsverke", soome "taksvärkki") talus, mõnikord ka natuuras.
Zarch

"Zarch" (demoversioon "Lander", porditud kujul "Virus") oli arvutimäng, mille kirjutas David Braben 1987. aastal kolme kuuga arvutile Acorn Archimedes.
Stass Šurins

Stass Šurins (sünninimi "Šurins Stanislav Andrejevitš"; sündinud 1. juunil 1990 Riias Lätis) on läti laulja, laulukirjutaja.
Ta on välja andnud 2 stuudioalbumit, 8 raadiosinglit ja 7 videot.
¡Mayday!

¡Mayday! on USA-s Miamis 2006. aastast tegutsev räppansambel, mille eestvedaja on Wrekonize. Ansambli plaate annab välja Strange Music.
¡Mucha Lucha!

"¡Mucha Lucha!" (hilisema pealkirjaga "¡Mucha Lucha!: Gigante") on USA-Kanada animaseriaal.
See oli esmakordselt eetris Kids' WB-s 17. augustil 2002. Selle autorid on Eddie Mort ja Lili Chin ning selle tootis Warner Bros. Animation. See on esimene Adobe Flashiga loodud animaseriaal. 
Seriaali on näidanud ka Teletoon Kanadas, CITV ja Kix! Suurbritannias ning Cartoon Network üle maailma.
Aktuaalse Ajaloo Peakomitee

Aktuaalse Ajaloo Peakomitee oli Teise maailmasõja aegse Saksa okupatsiooni ajal Eestis tegutsenud organisatsioon, mille ülesanne oli Nõukogude Liidu okupatsiooni (1940–1941) ajastusse puutuvate dokumentide ja mälestuste kogumine ning igakülgne läbitöötamine.
Peakomitee koosseisu kuulus 1944. aastal: esimees Juhan Vasar, esimehe asetäitjad Edgar Kant, Johannes Klesment, liikmed Jüri Uluots, Herman Stockeby ja Hengo Tulnola, peakomitee liikme asemik Juhan Madise.
Peakomitee sekretär oli Ilmar Arens.
Tegelikku kogumistööd juhtisid maakondlikud alakomiteed, kogutud materjali töötlesid eritoimkonnad Tallinnas.
Siegfried Talmre

Siegfried Voldemar Albert Talmre (kuni 9. augustini 1937 Siegfried Voldemar Albert Dahlmann; 8. juuli 1883 Kurski kubermang – juuli 1944 Rakvere) oli eesti õpetaja.
Pärast Tallinna Reaalkooli lõpetamist 1903. aastal õppis Riia polütehnikumi inseneriosakonnas ja lõpetas 1912. aastal Peterburi polütehnikumi majandusteaduskonna.
Oli aastail 1910–1918 tsaaririigi teenistuses, töötades algul Kaalude ja Mõõtude Peaproovikojas ning hiljem Hoiukassade Valitsuses.
Ta töötas 1918. aastast Rakvere poeglaste gümnaasiumi, 1922. aastast kuni surmani Zeeh' Tütarlaste Kommertsgümnaasiumi ja 1927–1931 Rakvere linna ühisgümnaasiumi õpetajana.
Siegfried Talmre oli ka Rakvere linnavolinik (valiti 1927 ja 1934).
Kuljuse tänav

Kuljuse tänav on tänav Tallinnas Nõmme linnaosas Nõmme asumis. Kuljuse tänav algab Haava tänavalt ja lõpeb Õie tänaval. Kuljuse tänav on peaaegu kirde-edelasuunaline ja ligikaudu 170 meetri pikkune.
Tänava nimed.
Tänava esialgne nimi oli alates 1927. aastast Lille tänav. Aastatel 1940–1941 oli tänava nimi ajutiselt Künnapuu tänav. 25. septembril 1959 muudeti tänava nimi kordumise tõttu Kuljuse tänavaks.
Kapu mõis

Kapu mõis (saksa keeles "Kappo") oli rüütlimõis Koeru kihelkonnas Järvamaal.
Hooned.
Mõisa peahoone on hävinud (lammutati 20. sajandi alguses), puidust juurdeehitis oli ümber ehitatud asundustaluks. Säilinud on arvukalt kõrvalhooneid, näiteks tall-tõllakuur, ait, tall-laut, viinaköök, möldrimaja ja tuuliku varemed. Nõukogude ajal kasutas hooneid kolhoos Majak.
Puuriit

Puuriit (ka pinu) on korrapäraselt laotud küttepuude virn. Puuriita mõõdetakse ruumimeetrites (kuupmeetrites: ruumi või riida laius × pikkus × kõrgus), rahvapäraselt ruumides või rummides.
Puuriida ladumisviisid.
Riida ladumiseks on mitmeid viise nii riida kuju valikul kui halgude asetamisel. Nii tekkis 2013. aastal Norras ühe puude lõhkumise ja kütmise telesaate tõttu vaidlus selle üle, kumba pidi peaksid halud riidas asetsema: kas koor üleval või all. Koore, ehk halu välimise külje asetus aga sõltub taas riida asukohast ja kujust. Kui halud on kuivas kuuris, siis pole halu paigutus tähtis, kui aga välitingimustes, katmata ja ringja kuhjana laotud, siis peaks halg olema riita asetatud nii, et koor on kuhja ülaosas pealpool. Sel juhul voolab vesi paremini ära ja tungib vähem kuhja sisemusse. Samuti oleneb halu asetus puidust, näiteks haab imab rohkem vett sisse ja ei sobi seetõttu pealmisse kihti, aga kask tõrjub paremini niiskust.
Puuriida ladumisel lähtutakse aastaajast, vajadusest, esteetikast ja piirkondlikest tavadest. 
Kuivatamistingimuste mõju.
Kuna puuriida eesmärk on küttepuitu kuivatada, siis paigutatakse riit ennekõike riit kuiva ja hästi tuulduvasse kohta. Selleks kasutatakse Eesti kliimas võimalusel kuuri, samuti kaetakse puuriit vett tõrjuva materjaliga või ehitatakse varikatus. Halge kuivatatakse traditsiooniliselt vähemalt kaks aastat, sealjuures sõltub küttepuude kuivamiskiirus puu liigist, keskkonnast, halgude paksusest ja ladustamisest, õhu liikumisest, päikesepaistest ja hooaja kuivusest. Niisket halgu ei ladustata tihedalt puukuuri ega keldrisse. Südatalvel lõigatud puud on kuivemad kui kevadel mahlajooksu ajal lõigatud puud. Kuiva küttepuu kütteväärtus on kõrgem – eralduv soojushulk on suurem kui niiske puiduga kütmisel. Kuivad küttepuud süttivad kergelt ja kiirelt, põlevad puhtalt ja loovutavad soojusenergia hea kasuteguriga. Toore küttepuu niiskus pärast raiumist on ligi 50 protsenti, kuivaks loetakse küttepuud umbes 20 protsendi juures, eelistatult alla selle. Riidast tuuakse halud tuppa 1–2 ööpäeva enne kütmist, et puud jõuaksid soojeneda ja loovutada ülemäärast pindmist niiskust – see kuivatab puu 10–15% niiskuseni, mis tagab puidu kiire süttimise ning põlemine on puhas ja tõhus.
Kasutusviisid.
Puuriita kasutatakse ka kujunduselemendina või konstruktsioonivahendina, näiteks lehtla või grillkoja seinana.
Samuti ehitatakse puuriitade abil maju. 
Esmapilgul lihtsakoeline konstruktsioon võib kujuneda otsustavaks ka kosimisel, nii on USA-s Maine'i traditsiooniliselt metsarohkes ja arenenud puidutööstusega osariigis neiud hinnanud kosilase väärtust tema laotud puuriida järgi.
Rakveres laoti metsapealinnaks saamise tähistamiseks 2012. aastal maailma pikim puuriit.
Etümoloogia.
Puuriida otsa või keskele vaheliti risti laotavad halu "postid" võivad Saare- ja läänepiirkonnis kanda ka nimetust "jumm". Teisal võib sama konstruktsiooni nimetus olla "kletka"
Ütlused.
Rammus kuer ja suur puuriit näitab maja jõukust.
Sinna peresse mine kosja, kus rammus koer ja suur haopinu.
Mõistatused.
Üks saun, sada akent?
Üks saun, sada ust?
Üks mõis ja tuhat akent?
Puur

Puur on lõikeriist, mida kasutatakse puurimisel materjali eemaldamiseks ja üldjoontes silindriliste aukude saamiseks, aga ka mitmetahuliste (kolmnurksete, ruudukujuliste, viie- ning kuuetahuliste, ovaalsete) aukude jaoks. Aukude tegemiseks on puur üldjoontes kinnitatud trelli või puurpingi puurpadruni külge. Puure saab liigitada kuju (keerd, lame, astmeline, forstner tüüpi), materjali, mille puurimiseks need mõeldud on (metall, puit, plastmass, betoon, kivi, klaas). või puuri valmistamiseks kasutatud materjali (süsinikteras, vähelegeeritud teras, kõvasulamiga varustatud teras, teemandiga varustatud teras) järgi.
Euraasia Liit

Euraasia Liit (vene keeles Евразийский Союз (ЕАС), inglise keeles Eurasian Economic Union (EAU)) on Venemaa algatusel loodav riikidevaheline liit Armeenia, Valgevene, Kasahstani, Kõrgõzstani, Venemaa ja Tadžikistani (ning tulevikus ka teiste, eriti endise Nõukogude Liidu riikide) ühendamiseks ühtsesse poliitilisse, majandus-, tolli-, humanitaarsesse ja kultuuriruumi. SRÜ riikides nimetatakse sageli lühidalt Euraasia Liiduks ka Euraasia Majandusühendust, kuid need projektid erinevad riikide integratsiooniastmelt.
Euroopa Liidu eeskujul põhineva idee pakkus oktoobris 2011 välja tollane Venemaa peaminister Vladimir Putin, kuid esimesena kirjeldas seesugust liitu Kasahstani president Nursultan Nazarbajev 1994. aastal peetud kõnes ühes Moskva ülikoolis. 18. novembril 2011 kirjutasid Valgevene, Kasahstani ja Venemaa presidendid alla lepingule, mis seadis eesmärgiks Euraasia Liidu loomise 2015. aastaks. Lepingu juurde kuulus ka kava riikide tulevaseks integratsiooniks. Lepinguga loodi Euroopa Komisjoniga analoogne Euraasia Majanduskomisjon ning Euraasia Majandusruum, mis alustas tegevust 1. jaanuaril 2012.
2013. aasta augustis esitas Ukraina taotluse saada Euraasia Liidus vaatlejastaatus. President Viktor Janukovõtši otsus katkestada assotsiatsioonileping Euroopa Liiduga ning läheneda Euraasia Liidule põhjustas Euromaidani meeleavaldused.
Maidan

Maidan (ka maydan, midan, meydan või majdan) on araabia keelest pärinev ning ka urdu, pärsia, türgi, armeenia, gruusia ja ukraina keeles kasutatav sõna, mis tähendab väljakut. See võib viidata paljudele paikadele jms.
Maidan Nezaležnosti

Maidan Nezaležnosti (ukraina keeles Майдан Незалежності – 'iseseisvuse väljak') on Ukraina pealinna Kiievi keskväljak. See asub Ševtšenko rajoonis. Hreštšatõku tänav poolitab seda. Väljakul on olnud erinevaid nimesid, kuid sageli nimetatakse seda lihtsalt Maidaniks ('väljak').
Ajalugu.
19. sajandil asusid väljaku ääres Kiievi raekoda ja aadliraada hoone. Ukraina iseseisvusliikumise tekkest saadik 1990. aastal on väljak olnud traditsiooniline poliitiliste meeleavalduste paik. Seal on toimunud ulatuslikke protestimiitinguid: 1989. aastal üliõpilaste Graniitrevolutsioon, 2001. aastal "Ukraina ilma Kutšmata", 2004. aastal Oranž revolutsioon ning 2013.–2014. aastal Euromaidan. Maidanil toimuvad ka mittepoliitilised üritused, nagu linna jõulupidu, Ukraina iseseisvuspäeva ja Kiievi linna päeva pidustused.
Nimed.
Maidan tähendab ukraina keeles väljakut. Samatüvelised sõnad on ka teistes keeltes, nagu araabia ميدان "maydān" või "maiadan", urdu "maidān", pärsia "maidān", ja türgi "meydan". Praeguse nime sai väljak 1991. aastal, pärast Ukraina iseseisvumist. "Nezaležnost" ('iseseisvus') tähistab Ukraina iseseisvumist 1991. aastal, Nõukogude Liidu kokkuvarisemise järel.
Asukoht.
Maidan Nezaležnosti on üks kolmest väljakust, mis paiknevad Hreštšatiku tänava kirdeotsa lähedal. See jääb Euroopa väljaku lähedale, kus Hreštšatiku tänav lõpeb. Lisaks Hreštšatikule, mis väljakut poolitab, viivad Iseseisvuse väljakule veel mitu tänavat. Nende seas on Arhitekt Horodetski tänav, Instõtutska tänav, Mõhhailivska tänav, Kostjolna tänav, Väike-Žõtomõri tänav, Sofia tänav, Tarass Ševtšenko tänav ja Boriss Hrintšenko tänav.
Väljak on mitmetasandiline. Maapinnaga ühetasa jääb ristumine Hreštšatikuga, mis on risti Instõtutska ja Mõhhailivska tänavaga. Väljaku all paikneb Kiievi metroo Kurenivsko-Tšervonoarmiiska liini jaam Maidan Nezaležnosti.
Eduard Kadai

Eduard Kadai (7. märts 1903 Tarvastu vald, Viljandimaa – 10. juuli 1944 Viljandi) oli eesti majandusteadlane.
Ta õppis aastail 1923–1933 (lõpetas) Tartu Ülikooli õigusteaduskonna kaubandusosakonnas ja 1936–1938 õigusteaduskonnas, Korporatsioon Vironia vilistlane.
Eduard Kadai oli 1927–1931 Tartu 3. Laenu ja Hoiu Ühisuse ametnik, 1933–1934 Halliste Ühispanga, alates 1934. aastast Pärnu Majaomanike Panga juhataja. 1939. aastal valiti ta Pärnu linnavolikokku.
Ta kuulus Akadeemilisse Meeskoori ja oli Pärnu Helikunsti Seltsi esimees.
Mycosphaerella pini

Mycosphaerella pini on seeneliik.
Peremeestaimed.
"Mycosphaerella pini" peremeestaimedeks on männid, sh harilik mänd.
Patogeensus.
Mikroskoopiline seen "Mycosphaerella pini" talvitub männiokastel, Euroopas levib harilikult suguta arengujärgu "Dothistroma septospora" eoste abil ja võib põhjustada punavöötaudi, mis on mändidele ohtlik seenhaigus.
Oleksandr Turtšõnov

Oleksandr Turtšõnov (ukraina keeles "Олександр Валентинович Турчинов"; sündinud 31. märtsil 1964 Dnipropetrovskis) on Ukraina poliitik, stsenarist, majandusteadlane ja riigiametnik.
Ukraina poliitikas.
Juba Nõukogude aja lõpul oli Turtšõnov lähedalt seotud Ukraina tulevase presidendi Leonid Kutšmaga, kelle lähikonda ta kuulus ka pärast Kutšma määramist peaministriks 1992. aastal. Samuti on tal tihedad sidemed kaaslinlase Julija Tõmošenkoga, kelle erakonnas kandideeris Turtšõnov 2008. aastal Kiievi linnapeaks. 1994. aastal asutas ta koos Pavlo Lazarenkoga partei Hromada, mille nimekirjas ta 1998. aastal esmakordselt parlamenti valiti. 
Oleksandr Turtšõnov oli erakonna Batkivštšõna esimene aseesimees. Kui Julija Tõmošenko teine valitsus 3. märtsil 2010 lagunes, oli Turtšõnov kui esimene asepeaminister "ex officio" peaministri kohusetäitja, kuni Ülemraada määras 11. märtsil 2010 peaministriks Mõkola Azarovi.
2014. aasta 23. veebruarist kuni 7. juunini Ukraina presidendi kohusetäitja, alates 16. detsembrist 2014 Ukraina Rahvusliku Julgeoleku ja Kaitse Nõukogu sekretär.
2014. aasta sündmused.
Turtšõnov oli 22. veebruarist 2014 kuni 27. novembrini 2014 Ukraina Ülemraada esimees ning oli presidendi kohusetäitja pärast Viktor Janukovõtši tagandamist ametist 21. veebruaril 2014. Ta määrati ka Ukraina valitsuse koordinaatoriks, ehkki Sergi Arbuzov jätkas peaministrina (teda ei tagandatud). Turtšõnovi tunnistasid legitiimseks presidendiks Euroopa Liit ja USA. Venemaa on avaldanud kahtlust Ukraina parlamendi ja uue võimu otsuste seaduspärasuses. 2014. aasta septembris asutas ta koos Arseni Jatsenjukiga uue poliitilise partei Rahvarinne, mis osales edukalt 2014. aasta Ukraina parlamendivalimistel ja sai 82 kohta.
Teosed.
2004. aastal avaldas raamatu "Hirmu illusioon", mille ainetel tehtud samanimeline Ukraina film esilinastus 2008. aastal; ta kirjutas ka filmi stsenaariumi. 
Isiklikku.
Ta on majandusteaduse doktor. Ta on abielus Ganna Turtšõnovaga ja tal on üks poeg. Usutunnistuselt on ta baptist.
Paul Mutt

Paul Mutt (ka Pavel Mutt; 12. juuli 1917 Kärdla – 10. november 1965 Wellington) oli Eesti omavalitsustegelane.
Ta õppis aastail 1935–1941 Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas (ei lõpetanud), samaaegselt ka Tartu kõrgemas muusikakoolis; Korporatsioon Fraternitas Estica vilistlane.
1941. aastal oli ta metsavend, seejärel Läänemaa rahvakasvatusameti juhataja, Eesti Leegioni Sõprade Seltsi Läänemaa osakonna juhataja ja Läänemaa spordijuht. Alates 15. jaanuarist 1944 oli ta Lääne maavanem, kuni alates 1. juulist samal aastal nimetati Eesti propagandajuhiks
1944. aastal põgenes ta Saksamaale, kust siirdus 1948 Inglismaale ja sealt 1951 Uus-Meremaale.
Isiklikku.
Tema isa oli kooliõpetaja ja õigeusu preester Jakob Mutt.
Männi-laguuss

Männi-laguuss ("Bursaphelenchus xylophilus") on ümarusside hõimkonda kuuluv liik. 
Levila.
Liigi algne levila on Põhja-Ameerika. Euroopasse sattus 20. sajandil.
Areng ja paljunemine.
Areng on 4-etapiline. Täiskasvanud emased ja isased paljunevad suguliselt. Nende üsna väikeste ümarusside (valmikuna 1 mm) arengutsükkel sõltub välistemperatuurist, laboritingimustes kestab areng 15 °C juures 12 ja 30 °C juures 3 päeva.
Üks emane ümaruss võib soodsatel tingimustel muneda 15 päevaga 260 000 muna.
Putuksiirutajad.
Männi-laguussid levivad mitmete putukate, nagu puidusiku ("Monochamus") perekonda kuuluvate männi-puidusikkude ("Monochamus galloprovincialis"), abiga. 
Männi-laguusse on leitud ka hundlastes ("Buprestidae") ja kärsaklastes ("Curculionidae").
Toitumine.
Alustuseks toituvad nad vaigukäigu epiteeli rakkudest ja hiljem putuksiirutajate poolt puitu sisestatud ja puidu sinetust tekitavatest seentest "Ceratocystis" spp. ja "Ophiostoma" spp. 
Peremeestaimed.
Männi-laguussid võivad elada peaaegu kõigi okaspuude surnud puidus ja üksnes osade männiliikide elusates puudes. Kümmekonnal männiliigil põhjustavad männi-laguussid puude hukkumist (puul lakkab vaigu teke ja puu kuivab), tundlikumaks liigiks peetakse harilikku mändi.
Ka teised okaspuude perekonnad (nagu lehis, nulg, kuusk, ebatsuuga, ebaküpress, seeder) võivad olla männi-laguussi peremeestaimed, kuid neid nad harilikult välja ei sureta. 
Arvatakse, et Ameerikas on kohalikud okaspuude liigid männi-laguussidele resistentsed ja suuri kahjusid metsas ei esine, küll võivad need ümarussid aga kahju teha vastuvõtlike okaspuude kasvandustes. 
Tõrje ja hävitamine.
Nakatunud puude töötlemiseks on kasutusel mitmesuguseid tõrjevahendeid, kuid ükski neist pole seni eriti tõhusaks osutunud.