Radasłaŭ Astroŭski

Radasłaŭ Kazimiravič Astroŭski (valgevene keeles Радаслаў Казіміравіч Астроўскі, poola keeles "Radosław Ostrowski", vene keeles Радослав Казимирович Островский; 25. oktoober 1887 Zapolle, Minski kubermang, Vene impeerium – 17. oktoober 1976 Benton Harbor, Michigan, USA) oli valgevene poliitik, Saksa okupatsiooni ajal loodud Valgevene nukuvalitsuse ja tegevust eksiilis jätkanud Valgevene Keskraada president (1943–1945 ja 1948–1976).
Elukäik ja tegevus.
Sündis jõuka pere ainsa lapsena Zapolle linnas Slutski lähedal. Õppis Slutski gümnaasiumis, kust visati välja 1905. aasta revolutsioonis osalemise pärast. 1908. aastal immatrikuleeriti Peterburi ülikooli matemaatikateaduskonda. Arreteeriti 1911. aastal osalemise eest revolutsioonilises tegevuses, suleti Peterburi ja Pihkva vanglatesse. Pärast vabanemist 1912. aastal astus uuesti Peterburi ülikooli, kust siirdus edasi Tartu ülikooli ja lõpetas 1913. aastal selle füüsika-matemaatika teaduskonna. Töötas õpetajana Poolas Częstochowas ja Minskis. 1915–1917 Minski õpetajate instituudi õppejõud. 
Pärast veebruarirevolutsiooni 1917 nimetas Venemaa Ajutine Valitsus ta Slutski maakonna komissariks. Sügisel 1917 asutas Slutskisse valgevene gümnaasiumi ja sai selle direktoriks. Oponeeris oktoobrirevolutsioonile. Detsembris 1917 valiti 1. Ülevalgevene Kongressi liikmeks, mille bolševikud 18. detsembril 1917 laiali ajasid (pärast seda, kui kongress deklareeris Valgevene tulevikku iseseisva demokraatliku vabariigina). Pärast Valgevene Demokraatliku Vabariigi väljakuulutamist Valgevene Raada poolt 25. märtsil 1918 nimetati Astroŭski Valgevene haridusministriks. 
Võitles Denikini armees Punaarmee vastu. Osales Slutski ülestõusus novembris-detsembris 1920, kui valgevene omakaitsejõud üritasid takistada Punaarmeed Slutskisse sisenemast, mis oli Poola-Nõukogude Venemaa vaherahulepinguga antud Nõukogude Venemaale.
1921. aastal asus elama Vilniusse, 1924–1938 Vilniuse Valgevene Gümnaasiumi direktor. 1920. aastatel muutis ta korduvalt poliitilisi vaateid. 1926. aastal astus Lääne-Valgevene Kommunistliku Partei liikmeks, kureeris oma kooli põrandaalust kommunistlikku noorsooühingut (komsomoli). 14. jaanuari 1927 ta arreteeriti koos 3000 valgevene aktivistiga. Poola politsei poolt, kohtus tunnistati ta siiski süütuks. 1928. aastal muutis ta jällegi suunda ja kutsus valgevenelasi koostööle Poola riigiga, mis leidis Lääne-Valgevene rahvusluse juhtide poolt hukkamõistmist, kes 1934–1935 korraldasid tema suhtes ühiskondliku hukkamõistva kohtuprotsessi. 1934. aastal valiti Poola seimi liikmeks. 1936. aastal oli sunnitud kolima Vilniusest Lodzi, kus töötas matemaatikaõpetajana. 
1940. aasta kevadel alustas koostööd Saksa okupatsioonivõimudega, kui Einsatzgruppe B eelkomando ülem dr. Franz Six määras ta tulevaseks Minski piirkonna valgevene haldusjuhiks. 1941. aasta sügisel tuli Minskisse, kus formeeris sakslastele kuuleka linnavalitsuse; hiljem oli Smolenski, Brjanski, Mahiloŭ (Mogiljovi) linnapea. Alates 1943. aasta detsembrist oli piiratud volitustega Valgevene marionettvalitsuse Valgevene Keskraada ("Беларуская Цэнтральная Рада") president, mille loomise lubasid sakslased, kes hakkasid idarindel kaotusi kandma ja lootsid võita valgevenelaste poolehoidu, et nad seejärel Punaarmee vastu mobiliseerida. 
Suuresti tema initsiatiivil korraldati Minski linnateatris 27. juunil 1944 2. Ülevalgevene kongress (1. oli toimunud 1917.a. detsembris). Kongressil oli 1039 delegaati kõigist sakslaste poolt okupeeritud Valgevene aladelt. Minski linnateater oli kaunistatud valgevene valge-puna-valgete lippudega ja seal olid valvel Valgevene Kodukaitse (BKA, Беларуская краёвая абарона) liikmed. Kongressile saabusid osalema ka Nõukogude vägede poolt juba vabastatud Mahiloŭ, Gomeli, Vitebski, aga ka Smolenski ja Brjanski esindajad; delegaadid Vilniusest, Riiast, Königsbergist, Varssavist ja Berliinist. Kõnega astus üles Astroŭski, kes lõpetuseks teatas oma tagasiastumisest Valgevene Keskraada presidendi kohalt. Kohalolnud delegaadid aga olid selle vastu ja hääletasid ta ametisse tagasi. Kohtumise lõpus võtsid delegaadid ühehäälselt vastu II Ülevalgevene Kongressi resolutsiooni, mis kinnitas Valgevene Rahvavabariigi iseseisvuse, mis kuulutati välja 25. märtsil 1918 ja kuulutas Valgevene Keskraada selle õigusjärglaseks. 
Mõni päev lahkus Astroŭski läheneva Punaarmee eest Minskist esmalt Königsbergi ja siis Berliini.
Pärast sõda elas Lääne-Saksamaal Langenfeldis, seejärel Argentinas, aastast 1956 USAs New Jersey osariigis South Riveris, kus asus sõjajärgne valgevenelaste keskus USAs. Osales valgevene pagulusliikumises, oli paguluses asuva Valgevene Keskraada peamine ideoloog.
Suri 17. oktoobril 1976 Benton Harboris Michigani osariigis. Maeti South Riveri valgevene õigeusu Polotski Jefrosinija kalmistule.