tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Rippkeerdkaabel

Elektri rippkeerdkaabel on õhukaabel, mis on spetsiaalselt kavandatud kasutamiseks jaotusvõrkudes imastikukindla elektrivõrgu ehitamiseks. Sarnaselt tavalisele rippkeerdtrossile koosneb see mitmest juhtmest või traadist, mis on keeratud kokku ühtseks struktuuriks, kuid lisaks võtab see arvesse ka elektrienergia edastamise nõudeid.
Keeramisvormi saab jagada kaheks tüübiks: regulaarne keeramine ja ebaregulaarne keeramine.
Elektri rippkeerdkaablid peavad vastama elektriohutusstandarditele ning juhtima elektrit ohutult ja tõhusalt paigaldatud õhuliinimastidel. Õhukaabli sooned on varustatud isolatsioonikattega, et kaitsta juhtmeid väliskeskkonna mõjude eest ning vältimaks lekkevoolu. Rippkaabli materjalid, konstruktsioon, omadused ja testid peavad vastama standardile EVS-HD 626 /1.
Madalpinge õhuliinid ehitatakse isoleerimata või isoleeritud kandevneutraal PEN-juhtmega (ehk kandurjuhtmega, AMKA) või võrdselt kandvate soontega rippkaablitega (EX), olenevalt võrguettevõtaja nõuetest. Üldiselt valmistatakse rippkaablid riststruktureeritud polüetüleen-(PE-, PEX-, PEH-, XLPE-)isolatsiooniga. Isolatsiooni struktuur peab takistama niiskuse levimist pikisuunas ja olenevalt paigaldustingimustest vajadusel ka ristisuunas.
Selliseid kaableid kasutatakse 0,4 kV õhuliinidel, kus on vajalik elektrienergia edastamine kõrgel asuvates, raskesti ligipääsetavates kohtades, tihe- asustusega aladel. Näiteks mägedes, metsades ning edukalt kasutatakse ka linna tingimustes.
AMKA kasutamisel ühenduskaablina tuleb arvestada, et AMKA-rippkeerdkaabli lõpetamine otse hoone seinal on lubatud vaid trafodes ja selliste hoonete puhul, millele toite tagamine maakaabli abil ei ole näiteks kaljuse pinnase tõttu võimalik. Kuigi seinal lõppev paigaldusviis on lubatud, tuleb selle kasutamist vähemalt õuealal vältida. Suhteliselt kõrgel teostatav paigaldus võib osutuda keeruliseks või liiga kalliks lahenduseks. Maakaabli kasutamise poolt sellistes olukordades räägib ka see, et maakaablil on jaotusvõrkudes ülepingeid vähendav mõju on oluliselt parem kui AMKA-rippkeerdkaablil.
Hüvasti, NSVL

"Hüvasti, NSVL" on 2020. aasta novembris esilinastunud ning Eesti–Soome ühistöös valminud mängufilm. 
Filmist.
Lauri Randla debüütfilm on komöödia ingerisoomlaste Tarkkinenide pere värvikast elust Eestis nõukaaja viimastel aastatel ning on autobiograafiliste sugemetega.
Johannes on ingerisoome poiss, kes on saanud isa puudumisel passi isanimeks ei kellegi muu kui Lenini enda nime. Ema Johanna eemalviibimise tõttu satub poiss lapsena elama vanavanemate juurde salajasse Eesti linna Leningrad-3, kus mujal Nõukogude Liidus levinud glasnostist hoolimata lokkab jõudsalt leninism. Ühel päeval, kui Johannesel on parasjagu ema Tallinnast külas, satub ta onu Kolja eeskujul keelatud kohas ujuma. Sellest kerkib aga palju pahandust ning selle tagajärjel on perekond sunnitud oma elu Leningrad-3s lõpetama ning leidma uue elukoha. Peale selle tabab Johannest isiklik traagika: kiirituse tõttu jääb ta ilma peaaegu kõigist juustest. Kogu Johannese üksindustunne aga kaob, kui Soome tööle pääsenud ema hakkab Johannesele tooma asju, mida kellelgi teisel pole (vilkuritega ketsid, banaanid jms) ning Johannesest saab üle kooli tehtud mees. Lisaks armub 10-aastane poiss esimest korda, kui ta kohtab kahe uhke patsiga Veerat. Ta satub kaklustesse, sekeldustesse ja saab karistada, samas taustal laguneb kurjuse impeerium, mida peeti igaveseks.
Osatäitjad.
ja teised.
Võttepaigad.
Filmivõtted toimusid 2018. aasta suvel ja sügisel Sillamäel, Tallinnas, Raplas ja Viljandis, lisaks Pärnus ravispaahotelli Tervis juures.
Paulinho

José Paulo Bezerra Maciel Júnior (tuntud kui Paulinho; sündinud 25. juulil 1988 São Paulos) on Brasiilia jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Brasiilia kõrgliigaklubis Corinthians.
Ta alustas klubikarjääri Brasiilia klubis Pão de Açúcar. Aastatel 2006–2007 mängis ta sealt laenul Leedu kõrgliigaklubis FC Vilnius, hooajal 2007/08 Poola kõrgliigaklubis ŁKS Łódź ja 2009. aastal Brasiilia esiliigaklubis Bragantino.
Aastatel 2010–2013 mängis ta Brasiilia kõrgliigaklubis Corinthians. 2011. aastal tuli ta Corinthiansega Brasiilia meistriks. Aastatel 2011 ja 2012 valiti Paulinho Brasiilia kõrgliiga hooaja sümboolsesse koosseisu.
2013. aasta juulis sõlmis ta kaheaastase lepingu Inglismaa kõrgliigaklubiga Tottenham Hotspur. Hooajal 2013/14 lõi Paulinho Inglismaa kõrgliigas kuus väravat.
Aastatel 2015–2017 mängis ta Hiina kõrgliigaklubis Guangzhou Evergrande. Aastatel 2015 ja 2016 tuli ta klubiga Hiina meistriks.
2017. aasta augustis siirdus ta 40 miljoni euro eest Hispaania kõrgliigaklubisse FC Barcelona. Hooajal 2017/18 lõi Paulinho Hispaania kõrgliigas üheksa väravat ja tuli Barcelonaga Hispaania meistriks, kuid jäi sinna vaid üheks hooajaks, sest naasis juba 2018. aasta juulis laenulepingu alusel tagasi Guangzhou Evergrande'i, kellega sõlmis aasta hiljem taas ka püsiva lepingu. 2019. aastal tuli ta Guangzhou Evergrande'iga kolmandat korda Hiina meistriks. Samal aastal lõi Paulinho Hiina kõrgliigas 19 väravat, millega oli liigas paremuselt teine väravalööja, ning valiti liigahooaja väärtuslikumaks mängijaks.
2021. aasta juulis sõlmis ta lepingu Saudi Araabia kõrgliigaklubiga Al-Ahli, kuid ta lahkus sealt juba sama aasta septembris. 2022. aasta jaanuaris naasis Paulinho Corinthiansesse.
Brasiilia jalgpallikoondises mängis Paulinho aastatel 2011–2018 kokku 56 korda ja lõi 13 väravat. Ta kuulus Brasiilia koondisse 2013. aasta FIFA konföderatsioonide karikaturniiril, kus ta lõi kaks väravat, ning 2014. ja 2018. aasta maailmameistrivõistlustel. 2018. aasta maailmameistrivõistluste viimases alagrupimängus lõi Serbia vastu värava, mis jäi ühtlasi tema koondisekarjääri viimaseks väravaks.
Serbia-Bütsantsi stiil

Serbia-Bütsantsi stiil on Serbias alates 19. sajandi keskpaigast ja 20. sajandi keskpaigani kasutusel olnud uusbütsantsi arhitektuuristiil, mis lähtub keskaegse Bütsantsi arhitektuuri Serbia kohaliku ehituskoolkonna ehitistest. Stiili kasutati mitte üksnes kirikuarhitektuuris, vaid ka ilmalikes avalikes ehitistes.
Stiili lähtepunkt on romantismist võrsunud kasvavast huvist rahvuse ja riigi ajaloo vastu, samuti võib selles näha Serbia riigis kujunenud vastuseisu ilmingut üle Euroopa levinud rahvusvahelistele stiilidele klassitsismile ja uusbarokile ja rahvusliku stiili otsingut seoses Serbia iseseisvumisega 1830. aastal. Serbia-Bütsantsi stiilis ehitisi iseloomustab Serbia 10.–14. sajandi Bütsantsi ehitiste, eelkõige kirikute vormi ja dekoori elementide kasutamine ja nende kohandamine uutele ruumitüüpidele, samuti on stiilis tuntav juugendi mõju.
Periodiseering.
Serbia-Bütsantsi stiilis eristatakse kolme perioodi.
Varane Serbia-Bütsantsi stiil kombineerib (analoogiliselt vene-bütsantsi stiiliga) n-ö läänelikke vorme Bütsantsi arhitektuuri elementidega. Tüüpiline näide sellest on Smederevo Püha Georgi kirik, mille Lääne-Euroopale tüüpilisel lääneviiluga pikihoonel on viis kuplit, mis paiknevad Bütsantsi keskperioodi arhitektuurile omaselt Kreeka risti kujulisel ruumiosal.
Küpse ehitusstiili periood on seotud Serbia kuningriigi edenemise ja tugevnemisega aastail 1882–1914. Sel ajal kujunes stiil välja iseseisva rahvuslikkusele pretendeeriva ehitusstiilina. Ehitati eelkõige palju uusi kirikuid, harvem muid ehitisi.
Kolmas, hilise stiili ehitusperiood jääb maailmasõdade vahelisse aega, mil stiil levis üle kogu Serblaste, Horvaatide ja Sloveenide Kuningriigi, ehkki see oli siiski enim levinud idapoolses osas, Kesk-Serbias. Jugoslaavia kuningriigi lääneosast leiab vaid harvu näiteid ning need on enamasti Serbia Õigeusu Kiriku kirikud. On olemas ka üksikud näited väljarännanud serblaste aladelt, näiteks Püha Spiridoni kirik Triestes. Sellest perioodist on ilmalikke ja sakraalehitisi ligikaudu samas mahus.
Pärast Teist maailmasõda hakkasid võimule tulnud kommunistid vältima kõiki historitsismi ilminguid arhitektuuris, sealhulgas Serbia-Bütsantsi stiili. Pärast sotsialistliku Jugoslaavia lagunemist on stiili kasutatud taas uutes sakraalehitistes nagu kirikutes ja kloostrites.
Belgradi vana postimaja

Belgradi vana postimaja on 1920. aastatel ehitatud Momir Korunovići projekteeritud, Serbia-Bütsantsi stiilis hoone Belgradis Serbias, mis purunes Teises maailmasõjas ja ehitati 1947. aastal ümber sõjajärgses funktsionalistlikus stiilis. Ehitis asub Belgradi lõunaosas peavaksali kõrval Sava väljaku lõunanurgas aadressil Savska 2.
2023. aastal algatati plaan taastada vana postimaja 2014. aastal koopiana selle originaalkujul osana Sava väljaku rekonstrueerimisest.
Ajaloost.
Ehitis valmis 1929. aastal arhitekt Momir Korunovići, keda on nimetatud Serbia Gaudíks, projekti järgi. Ehitise välisilmes oli rõhuasetus rahvuslikkuse, "Serbia-pärasuse" väljendamisel. Nii oli dekooris kasutatud vappe jm sümboolikat, sh Serbia kotka motiivi fassaadi tipus ja tugipiilaritel.
Postimaja ehitusstiilis oli ühendatud "art nouveau" ja Serbia-Bütsantsi stiili elemente, näiteks olid hoonel juugendstiilis uksed, ent Bütsantsi-pärased aknad. Kuigi säilinud mustvalgetel fotodel pole näha algne värvilahendus, oli ehitis kujundatud mitmevärvilise dekooriga, mis esines nii Bütsantsi kui ka juugendehitistel, samuti näeb juugendlikku dekoori mõnedel akendel.
Teise maailmasõja ajal sai hoone linna pommitamises tugevalt kannatada, ent jäi püsti. Pärast Teist maailmasõda pidas võimule tulnud kommunistlik valitsus hoone välisilmet liiga "kodanlikuks" ja fassaad eemaldati.
Raevyn Rogers

Raevyn Rogers (sündinud 7. septembril 1996 Houstonis) on Ameerika Ühendriikide jooksja, kelle põhiala on 800 meetri jooks.
Ta tegi täiskasvanute tiitlivõistluste debüüdi 2018. aasta sisemaailmameistrivõistlustel Birminghamis, kui sai 800 meetri jooksus 5. koha ja tuli USA naiskonnaga 4×400 m teatejooksus maailmameistriks.
2019. aasta maailmameistrivõistlustel Dohas võitis Rogers 800 meetri jooksus Halimah Nakaayi järel hõbemedali.
2021. aastal toimunud olümpiamängudel Tokyos võitis ta 800 meetri jooksus Athing Mu ja Keely Hodgkinsoni järel pronksmedali isikliku rekordiga 1.56,81.
Rohr im Gebirge

Rohr im Gebirge on vald "(Gemeinde)" Austrias Alam-Austria liidumaal Wiener Neustadti maaringkonnas.
Rohr im Gebirge asub Alam-Austria "Industrievierteli" piirkonnas. 89,95% valla territooriumist on kaetud metsaga.
Ajalugu.
Ennemuistsel ajal kuulus piirkond keldi Noricumi kuningriiki ja asus Burgbergil asuva Schwarzenbachi oppidumi mõjupiirkonnas, mis oli kuningriigi kirdeosa peamine asula.
Hiljem, roomlaste ajal, kuulus see Pannoonia provintsi alla.
Ligipääsmatuse tõttu asustati paik hilja. Traisma isandad on registreeritud Rohr im Gebirge ümbruse metsade esimeste omanikena. 1194. aastal läks piirkond Steyri hertsogkonnale. Pärast Gutensteini linnuse ehitamist (esmamainitud 1220. aastal) sattus Rohr selle mõju alla; Gutenstein jäi piirkonna valitsuskeskuseks kuni 1848. aastani.
Esimene Rohri nime kirjalik mainimine pärineb 1427. aastast. 1470. aastal sai kohalik kirik, varem Schwarzau im Gebirge kihelkonna osa, omaette kihelkonnaks. 16. sajandil mõjutas küla reformatsioon: Herbersteini krahv Sigismund pani ametisse protestantliku ministri. 1569. aastaks oli aga taas katoliku preester. 1595. aastal läks Gutenstein Hoyose parunitele (Hispaania päritolu perekond) ja 1622. aastal taastati kihelkond ametlikult.
Kirikut laiendati 1716. aastal ja sai 1761. aastal sibulkupliga torni. 18. sajandi teises pooles asutati külakool, algselt talumajas; esimene koolihoone ehitati 1782. aastal.
1848. aastal kaotati feodaalsõltuvus ja valiti esimene külavanem. 1877. aastal avati postkontor ja avati postitõldade marsruut Gutensteini. Aastatel 1884-1894 ehitati teed Gutensteini ja üle Ochsatteli Traiseni jõe orgu, mis lõpetas küla eraldatuse. Veel üks tee Haselrasti kaudu Gutensteini ehitati 1910. aastal.
Vana kirik lammutati ja uus ehitati 1878./79. aastal ning uus kool ehitati aastatel 1886-88.
Majandus.
2001. aastal oli asulas 24 mittepõllumajanduslikku töökohta. 1999. aasta uuringu kohaselt oli seal 42 põllumajanduse ja metsandusega seotud ettevõtet. 2001. aasta rahvaloenduse andmetel töötas 239 elanikku, mis moodustas 46,8%.
Schwarzenbach (Alam-Austria)

Schwarzenbach on vald "(Marktgemeinde)" Austrias Alam-Austria liidumaal Wiener Neustadti maaringkonnas. 
48,22 % valla territooriumist on kaetud metsaga. Vallas on 33 mittepõllumajanduslikku ettevõtet. 463 inimest on tööga hõivatud. Aktiivsusmäär oli 2001. aastal 41,34%.
Ajalugu.
Vana keldi asulakoht pärineb 1. ja 2. sajandist, seda on välja kaevatud alates 1992. aastast. Sealsed leiud näitavad, et kogukonnal oli suur sotsiaalne ja poliitiline tähtsus.
Donja Kamenica Püha Jumalaema kirik

Püha Jumalaema kirik (serbia keeles Црква Свeте Богородице / Crkva Svete Bogorodice; bulgaaria keeles Църква „Света Богородица“, Tsarkva „Sveta Bogoroditsa“) on keskaegne õigeusu kirik Donja Kamenica külas Knjaževaci vallas Zaječari ringkonnas Ida-Serbias. Kirik arvatakse olevat ehitatud 14. sajandil, mil piirkond oli osa Teise Bulgaaria tsaaririigi Vidini apanaažist.
Kirjeldus.
Kirik asub 15 kilomeetri kaugusel Knjaževacist kagus, Trgoviški Timoki jõe paremal kaldal. Ehitis on monumentaalse vormiga, ent mõõtudelt väike (umbes 7,80 × 6,50 meetrit). Ehitusmaterjaliks on peitliga töödeldud kiviplokid, mis on ühendatud lubimördiga. Kivikihtide vahele on lisatud tellisteridu, mis on nii ehitise struktuuri tasakaalustava kui ka dekoratiivse eesmärgiga, eriti torniosas, kus telliseladu on kõige keerukam.
Hoone on tähelepanuväärne eelkõige oma eripärase arhitektuuri tõttu, mille üks osa on kirikuruumist lääne pool asuv kõrge narteks kahe külgneva teravatipulise torniga. Keskaegse Bulgaaria arhitektuurile ebatüüpilise ehitise puhul on oletatud Ungari või Transilvaania mõjusid.
Kiriku siseruum on rikkalikult kaunistatud freskodega, mille hulgas on üksteist kujutist ajaloolistest isikutest. Üks neist portreedest, teksti järgi despoot, on arvatud olevat Bulgaaria tsaari Mihael III Šišmani samanimeline poeg või kaasvalitseja Mihael Asen IV poeg, varasemate oletuste kohaselt ka Serbia aadlik Mihailo Anđelović või Mihael III ise. Lisaks portreedele on seintel kanoonilised usulise sisuga seinamaalingud, mis stiili järgi on dateeritud 14.–15. sajandisse. Kõige esileküündivamad oma kunstiliselt tasemelt on püha õhtusöömaaega kujutav stseen, samuti Kristuse sündimine, Jumalaema rõõmukuulutamine ja Kristuse taganutmine. Haruldane on kahe vastastikku seisva sõdurpühaku, Teodor Teroni ja Teodor Stratelatese kujutis, samuti terviklik tsükkel Balkani Paraskeva elust.
Kirik taastati 1958. aastal ja kuulub alates 1982. aastast Serbia kultuurimälestisena riikliku kaitse alla.
Pjotr Pšennikov

Pjotr Pšennikov (vene Пётр Степанович Пшенников; 28. jaanuar/9. veebruar 1895 Moskva – 28. detsember 1941 Orjoli oblast) oli Nõukogude Liidu sõjaväejuht, kindralleitnant (04.06.1940).
Ta sündis aastal 1895 Moskvas kodanlase perekonnas.
Sõjaväeteenistust alustas ta jaanuaris 1915 Venemaa Keiserlikus Armees. Ta teenis alguses 18. Siberi tagavara laskurpataljonis, märtsist 1915 49. Siberi laskurpolgus, ta sõdis Esimeses maailmasõjas sakslastega läänerindel.
23. oktoobrist 1917 sõdis ta Punakaardis, algselt punakaartlasena, kuid jaanuarist 1918 sai rühmaülema adutandiks, aprillis 1918 sai ta Punakaardis rühmaülemaks.
Oktoobrist 1918 sai tast Punaarmeelane.
Õhksüsteem lennukis

Õhksüsteem ehk pneumaatiline süsteem on süsteem, mis kasutab kokkusurutud õhku selleks, et tekitada mehaanilist liikumist.
Õhusõidukites kasutatakse pneumaatilist süsteemi pidurdamise jaoks, uste avamiseks ja sulgemiseks, mootorite käivitamiseks ja hädaabiseadmete käitamiseks. Õhusõidukitel on olemas ka hüdrauliline süsteem, mis on sarnane pneumaatilise süsteemiga. Neid eristab vaid see, et hüdraulilises süsteemis kasutatakse vedelikku, aga pneumaatilises süsteemis kasutatakse kokkusurutud gaasi, milleks võib olla õhk või lämmastik. 
Kõrgrõhu pneumaatilised süsteemid.
Kõrgrõhusüsteemis on kokkusurutud rõhk kogutud metallballoonidesse. Ballooni kogutud rõhk on tavaliselt 1000–3000 psi (69–207 bar). Balloonidel on olemas kaks klappi. Esimese klapi ülesanne on tankida balloon õhu või lämmastikuga, teine klapp katkestab õhu kontrollimatu väljumise balloonist süsteemi.   Süsteem on töökindel, aga sellel esineb puudus. Balloone ei saa tankida, kui õhusõiduk täidab tööülesandeid ehk lendab. Süsteemis on vaid nii palju õhku, kui balloon mahutab ning seda ei saa kasutada kogu lennu vältel. Kõrgrõhusüsteem on mõeldud rohkem reserviks näiteks kasutatakse seda hädaolukordades selleks, et avada telikut või rakendada pidureid . Uuematel õhusõidukitel on paigaldatud kõrgrõhusüsteemi jaoks eraldi õhupump, mis toodab vajadusel rõhku süsteemi töökorras hoidmiseks . Õhusõiduki ustel on ka sisseehitatud kõrgrõhusüsteem, mille eesmärk on hädaolukorras õhusõiduki uks avada ning vabastada täispuhutav avariiline liumägi .
Keskmise rõhuga pneumaatilised süsteemid.
Keskmise rõhuga pneumaatilises süsteemis puuduvad balloonid. Rõhk, mis on tavaliselt 50–150 psi (4–10 bar), saadakse õhusõiduki mootori turbiinist. Keskmise rõhuga süsteemi kasutatakse tavaliselt mootorite käivitamiseks, mootori jäätõrjeks, tiibade jäätõrjeks ja mõningatel õhusõidukitel vastutab see ka keskmise rõhuga süsteem hüdraulika toite eest. 
Madala rõhuga pneumaatilised süsteemid.
Madala rõhuga pneumaatiline süsteem töötab eraldi õhupumba kaudu. Õhupump töötab õhusõiduki mootori abil ning genereerib tavaliselt 1–10 psi (0,07–0,7 bar) rõhku. Madala rõhuga süsteemi kasutatakse mõningatel õhusõidukitel tiibade jäätõrjeks, mille jäätõrje osa asub tiiva esiosas ning on täis pumbatav kummist kate. 
Pneumaatilise süsteemi komponendid.
Pneumaatilise süsteemi komponendid on :
õhupump (ingl "air compressor") –  pumpab süsteemi või  balloonidesse õhku selleks, et süsteem oleks töökorras;
kaitseklapp (ingl "relief valve") – kaitseb süsteemi kahjustuste eest. Klapid on reguleeritud kindlale rõhule ja kui rõhk ületab piiri, laseb klapp üleliigse õhu välja, takistades torude lõhkemist ja tihendite kahjustust;
juhtklapp (ingl "control valve") – juhib või takistab õhu voolamist kehtestatud suunas;
filter – kaitseb tervet süsteemi mustuse eest, selleks et ei tekiks kahjustusi;
kontrollklapp (ingl "check valve") – laseb õhul liikuda ainult ühes suunas. Kui aga õhk siseneb valest suunast, kontrollklapp sulgub, takistades õhu väljavoolu;
piiraja (ingl "restrictor") – teatud tüüpi juhtventiil, mida kasutatakse õhuvoolu kiiruse piiramiseks teatud mehhanismidel.
Asier Martínez

Asier Martínez Echarte (sündinud 22. aprillil 2000 Zizur Mayoris) on Hispaania tõkkejooksja.
Ta sai 2021. aasta Euroopa sisemeistrivõistlustel Torunis 60 meetri tõkkejooksus neljanda koha isikliku rekordiga 7,60. Euroopa U23 meistrivõistlustel Tallinnas võitis ta 110 meetri tõkkejooksus kuldmedali. Olümpiamängudel Tokyos pääses ta finaali ja sai isikliku rekordiga 13,22 110 meetri tõkkejooksus kuuenda koha.
2022. aasta sisemaailmameistrivõistlustel Belgradis oli Martínez 60 meetri tõkkejooksus ajaga 7,57 neljas. Maailmameistrivõistlustel Eugene'is võitis ta 110 meetri tõkkejooksus Grant Holloway ja Trey Cunninghami järel isikliku rekordiga 13,17 pronksmedali. Euroopa meistrivõistlustel Münchenis püstitas ta finaalis taas isikliku rekordi 13,14 ja tuli Pascal Martinot-Lagarde'i ja Just Kwaou-Mathey ees Euroopa meistriks.
Luciano

Luciano da Rocha Neves (tuntud lihtsalt kui Luciano; sündinud 18. mail 1993 Anápolises) on Brasiilia jalgpallur, kes mängib tipuründajana Brasiilia kõrgliigaklubis São Paulo.
Ta alustas jalgpallitreeninguid kodulinnaklubis Anápolis Futebol Clube. 2010. aastal liitus ta Atlético Goianiensega, mille põhimeeskonnas debüteeris ta Brasiilia kõrgliigas 13. oktoobril 2012 mängus Internacionali vastu ja lõi selles mängus kohe ka värava.
2013. aastal mängis Luciano Brasiilia esiliigaklubis Avaí ning lõi seal 23 mänguga viis väravat. 2014. aasta veebruaris sõlmis ta kolmeaastase lepingu Brasiilia kõrgliigaklubiga Corinthians. 22. augustil 2014 tegi ta Brasiilia kõrgliiga mängus Goiási vastu kübaratriki. 19. augustil 2015 sai Luciano Brasiilia karikavõistluste mängus Santose vastu tõsise põlvevigastuse, mille tõttu jäi ta kuni järgmise aasta veebruarini väljakult eemale. Enne seda oli Luciano 2015. aastal Brasiilia kõrgliigas kuue mänguga löönud viis väravat. Samal aastal tuli Corinthians ka Brasiilia meistriks.
Hooajal 2016/17 mängis Luciano Hispaania kõrgliigaklubis Leganés, kus lõi 25 mänguga neli väravat (sh 5. aprillil 2017 Madridi Reali vastu), ja hooajal 2017/18 Kreeka kõrgliigaklubis Panathinaikόs, kus lõi üheksa mänguga kaks väravat.
2018. aastal naasis Luciano Brasiilia kõrgliigasse, kui sõlmis lepingu Fluminensega. 2019. aasta keskel liitus ta samasse liigasse kuuluva Grêmioga.
2020. aasta augustis sõlmis ta lepingu São Pauloga. 2020. aasta Brasiilia meistrivõistlustel tegi Luciano seni oma edukaim hooaja, kui lõi 18 väravat, millega oli Red Bull Bragantino mängija Claudinho kõrval liiga suurim väravalööja. 2023. aastal võitis ta São Pauloga Brasiilia karikavõistlused ja 2024. aastal Brasiilia superkarika.
2015. aasta Panameerika mängude jalgpalliturniiril võitis Luciano Brasiilia võistkonnaga pronksmedali.
Al-Rayyan SC

Al-Rayyan Sports Club (araabia keeles نادي الريان الرياضي) on Katari spordiklubi, mis tegutseb Al Rayyanis. Klubi loodi 1967. aastal, kui kaks klubi liitusid.
Sellel on oma meeskond jalgpallis, korvpallis, käsipallis, võrkpallis ja saalijalgpallis, lisaks tegeldakse klubis muuhulgas veel kergejõustiku, ujumise ja lauatennisega.
Alates 2020. aastast on klubi kodustaadion Ahmad bin Ali Stadium, mis valmis 2022. aasta maailmameistrivõistlusteks. 
Jalgpallimeeskond.
Al-Rayyani jalgpallimeeskond mängib Katari kõrgliigas Qatar Stars League. Al-Rayyani on jalgpallis tulnud Katari meistriks kaheksa korda, esimest korda 1976. aastal ja viimati 2016. aastal.
Al-Rayyani jalgpallimeeskonnal on olnud peamiselt Euroopa ja Lõuna-Ameerika päritolu peatreenerid. Alates 2023. aastast juhendab Al-Rayyani portugallane Leonardo Jardim. Varem on Al-Rayyani juhendanud teiste seas Manolo Jiménez (2013–2015), Michael Laudrup (2016–2018) ja Laurent Blanc (2022–2023).
Korvpallimeeskond.
Al-Rayyani korvpallimeeskond mängib Katari korvpalli kõrgliigas. See on tulnud Katari meistriks 18 korda, millega on see Katari edukaim klubi. Lisaks on see ainsa Katari klubina tulnud Aasia klubide meistriks (aastatel 2002 ja 2005).
Käsipallimeeskond.
Al-Rayyani käsipallimeeskond mängib Katari käsipalli kõrgliigas. Hooajal 1981/82 tuli Al-Rayyan esimese klubina oma riigi meistriks käsipallis. See on samuti kõige edukam käsipallivõistkond Kataris – Katari meistriks on tuldud kokku 14 korda. 2012. aastal tuli Al-Rayyan käsipallis Aasia klubide meistriks.
Võrkpallimeeskond.
Al-Rayyani võrkpallimeeskond mängib Katari võrkpalli kõrgliigas. Katari meistriks on Al-Rayyan võrkpallis tulnud 11 korda, Katari karikavõistlused on võidetud 16 korda. Aastatel 2018, 2019 ja 2022 võitis Al-Rayyan Araabia klubide meistrivõistlused võrkpallis. 2014. aastal jõudis Al-Rayyan võrkpalli klubide maailmameistrivõistlustel finaali, kus kaotati Venemaa klubile VK Belogorje tulemusega 1:3.
Alates hooajast 2022/23 mängib Al-Rayyani võrkpallimeeskonnas Eesti võrkpallikoondise diagonaalründaja Oliver Venno.
Ilja Ljubovtsev

Ilja Ljubovtsev (vene keeles Илья Михайлович Любовцев; 20. detsember 1898/3. jaanuar 1899 Bogorodskoje, Moskva kubermang – 15. veebruar 1975 Moskva) oli Nõukogude Liidu sõjaväejuht, kindralmajor (04.06.1940).
Ta sündis uue kalendri järele 3. jaanuar 1898 Bogorodskojes, Moskva maakonnas Moskva kubermangus (asub praeguse haldusjaotuse järele Moskva edelaosas puusepa perekonnas. Ta on töötanud turbatöötlejana Bolševo raudteejaamas Moskva maakonnas, aprillist 1915 töötas ta tubakavabrikus "Raihman".
Detsembris 1916 mobiliseeriti ta Venemaa Imperaatorlikku Armeesse, rindele ta ei sattunud, ta teenis kirjutajana ratsaväe tagavaradivisjonis, asukohaga Dmitrovi maakonnas Moskva kubermangus. Juulis 1917 läks ta puhkusele, kust ta ei naasnud.
Oktoobris 1917 astus ta Punakaarti Krasnaja Presnja rajoonis, kus ta oli rühmakomandöriks. Veebruaris 1918 astus ta vabatahtlikuna Punaarmeesse, ta oli eriüksuse ratsaväerühma komandör. Alates maist 1918 oli ta 1. territoriaalse Moskva rügemendi rühma- ja eskadroniülem.
76 (Tallinna bussiliin)

76 oli Tallinna kommertsbussiliin, mis ühendas Hobujaama ja Rohuneeme.
Bussiliiin 76 alustas tööd 1993. aastal. Liini teenindas Tallinna Autobussikoondis marsruudil Hobujaama – Pirita – Merivälja – Rohuneeme.
Liin suleti 1995. aastal.
Seoses Ironman võistlusega avati ajutine bussiliin nr 76 Moonalao – Mustamäe 24. juulil 2022 alates kl 10.00 kuni 18.00 liinide nr 27, 36, 61 ja 62 ära jääva liikumistee teenindamiseks.
77 (Tallinna bussiliin)

77 oli Tallinna kommertsbussiliin, mis ühendas Merivälja ja Viimsi haigla.
Bussiliiin 77 alustas tööd 1993. aastal. Liini teenindas Tallinna Autobussikoondis marsruudil Merivälja – Viimsi haigla.
Liin suleti 1994. aastal.
Seoses Ironman võistlusega avati ajutine bussiliin nr 77 Oja tee – Harkujärve 24. juulil 2022 alates kl 10.00 kuni 18.00 liinide nr 27, 36, 61 ja 62 ära jääva liikumistee teenindamiseks.
Seoses Ironman võistlusega avati ajutine bussiliin nr 77 Oja tee – Harkujärve 24.-25. augustil 2024 alates 24. augusti tööpäeva algusest kuni kella 17.30-ni ja 25. augusti tööpäeva algusest kuni kella 16.30-ni kuni 18.00 liinide nr 27, 36, 61 ja 62 ära jääva liikumistee teenindamiseks.
Õhukaitse tuvastusvöönd

Õhukaitse tuvastusvöönd (inglise keeles "air defense identification zone", lühend ADIZ) on kindlaksmääratud mõõtmetega õhuruum, milles õhusõidukid on kohustatud täitma erilisi tuvastamis- ja teatamisprotseduure lisaks nendele, mis on seotud lennuliiklusteenuste (ATS) osutamisega.  
Esimene õhukaitse tuvastusvöönd loodi 27. detsembril 1950 USA-s ning tänapäeval on neid vööndeid maailmas umbes 20. Vööndid on näiteks Kanadal, Indial, Jaapanil, Pakistanil, Norral, Ühendkuningriigil, Hiinal, Lõuna-Koreal, Taiwanil ja USA-l.
Rahvusvahelised kokkulepped ei luba ega ka keela riigil õhukaitse tuvastusvööndeid luua. Õhukaitse tuvastusvööndid ei ole territoriaalsed piirid ning nende loomine ei anna riigile õigust teise riigi õhuruumi rikkuda.
Euroopa.
Euroopas on ADIZ-i loonud mitu riiki, näiteks Ühendkuningriik, Norra ja Soome.
USA ja Kanada.
USA lõi õhukaitse tuvastusvööndi esimesena 1950. aastal ning 1951. aastal järgnes Kanada. Vööndi loomise peamine eesmärk oli varajane hoiatus tuumavõimekusega pommitajate eest. Praegu on USA valdses neli õhukaitse tuvastusvööndit: Põhja-Ameerikat ümbritsev õhukaitse tuvastusvöönd (koostöös Kanadaga), Alaska õhukaitse tuvastusvöönd, Guami õhukaitse tuvastusvöönd ja Hawaii õhukaitse tuvastusvöönd. USA õhukaitse tuvastusvööndi reeglid sisalduvad Ameerika Ühendriikide Föderaalse Lennundusameti (ingl Aeronautical Information Manual")" AIM-i juhendis. 
Ida-Aasia.
1950. aastatel lõi USA veel neli õhukaitse tuvastusvööndit Aasiasse, huvialade kaitseks nii Hiina kui ka Nõukogude liidu agressiooni vastu. Tsoonid loodi Jaapani, Lõuna-Korea, Taiwani ja Filipiinide ümber. Tsoonid ja nende piirid on korduvalt muutunud vastavalt riikide vajadustele. Lisaks eelnimetatud riikidele loodi külma sõja ajal õhukaitse tuvastusvööndid Malaisiasse, Indiasse, Vietnami ja Myanmari.
Jaapan.
Jaapan on enda õhukaitse tuvastusvööndit muutnud kaks korda. Esimest korda 1972. aastal, et hõlmata USA käest Jaapani kontrolli alla tagasi antud Ryukyu saared. Teist korda 2010. aastal, et hõlmata oma läänepoolseimat asustatud saart Yonagunit. 
Taiwan.
Taiwani õhukaitse tuvastusvöönd koosneb kahest osast, mida eraldab niinimetatud mediaanjoon, mis jookseb Hiina ja Taiwani vahelt läbi. Esimene osa vööndist ümbritseb Taiwani maismaad ning on rahvusvaheliselt "de facto" tunnustatud. Teine osa on tunduvalt suurem ning sisaldab suurt osa Hiina maismaast ning ei ole rahvusvaheliselt tunnustatud. "De facto" tuvastusvöönd koosneb viiest alamosast. 
Hiina.
Hiina lõi enda õhukaitse tuvastusvööndi 23. novembril 2013. aastal. See on saanud palju kriitikat, sest loodud vöönd kattub väga suurel määral juba varem sätestatud teiste riikide tuvastusvöönditega. Hiina reeglid õhukaitse tuvastusvööndis lendamiseks sätestavad, et tsoonis lennata kavatsevad õhusõidukid peavad enda lennuplaanid esitama Hiina Välisministeeriumile või Hiina tsiviillennunduse ametile, sõltumata sellest, kas kavandatud oli Hiina õhuruumi sisenemine või mitte. Tsoonis lendavad lennukid peavad säilitama kahepoolse raadioside, vastama õigel ajal ja täpselt tuvastamise päringutele ja järgima neile antud juhiseid.
Stonewall Jackson (muusik)

Stonewall Jackson (6. november 1932 Tabor City, Põhja-Carolina – 4. detsember 2021 Nashville, Tennessee) oli USA kantrilaulja ja -muusik, kelle populaarsus oli kõige suurem 1950. aastatel ja 1960. aastate alguses "honky-tonk"i muusika kuldajastul.
Ta sai nime Ameerika Riikide Konföderatsiooni kindrali Stonewall Jacksoni järgi.
Aastatel 1958–1971 oli Jacksonil USA kantrisinglite edetabelis 35 esineljakümne hitti. Tema suurimad hitid olid "Waterloo" (1959) ja "B.J. the D.J." (1964), mis mõlemad jõudsid esikohale.
1956. aastal sai Jackson iganädalast kantrimuusikakontsertide sarja korraldava Grand Ole Opry meeskonna liikmeks ja seda juba enne seda, kui ta oli oma esimese plaadilepingu sõlminud (Columbia Recordsiga sõlmis ta lepingu 1958. aastal). 2006. aastal andis ta Grand Ole Opry kohtusse, kuna tema arvates eelistati seal nooremaid artiste. Mõneks ajaks peatati tema liikmesus Grand Ole Oprys, kuid ta sai seal uuesti esineda aastatel 2008–2012. Seejärel loobus ta esinemistest vaskulaarse dementsuse tõttu. Jackson suri 2021. aasta detsembris 89-aastaselt.
78 (Tallinna bussiliin)

78 oli Tallinna kommertsbussiliin, mis ühendas Hobujaama ja Randvere.
Bussiliiin 78 alustas tööd 1993. aastal. Liini teenindas Tallinna Autobussikoondis marsruudil Hobujaama – Merivälja – Randvere.
Liin suleti 1994. aastal.
78A

78A oli Tallinna kommertsbussiliin, mis ühendas Balti jaama, Randvere ja Tallinna Autobussikoondise.
Bussiliiin 78A alustas tööd 1993. aastal. Liin oli [[ marsruudil [[Balti jaam]] – [[Merivälja]] – [[Randvere (Viimsi)|Randvere]] – [[Merivälja]] – [[Viru väljak]] – [[TAK]].
Liin suleti [[1994]]. aastal.
Viited.
[[Kategooria:Tallinna bussiliinid]]
[[Kategooria:Viimsi vald]]
Cloris Leachman

Cloris Leachman (30. aprill 1926 Des Moines, Iowa – 27. jaanuar 2021 Encinitas, California) oli USA näitleja, kelle karjäär kestis ligi kaheksa aastakümmet.
Pärast 1946. aasta iludusvõistlustel Miss America osalemist sai ta stipendiumi, mis võimaldas tal õppida Elia Kazani käe all New Yorgi näitekunstikoolis Actors Studio. 
Filmidebüüdi tegi Leachman 1955. aastal "film noir"'i teoses "Tappev suudlus" ("Kiss Me Deadly"). Tema kuulsaim filmiroll oli 1971. aastal Peter Bogdanovichi lavastatud filmis "Viimane kinoseanss" ("The Last Picture Show"), mis tõi talle parima naiskõrvalosatäitja Oscari ja BAFTA auhinna, lisaks sai ta Kuldgloobuse nominatsiooni. Meeldejäävaid rolle tegi ta ka filmides "Butch Cassidy ja Sundance Kid" ("Butch Cassidy and the Sundance Kid"; 1969), "Charley and the Angel" (1973, Kuldgloobuse nominatsioon), "Noor Frankenstein" ("Young Frankenstein"; 1974, Kuldgloobuse nominatsioon) ja "History of the World, Part I" (1981) jt.
Telesarjades hakkas Leachman näitlema juba 1950. aastatel, astudes üles antoloogiasarjas "Alfred Hitchcock esitleb" ("Alfred Hitchcock Presents"; 1955–1958), vesternisarjas "Gunsmoke" (1956 ja 1961) ja telesarjas "Lassie" (1957–1958). Ta pälvis kokku kaheksa Primetime Emmy auhinda, sealhulgas kaks auhinda rollide eest situatsioonikomöödiates "The Mary Tyler Moore Show" (1974 ja 1975) ning "Imelaps Malcolm" ("Malcolm in the Middle"; 2002 ja 2006). Roll situatsioonikomöödias "Phyllis" tõi talle 1975. aastal Kuldgloobuse.
Aastatel 1953–1979 oli ta abielus filmiprodutsendi ja -lavastaja George Englundiga, kellega sai neli poega ja ühe tütre.
Elu hammasratastel

"Elu hammasratastel" on 2018. aasta novembris esilinastunud Eesti mängufilm. 
Filmist.
Skandaalse pop-duo Respekt solisti Kerdo lapsepõlv ei olnud roosiline. Tema unistus saada kuulsaks lauljaks on ainus kindel asi, mis teda saatis. Artisti elu on aga täis takistusi ja ahvatlusi. Ainult põgenemine fantaasiatesse aitab tal ellu jääda. Kui vanaema oma säästudest loobumisega teeb suure unistuse täitumise veelgi kättesaadavamaks, haarab teda põrgulik eufooria. Reaalne elu kisub Kerdot aga ikka valele teele. Leida kuulsust, raha ja armastust üheaegselt näib miskipärast võimatu. Ta elab eilses ja unistab homsest, kuid olevik tirib teda halastamatult elu hammasrataste vahele. Kas õigete valikute tegemiseks on juba liiga hilja? Kerdot on üks - aga siis on tema sees veel Jumal ja Kurat! Kes neist võidab? 
Film räägib bändi Respekt seiklustest kaheksa aasta jooksul, ansambli tõusudest ja mõõnadest, selle liikmete kokku- ja lahkuminekutest. Film kasvas välja ansambli tellimusest teha nende sünnipäevaks dokumentaalfilm, stsenaariumi kirjutasid režissöör ja laulja koos. Mingis mõttes saab seda siis nimetada ka bändi Respekt promofilmiks.
Sollenau

Sollenau on vald "(Marktgemeinde)" Austrias Alam-Austria liidumaal Wiener Neustadti maaringkonnas.
Sollenau asub Piestingi jõe ääres. 4,03% valla territooriumist on kaetud metsaga.
Vald asub 10 km Wiener Neustadtist põhjas ja 36 km Viinist lõunas.
Ajalugu.
Sollenaud on esmakordselt mainitud 1166. aastal. See on üks vanemaid asulaid Alam-Austria Steinfeldi piirkonnas.
Majandus.
2001. aastal oli vallas 191 põllumajandusega mitteseotud töökohta ja 2055 inimest olid tööga hõivatud. Aktiivsusmäär oli 45,92%. 1999. aastal oli vallas 27 põllumajanduse või metsandusega seotud ettevõtet.
Vee peal

"Vee peal" on 2020. aasta novembris esilinastunud Eesti mängufilm. See on loodud Olavi Ruitlase romaani "Vee peal" ainetel. 
"Vee peal" on terava huumoriga vürtsitatud pilk vanavanematega elava varateismelise poisi ellu. Lugu on julm, poisil pole elu katsumuste (joomise, tülide ja koduvägivalla) eest põgeneda mujale kui Tamula järvele kala püüdma. Elu toores ja jõuline olemus avaldub maa peal – ümberringi lokkab üldine minnalaskmismeeleolu, poissi ümbritsevad joodikutest naabrid, tal on probleeme koolikiusu ja õpingutega. Kurbnaljaka ja seiklusliku pealispinna alla on peidetud lugu, milles tulevad eredalt esile inimeste põhivajadused mõistmise, hoolivuse, inimlikkuse ja armastuse järele. Filmi põhiline tuum ei ole mitte lagunev nõukogude kord ja stagnatsiooni kõrg­aeg, vaid kasvamine ja inimeseks olemine igasugustes oludes.
Filmi rööppealkiri on inglise keeles "On The Water" ja vene keeles "На воде". Filmi tegevus toimub 1982. aastal Võru agulihoovis, kuid see on filmitud peamiselt Võhandu jõe ääres Võõpsus. Filmi tootmist toetasid Värska Sanatoorium, Eesti Filmi Instituut, Eesti Kultuurkapital ja Võru linnavalitsus.
Osatäitjad.
ja teised.
Zillingdorf

Zillingdorf on vald "(Marktgemeinde)" Austrias Alam-Austria liidumaal Wiener Neustadti maaringkonnas.
Theresienfeld

Theresienfeld on vald "(Marktgemeinde)" Austrias Alam-Austria liidumaal Wiener Neustadti maaringkonnas.
See asub 5 km Wiener Neustadtist põhja pool, Viini nõo lõunaosas. Valla territooriumist 3,40% on kaetud metsaga.
Ajalugu.
Theresienfeld asutati 1763. aastal keisrinna Maria Theresia poolt piirkonna põllumajanduse arendamiseks.
Majandus ja haridus.
2011. aastal oli vallas 169 mittepõllumajanduslikku töökohta ning 14 põllumajanduse ja metsandusega seotud ettevõtet. 109 inimest ei olnud tööga hõivatud.
Theresienfeldis on kaks lasteaeda, algkool ja kutsekool.
Haavakorgik

Haavakorgik ("Fomitopsis pulvinascens") on "Fomitopsidaceae" sugukonda kuuluv seeneliik.
Seen kasvab murdunud lehtpuudel moodustades ebakübaraid.
Sidekriips

Sidekriips on kirjavahemärk -. Selle peamised funktsioonid õigekirjas on sidumine ja eraldamine. Lisaks sellele saab sidekriipsu kasutada ka lugemise hõlbustamiseks ja sõnade asendamiseks.
Sidekriips kui siduja.
Eesti õigekirjas on siduva sidekriipsu kasutamine kohustuslik. 
Siduvat sidekriipsu kasutatakse järgmistel juhtudel:
Sidekriips kui eraldaja.
Eesti õigekirjas on eraldava sidekriipsu kasutamine sageli kirjutaja otsustada, sest tihtipeale on tegu selgitussidekriipsuga ja seda kasutatakse parema loetavuse eesmärgil. Kuid on ka juhtumeid, kus eraldussidekriipsu kasutamine on kohustuslik.
Eraldavat sidekriipsu kasutatakse järgmistel juhtudel:
NB! Tuleb jälgida, et liitsõnade osad rühmituvad õigesti ning vajadusel peaks lisama teise sidekriipsu. Kohatu oleks kirjutada "kodu-uurimisjuhid," sest see viitab kodustele uurimisjuhtidele, arusaadavam oleks kirjutada "koduuurimisjuhid", "kodu-uurimis-juhid", "koduuurimise juhid", "kodu-uurimise juhid" jne.
NB! Kompulatiivide moodustamise puhul käib eelseisev täiend kogu liitsõna, seega ka teise sõna kohta.
Sidekriipsu kasutamise eriseigad.
"samm-"
"-sammult"
Nano mälukaart

Nano mälukaart ehk NM-kaart (inglise keeles Nano Memory, lühend NM) on Huawei poolt 2018. aastal välja töötatud patenteeritud mälukaardivorming.
NM-kaardid on sama suured kui nano-SIM-kaart, seega saab neid kasutada samades pesades kui nano-SIM-kaarte. NM-kaardid on väiksemad kui mikro-SD-kaardid, mis vabastab nutitelefonides ruumi ja vähendab aparaadi kaalu.
NM-kaardid kasutavad eMMC 4.5 protokolli ja töötavad lugemiskiirusega 90 MB/s.
2021. aasta seisuga sai kaarte kasutada vaid Huawei toodetud telefonides. Kaarte toodab ka Lexar. 2024. aasta seisuga oli NM-kaart kasutatav ka Xiaomi nutitelefonides. XXI sajandi kolmanda kümnendi I poole seisuga toodetakse 64 GB, 128 GB, 256 GB ja 512 GB mahuga kaarte. Need on kallimad kui SD-kaardid.
Carl Levin

Carl Milton Levin (28. juuni 1934 Detroit, Michigan – 29. juuli 2021 Detroit) oli USA poliitik. Ta oli Demokraatliku Partei liige.
Ta lõpetas Swarthmore College'i ja Harvardi õigusteaduste kooli. Aastatel 1964–1967 töötas ta Michigani osariigi tsiviilõiguste komisjoni peanõunikuna. Aastatel 1969–1977 kuulus ta Detroiti linnanõukogusse ja oli neljal viimasel aastal nõukogu president.
1978. aastal valiti Levin USA Senatisse. Valimistel edestas ta Vabariiklikku Partei kandidaati, ametisolevat senaatorit Robert P. Griffini. Levin valiti senatisse tagasi viiel korral ja ta kuulus senatisse kuni 2015. aasta jaanuarini. 2013. aasta märtsis oli ta teatanud, et ei kandideeri enam seitsmendaks ametiajaks. Ta on kõige pikema ametiajaga senaator Michigani osariigist. Aastatel 2001–2003 ja 2007–2015 oli Levin senati relvajõudude komitee esimees. Alates 1990. aastate lõpust juhtis ta senati sisejulgeoleku alamkomiteed, mis tegeleb juurdlustegevusega. Alamkomitee uurimisvaldkondade hulka kuulusid tema juhtimise ajal muuhulgas rahapesu, maksuparadiisid ja ettevõtete väärkäitumine. Senaatorina oli ta vastu Iraagi sõjale ning pooldas rangemat kontrolli käsitulirelvade ja tuumarelvade üle.
Pärast senatist lahkumist töötas ta Detroitis tegutsevas advokaadibüroos Honigman Miller Schwartz and Cohn LLP.
Šarani (Gornji Milanovac)

Šarani (serbia kirillitsas Шарани) on küla Serbias Gornji Milanovaci vallas. 2011. aasta rahvaloenduse andmetel elab külas 241 inimest.
Savinaci nime (serbia kirillitsas Савинац) seostatakse sageli Šarani külaga. Savinac on laiem maa-ala Dičina jõe vasakul kaldal.
Bedriye Tahir Gökmen

Bedriye Tahir Gökmen oli Türgi lendur. Ta oli esimene türgi naine, kes sai piloodiloa.
Biograafia.
Tahir õppis Vecihi Hürkuşi eralennukoolis ja sa litsentsi 1933. aastal. Tööandja ei kiitnud aga tema lendamist heaks ja vähendas karistuseks tema palka. Sellegipoolest lõpetas ta 1934. aastal lennukooli ja taotles lennuväe asekantslerilt oma tegevusluba. Büroo saatis kooli inspektorite meeskonna, kuid õnnetuse tõttu ei olnud koolil lennukit, millega Tahir saaks oma oskusi demonstreerida. Meeskond ei tulnud tagasi ja kool suleti hiljem samal aastal.
Türgi langevarjur Abdurrahman Türkkuşu andis talle hüüdnime "Gökmen Bacı" ('sinise taeva õde'). 1934. aastal, kui kehtestati Türgi perekonnanimeseadus, võttis ta perekonnanimeks Gökmen.
79 (Tallinna bussiliin)

79 oli Tallinna kommertsbussiliin, mis ühendas Balti jaama ja Kiisa.
Bussiliiin 79 alustas tööd 1993. aastal. Liini teenindas Tallinna Autobussikoondis marsruudil Balti jaam – Kiisa.
Liin suleti 1994. aastal.
88 (Tallinna bussiliin)

88 oli Tallinna kommertsbussiliin, mis ühendas Reisisadamat ja Kadaka turgi.
Liini teenindas Tallinna Autobussikoondis Scania CR112 ja Volvo B10M tüüpi bussidega. Väljumiste intervall oli 16 minutit.
Liin suleti 2000. aastal.
79A

79A oli Tallinna kommertsbussiliin, mis ühendas Kiisa raudteejaama ja Loodust.
Bussiliiin 79A alustas tööd 1993. aastal. Liini teenindas Tallinna Autobussikoondis marsruudil Kiisa raudteejaam – Loodus.
Liin suleti 1994. aastal.
Campeonato Brasileiro Série A 2024

Campeonato Brasileiro Série A 2024 on Brasiilia kõrgeima jalgpalliliiga Campeonato Brasileiro Série A 68. hooaeg. Hooaeg algas 13. aprillil 2024 ja lõppeb 8. detsembril 2024.
Klubid.
Liiga hooajal osaleb 20 meeskonda: 16 klubi eelmisest hooajast ja neli klubi Brasiilia jalgpalli esiliigast, mis kindlustasid endale edasipääsu kõrgliigasse.
Esiliiga võitja Vitória mängis kõrgliigas viimati 2018. aastal. Juventude ja Atlético Goianiense mängisid viimati 2022. aastal ning Criciúma viimati 2014. aastal.
Nad asendavad Série A-s eelmisel hooajal välja langenud nelja klubi: Santos, Goiás, Coritiba ja América Mineiro.
Klubid.
Campeonato Brasileiro Série A 2024 hooajal mängivad liigas järgmised 20 klubi ("Peatreenerid hooaja alguse seisuga"):
Statistika.
Suurimad väravalööjad.
"Seisuga 20. juuli 2024"
Rippaed

Rippaed on terrassile kujundatud iluaed. See koosneb vertikaalsetel tehislikel aladel kasvatatavatest taimedest ning võib esineda mitmel kujul, nagu näiteks katuseaiana, kuid seda saab alati kirjeldada aiana, mis on istutatud maapinnast kõrgemale. Rippaia peamised eesmärgid on ruumi kasutuse optimeerimine, õhu kvaliteedi parandamine ja silmailu.
Ajalugu.
Teadaolevalt kõige vanemad rippaiad (Semiramise rippuvad aiad) asusid Babülonis ning kuuluvad vanaaja seitsme maailmaime hulka. Arvatakse, et rippaiad rajati Babüloonia kuninga Nebukadnetsar II (605–562 eKr) valitsemisajal selleks, et rahuldada tema abikaasa, kuninganna Amytise, igatsust tema kodumaa Media rohke taimestiku järele. Mõne allika kohaselt olid aiad kuninga armastuse sümbol oma kuninganna vastu ning katse ehitada talle paradiis Babüloonia maastike keskel.
Rippaiad tänapäeval.
Kaasaegsed rippaiad (mida sageli nimetatakse vertikaalseteks aedadeks või rohelisteks seinteks) on uuenduslikud ja jätkusuutlikud arhitektuurilised rajatised, mille eesmärk on viia taimestik linnakeskkonda, kus ruum on piiratud.
Babüloni legendaarsed rippuvad aiad olid kivisammaste ja seintega toestatud ridaelamuaiad. Kaasaegsetes rippaedades kasutatakse täiustatud tehnoloogiaid ja materjale, et luua vertikaalseid maastikke hoonete välispindadele, siseseintele ja isegi eraldiseisvatele struktuuridele.
Rippaedade positiivne mõju.
Kasu keskkonnale: rippaiad aitavad parandada õhukvaliteeti, sidudes süsinikdioksiidi ja vabastades hapnikku. Samuti pakuvad nad elupaiku lindudele, putukatele ja muule elusloodusele, edendades linnapiirkondades bioloogilist mitmekesisust.
Soojusisulatsioon: rippaedade taimestik toimib loodusliku isolaatorina, aidates reguleerida temperatuuri ja vähendada hoonete energiatarbimist, kütte- ja jahutuskulusid ning aidata kaasa energiasäästlike hoonete projekteerimisele.
Müra vähendamine: rippaedades kasvavad taimed aitavad vähendada mürasaastet tiheda asustusega piirkondades.
Kõhrsüldik

Kõhrsüldik ("Exidia candida"), varem "Exidia cartilaginea" on kandseente hulka kuuluv seeneliik.
74 (Tallinna bussiliin)

74 oli Tallinna kommertsbussiliin, mis ühendas Hobujaama ja Pirita.
Bussiliiin 74 alustas tööd 1992. aastal liini 12 asemel. Liini teenindas Tallinna Autobussikoondis marsruudil Hobujaama – Pirita.
Liin suleti 1994. aastal.
Mackenzie Little

Mackenzie Little (sündinud 22. detsembril 1996 Rochesteris) on Austraalia odaviskaja.
2020. aasta suveolümpiamängudel Tōkyōs tegi ta täiskasvanute tiitlivõistluste debüüdi, pääses finaali ja sai kaheksanda koha.
2022. aasta maailmameistrivõistlustel Eugene'is viskas Little finaalis isikliku rekordi 63.22 ja tuli viiendaks, kaotades pronksmedali võitnud Haruka Kitaguchile vaid 5 sentimeetriga.
2023. aasta maailmameistrivõistlustel Budapestis võitis ta Kitaguchi ja Flor Ruizi järel pronksmedali viimasel katsel visatud 63.38-ga.
Little'i isiklik rekord on 2022. aasta Rahvaste Ühenduse mängudel Birminghamis visatud 64.27.
Isiklikku.
Little on õppinud Stanfordi ülikoolis inimese bioloogiat ja Sydney ülikoolis arstiteadust.
Kriitkorgik

Kriitkorgik ("Amyloporia cretacea") on "Fomitopsidaceae" sugukonda kuuluv seeneliik.
Seen kasvab kuuskede vanadel lamatüvedel ja ei reageeri KOHiga.
Enesemääratlus

Enesemääramine on inimese põhiõigus, kuid see on võimalik vaid siis, kui inimene on oma vaimses arengu jõudnud selleni, et ta suudab iseseisvalt orienteeruda ruumis ja ajas, määratleda enesele eesmärke ja leida selleks sobivaid eneseteostuse viise.
Richard M. Ryanin ja Edward L. Decin uurisid inimeste psühholoogilisi põhivajadusi, sisemist motivatsiooni ja väliseid heaolu rahuldamise viise ning sõnastasid enesemääratlemise teooria (ingl. self-determination theory). Selle teooria järgi on inimesel kolm põhivajadust:
1. Iseseisvus, mis tähendab vabadust ise otsustada, mida ta tahab teha, kusjuures teo motivatsioon sünnib inimese sisemisest eneseteostuse vajadusest, mitte välisest sunnist;
2. Võimekus, mis tähendab, et inimene suudab mõista tõusetunud probleemide olemust, leida lahendusi nendele ja neid realiseerida;
3. Sotsiaalsus, mis tähendab võimet teha koostööd teiste inimestega, mõista nende vajadusi, suutlikust selgitada neile enda vajadusi ning valmidust teha järeleandmisi kokkuleppe saavutamiseks.
Inimese enesemääramise õigust võivad piirata pereliikmed, tööandjad, poliitikud seadusandlike sätetega ja ametnikud, kellel on seadustest tulenev õigus rakendada sunnivõimu. Ka avalik meedia võib oma kanalite kaudu pöörata ühiskonna tähelepanu konkreetsele isikule ning mõjutada tema käitumist nii, et isiku enesemääramise võimalused ahenevad oluliselt. Uue fenomenina on ilmunud sotsiaalmeedia kanalid, milles häbistatakse inimesi nende väliste tunnuste või käitumise tõttu ning äärmuslikel juhtudel kutsutakse neid üles enesehävituslikule tegevusele.
Biwa järve 8 nägu

"Biwa järve 8 nägu" on 2024. aasta jaanuaris esilinastunud Eesti mängufilm. 
Film valiti Eestit esindama Ameerika Filmikunsti ja -teaduste Akadeemia filmiauhinna parima rahvusvahelise filmi kategoorias.
Filmist.
Film põhineb saksa japanofiili Max Dauthendy 1911. aastal ilmunud samanimelisel raamatul, mis ilmus kirjandusajakirjas Loomingu Raamatukogu 2005. aastal eesti keeles. Teos anti 2024. aastal uuesti välja Loomingu Raamatukogu kuldsarja eriväljaandena ning Eestis on see välja antud ka audio- ja e-raamatuna.
Linateos tõlgib vanad Jaapani armastuslood Peipsi külakogukonna igatsuste ja ihade keelde. Filmi peategelaste hingeseisundit vaadatakse läbi kaheksa idamaise poeetilise motiivi: koju pöörduvad purjekad, ehapuna, esimene lumi, öine vihm, sügisene täiskuu, templikell, ootamatu tuuleiil, metshanede äralend. Need ilusa kurbuse motiivid raamivad kaheksat omavahel põimuvat julma, ennast ja teisi hävitavat armastuslugu.
Film on otsekui utoopia, kus mõisted nagu "ühiskond" ja "kultuur" kaotavad oma ajaloolise tähenduse ning muutuvad amorfseks, võttes just sellise kuju või vormi, nagu parajasti vaja. Tegelased arendavad pigem dialoogi vaataja siseilmaga kui omavahel. Vaatajasse ei jäeta tühimikku, vaid talle antakse võimalus terviktunde tekkimiseks, kui purjekad pöörduvad jälle minekule, vihmasadu lakkab, kellamäng lõpeb, tuuleiilid annavad järele, noorkuu tõuseb taevasse, ehapuna pöördub loojangule, lumi hakkab sulama ja metshaned tulevad koju, millest ilma selle filmita ei pruugigi teadlik olla.
Filmi loomise aluseks oli režissööri huvi arhailiste mõtlemisviiside vastu: maagiline mõtlemine, mütoloogiad, pärimus, kõik ürgsed tekstid kas algkujul või muinasjuttudeks töödelduna. Linateose materjal põhineb universaalsel maagilisel mõtlemisel – et kõik asjad maailmas on omavahel vahetult seotud.
Filmi tootmist finantseerisid Eesti Filmi Instituut, Eesti Kultuurkapital, Soome Filmi Instituut, Soome telekanal YLE ja Tartu Filmifond.
Filmi maailma esilinastus toimus 31. jaanuaril 2024 festivalil: IFFR – International Film Festival Rotterdam, Holland. Eesti esilinastus toimus 6. märtsil 2024 Coca-Cola Plazas Tallinnas.
Waidmannsfeld

Waidmannsfeld on vald "(Gemeinde)" Austrias Alam-Austria liidumaal Wiener Neustadti maaringkonnas.
Valla territooriumist 77,9% on kaetud metsaga.
Majandus.
1999. aastal oli vallas 34 põllumajanduse või metsandusega seotud tegevustega ettevõtet. 2001. aastal oli peale põllumajanduse 51 töökohta ning tööga oli hõivatud 790 inimest. Tegevusmäär oli 2001. aastal 45,04%.