Tartu Kubermangugümnaasium

Tartu Kubermangugümnaasium (saksa keeles "Gouvernements-Gymnasium zu Dorpat") oli 1804. aastal Tartus avatud saksakeelne kubermangugümnaasium. 1890–1904 kandis nime Tartu gümnaasium ning 1904–1918 Tartu Aleksandri gümnaasium.
Ajalugu.
Eellugu.
1803. aastal kinnitati Venemaa keisri Aleksander I poolt Venemaa Keisririigi "Rahvahariduse esialgsed eeskirjad", mille kohaselt moodustati Venemaa keisririigis kolmeastmeline haridusasutuste süsteem: kihelkonnakoolid ehk elementaarkoolid või rahvakoolid maapiirkondades; maakonna- ehk kreiskoolid maakonnalinnades ja kubermangugümnaasiumid kubermangulinnades. Avalike koolide kõrval olid lubatud ka elementaarkooli-, kreiskooli- või gümnaasiumikursusega eraõppeasutused.
Gümnaasiumi avamine.
Tartu Kubermangugümnaasium avati Tartus 15.vkj /27. septembril 1804. aastal, samaaegselt selle ettevalmistuskooli – Tartu kreiskooliga. 
Algul asus kubermangugümnaasium Laial tänaval Schultzi majas, kuid juba 1804. aasta detsembris kolis gümnaasium Tartu Jaani kiriku kõrval asunud paruness Tšerkassova (sünd. printsess Hedvig Elisabeth Biron) (1727–1797) nn Printsessi majja, kus enne seda asus Liivimaa Aadlipreilide Asutus. 1828. aastal aga ehitati gümnaasiumile oma hoone Rüütli tänava äärde, mis avati 1830. aastal. Tartu Kubermangugümnaasium töötas hilisema Tartu 1. Keskkooli ehk Hugo Treffneri Gümnaasiumi hoones.
Kubermangugümnaasiumi tegevust juhtis algusaastatel Tartu Ülikooli esimene rektor George Frederic Parrot, 1814. aastast aga määrati alaline gümnaasiumi direktor.
Likvideerimine.
Tartu Aleksandri gümnaasium lõpetas tegevuse Saksa okupatsiooni ajal 1918. aastal. 1919. aastal võttis kooli hooned ning eestlastest õpilased üle Hugo Treffneri eragümnaasium.
Õppetegevus.
Algselt oli TKG kolmeklassiline, kusjuures iga klass jagunes omakorda kaheks (I – "Klein-Tertia" (saksa k.) ja "Gross-Tertia", II – "Klein-Secunda" ja "Gross-Secunda", III – "Klein-Prima" ja "Gross- Prima"). Õppeveerandi lõpul hinnati õpilaste käitumist ("Aufführung"), tähelepanu ("Aufmerksamkeit"), kodust hoolsust ("häuslicher Fleifi") ja edasijõudmist ("Portschrltte") 11-pallise süsteemi järgi, kusjuures hinded olid järgmised: 0–1 halb ("schlecht"), 2–3 väga keskpärane ("sehr mittelmässig"), 4–5 keskmine ("mittelmässig"), 6–7 hea ("gut"), 8–9 väga hea ("sehr gut"), 10 eeskujulik ("vortrefflich"). Üldhinne õppeveerandi kohta pandi õpetajate hinnete põhjal. 1821. aastal lisati kaks nooremat klassi ja 1861. aastal veel kaks vanemat klassi ning kool sai seitseklassiliseks. Klasse nimetati alates madalamatest klassidest "septima", "sexta", "quinta", "quarta", "tertia", "secunda" ja "prima". 1855. aastal loodi veel ettevalmistusklass gümnaasiumi madalamasse klassi sisseastumiseks. Venestamisaja alguses 1879. aastal loodi veelgi täiendusklass vene keele paremaks omandamiseks "selecta".
Õppetegevus oli jaotatud kaheks semestriks jaanuar–juuni ja august–detsember. Õppeainetest omandati: usuõpetus, ladina keel, kreeka keel, saksa keel, vene keel, matemaatika, füüsika, ajalugu, geograafia, loodusõpetus ja ilukiri ning fakultatiivselt prantsuse keel, heebrea keel, joonistamine, laulmine ja võimlemine. Õpiedukust hinnati viiepallisüsteemis, parim hinne I madalaim hinne V. Küpsuseksameid sooritati juunis ja detsembris.
1880. aastail Venemaa keisri Aleksander III poolt algatatud venestamispoliitika käigus kinnitas keiser 10. aprillil 1887 "Vene õppekeele tarvituselevõtmisest Tartu õpperingkonna riiklikes keskõppeasutustes", mille kohaselt pidid ka kõik Läänemere kubermangude riiklikud õppeasutused järk-järgult üle minema saksakeelselt õppetöölt venekeelsele õppetööle ja aastail 1887–1892 mindi koolides kõikides ainetundides (v.a usuõpetus) järk-järgult üle venekeelsele õpetusele. 1893. aastast keelati emakeel linnas mitte ainult õppekeelena, vaid ka õpilaste suhtlemiskeelena koolis.
Õpilased.
Aastatel 1804–1879 võeti kooli vastu kokku 4290 õpilast. 1879. aastaks oli kooli lõpetanud 3728 õpilast; 78 noort oli surnud õpingute ajal ja 484 olid sel ajal õpilased.
1850. aastail oli gümnaasiumi õpilastest kolmandik aadliseisusest, arvulises ülekaalus olid haritlaste (pastorite, ülikooli õppejõudude, gümnaasiumi- ja kreiskooliõpetajate, arstide, literaatide), ohvitseride, riigi-, linna- ja kohtuametnike, kaupmeeste ning käsitööliste (peamiselt meistrite) pojad ning gümnaasiumi õpilaste seas oli ka tolle aja kohta küllaltki suur arv talupoegliku päritoluga noori. Need olid nii taluperemeeste kui ka köstrite ja koolmeistrite pojad, kelle tee keskhariduse juurde kulges tavaliselt läbi valla-, kihelkonna- ja kreiskooli.