tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Tiit Kevad

 
Tiit Kevad (sündinud 15. augustil 1973 Pärnus) on eesti trummar. 
Ta alustas muusikaõpinguid 12-aastaselt akordioniõpingutega Pärnu Muusikakoolis. Aastatel 1991–1995 õppis löökpille Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis. Töötanud 1991–1996 Pärnu Linnaorkestris, 1990–1996 ka löökpillide õpetajana Pärnu Muusikakoolis ja aastast 1997 Tartu I Muusikakoolis.
Teeb kaasa ansamblites Sitimaan, Jääboiler, Inboiler, Tulli Lum, Justament, Liisi Koikson. Esinenud festivalidel Soomes, Rootsis, Taanis, Norras, Lätis, Saksamaal ja USAs. Teinud koostööd artistidega nagu Tõnis Mägi, Mait Seger, Onu Bella, Kait Tamra ja ansamblitega Jäääär, L'Dorado, Kukerpillid, Ohver nr 32125, P.M.V, Popidiot, Winny Puhh, Kuldne Trio, Pärnu Big Band, Chaos Trio.
Teinud kaasa Endla teatri muusikalides "Teatrilaev" (1992), "Valge Hobuse võõrastemaja" (1993), "Kardemoni linna rahvas ja röövlid" (1995),Vanemuise muusikalides "Vaim" (2000), "Verevennad" (2001), "Inetu" (2002), "Evita" (2002), "Aida" (2003), "Cats" (2005), "Chess" (2006), "Ruja" (2008), "Detektiiv Lotte" (2008), "Queen – Doors of time" (2009), "Ämbliknaise suudlus" (2009), "Evita" (2009), "Thank You for the Music" Tribute to ABBA (2011), "Mary Poppins" (2011),"Kosmonaut Lotte" (2012), "Cabaret" (2012), "Grease" (2013), "Lotte unenäomaailmas" (2015), "Mammamia" (2016), Beauty and the Beast (2018), "Sister Act" 2020, "Kinky boots" (2024). Suuremate projektide hulka kuuluvad veel Andrew Lloyd Webberi gala Tallinna Laululaval (2006), Broadway gala Tartu Laululaval (2007), muusikalikontsertide sari "Memory" (aastast 2005), Ühtne Eesti suurkogu (2010) Saku Suurhallis. Osalenud löökpilli intensiivõppes laagrites: Thomas Lang's Drumming Bootcamp Klosterneuburg Austria (2015), Thomas Lang's 5th Big Drum Bonanza Los Angeles/California (2016), Benny Greb's Mastersession Sound Hammelburg/Germany (2017), 21 Drums (Ash Soan/Mark Guiliana/Robert Sput Searight/Mike Johnston /Richard Spaven)Ireland (2019), Windmill weekends (Ash Soan) Norfolk UK (2022), Lõpetas (2024) Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia interpretatsiooni-pedagoogika / džässmuusika eriala, tegutseb vabakutselise muusiku ja pedagoogina.
Diskograafia.
https://www.instagram.com/tiitkevad/?hl=en
https://www.instagram.com/tiitkevad/?hl=en
Billy Lee Riley

Billy Lee Riley (5. oktoober 1933 Pocahontas, Arkansase osariik – 2. august 2009 Jonesboro, Arkansase osariik) oli USA "rockabilly"-muusik, laulja, laulukirjutaja ja produtsent.
Billy Lee Riley sündis Pocahontas Arkansase osariigis. Kitarrimängu õppis ta tumedanahalistelt farmitöölistelt. 1955. aastal pärast nelja aastat armeeteenistuses lindistas ta Memphises Tennessee osariigis oma esimese loo. Edaspidi hakkas ta tegema koostööd Sam Phillipsiga Suni stuudiost. Tema esimene hittsingel oli "Flyin' Saucers Rock and Roll" / "I Want You Baby". Pärast seda lindistas ta "Red Hot" / "Pearly Lee", milles klaverit mängis Jerry Lee Lewis, kuid kuna Sam Phillips panustas promomisel Jerry Lee "Great Balls of Fire" peale, siis selle müügiedu jäi kesiseks. Ka järgmistest salvestistest ei saanud hitte promo puudumise tõttu.
Billy Lee Rileyst koos oma taustabändiga The Little Green Men kujunes välja Suni peamine stuudiobänd.
1960. aastal lahkus ta Sunist ja tegi koostööd mitme teise stuudioga. 1962. aastal kolis ta Los Angelesse, kus hakkas koos Dean Martini, The Beach Boysi, Herp Alperti, Sammy Davis juuniori ja teistega taas tööle stuudiomuusikuna.
1970. aastate algul lõpetas Billy Lee Riley musitseerimise ning kolis tagasi Arkansasesse, et alustada äri ehitusel, kui 1978. aastal kaverdas Robert Gordon ja Link Wray tema lood "Red Hot" ja "Flyin' Saucers Rock and Roll" ja see viis ta 1979. aastal tagasi Sun stuudiosse lindistama, millele järgnesid täiskohaga esinemised.
2005. aastal ta vigastas end kukkudes libedal põrandal ja talle tehti kaks operatsiooni.
Võideldes 4. astme käärsoolevähiga, suri Billy Lee Riley 2. augustil 2009 Jonesboros Arkansase osariigis.
Andrus Albrecht

Andrus Albrecht (kasutanud ka esinejanime Bonzo; sündinud 2. augustil 1973) on eesti laulja, kitarrist, laulukirjutaja ja näitleja.
Nime Bonzo sai Albrecht 1980. aastate lõpus Rakveres, tegutsedes trummarina punkbandis Alice Tisler, sest tema mängustiil sarnanes Led Zeppelini trummari John Bonhami ehk Bonzoga. Ta on töötanud Rakvere Teatris lavatöölisena, helirežissöörina, mänginud ka väiksemaid rolle.
Omaloomingu kirjutamisega ja salvestamisega alustas Albrecht 2004. aastal, olles nüüdseks avaldanud 8 heliplaati. Ta laulab bluesi, folki, ka jazzi.
2012. aastast on Albrecht tegutsenud ansambli Kõrsikud liikmena. Ta on mänginud tudengifilmis "Codex Gigas" (2012).
2021. aastal avas Andrus Albrecht Rakveres jaapani toidu restorani Bonzai. 
Lauluvõistluse Eesti Laul 2023 poolfinaalis esitas duett Bonzo ja Linalakk laulu "Aeg".
2025. aastal mängib ta kitarri lindude teadlikkust edendaval kontserdil.
Klass (programmeerimine)

Klass on objektorienteeritud programmeerimisel keelekonstruktsioon, mille põhjal luuakse objekte. Klass kirjeldab kindla objekti tüübi ja käitumise. Selle kirjelduse järgi loodud objektid on klassi instantsid. Klassiga seotud funktsioone nimetatakse klassi meetoditeks – neid funktsioone ei saa kasutada ilma konkreetse klassi või objektita.
Klassid võivad kirjeldada mitmesuguseid struktuure. Objektorienteeritud keeles kirjutatud programm koosnebki tavaliselt üksteisega seotud klassidest. Klass on struktuur, mis sisaldab nii andmeid kui ka meetodeid nende andmetega ümberkäimiseks.
Klasse toetavaid programmeerimiskeeli on palju ja ka nendes kasutatavate klasside võimalused on erinevad. Enamasti toetavad need siiski klasside pärimist ja ka kapseldamist (ligipääsu piiramine).
Aglona piirkond

Aglona piirkond (läti keeles "Aglonas novads") oli 1. järgu haldusüksus Lätis.
Piirkonna keskuseks oli Aglona küla.
Arvestuslikel andmetel oli 1. jaanuaril 2011 Aglona piirkonna elanikest lätlasi 59,77%, venelasi 29,12%, valgevenelasi 5,32%, poolakaid 2,51%, mustlasi 1,05% ja muust rahvusest inimesi 2,24%.
Piirkond moodustati 2009. aastal Aglona, Kastuļina, Grāveri ja Šķeltova vallast. 2021. aastal jagati Aglona piirkond kahe piirkonna vahel: Aglona vald liideti Preiļi piirkonnaga ja ülejäänud kolm valda Krāslava piirkonnaga.
Aizkraukle piirkond (2001–2021)

Aizkraukle piirkond (läti "Aizkraukles novads") oli 1. järgu haldusüksus Lätis.
Piirkonna keskus oli Aizkraukle linn.
2016. aastal oli piirkonna elanikest 68,3% lätlasi, 21,2% venelasi ja 3,2% valgevenelasi.
Piirkond moodustati 2001. aastal Aizkraukle linnast ja Aizkraukle vallast. 2021. aastal moodustati senisest Aizkraukle piirkonnast ning Jaunjelgava, Koknese, Nereta, Pļaviņase ja Skrīveri piirkonnast uus Aizkraukle piirkond.
ABB AS (Norra)

ABB AS on Norra ettevõte, mis kuulub tervenisti rahvusvahelisele kontsernile ABB. 
Ettevõte toodab põhiliselt energeetika- ja automaatikaseadmeid. 
Peakontor on Askeris, harukontorid Skienis, Oslos (Etterstadis) ja Brynes.
ABB AS-i alla kuuluvad või on kuulunud muu hulgas telekommunikatsiooniseadmeid tootev ettevõte Nera, Norsk Viftefabrikk Oslos (ventilaatorid), Trallfa Brynes (tööstusrobotid) ning Strømmens Værksted (rongid), Norsk Kabelfabrikk (kaabel) ja National Industri (trafod) Drammenis. 
Käive oli 2000. aastal umbes 28 miljardit Norra krooni, 2007. aastal umbes 7 miljardit krooni.
Töötajate arv oli 2000. aastal umbes 15 000, 2007. aastal umbes 2000. 
Haldusdirektor on alates 2007. aastast Rune Finne. 
Ajalugu.
Aastal 1988 omandas ABB aktsiate enamuse Norra firmas Elektrisk Bureau (asutatud 1882); samal ajal integreeriti Elektrisk Bureau kontserni tütarseltsidena Asea Per Kure (asutatud 1873) ja Norsk Elektrisk &amp; Brown Boveri (NEBB; asutatud 1897). 
Aastal 1991 ostis ABB ära Elektrisk Bureau ülejäänud aktsiad. 
Aastal 1992 sai ettevõte nimeks Asea Brown Boveri Norge. 
Kjell Erik Almskog, kes oli 1986 saanud Elektrisk Bureau juhiks, oli 1998. aastani ettevõtte juht, pärast seda oli ta lühikest aega ABB juhatuses. 
Aastal 2000 osteti ettevõtte Umoe AS nafta- ja gaasiharu, sealhulgas laevatehas Haugesund Mekaniske Verksted, ning loodi ettevõte ABB Offshore Systems, mis tarnis veealuse nafta- ja gaasitootmise tehnikat ja ujuvaid tootmisüksusi. Ettevõttes oli umbes 5000 töötajat Norras ja mujal maailmas. Aastal 2004 müüdi see ettevõte ära. 
Aastast 2001 kannab ettevõte praegust nime ABB AS.
Abba

Abba (aramea keeles) 'isa') on judaismis ja kristluses palves kasutatav pöördumine Jumala (Jahve, Jumal-Isa) poole. 
Uues testamendis esineb see ebatavaliselt lihtsa pöördumisena Jumala poole koos tõlkega Jeesuse suus ("Abba, Isa!", Mk 14:35) ja kristlaste suus ("Abba! Isa!", Rm 8:15) ja Jumala Poja Vaimu suus ("Abba! Isa!", Gl 4:6).
Seda sõna kasutavad palvetamisel sageli nelipühilased jt ekstaatilised või karismaatilised uskkonnad.
Troop (muusika)

Troop (kreeka keeles "tropos" – piltlik, kujundlik väljend) on muusikas muusikalõik ja luules tekstilõik, mis on kiilutud olemasoleva laulu või luuletuse sisse. Uus muusika või uus tekst või mõlemad koos kommenteerivad või illustreerivad olemasolevat ja seovad seda paremini teemakohase kirikupühaga.
Troobi lisamise kompositsioonimeetodit nimetatakse tropeerimiseks.
Troopide kogumikku nimetatakse tropaariumiks.
Erinevatel troobitüüpidel on olnud täpsustavaid nimetusi, näiteks "prosa", "prosula", "verba", "versus", "pneuma", "laudes". 
Troopide tüübid.
Keskaegsetes käsikirjades on leitud kolme tüüpi troope: 
1. troop kui meloodia interpolatsioon: olemasolevale muusikale lisati uus tekstita melism, mida käsikirjas tavaliselt eraldi ei tähistatud või tähistati sõnaga "tropos";
2. troop kui teksti interpolatsioon: olemasolevale melismile lisati uus tekst, mida tähistati sõnaga "prosula", "prosa", "verba" või "versus". Tavaliselt kaunistati nii melismaatilist meloodiat, nii et melismi igal heli sai eraldi silbi. Selle tulemusel muutus melismaatiline meloodia süllaabiliseks. Nii hakati kõige enam kaunistama "Kyrie" tekstiga meloodiaid, mille iga fraasi keskele paigutati uus testilõik: "Kyrie" [fons bonitatis, pater ingenite, a quo bona cuncta procedunt,] "eleison".
3. troop kui teksti ja meloodia interpolatsioon: uus värss või värsid, mis sisaldasid nii teksti kui ka muusikat ning mida üldiselt tähistati käsikirjades sõnaga "tropos", kuid mille tähistamiseks kasutati ka sõnu "laudes" või "versus". Uued värsid võisid olla lisatud nii olemasoleva materjali ette, taha kui ka sisse. Tüüpiliseks näiteks on muusikas tavaliselt süllaabiliselt esitatud tekst "Gloria in excelsis Deo", mille puhul troobid lisati kõigile tekstilõikudele, kusjuures lisatud teksti maht võrdus enam-vähem algse teksti mahuga.
Tropeerimise ajalugu.
Troope hakati kasutama 9. sajandil gregoriuse koraali kaunistamiseks. 
Tropeeritud luule oli eriliselt levinud 900.–1200. aastate Itaalias ja Inglismaal. 
Troope loodi suurtes keskustes, nagu Sankt Galleni klooster Šveitsis, kus sel ajal sai kuulsaks munk Tuotilo (...–915)".
Tropeerimine kui kompositsioonimeetod.
Keskajal kujunes troopide lisamisest ehk tropeerimisest oluline muusika kompositsioonimeetod, mille abil heliloojad tõid liturgilisse muusikasse oma isikupära. 
Tropeerimine andis tihti tõuke ka uute muusikažanrite, muusikastiilide ja kompositsioonimeetodite tekkele:
Troopide uurimine tänapäeval.
Troopide uurimine on tänapäeval oluliseks vahendiks tuvastada ühe või teise muusikalise materjali päritolu ja loomise aega ning kaardistada ka muusika ajaloo laiemaid suundumusi.
Harri Henn

Harri Henn (28. aprill 1942 Tartu – 25. veebruar 2016) oli Eesti poliitik, kõrgharidusega noorsootöötaja, riigikaitseõpetaja, erusõjaväelane (kapten) ja Tallinna linna munitsipaalpolitseinik.
Harri Henn oli Kaitseliidu 29. märtsil 1990 asutatud Tamme rühma aktiivne looja ja Tamme malevkonna pealik. Eesti Vabariigi Valitsuse korraldusega nr. 344-k määratud Kaitseliidu Tartu Maleva pealikuks. Esimene Tartu ja Tartumaa ühendatud malevate pealik. 
Henn osales Tartu Memento algatusel toimunud Tartu Lenini ausamba teisaldamisel 23. augustil 1990 koos Kaitseliidu Tamme malevkonnaga.
Tema teeneteks peetakse taasiseseisvumisele aktiivset kaasaaitamist ja Eesti Vabariigi kodanikuks olemisele registreerimisel ning julgustamist koondumisele taastatava Kaitseliidu liikmeteks astumisel, tegutsemist Rahvarindes, Muinsuskaitses, MRP-AEG-s, ERSP-s, liikumises GENF-49. 
Ta oli Eesti Kongressi liige ja Haaslava valla esimese volikogu liige. 
Eesti Vabariigi eksiilvalitsus andis talle kui meeskonnajuhile ja organiseerijale kapteni auastme (ohvitseritunnistusele nr 16 on alla kirjutanud Heinrich Mark, kes oli peaminister Vabariigi Presidendi ülesandeis ja Jüri Toomepuu, kes oli valitsuse sõjaminister). 
15. septembrist 1992 15. aprillini 1993 oli ta niinimetatud Nõmme valitsuse sõjaminister ja välisminister.
2009. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel kandideeris ta Eesti Keskerakonna nimekirjas Tallinna Linnavolikokku. Keskerakonda astus ta mais 2011.
2001. aastast surmani oli ta Tallinna Munitsipaalpolitsei vaneminspektor.
Withnail and I

"Withnail and I" ("Withnail ja mina") on 1986. aastal Suurbritannias valminud Bruce Robinsoni kultuslik mängufilm, mis on rajatud tema enda noorpõlvemälestustele 1960. aastate Londonist. 
Filmi stsenaarium põhineb Bruce Robinsoni avaldamata romaanil, mille ta kirjutas 1969. aasta talvel. Filmi eelarve oli 1,1 miljonit naela, Robinson sai käsikirja eest ühe naela, lavastamise eest 80 000 naela.
Filmi peategelased on kaks töötut näitlejat, Withnail (Richard E. Grant) ja minategelane Peter Marwood (Paul McGann). Nad elavad 1969. aasta lõpul Londonis üsna nälgimise piiril, peatoiduseks alkohol ja tabletid. Tüdinud elust toauberikus, otsustavad noored mehed mõneks ajaks kolida Withnaili onu Monty (Richard Griffiths) juurde. Seal leiavad peategelased eest poollagunenud maja ja vaenulikud naabrid. Pärast onu saabumist muutub aineline külg paremaks, ent probleeme tekitab homoseksuaalsete kalduvustega onu Montys tärganud eriline huvi minategelase vastu.
Film annab kriitilise ja tõepärase pildi Briti seiskunud elulaadist. 1960. aastate mässumeelsuse ja vabaduseunistuste aeg on möödas, kuid mingeid olulisi muutusi pole toimunud.
Ilmar Palias

Ilmar Palias (11. oktoober 1958 Tallinn – 26. august 1990 Tallinn) oli Eesti poliitik.
Ta lõpetas 1976. aastal Tallinna 10. Keskkooli.
Ta oli 1990. aastal Eesti Konservatiivse Rahvaerakonna asutajaliige ja juhatuse liige. Ta valiti Eesti Kongressi.
Palias hukkus autoõnnetuses, milles on kahtlustatud ka KGB osalust.
Ants Pallop

Ants Pallop (4. mai 1928 Tartu – 25. märts 1996 Bernardsville, New Jersey) oli eesti päritolu USA loomaarstiteadlane.
Elulugu.
Ants Pallop oli juristi poeg. Õppis Rakvere III algkoolis, Tartu Poeglaste Gümnaasiumis ja Hugo Treffneri Gümnaasiumis. 1944. aasta sügisel värvati lennuväe abiteenistusse. Saksamaale põgenenud vanematel õnnestus poeg vangilaagrist päästa ning ta ühines nendega põgenikelaagris. Haridustee jätkus Memmingeni Eesti gümnaasiumis, mille ta lõpetas "cum laude" 1948. aastal. Pärast lõpetamist töötas ta IRO büroos Kanadasse väljarännu osakonna juhatajana.
1949. aasta juulis emigreerus USAsse, kus alustas õpinguid Mississippi State College’is loomakasvatuse erialal. Lõpetas kooli 1952. aastal "cum laude". Oli 1952–1956 tööl loomasööda tootmise ettevõttes ning mitmel pool USA-s ja Kanadas, 1956–1957 töötas Buffalos Willmarki teenindussüsteemi harukontori juhatajana. 1957–1962 õppis Cornelli ülikoolis, kus kaitses veterinaarmeditsiini doktori kraadi väitekirjaga "Infections bovine keratoconjunctivitis". 1962–1964 omas erapraksist South Plainsfieldis (New Jersey osariik). Augustis 1964 sai temast Bernardsville’i (New Jersey) loomahaigla omanik. Ta töötas kliinikus kuni 1995. aastani. Uurinud veiste nakkavat keratokonjunktiviiti ja Eesti veterinaarhariduse ajalugu.
Ants Pallop oli kodulinna tervishoiu nõukogu liige ja president ning aastatel 1973–1974 kohaliku Rotary klubi president. Pallop oli ka aktiivne poliitikahuviline, osaledes Goldwateri ja Reagani valimiskampaaniates.
Oli aastaid Eesti Spordiliidu juhatuses ja esimees. Eesti Rahvuskomitee Ühendriikides 6. esinduskogu juhatuse liige ja hiljem ERKÜ välisvõitluse toimkonna koordinaator. Eesti eksiilvalitsuse portfellita minister alates 1973. aastast kuni oktoobrini 1992, mil eksiilvalitsus oma volitused Tallinnas Riigikogule üle andis. Lisaks oli Pallop Eesti Demokraatliku Uniooni esindaja ning üks Americans for Congressional Actioni (AC A) asutajatest ja esimees.
Kuulus Eesti Üliõpilaste Seltsi ridadesse. Toetas EÜS-i Tartus asuva ajaloolise hoone restaureerimist.
Géla Babluani

Géla Babluani (gruusia გელა ბაბლუანი; sündinud 1979 Thbilisis) on gruusia filmirežissöör. 
Ta on filmirežissöör Temur Babluani poeg. Kui Gela oli 17-aastane, saatis isa tema ja ta kolm sugulast õppima Pariisi, kus noormees tutvus ka filmide tegemisega. Tema esimene lühifilm "À fleur de peau" (2002) leidis kohe rahvusvahelist tunnustust. 
Tema esimene täispikk mängufilm, Prantsusmaa-Gruusia koostööfilm "13 Tzameti" (2005) saavutas menu Sundance'i filmifestivalil. Noormees Sebastian (Géla Babluani), kes meenutab Bressoni ja Wendersi varajaste filmide kangelast, satub kogemata eluohtlike mängude keerisesse, millest võitjana pääsevad vähesed. See on film ahnusest ja inimestes peituvast kurjusest, samuti hirmust, eneseületamisest ja riskivalmidusest. Babluanil on oma esikfilmis ootamatult küps õhkkonna loomise oskus, pinevust pakub juba ka tema enda kirjutatud stsenaarium. Režissööri riskivalmidust näitab suhteliselt ebapopulaarse must-valge koloriidi valik. Euroopa Filmiakadeemia andis selle filmi eest Babluanile 2006. aastal parima debüüdi auhinna .
Rein Põllumaa

Rein Põllumaa (30. juuli 1930 Tartu – 25. detsember 1990 Tallinn) oli eesti arst ja poliitik.
Ta sündis teadlaste (Johannes Reinhold Põlluman ja Salme Põllumann) perekonnas, kuid kaotas varakult vanemad ja kasvas üles günekoloogist onu Arnold Põllumaa perekonnas. Ta õppis Jakob Westholmi Gümnaasiumis ja kui kasuisa 1942. aastal Saksa okupatsioonivõimude poolt Tallinnast Viljandisse saadeti, jätkas ta õpinguid Viljandi Maakonna Poeglaste Gümnaasiumis (hilisemas Viljandi 2. Keskkoolis).
Rein Põllumaa keskkooliaegse lektüüri hulka kuulus Schopenhauer. Ta võttis osa koolipoiste Nõukogude okupatsioonivõimu vastase organisatsiooni tegevusest ja arreteeriti 16. aprillil 1949 Viljandis. 24. juunil 1949 mõistis tribunal talle § 58-1a ja § 58-11 järgi 25+5 aastat. Karistust kandis ta Karagandõ oblastis Karlagis. Vangilaagrist vabanes 25. novembril 1955.
1956. aastal lõpetas ta Viljandi Töölisnoorte Keskkooli ja 1962. aastal Tartu Riikliku Ülikooli arstina. Üliõpilasena võttis ta osa Üliõpilaste Teadusliku Ühingu neuroloogiaringi tööst ja pälvis üleliidulistel üliõpilaste teadustööde võistlusel tööga "Kusepõie reflektoorse talituse muutused ja selle tsüstomeetriline uurimine pea- ja seljaaju traumadega haigetel" kuldmedali.
Aastatel 1962–1964 töötas ta neuroloogina Põlva Rajooni Keskhaiglas. Aastatel 1964–1983 oli ta Tartu Linna Polikliiniku neuroloogiaosakonna juhataja ja 1980. aastast ka Tartu linna peaneuroloog. 1969. aastal sai ta meditsiinikandidaadi kraadi väitekirjaga "Цистометрические исследования моторики и тонуса мочевого пузыря у больных с повреждением спинного и головного мозга" ("Kusepõie motoorika ja toonuse tsüstomeetrilised uuringud pea- ja seljaaju haigetel"). Seejärel tutvus ta põhjalikult Idamaade kultuuri ja Hiina nõelravitehnikaga; tema initsiatiivil avati 1977. aastal Tartu Linna Polikliinikus nõelravi kabinet. 1983. aastast töötas ta Tartu Ülikooli üld- ja molekulaarpatoloogia instituudis vanemteadurina ja 1987. aastast Tallinnas hilisemas Eesti Südamekeskuses neuroloogi, teaduri ja vanemteadurina.
Ta oli Eesti Looduseuurijate Seltsi, Eesti Akadeemilise Orientaalseltsi ning Eesti Neuroloogide, Neurokirurgide ja Psühhiaatrite Seltsi liige. 1980. aastal kirjutas ta alla 40 kirjale. Ta lõi kaasa fosforiidisõjas. Tallinnas elades astus ta õigusvastaselt represseeritute ühingu Memento liikmeks. Ta oli ka ERSP liige ja valiti Eesti Kongressi saadikuks.
Rein Põllumaa suri 25. detsembril 1990 Tallinnas ja maeti 4. jaanuaril 1991 Metsakalmistule.
Ta oli abielus Tiiu-Ruth Kaalepiga (metsandusteadlase Juhan Kaalepi tütar, kirjanik Ain Kaalepi õde), nende tütar Lee Põllumaa on bioloog ja poeg Uku Põllumaa on arhitekt.
Schubert (aadlisuguvõsa)

Schubert (vene keeles "Шуберт") on Saksimaalt pärit literaadi- ja aadlisuguvõsa.
Troop

 
Troop on kõnekujund, sõnade mäng, retooriline võte või väljend, mis seisneb tähenduse ülekandes. Troop on keeleline kujundusvõte, mille abil luuakse piltlik kujund või mingi väljendi asemel kasutatakse mittesünonüümseid sõnu. Mitte segi ajada tropoloogilise lugemisega, mis on vanade tekstide eksegeesi tüüp (nt võrdum).
Kõnekujund annab tekstile või kõnele juurde ilmekust ja vaheldusrikkust. Kõnekujundeid on nimetatud ka stiilikujunditeks ja retoorilisteks figuurideks. Kõnekujuneid kasutatakse laialdaselt kirjandusteostes (mitte akadeemilistes), luules ja igapäevastes kõnedes. 
Kõnekujundite hulka kuuluvad metafoor, metonüümia, iroonia jms. Kõnekujundite määratlemine on oluline tänapäeva kirjanduskriitikas, eriti teksti dekonstrueerimisel. Michel Foucault püüdis leida mingil ajastul valitsevaid kõnekujundeid/troope, mis olid tal episteemi osad.
Sõna "troop" on tulnud vanakreeka keelest τρόπος ("tropos"), mis tähendab pööret, suunda, teed, mis omakorda on seotud tegusõnaga τρέπειν ("trepein"), mis tähendab pööramist, suunamist, muutmist.
Levinumad kõnekujundid.
Näiteks: "imekaunid silmad, emake-maa, hõiskav laas, muretult istuv mehehakatis".
Näiteks: "salapärane nagu öö, kaunis kui roos".
Näiteks: "päike – sinitaeva silm".
Näiteks: "taevas nutab murepisaraid".
Näiteks: "kätt alla panema".
Näiteks: "hirmus ilus, magus valu, elav laip".
Näiteks: "hukkus rünnaku tagajärjel, kivi kotti!"
Antropoff

Antropoff (vene keeles "Антропов"), varem Antropov) oli Venemaa aadlisuguvõsa. Suguvõsa kustus meesliinis 2002. aastal.
Ajalugu.
Antropovite kohta on teateid XVIII sajandist, mil Nikita Antropov oli mõisaomanik Novgorodi kubermangus. 
Antropoffid rüütelkonna matriklis.
Eestimaa ülemmaakohtu sekretäri Alexander von Antropoff (1801−1863) immatrikuleeriti 28. veebruaril (ukj 12. märtsil) 1841 Eestimaa rüütelkonna matriklisse (nr 138).
Baader Meinhofi kompleks

"Baader Meinhofi kompleks" (saksa keeles "Der Baader Meinhof Komplex") on saksa filmirežissööri Uli Edeli 2008. aastal valminud mängufilm aastatel 1968–1990 tegutsenud Lääne-Saksa terroristlikust rühmitusest RAF. 
Ajalugu.
Režissöör Uli Edeli põnevusdraama aluseks on ajakirja Der Spiegel endise peatoimetaja Stefan Austi samanimeline bestseller (1985). Filmivõtted tehti Berliinis, Münchenis, Stuttgart-Stammheimis, Roomas ja Marokos. Võtmerolle kehastavad Martina Gedeck (Ulrike Meinhof), Moritz Bleibtreu (Andreas Baader), Johanna Wokalek (Gudrun Ensslin), Bruno Ganz (Horst Herold), Jan Josef Liefers (Peter Homann) ja Alexandra Maria Lara (Petra Schelm).
Filmi tegevus algab 1967. aastal, mil politsei tappis 2. juunil Iraani šahhi visiidi vastu korraldatud demonstratsioonil Benno Ohnesorgi. See sündmus ja Rudi Dutschkele tehtud atentaat 1968. aasta aprillis tõid kaasa vasakpoolse protestiliikumise radikaliseerumise.
1968. aastal süütas tulevane liikumisele alusepanija Andreas Baader paar Frankfurdi kaubamaja; seda tehti öösel, et inimesi mitte kahjustada. Politsei võttis mehe mõne aja pärast kinni. 1970. aasta mais vabastas ajakirjanik Ulrike Meinhof koos kaaslastega Baaderi. Meinhof ja Baader, kelle nime järgi on grupp ka hiljem tuntud, läksid koos paarikümne mõttekaaslasega Jordaaniasse, et õppida El Fatah’ laagris relvavõitlust ja partisanisõda. Hiljem sai Andreas Baaderist Saksamaal tagaotsitav terrorist number 1, kuna ta oli korraldanud seltsimeestega viis pommiplahvatust, mille tagajärjeks oli neli tapetut ja poolsada vigastatut. Vajalikud oskused omandas ta väljaõppelaagis, kus õpetajateks olid tihti Nõukogude Liidu ja teiste sotsriikide instruktorid.
1971. aasta suvel õnnestus Saksamaa eriteenistustel tabada kõik RAFi juhtliikmed. 1975. aasta aprillis vallutas sõsarorganisatsiooni 2. Juuni Liikumine relvastatud komando Saksa saatkonna Stockholmis, mille käigus hukkus kaks saatkonnatöötajat. Samal aastal algas Stuttgardis Stammheimi vanglas kohtuprotsess Ulrike Meinhofi, Andreas Baaderi, Gudrun Ensslini ja Jan-Carl Raspe üle. Ulrike Meinhof leitakse 9. mail 1976 trellide külge pooduna. Ka Baader, Ensslin ja Raspe lõpetasid oma elu ametliku versiooni järgi enesetapuga nn Stammheimi surmaööl (17. oktoobri ööl vastu 18. oktoobrit 1977). Selles kaheldakse tänini, sest Baader ja Raspe surid püstolilasu tõttu, mille filmiversioonis smugeldas neile advokaat.
Film kandideeris 2009. aastal parima võõrkeelse filmi Oscarile.
Richard Tammemägi

Richard Tammemägi (14. detsember 1906 Kuigatsi, Valgamaa – 14. november 1942 Gattšina) oli Eesti ja sõjaväelane (kapten).
Richard Tammemägi teenis Auto-Tankirügemendis, 1933. aastal ülendati ta leitnandiks.
Õppis aastast 1934 ja lõpetas 1937. aastal Kõrgema Sõjakooli juhtimise ja staabiteenistuse ala ja oli samast aastast Vabadussõja Ajaloo Komitee Töökomisjoni kaastööline.
1940. aastal ülendati ta kapteniks, kapten Richard Tammemägi töötas Sõjavägede staabis. 
Eesti sõjaväe kujundamisel Punaarmee 22. Eesti Territoriaalseks Laskurkorpuseks, jätkas teenistust 108. luurepataljonis.
1941. aasta suvel lahkus ta 182. Eesti Laskurdiviisi luurepataljonist, organiseeris Kuigatsi valla omakaitse ja oli selle ülem. 2. augustil 1941 määras major Friedrich Kurg oma käskkirjaga ta Omakaitse staabiülemaks. Augusti lõpus formeeriti Tammemäe juhtimisel 182. Eesti julgestusgrupp. 1942. aasta oktoobris organiseeriti julgestusgrupp ümber 659. Idapataljoniks, mille ülem oli Tammemägi kuni surmani sama aasta novembris. 
14. novembril 1942 sõitsid lumetormis Saksa soomusrongi alla ja hukkusid pataljoniülem Richard Tammemägi ja dresiinijuht, raskelt said vigastada saksa sideohvitser R. Link ja kapral Luik, tervelt pääses aga leitnant U. Põld.
Richard Tammemägi on maetud Gattšina Saksa kangelaskalmistule.
Ernst Bauming

Ernst Eduard Bauming (22. jaanuar 1905 Tallinn – 25. aprill 1975 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (kapten).
Valdo Matela

Valdo Matela (kuni 1935. aastani Valter Martinson; 29. september 1907 – 9. juuli 1941 Vene NFSV) oli Eesti ja Nõukogude Liidu sõjaväelane (kapten).
Ta oli 3. Tankitõrjekompanii ülem.
1940. aasta augustist oli Punaarmee 22. Eesti Territoriaalse Laskurkorpuse 15. tankitõrjedivisjoni komandör (kapteni auastmes).
Johannes Koort

Johannes Koort (26. detsember 1900 Mäksa vald, Tartumaa – 16. august 1976 London) oli Eesti sõjaväelane (major).
Limassol

Limassol (kreeka Λεμεσός) on suuruselt teine linn Küprosel Küprose saare lõunarannikul, Limassoli ringkonna halduskeskus.
Limassol on saare suurim omavalitsus. 
Limassol on Vahemere suurim transiidisadam ning piirkonna olulisim turismi-, tööstus- ja teeninduskeskus.
Aastal 2004 asutati Limassolis Küprose Tehnikaülikool (kreeka Τεχνολογικό Πανεπιστήμιο Κύπρου).
Ernst Õunapuu

Ernst Ferdinand Õunapuu (22. jaanuar 1909 Tallinn – 29. juuni 1942 Norilsk) oli Eesti sõjaväelane (kapten).
Sõjavägede Ülemjuhataja adjutant.
Karl Tuvikene

Karl Tuvikene (2. september 1897 Kaagjärve vald, Võrumaa – 3. veebruar 1942 Gorki oblast) oli Eesti sõjaväelane (major).
Ta osales Vabadussõjas ja 1924. aasta 1. detsembri riigipöördekatse mahasurumisel. 
1939. aastal ülendati ta majoriks.
27. juunil 1941 ta arreteeriti NKVD poolt ning mõisteti 10 aastaks Kirovi oblastisse Vjatlagi.
Rudolf Treial

Rudolf Treial (15. november 1904 Pala küla, Tartumaa – 26. jaanuar 1978 Toronto) oli Eesti sõjaväelane (kapten, 1940).
Arnold Poolus

Arnold Voldemar Poolus (kuni 1935. aastani Arnold Voldemar Polus; 28. september 1908 – 23. juuni 1993 Tallinn) oli Eesti (leitnant) ja Nõukogude Liidu (kaadriväepolkovnik) sõjaväelane.
Arnold Voldemar Polus teenis Eesti kaitseväes 1. Suurtükiväegrupis nooremleitnandi ja 1. diviisi suurtükiväes leitnandi auastmes.
Teises maailmasõja teenis Arnold Poolus 8. Eesti laskurkorpuses 249. Eesti Laskurdiviisi 779. suurtükiväepolgu ja komandöri asetäitjana, 7. Eesti Laskurdiviisi 23. suurtükiväepolgu divisjoni ja polgukomandörina ning oli 1945. aastal 249. eesti laskurdiviisi ülema asetäitja ja diviisi suurtükiväe ülem.
Pärast Teist maailmasõda töötas ta Tallinnas, Tallinna Suusavabriku "Dünamo" direktorina.
Isiklikku.
Arnold Pooluse poeg oli Jüri Poolus (sünd 11.02.1941), Eesti NSV Riikliku Julgeoleku Komitee ohvitser.
Nõmme ujula

Nõmme ujula on spordirajatis Tallinnas Nõmme linnaosas Pääsküla asumis. Spordihoone asub Vabaduse puiestee ja Vikerkaare tänava nurgal, aadressil Vabaduse puiestee 156. Ujula lähedal on Tallinna Pääsküla Gümnaasium. 
Hoone projekteeris Hirvesoo Arhitektibüroo OÜ ja ehitas Facio Ehitus OÜ.
Kahekorruselist siseujulat haldab Tallinna Spordihall. Ujula avati külastajatele 10. juulil 2002. Hoone esimesel korrusel on kuuerajaline 25-meetrine bassein ja lastebassein ning tehnilised ruumid, abiruumid ja kohvik. Teisel korrusel on jõu- ja aeroobikasaal.
Nõmme ujula kõrval Vabaduse puiesteel asub bussipeatus "Vikerkaare", kus peatuvad Tallinna bussiliinid 14 (Vana-Pääsküla - Viru keskus) ja 18 (Laagri - Viru keskus).
Paphos

Paphos (kreeka Πάφος) on linn Küprosel Küprose saare edelarannikul, Paphose ringkonna halduskeskus.
Paphos on Aphrodite, vanakreeka armastuse ja ilu jumalanna müütiline sünnikoht. 
Paphos kuulub UNESCO maailmapärandi nimistusse.
Paphos oli 2017. aastal Euroopa kultuuripealinn.
Aradíppou vald

Aradíppou on Küprose omavalitsusüksus Larnaca linna naabruses. 
Loodi 1986 kohalike elanike referendumi tulemusena. Elanike arv on umbes 20 000.
Famagusta

Famagusta (kreeka Αμμόχωστος) on linn Küprosel Küprose saare idarannikul, Famagusta ringkonna halduskeskus.
 
Famagusta paikneb Famagusta lahe rannikul Gkréko ja Elaía neeme vahel Nikosiast ida pool. Famagustas on saare sügavaim sadam. 
Alates 1974. aasta Türgi okupatsioonist asub Famagusta "de facto" Põhja-Küprose Türgi Vabariigis (tunnustatud ainult Türgi poolt).
Sport.
Linnas on tegutsenud jalgpalliklubi Néa Salamís Famagusta FC.
Kyrenia

Kyrenia (kreeka Κερύνεια) on linn Küprosel Küprose saare põhjarannikul, Kyrenia ringkonna halduskeskus.
 
Kyrenia on tuntud oma ajaloolise sadama ja kindluse poolest. 
Alates 1974. aasta Türgi okupatsioonist asub Kyrenia "de facto" Põhja-Küprose Türgi Vabariigis (tunnustatud ainult Türgi poolt).
Aadu Toomessalu

Aadu Toomessalu (kuni 1936 Aleksei Jakobson; 23. oktoober 1916 Pamma küla, Pärsamaa vald, Saaremaa – 16. oktoober 1990 Laimjala vald) oli eesti etnograaf, Emakeele Seltsi tegevliige ja kauaaegne saarte murde korrespondent.
Toomessalu sündis ja kasvas üles Saaremaal Karja kihelkonnas Pärsamaa vallas Purtsa külas. Ta kasvas isata, vaeses kodus. Teenijatüdrukust ema ei suutnud talle palju kooliharidust anda. Pärast viit klassi koolis oli ta sunnitud enda elatamiseks puusepa ameti selgeks õppima. Suviti käis ta ehitustöödel, sekka tegi ka põllutööd, talvel aga tubast tisleritööd. ajaloo, loodusloo, joonistamise ja käsitöö huvid avaldusid üha enam, kuni ta 1934. aastal hakkas tööst vabal ajal koguma etnograafilist materjali, aasta hiljem ka rahvaluulet. Saaremaa rahvaluule, etnograafia, ja keelemurdega tegelemine tähendas ühtlasi süvenemist oma rahva ellu ja tema minevikku. See töö kütkestas ja Toomessalu saatis Emakeele Seltsile väga palju väärtuslikku murdematerjali, mille ta pani kirja, vormistas kaunilt illustreerinud ja temaatilisteks kogumikeks oma igapäevatöö kõrval. 
Eesti Rahva Muuseumi kirjasaatja alates 1934, teeneline korrespondent 1942, aukorrespondent 1979. 
Toomessalu viljakas etnograafitöö andis suure panuse Saaremaa murde- ja etnograafiaainese kogumisse. 
"Kogunud teatmematerjali Karja, Kaarma ja Pöide kihelkonnast, ...silmapaistvaimad tööd on rikkaliku ehitusalase terminoloogia, fotode ja täpsete joonistega taluehituste kirjeldused."
La Niña

La Niña on El Niño vastasfaas.
La Niña on nähtus, kui Vaikse ookeani idaosa vee pinnatemperatuur muutub keskmisest külmemaks. Lõuna-Ameerika ranniku ilm on sel puhul tavalisest kuivem. La Niña ajal tugevneb muu hulgas orkaanide sagedus ja tugevus Atlandi ookeanil.
Nõmme lipp

Nõmme lipp on ajaloolise Nõmme linna ja kaasaegse Tallinna Nõmme linnaosa lipp.
Ajalugu.
Nõmme linnavolikogu kinnitas linna lipu kavandi 1938 aasta 22. märtsil. Ajalooline lipp võeti uuesti kasutusele 1988. aastal Nõmme Heakorra Seltsi initsiatiivil. 29. juunil 1992 seadustati lipu kasutamine.
Lipu kirjeldus.
Nõmme ristkülikukujuline lipp on jagatud horisontaalselt võrdse laiusega neljaks väljaks, koosnedes kahest valgest ja kahest rohelisest triibust. Ülalt esimene triip on valge, järgneb roheline, mis peale kordub sama kombinatsioon uuesti.
Tõlgendus.
1938. aastal vastuvõetud kavandil on lipu värvide sümboolset tähendust kirjeldatud järgmiselt: valge viitab Nõmme tervendavale ja puhtale õhule ning valgusele. Roheline rõhutab Nõmme igavest metsahaljust ja aedlinnalist omapära.
Aadumäe raudteepeatus

Aadumäe ehk Adomäe oli raudteepeatus (pooljaam) praeguses Lääne-Viru maakonnas endisel Sonda–Mustvee raudteel 35 km (36,20 km) kaugusel Sondast Aadumäe soost kohe idas, Peressaare küla läänepiiril, varasema Aadumäe küla juures. 
Aadumäe oli metsaveo sõlmjaam. 200 m kauguselt hargnes 4,5 km pikkune metsaveo harutee. 
Jaamahoone oli palkidest ning oli mõeldud metsaveo korraldamiseks. 
Jaamas oli kaks jaamateed ning ummiktee metsamaterjali laadimiseks.
1940. oli Adomäe Tudulinna vallas Virumaal ja raudteepolitsei Narva jaoskonna Mustvee rajoonis.
Peatus kaotati 1972, kui Sonda–Avinurme raudteelõik suleti.
Aadumäe

Aadumäe ehk Aadomäe oli küla Simuna kihelkonnas, praeguse Lääne-Viru maakonna Vinni vallas, endises Laekvere külanõukogus.
Aadumäe lähedal asuvad Aadumäe soo ja Aadumäe lendorava püsielupaik.
Lähimad külad on Peressaare 2 km põhjas, Kiissa 6 km kagus ja Ilistvere 8 km edelas. Muudest kohtadest lähemad on Lippoja 2 km lõunas, Kõrveküla 5 km läänes ja Kruusoja 6 km idas.
Aadumäe nimi pärineb tõenäoliselt loodusnimest.
Aadumäed läbis Sonda–Mustvee raudteeliin ja seal asus Aadumäe raudteepeatus 35 km Sondast lõuna pool. Raudtee suleti 1972..
Enne raudtee ehitamist oli Aadumäel metsatööliste maja. Külana on Aadumäed esmamainitud alles 1970. aastal kujul Aadomäe.
Küla kaotati 1977. aastal. Ta ühendati Paasverega.
Adomäe külast läheb Kõrve–Adomäe tee Paasvere-Metsaküla Kõrvekülla ja Oonurme–Aadomäe tee Oonurme külasse.
Geograafilised koordinaadid olid .
Aafrika-Antarktika ahelik

Aafrika-Antarktika ahelik on ida-läänesuunaline veealune mäeahelik, osa ookeani keskahelikust Atlandi ookeani lõunaosas Nõelaneeme nõo (põhjas) ja Aafrika-Antarktika nõo (lõunas) vahel. 
Piirkonnale on iseloomulik kõrge vulkaaniline aktiivsus. 
Aheliku kõrgeim tipp kerkib üle merepinnast ja moodustab Bouvet' saare.
Ego (Beyoncé Knowles)

“Ego” on Ameerika R&amp;B laulja Beyoncé Knowles'i teine singel albumilt "I Am... Sasha Fierce".
Aafrika-Antarktika nõgu

Aafrika-Antarktika nõgu on veealune nõgu Atlandi ookeani lõunaosas ja Lõuna-Jäämeres lõunapolaarjoonest põhjas, Weddelli merest idas. Põhja poole jääb Aafrika-Antarktika ahelik. 
Nõo pikkus on umbes 6200 km.
Youngi plaan

Youngi plaan oli aastail 1929–1930 Pariisis Põhja-Ameerika poliitiku Owen D. Youngi (1874–1962) juhatusel koostatud kava Saksamaa reparatsioonimaksude tasumiseks. Kava asendas Dawesi plaani, pehmendades selle tingimusi, maksesummat alandati ja kogusumma maksmine jaotati 57 aastale. 
Saksamaa majandusliku jõuetuse tõttu loobuti reparatsioonimaksude sissenõudmisest 1931. aastal Herbert Clark Hooveri antud moratooriumiga ja lõplikult 1932. aastal Lausanne`i konverentsi otsusega.
Aadresspartei

Aadresspartei (ungari keeles "Felirati párt") oli üks kahest poliitilisest fraktsioonist 1861. aasta Ungari Rahvuskogus. Aadresspartei esindas mõõdukat suunda, mis pooldas riigi ebaõiglase olukorra kõrvaldamiseks aadressi esitamist kuningale (Austria keisrile), et saavutada Ungari riikluse küsimuses kokkulepe.
Liikumise juht oli Ferenc Deák. Aadresspartei liikmete seas olid ka Zsigmond Kemény, József Eötvös ja Gyula Andrássy. 
Kuigi aadresspartei oli ühepoolseid samme pooldava László Teleki otsusepartei kõrval vähemuses, viidi ellu just aadresspartei kava, mille tulemuseks oli 1867. aastal Austria-Ungari kaksikmonarhia moodustamine.
1865. aasta Rahvuskogus kujunes aadresspartei pooldajatest Deáki partei.
Aafrika Demokraatlik Ühendus

Aafrika Demokraatlik Ühendus ("Rassemblement démocratique africain", lühend RDA) oli partei Prantsuse Lääne-Aafrikas ja Prantsuse Ekvatoriaal-Aafrikas. 
See loodi oktoobris 1946 Bamakos, kus 14.–21. oktoobril toimus rahvuslike parteide kongress. Organisatsiooni esimees oli Félix Houphouët (hiljem Houphouët-Boigny) Elevandiluurannikult. 
Algul tehti koostööd Prantsuse Kommunistliku Parteiga, mis aafriklasi kõige enam toetas. Oktoobris 1950 või 1951, kui kommunistid olid muutunud Prantsuse võimude silmis kahtlasteks, teatas Houphouët-Boigny ametlikult, et koostöö kommunistliku parteiga on lõpetatud. 
Organisatsioon oli Prantsuse Lääne-Aafrika ja Prantsuse Ekvatoriaal-Aafrika maade juhtiv poliitiline esindaja, kuigi tema koostöö tõttu kommunistidega lahkus Senegali Demokraatlik Liit eesotsas Léopold Sédar Senghoriga. 
Organisatsioonis olid lahkhelid selle üle, kas ühineda föderatsiooniks. Houphouët-Boigny otsustas föderatsiooni ideest loobuda. 
Kui 1960 organisatsiooni töös osalenud maad iseseisvusid, kaotas organisatsioon ühiste huvide esindajana tähtsuse. Iga liikmespartei jätkas tegevust iseseisva organisatsioonina.
Aafrika Finantsühendus

Aafrika Finantsühendus ("Communauté financière africaine") on 8 Lääne-Aafrika Majandus- ja Valuutaliitu kuuluva riigi (Benin, Burkina Faso, Elevandiluurannik, Mali, Niger, Senegal) valuutaliidu lepped. 
Nende riikide valuuta on Aafrika Finantsühenduse frank ehk CFA frank BCEAO ehk CFA frank (BCEAO).
Aafrika Huvide Kaitse Demokraatlik Liit

Aafrika Huvide Kaitse Demokraatlik Liit ("Union Démocratique pour la Défense des Intérêts Africains", lühend UDDIA) on endine Kongo Vabariigi partei. 
See loodi Fulbert Youlou juhtimisel 29. mail 1956, kui Kongo oli veel Prantsuse Ekvatoriaal-Aafrika osa. Partei pooldas lähedasi suhteid Prantsusmaaga. 
1957. aasta parlamendivalimistel said UDDIA ja Aafrika Sotsialistlik Liikumine kumbki 21 kohta 45-liikmelises seadusandlikus kogus. Aastal 1958 sai UDDIA seadusandlikus kogus enamuse. 1959. aasta valimistel saadi 61 kohast 51, kusjuures sotsialistide juhid olid pärast kahe partei pooldajate veriseid kokkupõrkeid vangistatud. Kongo iseseisvumise ajal oli partei võimul. Youlou tahtis teha oma partei ainsaks lubatud parteiks, kuid see kutsus esile rahutused ja Youlou režiimi kukutamise 15. augustil 1963.
Kannikeseõieline säntpoolia

Kannikeseõieline säntpoolia ehk varjukannike ehk aafrika kannike ("Saintpaulia ionantha") on gesneerialiste sugukonda säntpoolia perekonda kuuluv taimeliik. 
Taim kasvab looduses Tansaanias Usambara mägedes. Toataimena kasvatatakse selle hübriide teiste sealsete liikidega. 
Taime õied meenutavad kannikese õisi ja esimestel sortidel olid ka kannikese moodi violetsed. Taim ei ole kannikese sugulane.
Kasvatamine.
Säntpoolia ei taha otsese päikese käes olla, ehkki valguse vastu tal pole väga midagi. Samas kannatab ka hämaramas toas pidamist. Vajab niiskust, aga mitte väga märga (kilekotiga ei tasu katta), muidu lähevad juured mädanema. Ei nõua igapäevast tähelepanu.
Kuivanud lehed ja ära õitsenud õied tuleks küünte või kääridega ära lõigata (õied tulevad tihtipeale ka kerge sikutamise peale), et uutele võrsetele kasvamiseks jõudu anda.
Õige kasvatamise puhul õitseb tihtipeale aasta ringi. Ettevaatust väetamisel!
Wat Phnom

Wat Phnom (khmeeri វត្តភ្នំ) on üks tähtsamaid pagoode Kambodža pealinnas Phnom Penhis. 27 meetri kõrgune hoone asub linna põhjaosas Tônlé Sabi jõe lähistel. 
Legendi järgi lasi Wat Phnomi 1373. aastal ehitada jõukas lesestunud proua Penh pärast seda, kui oli üleujutuse tõttu jõekaldale uhutud viis Buddha-kuju leidnud. Hoone loodi tehislikult loodud mäele neile austuse avaldamiseks. 1434. aastal lõi kuningas Ponhea Yat (1405–1476) templi ümbrusse linna ja lasi selle nimetada Phnom Penhiks. Hoonet on rekonstrueeritud aastatel 1434, 1806 ja 1894, viimane suurem uuendamine toimus aastal 1926.
Sajandite jooksul on hoones hoitud paljusid pühasid esemeid. Keskhoonest vasakul asuvas suures stuupas on kuningas Ponhea Yati ja tema perekonna säilmed. Stuupas on ka suur Buddha-kuju, mis pärineb Ângkôri perioodist. Stuupa ja keskhoone ("vihear"i) vahel asub altar hoone loojale, leskproua Penhile, keda kohalikud peavad hea õnne toojaks. Seetõttu külastavad inimesed pagoodi hea õnne ja edu saamiseks eksamitel või äritehingutes. Kui õnne soovija soov on täitunud, on kombeks teha templis mõni annetus. Vietnamlaste jaoks on eriti oluline Preah Chau pühamu, kus asub ka Višnu kuju. Poolel teel mäkke asub kuninglik stuupa, mida hoiavad koos selle kohal kasvavad puud. 
Hoone on Kambodža uusaasta (aprilli keskpaigas) ja religioosse festivali Prachum Benda tähistamise kese Phnom Penhis.
Wat Phnomi populaarsuse tõttu (500–600 välisturisti kuus) soovitakse seni pühapaiga staatuses pagood 2009. aastal arvata Kambodža tähtsamate turismiatraktsioonide sekka.
Joachim Baumgarten

Joachim Baumgarten (19. (29.) juuni 1632, Rootsi – 15. (25.) veebruar 1690, Sooniste ("märkus": teistel andmetel surnud ajavahemikus 04. (14.) juuni – 18.(28.) juuni 1689)) oli Rootsi sõjaväelane (kapten) ja Eestimaa rüütelkonda kuulunud Baumgartenite aadlisuguvõsa esivanem.
Ta oli krahv Jakob De la Gardiele kuulunud Kolga mõisa mõisavalitseja Harjumaal, Mustpeade vennaskonna liige, 1674. aastast koos Wilhelm Hildebrandtiga Kullamaa kihelkonna Sooniste mõisa pandihärra ja 1677 Sooniste pandi ainuvaldaja.
Perekond.
Joachim oli Rootsis Kalmaris kaupmeheks olnud Peter Baumgarti (Bohmgart) poeg, Kalmari raehärra Hans Baumgarti (1641–1691) vend.
Tema vennapoeg Nils Christer von Baumgarten (1674–1727) oli Põhjasõjas 18 lahingus osalenud Rootsi sõjaväelane, kes andis 1715. aastal Rügeni saarel toimunud Stresowi lahingus oma hobuse kuningas Karl XII-le, sai seejärel 1716. aastal Rootsi aadlilipkonna ooberstiks ja immatrikuleeriti 1719. aastal Rootsi rüütelkonda (nr. 1463).
Joachim abiellus Otto Brunderti tütre Sophia Margaretha von Brundertiga († pärast 1707). Abielust sündisid:
Vaata ka.
Carl Gustav von Meyer
Aafrika-Mauritiuse Ühisorganisatsioon

Aafrika-Maurituse Ühisorganisatsioon ("Organization Commune Africaine et Mauritienne"; lühend OCAM) oli aastatel 1965–1985 eksisteerinud mitme Aafrika riigi majandus-, sotsiaalse, tehnilise ja kultuurikoostöö organisatsioon, mille eesmärk oli tugevdada riikidevahelist solidaarsust ning nendevahelisi sidemeid, tõsta elatustaset ja koordineerida majanduspoliitikat. Neil oli ühine lennufirma Air Afrique (aastast 1979 organisatsioonist lahus), kaubalaevastik ja sidesüsteem. 
Organisatsiooni peakorter oli algul Yaoundés (Kamerun), hiljem Banguis (Kesk-Aafrika Vabariik). 
Organisatsiooni juhtorganid olid riigipeade ja valitsusjuhtide konverents, ministrite nõukogu ja sekretariaat, mida juhtis peasekretär.
Organisatsioon loodi veebruaris 1965 Nouakchottis (Mauritaania) alates 1961. aastast tegutsenud Aafrika-Malgaši Liidu baasil. 27. juunil 1965 kirjutasid 14 riiki Antananarivos alla organisatsiooni hartale. 
Organisatsiooni nimi oli 1969. aastani Aafrika-Malagassi Ühisorganisatsioon ("Organization Commune Africaine et Malegache"), seejärel kuni 1974. aastani Aafrika-Malagassi ja Mauritiuse Ühisorganisatsioon ("Organization Commune Africaine Malegache et Mauritienne"). Alates 1974. aastast oli tal lõplik nimi. 
1982. aastal toimus Abidjanis organisatsiooni tippkohtumine. 
23. märtsil 1985 saadeti organisatsioon laiali.
Strugi Krasnõje

Strugi Krasnõje on alev Venemaal Pihkva oblastis, Strugi Krasnõje rajooni keskus. Asub 68 km Pihkvast kirdes.
Asula tekkis 19. sajandi keskel raudtee ehitusega seoses Belaja raudteejaama juurde. 20. sajandi alguses sai asula nimeks Strugi-Belaja. 1919 sai küla pärast valgekaartlaste käest vallutamist Punaarmee poolt praeguse nime. Aastal 1958 sai aleviks.
Strugi Krasnõjet läbib Luga-Pihkva raudtee.
Alevis asub 133. üksik kaardiväe seniitraketiväebrigaad. Alevist lõunas asub sõjaväelinnak Vladimirski Lager, kus 2011. aastal oli umbes 2700 elanikku.
Anita Włodarczyk

Anita Włodarczyk (sündinud 9. oktoobril 1985 Rawiczis) on Poola kergejõustiklane (vasaraheitja), kehtiva naiste vasaraheite maailmarekordi (82.29 m) omanik.
2008. aasta IAAF-i kergejõustiku finaalvõistlustel võitis ta pronksmedali tulemusega 70.97 m.
2009. aasta maailmameistrivõistlustel Berliinis võitis ta kuldmedali uue maailmarekordiga 77.96. 6. juunil 2010 heitis ta maailmarekordiks 78.30. Euroopa meistrivõistlustel Euroopas pidi ta aga tulemusega 73.56 leppima pronksmedaliga. 2011. aasta mais ületas tema maailmarekordi Betty Heidler.
2011. aasta maailmameistrivõistlustel Daegus jäi Włodarczyk tulemusega 73.56 viiendaks.
2012. aasta Euroopa meistrivõistlustel Helsingis võitis ta kuldmedali tulemusega 74.29.
Londoni olümpiamängudel sai ta 77.60ga alguses hõbemedali, kuid pärast Tatjana Lõssenko diskvalifitseerimist sai ta kuldmedali.
2013. aasta maailmameistrivõistlustel Moskvas viis ta isikliku rekordi 78.46-ni, kuid jäi ´Lõssenko järel teiseks.
2014. aasta Euroopa meistrivõistlustel võitis ta kuldmedali võistluste rekordiga, 78.86 m.
31. augustil 2014 heitis ta Berliinis uueks maailmarekordiks 79.58 m. 1. augustil 2015 heitis ta Cetniewos esimese naisena vasarat üle 80 meetri, püstitades maailmarekordi 81.08 m.
2015. aasta maailmameistrivõistlustel Pekingis võitis ta kuldmedali võistluste rekordiga 80.85.
2016. tuli ta kolmandat korda järjest Euroopa meistriks, kui võitis kulla 78.14-ga.
2016. aasta suveolümpiamängudel Rio de Janeiros tuli ta 82.29-ga teist korda olümpiavõitjaks, parandades endale kuulunud maailmarekordit koguni meetri ja 21 sentimeetriga.
Vaid kaks nädalat hiljem, 28. augustil uuendas ta Kamila Skolimowska mälestusvõistlustel Varssavis taas maailmarekordit, heites vasarat 82.98.
2017. aasta kergejõustiku maailmameistrivõistlustel Londonis tuli ta kolmandat korda maailmameistriks tulemusega 77.90.
2018. aastal tuli ta neljandat korda järjest Euroopa meistriks Euroopa meistrivõistluste tipptulemusega 78.94.
Ajakiri Track &amp; Field News on valinud ta aastatel 2014 ja 2016 aasta naiskergejõustiklaseks.
Pant

Pant ehk pandiõigus on piiratud asjaõigus, mille alusel isikul, kelle kasuks pant on seatud, on õigus pandiga tagatud nõude rahuldamisele panditud vara arvel, kui nõuet ei ole kohaselt täidetud. Eesti õiguses reguleerib pandiõigust asjaõigusseaduse 8. peatükk.
Pandiõigus jaguneb:
Pantida saab ka õigusi. Sellisel juhul kohaldatakse pandile käsipandi sätteid.
Wannsee konverents

Wannsee konverents (saksa Wannseekonferenz) oli 20. jaanuaril 1942 Berliini äärelinnas Wannsees toimunud viieteistkümne Saksamaa riigi- ja parteiametniku kohtumine, mida juhatas SS-Obergruppenführer Reinhard Heydrich ja mille eesmärgiks oli juudiküsimuse lõplik lahendamine.
Kohtumisel esitles Heydrich plaani juutide ümberasustamiseks Ida-Euroopasse, kus juute oleks kasutatud tööjõuna tee-ehitusprojektides. Seejuures eeldas plaan, et antud protsessi käigus hukkub suur osa juute ning alles jäävad ainult vastupanuvõimelisemad. Samas ei mainita konverentsi protokollis kordagi plaani juutide otseseks tapmiseks, vaid räägitakse ainult evakueerimisest itta.
Konverentsil toodi välja, et Eesti on ainsa Euroopa maana juudivaba.
1965. aastal esitas Joseph Wulf ettepaneku rajada Wannsee konverentsi toimumispaika holokausti memoriaal ja muuseum. Plaan viidi ellu 1992. aastal.
Aafrika-Malgaši Liit

Aafrika-Malgaši liit ("Union Africaine et Malgache", lühend UAM) oli 1961 loodud rahvusvaheline organisatsioon, kuhu kuulus mitu Aafrika riiki. 
Organisatsiooni rajasid 12. septembril 1961 Antananarivos Prantsuskeelsete Riikide Brazzaville'i Grupi 12 liikmesriiki Antananarivo hartaga. Lepiti kokku hoida tihedaid sidemeid nii omavahel kui ka Prantsusmaaga. Eesmärgiks oli koordineerida seisukohti rahvusvahelistes küsimustes, edendada koostööd majanduse ja kultuuri alal ning pidada ülal ühist kaitseorganisatsiooni.
Organisatsiooni töötas kolme allorganisatsiooni näol: need olid Aafrika-Malgaši Majanduskoostöö Organisatsioon, Aafrika-Malgaši Posti- ja Telekommunikatsiooni Liit ja Aafrika-Malgaši Kaitseliit. Kuni 1963. aastani töötas UAM-i grupp ÜRO juures. 
Koostöö tegi raskeks riikide suur omavaheline erinevus. 
Pärast Aafrika Ühtsuse Organisatsiooni loomist otsustati märtsis 1964 otsustati jätta poliitilised küsimused selle hooleks ning kujundada organisatsiooniliselt ühtne Aafrika-Malgaši Majanduskoostöö Liit (UAMCE).
Veebruaris 1965 otsustati asendada see organisatsioon Aafrika-Malagassi Ühisorganisatsiooniga.