tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Maui

Maui on suuruselt teine saar Hawaii saarestikus, olles 1883 km² suurune. Maui on Ameerika Ühendriikide suuruselt 17. saar. Maui kuulub Hawaii osariigile. Maui on Maui maakonna suurim saar, olles suurem kui Molokai, Lānai ja asustamata Kahoolawe. Saare elanike arv on 144 444 (2010), olles rahvaarvult Hawaii kolmas saar, jäädes alla vaid Oahule ja Hawaiile.
Saar on mägine ja vulkaaniline, kõrgeim tipp on Haleakalā vulkaan (3055 m).
Peamised majandusharud on põllumajandus ja turism.
Hawaii saar kuulub Ameerika Ühendriikidele.
Blue Tattoo (album)

"Blue Tattoo" on Vanilla Ninja kolmas album. See oli viimane Vanilla Ninja album, mille avaldas Bros Records. Album ei jäänud edukuselt alla bändi eelmisele albumile "Traces of Sadness".
Album sisaldas mitmeid hittlaule nagu "Blue Tattoo", "I Know" ja "Cool Vibes". Viimane neist oli ka Vanilla Ninja poolt 2005. aasta Eurovisioonil Šveitsi riiki esindanud laul, mis saavutas poolfinaalis 8. koha, finaalis samuti 8. koht.
Nii Saksamaal kui ka Šveitsis jõudis album edetabelites 4. kohale, Austrias 7. kohale.
Laulud.
Album sisaldab ka kahte videot:
Jäätmekategooriad

Jäätmekategooriad on:
Best Of (Vanilla Ninja)

"Best Of" on ansambli Vanilla Ninja kogumikalbum. See avaldati 2005. aasta detsembris.
Album sisaldab 13 lugu, mis on võetud albumitelt "Traces of Sadness" ja "Blue Tattoo". "Best of Vanilla Ninja" avaldati mitmetes Kesk-Euroopa riikides, kuid nii Saksamaal kui ka Austrias ei jõudnud see edetabelis saja parema hulka; Šveitsis jõudis see 70. kohale.
See album oli üsna vastuoluline, kuna see avaldati Bros Recordsi poolt pärast koostöö lõppemist Vanilla Ninjaga. Albumi väljalaskmisel ei konsulteeritud bändi liikmetega ning enne avaldamist ei olnud albumist teadlikud isegi bändi liikmed.
Üldiselt on arvatud, et see oli ansambli endise mänedžeri David Brandesi kiire viis koostöö lõppemisest veel lisaraha teenida; Vanilla Ninja liikmetele see aga ei meeldinud. Näiteks üks ansambli liikmeist Piret Järvis palus fännidel albumit mitte osta, et ei toetataks Bros Recordsit. 
Albumisse, nagu ka nimi ütleb, olid koondatud bändi suurimad hittlood alates 2004. aasta läbimurdest rahvusvahelisele tasandile. Kogumik ei sisalda ühtegi uut lugu. Samuti ei ole albumil ühtegi bändi esimese samanimelise albumi lugu, kuna selle andis välja plaadifirma TopTen, mitte aga Bros Records.
Paljud kriitikud on ette heitnud, et see album oli enneaegne: ansambli karjäär polnud "Best of" kogumiku jaoks veel piisavalt pikk olnud.
Albrecht II (Austria)

Albrecht II Tark ehk Lombakas ("Albrecht der Weise" ehk "Albrecht der Lahme"; 12. detsember 1298 – 16. august 1358) oli Austria hertsog 1330–1358. Ta oli Saksa kuninga Albrecht I poeg.
Albrecht sai Austria valitsejaks pärast oma venna Friedrichi surma koos oma noorema venna Otto Rõõmsaga. 1335. aastal andis keiser Ludwig IV neile Kraini ja Kärnteni. Albrecht oli Austria hertsogite Rudolfi, Friedrichi, Albrechti ja Leopoldi isa.
Juhan Weizenberg

Juhan Weizenberg (10. juuli 1838 Erastvere vald, Võrumaa – 23. oktoober 1877 Narva) oli eesti luuletaja.
Weizenberg sündis Kanepi kihelkonnas Erastvere vallas Mäe-Jakapi popsikohas kingsepa pojana. Ta õppis Kanepi kihelkonnakoolis, 1854. aastal lõpetas Tartu kreiskooli. 
Aastatel 1855–1857 oli ta koduõpetaja Torma köstri Adam Jakobsoni peres, puutudes seal kokku Carl Robert Jakobsoniga. 1858–1861 oli ta Alatskivi mõisa- ja vallakirjutaja. Hiljem töötas Narvas ametnikuna. 
Ta on kirjutanud ligi paarkümmend luuletust, sealhulgas "Tönnis Laks ehk Eestlase Isamaa" (1862) ja "Vana hopmanni Nutu-laul Mõisavalitsust käest ära andes. Jüripäeval 1861" (1864). Weizenbergi tõsielul põhinevaid uuema rahvalaulu vormis luuletusi peetakse varaseimateks feodalismivastasteks realistlikeks luuletusteks. Ta tegi kaastööd ajalehtedele Perno Postimees ja Eesti Postimees, osales Narva rahvusliku seltsi Ilmarine tegevuses ning kogus rahvaluulet.
Maeti Narva Siivertsi kalmistule, 1977. aastal maeti ümber Kanepi-Mäe kalmistule.
Arnold Looga

Arnold Looga (sündinud 6. märtsil 1974) on Tartust pärit muusik ja õpetaja.
1992. aastal lõpetas ta Hugo Treffneri Gümnaasiumi ja 1997. aastal Tartu Ülikooli loomaökoloogina. 
Arnold Looga on töötanud Tartu Veevärgis ja Sillaotsa Põhikoolis, Riidaja Põhikoolis, Tõrva Gümnaasiumis, Valgamaa Kutseõppekeskuses, Valga Gümnaasiumis. Praegu töötab ta Puka Koolis.
Muusikuna on Arnold Looga olnud tegev alates 1995. aastast.
1973. aasta NSV Liidu meistrivõistlused rahvusvahelises kabes

XIX NSV Liidu meistrivõistlused rahvusvahelises kabes peeti Vilniuses 12. novembrist 4. detsembrini 1973. aastal. Teist korda tuli NSV Liidu meistriks Anatoli Gantvarg (tema esimene tiitlivõit pärines 1969. aastast)
Laanekuru

Laanekuru on küla Viljandi maakonnas Viljandi vallas.
Kuni 2013. aastani kuulus küla Pärsti valda.
Maarja Kivi

 
Maarja Meriste-Kivi (sünninimega Maarja Kivi; sündinud 18. jaanuaril 1986 Tallinnas) on eesti muusik ja laulja, endine ansambli Vanilla Ninja liige. 
Ta on lõpetanud Tallinna Saksa Gümnaasiumi.
Võitnud kolm korda ETV laste lauluvõistluse "Laulukarussell" (1993. aastal 5–7-aastaste vanuserühmas, 1994. aastal 8–10-aastaste vanuserühmas ja 1998. aastal 11–13-aastaste vanuserühmas), oli täiskasvanud lauljana tema esimene tähtsam ülesastumine 2002. aasta Eurolaulu võistlusel. Aastatel 2002–2004 oli ta ansambli Vanilla Ninja laulja ja bassimängija. 
2005. aasta lõpus hakkas Kivi kasutama esinejanime Maarja, mis põhjustas Eesti muusikas segadust. Maarja-Liis Ilus, kes oli juba aastaid Maarja nime all laulnud, arvas, et sama nime kasutamine ei tule Maarja Kivile lauljana kasuks, kuna teda võidakse segi ajada Maarja-Liisiga.
2006. aastal naasis Kivi muusikasse ja tegi taas koostööd plaadifirmaga Bros Music, mis andis välja ka Vanilla Ninja plaate. Vaatamata endise bändi vastuolule Bros Musicuga sujus Maarja Kivi koostöö plaadifirma ja produtsendi David Brandesega hästi. Anti välja singlid "Could You" ja "Shine It On", mis jõudsid Saksamaal viiekümne parema hulka. 
2007. aastal hakkas Maarja Kivi tegutsema Ameerika Ühendriikides, kus Maarja võttis nimeks Marya Roxx. Ta hakkas tegelema rohkem "metal"-muusika ja raske rokiga. Ameerikas hakkas Kivi salvestama enda kirjutatud muusikat. Tema taustabändi liikmed on Paul Crook, John Miceli, Joey Vera.
2008. aasta veebruaris ilmus Maarjal Ameerikas singel, mis kandis pealkirja "21?!".
Isiklikku.
Tema vanemad on Riina ja Madis Kivi, tal on õed Helen ja Kristi ning vend Vahur.
18. septembril 2004 abiellus Kivi Vanilla Ninja endise mänedžeri Renee Meristega. Neil on tütar Dora-Liisa (sündinud 2004) ja poeg Angus Martin (sündinud 2012).
Käbi Laretei

Käbi Alma Laretei (14. juuli 1922 Tartu – 31. oktoober 2014 Stockholm) oli eesti päritolu pianist ja kirjanik.
Tema isa oli Eesti Vabariigi saadik NSV Liidus ja Rootsi Kuningriigis Heinrich Laretei ning ema Alma Laretei. Käbil oli kaks aastat vanem õde Maimu Laretei.
Muusikaõpinguid alustas Käbi Laretei Tallinnas ja klaveriõpinguid 1936. aastal Aino Kõrbi juures Tallinna Konservatooriumis.
Kui Nõukogude Liit okupeeris Eesti Vabariigi 1940. aastal, sõitis Käbi Laretei mõni päev enne seda isa juurde Rootsi. Käbi isa Heinrich Laretei oli sellel ajal Rootsis Eesti Vabariigi suursaadik. Välismaalasena ei õnnestunud Käbil jätkata õpinguid Rootsi Kuninglikus Muusikaakadeemias, mistõttu hakkas ta võtma eratunde. Rootsis õppis Käbi Laretei klaverit Gottfried Booni ja Annie Fischeri käe all ning 1947. aastast kuni 1950. aastate keskpaigani muusikateooriat ja kompositsiooni Eduard Tubina juures. Edaspidi jätkusid õpingud Šveitsis ja Saksamaal. Käbi klaveriõpetajad olid ka Maria-Luisa Strub-Moresco, Edwin Fischer ja Anna Hirzel-Langenhan.
Käbi Laretei alustas kontserttegevust 1946. aastal ning esines juba 1952. aastal Londonis Wigmore Hallis. Tema karjääri üheks suursaavutuseks loetakse ülesastumist New Yorgis Carnegie Hallis 1965. aastal. Ta esines pika pianistikarjääri jooksul nii Skandinaavias ja Lääne-Euroopas kui ka Kanadas ja Ameerika Ühendriikides. Ta on andnud kontserte ka Washingtonis Valges Majas ja Londoni Royal Festival Hallis ning salvestanud palju plaate (Mozart, Chopin, Debussy, Schumann, Bartók, Rahmaninov, Hindemith, Grieg, Pärt jpt).
1970. aastail algas Käbi Laretei kirjanikutegevus.
Isiklikku.
Käbi Laretei abiellus 1950. aastal rootsi dirigendi Gunnar Staerniga ja 1955. aastal sündis neil tütar Linda. Nad olid abielus kuni 1959. aastani. Käbi Laretei lõpetas selle abielu Ingmar Bergmani tõttu, kellega ta tutvus 1950. aastate lõpus.
Aastail 1959–1969 oli Käbi Laretei abielus rootsi filmirežissööri Ingmar Bergmaniga ja neil sündis 1962. aastal poeg Daniel. Käbi Laretei mängib kaadri taga klaverit Ingmar Bergmani filmis "Sügissonaat" ja ta mängis ka abikaasa filmides väiksemaid rolle. Ingmar Bergman ja Käbi jäid lähedasteks sõpradeks kuni Ingmari elu lõpuni.
Lilli Promet

Lilli-Linda Promet (16. veebruar 1922 Petseri – 16. veebruar 2007 Tallinn) oli eesti ajakirjanik ja kirjanik.
Elukäik.
Ta sündis maalikunstnik Aleksander Prometi peres. Lõpetanud Tallinna 18. algkooli, asus ta 1935. aastal õppi­ma keraamikat Riigi Kunsttööstuskoolis, mille lõpetas 1940. aasta kevadel.
Pärast Nõukogude anneksiooni läks ta 1940. aasta sügisel tööle Noorte Hääle toimetusse. Nõukogude–Saksa sõja puhkedes evakueerus ta Nõukogude tagalasse Tatari ANSV-sse. 1943. aasta suvel lähetati ta tööle Leningradi eestikeelsete raadiosaadete toimetusse.
Aastail 1944–1951 oli ta ajakirjanik Tallinnas: aastail 1944–1945 Rahva Hääle kaastööline Leningradis ja Tallinnas, Fotolehe toimetaja ning ajakirja Pilt ja Sõna toimetuse vastutav sekretär. Seejärel oli kutseline kirjanik Tallinnas.
Looming.
Alustanud novellide ja jutus­tustega, kujunes temast kiiresti arvestatav kirjanik, kes on loonud teoseid paljudes žanrides. 1958. aastal debüteeris ta ajakirjas Looming kolme proosa­­raamatuga. Need olid novelli­­ko­­gu "Ainult puhtast armas­tu­sest", jutustuste kogu "Püha kuns­ti jüngrid" ning reisiraamat "3 × pakitud kohver", viimane neist on kirjutatud koos abikaasa Ralf Parvega.
Hea vormitaju ja isikupärane stiil andsid talle algusest peale väljapaistva koha eesti novellistide hulgas. Seda positsiooni kindlustasid kogud "Roosa kübar" (1961) ja "Lamav tiiger" (1964), mida üksmeelselt peetakse tema kaalukamaks ko­guks.
Tema jutustuste ja novellide alusel on valminud viis filmi: "Roosa kübar", "Üksi", "Tütarlaps mustas", "Ühe suve akvarellid" ja "Pimedad aknad". Ta on dokumentaalfilmi "Elsa Maasik" stsenarist.
Proosa.
Ta on kirjutanud romaanid "Meesteta küla" (1962), "Primavera" (1971), "Tüdrukud taevast" (1979) ja "Iisabel" (1992). Kolm esimest on kas otseselt või kaudselt seo­tud sõjaga.
Isiklikku.
Tema isa oli maalikunstnik Aleksander Promet.
Tema abikaasa oli kirjanik ja kirjandustegelane Ralf Parve, nende poeg oli ajakirjanik ja poliitik Ralf R. Parve.
Santa Rosa saar (California)

Santa Rosa on saar Vaikses ookeanis, üks Ameerika Kanalisaartest. 
Pindala 215 km². Saar on künklik, kõrgus kuni 498 meetrit. 
Kuulub Ameerika Ühendriikidele.
Enn Kippel

Enn Kippel (19. märtsini 1935 Eduard Ferdinand Kippel; 16. veebruar 1901 Tallinn – 15. veebruar 1942 Leningrad) oli eesti kirjanik.
Kippel elas pärast oma isa surma (aastal 1913) Peterburis, kus ta õppis kondiitriks. Aastal 1919 pöördus ta tagasi kodumaale, kuid oli Narvas vangistatud kahtlustatuna Punaarmeesse kuulumises.
Ta võeti 24. jaanuaril 1920 Eesti sõjaväkke. Pärast ajateenistust oli ta üleajateenija, alates 1924 (veltveebli auastmes) 2. üksikus jalaväepataljonis, peamiselt 1. kompanii veltveeblina.
Enn Kippeli naine Maret Kippel (sündinud Minna-Eliisabet Lätte) oli pärit Jõgevalt, tema isa Jaan Lätte oli üks Jõgeva tuntumaid seppi. Suviti 1925–1935 viibisid Kippelid sageli Jõgeval.
Aastal 1935 lõpetas ta Tartu Linna Õhtuse Erakeskkooli. Õhtukoolis õppimise ajal oli ta õpilasühingu humanitaarringi almanahhi "Rada" aktiivsemaid kaastöötajaid. Aastatel 1935–1936 õppis ta Tartu Ülikooli usuteaduskonnas (eksmatrikuleeriti omal soovil, ei lõpetanud). Akadeemiliselt kuulus ta üliõpilasseltsi Ühendus.
1940. aastal määrati ta uue võimu poolt 1. diviisi poliitjuhiks (Rakveres), kuid tagandati peatselt. Hiljem oli ta 22. Eesti Territoriaalse Laskurkorpuse ajalehe Nõukogude Kaitsel toimetaja asetäitja ja 1941 kevadest ajakirja Pioneer toimetaja Ta astus 1941. aastal NLKP-sse. 
Nõukogude vägede ja aktiivi evakueerimise järel 1941. aasta sügisel oli ta Leningradis ajalehe Rahva Hääl toimetuse liige, kus ta Leningradi blokaadi ajal 1942. aastal nälga suri. Ta on maetud ühishauda Piskarjovi kalmistul.
Looming.
1935. aastal ilmus tema esikromaan "Ahnitsejad" (2 köites), 1936. aastast avaldas ta ajaloolisi romaane (esimesena "Suure nutu ajal"). 1939. aastal avaldati romaan "Kuldvasikas".
Enn Kippeli tuntuim teos on 1941. aastal raamatuna ilmunud noorsoojutustus "Meelis", sest Eesti NSV ajal oli enamik tema teisi teoseid keelatud nendes kirjeldatud võitluste tõttu venelastega ja Karl XII positiivse kirjeldamise pärast.
Kippel hakkas varakult ajaloo vastu huvi tundma. Romaanides on ta käsitlenud Läänemere maades olnud sõdu ja ülestõuse, alates liivlaste võitudest saksa vallutajate vastu 13. sajandi alguses. Tema teoste tegelased mõjuvad puiselt ja kohmakalt, tsiteerivad peast vanasõnu. Väärtuslikuks osaks on asjatundlikud ja detailsed relvade (Enn Kippel oli tuntud vanade relvade kollektsionäär) ja sõjatehniliste võtete kirjeldused. Ilmse mõnu ja detailsusega on kirjeldatud ka piinamisi ja hukkamisi, milliseid kirjeldusi kaasaegne kriitika nimetas "kippelismideks".
Erandina käsitlevad romaanid "Ahnitsejad" ja "Kuldvasikas" autori kaasaega. "Kuldvasika" sündmused toimuvad romaanis Mõigu aleviks nimetatud Jõgeval. "Ahnitsejate" tegelaskujud pärinevat Tartust.
Mälestuse jäädvustamine.
15. veebruaril 1967 avati Enn Kippeli 25. surma-aastapäeva puhul Jõgeval, toonase V. Kingissepa ja Ristiku tänava nurgal asuval majal V. Kingissepa 26 kirjaniku mälestustahvel.
Andres Küng

Andres Küng (13. september 1945 – 10. detsember 2002) oli eesti päritolu Rootsi ajakirjanik, ettevõtja ja poliitik. 
Andres Küng sündis Ockelbos Gävleborgi läänis eesti põgenike peres. Ta sai kõrghariduse Stockholmi Kaubanduskõrgkoolist. Töötas Rootsi Raadios ja TV1-s väliskommentaatorina.
Ta oli aktiivne Balti riikide iseseisvuse pooldaja. Ta on kirjutanud kümneid raamatuid ja tuhandeid artikleid. Ta oli Liberaalse Rahvapartei liige ja selle juhatuse liige 1982–1991. Rootsi parlamendi liige 1982–1983. Ta oli Eesti Liberaaldemokraatliku Partei asutajaliige.
Ta oli üks Baltimaade iseseisvuse toetuseks korraldatud Stockholmi esmaspäevamiitingute algatajaid, Rootsi Eestlaste Esinduse esinduskogu ja Eesti Kongressi liige.
Küng oli reisibüroo Estlandsresor AB omanik. 1988. aastal rajas ta koos Viktor Siilatsiga firma Eesti Video. 1993. aastal osales ta esimese Eesti eratelekanali EVTV loomises ja oli uudisteagentuuri BNS kaasosanik.
Tõnu Raadik

Tõnu Raadik (sündinud 15. detsembril 1957) on eesti helilooja ja näitleja.
Ta lõpetas 1980. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri näitlejana (9. lend) ja 1992. aastal sama kooli heliloojana prof Jaan Räätsa juures.
Tõnu Raadik on kirjutanud nii kammermuusikat, kui muusikat teatri- ja telelavastustele ning filmidele. Mänginud mitmes ansamblis ning andnud välja 19 autoriplaati.
Lemmejõgi

Lemmejõgi on jõgi Pärnumaal. Saab alguse Nigula rabast ja suubub Majaka külas Liivi lahte. Pikkus 23 km, valgla 56,8 km².
Varem tunti jõge Orajõe nime all (1259 "Orwaguge"). See oli Metsapoole maakonna põhjapoolne piirijõgi.
Jõe järgi on nime saanud Siluri Lemme kihistik.
Majaka

Majaka on küla Pärnu maakonnas Häädemeeste vallas. 
1923–1975 läbis küla Riisselja–Ikla–Ainaži raudtee, millel asus küla piiril Teaste peatuskoht. Teaste raudteepeatuse lähedal oli puusild üle Lemmejõe. Raudtee kõrval on olnud ka liivakarjäär. 1977. aastal liideti Majaka külaga Loigu.
Papisilla

Papisilla on küla Pärnu maakonnas Häädemeeste vallas.
Pulgoja

Pulgoja on küla Pärnu maakonnas Häädemeeste vallas.
Külaga liideti 1977. aastal Piiskopi küla.
Arumetsa

Arumetsa on küla Pärnu maakonnas Häädemeeste vallas.
1967. aastal puuriti Arumetsa külla puurkaev, milles hakati tootma mineraalvett "Häädemeeste". 
Küla asub Tallinna–Pärnu–Ikla tee ääres.
Loodus.
Külast voolavad läbi Arumetsa jõgi ja Häädemeeste jõgi. Arumetsa jõele on paisutatud Arumetsa paisjärv.
Külas asuvad Arumetsa rändrahn ja Arumetsa väike rändrahn.
Küla lääneossa ulatub Jaagupi hoiuala.
Jaagupi

Jaagupi on küla Pärnu maakonnas Häädemeeste vallas.
Orajõe (Häädemeeste)

"Küla kohta Põlva vallas vaata Orajõe (Põlva)."
Orajõe on küla Pärnu maakonnas Häädemeeste vallas. 
Seal sündis eestlasest prantsuse kirjanik ja katoliku preester Ignace Lepp (1909–1966).
Linnusitamaa

Linnusitamaa (Linnusitasaar) on väike laid Saaremaa ranniku lähedal Abrukast kagu pool. Laiu pindala on umbes 0,05 km².
Metsapoole (Häädemeeste)

Metsapoole on Pärnumaal Häädemeeste vallas asuv küla, mis paikneb Liivi lahe kaldal Iklast vahetult põhjas.
Seal asub Metsapoole kaitseala.
"Met(h)sepole" oli 13. sajandil liivlastega asustatud muinasmaakond, mis hõlmas Liivi lahe idakalda Lätis ja Eestis, ulatudes põhja kuni Orajõe ehk Lemmejõeni ja Laigiste lähedal asuva Lepaninani, aga mõne oletuse kohaselt kuni Pärnu jõeni. 1226 nimetati Lemsalu lähedal kivilinnust "castrum Mezepol". Metsapoole on selle maakonna eestistatud nimekuju, mis lähtub liivikeelsest nimest "Mõtsa Pūol" ja Henriku Liivimaa kroonikas olevast kohanimest "Metsepole". Külanimena võeti see kasutusele 1977. aastal.
See paik kuulus Häädemeeste kihelkonda ja Orajõe mõisale, aga küla ise on uus. 1922 mainiti sealkohas olevat Murru küla. Aastal 1923 avati praeguse Metsapoole küla territooriumil Riisselja–Orajõe–Ikla raudteel Orajõe raudteejaam. Sealset kooli nimetati varem Treimani või Karjamaa kooliks. 1935/36. õppeaastal sai ta nimeks Metsapoole kool. Metsapoole küla moodustati alles 1977 Murru küla ning Ikla asundi ja asunduse osadest.
Metsapoolelt on pärit Pille Lill.
Penu

Penu on küla Pärnu maakonnas Häädemeeste vallas.
Mikk Titma

Mikk Titma (sündinud 2. novembril 1939 Tallinnas) on eesti sotsioloog. 
Haridus.
Ta on lõpetanud Pärnu 2. Keskkooli (Pärnu Koidula Gümnaasium) 1958, Tartu Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna 1963; samas aspirant 1965–1968. Filosoofiakandidaat 1968; filosoofiadoktor 1974 (kinnitus 1975); professor 1981.
Töökäik.
Tartu Riikliku Ülikooli filosoofiakateedri õpetaja 1963–1965, vanemõpetaja 1969–1975, sotsioloogiaga tegeleva kommunistliku kasvatuse laboratooriumi juhataja 1966–1975. Eesti NSV TA Ajaloo Instituudi sotsioloogiasektori juhataja 1975–1988. 
Tallinna Polütehnilises Instituudis 1976–1983: teadusliku kommunismi kateedri dotsent 1976–1979, professor (osalise koormusega) 1979–1983.
Eesti Teaduste Akadeemia Filosoofia, Sotsioloogia ja Õiguse Instituudi teadur 1988–1991; Stanfordi Ülikooli (USA) teadur, vanemteadur 1991. aastast; Tartu Ülikooli sotsiaalteaduskonna professor 1999–2002; sotsioloogia ja sotsiaalpoliitika osakonna sotsioloogia teooria ja ajaloo õppetooli professor 2002–2005; sotsioloogia ja sotsiaalpoliitika erakorraline vanemteadur 2005. aastast.
Ta on juhtinud longituuduuringuid "Teed ja rajad" alates 1966. aastast ning "Põlvkonna eluteed" alates 1982. aastast. Aastatel 1975–1989 oli Eesti NSV Teaduste Akadeemia liige. 
Mikk Titma oli ELKNÜ Keskkomitee liige 1965–1970; EKP Keskkomitee liige ja EKP Keskkomitee ideoloogiasekretär aastatel 1988–1990.
Novembrist 1988 märtsini 1990 tegutses Vaino Väljase meeskonnas EKP Keskkomitee ideoloogiasekretärina. Aastatel 1990–1991 oli Eesti NSV Ülemnõukogu saadik.
Titma oli ka koos Siim Kallase, Tiit Made ja Edgar Savisaarega üks projektile Isemajandav Eesti allakirjutanuid.
Pärast Eesti Vabariigi iseseisvuse taastamist asus ta tööle Stanfordi Ülikoolis, kuid valiti samas ka 1998. aastal Tartu Ülikooli sotsioloogia osakonna professoriks, kus töötas (aeg-ajalt Ameerikast kohale lennates) kuni 2005. aastani.
2005. aastal jätkas ta lisaks Stanfordi teaduri ametikohale tööd ka Tartu Ülikoolis erakorralise teadurina, kelle peamine uurimisteema on sotsiaalne mobiilsus. Tema suurimaks panuseks Eesti sotsioloogiasse võib pidada longituuduuringute läbiviimist.
Teadustöö põhisuunad.
Põlvkondade sotsiaalne taastumine, mobiilsus ja kihistumine, noore põlvkonna vaimsus, kõrghariduse arengupotentsiaal; kirjutanud neil teemadel publikatsioone; avaldanud ja toimetanud monograafiaid. 
Teaduskorralduslik tegevus.
Sotsioloogiauuringute, eriti noorsoo ja haridusuuringute algatajaid Eestis 1960ndail ja rahvusvahelise uuringu “Põlvkonna eluteed” organisaatoreid 1982. Eesti Sotsioloogide Liidu liige; Rahvusvahelise Sotsioloogide Assotsiatsiooni (ISA) liige; akadeemiliste sotsioloogia-alaste koolitusprogrammide juhendaja 1999–…; Vabariigi Presidendi Akadeemilise Nõukogu sotsiaalarengu komisjoni liige 2002–2006.
Ühiskondlik tegevus.
Eesti Üliõpilaste Ehitusmaleva 350-liikmelise rühma juht ehitustöödel Kasahstanis 1965; Isemajandava Eesti (IME) kontseptsiooni üks algatajatest 1987; kuulus rühmitusse “Vaba Eesti”; Eesti NSV Ülemnõukogu XII koosseisu / EV Ülemnõukogu liige 1990–1991.
Isiklikku.
Ta on alates 2010. aastast abielus Stanfordi Ülikooli sotsioloogia emeriitprofessori Nancy Tumaga.
Rannametsa

Rannametsa on küla Pärnu maakonnas Häädemeeste vallas.
Uuemaa

Uuemaa on küla Pärnu maakonnas Häädemeeste vallas.
Soometsa

Soometsa on küla Pärnu maakonnas Häädemeeste vallas.
Sotsioloog

Sotsioloog on sotsiaalteadlane, kes tegeleb sotsioloogiaga. 
Kõige üldisema liigituse kohaselt jagunevad sotsioloogid nendeks, kes tegelevad teoreetilise sotsioloogiaga, ning nendeks, kes tegelevad empiirilise sotsioloogiaga. 
Igal sotsioloogil on tavaliselt ka oma spetsiifilisem uurimisvaldkond (näiteks õigussotsioloogia, lapsepõlvesotsioloogia vmt).
Ranade dünastia

Ranade dünastia ehk Rana dünastia moodustasid Rana suguvõsa liikmed, kes 19. sajandi keskpaigast kuni 1951. aastani olid päritaval Nepali peaministri ametikohal, jättes kuningale vaid formaalse võimu. 
Dünastia rajas Jang Bahadur. Teda hüüti Ranaks, kasutades Põhja-India radžpuutidest vürstide vana tiitlit, mis osutas sõjalisele kuulsusele. Jang Bahaduri järglased võtsid "Rana" oma perekonnanimeks. Ranadest valitsejate tiitlid olid "šri tiin" ja maharadža. 
Rana suguvõsa etendas Nepali ühiskondlikus, majanduslikus ja poliitilises arengus suurt osa. Selle liikmed on oma tohutu rikkuse ja võimuga praegugi Nepalis väga mõjukad. Nad on abielude ja äri kaudu tihedalt seotud valitseva Shahi dünastiaga.
Shahi dünastia

Shahi dünastia on endine Nepali kuningate dünastia, mis oli võimul 2008. aastani.
Eesti Akadeemiline Spordiliit

Eesti Akadeemiline Spordiliit (lühend EASL) on vabatahtlikkuse alusel avalikes huvides tegutsev mittetulundusühing, mille eesmärgid ja tegevus on suunatud spordi, eelkõige üliõpilasspordi arendamisele ja korraldamisele Eestis. Liit ühendab Eestis üliõpilasspordiga tegelevaid spordiklubisid, -seltse ja -ühendusi ning kõrgkoole üliõpilasspordi edendamiseks ning sellealase ühistegevuse koordineerimiseks.
Riikide üliõpilasspordiliitusid ühendab rahvusvaheline üliõpilasspordiliit FISU, kuhu kuulub enam kui 100 rahvuslikku üliõpilasspordiliitu kõigilt viielt kontinendilt.
EASL on FISU liige aastast 1993.
FISU peamine eesmärk: üliõpilasspordi arendamine ja spordi propageerimine üliõpilaste hulgas. FISU julgustab üliõpilasi saavutama edu ja tegema karjääri üheaegselt nii õpingutes kui ka spordis.
FISU korraldusel ja juhtimisel toimuvad kogu maailma üliõpilastele
1968. aasta NSV Liidu meistrivõistlused rahvusvahelises kabes

XIV NSV Liidu meistrivõistlused rahvusvahelises kabes peeti Kiievis 1968. aastal. Turniiril jagasid esikohta Anatoli Gantvarg ja Andris Andreiko. Järgmisel aastal Vilniuses peetud järelmatši ja oma neljanda meistritiitli võitis aga Andreiko.
EASL

EASL on lühend, mis võib tähendada järgmist:
Ilon Wikland

Maire-Ilon Wikland (sünninimi Maire-Ilon Pääbo; sündinud 5. veebruaril 1930 Tartus) on eesti päritolu Rootsi kunstnik ja illustraator, kes on tuntud kui Astrid Lindgreni raamatute illustreerija.
Lapsepõlve veetis ta Haapsalus. Õpinguid alustas Tallinnas, kuid aastatel 1939–1944 õppis ta Haapsalu 1. algkoolis.
1944. aastal põgenes ta Nõukogude okupatsiooni eest koos klassiõe perega Rootsi.
1953. aastal soovis ta saada tööd illustraatorina kirjastuses Rabén &amp; Sjögren. Tänu sellele tutvus ta Astrid Lindgreniga, kellele tema joonistused meeldisid – sellest sai alguse nende pikk koostöö. Lindgren oli just lõpetanud raamatu "Mio, mu Mio" kirjutamise ning sai kohe aru, et Wikland suudab joonistada "muinaslugusid". Wikland tegi "Mio, mu Mio" raamatu jaoks prooviillustratsioonid ning sellest saigi nende kahe naislooja pika koostöö algus.
Teoseid.
Esimene raamat, mida Wikland ametlikult illustreeris, oli 1954. aastal ilmunud "Mio, mu Mio". Ilon Wikland on illustreerinud veel hulga Astrid Lindgreni raamatuid, nende hulgas 
Lisaks juturaamatutele on Wikland illustreerinud ka mitmeid Astrid Lindgreni pildiraamatuid. 
Iloni Imedemaa.
2004. aastal kinkis kunstnik Ilon Wikland oma raamatuillustratsioonide originaalid Eesti riigile.
1. juulil 2009 avati Haapsalus Läänemaa Muuseumis Ilon Wiklandi elu ja loomingut tutvustav teemakeskus Iloni Imedemaa.
Isiklikku.
Tema isa oli tsiviilinsener Max Pääbo ning ema Pallase lõpetanud maali- ja tekstiilikunstnik Vida Pääbo-Juse. 
1951. aastal abiellus ta mereväelasega. Paaril on neli tütart.
Wikland elab Stockholmis.
Novoržev

Novoržev on linn Venemaa Pihkva oblastis, Novorževi rajooni keskus. Asub Pihkvast 140 km kagus Bežanitsõ kõrgustikul Rostso ja Oršo järve vahel.
Novoržev sai linnaõigused 1777. aastal.
Boffer

Boffer (sõna pärineb ameerika inglise keelest) on spetsiaalne pehmendatud külmrelva imitatsioon, mida kasutatakse seikluslikus rollimängus (larp). Eesmärgiks on luua ohutu rekvisiit reaalse võitluse imiteerimiseks.
Bofri kuju sõltub imiteeritavast relvast või esemest. Harilikult kehtestavad mängude korraldajad oma mängudel bofritele ohutusnõuded. Tihti on reglementeeritud bofri maksimaalne pikkus, mass, valmistamiseks lubatud materjalid ja pehmenduse paksus löögipindadel. Üldpuhkudel imiteerib boffer mõõka, kuid levinud on ka nuiad, pistodad või kirved. 
Bofrite valmistamine.
Eestis valmistatakse kõige lihtsam ja tavalisem boffer PVC-torust, kasutades toruisolatsiooni ja ehitusteipi. Sellist relva peetakse inetuks, kuid see sobib lahingmängudele, kus relvade purunemine on tõenäoline.
"Teise generatsiooni" boffermõõga tugevduseks on bambus- või klaaskiudlatt, mille ümber on liimitud matkamatt, mida on pärast liimimist vaibanoaga vormitud. Imitatsioon kaetakse samuti ehitusteibiga.
Kui eespool kirjeldatud relv katta ehitusteibi asemel värvitud vedela lateksiga, nimetatakse relva "kolmanda generatsiooni" bofriks ning sellel võib olla väga realistlik välimus.
Ržev

Ržev on linn Venemaa Tveri oblastis, Rževi rajooni keskus. Asub Tverist 130 km edelas Volga jõe mõlemal kaldal.
2010. aasta rahvaloenduse andmetel oli seal 62 026 elanikku.
Rževi on esmamainitud 1216. aastal. Linnaõigused sai 1775. aastal.
Teise maailmasõja ajal hävis linn rasketes lahingutes täielikult, kuid taastati pärast sõda.
Linn on masinatööstuse keskus ning raudteede ja autoteede sõlmpunkt.
Maikop

Maikop (adõgee Mõjekvaphe) on linn Venemaal, Adõgee Vabariigi pealinn. Asub Belaja jõe ääres.
Ajalugu.
Linn on asutatud 1857. aastal venelaste kindlusena. 1870 sai linnaõigused. 1936–1991 oli Adõgee autonoomse oblasti ja alates 1991 Adõgee Vabariigi pealinn.
Rahvastik.
2002. aasta rahvaloenduse andmetel oli Maikopi elanikest venelasi 72,29%, adõgeesid 16,65%, armeenlasi 2,99% ja ukrainlasi 2,52%.
Haridus.
Linnas on Adõgee Riiklik Ülikool ja teisi kõrgkoole.
Elle Kull

Elle Kull (aastast 1983 Elle Kerge; sündinud 5. jaanuaril 1952 Haapsalus) on eesti näitleja ja poliitik.
Elle Kulli lapsepõlv möödus Haapsalus. 1970. aastal lõpetas ta Haapsalu 1. Keskkooli (48. lend). 1974. aastal lõpetas Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri (6. lend), kursuse juhendajad Grigori Kromanov ja Mikk Mikiver. Pärast konservatooriumi lõpetamist oli ta aastatel 1974–2003 Eesti Draamateatri näitleja.
2003. aasta Riigikogu valimistel kandideeris ta Res Publica nimekirjas ja osutus valituks. Ta oli X Riigikogu kultuuri- ja hariduskomisjoni liige. 2007. aasta Riigikogu valimistel kandideeris Isamaa ja Res Publica Liidu nimekirjas, kogus 2083 häält ega osutunud valituks. 2009. aastal sai Elle Kullist Taavi Veskimäe asemel XI Riigikogu asendusliige. Ta kandideeris ka 2011. aasta Riigikogu valimistel, kogus 568 häält ega osutunud valituks.
Aastatel 2013–2017 oli ta Tallinna linnavolikogu liige.
Aastatel 1998–2015 oli Elle Kull UNICEFi Eesti Rahvuskomitee president.
Elle Kull on olnud MTÜ Meediastuudio koolitaja (esinemiskursused) ja Kaari Sillamaa Laste Kaunite Kunstide Kooli teatristuudio õpetaja.
Isiklikku.
Ema Elviine Kull töötas kalakombinaadis, pärast laste sündi jäi koduperenaiseks. Emal oli esimesest abielust poeg Aivo. Isa Johannes Kull oli pärit Võrumaalt, kust ta koos perega läks Siberisse maad otsima, sealt jõudis ta juhuslikult Haapsallu. Johannes juhatas Haapsalu täitevkomitee plaaniosakonda, hiljem Haapsalu KEKi (kolhoosidevaheline ehituskontor). Elviinel ja Johannesel sündis kolm last – Laida, Evi ja Elle.
Elle Kull abiellus 1983. aastal näitleja ja lavastaja Ago-Endrik Kergega (sündinud 8. aprillil 1939). Neil on kolm last – Karl-Gregori, Paula-Rahel ja Johanna-Henriette.
Ivar Ivask

Ivar Vidrik Ivask (17. detsember 1927 Riia – 23. september 1992 Fountainstown, Iirimaa) oli eesti päritolu USA luuletaja ja kirjandusteadlane.
Ta ema oli lätlane, isa eestlane (pärit Rõngust), kodune keel oli saksa keel. 
Ta põgenes 1944. aastal Saksamaale, kus ta 1946–1949 õppis Marburgi ülikoolis germanistikat. Alates 1949. aastast elas ta Ameerika Ühendriikides ning alates 1991. aastast Iirimaal.
Ta sai 1953 Hugo von Hofmannstalist kirjutatud töö eest doktorikraadi. 
Aastatel 1953–1966 Minnesotas Northfieldis saksa keele ja kirjanduse õppejõud, 1967–1991 Oklahoma ülikooli professor. Uuris peamiselt saksakeelset kirjandust ning tegeles võrdleva kirjandusteaduse ja maailmakirjandusega.
Ta oli ajakirja World Literature Today peatoimetaja. Ta oli Wellesto liige.
Mälestuse jäädvustamine.
Ivar Ivaski lesk Astrid Ivask asutas 2002. aastal Eesti Rahvuskultuuri Fondi juurde Ivar Ivaski Mälestusfondi, mille eesmärk on kord kahe aasta jooksul stipendiumiga toetada parima luule-, essee- või kriitikaraamatu autorit.
Isiklikku.
Ta oli abielus läti luuletaja ja tõlkija Astrid Ivaskiga (1926–2015). Ta suri Iirimaal, kuid tema põrm on maetud Rõngu kalmistule.
Immuunsus

Immuunsuseks ehk nakkuskindluseks ehk tõvekindluseks (ladina "immunitas", "immunis") nimetatakse paljude loomade spetsiifilist kaitset ja vastupanuvõimet või ka vastuvõtmatust näiteks mikroobide, teiselt organismilt pärinevate kudede või toksiinide ning organismile ohtlikena tunduvate ainete vastu. 
Immuunsus avaldub immuunvastuse mehhanismide ja vahendite ning tõenäoliselt ka immuunjärelevalve kaudu. 
Immuunsuse ülesanne on tagada organismile stabiilne sisekeskkond ning eristada oma võõrast.
Immuunsuse areng ja mehhanismid, vahendid ning immunopatoloogia võivad erineda nii liigiti kui ka indiviiditi ja ka arenguastmeti. Immuunsust mõjutavad lisaks ka väliskeskkonna tingimused. 
Immuunsus on ka võime neutraliseerida organismile võõraid, kõrgmolekulaarseid, peamiselt valgulisi ühendeid. Immuunsuse aluseks on võõrühendi antigeensus. Kui ühend ei ole piisavalt antigeenne, siis immuunsüsteem ei reageeri võõrühendile.
Liigitus.
Immuunsuse liigitus pole üheselt selge. Kaitsemehhanisme (immuunsust) esineb ka taimedel kuid vaatamata sellele omistatakse immuunsus üldjuhul immuunsüsteemiga loomadele. 
Immuunmehhanisme saab liigitada mitmetel telgedel: 
Liigitatakse ka:
Omandatud immuunsuse hulka liigitub näiteks vaktsiini-indutseeritud immuunsus.
Võidakse eristada ka aktiivset ja passiivset immuunsust, antiparasiitset ja antitoksilist immuunsust. 
Antiparasiitne resistentsus.
Antiparasiitne immuunsus on mittesteriilne immuunsus ja tekib pärast parasiitidega nakatumist või ka pärast parasiitidevastast immuniseerimist. 
Antiparasiitne immuunsus koosneb liigi-, ea- ja tõuresistentsusest. 
Antiparasiitne immuunsus sõltub vastavates lümfoidkudedes toimuvatest humoraalsetest (antikehade vahendatud) ja rakulisest (T-lümfotsüütide, dendriitrakkude ja makrofaagide vahendatud) immuunvastustest. 
Antiparasiitne immuunsus võib kesta üksnes niikaua kui haigustekitajad peremeesorganismis alles on.
Antiparasiitset immuunsust suruvad maha parasiitide tugevad immuunvastused, mis suudavad peremeesorganismi immuunvastust vältida. 
Roomajatel.
Maolistel.
Arvatakse, et osad maosööjad mürkmaod on immuunsed alamseltsi kaaslaste toksiinina toimiva sülje suhtes. 
Immunopatoloogia.
Inimestel.
Inimestel seostatakse immuunsusega immunosupressiooni; omandatud immuunsusega autoimmuunsust ja ka mitmeid teisi haiguslikke seisundeid.
Kasvajavastase immuunsuse supressioon või immuunjärelevalve häirumine võib soodustada kasvaja arengut.
Ringhalsi tuumaelektrijaam

Ringhalsi tuumaelektrijaam on Rootsi suurim elektrijaam, mis kuulub riigifirmale Vattenfall. 
See asub Hallandi läänis Varbergi vallas, umbes 20 km Varbergist põhja pool ja 60 km Göteborgist lõuna pool. Jaamas on neli reaktorit koguvõimsusega 3550 MW. Jaama aastatoodang 24 TWh elektrit vastab umbes 20 protsendile Rootsi aastasest elektrienergiakulust. Jaamas töötab 1300 inimest. 
Reaktorid pandi tööle aastatel 1975, 1976, 1981 ja 1983.
14. novembril 2006 põles jaamas transformaator ja üks reaktor seiskus.
Ringhalsi tuumajaam on kavas sulgeda aastal 2022 ja lammutada seejärel 8 aasta jooksul.
Šõmkent

Šõmkent (kasahhi Шымкент, ladina kirjaviisis Şımkent; varasemad nimed Tšimkent, Tšernjajev, Nedžiket) on linn Kasahstanis, keskalluvusega linn. 2018. aastani oli Lõuna-Kasahstani oblasti keskus.
Šõmkent tekkis 12. sajandil Siiditee äärde. 1864. aastal vallutasid linna vene väed.
Linna läbib Turkestani-Siberi raudtee.
Linna elanikest on 55,7% kasahhid, 15,7% venelased ja 15% usbekid.
Ferdinand Tönnies

Ferdinand Tönnies (26. juuli 1855 Oldenswort – 9. aprill 1936 Kiel) oli saksa sotsioloog.
Jaanimõisa

Jaanimõisa on küla Põlva maakonnas Põlva vallas.
Aastatel 1991–2017 kuulus küla Mooste valda.
Ajalugu.
Mooste kandi asustus ulatub tagasi vähemalt 2000 aastat, nagu näitab arheoloogiline leid Aarniku palus Lutsu jõe kaldalt, kus on avastatud muistne matmispaik. 600–700 aastat tagasi on dokumenteeritud asulakohti Rasina ja Kauksi ümbruses, mille esmamainimisest kirjalikes allikates möödus 2003. aastal 600 aastat. Need asulad arenesid hajaküladena, mis on piirkonnas säilinud tänini.
1939. aasta talunimedega on Mooste kandis säilinud näiteks Jaanimõisa-Palovahe, Varrepera, Metstare, Säkna-Tiigimägi, Hundimägi, Kopli, Suuremetsa-Kangru, Pähnamaa, Pesso, Mätta, Kährimägi ja Kurmu talu. 15.-16. sajandil hakkasid piirkonnas arenema mõisad, sealhulgas Moisekatsi mõisal asuv Johanneshofi (tuntud ka kui Jaanimõisa) karjamõis. Peamiseks tegevusalaks oli lina kasvatamine ning talud osteti ja renditi mõisalt.
Jaanimõisas oli elav kultuuri- ja hariduselu, mille keskmes oli kool. Algkool alustas tööd neljaklassilisena ja hiljem laienes kuueklassiliseks, ning 1946. aastal muudeti see seitsmeklassiliseks. Kool suleti 1969. aastal, olles tegutsenud alates 1869. aastast. 1937/38. õppeaastal sai kool juurdeehituse. Kooli juures tegutses raamatukogu, mis alustas tegevust 1920. aastal 200 raamatuga, mille kogu täienes pidudest saadud annetustega. Kooli õpilaste arv varieerus 1930. aastatel vahemikus 60–80.
Kooli raamatukogu liideti 1940. aastal Mooste raamatukoguga ning seda hooldas E. Peepson. Lisaks töötas koolis aastatel 1920–1933 laulukoor, mida juhatas Jaan Todi. Kohalikud esinesid ka väljaspool kooli, et koguda raha harmooniumi ostmiseks. 1950. aastal loodi viiulikoor (tsimblikoor), mis tegutses pikka aega.
25 septembril 1938 asutati Jaanimõisas Maanaiste Selts, mille esinaine oli Leida Vähi. Selts korraldas kodukaunistamise, käsitöö ja toiduvalmistamise kursusi, mõned neist koostöös Moostega. Moostes toimusid ka kangakudumise kursused. Lisaks tegutsesid Jaanimõisas kodutütarde ja noorkotkaste rühmad, mida juhendasid Naiskodukaitse ja Kaitseliidu liikmed.
Lähiajalugu määras Säkna, Suuremetsa ja Jaanimõisa kuulumise Sõpruse kolhoosi Jaanimõisa osakonda. Kolhoos rajas kolm paneelmaja tööliste eluasemeprobleemide lahendamiseks ning hoolitses kogukonna heaolu eest.
1977. aastal lõhuti Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi seaduse alusel külade piirid, mis tähendas Määrastu, Viira ja Jõelaane küla kadumist. Need liideti Säkna, Suuremetsa ja Jaanimõisa külaga eesmärgiga luua kolhoosi- ja sovhoosikeskused ning muuta endiste külade nimed rahva mälus minevikuks.
Terepi

Terepi on küla Põlva maakonnas Põlva vallas.
Aastatel 1991–2017 kuulus küla Mooste valda.
Viisli

Viisli on küla Põlva maakonnas Põlva vallas.
Kuulus 1950. aastani Ahja valda, 1945–1954 Laane külanõukogusse, hiljem Rasina külanõukogusse. 
Aastatel 1991–2017 kuulus küla Mooste valda.
Viisli küla maadel asub Arniko kääbaskalmistu.
Kastmekoja

Kastmekoja on küla Põlva maakonnas Põlva vallas.
Kuulus 1950. aastani Ahja valda, 1945–1954 Laane külanõukogusse, hiljem Rasina külanõukogusse. 
Aastatel 1991–2017 kuulus küla Mooste valda.
Säässaare

Säässaare on küla Põlva maakonnas Põlva vallas.
Aastatel 1991–2017 oli küla Mooste valla koosseisus.
Külas asub Säässaare ristimänd.
Säkna

Säkna on küla Põlva maakonnas Põlva vallas.
Aastatel 1991–2017 kuulus küla Mooste valda.
Laho

Laho on küla Põlva maakonnas Põlva vallas.
Aastatel 1991–2017 kuulus küla Mooste valda.
Kauksi (Põlva)

Kauksi on küla Põlva maakonnas Põlva vallas.
Aastatel 1991–2017 kuulus küla Mooste valda.
Ibaste

Ibaste on küla Põlva maakonnas Põlva vallas.
Kuulus 1950. aastani Ahja valda, 1945–1954 Laane külanõukogusse, hiljem Rasina külanõukogusse. 
Aastatel 1991–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Ahja vallas.
Mustakurmu

Mustakurmu on küla Põlva maakonnas Põlva vallas.
Aastatel 1945–1991 oli küla Ahja külanõukogu koosseisus. 1978. aastal liideti Mustakurmu külaga Musta asundus.
Aastatel 1991–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Ahja vallas.
Ajalooliselt kuulub küla Võnnu kihelkonda.
Küla läbib Ahja–Vastse-Kuuste tee.
Küla läänepiiril voolab Kotiku oja.
Mõtsküla

Mõtsküla on küla Põlva maakonnas Põlva vallas.
Aastatel 1991–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Ahja vallas.
Kosova

Kosova on küla Põlva maakonnas Põlva vallas.
Aastatel 1991–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Ahja vallas.
Akste

Akste on küla Põlva maakonnas Põlva vallas.
Aastatel 1991–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Ahja vallas.
Küla territooriumi idapiir kulgeb mööda Ahja jõge. Küla piires voolab Akste orus Akste oja, mis suubub Ahja jõkke. Akste järv ja Akste looduskaitseala jäävad mõlemad külast läände. Valgesoo ja selle kaitseks moodustatud Valgesoo maastikukaitseala asuvad Akstest vahetult lõunas.
Aastatel 1945–1954 tegutsenud Akste-Kärsa külanõukogu keskus asus Akstes.
Külas asub kolm arheoloogiamälestiseks arvatud kääbast.
Külas asub kaitsealune Akste ristimänd.
Akste külaosad on Aabukurm edelas ja Nahakülä lõunas.
Vanamõisa (Põlva)

Vanamõisa on küla Põlva maakonnas Põlva vallas.
Küla eelkäijaks oli 1920. aastatel endise Vanamõisa karjamõisa põldudele rajatud Vana asundus, mis 1978. aastal nimetati Vanamõisa külaks. 
Aastatel 1945–1991 oli Ahja külanõukogu koosseisus. Aastatel 1991–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Ahja vallas.
Loko

Loko on küla Põlva maakonnas Põlva vallas.
Aastatel 1991–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Ahja vallas.
Küla läbib Ahja–Vastse-Kuuste tee.
Kärsa (Põlva)

Kärsa on Põlvamaal Põlva vallas asuv küla.
Aastatel 1991–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) kuulus küla Ahja valda.
Küla on esmamainitud 1582. ajal kujul "Kiersakulla". Järgnesid mainimised "Kerse" (1627), "Kerste kylle" (1638) ja "kärsa kül" (1729). Küla asus Võnnu kihelkonnas ja kuulus Ahja mõisale.
Kärsa küla koosneb kahest osast: edelapoolsest Mäe-Kärsast ja kirdepoolsest Ala-Kärsast. Rahvas kutsub neid Mäeküläks ja Alaküläks. 1816–1834 olid nende ametlikud nimed "Ober-Kersa" ja "Nieder-Kersa".
Külanimi on ilmselt tekkinud sõnast "kärss", mis oli esialgu talupoja lisanimi.
Omaette piirkondadena eristuvad veel Arramäe ja Kahrukurm läänes, Karjamaa edelas, Mäkipäälne ehk Popsikurm lõunas ning popsitaredega Salatski ja Sulbikurm idas. Arramäe kohal oli veel 19. sajandi III veerandil mets. Asulana rajati see 1920. aastatel, varem oli seal kolm popsikohta.
Külas asuvad 1878. aastal ehitatud Kärsa Metodisti Kogudusele kuuluv Kärsa õigeusu kirik, umbes 300 aastat vana Sulbi veski ning 19. sajandi teisest poolest pärinevad Kärsa kõrtsi hooned.
Külas asub Kärsa Kitse ohvriplats, mis on arvele võetud arheoloogiamälestisena.
Vabariiklik Partei

Vabariiklik Partei (inglise keeles "The Republican Party", tuntud ka nime all "Grand Old Party", GOP) on üks kahest peamisest erakonnast Ameerika Ühendriikides. 
Erakond on asutatud 28. veebruaril 1854. Vabariiklik Partei on eri ajastutel esindanud erinevaid poliitilisi ideoloogiaid, 20. sajandi teisel poolel kujunes ta sotsiaalselt konservatiivseks ja majanduslikult liberaalseks erakonnaks.
Vabariiklaste nüüdsed valijad esindavad kõiki Ameerika ühiskonna rühmasid, kuid statistika kohaselt toetatakse neid vähem rahvus- ja seksuaalvähemuste poolt; samuti kalduvad väiksema sissetulekuga valijad eelistama Demokraatlikku Parteid. Vabariikliku Partei positsiooni peetakse eriti tugevaks kristlikes ringkondades ja lõunaosariikide elanike seas, ning peamiselt väljaspool linnu – ka paljud lõunaosariikide suurlinnad (Houston, Dallas, Charlotte, Nashville, Memphis, Miami, New Orleans) eelistavad Demokraatliku Parteid.
Alates 1856. aastast on Vabariiklik Partei osalenud 39 presidendivalimistel, võites neist 24. Viimasest 28 Ameerika Ühendriikide presidendist on 18 kuulunud Vabariiklikusse Parteisse. Siiani viimane Vabariikliku Partei ridadesse kuulunud president oli aastatel 2001–2009 valitsenud George W. Bush. 2016. aastal valiti presidendiks taas Vabariikliku Partei kandidaat (Donald Trump).
2006. aasta valimiste järel jäi Vabariiklik Partei nii Kongressi Esindajatekojas kui ka Senatis vähemusse. 2011. aastast on Vabariiklik Partei taas Esindajatekojas enamuses ning 2015. aastast ka Senatis.
Vabariikliku Partei esimees on alates jaanuarist 2011 Reince Priebus. Erakonna peakorter asub Washingtonis.
Ahja

Ahja on alevik Põlva maakonnas Põlva vallas.
Aastatel 1991–2017 oli alevik Ahja valla keskus.
Ahjal on Põlva Põhjakaare lasteaia Ahja õppekoht, Põlva kooli Ahja maja, Ahja mõisa varemed ja Ahja mõisa kalmistu, Ahja raamatukogu, Ahja kultuurimaja, spordihoone, Ahja noortekeskus, Tuglase Muuseum ja Ahja Misjonikeskus.
Ahjalt on pärit kirjanik Friedebert Tuglas, seal elas varajases lapsepõlves kirjanik ja toimetaja Kalle Kurg, sealt on pärit vaimulik August Janni, poliitik Karin Jaani, metallikunstnik Tiiu Aru, klimatoloog Lembit Int, pianist ja muusikapedagoog Ell Saviauk, ajaloolane Peep Pillak ja jalgpallur Signy Aarna.
Rasina

Rasina on küla Põlva maakonnas Põlva vallas.
Külas kasvab Rasina remmelgas, mis on ühtlasi nii Eesti jämedaim remmelgas kui ka Põlvamaa jämedaim puu.
Rasina küla läbib Lutsu jõgi.
Aastatel 1765–2005 tegutses Rasina kool.
Küla keskel saavad omavahel kokku Ahja–Rasina tee, Rasina–Meeksi tee, Hammaste–Rasina tee ja Himmaste–Rasina tee. Viimasega liitub küla piirides ka Räpina–Rasina tee.
Aastatel 1991–2017 kuulus küla Mooste valda.
Kanassaare

Kanassaare on küla Põlva maakonnas Põlva vallas.
Aastatel 1991–2017 kuulus küla Mooste valda.
Sukulendid

Sukulendid ehk lihaktaimed ehk turdtaimed (hilisladina keeles "suculentus" 'mahlane') on taimed, mille paksudes lehtedes, vartes või juurtes säilitatakse vett.
Sukulendid on üldjuhul kõrbetaimed.
Tüüpilised sukulendid on kaktused ja aaloed, kes vett säilitavad vastavalt varres ja lehtedes.
Sukulendid ei moodusta ühtset taimerühma. Nende sarnased tunnused tulevad elamisest sarnastes tingimustes.
Sukulente kasvatatakse tihti toataimedena, kuna nad vajavad tavalisest vähem hoolt ja kastmist.
Sukulentide kohastumusi.
Sukulentidel on mitmesuguseid kohastumusi, millega vähendatakse niiskusekadu, säilitatakse ja hangitakse vett. Ühelgi sukulendil ei ole kõiki neid tunnuseid.
Kui lehed ja/või vars on kaetud karvakeste või tiheda vahaja kirme kutiikulaga, vähendab see aurumist. Ümmargused lehed vähendavad lehe pindala ja ruumala suhet ning seega aurumist, mis toimub pinnalt ja mitte lehe sisemusest. Ka vars võib olla silindrilise või keraja kujuga, et vähendada pindala ja ruumala suhet. Lehed võivad olla kogunenud rosetiks varre taandarengu tulemusena. Suur osa aurumisest toimub õhulõhede kaudu, seetõttu võib nende arv olla vähenenud. Ka võivad õhulõhed päevaks täielikult sulguda ja avaneda üksnes öösiti, kui õhk on jahedam ja õhuniiskus suurem. Lehed võivad olla taandarenenud okasteks või isegi täiesti puududa. Seetõttu võib fotosüntees toimuda jämenenud varres, mitte lehtedes. On ka võimalik, et kuivaperioodil sureb taime maapealne osa täielikult ja kasvab tagasi alles niiskuse tekkides.
Niiskust kogutakse paksudesse lehtedesse, tüvesse või juuresse. Mõnel taimel on vars ribiline, et see niiskusepuudusest kokku ei variseks.
Niiskust hangitakse kas maa seest, kastest ja ududest või harvadest vihmadest kindlal aastaajal. Niiskust aitavad koguda pikad juured, mis ulatuvad sügavale, ja kõrge osmootne rõhk juurtes. Mõnel taimel on pinnajuured, mis võimaldavad koguda niiskust kastest või vihmast. Lehtedel võib olla vihmaveerenni kuju, et sademed voolaksid neid mööda kindlasse kohta – juurte peale. Taime otsas võib olla mingi tutt, mis kondenseerib niiskust.
Sukulentide jaoks on oluline mitte kuumeneda, sest see suurendab aurumist. Sellepärast on mõnel neist väga heledad, peaaegu valged lehed, mõnel kogunevad päikesekiirguse käes olevatesse kudedesse kaitsvad pigmendid, mis on punast või pruuni värvi. Mõni taim on kaitseks päikese eest peaaegu täiesti maa alla peitunud, maapinnale ulatuvad üksnes püstiste silindriliste lehtede otsad.
Kaitseks loomade eest on paljude sukulentide mahl mürgine. Enamikul taimedel on astlad ja okkad. Mõned sukulendid kasutavad mimikrit, näiteks meenutavad ümbritsevaid kive. Faukaaria leheservadel on külgsuunalised astlad, mistõttu kaks ülemist lehte moodustavad justkui mingi koletise hambulised lõuad.
Lemming

 
Lemming ("Lemmus") on näriliste seltsi hamsterlaste sugukonda kuuluv perekond.
Teaduslikult kirjeldas lemminguid esimesena saksa botaanik Johann Heinrich Friedrich Link 1795.
Lemmingute perekonda kuulub viis liiki, kellest kolm on levinud Euraasia tundrates ja metsatundrates ning kaks liiki Põhja-Ameerikas. 
Lemmingute tüvepikkus on 10–13,5 cm, saba on 18–26 mm pikk. Lemming kaalub 40–112 g. Karvastik on hall või pruun. Erinevalt kabilemmingutest ei vaheta nad talveks karva.
Lemmingu tiinus kestab 16–23 päeva. Pesakonnas on 1–13, tavaliselt 7 poega. Noored saavad suguküpseks juba 14 päeva vanuselt. Soodsate tingimuste korral võib see tekitada demograafilise plahvatuse.
Eluviisilt sarnanevad lemmingud kabilemmingutega . Hulgipaljunemise aastatel sooritavad nad ulatuslikke rändeid, mille käigus võivad nad ujuda üle jõgede ja isegi üle kitsaste väinade . See on pannud aluse müüdile, justkui sooritaksid lemmingud kogu karjaga enesetapu.
Lemmingud ja kabilemmingud moodustavad polaarrebase põhitoidu. 
Liigid.
Tänapäeval loetakse siia perekonda 5 liiki:
Loviisa tuumaelektrijaam

Loviisa tuumaelektrijaam on tuumaelektrijaam Soomes Loviisa linnas. Jaam asub Hästholmeni saarel umbes 90 km Helsingist ida pool.
Elektrijaamas on kaks nõukogude VVER-440-tüüpi surveveereaktorit. Mõlema reaktori võimsus on 490 MW.
Loviisa tuumaelektrijaam hakkas tööle 1977. aastal, kui reaktor Loviisa 1 hakkas elektrit tootma. Nelja aasta pärast, 1981. aastal võeti kasutusele reaktor Loviisa 2.
Loviisa tuumaelektrijaam kuulub energiakontsernile Fortum.
Probleemid.
Aastal 2012 tuli teine reaktor sulgeda, kuna esimese reaktori remont tekitas selles häireid. 
Jaanuaris 2024 läks teine reaktor jälle rikki ja elektritootmist tuli vähendada.