tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Robert Paiste

Robert Paiste (1932 – 16. november 2016) oli eesti päritolu pillimeister, ettevõtte Paiste juht.
Tema ettevõte töötas välja löökpillide taldrikuid ja tootis neid Šveitsis. Viimased 13 aastat juhib pereäri Robert Paiste vennapoeg Erik. 
Ettevõttele pani aluse Roberti vanaisa Mihkel Toomas Paiste 1906. aastal Peterburis ja 1917. aastal jätkas ettevõte tegevust Tallinnas. 
Pärast seda, kui Robert Paiste isa Michail M. Paiste oli ettevõtte taas tööle pannud esmalt 1940. aastal Poolas ja seejärel siirdunud perega 1945. aastal Põhja-Saksamaale, hakkas isa ettevõttes tööle ka Robert Paiste. 1957. aastal asus perekond Šveitsi. Pereettevõttes töötas ka Roberti noorem vend Toomas Paiste (sünninimi Kurt Paiste).
2008. aastal tegi Switzerland Paiste AG taldrikud ka näiteks ansamblile Metsatöll.
Sēļi vald

Sēļi vald (läti keeles "Sēļu pagasts") on vald Lätis Valmiera piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Mazsalaca, Ramata, Vilpulka, Jeri ja Vecate vallaga.
Valla pindala on 61,5 km². 2010. aasta seisuga elas seal 476 inimest. Valla keskus on Sēļi küla, vallavanem on Viktors Kalniņš.
Ajalugu.
Valla aladele jäävad kolme endise mõisa – Iduse, Pantene ja Sēļi – hoonetekompleksid.
Aastal 1935 oli valla pindala 79 km². Aastal 1945 jagati vald Sēļi ja Ziemeļi külanõukoguks, aastal 1949 vald likvideeriti. Aastal 1951 liideti Sēļi külanõukogu Ziemeļi külanõukoguga, aastal 1954 liideti sellega ka Iduse külanõukogu. Aastal 1968 nimetati Ziemeļi külanõukogu ümber Sēļi külanõukoguks. 1990. aastal moodustati külanõukogust Sēļi vald. Aastatel 2009–2021 kuulus vald Mazsalaca piirkonda.
Loodus.
Vald jääb Salatsi jõe kallastele ja asub Tālava madaliku Burtnieki tasandikul. Valla maastikku iseloomustavad ligi kümne kilomeetri pikkused ja kaheksa meetri kõrgused voored. Piirkonna kõrgeim koht asub selle põhjaosas ja ulatub 70 m üle merepinna. Madalaim koht asub Salatsi jõe ääres (40 m). Voorte vahele jäävad rabad, valla idaosas on madalsood.
Kaitstavad objektid.
Muinsuskaitseobjektidest jäävad valda riikliku kaitse all olevatest objektidest hiiepaik Aņģīši Kuradikivi ja Pantene muinasasula. Regionaalse kaitse all on Vecreļļesi muinaskalmed. Kohaliku kaitse all on veel Sēļi tuulik ja Sēļi vallakooli hoone.
Looduskaitse all on Pakundži kuusk, Dunguļi saar, Velnise tamm, Pakundži elupuud, Rautiņi õunapuu, Eglīši pärn, Sēļi mõisapargi pärn, Sēļi saar, Strautiņi tamm, Pantene vaher, Rāceņi elupuu, Pantene tamm, Pantene toomingas, Vecstārasti vahtrad, Iduse pargi lehis, Vecrellesi tamm ja Ārkalnsi – Āžēni paju. Valla idaosa jääb Ruhja luha hoiualale, valla lõunaosa aga Vidusburtnieksi hoiualale.
Asustus.
2011. aastal elas vallas 349 lätlast, 27 venelast, 6 valgevenelast, 6 ukrainlast, 5 poolakat ja 2 leedulast.
Vallas on järgmised külad.
Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.
Skaņkalne vald

Skaņkalne vald (läti keeles "Skaņkalnes pagasts") on vald Lätis Valmiera piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Mazsalaca linnaga, Mazsalaca, Ramata ja Vecate vallaga ning Limbaži piirkonna Braslava, Staicele ja Aloja vallaga.
Valla pindala on 112 km². 2010. aasta seisuga elas seal 819 inimest. Valla keskus on Mazsalaca linn, mis aga valla koosseisu ei kuulu, vallavalitsuse ülesandeid täidab Mazsalaca piirkonna administratsioon.
Ajalugu.
Valla aladele jäävad kahe endise mõisa – Skulberģi ja Jaunate – hoonetekompleksid. 19. sajandil asusid valla territooriumil Skulberģa ja Jaunate vallad. 20. sajandi alguses need vallad ühendati. Aastal 1925 sai Skulberģa vald uue nime Skaņkalne vald. Aastal 1935 oli valla pindala 128,3 km². Aastal 1945 jagati vald Skaņkalne ja Jaunciemsi külanõukoguks, aastal 1949 vald aga likvideeriti. Aastal 1954 liideti Jaunciemsi külanõukogu Skaņkalne külanõukoguga. 1990. aastal moodustati külanõukogust Skaņkalne vald. Aastatel 2009–2021 kuulus vald Mazsalaca piirkonda.
Loodus.
Vald jääb Salatsi jõe kallastele. Piirkond on ajalooline liivlaste asuala, vanal liivlaste linnamäel asub tänapäeval vabaõhulava. Valda jäävad mitmed liivakivipaljandid, allikad ja koopad. Neist üks tuntumaid on Skaņais kalns ehk tõlkes "Kajakalju", mis tänu oma kujule kas siis võimendab kaja või suunab seda mujale.
Vald asub Tālava madaliku Burtnieki tasandikul, idaosas ka Metsepole tasandikul. Reljeef on mõõdukalt lainjas. Valla kõrgeim koht asub selle lõunaosas ja ulatub 67 m üle merepinna. Maavaradest leidub seal turvast ja savi, vähesel määral ka liiva ja kruusa. Metsade all on 61 % valla maadest.
Kaitstavad objektid.
Riikliku kaitse all on vallas asuv Skaņkalne (Kolberga) linnamägi. Regionaalse kaitse all on Rūnase ristikivi, Jaunvīkšēni muinaskalmed ja Vikšēni linnamägi. Kohaliku kaitse all on Ohvrikoopa hiiepaik.
Looduskaitse all on Lejasjēņi tamm, Lejasmeirēni tamm, Grobi tammed, Skudrase elupuu, Lasiņi kask, Vīkšēni saared, Piemiņa tamm, Gudzoni koobas, Veclaņģi vaher, Skaņaiskalnsi paljandi piirkond, Eglājise tamm, Rantiņi tamm, Lehmakoobas ("Govs ala") ja allikas, Bezdelīgi paljand ja koopad ning Dzelveskalnsi paljand ja koopad. Lisaks on vallas arvukalt nimetuid põlispuid. Valla põhjaosa jääb Salatsi oru loodusparki.
Asustus.
Aastal 2011 elas vallas 665 lätlast, 36 venelast, 15 valgevenelast, 7 ukrainlast, 4 poolakat ja 2 leedulast.
Valla külad:
Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.
Baieri-Straubing

Baieri-Straubing tähistab Baieri Wittelsbachi dünastia hajali territoriaalset pärandit, mida valitsesid aastatel 1353–1432 Baieri-Straubingi sõltumatud hertsogid; nende markide kaart ja Saksa-Rooma riigi kontuur näitavad ilmekalt maade killustatust, kus ei rakendatud esmasünniõigust. Aastal 1349, pärast keiser Ludwig IV surma, jaotasid tema pojad Baieri uuesti: Alam-Baieri said Stephan II (suri aastal 1375), Wilhelm (suri aastal 1389) ja Albrecht (suri aastal 1404). Aastal 1353 jaotati Alam-Baieri edasi Baieri-Landshutiks ja Baieri-Straubingiks: Wilhelm ja Albrecht said osa Alam-Baieri pärandist pealinnaga Straubingis ning õigused Hainaut'le ja Hollandile. Seega olid Baieri-Straubingi hertsogid ka Hainaut', Hollandi ja Zeelandi krahvid.
Aastal 1425 hääbus Straubingi hertsogite meesliin seoses hertsog Johann III surmaga. Tema valdused jaotati aastal 1429 keisri vahendusel Baieri-Müncheni, Baieri-Landshuti ja Baieri-Ingolstadti hertsogite vahel. Tema vennatütar Jacoba sai valitsevaks Hainaut' krahvinnaks, millele pretendeeris ka tema onu Liège'i piiskop Johann III.
Baieri-Straubingi hertsogid.
Pärast järglusvõitlust Jacoba ja tema onu Johanni vahel jaotati Baieri-Straubing Baieri-Ingolstadti, Baieri-Landshuti ja Baieri-Müncheni vahel.
Olaf Paesüld

Olaf Paesüld (26. juuni 1923 Tartu – 16. august 1998 Tallinn) oli eesti näitleja.
Aastatel 1948–1949 töötas ta Estonia teatri, 1949–1952 Draamateatri näitlejana. 1952. aastast surmani töötas Nukuteatri näitlejana.
Legendaarne Records

Legendaarne Records on 2005. aastal Henry Kõrvitsa, Paul Oja ja Revo Jõgisalu asutatud Eesti plaadifirma, mis keskendub peamiselt hiphopparite loomingu levitamisele. Tuntumad esindatud artistid on Genka, Beebilõust, Kuuluud, Põhjamaade Hirm, Winny Puhh, Reket &amp; Suur Papa/Arop.
Legendaarne Records on üks Eesti Hiphop Festivali peakorraldajatest.
2015. aastal nomineeriti Legendaarne Records Eesti Fonogrammitootjate Ühingu poolt aasta muusikatootjaks.
Eduard Maaser

Eduard Maaser (12. detsember 1916 Barnaul – 19. mai 1990 Tartu) oli eesti kunstnik.
Ta õppis aastatel 1929–1930 Hugo Treffneri Gümnaasiumis, lõpetas 1934. aastal Tartus kommertsgümnaasiumi. Astus samal aastal Tartu Ülikooli õigusteaduskonda, kuid katkestas õpingud ning asutus hoopis Kõrgemasse Kunstikooli Pallas ja lõpetas 1948. aastal Tartu Riikliku Kunstiinstituudi tahvelmaali erialal. 
Oli aastatel 1961–1972 Kujutava Kunsti Kaugõppe Kursuste juhendaja Tartu Riikliku Kunstimuuseumi juures.
Ta lõi eriti natüürmorte ning lille- ja maastikupilte akvarellide ja õlimaalidena, samuti Tartu vaateid. 
Eduard Maaseri karikatuure on ilmunud mitmes ajalehes (nt Tallinna Post, Uus Eesti ja Rahva Hääl) ja ajakirjas. Ta on illustreerinud teose "Eesti NSV floora" (köited 1 2. tr., 2, 3, 4, 7, 10) ning muid teadus- ja aimeraamatuid ("Eesti NSV põdrasamblike määraja" (1958), "Toapalmid" (1956), "Seened" (1966), "Eesti riisikad" (1979) jne)). On teinud eksliibriseid ja lavakujunduse 1959. aasta Vanemuise lavastusele "Teid kutsub Taimõr".
Näitustel hakkas esinema 1944. aastal, 1967. aastal toimus Tartu Kunstimuuseumis tema esimene isikunäitus.
Kõrvitsalised

Kõrvitsalised ("Cucurbitaceae") on taimesugukond kõrvitsalaadsete ("Cucurbitales") seltsist.
Sugukonda kuulub 95 perekonda kokku umbes 965 liigiga.
Vahakõrvits (perekond)

Vahakõrvits ("Benincasa") on kõrvitsaliste sugukonda kuuluv taimeperekond. 
Perekonda kuulub üks liik – vahakõrvits ("Benincasa hispida").
Hõlmine ogakurk

Hõlmine ogakurk ("Echinocystis lobata") on taimeliik ogakurgi perekonnast.
Ta on üheaastane ronitaim. Pärismaisena elab Põhja-Ameerikas. Võib olla invasiivne.
Eestis on leitud metsistununa.
Pärlkanalased

Pärlkanalased ("Numididae") on lindude sugukond kanaliste ("Galliformes") seltsis.
Pärlkanalased on Aafrika mandri endeemid ning ühed vanimatest kanaliste esindajatest. Fülogeneetiliselt paiknevad nad paabulindude ja selvavutlaste vahel. Üks eotseeni ajastu fossiilirühm, "Telecrex," on tänapäeval esindatud must-pärlkanaga, kes asustab Kesk-Aafrika metsi. "Telecrex", kes elas Mongoolias, võis olla vanim tõeline "Tetraophasianiid," kellest hiljem arenesid sellised mäestikulist kliimat armastavad rühmad nagu "Ithaginis" ja "Crossoptilon." Tänapäeva pärlkanalased on levinud üksnes Aarikas, kiiver-pärlkana aga on introdutseeritud paljudesse piirkondadesse.
Taksonoomia ja süstemaatika.
Pärlkanalaste liikide nimekiri:
Kirjeldus.
Putuka- ja seemnetoidulised maaspesitsevad linnud meenutavad vutte, kuid nende pead on sulgedeta. "Guttera" perekonna esindajatel on peas iseloomulik must hari, hund-pärlkanal aga on kuklal udusulgedest pruun laik. Enamikul pärlkanadest on tumehall või mustjas hundsulestik, millel on heledad valged laigud, perekonnas "Agelastes" laigud aga puuduvad. Pärlkanalased on 40–71 cm pikkused ja kaaluvad 700–1600 g.
Käitumine ja ökoloogia.
Liigid on enamasti monogaamsed, moodustades paari kogu eluks. Vangistuses peetavad kiiver-pärlkana ja keenia kähar-pärlkana on aeg-ajalt polügaamsed. Kõik pärlkanalased on sotsiaalsed ja elavad väikestes või suuremates rühmades. Kuigi üldiselt on liigid monogaamsed, esineb "Guttera", "Agelastes" ja "Acryllium" perekondades polüandriat. Polüandriline käitumine on ühine teiste primitiivsete kanaliste nagu tanukana ja kongo paabulind.
Pärlkanalased liiguvad rohumaadel loomakarjade järel ning puistutes primaadirühmade all, kust otsivad mahapudenenud vilju ja seemneid. Pärlkanalased hävitavad efektiivselt puuke, kärbseid, ritsikaid, skorpione ja teisi selgrootuid. Nad söövad ka laipades ja sõnnikus elavaid tõuke. Pärlkanalased on eranditult väga head lendajad, nende rinnalihased on punased, võimaldades neil vajaduse korral läbida pikki vahemaid. Maastikupõlengud on pärlkanalaste jaoks pidev oht, mille eest tuleb kiiresti põgeneda ning lendamine on selleks kõige parem viis.
Mõned pärlkanalased, nagu hund-pärlkana, suudavad olla joomata pikki perioode. Noored pärlkanad on ilmastiku suhtes väga tundlikud, eriti jahedamates piirkondades.
Elupaik ja levik.
Pärlkanalased on levinud Saharast lõuna pool sellistes poolavatud elupaikades nagu savannid ja poolkõrbed. Mõni liik, näiteks must-pärlkana, elutseb aga peamiselt metsades. Kiiver-pärlkana on introdutseeritud Ameerika Ühendriikidesse, Suurbritanniasse ja Indiasse, kus neid kasvatatakse toiduks või lemmikloomana. Kiiver-pärlkana on tähtis põllumajanduslind.
Juri Orlov (näitleja)

Juri Orlov (vene "Юрий Петрович Орлов", Eestis ka Jüri Orlov; 14. oktoober 1945 Uman, Tšerkassõ oblast, Ukraina – 23. mai 2020 Zolotonoša, Tšerkassõ oblast, Ukraina) oli Eesti ja vene näitleja.
Ta lõpetas 1963. aastal Umanis keskkooli ja 1972. aastal GITIS-e.
Aastatel 1968–1971 töötas ta Noginskis Moskva oblasti draamateatris ja aastatel 1973–1980 Eesti NSV Riiklikus Vene Draamateatris näitlejana.
Aastatel 1967–1979 mängis ta tosinas vene ja ukraina mängufilmis.
Isiklikku.
Tema isa oli insener, ema arst. Ta oli aastatel 1966–1979 abielus näitleja Svetlana Orlovaga, abielust sündis poeg.
Aleksei Zahharov

Aleksei Zahharov (vene Алексей Захаров; sündinud 31. detsembril 1937 Homieli oblastis Retšitsas) on vene näitleja.
Ta lõpetas 1954. aastal Tallinnas õhtukeskkooli. Ta õppis aastatel 1956–1959 Ostrovski nimelises Leningradi Riiklikus Teatriinstituudis.
1972. aastast töötas Eesti NSV Riikliku Vene Draamateatri näitlejana.
Alo Aasma

Alo Aasma (sündinud 15. jaanuaril 1986 Paides) on Eesti omavalitsustegelane ja ettevõtja, endine Paide linnapea ja Järva maavanem ning kõrge riigiametnik.
Haridus ja töö.
Aastatel 1993–2005 õppis ta Paide ühisgümnaasiumis, mille lõpetas hõbemedaliga. Aasmal on bakalaureusekraad riigiteaduste (2008) ning magistrikraad majandusteaduse erialal (2011) Tartu Ülikoolist.
Ta töötas Paide linnavalitsuse teabenõunikuna (2007–2011), SA Paide Haldus arendus- ja hankejuhina (2010–2013) ning Paide ühisgümnaasiumis ajaloo- ja ühiskonnaõpetuse õpetajana.
Aastatel 2013–2014 oli Alo Aasma Paide linnapea ning 1. novembrist 2014 kuni 31. detsembrini 2017 Järva maavanem. 
2018–2020 töötas ta metallkonstruktsioone eksportiva OÜ Terasman tehase juhatajana. 
Alates 18. oktoobrist 2020 kuni 30. maini 2025 oli ta Maaeluministeeriumis ning hiljem Regionaal- ja põllumajandusministeeriumi asekantsler.
Ühiskondlik ja poliitiline tegevus.
Aasma kuulub Kaitseliidu Järva malevasse, on seal olnud malevapealiku abi ning osalenud paljudel sõjalis-sportlikel ja rahvusvahelistel sõjaväelangevarjurite võistlustel võites 2024. aastal ka maailma raskemaiks patrullvõistluseks peetava rahvusvahelise Admiral Pitka luurevõistluse. Alo Aasma on kuulunud ka mitmesse Paide linnavolikogu koosseisu ning osalenud tantsijana laulu- ja tantsupidudel.
Isiklikku.
Alo Aasma on abielus ja tal on neli last.
Bauņi

Bauņi on küla ("mazciems") Lätis Valmiera piirkonnas Matīši vallas.
Küla asub valla kirdeosas Asti järve lähistel. Asula on tekkinud Bauņi mõisa keskuse juurde. Seal on Bauņi bussipeatus.
Külla jääb osaliselt looduskaitsealune Bauņi park koos sealse lehisealleega. Looduskaitse all on veel kaks selle allee lehist, veel kolm lehist, kaks elupuud, pärn, tamm ja Bauņi saar ümbermõõduga 5,25 m. 
Aastail 2006–2021 kuulus küla Burtnieki piirkonda.
Galgauska

Galgauska (varasema lätikeelse nimega "Veiši") on küla ("ciems") Lätis Gulbene piirkonnas, Galgauska valla halduskeskus. Küla asub Riiast 176 ja piirkonna keskusest Gulbenest 17 kilomeetri kaugusel, merepinnast 120 meetri kõrgusel.
Külas asuvad lisaks vallavalitsusele veel kogukonna vabaajakeskus Lāčsalas, põhikool, raamatukogu, postkontor ja kultuurimaja. Asulas on Galgauska bussipeatus. Seal asub mälestusmärk II maailmasõjas hukkunud valla elanikele.
Galgauska küla kujunes endise Galgauska mõisale kuulunud Veiši karjamõisa ("Weissenhof") juurde pärast seda, kui sinna oli rajatud Galgauska vallamaja. Ieriķi–Gulbene–Abrene raudtee rajamisel seal algselt peatust ei olnud, ent aastal 1973 avati küla juures Galgauska raudteepeatus. Nõukogude ajal oli küla kolhoosi Kopdarbība keskasulaks. 
Põhikooli hoone on regionaalse kaitse all, Galgauska lauluseltsi maja on aga muinsusmälestisena kohaliku kaitse all.
Irši

Irši on küla ("vidējciems") Lätis Aizkraukle piirkonnas Irši vallas.
Asulas asub muu hulgas vallavalitsus, Pērses'i põhikool, raamatukogu, postkontor, katoliku kirik.
Nüüdisaegne asula on endisaegse Irši mõisa (Hirschehof) keskus. Aastatel 2009–2021 jäi asula Koknese piirkonda.
Le ravissement de Psyché

„Psyche röövimine“ (prantsuse keeles „Le ravissement de Psyché“) on prantsuse kunstniku William-Adolphe Bouguereau õlimaal lõuendil.
1895. aastal valminud teosel on kujutatud Psychet ja Amorit. Erakogus oleva teose täpne asukoht on teadmata.
Kusa

Kusa (saksa keeles Kussen) on küla ("ciems") Lätis Madona piirkonnas, Arona valla halduskeskus.
Nüüdisaegne asula on endisaegse Kusa mõisa (Kussen) keskus. Külas on raamatukogu. Sinna jääb Kusa bussipeatus.
Kusa asulakoht ja muinasalmed on muinsusmälestistena riikliku kaitse all. Looduskaitse all on külas kasvav saar ümbermõõduga 3,74 meetrit.
Rihukanalased

Rihukanalased ("Medapodiidae") on sugukond kanaliste seltsis. 
Rihukanalased on jässakad, keskmise suurusega kana sarnased linnud, kelle pea on väike kuid jalad suured. Nende nimetus ("Megapodiidae") tähendab sõna otseses mõttes "suurjalga" (kreeka keeles: ""Mega" = suur; "poda"" = jalg). Kõik rihukanalased on maapinnal tegutsevad ja asustavad metsasid, välja arvatud kõnnu-rihukana. Enamik liikidest on pruuni või musta värvi hundsulestikuga. Kõik liigid on pärast koorumist, lindude seas erilisena, väga hästi arenenud ega vaja vanemate hoolitsust. Koorudes on nende silmad avatud, koordinatsioon ja lihased hästi arenenud, tiivasuled olemas ning keha katavad üleni pruunid udusuled. Tibud on kohe võimelised jooksma ja lendama.
Kirjeldus.
Rihukanalased on keskmise kehasuurusega maismaalinnud, kellel on suured jalad ja teravad küünised. Kehapikkus on vahemikus 28–70 cm. Suurimad liigid kuuluvad perekondadesse "Alectura" ja "Talegalla". Väiksemad rihukanad on mikroneesia rihukana ("Megapodius laperouse") ja punaselg-rihukana ("Eulipoa wallacei"). Kõigil rihukanalastel on väike pea, lühike nokk ja ümarad suured tiivad. Lennuvõime erineb liigiti – mõned on väga head lendajad, teised väldivad lendamist. Nende tagumine varvas on esimestega samal tasemel, see tunnus on ühine sugukonnaga hokolased ("Cracidae"). Kõigil teistel kanalistel asub tagumine varvas esimestest kõrgemal.
Levik.
Rihukanalased elavad Australaasias: Vaikse Ookeani lääneosas, Austraalias, Uus-Guineas ja Indoneesias Wallace Line'i saartest ida pool. Samuti Bengali lahe saarestikel nagu Andaman ja Nicobar. Koos inimeste saabumisega piirkonda on rihukanalased hävinud Fidži, Tonga ja Uus-Kaledoonia saartelt.
Käitumine ja ökoloogia.
Rihukanalased on tugevad eraklikud linnud, kes ei hau oma mune ise vaid matavad kõdukihi alla. Munad on erilised oma väga suure rebuosa poolest, mis moodustab 50–70% muna massist. Rihukanad on tuntud oma suurte kõdumaterjalist koosnevate pesakuhilate poolest. Pesade eest hoolitseb üksnes isaslind, lisades vajadusel lehti, oksi, rohtu või eemaldades seda kuhilast, kui temperatuur liiga kõrgele tõuseb. Mõned liigid munevad oma munad vulkaanilise tuha alla, kus munad hauduvad termilise soojuse käes, teised munevad päikesepaistele avatud liivaküngastele, kus mune hoiab sobiva temperatuuri juures päikesekiirgus. Üksikud liigid kasutavad vastavalt vajadusele eri strateegiaid. Vanemhoole puudumine tõstatab küsimuse, kuidas linnud tunnevad suguküpsuse saabudes ära oma liigikaaslased, teiste kanaliste puhul kinnistab imprintingut vanema olemasolu. Viimased uuringud viitavad asjaolule, et oma liigi visuaalsele äratundmisele aitavad kaasa instinktid, iga liik tunneb ära just oma liigile omased liigutused.
Rihukanalaste tibudel puudub munahammas, millega munakoor purustada, selle asemel kasutavad nad munakoorest välja rabelemiseks oma tugevaid jalgu. Jalgade abil ronivad tibud, jalad ees, välja ka pesakuhilast. Koorunud tibud on kohe võimelised lendama ja jooksma. Vanemad nende eest ei hoolitse.
Vanem õde

„Vanem õde“ (prantsuse keeles „La soeur aînée“) on prantsuse kunstniku William-Adolphe Bouguereau õlimaal lõuendil.
1869. aastal valminud teosel on kujutatud kivil istuvat tütarlast ("vanem õde"), kes hoiab süles uinunud venda ("noorem vend"). Kunstniku modellideks olid tütar Henriette ja poeg Paul.
1992. aastal annetas anonüümseks jääda soovinud daam maali oma isa mälestuseks Houstoni Kaunite kunstide muuseumile, kus see on pandud välja külastajatele vaatamiseks.
Auļi

Auļi on Läti rahvamuusika ansambel. Ansambel asutati 2003. aastal.
Sini-paabulind

Sini-paabulind ehk india paabulind ehk sinipaabu ehk vau ("Pavo cristatus") on suur linnuliik kanaliste seltsis faasanlaste sugukonnas.
Sini-paabulinnu looduslik levila on India ja Sri Lanka.
Venuse sünd (Bouguereau)

Vaata ka: Venuse sünd
„Venuse sünd“ (prantsuse keeles "La Naissance de Vénus") on prantsuse kunstniku William-Adolphe Bouguereau üks tuntumaid maale.
1879. aasta Pariisi kunstinäituseks valminud teosel on kujutatud delfiini poolt veetaval kammkarbil seisvat Venust. Riik omandas maali Pariisis Luxembourgi palees asuvale muuseumile. XXI sajandi alguse seisuga on maal Pariisi Orsay muuseumi püsikollektsioonis.
Paabulind

Paabulind on kaheliigiline lindude perekond faasanlaste ("Phasianidae") sugukonnas kanaliste ("Galliformes") seltsis. Lisaks tuntakse paabulinnuna ka kongo paabulindu, kes kuulub perekonda "Afropavo."
Vello Kuusik

Vello Kuusik (6. mai 1938 Viljandi/Halliste – 18. september 1992 Tallinn) oli eesti programmeerija ja küberneetik, programmeerimiskeele Velgol looja ja arendaja.
Elulugu.
Vello Kuusik sündis 1938. aastal Hallistes kooliõpetajate August ja Leida Kuusiku perekonnas. 1952. aastal lõpetas Halliste 7-klassilise Kooli ja 1956. aastal Abja Keskkooli (kuldmedaliga). 1956–1961 õppis ta Moskva Riiklikus Ülikoolis matemaatikat, lõpetas 1961.
1961. aastast töötas ta Küberneetika Instituudis, kus 1960. aastatel aspirantuuris olles kirjutas programmeerimiskeele Velgol. 1972. aastal kaitses kandidaadikraadi. 1975. aastal sai koos Enn Sarve ja Leo Heinlaga Nõukogude Eesti preemia majandusandmete ankeettöötluse süsteemi (MATS) ja programmeerimiskeele Velgol arendamise eest. 1977–1979 töötas Helsingis Nõukogude-Soome ühistarkvarafirmas Elorg-Data. 1979–1989 töötas taas Küberneetika Instituudis, kus juhtis programmeerimistehnoloogia laborit. 1989. aastal asutas tarkvarafirma Vikersoft.
Vello Kuusik hukkus 1992. aasta 18. septembri hilisõhtul Tallinnas.
Heleri Saarik

Heleri Saarik (sündinud 19. novembril 1984) on eesti filmirežissöör ja stsenarist.
Saarik on lõpetanud Hugo Treffneri Gümnaasiumi ning õppinud Eesti Maaülikoolis maastikukaitset ja -hooldust, Tartu Ülikoolis ajalugu ning Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikooli magistriõppes filmi- ja teatrilavastuse erialal. 2012. aastal lõpetas ta Balti Filmi- ja Meediakooli.
Tema loodud muusikavideo Popidioti loole "Hanging On Friday" võitis 2010. aastal Eesti aasta parima muusikavideo auhinna. Ta teinud muusikavideo ka näiteks Jarek Kasari laulule "Klaaskuulis" ja Badass Yuki loole "Changeling".
Saarik on mängufilmi "Kõik muusikud on kaabakad" (2012) režissöör ja stsenarist, mis oli tema bakalaureusetöö. Ta on kirjutanud ja lavastanud lühifilmi "Näkilugu" (2010) ning osalenud veel mitme tudengifilmi tegemisel.
Iļķene

Iļķene on küla ("ciems") Lätis Ādaži piirkonna Ādaži vallas. Asula jääb merepinnast 9 meetri kõrgusele Koiva jõe paremale kaldale.
Asula alale jäi Iļķene mõis (Hilchensfähr). Küla ühendas varem jõe vastaskaldal oleva Āņi külaga parv. XVII sajandil hakkas Iļķenet läbima Peterburi–Riia postimaantee, seal oli ka hobupostijaam. Algselt ühines seal sellega veel Tallinna–Pärnu–Riia postimaantee vana trass.
Jeri

Jeri (vanasti ka Ģeri) on küla ("ciems") Lätis Valmiera piirkonnas Jeri vallas. Asula asub Ruhja jõe vasakul kaldal merepinnast 60 meetri kõrgusel. Jeri jääb valla keskusest Endzelest 3,5, endisest piirkonnakeskusest Ruhjast 3,5 ja Riiast 147 kilomeetri kaugusele. Ruhja jõe kaldal asub liivakivipaljand, seal kulgeb ka matkarada.
Nüüdisaegne asula on endisaegse Jeri mõisa (Seyershof) keskus. 1972. aastal rajati sinna vanadekodu. Aastail 2009–2021 kuulus küla Ruhja piirkonda. Küla nimi on mugandus mõisa saksakeelsest nimekujust.
Endises mõisa peahoones asub kohalik raamatukogu. Jeris on Pansionātsi bussipeatus. 
Ruhja jõe kaldal asub looduskaitsealune Jeri koobas. Ka Jeri mõisa pärn on looduskaitse all.
Pähklikorjajad

„Pähklikorjajad“ (prantsuse keeles „Les Noisettes“) on prantsuse kunstniku William-Adolphe Bouguereau õlimaal lõuendil.
1882. aastal valminud maal kingiti 1954. aastal Detroiti Kunstiinstituudile.
Pastende

Pastende on küla ("ciems") Lätis Talsi piirkonnas, Ģibuļi valla halduskeskus. Asula asub merepinnast 54 m kõrgusel Stende jõe vasakul kaldal, piirkonna keskusest Talsist 5 ja Riiast 117 km kaugusel.
Asulat on esmamainitud 1288. aastal nimega Postenden. Nüüdisaegne asula on endisaegse Pastende mõisa keskus. Aastal 1938 kujunes Pastende Läti armee sõjaväelinnakuks. Teise maailmasõja ajal muutsid sakslased sealse sõjaväelinnaku koonduslaagriks. 1944. aasta oktoobrist 1945. aasta maini asus külas (nii koolimajas kui ka mõisa häärberis) Saksa vägede laatsaret. Aastast 1945 oli küla Pastende valla suurim asula.
Külas on põhikool, kultuurimaja ja raamatukogu. Kultuurimaja rajati külla aastal 1979 «Draudzība» kolhoosi tarbeks. Järgmisel aastal muudeti Pastende valla (algselt külanõukogu) halduskeskuseks. Külas asuvad Pastende (Skolas iela), Bērnudārzsi ja Pastende bussipeatused.
Muinsusmälestistest on regionaalse kaitse all Pastende mõisakompleks, sealhulgas häärber koos selle vapibareljeefi fragmentidega, kaks majandushoonet, teenijate maja ja mõisavalitseja maja.
Pastendes kasvavad looduskaitsealustest puudest Vecdārznieki vaher, neli tamme, harilik pöök ümbermõõduga 4.46 m, hõbehaab ümbermõõduga 5,75 meetrit, hobukastan ümbermõõduga 3,1 meetrit ja pärn ümbermõõduga 4,8 meetrit.
ESSEC Business School

ESSEC Business School on Cergys, La Défense'is, Singapuris, Rabati ja Mauritiusel asuvate linnakutega Euroopa äriülikool. Kool on asutatud 1907. aastal.
Financial Timesi edetabelis platseerus ESSEC 2015. aastal Euroopa äriülikoolide seas 16. kohale. Selle EMBA-programm on maailmas 45. kohal.
Õppekavadel on kolm rahvusvahelist akrediteeringut: AMBA, EQUIS ja AACSB. Kooli vilistlaste seas on tuntud ärimehi ja poliitikuid, näiteks Tony Estanguet (olümpiavõitja) või Fleur Pellerin (minister).
La Couseuse

„Kuduv tütarlaps“ (prantsuse keeles „La Couseuse“) on prantsuse kunstniku William-Adolphe Bouguereau õlimaal lõuendil.
1869. aastal valminud maal asub Joslyni Kunstimuuseumis Nebraskas.
Mazsalaca vald

Mazsalaca vald (läti keeles "Mazsalacas pagasts") on vald Lätis Valmiera piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Mazsalaca linnaga ning Skaņkalne, Sēļi, Ramata ja Vecate vallaga.
Valla pindala on 70 km². 2013. aastal elas seal 660 inimest. Valla keskus on Mazsalaca linn, mis aga valla koosseisu ei kuulu.
Ajalugu.
Vald asub endisel liivlaste ja eestlaste asuala piiril. Kui need alad Liivi ordu valdusse läksid, alustati sinna lätlaste asustamist.
Kuni 1925. aastani kandis vald nime Valtenberģa vald. Selle pindala oli 1935. aastal 169 km². 1945. aastal jagati vald Mazsalaca, Ramata ja Silzemnieki külanõukoguks, 1949. aastal vald likvideeriti. Märtsis 1954 liideti Silzemnieki külanõukogu Mazsalaca külanõukoguga, oktoobris liideti sellega ka Mazsalaca linn. Aastatel 2009–2021 kuulus vald Mazsalaca piirkonda. 28. jaanuaril 2010 lõi Mazsalaca linn vallast lahku.
Riikliku kaitse alustest kultuurimälestistest asub vallas Mazsalaca Kuradikelder. Regionaalse kaitse all on Kukurbaļļi muinaskalme, Ceipi ohvritamm, Promulti keskaegne kalmistu ehk Suurmägi, Jenkase muinaskalmed ja Vecdauģēni keskaegne kalmistu. Kohaliku kaitse all on Jenkase ristikivi.
Loodus.
Vald jääb Salatsi jõe kallastele ja asub Tālava madaliku Burtnieki tasandikul. Valla maastikku iseloomustavad ligi kümne kilomeetri pikkused ja kaheksa meetri kõrgused voored. Piirkonna kõrgeim koht asub selle põhjaosas ja ulatub 65,3 m üle merepinna. Madalaim koht asub Salatsi jõe ääres (36,5 m). Valda jäävad mitmed liivakivipaljandid, allikad ja koopad, nende seas ka Läti ja kogu Baltikumi pikimad Dauģēni koopad.
Looduskaitse all on Nurmika pärn, Skubenise tamm, Skubenise vaher, Lejas Blāķi paju, Mellupe hobukastan, Jaunķimeņi paju, Jenkase paju, Šķesteri pajud, Valtenbergi mõisapargi pärn, Rūķi raja pärn, paljand "Neļķu klintis", Skaņaiskalnsi paljandi piirkond, Silmači paljand ja koopad ning Dauģēni paljand ja koopad. Valla lääneosa jääb Salatsi oru loodusparki.
Asustus.
2011. aastal elas vallas 546 lätlast, 16 venelast, 4 valgevenelast, 8 ukrainlast, 2 poolakat ja 1 leedulane.
Valla külad:
Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.
Le Travail interrompu

"Le Travail interrompu" ("Katkestatud töö") on prantsuse kunstniku William-Adolphe Bouguereau õlimaal.
Maalil on kujutatud lõngakerakorvi kõrval istuvat naist koos naise õlale naalduva Cupidoga.
1891. aastal valminud maal asub Meadi Kunstimuuseumis Amherstis.
Premier Deuil

„Esimene lein“ (prantsuse keeles „Premier Deuil“) on prantsuse kunstniku William-Adolphe Bouguereau õlimaal lõuendil.
Maalil on kujutatud Aadamat ja Eevat, kes on äsja leidnud Kaini poolt mõrvatud Aabeli.
Bouguereau oli enne teose valmimist kaotanud oma teise poja.
1888. aastal valminud maal asub Buenos Airese Kaunite kunstide rahvusmuuseumis Buenos Aireses.
Pietà (Bouguereau)

„Pietà“ on prantsuse kunstniku William-Adolphe Bouguereau õlimaal lõuendil.
Maalil on kujutatud ristilt maha võetud Jeesuse surnukeha hoidvat leinavat Maarjat.
Teos oli kuni 2010. aastani USA näitleja Mel Gibsoni valduses. 2010. aastal müüdi maal Sotheby oksjonil 2,77 miljoni dollari eest uuele omanikule.
Artur Ots

Artur Ots (7. detsember 1917 Tallinn – 4. veebruar 1998 Pärnu) oli eesti näitleja ja lavastaja.
1936. aastal lõpetas ta Tallinna kaugõppekeskkooli, aastatel õppis Paul Sepa erateatristuudios. 
Aastatel 1936–1941 oli ta Ugala teatri näitleja, 1942–1944 mängis Vanemuise teatris, 1944–1948 Noorsooteatris, 1948–1949 Draamateatris. 1949. aastast surmani oli ta Endla teatri näitleja, aastatel 1955–1957 samas teatris peanäitejuhi kohusetäitja, 1960–1962 peanäitejuht.
Ta on maetud Pärnu Metsakalmistule.
L'Amour au Papillon

„Cupido liblikaga“ (prantsuse keeles "L'Amour au Papillon") on prantsuse kunstniku William-Adolphe Bouguereau õlimaal lõuendil.
Maalil on kujutatud Cupidot, kelle käel on liblikas.
1888. aastal valminud maal asub New Jersey Kunsti renoveerimiskeskuses Ameerika Ühendriikides.
La Danse (Bouguereau)

„Tants“ (prantsuse keeles „La Danse“) on prantsuse kunstniku William-Adolphe Bouguereau õlimaal lõuendil.
1856. aastal valminud maal asub Orsay muuseumis Pariisis.
Gabrielle Cot

"Gabrielle Cot" on prantsuse kunstniku William-Adolphe Bouguereau õlimaal lõuendil.
Gabrielle Cot oli Bouguereau tähelepanuväärseima õpilase Pierre Auguste Coti tütar. See maal on ainus teos, mida kunstnik ei teinud tellimustööna.
Oksana Puuste

Oksana Puuste (aastani 1979 Oksana Kullam; sündinud 3. jaanuaril 1956 Moskvas) on eesti nahaarst ja kosmeetik ning endine korvpallur.
Ta lõpetas aastal 1974 Tartu 2. Keskkooli ja aastal 1980 Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna spordimeditsiini erialal. Ta on täiendanud ennast dermatoloogia-kosmetoloogia alal TRÜ-s, Moskvas, Pariisis ja Helsingis.
Ta hakkas korvpalli mängima oma vanemate eeskujul, treenerina juhendas teda Edgar Naarits. Ta kuulus aastatel 1975–1979 Eesti koondisse ja TRÜ esindusvõistkonda. Ta tuli aastal 1975 korvpallis Eesti meistriks, võitis 1979. ja 1980. aastal Eesti meistrivõistluste hõbemedali ning 1976, ja 1978. aastal pronksmedali.
Ta töötab aastast 1983 dermatoloogi-kosmeetikuna, seejuures aastast 1995 Dr. O. Puuste Kosmeetika OÜ-s.
Isiklikku.
Ta on aastast 1979 abielus odaviskaja ja treeneri Heino Puustega, nende poeg Alan Puuste on odaviskaja. Tema ema Valentina Kullam (neiuna Nazarenko) oli korvpallur ja Tartu 4. Keskkooli kehalise kasvatuse õpetaja, isa Ilmar Kullam oli korvpallur, treener ja Tartu Riikliku Ülikooli kehakultuuriteaduskonna õppejõud (aastast 1973 dotsent).
Elsa Starčenko

Elsa Starčenko (1956. aastani Elsa Silm; 20. september 1925 Väätsa vald, Järvamaa – 1. aprill 2018) oli eesti maalikunstnik ja teatrikunstnik.
Ta lõpetas 1944. aastal Paide Gümnaasiumi. 1945. aastal alustas kunstiõpinguid Tallinna Riiklikus Tarbekunsti Instituudis, 1951. aastal lõpetas Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi maali erialal. 
1950.–1960. aastatel esines kunstinäitustel peamiselt natüürmortide ja maastikumaalidega. Töötas Kunstitoodete Kombinaadi dekooriateljees.
Aastatel 1965–1996 töötas ta Nukuteatris kunstnikuna. Teda on oma ametis kirjeldatud nukuskulptorina, kes valmistas nukulavastuste jaoks nukke.
Ta on Eesti Kunstnike Liidu liige 1952. aastast.
Clemsoni Ülikool

Clemsoni Ülikool (inglise keeles "Clemson University") on riiklik ülikool Ameerika Ühendriikides Lõuna-Carolina osariigis Clemsoni linnas.
Ajalugu.
Clemsoni Ülikool asutati 1889. aastal.
Kotku raba

Kotku raba on raba Türi vallas Järvamaal.
Raba on kaitse all Kotku sihtkaitsevööndina Väätsa looduskaitsealal.
Sunākste

Sunākste on küla ("vidējciems") Lätis Aizkraukle piirkonnas Sunākste vallas. Asula asub Lauce jõe kaldal. Aastatel 2009–2021 jäi asula Jaunjelgava piirkonda.
Asulas asub nt vallavalitsus, põhikool, raamatukogu, postkontor.
Henry Parland

Henry George William Parland (29. juuli 1908 Viiburi – 10. november 1930 Kaunas) oli soomerootsi luuletaja ja proosakirjanik.
Henry Parland veetis varasema lapsepõlve Peterburis ja Kiievis. 
1917. aastal asus Parlandite perekond elama Soome. Parlandite perekonnas kõneldi saksa ja vene keelt. Henry Parland õppis ära ka soome ja rootsi keele. 1927. aastal lõpetas Henry Parland gümnaasiumi ja asus Helsingi Ülikoolis õppima õigusteadust. 
Ta osales kirjanduselus ja tegi kaastööd kirjandusajakirjale Quosego. Parlandi esimene luulekogu "Idealrealisation" ilmus 1929. aasta kevadel. 1929. aasta mais saatsid Parlandi vanemad ta alkoholiprobleemide ja boheemlaselu tõttu Kaunasesse emapoolse onu Vilhelm Sesemanni juurde. Kaunases töötas Parland Rootsi konsulaadis sekretärina. Henry Parland suri 1930. aasta novembris sarlakitesse.
1932. aastal avaldati Parlandi loomingu kogumik "Återsken" ('Vastuhelk'), mis sisaldas ka romaani "Sönder" ('Katki').
Tallinas iela

Tallinas iela (tõlkes 'Tallinna tänav') on tänav Riias.
Tänava pikkus on 1722 meetrit.
Tänava esialgne nimi oli "Riepnieku iela" (saksa keeles Reeper Strasse). 1885. aastal sai tänava nimeks "Rēveles iela". 1939. aastast on tänava nimi Tallinas iela.
Taurupe

Taurupe on küla ("ciems") Lätis Ogre piirkonnas Taurupe vallas. Asula asub Taurupe jõe ääres ja jõe järgi on asula ka nime saanud.
Asulas on vallavalitsus, keskkool, rahvamaja, raamatukogu, koduloomuuseum ja postkontor. Sinna jääb Taurupe bussipeatus.
Nüüdisaegne asula asub umbes endisaegse Taurupe mõisa (Taurup) keskuse alal. Taurupe mõisa hoonetekompleks (sealhulgas häärber, ait, park, teenijate maja ja Valge Maja nimeline mõisavalitseja maja) on muinsusmälestistena regionaalse kaitse all.
Küla järgi on nime saanud Uhaku lademe Taurupe kihistu.
Looduskaitse all on tammed ümbermõõtudega 4,07 meetrit ja 5,82 meetrit, hõberemmelgas ümbermõõduga 4,54 meetrit ja jalakas ümbermõõduga 4,27 meetrit.
Staicele vald

Staicele vald (läti keeles "Staiceles pagasts") on vald Lätis Limbaži piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Staicele linnaga, Aloja vallaga, Salatsi ja Heinaste vallaga ning Valmiera piirkonna Skaņkalne ja Ramata vallaga. Põhjas piirneb vald Pärnumaa Häädemeeste ja Saarde vallaga.
Valla pindala on 258 km². 2010. aasta seisuga elas seal 676 inimest. Valla keskus on Staicele linn, mis aga valla koosseisu ei kuulu.
Ajalugu.
Aastal 1935 oli tänapäeva Staicele valla aladel asuva Rozēni valla pindala 237,7 km². Aastal 1945 jagati vald Rozēni, Staicele ja Vīķi külanõukoguks, aastal 1949 vald likvideeriti. Aastal 1950 sai Staicelest linnaline asula, ülejäänud Staicele külanõukogu alad liideti aga Rozēni külanõukoguga. Aastal 1958 allutati Rozēni ja Vīķi külanõukogu Staicele linnale. Aastal 1977 liideti osa Staicele linnale alluvatest aladest Ramata külanõukoguga, samas sai külanõukogu juurde veidi maad Aloja linnale allunud aladest. Aastatel 2009–2021 kuulus vald Aloja piirkonda. 2010. aastal eraldus Staicele linn vallast.
Loodus.
Vald jääb suuremalt jaolt Salatsi jõe kallastele, kus asub mitmeid liivakivipaljandeid, allikaid ja koopaid. Nende seas asub ka 24 meetri pikkune Vīksnase koobas, mis on üks pikemaid Salatsi jõe kaldal. Ka Īģe jõe kaldal asub Pursalase liivakivipaljand. Vallast algab Reiu jõgi.
Kaitstavad objektid.
Kultuurimälestistest on vallas regionaalse kaitse all Lījciemsi keskaegne kalmistu. Kohaliku kaitse all on hiiepaigana kasutusel olnud Karogkalniņši küngas ja seal asuv Ohvrikivi, Ķenči linnamägi ning Staicele keskaegne kalmistu. Looduskaitse all on Kabi vaher, Gaņģi künnapuu, Eži tamm, Ģederti elupuu, Eglīši remmelgas, Upītese remmelgad, Līciemsi pärnad, Noriņase elupuu, Kaktiņi pärn, Limšēni kask, Voodipärn, Vīķi veski tamm, Vīķi mänd, Limšēni mänd, Vīķi hall pähklipuu, Niedrāji haab, Niedrāji lõhenenud kask, Ķirķi tamm, Ķila pajud, Dzelzāmuri toomingas, Rozēni Mežmuiža pärn, Rozēni Mežmuiža tamm, Vecpuršēni vaher, Puršēni pärn, Liepkalnsi männid, Puršēni mänd, Liļļase tamm, Kraukļi pärn, Kraukļi mänd, Ozoliņi kuusk, Ozoliņi mänd, Dūņgravise kask ja Liepkalnsi kuusk. Valla põhjaosa jääb Kalna soo ja Ziemeļu purvi (Põhjasoode) hoiualadele, valla idaosa Dzērve soo hoiualale, lääneosa Lielpurvsi hoiualale. Samuti asub vallas 52,7 hektari suurune Ungurpilsi metsa hoiuala. Valda läbib Salatsi oru looduspark.
Asustus.
Aastal 2011 elas vallas 555 lätlast, 8 venelast, 3 valgevenelast, 8 ukrainlast ja 4 poolakat.
Valla külad on:
Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.
Turna

Turna on küla ("ciems") Lätis Valka piirkonnas Ērģeme vallas.
Asula alal asus Turna mõis (Turneshof). Külas on raamatukogu. Seal asub ka Turna bussipeatus. Külas asub Teises maailmasõjas hukkunud Nõukogude sõdurite vennaskalmistu.
Upmale

Upmale (ladina keeles Terra Opemele) oli semgalite muinasmaakond Lielupe jõgikonna alal. Ala keskus oli Mežotne muinaslinnus, maakonna aladele jäi ka Babīte linnamägi.
Upmale eksisteeris 10. sajandist kuni 1220. (või 1254.) aastani. Mežotne linnust on esmamainitud 1219. aastal. 1225. aastal kujunes see Sēlija piiskopkonna keskuseks, selle likvideerimisel aga Zemgale piiskopkonna keskuseks. 1231. aastal hakkasid need alad alluma Riia piiskopkonnale, ent järgmisel aastal tühistas Gregorius IX selle liidendamise ja taastas Zemgale piiskoppide õigused. 1251. aastal likvideeriti Zemgale piiskopkond lõplikult.
1254. aastal sõlmisid ristisõdijad Leeduga rahulepingu, mille järgi läks Upmale maakond jagamisele. Selle lõunapoolsemad alad läksid osalt Leedule, põhjapoolsemad alad aga Liivi ordu valdusse. Maakonda on viimast korda mainitud 1272. aastal kui Liivi ordule kuuluvat territooriumi.
Muinasmaakonna alad jäävad tänapäeval Läti Baldone, Bauska, Iecava, Jelgava, Ozolnieki, Rundāle ja Vecumnieki piirkonna aladele; osalt ka Leedu Pasvalysi rajooni aladele.
Vaidava

Vaidava (endise nimega "Veļķi") on küla ("ciems") Lätis Valmiera piirkonnas Vaidava vallas.
Nüüdisaegne asula on endisaegse Veļķi mõisa (Welkenhof) keskus (Vaidava mõis jäi loodesse Vaidavas muiža külla). Nõukogude perioodil asus seal Baltija kolhoosi (algselt Vaidava kolhoosi) keskasula. Aastail 2009–2021 kuulus küla Kocēni piirkonda.
Asulas asuvad vallavalitsus, kultuurimaja, raamatukogu, Vaidava internaatkool, postkontor. Külas on Vaidava bussipeatus.
Vaidava jääb Gauja rahvusparki. Veļķi mänd ja Veļķi tamm ümbermõõduga 4,96 meetrit on looduskaitse all. Külas asub mälestusmärk Teises maailmasõjas hukkunud valla elanikele.
Aloja vald

Aloja vald (läti keeles "Alojas pagasts") on vald Lätis Limbaži piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Aloja linna, Braslava, Brīvzemnieki, Staicele, Pāle ja Salatsi vallaga ning Valmiera piirkonna Skaņkalne vallaga.
Valla pindala on 179 km². 2010. aasta seisuga elas seal 1010 inimest. Valla keskus on Aloja linn, mis aga valla koosseisu ei kuulu.
Ajalugu.
Aloja valla aladel asus varem Ungurpilsi vald. Aastal 1925 nimetati see ümber Aloja vallaks. Aastal 1935 oli valla pindala 164,2 km² ja seal elas 2976 inimest. Aastal 1945 jagati vald Aloja, Ezeri ja Īģe külanõukoguks, aastal 1949 vald likvideeriti. Aastal 1950 sai Alojast linnaline asula, ülejäänud Aloja külanõukogu alad liideti aga aastal 1954 Ezeri külanõukoguga. Aastal 1957 allutati Ezeri külanõukogu Aloja linnale. Aastal 1958 liideti linnale alluva alaga osa Vīķi külanõukogu maid. Aastal 1977 liideti osa Aloja linnale alluvatest aladest Staicele linnale alluvate aladega, Aloja sai aga maad juurde Braslava ja Brīvzemnieki külanõukogult. Aastatel 2009–2021 kuulus vald Aloja piirkonda. 2010. aastal eraldus Aloja linn vallast.
Kaitstavad objektid.
Kaitsealustest kultuurimälestistest asuvad vallas regionaalse kaitse all olevad Laura linnamägi, Ungurpilsi muinaskalme ehk Ussiküngas ja Ungurpilsi keskaegne linnus. Kohaliku kaitse all on hiiepaigana kasutusel olnud Jaungarandžase Kirikumägi. Riikliku kaitse all on Ezerkalni muinaskalmed ehk Kuradisüli. Looduskaitse all on Jaunjurķini haavad, Migla haab, Īģe tamm, Jaunjurķini kivi, Aloja õigeusu kiriku kask, Aloja õigeusu kalmistu lehis, Stābeģi pärn, Stābeģi saar, Stākenberģi uus tamm, Pavāri lõhenenud kask, Ungurpilsi pargi lehis, Pavāri pärn, Vilkkani türnpuu, Kaķīši tamm, Mazbrieži lõhenenud kask, Veclauri tamm ja Porzase paju. Valla põhjaosa jääb Dzērve soo hoiualale.
Asustus.
Aastal 2011 elas vallas 682 lätlast, 49 venelast, 24 valgevenelast, 13 ukrainlast, 6 poolakat ja 4 leedulast.
Valla külad on:
Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.
Laidze

Laidze on küla ("ciems") Lätis Talsi piirkonnas, Laidze valla halduskeskus. Küla asub Laidze järve kaldal merepinnast 66 meetri kõrgusel, piirkonna keskusest Talsist 8 ja Riiast 124 kilomeetri kaugusel.
Laidzet on kirjalikes allikates mainitud esimest korda 1428. aastal. 2006. aastal oli külas 735 elanikku.
Nüüdisaegne asula on endisaegse Laidze mõisa (Laidsen) keskus. Küla oli jõukas, 1930. aastatel käisid seal sulaseks nii poolakad kui ka Latgale elanikud. 1921. aastal rajati sinna Laidze Põllumajanduskool, millest kujunes Nõukogude aastatel Laidze Põllumajandustehnikum, seejärel aga Laidze kutsekeskkool. Laidzes on veel põhikool ja raamatukogu. Laidzes asuvad Pagastmāja, Laidzes tehnikumsi, ja Laidzes bērnudārzsi bussipeatused.
Asulas (Laidze mõisa alal) on sündinud baltisaksa arstiteadlane Oswald Schmiedeberg.
Looduskaitse all on harilik pöök ümbermõõduga 4.57 m. Muinsusmälestisena on regionaalse kaitse all Sviķēnkalnsi muinaskalmed.
Vilzēni

Vilzēni on küla ("ciems") Lätis Limbaži piirkonnas, Braslava valla halduskeskus. 
Küla asub merepinnast 85 meetri kõrgusel, Riiast 130 ja endisest piirkonna keskusest Alojast 10,5 kilomeetri kaugusel. 
Külas on lisaks vallavalitsusele ka lasteaed, rahvamaja, raamatukogu ja Blankaskrogsi postkontor. Seal asuvad Vilzēni bussipeatused.
Küla kohal asusid Vilzēni vallamaja ja vallakool. Nõukogude ajal ehitati küla välja kohaliku kolhoosi «Ļeņina ceļš» keskasulana. 
Külas kasvav Plikši saar on looduskaitse all.
Lenči

Lenči on küla ("ciems") Lätis Cēsise piirkonnas Raiskumsi vallas.
Asula alal asus Lenči mõis (Lenzenhof). 17. sajandil hakkas Lenčit läbima Peterburi–Riia postimaantee, seal oli ka hobupostijaam.
Külas oli Lenči valla halduskeskus. Aastani 2021 kuulus küla Pārgauja piirkonda.
Lenčis on Lenči bussipeatus.
Lociki

Lociki on küla ("lielciems") Lätis Augšdaugava piirkonnas Naujene vallas. Aastatel 2009–2021 jäi asula Daugavpilsi piirkonda.
Külas asub Daugavpilsi lennujaam.
Madliena

Madliena on küla ("ciems") Lätis Ogre piirkonnas Madliena vallas.
Asulat on esmamainitud 1250. aastatel. Madliena on kujunenud Väina liivlaste alale. 1452. aastal rajati sinna Maarja Magdaleenale pühitsetud kirik, mille järgi on ka asula lätikeelse nime saanud.
Asulas asuvad vallavalitsus, keskkool, muusika- ja kunstikool, kultuurimaja, raamatukogu, luteri kirik, koduloomuuseum. Seal on Madliena bussipeatus.
Looduskaitse all on Akmentiņi tamm. Kohaliku kaitse all on Ūsiņi muinaskalmed. Madliena luteri kirik ja Madliena kiriku keskaegne kalmistu on kultuurimälestistena regionaalse kaitse all.
Braslava vald

Braslava vald (läti keeles "Braslavas pagasts") on vald Lätis Limbaži piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Aloja ja Brīvzemnieki ning Valmiera piirkonna Skaņkalne, Matīši ja Vecate vallaga.
Valla pindala on 83 km². 2010. aasta seisuga elas seal 727 inimest. Valla keskus on Vilzēni küla.
Üheksa uksekomplekti Vilzēni mõisas (üks elumajas, ülejääänud mõisavalitseja majas) on kunstimälestistena riikliku kaitse all.
Ajalugu.
Aastal 1935 oli Braslava valla pindala 36,2 km² ja seal elas 661 inimest. Aastal 1945 moodustati Braslava külanõukogu, aastal 1949 vald aga likvideeriti. Aastal 1954 liideti Braslava külanõukoguga Vilzēni külanõukogu. Aastal 1977 liideti osa külanõukogu aladest Aloja linnaga, külanõukogu sai aga maad juurde Skaņkalne külanõukogult. Aastal 1990 muudeti külanõukogu vallaks. Aastatel 2009–2021 kuulus vald Aloja piirkonda. 2010. aastal eraldus Aloja linn vallast.
Loodus.
Vald asub Iģe jõe kaldal. Selle aladel asusid Vilzēni, Urga ja Braslava mõisad. Valda jäävad kaks järve - Urgas veskijärv ja Ķirumezers. Endise Vilzēni mõisa pargis kasvab Läti suurim Euroopa lehis, mille ümbermõõt on 4,6 ja kõrgus 33 meetrit. Looduskaitse all on veel teinegi Vilzēni mõisa pargi lehis, samuti ka sealsed tammed ja pähklipuu, Lielsanči jalakas, Lielsanči tammed, Lielsanči põllu tamm, Lielkarīte tamm, Iģe kalda tamm, Zaļauskase tamm, Braslava kooli mänd, Jaunskultese elupuu, Jaunsanči paju, Zaļauskase paju, Vinteri nulg, Ķuķi saar, Ķuķi tamm, Braslava allee tamm, Braslava pargi lehis, Braslava pargi pärn, Vinteri elupuu, Stalbe maja paju, Mazkaibenieki elupuu, Dzirnavnieki tammed, Urga nulg, Plikši saar, Ķīļi paju, Vilzēni pärn, Purmalīši saar, Murķeļi tammed, Blankaskrogsi pärn, Annasmuiža tamm ja Urga paju.
Asustus.
Aastal 2011 elas vallas 569 lätlast, 35 venelast, 9 valgevenelast, 7 ukrainlast, 3 poolakat ja 2 leedulast.
Valla külad on:
Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.
Lipuški

Lipuški (lätikeelne rööpnimi Mākoņkalns) on küla ("vidējciems") Lätis Rēzekne piirkonnas Mākoņkalnsi vallas.
Ozolmuiža

Ozolmuiža on küla ("ciems") Lätis Limbaži piirkonnas Brīvzemnieki vallas. Küla asub merepinnast 83 meetri kõrgusel. Külas asub Ozolmuiža mõisa hoonetekompleks.
Külas filmiti 1941. aastal mängufilmi "Kaugurieši" Mujāni mõisas toimunud stseenid. 2008. aastast asub mõisa härrastemajas Ozoli põllumajanduskool. Aastatel 2009–2021 kuulus küla Aloja piirkonda.
Külas on Ozolmuiža ja Ozolu skola bussipeatus.
Külas kasvavad kakskümmend Ozolmuiža tamme ja Ozolmuiža lehis on looduskaitse all. Ozolmuiža mõisa park ja häärber on riikliku kaitse all olevad muinsusmälestised. Kunstimälestistena on riikliku kaitse all veel viis selle mõisa ahju, kaks lage ja ühe saali interjöör.
Snoopy

Snoopy on koomiksitegelase Charlie Browni lemmikloom koomiksis "Peanuts".
Garfield

"Garfield" on Jim Davise loodud USA koomiks, mida hakati välja andma 1978. aastal. 
See räägib kass Garfieldist, tema omanikust Johnist ja Johni koerast Odiest. 2002. aasta seisuga ilmus see koomiks umbes 2570 ajalehes ja ajakirjas ning "Garfield" hoidis sellega Guinnessi rekordit kui kõige laiemalt avaldatud koomiksiriba.
Kuigi seda on väljaannetes harva mainitud, siis vastavalt televisiooni erisaatele "Palju õnne, Garfield!" toimub koomiksi tegevustik Jim Davise kodulinnas Muncies USA Indiana osariigis. Koomiksi läbivateks teemadeks on Garfieldi laiskus, tema söömiskirg, kohv ning põlgus esmaspäevade ja dieetide vastu. Koomiks keskendub enamasti Garfieldi, Johni (tema omaniku) ja Odie (Johni koera) omavahelistele suhetele, kuid väljaandes esineb ka väiksemaid korduvaid tegelasi. Algselt loodi Garfield kavatsusega, et sellest saaks hea, lihtsasti müüdav tegelaskuju.
Koomiksi nimitegelane on laialt levinud ka kaubanduses. Garfieldi-teemaliste kaupade aastane läbimüük on 750 miljonit kuni 1 miljard dollarit. Lisaks temateemalistele kaupadele ja reklaamidele on koomiksitegelane esinenud ka multifilmides, kahes animeeritud sarjas ning kahes täispikas animeeritud filmis, lisaks kolmel DVD-l.
On arvatud, et osa koomiksi popkultuurilisest edust tuleneb ka tundlike sotsiaalpoliitiliste teemade vältimisest. See on koomiksi algusest peale olnud Davidi kindel põhimõte, mida kommenteerides on ta tunnistanud sedagi, et tema teadmised poliitika vallas pole kiita.
Gloria Palace

Gloria Palace oli kino Tallinnas aadressil Vabaduse väljak 5.
Hoone ehitati aktsiaseltsi Royal Films tellimusel 1925.–1926. aastal, selle projekteeris lätlane Frīdrihs Skujiņš.
Kino avati 5. oktoobril 1926 Friedrich Wilhelm Murnau filmiga "Faust". Hoone esimesel korrusel avati 1930. aasta veebruaris tantsulokaal Dancing-Palace Gloria.
Kino tegutses 1940. aastani. 1940. aastal asus hotelli ruumides NSV Liidu mereväe Balti laevastiku staap. 
1944. aasta märtsipommitamise järel kolis hoonesse paariks aastaks teater Estonia. 1948. aastast tegutseb seal Vene Draamateater.