tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Grace Kaufman

Grace Kaufman (sündinud 29. aprillil 2002 Los Angeleses Californias) on ameerika näitleja. 
Ta on tuntud rollide järgi seriaalides "Bubble Guppies", kus ta oli Deema, CBS-i situatsioonikomöödias "Mees teab" (2016–2020), kus ta oli Kate Burns, CBS-i situatsioonikomöödias "Halb õpetaja" (2014), kus ta oli Bronwen, TNT märulidraamas "Viimane laev" (2014–2018), kus ta oli Ashley Chandler ning Disney sarjas "Whisker Haven" (2015–2018), kus ta oli Berry.
Kaufmani filmidebüüt oli filmis "Sister" (2014).
Ta vanemad on näitlejad David Kaufman ja Lisa Picotte. Ta esimene näitlejaroll oli 2009. aasta lavastuses "Meet Me in St. Louis", mis lavastati Carpenteri etenduskunstide keskuses. Tema isapoolne vanaisa on juut ja isapoolne vanaema katoliiklane.
Tunnustus.
2012. aastal sai Kaufman parima naisosatäitja auhinna HollyShortsi filmifestivalik. 2014. aastal võitis ta Traverse City filmifestivalil auhinna.
Hala Finley

Hala Finley (sündinud 18. mail 2009) on Ameerika näitlejanna. Teda tuntakse enim rollide poolest seriaalis „Mees teab“ (2016–2020) Emme Burnsina ja filmis „Me võime olla kangelased“ (2020) Ojo rollis.
Varajane elu ja karjäär.
Finley sündis 18. mail 2009. aastal Gladstones, Missouris. Tema ema on liibüalane Somiya Finley. Just tema emalt, kes on näidelnud mõnes väiksemas filmis, sai Finley esimest korda huvi näitlemise vastu. Nad näitlesid koos 2014. aasta Kansas Citys filmitud lühifilmis Counter Parts, mis oli ka Hala filmidebüüt. Järgmisel aastal kolis perekond Los Angelesse, et edendada mitte ainult Finley ja tema ema, vaid ka tema vanema venna karjääri võimalusi, kes soovis õppida filmikunsti.
Los Angeleses ilmus Finley trüki- ja telereklaamides. 2015. aastal mängis ta filmis Grammy peaosa. Gruesome Magazine ütles, et ta oli imeline. 2016. aastal näitles Finley seitsmeaastaselt seriaalis "Mees teab" Adam Burnsi (Matt LeBlanc) lastest noorimat, Emme Burnsi. 2018. aastal mängis ta filmis "Back Roads" Jody Altmyerit, mille eest sai ta positiivse hinnangu. Nerdy Babble ütles, et Finley oli selle filmi kõige üllatavam osa, öeldes, et Finley pani ta ootused väga kõrgele. Ta oli imeline ja lõputult armas. 2020. aasta veebruaris osales Finley Mandalay Picturesi filmis "Shelter".
2021. aasta septembris ühines Finley Ben Afflecki ja Alice Bragaga põnevusfilmis "Hypnotic" ja kohtus taas režissöör Robert Rodriguezega.
2022. aastal mängis ta filmis "Paradise Highway", mille keskmes on inimkaubandus. Finley kehastab Leilat, kellega kaubitsetakse, et päästa teist tegelast. A.V. Club kiitis tema esinemist, öeldes: "Finley väldib nii palju kui võimalik armsust, mängides Leilat alguses peaaegu sama metsikuna – väänlevate karjete ja kontrollimatute kehaliste liigutustega, millega teeb ta potentsiaalsete röövijate elu võimalikult ebameeldivaks."
Boris Dubovik

Boris Dubovik (sündinud 18. mail 1955 Strõi linnas Lvivi oblastis) on ukraina päritolu eesti muinsuskaitsja.
Ta külastas esimest korda Tallinna septembris 1971. Kevadel 1972 asus ta Tallinnas tööle.
Töö.
Tallinna linna muinsuskaitse asejuhina ja juhina:
Isiklikku.
Tütar Jekaterina, elukaaslane Taimi.
Tema hobi on keskaegsed linnused.
Douglas A-20 Havoc

Douglas A-20 Havoc (inglise keelest "Kaos") on Ameerika Ühendriikide sõjalennuk. Seda kasutati teises maailmasõjas paljudes erinevates rollides, sh kergepommitaja, ründelennuki ja luurelennukina.
Lennuki tellis endale Prantsusmaa, hiljem avastas Ameerika Ühendriikide armee õhukorpus, et see sobib ka neile. Pärast Prantsusmaa langemist hakkas seda kasutama ka Suurbritannia. Aastal 1942 kasutasid Ameerika Ühendriigid A-20 Põhja-Aafrika kampaanias.
A-20 oli kasutusel mitmetes liitlasvägede üksustes, peamiselt Ameerika Ühendriikide armee õhuväes, Nõukogude õhuväes, Nõukogude mereväe lennuväes ja Suurbritannia kuninglikus õhuväes. Kokku ehitati 7478 lennukit, neist üle kolmandiku läks Nõukogude Liidule. Lisaks kasutasid seda sõja ajal Austraalia, Lõuna-Aafrika Vabariik, Prantsusmaa ja Holland, hiljem ka Brasiilia.
Ordnance QF 6-pounder

Ordnance QF 6-pounder on Suurbritannia kahur. See oli teises maailmasõjas kasutuses peamiselt tankitõrjekahurina nii Briti kui Ameerika Ühendriikide relvajõududes. Lisaks kasutati seda paljudel soomukitel.
Kuigi 6-pounder konstrueeriti juba enne maailmasõja algust, jõudis see rindele alles aprillis 1942, kui seda hakati kasutama Põhja-Aafrika kampaanias. Seal asendati 6-pounderitega vanemad Ordnance QF 2-pounderid ning tänu nende kasutuselevõtule sai Ordnance QF 25-poundereid hakata uuesti kasutama suurtükiväes, mitte tankitõrjes.
Kawasaki Ki-148

Kawasaki Ki-148 on Jaapani õhk-maa-rakett. See konstrueeriti aastal 1944 ning see oli mõeldud kasutamiseks teises maailmasõjas. Nagu ka paralleelselt välja töötatud rakett Mitsubishi Ki-147, juhiti Ki-148-t raadio teel ning sellel oli rakettmootor. Võrreldes 147-ga oli Ki-147 väiksem ning tunduvalt kergema lõhkepeaga (vastavalt 800 ja 300 kg).
Katsetused viidi läbi 1944. aasta lõpus ning võimud andsid käsu rakett kiiresti rindel kasutusse võtta. Katseperioodil lasti seda pommituslennukilt Kawasaki Ki-48, hiljem pidi selle standardseks emalennukiks saama rünnaklennuk Kawasaki Ki-102. Valmistati umbes 180 raketti Ki-148, kuid neid ei jõutud sõjas kasutada.
Flachmine 17

Flachmine 17 on Saksa tankitõrjemiin, mida toodeti esimese maailmasõja ajal suures koguses. Tootmine algas 1916. aastal, et võidelda Prantsusmaa ja Suurbritannia tankidega. Sõja lõpuks oli valmistatud üle 3 000 000 Flachmine 17. Miin oli lihtsa ehitusega nelja detonaatoriga puust karp, mis suure raskuse, näiteks tanki all plahvatas. Seda oli võimalik kaabli abil ohutust kaugusest ka käsitsi õhkida.
Tüüp 99 (miin)

Tüüp 99 on Jaapani tankitõrjerelv. Seda kasutati teises maailmasõjas, relvastusse jõudis see 1939. aastal. Miin oli kaetud riidega ning sellele kinnitati neli magnetit ja sütik tänu millele sai seda kasutada tankitõrjegranaadina. Pärast nõela eemaldamist plahvatas see 5–10 sekundi jooksul. Magnetite abil sai miine tugevama plahvatuse saamiseks kokku panna. Ühe miiniga sai läbistada u 19 mm terast, kahega u 32 mm.
Birmas viibinud Suurbritannia väed katsetasid jaapanlastelt võetud miine Stuarti ja Lee tankide peal ning leidsid, et need olid kuni 20-mm soomuse vastu ülimalt efektiivsed, kuid enam kui 35-mm soomust ei läbistanud. Jaapani sõjaväedoktriini järgi oli soovituslik seda kasutada varitsusel ning visata vastase masina külge 2–3 meetri kauguselt. Sihtida tuli näiteks mootorikatet.
Haller Mauern

Haller Mauern on väike mäeahelik, mis on osa suurematest Põhja-Lubjakivialpidest.
Peaharja läänepoolse tugipiilari moodustab 2244 m kõrgune Großer Pyhrgas. See mägi on ka Haller Mauerni kõrgeim tipp. Selle tipust avanevad kaunid vaated ja sinna saab suhteliselt lihtsalt ronida nn tavamarsruudil, kuigi on vaja kindlat jalust.
DMNS &amp; Mosquitoes

"DMNS &amp; Mosquitoes" on laulja Baby Lasagna debüütalbum, mis ilmus 2025. aasta veebruaris.
Janar Kärner

Janar Kärner (sündinud 14. mai 1982, Järva-Jaanis) on Eesti päästeametnik. Ta on alates 1. maist 2024 Päästeameti Ida päästekeskuse juht.&lt;br&gt;
Kärner alustas teenistust ajateenijana Tallinna Üksik-Päästekompaniis 2001. aastal ja jätkas teenistust 2002. aastal Järvamaa Päästeteenistuse Koeru tugikomandos tuletõrjuja-päästjana ja meeskonnavanemana. Alates 2006. aastast töötas Kärner Lääne-Eesti Päästekeskuse Järvamaa päästeosakonna juhtivspetsialistina ja alates 2007. aastast juhatajana. 2016. aastal asus ta juhtima Päästeameti suurimat struktuuriüksust - haldusosakonda ning 01.maist 2024 sai temast Ida päästekeskuse juht ja Ida-Eesti regionaalse kriisikomisjoni juht.&lt;br&gt;
Kärner on lõpetanud 2008. aastal Sisekaitseakadeemia Päästeteenistuse eriala ning 2014. aastal omandas Tallinna Ülikooli Organisatsioonikäitumise magistrikraadi.
Täppiskiiritusravi

Täppiskiiritusravi (inglise keeles "stereotactic body radiotherapy", lühend SBRT või "stereotactic ablative radiotherapy", lühend SABR) on onkoloogias kasutatav ülitäpne kiiritusravi viis, mille puhul kasutatakse fraktsiooni ehk kiirituskorra kohta suurt kiirgusdoosi (6–30 greid), mida rakendatakse enamasti 1–5 korda. Gamma- või röntgenikiirgus fokuseeritakse täpselt kasvaja koldesse, püüdes samal ajal maksimaalselt säästa ümbritsevaid terveid kudesid. Kõrvaltoimete vähesus saavutatakse tänu sellele, et kiiritatav piirkond ehk sihtmaht on tavalise kiiritusraviga võrreldes väga väike, mis on tehniliselt võimalik tänu kiiritusraviaparaatide ja tarkvaralahenduste hiljutisele arengule. 
Eestis rakendati esimest korda metastaasi täppiskiiritusravi Tartu Ülikooli Kliinikumis 4. aprillil 2017. Alates 2018. aastast on täppiskiiritusravi Tervisekassa tervishoiuteenuste nimekirjas.
Täppiskiiritusravi puudutab eelkõige nn oligometastaatilist haigust, mille korral patsiendil esineb kuni viis metastaasi kuni kolmes elundis. Üks esimesi kliinilisi uuringuid, mis võrdles ainult medikamentoosset standardravi saanud kontrollrühma ning standardse ravi ja täppiskiiritusravi kombinatsiooni saanud testrühma, oli II faasi juhuslikustatud uuring SABR-COMET ("stereotactic ablative radiotherapy for the comprehensive treatment of oligometastases"). Uuringusse oli aastatel 2012–2016 kaasatud kokku 99 patsienti, kellel oli diagnoositud rinnavähk, kopsuvähk, jämesoolevähk, eesnäärmevähk või muud vähkkasvajad. Uuringu jälgimisperiood oli 51 kuud. 2020. aastal avaldatud tulemuste kohaselt oli üldise elumuse mediaan kontrollrühmas 28 kuud ja testrühmas 50 kuud. Viie aasta üldine elumus oli kontrollrühmas ligi 18% ja testrühmas üle 42%, seejuures ei erinenud rühmad esinenud kõrvaltoimete ega elukvaliteedi parameetrite poolest.
Romaantsement

Romaantsement on portlandtsemendile eelnenud sideaine, mis toorainete põletusprotsessilt sarnaneb lubja tootmisega, jahvatusprotsessis aga on vaja lisada loodudlikku kipsi põletusprotsessis moodustunud kaltsiumaluminaatide sidumiseks.
Romaantsementi kasutatakse hüdraulilise sideainena küllaltki suure suhtelise niiskusega keskkonnas madala tugevusega mördi või betooni valmistamiseks.
Tänapäeval kasutatakse harva, peamine mördi või betooni sideaine on portlandtsement.
Eestis kasutati romaantsementi esimest korda 1823. aastal Narva uue viieavalise puitsilla sillasammaste alustes. Projekti ja tehnoloogia autor oli Venemaa teenistuses olev prantsuse insener Antoine Raucourt, kes oli enne Venemaale tulekut tegelenud Prantsusmaal selliste sideainete ja nende ehitusmaterjalides kasutamise uurimisega.
Martin Rees

Martin John Rees, Ludlow' parun Rees, tuntud ka kui Ludlow' lord Rees (sündinud 19. juunil 1942 Yorkis) on Briti kosmoloog ja astrofüüsik, kuninglik astronoom alates 1995. aastast.
Lord Reesi peetakse nii riiklikul kui ka rahvusvahelisel tasandil tänapäeva silmapaistvaks teadlaseks, kes ei aita kaasa mitte ainult meie arusaamisele kosmoloogiast ja astrofüüsikast, vaid avaldab mõju ka laiemale teadusvaldkonnale tervikuna.
Haridus- ja töökäik.
Ta on lõpetanud 1963. aastal Cambridge'i Ülikooli Trinity College'i bakalaureusekraadiga ja saanud 1967. aastal Cambridge'ist doktorikraadi (PhD).
1973. aastal valiti Rees Plume'i astronoomia ja eksperimentaalfilosoofia professoriks Cambridge'i astronoomiainstituudis (1973–1991). Aastatel 1977–1982 ja 1987–1991 oli ta ühtlasi Cambridge'i astronoomiainstituudi direktor, 2002–2009 Cambridge'i Ülikooli kosmoloogia ja astrofüüsika professor ning 2004–2012 Cambridge'i Ülikooli Trinity College'i magister. 
Ta on töötanud külalisprofessorina mitmes institutsioonis, sealhulgas Harvardi Ülikoolis (1972 ja 1988–1989) ning Princetonis teaduskeskuses Institute for Advanced Study (1982, 1996, 1997). 2001. aastal sai ta Imperial College Londoni ja Leicesteri ülikooli auprofessoriks.
Martin Rees on olnud Kuningliku Astronoomiaseltsi (1992–1994) ja Londoni Kuningliku Seltsi president (2005–2010).
Teadustöö.
Reesi peamised uurimisvaldkonnad on kõrge energia astrofüüsika (eriti gammakiirguse pursked, galaktikatuumad, mustade aukude teke ja kiirgusprotsessid, ka gravitatsioonilained) ning kosmilise struktuuri moodustumine (eelkõige tähtede ja galaktikate varane põlvkond, mis tekkisid suurel punanihkel kosmilise "pimeda ajastu" lõpus).
1984. aastal ilmus ajakirjas Nature Reesi kaasautorluses artikkel "Formation of galaxies and large-scale structure with cold dark matter", milles üksikasjalikult põhjendati külma tumeda aine kontseptsiooni. Jaan Einasto sõnul võib seda artiklit vaadelda kui tumeaine olemasolu lõplikku ja nii-öelda ametlikku tunnustust.
Tunnustus.
Audoktor.
Ta on saanud rohkem kui 20 institutsioonilt audoktori kraadi, sealhulgas Oxfordi Ülikoolist 2000. ja Harvardi Ülikoolist 2016. aastal.
Publikatsioone.
Martin Reesi tsiteeritumaid publikatsioone Google Scholari andmeil (2024):
Kakumäe Vabatahtlik Merepääste

Kakumäe vabatahtlik merepäästeüksus ehk Kakumäe SAR on loodud 2019 aastal koos Haven Kakumäe sadama avamisega Tallinna Vabatahtliku Merepääste poolt. 
2025. aastast tegutseb Kakumäe Vabatahtlik Merepääste iseseisva juriidilise üksusena, et fokuseerida rohkem piirkonnapõhise reageerimismeeskonna toetamisele. Kakumäe merepäästepiirkond asub Eesti ühe kõige tihedama mere- ja veeliikluse keskmes. Üksus pakub tuge nii harrastus meresõitjatele kui ka merega igapäevaselt seotud professionaalidele.
Kakumäe SAR on üks enim väljakutseid saav ning pikima hooajaga merepäästeüksus Eestis. Üksusesse kuulub 16 riiklikult tunnustatud vabatahtliku merepäästjat. Sündmusele reageeritakse hooaja vältel 24/7 30 minuti jooksul kolme liikmega. 
Kakumäe SAR eesmärk on pidev valmisolek, treeningud  ja vajalike ressursside tagamine merepääste operatsioonideks. Avalikkuse teavitustöö ja koolituste pakkumine, et ennetada õnnetusi merel. Veeohutusalaste teenuste pakkumine, et tagada ürituste ja kogunemiste turvalisus veekogudel.
Kakumäe SAR tegevus järgib rahvusvahelisi konventsioone ja on kooskõlas “International Aeronautical and Maritime Search and Rescue (IAMSAR) Manual”-iga, et tagada rahvusvaheliselt tunnustatud tegevusviisid.
Kuninglik astronoom

Kuninglik astronoom (inglise keeles "Astronomer Royal") on Briti kuningakojas auametikoht, mis tänapäeval on puht sümboolse tähendusega. Kuni 1972. aastani oli selle ametikoha põhiülesanne juhtida direktorina Greenwichi kuningliku observatooriumi tööd.
Ametikoht loodi 1675. aastal.
Alates 1995. aastast on 15. kuninglik astronoom Martin Rees. Esimene kuninglik astronoom oli John Flamsteed (1675–1719).
Narva suur puit-graniitsild

Narva suur puit-graniitsild oli sild Narvas aastatel 1829–1941.
Uue silla algse projekti 1822. aastast ja uudse tehnoloogia autor oli Venemaa teenistuses olev Prantsuse insener Antoine Raucourt, kes oli enne Venemaale tulekut tegelenud Prantsusmaal uute sideainete ja nende ehitusmaterjalides kasutamise uurimisega. Tema kasutas sillasammaste alustes esimest korda Eestis betooni, mille sideaine oli küll hüdrauliline lubi (või selle eriliik romaantsement), mitte nagu tänapäeval on põhiliselt portlandtsement. Ta otsis ise Narva ümbruse merglilise lubjakivi leiukohti, võttis neid kasutusele ja korraldas selle kivi põletamist ahjudes nii, et saadi hüdrauliline lubi.
Uus sild valmis insener Carl Eberhard von Bulmerincqi lõpliku projekti järgi 1829. aastal ning sai hiljem keiser Nikolai I nime. Viis võrdset ava à 23,7 m olid sillatud puitprussidest kaartega. Kalda- ja jõesambad tehti vaialustele paest ja alumised osad kuni kaarte kandadeni olid vooderdatud suurte puhtalt tahutud graniitplokkidega. Silla kogupikkus oli 149 meetrit.
See sild sai kannatada Vabadussõjas, kuid korrastati pärast sõda muudetult. 17. augustil 1941 lasi taganev Punaarmee silla õhku, säilis ainult kõige parempoolsema (Jaanilinna-poolne) ava kaar.
1941. aastal rajas Saksa sõjavägi silla sammastele puitsilla. Parempoolse av akaar säilis, teistele avadele tehti puitturvikutega silded. Selle silla õhkis omakorda Saksa sõjavägi taganemisel suvel 1944. Punaarmee pioneeriüksused rajasid silla sammastele 1944. aastal 8 päevaga omakorda uue puitsilla.
Sellest umbes 25 meetrit allavoolu hakati kevadel 1957 ehitama uut silda. Seda tehti samal ajal, kui vana sild veel toimis. Pärast uue silla valmimist lammutati vana silla puitkandurid ja sillasambad veepiirini, kuid tänapäeval on veel näha 1829. aasta silla sammaste graniidist jäämurdjad.
Täiesti uus sild avati 1960. aastal nimega Sõpruse sild.
30. mail avasid Narva linnapea Katri Raik ja Eesti Betooniühingu esimees Imre Leetma jõe vasakul kaldapealsel vana silla kohal mälestustahvli suurele puitgraniitsillale kui Eesti esimesele betoonehitisele. Mälestustahvli kujunduse autor on Erik Riikoja.
Liza Snyder

Liza Snyder (sündinud 20. märtsil 1968 Northamptonis Massachusettsi osariigis) on ameerika näitleja. 
Ta on tuntud rollide järgi seriaalis "Sireenid", kus ta mängis politseid Molly Whelan, NBC situatsioonikomöödias "Jesse", kus ta mängis Lindat, CBS situatsioonikomöödias "Yes, Dear" (2000–2006), kus ta mängis Christine Hughesi ja CBS situatsioonikomöödias "Mees teab" (2016–2020), kus ta mängis Andi Burnsi.
Elukäik.
Ta isa on Smithi Kolledži teatriprofessor ja ta ema on laulja-laulukirjutaja. Tema emapoolne vanaisa oli viis Oscarit võitnud helilooja Johnny Green ning vanaema oli näitleja Betty Furness. Snyder on lõpetanud New Yorgi teatrikooli, kus ta õppis näitlemist Sanford Meisneri juhendamisel.
Snyder alustas karjääri teledraamades "The Trials of Rosie O'Neill" ja "Mõrv sai teoks", kus tegi kaasa üksikutes jagudes. 1993. aastal näitles ta krimidraama seriaalis "Sireenid", kus ta mängis peaosa Molly Whelani. Pärast selle seriaali lõppu näitles ta kahes telefilmis ning oli külalisnäitleja seriaalides "Chicago Hope" ja "Pacific Blue". Aastatel 1998–2000 näitles ta NBC situatsioonikomöödias "Jesse", mille peaosas oli Christina Applegate. Ta tegi filmidebüüdi filmis "Anna edasi", mille režissöör oli Mimi Leder. Hiljem 2000. aastal mängis ta peaosa CBS-i situatsioonikomöödias "Yes, Dear", kus ta mängis Christine Hughesi. Sarja viimane osa oli eetris 2006. aastal.
Pärast seriaali "Yes, Dear" oli Snyderil viieaastane paus näitlemises. 2011. aastal tegi ta külalisnäitlejana rolli seriaalis "Dr House", kus ta kehastas kopsusiirdamist vajavat patsienti. Ta näitles taas oma rolli seriaalist "Yes, Dear" 2013. aastal seriaalis "Lootuse kasvades". 2016.–2020. aastal näitles Snyder koos Matt LeBlanciga CBS-i situatsioonikomöödias "Mees teab".
Kevin Nealon

Kevin Nealon (sündinud 18. novembril 1953 Saint Louises Missouri osariigis) on Ameerika Ühendriikide koomik ja näitleja.
Ta sai tuntuks ajal, kui näitles NBC sketšikomöödiasarjas "Saturday Night Live" aastatel 1986–1995, kus ta oli saateosa "Weekend Update" saatejuht. Pärast sellest sarjast lahkumist mängis ta mitmes Happy Madisoni produktsioonifirma filmis. Ta kehastas Doug Wilsonit Showtime'i sarjas "Weeds" ja andis animasarjas "Glenn Martin, DDS" hääle nimitegelasele Glenn Martinile.
Noorpõlv ja haridus.
Kevin Nealoni ema on Kathleen M. ja isa on Emmett F. Nealon, lennufirma juht. Tal on neli õde-venda. Mõni kuu pärast tema sündi kolis pere Connecticuti osariiki Bridgeporti. Kui poiss oli kuuene, kolis pere neljaks aastaks Lääne-Saksamaale Heidelbergi. Ta on iiri päritolu ning ta kasvas üles katoliiklaste peres. Ta lõpetas 1971. aastal St. Josephi kooli Trumbullis Connecticutis ja omandas Sacred Hearti ülikoolis bakalaureusekraadi turunduses. Seejärel käis ta õhtukursustel Fairfieldi ülikoolis, mille jalgpallimeeskonnas ta kaitsjana mängis.
Loominguline tegevus.
Alates 2017. aastast juhib ta YouTube'i vestussaadet "Hiking with Kevin", kus ta jalutab matkaradadel ja vestleb kuulsustega. Saate idee tekkis siis, kui jalutuskäigul Matthew Modine'iga hakkasid mõlemad hingeldama ja Nealonil tekkis mõte seda salvestada, kuidas mõlemal on raskusi rääkimisega. Nealon loob ja monteerib saate üksinda, salvestades vestlusi, kasutades selfikeppi ja drooni. 2025. aasta jaanuarist näidatakse saadet voogedastusena kanalil Fox Nation.
Ta on saanud Primetime Emmy nominatsiooni ja kaks Ekraaninäitlejate Gildi auhindade nominatsiooni.
Juba sketšisaate "Saturday Night Live" aegadel meeldis talle saatekülalisi visandada, hiljem hakkas neid digitaalselt maalima ning tuntud isikutest karikatuure tegema. 2022. aastal andis välja maalitud karikatuuridega raamatu "I Exaggerate: My Brushes with Fame".
Matt Cook

Matt Cook (sündinud 12. juulil 1984) on Ameerika Ühendriikide näitleja, kes on mänginud TBS-i situatsioonikomöödias "Clipped" Mo McCrackenit ja CBS-i situatsioonikomöödias "Mees teab" Lowelli.
Cook kasvas üles New Jerseys Long Beach Islandil Barnegat Lighti ja Ship Bottomi linnaosas. Ta käis Southern Regionali keskkoolis. Ta õppis New Jersey osariigis Lawrenceville'is asuvas Rideri Ülikoolis, kus ta omandas bakalaureusekraadi vabade kunstide alal. Seejärel kolis ta Los Angelesse ning arendas oma improvisatsiooni- ja koomikuoskusi The Groundlingsi näitetrupis.
Cook mängis kõigepealt HBO telesarjas "Curb Your Enthusiasm" kelnerit. Seejärel näitles filmides "Unleashed", "Harry seadus" ja "Puhas veri", enne kui sai 2015. aastal peaosa TBS-i situatsioonikomöödias "Clipped". 2016. aastal valiti Cook Lowelli rolli CBS-i situatsioonikomöödias "Mees teab", mille peaosas oli Matt LeBlanc. Sarja tootmine lõpetati 2020. aastal. Cook tegi kaasa ka ühes telesarja "Ema" jaos.
Eesti Arstide Liidu aumärk

Eesti Arstide Liidu aumärk on Eesti Arstide Liidu tunnustus Eesti arstidele, kellel on olnud oluline roll arstkonna huvide kaitsmisel, arstiabi kvaliteedi parandamisel, tervishoiu ja meditsiinikultuuri edendamisel.
Aumärgi autor on Ene Valter. Esimesed aumärgid anti välja 2006. aastal.
Jeremiah Ostriker

Jeremiah Paul Ostriker (13. aprillil 1937 New York – 6. aprill 2025 New York) oli ameerika astrofüüsik.
Ta on lõpetanud 1959. aastal Harvardi Ülikooli bakalaureusekraadiga füüsikas ja keemias ning saanud 1964. aastal Chicago Ülikoolist doktorikraadi (PhD) astrofüüsikas.
1971. aastal sai Ostriker Princetoni Ülikooli professoriks. Aastatel 1979–1995 oli ta ühtlasi Princetoni ülikooli observatooriumi ning 2005–2009 Princetoni arvutusteaduse ja tehnika instituudi direktor. Ta on töötanud mitmes institutsioonis külalisprofessorina (sealhulgas 1987. aastal Harvardi Ülikoolis). 2001. aastal valiti Ostriker Plume'i astronoomia ja eksperimentaalfilosoofia professoriks Cambridge'i astronoomiainstituudis (2001–2004).
Pärast emeriteerumist Princetonis 2012. aastal ("Charles A. Young Professor Emeritus") töötab ta sealsamas edasi vanemteadurina, ühtlasi oli ta aastatel 2012–2017 Columbia ülikooli astronoomiaprofessor.
Teadustöö.
Ostrikeri teadustöö on keskendunud tumeaine, tumeenergia, tähtedevahelise keskkonna, sooja-kuuma galaktikatevahelise keskkonna, galaktikate evolutsiooni ja mustade aukude uurimisele. Tema uurimistöö hõlmab ka hulk teisi uurimisvaldkondi, sealhulgas pöörlevate tähtede ehitust ja võnkumisi, galaktikate stabiilsust, kerasparvede ja teiste tähesüsteemide arengut, pulsareid, röntgenikiirgusega kaksiktähti, galaktikaparvede dünaamikat, gravitatsiooniläätsesid, astrofüüsikalisi lööklaineid, aktiivseid galaktikatuumi ja kosmilist võrgustikku. Koos Jim Peeblesiga on nad Ostrikeri-Peeblesi kriteeriumi avastajad.
Tumeaine uurimine.
1973. aastal avaldasid Ostriker ja Jim Peebles artikli "A numerical study of the stability of flattened galaxies: or, can cold galaxies survive?", milles nad ennustasid massiivsete halode olemasolu galaktikate ümber (autorid kasutasid tumeaine nimetusena terminit "halo"). See ajendas Eesti kosmolooge kiiremini avaldama oma uurimistöö põhitulemused. Nii ilmuski 1974. aastal Tõravere Observatooriumi teadlaste artikkel ajakirjas Nature mõni kuu enne Ostrikeri, Peeblesi ja Amos Yaili ühisartiklit ("The size and mass of galaxies, and the mass of the universe"; avaldatud ajakirjas Astrophysical Journal), mille tulemused Jaan Einasto sõnul Eesti artikli omadega peaaegu kokku langesid.
Publikatsioone.
Jeremiah Ostrikeri tsiteeritumaid publikatsioone Google Scholari andmeil (2024):
Plume'i astronoomia ja eksperimentaalfilosoofia professor

Plume'i astronoomia ja eksperimentaalfilosoofia professor (inglise keeles "Plumian Professor of Astronomy and Experimental Philosophy") on nimeline professuur (õppetool) Cambridge'i Ülikoolis. Nimetatud inglise kirikutegelase ja filantroobi Thomas Plume'i auks.
Plume'i õppetooli asutas 1704. aastal Thomas Plume. Esimene, kellele anti Plume'i professori ametikoht (1706) oli Isaac Newtoni endine õpilane Roger Cotes.
Tänapäeval kuulub Plume'i professuur Cambridge'i astronoomiainstituudi struktuuri.
Ülesaksamaaline Rahvapartei

Ülesaksamaaline Rahvapartei (Gesamtdeutsche Volkspartei, GVP) oli Lääne-Saksamaal 1952–1957 tegutsenud väikepartei, mis vastustas Lääne-Saksamaa taasrelvastamist.
Partei esimene juht oli Gustav Heinemann, endine Esseni linnapea ja siseminister Konrad Adenaueri esimeses valitsuses (CDU). Oktoobris 1950 astus ta siseministri kohalt tagasi, kui selgus, et Adenauer oli salaja pidanud USAga läbirääkimisi Saksamaa taasrelvastamise osas, kuna arvas, et see teeb Saksamaa taasühinemise võimatuks ja suurendab sõjaohtu. Novembris 1951 moodustas ta koos katoliikliku Keskpartei juhi Helene Wesseli ning Robert Scholliga (Hans ja Sophie Scholli isa ja endine Ulmi linnapea) "Euroopa Rahu Hädaliidu" ("Notgemeinschaft für den Frieden Europas"), millest hiljem kasvas välja GVP. Heinemann ja Wessel esinesid tihti koos, et saavutada toetust nii protestantide kui ka katoliiklaste hulgas.
GVP oli kristliku, patsifistliku ja peamiselt keskvasakpoolsete vaadetega, selle liikmed olid valdavalt CDU ja Keskpartei dissidendid, kes olid vastu Konrad Adenaueri valitsuse välispoliitikale, eriti Lääne-Saksamaa taasrelvastamisele, NATO integratsioonile ja koostööle lääneriikidega, kuna arvasid, et see teeks Saksamaa taasühinemise võimatuks, suurendaks Euroopa lõhet ja oleks ohuks rahule. Partei toetas neutraalsust, pingelõdvendust ja rahvahääletusi, keeldus monopoliseerimast kristlust antikommunistlikel eesmärkidel ning propageeris võitlust antisemitismi ja usulise tagakiusamise vastu. Majandusküsimustes ei võtnud partei kindlat seisukohta, kuna liikmete vaated olid seinast seina.
Partei osales ainult ühel Liidupäeva valimisel – 1953. aastal, kus nad said ainult 1,3% hääli, kandideerides koos Saksa DV rahastatud Sakslaste Liiduga (Bund der Deutschen). 4. märtsil 1956 toimunud Baden-Württembergi maapäeva valimistel võitis partei ainult 1,6% hääli, samas oli partei veidi rohkem edu 28. oktoobril NRW kohalikel valimistel, kus partei võitis kokku 78 kohta, peamiselt Siegenis. 19. mail 1957 läks partei ametlikult laiali.
15. septembril 1957 toimunud Liidupäeva valimiste eel soovitas partei oma liikmetel liituda SPDga, mida mõned liikmed olid juba teinud. Kuigi SPD keeldus GVP liikmeid oma valimisnimekirjadesse lisamast, said mõned endised GVP liikmed endale head kohad nimekirjades, teiste hulgas ka Heinemann ja Wessel. See aitas SPDl pretendeerida kristlike, eriti protestantlike, keskklassi valijate häältele.
Mitmed endised GVP liikmed tegid hiljem edukat poliitkarjääri SPDs – Gottfried Gurland oli 1970–1984 Wuppertali linnapea, Erhard Eppler oli 1968–1974 Kiesingeri ja Brandti valitsustes majandusliku koostöö minister, Jürgen Schmude oli 1978–1981 Schmidti valitsustes haridus- ja 1981–1982 justiitsminister, Gustav Heinemann oli 1969–1974 Lääne-Saksamaa liidupresident, Johannes Rau oli 1978–1998 NRW liidumaa peaminister ja 1999–2004 Saksamaa liidupresident.
Güímar

Güímar (hääldatakse [guimar]) on Hispaanias Kanaaridel Tenerife saare idaosas Santa Cruz de Tenerife provintsis asuv vald ja selle keskuseks olev linn. Valla pindala on 102,39 km² ja rahvaarv on 21716 (2024). Valda läbib kiirtee TF-1.
Vald on kuulus oma püramiidide ja Badajoz'i kuristiku poolest, kust on leitud guantšide muumiaid. Vallas asub ka Güímari Malpaíse looduskaitseala.
Ruth Denison

Ruth Denison (29. september 1922 – 26. veebruar 2015) oli esimene budistlik õpetaja USA-s, kes korraldas ainult naistele mõeldud retriite budistliku meditatsiooni ja juhendamise eesmärgil. Tema keskus Dhamma Dena Desert Vipassana keskus asub Mojave kõrbes Joshua Tree'is Californias. Ta oli ka Massachusettsi osariigis Barre'is asuva Insighti meditatsiooniühingu õpetaja. Mõnikord õpetas ta Californias Woodacre'is asuvas Spirit Rocki meditatsioonikeskuses.
Ta veetis oma lapsepõlve ja nooruse aastad Saksamaal ning sattus hiljem sissetungivate Nõukogude vägede kätte vangi. Lõpuks immigreerus ta USA-sse. 1960. ja 1970. aastatel võttis ta osa alternatiiv- ja kontrakultuuri tegemistest.
Ta oli üks neljast läänlasest, kes sai õpetamiseks loa Birma meistrilt ja Birma riigi pearaamatupidajalt U Ba Khinilt, harrastaja, kes on tuntud Vipassanā -nimelise teadlikku sisevaatluse meetodi poolest, mille käigus mediteerija jälgib tähelepanelikult kehalisi aistinguid.
Madis Küla-Nurmik

Madis Küla-Nurmik (29. oktoober 1890 Rebaski küla, Muhu vald – 1. jaanuar 1969 Tallinn) oli eesti noorsookirjanik ja tõlkija
Madis Küla sündis 1890. aastal Muhumaal Muhu vallas Rebaski külas Kukka talus käsitöölise pojana, õppis Külasema valla-, Rinsi kihelkonna-, Hellamaa ministeeriumi- ja Kuressaare linnakoolis aastail 1899–1909. Seejärel omandas pedagoogilise hariduse ta pedagoogilistel kursustel Rakveres (1911–1913) ja Tartu ülikooli juures korraldatud keskkooliõpetajate asetäitjate suvekursustel.
Töötas õpetajana Viira vallakoolis Muhus (1909–1911) ja Haapsalu kihelkonnakoolis (1913–1915), osales Esimese maailmasõjas 1915–1917, seejärel tegutses ta taas eesti keele õpetajana Läänemaa Ühisgümnaasiumis (1918–1922), Läänemaa Õpetajate Seminaris (1920–1922) ja Haapsalu I Algkoolis ning Haapsalu tööstuskoolis (1929–1932).
M. Küla tegi 1906. aastast kaastööd ajalehele "Päevaleht", hiljem oli ta "M. Nurmiku pseudonüümi" all laste- ja noorsooajakirjade kaastööline. Ta asutas koos Ernst Ennoga 1922. aastal lasteajakirja "Laste Rõõm" ja oli 12 aastat selle ajakirja toimetuse liige, kirjanikunimega Madis Küla-Nurmik. Ajavahemikul 1921–1924 juhatas M. Küla-Nurmik Eesti Kirjanduse Seltsi koolikirjanduse toimkonna lastekirjanduse sektsiooni ning aastail 1924–1940 oli ta ka väikese lasteraamatute kirjastuse "Pääsuke" kirjanduslik toimetaja. Kirjastus Pääsuke avaldas odavate sarjadena u 100 lasteraamatut. Aastail 1922–1925 ja 1930–1934 oli ta noorsooajakirja «Vikerkaar» toimetaja või kaastoimetaja. M. Küla-Nurmik toimetas Tartus aastail 1932–1939 nädalalehte «Õpilasleht». Seejärel tegutses ta lühemat aega õpetajate kooperatiivi «Koolivara» pedagoogiliste väljaannete toimetajana (1939–1940).
M. Küla-Nurmik oli õpikute "Lugemik" I–V (1920–1925) ja "Elav Sõna" IV (1932) autor. Ta on kirjutanud kooliraamatuid "Eesti keele õpperaamatu muulastele" (1922), kirjandiõpetuse tööraamatu "Pilt õppevahendina" (1939), õpiku "Eesti keel vene koolidele" I–III (1948–1950) jm.
Eesti NSV-s töötas ta kirjastustes peamiselt lasteraamatute ja õpikute toimetajana ja ka ilukirjanduse tõlkijana. 
Madis Nurmik suri 1. jaanuaril 1969. aastal Tallinnas ja on maetud Pärnamäe kalmistule.
HWL Poonja

Hariwansh Lal Poonja ( /ˈ p ʊ n dʒ ə / ; sündinud 13. oktoobril 1910 (või hiljem) Pandžabis, Briti Indias – 6. septembril 1997 Lucknows, Indias ) oli India tark. Pühendunud kutsusid Poonjat "Poonjaji" või "Papaji" /ˈ p ɑː p ɑː dʒ i /. Ta oli üks Neo-Advaita liikumise tuntumaid õpetajaid. 
Tsitaat.
 Pole õpetamist, pole õpetajat ega õpilast.
Los Cristianos

Los Cristianos on Hispaanias Kanaaridel Tenerife saare lõunaosas Santa Cruz de Tenerife provintsis Arona vallas asuv linn. 
Seal elab 15 993 inimest (2023). Linna kesklinn on koondunud Los Cristianose lahe ümber ning on populaarne kuurort. 
Erinevalt naaberlinnast Playa de las Américasest pole see ehitatud kuurordiks: linna on esmamainitud 16. sajandil sadamana, kuid asulana hakati seda liigitama alles 19. sajandi lõpus, vahepealsel ajal kasutati küll sadamat, aga kiriku ja hea veevarustuse puudumise tõttu hoiduti sinna kolimast. Ametlikult on Los Cristianost esimest korda linnana tunnustatud 1888. aastal, kui seal oli 29 kodu ja 1 koobas. 1924. aastal ehitati linna esimene kirik. 
Alates turismi kasvust Tenerife lõunaosas 1960. aastatel on sinna ehitatud hulgaliselt hotelle, puhkekeskusi, baare ja restorane. 
Los Cristianos on ühendatud TF-1 kiirteega saare pealinna Santa Cruz de Tenerifega ja Tenerife Lõunalennujaamaga.
Los Cristianose sadamast väljuvad iga päev praamid Gomera, Hierro ja La Palma saarele.
Sayagyi U Ba Khin

Sayagyi U Ba Khin (Burmese: ဘခင် ; 6. märts 1899 – 19. jaanuar 1971) oli Briti okupatsiooni järgse vaba Birma esimene pearaamatupidaja. Ta asutas Myanmaris Yangoni asuva rahvusvahelise meditatsioonikeskuse ja on tuntud kui 20. sajandi hinnatumaid Vipassana meditatsiooni õpetajaid.
Hundikuristiku lubjatehas

Hundikuristiku lubjatehas oli Tallinnas alates 1844. aastast kuni 20. sajandi alguseni tegutsenud lubjatehas.
Tallinnas kallinesid 1840. aastate algul järsult küttepuud. Tööstur Georg Eggers, kellele kuulus läheduses asuv Clementinenthali suvemõis, võttis linnalt 30 aastaks rendile Sõjamäe raba, millest Tallinna lahte voolava Kohaoja äärde Hundikuristikku rajas ta aastatel 1843–1844 lubjatehase. Selle tehase uues, nn Klauseri tüüpi lubjaahjus, kasutati esmakordselt kogu tolleaegses Venemaal kütusena turvast.
Tehas rajati kahele tasandile - Lasnamäe klindi peale ("Kadrimäele") rajati tooraine jaoks veotee (osaliselt estakaadile) kuni lubjaahju ülaosani. Ahi ise paiknes klindi all Kadriorus, kus olid ka ahju hooldus- ja lubja väljavõtuavad. Ümber tehase oli paekivist müür. Ahjuga ühel kinnistul asus puidust tootmishoone (hiljem tehti suvilaks) ja rida abihooneid, mis Narva maantee laiendamisel on lammutatud.
Tehas on hiljem olnud ka muudes omandustes.
Ahju peale on hiljem kujundatud vaateplatvorm. Tänapäeval on ahju ülaosa lagunenud, vaateplatvorm on ainult endise veotee estakaadi peal.
Tehase varemed (praeguse aadressiga Narva maantee 126) on tunnistati 1997. aastal kultuurimälestiseks.
Rahvapärimus Uuslinna kividest.
Hiljem rahvasuus levinud kuulduste järgi olevat selles tehases põletatud suur osa Uuslinna mereväelinnakust lubjaks. Tegelikult oli uue lubjatehase jaoks oluline uus ja odav kütus, sest Lasnamäel sel ajal palju paemurde, kust sai kive. Uuslinnast oli aga paekive ja vana lubjamörti võimalik saada alles alates 1845. aastast, kui anti luba kasutusest loobutud ehitisi lammutada.
Välislingid.
[[Kategooria:Kadriorg]]
[[Kategooria:Tallinna endised ettevõtted]]
[[Kategooria:Eesti ehitusmaterjalitööstus]]
[[Kategooria:Eesti tööstusettevõtted]]
Vsetíni ringkond

Vsetíni ringkond (tšehhi keeles "Okres Vsetín") on 2. järgu haldusüksus (ringkond) Tšehhis Zlíni maakonnas. Vsetíni ringkond piirneb idas ja kagus Slovakkiaga. Ringkonna halduskeskus on Vsetín.
Benji-hüpe

"Benji"-hüpe (ing k "bungee, bungy") tähendab hüpet, mis tehakse kõrgelt (sillalt, tornilt, kaljult, kuumaõhupallilt jne), olles samas kinnitatud elastse köie külge. Pärast hüpet köie venib ning hüppaja vetrub nii kaua üles-alla, kuni köie kineetiline energia on lõppenud.
Ajalugu.
Tornilt hüppamise komme pärineb Vanuatust, Pentecosti saarelt. Legendi kohaselt sai rituaal alguse abielutülist – naine otsustas põgeneda pidevalt tülitseva mehe eest džunglisse. Kuna kaasa hakkas teda jälitama, põgenes ta puu otsa, sidus ronitaime ümber pahkluu ja hüppas alla. Mees püüdis talle järele hüpata, kuid sai surma. Naise trotsist inspireerituna hakkasid saare naised meelelahutuseks puudelt ronitaimedega kinnitatult hüppeid tegema. Mehed keelasid naistel sellised hüpped ära ja võtsid selle tegevuse üle ning ehitasid selle jaoks vetruvaid torne ehitama ning allahüppeid siirderiitusena ehk "maha sukeldumisena" kasutama.
Erinevalt tänapäevasest "benji"-hüppest hüpatakse siirderiitusel vastu maad, kuid torn ning ronitaim absorbeerivad piisavalt palju jõudu, et maandumine pole surmav.
Üleilmselt sai see tegevus tuntuks tänu David Attenboroughle, kes 1950. aastatel saart koos võttemeeskonnaga külastas rituaali filmis.
Tänapäeval nõuavad saare elanikud selle tegevuse päritolu tunnustamist ning sellelt kommertstegevusega tulu teenivatelt ettevõtetelt saare toetamist.
Steiffi muuseum

Steiffi muuseum on elamusmuuseum Lõuna-Saksamaal, Giengen an der Brenzis, kus tutvustatakse Steiffi kaubamärgi all toodetud mänguasjade ajalugu ja tänapäeva. Muuseumi juurde kuulub ka muuseumipood. Spetsiaalselt muuseumi jaoks ehitatud hoone avati 2005. aastal, mil Steiff tähistas 125. tegutsemisaastat. 
Muuseumi väljapanekud tutvustavad firma Steiff mänguasjade tootmise ajalugu. Mängualal, mida nimetatakse "Maailma suurim Steiffi loomaaed", on külastajatel võimalus silitada Steiffi hiigelsuuri loomi ja nendega mängida. Kokku on muuseumi kolmele korrusele välja pandud rohkem kui 2000 Steiffi mänguasja
Balti riikide ühinemine Mandri-Euroopa sünkroonalaga

Balti riikide ühinemine Mandri-Euroopa sünkroonalaga (tuntud ka ingliskeelse lühendina "Baltic Synchro") oli rahvusvaheline elektriülekande infrastruktuuri projekt, mille eesmärk oli sünkroonida kolm riiki (Leedu, Läti ja Eesti) Euroopa elektri põhivõrguettevõtjate võrgustiku (ENTSO-E) hallatava Mandri-Euroopa sünkroonalaga (CESA) ja lahkuda UPS-i Venemaa ülekandesüsteemist (IPS/UPS), mida hallati kuni veebruarini 2025 Valgevene, Venemaa, Eesti, Läti ja Leedu (BRELL-i) viiepoolse lepingu alusel. Leedu, Läti ja Eesti elektrivõrgu sünkroonimine Mandri-Euroopa sagedusalaga toimus edukalt 9. veebruaril 2025.
Venemaa elektrivõrgust lahtiühendamise lepingule kirjutasid 28. juunil 2018 Brüsselis Euroopa Ülemkogul aset leidnud allkirjastamistseremoonial alla Euroopa Komisjoni president Jean-Claude Juncker, Leedu president Dalia Grybauskaitė, Läti peaminister Māris Kučinskis, Eesti peaminister Jüri Ratas ja Poola peaminister Mateusz Morawiecki.
8. veebruaril 2025 leidis esmalt aset elektrisüsteemide järjestikune lahtiühendamine Venemaa ja Valgevene süsteemidest: Leedus katkestati need ühendused kell 7:43, Lätis kl 8:03 ja Eestis kl 9:09.
9. veebruaril kell 14.05 Eesti, Läti ja Leedu elektrisüsteem sünkrooniti edukalt Mandri-Euroopa sünkroonalaga. Selleks lülitati Leedu ja Poola vaheline elektriühendus LitPol Link tööle vahelduvvoolul.
Antimins

Antimins (vanakreeka keeles Ἀντιμήνσιον "Antiménsion" 'altarilaua asemel'; kirikuslaavi keeles "антиминс") on õigeusu ja kreekakatoliku kirikus tähtsaim altaril kasutatav liturgiline tekstiil, millesse on õmmeldud pühaku säilmed ja millele asetatakse liturgia ajal armulauda pühitsedes armulauakarikas ja diskos. Eriolukordades, kus liturgiat ei saa pühitseda altarilaual, toimib antimins ka altarilaua asendusena.
Bütsantsi traditsioonis läheb antiminsi päritolu tagasi varakristliku traditsioonini, mille kohaselt püstitati altar märtri hauale, sellele viitavad antiminsi sisse õmmeldud pühaku säilmed. Antimins on liturgial kohustuslik, liturgiat tohib pühitseda ainult antiminsil.
Antiminsi pühitseb piiskopkonda juhtiv piiskop ja see kannab tema signatuuri.
Antimins on kujult ja funktsioonilt sarnane katoliku kiriku korporaaliga.
Kirjeldus.
Antimins kujutab endast proportsioonidelt ruudule läheneva ristküliku kujulist linasest või siidkangast rätikut, mille peale asetatakse liturgial karikas ja diskos. Sageli on see siidiga vooderdatud ja maalingu või tikandiga, mis enamasti kujutab Kristuse haudapaneku ikooni. Säilmed on õmmeldud kas antiminsi nurkadesse või ülaserva keskele. Nurkades võivad olla nelja evangelisti nimed, ikoonid või sümbolid.
Tavaliselt on antimins altaril kokku voldituna kaunistamata linases või siidist rätikus - ilitonis ("eilētón") ja selle peal omakorda lebab altarievangeelium.
Liturgia ajal volditakse antimins lahti keerubite laulu ajal.
Pühitsemine.
Antimins pühitsetakse kiriku pühitsemise ajal koos altaripühitsusega. Antiminsi pühitseb piiskop ja kirjutab sellele oma allkirjaga kinnitatult pühitsemise kuupäeva ja koha ning kiriku nime, mille antiminsi ja altari ta pühitseb.
Indrek Reinbok

Indrek Reinbok (sündinud 21. juulil 1976 Tallinnas) on Eesti korvpallitreener ja endine korvpallur. 
Haridus.
Reinbok on lõpetanud aastal 1994 Tallinna 32. Keskkooli, aastal 2002 Tallinna Pedagoogikaülikooli kehakultuuri alal bakalaureusekraadiga ja aastal 2005 Tallinna Ülikooli magistrikraadiga. 
Karjäär.
Mängijana.
Korvpalliga hakkas Indrek Reinbok tegelema 1999. aastal Alar Sõnajala õpilasena. Hiljem on ta treeninud Mihkel Reinsalu, Tiit Soku, Kalle Klandorfi, Märt Kermoni, Andres Sõbra ja Üllar Kerde juhendamisel.
Reinbok on mänginud mitmetes Korvpalli Meistriliiga klubides: BC Jüri Basket, Nybit, Pirita TOP Spa, Pirita BM, TTP/Pirita, BC Pirita ja Tallinna Kalev. Ta on võitnud mängijana Eesti meistrivõistlustel aastatel 2001 ja 2002 Nybiti ning aastal 2005 Tallinna Kalevi meeskonnas pronksmedali.
Treenerina.
Reinbok on töötanud Tallinna 32. Keskkooli kehalise kasvatuse õpetajana.
Indrek Reinbok lõpetas 2013. aastal eduka eksamiga FIBA Euroopa Treeneri Sertifikaadi (FECC – FIBA Europe Coaching Certificate) koolituse ja omab FIBA treenerilitsentsi. Reinbokil on korvpallitreeneri kutsekvalifikatsiooni VII tase (meistertreener).
Reinbok on tegutsenud aastatel 2002–2011 Spordiklubi Rim, 2011–2016 KA Tallinna Kalevi ja a-st 2016 TTÜ Korvpallikooli noorteklubide peatreenerina. Ta oli aastatel 2010–2011 TTÜ/Kalevi meeskonna abitreener (2011 Eesti MV pronks) ja 2011–2012 peatreener. Aastast 2016 on olnud BC Kalev/Cramo meeskonna abitreener (Eesti meister aastatel 2017, 2018, 2019, 2021, 2023 ja 2024, karikavõitja aastatel 2016, 2020, 2022 ja 2023, Eesti-Läti Korvpalliliigas aastal 2021 1. koht ja 2024 2. koht, FIBA Europe Cupil aastal 2023 3. koht).
Aastast 2020 on ta Eesti meeste koondise abitreener (EM-il 2022 19. koht), tegutsenud ka Eesti noortekoondiste peatreenerina U16, U18 ja U20 vanuseklassides.
Heino-Enn Arpo

Heino-Enn Arpo (sündinud 3. augustil 1943 Vaivara vallas, Virumaal) on eesti arst (uroloog, kirurg).
1961. aastal lõpetas ta Paide Keskkooli.. 1967. aastal lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna.
1976. aastast oli ta Tallinna Pelgulinna Haigla ülduroloogia osakonna juhataja, 2008. aastast Lääne-Tallinna Keskhaigla uroloogiaosakonna juhataja. Töötab jätkuvalt Lääne-Tallinna Keskhaigla uroloogiakeskuse kirurgina.
Ta on Isamaa erakonna liige 1990. aastast ja on olnud erakonna aukohtu esimees.
Ta oli Eesti Kongressi liige.
Doechii

Doechii (kodanikunimi Jaylah Ji'mya Hickmon; sündinud 14. augustil 1998 Florida osariigis Tampas) on Ameerika Ühendriikide räppar ja laulukirjutaja. 
Ta sai 2020. aastal TikTokis tuntuks lauluga "Yucky Blucky Fruitcake". 2023. aasta singel "What It Is (Block Boy)" (koos Kodak Blackiga) oli ta esimene laul, mis jõudis Billboard Hot 100 edetabelisse ning sai Ameerika Fonogrammitootjate Liidult plaatinaplaadi.
Doechii kolmas mixtape "Alligator Bites Never Heal" (2024) sai positiivse vastukaja ja võitis 2025. aastal parima räppalbumi Grammy. Temast sai kolmas naine, kes on selle auhinna pälvinud. Samal plaadil on tuntud singlid nagu "Denial Is a River" ja "Nissan Altima".
Doechii on kaasa teinud Sleepy Hallowi singlis "Anxiety" ja Tyler, the Creatori loos "Balloon". Ta on olnud kolm korda Grammy auhinna ja 2023. aasta Billboardi naislauljate tõusva tähe auhinna nominent. Lisaks on ta veel saanud kaks MTV videomuusikaauhinna nominatsiooni, ühe BET auhindade nominatsiooni ja kaks Soul Traini muusikaauhindade nominatsiooni.
Albert Einsteini loodusteaduste professor

Albert Einsteini loodusteaduste professor (inglise keeles "Albert Einstein Professorship in Science") on nimeline professuur (õppetool) Princetoni Ülikoolis. Nimetatud füüsik Albert Einsteini auks.
Albert Einsteini õppetool loodi 1974. aastal tänu International Business Machinesi (IBM) rahalisele annetusele.
Robert Dicke

Robert Henry Dicke (6. mai 1916 Saint Louis – 4. märts 1997 Princeton) oli ameerika füüsik. 
Ta lõpetas 1939. aastal Princetoni Ülikooli bakalaureusekraadiga ja kaitses 1941. aastal Rochesteri Ülikoolis tuumafüüsikaalase doktoritöö, mis käsitles esimesi eksperimentaalseid uuringuid prootonite mitteelastse hajumise kohta. Talle anti PhD kraad.
Dicke töötas Princetoni ülikoolis alates 1946. aastast ja sai seal 1975. aastal Albert Einsteini loodusteaduste professoriks. Emeriteerus 1984. aastal.
Teadustöö.
Robert Dicke on tuntud oma kosmoloogiaalase teoreetilise töö ja üldrelatiivsusteooriale keskenduvate uuringute poolest. Ta andis oma panuse ka radaritehnoloogia, aatomifüüsika, kvantoptika, gravitatsioonifüüsika ja astrofüüsika valdkonda.
1944. aastal töötas ta välja mikrolaineradiomeetri, millest on saanud enamiku kaasaegsete raadioteleskoopide lahutamatu osa. Järgmise kümne aasta jooksul pühendas Dicke palju tähelepanu mikrolaine aatomispektroskoopiale, viies läbi ulatuslikke uuringuid põhiliste kiirgusprotsesside kohta. Ta on koherentse kiirguse emissiooni esimese kvantteooria sõnastaja.
Dicke tegi katseid lisada füüsikasse valguse muutuvat kiirust juba 1957. aastal, pakkudes välja muutuva valguse kiirusega gravitatsiooniteooria. Koos Carl Bransiga pakkusid nad välja Albert Einsteini üldrelatiivsusteooriale alternatiivse gravitatsiooniteooria (Bransi-Dicke teooria), milles Universumi paisumise tulemusena ei ole gravitatsioonikonstant tegelikult konstant, vaid väheneb.
1964. aastal püstitasid Dicke ja mitmed kolleegid hüpoteesi, et kogu Universumit läbib kosmiline mikrolaine-taustkiirgus – jääknähtus intensiivsest soojuskiirgusest pärast Suurt Pauku. Nad ei teadnud, et sellise jääkkiirguse olemasolu väitsid umbes 16 aastat varem George Gamow, Ralph Alpher ja Robert Herman. Enne kui Dicke proovis mingeid vaatlustöid teha, avastasid Arno Penzias ja Robert Woodrow Wilson mikrolainekiirguse nõrga kuma, mis vastas täpselt teoorias ennustatule.
Kuigi Suure Paugu teooriat aktsepteeriti kui kõige tõenäolisemat Universumi arengu kirjeldust, esinesid teooria kontekstis lahendamata probleemid. Neist ühe – tasasuse probleemi – sõnastas 1969. aastal Robert Dicke.
Nomineerimine Nobeli auhinnale.
Robert Dicke nomineeriti kahel korral Nobeli füüsikaauhinna saamiseks (1968 ja 1969).
Rainer Pesti

Rainer Pesti sündinud 05.05.1982, Eesti
Rainer Pesti on Eesti ettevõtja ja endine Ragn-Sells AS äriarendusjuht, kes on keskendunud jätkusuutlike ja ringmajandust toetavate ärimudelite arendamisele ja vastutustunlike ärimudelite eestkõeleja. Ta on targahoone lahendusi loova 22KRAADI Oü ja mitme teise ettevõtte kaasasutaja ning Rohetiigri esimese nõukoja liige ning TalTechi Materjalide teaduskonna õppeprogrammi liige
________________________________________
 Haridus 
Artikliklid.
https://roheportaal.delfi.ee/artikkel/120301358/rainer-pesti-ringmajandus-vahendab-muuhulgas-ka-julgeolekuriske
Intervjuud.
Delfi Roheportaal / ImpactDay Euroopa tööstuse jaoks kriitiliste toorinete hulk on kasvanud 10 aastaga 14-lt elemendilt 34-le, nendest 90% tuleb Hiinast, sellest on saanud julgeoleku risk
Playa de las Américas

Playa de las Américas (hispaania keeles 'ameeriklaste rand'), lühivormina vahel ka Las Américas, on Hispaanias Kanaaridel Tenerife saare lõunaosas Santa Cruz de Tenerife provintsis Arona vallas asuv linn. Seal elab 4005 inimest (2024). Linn ehitati 1960. aastatel spetsiaalselt kuurortlinnana mõne kilomeetri kaugusele Los Cristianose kalurikülast. 
Playa de las Américas on osa turismipiirkonnast, mis ääristab kogu Tenerife edelarannikut. Linnas on baare, ööklubisid, restorane, vaatamisväärsusi ja randu, millest enamik on tehislikud ning loodud Aafrikast kohale veetud heledast liivast. Playa de las Américas on Tenerife ööelu keskus.
Linnas asub ka Parque Central de Arona ehk Arona keskpark: 42 000 ruutmeetri suurune avalik park, kus on mitu väljakut, mänguväljakut ning lai valik troopilisi ja Kanaari taimi.
Ülemaailmne Vipassana Pagood

Globaalne Vipassana Pagood on meditatsiooni kuppelsaal, mis mahutab umbes 8000 Vipassana mediteerijat ja on sellisena maailma suurim meditatsioonisaal. See asub Gorai lähedal, Mumbai loodeosas Maharashtra osariigis Indias.
Maharashtra Tourism Development Corporation (MTDC) on koostöös Marati uudistekanaliga ABP Majha kuulutanud ülemaailmse Vipassana pagoodi üheks Maharashtra seitsmest imest, pärast 350 sihtkoha ülevaatamist. Selle valiku tulemused kuulutati välja 6. juunil 2013. Pagoodi avas India toonane president Pratibha Patil 8. veebruaril 2009. See on ehitatud annetatud maale Gorai oja ja Araabia mere vahelisel poolsaarel. Pagood on rahu ja harmoonia monument. Ülemaailmne Vipassana pagood on ehitatud tänuks Sayagyi U Ba Khinile (1899–1971), Vipassana õpetajale ja sõltumatu Birma esimesele pearaamatupidajale, kes aitas kaasa Vipassana naasmisele Indiasse, selle päritoluriiki. 
Ülemaailmse Vipassana pagood, mis on täielikult üles ehitatud vabatahtlike annetuste toel, et jagada teavet Vipassana kohta ning teavet Buddha ja tema õpetuste kohta.
Vipassanā on Buddha universaalne, mittesektantlik õpetus.