tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Seente loend

"Siin on loetletud seeneliike ja teisi seente taksoneid. Eesti seened leiduvad Eesti seente loendis ja Eesti seente süstemaatilises nimestikus.
"Üldmõisted palume kanda mükoloogia mõistete loendisse.
"Samblikud (ja lihheniseerunud seened) on loetletud eraldi samblike loendis. Limakud ja teised ebaseente taksonid kuuluvad protistide loendisse.
K.
kõrbikulised
"kärnviburseenelised", esineb Eestis
Protistide loend

Protistide loend loetleb protiste (laias mõttes).
Siia nimekirja palume kanda protistide liike, perekondi jne. Bioloogia üldmõisted palume kanda bioloogia mõistete loendisse.
Ida Aalberg

Ida Emilia Aalberg (4. detsember 1857 Janakkala vald – 17. jaanuar 1915 Peterburi) oli soome näitleja. 
Ta sai kuulsaks eriti traagikuna. Teda peetakse Soome teatriajaloo algusaja kõige tähelepanuväärsemaks rahvusvaheliselt tuntud näitlejatariks.
Aalberg oli 1874–1883 Soome Teatri näitleja ja hiljem regulaarne külalisnäitleja. Ta esines ka Skandinaavia maades, Saksamaal, Ungaris, Venemaal jm.
Kui 1902. aastal valmis uus teatrihoone, sai Soome teater nimeks Soome Rahvusteater. Aalberg hakkas 1903 huvi tundma ka lavastamise ja teatrijuhtimise vastu. Aastal 1909 nimetati ta lavastaja-näitlejaks (abijuhatajaks). Lavastajana Aalberg siiski menukas ei olnud. Tema loobumine tekitas 1911 kultuuriskandaali, ja hoolimata plaanidest ei jõudnud ta naasta regulaarseks külalisnäitlejaks, sest jaanuaris 1915 ta ootamatult suri. Aalberg on maetud Helsingi Hietaniemi kalmistule.
Aalberg oli aastast 1887 abielus tuntud fennomaani Lauri Kivekäsega; abielu kestis mehe surmani. Aastast 1894 oli tema abikaasa Peterburi jurist ja filosoof parun Alexander Uexküll-Gyllenband, kellest hiljem sai tähtis teatritegelane.
Rahvusteatri taha Kaisaniemi parki rajati sügisel 1972 kujur Raimo Utriaineni kavandatud Ida Aalbergi mälestussammas "Esirippu" ('eesriie'), mis oli Soome esimene mittefiguratiivne skulptuurmonument ning tekitas pärast kavandivõistluse võitmist 1961 oma abstraktsuse tõttu suurt furoori. 
Helsingi linn on nimetanud Ida Aalbergi auks ühe tee Põhja-Haagas.
Ida Aalbergin sünnikodu on Janakkala vallas Leppäkoskis. See raudteevahi maja on praegu Ida Aalbergi muuseum. Janakkala valla raamatukogu, millele samuti on antud Aalbergi nimi, asub Ida Aalbergi väljakul.
Jaakko Pakkasvirta filmis "Runoilija ja muusa" (1978) mängis Ida Aalbergi Kyllikki Forssell.
Postmark.
Ida Aalbergi juubeliks ilmus 12. aprillil 1957 mitmevärviline Soome postmark tiraažiga 1 996 000 nimiväärtusega 30 marka. Hammastus oli 14×14.
Ago Aaloe

Ago Aaloe (17. september 1927 Tallinn – 5. detsember 1980 Tallinn) oli eesti geoloog.
Elu- ja töökäik.
Lõpetas 1952. aastal Tartu Riikliku Ülikooli geoloogia erialal; pärast kooli lõpetamist suunati ta tööle Alma-Atasse. Kuna ta oli keskkooli ajal olnud loodusteaduse ringis väga aktiivne ja edukas, oli seda juhendanud professor Luha ta tagasi ülikooli aspirantuuri kutsunud. Ta õppis Eesti NSV TA Geoloogia Instituudi aspirantuuris. Aastast 1955 geoloogia-mineraloogia kandidaat.
Ta töötas pikka aega Eesti NSV TA Geoloogia Instituudis vanemteadurina.
Uuris Eesti siluri stratigraafiat ja litoloogiat. 1955–1980 uuris ta Kaali meteoriidikraatrite ehitust. Ta avastas peakraatris kildudekoonused, avastas ühe varem teadmata kraatri, määras kraatrite vanuse (3500 aastat), kaardistas meteoriidiaine jaotumuse kraatrite piirkonnas ning määras meteoriidi langemise suuna. Uuemad andmed lubavad oletada, et Kaali meteoriit langes siiski hiljem – 2400–2800 aastat tagasi.
1984. aastal rajati Kaali järve kaitsealale mälestusmärk Ivan Reinwaldile ja Ago Aaloele.
1970. aastatel uuris ta esimesena Tsõõrikmäe struktuuri ning oletas selle meteoriitset päritolu. Ta uuris ka teisi meteoriidikraatreid, sealhulgas Siberis, Uuralis ja Kaukaasias.
Eesti Looduseuurijate Seltsi liige alates 1952. Ta oli 1963–1966 Eesti Teaduste Akadeemia Looduskaitse Komisjoni liige.
Ago Aaloe tegeles ka fotograafiaga, joonistas šarže ja maalis akvarelle.
Isiklikku.
Isa Otto Aloe (1894–1972), ema Aleksandra Johanna Tõnismägi (1902–1975).
1949. aastal abiellus ta Tartu Riikliku Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonna geoloogiaosakonna III kursuse üliõpilasena sama kooli kehakultuuriteaduskonna eelviimasel kursusel õppiva Luulega. 1950. aastal sündis poeg ja 1953. aastal tütar. Abielu lagunes 1964. aastal.
Ülev Aaloe oli tema vend.
Ülev Aaloe

Ülev Aaloe (17. detsember 1944 – 23. juuli 2017) oli eesti tõlkija ja teatritegelane. 
Ülev Aaloe lõpetas 1962. aastal Tallinna 21. keskkooli ja 1968. aastal Tartu Riikliku Ülikooli eesti filoloogia osakonna soome-ugri keelte eriharus. 1970. aastal täiendas ta end Stockholmi Ülikoolis rootsi keele ja kirjanduse alal.
Ta töötas Eesti Raadio rootsikeelsete saadete toimetajana (1966–1977), Endla teatris dramaturgi ja kunstilise juhina (1991–1998) ja Eesti Draamateatris dramaturgina (1999). Aastatel 1999–2003 oli ta Vanalinnastuudio kirjandusala juhataja, 2003–2006 Tallinna Linnateatri kirjandusala juhataja ja 2006–2009 Ugala teatri dramaturg. 
Ta oli Eesti Näitemänguagentuuri nõukogu esimees. 
Ülev Aaloe tõlkis kirjandust peamiselt rootsi, aga ka taani keelest. Ta oli Wellesto liige.
Isiklikku.
Geoloog Ago Aaloe oli tema vend.
Katalaani keel

Katalaani keel on romaani keelte hulka kuuluv keel, mida kõneldakse Hispaania kirdeosas (Kataloonias, Valencias ja Baleaaridel), Andorras, Prantsusmaa lõunaosas ning Sardiinias.
Kirjakeel 12. sajandi lõpust – 13. sajandi algusest.
Biograafiad (A)

Biograafiad (A) loetleb Vikipeedias olemasolevaid ja kavatsetavaid biograafiaid isikutest, kelle nimi algab A-tähega.
Aa.
"Vaata Biograafiad (Aa)"
Ab.
"Vaata Biograafiad (Ab)"
Al.
"Vaata Biograafiad (Al)"
An.
"Vaata Biograafiad (An)"
Ar.
"Vaata Biograafiad (Ar)"
Au.
"Vaata Biograafiad (Au)"
Töö Leedu Hüvanguks

Töö Leedu Hüvanguks (leedu "Už darbą Lietuvai") on vasaktsentristlik valimisliit Leedus, kuhu kuuluvad Leedu Sotsiaaldemokraatlik Partei ja sotsiaal-liberaalne Uus Liit. 
Valimisliidu liidrid on Algirdas Brazauskas LSDP poole pealt ja Artūras Paulauskas sotsiaal-liberaalide poole pealt. 
Leedu Seimi valimiste võitis blokk kokku: 31 kohta. LSDP: 21, UL: 10. 70-mandaadilises üleriigilises ringkonnas sai blokk 206 179 häält (20.65% häältest) mis andis 16 kohta. (LSDP: 10, UL: 6). Ühekohaliste ringide pealt: LSDP: 9 (3 esimeses voorus), UL: 5.
Pervez Musharraf

Pervez Musharraf (urdu keeles پرويز مشرف; 11. august 1943 Delhi, India – 5. veebruar 2023 Dubai, Araabia Ühendemiraadid) oli Pakistani sõjaväelane ja poliitik, president 2001–2008. 2007. aasta detsembrini oli ta Pakistani armee kindral.
18. augustil 2008 teatas ta presidendikohalt tagasiastumisest.
Jules Grévy

François Jules Paul Grévy (15. august 1807 Mont-sous-Vaudrey, Jura departemang, Prantsusmaa – 9. september 1891 Mont-sous-Vaudrey) oli Prantsusmaa president 1879–1887.
Grévy sai 1837 advokaadiks. Ta säilitas ka Juulimonarhia ajal vabariiklikud vaated ja valiti 1848 oma kodudepartemangu esindajana Asutavasse Kogusse. Kuningas Louis-Philippe I troonilt tõukamise tagajärjel 1848 nimetati ta tema kodudepartemangu Jura ajutise valitsuse komissariks.
Nähes ette, et Prantsusmaa kõigi aegade esimesed presidendivalimised võidab Louis-Napoléon Bonaparte, kes sugugi polnud valimiste soosik, soovitas ta põhiseaduse teha selliseks, et Rahvusassambleel oleks õigus presidenti nii ametisse nimetada kui ametist vabastada. See ettepanek ei läinud läbi, sest enamus saadikuid uskus, et valimised võidab Louis-Eugène Cavaignac, kes oli kuulsust kogunud Prantsuse 1848. aasta revolutsiooni mahasurujana. Rahvusassambleele jäi õigus president nimetada üksnes juhul, kui presidendivalimiste esimeses voorus ei kogu keegi üle 50% hääli. Bonaparte võitis valimised ülekaalukalt 77%-ga ja sai presidendiks, kuid ei tohtinud teiseks ametiajaks kandideerida. Seetõttu korraldas Bonaparte 1851. aastal veretu riigipöörde, saatis Rahvusassamblee laiali ja kuulutas end järgmisel aastal keisriks Napoleon III nime all. Pärast riigipööret hakati Grévyd pidama ettenägelikuks.
1868 tuli Grévy poliitikasse tagasi ja sai Vabariikliku Partei mõjukaks liikmeks. Pärast Teise keisririigi langemist valis Rahvusassamblee ta 16. veebruaril 1871 assamblee eesistujaks. 2. aprillil 1873 astus ta parempoolse opositsiooni survel tagasi. 8. märtsil 1876 valiti ta Saadikutekoja eesistujaks ja seda ametikohta täitis ta nii hästi, et kui president Patrice de Mac Mahon ametist tagasi astus, valiti ta 30. jaanuaril 1879 uueks presidendiks ilma vabariiklike erakondade vastuseisuta. Kõik tema eelkäijad Prantsusmaa presidendi ametikohal olid olnud monarhistid, isegi kui nad valimiste eel vastupidist väitsid, ja seetõttu oli Jules Grévy Prantsusmaa esimene vabariiklasest president.
Grévy maine oli esimesel ametiajal plekitu ja sellepärast nõustus ta teise ametiajaga, mis algas 18. detsembril 1885. Kuid natuke aega hiljem selgus, et tema väimees Daniel Wilson kaupleb Auleegioni ordenitega. Grévy keeldus tunnistamast, et ta vastutab kaudselt oma sugulase eest, kes aunimetusi raha eest jagab, ja seetõttu sunniti ta tagasi astuma. Ta lahkus ametist 2. detsembril 1887.
Grévy oli vabamüürlane ja tema tagasiastumise skandaal õhutas Prantsusmaal vabamüürluse vastaseid meeleolusid.
Grévy oli kirglik piljardimängija. Nii karikatuuridel kui paraadportreedel kujutati teda sageli piljardikiiga.
Kõrbesebra "Equus grevyi" on nimetatud Jules Grévy järgi. 1882. aastal saatis hiljem Etioopia valitsejaks saanud Menelik II kõrbesebra presidendile Jules Grévyle kingituseks. Kui avastati, et sebra erineb juba varem tuttavatest lõuna pool elavatest sugulastest, nimetatigi ta presidendi auks tema järgi.
Kazys Grinius

Kazys V. Grinius (17. detsember 1866 Salema Marijampolė lähedal – 4. juuni 1950 Chicago) oli Leedu peaminister 1920–1922 ja president 7. juunist 17. detsembrini 1926.
1944. aastal põgenes ta Saksamaale. Ameerika Ühendriikidesse asus elama 1947. aastal.
Martina Navrátilová

Martina Navrátilová (sünninimi Martina Šubertová, sündinud 18. oktoobril 1956 Prahas) on tšehhi päritolu endine tennisist, kes alates 1970. aastatest elab Ameerika Ühendriikides ja omab USA kodakondsust alates 1981. aastast. 
Navrátilovát peetakse üheks kõigi aegade edukamaks ja mõjukamaks elukutseliseks tennisistiks. Karjääri jooksul võitis ta 167 WTA üksikmängu turniiri, sealhulgas 18 suure slämmi tiitlit (millest 9 olid Wimbledoni võidud), ning 177 paarismängu turniiri, sh 31 suure slämmi tiitlit naispaaris.
Elulugu.
Martina Navrátilová sündis Prahas, kuid pärast vanemate lahutust kolis koos emaga Revnicesse, kus teda hakkas huvitama tennis. Tema ema abiellus 1962. aastal uuesti ning ta kasuisast Miroslav Navrátilist sai tema esimene treener. Oma esimesel noorteturniiril osales ta 1964 ning alustas tööd George Parmaga. 1973. aastal jõudis ta esimest korda suure slämmi turniiril veerandfinaali ning temast sai elukutseline tennisist. 1975. aastal taotles asüüli USA-s, temast sai USA kodanik 1981. aastal.
Oma esimese suure võidu sai ta 1978. aastal Wimbledonis, kus alistas finaalis Chris Everti. Ränk treening tõi talle lõpuks suure edu: 1982. aastal võitis ta 15 turniiri üksikmängus ning 14 turniiri paarismängus, aasta hiljem aga koguni 28. Aastail 1983 ja 1984 võitis ta kuus suure slämmi turniiri järjest, kuid ometi jäi tal suur slämm välja mängimata. Tema suurimaks rivaaliks 1980. aastatel oli just nimelt Chris Evert, rivaliteet kestis seni, kuni Evert 1988. aastal tipptennisest loobus. 14. juunist 1982 kuni 9. juunini 1985 juhtis ta maailma edetabelit 156 nädalat järjest (üldse on ta juhtinud seda 331 nädalat üheksal perioodil).
1980. aastate lõpus aga tõusid esile noored tähed (eeskätt Steffi Graf) ning tegid Navrátilová valitsemisajale lõpu. Ta loobus üksikmängust 1994. aasta lõpus hoolimata sellest, et oli samal aastal Wimbledonis finaali jõudnud. 1995–1996 mängis ta ainult mõnel üksikul turniiril paarismängu.
2000. aastal tunnustati Martina Navrátilovád rahvusvahelisse tennisekuulsuste halli valimisega.
Pärast pikka eemalolekut naasis ta 2000. aastal edukalt tipptennisesse paarismängus. 2003. aastal võitis Austraalia lahtistel meistrivõistlustel koos Leander Paesiga segapaarismängu. Seeläbi sai ta läbi aegade kolmandaks naismängijaks, kes on suutnud võita kõikidel suure slämmi turniiridel kõikides mänguliikides.
2003. aasta juulis samuti koos Leander Paesiga võitis ta Wimbledonis taas segapaarismängu jõudes 20 Wimbledoni turniiri võiduga järele Billie Jean Kingi rekordile.
Ta on vanim suure slämmi turniiri võitja läbi aegade. Oma 58 suure slämmi turniiri võiduga on ta austraallase Margaret Smith Courti 62 turniirivõidu järel teisel kohal.
2004. aastal jõudis ta esimest korda olümpiamängudele. Koos Lisa Raymondiga jõuti veerandfinaali.
Võidud suure slämmi turniiridel.
Martina Navrátilová on võitnud suure slämmi turniiridel 18 korda üksikmängu, 31 korda naispaarismängu ja 9 korda segapaarismängu.
1200. aastad

1200. aastad on aastad 1200–1209 pKr.
Sajandid: 12. sajand - 13. sajand - 14. sajand
Kümnendid:
1160. aastad 1170. aastad 1180. aastad 1190. aastad 1200. aastad 1210. aastad 1220. aastad 1230. aastad 1240. aastad 1250. aastad 1260. aastad
Aastad: 1200 1201 1202 1203 1204 1205 1206 1207 1208 1209
1210. aastad

1210. aastad on aastad 1210–1219 pKr.
Sajandid: 12. sajand - 13. sajand - 14. sajand
Kümnendid:
1170. aastad 1180. aastad 1190. aastad 1200. aastad 1210. aastad 1220. aastad 1230. aastad 1240. aastad 1250. aastad 1260. aastad 1270. aastad 
Aastad: 1210 1211 1212 1213 1214 1215 1216 1217 1218 1219
1220. aastad

1220. aastad on aastad 1220–1229.
Sajandid: 12. sajand - 13. sajand - 14. sajand
Kümnendid: 1170. aastad 1180. aastad 1190. aastad 1200. aastad 1210. aastad - 1220. aastad - 1230. aastad 1240. aastad 1250. aastad 1260. aastad 1270. aastad 
Aastad: 1220 1221 1222 1223 1224 1225 1226 1227 1228 1229
1230. aastad

1230. aastad on aastad 1230–1239 pKr.
Sajandid: 12. sajand - 13. sajand - 14. sajand
Kümnendid: 1190. aastad 1200. aastad 1210. aastad 1220. aastad 1230. aastad 1240. aastad 1250. aastad 1260. aastad 1270. aastad 1280. aastad 1290. aastad 
Aastad: 1230 1231 1232 1233 1234 1235 1236 1237 1238 1239
1240. aastad

1240. aastad on aastad 1240–1249 pKr.
Sajandid: 12. sajand - 13. sajand - 14. sajand
Kümnendid: 1200. aastad 1210. aastad 1220. aastad 1230. aastad 1240. aastad 1250. aastad 1260. aastad 1270. aastad 1280. aastad 1290. aastad 1300. aastad 
Aastad: 1240 1241 1242 1243 1244 1245 1246 1247 1248 1249
Hannes Walter

Hannes Walter (ka Valter; 3. detsember 1952 Tallinn – 26. november 2004) oli eesti sõjaajaloolane.
Isiklikku.
Ta oli abielus ehtekunstnik Ene Valteriga, nende poeg on arhitekt Armin Valter.
Kümnenda Kraadi väin

Kümnenda Kraadi väin (inglise "Ten Degree Channel") ühendab Bengali lahte Andamani merega ja eraldab Andamani saari Nicobari saartest.
Nimi tuleb sellest, et väina läbib kümnes põhjalaiuskraad.
La Pérouse'i väin

La Pérouse’i väin ehk jaapanipäraselt Sōya väin (vene пролив Лаперуза, jaapani 宗谷海峡 (Sōya-kaikyō)) ühendab Jaapani ja Ohhoota merd ning eraldab Sahhalini Hokkaidōst. 
Laius 43 km, sügavus kuni 74 m.
Väin on saanud nime Jean-François de La Pérouse'i järgi, kelle ekspeditsioon avastas selle aastal 1787.
Sulu saared

Sulu saared asuvad Kagu-Aasias Vaikses ookeanis ja on osa Filipiini saartest.
Sulu saared külgnevad loodes Sulu merega ja kagus Sulawesi merega. Saarestik on edela-kirdesuunaline ning hõlmab edelast kirde poole minnes Sibutu, Tawi-Tawi, Doc Cani, Tapuli saared, Jolo saare, Pangutarani saared, Pilase saared ja Basilani, samuti nende vahele jäävad pisisaared, mida leidub hulganisti. Saarestikust edelasse jääb Kalimantan ja kirdesse Mindanao. 
Saarte pindala on 2688 km². Saared on künklikud, kõrgus kuni 790 meetrit.
Sulu saared on tihedalt asustatud. 2005. aasta seisuga elas seal 1,3 miljonit inimest. Kõige suurem linn on Jolo saarel asuv samanimeline linn. Rohkem kui 10 000 elanikku on veel Basilanil asuvates Isabelas ja Lamitanis, Jolol asuvas Su-uhis ning Sibutul asuvas Panglima Alaris 
Halduslikult kuuluvad Sulu saared Filipiinidele Muslimi Mindanao autonoomsesse piirkonda, välja arvatud Isabela, mis kuulub Zamboanga Poolsaarele (selle keskus Zamboanga asub Isabelast kõigest paarkümmend kilomeetrit põhja pool) . Ajalooliselt on Sulu saarte hulka arvatud ka saarestikust loodesse jäävaid Cagayan Sulut ja Turtle'i saari. Tänapäeval seda enam ei tehta, ehkki nemadki kuuluvad Muslimi Mindanaosse . Provintsi keskus Cotabato ei asu Sulu saartel, vaid Mindanaol, küll aga moodustavad Sulu saared kolm Muslimi Mindanao viiest provintsist: Basilan, Jolo ja Tawi-Tawi.
Sulu saared ei ole, ehkki sageli on vastupidist väidetud, jäänuk kunagisest Kalimantani ja Filipiinide vahelisest maismaasillast. Nad on hoopis vulkaanilise päritoluga, väiksemate seas on ka korallsaari.
Sulu saarel tegutseb Sulu sultanaadi kuningakoda. Sulu kuningakoja pea on Muedzul Lail Tan Kiram.
Saartel elavad morod.
Anto Aasa

Anto Aasa (sündinud 6. mail 1977 Iisakus) on eesti geograaf, kes on tegelnud põhiliselt fenoloogiaga.
Ta on lõpetanud 1995. aastal Iisaku Keskkooli ja 2000. aastal bakalaureusekraadiga Tartu Ülikooli geograafia erialal.
Alates 1995. aastast osales ta Tartu Üliõpilaste Looduskaitseringi töös.
2002. aastal kaitses ta Tartu Ülikoolis geograafia alal magistritöö "Tendentsid Kesk- ja Ida-Euroopa taimefenoloogilistes kalendrites" (juhendaja Rein Ahas). Seejärel õppis Tartu Ülikooli geograafia instituudi loodusgeograafia ja maastikuökoloogia õppetooli juures doktorantuuris Rein Ahase juhendamisel ning kaitses 2005. aastal doktoritöö.
Morod

Morod on Filipiinide lõunaosa moslemitest elanikud. Nende arvuks hinnati 1988. aastal umbes 2,3 miljonit. Elavad Sulu saartel ja Mindanao lääneosas.
Morode hulgas eristatakse üheksat etnilist gruppi, kes kõik räägivad erinevaid austroneesia keeli nagu näiteks tausuugid.
Kirjutamisel kasutavad araabia kirja. 15. sajandil võtsid vastu islami (sunniidid).
Filipiinide keskvalitsuse jaoks on tegemist relvastatud vastupanu osutavate separatistidega. Kõige tuntum morode relvarühmitus on sissiliikumine Moro Islami Vabastusrinne (MILF). Peamiselt on morod läbi ajaloo elanud islami monarhia võimu all nagu näiteks Sulu sultanaat jne. Morodele on traditsiooniline muhameedlik Sulu sultani monarhia vastuvõetav alternatiiv Filipiinide riigikorraldusele.
Osa morosid tegeleb püsipõllundusega (riisikasvatus), osa alepõllunduse või kalapüügiga. Morod tegelevad veel kauplemise, pärlipüügi ja salakaubaveoga ning on tuntud juveliirid ja relvameistrid.
Udu

Udu on vahetult aluspinna kohal heljuvate veepiiskade, harvemini jääkristallide või mõlema kogum, mis vähendab nähtavuse alla 1 km.
Udu tekib siis, kui õhu suhteline niiskus on 100%. Udupiisad moodustuvad, kui veeaur kondenseerub kondensatsioonituumakestele.
Eestis on keskmiselt 50–70 päeva aastas, mil esineb udu. Kõige harvemini esineb seda mais ja juunis. Rannikul esineb udu harvemini kui sisemaal.
Udu vähendab vahemaid, mille piires saab esemeid selgelt näha (nähtavus), ja on seetõttu ohtlik liiklejatele. Nähtavuse parandamiseks udus kasutatakse udulaternaid, mis kuuluvad tänapäeval enamiku sõidukite standardvarustusse.
Maailma kõige udusem koht on Newfoundlandi saare lähedal asuv madalik Grand Banks, kus kohtuvad põhjast tulev külm Labradori hoovus ja edelast tulev soe Golfi hoovus. Maismaal on uduseimad paigad Newfoundlandi kagurannikul asuv Argentia ja San Franciscost läänes asuv Reyese neem, kus aastas on üle 200 uduse päeva. Märkimisväärselt udused paigad on veel Uus-Meremaal asuv Hamilton, Lõuna-Tšiili rannik ja Severnaja Zemlja.
Californias asuvad ranniksekvoiametsad saavad 30–40% veest udu kaudu. Leidub loomi, kelle jaoks on udu koguni põhiline veeallikas. Niisugused loomad elavad põhiliselt kuivas kliimas, näiteks kõrbes, ja eriti palju on selliste loomade seas putukaid. Ka mõned rannikul elavad inimeste kogukonnad kasutavad uduvõrke niiskuse kogumiseks, kui pinna- ja põhjavee varud ei ole piisavad.
Udu valmistatakse ka kunstlikult. Selleks juhitakse vee ja glükooli või glütserooli segu kuuma kambrisse, milles on väike ava. Kuuma pinnaga kokku puutudes aurustub vedelik kiiresti ja selle käigus paisub. Sellest tekkiv rõhk surub udu ava kaudu välja. Väljas puutub kuum aur kokku jaheda keskkonnaga ja kondenseerub kohe, tekitades udu.
August Traksmaa

August Hans Traksmaa VR I/3 ja VR II/3 (enne eestistamist 1935 Traksmann; 27. august 1893 Põlula mõis, Rägavere vald, Virumaa – 16. juuli 1942 Sevurallag, Gorelniki vangilaager, Sverdlovski oblast NSV Liit) oli Eesti sõjaväelane (kindralmajor, 1939), diplomaat ja sõjaajaloolane, mitme Eesti Vabadussõda käsitleva teose kaasautor.
Elulugu.
August Traksmaa sündis Virumaal Põlula mõisas kupja peres. Õppis Vilula ministeeriumikoolis ja lõpetas 1912. aastal Tartu Õpetajate Seminari ja töötas seejärel 1912. aastast Virumaal Salatse küla algkooli juhatajana.
Esimese maailmasõja ajal lõpetas 1915. aastal Peterburi 3. lipnike kooli. Septembrist 1915 septembrini 1917 teenis 228. Zadonski jalaväerügemendis nooremleitnandina läänerindel, Rumeenia ja edelarindel ning sai ta kaks korda haavata. 
Eesti Vabadussõjas oli alates 1918. aasta novembrist 5. Jalaväepolgu 3. roodu ja hiljem ka II pataljoni ülem nooremleitnandi auastmes, 19. mail 1919 ülendati kiiduväärse teenistuse eest kapteniks ja 11. veebruaril 1920 alampolkovnikuks vanusega 18. jaanuarist 1920.
Pärast Vabadussõda õppis aastatel 1924–1926 Kõrgemas Sõjakoolis ja oli ajakirja Sõdur toimetaja aastatel 1926–1928 ja 1930–1932. Pärast seda Sõjakooli ülem, kompaniiülem ning Kindralstaabi VI õppeosakonna ülem ja Sõjavägede Staabi VI osakonna ülem. Aastatel 1928–1930 õppis Prantsuse Sõjaväeakadeemias ning ülendati 24. veebruaril 1930 koloneliks. August Traksmaa oli Eesti eugeenikaseltsi Tõutervis Tallinna osakonna juhatuse liige.
Aastatel 1932–1934 koostas Eesti Vabadussõja ülevaateteose "Eesti Vabadussõda 1918–1920" ja kuulus Vabadussõja Ajaloo Komiteesse.
1934. aasta 1. aprillist oli A. Traksmaa 1. Soomusrongirügemendi ülem Tapal, 30. septembrist 1934 2. Diviisi ülem Tartus ning Sõjakooli ja Kõrgema Sõjakooli lektor.
Aastatel 1936–1937 oli A. Traksmaa Eesti Vabariigi saadik Moskvas, 1937. aastal töötas Eesti Vabariigi Välisministeeriumis ja seejärel Tartu Ülikooli Riigikaitselise Õpetuse Instituudi juhatajana.
1939. aasta 24. veebruaril ülendati A. Traksmaa kindralmajoriks, 1939. aasta oktoobrist sõjaministri abi ning juunist 1940. Sõjakooli ülema asetäitja.
Ta oli Teise maailmasõja eelses Eestis üks tuntumaid ja nooremaid kindraleid. Traksmaa omab märkimisväärset tähtsust Eesti Vabadussõja populariseerimisel.
A. Traksmaa arreteeriti Nõukogude okupatsioonivõimude poolt 14. juunil 1941 ning küüditati koos perega NSV Liitu. NKVD Erinõupidamine mõistis ta 15. juulil 1942 surma. Väidetavalt suri Traksmaa Sverdlovski vangla Urallagi/Gorelniki vangilaagris südamerabandusse päev pärast surmaotsuse tegemist.
Mälestuse jäädvustamine.
A. Traksmaa mälestuseks on Tartus paigaldatud bareljeef.
8. septembril 2009 avati Lääne-Virumaal Põlula mõisa/kooli kõrval mälestuskivi Eesti sõjaväestruktuuri rajajale, kindralmajorile, diplomaadile ja sõjaajaloolasele August Traksmaale (1893–1942).
Aaliyah

Aaliyah Dana Haughton (16. jaanuar 1979 New York – 25. august 2001 Marsh Harbour, Abaco saar, Bahama) oli USA "rhythm and blues"i laulja ja näitleja.
Ta hukkus lennuõnnetuses tagasiteel oma video "Rock the Boat" filmimiselt.
Tema tuntuim filmiroll on naispeaosa (Trish O'Day) Andrzej Bartkowiaki võitluskunstifilmis "Romeo Must Die".
Elulugu.
Aaliyah sündis New Yorgis Brooklynis, viieaastaselt kolis aga perega Detroiti. Ema lauluarmastus kandus üle ka talle. 11-aastaselt osales Aaliyah talentideotsingusõus "Star Search".
Tollal oli Aaliyah' onu Barry Hankerson abielus soulilegendi Gladys Knightiga, kellega koos õnnestus Aaliyah ka mitu korda Las Vegases esineda. Aastal 1993 algas koostöö R. Kellyga Aaliyah' debüütplaadi väljaandmiseks. See ilmus 24. mail 1994 pealkirjaga "Age Ain't Nothing but a Number" ning saavutas peagi plaatinaplaadi staatuse. Selle plaadi tuntuimad lood on "At Your Best (You Are Love)", "Back And Forth" ja nimilugu.
Aastal 1993 algasid ka kuulujutud tema suhtest ja abielust plaadi produtsendi R. Kellyga, kuigi Aaliyah oli alles 15-aastane. See abielu tühistati peagi, sest Aaliyah oli alaealine. Aaliyah salgas oma abiellumist, aga hiljem selgus, et ta oli abiellumisloa saamisel end vanemaks valetanud.
Tema teise albumi "One In A Million", mis nägi ilmavalgust 1996. aastal, produtseerisid tollal tundmatu Timbaland ja Missy Elliott. Sellestki albumist sai plaatinaplaat.
1997. aasta tippsaavutuseks jäi filmist "Anastasia" pärit lugu "Journey To The Past", mis kandideeris hiljem Oscarile. Aastal 1998 oli Aaliyah' suurimaks hitiks omapärase helipildiga "Are You That Somebody" filmist "Dr. Dolittle". See esitati ka Grammy nominendiks.
2000. aastal mängis Aaliyah koos Jet Liga filmis "Romeo Must Die". Selle filmi "soundtrack"ilt pärineb ka lugu "Try Again", mis on läbi aegade esimene "Billboard Hot 100"i "pop chart"i esikohalugu, mis jõudis sinna üksnes tänu raadiole ilma ühtegi singlit müümata. Selle filmi eest pälvis Aaliyah kaks MTV filmiauhinda ja Grammy nominatsiooni.
2001. aasta kevadel ilmus singel "We Need A Resolution", esimene singel tema varsti ilmuma pidanud kolmandalt albumilt "Aaliyah". Singel küll kukkus läbi, hiljem ilmunud albumit saatis aga suur edu. Plaat tunnistati hiljem ka aasta parimaks R&amp;B albumiks.
"We Need A Resolution" jäi aga ta viimaseks singliks. Ta pidi samuti osalema "The Matrixi" järjefilmides, enne kui ta suri. Nii et tema viimaseks (ja tegelikult üldse teiseks) filmirolliks jäi kuninganna Akasha filmis "Queen of the Damned", mis jõudis ekraanidele alles 2002. aastal. Aaliyah hukkus lennuõnnetuses tagasipöördudes selle plaadi teise singli "Rock the Boat" video filmimiselt Bahamal. Cessna 402 kukkus alla tõenäoliselt ülekoormatuse tõttu, koos Aaliyah'ga sai surma veel 8 inimest.
Albumi parimad lood (singlitena) nägid ilmavalgust pärast Aaliyah' surma. Nendeks olid "More Than a Woman" (laulu video oli filmitud enne surma) ning "I Care 4 U", millest kujunes suur hitt üldse ilma videota. Aaliyah on maetud Ferncliffi surnuaeda Hartsdale'is (New York). Tema matustel lasi ta ema lendu 22 valget tuvi – üks iga elatud aasta kohta.
Andrievs Niedra

Andrievs Niedra (läti keele vanas kirjaviisis "Andreews Needra"; 8. veebruar 1871 – 24. september 1942 Riia) oli Läti ühiskonnategelane, vaimulik, kirjanik ja poliitik.
Ta õppis Vecpiebalga kihelkonnakoolis, aastatel 1887–1889 Riias gümnaasiumis, lõpetas aastal 1890 Jelgavas kubermangugümnaasiumi. Aastatel 1891–1899 õppis ta Tartu Ülikoolis usuteadust. Ta oli korporatsiooni Lettonia liige. Prooviaastal oli ta aastatel 1900–1901 Koknese koguduses Gotthilf Wilhelm Samuel Reinhold Hillneri juures.
Ta oli aastatel 1906–1908 Matīši koguduse õpetaja, aastatel 1908–1918 Kalsnava koguduse ja Vietalva koguduse õpetaja.
Läti iseseisvussõja ajal sai ta sakslaste poolt toetatud Läti valitsuse peaministriks. Pärast sõja lõppu põgenes ta Lätist, kuid tuli tagasi 1924. aastal. Ta mõisteti riigireetmises süüdi, kuid pärast kaheaastast vangistust amnesteeriti 1926. aastal ja saadeti riigist välja. Niedra läks Saksamaale ja võttis Saksa kodakondsuse. 
Teise maailmasõja ajal naasis Riiga, kus ta suri. Andrievs Niedra on maetud Riia metsakalmistule.
Tartu Ülikooli õpetajate seminar

Tartu Ülikooli õpetajate seminar on Tartu Ülikooli sotsiaalteaduste valdkonna haridusteaduste instituudi osakond, kus koolitatakse klassiõpetajaid (bakalaureuse- ja magistriõppe integreeritud õpe) ja koolieelse lasteasutuse õpetajaid (bakalaureuse- ja magistriõpe). Seminar asub alates 2022. aasta märtsist haridusteaduste instituudi renoveeritud õppe- ja teadushoones aadressil Jakobi tänav 5. Enne seda asus seminar aadressil Salme tänav 1a olevas koolihoones.
Tartu Ülikooli õpetajate seminar tekkis 1. juulil 2001 Tartu Õpetajate Seminari liitmisel Tartu Ülikooliga ja on Tartus 1828. aastal tegevust alustanud saksakeelse Tartu Elementaarkooliõpetajate Seminari järjepidevuse kandja. Seminar on asutamisest saadik kandnud mitut nime, millest tuntum on Tartu Õpetajate Seminar. Läbi aegade on seminaris hariduse saanud paljud tuntud Eesti haritlased.
2001. aastal Tartu Ülikooli haridusteaduskonnaga liidetud Tartu Õpetajate Seminar nimetati Tartu Ülikooli koosseisus Tartu Ülikooli õpetajate seminariks. Seminaris oli kaks lektoraati: alus- ja alghariduse ning koolimuusika lektoraat. Seminar koolitas klassiõpetajaid nii eesti (1.–6. klassini) kui ka vene õppekeelega koolidele, muusikaõpetajaid, alushariduse pedagooge ja koolieelse lasteasutuse õpetajaid. Seminar korraldas ka õpetajate täienduskoolitust. 
2007. aastast kuulus seminar Tartu Ülikooli haridusteaduskonna koosseisu töökorraldusliku üksusena. 
Alates 2010. aastast oli seminar Tartu Ülikooli sotsiaal- ja haridusteaduskonna haridusteaduste instituudi allüksus.
Alates 2016. aastast kuulub haridusteaduste instituut Tartu Ülikooli sotsiaalvaldkonna alla ning õpetajate seminari nime all jätkab tööd haridusteaduste instituudi osakond, mis vastutab lasteaia- ja algklassiõpetajate ettevalmistamise eest.
Ajalugu.
1828–1889 Tartu Elementaarkooliõpetajate Seminar.
7. augustil 1828 alustas Tartus tööd Venemaa Keisririigi rahastatav saksakeelne kinnine õppeasutus, mille ülesanne oli valmistada ette algkooliõpetajaid. Selle esimene juhataja oli tuntud eesti keeleuurija ja kirjandusloolane Dietrich Heinrich Jürgenson. 1. juulil 1889 suleti seminar keisri käsul. Kooli vara anti üle 1878. aastal asutatud Tartu II Õpetajate Seminarile, hooned Tartu 4-klassilisele linnakoolile. Alles jäi seminari harjutuskool.
Pinnakate

Pinnakate ehk kvaternaarisetted on pudedaist setendeist koosnev kiht, mis lasub aluspõhjal.
Eesti pinnakate koosneb põhiliselt moreenist. Pinnakate katab suuremat osa Eesti pinnast. Pinnakate puudub näiteks alvaritel ehk loopealsetel. Seal lasub muld otse pealiskorrakivimitel, enamasti paekivil. Selliseid muldi nimetatakse paepealseks mullaks. 
Eesti pinnakatte kujunemisel on olnud otsustav tähtsus mandrijää tegevusel viimase paari miljoni aasta ehk Kvaternaari jooksul. 
Eesti pinnakate on suhteliselt õhuke. Põhja- ja Lääne-Eestis enamasti 5...10 meetrit. Suurim on pinnakatte paksus mattunud ürgorgudes, ulatudes kohati mitmesaja meetri sügavusele. Näiteks suures osas mattunud Rõuge ürgoru põhi on praegusest meretasemest 80 meetrit allpool.
Peale moreeni kuulub pinnakatte hulka ka savi, liiv ja teised purdsetted. Ka turvas, mida soodes pidevalt juurde tekib, kuulub pinnakatte hulka. Pinnakatte hulka kuuluvaiks loetakse ka rändkive ja -rahne. 
Pinnakattes esineb ka viirsavi, mis esinevad mõnede kunagiste järvede põhjasetetes. See on sete, milles vahelduvad heledamad liivased ja tumedamad savikad kihid. Liiv settis suvel kui alluviaalsete- ehk jõe poolt kohale toodud setetena. Savi aga settis talvel, mil järved olid jäätunud ja põhja langesid peenemad osakesed, mis jämedateralistest setteist kauem vees hõljuvad.
Pinnakatte ülemine osa on ümber kujundatud taimkatte poolt. Pinnakattest on kujunenud mullad ehk pinnakate on enamasti mulla lähtekivimiks.
Napo

Napo on jõgi Ecuadoris ja Peruus, Amazonase vasakpoolne lisajõgi.
Jõgi saab alguse umbes 4270 m kõrguselt Andides, Antisana ja Cotopaxi vulkaanide lähistelt, voolab ida- ja kagusuunas ning suubub vasakult Amazonasesse.
Napo jõe pikkus on 1130 km, millest 667 km kulgeb Peruus. Jõe valgala pindala on 103 307 km².
Suuremad vasakpoolsed lisajõed on Coca ja Aguarico ning parempoolne Curaray.
Napo ääres asuvad Puerto Francisco de Orellana ja Mazán.
Limfjorden

Limfjorden on väin Taani põhjaosas, mis ühendab Kattegatti Põhjamerega ja eraldab Jüüti poolsaare põhjapoolsemat osa ("Norrejyske") ülejäänud poolsaarest. 
Väina pikkus on u. 180 km. Väina idaosa on kitsas ja sügav (suurim sügavus 24 m), seal asub Ålborg. Lääneosa on laiem, seal on saari, valdav sügavus 3 kuni 5 meetrit. Ühendus Põhjamerega on madal. 
Väin tekkis 1825 tormi tõttu, varem oli tegu järvega.
Linnanaukko

Linnanaukko (rootsi keeles "Slottsfjärden") on laht Soome edelaosas. Lahe rannikul asub Turu linn, sh Turu loss. Lahte kasutatakse sadamana.
Drenthe provints

Drenthe provints ehk Drenthe on Hollandi 1. järgu haldusüksus (provints).
Drenthe paikneb Hollandi kirdeosas. Ta piirneb põhjas Groningeni provintsiga, idas Saksamaaga, lõunas Overijsseli provintsi ja läänes Friisimaa provintsiga.
Drenthe on Hollandi provintside seas pindalalt üheksandal ja rahvaarvult kümnendal kohal. Rahvastiku tihedus on 186 inimest ruutkilomeetri kohta (2009).
Provintsi hümn on "Mijn Drenthe".
Kuninganna esindajaks provintsis on Jacques Tichelaar.
Asustus.
Provintsi keskus on Assen. Teised tähtsamad asulad on Emmen, Hoogeveen, Meppel, Coevorden, Beilen ja Roden.
Drenthe provints on suurelt jaolt maa-asustusega piirkond.
Loodus.
Provintsi idaosas on liivane seljandik Hondsrug, mis ulatub Emmenist Groningeni linnani välja.
Provintsi kaguosas on säilinud nõmmesid.
Zuidlaardermeeri järve suubub väike Hunze jõgi ehk "Oostermoerse vaart".
Provintsi läbib Oranje kanal ("Oranjekanaal").
3. aastatuhat

Kolmas aastatuhat on periood, mis algas 1. jaanuaril 2001 ja lõpeb 31. detsembril 3000.
Valencia autonoomne piirkond

Valencia autonoomne piirkond on 1. järgu haldusüksus Hispaanias.
See autonoomne piirkond asub Vahemere rannikul ning piirneb põhjas Aragóni ja Katalooniaga, läänes Castilla – La Mancha ja lõunas Murcia autonoomse piirkonnaga.
Piirkonnas on 3 provintsi: Valencia, Alicante ja Castellóni provints.
2. aastatuhat

2. aastatuhat pKr ehk 2. aastatuhat m.a.j.
Teine aastatuhat on periood, mis algas 1. jaanuaril 1001 ja lõppes 31. detsembril 2000.
Maniakkide Tänav

Maniakkide Tänav (pseudonüüm), kodanikunimega Agur Karukäpp, sünninimega Agur Tänav (sündinud 30. detsembril 1975 Jõgeval) on Eesti proosakirjanik, luuletaja ja muusik. 
Pärast keskkooli lõpetamist asus ta õppima edasi. Muuhulgas lõpetas 2003. aastal Tartu Ülikooli sotsiaaltöö erialal. Ta on lisaks vahepeal õppinud ka Väike-Maarja päästekoolis. Pärast õpinguid on töötanud tuletõrjuja-päästjana, aga sotsiaalalal töötas samuti ka vägivallaohvrite nõustajana. 
Muusikuna on ta mänginud Jõgeva punkansamblis Saast ja pereansamblis "Vist tulnukad".
Luule- ja kirjandusinimesena on ta olnud Tartu ulmekirjutajate ringi eestvedaja ja juhendaja ning tema initsiatiivil on loodud internetipõhine ulmeajakiri Reaktor.
Ta on avaldanud žanriulmet. Ilmunud on romaane, lühiromaane ja lühijutte. Trükiajakirjanduses ilmus esimene teos aastal 1996 (ajalehes Vooremaa). Maniakkide Tänavale oli algaastatel iseloomulik tarantinolikult lopsakas, visuaalne ja füsioloogiline stiil. Ingliskeelsete ulmekäsitluste eeskujul võis taolist kirjutuslaadi nimetada splätterpungiks. Nüüdseks on Maniakkide Tänav avaldanud lugusid pea kõigis suuremates ulme alamžanrites, alates teadusulmest kuni mõõga ja maagia lugudeni, samuti lastekirjanduse- ja luuležanrites.
Valencia

Valencia ehk València on linn Hispaania idaosas Vahemere rannikul, Valencia autonoomse piirkonna pealinn.
Haridus.
Valencias on mitu kõrgkooli, näiteks üks Hispaania vanemaid, 1499. aastal asutatud Valencia ülikool, ja Valencia Polütehniline Ülikool.
Sport.
2007. aastal korraldati Valencias 32. Ameerika karikavõistluste (America's Cup) regatt ja osa selle eelvõistlustest.
2010. aastal korraldati Valencias 33. Ameerika pokaali purjeregatt, mille võitis BMW-Oracle'i meeskond.
Linnas tegutsevad kõrgliiga jalgpalliklubid Valencia CF ja Levante UD.
Kambja vald (1991)

Kambja vald oli vald Tartu maakonna lõunaservas. Kambja naabervallad olid Haaslava, Ülenurme ja Nõo Tartumaalt, Palupera Valgamaalt ning Valgjärve, Kõlleste ja Vastse-Kuuste Põlvamaalt. Vald hõlmas 6,3% Tartu maakonnast.
Valda läbis Tallinna–Tartu–Petseri raudtee ja kolm tähtsat maanteed: Tallinna–Tartu–Võru–Luhamaa, Tatra–Otepää–Sangaste ja Uhti–Põlva maantee, mis on olulise tähtsusega Lõuna-Eesti majandusele. Valla keskusest 12 km kaugusel asus Tartu lennujaam.
Kambja vallavanem oli Ivar Tedrema.
Rahvastik.
Kambja vallas oli üks alevik (Kambja) ja 30 küla: Aakaru, Ivaste, Kaatsi, Kammeri, Kavandu, Kodijärve, Kullaga, Kõrkküla, Lalli, Madise, Mäeküla, Oomiste, Paali, Palumäe, Pangodi, Pulli, Pühi, Raanitsa, Rebase, Reolasoo, Riiviku, Sipe, Sirvaku, Sulu, Suure-Kambja, Talvikese, Tatra, Vana-Kuuste, Virulase, Visnapuu
Ajalugu.
Üldine ajalugu.
Kambja vald on ajalooliselt olnud Tartumaa lõunapoolse osa keskus ja Tartu linna väljund lõunasse ning on seda ka tänapäeval.
Esimest korda on Kambja preestrit mainitud Tartu piiskopkonnas 26. detsembril 1330. Kambja kihelkonda on esmamainitud 21. oktoobril 1471. Kihelkonna rajajaks peetakse Suure-Kambja maaisandat Buxhövdet, kes kinkinud kirikumõisa tarbeks osa oma valdustest.
1892. aastal liitusid Suure-Kambja, Uue-Kambja ja Raanitsa vald Kambja vallaks, Vana-Kuuste ja Reola vald Vana-Kuuste vallaks, Kodijärve, Kammeri ja Unipiha vald Kodijärve vallaks ning Krüüdneri ja Vastse-Prangli vald Krüüdneri vallaks. 1916. aastal liideti Krüüdneri vallaga veel Vana-Prangli ja Veski vald. Nendest valdadest kuulub praeguse Kambja valla alla mingi osa kõigist, välja arvatud tookordne Krüüdneri vald. Praeguse Kambja valla territooriumi hulka kuulub ka vahepealsetel aastatel eksisteerinud Pangodi, Luke ja Haaslava valla osi.
1922. aastal oli Kambja valla territoorium 7963,2 ha (elanikke vallaraamatu järgi 2008 (mehi 954 ja naisi 1054), sh muukeelseid 32, rahvastiku tihedus 20,9 in/km²). Läbi aegade on nii kihelkonna kui ka valla suurim asustatud paik olnud Kambja alevik. Teised rohkem arenenud keskused olid Vana-Kuuste ja Kodijärve. 1922. aastal oli tolleaegse Kambja kihelkonna suurus 373,4 km². Sinna mahtus 35 mõisat ja 551 talu (neist 99 suurema pinnaga kui 60 ha).
Kambja vald muudeti külanõukoguks 1. novembril 1949, valla omavalitsuslik staatus taastati 16. mail 1991.
2017. aastal otsustas Vabariigi Valitsus liita Kambja ja Ülenurme vald haldusreformi käigus moodustatava uue omavalitsusüksusega – Kambja vallaga. Kambja Vallavolikogu ei soovinud vabatahtlikult ühineda ja vaidlustas sundliitmise Riigikohtus, kuid jäi seal kaotajaks.
Kultuuriajalugu.
1846. aasta paiku läks kihelkonnas umbes 800 inimest üle õigeusku.
Aastatel 1834–1839 tegutses Vana-Kuustes esimene kõrgem põllumajanduse õppe- ja teadusasutus Venemaal – Vana-Kuuste Põllumajanduse Instituut.
1. aastatuhat

1. aastatuhat pKr ehk 1. aastatuhat m.a.j.
Esimene aastatuhat on periood, mis algas 1. jaanuaril 1 ja lõppes 31. detsembril 1000.
Longi väin

Longi väin (vene "пролив Лонга") ühendab Tšuktši ja Ida-Siberi merd ning eraldab Wrangeli saart Aasiast mandriosast. 
Laius 125 km. Suurema osa aastast on jääs.
Solovetsi saared

Solovetsi saared (vene keeles Соловецкие острова, kõnekeeles ka Соловки; karjala keeles "Solokka" &lt; saamikeelsest sõnast "Suollek", 'saared') on saared Valges meres Onega lahes. Kuuluvad Arhangelski oblasti Primorski rajooni koosseisu.
Solovetsi saartel elas 1. jaanuari 2013 seisuga 917 inimest.
Suurimal saarel Solovetsil on lennuväli. 
Solovetsi saarte muuseum-reservaat on kantud 1992 aastal UNESCO maailmapärandi nimekirja.
Saared.
Saarestiku kuus suuremat saart:
Lisaks on saarestikus sada väiksemat saart. Kogupindala on 347 km².
Loodus.
Saartel on künkaid kõrgusega kuni 88 meetrit, kõrgeim on Golgofa ('Kolgata') küngas Anzeril. 
Ajalugu.
15. sajandi algul rajati saartele klooster, millest kujunes tähtsamaid õigeusu kloostreid Põhja-Venemaal. Kloostrikompleks on oluline uusaja esimese poole insener-tehniline ehitismälestis. 
Solovetsi vangilaagrid.
1917. aasta riigipöörde käigus võimu haaranud bolševikud sulgesid 1920. aastal kloostri ja rajasid selle hoonetesse 1923. aastal vangilaagri poliitvangidele, mida tuntakse GULAG-i esimese laagrina ("Соловецкий лагерь особого назначения", 'Solovetsi Eriotstarbeline Laager'; lühend "СЛОН", SLON). 1923. aastal oli saarel 2500 vangi, 1924. aastal 5000 ning 1925. aastal 8000. Kinnipeetavate arv tipnes 1931. aastal 71 800-ga. 1937. aastal reorganiseeriti vangilaager vanglaks. 1939. aastal likvideeriti vangla ja Solovetsi saared anti Põhjalaevastiku haldusse. Aastatel 1942–1945 tegutses saartel jungade kool.
1990. aastal tagastati Solovetsi klooster kirikule ning see alustas jälle tegevust ja taastamistöid.
Putumayo jõgi

Putumayo (alamjooksul Içá) on jõgi Lõuna-Ameerikas, Amazonase vasakpoolne lisajõgi.
Putumayo jõgi moodustab osa riigipiiri Colombia ja Ecuadori vahel ning suure osa Colombia ja Peruu vahelisest piirist. Neis kolmes riigis kannab jõgi nime Putumayo, kuid Brasiilias, kus jõgi suubub Amazonasesse, nimetatakse seda Içá jõeks. 
Jõgi saab alguse Andide mäestikus, Pasto linnast 50 km idas. Kulgeb valdavalt ida ja kagu suunas ning suubub Amazonase jõkke Santo Antônio do Içá lähedal. 
Jõe pikkus on 1609 km ja selle valgala pindala on 123 000 km².
Putumayo jõgi on laevatatav umbes 1400 km ulatuses.
Jõe järgi on nime saanud Putumayo departemang.
Loodeväil

Loodeväil on (mittekasutatav) meretee Atlandi ookeanist Vaiksesse ookeani piki Põhja-Jäämeres Põhja-Ameerika ranniku lähedal asuvaid väinu.
Laevasõiduks ei ole Loodeväil Kanada põhjaranniku väga keeruliste jääolude tõttu sobilik.
Esimesena läbis Loodeväila laeval Gjøa Roald Amundsen aastatel 1903–1906.
Esimese eurooplasena läbis Loodeväila koerarakendil Knud Rasmussen 1921. aasta paiku Viienda Thule ekspeditsiooni käigus.
Lomboki väin

Lomboki väin ühendab Bali merd ja India ookeani ning eraldab Lomboki saart Nusa Penidast ja Balist. 
Väina laius on 18 km ja sügavus 300 m. Väinas on hoovus lõunasse, India ookeani poole. 
Kuna väin on sügav, jäi see alles ka jääajal, kui merepind oli tänapäevasest paarsada meetrit madalamal ning Malaka, Sunda ja Bali väin olid osaks maismaast. Seetõttu levisid Euraasia maismaa- ja mageveeloomad jääajal kuni Balini, kuid ei jõudnud Lombokile. Seda loomade levila piiri märgib Wallace'i joon.
Lõuna-Preparise väin

Lõuna-Preparise väin (inglise keeles "Preparis South Channel") asub India ookeanis. See ühendab Andamani merd ja Bengali lahte ning eraldab Coco saari Preparise saarest. Väin on 55 kilomeetrit lai ja 200 kuni 275 meetrit sügav.
Monica Bellucci

Monica Anna Maria Bellucci [m'oonika bell'utši] (sündinud 30. septembril 1964 Città di Castellos Perugia provintsis) on itaalia supermodell ja näitleja.
Algul plaanis ta õppida juristiks Perugia Ülikoolis. Õpingute jaoks raha teenimiseks hakkas tegema modellitööd ning lõpuks ta loobus juuraõpingutest.
1988 kolis ta Euroopa ühte moekeskusse Milanosse ning liitus Elite Model Managementiga. Modellina saatis teda edu, siis aga hakkas ta teiste supermodellide eeskujul võtma ka näitlemistunde. Filmides esineb ta alates 1990. aastast.
2004. aasta suvel poseeris ta rasedana alasti ajakirja Vanity Fair itaalia väljaandele, protestides nii Itaalia seaduste vastu, mis lubavad katseklaasilapsi saada ja spermadoonorit kasutada ainult abielupaaridel.
Monica Bellucci räägib itaalia, prantsuse ja inglise keelt.
Isiklikku.
Tema esimene abikaasa oli itaalia fotograaf Claudio Carlos Basso.
1999. aastal abielus ta näitleja Vincent Casseliga, kellega koos on ta mänginud paljudes filmides. Neil on kaks tütart: Deva (sündinud 12. septembril 2004) ja Léonie (sündinud 21. mail 2010).
Jan de Bont

Jan de Bont (sündinud 22. oktoobril 1943 Hollandis Eindhovenis) on hollandi filmilavastaja ja produtsent.
Tema tuntumate tööde hulka kuuluvad filmid "Kiirus" (1994), "Keeristorm" (1996), "Speed 2: Cruise Control" (1997) ja "Lara Croft Tomb Raider: The Cradle of Life" (""; 2003).
Indikaator

Indikaator on mingi nähtuse olemasolu näitaja, vahend mingi suuruse ligikaudseks mõõtmiseks. 
Terminil on teadusharuti mitu tähendust:
"Keemias"
"Bioloogias ja ökoloogias"
"Tehnikas"
"Hüdroloogias"
"Logistikas":
"Majanduses":
Arsène Wenger

Arsène Charles Ernest Wenger (sündinud 22. oktoobril 1949 Strasbourg'is) on prantsuse jalgpallitreener ja endine jalgpallur.
Ta ise mängis jalgpalli amatöörklubides, kuni 1978. aastal tegi ta debüüdi elukutselisena Strasbourgi meeskonnas mängus AS Monacoga. Mängijana ta eriti silma ei paistnud, ometi võitis ta Strasbourgiga 1979. aastal Prantsuse liiga. 1981. aastal sai ta treeneripaberid ning hakkas juhtima Strasbourgi noortevõistkonda. 
1987. aastal hakkas Wenger juhendama AS Monacot. Monaco juhina oli ta edukas, aga sai sealt kinga kui 1994. aastal jäädi Prantsusmaa liigas alles üheksandaks. Seejärel siirdus ta Jaapanisse J. League'i juhendama klubi Nagoya Grampus Eight. Aastatel 1996–2018 oli Wenger Londoni Arsenali peatreener. Arsenaliga võitis ta kolm korda Inglise Premier League'i ja seitsmel korral Inglismaa karika.
Suur neljapäev

Suur neljapäev on vaikse nädala neljapäev.
Suur neljapäev on ülestõusmispüha tsükli pöördepunkt. Tuhkapäeval alanud patukahetsusaeg lõpeb armulauateenistusega suurel neljapäeval. Ühtlasi algab suure neljapäeva jumalateenistusega risti ja ülestõusmise püha (paasapüha), ülestõusmispüha õhtuni kestev kolmepäevane püha (ladina keeles "Triduum sacrum", "Triduum paschale"), mis väljendab Kristuse ristisurma ja ülestõusmise kokkukuuluvust.
Suur neljapäev erineb oma iseloomult suure nädala teistest päevadest. Piiblilugemiste peateemaks on armulaua seadmine, mis annab teenistusele pidulikku ja rõõmsat tooni. Lisaks on väga vana traditsioon meenutada suurel neljapäeval Jeesust, kes peseb oma jüngrite jalgu.
Päeva ladinakeelne nimi "dies viridium" (´roheliste [okste] päev´) viitab suurele neljapäevale kui traditsioonilisele pihil käimise päevale. Armulauaosadusest välja jäetud inimesed võeti tagasi koguduse osadusse ja nad said uuesti Kristus-viinapuu värsketeks oksteks.
Õigeusu kirikus, katoliku kirikus ning mitmes protestantlikus kirikus kuulub suure neljapäeva jumalateenistusse jalgade pesemise talitus. See tuletab meelde, kuidas Jeesus pesi oma jüngrite jalgu ja käskis kristlastel saada samuti üksteise teenijaiks.
Suure neljapäeva evangeelium asetab meie ette Jeesuse ja tema jüngrite viimase ühise paasasöömaaja ja püha armulaua seadmise. Piiblitekstid avavad erinevaid tahke altarisakramendi sisu kohta: uue lepingu söömaaeg, Jeesuse ohvrisurma meeldetuletamine, pattude andeksandmine, tänu ja rõõm, taevase pidusöömaaja ootus ja leivamurdmisega sündiv osadus.
Jumalateenistuse lõpul võib altari esemetest ja tekstiilidest tühjaks teha, millega väljendatakse Kristuse viimaste kannatuste algust. Temalt riisuti kõik, Jeesuse piinajad ja hukkajad jagasid tema rõivad ning heitsid liisku tema kuue pärast (Ps 22:19; Jh 19:24). Uuesti ehitakse altar alles ülestõusmispüha ööl.
Suur neljapäev on eesti rahvakalendris kõige rikkama kombestikuga. Loodeti, et suure neljapäeva toimingutel on eriline mõju. Näiteks kaapisid aednikud õunapuid, sest siis pidi saama õunaaed puhtaks kõigist kahjulikest putukatest, kes õied muidu ära rikuvad.
Keelatud oli kära ja müra tegemine: puuraiumine, ehitamine, kangakudumine, pesupesemine (NB! Vanasti kolgiti pesu puhtaks, mis oli üsna kärarikas tegevus), kuid ka pillimäng, tantsimine ja laulmine. Otse loomulikult ei tohtinud midagi majast välja anda, sest muidu kadus õnn.
Japurá

Japurá on jõgi Lõuna-Ameerikas Brasiilia territooriumil. 
Algab Caquetá ja Apaporise jõe ühinemisel. Kogu ulatuses voolab mööda tasandikku valdavalt kagusse. Suubub vasakult Amazonasesse.
Japurá pikkus on 2815 km.