tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Lubbock

Lubbock on linn Ameerika Ühendriikides Texase osariigis, Lubbocki maakonna halduskeskus. Linn paikneb osariigi kirdeosas Llano Estacado piirkonnas Amarillost 190 km kaugusel lõunas.
Elanike arv on 2020. aasta rahvaloenduse seisuga 258 870. 2010. aastal oli seal 229 573 elanikku. See on elanike arvult osariigi 11. linn.
Lubbocki hüüdnimi on "Hub City".
Lubbock on asutatud 1876. aastal ja sai linnaõigused 1909. aastal. Samal aastal rajati Lubbockisse ka raudtee. Linn on saanud nime kolonel Thomas Saltus Lubbocki järgi. Linn hakkas kiiresti arenema pärast Teist maailmasõda. 1970. aasta mais tabas Lubbocki üks Texase ajaloo laastavamaid tornaadosid, mis jättis mitu tuhat inimest peavarjuta.
1951. aasta augustis novembrini nähti Lubbocki kohal taevas valguslaike (tuntud kui Lubbocki tuled), mida peeti ufodeks.
Lubbockis valitseb poolkõrbeline kliima. Suved on kuumad, õhutemperatuur võib tõusta üle 40 °C. Talved on päikeselised ja võrdlemisi pehmed, kuid öösiti võib õhutemperatuur langeda alla nulli. Aasta keskmine sademete hulk on 485 mm. Lumesadu võib esineda peamiselt detsembrist veebruarini. Keskmine tuulekiirus on Lubbockis aastas 5,5 m/s, millega on see üks tuulisemaid linnu USA-s. Kõrgeim mõõdetud õhutemperatuur Lubbockis on 46 °C, mis mõõdeti 27. juunil 1994. Madalaim temperatuur mõõdeti 8. veebruaril 1933, mil oli −27 °C külma.
Peamiseks majandusharuks on puuvillkasvatus.
Linnas asub 1923. aastal asutatud Texase Tehnikaülikool (Texas Tech University).
Linna teenindab Lubbock Preston Smithi rahvusvaheline lennujaam. Tähtsaim maantee on Interstate 27, mis ühendab linna Amarilloga.
Lubbocki sõpruslinn on alates 1983. aastast Musashino (Jaapan).
Lubbockis on sündinud Buddy Holly. Lubbockis asub etendus- ja kujutava kunsti keskus Buddy Holly Center.
Galiitsia ja Lodomeeria Kuningriik

Galiitsia ja Lodomeeria Kuningriik oli kroonimaa Habsburgide monarhia (1867. aastast Austria-Ungari) idaosas pealinnaga Lvivis.
Ajalugu.
1772. aastal kaotas Rzeczpospolita suurema osa Galiitsiast esimese Poola jagamise käigus Austria ertshertsogkonnale. Austria Habsburgid omandasid Galiitsia, tuginedes Ungari vanale pretensioonile selle territooriumi peale. Austria osana nimetati seda Galiitsia ja Lodomeeria Kuningriigiks kahe keskaegse idaslaavi vürstiriigi Galiitsia ja Volodõmõri järgi. 
Piirkonna tuumikala oli tuntud Puna-Vene nime all. Austria Galiitsia koosseisu lisati ka suur osa Väike-Poolast. Pealinn oli Lemberg (praegune Lviv), kus täielikult domineeris poola aristokraatia. Galiitsia idaosas olid valdavas ülekaalus ukrainlased (ehk ruteenid, nagu Habsburgid oma riigi sisse jäävaid ukrainlasi nimetasid), lääneosas poolakad. Provintsis elas ka arvukalt juute. Galiitsia oli Austria suurim kroonimaa, ja üks vaesemaid.
Kui Austria surus maha Krakówi Vabariigi iseseisvuse, läks see linn 1846 Austria Galiitsia koosseisu. 1786–1849 kuulus Galiitsia koosseisu Bukoviina. 
Alates 1868. aastast oli Galiitsia ja Lodomeeria Kuningriik Austria-Ungari Austria poole (Tsisleitaania) kroonimaa (ametlikult võrdväärne 16 ülejäänud kroonimaaga), kus ametlik keel oli poola keel. 
Esimese maailmasõja ajal võitlesid Austria-Ungari ja Venemaa keisririik ägedalt Galiitsia pärast (Idarinde Galiitsia rindel). 
26. juulil 1917 sai Galiitsia ja Lodomeeria Kuningriik täiesti iseseisvaks. 
Ida-Galiitsia kuulutas end 19. oktoobril 1918 Lvivis koos Bukoviina ja Taga-Karpaatiaga iseseisvaks Lääne-Ukraina Vabariigi nime all. 
1. novembril 1918 sai Lääne-Galiitsia taastatud Poola Vabariigi osaks.
Volodõmõr (linn)

Volodõmõr (ukraina keeles Володимир) on linn Volõõnias, praeguses Ukrainas Volõõnia oblastis, Volodõmõri rajooni keskus. Asub umbes 15 km kaugusel Poola piirist.
Detsembrini 2021 oli linna nimi Volodõmõr-Volõnskõi.
Prahova maakond

Prahova maakond on Rumeenia 1. järgu haldusüksus.
Maakonnas on 103 omavalitsust, millest 14 on linnad.
Mureși maakond

Mureși maakond on Rumeenia 1. järgu haldusüksus. Asub Transilvaanias.
Rahvastik.
Elanikest on 52,6% rumeenlased, 37,8% ungarlased ja 8,8% mustlased.
Maakonnas on 103 omavalitsust, millest 11 on linnad.
Ruteenia

Ruteenia on ladinakeelne nimi Vene alade tähistamiseks.
Samuti on Ruteenia nime laialt kasutatud Austria-Ungarile, Tšehhoslovakkiale ja lõpuks Ukrainale kuulunud Taga-Karpaatia alade, sealhulgas järgmiste tähistamisel:
Cottbus

Cottbus on linn Saksamaal Brandenburgi liidumaal. Asub Spree jõe ääres 20 km kaugusel Poola piirist.
Ajalugu.
Cottbusi on esimest korda mainitud 1156. aastal.
Cottbus on sorbide kultuuri keskus.
Linnas asub Brandenburgi tehnikaülikool.
Linnas tegutseb jalgpalliklubi FC Energie Cottbus.
Eesti Põllumajandusmuuseum

Eesti Põllumajandusmuuseum loodi 1968. aastal professor Jüri Kuuma algatusel Eesti Põllumajanduse Akadeemia juurde.
Alates 1972. aastast asub muuseum kunagise Ülenurme rüütlimõisa hoonetes. 1981. aastal avas muuseum endises hobusetallis ulatusliku püsiekspositsiooni "Teraviljakasvatus Eestis". 1986. aasta tulekahjus hävis täielikult näitushoone koos eksponaatidega, kuid kahe aasta pärast taasavati näitus ülesehitatud hoones.
Muuseumis on püsinäitused teraviljakasvatusest Eestis, "Talu kari", "Mesindus Eestis", "Kodulind", "Talurahva veovahendid", "Linast linaseni", sepikoda ning näituseväljak vanade põllutöömasinatega. Lisaks avatakse igal aastal ajutisi väljapanekuid.
Muuseum korraldab näituslaatasid, perepäevi, haridusprogramme, kontserte, vastuvõtte noorpaaridele ning rahvamängudel ja Eesti maaelu ajalugu meenutavaid ettevõtmisi: seal võib voolida puud, kitkuda ja töödelda lina, peksta reht ja jahvatada jahu.
Muuseumi läheduses on mõisapark, piknikuala ja laste kiigeväljak.
Valge-Vene

Valge-Vene (valgevene keeles Белая Русь "Belaja Rus") on ajalooline nimi, mida on kasutatud eri piirkondade (Polotsk, Vitebsk, Smolensk, Mogiljov) tähistamiseks, valdavalt praeguse Valgevene alal.
Bernhard von Gudden

Johann Bernhard Aloys von Gudden (7. juuni 1824 Kleve – 13. juuni 1886) oli saksa psühhiaater.
1848 lõpetas ta Halle ülikooli doktorikraadiga ja asus internina tööle Siegburgi hullumajas, mida juhatas Carl Wigand Maximilian Jacobi (1775–1858). 1851–1855 töötas von Gudden psühhiaatrina Badenis asuvas Illenau hullumajas. 1855–1869 oli ta Werneckis asuva hullumaja direktor. 1869–1872 oli ta Zürichi ülikooli psühhiaatriakliiniku ("Burghölzli") direktor ja ühtlasi psühhiaatriaprofessor. Pärast seda oli ta Müncheni ülikooli psühhiaatriaprofessor.
Von Gudden tegi palju avastusi neuroanatoomia vallas. Sellest kõige olulisemana kaardistas ja kirjeldas ta kraniaal- ja nägemisnärvide närvivõrkude neuroanatoomilisi keskusi, ühendusteid ja ühendussõlmi. Ta töötas välja mikrotoomi, seadme, millega patoloogilistel uuringutel aju osadeks lõigata.
Teiste hulgas kuulus tema hooldamise alla tulevane Baieri kuningas Otto.
Vaimuhaiglate direktorina pooldas von Gudden võimalikult väheste piirangute seadmist patsientidele, vaimuhaigete inimlikku kohtlemist, patsientide omavahelist sotsiaalset suhtlemist ja eriväljaõppega meditsiinilise personali kasutamist. Neid seisukohti peeti uuenduslikeks, kui mitte revolutsioonilisteks.
Bernhard von Gudden diagnoosis Baieri kuninga Ludwig II vaimuhaiguse, mis muutis ta valitsemisvõimetuks ja õigustas tema paigutamise eestkoste alla. 13. juunil 1886 hukkusid nii Gudden kui Ludwig ebaselgetel asjaoludel Starnbergi järves. See oli ametlikult õnnetusjuhtum (kuningas uputas põgenemiskatsel dr. Guddeni ja külmas vees jäi tema süda seisma), kuid nad võidi mõlemad mõrvata. Tänapäevani on nende surma asjaolud saladuseks jäänud.
Ludwigi surma järel sai Baieri kuningaks Otto. On neid, kes arvavad, et Otto ei saanud kuni surmani 1916. aastal arugi, et ta kuningaks oli saanud.
Pärast von Guddeni surma kogus tema väimees psühhiaater Hubert von Grashey tema tööd kokku, toimetas need ja andis 1899 välja.
Ludwig III (Baieri kuningas)

Ludwig III (7. jaanuar 1845 – 18. oktoober 1921) oli Baieri printsregent aastail 1912–1913 ja kuningas aastail 1913–1918.
Seni printsregent olnud Ludwig nimetati eriseaduse alusel 5. novembril 1913 kuningaks, kuna senine kuningas Otto oli juba üle kümne aasta olnud valitsemisvõimetu.
20. veebruaril 1868 abiellus Ludwig Modena printsessi Marie Theresega, kes alates 20. novembrist 1875 oli Stuarti dünastia pärijana nimeline Inglismaa ja Šotimaa kuninganna Mary IV ja III.
Aastal 1914 rahuldas ta Adolf Hitleri palve astuda vabatahtlikuna Baieri sõjaväkke.
Robin Morgan

Robin Morgan (sündinud 3. jaanuaril 1941) on USA radikaalne feministlik aktivist, kirjanik ja ajakirjanik. 
1960. aastatel võttis ta osa kodanikuõigusi pooldavatest ja sõjavastastest liikumistest. Ta on üks 1960. aastate lõpus asutatud radikaalsete feministlike organisatsioonide New York Radical Women ja W.I.T.C.H. rajajaid.
Morgan sündis Florida osariigis ja kasvas üles New Yorgi lähedal. Palka hakkas ta teenima juba kaheaastaselt, kui ema ja tädi Sally olid ta esitanud lapsmodelliks. Nelja-aastaselt oli tal oma raadiosaade "Väike Robin Morgan" ja eriti kuulsaks sai ta üheksa-aastaselt, kui hakkas mängima Dagmar Hansenit 1950. aastate telesarjas "Mama". Kui ta 1956. aastal näitlemise lõpetas, oli ta kuulsusest tüdinud ja otsustas pigem luuletajaks saada kui edasi näitleja olla. Ema pettumuseks astus ta Columbia Ülikooli. Pärast selle lõpetamist töötas ta New Yorgis kirjandusagendi ja vabakutselise toimetajana.
Tema luuletusi hakati avaldama 1960. aastatel. Ta oli koos Abbie Hoffmani ja Paul Krassneriga Youth International Party liige. 1968. aastal liitus ta demonstratsioonidega Valerie Solanase vabastamiseks (kes oli saanud karistuseks kolmeaastase vabadusekaotuse Andy Warholi mõrvakatse eest). Radikaalse feministina protestis ta ka Miss Ameerika valimisürituse vastu 1968. aasta septembris. Ta asutas radikaalse feministliku rühmituse, mis tegi tänavateatrit, et tõmmata tähelepanu seksismile. 
1970. aastatel hakkas ta radikaalfeministlikel teemadel ka kirjutama. Lisaks luulele ja feministlikele artiklitele koostas ta antoloogiad "Sisterhood is Powerful" (1970), "Sisterhood is Global" (1984) ja "Sisterhood is Forever" (2003). 1989–1993 oli ta ajakirja Ms. Magazine peatoimetaja.
Praegu elab Morgan New Yorgis.
Joachim Ernst

Joachim Ernst (1. november 1901 – 18. veebruar 1947) oli viimne valitsev Anhalti hertsog 13. septembrist kuni 12. novembrini 1918.
Alaealisuse tõttu oli ta oma valitsemisaja jooksul prints Ariberti eestkoste all. 
Hertsog Joachim Ernst suri NKVD erilaagris nr. 2 Buchenwaldis.
Russiinid

Russiinid, ka ruteenid või rusnakid (endanimetus "Русины" ja "Руснаки") on idaslaavi rahvas Taga-Karpaatias ning selle lähiümbruses – Bukoviinas, Podkarpacies, Transilvaanias ja Vojvodinas ning samuti Ameerika Ühendriikides. Russiinid kõnelevad russiini keelt ja kasutavad kirillitsat. Usklikud on kreeka-katoliiklased. 
Aastatel 1920–1930 oli Tšehhoslovakkia russiinidel autonoomia. Russiinide täpne arv pole teada, sest Nõukogude Liit ja Slovakkia ei pidanud russiine rahvaks, vaid ukrainlaste piirkondlikuks rühmaks. Pärast Nõukogude Liidu lagunemist ei andnud Ukraina vastupidi lootustele russiinidele autonoomiat. Erinevalt naaberriikidest ei tunnista Ukraina tänini russiine eraldi etnilise rühmana.
Russiinid on Esindamata Rahvaste Organisatsiooni liikmed.
Sangiovese

"Sangiovese" [sandžov'ese] on üks kahest Itaalia väärikast punasest viinamarjasordist (teine on "Nebbiolo").
"Sangioveset" kasvatatakse peamiselt Toscana maakonnas, eriti Chiantis, kuigi viimasel ajal on see laialt levinud ka Austraalias. 1997. aastal kasvatati seda Itaalias 88 000 hektaril.
Veini omadused.
Pikki aastaid olid Sangiovese veinid üpris ebamäärase kvaliteediga, mistõttu hakati Toscanas vahelduseks tootma teistel marjadel, näiteks "Merlot'l" ja "Cabernet Sauvignonil" põhinevaid super-Toscana veine ("super Tuscany"). Alates 1980. aastatest on Sangiovese veinid teinud siiski suure kvalitatiivse hüppe ja on nüüdseks laialt hinnatud.
Veinid on üldiselt parkainerikkad ja täidlased, kuid see sõltub suuresti tootjast.
Sangiovese nimi tuleb hilisladina keelest ja tähendab Jupiteri verd (ladina "sanguis Iovis").
Pinotage

"Pinotage" [pinot'aaž] on Lõuna-Aafrikast pärit punane viinamarjasort, mis on saadud viinamarjasortide "Pinot Noir" ja "Cinsault" ristamisest. "Pinotage'i" aretas 1925. aastal professor Abraham Izak Perold, kelle eesmärgiks oli saada mari, mis oleks "Pinot Noiri" kvaliteediga, kuid mitte nii kapriisne ega vastuvõtlik ilmastikuoludele.
"Pinotage'i" maitse erineb oluliselt teiste viinamarjasortide omast, mistõttu pole see üldiselt rahva lemmik.
Siiani on "Pinotage" tuntud kõige rohkem Lõuna-Aafrikas, kuid seda kasvatatakse laialt ka Uus-Meremaal ja vähemal määral mujalgi.
Valerie Solanas

Valerie Jean Solanas (9. aprill 1936 – 26. aprill 1988) oli Ameerika radikaalne feminist ja kirjanik. Ta kirjutas "SCUM Manifesto", mis ründas patriarhaalset kultuuri. Raamat on kuulus kui klassikaline poliitiline "undreground"-kirjandus. Solanas sai kurikuulsaks, kuna üritas 1968. aastal mõrvata kunstnik Andy Warholi.
Elulugu.
Valerie Jean Solanas sündis New Jersey osariigis Ventoris Citys Louis ja Dorothy Bondo Solanase tütrena. Tema isa kasutas teda seksuaalselt ära. 1940. aastal Valerie vanemad lahutasid ja ta kolis koos emaga Washingtoni. 1949 Valerie ema abiellus ja Valerie saadeti katoliiklikku kooli. 1951. aastal jäi Valerie 15-aastaselt rasedaks ühest meremehest. 1954. lõpetas Solanas keskkooli ja läks Marylandi Ülikooli psühholoogiat õppima. Elatist teenis ta psühholoogialaboris ja hiljem ka prostitutsiooniga. 
1966 läks ta elama Greenwich Village'isse, kus kirjutas näidendi "Up Your Ass", mis kirjeldab mehi vihkavast prostituudist. Ta pöördus Andy Warholi poole, et see ta näidendi välja annaks. Warhol, kelle tööd tihti ära keelati, arvas, et see on politsei lõks, kuna see oli nii pornograafiline. Solanas helistas Warholile hiljem, et oma käsikiri tagasi saada. Warhol väitis, et see on kadunud, ja pakkus talle osa filmis "I, A Man".
3. juunil 1968 tulistas ta Warholi stuudios kolm lasku Warholi pihta, millest üks ka tabas, kuid ei tapnud. Ta üritas tulistada ka kunstikriitik Mario Amayat ja Warholi mänedžeri Fred Hughesi, kuid relv hakkas tõrkuma, kuna Valerie oli üritanud ise hõbekuule teha, mis toru ummistasid. Kohus määras talle kolm aastat vanglakaristust, Warhol keeldus tunnistama tulemast. Paljud feministid (Robin Morgan) protesteerisid Solanase vangistuse vastu. 
Valerie Solanas suri 52-aastaselt San Franciscos emfüseemi ja kopsupõletiku tagajärjel. 
Solanase vaated tipnesid äärmusfeministliku SCUM-manifestiga ("Society for Cutting Up Men").
1996. aastal tehti tema elul põhinev film "I Shot Andy Warhol", kus Solanast mängis Lili Taylor ja Jared Harris mängis Warholit.
Warholi sõber Lou Reed ei andestanud Solanasele kunagi tema mõrvakatset ning tegi laulu "I Believe" koos John Calega albumile "Songs for Drella", kus ta laulab ""I believe/I would've pulled the switch on her myself"."
Ärkamisaeg

Ärkamisaeg (ka rahvuslik ärkamisaeg, rahvuslik ärkamine, rahvuslik liikumine) oli 19. sajandi keskel alanud eestlaste rahvusliku eneseteadvuse ning emakeelse haritlaskonna kujunemise aeg.
Rahvusliku liikumise kõrgaega on nimetatud ärkamisajaks. Seda perioodi, 19. sajandi teist poolt, iseloomustavad eelkõige mitmed ettevõtmised hariduse- ja kultuurivallas.
Üldist.
Ärkamisajal oli väga tähtis roll laulupeol. Laulupeod aitasid arendada rahvuslikku eneseteadvust ning neist kujunes rahva ühtekuuluvuse väljendaja ja kinnitaja ajal, kuid Eestist endast ja Eesti Vabariigist polnud veel juttugi. Laulupidude kaudu astuti venestamisele vastu ning süvendati eesti keele kui riigi ja rahva keele tähtsust. Need ühendasid eestlasi perioodil, kui Eestit veel polnud ja ajad olid rahva jaoks rasked. On tõenäoline, et laulupidudeta ei oleks eestlased olnud piisavalt ühtsed, et Eesti lõpuks iseseisvuks. 
Ka ärkamisaegsetel kirjanikel oli suur roll. Loodi omakeelne õppekirjandus, võeti kasutusele ühtne kirjakeel, asutati laulu- ja mänguseltse, hakati koguma rahvaluulet ja pandi alus rahvuslikule teatrile ning ajakirjandusele.
Eestikeelse ajakirjanduse teket tuleb eriti oluliseks pidada, sest eestlastest ei saanud mitte ainult innukad lehelugejad, vaid ka aktiivsed kirjasaatjad, st ühiskondlikus elus osalejad. Ilma Perno Postimehe, Eesti Postimehe ja Sakalata poleks olnud mõeldavad ei ärkamisaegne kultuuriline tegevus ega ka rahvusliku liikumise levimine üle kogu maa. Johann Voldemar Jannsen andis välja nii Perno kui ka Eesti Postimeest ja rahva hulgas kutsuti teda austavalt Postipapaks. Ajakirjandus aitas eestlastel ka üksteist n-ö üles leida, st teistest Eestimaa paikadest sarnase mõtteviisiga inimesi. Johann Voldemar Jannsen oli ka üks I üldlaulupeo algatajatest. Tema tütar, luuletaja ja proosakirjanik Lydia Jannsen (pseudonüüm Koidula) oli eesti esimene naisajakirjanik ning üks eestikeelse näitekirjanduse alusepanijaid.
Seksism

Seksism on kõige üldisemas mõttes diskrimineerimine ja/või eelarvamused seoses inimese soolise kuuluvusega. 
Seksismiks võidakse nimetada mitmesuguseid arvamusi, hoiakuid või käitumisi:
Seksismi liigid.
Igal seksismi liigil on oma ajalugu ja omad põhjused. 
Seksistliku maailmavaate näide on Friedrich von Schilleri "Kellalaul" (Jaan Bergmanni tõlkes):
&lt;poem&gt;
Nii minema mees
peab hirmuta ilma,
peab sooja ja külma,
peab külvama, nõudma
ning püüdma ja jõudma
ning vaatama ette,
et õnne saaks kätte.
Siis voolamas kokku tall' õnnistus ustest;
täis saavad tal aidad kõik varandustest
ning kasvab hoone ja ruumid seal sees,
ja majas ikka
tal talitab naine,
aus laste ema,
näeb vara, hilja
tööst, tulust vilja.
Ta õpetab tütreid
ning talitseb poegi;
ei iial käsi
tööd tehes ta väsi..
&lt;/poem&gt;
Tänapäeval on arenenud riikides seksism asendatud sooneutraalsusega.
Bill Watterson

William B. Watterson II (sündinud 5. juulil 1958 Washingtonis) on ameerika koomiksikunstnik.
Bill Watterson on tuntud eeskätt tänu ülipopulaarsele ribakoomiksisarjale "Calvin ja Hobbes", mille esimene osa ilmus 18. novembril 1985. Sari räägib kuueaastasest mürgise huumori ja erakordselt elava fantaasiaga poisist Calvinist, kelle plüüsist mängutiiger Hobbes on poisi enda jaoks täiesti elus ja inimkeelt kõnelev kaaslane.
1995. aastal lõpetas Watterson sarja joonistamise omal algatusel. Selline käitumine oli koomiksitööstuses pretsedenditu.
Eestis ilmus koomiks 3. novembrist 1997 kuni 2. maini 1998 ajalehes Eesti Päevaleht.
Watterson püüdis muuta koomiksite loomist ümbritsevat õhustikku. Ta leidis, et koomiksite kunstiväärtust alahinnati ja ajalehtedes eraldati neile järjest vähem ruumi. Tema arvates ei peaks kunsti hindama selle meediumi järgi, millele see on loodud. Seetõttu ei ole olemas "kõrgkunsti" ega "madalat kunsti", vaid on lihtsalt kunst.
Goiási osariik

Goiás [goj'ass] on 1. järgu haldusüksus (osariik) Brasiilias Kesk-Läänepiirkonnas.
Rahvastik.
Rahvaarv oli 2001. aastal 5 003 000. 2012. aasta seisuga on rahvaarv 6 155 000.
Pealinn ja suurim linn on Goiânia (hinnanguline elanike arv 1.7.2005: 1 201 006).
Teised suuremad linnad on:
Kihnu valla vapp

Kihnu valla vapp on Pärnu maakonnas asuva Eesti haldusüksuse Kihnu valla vapp.
Vapp on kinnitatud 7. novembril 1995.
Vapi kirjeldus.
Kihnu valla vapiks on hõbedane musta lainelise päisega kilp. Kilbi hõbedasel väljal on sinine kaheksaharuline täht, mille kaldharud on ristharudest lühemad. Mustal päisel on hõbedane lamav otsevaatav hüljes.
Põhjendus.
Kilbi laineline jaotus tähistab merd. Sinine kaheksaharuline täht sümboliseerib ilmakaari ning sellega ka Kihnu kuulsaid meresõitjaid ning laevaehitajaid. Samuti märgib täht põhjamaiselt karge mere keskel asuvat Kihnu saart ennast. Vapiloom viitab hülgepüügile, kihnlaste traditsioonilisele tegevusalale.
Vapi kasutamise kord.
Kihnu valla vappi kasutatakse:
Johannes Kaiv

Johannes Kaiv (8. juuli 1897(ukj) – 21. november 1965) oli Eesti diplomaat.
Sündinud Puhjas, Järvaküla Mäelt-Loku talus, jõudis ta läbi Järvaküla algkooli, Puhja kihelkonnakooli ja Tartu reaalkooli 1917. aastal Tartu Ülikooli arstiteaduskonda ja astus EÜS liikmeks. Reaalkooli viimastel aastatel töötas kooliraha teenimiseks Petrogradis Rosenkranzi vasevabrikus kontoristina. 
Saksa okupatsiooni ajal kuulutas ta 1918. aastal Tartu ülikoolile boikoti ja läks Pärnu Postimehe toimetajaks. Haridusteed jätkas Riias, kus õppis tehnilist keemiat. Vabadussõja puhkemisel viibis juhtumisi Tartus ja astus kohe vabatahtlikuna rahvaväkke, kust ta suunati tagasi Riiga, et ta kutsuks üles eesti üliõpilasi sõjaväkke astuma. Koosolekul korp! Vironia ruumes, tehtigi ühehäälne otsus tulla Tartusse. Vabadussõja lahingutest võttis Kaiv osa 2. jalaväepolgus kuni vaenlase surumiseni Irboskani. Edasi töötas valitsusasutustes sh Toitlusministeeriumi sekretärina, lõpetas Tartu Ülikooli õigusteaduse erialal ja stažeeris Haagis Haagi rahvusvahelises kohtus. 
Ta töötas aastatel 1925–1935 Kohtuministeeriumi nõunikuna. 1935. aastal lahkus Johannes Kaiv riigiteenistusest, sõitis Austraaliasse, kus tegutses äri alal, samuti aukonsulina. 1939. aastal kutsuti ta tagasi tööle diplomaadina.
Aastatel 1939–1965 oli ta New Yorgis peakonsuli kohustetäitja saadiku ülesannetes (alates 9. veebruarist 1965 peakonsul saadiku ülesannetes). Koos Ernst Jaaksoniga suutis ta tagada Eesti Vabariigi saatkondade tegevuse jätkumise demokraatlikus läänes pärast riigi okupeerimist Nõukogude Liidu poolt ning saavutada ka lääneriikidepoolse okupatsiooni mittetunnustamise.
Tocantins

Tocantins on jõgi Lõuna-Ameerikas. Saab alguse Brasiilia Goiási osariigis, umbes 100 km Brasíliast läänes. Ülemjooksul voolab läbi Serra da Mesa järve. Suubub Atlandi ookeani.
Suurim lisajõgi on Araguaia.
Jõe järgi on nime saanud Tocantinsi osariik.
Pikkus 2640 km.
Fjodor Tjuttšev

Fjodor Ivanovitš Tjuttšev ("Федор Иванович Тютчев"; 5. detsember 1803 Ovstugi küla Orjoli kubermang – 27. juuli 1873 Tsarskoje Selo) oli vene luuletaja, diplomaat ja konservatiivne publitsist.
Tjuttšev sündis vaesunud aadliperekonnas ning sai koduse kasvatuse Semjon Raitšilt, kes oli hiljem ka Mihhail Lermontovi koduõpetaja. Pärast Moskva ülikooli lõpetamist sai ta suunamise Välisasjade Kolleegiumisse, kus ta määrati tööle Venemaa keisririigi diplomaatilisse esindusse Münchenis.
Tjuttšev oli aastatel 1822–1837 Vene diplomaat Münchenis ja 1837. aastal Torinos. Saatkonnas täitis ta kohalike olude kohta infokogumise ja Venemaale edastamise ülesandeid, samuti Venemaa kohta positiivse kujundi loomisega Euroopa ajakirjanduses.
1844. aastal naasis ta Venemaale, kus määrati keiser Nikolai I poolt riigikantsleri juurde eriülesannetega ametnikuks. Pärast seda töötas Peterburis välisministeeriumi tsensorina ("председатель иностранного цензурного комитета"). Ta tundis Heinrich Heinet ja Friedrich Wilhelm Joseph von Schellingit.
Kirjanduslooming.
Ta ei osalenud kirjanduselus ega nimetanud end kirjameheks. Siiski on talt säilinud nelisada luuletust, mida Venemaal tihti tsiteeritakse.
Varaseid luuletusi lõi ta 18. sajandi traditsioone järgides. 1830. aastatel olid tema värssides tugevad euroopa (eriti saksa) romantismi mõjutused. See on filosoofiline (meditatiivne) lüürika, milles mõtiskletakse maailmakõiksuse, inimese saatuse ja looduse üle. 1840. aastatel kirjutas ta poliitilisi artikleid Venemaa ja Lääne tsivilisatsiooni suhetest. 1850. aastatel lõi Tjuttšev armastusluuletusi, milles mõtestas armastust tragöödiana. Need värsid ühendati hiljem Denisjeva tsükliks, J. A. Denisjevale pühendatud luuletuste tsükliks. 1860.–1870. aastatel domineerisid Tjuttševi loomingus poliitilised luuletused.
Tema kõige kuulsam luuletus on "Silentium!", kahetsus, et üks inimene ei või iialgi teisest lõplikult aru saada. Rida "Kuid öeldus vale ringi käib" on üks Tjuttševi kõige tihedamini tsiteeritud mõtteteradest, nagu ka "Venemaad pole võimalik mõistusega võtta" ja "Ei keegi saa ette tunda, kuidas ta sõna vastu kajab".
Isiklikku.
Fjodor Tjuttšev oli abielus saksa päritolu Eleonora Petersoniga.
Itatiaia rahvuspark

Itatiaia rahvuspark on Brasiilia vanim rahvuspark, asutatud 1937. aastal. Asub Rio de Janeiro ja Minas Geraisi osariigis Mantiqueira mägedes. Pindala on 280,8 km².
Itatiaia rahvuspargis elab 250 linnuliiki.
Rahvuspargis asub Brasiilia kõrguselt kolmas mägi Pico das Agulhas Negras (2878 m).
Rahvuspark hõlmab osa Atlandi vihmametsast.
Koomiksiautorite loend

"Siin on loetletud koomiksikunstnikke, -stsenariste jt koomiksiautoreid."
A.
Charlie Adlard
B.
Carl Barks
D.
Don Rosa
G.
Neil Gaiman
– René Goscinny
– Bud Grace
K.
Olimar Kallas
– Robert Kirkman
M.
Frank Miller
– Alan Moore
– Tony Moore
R.
Marco Rota
U.
Albert Uderzo
W.
Bill Watterson
Konstanz

Konstanz on linn Saksamaal Baden-Württembergi liidumaal. Asub Bodeni järve ja Reini ääres, piirneb Šveitsiga ning on kokku kasvanud Šveitsi poolel asuva Kreuzlingeni linnaga.
Ajalugu.
Konstanzi kohal oli keltide asula, linna on esmamainitud 525. aastal. Umbes 585. aastal loodi Konstanzi piiskopkond.
1414–1418 peeti seal Konstanzi kirikukogu. 6. juulil 1415 põletati Konstanzis tuleriidal ketserina Jan Hus. 1417. aastal valiti seal paavstiks Martinus V.
1633. aastal piirasid Kolmekümneaastase sõja käigus linna rootslased.
Konstanz on krahv Ferdinand von Zeppelini sünnikoht.
Linnas asub Konstanzi Ülikool. Linna lähedal asub Mainau saar.
Krefeld

Krefeld (kuni 1929. aastani ka Crefeld) on linn Saksamaa lääneosas Nordrhein-Westfaleni liidumaal Kölnist põhjaloodes.
Asub Reini jõe ääres (Uerdingeni linnaosa).
Krefeldi kohal asus roomlaste sõjaväelaager Gelduba. Krefeldi on esimest korda mainitud 1105. aastal. 1929. aastal liideti Krefeldiga Uerdingeni linn, mis oli linnaõigused saanud juba 1255. aastal. Krefeld sai linnaõigused 1373. aastal.
Pärast Vestfaali rahu 1648. aastal sai Krefeldist mennoniitide varjupaik.
Krefeld on pikka aega olnud tähtis tekstiilitööstuse keskus. Seda hüütakse ka sameti- ja siidilinnaks. Krefeldis elas siiditööstur Adolf von der Leyen.
Enn Küng

Enn Küng (sündinud 31. oktoobril 1963 Tallinnas) on eesti ajaloolane ja Tartu Ülikooli õppejõud.
Küng õppis aastatel 1982–1988 Tartu Riiklikus Ülikoolis ajalugu. 1992. aastal sai sealt magistrikraadi ja 2001. aastal doktorikraadi. 
Aastatel 1992–2005 töötas ta Eesti Ajalooarhiivis. Alates 1994. aastast on ta olnud Tartu Ülikooli õppejõud, aastast 2005 Eesti ajaloo õppetooli dotsent. 
Enn Küng on peamiselt uurinud Eesti ja Rootsi varauusaega (16.–17. sajandit). Eriti huvitavad teda majandus- ja kaubanduspoliitika küsimused. 2002. aastal sai ta oma doktoritöö eest parima Eesti ajalooraamatu auhinna.
Küng oli aastatel 2000–2010 Akadeemilise Ajalooseltsi esimees.
2013. aastal ilmus Küngi toimetatud ja koostatud Eesti ajaloo üldkäsitluse kolmanda köite uus versioon.
Rahvusvaheline signalisatsioonikood

Rahvusvaheline signalisatsioonikood (ingl INTERCO – "International Code of Signals", ICS) on rahvusvaheline laevanduses kasutatav olulisemate signaalide visuaalse edastamise süsteem. 
Signaale edastatakse vastavate signaallippude heiskamisega. 
Signaalid on üldjuhul ühe- kuni neljalipulised. Tuntuimad on tänapäeval ühelipulised signaalid.
Asendajad.
Kui on näiteks vaja heisata korraga kaks samasugust signaallippu, kuid igat lippu on olemas vaid 1 eksemplar, kasutatakse asenduslippe ehk asendajaid.
Kasutamisest.
Signaallippude kasutamine on efektiivsemate tehniliste sidevahendite arenguga vähenenud. Igapäevasemat kasutamist leiavad tänapäeval näiteks signaalid Alfa, Bravo ja Hotel, aga ka Lima. Mõningaid lippe kasutatakse signaalideks purjeregattidel. Siiski on signaallippude komplekt tänapäevalgi suurema töölaeva kohustuslikus varustuses. Signaallippe heisatakse masti raasse. Sagedamini kasutatakse signaallippe tänapäeval teenistuslaevadel, mille mast on üldjuhul lipusignaalide heiskamiseks sobivaimalt projekteeritud. 
Tänapäeval heisatakse signaallippe ilmselt kõige sagedamini pidulikkuse eesmärgil pika lipurivina lipuehteks kokku ühendades. Lipuehte koostamisel võiks iga viies lipp olla numbrilipp. Lipurivi heisatakse tavaliselt visuaalselt katkematuna piki laeva alates vöörist üle mastitopi (-toppide) ahtrisse. Kui see pole tehniliselt võimalik, heisatakse lipuehe lihtsalt võimalikult pika katkematu rivina kas piki laeva või piki masti. Pimeda ajaks võib lipuehte asendada või täiendada sarnaselt kulgeva lambiriviga. Veesõidukile heisatakse pidulikul puhul lipuehet kas sadamas või ankrus seismise ajaks, kuna sõidu ajal ei loeta lipuehte kandmist heaks meretavaks.
Heinrich VIII (Reußi prints)

Heinrich VIII, Reußi prints (sündinud 30. augustil 1944) on Reußi printsi Heinrich I ja Mecklenburgi hertsoginna Woizlawa Feodora vanim poeg.
Oma ema kaudu on Heinrich VIII Balti ühendatud hertsogiriigi (Eestimaa, Liivimaa ja Kuramaa) mõeldav troonipärija.
Heinrich VIII abiellus 14. juulil 1973 Dorit Freiin von Ruffiniga (sündinud 8. jaanuaril 1948). Neil on kaks poega:
Rene Denfeld

Rene Denfeld on vabakutseline USA ajakirjanik ja kirjanik, feministlike raamatute autor.
Elulugu.
Rene'i kasvatas üksikema. Pere oli rassiliselt segatud, tal oli viis õde-venda. 
Tema töid on ilmunud muuhulgas väljaannetes Glamour, The Philadelphia Inquirer ja The New York Academy of Sciences. 
Ta elab koos oma partneri ja kolme lapsega Portlandis. 
Alates 1993. aastast käib ta poksitreeningutel. Ta oli üks esimesi naisi, kellel lubati amatöörpoksivõistlustel osaleda. Ta on võistelnud kukk-kaalus. Aastal 1995 võitis ta tiitli Tacoma Golden Gloves.
Ideed.
"The New Victorians".
Aastal 1995 ilmus tal feministlik raamat "The New Victorians: A Young Woman's Challenge to the Old Feminist Order" ("Uued viktoriaanid: ühe noore naise väljakutse feministlikule vanale korrale"). 
Denfeldi järgi on tänapäeva feministlikud poliitilised liikumised ühiskonna arengule jalgu jäänud ega tõmba noori kaasa. Nad on soodustanud seksistlike repressioonide tagasitulemist ning nende poliitiline jõuetus meenutab 19. sajandi viktoriaanlust. 
Denfeldi arvates peaksid noored feministidest naised hakkama feminismi tänapäevasemalt tõlgitsema. "Minu põlvkonna naised pole mitte hukutanud feminismi, vaid feminism on meie jaoks hukkunud." 
"Kill the Body, the Head Will Fall".
Tema teine raamat "Tapa keha ja pea langeb ise: ligem vaade naistele, vägivallale ja agressioonile" ("Kill the Body, the Head Will Fall: A Closer Look at Women, Violence, and Aggression") ilmus 1997. 
Denfeld ütleb seal, et naistevastase vägivalla hukkamõistmine ühiskonna poolt on toonud kaasa meeste vägivaldsuse loomulikuks pidamise. Arvatakse, et naise vägivaldsus on ebaloomulik ja ebaharilik. Tegelikult võib naine olla sama agressiivne kui mees. 
Poksiga tegeldes hakkas Denfeld kahtlema, kas naine on oma bioloogilise loomuse tõttu vähem agressiivne, õrnem ja seaduskuulekam kui mees. Võib-olla on naised nõrgemad üksnes seetõttu, et nad on saanud teistsuguse kasvatuse ja neil puuduvad võimalused olla tugev. 
Ta jõudis veendumusele, et naise vägivallatus ja nõrkus ei ole tingitud bioloogilistest eeldustest, vaid ühiskonna hoiakust. Tegelikult peaks ka naine olema enesekindel ja suutma olla tugev – nii poksiringis kui ka elus.
Rene vastab nii:
"Andke mulle andeks see kõnekäänd, aga Rene Denfeldil on munad. Umbes 300 lehekülge neid... Denfeld mitte ainult ei kirjuta hästi, vaid defineerib oma teooriad selgesõnaliselt, ta riskib ning kasutab kirjeldusi ja huumorit, mis puudusid varasemates feministlikes kirjutistes" (The Review, University of Delaware)
"The Enchanted".
Tema esikromaan "The Enchanted" ilmus 2014. aastal ja sai mitu auhinda.
Isiklikku.
Rene Denfeldil on kolm lapsendatud last.
Merlot

"Merlot" [merl'oo] on Bordeaux'st pärit punase viinamarja sort, mis võistleb tuntuselt "Cabernet Sauvignoniga". 
Bordeaux' regioonis on "Merlot" selgelt kõige rohkem kasvatatav viinamari. Seda kasvatatakse laialdaselt ka mujal maailmas.
"Merlot'st" valmistatud veinide omadused.
"Merlot" on maitselt pehmem ja täidlasem kui "Cabernet Sauvignon" ning sisaldab vähem parkhapet. 
Aroomis on musta sõstart ja ploomi.
Syrah

"Syrah" on Prantsusmaalt Rhône'i orust pärit punane viinamarjasort.
Väljaspool Prantsusmaad on "Syrah" populaarne ka Austraalias, kus seda tuntakse "Shirazi" nime all, Lõuna-Aafrikas ja USA California osariigis. Argentinas on see üks viiest levinumast viinamarjasordist.
Omadused.
"Syrah'st" valmistatud vein on tumepunane, maitselt täidlane ja parkhappene, selle aroom on pigem vürtsikas kui puuviljane.
David Auburn

David Auburn [d'eivid 'oobön] (sündinud 1970. aastal Ameerika Ühendriikides Chicagos) on ameerika näitekirjanik ja teatrilavastaja.
David Auburni lapsepõlv ja noorus möödusid Ohio ja Arkansase osariigis. Ta on õppinud Chicago ülikoolis inglise kirjandust.
2001. aastal võitis David Auburn näidendiga "Proof" Pulitzeri preemia. 
Selle näidendi põhjal valmis 2005. aastal John Maddeni lavastatud mängufilm "Proof" ("Tõestus"), kus mängivad Gwyneth Paltrow, Hope Davis, Anthony Hopkins ja Jake Gyllenhaal.
Agent M

Agent M oli eesti alternatiivroki ansambel.
Ajalugu.
Agent M alustas "live"-koosseisuna 2005. aasta kevadest, kuid projekti tegelikku algusaega on raske määratleda. Ansambli looja Marten Vill on varem osalenud pungihõngulistes bändides Uss (vokaal, looming) ja Migreen (kitarr). Agent M-i nime kasutas Marten esimest korda aastal 2002 oma elektroonilisema kõlaga arvutimuusika puhul. Hiljem, 2003. aastal, pärast sõjaväest naasmist, hakkas Marten Kiviussi nime all viljelema retrohõngulist pseudopunki. Mõned lood jõudsid ka punk-kogumikele.
2004. aasta lõpul tekkis Martenil idee panna kokku täiekoosseisuline bänd ja seda uuesti Agent M-i nime all. Lauljaks sai tollal Tallinna Pedagoogikaülikoolis õppinud Merili Varik ja peagi valmisid esimesed ühised salvestised. 2005. aasta algul huvitus lugudest Raadio 2 ja pala „7 surmapattu" püsis nädalaid Top 20 tipus. Esimene kontsert anti mais koos Sõpruse Puiesteega Rock Café's. 2007. aastal ja hiljem astus bänd üles Rabarockil ja teistel suurematel festivalidel. Nelja tegutsemisaasta jooksul anti välja album „Spionaaž" ja kaks EP-d. Pärast mõningaid koosseisumuutusi lõpetas Agent M sel kujul tegevuse 2009. aasta sügisel.
2011. aasta sügisel alustas Agent M uuesti tegevust koos uue laulja (Reilika Saks) ja trummariga (Taago Piisang). Aasta jooksul avaldati mitu uut salvestist ja loo „Suvel meil majas sooja vett ei ole" muusikavideo. Juba esimestel taastegutsemise kuudel hakkas bändi uuema loomingu stiil varasemast palju erinema – loobuti taustade kasutamisest ning liiguti alternatiivsema ning agressiivsema roki suunas, kusjuures suurt osa loomingust hakkas kirjutama ka laulja Reilika.
2012. detsembris teatasid Marten ning Reilika, et jätkavad uue nime all Luna Vulgaris, loobudes täielikult 2011. aasta eelsest materjalist.
Muusika.
Agent M-i muusika on olnud segu mitmest erinevast stiilist – rokk, elektroonika, "indie", punk. Esimese põhikoosseisu muusikas saab paralleele tõmmata tantsulist rokkmuusikat viljelevate "new wave"'i ja "indie"-bändidega nagu Blondie, The Sounds jne. 2011 muutunud koosseisuga ning uue lauljaga on bändi looming võtnud alternatiivsema suuna, mis on lähemal post-pungile ja garaažirokile.
Valdav osa loomingust on eestikeelne, kuid paljud lood on ka inglise keeles.
Kogu produktsioon ja stuudiotöö on siiani bändi enda tehtud ning valminud kodustuudios.
Tõestus (näidend)

"Tõestus" (originaalpealkiri "Proof") on David Auburni näidend aastast 2000.
2001. aastal sai Auburne näidendi eest Pulitzeri preemia ja Tony auhinna.
Näidendi maailmaesietendus toimus 2000. aastal New Yorgis.
Tegevus.
Tegevus toimub pärast andeka, kuid vaimuhaigust põdenud matemaatikaprofessori surma. Matemaatikaprofessori tütar Catherine tunneb end pärast isa surma üksi ning teda vaevab küsimus, kui palju isa geniaalsusest ja hullumeelsusest on ta pärinud. Mõtiskleda selle üle aga ei lase tal tema vanem õde Claire – blondiin New Yorgist, kes on isa matusteks kohale sõitnud – ja matemaatikaprofessori õpilane, kes loodab professori paberitest midagi huvitavat leida.
"Tõestus" Eesti teatris.
Eestis on "Tõestust" lavastatud Linnateatris. Lavastaja Ain Prosa. Näidendi eestindas Anu Lamp. Kunstnik Aime Unt.
Halle

Halle (ka Halle an der Saale) on linn Saksamaal, Saksi-Anhalti liidumaa suurim linn. Asub Saale jõe ääres.
Hallet on esmamainitud 806. aastal.
Halle piirkond, Magdeburgi hertsogkonna eksklaav, oli ümbritsetud Anhalti vürstkonnast, Mansfeldi krahvkonnast ja Saksimaa kuurvürstiriigist. Brandenburg-Preisimaa päris ala pärast hertsog Augusti surma 1680. aastal ja reorganiseeris sekulariseeritud territooriumi Magdeburgi hertsogkonnaks, Brandenburgi kuurvürstidega pärilike hertsogitena. Halle piirkonda nimetati, hertsogkonna luterliku aadelkonna soovide vastaselt valitsema kalvinistist kantsler. August Hermann Francke (1663–1717) juhtimisel sai Hallest pietismi keskus Brandenburg-Preisimaal.
Linnas asub 1817. aastal asutatud Halle Ülikool. 
Linn on tuntud oma keemiatööstuse poolest, moodustades koos Merseburgi ja Bitterfeldiga nn. Kesk-Saksamaa Keemiakolmnurga (Mitteldeutsches Chemiedreieck). Linnast lõunas tegutses Schkopau eeslinnas Buna Werke ja Leunawerke, nende töötajate majutamiseks rajatigi 1967. aastal Halle-Neustadti planeeritud linn, mis 1990. aastast kuulub Halle alla.
Kuulsaid linnaelanikke.
Halles on sündinud Georg Friedrich Händel.
Tõestus (film)

"Tõestus" ("Proof") on 2005. aastal valminud Ameerika Ühendriikide mängufilm, mille lavastas režissöör John Madden. Film on valminud David Auburni samanimelise näidendi põhjal.
Tempranillo

"Tempranillo" [tempran'iljo] on Hispaania üks tuntumaid punaseid viinamarjasorte.
Hispaanias kasvatatakse seda eelkõige Riojas, väljaspool Hispaaniat laialdasemalt Portugalis ja Argentinas, viimasel ajal ka Austraalias.
Tavaliselt kasutatakse "Tempranillot" veinides segatuna teiste viinamarjasortidega. Riojas segatakse seda näiteks "Garnacha" ja "Mazueloga", lisamaks mahlakust ja värvi.
Omadused.
"Tempranillost" valmistatud veinid on puuviljamaitselised, tugeva värviga, madala happesuse ja parkainesisaldusega. See teeb need populaarseteks ja lubab neid mitmesuguste roogadega hästi kokku sobitada.
Riisling

Riisling (saksa keeles "Riesling") on traditsiooniline Saksamaa ja Alsace'i valge viinamarjasort, mida kasutatakse eelkõige riislingiks nimetatava veini valmistamiseks.
Tegemist on väga vana sordiga, esimene kirjalik märge riislingi kohta on aastast 1435. Peale Saksamaa ja Prantsusmaa kasvatatakse seda ka Austrias ja Põhja-Itaalias.
Austrias on riisling kasvatatavuselt teisel kohal, kohe pärast viinamarjasorti "Grüner Veltliner". 
Riislingi viinapuid kasvatatakse ka Austraalias, seal ta on valgetest viinamarjadest kasvatatavuse poolest 2.-3. kohal olev viinamarjasort.
Riislingist valmistatud veinide omadused.
Veini potentsiaalse kvaliteedi poolest on riisling võrdne Chardonnay'ga, kuid pole sugugi nii populaarne. Riisling on tihti kuiv, väga aromaatne, tsitruseline, lilleline ja mineraalne vein. Kui enamik valgeid veine on kahe- kuni nelja-aastase normaalse elutsükliga, siis riislingil hakkab sel ajal alles teine hingamine ning tänutäheks hoidmise eest täieneb aroomibukett petrooliste ja kuivatatud puuviljaliste nootidega, mis on intelligentse veini puhul lausa suurepärased aroomibuketi lisandid. Ka on riisling vastupidav ilmastikuoludele, mis võimaldab kasvatada seda ka külmadel ja põhjapoolsetel aladel. Heal riislingil on spetsiifiline, veidi bensiini meenutav aroom.
Sarnase nimega viinamarjasordid.
On mitu viinamarjasorti, kus vaatamata sellele, et nimes sisaldub sõna "riesling", ei ole mingit moodi seotud eespool nimetatud viinamarjasordiga.
Fats Domino

Fats Domino (kodanikunimega Antoine Dominique Domino; 26. veebruar 1928 New Orleans Louisiana osariik – 24. oktoober 2017) oli USA "rhythm and blues"'i ja "rock'n'roll"'i laulja ja pianist. Tema näol on kahtlemata tegemist "rock'n'roll"'i ühe tugevama esindajaga. Elvis Presleyt kutsutakse küll "rock'n'roll"'i kuningaks, kuid Fats Dominot võib vabalt tituleerida "rock'n'roll"'i isaks.
1949. aastal ilmus Fats Domino esimene lugu "The Fat Man". Esile kerkis Fats aga aastal 1956 looga "Blueberry Hill", millest sai tema suur hitt ning mis tõstis ta samale tasemele Elvis Presley, Bill Haley ja Chuck Berryga.
Fats Domino polnud vihane "rocker", vaid hoopis tõsisem ja rahulikum kui näiteks Jerry Lee Lewis ja Elvis Presley. Domino oli mõjutatud džässist ta tundnud nooruses huvi Fats Walleri muusika vastu. Arvatavasti oligi Fats Waller talle suunanäitajaks.
Domino on läinud muusikaajalukku eelkõige omapärase külmetanud kõlaga madala häälega, mida paljud, teiste hulgas näiteks Led Zeppelin, on püüdnud matkida.
Domino oleks peaaegu surma saanud, kui orkaan Katrina 2005. aastal ta kodulinnast üle käis. Domino jäi selle käigus kadunuks ja päästeti 1. septembril.
Domino on hääletatud ajakirja Rolling Stone poolt ajaloo 25. "rock'n'roll"'i suurkujuks.
Viimastel aastatel esines Domino harva.
Täyssinä rahu

Täyssinä rahu sõlmiti 18. mail 1595 Moskva Suurvürstiriigi ja Rootsi kuningriigi vahel Täyssinä külas (tänapäeval Izvoz), mis asub Narvast kirdes Venemaa alal.
Lepingu pooled.
Rootsi ja Rzeczpospolita kuninga Sigismundi saadikutena olid lepingut sõlmimas riiginõunik ja rüütel Sten Banér, Tallinna ja kogu Eestimaa asehaldur Göran Boije, Åminne härra Krister Klasson, palgasõdurite pealik ja Narva asehaldur Arvid Eriksson, kuningas Sigismundi sekretärid Niclas Rask Mälstadist ja Hans Kranck.
Moskva tsaari Fjodor Ivanovitši esindasid okolnitš ja Kaluga namestnik vürst Ivan Samsonovitš Turenin, stolnik ja Jelatomi namestnik Ostafi Mihhalovitš Puškin, kirjutajad Grigori Ivanovitš Klobukov ja Posnik Dmitrijev.
Täyssinä rahu lõpetas 1590. aastal alanud Vene–Rootsi sõja, mis oli edukas Venemaale. Vastavalt rahulepingule loovutas Rootsi Ingerimaa koos sealsete linnuste ja linnadega (Jaanilinn, Jam, Koporje, Schlüsselburg) ning Käkisalmi lääni, mis olid kõik saadud Pljussa vaherahuga. 
Määrati kindlaks Vene-Rootsi piir Soomest kuni Põhja-Jäämereni. Rootsi sai vastavalt lepingule oma kaupmeestele vabade kaubahoovide kasutamise Moskvas, Novgorodis ja Pihkvas. Venemaa sai oma kaupmeetele samad õigused Viiburis, Turus ja Tallinnas.
Rahulepingu tingimused.
Täyssinä rahu oli Vene-Rootsi suhete alus kuni 1610. aastal puhkenud sõjani ja selle järel 1617. aastal sõlmitud Stolbovo rahuni.
Ska

Ska on 1950. aastate lõpus tekkinud Jamaica päritolu tantsumuusika stiil, milles on kokku sulanud Kariibi muusikatraditsioon (mento, kalüpso) ning raadio kaudu Ameerika lõunaosariikidest tuntuks saanud džäss ja rütmibluus. "Ska" on kiire ja rütmikas, 4/4-taktimõõdus, trumm ja rütmikitarr rõhutavad teist ja neljandat lööki. Levinumad harmoonilised järgnevused on A-D-E, C-F-G, A-D-E9-A, G-Em-C-D. Traditsiooniline "ska"-ansambel koosnes trummidest, basskitarrist, kitarrist, klahvpillist ja puhkpillist (saksofon, tromboon või trompet). 
Nimetus "ska" tuleb levinud legendi kohaselt Jamaica kuulsa basskitarristi Cluet Johnsoni iseloomulikust tervitusest "Skavoovie!". Tantsupidudel kasutatavate mobiilsete helisüsteemide omanikud Prince Buster, Clement "Coxsone" Dodd ja Duke Reid lõid Kingstonis esimesed helistuudiod, kus salvestati "ska"-muusikat. 1960. aastate keskel jõudis "ska" Põhja-Ameerikasse ja Suurbritanniasse, kus kasvas Kariibi päritolu kogukond. "Ska" kuulajatateks olid ka skinheedid, modid ja "rudeboy"'d. Samal ajal oli Jamaical "ska"'st arenemas "rocksteady". Teiseks "ska"'st välja kasvanud muusikastiiliks on "reggae".
1970. aastatel võtsid Suurbritannias "ska"-rütmid kasutusse punkrokkarid. Selle nn teise laine "ska" tuntuimaks esindajaks sai ansambel Madness. Kolmas laine tekkis Ameerika Ühendriikides 1980. aastate keskel, kuid vaibus suuresti 1990. aastate lõpuks.
Lõhkeaine

Lõhkeainetel on järgmised omadused:
Lõhkeaineid klassifitseeritakse nõrkadeks või tugevateks lõhkeaineteks vastavalt nende dekompositsiooni (lagunemise) näidule: nõrgad lõhkeained põlevad kiiresti (või deflageeruvad), samas tugevad detoneeruvad. Täpset erinevust nõrkade ja tugevate lõhkeainete vahel on raske leida, kuna ei ole võimalik täpselt jälgida, ega mõõta dekompositsiatsiooni. Keemiline dekompositsioon võib võtta aega aastaid, kuid, päevi, või sekundi murdosa. On kaks dekompositsioonivormi – deflagratsioon ja detonatsioon. Detonatsiooni kasutatakse plahvatusfenomeni seletamiseks, kus dekompositsiooni põhjustab plahvatusjõud. Plahvatusjõud suudab levida läbi tugeva lõhkeaine suurtel kiirustel, tavaliselt tuhandeid meetreid sekundis. Nõrgas lõhkeaines põhjustab dekompositsiooni leek, mis liigub läbi aine aeglasemalt. Suurtes kogustes detoneeruvad ka peaaegu kõik nõrgemad lõhkeained.
Oksüdeerijate ja kütuse segu.
Must püssirohi: kaaliumnitraat, puusüsi ja väävel.
Välgupulber: metallipulber (tavaliselt alumiinium või magneesium) ning tugev oksüdeerija (nagu kaaliumkloraat või -perkloraat)
Ammonaal: ammooniumnitraat ja alumiiniumipulber
Armstrongi segu: kaaliumkloraat ja punane fosfor. See on väga tundlik segu, mis on peamiselt tugev lõhkeaine. Väävliga on võimalik asendada mõned või kõik fosforid, et vähendada tundlikkust.
ANFO: ammooniumnitraadi ja kütuseõli segu
Keemiliselt puhtad ained.
Nitroglütseriin: väga ebastabiilne ja tundlik vedelik, tuntud kui dünamiit, kui segatud koos saepuruga, ränikivi pulbriga või tavaliselt diatomiitkivimiga, mis töötavad kui stabilisaatorid.
Atsetoonperoksiid: väga ebastabiilne valge orgaaniline peroksiid
TNT (trotüül ehk trinitrotolueen): kollased mittetundlikud kristallid, mida saab sulatada ja vormi valada ilma detonatsioonita.
Nitrotselluloos: Nitreeritud polümeer, mis saab olla tugev või nõrk lõhkeaine, olenevalt nitratsiooni tasemest ja konditsioonidest.
RDX (Tsüklometüleentrinitramiin), PETN (Pentaerütrittetranitraat), HMX (tsüklotetrametüleentetranitramiin): väga tugevad lõhkeained, mida saab kasutada ka plastiliste lõhkeainetena.
C-4 (Kompositsioon-4): RDX plastiline lõhkeaine, tehtud plastiliseks, et see oleks kleepuv ning sepistatav.
Odra

Odra jõgi ehk Oderi jõgi (tšehhi ja poola keeles "Odra", saksa keeles "Oder", antiikaja ladina keeles "Viadua", "Viadrus", keskaja ladina keeles "Odera", "Oddera") on jõgi Kesk-Euroopas. 
Jõe pikkus on 854 km, millest 112 km kulgeb Tšehhis ja 742 km Poolas. Jõe viimased 187 kilomeetrit moodustavad Poola-Saksamaa piiri. Odra on Visla järel Poola suurim jõgi. Valgla pindala on 118 861 km², millest 106 056 km² (89%) asub Poolas, 7217 km² (6%) Tšehhis ja 5587 km² (5%) Saksamaal. 
Odra voolab läbi Sileesia, Opole, Alam-Sileesia, Lubuszi ja Lääne-Pomorze. Alamjooksul piirneb jõgi Brandenburgi ja Mecklenburg-Vorpommerni liidumaaga. Suurimad linnad Odra ääres on Ostrava, Wrocław, Frankfurt Oderi ääres ja Szczecin. Ta suubub Läänemerre Szczecini laguuni, moodustades kolmeharulise delta. Delta saared on Usedom ja Wolini saar.
Kanalid ühendavad Odrat Haveli, Spree, Visla ja Kłodnicaga. Odra on suuremas osas laevatatav, kuni Kozle linna ja Gliwicki kanalini. Laevatatavuse huvides on ülemjooksu süvendatud ja kanaliks muudetud.
Põhjagermaani keeled

Põhjagermaani keeled ehk skandinaavia keeled on läänegermaani keelte ja väljasurnud idagermaani keelte kõrval üks kolmest germaani keelte harust.
Neid kõneldakse Taanis, Norras, Rootsis, Soomes, Fääri saartel, Islandil ja mingil määral Gröönimaal, samuti immigrantide seas Põhja-Ameerikas ja Austraalias. 
Keeltegruppi on mõnikord nimetatud ka Põhjamaade keelteks, see on otsetõlge levinud terminist, mida kasutavad Taani, Rootsi ja Norra õpetlased. Skandinaavias kasutatakse terminit "Skandinaavia keeled" ka viidates vastastikku mõistetavatele keeltele kolmes Skandinaavia riigis. Skandinaavia mõiste kasutamine tõusis 18. sajandil varajase keelelise ja kultuurilise skandinavismi liikumise tulemusel, viidates inimestele, kultuuridele ja keeltele kolmes Skandinaavia riigis ning rõhutades oma ühist päritolu. Mõistet "põhjagermaani keeled" kasutatakse geneetilises keeleteaduses, samas kui mõiste "skandinaavia keeled" esineb kaasaegse standardkeele õpingutes ja Skandinaavia murretes.
Umbes 20 miljonile inimesele Põhjamaades on skandinaavia keeled emakeelteks, kaasa arvatud Rootsi vähemused Soomes. Keeli, mis kuuluvad põhjagermaani keelepuusse, räägitakse mõningal määral Gröönimaal ning immigrantide gruppide poolt peamiselt Põhja-Ameerikas ja Austraalias.
Ajalugu.
Päritolu ja tunnused.
Germaani keeled jagatakse tavaliselt kolme gruppi: lääne-, ida- ja põhjagermaani keeled. Väheste tõenditega ruunides pealiskirjadest on raske täpset sugulust kindlaks teha, need jäid vastastikku mõistetavaks terve Rahvarände perioodi kestel, nii et mõningaid eraldiseisvaid erinevusi on raske liigitada. Murded, mis on tunnuste poolest määratud põhjakeelte gruppi, moodustusid alggermaani keelest hilisel eelrooma rauaajal.
Alates aastast 200 on põhjagermaani haru kõnelejad muutunud eristatavaks teistest germaani keelte kõnelejatest. Selle haru lahknemisest annavad tunnistust ruunikirjad. 
Keeled.
Kõik põhjagermaani keeled pärinevad muinaspõhja keelest. Nad jagunevad kaheks keelerühmaks: