Kariibi keel

Kariibi keel ("karìna auran") kuulub kariibi keelkonda, makrokariibi hõimkonda, žee-pano-kariibi suurhõimkonda. Kariibi keelkonda kuulub veel 20 elavat keelt lisaks kariibi keelele. 
Kariibid elavad Lõuna-Ameerika põhjaosa rannikupiirkonnas, Venezuela, Guyana, Suriname ja Prantsuse Guajaana külades jõgede ja jõesuudmete lähistel; suurem osa Venezuelas Monagase ja Anzoátegui osariikides, Orinoco jõesuudme lähistel kirdes; mõned Bolívari osariigis, Orinocost lõunas. Väga väike arv kariibe elab ka Brasiilias Prantsuse Guajaana piiri lähistel segakülades, kus räägitakse ka portugali keelt.
Kõnelejate arv.
Kõnelejate arv on hinnanguliselt 7358 – 8940
Vastavalt elukohariigile: 
Hinnanguliselt ei räägi pool kariibi populatsioonist enam oma keelt, kuna see asendatakse järjest enam teiste käibelolevate suurte keeltega. Ka esineb keele mandumist külades, kus kariibi keelt kasutatakse küll igapäevaelus, aga kohalikes koolides on kasutusel riigikeel ning paljud noored suunduvad mittekariibi linnadesse edasisteks õpinguteks.
Prantsuse Guajaanas välja antav ajaleht Oka Mag’ kajastab indiaanlaste, eriti kariibide tegevust prantsuse keeles, kuid sisaldab igas väljaandes ka ühte artiklit kariibi keeles. Kuni 2009. aastani anti Yanamale koolis Prantsuse Guajaanas kakskeelseid kultuuritunde – prantsuse ja kariibi keeles.
Murded.
Kariibi keelel on neli murret: Venezuela, Guyana, Lääne-Suriname, Ida-Suriname ja Prantsuse Guajaana murre.
Diferentseerimine.
Kariibi keeles esineb sisemist eristumist tänu asjaolule, et kariibid asustavad väga laia piirkonda. Osaliselt tuleneb see variatsioon kontaktist eri riigikeeltega, mis põhjustavad erinevate sõnade laenamist kariibi keelde: Prantsuse Guajaanas leidub prantsuse keelest pärinevaid laensõnu, hollandi või suriname keelest Surinames, inglise keelest Guyanas ning hispaania keelest Venezuelas; tõenäoliselt ka portugali keelest Brasiilias. Erinevuste teine põhjus on asjaolu, et kariibi külad on üksteisest nii kaugel, et nad ei suuda omavahel ühendust pidada.
Põhiarvsõnade süsteem.
Kariibi keele põhiarvsõnade süsteemi aluseks on etümoloogiliselt võetud käed ja varbad. Arvsõna "ainatone" "5" on liitsõna sõnadest "aina" "käsi" ning "atone" "ühel küljel;" "ainapatoro" "10" on liitsõna sõnadest "aina" "käsi" ning "opatoro" "mõlemal küljel." 
Foneetika ja fonoloogia.
Kariibi keeles on eristatavad järgmised foneemid:
Antud foneemidele viitavad sümbolid on võrdväärsed IPA sümbolitega, mis osutavad nende põhihääldusele; kokku 15 foneemi.
Kariibi foneemid esinevad silpides järgmise valemi järgi: 
kus V tähendab vokaali, K konsonanti ning ümarsulud viitavad valikulisusele. Kõik konsonandid võivad esineda kõikide vokaalide ees nii sõna alguses kui keskel; erandlikuks sõnaks on kombinatsioon /ji/, mida ei esine.
Kariibi foneemide hääldus ning nende allofoonilised variatsioonid on kokkuvõtlikult välja toodud järgmises tabelis, kuhu on lisatud ka nasaalsed ja klusiilsed kooda foneemid /N/ ja /Q/. Rõhule on viidatud allajoonimisega.
Rõhutades võib kõiki vokaale hääldada veidi pikemalt ja kõrgema tooniga. Suriname kariibi puhul säilitab ainult /i/ oma häälduse kuni konsonandi või konsonantühendi lõpu häälduseni, mis foneemiliselt sellele järgneb; Venezuela kariibi dialektis näitavad ka teised kõrged vokaalid (/i/ ja /u/) sellist progressiivsust.
Süntaks.
Kariibi keeles on kasutusel SOV või OVS sõnajärg. Negatiivsust väljendatakse koopula "olema" abiga ning adverbiaalse verbiga: "auwa’pa" sisuline tõlge "ma ei naera" sõnasõnaline tõlge on "(mittenaerma) (mina olen)."
Kariibi keeles on kaheksa sõnaliiki, mida võib lühidalt karakteriseerida järgnevalt:
Neist üksustest on seotud üksnes partikli üksus – saab esineda vaid järgnedes teisele, vabale sõnaüksusele – ning mõned verbi üksused.
Pronoomenid.
Lisaks esimese, teise ja kolmanda isiku jaoks ("awu, amoro, mòko") (mina, sina, tema) esinevad pronoomenid ka esimese ja teise isiku kombinatsioonis ("kỳko") (meie: mina + sina) ning esimese ja kolmanda isiku kombinatsioonis ("nàna") (meie: mina + tema). Samadele isikutele võib viidata ka noomenites ja verbides esinevate prefiksitega "y-, a-, i-, ky-, ty-". Nende hulgast erineb teistest prefiks ty- selle poolest, et ta on alati anafoorne, viidates alati kas kolmandale isikule või esimese ja kolmanda isiku kombinatsioonile otsesõnu osutatud pronoomeni "nàna" poolt.
Substantiivid.
Substantiividel on genitiivne vorm, mida tavaliselt märgitakse sufiksiga "–ry"; omajale osutatakse pronominaalse prefiksi, sõna või fraasiga, mis eelneb substantiivi omastavale vormile. Väikest gruppi sõnu, mida kutsutakse "adjektiivseteks substantiivideks" võib liigitada mõnede semantiliste omaduste poolest adjektiivide hulka, kuid nende formaalsete omaduste baasil loetakse nad substantiivideks.
Adjektiivid.
Adjektiive oma põhivormis võib kasutada määrsõnadena; tuletatud vormi (tavaliselt tuletatud lisades põhivormile sufiksi "–no") kasutatakse noomeni modifitseerimiseks. Nii põhi- kui ka tuletatud vormile võib lisada pluurali sufiksi; põhivormile "-ine" ning tuletatud vormile "-kon".
Verbikategooriad.
Verbid võib jagada kolme kategooriasse: transitiivseteks (ehk sihilisteks), intransitiivseteks (ehk sihituteks) ning pooltransitiivseteks verbideks (kombineeruvad refleksiivsete prefiksitega). Pronominaalsed prefiksid, mida võib kombineerida verbidega, näitavad ära, millisesse kategooriasse verb kuulub. Transitiivsed verbid võivad kombineeruda üheksa pronominaalse prefiksiga: kolm aktiivset prefiksit ("si-" "mina," "mi-" "sina," ja "kysi-" "sina ja mina"), kolm passiivset prefiksit ("y-" "mina," "a-" "sina," "ky-" "sina ja mina") ja kolm refleksiivset prefiksit ("w-" "mina," "m-" "sina," "kyt-" "sina ja mina"). Intransitiivsed verbid võivad kombineeruda ainult pronominaalsete prefiksitega, mida kutsutakse "passiivseteks" kui neid kombineerida transitiivse verbiga (selle fakti alusel võib väita, et kariibi pronominaalne prefiks kuulub ergatiivsesse süsteemi). Väike grupp pooltransitiivseid verbe, millel on intransitiivne tähendus (nagu ka intransitiivsetel verbidel), võivad kombineeruda ainult refleksiivsete prefiksitega. Intransitiivseid verbe võib teha transitiivseks lisades neile transitiviseeriva sufiksi "-nopy" või "–ka". Transitiivsed verbid võivad saada kausatiivse tähenduse, kui neile lisada kausatiivne sufiks "-po".
Postpositsioonid.
Postpositsioonid võivad esineda adverbilises põhivormis (just nagu adjektiivid) ning adnominaalses vormis, mis on tuletatud põhivormist, lisades sufiksi "-no". Ka pluraalsufiksid on samad nii adjektiivides kui postpositsioonides: "-ine" esineb põhivormis ja "-kon" tuletatud vormis.
Partiklid.
Partiklid on käändumatud adverbid, mis ei esine iseseisvalt lause alguses aga on lause esimese sõna või fraasi järel.
Numeraalid.
Numeraalid võivad esineda just nagu adjektiivid ja postpositsioonid adverbiaalses põhivormis, adnominaalses vormis, mis tuletatakse põhivormist tavaliselt lisades sufiksi "-no". Adverbiaalne vorm ei kombineeru pluurali sufiksiga, kuid adnominaalne vorm numeraalist võib esineda koos sama pluurali sufiksiga kui adjektiivide ja postpositsioonide adnominaalne vorm: "-kon". Omandivormi, mis saadakse lisades sufiks "-ry" adnominaalsele vormile, kasutatakse seal, kus inglise keeles kasutatakse järgarvu (’"number three of them"’ ehk kolmas (’"the third one"’)).
Interjektsioonid.
Interjektsioonid võib jagada kolme kategooriasse: vokatiivid, onomatopoeetilised sõnad ja teised interjektsioonid. Vokatiivide hulka kuulub grupp sõnu, mis määravad sugulussuhteid, mida kasutatakse palju, kuna kariibid kõnetavad üksteist mitte isiku päris nime mainimisega vaid terminiga, mis väljendab rääkija ja kuulaja vahelist (sugulus-) suhet.
Transpositsioon ehk sõnaliigi muutumine.
Kariibi keeles esineb kolme tüüpi transpositsiooni: nominalisatsioon, adjektivisatsioon ja verbalisatsioon. Nominalisatsioon võib olla verbi või adjektiivi transpositsioon, mida moodustatakse vastavalt sufiksatsioonil või kasutades adnominaalset vormi substantiivina. Adjektivisatsioon võib olla transpositsioon substantiivist, verbist või numeraalist, mis moodustub sufiksatsioonil. Sufiksatsioonil moodustub ka verbalisatsioon, mis on transpositsioon substantiivist.
Keelenäide.
Järgnev tekst on kariibi keele Venezuela dialektist koos transkriptsiooniga ortograafiale, mida on kasutatud Hendrik Courtzi raamatus "A Carib grammar and dictionary":
Tõlge: 
Meie vanaisa ütleb: kui keegi räägib tema enda keeles, siis ta näitab, et ta on kariib. Ei ole vältimatu, et me kaotame oma viisi tantsimiseks, meie muusika, laulud ja teadmised.
Kasutatav kirjaviis.
Kariibi keeles on kasutusel häälikkiri, mis põhineb ladina tähestikul.
Keele ajaloost.
Kariibid pärinevad Roraima regioonist Brasiilias ja Venezuelas, kuigi kui 16. sajandil leidsid aset esimesed kontaktid eurooplastega, asustasid nad juba ka rannikupiirkondi. Kolonisatsiooni algusest peale tõmbasid kariibid mitmete kroonikute ja misjonäride tähelepanu, kes lõid nende keelele grammatikaid, leksikone ja katekismuseid. Kariibi keel on mänginud tähtsat rolli Kariibi keelkonna keelte geneetilises klassifikatsioonis; ortograafilised reeglid erinevad riigiti, kuna kariibi keelt räägitakse väga suurel maa-alal erinevate kohalike riigikeelte kõrval.