tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Arvutimuuseum

Arvutimuuseum on Eesti vanim arvutustehnika ajalugu käsitlev muuseum. See asub Tallinnas ja on aasta läbi avatud.
Kogu on regiooni üks suurimatest, seal on üle 300 arvuti, üle 1500 komponendi ja muid ajaloolisi objekte aastatest 1950–2011: 
Püsiekspositsioonist leiab ka arvutikomponente – videokaarte, protsessoreid, kõvakettaid ja palju muud.
Muuseumi kogu veel üks tähtis osa on vanad operatsioonisüsteemid – IBM OS/2, Linux ja Macintosh OS-i vanad versioonid.
Muuseumi algatajad ja omanikud on Sergei Ustrikov ja Jekaterina Ustrikova.
Karoline Edtstadler

Karoline Edtstadler (sündinud 28. märtsil 1981 Salzburgis) on Austria jurist ja poliitik, ta on Austria Rahvapartei liige. Ta oli 2. juulist 2019 kuni 6. jaanuarini 2020 Euroopa Parlamendi liige. Ta on 7. jaanuarist 2020 Austria Euroopa asjade minister liidukantseleis (portfellita minister).
Ta sündis aastal 1981 Salzburgis. Ta lõpetas aastal 2004 Salzburgi Ülikooli õigusteaduse magistrina.
2006. aastal sai temast Linzi kõrgema ringkonnakohtu kohtunikukandidaat ja 2008. aastal Salzburgi piirkonnakohtu kohtunikukandidaat. 
Aastal 2010 määras ta suhteliselt rasked karistused kahele vennale, kellele esitati süüdistus politseiametniku vigastamises siseminister Maria Fekteri varjupaigapoliitika vastases meeleavalduses. Linzi kõrgem piirkondlik kohus tühistas kohtuotsused olulistes punktides, kuna isegi riigiprokurör pidas karistusi liiga rasketeks. Ringkonnakohtu president Hans Rathgeb kiitis tema tööd kohtus: "Ta oli väga eesmärgile orienteeritud ja kogenud kohtunik".
Aastal 2011 asus ta tööle Austria justiitsministeeriumi IV osakonda (kriminaalõigus) ja asus aastal 2014 justiitsministri Wolfgang Brandstetteri nõunikuks, kus ta osales kriminaalkoodeksi ja alaealiste õigusemõistmise reformis. 2015. aasta alguses sai tast Viini korruptsiooniprokuratuuri vanemprokurör, jäädes ametisse justiitsministeeriumis. 2016. aasta maist töötas ta Strasbourgis Euroopa Inimõiguste Kohtus. 18. detsembrist 2017 oli ta Austria siseministeeriumi riigisekretär (eesti mõistes kantsler).
2019. aasta Euroopa Parlamendi valimiste järel oli 2. juulist 2019 kuni 6. jaanuarini 2020 Euroopa Parlamendi liige, Euroopa Parlamendis kuulus ta Euroopa Rahvapartei fraktsiooni.
7. jaanuarist 2020 on ta Austria Euroopa asjade minister liidukantseleis (portfellita minister).
Isiklikku.
Tema isa Karl W. Edtstadler oli Salzburgi liidumaa parlamendi direktor. Ta on poja ema ja elab Salzburgis.
Jekaterina Mirotvortseva

Jekaterina Mirotvortseva (sündinud 17. novembril 2002) on eesti käija.
Tema nimel on mitmed Eesti rekordid.
Makedoonia (piirkond)

Makedoonia (kreeka keeles Μακεδονία "Makedonía"; makedoonia ja serbia keeles Македонија "Makedonija"; bulgaaria keeles Македония "Makedonija"; türgi keeles "Makedonya"; albaania keeles "Maqedoni/-a") on piirkond Balkani poolsaare keskosas.
Makedoonia ajalooline keskus ja sadamalinn on olnud Thessaloníki.
Thamaz Tšiladze

Thamaz Tšiladze (gruusia keeles თამაზ ჭილაძე; 5. märts 1931 Signagi, Kahheetia, Gruusia – 28. september 2018 Thbilisi, Gruusia) oli gruusia kirjanik.
1954. aastal lõpetas ta Thbilisi Riikliku Ülikooli filoloogiateaduskonna. 
Samal aastal avaldas Tšiladze esimese luulekogu. Aasta pärast ilmus ta teine luulekogu ning ta võeti Gruusia Kirjanike Liidu liikmeks (1957). Tema esimene jutustus "Jalutuskäik poni Phaethoniga" ilmus ajakirjas Tsiskari. 1961. aastal ilmus Tšiladze esimene venekeelne luulekogu "Сети звёзд" ("Tähevõrgud"), mille tõlkis Jevgeni Jevtušenko, 1963. aastal aga tema esimese jutustuse vene tõlge. 1965. aastal lavastati Rusthaveli-nimelises teatris tema näidend "Akvaarium". Ajapikku kujunes temast üks gruusia näitekirjanduse klassikalisi esindajaid. 
1981–1987 töötas ta Gruusia Kirjanike Liidus sekretärina.
Thamaz Tšiladze noorem vend oli kirjanik Othar Tšiladze. Ka nende ema oli luuletaja.
Arvind Kejriwal

Arvind Kejriwal (hindi keeles अरविंद केजरीवाल; sündinud 16. augustil 1968 Siwanis Bhiwani distriktis Haryanas) on India aktivist ja poliitik, ta on erakonna Aam Aadmi Party liige. Ta oli 14. veebruarist 2015 kuni 21. septembrini 2024 India Delhi asjade minister.
Ta sündis aastal 1968 Siwanis Bhiwani distriktis Haryanas kõrgema keskklassi perekonnas; tema isa oli elektriinsener.
Voldemar Tasa

Voldemar Tasa (sündinud 6. augustil 1948 Tallinnas) on eesti sporditegelane, orienteeruja, orienteerumistreener. 
Ta on ka kaitseliidu taasasutajaliige, Erna seltsi liige ja Arula külavanem 1996. aastast.
Haridus ja töö.
Voldemar Tasa lõpetas 1968. aastal Tallinna Polütehnikumi. 
2003. aastast on Voldemar Tasa OÜ Lutsujärve juhatuse liige. 
Sporditegevus.
Voldemar Tasa tegeles orienteerumisjooksuga 1961.–1978. aastal. Treeninguid on juhendanud Hugo Tartlan ja Tõnu Raid.
Voldemar Tasa on Valgamaal ainuke SPORTidenti kiipidega võistluste korraldaja. 2020. aastal kasutati kiipe ka saunamaratonil. 
Isiklikku.
Voldemar ja abikaasa Eike Tasa Lutsu talu on Arula külaelu ja külaseltsi keskus. Korraldatakse Arula küla kokkusaamisi, kultuuriüritusi, antakse välja raamatuid ja kodulooainelisi brošüüre. Eike teab põhjalikult piirkonna ajalugu , peetakse küla blogi. 2019. aastal tähistati Arula küla esmamainimise 600. aastapäeva. 
Voldemar Tasa vend Johannes Tasa on samuti orienteeruja.
Enel Liin

Enel Liin (sündinud 12. jaanuaril 1974) on eesti omavalitsustegelane.
Aastatel 2005–2017 oli ta Veriora vallavanem. Pärast 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformi on ta Räpina vallavanem. Ta on ka Põlvamaa Omavalitsuste Liidu esimees.
2012. aastast on ta erakonna Isamaa liige.
Eduardo de Pedro

Eduardo Enrique "Wado" de Pedro (sündinud 11. novembril 1976 Mercedeses Buenos Airese provintsis) on Argentina jurist ja poliitik, ta kuulub peronistliku erakonna "Partido Justicialista" ridadesse. Ta oli 10. detsembrist 2019 kuni 10. detsembrini 2023 Argentina siseminister.
Ta sündis aastal 1976 Mercedeses Buenos Airese provintsis Argentinas. Ta on lõpetanud Buenos Airese ülikooli. Seejärel sai ta Universidad de San Andrésist magistrikraadi avaliku poliitika alal.
2011. aastal valiti ta Buenos Airese provintsi esindajana Argentina parlamendi liikmeks. 
Alates 10. detsembrist 2019 kuni 10. detsembrini 2023 töötas ta president Alberto Fernándeze kabinetis siseministrina.
Kasper Schmeichel

Kasper Peter Schmeichel (sündinud 5. novembril 1986 Kopenhaagenis) on Taani jalgpallur, kes mängib väravavahina Belgia kõrgliigaklubis Anderlecht ja Taani jalgpallikoondises.
Ta alustas klubikarjääri Manchester Citys, kuid mängis enne Manchester Citys debüteerimist Inglismaa madalamate liigade klubides Darlington ja Bury ning Šotimaa kõrgliigaklubis Falkirk. Manchester Citys tegi Schmeichel debüüdi 2007. aasta augustis. Hooajal 2007–08 tegi ta Manchester City särgis kaasa kokku seitsmes Inglismaa kõrgliiga mängus ning mängis samal hooajal veel laenul Inglismaa esiliigaklubides Cardiff City ja Coventry City.
Hooajal 2009–2010 mängis ta Inglismaa neljanda liiga klubis Notts County ning hooajal 2010–11 Inglismaa esiliigaklubis Leeds United.
2011. aasta juunis liitus Schmeichel Inglismaa esiliigas mängiva Leicester Cityga. Alates hooajast 2011–12 oli ta klubi põhiväravavaht, kokku 11 hooaega. Alates hooajast 2014–15 mängis ta klubiga Premier League'is. Hooajal 2015–16 tuli ta klubiga Inglismaa meistriks. Aastatel 2012 ja 2017 valiti Schmeichel Leicester City aasta mängijaks.
Hooajal 2022/23 mängis Schmeichel Prantsusmaa kõrgliigaklubis Nice. 2023. aasta septembris sõlmis ta üheaastase lepingu Belgia kõrgliigaklubiga Anderlecht.
Debüüdi Taani jalgpallikoondises tegi Schmeichel 6. veebruaril 2013 sõprusmängus Makedoonia vastu. Ta kuulus Taani koondisse 2012. aasta Euroopa meistrivõistlustel, 2018. aasta maailmameistrivõistlustel, 2021. aasta Euroopa meistrivõistlustel ja 2022. aasta maailmameistrivõistlustel.
2016., 2019. ja 2020. aastal valiti ta Taani aasta jalgpalluriks.
Tema isa Peter Schmeichel oli samuti väravavaht ning kuulus aastaid Taani koondisse.
Link (sulus)

Link oli ust või väravat sulgev (ühelt poolt lapatsi vajutusega tõstetav) metallist pide, tänapäeval on see ukse suluse vajutuskäepide.
Ajaloost.
Lingid oli kasutusel juba roomlastel, keskajal kasutati neid kogu Euroopas. Eestis tehti vanemad lingid puust ning neid kasutati nii ustel kui väravatel. 
Ehitus.
Vanem link oli kangikujuline sulus, mille üks ots oli kinnitatud ukse külge. Teine ots, mis oli üles-alla liikuv, käis uksepiida küljes oleva konksu taha. Kui liikuv ots tõsteti konksu tagant üles, uks avanes. Ukse avamiseks vastasküljelt kinnitati lingi külge nöör, mille ots paigaldati lingi kohal olevast august läbi teisele poole. Hiljem pandi uksest läbi liikuv puidust või rauast pulk (nimetati "trikkel"), mille lapatsile vajutades sai ust avada. 19. sajandi lõpul ja 20. sajandil kasutati põhiliselt elamuustel laialdaselt trikli ja käepidemega raudlinke.
Tänapäev.
Tänapäeval kuuluvad lingid ukse suluste juurde vajutatavate käepidemetena, mis paigaldatakse koos lukukorpusega. Nad on valmistatud enamasti messingust, mille pind on matt kroom, läikiv kroom, matt messing, läikiv messing, tume oksiid, nikkel, pulbervärv jne. Siseuste lingid on veel tsingist ja alumiiniumist vastavate pinnatöötlustega. Lisaks valmistatakse ka spetsiaalse antimikroobse pinnatöötlusega linke. Roostevabast terasest linke paigaldatakse tugevalt korrosiivsesse keskkonda või ruumidesse, kus on kõrged hügieeninõuded. Moodsad on lingid, mis helendavad ja muudavad värvi ning on loodud ustele, kus tulenevalt kasutusotstarbest tahetakse märku anda, kas ruum on hõivatud või vaba, näiteks riietusruum, vannituba, tualettruum jms.
Gedly Tugi

Gedly Tugi (sündinud 11. septembril 2001 Karksi-Nuias) on Eesti kergejõustiklane, odaviskaja. 
Ta on lõpetanud Karksi-Nuia August Kitzbergi nimelise Gümnaasiumi 11. klassi ja Audentese Spordigümnaasiumis 12. klassi. 
Juba lapsepõlves sai Gedly palju tähelepanu suurepärase pallivisketehnika tõttu ning tema esimeseks treeneriks oli tema isa Taimo Tugi, kes talle palli- ja odaviske põhitehnika selgeks õpetas.
Tugi treenib kergejõustikuklubis Audentese SK, treenerid on Toomas Merila, Magnus Kirt ja Indrek Tustit. 
Sportlikud tulemused.
Noorte olümpiamängudel Buenos Aireses 2018. aastal saavutas ta 6. koha 
2018. aasta Euroopa U18 meistrivõistlustel Ungaris võitis Tugi tulemusega 55.28 (500-grammine oda) pronksmedali ning 2019. aasta Euroopa U20 meistrivõistluste Rootsis võitis ta samuti pronksmedali, saavutades tulemuse 54.52.
2019. aasta Eesti meistrivõistlustel tuli esimest korda täiskasvanute arvestuses Eesti meistriks, tulemus 51.11. Teist korda tuli täiskasvanute Eesti meistriks 2022. aasta Eesti meistrivõistlustel visates oda 56.21. 2022. aasta Eesti U-23 meistrivõistlustel Rakveres tuli vanuseklassi meistriks tulemusega 58.39, mis on Eesti läbi aegade 4. tulemus.
2022. aasta Euroopa meistrivõistlustel kergejõustikus Münchenis jäi tema parimaks katseks 54.38, mis andis 18. koha.
22. juunil 2023 viskas ta Poolas Krakówis Euroopa Mängudel isikliku rekordi 60.19 ning 2. juulil Pärnu Rannastaadionil parandas seda 46 sentimeetriga (60.65), tõustes Eesti läbi aegade edetabelis kolmandaks.
16. juulil 2023 võitis Tugi Soomes Espoos toimunud U23 vanuseklassi Euroopa meistrivõistlustel tulemusega 57.62 hõbemedali. Kuldmedali võitis tulemusega 60.73 Elina Tzengko ja pronksmedali Anni-Linnea Alanen tulemusega 56.67.
Abilatt

Abilatt (ka libelatt, linnulatt, "lõualatt", "räästasõlg") oli hoone õlgkatuse räästa kohale asetatud lisalatt.
Latt paigaldati esimese roovlati kohale 3–4 cm kõrgusele ning kinnitati vitste või pulkadega. Esimene katuseräästale asetatav õlekiht paigaldati tasandatud tüvedega õlevihkudest. Kolmandik räästavihkudest torgati roovlati ja abilati vahele ning ülejäänu pandi abilati peale. Õlevihkude tüved, mis toetusid abilatile, hoidsid ära katuse räästaosa vajumise(väljalangemise).
Polanica-Zdrój

Polanica-Zdrój (saksa "Altheide-Bad", kõnekeeles ka "Bad Altheide") on linn Poolas Alam-Sileesia vojevoodkonnas Kłodzko maakonnas. Polanica-Zdrój asub Kłodzkost ligi 11 km läänes, Tšehhi piirist umbes 11 km kaugusel.
Polanica-Zdrój on kuurortlinn.
Kuurortlinnaks kujunes Altheide-Bad 19. sajandil. Raudteeühenduse sai 1890. aastal. Kuni 1945. aastani oli Saksamaa koosseisus. Linnaõigused sai Polanica-Zdrój 1945. aastal.
Dennis Praet

Dennis Praet (sündinud 14. mail 1994 Leuvenis) on Belgia jalgpallur, kes mängib ründava poolkaitsjana Premier League'i klubis Leicester City ja Belgia jalgpallikoondises.
Ta alustas profikarjääri 2011. aastal Belgia kõrgliigaklubis Anderlecht. Hooaegadel 2011–12, 2012–13 ja 2013–14 tuli ta klubiga Belgia meistriks. Hooajal 2013–14 valiti Praet Belgia liiga parimaks mängijaks.
Aastatel 2016–2019 mängis ta Itaalia kõrgliigaklubis Sampdoria.
2019. aasta augustis liitus ta Leicester Cityga, kellega sõlmis viie aasta pikkuse lepingu. Esimese värava Inglismaa kõrgliigas lõi ta 11. jaanuaril 2020 mängus Southamptoni vastu. Hooajal 2021/22 oli ta laenul Itaalia kõrgliigaklubis Torino.
Belgia jalgpallikoondises tegi Praet debüüdi 12. novembril 2014 sõprusmängus Islandi vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 30. märtsil 2021 MM-i valikmängus Valgevene vastu. Ta kuulus Belgia koondisse 2021. aasta Euroopa meistrivõistlustel.
SPORTident

SPORTident kiipkaart (ka SI-kaart, SI-sõrm, SI-näpp, SI-pulk, SI-kiip) on elektrooniline kontrollkaart, mida kasutatakse orienteerumises kontrollpunkti läbimise fikseerimiseks. 
Elektrooniline süsteem võimaldab fikseerida kontrollpunkti läbimise aja. Finišis saab kohe kontrollida, kas võistleja läbis raja määrustepäraselt, ning välja arvutada raja läbimisele kulunud aja. Väiksematel võistlustel ja päevakutel, kus puuduvad stardi- ja finišikohtunikud, võtavad osalejad ise stardi- ja finišiaja. Kiipkaart on asendanud vana, kompostri jäljenditel kontrollkaartidel põhinenud kontrollpunktide läbimise kontrollisüsteemi, mille puhul lõpliku tulemuse fikseerimine võttis oluliselt kauem aega.
Morna Õnne talu

Morna Õnne talu on talu Lõuna-Eestis Karksi kihelkonnas Mulgimaal, Karksi-Nuiast 8 km kaugusel endise Morna mõisa maadel.
2010. aastal soetas Morna mõisa moonakamaja ja hilisema õunakuivati perekond Gavronski. Moonakamaja on elu- ja seminaripaik, samas on veinikelder ning veinikoda. Viinamäel on 4000 viinapuud, saaki annavad kaks põldu mustasõstrapõõsaid ja hektarijagu kirsipuid.
Talu teeb viinamarja-, mustasõstra-, kirsi-, rabarberi-, vaarika-, jõhvika- ja mustika-, aga ka kasemahlaveini. Praegu valmib 1000 pudelit aastas.
Ajalugu.
Morna mõis oli kuni 1919. aasta võõrandamiseni Sieversite perekonna valduses, mõisa viimane omanik oli Karl von Sievers. Sieversi äi, Vagneri aiaäri ülemaednik, taanlane Ernst Ohlsen, istutas Mornas põllud ja kännustikud noori õunapuid täis, kuivendas suure tüki raba ja asutas sinna puukooli, ehitas kasvumajad ja roosikasvanduse. Ärisidemed olid näiteks Riia, Peterburi ja Moskvaga.
Esimene maailmasõda tõmbas tõusvale ärile kriipsu peale. Sieversid lahkusid Saksamaale, jäid vaid vanad Ohlsenid. Pärast perioodi, kus ärimehed Tallinnast olid kasutanud Morna aiatalu riiklike toetuste väljapetmiseks, andis 1929. aastal riik selle hallata lähedalasuvale Polli riigimõisale.
Kool lõpetas oma töö 1946. aasta kevadel. Alates 1945. aastast töötas Pollis ka äsja loodud teaduslik uurimisasutus Polli Aianduse ja Mesinduse Instituut, 1946 Eesti NSV Teaduste Akadeemia Põllumajanduse Instituut, mille osaks jäid ka Morna aiad, kus tehti õuna-, pirni-, ploomi- ja kirsisortide katsetusi ja aretati hulk uusi puuviljasorte: Pollis on aretatud 26 õuna-, 3 pirni-, 19 ploomi-, 1 hapu ja 16 magusa kirsipuu sorti ning 4 maasika-, 6 vaarika-, 1 punasesõstra-, 3 valgesõstra-, 13 mustasõstrasorti ja 1 karusmarjasort.
2000. aasta paiku oli taastas perekond Mets elamuks mõisa tuuliku vareme, süvendas paisjärve ja taastas mitukümmend hektarit õunapuuaeda.
Õlgkatus

Õlgkatus on õlgedest kattega katus.
Ajaloost.
Õlgkatused olid 19. sajandini omased Euroopa arenenud põllundusalade taluehitistele. Eestis tehti õlgkatuseid põhiliselt rukkiõlgedest seoses rukkikasvatuse laiema levikuga juba II aastatuhande esimestel sajanditel, arvatavasti saksa kultuuri eeskujul. Rannikul ja saartel ehitati samasuguseid katuseid roost. Eesti taluarhitektuuris oli rukkiõlgedest katus kuni 19. sajandi alguseni kõige levinum katusekattematerjal. 16. sajandist on teateid ka õlgedega kaetud kirikukatustest (nt Püha kirik Saaremaal). 18. sajandil oli õlgkatusega Martna kirik Läänemaal.
Ikalduse aastatel söödeti tihti osa õlgkatuseid kariloomadele. 19. sajandi lõpul õlgkatustest loobuti, kuna viljapeksumasinate kasutusele võtuga ei saadud enam sirget katuseõlge.
Nõukogude okupatsiooni lõpuks oli eesti katusemeistrite roo- ja õlgkatuste tegemise oskus väga tõsises kadumisohus. Uus tõus tuli koos Eesti taasiseseisvumisega. Tänapäeva uuemad rukkisordid on palju pehmemate õlgedega kui varasemad ning need ei sobi katusele paigaldamiseks. Hankimise keerukuse ja lühema eluea tõttu on õlgkatused asendatud paljudel juhtudel rookatustega.
Katuse ehitus.
Õlgkatuse ehitamisel kasutati peamiselt sirbiga lõigatud kõrsi, mis pärast rehepeksu oli kubudesse köidetud ning varju alla hoiule pandud. Õlgkatuse katte paksus on tavaliselt 25 cm ning katuse iga lõunapoolsel küljel 20–30 aastat, põhjapoolsel ligikaudu 50 aastat. Õlgedest katusekatted olid vastupidavad lumetormidele ja soojapidavad.
Katuse katmist alustati räästast, kus õled kinnitati väikeste räästavihkudena linnulati abil. Edasi paigaldati lahtised õled ühtlase kihina ridade kaupa (tüved allapoole, ladvad ülespoole), mis tasandati alumistest otstest katuselasnaga. Õled kinnitati vitstega roovlati külge seotava "korralati" abil, mis surus õled kinni ning jäi järgmise õlekihi alla. Kui katmisega jõuti harjani, murti mõlemalt poolt üleulatuvad kõrred üle harja kahele poole maha ning seoti roigaste ja vitste abil kinni. Nende peale laotati piki katuseharja veel üks kiht kõrsi, mida hoidsid paigal paariviisi ühendatud kuusest või kadakast valmistatud harimalgad. Hiljem hakati näiteks Muhu saarel ja Saaremaal õlg- ja rookatuste harja katma kas risti või piki harja asetatud laudadega. Samal otstarbel kasutati ka puitlaaste ja sindleid. Lõuna-Eestis kasutati katuseharja katteks linaluid, mille raskuseks pandi lapikud kivid.
Katuse kuju.
Õlgkatused tehti peamiselt kelpkatusena, kus kelba otsale harja alla jäi kolmnurkne unkaauk, mille külgedele kinnitati tuule kaitseks unkalauad.
Katuse kalle oli harilikult 45 kraadi või veidi rohkem, sest mida järsem on õlgkatus, seda kauem peab see vastu. Selline kalle andis laiade räästaaluste puhul eriti õuel domineerivale rehielamule iseloomuliku väljanägemise – kuni 2/3 hoone kõrgusest moodustas katus.
Milicz

Milicz (saksa "Militsch") on linn Poolas Alam-Sileesia vojevoodkonnas, Milicze maakonna ja Milicze valla halduskeskus. Milicz asub Wrocławist umbes 50 km põhjakirdes.
Asulat on esmamainitud 1136. aastal. Militsch sai linnaõigused 1245. aastal või 1323. aastal.
Kuni 1945. aastani oli linn Saksamaa koosseisus.
Kowary

Kowary (saksa "Schmiedeberg") on linn Poolas Alam-Sileesia vojevoodkonnas Jelenia Góra maakonnas. Kowary kesklinn asub Tšehhi piirist ligikaudu 5 km kaugusel.
Asulat on esmamainitud 1305. aastal, linnaõigused sai 1513. aastal. Kuni 1945. aastani oli linn Saksamaa koosseisus.
Charles Dias de Oliveira

Charles Dias de Oliveira (enam tuntud lihtsalt kui Charles; sündinud 4. aprillil 1984 Belémis) on Brasiilia jalgpallur, kes mängib ründajana Hispaania kõrgliiga klubis Eibar.
Ta alustas klubikarjääri 2002. aastal Portugali klubis Feirense. Aastatel 2004–2010 mängis ta Hispaania kolmanda liiga klubis Pontevedra (hooajal 2004/05 ka Hispaania esiliigas). Aastatel 2010–2012 mängis ta Hispaania esiliigas Córdoba ja hooajal 2012–2013 Almería meeskonnas. Hooajal 2012–2013 lõi ta Hispaania esiliigas 27 väravat, millega oli liiga suurim väravakütt.
Alates 2013. aastast on Charles mänginud Hispaania kõrgliigas. Aastatel 2013–2015 mängis ta Celta de Vigos ja 2015–2017 Málagas ning alates 2017. aastast on ta mänginud Eibaris. Ta on kolmel hooajal löönud Hispaania kõrgliigas 12 või enam väravat. Tema edukaim hooaeg on olnud 2018–2019, kui ta lõi liigas 14 väravat.
Yoel Rodríguez

Yoel Rodríguez Oterino (sündinud 28. augustil 1988 Vigos) on Hispaania jalgpallur, kes mängib väravavahina Hispaania esiliiga klubis Eibar.
Ta alustas klubikarjääri Celta de Vigos, mille noorteakadeemiaga liitus ta 1999. aastal. 2009. aastal debüteeris ta klubi põhimeeskonnas Hispaania esiliigas. Hooajal 2012–2013 mängis ta Celta de Vigost laenul Hispaania esiliiga klubis CD Lugo.
Hispaania kõrgliigas on ta mänginud Valencia, Rayo Vallecano, Valladolidi Reali ja alates 2016. aastast Eibari meeskonnas.
José Ángel Valdés

José Ángel Valdés Díaz (tuntud ka kui José Ángel või Cote; sündinud 5. septembril 1989 Gijóns) on Hispaania jalgpallur, kes mängib vasakkaitsjana Hispaania esiliigaklubis Sporting Gijón.
Ta alustas Sporting de Gijónis ka klubikarjääri. Sporting Gijóni noorteakadeemiaga liitus ta 1999. aastal. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta 2009. aastal.
2011. aastal liitus ta Itaalia kõrgliigaklubiga AS Roma, kus mängis ühe hooaja. 2012. aastal naasis ta Hispaaniasse, mängides kaks hooaega Real Sociedadis.
2014. aastal siirdus ta Portugali kõrgliigaklubisse Porto. Hooajal 2016–2017 mängis ta laenul Villarrealis. 2017. aasta juulis sõlmis ta kolmeaastase lepingu Eibariga. Pärast seda, kui Eibar hooaja 2020–21 järel Hispaania kõrgliigast välja langes, sõlmis ta 2021. aasta juulis lepingu Hispaania kõrgliigaklubiga Osasuna. 2022. aasta juulis naasis ta Sporting Gijóni.
2011. aastal tuli José Ángel Hispaania kuni 21-aastaste koondisega omavanuste Euroopa meistriks.
Anri Rulkovi preemia

Anri Rulkovi preemia on eesti filmiauhind, mille eesmärk on julgustada neid noori filmitegijaid, kelle koolitööna valminud filmis kajastub looja sisemaailm ja selle väljendamise otsingud kõige ehedamal kujul.
Preemia väljaandmiseks asutasid režissöör ja stsenarist Raimo Jõerand, telerežissöör Indrek Simm, filmiprodutsent Peeter Urbla ja teadlane Aleksander Rulkov 2012. aastal sihtasutuse Anri Rulkov. Preemia suurus on 1000 eurot.
Edrisa Lubega

Edrisa Lubega (sündinud 17. aprillil 1998 Kaseses) on Uganda jalgpallur, kes mängib ründajana Portugali esiliiga klubis Estrela da Amadora.
Ta alustas klubikarjääri Uganda klubis Proline. Aastatel 2017–2019 mängis ta Austria esiliiga klubides Floridsdorfer ja Ried.
2019. aasta detsembris liitus ta Eesti Meistriliiga klubiga Paide Linnameeskond. Meistriliigas tegi ta debüüdi 19. mail 2020 mängus Viljandi JK Tuleviku vastu, lüües selles mängus ka värava. 2020. aasta hooajal oli Lubega Meistriliigas 14 väravaga paremuselt teine väravakütt.
2021. aasta veebruaris läks ta Paide Linnameeskonnast laenule Tšehhi kõrgliiga klubisse 1. FK Příbram. Üheksa liigamänguga lõi ta Tšehhi kõrgliigas kaks väravat. 2021. aasta juulis läks ta üheks hooajaks laenule Estrela da Amadorasse.
Uganda jalgpallikoondises tegi Lubega debüüdi 4. jaanuaril 2017 sõprusmängus Tuneesia vastu.
Bellingshauseni šelfiliustik

Bellingshauseni šelfiliustik on šelfiliustik Antarktise idaosas. Asub Printsess Martha ranniku idaosas. 1960. aastatel ulatus see 100 km kaugusele Lõuna-Jäämerre. Lõunas piirneb see Fimbuli šelfiliustikuga. 1969. aastal oli selle pindala 1700 km², pikkus 75 km ja laius 30–50 km.
Bellingshauseni šelfiliustik on nime saanud baltisaksa päritolu meresõitja, Venemaa admirali Fabian Gottlieb Benjamin von Bellingshauseni järgi, kes nimelt selles piirkonnas jõudis 16. jaanuaril 1820 esimest korda ajaloos Antarktise šelfiliustiku juurde Venemaa esimese Antarktika ekspeditsiooni käigus.
Shinjirō Koizumi

Shinjirō Koizumi (jaapani keeles 小泉 進次郎 "Koizumi Shinjirō"; sündinud 14. aprillil 1981 Yokosukas) on Jaapani poliitik, Liberaaldemokraatliku Partei liige. Alates 11. septembrist 2019 kuni 4. oktoobrini 2021 oli ta Jaapani keskkonnaminister.
Ta sündis aastal 1981 Yokosukas. Yokosukas ta ka kasvas üles. Ta lõpetas aastal 2004 Yokohamas asuva Kanto Gakuini Ülikooli. Seejärel õppis ta politoloogiat Columbia ülikoolis, kust sai ta ka samal alal magistrikraadi. Enne 2007. aastal Jaapanisse naasmist töötas ta ühe aasta osalise tööajaga teadustöötajana strateegiliste ja rahvusvaheliste uuringute keskuses ning Vaikse ookeani foorumi CSIS noore juhina. Pärast Jaapanisse naasmist töötas ta oma isa Jun'ichirō Koizumi erasekretärina.
Ta on aastast 2009 Jaapani parlamendi alamkoja liige.
11. septembrist 2019 kuni 4. oktoobrini 2021 oli ta Jaapani keskkonnaminister.
Isiklikku.
Tema isa on endine peaminister Jun'ichirō Koizumi, ema Kayoko Miyamoto, isapoolne vanaisa oli poliitik Junya Koizumi (1904–1969), vend Kotaro Koizumi on näitleja. Ta abiellus 7. augustil 2019 teleajakirjanik Christel Takigawaga, 17. jaanuaril 2020 sündis neil poeg, 23. novembril 2023 sündis neil tütar.
Jānis Kalniņš (jäähokimängija)

Jānis Kalniņš (sündinud 13. detsembril 1991 Limbažis) on Läti jäähokimängija, kes mängib väravavahina Soome kõrgliiga klubis Tappara.
Ta alustas klubikarjääri Läti klubis HK Liepājas Metalurgs. Hooajal 2010–11 tuli ta klubiga Läti meistriks. Lisaks mängis ta klubiga mitmel hooajal Valgevene kõrgliigas. 2013. aastal liitus ta Ungari-Rumeenia-Austria ühisliigas mängiva klubiga Dunaújvárosi Acélbikák.
Ta mängis aastatel 2016–2018 KHL-is Riia Dinamo ridades. 2018. aasta juunis liitus ta Jokeritega. 2019–20 põhihooajal saavutas ta Jokeritega 33 võitu, millega oli selles arvestuses liiga hooaja parim väravavaht.
2021. aasta juunis sõlmis ta üheaastase lepingu valitseva Rootsi meistri Växjö Lakersiga. Tema tõrjeprotsent jäi Lakersis tagasihoidlikuks (88,7%) ja 2022. aasta märtsis liitus ta Tapparaga.
Kalniņš on kuulunud Läti jäähokikoondisse 2015., 2016., 2017. ja 2021. aasta maailmameistrivõistlustel ning 2022. aasta taliolümpiamängudel.
Bezirk

Saksakeelne termin Bezirk (mitmuses "Bezirke", tuletatud ladina keelest: "circulus" = "ring"), tõlgitud kui "ringkond", võib viidata järgmist tüüpi haldusüksustele:
Bellingshauseni kraater

Bellingshauseni kraater (ladina keeles "Bellinsgauzen") on kraater, mis asub Kuu tagaküljel lõunapolaaralas. Kraater on saanud nime baltisaksa päritolu meresõitja, Venemaa admirali Fabian Gottlieb Benjamin von Bellingshauseni järgi, seda kinnitas 1970. aastal Rahvusvaheline Astronoomiaunioon.
Kraatri kirjeldus.
Kraatri lähimad naabrid on Cabannese kraater läänes; Bhabha ja Bose kraatrid põhjas; Stoney kraater kirdes; Lemaître'i kraater idas ja kraatrivalli lõunaosaga piirnev Berlage kraater. Kraatri keskuse selenograafilised koordinaadid on 60°43′S ja 164°51′W, kraatri läbimõõt on 63 km, sügavus on 2,7 km.
Harimalk

Harimalk (ka "vares(e)jalad") on õlg- ja rookatuse harja kinnitavad ristamisi asetatud puud ehk malgad. 
Malgad(roikad) valmistati ilmastikukindlast kuuse- või kadakapuust, ühendati omavahel otsast pulgaga ning asetati harjale selle püsivuse tagamiseks, üks ühele, teine teisele poole. Harimalkade pikkus oli kuni 1,5 meetrit ja paigaldusvahe 40–60 cm. Tihti seoti nende ülemiste ristuvate otste külge pikk peenike puuvars.
Piz Buin

Piz Buin [ˌpits buˈiːn] on mägi Alpide Silvretta ahelikus Austria ja Šveitsi vahelisel piiril. See moodustab piiri Šveitsi Graubündeni kantoni ja Austria Vorarlbergi liidumaa vahel ning on Vorarlbergi kõrgeim tipp.
Selle algne nimi romanši keeles on Piz Buin Grand. Sarnane kuid madalam tipp naabruses on Piz Buin Pitschen, kõrgusega 3255 m. Piz Buin vallutati esmakordselt 14. juulil 1865 Joseph Anton Spechti ja Johann Jakob Weilenmanni poolt, kelle teejuhid olid Jakob Pfitscher ja Franz Pöll. Piz Buin Pitschen vallutati kolm aastat hiljem.
Piz Buinile pääseb Wiesbadeneri onnist, ületades Vermunti liustiku, ronides Wiesbadeneri mäestikust üles ja matkates üle Ochsentaleri liustiku Buini lõheni. Lõhest on tippu siksakiline jalutuskäik, millest üle saamiseks on vaja vaid 20 m, enne kui jõuate suhteliselt tasasele tipualale, mille ülaosas on vana puust rist. Šveitsi ja Austria vaheline piir ületab tipu idast läände.
John Carlson

John Carlson (sündinud 10. jaanuaril 1990 Natickis Massachusettsis) on USA jäähokimängija, kes mängib kaitsjana NHL-i klubis Washington Capitals.
2008. aastal valiti ta NHL-i "draft"is Capitalsi poolt 27. valikuna. 2. mail 2009 debüteeris ta Capitalsi noorteklubi Hershey Bearsi ridades American Hockey League'is (AHL). Aastatel 2009 ja 2010 võitis ta Bearsiga Calder Cup'i.
NHL-is tegi Carlson Capitalsi meeskonnas debüüdi 21. novembril 2009 mängus Toronto Maple Leafsi vastu. Esimese värava viskas ta liigas 25. märtsil 2010 mängus Carolina Hurricanesi vastu. Hooajal 2010–11 valiti Carlson hooaja uustulnukate sümboolsesse koosseisu ("All-Rookie Team"). 2018. aastal võitis ta Capitalsiga Stanley karika. Samal hooajal kogus ta nii põhihooajal kui ka väljalangemismängudes kaitsemängijatest enim punkte (vastavalt 68 ja 20). 2019–20 põhihooajal oli taas kõige resultatiivsem kaitsemängija (15+60) ning ta valiti liiga hooaja sümboolsesse koosseisu ("NHL First All-Star Team").
Aastatel 2019 ja 2020 on ta osalenud NHL-i tähtede mängul.
2010. aastal tuli Carlson USA kuni 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistriks. Ta kuulus USA jäähokikoondisse 2014. aasta taliolümpiamängudel, kus saavutati neljas koht.
Mikael Backlund

Mikael Backlund (sündinud 17. märtsil 1989 Västeråsis) on Rootsi jäähokimängija, kes mängib keskründajana NHL-i klubis Calgary Flames. Ta on klubi asekapten.
Ta alustas klubikarjääri Rootsi klubis Västerås IK.
2007. aastal valiti ta NHL-i "draft"is Flamesi poolt 24. valikuna. NHL-is tegi ta Flamesi meeskonnas debüüdi 8. jaanuaril 2009 mängus New York Islandersi vastu. Ülejäänud hooajast 2008–09 mängis ta Western Hockey League'i (WHL) klubis Kelowna Rockets, kellega tuli sel hooajal WHL-i meistriks. Esimese värava viskas ta NHL-is 28. jaanuaril 2010 mängus Phoenix Coyotesi vastu. Suurema osa hooajast 2009–10 mängis ta American Hockey League'i klubis Abbotsford Heat. Alates hooajast 2010–11 on Backlund kuulunud Flamesi põhikoosseisu. Hooaja 2012–13 alguses toimunud NHL-i tööseisaku tõttu mängis ta taas oma kunagise koduklubi Västerås IK-i koosseisus Rootsi esiliigas.
2018. aastal tuli Backlund Rootsi jäähokikoondisega maailmameistriks. Lisaks on ta maailmameistrivõistlustel võitnud veel kolm medalit.
Agnès Buzyn

Agnès Buzyn (sündinud 1. novembril 1962 Pariisis) on juudi rahvusest Prantsusmaa arst (hematoloog), arstiteadlane ja poliitik. Ta oli 17. maist 2017 kuni 16. veebruarini 2020 Prantsusmaa tervishoiuminister.
Ta sündis 1962. aastal Pariisis juudi peres. Tema isa Élie Buzyn, kes on pärit Poolast Łódźist, kes ületas Buchenwaldi surmamarsi 16-aastaselt ja lahkus pärast Buchenwaldi koonduslaagrit Suurbritannia Palestiinasse. Temast sai Pariisis ortopeediakirurg ja ta abiellus prantsuse juudi naise Ettyga, kelle pere varjas sõja ajal Prantsusmaal. Ta on lõpetanud Pariisi Descartesi Ülikooli ("Université Paris 5 René Descartes").
Ta on arst, hematoloog ja ülikooli professor. Aastatel 2008–2013 juhtis ta Prantsusmaa tuumaohutuse ja radiatsiooni eest kaitsmise agentuuri (IRSN) - ametit, mille eesmärk oli avalikkuse rahustamine pärast Jaapani Fukushima I AEJ tuumaõnnetust 2011. aastal. Ta on olnud Prantsuse Riikliku Vähiinstituudi ja teiste rahvatervise valdkonna juhatuste juht. Mitu aastat oli ta Pariisi Neckeri lastehaigla vanemarst ja teadur, õpetades Pariisi VI ülikoolis ("Université Paris 6 Pierre-et-Marie-Curie") hematoloogiat ja siirdamist.
2017. aasta 17. mail nimetas president Emmanuel Macron Buzyni tervishoiuministriks.
2020. aasta 16. veebruaril astus ta tagasi ministri ametist, selleks et kandideerida Pariisi linnapea valimistel.
Leid (ansambel)

Leid oli Rakvere 1. Keskkooli ansambel, kes oli tuntud ka nimega Omad Poisid ning tegutses aastatel 1973–1975 Rakvere KIT-i klubis. Ametlikku nime bändil siiski polnud. Peamiselt mängiti tantsuõhtutel Rakvere rajooni kultuurimajades ja koolides. Repertuaaris olid kaverid eesti ja inglise keeles (üks lugu ka ungari keeles), stiiliks "pop-rock".
Ansambli tegevusest kirjutas Rakvere Gümnaasiumi õpilane Gert Lõhmus 2009. aastal uurimuse "Unistuste koolibänd", juhendaja oli õpetaja Heli Kirsi. 
Vello Salumetsa koostatud raamatus "Rockrapsoodia. Eesti rockmuusika sünnilugu" on bändist kirjutis pealkirja all "Rakvere Kitarristide Bänd Omad Poisid".
Ansamblis mängisid: Ülo Lodeson (trummid), Tõnu Tanvell (bass), Anti Kuus (laul), Aivar Sirelpuu (laul ja kitarr), Tarmo Schmidt (klaver), Bruno Kaldre (elektriorel) ja Kaido Vainomaa (kitarr).
Hämmalised

Hämmalised ("Solifugae") on selts ämblikulaadseid. 
Nad on tugeva lõuaaparaadiga, enamasti kollakat või pruunikat värvi kehaga.
Nad elavad troopilistel ja subtoopilistel aladel. Euroopas on neid 6 liiki, Vahemere maades. Eestis neid ei leidu.
Nugilestalised

Nugilestalised ("Parasitiformes") on lestaliste alamklassi kuuluv selts ämblikulaadseid. 
Seltsi kuulub umbes 4000 liiki, kellest enamik liigitatakse kolme alamsugukonda: nugilestad ("Gamasoidea"), kilplestad ("Uropodoidea") ja puugid ("Ixodoidea").
Marcos Llorente

Marcos Llorente Moreno (sündinud 30. jaanuaril 1995 Madridis) on Hispaania jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Hispaania kõrgliiga klubis Madridi Atlético.
Ta alustas klubikarjääri Madridi Realis, mille noorteakadeemiaga liitus ta 2008. aastal. Debüüdi Hispaania kõrgliigas tegi ta Reali meeskonnas 17. oktoobril 2015 mängus Levante vastu. Hooajal 2016–17 mängis ta Hispaania kõrgliigas laenul Deportivo Alavési meeskonnas.
2019. aasta juunis sõlmis ta viieaastase lepingu Madridi Atléticoga. Arvatav üleminekusumma oli 35 miljonit eurot. 14. veebruaril 2020 toimunud mängus Valencia vastu lõi ta oma esimese värava Hispaania kõrgliigas.
Felipe Augusto de Almeida Monteiro

Felipe Augusto de Almeida Monteiro (tuntud lihtsalt kui Felipe; sündinud 16. mail 1989 Mogi das Cruzesis) on Brasiilia endine jalgpallur (keskkaitsja).
Ta alustas klubikarjääri kodulinna klubis União Mogi. 2011. aastal mängis ta Brasiilia esiliiga klubis Bragatino.
2012. aastal liitus ta Brasiilia kõrgliigaklubiga Corinthians. 26. juulil 2015 lõi ta mängus Coritiba vastu oma esimese värava Brasiilia kõrgliigas. Samal hooajal tuli ta klubiga Brasiilia meistriks.
2016. aastal siirdus ta Portugali kõrgliigaklubisse Porto. 23. augustil 2016 lõi ta UEFA Meistrite Liiga "playoff"-mängus Roma vastu värava. Viis päeva hiljem lõi ta Lissaboni Sportingu vastu oma esimese värava Portugali liigas. Hooajal 2017–18 tuli Felipe Portoga Portugali meistriks.
2019. aasta mais suundus ta 20 miljoni euro eest Hispaania kõrgliigaklubisse Madridi Atlético. Hooajal 2020–21 tuli ta klubiga Hispaania meistriks.
2023. aasta jaanuaris suundus ta 18 Inglismaa kõrgliigasse klubisse Nottingham Foresti. Pärast seda, kui tema leping Nottingham Forestis hooaja 2023/24 järel lõppes, lõpetas Felipe ka jalgpallurikarjääri.
Brasiilia jalgpallikoondises tegi Felipe debüüdi 11. septembril 2018 sõprusmängus El Salvadori vastu. Ta kuulus algselt Brasiilia koondisse 2021. aasta Copa Américal, kuid vigastuse tõttu asendati ta Léo Ortiziga. Koondises sai ta kirja kokku kaks mängu.
Rakmed

Rakmed on hobuste jmt loomade rakendamise vahendid. 
Ratsarakmed on: 
Veo- ja sõidurakmed on:
Valjad olid hobuse juhtimiseks ja pea vajalikus asendis hoidmiseks. Hobuse veojõud kandus rangidele abaluude kaudu, soride kasutamisel vedas hobune rinnaga. Sedelga ehk ülemise rihma abil hoiti look ja aisad ning rangid (trengid) õiges asendis. Hobust sai juhtida, ergutada või peatada ohjade abil. Pidurdada ja tagurdada sai hobune leide ja sedelga alumise rihma abil, mis seoti ümber alarinna aiste või trengide külge. Looka, range jm rakmete osi kaunistati sageli lõigatud või värvitud mustritega, ka metallnaastudega.
Mai Talvest

Klara-Mai Talvest (sünninimi Klara-Mai Saviauk, aastatel 1947–1967 kodanikunimi Klara Lumet; 17. märts (vkj 4. märts) 1909 Peterburi – 22. september 2001) oli eesti näitekirjanik.
Mai Talvest sündis Peterburis Putilovi tehase mudelsepa perekonnas, kasvas Pargolovo asulas Peterburi lähedal. Alates 1916. aastast elas Jõgeva ümbruses. Õppis Saduküla algkoolis 1919–1924 ja lõpetas 1929. aastal Tartu Tütarlaste Gümnaasiumi. Alates 1929. aastast töötas Tartus, esialgu müüjana, hiljem peamiselt raamatupidajana. 
1941–1944 oli ta evakuatsioonis Tatari ANSV-s, Stalingradi oblastis ja Moskvas, kus töötas peamiselt raamatupidajana. 1944–1946 oli tööl kaubanduses Tartus. Töötas 1946–1947 Rahva Hääle korrespondendina Tartus ja 1947–1949 toimetuses Tallinnas. 1950. aastal oli Nõukogude Õpetaja vastutav sekretär. Alates 1950. aastast oli kutseline kirjanik Tallinnas. NLKP liige oli ta aastatel 1949–1991, Kirjanike Liidu liige alates aastast 1950 ning Eesti Teatriühingu liige aastast 1957. Oli aastatel 1950–1965 Tallinna linnanõukogu saadik. Aastatel 1963–1984 oli Kirjanike Liidu ametiühingu esimees.
Mai Talvest on tuntud eelkõige näitekirjanikuna, tema komöödiad olid populaarsed ka rahva hulgas, neil oli oluline koht rahvateatrite repertuaaris. Raamatutena ilmus Talvesti näidenditest "Sookollid" (1954), kolme teost sisaldav "Lühinäidendeid" ("1957"), muusikaline komöödia "Tüli tühja asja pärast" (1960) ja kaheksat teost koondav "Näidendeid" (1969). Mai Talvest on avaldanud ka lühiproosat, tema näidendeid on tõlgitud mitmetesse võõrkeeltesse.
Yassine Bounou

Yassine Bounou (araabia keeles ياسين بونو, tuntud ka kui Buno; sündinud 5. aprillil 1991 Montréalis) on Maroko jalgpallur, kes mängib väravavahina Saudi Araabia kõrgliiga klubis Al Hilal ja Maroko jalgpallikoondises.
Ta sündis Kanadas, kuid kolis lapsepõlves Marokosse. 1999. aastal liitus ta Maroko jalgpalliklubiga Wydad Casablanca. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta 2010. aastal.
2012. aasta juunis liitus ta Hispaania klubiga Madridi Atlético. Ta mängis klubi duubelmeeskonnas Hispaania tugevuselt kolmandas liigas. Aastatel 2014–2016 mängis ta laenul Hispaania esiliiga klubis Real Zaragoza.
2016. aasta juulis sõlmis ta lepingu Hispaania esiliiga klubiga Girona. Hooajal 2017–18 tõusis ta klubiga Hispaania kõrgliigasse. 2019. aasta septembris suundus ta laenule Sevillasse.
2020. aasta septembris sõlmis ta Sevillaga püsiva lepingu. 20. märtsil 2021 lõi ta Hispaania kõrgliigas Valladolidi Reali vastu mängu lõpuminutitel värava, tuues Sevillale 1:1 viigi.
Suvel 2023 liitus Bono ligi 21 miljoni euro eest Al Hilaliga.
Maroko jalgpallikoondises tegi Bunou debüüdi 15. augustil 2013 sõprusmängus Burkina Faso vastu. Ta on kuulunud Maroko koondisse 2017. ja 2019. aasta Aafrika rahvaste karikavõistlustel ning 2018. aasta maailmameistrivõistlustel. Lisaks kuulus ta 2012. aasta suveolümpiamängudel Maroko olümpiakoondisse.
Ujulestad

Ujulestad ehk ujunahad on peamiselt veeloomade varvaste vahel paiknevad õhukesed nahkmoodustised, mis hõlbustavad ujumist.
Antonius Arena

Antonius Arena (Antoine Arène; u 1500 Solliès-Pont – 1544 või 1550. aastad) oli prantsuse jurist ja luuletaja. On muuhulgas kirjutanud ühe tantsukunstialase traktaadi.
Eluloolist.
Antonius Arena sündis 1500. aasta paiku Soliersi asulas (nüüdne Solliès-Pont) Toulouse'i lähedal Vari departemangus. Perekond omas tõenäoliselt maavaldust ja suguvõssa kuulus haritlasi, näiteks oli üks ta onu meditsiinidoktor. Oletatavalt 1519. aastast õppis Arena Avignoni ülikoolis õigusteadust ja arvatavasti 1521. aastal lõpetas stuudiumi, mille oli vahepeal katkestanud Provence'is puhkenud katk.
Pärast õpinguid astus ta 1527. aastal Prantsusmaa sõjaväkke ja tegi kaasa sõjakäigu Itaaliasse. Aasta-paari pärast pöördus ta Provence'i tagasi ja seadis end sisse Aix's, ilmselt juristi ametis. 1536. aasta allikas mainib teda kohtunikuametis Saint-Rémy-de-Provence'is. Suri vallalisena arvatavasti enne 1550. aastaid (täpse daatumi osas pole allikad üksmeelel).
Looming.
Arena muljed sõjast ja selle laastavast mõjust nii sõduritele kui ka tsiviilelanikkonnale on paljude tema luuletuste teemaks. Luulet kirjutas ta toona üliõpilaste ja kirjameeste seas populaarses makaroonilises ladina keeles, milles oli eri romaani keelte elemente ning autori enda sõnaloomet. Veel käsitlesid Antonius Arena luuletused kohtuprotsesse, Avignoni üliõpilastavasid ja tantse, mida oli tavaks tantsida autori suhtlusringkonnas.
Tantsutraktaat.
Tuntuim Arena teos on lühipealkirja "Ad suos compagnones studiantes" all (ka "Provincialis de bragardissima...") tuntud tantsu käsitlev värsivormis traktaat, mille vanim säilinud eksemplar pärineb 1520. aastate lõpust (oletatavalt 1529. aastast, kuid on arvatud ka, et esmatrükk ilmus 1519). Pärast seda anti teost välja palju kordi, 1770. aastani on kokku loetud 32 trükki. Eleegilises distihhonis kirjutatud traktaat algab hulga pikkade pühendustega ja manitsustega heade kommete järgimiseks tantsul ja suhtlemises. Teos ei sisalda kirjapandud muusikat, kuid selles kirjeldatakse üksikasjalikult "basse danse"'ija antakse kokku 58 "basse danse"'i sammuloendit. Napimalt käsitletakse pavaani, galjardi, tourdioni ja kuranti.
Rahvusvaheline metsapäev

Rahvusvaheline metsapäev (ka "ülemaailmne metsapäev") on 21. märtsil. Tähistatakse seda ÜRO Peaassamblee algatusel alates 2012. aastast.
21. märtsil 2020. aastal toimub Tallinnas Vabaduse väljakul MTÜ Päästame Eesti Metsad korraldusel meeleavaldus Eesti metsade toetuseks. Esinevad muusikud Lenna Kuurmaa, Tõnis Mägi, Hanna-Liina Võsa, Mick Pedaja, Karl Madis jt, kõnelevad Peeter Laurits, Liina Steinberg, Mariell Jüssi, Anna Hints jt.
João Félix

João Félix Sequeira (sündinud 10. novembril 1999 Viseus) on Portugali jalgpallur, kes mängib ründajana Hispaania kõrgliiga klubis Barcelona (laenul Madridi Atléticost) ja Portugali jalgpallikoondises.
Ta alustas klubikarjääri Portugali suurklubis Lissaboni Benfica 2015. aastal. 2016. aastal debüteeris ta Benfica duubelmeeskonnas Portugali esiliigas. Ta mängis Benfica duubelmeeskonnas kaks hooaega ja lõi seitse väravat. 
18. augustil 2018 tegi ta Benfica põhimeeskonnas debüüdi Portugali kõrgliigas. Kaheksa päeva hiljem lõi ta mängus Lissaboni Sportingu vastu oma esimese värava Portugali kõrgliigas. Félix tuli sel hooajal Benficaga Portugali meistriks ja valiti liiga hooaja parimaks noormängijaks. Ta lõi hooajal 2018–19 liigas kokku 15 väravat. 11. aprillil 2019 tegi ta UEFA Meistrite Liiga veerandfinaalis Frankfurdi Eintrachti vastu kübaratriki, saades sellega UEFA Meistrite Liiga ajaloo noorimaks mängijaks, kes seda suutnud on.
2019. aastal pälvis ta Euroopa parima noorjalgpalluri auhinna Golden Boy. 
2019. aastal siirus ta 126 miljoni euro eest Madridi Atléticosse. See oli suuruselt neljas üleminekutasu jalgpalli ajaloos. Esimese värava lõi ta Madridi Atlético särgis Hispaania kõrgliigas 1. septembril 2019 mängus Eibari vastu. Hooajal 2020/21 tuli ta Atléticoga Hispaania meistriks. Hooajal 2021/22 valiti Félix Atlético hooaja parimaks mängijaks.
Talvel 2023 oli ta laenul Londoni Chelseas, kus ta lõi 16 mänguga 4 väravat. Suvel 2023 siirdus ta laenule FC Barcelonasse.
Portugali jalgpallikoondises tegi Félix debüüdi 5. juunil 2019 UEFA Rahvuste Liiga poolfinaalis Šveitsi vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 5. septembril 2020 UEFA Rahvuste Liiga mängus Horvaatia vastu. Ta kuulus Portugali koondisse nii 2021. aasta Euroopa meistrivõistlustel kui 2022. aasta maailmameistrivõistlustel.
Laine Leichter

Laine Leichter (aastani 1945 Laine Siim; 8. juuni 1919 Harkiv – 23. aprill 2019 Tallinn) oli eesti tšellist ja muusikapedagoog. Ta oli Eesti tšellistide koolkonna rajaja. 
Laine Leichter õppis Tartus Tiina Kapperi ja Tallinnas Galina Tšernjavskaja tantsustuudios. Tema esimene tšelloõpetaja oli Estonia teatri tšellist Karl Bachblum. Ta õppis Tallinna Konservatooriumis tšelloerialal aastatel 1929–1935 ( Raymond Bööcke klass) ja 1935–1942 (August Karjuse klass). 1938. aastal lõpetas Tallinna I tütarlastegümnaasiumi. 
Aastatel 1938–1940 mängis Tallinna Töölisteatris, 1940–1946 ja 1949–1953 Eesti Raadio sümfooniaorkestris ja 1953–1968 Estonia teatri orkestris (rühmakontsertmeistri abi), esines samuti solisti ja ansamblimängijana. Töötas tšellopedagoogina 1942–1948 Tallinna Konservatooriumis, 1948–1959 Tallinna Lastemuusikakoolis, 1959–1965 Tallinna Muusikakoolis ja 1964–2011 Tallinna Muusikakeskkoolis. 
Laine Leichter oli Eesti tšellistide koolkonna looja. Sellesse koolkonda kuuluvad Toomas Velmet, Teet ja Marius Järvi, Leho Karin, Henry-David Varema, Mart Laas, Andreas Lend, Marcel Johannes Kits jpt väljapaistvad tšellistid. Tema viimane õpilane Marcel Johannes Kits on esimene eesti keelpillimängija, kes on võitnud maailma ühe kaalukama rahvusvahelise konkursi, George Enescu nimelise konkursi "grand prix’".
1998. aastal valmis Eesti Televisioonis sarjas „Eestiaegsed inimesed” Peep Puksi film „Laine Leichter”.
Isiklikku.
Tema abikaasa oli muusikateadlane ja -kriitik Karl Leichter. Tema tütar on Epp Karin ja lapselapsed Leho Karin ja oboemängija Kasso Karin (1971).
Leid (rakmed)

Leid (murdes ka lentsid) on rangide külge kinnitatav kitsastest külg- ja põikrihmadest ning seljarihmast koosnev hobuserakmete osa.
Kuna leid paiknevad hobuse seljal ja laudjal, takistavad nad pidurdamisel või tagurdamisel range üle hobuse pea nihkumast.
Ohjad

Ohjad on valjaste külge kinnitatud pikk nöör või rihm, millega sai hobust või hobuseid tagantpoolt (veokist) juhtida.
Tööohjad valmistati varem tugevast nöörist, sõiduohjad olid tehtud nahkrihmast või kõladega kootud mustrlisest villasest paelast.
Rangiroomad

Rangiroomad (ka roomad) on rangide küljes paiknevad tugevad nahkrihmad, millega kinnitatakse look ja aisad.
Matt Hancock

Matthew John David Hancock (sündinud 2. oktoobril 1978 Chesteris) on Suurbritannia konservatiivne poliitik. Ta oli 9. juulist 2018 kuni 26. juunini 2021 Suurbritannia tervishoiu ja sotsiaalhoolduse minister.
Ta õppis Oxfordi Ülikooli Exeteri kolledžis ning lõpetas filosoofia, politoloogia ja majanduse 1. kursuse ning läks edasi Cambridge'i Ülikool Christ' kolledži, et saada magistrikraad majanduses.
Raul Tammet

Raul Tammet (16. aprill 1949 Tallinn – 25. juuni 2022) oli eesti filmi- ja teatrilavastaja.
Ta lõpetas 1972. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri näitlejana (V lend) ning 1979. aastal Moskvas Kõrgemad Stsenaristide ja Režissööride Kursused režissöörina.
Töötas 1972–1985 Tallinnfilmis assistendi ja režissöörina ning 1980–1984 ühtlasi Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedris erialaõppejõuna.
Lavastanud Haapsalu teatris Randlane. Eesti Lavastajate ja Dramaturgide Liidu liige alates 2005. aastast.
Aastatel 1999–2001 oli ta Ridala vallavanem. 
2002–2005 töötas Tammet Novoloto mängusaali administraatorina ja 2003–2007 oli Haapsalu kultuurikeskuse piiskopilinnuse vanem, hiljem oli vabakutseline.
Martín Guzmán

Maximiliano Martín Guzmán (sündinud 12. oktoobril 1982 La Platas) on Argentina majandusteadlane ja poliitik. Ta oli 10. detsembrist 2019 kuni 2. juulini 2022 Argentina majandusminister.
Ta on õppinud La Plata rahvusülikoolis, kus ta sai aastal 2005 majanduse bakalaureuseks ja aastal 2007 majanduse magistriks. Aastal 2013 sai ta Browni Ülikoolis majandusteaduse doktoriks.
Dmitri Postnikov

Dmitri Vassiljevitš Postnikov (vene keeles Дмитрий Васильевич Постников) oli Nõukogude Liidu sporditegelane. 
Postnikov oli komsomolitööl, hiljem sai spordifunktsionääriks. 1947. aastal juhtis ta augusti alguses Nõukogude Liidu delegatsiooni Haagis aset leidnud Rahvusvahelise Maleföderatsiooni (FIDE) 18. kongressil. Delegatsioon jõudis raskustega kohale alles kongressi viimasel päeval, astus samas FIDE liikmeks ja asus kaasa rääkima kavandatava maailmameistrivõistluste turniiri korraldusega seotud küsimusi.
1950. aastatel oli ta NSV Liidu Spordikomitee aseesimehi, kelle üheks tegevussuunaks oli kureerida spordikomitee maleosakonda (sisuliselt selle kaudu Üleliidulist Malesektsiooni). 
Aastatel 1969–1972 oli Postnikov NSV Liidu Maleföderatsiooni esimees. Pärast 1970. aastal Vancouveris peetud MM-veerandfinaalmatši, kus Mark Taimanov kaotas Robert Fischerile hävitava tulemusega 0:6, esines Postnikov järgmise kommentaariga: "Sellist häbiväärset lugu pole Nõukogude maletajad kunagi varem läbi elanud!" 
1972. aastal vahetult enne Spasski-Fischeri MM-tiitlimatši astus ta esimehe kohalt tagasi. Toona tema esimese asetäitjana töötanud Juri Averbahhi arvates nägi Postnikov ette Boriss Spasski kaotust ja püüdis ära hoida ebameeldivusi, mis matši kaotuse puhul temal kui föderatsiooni juhil kindlasti oleksid tekkinud.
Chubuti provints

Chubuti provints on Argentina 1. järgu haldusüksus. Asub riigi lõunaosas 42. ja 46. lõunaparalleeli vahel. Piirneb läänes Tšiiliga.
Provints on nime saanud Chubuti jõe järgi, mis voolab umbes 800 km pikkusena provintsi keskosas.
Provints jaguneb 15 departemanguks ja 47 kohalikuks omavalitsuseks. Suurim linn on Comodoro Rivadavia.