tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Tsemessi laht

Tsemessi laht ehk Novorossiiski laht (vene "Цемесская бухта" või "Новороссийская бухта") on laht Aasias Musta mere kirdekaldal. See on saanud nime Tsemessi jõe järgi.
Ulatub maasse 15 km ulatuses. Laius suudmes kuni 9 km, keskosas 4,6 km, sügavus kuni 21–27 m, mis sobib isegi ookeanilaevadele.
Edelarannik on madal, kirdekannik on kõrge. Lahe loodeosas asub kangelaslinn ja sadam Novorossiisk, idaosas Gelendžiki linnavalitsusesse kuuluv Kabardinka alev. 
Sügisel ja talvel on laevadele ohtlik tugev tuul – boraa.
Obi laht

Obi laht (Обская губа) on Kara mere suurim laht, Obi jõe estuaar. Laht ümbritseb läänest Gõda ja idast Jamali poolsaare rannikut. Lahte suubuvad Ob edelast, Nadõm lõunast ja Nõda kagust. Obi lahe idaosana on Tazi laht, kuhu suubub Tazi jõgi.
Obi lahe pikkus on üle 800 km, laius 30 kuni 80 km, sügavus kuni 25 m. On kaetud jääga oktoobrist juulini. 
Lahe rannikul asuvad Drovjanoi, Tambei, Sejahha, Mõss-Kamennõi, Novõi Port, Kutopjugan, Nõda ja Jamburg.
Lauri Leesi

Lauri Leesi (sündinud 10. märtsil 1945 Saare talus Taritu külas Lümanda vallas Saaremaal) on eesti õpetaja. Aastatel 1992–2018 oli ta Tallinna Prantsuse Lütseumi direktor.
Elulugu.
1949. aastal küüditati ta koos vanematega Siberisse Novosibirski oblastise Tatarski rajooni. Ta õppis aastatel 1952–1957 Tatarski rajooni Uvalskoje keskkoolis. 
Aastatel 1957–1959 õppis ta kodukohta naasnuna Taritu 7-klassilises Koolis ja pärast seda Kingissepa Keskkoolis, mille lõpetas 1963. aastal. 1970. aastal lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli prantsuse filoloogia erialal. 
Ta on töötanud prantsuse keele õpetajana, muu hulgas Tallinna 1. Keskkoolis ja Tallinna Keeltekoolis. Aastatel 1989–1992 tegi kaastööd Eesti Televisioonile meelelahutus- ja muusikasaadete autori ja esinejana.
Aastatel 1992–2018 oli ta Tallinna Prantsuse Lütseumi direktor.
28. jaanuaril 2011 väitis ta oma ettekandes Andmekaitse Inspektsiooni korraldatud konverentsil, et on olnud 20 aastat Prantsusmaa mõjuagent.
Looming.
Tõlkinud eesti keelde teatritele näidendeid, sealhulgas Pierre de Marivaux' "Armastuse ja juhuse mäng", Molière'i "Kodanlasest aadlimees", Alfred de Musset' "Armastusega ei vallatleta". Ta on tõlkinud ka ligi 50 šansooni ja toimetanud kirjastusele Perioodika alates 1990. aastast raamatusarja "Europeia".
Kohala vulkaan

Kohala on kustunud kilpvulkaan Hawaii saarel. Ta on tugevasti kulutatud ning saare viiest vulkaanist vanim. Kohala purskas viimati 60 000 aasta eest ja ulatub kõrgeimas punktis 1670 meetrit üle merepinna.
Meeste domineerimine

"Meeste domineerimine" on prantsuse sotsioloogi Pierre Bourdieu 1998. aastal ilmunud teos. 
Eesti keeles on see ilmunud Marri Amoni tõlkes (Varrak, 2005).
Võttes aluseks kabiili ühiskonna, mida ta uuris 1960. aastate alguses, selgitab Bourdieu, milliste ajalooliste mehhanismide tõttu säilib meeste domineerimine ka tänapäeva majanduslikult kõige enam arenenud ühiskondades. 
Bourdieu väidab, et meelevaldne domineerimissuhe, mis näeb mehi ja maskuliinsust normina, tundub loomulik ja objektiivne pika sümboolse konstrueerimistöö tulemusena. Sotsiaalne nägemus loob anatoomilise erinevuse, mis omakorda saab selle sotsiaalse nägemuse aluseks. See äraspidine põhjuse-tagajärje seos suleb nii domineerijad kui ka domineeritud lõputusse korduste ahelasse, kus naistele on määratud madalam staatus soopõhises hierarhias. 
Mõtteskeemid, mille aluseks on kehtiv sümboolne kord ja mis omakorda loovad seda, on ühised nii domineeritutele kui domineerijatele. Seetõttu aitavad naised kaasa neile rakenduva sümboolse vägivalla alalhoidmisele, tajudes olukorda loomulikuna. Bourdieu on kriitiline Judith Butleri soo performatiivsuse teooria suhtes, põhjendades, et vastuhakk domineerivatele mõtteskeemidele on keeruline, kui mitte võimatu, mitte ainult seetõttu, et vahendid, mis domineeritutele on kättesaadavad neile rakenduva sümboolse vägivalla vastu võitlemiseks, on ühised domineerijatega, vaid ka seetõttu, et kehtiv sümboolne kord on kehadesse sisse kodeeritud, saanud osaks agentide "habitus"'est. 
Kuna meeste domineerimisel põhinev sümboolne kord on nii kõikehõlmav, toimuvad muutused ühiskonnas visalt. Naiste töö on jätkuvalt väärtusetum kui meeste töö, võimupositsioonid püsivad meeste käes, naised on jätkuvalt sümboolsed objektid, mehed samas peavad pidevalt kinnitama oma mehelikkust ning olema edukad võimumängudes, hoiduma feminiseerumast. Meeste domineerimist hoiavad alal ka sellised institutsioonid nagu perekond, kirik, kool, riik jne. Bourdieu jõuab järeldusele, et meeste domineerimise järkjärgulisele vähenemisele võib kaasa aidata ainult selline poliitiline tegevus, mis arvestab kõikide nende toimemehhanismidega, mis sümboolset korda säilitavad ja taastoodavad, ja proovib ära kasutada neile omaseid vastuolusid.
Herman Van Rompuy

Herman Van Rompuy [] (sündinud 31. oktoobril 1947) on Belgia poliitik, kes oli 1. detsembrist 2009 kuni 1. detsembrini 2014 Euroopa Ülemkogu eesistuja.
30. detsembrist 2008 kuni 25. novembrini 2009 oli ta Belgia peaminister.
Herman Van Rompuy kuulub flaami kristlik-demokraatlikku parteisse (CD&amp;V). Aastatel 1988–1995 kuulus ta Belgia senatisse. Aastatel 1993–1999 oli ta Belgia asepeaminister ja eelarveminister. Alates 1995. aastast on ta kuulunud esindajatekotta. Juulist 2007 kuni peaministriks saamiseni oli Van Rompuy esindajatekoja esimees.
Aastal 2004 sai ta riigiministri aunimetuse.
28. detsembril 2008 tegi Belgia kuningas Albert II Herman Van Rompuyle ettepaneku moodustada uus valitsus. 30. detsembril astus ta peaministrina ametisse.
19. novembril 2009 valiti ta esimeseks Euroopa Ülemkogu eesistujaks.
Imipramiin

Imipramiin ("Imipraminum") on tritsükliline antidepressant, mis võeti kasutusele 1950. aastatel.
Imipramiini toime baseerub peamiselt serotoniini tagasihaarde blokeerimisel. Noradrenaliini tagasihaaret mõjutab imipramiin vähem kui amitriptüliin. Küll on aga noradrenaliini tagasihaaret blokeeriv toime väljendunud imipramiini metaboliidil desipramiinil.
Imipramiinil on sarnaselt nortriptüliiniga väljendunud aktiveeriv toime, mistõttu selle kasutamise näidustusteks on peamiselt depressioonid, mille korral prevaleeruvateks sümptomiteks on pidurdus, apaatia ja väsimus.
Priidik Kippar

Priidik Kippar (4. november 1943 Jõhvi – 19. august 2025) oli eesti poksija, poksitreener, poksikohtunik ja sporditegelane ning poliitik.
Lõpetas 1962. aastal Jõhvi 1. Keskkooli ja 1972. aastal spordiõpetajana Tartu Pedagoogilise Kooli Pärnu filiaali. 
Sportlasena.
Hakkas poksiga 1956. aastal tegelema Harry Teeveere juhendamisel, alates 1959. aastast Jõhvi Kalevis Ülo Valgu juhendamisel, jätkas aastatel 1961–1971 Kohtla-Järve Kalevis ja Kohtla-Järve raskejõustikukoolis Hans Kaiva juhendamisel. 
Ta pidas 200 kohtumist ja võitis neist 169.
Kippar ja tema vastane Gennadi Tšeburanov diskvalifitseeriti I kergekeskkaalus (kuni 63,5 kg) 1963. aasta Eesti NSV meistrivõistluste finaalis ja sel aastal jäi selles kaalus Eesti NSV meister välja kuulutamata.
Kippar oli II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) kuuekordne Eesti NSV meister (1964–1969) ja I keskkaalus (kuni 71 kg) Eesti NSV meister (1971).
Kippar osales aastatel 1962–1969 kuus korda Eesti NSV–Soome sõpruskohtumistel ning võitis neist kolm kohtumist (1963, 1966 ja 1969).
Ta sai I–VI Roman Kuura mälestusvõistlustel kuus korda järjest I koha (1962–1967), kusjuures 1964. aastal sai ta parima kohtumise eriauhinna. Ta sai I Nigul Maatsoo mälestusvõistlustel I koha (1968).
Kippar jõudis NSV Liidu meistrivõistlustel II keskkaalus (kuni 75 kg) aastatel 1961, 1963 ja 1967 veerandfinaali (jäi jagama 5.–8. kohta).
Treeneri ja sporditegelasena.
Ta oli hiljem poksitreener Jõhvis, alates 1997. aastast endaasutatud klubis Loit, mida ta ka juhtis.
Hans Gutmann

Hans Gutmann (ka Gutman; 31. jaanuar (vkj) / 13. veebruar 1915 Katerõnoslavi kubermang (umbes praegune Dnipropetrovski oblast), Ukraina – 31. märts 1983 Valkla, Kuusalu külanõukogu, Harju rajoon) oli eesti poksija.
Ta poksis Tallinna Poksiklubis, tema treener oli Nigul Maatsoo.
Gutmann oli kärbeskaalus (kuni 112 naela ehk 50,8 kg) kahekordne Eesti meister (1936 ja 1937) ning kukk-kaalus (kuni 53,5 kg) kahekordne Eesti meister (1938 ja 1940).
Ta oli kukk-kaalus (kuni 53,5 kg) 1941. aastal Eesti NSV meister.
Gutman osales Eesti koondise koosseisus kuues rahvusvahelises kohtumises.
Helmuth Sirgemets

Helmuth Sirgemets (kuni 24. aprillini 1936 Hellmuth Heinrich Springberg; 28. veebruar 1906 Paldiski – 7. aprill 1986 Tallinn) oli eesti poksija ja poksitreener. 
Ta alustas poksiga tegelemist 1923. aastal, tema esimene juhendaja oli Valter Palm.
Ta oli 1927. aastal Eesti meister keskkaalus (kuni 160 naela ehk 72,6 kg). Ta osales ühe korra Eesti–Läti maavõistlusel, kus kaotas oma kohtumise 1927. aastal. 
Sirgemets oli hiljem treener ja poksitegelane Pärnu Tervises. Ta oli pärast II maailmasõda treener Tallinna Tööjõureservides.
Hoffmann–La Roche

F. Hoffmann–La Roche, Ltd. on ravimifirma Šveitsis Baselis.
Firma asutasid Fritz Hoffmann ja tema abikaasa Adele La Roche 1. oktoobril 1896 Baselis. Aastatel 1896–1909 rajati esimesed tütarettevõtted Saksamaal, Itaalias, Prantsusmaal, Ameerika Ühendriikides, Hispaanias, Austrias ja Suurbritannias.
1910. aastal muudeti Peterburis 1896. aastal asutatud agentuur Roche'i tütarettevõtteks, mis vastutas ka äritegevuse eest Baltikumis. Et Peterburis asuv tütarettevõte 1919. aastal natsionaliseeriti, hakkas Eestis Hoffmann–La Roche'i turundustegevusega tegelema 1920. aastal Lätis Liepājasse rajatud harukontor. 1940. aastal NSV Liidu territooriumil asuvad Hoffmann–La Roche'i kontorid natsionaliseeriti.
Aastal 2009 oli Hoffmann–La Roche'il tütarettevõtteid 50 riigis ja äritegevus toimus 150 riigis.
Ravimite tootmine.
Medikamente.
Tuntuimaks F. Hoffmann–La Roche'i toodetud ravimiks loetakse Tamiflu®. Firma toodab ka mitmeid tuntud vitamiinipreparaate, viirusevastaseid ja vähiravimeid ning medikamente ainevahetushäirete raviks.
2001. aasta vitamiinikartell.
Teateid Hoffmann–La Roche'i seotusest kartellilaadsete hinnakokkulepetega ravimiturul on liikumas alates 1973. aastast ning vitamiinituru kartellikokkulepete kohta Ameerika Ühendriikide vitamiiniturul alates 1998. aastast.
Hoffmann–La Roche sai trahvi hinnakokkulepete eest peaaegu kõikides vitamiiniprepraatide kategooriates: A-vitamiin, B1-vitamiin, B2-vitamiin,B5-vitamiin, B6-vitamiin, beetakaroteen, H-vitamiin (biotiin), foolhape, C-vitamiin, D3-vitamiin, E-vitamiin, karotinoidid.
Ettevõte Eestis.
Eestis tegutseb Roche Eesti OÜ, kus Äripäeva andmetel töötas 2024. aastal 29 inimest ning ettevõte kuulus Eesti parimate palgamaksjate sekka.
Livländische Güterurkunden

"Livländische Güterurkunden" on keskaegse Vana-Liivimaa maavaldusürikute allikapublikatsioon, mis katab peamiselt hilisema Liivimaa territooriumi.
I köite (dokumendid aastaist 1207–1500) andsid Hermann von Bruiningk ja Nicolaus Busch välja Riias 1908 ja II köite (1501–1545) Hermann von Bruiningk 1923. III köite (1546–1561) käsikiri jäi Bruiningkil lõpetamata ja seda pole avaldatud.
Hualālai

Hualālai [huəˈlaːlei] on uinunud kilpvulkaan Hawaii saarel. Selle tipp ulatub 2521 meetrit üle merepinna.
Viimati purskas Hualālai 1801. aastal ning on tõenäoline, et ta purskab taas järgmise saja aasta jooksul.
Põhitipu kõrval kasvab mäeveerult välja veel teinegi, väiksem tipp, mis kannab nime Pu'u Wa'awa'a. Selle juures leidub rohkem vulkaanilist klaasi kui kusalgi mujal Hawaii saartel.
Hualālai edelanõlval kasvatatakse Kona kohvi.
Carl von Ossietzky

Carl von Ossietzky (3. oktoober 1889 Hamburg – 4. mai 1938 Berliin) oli radikaalne saksa patsifist, kes pälvis 1935. aastal Nobeli rahuauhinna. 
Pärast seda, kui ta avalikustas salajast teavet väidetavast Saksamaa Versailles' rahulepingu rikkumisest ja õhuvägede ülesehitamisest ning pilootide koolitamisest Nõukogude Liidus, mõisteti ta 1933. aastal süüdi riigireetmises ja spionaažis. 1990. aastal algatas tema tütar Rosalinda von Ossietzky-Palm menetluse uuendamise, kuid Saksamaa ülemkohus 1992. aastal varasemat otsust ei muutnud.
Lundbeck

H. Lundbeck A/S või ka lihtsalt Lundbeck on Taanis Kopenhaageni satelliitlinnas Taastrupis asuv ravimifirma, mis on spetsialiseerunud kesknärvisüsteemi mõjutavate ehk psüühikahäirete ja neuroloogiliste haiguste raviks ette nähtud ravimite tootmisele.
Firma asutas 1915. aastal Hans Lundbeck.
Algul tegutses firma kui tavaline kaubandusettevõte, importides Taani turule mitmesuguseid kaupu. Alates 1924. aastast hakkas firma importima ka ravimeid ja kosmeetikatarbeid. 1930. aastate lõpu poole hakkas firma ise ravimeid valmistama.
2013. aasta seisuga toimub Lundbecki ravimite tootmine neljas riigis: Taanis, Itaalias, Mehhikos ja Prantsusmaal. Teadustööd tehakse Taanis ja Ameerika Ühendriikides. Ravimeid turundatakse 57 riigis, sealhulgas ka Eestis. 2013. aastal oli Lundbecki käive 15,2 miljardit Taani krooni (2,04 miljardit eurot), keskmine töötajate arv oli 5530.
Lundbeck on Kopenhaageni börsil noteeritud ettevõte.
Lundbeck toodab näiteks selliseid ravimeid nagu
Alkoholijoove

Alkoholijoove (ka joove, joobeseisund, alkoholimürgistus) on alkoholi (valdavalt suukaudse) tarvitamise tagajärjel tekkida võiv muutunud terviseseisund, mis avaldub väliselt tajutavates häiritud või muutunud kehalistes või psüühilistes funktsioonides ja reaktsioonides.
Alkoholijoobe tuvastamine.
Alkoholijoobe tuvastamiseks kasutatakse valdavalt kahte meetodit:
Alkoholijoobe astmed.
Alkoholijoobe ning mürgistustunnuste ja patoloogilise joobe astmed ning määrad on eri inimestel erinevad. Alkoholismi ning kroonilise alkoholismini arenenud seisundiga inimestel võib alkohoolsete jookide toime väljenduda väliselt vähem äratuntavalt ning ka nende püsivad psüühilised muutused ei luba neil alkoholijoovet tunnistada. Haiglasse võib saabuda patsiente, kellel võib olla koguni 8,89-promilline joove.Alkoholimürgistusega inimene võib olla kontaktivõimetu, segasusseisundis, häiritud koordinatsiooniga või teavusetu, tema hingamine aeglustub (vähem kui kaheksa korda minutis) või on ebakorrapärane, kehatemperatuur langeb, nahk on kahvatu ja sinakas.
Alkoholijoove ja mootorsõiduki juhtimine.
Autot või muud mootorsõidukit ei tohi juhtida alates 0,2-promillisest joobest, roolist tabatud 0,2–1,49-promillise joobega juht karistatakse väärteokorras. Alates 1,5-promillisest joobest võetakse juht kriminaalkorras vastutusele.
Eesti liiklusseaduses loetakse alkoholijoovet seisundiks, mille puhul on keelatud mootorsõidukit juhtida. Alkoholijoobes olevaks loetakse mootorsõiduki, trammi või maastikusõiduki juhti, kelle ühes grammis veres on vähemalt 0,50 milligrammi alkoholi või tema väljahingatavas õhus on alkoholi 0,25 milligrammi ühe liitri kohta või rohkem ning näha on tema tugevalt häiritud või vähenenud kehalised või psüühilised võimed, mille tõttu ta ei ole ilmselgelt võimeline juhtima.
Alkoholisõltuvus.
Alkoholisõltuvus on haigus. Sõltlaseks loetakse inimene, kellel esinevad viimase 12 kuu jooksul sümptomid: alkoholitaluvuse suurenemine (st soovitava joobe saavutamiseks on vajalik suurem alkoholikogus), esinevad võõrutusnähud, pikemad tarvitusperioodid, ei suudeta soovi korral alkoholi tarvitamist lõpetada või vähendada isegi selle füüsiliste või psüühiliste negatiivsete mõjude ilmnemisel, kulub palju aega alkoholi tarbimisele ja mõjust toibumisele, tarbimine mõjutab tugevalt töö- ja vaba aega.
Esmaabi alkoholimürgistuse korral.
Alkoholimürgistus olla eluohtlik seisund. Kui inimesel kahtlustatakse rasket alkoholijoovet või alkoholimürgistust, tuleb helistada hädaabinumbril 112 ning kutsuda kohale kiirabi.
Kui alkoholijoobe kahtlusega inimene on teadvusel ja võimeline jooma, siis võib talle joogiks vett pakkuda. Kui aga inimene on muutunud tundetuks, tuimaks või letargiliseks ja teda pole võimalik äratada, võib tegu olla koomaseisundiga. Sellest annavad tunnistust ka aeglustunud hingamine (sagedusega vähem kui 8 korda minutis), ebakorrapärane hingamine (hingetõmmete vaheaeg 10 sekundit või rohkem), madal kehatemperatuur ning kahvatuks ja sinakaks tõmbunud nahk. Võimalusel tuleks osutada inimesele esmaabi nagu muudegi teadvusekaotusega seisundite korral:
Alla Pugatšova

 
Alla Borissovna Pugatšova (vene keeles Алла Борисовна Пугачёва; sündinud 15. aprillil 1949 Moskvas) on vene poplaulja ja muusikaprodutsent.
Lauljatar on teinud koostööd paljude kodu- ja välismaiste heliloojate ja esinejatega. Näiteks on talle laule kirjutanud heliloojad Aleksandr Zatsepin ja Raimonds Pauls. Juulis 1979 andis ta Moskvas kontserdi koos prantsuse laulja Joe Dassiniga. 1986 algas koostöö saksa helilooja Udo Lindenbergiga.
1988 asutas Pugatšova teatristuudio «Театр Песни» ('lauluteater'). Selle kunstilise juhina organiseeris ta hulgaliselt ringreise NSV Liidu linnades. Sellest stuudiost on välja kasvanud mitu hilisemat estraaditähte: Filipp Kirkorov, Vladimir Presnjakov, Kristina Orbakaite jt.
1997. aastal esindas ta Venemaad Eurovisiooni lauluvõistlusel lauluga "Primadonna" ("Примадонна"). Festivali lõppkontserdil sai ta 33 punktiga 15. koha.
2005 hakkas ta koos helilooja Igor Krutoiga korraldama festivali «Песня года» ('aasta laul'), samast aastast on ta igasuvise Jūrmala laulufestivali Uus Laine («Новая Волна») ametlik muusa.
Paljudes endise NSV Liidu linnades tegutsevad Pugatšova austajate klubid.
Аlla Pugatšova on saanud palju autasusid ja aunimetusi.
1980. aastal valisid ajakirja «Советский экран» ('nõukogude ekraan') lugejad lauljatari aasta näitlejaks ja talle anti aunimetus – Vene NFSV teeneline kunstnik.
1985. aastal sai temast Vene NFSV rahvakunstnik ja 1991 NSV Liidu rahvakunstnik.
Teda on korduvalt valitud aasta parimaks lauljatariks, talle on antud ka nimetus "Elav legend" (1994).
Väljapaistva panuse eest kunsti arendamisse sai ta 1995. aastal Venemaa riikliku preemia.
1999 andis president Boriss Jeltsin Pugatšovale ordeni "Teenete eest isamaa ees. 2. järk".
5. märtsil 2009 teatas Pugatšova, et lõpetab kontserditegevuse lauljana.
60. sünnipäeva puhul andis Alla Pugatšova Moskvas mõned soolokontserdid. 7., 8. ja 9. aprillil 2009 toimusid juubelikontserdid Kremli palees, 15. aprillil aga Lužniki kontserdisaalis.
Eesti 21

"Eesti 21" on üldnimetus koostööprojektile "Võimaluste loomine 21. sajandi tegevuskava (Agenda 21) elluviimiseks Eestis". Selles osalesid ÜRO Arenguprogramm, Keskkonnaministeerium ja Säästva Eesti Instituut. 
Töö käigus avaldati juhendmaterjal kohaliku Agenda 21 koostamiseks, valmistati ette lähteülesanne strateegia Säästva Eesti 21 koostamiseks, tehti taustuuringuid, korraldati Eestile esmatähtsates valdkondades konverentse ja seminare ajakirjanikele, poliitikutele, vabaühendustele.
Mart Vels

Mart Vels (19. november 1875 Laiuse vald – 24. aprill 1935 Tartu) oli eesti õpetaja ja põllumajandustegelane.
Ta oli 1896–1919 Jõgeval tegutsenud Ernsti algkooli juhataja. 
Ta oli Laiuse vabatahtliku tuletõrje jaoskonna juhataja, Laiuse ühispanga revisjonikomisjoni liige, osales Laiuse Põllumeeste Seltsi, Laiuse vallavolikogu, Kiidjärve Masinatarvitajate Ühingu töös.
Talle kuulus Laiuse vallas Uuetoa talu, kus ta oli sündinud.
Toivo Kivimäki

Toivo Mikael Kivimäki (5. juuni 1886 – 6. mai 1968) oli Soome poliitik, diplomaat ja õigusteadlane, Soome peaminister 1932–1936.
Tema on maetud Helsingi Hietaniemi kalmistule.
Kalev Koger

Kalev Koger (13. mai 1933 Kooraste vald, Kanepi kihelkond, Võrumaa – 2. august 2003 Kanepi vald, Põlva maakond) oli Eesti NSV haridustegelane. 
Ta lõpetas 1954. aastal Tartu Õpetajate Seminari ja 1960. aastal kaugõppes Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonna.
Ta oli 1960. aastast NLKP liige.
Ta oli Tallinna Pedagoogilise Instituudi rektor aastatel 1973–1979.
Ta on maetud Kanepi uuele kalmistule.
Tallinna Ehituskool

Tallinna Ehituskool on kutsekool Tallinnas aadressil Pärnu maantee 162.
2014. aasta seisuga sai koolis õppida 9 erialal. Õppetöö toimub eesti ja vene keeles.
Ajalugu.
Tallinna Ehituskool on asutatud 1947. aastal. Kool alustas tegevust Harjumaal Laitses Eesti Raadio saatekeskuse ehitamisel.
2013.–2014. aastal renoveeriti põhjalikult peamaja, lammutati vanad õppetöökojad ja ehitati asemele uus praktikahoone.
Boriss Gridin

Boriss Gridin (ka Boris Griidin; 11. aprill 1910 Moskva – detsember 1942 Velikije Luki all) oli Eesti poksija. 
Ta hakkas poksimisega tegelema 1927. aastal Tallinna Poksiklubis, tema treener oli Nigul Maatsoo. 
Gridin oli Eesti meister kärbeskaalus (kuni 112 naela ehk 50,8 kg) 1931. aastal ja kukk-kaalus (kuni 119 naela ehk 53,5 kg) 1937. aastal.
Gridin kuulus kuus korda Eesti koondisse. Ta osales kolm korda Eesti-Soome maavõistlustel (1933–1934 ja 1938) ning kaotas kõik oma kohtumised. Ta osales ühe korra Eesti-Läti maavõistlustel (1935) ning võitis oma kohtumise. Ta osales kaks korda Eesti-Poola maavõistlustel (märts ja detsember 1938) ning kaotas mõlemad kohtumised.
Gridin töötas Tallinnas raudteetehastes lukksepana. Ta oli mobiliseeritud Punaarmeesse ja langes detsembris 1942 Velikije Luki all.
Veemajandus

Veemajandus on valdavalt rakendusliku suunaga majandusala, mis tegeleb nii pinna- kui põhjavee uurimise, jaotamise, kasutamise ja kaitsmisega. Samuti tegeleb veemajandus vee kahjuliku või purustava toime vähendamisega (vee)ehitistele, näiteks sadamatele, veekogu kaldarajatistele.
Veemajanduse peamised harud on veevarustus, maaparandus (sealhulgas niisutus ja kuivendus), hüdroenergeetika, veetransport ja kalamajandus; lisaharudena käsitletakse veel veekogude kasutamist virgestuseks ja sportimiseks.
Veemajandusprobleemide olemus.
Veemajanduslike probleemide lahendamisel püütakse säilitada veeökosüsteemides minimaalne muutmine ja vee kui inimesele kasuliku ressursi (näiteks joogivesi) võimalikult odav ja õiglane jaotus ning sellega varustamine. 
Mitmed olulised veemajandusprobleemid puutuvad kokku üldisema keskkonnaökonoomia dilemmaga, mis avaldub ühisomanditragöödiana – näiteks rohke niisutusvee kasutamine piirab veetransporti
2009. aasta Oscari auhinnad

2009. aasta Oscari auhinnad ehk 81. Ameerika Filmikunsti ja -teaduste Akadeemia auhinnad jagati 22. veebruaril 2009. aastal Ameerika Ühendriikides Los Angeleses Kodaki teatris. Oscari auhindadega tunnustati valikut 2008. aasta parematest filmiloojatest.
Oscari-õhtu juht oli Hugh Jackman.
Põhiauhinnad.
Võitjad on toodud esimesena ning paksus kirjas.
Muud auhinnad.
Jean Hersholti inimesesõbra auhind
Jamburg (Jamal)

Jamburg on asula Jamali Neenetsi autonoomses ringkonnas Nadõmi rajoonis 148,5 km polaarjoonest põhja pool. Paikneb Tazi poolsaarel Obi lahe rannikul.
Raudtee kaudu on seotud Novõi Urengoi linnaga. Sadam Obi lahes. 
Asulas tegeletakse maagaasi tootmisega (Gazprom dobõtša Jamburg).
2015. aastast raudteeühendus enam ei toimi. 2016. aasta alguseks oli asula elanike arv langenud 92 inimeseni.
Eeta

Eeta (suurtähena Η, väiketähena η, vanakreeka "ἦτα", uuskreeka "ήτα") on kreeka tähestiku 7. täht. Eeta väärtus kreeka numbrina on 8. 
Eeta hääldub uuskreeka keeles /i/, vanakreeka keeles /ē/.
Vanakreeka murretes kasutati eetat algselt /h/ märkimiseks. Täht laenati etruski ja vanaitali tähestikku, kust see võeti ladina tähestikku tähena H. Kirillitsas vastab eetale И.
Idajoonia murdes kadus häälik /h/ 6. sajandiks eKr ja eetaga hakati märkima pikka vokaali /a/, mis hiljem hakkas häälduma pika /ɛ/-na. Selles funktsioonis võeti täht kasutusele ka atika murdes.
Horisontaalselt sõna alustava vokaali kohale kirjutatud eetast kujunesid hõngusmärgid "spiritus asper" ja "spiritus lenis".
Füüsikas tähistatakse eetaga kasutegurit, entalpiat, vedeliku kinemaatilise viskoossuse tegurit jm.
Abraham Niclas Edelcrantz

Abraham Niclas Edelcrantz (sündinud Clewberg; 28. juuli 1754 – 15. märts 1821) oli Soomes sündinud Rootsi luuletaja, loodusteadlane ja leiutaja. Ta oli Rootsi Akadeemia asutajaliige (1786). 
Aastal 1780 nimetati Edelcrantz Turu Akadeemia raamatukoguhoidjaks. Ta avaldas oma luuletusi ajalehes Åbo Tidningar ning oli Aurora Seltsi liige, mille üheks eesmärgiks oli edendada rootsikeelset kirjandust Soomes.
Lisaks kirjandustegevusele tegeles Edelcrantz ka tehniliste ja teaduslike uuendustega – muu hulgas töötas ta välja optilise telegraafi süsteemi, mida kasutati Rootsis 18. sajandi lõpus ja 19. sajandi alguses.
Matthias Calonius

Matthias Calonius (7. jaanuar 1738 Saarijärvi – 13. september 1817) oli Soome õigusteadlane ja riigimees.
Calonius sündis pastori pojana. Ta õppis Turu Akadeemias. Hiljem sai ta seal lektoriks ja 1773. aastal korraliseks professoriks. Akadeemikuks ta ei saanud, kuna ta oli selleks liiga vaene ja tal puudusid perekondlikud sidemed. Ta oli Stockholmis asuva Rootsi Ülemkohtu liige. Pärast Soome sõda ja Porvoo maapäeva oli ta Soome suurhertsogiriigi senatis prokuraator ehk tänapäeva mõistes õiguskantsler.
Caloniuse mõju avaldus peamiselt tema eraõiguse kohta peetud loengutes, mis levisid üliõpilaste hulgas 19. sajandil. Esimest korda avaldati need alles 1908. aastal pealkirja "Praelectiones in Jurisprudentiam Civilem" all. Oma ajale iseloomulikult kaitses ta loomuõigust, õigustades sellega oma kaasaja õigussüsteemi.
Calonius on kirjutanud akadeemilisi teoseid õigusteaduse ja ajaloo valdkonnas.
Calonius on maetud Turu Püha Katariina kiriku kalmistule. Tema auks on nimetatud Turu Ülikooli õigusteaduskonna peahoone Calonia. Helsingis Töölös on tema auks nimetatud tänav Caloniuksenkatu. Soomes tegutseb Matthias Caloniuse ühing.
Carl-Gustaf Lilius

Carl-Gustaf Henrik Casimir Lilius (14. juuli 1928 – 14. detsember 1998) oli üks Teise maailmasõja järgse Soome tähelepanuväärsemaid ja viljakamaid kriitilisi kunstnikke ja suuri mõtlejaid. Liliuse loomingu laiaulatuslikkus ja tase, tema vahendite valdamine ja väljendusvormide paljusus skulptuuri, joonistuste ja maalide kaudu esteetikasse ja filosoofiasse jõudmisel on hämmastavad. 
Carl-Gustaf Liliuse kuulsa artikli avaldamise järel soome tsensuurist 1975. aastal Index on Censorship ja Kanava meediaväljaandes tõusis soome tsensuur teravalt aruteluteemaks. Ta väitis, et Soome ajalehtede toimetajad eelistasid Nõukogude Liitu mitte kritiseerida, süüdistades neid enesetsensuuris. Urho Kekkose võimulolekuajal julges ta ajakirjas avalikkuse ette tuua artiklid Nõukogude Liidu teisitimõtlejate sulgemisest vaimuhaiglatesse. Eesti vabaduse eest välja astudes kirjutas ta raamatu "Estland tillhör esterna" ("Eesti kuulub eestlastele"), mis avaldati 1983. aastal Stockholmis.
Tema isa Kasimir Lilius asutas kirjastuse ja trükikoja Lilius &amp; Hertzberg, kus valmistati Eesti Vabariigi esimesed maksevahendid võlakohustuste näol. Ta kuulus Mannerheimi lähedaste ringkonda. C-G. Lilius oli tema ristilaps ja sai oma eesnimed ristiisalt.
Carl-Gustafi sugulane Alfhild Amalia Lilius (1861–1945) oli märkimisväärne rahvaluule ja -juttude koguja, toimetaja, kirjanik ja soome keelest eesti keelde tõlkija.
Ülimina

Ülimina ehk superego on sisemine kultuurinormide ja -väärtuste kogum, mis omandatakse vanematelt ja teistelt olulistelt inimestelt. 
Ülimina kujuneb välja kõige hiljem, asendades vanemate kontrolli enesekontrolliga. Ülimina on sarnaselt ebaratsionaalne. Kui mina tahab naudingut vaid sobivate võimaluste tekkimiseni edasi lükata, siis ülimina tahab seda täielikult tõkestada. Ülimina peamine emotsioon on süütunne.
Njagan

Njagan on linn Venemaal Handi-Mansi autonoomses ringkonnas. Asub Obi jõe ääres Hantõ-Mansiiskist 230 km põhja pool.
Njagan rajati 1965. aastal metsamajanduskeskusena ja kandis siis nime Njahh. 1967 sai raudteeühenduse. Linnaõigused ja praeguse nime sai 1985. aastal. Tänapäeval teevad sealses majanduses ilma nafta- ja gaasitööstus, mis on TNK-BP tütarettevõtte TNK-Njagan omanduses.
Linnast on pärit tennisist Marija Šarapova.
Roman Kuura

Roman Kuura (26. juuli (vkj)/ 8. august 1906 Pärnu – 11. juuli 1941 Raeküla männikud, Tahkuranna vald) oli eesti poksija ja poksitreener.
Ta poksis aastatel 1922–1933 Pärnus ja Tallinnas, pidas 182 kohtumist ja võitis neist 164.
Kuura oli Pärnumaa noortemeister 1924. aastal. Ta oli neljakordne Eesti meister poolraskekaalus (kuni 175 naela ehk 79,4 kg) aastatel 1928–1929 ja 1931–1932.
Kuura kuulus viis korda Eesti koondisse. Ta osales aastatel 1927–1930 neli korda Eesti-Soome maavõistlustel keskkaalus (kuni 72,6 kg) ning võitis kolm kohtumist.
Kuura osales keskkaalus (kuni 72,6 kg) 3. Euroopa meistrivõistlustel 1930. aastal Budapestis, kuid kaotas esimese kohtumise tehnilise nokaudiga 3. raundis. Tema vastane John Andersson (Rootsi) sai hiljem 3. koha.
Kuura oli poksitreener Soomes, Lätis ja Leedus aastatel 1933–1939. Pärnus töötas ta treenerina alates 1939. aastast. 
Ta tegi koostööd Nõukogude okupatsioonivõimuga, sest pärast Pärnu vallutamist II maailmasõjas Saksa sõjaväe poolt 8. juulil 1941 arreteeriti Kuura 9. juulil ning teda süüdistati vähemalt hävituspataljoni kuulumises. Ta lasti maha 11. juulil.
Mälestuse jäädvustamine.
Roman Kuura mälestuseks peeti Pärnus aastatel 1962–1974 temanimelisi mälestusvõistlusi.
Isiklikku.
Tema poeg on Eesti Uisuliidu peasekretär Gunnar Kuura.
Sarvabuddha-daakini

Sarvabuddha-daakini (Narkahajid), ka Naro-daakini (tiibeti "na-ro mkha-spyod-ma"), on raevukas naisjumalus Tiibeti tantristlikus panteonis. 
Enamasti kujutatakse teda alasti. Ainuke kate, mis sümboolselt Sarvabuddha-daakini alastust ja ilu varjab, on tal kaelas olev inimkolpadest kee. 
Sarvabuddha-daakini on äärmiselt vajalik daakini Chödi praktiseerijate jaoks, kes korraldavad surnuaedades ja matmispaikades meditatsioonipraktikat tema juhendamisel. Sadhanamalas on kirjas, et Sarvabuddha-daakini on Vadžra-joogini emanatsioon ja tema käsitlus antud vormis sarnaneb kirjeldusega hindu jumalusest Chinnamastast. Sellisena ilmuva Sarvabuddha-daakiniga (Vadžra-jooginiga) on alati kaasas ka kaks daakinist kaaslast, keda kutsutakse nimedega Vadžra Vairocani ja Vadžra Varnani. 
Sarvabuddha-daakini on üks Vadžra-joogini manifestatsioonidest. Vadžra-nuga, mida Sarvabuddha-daakini peos hoiab, on puhas versioon lihuniku noast, mida kasutavad Lhasa moslemitest loomaveristajad. Sama nuga kasutatakse ka laipade tükeldamiseks Tiibetis, kus surnuid söödetakse raisakotkastele. Sarvabuddha-daakini käes on see kui vahend, mis lõikab läbi meie seotuse sansaaraga.
Jaan Tobias

Jaan Tobias (7. juuni 1875 – 9. aprill 1936) oli eesti põllumees, Kavilda vallavanem.
Alates 1905. aastast oli ta Vassi talu peremees ja alates 1921. aastast Kavilda vallavolikogu liige. Ta oli Kavilda vallavanem neli ametiaega järjest, kuni surmani. 
Ta oli Kaitseliidu liige.
2008. aasta Oscari auhinnad

2008. aasta Oscari auhinnad ehk 80. Ameerika Filmikunsti ja -teaduste Akadeemia auhinnad jagati 25. veebruaril 2008. aastal Ameerika Ühendriikides Los Angeleses Kodaki teatris. Oscari auhindadega tunnustati valikut 2007. aasta parematest filmidest.
Oscari-õhtu juht oli Jon Stewart.
Põhiauhinnad.
Võitjad on loetletud esimesena ning paksus kirjas.
Muud auhinnad.
Oscari ülistusauhind
Jaak Palumets

Jaak Palumets (30. jaanuar 1958 Restu – 2. juuli 2006) oli eesti botaanik.
1976. aastal lõpetas ta Tõrva keskkooli (kuldmedaliga) ja 1981. aastal Tartu Riikliku Ülikooli bioloogiaosakonna. 1993. aastal kaitses ta hariliku kuuse juurdekasvu jaotumusest doktoritöö "Analysis of phytomass partitioning in Norway Spruce" ja sai filosoofiadoktoriks ökoloogia alal.
Aastail 1992–2006 töötas ta Tartu Botaanikaaias, kus oli algul nooremteadur, siis direktori asetäitja ja hiljem botaanik.
Palumets huvitus ka eestikeelsest erialasest sõnavarast ning kuulus botaanika terminoloogia komisjoni. Tema arvates ei tohtinud taimenimetused olla tuimad ja igavad, vaid pigem väikese kiiksuga, et need tekitaksid huvi ning neid oleks lihtsam meelde jätta.
Aleksander Reinke

Aleksander Mentsel-Reinke (1. aprill (vkj)/ 14. aprill 1912 Tallinn – 21. august 1989 Tallinn) oli eesti poksija. Ta alustas poksiga tegelemist 1927. aastal.
Reinke oli seitsmekordne Eesti meister keskkaalus (kuni 160 naela ehk 72,6 kg) aastatel 1932–1936, 1938 ja 1942.
Reinke kuulus 11 rahvusvahelisel võistlusel Eesti koondisse. Ta osales ühe korra Eesti-Soome maavõistlustel ning võitis oma kohtumise punktidega (1935. aastal). Ta osales ühe korra Eesti-Poola maavõistlustel poksis ning kaotas oma kohtumise punktidega (märtsis 1938).
Reinke osales poolraskekaalus (kuni 175 naela ehk 79,4 kg) 4. Euroopa meistrivõistlustel (Budapest, 1934), kuid kaotas veerandfinaalis oma kohtumise hilisemale kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Hans Zehetmayerile (Austria) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja ning 5. Euroopa meistrivõistlustel (Milano, 1937), kuid kaotas veerandfinaalis oma kohtumise hilisemale kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Luigi Musinale (Itaalia) ning jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Isiklikku.
Tema isa oli saksa aladelt pärit kangur Karl Albert Robert Reinke-Menzel.
Tal oli isa tõttu Saksa kodakondsus ning alles 3. aprillil 1937 sai ta Eesti kodakondsuse.
Valeri Gergijev

Valeri Gergijev (osseedi keeles Гергиты Абисалы фырт Валери; vene keeles Валерий Абисалович Гергиев; sündinud 2. mail 1953 Moskvas) on osseedi päritolu Venemaa dirigent. 
Ta on aastast 1996 Peterburi Maria teatri peadirektor ja kunstiline juht ning oli aastatel 2015–2020 Münchner Philharmonikeri peadirigent. Aastast 2023 on ta lisaks ka Moskva Suure Teatri peadirektor. 
Gergijev kasvas üles Ordžonikidzes ja läks õppima Leningradi Konservatooriumi, kus ta õppis klaverit ja dirigeerimist Ilja Mussini juhendamisel 1972–1977. Juba üliõpilasena võitis ta Berliinis korraldatud rahvusvahelisel Herbert von Karajani dirigentide konkursil teise preemia ja Moskvas korraldatud üleliidulisel dirigentide konkursil esikoha.
1978 sai ta Kirovi ooperiteatri (praegu Peterburi Maria teater) abidirigendiks (peadirigent oli Juri Temirkanov) ja debüteeris Sergei Prokofjevi ooperiga "Sõda ja rahu". Ta oli 1981–1985 Armeenia Filharmooniaorkestri peadirigent ja 1988, pärast Temirkanovi lahkumist, sai Kirovi ooperiteatri peadirigendiks. 1995–2008 Rotterdami Filharmooniaorkestri peadirigent, alates 1996 Maria teatri kunstiline juht ja alates 2007 Londoni sümfooniaorkestri peadirigent. 
21. augustil 2008 dirigeeris ta Tshinvali keskväljakul Lõuna-Osseetia sõjas hukkunute mälestuskontserti.
Antoine Abel

 
Antoine Abel (27. november Anse Boileau, Mahé 1934 – 19. oktoober 2004 Mahé) oli Seišellide prantsus- ja kreoolikeelne kirjanik, keda on nimetatud Seišellide lühiproosa ja luule isaks või koguni üldse Seišellide kirjanduse isaks. Ta on olnud üks vähestest Seišellide prantsuskeelsetest kirjanikest.
Elulugu.
Pärast algkooli õppis ta müürsepaks. Nelja-aastase keskharidusega Šveitsis sai ta 1959 algkooliõpetaja kutse. Hiljem sai ta Readingi Ülikoolist kõrghariduse maapiirkondade kasvatusteaduse alal. Ta naasis Mahéle, kus ta õpetas maal põllumajandust. Seejärel stažeeris ta Bristoli Ülikoolis, et hakata õpetama Victoria Kõrgemas Normaalkoolis, mis õpetab välja õpetajaid. Sinna jäi ta tööle kuni pensionile minekuni 1986.
Peale kirjandusliku tegevuse avaldas ta 1970. aastatel regulaarselt ingliskeelseid uudiseid väljaannetes Seychelles Bulletin ja Seychelles-Culture.
Looming.
Ta on kirjutanud lühiproosat ja luuletusi. Tema lühiproosa meenutab rahvajutte. Enamikus juttudes on tegelaseks trikster Soungoula. Belinda Jack on neid nimetanud proosaluuletusteks. Luuletused räägivad enamasti karjaste elust ja loodusest, mõned aga on poliitilise suunitlusega ja väga emotsionaalsed.
Oma luulekoguga "Paille en queue" ('Punasaba-troopikalind'; 1969) sai ta esimese Seišellide kirjanikuna rahvusvaheliselt tuntuks. See oli esimene Seišellidel välja antud luulekogu. Seal rääkis ta oma noorpõlvemälestustest.
Suur osa tema luuletustest on avaldamata. Neid on avaldatud ka 1983. ja 1984. aastal kolmes antoloogias, millest üks ilmus Seišellidel, üks Réunionil ("Anthologie de poésie seychelloise", ARS Terres créoles, U.D.I.R., C.R.I., S.E.R.O.I. Coll. Anchaing, 1984) ja üks Antillidel ("Anthologie de la nouvelle poésie créole", tome 3, coordonnée par Lambert Félix Prudent, Editions caribéennes, ACCT, 1984).
Jutukogus "Une tortue se rappelle!" laseb ta "jutustada Seišellide ajaloo saarestiku vanimal elanikul, maismaakilpkonnal, kes elab mitusada aastat vanaks". 
Pariisis P.-J. Oswaldi kirjastatuna ilmusid tema jutukogud "Coco sec" (1969), "Une tortue se rappelle!" (1977; hiljem ka Harmattani kirjastatuna). Aastal 1977 avaldati Pariisis P.-J. Oswaldi kirjastatuna tema lühiproosa- ja luulekogu "Contes et poèmes des Seychelles". 1981 jutukogu "Contes des Seychelles" Pariisi kirjastuses CLE international. 
Tema trükis avaldamata näidendeid on lavastatud Seišellide kreooli teatris.
Aastal 1982 ilmus Abeli kreoolikeelne romaan "Mon tann en leokri".
Hinnangud.
Antillidel avaldatud antoloogias (lk 501) öeldakse tema luule kohta: "Abel tahab olla argipäeva laulik oma tagasihoidlike rõõmudega ja oma muredega." 
Réunionil välja antud antoloogias (lk 52) öeldakse: "Missugusesse koolkonda Antoine Abel paigutada? Oma armastusega elu lihtsate asjade vastu on temas kahtlemata midagi Francis Jammesist. On ka midagi Jacques Prévertist, mitte laulude Prévertist, vaid eitamise omast. On midagi Robert Desnos'st fantaasia poolest, mis on luule tõeline õis. On kõike seda, mis ei lase teda sildistada." 
Antoine Abeli auhind.
Seišellide kreooli festival ("Festival Kreol des Seychelles") annab välja iga-aastast Antoine Abeli auhinda ("Prix Antoine Abel").
Meego Remmel

Meego Remmel (sündinud 27. aprillil 1966 Tallinnas) on eesti vaimulik, õppejõud ja koolitaja.
Ta on lõpetanud Tartu Riikliku Ülikooli 1989 surdopedagoogika ning eesti keele ja kirjanduse pedagoogika alal, praktilise teoloogia magister (MA, 1995, Cincinnati Bible Seminary) ja kristliku eetika magister ("Master of Divinity", 2000, TCM International Institute, Austria), filosoofiadoktor praktilises teoloogias kristliku vooruseetika alal (PhD, 2011, Walesi Ülikool).
2002–2006 oli ta Kõrgema Usuteadusliku Seminari rektor, 2008–2016 Eesti Evangeeliumi Kristlaste ja Baptistide Koguduste Liidu (EEKBKL) president, 2017–2019 Euroopa Baptistiföderatsiooni asepresident, 2019–2021 Euroopa Baptistiföderatsiooni president, 2013–2022 Eesti Kirikute Nõukogu asepresident.
Meego Remmel on Kõrgema Usuteadusliku Seminari dotsent, magistriprogrammi juht, mentorluse koordinaator, TCM International Institute kaasprofessor, 3D koguduse vanem ja õpetuspastor. Eesti EKB Koguduste Liidus on ta vanematekogu ja ordineerimiskomisjoni liige ning mentorluse koordinaator. Ta on Eesti Kirikute Nõukogu eetika ja eluväärtuste töörühma, Eesti Evangeelse Alliansi palvushommikusöögi toimkonna, Euroopa Protestantlike Kirikute Ühenduse eetika nõukogu, Baptisti Maailmaliidu kristliku eetika komisjoni ning Eesti Bioeetika ja Inimuuringute Nõukogu liige. 
Isiklikku.
Ta on abielus Eelika Remmeliga, neil on poeg Jakob ja tütar Laura.
Voldemar Üprus

Voldemar Üprus (5. märts 1902 Vooru, Vana-Suislepa vald, Viljandimaa – 5. september 1956 Kohtla-Järve) oli eesti arst, neuroloog.
Ta õppis aastail 1923–1933 (lõpetas "cum laude") Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas, meditsiiniteaduse kandidaat 1947. Üliõpilaste Selts Raimla vilistlane.
Tema juhtimisel taastati pärast sõda Tartu Ülikooli närvikliiniku ja neuroloogia kateedri tegevus.
Isiklikku.
Tema üks õde oli maalikunstnik Hilda Üprus (1904–1986), teine õde oli kunstiajaloolane Helmi Üprus, tütar Anne Schotter oli arst ja pedagoog, tütrepoeg Avo Üprus on vaimulik ja poliitik.
Longyearbyen

Longyearbyen on Norrale kuuluva Svalbardi halduskeskus ja Teravmägede suurim asula. Elanike arv on 2100 (2007).
Longyearbyen asub Teravmägede suurima saare, Lääne-Teravmägede saare läänerannikul saare suurima fjordi Isfjordi lõunaserval paikneva väikese lahe Adventfjordi lõunakaldal.
Longyearbyen paikneb põhjapolaarjoonest tükk maad põhja pool ning sellepärast kestab asulas polaaröö 14. novembrist 29. jaanuarini ning polaarpäev 19. aprillist 23. augustini.
Kogu Teravmäed on kaetud külmakõrbega. Kõige soojem kuu Longyearbyenis on juuli, mille keskmine temperatuur on 3...7 °C. Kõige külmem kuu on veebruar, mille keskmine temperatuur on −13...−21 °C.
Teravmäed avastas 1596 Hollandi meresõitja Willem Barentz ja sellest ajast on Teravmägedel käidud jahi, loomade püüdmise, uuringute, kaevandamise ja turismi eesmärgil. Sajanditeks jäid Teravmäed eikellegimaaks.
Asula rajas 1906. aastal Bostonis asuva Arktika Kivisöekompanii juht John Munroe Longyear, kui Teravmägedel hakati kivisütt kaevandama. Perioodi kuni 1915. aastani kutsutakse Ameerika perioodiks, sest kaevanduste juhid olid ameeriklased või inglased, ehkki kaevurid olid enamjaolt norralased ja rootslased. Kaevurid said keskmisest märksa paremat palka, kuid primitiivsed elutingimused, eriti hügieen, põhjustasid sagedasi streike. 
Tekkis vajadus määratleda omandiõigus maavaradele, samuti reguleerida kaevurite ja kaevanduseomanike töösuhet. Alles koos Esimese maailmasõja lõpetanud Versailles' rahulepinguga sõlmiti 9. veebruaril 1920 Svalbardi leping, mis tunnistas Teravmäed Norra osaks, kuid lubas teiste lepingule alla kirjutanud riikide kodanikel võrdse õiguse saarestikul elada, vara omada, töötada ja teadustööd teha.
Teise maailmasõja ajal olid Teravmäed Saksamaa vägede poolt okupeeritud. 1943 sakslased purustasid asula. Pärast sõda see taastati.
Longyearbyen on põhjapoolseim asula, mille elanike arv ületab 1000. Samuti on see maailma kõige põhjapoolsem asula, kuhu toimuvad regulaarlennud, nimelt Tromsøst ja Oslost.
Longyearbyenis on suur hulk maailma kõige põhjapoolsemaid objekte ja kohti, nende seas põhjapoolseim bussijaam, haigla, hotell, kaubamaja, kino (töötab pühapäeviti), kirik, kool, kunstigalerii, kõrts, lasteaed, alaline lennujaam (avati 1975), pangaautomaat, pank, avalik raamatukogu, Rotary klubi, kommertssadam, spordihoone, taksopeatus, turismikeskus, ujula, ülikooli õppelinnak (esindab nelja Norra ülikooli) ja ööklubi.
Kunagi oli Longyearbyenis ka surnuaed. 1930. aastatel avastati, et igikeltsa tõttu laibad ei lagune surnuaias, ja sellest ajast viiakse surnud Mandri-Norrasse.
Elanikest 85% on norralased, kuid seal elab üle 20 riigi kodanikke. 2007. aasta seisuga olid ülejäänud rahvustest kõige levinumad tailased, rootslased, venelased ja ukrainlased. Elanikkonna ränne on väga aktiivne: 2007. aasta seisuga oli 25% elanikest kolinud Teravmägedele 2007. aastal.
Memeetika

Memeetika on uurimissuund, mis tegeleb meemide olemuse ja levimise ning infolevi evolutsiooniliste mudelite uurimisega.
Memeetikaga on tegelenud Richard Dawkins, Susan Blackmore jt.
Alice Lambakahar

Alice Lambakahar (18. veebruar 1898 Jamburgi maakond, Peterburi kubermang – 25. veebruar 1980) oli eesti õpetaja.
Ta sündis talupoja peres. Ta lõpetas töölisfakulteedi ja õppis 1928–1931 Leningradi Herzeni-nimelise Pedagoogilise Instituudi rahvusvähemuste osakonna eesti sektsioonis, mille lõpetas rahvuslike tehnikumide ja töölisfakulteetide ajaloo- ja majandusteaduste õpetajakutsega. 2. juulil 1938 anti talle tema tegelikust tööst lähtudes ka keskkooliõpetaja kutse.
Pärast sõda suunati ta tööle Eesti NSV-sse. Algul töötas ta Tallinna haridusosakondades, 1950. aastal võitles aga endale kätte Tallinna 20. Keskkooli direktori ametikoha, et teenida välja suurem pension. Ta töötas direktorina 1. septembrist 1950 kuni 1. septembrini 1954. 
Kooli direktorina kaitses ta kiivalt oma kooli, tegi kõik, et vabaneda haridusasutustest-allüürnikest ja tekitas nii hulga konflikte. Võtted olid ebaausad.
Kuid palju oli ta tegevuses ka nõutust tekitavat. Ta väga nigel eesti keel oli koolis naljanumbriks. Õlgu kehitama panid mitmed ta tavad: kooli pitsati käises hoidmine, uute kleitide õmblemine direktori kabinetis ja muud seesugust. NLKP liikmena oli ta jäigalt kinni valitsevas ideoloogias ja leppimatu kõige muu vastu.
Alice Lambakahar oli absoluutselt veendunud, et kõik lapsed on kujundatavad oivikuteks. Oma väite tõestamiseks võttis ta 1954/55. õ-a õpetada 1. klassi. Ta lubas klassi juhatada 11 aastat ja tagada kõigile kuldmedalid, kuid pidas vastu ühe aasta, taotles kõigile kiituskirja, avaldas arvamust, et mõned ta õpilastest võivad keskkooli lõpul saada siiski ainult hõbemedali, ja läks pensionile. Hiljem teenis ta pensionilisa kirjakandjana.
Seišellikreooli kirjandus

Seišellikreooli kirjandus on seišellikreooli keeles kirjutatud kirjandus.
Raimondi puia

Raimondi puia ("Puya raimondii") on mitmeaastane taim bromeelialiste sugukonnast. 
Alcide d'Orbigny avastas taime 1830. aastal Vacase vallas Cochabamba departemangus. Peruust avastas selle 1874. aastal Antonio Raimondi, kelle järgi on taim ka praeguse nimetuse saanud.
Levik.
Taim on levinud kitsal alal Lõuna-Ameerikas Boliivias ja Peruus Andide kõrgmäestikus 3500–4500 m kõrgusel. 
Kirjeldus.
Kasvab umbes 3 m kõrguseks, kuid õisik on 9–10 m kõrgune. Seega on ta suurim puia ja ka suurim bromeelialine. Lehed on 1–2 m pikkused, 6 cm laiused ja terava tipuga. Võib elada 100-aastaseks, kuid õitseb vaid korra 9 kuu vältel.
Nüüdismuusika mõisteid

"Siin on loetletud nüüdismuusika mõisteid." 
Palun salvestada puuduv eestikeelne sõna .
Loendi täiendamine ja täpsustamine on osa vikiprojektist "".
Loendisse sisestatud info vastab EKI.ee terminibaasi mõistekirje kontrollnimekirjale:
- valdkond – näitab, millisesse valdkonda mõiste kuulub;
- termin või terminid -- eesti keeles ja ühes või mitmes võõrkeeles;
- definitsioon või selgitus - eesti keeles ja ühes või mitmes võõrkeeles;
- kontekst või märkus -- vajaduse korral täpsustab või täiendab definitsiooni;
- seosed – viited seotud mõistetele;
- allikaviited -- nii terminite, definitsioonide kui ka märkuse või konteksti juures; allikaviidete
kohta koostatakse terminibaasis allikakirjed.
Allikad:
Eesti Arnold Schönbergi Ühing

Eesti Arnold Schönbergi Ühing on 22. augustil 1992 loodud mittetulundusühing, mille eesmärk on heategevuslik teaduse, kultuuri ja hariduse toetamine avalikes huvides, uurides ja levitades Arnold Schönbergi ning tema õpilaste-mõttekaaslaste ja teiste uuenduslike muusikasuundade pärandit.
Eesti Arnold Schönbergi Ühing korraldab Pärnu Nüüdismuusika Päevi ning on Nüüdismuusika oskuskeele komisjoni taustorganisatsiooniks.
Nüüdismuusika oskuskeele komisjon.
Nüüdismuusika oskuskeele komisjon on 23. jaanuaril 2010 loodud komisjon, mille eesmärk on eestikeelse nüüdismuusikaterminoloogia uurimine, korrastamine ja üldsusele kättesaadavaks tegemine. Selleks tegeleb komisjon nüüdismuusika mõistete koondamise, süstematiseerimise ja defineerimisega ning nüüdismuusikaterminite loomise ja korrastamisega ning oma töö tulemuste publitseerimisega. 
Komisjon teeb koostööd veebientsüklopeediaga Vikipeedia, kus on tegevuse koordineerimiseks avatud .
Tõnis Sarepera

Tõnis Sarepera (4/16. september 1872 Järvakandi – 21. aprill 1938 Tartu) oli Eesti kohtunik.
Ta aastail 1922–1937 Tartu Ringkonnakohtu abiesimees.