tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kunila kalme

Kunila kalme on muistne kalme Jõgeva maakonnas Põltsamaa vallas Jaaniantsu-nimelisel voorel.
Jaaniantsu-nimeline voor on kruusavõtmisega suuresti hävitatud. 
Kalme pärineb venekirveste kultuuri perioodist. 
1938 leiti kalmest luustik koos venekujulise kirvega. 1948 tehti seal Lembit Jaanitsa juhendamisel arheoloogilisi kaevamisi.
Kuningate haud

Kuningate haud (ka "Kolme kuninga haud, Kuninguste kivikalme") on kolmest kivikalmest koosnev kalmerühm Saare maakonnas Saaremaa vallas Kuninguste külas. Kalmed on kaitse all arheoloogiamälestistena (registrinumbrid 12574–12576).
Kohaliku pärimuse järgi on tegu kahe kuninga matmiskohaga.
Kalmeid uuriti 1971. aastal Vello Lõugase juhendamisel. Kalmed on tüübilt tarandkalme, mida kasutati 1.–2. sajandil.
Kaide Rätsep

Kaide Rätsep (15. mai 1926 Tallinn – 22. aprill 1994) oli eesti (EELK) meesvaimulik ja teoloog.
Kaide Rätsep õppis Tallinna Inglise Kolledžis. 1945 astus ta Tallinna Polütehnilise Instituudi majandusteaduskonda, kuid jättis õpingud pooleli. 1947. aastal alustas õpinguid EELK Usuteaduse Instituudis ning lõpetas selle 1952. aastal. Ta keskendus teadustöös Tooma evangeeliumi uurimisele.
1958–1961 õppis ta Inglismaal Oxfordi ülikoolis, kus ta uuris gnoosist ja varakristlikku kirjandust ning kaitses kirjandusteaduse bakalaureuse ("Bachelor of Literature") kraadi uurimusega Tooma kirjandusest.
Ta oli 1954–1980 Tallinna Kaarli koguduse I pihtkonna õpetaja ja 1983 III pihtkonna õpetaja. Ta töötas ka õppejõuna Usuteaduse Instituudis.
Kaide Rätsep suri 22. aprillil 1994 ja ta maeti 29. aprillil 1994 Rahumäe kalmistule.
Külasema kalmed

Külasema kalmed on muistsed kalmed Saare maakonnas Muhu vallas Külasema külas.
Kalmed pärinevad venekirveste kultuuri ajast. Kalmed avastati umbes 1900, kui kruusavõtmisel leiti luustik, millel rinna juures paiknes läbipuuritud loomahammastest kee.
Kärde kivikalmed

Kärde kivikalmed on muistsed kivikalmed Jõgeva maakonnas Jõgeva vallas Kärde külas. Kärdes asub ka Kärde mõisa kalmistu.
Kärdest on teada kolm kivikalmet. I kivikalme, mis asus Kärde mõisa valitsejamaja ees tee juures, on hävinud. II kivikalme asub I kivikalmest umbes kilomeeter eemal niinimetatud Alliku metsas. III kivikalme asub II kivikalmest 200 m lõuna pool Alliku väljal. III kivikalmet uuriti 1895 Richard Hausmann juhendamisel. III kivikalme rajati arvatavasti 1.-2. sajandil.
Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia raamatukogu

Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia raamatukogu (EMTA raamatukogu) on avalikku teenust osutav ülikooli- ja teadusraamatukogu. 
Raamatukogus on 2017. aasta alguse seisuga umbes 205 000 teavikut, sh ligikaudu 130 000 nooti, 40 000 raamatut, 2900 käsikirjalist teadustööd, 27 000 helisalvestist, 2500 videosalvestist ning arvukalt trükitud ja elektroonilisi perioodikaväljaandeid.
Asukohad.
Raamatukogu asub Tallinnas Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia peahoones aadressil Tatari 13; filiaali aadress on EMTA lavakunstikooli raamatukogu, Toom-Kooli 4, Tallinn.
Raamatukogul on olnud viis asukohta:
Annetajad.
Algusaastatest peale on õppejõud ja interpreedid annetanud raamatukogule oma materjale. Viimastel aastakümnetel on meile jõudnud raamatuid, noote ja plaate paljudest isikukogudest: Zelia Aumere, Juhan Kaljaspoolik, Irmgard Kaudre, Anna Klas, Eri Klas, Venno Laul, Hugo Lepnurm, Endel Lippus, Urve Lippus, Bruno Lukk, Anti Marguste, Juha Metsäpeltö, Leo Normet, Toomas Paul, Naan Põld, Lilian Semper, Heljo Sepp, Lepo Sumera, Veljo Tormis, Taru Valjakka, Andrei Volkonski jt.
Väärilist lisa meie kollektsioonile on andnud arvukad toetajad: Wolfgang Wagner (), Tõnis Rüütel, François Rossé (), Klassikaraadio, Eesti Segakooride Liit, Ameerika Ühendriikide Suursaatkond Eestis, Poola Suursaatkond Tallinnas, Prantsuse Instituut Eestis, Soome Muusika Infokeskus (FIMIC), Taani Kultuuri Instituut, Eesti Helikunsti Keskus New Yorgis, Eesti Kultuuri Koondis Rootsis, Packard Humanities Institute, The Associated Board of the Royal Schools of Music, Bärenreiter, Müller-Speiser, Helbling, Wilhelm Hansen jt.
2011. aasta mais jõudis Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia saksa ooperilavastaja prof Joachim Herzi (1924–2010) mahukas raamatukogu. Tegemist oli suurejoonelise rahvusvahelise projektiga, ettevõtmist organiseeris ja finantseeris Akademie der Künste. Joachim Herzi raamatukogus on ligi 9000 teavikut: 542 nooti, 2254 helisalvestist, umbes 6200 raamatut. Herzi kogu hakatakse edaspidi hoidma eraldi ruumis Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia juurdeehitusena valmivas saalikompleksis.
Andmebaasid.
2002. aastal tekkis EMA lugejatel esimest korda võimalus kasutada rahvusvahelisi teadusandmebaase. Algatuseks hangiti ELNET Konsortsiumi vahendusel EBSCO Publishing andmebaasid, lisandusid Grove Music Online, Cambridge University Press Journals, Oxford University Press Journals. Alates 2004. aastast on Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias kättesaadav rahvusvaheline muusikakirjanduse bibliograafia RILM, sellele on järgnenud Naxos Music Library, Naxos Video Library, RISM (Répertoire International des Sources Musicales), RIPM (Retrospective Index to Music Periodicals), JSTOR Music Collection, International Phonetic Alphabet (IPA Source), Digital Theatre+, RILM Music Encyclopedias, Die Musik in Geschichte und Gegenwart (MGG) Online jt.
EMTA raamatukogu alustas 2014. aastal vokaalteoste eestikeelsete tõlgete andmebaasiga Loreta. Praeguseks on andmebaasi kantud umbes 1000 teose tõlked.
Loona kivikalme

Loona kivikalme on muistne kivikalme (tüübilt kivikirstkalme) Saare maakonnas Saaremaa vallas Kiirassaare külas.
Kalmet uuriti 1958–1959 Lembit Jaanitsa juhendamisel. Kalmega samal kõrgendikul asus ka muistne asulakoht (Loona asulakoht) umbes 2. aastatuhande II-III veerandist. Kalme hinnatakse olevat pärit 9.–8. sajandist eKr, hiljem on kalmet kasutatud ka meie ajaarvamise alguse aegu.
Kalmete lähipiirkonnas on muidki kivikirstkalmeid: üks neist 300 m lääne pool, kolm kalmet Kivi ja Türnpuu talu juures.
Sushma Swaraj

Sushma Swaraj (hindi keeles सुषमा स्वराज; 14. veebruar 1952 Ambala, Pandžabi osariik – 6. august 2019) oli India poliitik. Ta oli alates 26. maist 2014 kuni 30. maini 2019 India välisminister.
Ta sündis aastal 1952 Ambalas Pandžabi osariigis (praeguse haldusjaotuse järgi Haryana osariigis). Ta on lõpetanud Chandigarhis asuva Pandžabi ülikooli.
Raamatukogu (ajakiri)

Raamatukogu on raamatukogundusajakiri, Eesti Rahvusraamatukogu ja Eesti Raamatukoguhoidjate Ühingu (ERÜ) ühisväljaanne. Ajakiri ilmub neli korda aastas ning sisaldab üldteoreetilisi artikleid Eesti ja maailma raamatukogunduse kohta, tutvustab teadus-, eriala-, rahva- ja kooliraamatukogude tööd, käsitleb raamatuloo, vabahariduse, kirjastamise ja muid kultuuriküsimusi (kirjanduse, kirjastamise, raamatukujunduse, bibliofiilia kohta) ning vahendab ERÜ infot. Samuti avaldab korrapäraselt bibliograafianimestikku „Raamatukogunduse uudiskirjandus” ning raamatukogude statistikatabeleid.
Ajakirja loomine ja tänapäev.
Ajakirja esimene number ilmus 1923. aastal ERÜ väljaandel (toimetaja Aleksander Karro). A-il 1929–1940 toimetas ajakirja Aleksander Sibul. 1940. aastal ajakirja väljaandmine lõpetati. 1964. aastal hakkas F. R. Kreutzwaldi nimeline ENSV Riiklik Raamatukogu (praegune Eesti Rahvusraamatukogu) Raamatukogu asendajana välja andma info- ja metoodikaväljaannet Huvitavat raamatukogude tööst, mis 1968. aastast alates kandis nime Raamatukogu (toimetaja Kalju Oja jt). Taas ajakirjana ilmub Raamatukogu 1990. aastast. A-il 1990–1992 oli peatoimetaja Kai Maran ja a-il 1992–2016 Ene Riet. 2016—2024 toimetas ajakirja Mihkel Volt.. Aastast 2024 toimetab ajakirja Signe Heiberg. 
Kättesaadavus.
Alates 2019. aastast ilmub ajakiri Raamatukogu nii võrguväljaandena kui ka nõudetrüki kujul. Ajakirja e-versiooni on võimalik lugeda Eesti Rahvusraamatukogu saidil, Issuu-keskkonnas ja veebiarhiivis Digar. Ajakirja Raamatukogu trükieksemplare saab tellida Trükiviis OÜ-lt.
Lüganuse kivikalmed

Lüganuse kivikalmed (ka "Tark-Jaagu vared") on muistsed kivikalmed (tüübilt kivikirstkalmed) Ida-Viru maakonnas Lüganuse vallas Lüganusel.
Kivikalmetest on säilinud kolm. kivikalmet uuriti 1954 Marta Schmiedehelmi ja 1957 Silvia Lauli juhendamisel. See kivikalme koosnes neljast paekividest laotud kontsentrilisest müürist (läbimõõdud vastavalt 5,3, 7,5, 12 ja 14–15 m). Kalme dateeriti umbes I aastatuhande II poolde eKr.
Giorgi Kvirikašvili

Giorgi Kvirikašvili (gruusia keeles გიორგი კვირიკაშვილი; sündinud 20. juulil 1967 Thbilisis) on Gruusia poliitik. Ta oli 30. detsembrist 2015 kuni 20. juunini 2018 Gruusia peaminister, enne seda oli ta alates 1. septembrist 2015 kuni 30. detsembrini 2015 Gruusia välisminister.
Ta lõpetas aastal 1992 Thbilisi Riikliku Meditsiiniinstituudi, aastal 1995 kiitusega Thbilisi Riikliku Ülikooli majandusteaduskonna ja aastal 1998 Illinoisi Ülikooli Urbana-Champaign'is.
Piirkond (täpsustus)

Piirkond on mitmetähenduslik sõna.
Haldusüksuste tüübid:
Peeter-Pauli kindlus

Peeter-Pauli kindlus (vene keeles "Петропавловская крепость") on kindlus Venemaal Peterburis Jänesesaarel.
Kindlus on nimetatud pühakute Peetruse ja Pauluse järgi.
Ajalugu.
Seda hakati ehitama 16. mail vkj)/ 27. mail 1703, mida venelaste poolt peetakse ka Peterburi linna asutamiseks. Suuremad ehitustööd toimusid aastail 1706–40 Itaalia arhitekti Domenico Trezzini juhendamisel.
Peeter-Pauli kindluse keskne ehitis on Peeter-Pauli katedraal. Kindlusesse viib kaks silda: Johannese sild ja Vassili saare poolt Kroonvärgi sild. 
Alates umbes 1720. aastast toimis kindlus eriti tähtsate ja poliitvangide vanglana. Esimene, kellel õnnestus sealt põgeneda, oli vürst Pjotr Kropotkin 1876. aastal. 1924. aastal muudeti kindlus muuseumiks.
Peeter-Pauli kindlus revolutsioonides.
Veebruarirevolutsiooni ajal ründasid mässulised Pavlovski kaardiväepolgu sõdurid 12. märtsil (vkj. 27. veebruaril) 1917 Peeter-Pauli kindlust ja vabastasid kõik vangid.
Ajutine Valitsus hoidis Peeter-Pauli kindluses tsaari valitsusametnikke. Ka tsaari Nikolai II-st ähvardas vangistus kindluses, kui ta 21. märtsil (vkj. 8. märtsil) Mogiljovist Tsarskoje Selosse tuli, kuid piirduti koduarestiga.
Juulipäevade ajal 17. juulil (vkj. 4. juulil) kuulutas Peeter-Pauli kindluse garnison oma toetust bolševikele. Ülejärgmisel päeval alistusid nad valitsuse vägedele ilma vastupanuta.
Oktoobrirevolutsiooni ajal läks Peeter-Pauli kindlus kiiresti bolševike poolele üle. 7. novembril (vkj. 25. oktoobril) esitas Petrogradi Tööliste ja Soldatite Saadikute Nõukogu Ajutisele Valitsusele ultimaatumi. Pärast revolutsiooni avapauku ristlejalt "Aurora" tulistati Peeter-Pauli kindlusest Talvepalee pihta, kus valitsus töötas, 30 mürsku. Ainult 2 neist tabas ja tekkinud kahju polnud suur, niisiis keeldud valitsus alistumast ja järgnes Talvepalee vallutamine ööl vastu järgmist päeva Vladimir Antonov-Ovsejenko juhtimisel. Ministrid vangistati ja toimetati Peeter-Pauli kindlusesse.
18. jaanuaril 1919 lasti Peeter-Pauli kindluses Tšekaa käsul maha 4 suurvürsti: vennad Nikolai Mihhailovitš ja Georgi Mihhailovitš, Pavel Aleksandrovitš ja Dmitri Konstantinovitš.
Carl Hehn

Carl Georg Franz Hehn (vene keeles "Карл Георг Франц Ген"; 25. aprill (ukj 7. mai) 1821 Otepää – 19. veebruar (ukj 2. märts) 1875 Tartu) oli baltisaksa päritolu agronoom, õppejõud ja publitsist. 
Elulugu.
Ta sündis Otepää pastori Bernhard Gottlieb Hehni (1776−1856) ja tema abikaasa Karoline Körberi (1785−1878) pojana. Sai koduhariduse. 1833−1838 õppis Tartu gümnaasiumis. 1838−1842 tudeeris Tartu ülikoolis ökonoomiat ja sai 1843. aastal ökonoomiakandidaadi kraadi. Seejärel oli Peterburis ja Pihkva kubermangus koduõpetaja. Naasis Tartusse, kus õpetas 1850–1852 veterinaariainstituudis põllumajandust. Seejärel töötas kuni 1857. aastani Tartu ülikooli raamatukogu raamatukoguhoidja abina. 1858. aastal kaitses ta ülikoolis magistrikraadi. 1860. aastal sai temast Liivimaa sotsieteedi alaline sekretär, kellena oli tegev 1868. aastani. Sellesse perioodi langeb tema töö põllumajandusliku aastaraamatu Livländische Jahrbücher der Landwirtschaft ja nädalakirja Baltische Wochenschrift für Landwirtschaft, Gewerbefleiß und Handel toimetajana. 1868−1873 oli ta Riia Polütehnikumi põllumajandusprofessor ja põllumajandusosakonna direktor (dekaan). 1873. aastal valiti Tartu ülikooli korraliseks põllumajandusprofessoriks, kellena töötas surmani.
Carl Hehni tähtsus.
Ta oli üks esimesi, kes hakkas uurima Liivimaa mõisaid ja talusid; oli üks sellealase statistika rajajaid. Ta andis esimesena teadusliku ülevaate Liivimaa põllumajandusest (eriti mullast) ja uuris kliima mõju põllumajandusele. Tema initsiatiivil korraldati (teostus alles pärast tema surma) 1881. aastal Riias esimene Balti kubermangude põllumajanduskongress, samuti organiseeris ta esimesi põllumajanduskesknäitusi. Hehn oli 1865. aastal ka üks Balti Metsaseltsi asutajatest.
Hans Ryssenberg

Hans Ryssenberg (Ryssenberch) (suri 1499) oli Tallinna kullassepp.
Aastast 1450 oli ta Tallinna kodanik. 1450–1499 oli ta kullassepaameti meister, 1492–1496 vanem. 1467–1470 ja 1499 oli ta Kanuti Gildi vanem. 1488–1492 töötas ta Moskvas suurvürsti Ivan III teenistuses. 
Tema tuntuim teos on Niguliste kiriku kullatud hõbemonstrants (tehtud 1474–1477).
Lümanda Leedri Kabeliväli

Lümanda Leedri Kabeliväli on muistne kalmistu Saare maakonnas Saaremaa vallas (varem Lümanda vald) Leedri külas.
Kabeliväli paikneb kadakasel kivisel karjamaal. Kabelivälja on aegade jooksul tugevasti rikutud. Kabeliväljalt on leitud umbes 300 leidu (arheoloogiakirjanduses nimetatud Lümanda kalmeleiud). Vanimaid leiud on dateeritud 5.-6. sajandisse.
Kahtla asulakoht

Kahtla rauaaja asula oli muistne asustuskeskus Saaremaal Kahtla ja Üüvere küla territooriumil. Asula hõlmab kaht muinsuskaitsealust asulakohta.
Asulakoht pärineb rauaaja vanemast poolest. Asula jäeti maha meie ajaarvamise alguses mere taganemise tõttu.
Asulat ja kalmeid uuriti aastatel 1976–1979 Vello Lõugase juhendamisel. Kagupoolne varase rauaaja asulakoht avastati aastal 1977. Loodepoolse asulakoha juures paiknevad muistsed kalmed.
Põhjamaade üliõpilaskooride festival

Põhjamaade üliõpilaskooride festival (inglise Nordic Student Singers’ Summit; lühendatult NSSS) on iga kolme aasta järel peetav üliõpilaskooride koorifestival ühes Balti- või Põhjamaa linnas.
Keldrimäe asulakoht

Keldrimäe asulakoht on keskaegne asulakoht Rapla maakonnas Märjamaa vallas Varbola külas.
Asulakoht pärineb 15.-16. sajandist. Asulakoha suurus on 2 ha. Asulakoht jääb Varbola linnusest umbes 1 km põhja poole. Asulakohast on leitud hoonevaremeid. 
Asulakohas on tehtud kaevamisi alates 1981. aastast Evald Tõnissoni ja Ülle Tamla juhendamisel.
Kirbla asulakoht

Kirbla muinasasula oli rauaaegne asula Pärnumaal Kirbla küla territooriumil. Asula ala hõlmab kaht muinsuskaitsealust asulakohta, millest üks on Kirbla kalmistust loodes ja teine kagu pool Risti-Virtsu maantee ääres.
Loodepoolne asulakoht avastati 1972. aastal ja kagupoolne 1982. aastal seoses uue maanteetrassi ehitusega. Hiljem avastatud asulakoha leiud pärinevad arvatavasti nooremast rauaajast. Asula kõrgendikult (Kirbla mägi) on leitud ka nooremast rauaajast pärinev kalmistu (Kirbla kivikalme).
Nikolai Lvov

Nikolai Aleksandrovitš Lvov (15. mai 1753 – 3. jaanuar 1804 ) oli Venemaa arhitekt.
Nikolai Lvov oli väga erudeeritud ja mitmekülgne mees. Tegeles keemia, arheoloogia, geoloogia ja mehaanikaga. Aastast 1783 kuulus ta Venemaa Teaduste Akadeemiasse ja aastast 1785 oli Venemaa Kunstiakadeemia auliige.
Lvov töötas arhitektina Peterburis ja selle lähiümbruses (Gattšinas, Murinos), Moskvas, Toržokis ja Mahiloŭs. Ta projekteeris Peeter-Pauli kindluse Neeva väravad (1784–1787), Prioratski lossi Gattšinas (1798–1799) jpm.
Andrei Kuzitškin

Andrei Kuzitškin (sündinud 1. aprillil 1959 Tomskis) on Vene poliitik ja riigitegelane, alates 2014. aastast poliitiline pagulane Eestis. 
Ametikohad.
Kuzitškini karjäär pöördus langusele pärast skandaali krišnaiitide püha raamatu "Bhagavadgītā nii nagu see on" tõlke väljaandmist Tomskis. Kuzitškin oli tuntud kui õigeusklik aktivist, kes sai 2008. aastal patriarh Aleksius II käest aukirja ning samas vastutas ta Tomski oblasti administratsioonis ka religioossete ühenduste eest. Oma ametiülesannete tõttu omas ta sidemeid kõigi religioossete kogukondadega Tomski oblastis. 
Konservatiivsed õigeusu kirikutegelased ründasid korduvalt Kuzitškinit tema tolerantse suhtumise pärast teistesse konfessioonidesse Tomskis. 2011. aastal teatas FSB, et Tomskis välja antud krišnaiitide püha raamat "Bhagavadgītā nii nagu see on" levitab ekstremismi, seda seisukohta asusid toetama ka kohalikud õigeusu kirikujuhid. Küsimuse selgitamiseks viidi Kuzitškini juhtimisel Tomski ülikoolis läbi konverents, mis pidi tutvustama krišnaiitide püha raamatu "Bhagavadgītā nii nagu see on" sisu. FSB-poolne krišnaiitide tagakiusamine tõi kaasa rahvusvahelise skandaali, India parlament peatas töö protestimaks jumal Krišna solvamise vastu. Kuzitškin kõrvaldati töölt Tomski oblastivalitsuses ja tema vastu algatati kriminaalasi. 
Poliitiline karjäär.
Kuzitškin kuulus 1993. aastast parteisse Venemaa Demokraatlik Valik, 1998. aastal liitus parteiga Paremjõudude Liit ning oli partei häälekandja Paremkallas toimetaja. 2014. aasta kevadel palus Kuzitškin Eestis poliitilist varjupaika Venemaa Föderatsiooni Föderaalse Julgeolekuteenistuse poolse süstemaatilise tagakiusamise pärast. Eesti Vabariik andis talle rahvusvahelise varjupaiga augustis 2014. 10. veebruaril 2023 andis Kaja Kallase valitsus talle Eesti kodakondsuse.
Isiklikku.
Aastatel 1986–1994 oli A. Kuzitškin näitleja Tomski Teadlaste Maja rahvateatris ja teatris Intiim. Ta valdab lisaks vene keelele inglise, hispaania ja eesti keelt. Abielus, kaks last.
Pihkane liimik

Pihkane liimik ("Gomphidius glutinosus") on liimikuliste sugukonda liimiku perekonda kuuluv seeneliik. 
Pihkane liimik on hea söögiseen.
Walter Ehrenreich Tröger

Walter Ehrenreich Tröger (18. jaanuar 1901 Dresden, Saksamaa – 13. jaanuar 1963 Freiburg, Saksamaa) oli saksa geoloog, mineraloog ja petroloog.
Tröger töötas kuni 1930. aastateni tardkivimite klassifikatsiooni kallal, uuris settekivimite petrograafiat ja tegi kivimite mikroskoopilisi uuringuid. 
1933. aastal kirjutas ta alla deklaratsioonile Adolf Hitleri toetuseks. 1937. aastast töötas ta Dresdeni Tehnikaülikoolis ja 1944. aastal sai ta seal erakorraliseks professoriks, aga pärast sõja lõppu oli ta sunnitud sealt lahkuma, kuna oli kuulunud natsiparteisse. 1952. aastast töötas ta lektorina Darmstadti Tehnikaülikoolis. 1956. aastal sai temast professor Freiburgi ülikoolis.
Lehiseliimik

Lehiseliimik ("Gomphidius maculatus") on liimikuliste sugukonda liimiku perekonda kuuluv seeneliik. 
Lehiseliimik kasvab sümbioosis lehisega. Eestis on lehiseliimiku leiukohti teada vaid kümmekond.
Lehiseliimik on söödav.
Roosa liimik

Roosa liimik ("Gomphidius roseus") on liimikuliste sugukonda liimiku perekonda kuuluv seeneliik. 
See meenutab välimuselt pihkast liimikut, kuid selle kübar on roosa kuni punane ja see on kasvult väiksem. Roosa liimik kasvab tihti koos lehmatatikuga ja on värskelt söödav.
Ariane 5

Ariane 5 oli Euroopa Kosmoseagentuuri (ESA) kanderakett, mis oli võimeline viima lasti geostatsionaarsele- ja Maa-lähedasele orbiidile. Ariane 5 tegi esmalennu 1996. aastal ja viimase lennu 2023. aastal. 
Ariane 5 oli ESA suurima kandevõimega kanderakett keskmise kandevõimega Sojuzi ja väikese kandevõimega Vega kõrval. Ariane 5 omanik oli Arianespace, kuid selle arendus- ja üleslennutamiskulud kattis ESA. Ariane 5 kanderakette saadeti üles Guajaana kosmosekeskusest Kourous Prantsuse Guajaanas.
Ariane 5 viimane start toimus aastatel 5. juulil 2023.
Saksa meister

Saksa meister (ladina keeles "Magister Germaniae", saksa keeles "Deutschmeister") oli Saksa ordu kõrge võimukandja tiitel. 1219. aastast oli see Saksa-Rooma keisririiki jäävate ordumaade maameistri ametlik tiitel.
1494. aastal sai Saksa meister riigivürstiks. 1527. aastal sai Saksa meistrist ühtlasi kõrgmeistri ametikoha administraator, kuna eelmine kõrgmeister Albrecht von Hohenzollern oli ordu valdused Preisimaal sekulariseerinud ja saanud Preisimaa hertsogiks. 
Saksa meister 1526–1543 Walter von Cronberg oli alates 1527. aastast kõrgmeistri koha administraator ("Administrator des Hochmeistertums in Preussen"). Seejärel sulasidki need ametid ühte.
1530. aastal läänistas keiser Karl V Saksa meistrile ka Preisimaa ning seejärel oli ta kuni 1809. aastani ametlikult Saksa Ordu kõrgmeistrikoha administraator ning Saksa meister. Siiski ei õnnestunud Saksa harul saavutada piisavalt toetust, et maad ordule tagasi võita. Alates 17. sajandi algusest nimetati Saksa meistrit ja kõrgmeistrikoha administraatorit ka kõrg- ja Saksa meistriks ("Hoch- und Deutschmeister"), ametlikult oli see tema tiitliks aastail 1834–1929. Seejärel on Saksa ordu kõrgeimat ametikandjat nimetatud lihtsalt kõrgmeistriks.
Franz Julius Ferdinand Meyen

Franz Julius Ferdinand Meyen (28. juuni 1804 Tilsit – 2. september 1840 Berliin) oli saksa botaanik. Botaaniline nimelühend on Meyen.
Elukäik.
Meyen õppis Memelis apteekriks. 1821. aastal suundus ta sealt Berliini. Aastail 1923–1826 õppis ta sealses ülikoolis. Lõpetamise järel töötas ta Berliinis, Kölnis, Bonnis ja Potsdamis sõjaväekirurgina. 1828. aastal valiti ta Saksa Loodusuurijate Akadeemia Leopoldina liikmeks.
Meditsiini kõrvalt õppis Meyen ka botaanikat, keskendudes taimede histoloogiale. Alexander von Humboldti soovitusel purjetas ta aastail 1930–1932 ümber maailma, külastades Brasiiliat, Tšiilit, Boliiviat, Peruud, Polüneesiat ja Hiinat. Pärast naasmist keskendus ta kogutud materjali läbitöötamisele.
Reisi tulemusel andis Meyen välja kolmeköitelise raamatu "Grundriß der Pflanzengeographie" ('taimegeograafia põhialused'). Teose esimeses köites käsitles ta kliima mõju taimestikule, teises köites pinnase mõju. Kolmandas osas tegi ta juttu taimede füsiognoomilistest tüüpidest ja kirjeldas taimestiku tsoone, teose lõpus käsitles ta veel kultuurtaimi.
1834. aastal sai Meyenist Berliini ülikooli erakorraline botaanikaprofessor. Pärast seda keskendus Meyen põhiliselt taimefüsioloogiale. Ta kirjeldas põhikude, mõistis taimede kasvu kui rakkude jagunemise tagajärge ning sõnastas 1830. aastal teoses "Phytotomie" siis veel kinnituseta rakuteooria.
Tunnustus.
Berlin-Lichtenbergi linnaosas kannab Meyeni nime üks tänav. Tema auks on nimetatud ka Meyenia perekond akantuseliste sugukonnas.
Ivan Sussanin

Ivan Sussanin (16. sajandi lõpp, Derevenki vi Derevništši küla (?) – 1613) oli Vene talumees Domnino külast (tänapäeval Sussanini rajoon Kostroma oblastis), kes 1613. aastal teejuhina juhatas vales suunas Venemaad rünnanud Poola-Leedu väed, päästes sellega lähistel elanud noore Vene tsaari Mihhail Romanovi.
Postuumselt sai temast Venemaa rahvuskangelane, tema järgi on nimetatud mitmeid kohti, asutusi ja teoseid. Sussanin pärines Kostroma oblastist Kostroma linna lähistelt ning linna keskväljakul (Sussanini väljakul) on talle püstitatud monument. Ametlikule kultusele pani aluse Katariina II visiit Kostromasse 1767. aastal. Huvi Sussanini vastu süvenes Nikolai I ajal, mil suruti maha Poola 1830.-1831. aasta ülestõus. Nõukogude aja alguses lõpetati Sussanini kui tsaarivõimu teenri austamine, kuid 1930. aastate lõpus ta "rehabiliteeriti" koos teiste vene rahvusliku ajaloo kangelastega (Minin, Požarski, Nevski, Donskoi jt), kui tugevnes suurvene ideoloogia.
Üks tuntumaid Sussaninist kõnelevaid teoseid on Vene helilooja Mihhail Glinka ooper "Ivan Sussanin" ehk "Elu tsaari eest" (Иван Сусанин ehk Жизнь за царя; libreto autor Tallinnas sündinud luuletaja Karl Georg Wilhelm Rosen).
Ivan Sussanin (ooper)

"Ivan Sussanin" ehk "Elu tsaari eest" (vene keeles "Иван Сусанин" ehk "Жизнь за царя") on Mihhail Glinka ooper Venemaa rahvuskangelasest Ivan Sussaninist.
Neljavaatuselise (epiloogiga) ooperi libreto autor on Tallinnas sündinud baltisaksa luuletaja Karl Georg Wilhelm Rosen. Ooper kirjeldab 1612.-1613. aasta sündmusi Venemaal, kui maale tunginud Poola-Leedu väed otsisid Kostroma oblastis elanud noort tsaari Mihhail Romanovit, kuid talumees Sussanin juhatas nad vales suunas, aidates sellega põgeneda tsaaril, kes pani alguse Romanovite dünastiale.
Heliteose idee tuli Glinkal pähe 1815. aastal, kui Peterburi Suur teater etendas Catterino Cavosi koomilise ooperi "Ivan Sussanin". Cavosi teoses oli teksti rääkimist umbes sama palju kui laulmist ja selles jäi Sussanin lõpuks ellu. Glinka tundis, et tahaks luua midagi sarnast, aga tõsisemat. Esialgu katsus ta kirjutada oratooriumi, aga sellest ei saanud asja.
Ooperi kirjutas Glinka valmis 1835. aasta lõpul ja 1836. aasta algul. Ta lõi üksnes muusika, mitte sõnalise osa. Tavaliselt selles järjekorras ooperit ei kirjutata ja Glinkal tekkis mure, kuidas sõnu saada. Tolle aja kuulsaimad luuletajad, näiteks Vassili Žukovski ei võtnud seda ette ja lõpuks langes see ülesanne vähetuntud luuletajale Karl Rosenile, kes töötas tollal kroonprintsi, tulevase keisri Aleksander II sekretärina ja kes ongi peamiselt tuntud Glinka ooperi libretistina. Tal avaldus aga erakordne anne luua juba valmis muusikale väga kiiresti korralikke sõnu, samuti soovimatus iseenese teksti ümber teha. Glinka pidi talle tavaliselt järele andma. Nõnda edenes töö kiiresti.
Proovid algasid sama aasta mais ja ooper esietendus 9. detsembril (vkj. 27. novembril) 1836 Peterburi Suures teatris ja dirigent oli Catterino Cavos ise. Ooper sai suure menu osaliseks: seda kiitsid Vassili Žukovski, Aleksandr Puškin ja teised asjatundjad.
Nõukogude ajal ei etendatud ooperit paarkümmend aastat sõnade sobimatuse tõttu. Siis tegi Sergei Gorodetski ooperist uue versiooni, tehes ümber kõik tsaarivõimu kiitvad osad. Tema versioon esietendus Moskvas Suures teatris 21. veebruaril 1939 ja selle lavastas Boriss Mordvinov.
Roseni sõnadega etendati ooperit esimest korda pärast Oktoobrirevolutsiooni 1988. Seda etendati ainult 23 korda ja võeti seejärel kavast maha. Järgmine kord lavastati ooperit Roseni sõnadega 1997.
Santa Maria Maggiore basiilika

Santa Maria Maggiore basiilika (itaalia Basilica di S.Maria Maggiore) on neitsi Maarjale pühitsetud varakristlik kirik Itaalias Roomas. See on Rooma peakirik ja üks neljast neitsi Maarjale pühitsetud pühakojast Roomas.
Kiriku ehituslugu algab sellest, et paavst Liberiusele ilmus neitsi Maarja, kes ütles: "Homme, seal kohas, kus sajab lund, sinna ehita mulle kirik." Järgmisel päeval, 5. augustil 356 tuli Roomas Esquilinuse künkal lumi maha ja paavst palus ehitada sinna jumalaema auks kiriku. Selle päeva mälestuseks puistavad koguduse liikmed iga aasta 5. augustil kiriku üle valgete lilleõitega.
Aastal 440 alustas paavst Sixtus III kiriku rekonstrueerimist. Ka järgmistel sajanditel ehitati kirikut palju ümber. Näiteks aastal 1377 ehitati kirikule 75-meetrine romaani stiilis kellatorn, mida loetakse Rooma kõrgeimaks.
Tänapäevase ilme sai basiilika 1740. aastatel.
Lisaks kõrgele kellatornile on Santa Maria Maggiore basiilikale iseloomulik viie võlviga sammaskoda, mis on eraldatud pilastritega ja kaunistatud sammastega. Sambad on valmistatud esterelliidist. Kiriku kesklöövil on iseloomulik akenderida ja selle ülaosas on säilinud kiriku rajamisel valminud mosaiigid, millel on kujutatud 36 stseeni vanast testamendist.
Kirikus on kolm kabelit: Sixtuse kabel, Sforza kabel ja Borghese kabel, kus asub Salus Populi Romani nime all tuntud Jumalaema ikoon.
Basiilikasse on maetud:
Julian Tuwim

Julian Tuwim (13. september 1894 Łódź – 27. detsember 1953 Zakopane) oli juudi päritolu Poola luuletaja ja proosakirjanik.
Juliam Tuwim oli pärit assimileerunud juudi keskklassi perekonnast. Ta lõpetas Łódźis vene gümnaasiumi ja õppis aastatel 1916–1918 Varssavi ülikoolis õigusteadust ja filosoofiat. 
Juliam Tuwimi esimene luuletus ilmus ajakirjanduses 1913. aastal. Tema esimene luulekogu "Czyhanie na Boga" ("Jumalat varitsemas") ilmus 1918. aastal. 1919. aastal oli ta üks kirjandusliku rühmituse Skamander rajajaid.
Pärast Saksamaa kallaletungi Poolale 1939. aasta septembris põgenes Juliam Tuwin Rumeeniasse. Mõni aeg hiljem asus ta elama Prantsusmaale. Pärast Prantsusmaa kapituleerumist 1940. aasta juunis põgenes Tuwim Portugali kaudu Brasiiliasse. Alates 1942. aastast elas ta New Yorgis. 1946. aastal pöördus ta Poolasse tagasi.
Eesti keeles on 1989. aastal ilmunud Julian Tuwimi lasteraamat "Linnuraadio : luuletusi lastele".
Loona asulakoht

Loona asulakoht on asulakoht Saaremaal Saaremaa vallas Kiirassaare külas endisaegse Loona mõisa alal.
Asulakohta uuriti 1956. aastal Aita Kustini ja 1957. aastal Lembit Jaanitsa juhendamisel. Asulakoht on dateeritud 2. aastatuhande II-III veerandisse eKr. Uurimistel leiti peamiselt kamm- ja nöörornamendiga ning kriibitud pinnaga savinõukilde. Leitud loomaluudest kuulusid 72% hüljestele, mis viitab hülgejahile.
Asulakoha juures asub Loona kivikalme.
Tiina Jõgeda

Tiina Jõgeda (sündinud 31. augustil 1962) on eesti ajakirjanik ja psühholoog.
Ta on lõpetanud Tartu Riikliku Ülikooli 1987. aastal eesti keele ja kirjanduse erialal ja Professionaalse Psühholoogia Erakooli psühholoogilise nõustaja erialal.
Töö ajakirjanikuna.
1990. aastast on ta olnud ajalehe Eesti Ekspress toimetaja. Alates 2010. aastast kirjutab ta seal iganädalast psühholoogiarubriiki "Õnne valem".
1997. aastal nimetas Ajakirjanike Liit Jõgeda parimaks trükiajakirjanikuks.
2022. aasta septembrist teeb ta Vikerraadios jutusaadet "Minu mängureeglid", kus vestleb psühholoogidega isiksusepsühholoogiast.
Liikmesus.
Tiina Jõgeda on Ajakirjanike Liidu liige ja on kuulunud selle juhatusse.
Rein Kaarepere

Rein Kaarepere (3. mai 1954 Tallinn – 8. jaanuar 1998 Tallinn) oli Eesti ajakirjanik ja ettevõtja.
Ta lõpetas 1972. aastal Tallinna 22. Keskkooli ning 1977. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI) insener-ökonomistina, 1984. aastal kaitses samas doktoriväitekirja majandusteadustes. 
Ta töötas TPI vanemteaduri ja dotsendina, 1984–1986 ajalehe Rahva Hääl peatoimetaja asetäitjana ja 1986–1990 Eesti NSV Ministrite Nõukogu esimehe Indrek Toome majandusnõunikuna. 
1990–1993 oli ta üks Nõukogude Liidu esimese erapanga – Tartu Kommertspanga algatajaid ja selle viimane tegevjuht. Jaanuaris 1992 oli ta üks Hansapanga asutajaid. 1994. aastast oli ta oma investeerimisfirma AS Krenno juhatuse esimees. Ta oli Sõnumilehe suurosanik 60%-ga. Sõnumilehe kõrval oli ta osanik telekanalis TV3 ning kuulus selle nõukokku, samuti kuulus talle 50% Meediapressi ja 25% AS Ühendatud Ajakirjade aktsiatest. Ta oli ka kinnisvarafirma Feraldo nõukogu liige.
Kommertspanga pankroti järel oli Kaarepere osaline aastaid kestnud kohtuasjas, kus tema advokaat oli Simon Levin.
Kaarepere suri 43-aastaselt südame isheemiatõve tõttu äkksurma ärikohtumisel Tallinna vanalinna restoranis Karl Friedrich.
Töid.
Ta koostas 1984. ja 1985. aastal Eesti NSV Riikliku Plaanikomitee Majanduse ja Planeerimise Teadusliku Uurimise Instituudis ilmunud kogumikud "Majandus '84" ja "Majandus '85" majanduselu päevaprobleemidest.
Ühiskondlik tegevus.
Aastatel 1979–1984 oli Kaarepere Eesti Noorte Majandusteadlaste Seltsi esimees ja hiljem kuulus ta seltsi nõukokku. 1991–1998 juhtis ta Eesti Akadeemilist Spordiliitu, 1994–1998 oli ta Kopli kunstikooli hoolekogu esimees.
Isiklikku.
Rein Kaarepere oli abielus Reet Kaarepere ja seejärel Mai Kaareperega (1995–1998) ning kooselus Anne Mallenega.
Adolf Rammo

Adolf Rammo (25. november 1922 Narva – 2. veebruar 1998 Tallinn) oli eesti luuletaja ning laste- ja noorsookirjanik.
Elulugu.
Adolf Rammo sündis Narvas käsitöölise pojana. Ta õppis aastatel 1930–1934 Narva Kreenholmi algkoolis, 1934–1937 Narva progümnaasiumis, 1937–1940 Narva Tööstuskoolis ja 1940–1941 Tallinnas Riigi Tööstuskoolis, mille lõpetas lukksepana. 
1941. aastal mobiliseeriti Adolf Rammo Punaarmeesse ja saadeti Kaasanisse tööpataljoni, hiljem võttis Teisest maailmasõjast osa Eesti laskurkorpuse koosseisus. 
Demobiliseeriti 1946. aastal, töötas seejärel Tallinnas kokana, transporditöölisena ja Ilmarises katelsepana. 1953–1957 oli ajakirjanik Eesti Raudteelase ja Harju Elu toimetuses. Alates 1957. aastast oli kutseline kirjanik Tallinnas. Kirjanike Liidu liige oli alates 1971. aastast.
Looming.
Esimene Adolf Rammo luuletus ilmus ajakirjanduses 1947. aastal. Ühtekokku avaldas ta 5 luulekogu ja 10 lasteluulekogu. Ta on avaldanud ka poeemid "Kaks Adolfit. Murelik poeem" (1969) ja "Püha öö plagiaat" (kogumikus "Poeemipõimik", 1979).
Kõige tähelepanuväärsema osa Adolf Rammo loomingust moodustab noorsoojutustuste triloogia "Šahh Madan" (1970), "Hundipassiga koolipoiss" (1973, 2. trükk koos eelmisega 1985) ja "Kibekäppade küpsetuskojas" (1974), milles kujutatakse teismelise nooruki elu 1930. aastate Narvas.
1973. aastal ilmunud noorsoojutus "Kusagil Kureküla küngastel" kujutatakse maaelu.
Isiklikku.
Adolf Rammo oli abielus lastekirjanik Helju Rammoga.
Il Sole 24 Ore

Il Sole 24 Ore (; 'päike 24 tundi') on Itaalias Milanos ilmuv üleriigilise levikuga ärileht.
Il Sole 24 Ore esimene number ilmus 1965. aasta 9. novembril, pärast 1865. aastal asutatud Il Sole ('päike') ja 1946. aastal asutatud 24 Ore ('24 tundi') liitumist.
.exe (ajakiri)

.exe oli aastatel 1993–1995 ebaregulaarselt ilmunud arvutiajakiri. Väljaannet kirjastas infotehnoloogiaettevõte MicroLink ning kokku ilmus seda 8 numbrit.
Nurrumine

Nurrumine on mõnede kaslaste ning kärpkaslaste tekitatav madala sagedusega korrapäraselt vibreeriv heli. Nurrumise helisagedus on 25 kuni 150 Hz, kodukassidel ~25 Hz.
Püünismiin

Püünismiin (inglise keeles "booby trap") on seadeldis või materjal, mis on kavandatud, valmistatud või kohandatud tapma või vigastama ning mis toimib ootamatult, kui isik puudutab näiliselt ohutut eset või läheneb sellele või teeb midagi ilmselgelt ohutut.
Püünismiinide kasutamine on keelatud. Eesti ühines Ülemäärase kahjustava või purustava toimega tavarelvade kasutamise keelustamise ja piiramise konventsiooni ning selle lisaprotokollidega 2002. aasta 1. juunil.
Näiteks Donbassi sõja ajal on Ukrainas kasutusel püünismiinid (vene keeles "растяжка"), kus vähemalt kaks üksteisest eemal asuvat käsigranaati või muud lõhkeseadeldist on ühendatud omavahel traadi või muuga, millele surve avaldamine õhib granaadid või muud lõhkeseadeldised.
Paduvere asulakoht

Paduvere asulakoht on asulakoht Jõgeva maakonnas Jõgeva vallas Paduvere külas.
Asulakohast on leitud nooremast rauaajast pärit keraamikat ja rauašlakki. Asulakoha kivikalmest leiti tähelepanuväärne niinimetatud Paduvere kirves.
Stella Maris

Stella Maris või "stella maris" (ladina keeles "mere täht") on mitmetähenduslik sõna:
Stella Maris (laev)

Stella Maris oli 1875 Hollandis Pekelas (Groningenis) ehitatud purjelaev. Laeva omanik oli Gebr Drenth. Laev uppus 18. aprillil 1905 Soome lahes Keri saare lähedal. 
Laevavraki avastas 3. juunil 2005 Eesti Meremuuseum. Laevavrakk on arvele võetud kultuurimälestisena (Eesti majandusvööndis asuv kultuurimälestis).
1905 vedas laev koksi Rotterdamist Narva, ent 18. aprillil sattus laev Keri saarest põhja pool rasketesse jääoludesse. Rasketes oludes sai laev leki ja uppus. Laevameeskond pääses.
Kazanets

Kazanets oli Venemaale kuulunud "Ukraina" tüüpi miiniristleja. 
Laev ehitati 1905 Riias ja kuulus Balti laevastikku. Laev uppus 28. oktoobril 1916 Saksa allveelaeva UC-27 torpeedotabamusest Soome lahes Osmussaare lähedal. 
Laevavrakk avastati 1993. Laevavrakk on arvele võetud kultuurimälestisena (Eesti territoriaalmeres asuv kultuurimälestis).
Aid

Aid oli 19. sajandil Inglismaal ehitatud purjelaev, mis 9. augustil 1863 (vkj 28. juulil) Hiiumaa lähedal sõitis karile ja uppus järgmisel päeval, 10. augustil.
Laevavrakk on arvele võetud kultuurimälestisena kui Eesti territoriaalmeres asuv kultuurimälestis nr 27877. Samas pole registri koostajad päris kindlad, kas mälestis nr 27877 on ikka laev Aid või mõni teine analoogne Inglismaa laev.
Littegrundi vrakk

Littegrundi vrakk on teadmata päritolumaaga 18. sajandil ehitatud purjelaeva vrakk Tallinna lahes Littegrundi madala juures. 
Laevavraki leidsid 1983 allveearheoloogiaklubi Viikar sukeldujad. 
Laevavrakk on arvele võetud kultuurimälestisena (Eesti territoriaalmeres asuv kultuurimälestis).
Vene maffia

Vene maffia (vene keeles "русская мафия," "russkaja mafija") ehk bratva (vennad, vennaskond), ka punane maffia ("красная мафия"), on NSV Liidu ajal tekkinud paljudest üksikutest grupeeringutest (mida seovad ühised sihid ja sarnased organisatoorsed struktuurid) koosnev korrumpeerunud riigivõimuga seotud organiseeritud kuritegevus. Sellel oli 2010. aastal väljaspool endise NSV Liidu territooriumi umbes 300 000 ja Venemaal umbes 3 miljonit liiget.
Helge Pihelga

Helge Pihelga (sünninimi Helge Raud; 16. aprill 1925 Tallinn – 30. juuni 2022 Tallinn) oli eesti metallikunstnik.
Elukäik.
Helge Pihelga lõpetas 1945. aastal Tallinna 10. Keskkooli ning asus 1946. aastal Tallinna Riiklikku Tarbekunsti Instituuti samal aastal avatud metallitöö erialale õppima. Tema õpingukaaslased olid Salme Raunam ja Leida Palu. Saanud korraliku ettevalmistuse ka skulptuuris, oli 1951. aastal tema diplomitöö reljeef. 
Pärast kooli lõpetamist alustas tööd Kunstitoodete Kombinaadi metallehistöö ateljee kunstilise juhina. 1959. aastast on ta vabakutseline tarbekunstnik. Aastatel 1979–1983 töötas ta Eesti Riiklikus Kunstimuuseumis. Osales Kristjan Raua majamuuseumi loomises.
Helge Pihelga suri 30. juunil 2022 Tallinnas ja ta maeti 7. juulil 2022 Rahumäe kalmistule.
Looming.
Helge Pihelga loomingu peamise osa moodustavad pidulikud ehted. 1950. aastate esimesel poolel ja keskel lõi Pihelga suuri ehtekomplekte, mille põhiolemuse määrab kaelaehe. Kunstnik armastas siduda tumedat oksüdeeritud hõbedat türkiiside, korallide ja pärlitega. Kuni 1960. aastani lõi Pihelga ainult ehteid. 1961. aastal toimus Moskvas üleliiduline näitus, mis oli mõeldud kaasaegse interjööri ning sellega seotud tarbe- ja dekoratiivesemete väljapanekuna. Osavõtt näitusest ajendas Helge Pihelgat kätt proovima ka väljaspool ehete žanri – põhiliselt dekoratiivnõude vallas. Algul oli tema nõude vorm rangelt silindriline, kuid hiljem muutus see mõnikord peenema jalaga karikaks. 1961.–1965. aasta nõudel oli välispind kujundatud ornamentaalseks kohrutusega. 1964. aastal kandus õõnesvormide dekoori juba varem ehetes rakendatud söövitustehnika. Motiivistik oli algul puhtgeomeetriline, hiljem sekkus mõni harv loodusmotiiv.
Helge Pihelga oli Adamson-Ericu kõrval esimesi, kes võttis eesti ehtekunstis kasutusele loodusliku kivi. Põllu- ja merekividest oli vaimustatud ka Ede Kurrel, Helge Pihelga õpetaja, kes tegi neist ehteid 1980. aastatel. Helge Pihelga paelub oskusega leida igale kivile sobiv raamistus, millel vahel näib jätkuvat tolle enda joonis.
Näitustel hakkas Helge Pihelga esinema 1951. aastal.
Isiklikku.
Tema isa oli kunstnik Kristjan Raud ja abikaasa oli maalikunstnik Agu Pihelga.
Pajumõisa asulakoht

Pajumõisa asulakoht on asulakoht Saare maakonnas Saaremaa vallas Virita külas. Asulakoht on dateeritud II aastatuhande I poolde eKr (hilisneoliitikum).
Asulakoht avastati 1975. Asulakohta uuriti 1976-1977 Toomas Tamla ja juhtimisel. Asulakohast leiti umbes 100 kvartsikildu ja -eset, lihvimiskivide tükke, kivitalb ja 4 savinõukildu.
Asulakohale on hiljem rajatud kivikalmed (Paju kivikalmed).
Tähtedevaheline

"Tähtedevaheline" ("Interstellar") on 2014. aastal linastunud ulmefilm. Filmi lavastaja on Christopher Nolan ning peaosades mängivad Anne Hathaway ja Matthew McConaughey.
Film esitati kandideerima viiele Oscarile ja võitis neist ühe – parimate eriefektide eest.
Sisu.
Kogu maailm on kokku varisenud, toitu napib ja NASA-t ei ole enam. Toidukriis ja katastroofiline kliima on hakanud inimkonna püsima jäämist ohustama ja saladuskatte all ikka veel tegutsev NASA plaanib Maa maha jätta ning inimesed mõnes teises galaktikas asuvasse uude kohta kolida. NASA saadab Saturni lähedale tekkinud ussiauku endise astronaudi Cooperi juhitud rühma, et see 10 aastat varem välja saadetud skautide planeetidest võimalikult paljusid kontrolliks ja hindaks nende sobivust inimkonna uueks koduks.
* Mackenzie Foy – noor Murphy
* Ellen Burstyn – vana Murphy
* Timothée Chalamet – noor Tom
Tornimäe asulakoht

Tornimäe asulakoht on asulakoht Saare maakonnas Saaremaa vallas Tornimäe külas.
Asulakohta uuriti 1963 Aita Kustini juhendamisel. Asulakohast leiti muu hulgas savinõukilde. Vanimate esemete järgi kasutati asulakohta 7.-8. sajandil.
Võhma asulakoht

Võhma asulakoht on varase rauaaja asulakoht Saare maakonnas Saaremaa vallas Võhma külas.
Asulakohas paikneb kaitsealune Võhma kivikülv.
Rahaallikas

Rahaallikas on allikas, millele on ohvriandidena visatud münte. 
Rahaallika nime kannab mitu Eesti allikat:
Asuka Silmaallikas

Asuka Silmaallikas (ka Asuka Rahaallikas) on allikas Saare maakonnas Saaremaa vallas Asuka (endise nimega Pöitse) külas.
Jean Baptiste Holzmayeri andmetel leiti allikast 1866 Sigismund III aegne Riia solidus ja 18. sajandist pärit vene vaskmünt.
Eduard Friedrich Poeppig

Eduard Friedrich Poeppig (16. juuli 1798 Plauen – 4. september 1868 Leipzig) oli saksa botaanik, zooloog, geograaf ja maadeavastaja. Botaaniline nimelühend on POEPP.
Elukäik.
Poeppig sündis Plauenis Leipzigi kaupmehe peres. Ta õppis Leipzigi Thomase koolis ja hiljem Grimmas. Aastail 1815–1822 õppis ta Leipzigi ülikoolis meditsiini ja loodusteadusi. Ülikooli ajal rändas ta proove kogudes jalgsi Reini-äärsetes maades, Prantsusmaal (seal jõudis ta Püreneedeni), Austrias (1822. aastal tõusis ta seal Großglockneri tippu) ja Ungaris.
Arst Poeppig rändas aastail 1822–1832 Ameerikas ringi, külastades Kuubat, Tšiilit, Brasiiliat, Peruud ja Pennsylvaniat. Põhiliselt uuris ta Ande ja Amazonase jõgikonda, keskendudes loodusele, aga ta tegi ka etnograafilisi märkmeid. Tema reis on selle ajastu kohta tavatu, kuna seda ei finantseerinud mitte metseenid, vaid teadusasutused, seetõttu pidi Poeppig reisi ajal arstina lisaraha teenima. Tšiili aladel koostas ta esimese Patagoonia teadusliku kirjelduse, kirjeldas araukaariat ja Andide floorat. Viimased kaks aastat rändas ta ringi Brasiilia vihmametsades, olles kolmas eurooplane (Francisco de Orellana ja Charles Marie de la Condamine järel), kes jõe täies pikkuses läbis. Teel kirjeldas ta mitmeid nüüdseks kadunud indiaanlaste suguharusid (yameod, urarinad).
Pärast naasmist sai temast Leipzigi ülikooli zooloogiaprofessor. 1834. aastal abiellus ta Isidora Hassega, neil sündis kolm tütart. Ühtlasi keskendus ta koos Austria botaaniku Stephan Ladislaus Endlicheriga kogutud materjali läbitöötamisele. Aastal 1834 valiti ta Saksa Loodusuurijate Akadeemia Leopoldina liikmeks. Pärast Ameerika reisi hakkas ta oma nime kirjutama kujul "Pöppig".
Poeppigi põhitööks oli andmete kogumine. Oma ekspeditsioonidel kogus ta 17 000 taime ja valmistas sadu topiseid, kirjeldas umbes 3000 uut taimeliiki, nende seas ka Amasoonase viktooriat.
Poeppig oli teose "Allgemeine Encyclopädie der Wissenschaften und Künste" Ameerika etnoloogiat, loodust ja geograafiat käsitlevate artiklite koostaja.
Tunnustus.
Tema auks on nimetatud "Poeppigia" perekond liblikõieliste sugukonnas, samuti arvukalt Lõuna- ja Kesk-Ameerika taime- ja loomaliike.
Samothráki

Samothráki (Vana-Kreeka kontekstis Samothrake, Piiblis Samotraake) kreeka "Σαμοθράκη") on Kreekale kuuluv saar Egeuse mere põhjaosas. Saar asub Évrose piirkonnaüksuse territooriumil. 
Saarel ei olnud häid sadamakohti ja nii ei olnud see oluline poliitiline keskus. Saar oli siiski oluline religioosne keskus; Samothrake templikompleks oli üks tähtsamaid vanakreeka usundi pühapaiku. Oli pelasgide, kaarlaste, traaklaste ja alates kuuendast sajandist eKr. kreeklaste asuala. Aastast 508 allus Samothráki pärslastele, hiljem oli Ateena valduses ja aastast 168 allus Makedooniale.
Paulus külastas saart oma teisel misjoniretkel.
DIGAR

DIGAR (lühend sõnast digitaalarhiiv) on Eesti Rahvusraamatukogu kasutajakeskkond, mis pakub juurdepääsu raamatukogu digitaalarhiivis talletatud väljaannetele. Nende hulgas on e-raamatuid, ajalehti, ajakirju, kaarte, noote, fotosid, postkaarte, plakateid, illustratsioone, heliraamatuid ja muusikafaile. Raamatute ja perioodika failivorming on enamasti PDF või EPUB, pildimaterjalil JPEG ja helisalvestistel WAV.
DIGARi asutaja ja pidaja on Eesti Rahvusraamatukogu ning arhiivi eesmärgiks on digitaalse informatsiooni kogumine, säilitamine ja kättesaadavaks tegemine.
Arhiiv on avalik ja internetis tasuta kättesaadav. Arhiivile juurdepääsu loomiseks internetis tuleb kasutada arhiivi aadressi digar.nlib.ee ja ametlikku nime või logo.
Rabdion grovesi

Rabdion grovesi on "Colubridae" sugukonna maoliik – nemad elavad Sulawesi lõunaosas.
Tarmo Sillaots

Tarmo Sillaots (sündinud 8. septembril 1976 Tallinnas) on eesti pianist, helilooja, arranžeerija ja muusikapedagoog. 
Tarmo Sillaots on lõpetanud 1996. aastal Georg Otsa nimelise Tallinna Muusikakooli muusikapedagoogi ka koorijuhi erialal. Lisaks on ta õppinud Tallinna Ülikoolis sotsioloogiat ja Tallinna Tehnikaülikoolis ärinduse erialal.
Tarmo Sillaots kuulub bändidesse Kaire Vilgats &amp; Club Tropicana, Ka-Funky, JAS Trio jm.
Ta on teinud koostööd selliste Eesti lauljate ja instrumentalistidega nagu Tõnis Mägi, Kaire Vilgats, Ewert Sundja, Siim Aimla jt.
2015. aastal osales pianistina Tõnis Mäe Eesti-ringreisil "Hetk", kus anti kuus kontserti.
Gravitatsioon (film)

"Gravitatsioon" on 2013. aastal linastunud ulmefilm. Filmi lavastaja on Alfonso Cuarón ning peaosades on Sandra Bullock ja George Clooney.
"Gravitatsioon" oli 28. oktoobril 2013 alanud 70. Veneetsia filmifestivali avafilm ning Ameerika Ühendriikides esilinastus film kolm päeva hiljem Telluride'i filmifestivalil. Kriitikutelt sai film kiita ning eriti kiideti Alfonso Cuaróni režissööritööd, Emmanuel Lubezki operaatoritööd, Steven Price'i kirjutatud filmimuusikat ja peaosatäitjate näitlemist. Lisaks said kiita ka eriefektid ja 3D tehnoloogia oskuslik kasutamine . Gravitatsiooni on peetud ka 2010. aastate üheks parimaks filmiks. Film oli 2013. aastal piletitulult kaheksandal kohal, kogudes ülemaailmselt 723 miljonit USA dollarit.
Film kandideeris kümnele Oscarile ja võitis seitse. Lisaks võitis film kuus BAFTA auhinda ja ühe Kuldgloobuse.
Sisu.
Geniaalne biomeditsiinitehnik dr Ryan Stone, kes on esimesel süstikumissioonil koos veteranist astronaudi Matt Kowalskiga, jääb orbiidile lõksu, kui süstik kosmoseprügi tõttu puruneb ja viiest meeskonnaliikmest kolm surma saavad. Ainsana ellu jäänud Stone ja Kowalski üritavad seejärel iseseisvalt leida tee tagasi Maale, sest side Maaga on kadunud ja appi tulemas pole kedagi.
Kurevere ohvrikivid

Kurevere ohvrikivid (ka Kurevere kultusekivid) on seitse rühmana paiknevat ohvrikivi Saare maakonnas Saaremaa vallas Kurevere külas. Peale nende seitsme ohvrikivi on Kurevere külas Reinu ja Kopli pere juures veel kaks kultusekivi. 
Ohvrikividel on väikesed lohud ja neid kasutati kultusekividena I aastatuhandel eKr.
Massu liukivi

Massu liukivi (ka Massu Läätsikivi) on liukivi Lääne maakonnas Lääneranna vallas Massu külas.
Kirjeldus.
Ohvrikivi pikkus on põhja-lõuna suunas 3,8 m, laius ida-lääne suunas 3,5 m ja kõrgus u 1 m. Kivil on kaheksa väikest lohku ja ohvrikivina kasutati seda I aastatuhandel eKr. Kivi kallakul küljel on kolm renni, kust liugu lastes on arvatud olevat maagilist jõudu, et tagada mehelesaamist ja sigivuse võimekuse kasvu.
Litofon

Litofon on löökpill, mis võib koosneda ühest või mitmest kivist. 
Algelisemad litofonid olid looduslikud hea kõlaga kivid. Arenenumad litofonid kasutavad töödeldud ja kindlasse korda seatud kive. Ilmselt vanim litofon on leitud väljakaevamistelt Sankarjangis Odisha osariigis Indias. Vanemate litofonide hulka kuulub ka đàn đá, Vietnami litofon, mida on XX sajandil taas rohkem kasutama hakatud, ja Koreas rituaalse muusika tegemiseks kasutatud pyeongyeong.
Oma sajanditepikkune litofonide valmistamise traditsioon on ka Cumbrias Inglismaal. Prantsusmaal valmistas Honoré Baudre aastal 1885 siileksklaveri-nimelise pilli. Litofonide hulka kuuluvad ka kivist marimbad; Islandi ansambel Sigur Rós on kasutanud kohalikust kildast valmistatud marimbasid. Aastast 1961 on sanukiidist vardaid kasutatud "hōkyō"-nimeliste pillide (Jaapanis leiutatud litofonide) valmistamiseks. Neid pille on kasutanud ka Jaapani helilooja Stomu Yamashita.
Leid

Leid on leidmine üksikjuhtumina; miski leitu. Sõnal "Leid" on ka muud tähendused:
Alulinna sooleid

Alulinna sooleid on peitleid Ida-Viru maakonnas Lüganuse vallas Alulinna linnuse lähedal soos.
1869. aastal leiti Alulinna linnusest 50–60 m kauguselt soo kraavitamisel 51 odaotsa, 23 sirpi, 9 õõskirvest, 2 silmaga kirvest, mõõkade tükke ja muud (kokku umbes 90 eset). Leiud pärinevad põhiliselt vanemast rauaajast (1. aastatuhande esimesest poolest pKr).
Need leiud viitavad tänuohverdamisele, mis muinaseestlaste uskumustes pidi tähendama edu maaviljeluses, aga võivad seostuda ka sõjasündmustega.