tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Leo Ruumet

Leo Ruumet (aastani 1934 Leonti (Leo) Grumm, 15. august 1898 Lümanda vald, Saaremaa – 15. juuli 1980 Palo Alto, California, USA) oli eesti matemaatik ja tehnikateadlane.
Elulugu.
Leo Ruumet oli talupidaja poeg.
Lõpetas 1917 Kuressaare Poeglaste Gümnaasiumi ja 1930 Tartu Ülikooli matemaatikuna. Õppis aastatel 1918–1920 Peterburi Ülikoolis loodusteadust. Oli 1921–1930 Käsmu Merekooli matemaatikaõpetaja, 1930–1944 Tallinna Tehnikumi õpetaja ja inspektor (1941–1944 direktor). Pages 1944 Saksamaale ning töötas aastatel 1944–1945 Telefunkeni tehastes Mährisch-Trübaus ja 1945–1949 Augsburgi Eesti Gümnaasiumi õpetajana. 1949 siirdus USA-sse. 1953–1963 oli New Yorgis asuva Columbia Ülikooli füüsikalabori assistent, 1963–1972 uuringufirma Engineering Index, Inc. teadur.
Cerelius Ruus

Cerelius Ruus (29. juuni 1906 Tallinn – 23. jaanuar 1974 Tartu) oli eesti linnukasvatusteadlane.
Elulugu.
Cerelius Ruus oli töölise poeg.
Lõpetas 1928 Viljandi Linna Ühisgümnaasiumi ja 1935 TÜ põllumajandusteaduskonna; agronoomiamagister (1941, TÜ, ümber atesteeritud põllumajanduskandidaadiks 1947), väitekiri "Valguse, vanuse ja teiste vähemtuntud tegurite mõju kanade munatoodangule"; bioloogiadoktor (1965, Eesti Teaduste Akadeemia), väitekiri "Hanede sigimisbioloogia ja lihajõudluse uurimisi nende produktiivsuse tõstmiseks". 
1935 Jõelähtmes ja Jäleveres karjakontrollassistent, 1935–44 TÜ väikeloomakasvatuse instituudi katsejaama abijõud ja assistent, 1944–51 TÜ väikeloomakasvatuse kateedri dotsent, 1951–52 EPA-s eriloomakasvatuse kateedri dotsent ja juhataja, 1952–55 põllumajandusloomade aretuse kateedri dotsent ja juhataja, 1955–58 aretuse ja eriloomakasvatuse kateedri dotsent, 1958–66 eriloomakasvatuse kateedri dotsent, 1958–74 kateedri juhataja, 1966–74 professor.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: kodulindude söötmine, sigivus, muna- ja lihatootlikkus, hautamisrežiim. Umbes 150 teaduspublikatsiooni.
Henn Ruus

Henn Ruus (12. juuli 1923 Tartu – 1995) oli eesti päritolu USA keemik.
Elukäik.
Henn Ruus oli advokaadi ja rahukohtuniku Alfred Ruusi poeg.
Lõpetas 1942 Hugo Treffneri Gümnaasiumi. Õppis Stuttgardi Tehnikaülikoolis Saksamaal ja 1952 lõpetas keemikuna Põhja-Dakota Ülikooli USA-s. PhD (keemia, 1957, Illinoisi Ülikool), väitekiri "P-metoxyphenylmaleic anhydride in the Diels-Alder reaction". Oli teadur Niagara Fallsis USA-s.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: orgaaniline süntees, polümeeride rakendusi paberitööstuses.
Johann Ruus

Johann Ruus (25. märts 1925 Karksi vald, Viljandimaa – 15. juuli 2014) oli eesti põllumajandusteadlane-praktik.
Elulugu.
Lõpetas 1948 Olustvere Põllumajandustehnikumi ja 1953 EPA agronoomina. Oli 1948–49 Viljandi masina-traktorijaama jaoskonnaagronoom, 1953–58 Vändra masina-traktorijaama peaagronoom, 1958–61 Vändra rajooni Töörahva Saadikute Nõukogu põllumajanduse inspektuuri peaagronoom ja juhataja kohusetäitja, 1961–62 Tartu Tõuloomakasvatuse Sovhooside Trusti peainspektor-agronoom, 1962–80 Tartu Territoriaalse Kolhooside-Sovhooside Tootmise Valitsuse ja Tartu Põllumajandusvalitsuse peaagronoom, 1980–82 juhataja asetäitja, 1982–87 EPA poliitilise ökonoomia kateedri kartuligrupi vanemteadur, 1988–95 EPA põllutöömasinate kateedri ja põllumajandustehnika instituudi kartuligrupi vanemteadur.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: kartulikasvatus. Autoritunnistus kartuli kasvatamise kohta (1989).
Jüri Ruus

Jüri Ruus (13. märts 1957 Tartu – 22. aprill 2013) oli eesti politoloog.
Elukäik.
Ruus lõpetas 1975 Tartu 2. Keskkooli, 1980 Moskva Ülikooli ajalooteaduskonna, 1985 samas aspirantuuri; ajalookandidaat (1987, Moskva Ülikool), väitekiri "Роль партийной печати в идеологической борьбе Компартии Эстонии в 1940–45 гг". Ta täiendas end 1988–1989 Rooma Ülikoolis, 1991–1992 Cambridge'i Ülikoolis, 1995 Groningeni Ülikoolis, 1994–1995 ja 1998 Budapesti Kesk-Euroopa Ülikoolis, 1998 Connecticuti Ülikoolis, 1999 Montreali McGilli Ülikoolis, 1999 Bergeni Ülikoolis (külalisõppejõud), 2004 Jena Ülikoolis, 1990–1996 Aarhusi Ülikoolis ning 1990, 1993–1994, 1996 ja 1998 Oslo Ülikoolis. 
1980–1982 oli ta Tallinna Polütehnilise Instituudi ettevalmistusosakonna assistent, 1986–1988 TÜ NLKP ajaloo kateedri assistent, 1988–1989 vanemõpetaja, 1989–1992 filosoofia ja poliitikateaduste kateedri vanemõpetaja, 1992–2005 üldpolitoloogia lektor, samas 1999–2013 Eesti Maaülikooli majanduse- ja sotsiaalteaduskonna dotsent, 2006–2013 Tartu Ülikooli rahvusvaheliste sotsiaaluuringute instituudi teadur.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: võrdlev politoloogia, eliidid, demokraatia. .
Isiklikku.
Jüri Ruus oli Vilmar ja Maie Ruusi poeg.
Maie Ruus

Maie Ruus (1956. aastani Maie Muts; sündinud 25. veebruaril 1933 Tartus) on eesti õigusteadlane.
Elulugu.
Maie Ruus on Vilmar Ruusi abikaasa ja Jüri Ruusi ema.
Lõpetas 1952 Tartu 3. Keskkooli ja 1957 Tartu Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna. Oli 1956–1961 Eestimaa Kommunistliku Partei TRÜ komitee tehniline sekretär, 1961–1968 TRÜ filosoofia kateedri õppekabineti juhataja ja õpetaja, 1968–1971 TRÜ aspirant, 1971–1972 teadusliku kommunismi kateedri õpetaja, 1972–1973 NLKP ajaloo kateedri õpetaja, 1974–1976 vanemõpetaja, 1977–1992 riigi ja õiguse teooria ja ajaloo kateedri vanemõpetaja, 1992–1993 Eesti riigiõiguse ajaloo õppetooli lektor, 1993–1998 eraõiguse instituudi lektor, 1998– õppeülesande täitja.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: Eesti riigi ja õiguse ajalugu. Umbes 25 teaduspublikatsiooni.
Rein Ruus

Rein Ruus (16. august 1948 Põltsamaa – 10. aprill 2020 Tartu) oli eesti füüsik.
Elulugu.
Rein Ruus oli arstide poeg.
Lõpetas 1967 Tartu 1. Keskkooli ja 1972 TÜ füüsikuna; füüsikadoktor (1999, TÜ), väitekiri "Collapse of 3d(4f) orbitals in 2p(3d) excited configurations and its effect on the X-ray and electron spectra". Oli 1972–1975 EPA füüsika kateedri vanemlaborant. Eesti NSV TA Füüsika Instituudis 1975–1980 ja 1990–1996 röntgenspektroskoopia labori insener, 1980–86 nooremteadur, 1989–90 ja 1996–2004 teadur ning 2005. aastast vanemteadur.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: tahkiste elektronstruktuuri uurimine "klassikalise" röntgenspektroskoopia ja röntgenergastusega elektronspektroskoopia meetoditega; ergastatud seisundite radiaalse lokalisatsiooni ja kristallvälja mõju uurimine röntgenergastustele ja nende lagunemise dünaamikale.
Tõnu Ruus

Tõnu Ruus (27. oktoober 1940 Haapsalu – 8. veebruar 2019) oli eesti füüsik.
Elulugu.
Tõnu Ruus oli teenistuja poeg.
Lõpetas 1959 Haapsalu 1. Keskkooli ja 1964 Tartu Riikliku Ülikooli füüsikaosakonna, 1975–1978 Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI) aspirantuuris; füüsika-matemaatikakandidaat (1987, TRÜ), väitekiri "Создание радиационных дефектов и люминесценция в галогенсодержащих каркасных алюмосиликатах". Oli 1965–1975 TPI füüsika kateedri assistent, 1979–1988 vanemõpetaja, 1988– dotsent, 1992–2004 Tallinna Tehnikaülikooli füüsikainstituudi direktor, rakendusfüüsika õppetooli juhataja. Õpetas üldfüüsika, rakendusoptika ja spektroskoopia kursusi. Hiljem oli kuni surmani emeriitdotsent.
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: elektrilised ja optilised omadused; värvustsentrite teke ja lagunemine sadoliitides. Üle 20 teaduspublikatsiooni ja 10 õppevahendi.
Viive-Riina Ruus

Viive-Riina RuusViive-Riina Ruus (sündinud Pruuli; 3. september 1936 Tallinn – 11. juuli 2018) oli eesti kasvatusteadlane.
Elulugu.
Viive-Riina Ruus oli riigiametniku ja lasteaedniku tütar.
Ta lõpetas 1955. aastal Tallinna 17. Keskkooli ja 1960. aastal Tartu Riikliku Ülikooli eesti filoloogia erialal. Aastatel 1967–1970 oli TRÜ aspirant; pedagoogikakandidaat (1982, TRÜ), väitekirjas käsitles õppeteksti kasvatuslikku efektiivsust. 
Töötas 1960–1967 eesti keele ja kirjanduse õpetajana Märjamaa, Tallinna 46. ja 7. keskkoolis. 
Aastatel 1970–1988 oli ta Eesti NSV Pedagoogika Teadusliku Uurimise Instituudi teadur, 1988 Eesti Hariduse Arenduskeskuse dotsent, 1988–1989 valitsuse hariduskonsultant, 1989–1990 taas Eesti Hariduse Arenduskeskuse dotsent, 1991–1992 Tallinna Pedagoogikaülikooli haridusuuringute instituudi didaktika sektori juhataja, 1992–1994 üldhariduse õppekava aluseid väljatöötava TPÜ projektirühma juht, 1994–1995 TPÜ õppekava uuringute osakonna juhataja, 1995 Haridusministeeriumi hariduspoliitika osakonna juhataja kohusetäitja, 1996–1997 TPÜ kasvatusteaduskonna didaktika õppetooli dotsent, 1997–2002 koolipedagoogika õppetooli professor, alates 2002. aastast emeriitprofessor. Hiljem jätkas tegevust õppetöös, teadusprojektides, rahvusvahelise ekspertkomisjoni liikmena ning väitekirjade juhendajana.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: õppekava teooria, hariduspoliitika, õpetaja professionaalsus, pedagoogika diskursus. Saanud kasvatusteaduse alal riiklikke preemiaid, Eesti Akadeemilise Pedagoogika Seltsi liige. Üle 20 teaduspublikatsiooni.
Isiklikku.
Tema abikaasa oli filmikriitik Jaan Ruus (1938–2017).
Vilmar Ruus

Vilmar Ruus (16. juuni 1929 Tallinn – 30. mai 1985 Tartu) oli eesti ajaloolane ja majandusteadlane.
Elulugu.
Lõpetas 1949 Tallinna 2. Keskkooli ja 1955 Tartu Riikliku Ülikooli majandusteaduskonna; ajalookandidaat (1965, TRÜ), väitekiri "Eestimaa Kommunistliku Partei tegevus ja kogemused kaubanduse sotsialistlikul ümberkorraldamisel (1940–1941)". Oli 1955–1958 TRÜ marksismi-leninismi kateedri assistent, 1958–1962 aspirant, 1962–1968 NLKP ajaloo kateedri vanemõpetaja, 1975–1976 vanemteadur, 1968–1975 ja 1976–1985 dotsent. Eestimaa Kommunistliku Partei TRÜ komitee sekretär (1967–1969).
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: sotsialistlikud ümberkorraldused Eestis.
Isiklikku.
Vilmar Ruus oli Maie Ruusi abikaasa ja Jüri Ruusi isa.
Arno Ruusalepp

Arno Ruusalepp (sündinud 12. augustil 1973 Tõraveres) on eesti arstiteadlane ja kirurg.
Elulugu.
Arno Ruusalepp on Mare Ruusalepa poeg.
Lõpetas 1991 Nõo Keskkooli, 1997 TÜ arstiteaduskonna, 1998 Tartu Ülikooli Kliinikumis internatuuri ja 2004 residentuuri; meditsiinidoktor (2006, Karolinska Instituut, Stockholm), väitekiri "Signal transduction in restenosis and myocardial protection by hyperoxia". Oli 2002–06 Karolinska Instituudi doktorant, aastast 2004 Tartu Ülikooli Kliinikumi kardiovaskulaar- ja torakaalkirurgia kliiniku kardiokirurgia osakonna arst-õppejõud. 2005–07 ka Tartu Ülikooli üld- ja molekulaarpatoloogia instituudi patoloogilise füsioloogia õppetooli erakorraline teadur, aastast 2007 ka TÜ kardioloogia kliiniku vaskulaarkirurgia erakorraline teadur. Eesti Kirurgide Seltsi (1997) ja Euroopa Kardiotorakaalkirurgia Assotsiatsiooni liige (2002). 2012. aastal kuulus Afganistani missioonil majorina Eesti kirurgiameeskonda.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: neointima teke ja selle molekulaarsed mehhanismid. Üle 10 teaduspublikatsiooni.
Mare Ruusalepp

Mare Ruusalepp (1969. aastani Kukk; sündinud 10. märtsil 1943 Tartus) on eesti astrofüüsik.
Elulugu.
Ta lõpetas 1961. aastal Elva Keskkooli ja 1968. aastal Tartu Riikliku Ülikooli astrofüüsika erialal. 1983. aastal kaitses ta Eesti NSV Teaduste Akadeemia Astrofüüsika ja Atmosfäärifüüsika Instituudis füüsika-matemaatikakandidaadi väitekirja "Oпределение угла наклона и скорости вращения В0-В3 звезд". 
Aastatel 1968–1974 oli Mare Ruusalepp Tartu Observatooriumi insener, 1974–1995 nooremteadur ja teadur, 1995. aastast teadussekretär. 
Ta on koostanud Tartu Tähetorni kalendrid aastateks 2007–2009 ja 2011. 
Ta juhib Tartu Observatooriumi juures tegutsevat astronoomide MTÜ-d Stellaarium, mis toetab loodusteaduslikku kooliharidust ja populariseerib teadust. 2008. aastal pälvis MTÜ Stellaarium ja Mare Ruusalepp Tõraveres huvilistele "taevaste asjade juurde" ekskursioonide korraldamise eest Eesti teaduse populariseerimise auhinna. 2015. aastal pälvis ta pikaajalise teaduse ja tehnoloogia süstemaatilise populariseerimise eest Tiiu Silla nimelise elutööpreemia.
Ta on Zonta Internationali Tartu klubi asutajaliige.
Teadustöö.
Mare Ruusalepa peamised uurimisvaldkonnad on mittestatsionaarsete tähtede füüsika, Be-tähtede pöörlemine ja noovade keemilise koostis. Ta on avaldanud 23 teaduspublikatsiooni.
Tunnustus.
2021 Tartu Ülikooli Tänutäht
Isiklikku.
Mare Ruusalepp on rätsepa tütar ja Arno Ruusalepa ema.
Kutseühing

Kutseühing on samal kutsealal tegutsevate isikute ühing. 
Keskajal olid kutseühingud tsunftid ja gildid.
Tänapäeval on Eestis kutseühingute tavalisim juriidiline vorm mittetulundusühing.
George Gleig

George Gleig (12. mai 1753, Boghall, Aberdeenshire, Šotimaa – 9. märts 1840, Stirling, Šotimaa) oli Šoti episkopaalkiriku priimas.
Gleig sündis farmeri pojana. 13-aastaselt astus ta Aberdeeni Ülikoolis King's College'isse, kus pälvis esimese auhinna matemaatikas, füüsikas ja moraaliteadustes. 21-aastaselt pühitseti ta Šoti episkopaalkiriku vaimulikuks, tema hoole alla anti kogudus Fife'is Pittenweemis, kust ta 1790. aastal viidi Stirlingisse. Gleigist sai ajakirjade Monthly Review, Gentleman's Magazine, Anti-Jacobin Review ja British Critic sage kirjasaatja.
Ta kirjutas ka mitu artiklit Encyclopædia Britannica kolmanda trüki tarbeks ning pärast entsüklopeedia toimetaja Colin Macfarquhari surma 1793. aastal toimetas Gleig järelejäänud köited. Tema põhipanus oli artiklites Instinkt, Teoloogia ja JMetafüüsika, samuti olid kaks lisaköidet peamiselt tema töö. Et Gleig ei tunnistanud Newtoni gravitatsiooniteooriat, kinnitas Britannica kolmas trükk veel sadakond aastat pärast Isaac Newtoni "Principia" ilmumist, et gravitatsiooni põhjustab tule element.
George Gleig valiti kahel korral Dunkeldi piiskopiks, kui piiskop John Skinneri, hilisema Šotimaa priimase vastuseisu tõttu jäid mõlemad valimistulemused jõustumata. 1808. aastal sai temast Brechini piiskopi abi ja 1810. aastal piiskop. 1816. aastal valiti ta Šoti episkopaalkiriku priimaseks. Selles ametis aitas ta viia läbi mitmeid reforme usulise sallivuse suunas, kindlustades ühtlasi liitu Inglismaa anglikaani kirikuga.
Lisaks arvukatele jutlustele kirjutas Gleig ka teose "Directions for the Study of Theology" (kirjades piiskopilt tema pojale vaimulikupühitsuse vastuvõtmise asjus), andis välja Thomas Stackhouse'i raamatu "History of the Bible" (1817) ning kirjutas ajaloolase Robertsoni teostele biograafilise eessõna. Tema kirju Alexander Hendersonile Edinburghis ja Salisbury piiskopile John Douglasele säilitatakse Briti Muuseumis.
George Gleigi kolmas (ja ainus täisealiseks kasvanud) poeg George Robert oli silmapaistev sõdur ja kaplan.
Endel Ruustal

Endel Ruustal (24. juuli 1931 Tõrva – 20. juuli 2021) oli eesti matemaatik.
Elulugu.
Ta lõpetas 1949. aastal Tõrva Keskkooli, 1955. aastal Tartu Riikliku Ülikooli matemaatik alal ja 1965. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI) aspirantuuri. 
Ta oli aastatel 1955–1959 Valga 1. Keskkooli ja 1959–1962 Tõrva Keskkooli matemaatikaõpetaja. 
Aastatel 1962–1987 oli ta TPI-s aspirant ja vanemõpetaja, 1988–1996 Tallinna Tehnikaülikooli matemaatikainstituudi dotsent, 1997– erakorraline lektor.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: matemaatilise analüüsi arvutuslikud probleemid ja nende rakendused, matemaatika õpetamise metoodika. 15 teaduspublikatsiooni.
Isiklikku.
Endel Ruustal oli puusepa poeg.
Ain Ruuvet

Ain Ruuvet (aastani 1936 Albert Reisko; 4. märts 1914 Vana-Vändra vald, Pärnumaa – 9. august 1980 Tallinn) oli eesti majandusteadlane.
Elulugu.
Ain Ruuvet oli pottsepa ja pagari poeg.
Lõpetas 1933 Pärnu Linna Poeglaste Gümnaasiumi ja 1949 Tallinna Polütehnilise Instituudi majandusteaduskonna; majanduskandidaat (1967, TÜ), väitekiri "Materjalide kulu arvestuse ja analüüsi täiustamisest jalatsitööstuses (Eesti NSV andmetel)". Õppis 1939 TÜ filosoofiateaduskonnas. Oli 1949–1950 Kaubandusministeeriumi õppekombinaadi kaubanduse organiseerimise ja raamatupidamise õpetaja, 1950–1955 Tartu põllutöömasinatehase "Võit" pearaamatupidaja, 1955–1968 TÜ raamatupidamise kateedri vanemõpetaja, 1968–1980 TTÜ statistika ja raamatupidamise kateedri dotsent.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: tööstusettevõtete finantsseisundi analüüs, raamatupidamisarvestuse terminoloogia. Üle 50 teaduspublikatsiooni.
Elmar Rõigas

Elmar Rõigas (13. november 1913 Hageri vald, Harjumaa – 22. juuni 2002 Tallinn) oli eesti arstiteadlane ja dermatoveneroloog.
Elulugu.
Elmar Rõigas oli postiametniku poeg.
Ta lõpetas 1932. aastal Tallinna Linna Poeglaste Reaalgümnaasiumi ja 1940. aastal Tartu Ülikooli (arstiteaduskonnas); meditsiinikandidaat (1961, Eesti Teaduste Akadeemia), väitekiri "Meeste urogenitaaltrakti põletikkude trihomonaalsest etioloogiast ".
Osales 1944 II maailmasõjas Saksa sõjaväes 6. piirikaitserügemendi arstina. Oli 1940–1944 jaoskonnaarst Surjus ja Pärnus, 1943–1944 Pärnu raehärra, 1945 Pärnumaa tervishoiuosakonna juhataja, edasi dermatoveneroloog Narvas, Kuuda leprosooriumis ja 1950–1957 Tallinna Vabariiklikus Naha- ja Suguhaiguste Dispanseris, 1955 ka Tallinna Kehakultuuritehnikumi ja Tallinna Meditsiinikooli õpetaja. 1955–1957 ka Eksperimentaalse ja Kliinilise Meditsiini Instituudi protozooloogia sektoris mittekoosseisuline teadur, 1957–1962 nooremteadur, 1962–1968 vanemteadur, 1968–1975 Zooloogia ja Botaanika Instituudi vanemteadur ja 1976–83 Eesti NSV TA Eksperimentaalbioloogia Instituudi vanemteadur, 1979–1983 samas parasitaarprotozooloogia sektori juhataja.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: kusesuguteede, hingamisteede ja seedekulgla trihhomonoosi tekitajate omadused, süüfilise ja gonorröa epidemioloogia ja leepra ajalugu Eestis. Üle 60 teaduspublikatsiooni, 2 autoritunnistust, üle 100 aimetrükise.
Dan Mintz

Daniel Alexander Mintz (sündinud 25. september 1981 Anchorage'is) on USA koomik ja filminäitleja.
Põllumeestekogude ja Põllumeeste, Asunikkude ning Väikemaapidajate Koondis

Põllumeestekogude ja Põllumeeste, Asunikkude ning Väikemaapidajate Koondis (kasutas ka lühemat nime Ühinenud Põllumeeste Erakond) oli aastatel 1932–1933 Eestis tegutsenud agraarerakond.
Ühinenud Põllumeeste Erakonnast valiti V Riigikogusse 42 saadikut (39,8 %) V Riigikogust.
Autofaagia

Rakubioloogias on autofaagia ("autophagy") kataboolne protsess, mis hõlmab kahjustunud rakuorganellide fagotsütoosi raku enda kaudu . See on täpselt reguleeritud protsess, mis mängib normaalset osa rakkude kasvus, arengus ja homöostaasis, mis aitab säilitada tasakaalu sünteesi ja lagunemise ning sellele järgneva rakuliste toodete ringlussevõtu vahel. See on oluline mehhanism, mille abil nälgiv rakk paigutab ümber toitaineid tarbetutest protsessidest olulisematele protsessidele- kusjuures eelistatud jäävad edastatud ning vastuvõetud raku/rakkude kasvusignaalid.
Eesti Radikaal-Sotsialistlik Partei

Eesti Radikaal-Sotsialistlik Partei oli 1917. aastal moodustatud erakond.
Partei asutamiskongressil manifesteeriti erakonna toetust nii vaimset kui ka füüsilist tööd tegevale inimesele ning töö ja töötamise väärtustamist. Eesmärgiks seati moodustada osariigina Venemaa föderaalvabariiki kuuluv Eesti demokraatlik vabariik. Tööerakondlased kritiseerisid föderatiivse Venemaa loomise vastu olnud bolševikke ja kadette. 
Eestimaa Kubermangu Ajutise Maanõukogu valimise järel toimus Tallinnas Estonia teatrisaalis 15. juulil (2. juuli vkj) 1917. aastal Tallinna Eesti Liidu ja Eesti Keskliidu korraldatud Eesti Rahvuskogu kongress kus saadikuteks olid maaelanikkonda esindavad Maanõukogu valijamehed ning linnavolikogude, ühiskondlike organisatsioonide ja Eesti nõukogude esindajad. Üldpoliitilistes küsimustes ilmnesid kokkutulnute vahel suured erimeelsused ja sotsialistliku ja kommunistliku meelsusega saadikud, kes moodustasid 800 kohalolijast ligi poole, ja sotsialistid-enamlased, vähemlased ja Eesti sots.-revolutsionäärid, radikaal-sotsialistid ja tööerakondlased lahkusid saalist. Kohalejäänud väljendasid soovi kindlustada õiguskorda ja vastustada võimu taotlevaid tööliste ja saadikute nõukogusid. 16.–17. juulil (3.–4. juulil vkj) toimus Tallinnas Estonia kontserdisaalis Eesti rahvuskongressi kogunemine. Kongressil võeti vastu otsus „Eestimaa tulevase korralduse kohta“, milles taotleti rahvastele enesemääramisõigust, Venemaal demokraatliku föderatiivse vabariigi loomist.
Eesti Radikaal-Sotsialistlik Partei moodustati 1917. aasta kevadel, kuid juba 1917. aasta 30. septembrist 2. oktoobrini toimunud kongressil muudeti partei Eesti Tööerakonnaks.
Erakonna juhttegelased olid Jüri Vilms, Otto Strandman ja Ants Piip.
Herbert Spencer

Herbert Spencer (27. aprill 1820 Derby – 8. detsember 1903 Brighton) oli inglise filosoof, bioloog, sotsioloog ja poliitikateoreetik.
Herbert Spenceri isa oli koolijuhataja, kes kasutas oma koolis progressiivseid Pestallozzi õpetamismeetodeid. Ta oli ka ametis Derby Filosoofiaühingu ("Derby Philosophical Society") sekretariaadis. Selle ühingu oli 1790. aastal asutanud Charles Darwini vanaisa Erasmus Darwin.
Herbert Spencer oli autodidakt, kellele empiirilisi aineid õpetas tema isa. Derby Filosoofiaühingu liikmed tutvustasid talle Darwini-eelseid kontseptsioone bioloogilisest evolutsioonist, peamiselt Erasmus Darwini ja Jean-Baptiste de Lamarcki õpetusi. Tema vikaarist onu õpetas Spencerile matemaatikat, füüsikat ning piisavalt ladina keelt, nii et ta suutis tõlkida lihtsamaid tekste.
1830. aastate lõpus töötas raudteejoonestajana, kirjutades samal ajal artikleid kohalikku ajakirja. 1840. aastast elas Londonisse, kus ta muu hulgas oli mõnda aega ajakirja Economist abitoimetaja. Ta oli vabakaubanduse propageerija ning edendas ideed, mille kohaselt saab ühiskond areneda vaid siis, kui kõigile on antud võrdsed võimalused. 
1851. aastal avaldas oma esimese raamatu "Sotsiaalne staatika" ("Social Statics"). Herbert Spencer oli veendunud, et progress on seaduspärasus, mitte juhus, ning et inimühiskonna progressi aluseks on järjepidevus ja kasulikkus. Ta arvas, et Darwini ja Lamarcki ideed looduse kohta on rakendatavad ka inimühiskonnale. Oma kirjastaja John Chapmani kaudu tutvus ta paljude juhtivate radikaalsete ja progressiivsete poliitikutega, nagu John Stuart Mill, Harriet Martineau, George Henry Lewes ja Mary Ann Evans (George Eliot), kellega oli ka lühikest aega romantiliselt seotud. Sõprusest Evansi ja Lewisega sündis tema teine raamat "The Principles of Psychology", mis ilmus 1855. aastal ning milles ta kirjeldas psühholoogia füsioloogilist poolt. Raamat põhines ideel, et inimese ja loomade mõistus areneb pidevalt ning selle ülesandeks on aidata organismil keskkonnaga kohaneda. Inimese psüühika allub loodusseadustele, areng toimub väikeste sammude haaval ning talletub liigi või rassi kollektiives mälus.
Artiklis "The Social Organism" (1860) rakendas ta organismi metafoori ühiskonnale.
1873. aastal ilmus "The Study of Sociology", milles ta propageeris sotsioloogia kui iseseisva teaduse vajalikkust.
Herbert Spencer ei abiellunud ning oli elu lõpuaastatel üksildane.
1902. aastal oli ta Nobeli kirjandusauhinna nominent. Kirjutamist jätkas ta elu lõpuni 1903. aastal.
Hõim

Hõim on rahvast väiksem etniline üksus, mille liikmeid ühendavad keel, kultuur ja päritolu. Näiteks võib ütelda, et muistse vabadusvõitluse aegu kuulusid eestlaste ehk eesti rahva hulka saarlased, ugalased ja muud hõimud. Samas on hõimu ja väikerahva vaheline piir hägus, seepärast võidakse sama inimrühma vahel nimetada nii rahvaks kui ka hõimuks. Nii on eesti keeles traditsiooniliselt kõneldud indiaani hõimudest, ehkki neid võib vaadelda ka rahvastena.
Tavaliselt kõneldakse hõimudest riikide eelses või välises kontekstis. Mõnel pool on hõimud moodustanud hõimuliite, sugulashõimude või ka eri päritolu hõimude poliitilisi ühendusi. Üks võimalik, ehkki tänapäeva teaduse seisukohalt vananenud käsitlus on, et mingi maa-ala elanikkonna killustumine hõimudeks on rahva või rahvuse väljakujunemise ehk etnogeneesi varane staadium ühiskonna arengus.
Kuni u 499 eKr olid algrahvad ülekaalukalt hõimuühiskonnad (kaldealased Paabelis, iisraellased enne hajalat, Kyrose riik). Hiljem hakkas see muutuma. Esimestena iraanlaste ja hajalajuutide seltskonnad ei tähistanud enam päritolu vaid ühte usku tunnistavate inimeste liitu. Oluline polnud tõug ega keel vaid ühine kogemus. Seda laadi uus rahvas oli Sassaniidide riik.
Mõõtmistulemus

Mõõtmistulemus ehk mõõtetulemus on mõõtesuuruse ehk mõõdetava suuruse väärtus, mis on saadud mõõtmise teel.
Mõõtetulemusega on seotud mõõtemääramatus, mis iseloomustab mõõtesuurusele põhjendatult omistatavate väärtuste tõenäosusjaotust.
Mõõtetulemuse oluline omadus on jälgitavus, mis võimaldab tulemust katkematu võrdlusteahela kaudu etaloniga seostada. Mõõtetulemuste jälgitavuse tõendamise korra määrab Eestis kindlaks mõõteseadus.
Korea kiri

Korea kiri ehk hangul (ka hangeul (한글) ja "chosŏn'gŭl" (조선글)) on foneetiline korea kirjasüsteem. See loodi 15. sajandi keskel ja on kujundatud nii, et seda oleks võimalikult lihtne lugeda. Laiemasse kasutusse jõudis see alles 19. sajandi lõpuaastatel. Seda kasutatakse korea keele kirjutamiseks nii Põhja-Koreas kui ka Lõuna-Koreas, kuid Lõuna-Koreas kasutatakse lisaks mõnikord ka hiina kirjamärke hanjat.
Korea kirjas on 24 kirjamärki (14 kaashääliku- ja 10 täishäälikumärki), mida erinevalt ladina kirjast rühmitatakse silpide kaupa plokkidesse. Näiteks koosneb silp 한 ('han') kolmest eraldi kirjamärgist ㅎ h, ㅏ a ja ㄴ n. Iga plokk võib koosneda 2–5 kirjamärgist, igas vähemalt 1 täis- ja 1 kaashäälik. Plokid paigutatakse kas horisontaalselt vasakult paremale või vertikaalselt ülevalt alla. Teoreetiliselt võib märkidest kombineerida 11 172 erinevat plokki, kuid tegelikus kasutuses on neid palju vähem.
Transliteratsiooniks kasutatakse Põhja-Koreas ametlikult McCune-Reischaueri süsteemi. 2000. aastal läks Lõuna-Korea üle uuele transliteratsioonile.
Silpidest moodustatakse sõnu ja lauseid, kuid ka igal silbil on tähendus (või mitu tähendust).
Silpide kirjutamisel kehtivad kindlad reeglid, millest kõige tähtsam on see, et igas silbis peab kirjapildis olema vähemalt üks täishäälik ja üks kaashäälik.
Selle saavutamiseks kasutatakse korea keeles nn tühihäälikuid ㅇ ja ㅡ . Esimene neist on kaashäälik ㅇ(hääldatalse [ng]), mis silbi täitena jääb aga hääldamata. Teine häälik on täishäälik ㅡ (hääldatakse [õ]), mis samuti jääb silbi täitena hääldamata.
Korea keele silpide kirjutamisel tuleb meeles pidada, et silp algab alati kaashäälikuga. Ühes silbis saab olla kuni 4 häälikut või kirjamärki.
Tallinna Vangla

 
Tallinna Vangla on vanglaasutus Justiitsministeeriumi valitsemisalas.
Tallinna uus vangla valmis sügisel 2018. Vangid toimetati Tallinna vanast vanglast uude vanglasse detsembris 2018. Seejärel suleti Tallinna vana vangla ning Riigi Kinnisvara andis Magasini tänava kompleksi Eesti jõustruktuuridele õppuste läbiviimiseks.
Riigi Kinnisvara AS (RKAS) plaanis pärast lammutus- ja koristustöid Tallinna vana vangla kinnistu 2022. aastal müüki panna.
2025. aasta mais alustati Magasini tänava hoonestuse lammutustöid, et teha ettevalmistusi uue elamu- ja ärihoonete rajamiseks.
Ajalugu.
Vangla Magasini tänaval sai alguse aastatel 1944–1949 töötanud sõjavangilaagrist ja kuni 1990. aastateni töötanud poolkinnise režiimiga kolooniast nr 5.
JUM-422/5.
1990. aastal oli vanglas 800 kinnipeetavat.
PTK nr 5.
Kinnipidamisasutuse nimetus muudeti Eesti NSV Siseministeeriumi 17. mai 1990. aasta käskkirjaga nr 67, Parandusliku Töö Koloonia nr 5, moodustati Parandusliku Töö Valitsuse baasil Kohtuotsuste Täitmise Amet.
Tallinna vangla.
Riikliku Kinnipidamiskohtade Ameti peadirektori 3. mai 1994. aasta käskkirjaga nr 81 nimetati kinnipidamisasutused vanglateks. 1990. aastate keskpaigas renoveeriti kaks endist tööstushoonet kambervangla hooneteks ja moodustati kaks eelvangistusosakonda.
1996. aastal kinnitati vanglateenistuse arengukava, millega nähti ette ehitada nüüdisaegsed piirkondlikud vanglad Ida-Viru-, Tartu- ja Harjumaal ning uus vanglate haigla. Uusi vanglaid on vaja selleks, et muuta vanglad kohast, kus inimesi lihtsalt teatud aeg kinni hoitakse, kohaks, kus vangidega tehakse sihipärast tööd, et nad vabadusse naasmise järele oskaksid seaduskuulekalt toime tulla. Selline eesmärk sätestati ka Riigikogus vastu võetud "Kriminaalpoliitika arengusuundades aastani 2010".
Analüüs aga näitas, et riigi kriminaalpoliitika eesmärke ei ole võimalik saavutada, kui piirduda Tallinna vanglas pelga värskendamisega, sest kinnistu on liiga väike ja asub Tallinna kesklinnas. Sestap otsustati ehitada uus tänapäevane vangla.
Esialgu plaaniti ehitada uus vangla Maardu linna endise keemiakombinaadi territooriumile, aga see jäi ära naabruses asunud ettevõtte Vopak E.O.S. vastuseisu tõttu.
2003. aastal liideti Tallinna Vanglaga Keskvangla, sest 2000. aastateks olid kinnipidamistingimused muutunud seal vastuvõetamatuks. Osa vange viidi üle vastvalminud Tartu Vanglasse, osa Tallinna Vanglasse (sellest tulenevalt peetakse Tallinna Vangla algusajaks Keskvangla avamise aastat 1919).
2004. aastal liideti Tallinna vanglaga Maardu vangla, kuhu paigutati endises Keskvanglas paiknenud Vanglate keskhaigla ja moodustati Tallinna vangla tervishoiuosakond, kus osutati ka statsionaarse ravi teenust.
Uuele vanglale sobiv koht leiti Rae vallas Soodevahe ja Koplimetsa külas ning 8. juulil 2011 algatas Rae vallavolikogu detailplaneeringu, et rajada seal 50 hektarile uue Tallinna vangla hooned.
Pärast Harku ja Murru vangla liitmist Tallinna vanglaga paiknesid 1. juunist 2016 vanas Tallinna vanglas ka naisvangid, kelle tarbeks oli kohandatud eraldi hoone – viies üksus.
Konfessionaliseerumine

Konfessionaliseerumine (saksa "Konfessionalisierung") on alates 1970.–1980. aastatest laiemalt kasutusel olev reformatsiooni- ja sotsiaalajaloos kasutatav mõiste. See tähistab kiriku, riigi ja ühiskonna vastastikmõjust kantud protsessi, mis viis selgete usuliste vastasleeride kujunemiseni eriti Saksa-Rooma riigis ning riigisiseselt ühe läänekristliku uskkonna (konfessiooni) kehtestamiseni riigiusuna ja ühes sellega ka riikliku kontrolli kasvamisega kogu ühiskonna üle. Mõistet on kasutatud Euroopa, eriti aga Saksamaa ajaloos perioodi 1555–1648 (Augsburgi usurahust Vestfaali rahuni) kohta, mida on nimetatud ka konfessionalismiajastuks. 
Konfessionaliseerumise mõiste eelkäijaks oli konfessioonirajamine (saksa "Konfessionsbildung"), mille võttis kasutusele Ernst Walter Zeeden, tähistades sellega riiklikku konfessioonipoliitikat riigikiriku rajamisel. Konfessionaliseerumise mõiste võtsid aga 1970. aastatel kasutusele Saksa ajaloolased Heinz Schilling ja Wolfgang Reinhard. Nad hakkasid seda kasutama tunduvalt laiemas tähenduses kui Zeeden, nimelt mõjutas konfessioonide kujunemine ja nende riiklik rajamine nende tõlgenduses sisuliselt kõiki ühiskondlikke protsesse, eriti aga riigi keskvõimu tugevnemist ning seega riigi ja absolutismi kujunemist, sellega seoses ka riikliku sunnivõimu olulist laienemist oma alamate üle. Seetõttu on konfessionaliseerumist seostatud ka sotsiaalse distsiplineerimise mõistega. 
Kuigi konfessionaliseerumine mõjutas Reinhardi ja Schillingi järgi kogu ühiskonda, oli selle keskmeks siiski kiriku ja riigi vahekord. Konfessionalismiajastul kujunes välja tugev riigikirik, mis asus koostöös riigiga ühiskonnale peale suruma seaduseid, norme ja piiranguid. Konfessiooni tähtsus hakkas aga vähenema seda enam, mida tugevamaks muutus riigiaparaat, mis hakkas kirikuvõimu tagaplaanile tõrjuma. Üldiselt loetakse konfessionalismiajastu lõpuks 17. sajandi keskpaika, ent samas jäi kiriku positsioon ühiskonnas mõjukaks veel vähemalt 18. sajandini, mil konfessionaliseerumine valgustusajastu jooksul oma tähenduse kaotas.
Konfessionaliseerumise mõistet kasutatakse kõigi peamiste 16.–17. sajandi läänekristlike konfessioonide, nii katoliikluse, luterluse kui ka kalvinismi kontekstis.
Alates 1990. aastatest on Reinhardi ja Schillingi esialgset konfessionaliseerumisteooriat ka kritiseerima asutud. On leitud, et see on liialt riigikeskne ning ka, et väljaspool Saksamaad selle peamised karakteristikud täies ulatuses ei kehti: Lääne-Euroopas näib, et kiriku positsioon jäi võrreldes riigi omaga nõrgemaks või ei integreeritud seda kuigivõrd riigi struktuuridesse; idapoolses Euroopas (eriti Ungaris ja Poolas) aga polnud keskvõim piisavalt tugev, et kirikut endale allutada või keskset kirikukorraldust rajada.
Toba järv

Toba järv (indoneesia keeles "Danau Toba") on järv Indoneesias, Sumatra saare põhjaosa keskel.
Järve pindala on 1130 km², pikkus 100 km, laius 30 km, suurim sügavus 505 m, kõrgus 900 m ja maht 240 km³. Järv ulatub punktist punkti . Toba on Indoneesia suurim järv ning maailma suurim vulkaaniline järv.
Peamine väljavoolukanal on Asahani jõgi ja suurim saar on 630 km² suurune Samosir, mis on maailma suurim saarel asuv saar ning suuruselt viies järvesaar.
Toba järv on toitainevaene (oligotroofne), seepärast on selles vähe kalaliike. Ainsad endeemsed kalad on "Rasbora tobana" (mida leidub ka mõnes järve suubuvas harujões) ning "Neolissochilus thienemanni", mida kohalikud tunnevad "bataki kala" nime all.
Enamik Toba järve ümbruses elavaid inimesi on rahvuselt batakid.
Vulkaaniline päritolu.
Toba järv asub paigas, kus 69 000 kuni 77 000 aastat tagasi purskas hiidvulkaan. See on tohutu, Maakera kliimat muutev sündmus. Hinnanguliselt kuulus purse vulkaanipursete skaalal 8. suurusjärku. See oli suurim teadaolev vulkaanipurse kogu Maal viimase 25 miljoni aasta jooksul. Toba katastroofiteooria järgi olid sel ülemaailmsed tagajärjed: purske mõjul suri enamik sellal elanud inimestest, mistõttu tekkis Kesk- ja Ida-Aafrikas ning Indias rahvastiku pudelikael, mis mõjutas kõigi tänapäeval elavate inimeste geneetilist pärandit. See hüpotees pole siiski pälvinud laialdast tunnustust, kuna pole leitud jälgi teiste loomaliikide järsust kahanemisest või väljasuremisest, seda isegi keskkonnamuutuste suhtes tundlike liikide seas. Üldiselt on siiski tunnistatud, et Toba purse kutsus esile vulkaanilise talve, mil temperatuur langes kogu maailmas 3–5 °C ning kõrgematel laiuskraadidel kuni 15 °C.
Raamatupidamise sise-eeskiri

Raamatupidamise sise-eeskiri, (inglise keeles "accounting manual") – on raamatupidamiskohustuslase jaoks kohustuslik (välja arvatud mikroettevõtja) dokument igapäevase jooksva raamatupidamise korraldamiseks ning aruandluse läbiviimiseks .
Raamatupidamise sise-eeskirjade sisu.
Seaduse kohaselt tuleks neis kirjeldada vähemalt alljärgnevate toimingute läbiviimise korda: 
Raamatupidamise sise-eeskirja säilitamine.
Vastavalt kehtivas raamatupidamise seaduses (2002) sätestatule on raamatupidamiskohustuslane kohustatud raamatupidamislikele dokumendisarjadele kehtestama säilitustähtajad, nende kohaselt tuleb sise-eeskirju säilitada seitse aastat pärast sise-eeskirja muutmist või asendamist.
Homs

Homs (araabia حمص "Ḩimş"; ajaloolises kontekstis "Emesa") on linn Süürias, Homsi provintsi halduskeskus. See asub Süüria lääneosas 501 m kõrgusel merepinnast 162 kilomeetri kaugusel Damaskusest.
Suurem osa elanikest on araablastest sunniidid. Suuremad vähemused on alaviidid ja kristlased.
Linn tekkis 1. sajandil eKr Emesa preesterkuningate asukohana. Rooma keiser Marcus Aurelius Antonius ehk Elagabalus sündis seal umbes 203. aastal. 636. aastal vallutasid linna muslimid. 1516 läks linn Osmanite riigi valdusse.
2011. aastal alanud Süüria rahutuste ajal sai linnast mässuliste keskus. Valitsusvägede ja nende liitlasriikide rünnakutes oli 2016. aasta alguseks hukkunud tuhandeid inimesi.
Homsist on pärit ajaloolane Heliodoros, jurist Papinianus ja paavst Anicetus.
Antonio del Pollaiolo

Antonio del Pollaiolo (ka Antonio Pollaiolo, Antonio Pollaiuolo, samuti Antonio di Jacopo Pollaiuolo või Antonio Benci; 17. jaanuar 1432 Firenze – 4. veebruar 1498 Rooma) oli "quattrocento" Itaalia maalikunstnik, skulptor, graveerija ja kullassepp. 
Antonio sündis Firenzes. Tema vend Piero oli samuti maalikunstnik ning sageli töötasid vennad koos. Piero teine vend Simone oli arhitekt. Antonio ja Piero töödest on näha klassikalisi mõjutusi ning huvi inimese anatoomia vastu; teadolevalt osalesid vennad lahkamistel, et parendada oma teadmisi inimese anatoomiast. Hüüdnime ("Pollaiolo") said nad isalt, kes oli tegev kodulindude müügiga ("pollaio" tänendab itaalia keeles "kanalat", kohta, kus peetakse kanu). Kullassepa ja metallitöö alased algteadmised sai Antonio kas oma isalt või Andrea del Castagnolt, kes arvatavasti õpetas talle ka maalikunsti.
M. Alpatov on tema kohta kirjutanud: "Kujur, maalija ja graafik Antonio Pollaiuolo ... väljendas Villa della Gallina freskodes oma vaimustust antiiksest punasefiguurilisest vaasimaalist. Kuid antiikkunstnikud ei tundnud sellist liikumise kirglikkust ja teovõimsust nagu tema. Pollaiuolo figuuride piirjooned on nõtked, värelevad ja voogavad; kontuur ei piirista üksnes keha, vaid kujuneb ise ekspressiivseks nagu Donatellol küpses eas."
Vasari "Kunstnike elulood" sisaldab Antonio del Pollaiolo biograafiat.
Gordon Allport

Gordon Willard Allport (11. november 1897 – 9. oktoober 1967) oli USA psühholoog.
Ta sündis 1897. aastal Ameerika Ühendriikides Indiana osariigis arsti perekonnas. Siirdunud vanema venna eeskujul Harvardi ülikooli psühholoogiat õppima, lõpetas ta seal haridustee siiski majandusteaduse ja filosoofia erialal. 1919. aastal läks Allport mõneks ajaks Konstantinoopolisse inglise keelt ja sotsioloogiat õpetama. 1922. aastal omandas ta doktorikraadi psühholoogias ning töötas seejärel paar aastat Euroopas: Saksamaal Berliini ja Hamburgi ülikoolis ning Inglismaal Cambridge'i ülikoolis. Naasnud Ameerikasse, õpetas ta Harvardi ülikoolis kahel aastal isiksusepsühholoogia kursust, sai sealsamas 1942. aastal professoriks ja jätkas elu lõpuni tööd õppejõuna. Allport suri üsna kõrges eas 1967. aastal. 
Isiksuse teooria.
Allport on psühholoogias tuntud ühe kõige visama ja põhjalikuma isikuomaduste uurijana. Koos Henry Sebastian Odbertiga leidsid nad Websteri sõnastiku 1925. aasta väljaandest 18 000 inimest kirjeldavat sõna, millest ligemale neljandik iseloomustab nende hinnangul isiksust. Osa leitud sõnu kirjeldasid iseloomujooni (nt töökas), teised psüühilisi seisundeid (nt ärevuses), kolmandad kujutasid endast inimese hinnangulisi määratlusi (nt ebameeldiv), ülejäänud aga inimese füüsilisi omadusi (nt kleenuke). Allporti isiksuseteooria peamine põhimõte: inimene on see, millised on tema (juhtivad ja unikaalsed) iseloomujooned. 
Iseloomujooned.
Isiksuse omadused on need, mis määravad ära käitumise iseärasused. Iseloomujooned määravad potentsiaalsete käitumisvariantide hulga, keskkond determineerib konkreetse variandi. Inimene tõlgendab maailma läbi oma isiksuseomaduste, seega näiteks optimistlik inimene omab kalduvust näha teistes optimismi. 
Isiksusejoonte kategooriad:
Kardinaalsed isiksusejooned: üksikomadused, mis on inimese olemuseks ja enamuse käitumise aluseks. enamusel inimestest on ühe või kahe kardinaalse joone asemel
Kesksed isiksusejooned: inimese peamised iseloomustajad, nende arv ühel inimesel on tavaliselt 5–10 (nt ausus, sotsiaalsus). Teisesed isiksusejooned: omadused, mis mõjutavad inimese käitumist harvem ettetulevates situatsioonides.
Isiklikku.
Tema vend Floyd Henry Allport oli Syracuse'i ülikooli sotsiaalpsühholoogia ja poliitilise psühholoogia professor aastatel 1924–1956 ning külalisprofessor California Ülikoolis Berkeleys.
Failivaatur

Failivaatur ("file viewer") on failide vaatamise programm, millel puuduvad muud failihalduse võimalused peale faili sisu vaatamise võimaluse. 
Mõnda tüüpi tekstidokumentidele mõeldud vaaturitel on lisaks faili sisu kuvamise ka failide ettelugemise võimalus, kasutades kõnesünteesi. Ka paljudel meediamängijatel on mitmesuguseid pildifailide kuvamise võimalusi.
Niccolò Albergati

Niccolò Albergati (1373 Bologna – 9. mai 1443 Siena) oli itaalia kardinal ja diplomaat.
1394. aastal liitus ta kartuuslastega. 1417. aastal sai ta Bologna piiskopiks ning tegi linnast hariduskeskuse.
Ta tegutses mitme paavsti saadikuna, külastades teisi Itaalia piirkondi ja Prantsusmaad.
1426. aastal sai temast kardinal.
25. septembril 1744 kuulutati Albergati õndsaks.
Švitrigaila

Švitrigaila (poola keeles "Świdrygiełło"; u 1370 – 10. veebruar 1452) oli Leedu suurvürst 1430–1432.
Tema isa oli Algirdas ja ema Tveri Juliana. Ema ristis ta õigeusu kirikus. Kui ta oli 11-aastane, pöörati ta koos venna Jogailaga Krakówis roomakatoliku usku. Ristinime Lev asemele sai ta Bolesław.
Švitrigaila oli aastatel 1392–1393, 1430–1436 Viciebski, 1400–1402 Podoolia, 1404–1408, 1420–1438 Novgorod-Siverski, 1419–1430 Tšernigivi vürst, 1430–1432 Leedu suurvürst ja 1437–1452 Volõõnia valitseja.
Suurema osa elust võitles ta võimu pärast oma onu (Kęstutise, kes oli Leedu, Vene ja Žemaitija suurvürstiriigi suurvürst 1381–1382 ja Algirdase kaasvalitseja 1345–1377) poegade Vytautase ja Zygimantasega.
 Isa, Leedu suurvürst Algirdas ja ema Tveri Juliana (~1325–1392) (leedu Julijona iš Tverės, poola Julianna twerska, vene Ульяна Александровна Тверская)
Heiki Tamm

Heiki Tamm (sündinud 2. oktoobril 1941 Kivi-Vigalas Läänemaal) on eesti botaanik ja dendroloog.
Tamm on lõpetanud Tallinna 7. keskkooli ja Tartu Riikliku Ülikooli bioloogia erialal (1966), täiendanud end eriprogrammi alusel Eesti Põllumajanduse Akadeemias mullateaduse alal (1966). 1973. aastal kaitses ta bioloogiakandidaadi väitekirja.
Ta töötas 1966. aastast Tallinna Botaanikaaias, kus alustas aednikuna ning oli aastatel 1991–1997 direktor. 2001–2013 oli ta Tartu Ülikooli Botaanikaaia direktor.
Isiklikku.
Heiki Tamm on abielus, tal on kaks tütart.
Gottfried Albert Germann

Gottfried Albert Germann (ka Gottfried Albrecht Germann; 8. detsember / 19. detsember 1773 Riia – 16. november / 28. november 1809 Tartu) oli botaanik.
Germann õppis Riia toomkoolis. Aastatel 1792–1796 õppis ta Jena, Würzburgi, Berliini ja Kieli ülikoolides.
Ta oli Tartu Ülikooli Botaanikaaia esimene direktor aastast 1803. 
Tunnustus.
Germannile on botaanikaaias püstitatud mälestuskivi ja monument (Gottfried Albert Germanni monument).
Germanni märk.
2022. aastal, kui Tartu Ülikooli loodusmuuseum tähistas 220. aastapäeva, pandi alus traditsioonile anda välja Gottfried Albrecht Germanni märk. Aumärgiga tunnustatakse loodusmuuseumi ja botaanikaaia töötajaid ning isikuid väljastpoolt loodusmuuseumi ja botaanikaaeda, kes on andnud silmapaistva panuse asutuse arengule ja eesmärkide täitmisele. 
Gottfried Albrecht Germanni märk on 27 mm pikkune titaanist rinnamärk, mis kujutab stiliseeritud papagoisulge. Märgi viimistluses on kasutatud kahte erisuunalist rihvpinda, märk on anodeeritud sinakasroheliseks. Tagaküljele on käsitsi graveeritud märgi number. Gottfried Albrecht Germanni märgi autor on kunstnik Kärt Maran.
Märgi on pälvinud botaanikaaia aednik Tiiu Tõnson, botaanikaaia botaanik Kersti Tambets, loodusmuuseumi mükoloogiliste kogude juhataja ning ökoloogia ja maateaduste instituudi lihhenoloogia kaasprofessor Ave Suija.
Andrew Huxley

Sir Andrew Fielding Huxley (22. november 1917 – 30. mai 2012) oli Suurbritannia füsioloog ja biofüüsik.
Andrew Fielding Huxley pälvis 1963. aastal töö eest närviimpulsside uurimisel Nobeli füsioloogia- või meditsiiniauhinna. Ta jagas auhinda Alan Lloyd Hodgkini ja John Carew Ecclesiga.
Isiklikku.
Andrew Huxley vanaisa oli bioloog Thomas Henry Huxley ja isa kirjanik Leonard Huxley. Kirjanik Aldous Huxley ja bioloog Julian Huxley olid Andrew Huxley poolvennad.
Tartu baptisti kalmistu

Tartu baptisti kalmistu on kalmistu Tartus.
Kalmistu asub linna serval Puiestee tänava ääres, piirneb Vana-Peetri kalmistuga.
Kalmistu on rajatud 20. sajandi algul. Sellele matavad baptistid ja metodistid.
Paule Constant

Paule Constant (sündinud 25. jaanuaril 1944 Gan, Atlandi-Püreneed) on prantsuse kirjanik.
Talle anti 1998. aastal Goncourti auhind.
500-eurone rahatäht

500-eurone rahatäht on euroalal aastast 2002 sularahana käibiv rahatäht.
Kujundus.
500-eurose mõõtmed on 160×82 mm. See rahatäht on lilla värvusega.
Kõigil rahatähtedel kujutatakse sildu, aknaid või väravaid kindlas kunstistiilis. 500-eurosel on modernismistiilis sild. Kuigi rahatähe esikülje kujundaja Robert Kalina tahtis algselt kujutada reaalseid objekte, näiteks Veneetsias asuvat Rialto silda, pidi ta poliitilistel põhjustel kujutama väljamõeldud objekte. 
Nagu kõikidel euro rahatähtedel, on ka 500-eurosel rahatähel kujutatud vääring, Euroopa Liidu lipp, Euroopa Keskpanga presidendi allkiri, Euroopa Keskpanga initsiaalid Euroopa Liidu keeltes, Euroopa Liidu riikide ülemereterritooriumide kujutised, tähed Euroopa Liidu lipul ja hulk turvaelemente. 500-eurosel rahatähel on ka EURioni tähtkuju.
Turvaelemendid.
500-eurost rahatähte kaitsevad hologrammiriba, EURioni tähtkuju, vesimärgid, mikrotrükk, ultravioletne värv, reljeefne trükk, turvaniit, tuhm pind, perforatsioonid, läbipaistev number, värvi muutev tint, vöötkoodid ja seerianumber. Trükimasina kood asub kaheksa Euroopa-tähe paremas servas.
Kasutamine.
500-eurone rahatäht on üks maailma suurima väärtusega rahatähti, sellest väärtuslikumad on vaid 10 000 Singapuri dollari ja 10 000 Brunei dollari rahatähed (6 469.20 eurot), 1 000 Šveitsi frangi rahatäht (941.21 eurot) ja 1 000 Singapuri dollari ja 1 000 Brunei dollari rahatähed (646.92 eurot).
Euroala endistest valuutadest, olid ainult kaks rahatähte 500-eurosest suurema väärtusega - 1 000 Saksa marka (511 eurot) ja 500 Läti latti (711 eurot).
Aastal 2006 oli ligi veerand 500-eurostest rahatähtedest kasutusel Hispaanias, samas enne eurole üleminekut oli Hispaania suurim rahatäht - 10 000 peseetat - väärt ainult umbes 60 eurot.
Euro kasutuselevõtul 1. jaanuaril 2002 oli 500-eurone kõige ebapopulaarseim, kuid juba aprillis 2002 tõusis 200-eurose ees tagantpoolt teiseks. 2012. aasta aprilli seisuga käibel umbes 589 miljonit sellist rahatähte; sellest vähem on ringluses ainult 200-euroseid. Vääringu poolest andsid 500-eurosed sel ajal aga tervelt 33,7% kõigist ringluses olnud eurodest ja jäid sellega napilt alla ainult 50-eurostele rahatähtedele.
Kuna 500-eurost kasutatakse väga palju illegaalsetes tegevustes, peamiselt Venemaal, otsustati 4. mail 2016 500-euroste trükkimine lõpetada, ning teise seeria 500-eurost välja ei lasta. Viimased 500-eurosed trükiti 2014. aastal Austrias, viimasena lõpetasid 500-euroste ringlusse laskmise Saksamaa ja Austria keskpangad 26. aprillil 2019.
2020. aastal oli 500-eurone uuesti saanud kõige ebapopulaarsemaks, moodustades käibelolevatest euro rahatähtedest alla 2%.
Käibelolevad 500-eurosed kehtivad legaalse maksevahendina kuni Euroopa Keskpanga teadaandeni.
Lars Svendsen

Lars Fredrik Händler Svendsen (sündinud 16. septembril 1970) on norra filosoof.
Ta töötab Bergeni Ülikoolis filosoofia õppetooli professorina.
Eesti keelde on tõlgitud tema raamat "Igavuse filosoofia" ("Kjedsomhetens filosofi": 1999); tõlkinud Jaan Pärnamäe, Tallinn: Tallinna Ülikooli Kirjastus 2012 (ISBN 9789985587393).
Salaspilsi piirkond

Salaspilsi piirkond (läti keeles "Salaspils novads") on 1. järgu haldusüksus Lätis Vidzemes.
Piirkond loodi 2004. aastal Salaspilsi linnast ja vallast.
Suurem osa piirkonnast asub Daugava paremkaldal, kuid piirkonda kuulub ka Dole saar.
Piirkonda läbib Riia-Daugavpilsi elektriraudtee.
Läti Rahvastikuregistri andmetel oli 1. jaanuaril 2012 Salaspilsi piirkonna elanikest lätlasi 43,74%, venelasi 39,06%, valgevenelasi 5,62%, ukrainlasi 3,53%, poolakaid 2,07%, leedulasi 1,08% ja teistest rahvustest inimesi 2,19%. Rahvus oli teadmata 2,73% inimestest.
Nina Obrezkova

Nina Aleksandrovna Obrezkova (sündinud 11. märtsil 1965 Komis Udora rajoonis Koslanis) on komi luuletaja.
1989. aastal lõpetas ta Sõktõvkari Riikliku Ülikooli filoloogiateaduskonna.
2007. aastal ilmus hõimurahvaste programmi toetusel tema luulekogu "Niinepuu" (ISBN 9789985983614), mis sisaldab komi-, eesti-, inglis- ja venekeelset luulet.
Liblika tänav

Liblika tänav on tänav Tallinna Kristiine linnaosa Lilleküla asumis Linnu allasumis. 
Liblika tänav algab Koskla tänavalt, ristub Käbliku ja Kauri tänavaga ning lõpeb Tihase tänaval. Tänav on põhjakirde-lõunaedelasuunaline ja ligikaudu 380 meetri pikkune ning on hoonestatud valdavalt kahekorruseliste majadega.
Liblika tänav sai nime 19. septembril 1959.
Pastora Soler

Pilar Sánchez Luque (esinejanimega Pastora Soler; sündinud 27. novembril 1978 Coria del Ríos) on hispaania laulja.
Ta esindas Hispaaniat 2012. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Bakuus lauluga "Quédate conmigo". Finaalis saavutas ta 97 punktiga 10. koha.
Komi kirjandus

Komi kirjandus on komi keeles kirjutatud ilukirjandus.
Norman Manea

Norman Manea (sündinud 19. juulil 1936 Suceavas) on juudi rahvusest rumeenia kirjanik, kes elab alates 1986. aastast eksiilis Ameerika Ühendriikides. Ta on Bard College'i professor ja resident-autor.
2006. aastal pälvis tema romaan "Întoarcerea huliganului" Prix Médicis étranger', 2011. aastal sai ta Nelly Sachsi auhinna.
Koopaämblik

Koopaämblik ("Meta menardi") on liik ämblikke sireämbliklaste sugukonnast.
Koopaämblik on Eesti suurimaid ämblikke, kehapikkusega kuni 15 mm.