tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Indrek Kannik

Indrek Kannik (sündinud 25. novembril 1965 Tallinnas) on Eesti riigiametnik, ajakirjanik ja poliitik.
Elulugu.
Haridus.
Indrek Kannik lõpetas 1984. aastal Tallinna 43. Keskkooli ja 1990. aastal Tartu Ülikooli ajakirjanikuna. Eesti Üliõpilaste Seltsi liige. 2006. aastal läbis ta kõrgemate ohvitseride ja ametnike julgeolekupoliitika alase kursuse NATO Kaitsekolledžis.
Ta oli üks Res Publica asutajatest 1989. aastal.
Karjäär.
Aastatel 1989 –1990 töötas ta "Sirbis”, 1990–1992 välisministri nõunikuna.
Aastatel 1992–1999 oli ta Riigikogu liige. Ta oli Isamaa esindaja VII Riigikogus ja aastatel 1992–1993 ka fraktsiooni aseesimees. 12. jaanuarist kuni 23. maini 1994 oli Kannik Mart Laari esimeses valitsuses kaitseminister. Pärast Isamaaliidu lõhenemist asus ta mõttekaaslastega Parempoolsete ridadesse ja jätkas Parempoolsete fraktsioonis. 
VIII Riigikogusse sai ta Parempoolsete esindajana ja asendusliikmena ministriks saanud Kaido Kama asemel. 1998. aastal otsustas Parempoolsete üldkogu liituda ETRE-ga ja erakondade liitumisel moodustati Rahvaerakond, Kannik sai uue erakonna peasekretäriks. Ta oli Rahvaerakonna peasekretär aastatel 1998–1999 kuni erakonna liitumiseni Mõõdukatega. Mõõdukate ja selle järglase Sotsiaaldemokraatlikku Erakonna liikmena jätkas ta 2007. aastani.
Aastatel 2000–2001 juhtis ta Postimehe välistoimetust, 2001–2004 oli kaitseministeeriumi kantsler, seejärel nõunik. Aastatel 2006–2011 töötas ta presidendi julgeolekunõunikuna. Seejärel töötas ta Välisluureametis analüüsijuhina. 
Alates 23. novembrist 2020 kuni 31. detsembrini 2024 töötas ta Rahvusvahelise Kaitseuuringute Keskuse (RKK) direktorina. Detsembrist 2024 asus ta tööle Euroopa Liidu välisasjade ja julgeolekupoliitika kõrge esindaja Kaja Kallase nõunikuna. 
Isiklikku.
Kannik on spordi- ja eriti jalgpallihuviline noorest saati. Ta on olnud Eesti Jalgpalli Liidu president (aastatel 2003–2006) ja jalgpallikommentaator TV3-s. Lisaks jalgpallile jälgib ta tennist.
Tema lapsepõlvekodu oli Tallinnas Energia tänaval.
PAE Olympiakós

"Korvpallisektsiooni kohta vaata artiklit Olympiakos B. C."
PAE Olympiakós (kreeka ΠΑΕ Ολυμπιακός) on Kreeka jalgpalliklubi, mis mängib riigi kõrgliigas.
PAE Olympiakós on asutatud 10. märtsil 1925. See on kõige edukam Kreeka jalgpalliklubi, olles tulnud 48 korda Kreeka meistriks ning võitnud 29 Kreeka karikavõistlust ja neli Kreeka superkarikavõistlust. Aastatel 1997–2003 aga ka 2011–2017 tuli ta seitse korda järjest Kreeka meistriks, mis on Kreeka jalgpalli kõrgliiga rekord. Lisaks on klubi tulnud vähemalt viis korda järjest Kreeka meistriks kokku viiel korral: aastatel 1933–1938, 1954–1959, 1997–2003 ja 2005–2009.
Hooajal 2023/24 võitis klubi UEFA Euroopa Konverentsiliiga, saades esimeseks Kreeka klubiks, kes võitis Euroopa meistritiitli. Samal hooajal võitis klubi U-19 meeskond UEFA noorteliiga, saades esimeseks Euroopa klubiks, kes võitis samal hooajal kaks UEFA tiitlit.
UEFA Meistrite Liiga parimaks tulemuseks on veerandfinaali jõudmine hooajal 1998–1999. Lisaks jõuti veerandfinaali UEFA karikavõitjate karikavõistluste hooajal 1992–1993. Aastal 1963 võideti Balkani karikas.
Klubi kodustaadion Pireuses asuv Karaiskakis Stadium.
Olympiakós on Kreeka kõige populaarsem jalgpalliklubi.
Olympiakóse suurim rivaal on Panathinaikόs.
Praegune koosseis.
"Seisuga 31. jaanuar 2022"
Tutškovi sild

Tutškovi sild (vene Тучков мост) on Peterburis üle Väike-Neeva viiv sild. Sild ühendab Petrogradi rajooni Vassili saarega.
Praeguse Tutškovi silla eelkäija oli ehitatud puidust ning seda kutsuti Nikolski sillaks. See valmis 1758. aastal. 
Uus Tutškovi sild ehitati aastail 1962–1965.
Tutškovi sild on avatava keskosaga.
APOEL FC

APOEL F.C. (kreeka Αθλητικός Ποδοσφαιρικός Όμιλος Ελλήνων Λευκωσίας – Athlitikos Podosfairikos Omilos Ellinon Lefkosias) on 1926. aastal Nikosias asutatud Küprose jalgpalliklubi, mis hooajal 2011–2012 mängis riigi kõrgliigas.
APOEL osales UEFA Meistrite Liiga 2011–12 grupifaasis. APOELi loositi alagruppi koos klubidega FC Porto, Donetski Šahtar ja Peterburi Zenit. APOEL sai grupis esikoha ja kaotas vaid viimases kohtumises Ukraina meeskonnale.
Turniiri kaheksandikfinaalis mängis APOEL Prantsusmaa klubiga Lyon. Küprose klubi kaotas esimese mängu 0:1, teisel aga tuli 1:0 võit normaalajal. Mäng läks lisaajale, aga seis jäi muutumata. Veerandfinaali pääseja selgus penaltiseerias, kus APOEL oli tugevam 4:3. APOELi väravavaht Dionisis Chiotis tõrjus Alexandre Lacazette'i ja Michel Bastose penalti.
Vedelkütusrakett

Vedelkütusrakett on rakett, mis kasutab vedelat kütust erinevalt palju varem leiutatud tahkekütusrakettidest. Kütuse intensiivsel 
põlemisel tekkivad heitgaasid paiskuvad raketi sabast välja ja vastavalt impulsi jäävuse seadusele liigub rakett edasi. Vedelkütusrakettide peamiseks eeliseks tahkekütusrakettide ees on põlemisreaktsiooni juhitavus. Gaasilise kütusega võrreldes on vedelkütuse jaoks vaja tunduvalt väiksemaid mahuteid. Kuna põlemine on kiire, ei piisa välisest õhust ja raketile on vaja kaasa panna ka aine, millega reageerimisel kütus põleb. Seda ainet nimetatakse kas hapendajaks või oksüdeerijaks, tuntuim hapendaja on vedel hapnik. Levinumad on vedelkütusraketid, kus on eraldi paagid nii kütusele kui ka hapendajale. Esinevad ka raketid, kus kütus ja hapendaja, või kütus, milles on juba piisavalt oksüdeerijat, on ühes paagis. On ka rakette, kus lennu ajal vahetatakse üks kütus teise vastu.
Ehitus.
Vedelkütusraketi üldine tööpõhimõte on suhteliselt lihtne, kuid tehniline teostus on keeruline ja nõuab täpsust. Rakett sisaldab enamasti kahte paaki kütuse ja hapendaja jaoks ning põlemiskambrit, kuhu ained pumbatakse ja toimub nende põlemine. Põlemise käigus eralduv gaas on suure rõhu all, kuna gaaside ruumala on tavalisel rõhul tunduvalt suurem kui vedelike oma. Samuti on gaasimolekulidel suur kineetiline energia, kuna põlemine on eksotermiline ja selle käigus eraldub energiat. Rõhu all olev gaas liigub düüsi (kooniline avaus raketi sabas) ja väljub raketist suurel kiirusel. Vastavalt Newtoni III seadusele liigub rakett vastassuunas.
Ajalugu.
Esimesena pakkus vedelkütusega töötava raketi välja Konstantin Tsiolkovski oma töös "Maailmaruumi uurimine reaktiivaparaatide abil". Tsiolkovski tööd olid teoreetilist laadi. Esimese vedelkütusraketi, mida kutsuti Nelliks, lasi õhku Ameerika teadlane Robert H. Goddard 1926. aastal 16. märtsil Auburnis Massachusettsis. Aastal 1937 lendas tema tehtud rakett 2,5 km kõrgusele. Goddard oli maailma juhtivaid teadlasi, kuid tal ei olnud piisavalt raha, et ületada 1930. aastate Saksa teadlaste edusamme. 1929. aastal laskis Saksa füüsik Hermann Oberth lendu oma esimese vedelkütusraketi. Kui Saksamaal tuli võimule natsionaalsotsialistlik partei, pööras Saksa sõjavägi oma tähelepanu rakettidele. Järgnevatel aastatel tegi Saksamaa raketiteadlane Wernher von Braun mitmeid katseid ja laskis 1934. aastal raketi juba 3,4 km kõrgusele. Teise maailmasõja lõpuni olid maailmas juhtival positsioonil saksa teadlased, Saksa riik pühendas suure osa oma ressurssidest raketiteaduse edasiviimiseks. Sakslaste väljatöötatud raketiga A4 (rohkem tuntud kui V-2) pommitati Londonit, Antwerpeni ja teisi liitlaste linnu. Pärast Teist maailmasõda läksid von Braun ja suur osa tema kaastöötajaid USA-sse, kus nad jätkasid oma tööd ja viisid lõpuks inimese Kuule. V-2 tehnoloogia said oma käsutusse ka NSV Liit ja Suurbritannia. Nõukogude liidus pandi suurt rõhku rakettide arendamisele ja sealsed teadlased viisid esimesena orbiidile satelliidi ja inimese. NSV Liidu ja USA vahelises külmas sõjas oli kosmoseteadus üks peamistest arendusvaldkondadest ja ühes sellega ka vedelkütusraketid.
Borissovi FK BATE

Borissovi BATE (ametlik nimi valgevene keeles ФК БАТЭ Барысаў) on Valgevene Barysaŭ linna jalgpalliklubi, mis mängib riigi kõrgliigas.
Borisovi BATE on tulnud Valgevene meistriks 15 korda, millega on see riigi kõige edukam klubi. Aastatel 2006–2018 tuli klubi Valgevene meistriks 13 korda järjest.
Borisovi BATE ainus Valgevene klubi, mis on jõudnud UEFA Meistrite Liiga alagrupiturniirile (esimest korda hooajal 2008–09). Lisaks on mitmel hooajal osaletud UEFA Euroopa Liiga alagrupiturniiril.
Klubi kodustaadion on Borissovi Arena, mis avati 2014. aastal.
Üleminekuepiteel

Üleminekuepiteel ehk transitoorne epiteel (ladina keeles "epithelium transitionale") on pinnaepiteel, mida esineb kusepõies ja kusejuhades ning mida iseloomustab võime muuta oma paksust ja rakkude kuju sõltuvalt elundi kontraktsiooniastmest.
Oxelösund

Oxelösund on tiheasustusega paikkond Rootsis Södermanlandi läänis, Oxelösundi valla keskus.
Aastal 2005 elas linnas 10 843 inimest. 2010. aasta lõpus oli linnas 10 870 elanikku.
Oxelösundi sadamakohta on kasutatud vähemalt 500 aastat. Linnal on raudteeühendus Rootsi ajaloolise rauamaagipiirkonna Bergslageniga. Suurema osa sadama käibest moodustavad metallitööstuse ja naftatooted. 
Linnas tegutseb muu hulgas metallitööstuse ettevõtteid. Suurim tööandja on SSAB tehas.
Oxelösund kuulub linnade ühendusse Douzelage.
Tsement (luukude)

Tsement (ladina "cementum") on hambajuurt kattev kergelt kollakas luukude, mida toodavad tsementoblastid. Tsement on avaskulaarne ehk ei sisalda veresooni.
Ruts Bauman

Ruts Bauman (õieti Rudolf Bauman, ka Karl-Rudolf Bauman; 9. veebruar 1892 Viduva-Jaani talu, Maidla küla, Kalju vald, Läänemaa – 17. september 1960 Ellamaa) oli eesti näitleja.
Lõpetas Tallinnas 4-klassilise linnakooli. Aastatel 1911–1912 õppis põllumajandust ja karjakasvatust Laitse ja Aaspere mõisas, 1914. aastal omandas kontroll-assistendi kutse.
Töötas erinevatel ametikohtadel: mõisakirjutaja, velsker, postijaama pidaja, kaupmees, raudteetööline, kolhoosnik.
Näitlejateed alustas Bauman 1910. aastal asjaarmastajana. Aastatel 1916–1919 töötas ta näitlejana Tallinna Draamateatris ja 1931–1941 Tallinna Töölisteatris. Hiljem oli ta 1951-1956 Ellamaa rahvamaja juhataja ja näiteringi juht. Maetud Tallinna Metsakalmistu teatritegelaste kvartalisse. 
Bauman on kirjutanud mälestusteraamatu "Minu teekond lavale" (1938). Ruts Baumani tütar Lia-Lilli Kevvai on kirjutanud isast mälestusraamatu "Moemees" (1999).
Margus Prangel

Margus Prangel (sündinud 7. juulil 1974 Tallinnas) on eesti näitleja.
Ta lõpetas Tallinna Järveotsa Gümnaasiumi ja Tallinna 15. Kutsekeskkooli kokana. 2000. aastal lõpetas ta Eesti Muusikaakadeemia Kõrgema Lavakunstikooli (19. lend). Töötas aastatel 2000–2011 Eesti Draamateatris näitlejana. Pärast seda on olnud vabakutseline. 
Ta on mänginud filmides ja teleseriaalides.
Shuntarō Tanikawa

Shuntarō Tanikawa (jaapani keeles 谷川 俊太郎 "Tanikawa Shuntarō"; 15. detsember 1931 Tokyo – 13. november 2024) oli jaapani luuletaja ja tõlkija.
Ta oli üks kaasaja isikupärasemaid jaapani luuletajaid.
Tema teoseid on tõlgitud kümnetesse keeltesse.
Eesti keeles on ilmunud valikkogu "Sõnade asjatu flirt" (2010) Lauri Kitsniku tõlkes.
Eva-Lotta Lisander

Eva-Lotta Lisander (õieti Eva-Charlotte Lisander) on keskne tegelane Astrid Lindgreni Blomkvisti-lugude triloogias. 
Eva-Lotta on linnakese pagari tütar ning sõbrustab peamiselt Anders Bengtssoni ja Kalle Blomkvistiga. Eva-Lotta armastab sõjamänge ning vihkab käsitöötundi. Ometi on näiliselt kartmatu amatsoon Eva-Lotta seesmiselt õrn ja naiselik: ta heldib väikeste laste peale (kohtumine Rasmusega triloogia kolmandas osas "Kalle Blomkvist ja Rasmus") ning suhtub poistesse silmapaistvalt emaliku hoolivusega. Seesmisele haprusele vihjab kirjanik ka läbi hingeliste vapustuste, mis lõpevad Eva-Lotta jaoks ohjeldamatu nutmise (vana Greni mõrv) või oksendamisega (väikse Rasmuse päästmine). Eva-Lotta ema Mia soovib vahel, et tütar sõbrustaks rohkem omaealiste tüdrukutega, mispeale pagarmeister tavatseb Miale tema enda lapsepõlve meenutada, kui too "esimeste seas alati preeria poole tõttas".
Kõnnu vald

Kõnnu vald on olnud mitme valla nimi:
Sixten, Benka, Jonte

Sixten, Benka ja Jonte on kolm sõpra Astrid Lindgreni Blomkvisti-lugudes. Nad moodustavad nn Punase roosi, mis peab suviti armutut võitlust Valge roosiga (Anders Bengtsson, Kalle Blomkvist ja Eva-Lotta Lisander), ent kuuik moodustab siiski väljaspool lahinguid sõpruskonna, kus üksteise vastu valitseb usaldus ja abivalmidus.
Sixten, kamba liider ja kolmikust füüsiliselt tugevaim, on linnakse postmeistri poeg. Poiss on kahupäine punapea. Elatakse aiaga eramus. Postmeistri peres on koer Beppo. Poisi isa rakendab Sixtenit sageli vastu selle tahtmist aiatöödel, peamiselt kõnniteede liivatamisel või muru niitmisel. 
Benka kohta mainib kirjanik üksnes, et tal on palju väiksemaid õdesid-vendi. 
Kamba noorim liige, Jonte, elab Timukamäel, vana Greni vahetus naabruses. Ta on oma vanemate ainus poeg ning lisaks korterile Timukamäel on perekonna valduses ka aiamaalapp linnast väljas, mida Jonte vanemad harimas käivad.
Madis Kalmet

Madis Kalmet (sündinud 27. jaanuaril 1955) on eesti näitleja ja lavastaja.
Ta on lõpetanud 1973. aastal Tallinna 10. Keskkooli ja 1980. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri (9. lend).
Aastatel 1980–1985 töötas Madis Kalmet Rakvere Teatris näitlejana ja 1985–1988 peanäitejuhina. Aastatel 1989–1998 oli ta Tallinna Linnateatris lavastaja ja näitleja ning 1998–2002 vabakutseline lavastaja. Aastatel 2002–2010 töötas ta Endla teatris näitleja ja lavastajana. 
2010. aastast on ta olnud vabanäitleja.
Isiklikku.
Madis Kalmeti abikaasa on diplomaat ja endine näitleja Gita Kalmet.
Nende pojad Henrik ja Karl-Andreas Kalmet lõpetasid 2012. aastal Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikooli näitleja erialal.
Aga teil lintšitakse neegreid

"Aga teil lintšitakse neegreid!" (vene keeles "А у вас негров линчуют") on fraas, mis üldistab Nõukogude propaganda reaktsioone USA süüdistustele, et Nõukogude Liidus rikutakse inimõigusi. Fraas viitab mustanahaliste lintšimisele ja rassilisele diskrimineerimisele USA-s ning tuli kasutusele Nikita Hruštšovi võimuloleku aegu. Nõukogude Liidus ja Ida-Euroopa maades levis see anekdootides.
"Aga teil lintšitakse neegreid" on retooriline võte, mida tuntakse nime all "tu quoque" ("(aga) sina ka") või "argumentum ad hominem" ("argument inimese pihta"). Otseselt võttes ei ole see argument, kuna isiklik rünnak vastase pihta ei tõesta midagi, ent sel on teatav retooriline mõju. Antud juhul vihjatakse, et mustanahaliste diskrimineerimine USA-s, pikaajaline orjandus ning põlisameeriklaste poliitiline väärkohtlemine on hullemad kui sotsialismileerile süüks pandavad "üksikud puudujäägid"..
Seda tüüpi anekdootides vestlevad tavaliselt ameeriklane ja venelane. Ühes versioonis küsib raadiojaam Ameerika Hääl Armeenia Raadiolt: "Kas on tõsi, et teil on poed tühjad?", millele Armeenia raadio pärast kolmepäevast pausi vastab: "Aga teil lintšitakse neegreid!". Teises anekdoodis vaidlevad ameerika ja nõukogude automüüja, kumb riik teeb paremaid autosid. Lõpuks küsib ameeriklane: "Kui mitu aastakümmet peab keskmine nõukogude inimene töötama, et osta nõukogude auto?" Pärast pikka pausi vastab tema vastane: "Aga teil lintšitakse neegreid!"
Variandid.
Sarnaseid fraase kasutatakse teisteski Ida-Euroopa keeltes:
Adrenalize

"Adrenalize" on Def Leppardi 1992. aastal ilmunud stuudioalbum.
Elevandiluuranniku Jalgpalliliit

Elevandiluuranniku Jalgpalliliit (prantsuse keeles "Fédération Ivoirienne de Football") on 1960. aastal asutatud Elevandiluuranniku organisatsioon, mis korraldab kohalikke jalgpallimeistrivõistlusi ja haldab Elevandiluuranniku jalgpallikoondist.
Liidu president on Jacques Anouma.
Liit on FIFA ja Aafrika Jalgpallikonföderatsiooni liige aastast 1961.
Slang

"Slang" on Briti rokkansambli Def Leppard kuues stuudioalbum.
Euphoria

Euphoria on Def Leppardi 1999. aastal ilmunud album.
X (Def Leppardi album)

"X" on Def Leppardi 2002. aastal ilmunud album.
Yeah!

"Yeah" on Def Leppardi 2006. aastal ilmunud album, mis sisaldab 1970. aastate rokitähtede kavereid.
Songs from the Sparkle Lounge

Songs from the Sparkle Lounge on Def Leppardi 2008. aastal ilmunud album.
Retro Active

Retro Active on Def Leppardi 1993. aasta stuudio album, mille laulud on varem ilmunud erinavatel singlitel.
Mirrorball

"Mirrorball: Live &amp; More" on Def Leppardi 2011. aasta kontsertalbum, mis sisaldab ka DVD-d.
Lood.
1. plaat:
2. plaat:
3. plaat:
DVD
Martna valla lipp

Martna valla lipp on Lääne maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Martna valla lipp.
Lipp kinnitati 25. jaanuaril 2011.
Lipu kirjeldus.
Martna valla lipp on ristkülik, mis on jagatud horisontaalselt kolmeks osaks. Ülemine ja alumine osa on Eesti riigilipu sinist värvi ja moodustavad kumbki 1/6 lipu laiusest. Keskmine osa on valge ja moodustab 4/6 lipu laiusest. Selle osa keskel on stiliseeritud valla vapp, millel on kujutatud punase kuuega ratsanik hobuse seljas, kerjus ja vasakule pööratud pea ning väljasirutatud tiivaga must kotkas. 
Lipu normaalmõõtmed on 105×165 cm. Laiuse ja pikkuse suhe 7:11.
Fernando Colunga

Fernando Colunga Olivares (sünninimi Fernando Colunga Olivares; sündinud 3. märtsil 1966 Mexicos) on Mehhiko televisiooninäitleja.
Fernando Colunga on mänginud Mehhiko seebiooperites, mida on näidatud ka Eesti televisioonis, näiteks seriaalis "Igavene homne".
Koondparameeter

Koondparameeter on tehnikas süsteemi parameeter, mis määrab küll süsteemi muutumise ajas, kuid koondununa ruumi ühte punkti.
Hajuparameeter

Hajuparameeter on tehnikas süsteemi parameeter, mis määrab süsteemi muutumise mitte ainult ajas, vaid ka ruumis.
520

520. aasta (DXX) oli Juliuse kalendri järgi liigaasta, mis algas kolmapäeval. Arvu 520 on selle aasta tähistamiseks kasutatud alates varakeskajast, kui Euroopas sai valdavaks Anno Domini ajaarvamine.
Mobile

Mobile on linn Ameerika Ühendriikides Alabama osariigis, Mobile'i maakonna halduskeskus.
Linn asub Mobile'i lahe ääres Mobile'i jõe suudmes. Ta on oluline sadamalinn; linnas on ka Alabama ainuke meresadam.
Aastal 2010 elas linnas 195 111 inimest.
Mobile'is on palju ajaloolisi ehitisi ja mitu kunstimuuseumi; linnas tegutseb sümfooniaorkester, ooperi- ja balletiteater.
Linnas tegutseb Lõuna-Alabama ülikool.
Mobile sai kannatada 2005. aasta orkaanis Katrina, kuid kahjustused olid väiksemad kui mitmes teises rannikul paiknevas linnas.
Ajalugu.
Kui asula 1702. aastal loodi, sai sellest Prantsuse Louisiana esimene pealinn. Pärast pealinna kolimist Biloxisse 1720 jäi Mobile ümbruskonna kaubandus- ja sõjanduskeskuseks. 1763. aasta Pariisi lepinguga anti Mobile Suurbritanniale. Pärast seda rändas suur osa elanikest lääne suunas praeguse Mississippi ja Louisiana alale. Aastal 1780 vallutasid linna hispaanlased ja 1813 Ameerika Ühendriikide väed. 
19. sajandi puuvillabuumi ajal kasvas Mobile'i tähtsus kaubanduskeskuse ja sadamalinnana. Sajandi esimesel poolel oli linn ka osariigi suurim orjakaubanduse keskus. Kodusõja ajal oli ta lõunaosariikide tähtsaim sadam. Aastal 1864 peeti linna ranniku lähedal Mobile'i lahe lahing.
Aastatel 1938–1969 tegutses linnas Brookley lennubaas, millest hiljem sai tsiviillennujaam.
Buvaissar Saitijev

Buvaissar Saitijev (tšetšeeni "Сайт КIант Бувайса"; vene "Бувайсар Хамидович Сайтиев"; 11. märts 1975 Hassavjurt, Dagestan – 2. märts 2025 Moskva) oli Nõukogude Liidu, SRÜ ja Venemaa maadleja, rahvuselt tšetšeen.
Saitijev tuli vabamaadluses kolm korda olümpiavõitjaks (1996, 2004 ja 2008) ning kuus korda maailma- ja Euroopa meistriks.
1998. aastal toimunud Hea Tahte mängudel saavutas Saitijev esikoha. 
FILA tunnistas ta maailma parimaks vabamaadlejaks viiel korral (1996, 1997, 1998, 2003, 2005). 
Tema noorem vend Adam Saitijev on olümpiavõitja ja kahekordne maailmameister vabamaadluses. 
Eesti maadlejatest on temaga maadelnud Küllo Kõiv 1997. aasta Euroopa meistrivõistlustel. Kõiv kaotas punktidega 0-4. 
2009. aastal sportlaskarjääri lõpetanud Saitijev töötas seejärel Venemaa duumas, alates 2015. aastast oli ta ka Tšetšeenia maadlusliidu president. 
Tal on viis poega ja tütar.
Surm.
Venemaa portaali Sports-Expressi andmetel seiskus 2. märtsil 2025 Saitijevi süda ja tal olid mürgistusnähud. Tõenäoliselt olid põhjuseks opiaadipõhised ravimid, mida ta võttis kopsuprobleemide tõttu. Saitijevi lesk Indira kinnitas, et mees kukkus oma surmapäeval aknast alla ning sai vaagnavigastuse ja tal murdusid ribid. 
Tšetšeenias kuulutati vabariigi juhi Ramzan Kadõrovi määrusega seoses Buvaissar Saitijevi surmaga välja kolmepäevane lein. 
Ta maeti 4. märtsil 2025 oma pere kodukülla. Tema hüvastijätul osales mitu tuhat inimest.
Tõnu Mikk

Tõnu Mikk (11. august 1941 Tartu – 6. jaanuar 2018) oli eesti näitleja.
Ta lõpetas 1959. aastal Tallinna 2. Keskkooli, aastatel 1960–1961 õppis Tartu Riiklikus Ülikoolis saksa keelt ja 1965. aastal lõpetas Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri (2. lennu). 1982. aastal täiendas end Moskvas Ostankino stuudios filmirežii kursustel. 
Ta töötas aastatel 1965–1982 näitlejana Eesti NSV Riiklikus Noorsooteatris. Aastatel 1982–1990 töötas ta Eesti Telefilmis filmirežissööri assistendina (teinud dokumentaalfilmi „Lend Singapuri”, 1991) ja 1992–2014 Eesti Rahvusringhäälingus vanemadministraatorina. 1991. aastal oli ta Teleteatri koosseisuväline autor. Ta on esinenud telelavastustes, filmis ja teleseriaalides.
Isiklikku.
Tema isa oli kunstnik Lepo Mikko, ema kunstnik Agnes Lamp-Mikk.
Tõnu Tamm (näitleja)

Tõnu Tamm (22. november 1942 Tartu – 14. august 2021) oli eesti näitleja ja kunstnik.
Tõnu Tamm lõpetas 1961. aastal Tartu 1. Keskkooli ja 1965. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri. Lavakunstikateedri 2. lennu lõpetajatest kokku pandud teatritrupp asus pärast lõpetamist 1965. aastal tööle Voldemar Panso eestvedamisel loodud Eesti NSV Riiklikus Noorsooteatris. Tõnu Tamm töötas seal 1975. aastani näitlejana.
Aastatel 1975–1976 töötas ta Viru varietees. 
Aastatel 1976–1992 oli ta Eesti Draamateatris näitleja, 1977–1988 ka lavastaja assistent. Aastatel 1994–1998 töötas ta Eesti Nuku- ja Noorsooteatris näitlejana ning aastatel 1999–2010 Estonia teatris lavastaja assistendina.
2013. avaldas ta raamatu tantsupedagoogist ja koreograafist Helmi Tohvelmanist – "Helmi, õpeta meid tantsima!". 
Tõnu Tamm tegeles maalimisega, tuntud on tema maalid orhideedest. Ta oli 1968. aastast ka Eesti Orhideekaitse Klubi liige.
Isiklikku.
Tõnu Tamm oli Mari Lille abikaasa, nende tütred on lastearst Katariina Tamm ja näitleja Elisabet Reinsalu.
Lõpplüliti

Lõpplüliti ehk piirlüliti ehk teekonnalüliti on binaarväljundiga asendiandur, mis väljastab signaali, kui teatav liikuv objekt (nt töödeldav ese, masinaosa) saavutab kindlaksmääratud positsiooni. Väljundsignaal võib olla elektriline, hüdrauliline või pneumaatiline. 
Piirlülitid tuvastavad mehaanilise liikumise erinevaid faase, nagu teatud vahemaa läbimist, asendit teatud punktis või ühesuunalise liikumise lõppemist. Piirlülitiks võib olla kas lihtne elektromehaaniline lüliti või kontaktivaba andur. Piirlülitid võivad olla kas lineaarse või pöördliikumisega.
Nuhk

Nuhk ehk salaagent (vahel ka "informaator") on isik, kes kogub varjatult andmeid, mida talle muidu tõenäoliselt ei tahetaks anda. Seetõttu kasutavad sõna "nuhk" tavaliselt need, kelle tegevuse vastu tunneb huvi politsei vm riiklik jõustruktuur. Töö sarnaneb luuraja tööga, kuid on väiksema mastaabiga, üldjuhul nimetatakse nuhiks riigisiseselt tegutsejat ja luurajaks ehk spiooniks välisriigis tegutsejat. Politsei jt riiklikud organisatsioonid ning õiguskuulekad kodanikud nimetavad sellist andmekogujat agendiks, politsei salajaseks kaastöötajaks, informaatoriks vms.
Hilja Varem

Hilja Varem (aastast 1960 Hilja Vee, sündinud 19. juulil 1934 Põltsamaal) on eesti näitleja. 
Ta on lõpetanud 1954. aastal Viljandi Töölisnoorte Keskkooli ja õppinud aastatel 1954–1955 Eesti Põllumajanduse Akadeemias. 
Ta on töötanud aastatel 1956–1959 Ugalas, aastatel 1959–1975 L. Koidula nim. Pärnu Draamateatris ja aastatel 1976–1992 Eesti NSV Riiklikus Noorsooteatris. 
Aastatel 1993–2002 on ta õpetanud Fouetté Balletikoolis ja 1994–2001 selle filiaalis Tallinna Rahumäe Põhikooli Kaunite Kunstide Koolis näitlejameisterlikkust. 
Ta on mänginud ka mitmetes filmides („Kutsumata külalised”, 1959; „Tütarlaps mustas”, 1967; „Ohtlikud mängud”, 1974; „Varastatud kohtumine”, 1989; „Äratus”, 1990, kõik Tallinnfilm), telelavastustes (Sossini „Pühapäev on enda jaoks”, 1978; Vassiljevi „Sõda algas homme”, 1986) ja kuuldemängudes (Priede "Kuigi on sügis", Aljošini "Palat" jt).
Liivia Leškin

Liivia Leškin (sündinud 4. oktoobril 1956 Tallinnas) on eesti moe- ja tekstiilikunstnik.
Ta lõpetas aastal 1975 Tallinna 7. Keskkooli ja aastal 1980 ERKI moekunsti erialal.
Ta töötas aastatel 1981–1987 ajakirja Siluett toimetuses ja Tallinna Moemajas. Aastatel 1987–1997 oli ta Eesti Kunstiakadeemia õppejõud, aastast 1990 dotsent, aastatel 1990–1993 oli ta moekunstikateedri juhataja. Aastast 1994 on ta omanimelise moefirma omanik.
Isiklikku.
Tema ema on moekunstnik Elga Leškin, õde tekstiilikunstnik Anna Gerretz. Ta on abielus islandi päritolu graafilise disaineri Sigurdur Örn Brynjolfssoniga, nende poeg on sündinud aastal 2001.
Kalle Blomkvist

Kalle Blomkvist (rootsipäraselt [blumkvist]) on fiktiivne tegelane Rootsi kirjaniku Astrid Lindgreni lastele ja noortele mõeldud kriminaalromaanides. Ta on poiss, kes unistab detektiivitööst ning satub sageli olukordadesse, kus ta peab lahendama keerulisi juhtumeid ja paljastama kurjategijaid. Sarja esimene raamat ilmus 1946. aastal ja see pälvis laste seas kiiresti suure populaarsuse.
Tegelaskuju kirjeldus.
Kalle Blomkvist on teismeline harrastusdetektiiv, kellele meeldib end võrrelda selliste kirjandustegelastega nagu Hercule Poirot ja Lord Peter Wimsey. 
Kalle elab väikelinnas Lillköpingis (mille prototüübiks on Vimmerby) ning tunneb suurt huvi mõrvamüsteeriumide ja muu taolise kuritegeliku temaatika vastu. Talle meeldib lesida pirnipuu all – aga ka mujal – ja arutleda juhtumite üle koos oma „kujuteldava kaaslasega“. Tema parimateks sõpradeks on Anders Bengtsson ja Eva-Lotta Lisander, kellega ta satub kolme triloogias kujutatud suve jooksul sündmusterohketesse ja ohtlikesse seiklustesse.
Kalle nutikus ja terane mõistus tulevad eriti esile kuritegude asitõendite kogumisel ja juhtlõngade analüüsimisel, ent tema detektiiviharrastus pakub tihtipeale sõpradele ka naljaainet. Ta on vaimukas ja väle, kuid hingelaadilt pigem unistaja ja romantik. Kalle isa peab kohalikku vürtsipoodi ning sunnib poega aeg-ajalt – tema enda vastumeelsusest hoolimata – seal abiks olema.
Raamatud.
Sarjas on kolm romaani:
Esimeses raamatus on tema ja ta sõbrad 13-aastased, järgmises 14-aastased ja viimases 15-aastased.
Filmid ja ekraniseeringud.
Kalle Blomkvisti raamatute põhjal on tehtud mitu filmiversiooni Rootsis, esimest korda juba 1947. aastal. 1990. aastatel valmisid uued ekraniseeringud, mis tõid tegelased uue põlvkonna vaatajateni.
Friida

Friida on tegelane Astrid Lindgreni Karlssoni-lugude teises ja kolmandas raamatus, kellega lugeja otseselt ei kohtugi. Friida eksisteerib vaid lugudes, mida ühtelugu pajatab tema õde Hildur Sokk. Hetkeks ilmub Friida raamaturidadele ka paari telefonikõne kirjelduses.
Friida on preili Soku õde ning koos elatakse ühes korteris Frej tänavas Stockholmis. Õdede läbisaamine ei suju kuidagi: preili Sokk materdab tagaselga Friidat eputamise eest, Friida aga leidvat, et Hildur pole väliselt küllalt kena, et endale peigmeest leida. Õdede suhetesse lisab elektrit Friida kunagine osalemine telesaates, kus vaatajad kirjeldavad oma kogemusi üleloomulike nähtustega. Hildur kadestab Friidat, et toda on teleekraanil näidatud ning püüab iga hinna eest ka ise sinna pääseda, et Friidale "ninanips anda".
Õdede suhted muutuvad plahvatusohtlikuks, kui Friida leiab endale peigmehe, kes aga hiljem osutub Hilduri suureks rõõmuks hoopis varganäoks. Mehe (onu Juliuse) leiab endale hoopis Hildur, kes raamatu lõpuosas Friidat "mõnuga" lohutab.
Skeuomorf

Skeuomorf on ülekantud kujunduselement, mis on tarbetu uuel objektil, kuid omas otstarvet originaalobjektil.
Epp Eespäev

Epp Eespäev (sündinud 25. oktoobril 1961 Võrus) on eesti näitleja.
Ta on lõpetanud 1988. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri (13. lend). 
Samast aastast töötab ta näitlejana Tallinna Linnateatris.
Jacob Burckhardt

Carl Jacob Christoph Burckhardt (25. mai 1818 Basel – 8. august 1897 Basel) oli Šveitsi kunstiteadlane.
Aastatel 1858–1893 töötas ta Baseli Ülikoolis ajaloo- ja kunstiajaloo professorina. Tema järglaseks kunstiajaloo professorina sai Heinrich Wölfflin.
T-111

T-111 (algse nimega T-46-5) oli esimene uue põlvkonna tanki prototüüp, mille kallal töötati Nõukogude Liidus aastatel 1936–1938. Uue tanki loomise põhjuseks oli, et kogemused Hispaania kodusõjas, mis näitasid, et olemasolevad nõukogude tankid pole uutele tankitõrjerelvadele vastupidavad ja süttivad oma bensiinimootorite tõttu tabamuse korral kergesti. T-111 projekteerimisega tegeles OKMO büroo tehasest Nr. 185. Projekteeriti 1936–1937 ja prototüüp valmis 1938. aastal. Uus tank oli soomustatud 60 mm terasplaatidega Ižorski tehasest ja oli seega pakseima soomusega nõukogude tank. Tank oli relvastatud ühe 45 mm kahuri ja kahe 7,62 mm kuulipildujaga DT, millest üks paiknes torni tagaküljel. Tanki meeskonnas oli kolm meest. 
Kuigi tanki soomus oli piisav, et vastu pidada 45 mm kahuri tulele, oli selle pearelv liiga nõrk, et ise samaväärset tanki hävitada. Tank oli ka liiga aeglane. Ilmsete puuduste tõttu projekt lõpetati.
Julius Bernhard Feldmann

Julius Bernhard Feldmann (10. aprill 1869 Vigala – 9. oktoober 1954 Bad Bellingen) oli eesti vaimulik.
Ta õppis aastatel 1890–1894 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Oli prooviaastal Põlva koguduses. Ordineeriti õpetajaks 2. juunil 1896 Tartus.
Oli aastatel 1896–1900 Pärnu Eliisabeti koguduse adjunktõpetaja ja 1901–1910 Mihkli Miikaeli koguduse õpetaja. Aastatel 1911–1918 oli luterlik vaimulik Novgorodis. 1919. aastal töötas ta kooliõpetajana Tallinnas ning aastatel 1920–1925 oli Paistu Maarja koguduse õpetaja. Aastatel 1925–1939 teenis ta Alūksne ümbruse eestlasi ja sakslasi.
1939. aastal lahkus Saksamaale. Julius Feldmann suri 1954. aastal Baden-Württembergi liidumaal Bad Bellingenis.
Rahvusvaheline tuumaintsidentide skaala

Rahvusvaheline tuumaintsidentide skaala on vahend ühtsel viisil tuuma- ja radiaoktiivsusintsidentide ohutasemest informeerimiseks. Skaala loodi 1990. aastal Rahvusvahelise Aatomienergia Agentuuri poolt.
Tuumaintsidendid on klassifitseeritud seitsmele tasemele ohtlikkuse ja tagajärgede ulatuse põhjal printsiibil, et kõrgema taseme intsidendi ohtlikkus ja ulatus ületab kümnekordselt eelmise taseme oma.
Intsidentide tasemed ohtlikkuse kasvu järjekorras on:
1. Anomaalia.
Tuumaseadme kõrvalekalle normaalsest töörežiimist, mis võib põhjustada ohtu.
2. Intsident.
Lokaalse mõjuga või potentsiaalselt ohtlik häire tuumaseadme töös.
3. Raske intsident.
Intsident tuumajaamas, mille mõju väljaspool jaama ei ületa ohutustaset.
4. Kohaliku ulatusega õnnetus.
Õnnetus tuumajaamas, mille jaamast välja ulatuv mõju on märgatav, aga ei vaja vastumeetmeid.
5. Laia ulatusega õnnetus.
Mõningane radioaktiivsete ainete pihkumine. Vaja on turvameetmeid osaliselt rakendada.
Viienda taseme tuumaintsidendid toimusid 
6. Raske õnnetus.
Õnnetusega kaasneb ulatuslik mõju keskkonnale ja ohutusele. Vaja on kõiki plaanitud turvameetmeid rakendada.
Ainuke kuuenda taseme tuumaintsident on Kõštõmi (Majaki) jäätmehoidla plahvatus Tšeljabinski lähedal NSV Liidus 29. septembril 1957.
7. Väga suur õnnetus.
Õnnetusega kaasneb lai mõju keskkonnale ja ohutusele. Vaja on erakordseid meetmeid tagajärgede likvideerimiseks.
Seitsmenda taseme tuumaintsidendid on Tšornobõli katastroof 26. aprillil 1986 ja Fukushima I AEJ tuumaõnnetus 11. märtsil 2011. 
Vahel kasutatakse ka taset 0 (häiritus).
7 – Väga suur õnnetus
6 – Raske õnnetus
5 – Laia ulatusega õnnetus
4 – Kohaliku ulatusega õnnetus
3 – Raske intsident
2 – Intsident
1 – Anomaalia
0 – Häiritus
Gabrovo

Gabrovo on linn Bulgaaria keskosas, Gabrovo piirkonna ja Gabrovo valla keskus. Paikneb umbes 25 km ulatuses piki Jantra jõge 220 km kaugusel Sofiast.
Legendi järgi asutati linn 14. sajandil. Esimene kirjalik teade Gabrovost pärineb 1479. aastast. 17. sajandil kujunes linn käsitöö, kaubanduse ja hariduse keskuseks. 1835. aastal rajas Vasil Aprilov Gabrovos Bulgaaria esimese ilmaliku kooli. 1860 sai Gabrovo linnaõigused. 20. sajandil arenes linn tekstiilitööstuse keskuseks.
Gabrovo on rahvusvaheliselt tuntud huumori- ja satiirilinnana. Linnas asub Huumori ja satiiri maja.
Gabrovos on draamateater, nukuteater ning satiiri- ja varieteeteater.
Linnas asub Gabrovo Tehniline Ülikool.
Gabrovo sõpruslinnad on Aalst, Mahiloŭ, Panevėžys ja Thun.
Eesti-Saksa mittekallaletungileping

Mittekallaletungileping Saksa Riigi ja Eesti Vabariigi vahel (saksa keeles: "Nichtangriffsvertrag zwischen dem Deutschen Reich und der Republik Estland") sõlmiti 7. juunil 1939 Eesti Vabariigi ja Saksa Riigi vahel.
Lepingust.
Lepingu sõlmimise ajendiks USA presidendi Roosevelti läkitus 15. aprillil 1939, enne Hitleri 50. juubelit.
Leping sõlmiti Berliinis 7. juunil 1939. Leping jõustus ratifitseerimiskirjade vahetamisega ning sellest hetkest alates jäi kehtima kümneks aastaks. Leping nägi ette ka selle, et kui lepingut ei öelda üles üks aasta enne lepingu lõppemist, siis jääb ta kehtima ka järgmiseks kümneks aastaks. Sama tingimus kehtis ka järgmiste aegjärkude kohta.
Lepinguga määrati kindlaks, et Eesti Vabariik ja Saksa Riik ei asu ühelgi juhul teineteise vastu sõdima ega mingit muud laadi vägivalda tarvitama.
Lepingule kirjutasid alla Eesti Vabariigi nimel välisminister Karl Selter ja Saksa Riigi nimel välisminister Joachim von Ribbentrop.
Samaaegselt sõlmiti ka Läti-Saksa mittekallaletungileping.
Tartu Ülikooli Kunstiajalooline Fotokogu

Tartu Ülikooli kunstiajalooline fotokogu (lühend: TÜKAF) asutati 2006. aastal Tartu Ülikooli Kunstiajaloo Kabineti Eestimaa Ehitus- ja Kunstimälestiste kogu säilinud osa baasil. Kogu asus kuni 2011. aasta maini Tartu Ülikooli kunstiajaloo õppetooli juures ning osa sellest on digiteerituna kättesaadav Tartu Ülikooli Raamatukogu digitaalsest repositooriumist DSpace. 
Seoses TÜ ajaloo ja arheoloogia instituudi ümberstruktureerimisega anti kunstiajalooline fotokogu 1. juunil 2011 üle Tartu Ülikooli Raamatukogu käsikirjade ja haruldaste raamatute osakonda.
Baltic Journal of Art History

Baltic Journal of Art History on Tartu Ülikooli kunstiajaloo õppetooli ametlik väljaanne, mille esimene number ilmus 2009. aasta detsembris. 
Balti kunstiajaloo ajakirja väljaandmise idee sündis Tartu Ülikoolis ja selle üheks olulisemaks initsieerijaks oli Juhan Maiste, kes valiti Tartu Ülikooli kunstiajaloo professoriks 2007. Ajakirja esimeses väljaandes on peatoimetaja Maiste viidanud vajadusele jätkata 1944. aastal katkenud publitseerimistööd kunstiajaloo alal Tartu Ülikoolis. Ajakiri jätkab 1937 Sten Karlingi poolt ellu kutsutud Tartu Ülikooli Kunstiajaloo Kabineti väljaannete traditsiooni. 
Ajakirjas ilmuvad artiklid inglise ja saksa keeles koos eestikeelsete kokkuvõtetega. Ajakiri ilmub kaks korda aastas.
Toimetuskolleegium.
Ajakiri on rahvusvahelise toimetuskolleegiumiga, kuhu kuulub kunstiteadlasi Tartu Ülikoolist, Venemaalt, Soomest, Rootsist, Saksamaalt, Lätist ja Kanadast. 
Toimetuskolleegiumi liikmed:
Sitsiilia nulg

Sitsiilia nulg ("Abies nebrodensis") on igihaljas okaspuu nulu perekonnast. Ta on lähedane sugulane euroopa ("Abies alba") ja kreeka nuluga ("Abies cephalonica"), mistõttu on teda varem peetud euroopa nulu teisendiks või nende nulgude hübriidiks. Tänapäeval on sitsiilia nulgu tunnustatud iseseisva liigina.
Botaanilised tunnused.
Sitsiilia nulg kasvab looduslikus levilas tavaliselt 10–15 m kõrguseks, tüve läbimõõt on 40–60 cm. Võra on koonusjas ja võrdlemisi lai. Tüve koor on noortel puudel sile ja helehall, täiskasvanud puul rõmeline, plaatjas, madalate lõhedega.
Pungad on munaja-koonusja kujuga, siledad, mõnikord kergelt vaigused. Võrsed on kollakas- kuni hallikasrohelised, soonilised, siledad või kergelt karvased. Okkad asetsevad spiraalselt ja tihedalt, on 1,2–2 cm pikkused, ümarja või kerge sisselõikega tipuga, pealt läikivad ja tumerohelised, alt kahe rohekasvalge õhulõheribaga.
Isasõisikud on rohekaskollased, 15–20 mm pikkused. Käbid on silinderjad, ümardunud otstega, 8–10 (20) cm pikkused ja läbimõõduga 3–4 cm, noorelt rohelised, valminult pruunikad. Seemned on 6–8 mm pikkused, kestast veidi pikema tiivakesega.
Levila ja ökoloogia.
Sitsiilia nulg on Sitsiilia saare endeem ning tema vaid ligi 100 ha suurune levila asub saare põhjaosas, Madonie mägede nõlvadel, kus ta kasvab 1400–1650 m kõrgusel merepinnast. Piirkonnas valitseb soe vahemereline kliima, aastas esineb sademeid keskmiselt 700–800 mm, millest suurem osa langeb talveperioodile. Talvel talub ta külmakraade −12...–18 °C. Kasvukohaks on kaljurüngad ja nõlvad, kus kiviste muldade lähtekivimiks on lubjakivi. Puuliikidest domineerivad selles piirkonnas iilekstamm ("Quercus ilex") ja harilik pöök ("Fagus sylvatica").
20. sajandi alguses peeti sitsiilia nulgu väljasurnud liigiks. Varem kogu Madonie mägede piirkonnas levinud nulu populatsioon kahanes drastiliselt intensiivse metsaraie, karjakasvatuse, pinnase erosiooni, kliima soojenemise ning vähese konkurentsivõime tõttu. 1957. aastal taasavastatud nulgu hakati intensiivselt kasvatama taimekoolides (110 000 istikut), kuid looduslike kasvukohtade vähenemise tõttu ei ole suudetud olemasolevat populatsiooni suurendada. Praegu kasvab looduslikus levilas vaid 30 täiskasvanud puud. Olemasolev populatsioon on ümbritsetud piirdeaiaga, et vältida karjakasvatusest tingitud noorte puude hukkumist, kuid kohalikud elanikud on aeda korduvalt lõhkunud. Lisaks karjakasvatusele on suureks ohuks ka metsapõlengud. Seega sõltub populatsiooni ellujäämine suuresti taimeaedades kasvatatud istikutest. Kesk-Euroopa aedades ja varjulisemates kasvukohtades kasvab sitsiilia nulg kenasti, mis näitab, et loodusliku populatsiooni vähenemine pole tingitud geneetilise mitmekesisuse puudumisest.
Viimastel aastatel on jõudsamalt tegeletud ka liigi säilitamisega, näiteks Palermo botaanikaaeda on istutatud 40 000 noort puud ning puid on istutatud ka loodusliku levila lähedastesse aedadesse.
OpenSolaris

OpenSolaris on tasuta aastal 2008 arvutifirma Sun Microsystems loodud UNIXi-laadne operatsioonisüsteem, mis põhineb Sun operatsioonisüsteemil Solaris. On mitmed uuenduslikud võimalused: ZFS, DTrace, Solaris Containers, Service Management Facility ja OpenSolaris Network Virtualization and Resource Control.
OpenSolaris toetab SPARC-i, x86-e, x64-e ja ARM-arhitektuuriga arvuteid ja servereid.
Levinumad OpenSolaris distributsioonid on BeleniX, Nexenta ja MilaX.
Astrid Thors

Astrid Gunilla Margareta Thors (sündinud 6. novembril 1957 Helsingis) on Soome poliitik.
Ta kuulub Soome Rootsi Rahvaparteisse. Aastatel 1996–2004 kuulus ta Euroopa Parlamenti. Valimistel sai ta 1996. aastal 39 666 häält (1,7% Soome häältest) ja 1999 81 092 häält (6,5% Soome häältest, riigi kolmas tulemus).
Ta on Eduskunna liige alates 2003. aastast. Eduskunna valimistel kogus ta 2003. aastal 5311 häält ja 2007. aastal 5938 häält.
2005–2007 oli ta Soomerootslaste Rahvakogu ("Folktinget") esimees.
2008 valiti ta Helsingi linnavolikogu liikmeks. Ta kogus valimistel 2480 häält.
Ta on olnud Euroopa asjade ja immigratsiooniminister algul Matti Vanhase teises valitsuses ja siis Mari Kiviniemi valitsuses.
Augustist 2013 kuni augustini 2016 oli ta Euroopa Julgeoleku- ja Koostööorganisatsiooni rahvusvähemuste komissar.
Hariduselt on ta õigusteaduse kandidaat.
Pertti Hari

Pertti Hari (sündinud 18. veebruaril 1941 Mikkelis) on soome metsandusteadlane.
Ta on lõpetanud Helsingi Ülikooli matemaatika ja teoreetilise füüsika erialal. Alates aastast 1990 on ta Helsingi Ülikooli metsaökoloogia professor.
Ta on Eesti Maaülikooli audoktor.
Aras

ARAS (leedu keeles "Lietuvos policijos antiteroristinių operacijų rinktinė") on Leedu Politsei eriüksus, mis loodi 1991. aastal, võitlemaks üha kasvava kuritegevusega.
Omega (Läti eriüksus)

Omega on Läti politsei terrorismivastane eriüksus, mis loodi 1992. aastal. 
Terrorismivastase eriüksuse relvastusse kuuluvad näiteks Heckler &amp; Koch MP5, Heckler &amp; Koch G36C ja Walther P99.
Läti sisejulgeolekusüsteemi kuulub ka pealinnas Riias baseeruv korrakaitsepolitsei kiirreageerimisbrigaad Alfa, Venemaa ja NSV Liidu Siseministeeriumi OMONi analoog.
Carl Herbert Hausen

Carl Herbert Hausen (24. detsember 1910 Viitina – 2. jaanuar 1988) oli Eesti vaimulik.
Lõpetas Tartus Panteniuse kooli. Õppis Tartu Ülikooli usuteaduskonnas aastatel 1928–1931 ning täiendas end Königsbergi Ülikoolis 1932–1935. Ordineeriti õpetajaks 31. mail 1936.
Oli aastatel 1936–1939 Saksa praostkonna teenistuses, alguses noorsootööpastorina, 1936–1938 aga Tallinna Toompea saksa koguduse õpetaja Johannes Reinhold Schultzi isikliku adjunktina. Aastatel 1938–1939 oli ta Tallinna Toompea saksa koguduse õpetaja.
Lahkus aastal 1940 Saksamaale. Oli 1940–1945 pastors Neuenburgis Lääne-Preisimaal (praegu Nowe Świecki maakonnas Kujawy-Pomorze vojevoodkonnas). 1945–1947 oli ametis Plönis (Schleswig-Holsteini liidumaal), 1947–1963 oli pastor Wankendorfis (Plöni kreisis Schleswig-Holsteini liidumaal). 1963. aastast oli ta pastor Tungendorfi linnaosas Neumünsteris (Schleswig-Holsteini liidumaal). Hausen suri aastal 1988.
Asendamatud aminohapped

Asendamatud aminohapped on aminohapped, mida inimese organism ise kas üldse ei tooda või toodab vähesel määral, nii et nende omastamine toidust on möödapääsmatult vajalik.
Aminohapped jaotuvad asendamatuteks ja asendatavaiks järgmiselt:
Asendamatute aminohapete olulisus organismis.
Aminohapped ehitavad lihaseid, põhjustavad kehas keemilisi reaktsioone, transpordivad toitaineid, ennetavad haigusi ja täidavad muid funktsioone. Aminohappepuudus võib põhjustada immuunsuse vähenemist, seedeprobleeme, depressiooni, viljakuse probleeme, madalamat vaimset erksust, laste kasvu aeglustumist ja muid terviseprobleeme. Kõigil asendamatutel aminohapetel on kehas erinev roll ja defitsiidi sümptomid varieeruvad vastavalt.
Valguvaese toidu tarvitamisel võib tekkida asendamatute aminohapete puudus. Näiteks esineb seda ühekülgse taimetoitluse puhul. Riisi- või nisudieedi korral on kõrgem tõenäosus lüsiini puuduseks, sojaoa dieedi korral aga metioniini vajakajäämiseks.
Maailma Terviseorganisatsiooni soovitusel on inimese keskmine vajadus asendamatute aminohapete järgi järgmine (kusjuures lastel on need kõrgemad):
Asendamatud aminohapped toidus.
Keha vajab hea tervise säilitamiseks 20 erinevat aminohapet. Inimesed peavad üheksa neist aminohapetest, mida nimetatakse asendamatuteks aminohapeteks, saama läbi toidu või toidulisandite. Erinevalt asendatavatest aminohapetest ei saa keha asendamatuid aminohappeid valmistada.
Hea toitumisallika hulka kuuluvad liha, munad, soja, tatar, kinoa, piimatooted ja muud. Asendamatute aminohapete sisaldus toidus on vastavalt toiduainetele väga erinev. Loomse päritolu toiduga võrreldes sisaldavad taimsed toiduained ühe grammi kohta kuivaines palju vähem asendamatuid aminohappeid. Töödeldud toidud sisaldavad rohkem valkudega seotud asendamatuid aminohappeid, kuid vähem vabu asendamatuid aminohappeid kui värsked toidud.
Muskariin-atsetüülkoliini retseptorid

Muskariin-atsetüülkoliini retseptorid (ka muskariini retseptorid) on retseptorid, kus virgatsaine ülesannet täidab atsetüülkoliin, mistõtttu nad liigitatakse atsetüülkoliini retseptorite alla. Nimetus "muskariini retseptor" tuleneb asjaolust, et lisaks atsetüülkoliinile on need retseptorid veel tundlikud ka muskariinile. 
Aastal 2010 tunti viit muskariini retseptorite alatüüpi: M1, M2, M3, M4 ja M5.
Würzburgi ülikooli kunstiajaloo instituut

Würzburgi ülikooli kunstiajaloo instituut on kunstiajaloo instituut Würzburgi ülikoolis.
Selle, ehk Baieri Julius-Maximilianuse Ülikooli Kunstiajaloo Instituudi asutas 1909. aastal saksa kunstiteadlane Fritz Knapp. Tema järel sai Würzburgi kunstiajaloo professoriks Kurt Gerstenberg.
1803–1909.
Würzburgi Kunstiajaloo instituudi ajalugu on tihedalt seotud Martin von Wagneri Muuseumiga.
Vanemuise 46

Tartu Ülikooli õppehoone Vanemuise tänav 46 on arhitekt Otto Hoffmanni projekteeritud õppehoone Tartus, mille rajamise algatas Tartu Keiserliku Ülikooli erakorraline professor Georgi Mihhailovski 1905. aastal.
G. Mihhailovski (töötas Tartus 1905–1912) algatas praeguse Vanemuise tänava õppehoone püstitamise mõtte ja nõutas haridusministeeriumilt vastava rahalise toetuse (800 000 rubla). Riia Tehnikaülikooli professori Otto Hoffmanni projekteeritud hoone, mis algselt oli ette nähtud ainult geoloogia- ja zooloogiamuuseumi ja vastavate instituutide jaoks, valmis 1914. aastal ning anti alanud Esimese maailmasõja tõttu sõjaväehaigla kasutusse. Tartu Ülikool sai tollase Aia tänava hoone enda käsutusse pärast Vabadussõja lõppu.
Zooloogia ja geoloogiamuuseum kolisid Aia tänava õppehoonesse 1921. aastaks. Geoloogia- ja mineraloogiakabinet koliti sinna 1920/21. aasta talvel. Need asutused asuvad selles majas tänapäevani. 1922 plaaniti hoonesse kolida ka Arheoloogiakabinet ja Kunstiajaloo kabinet, kuid neile leiti teised ruumid. 1. juunil 1934 otsustas Vabariigi Valitsus krundi koos hoonetega Tartu Ülikoolile üle anda
Tänapäeval asub majas Tartu Ülikooli loodus- ja tehnoloogiateaduskond, kuid veel 2008. aastani paiknes seal Tartu Ülikooli bioloogia-geograafiateaduskond, mis liideti 1. jaanuari 2008 Tartu Ülikooli füüsika-keemiateaduskonna, Eesti Mereinstituudi ja Tartu Ülikooli tehnoloogiainstituudiga. Vanemuise 46 õppehoones on Tartu Ülikooli suurim, 400-kohaline ringauditoorium.
Kunstiajaloolane Voldemar Vaga kirjutas 1928. aastal ilmunud teoses "Tartu Ülikooli arkitektid" õppehoonest nõnda: "Ka sel ehitisel (33. joon.), milles valitseb kuiv ja külm sirgejoonelikkus, pole kuigi suurt kunstilist väärtust." Samas ei hinnanud ta nii üksipäini Hoffmanni, vaid tervet ajastut: Tartu ülikooli hoonete ehituslugu kolme järku jagades ütles Vaga kolmanda kohta ("Eklektitsismi ja modernismi valitsemine (Rötscher, Guleke, Nikitin, Hoffmann j. t.), a. 1869 kuni meie ajani"), et "mis puutub aga kolmandasse, siis ei tule selle aja ehitistest kunstitööna üksi ehitis arvesse".
2017. aastal arvati hoone kultuurimälestiseks.
Eero Kangor

Eero Kangor (sündinud 17. aprillil 1982 Tartus) on Eesti kunstiajaloolane. 
Hariduskäik.
Õppis aastail 1989–2000 Tartu Miina Härma Gümnaasiumis. Ta lõpetas Tartu Ülikoolis kunstiajaloo bakalaureuseõppe 2005. aastal uurimistööga Tartu Eesti Käsitööliste Abiandmise Seltsi joonistuskursustest. 2009. aastal lõpetas humanitaarteaduse magistrikraadiga ning uurimistööga Tartu Ülikooli Kunstiajaloolisest fotokogust. 2009.–2017. aastal õppis Eesti Kunstiakadeemia kunstiteaduse doktorantuuris. 
Töökäik.
Aastatel 2005–2008 töötas ta Tartu Ülikoolis, tegeledes kunstiajaloolise fotokogu kataloogimise ja digiteerimisega. Aastatel 2008–2011 töötas Tallinna Ülikooli Ajaloo Instituudis, kus pidas muu hulgas loenguid fotograafia ajaloost. 2011–2013 töötas Tallinna Kunstihoone kuraatorina. Aastatel 2013–2015 töötas Tallinna Ülikooli Akadeemilise Raamatukogu teadurina. Aastatel 2015–2023 töötas ta Tallinna Linnaplaneerimise Ameti muinsuskaitse osakonnas.
Ta on kirjutanud kunstiarvustusi, Tallinna ajaloo aimeartikleid jms.
Teadustöö.
Teadustöö huvikeskmes eesti kunstiteaduse ajalugu 1920. aastate alguses. Uurinud Tartu Ülikooli esimese kunstiajaloo professori Helge Kjellini tegevust Eestis. 
Liikmesus.
Kuulub Eesti Kunstnike Liitu ja Eesti Kunstiteadlaste ja Kuraatorite Ühingusse.
Isiklikku.
Tema vanaisa oli eesti lastearst ja Vabadussõja veteran Harry Busch ja vanavanaisa eesti mööblitööstur Johan Busch.
Urmas Dresen

Urmas Dresen (sündinud 8. detsembril 1958) on eesti ajaloolane ja muuseumitöötaja.
Ta lõpetas 1977. aastal Tallinna 22. Keskkooli ja 1985. aastal lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli ajalooteaduskonna ajaloolasena.
Ta on töötanud 1979. aastast Meremuuseumis, alates 1998. aastast muuseumi direktorina.
Kurmo Konsa

Kurmo Konsa (sündinud 31. augustil 1965) on eesti ajaloolane ja bioloog.
Konsa õppis 1984–1992 Tartu Ülikoolis bioloogiat ja sai diplomi biokeemia erialal, 1993. aastal sai ta magistrikraadi (MSci) mikrobioloogias. 1994–1996 õppis ta Tallinna Pedagoogikaülikoolis ning omandas raamatuteaduse magistri kraadi (MA). 2003. aastal omandas ta samas infoteaduste doktori kraadi (PhD). 
1990–1996 töötas Konsa Tartu Ülikooli raamatukogus konserveerimisbioloogina-paberirestauraatorina, 1994–1995 oli ta Eesti Rahvusraamatukogus restaureerimisosakonna konsultant. 1996–2003 töötas ta Eesti Postimuuseumis konservaatori ja kogude kuraatorina ning oli 1999–2003 Tartu Ülikooli arhiivinduse õppetooli külalislektor. 2003. aastast on ta arhiivinduse õppetooli dotsent, ta keskendub arhiividokumentide säilitamise õpetamisele. 2012. aastal sai Konsa Tartu Kõrgema Kunstikooli professoriks.
2006. aastast on Konsa Eesti Ajaloomuuseumi nõukogu liige ning alates 2009. aastast on ta Eesti Rahvusraamatukogu teadusnõukogu esimees.