tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Muqtadā aş-Şadr

Muqtadā aş-Şadr (araabia مقتدي الصدر) (sündinud Iraagis 4. augustil 1974) on Iraagi šiiidi vaimulik, kuulsa šiiidi vaimuliku Mohammad Sadeq aş-Şadri poeg. 
Tema ametlik nimi on Hojatoleslam Sayyid Muqtadā aş-Şadr. "Hojatoleslam" märgib kesktaseme vaimulikku, kellel ei ole õigust koraani tõlgendada ega teha religioosseid üleskutseid (fatwa). "Sayyid" märgib šiiitide hulgas isikut, kes põlvneb otseselt prohvet Muḩammadist. Põlvnemisliin käib 6. ja 7. šiia imaami, Džafar al-Sadiqi ja tema poja Mussa al-Kadimi kaudu. Ta on üks väheseid islamimaailma viimaste sajandite avaliku elu tegelasi, kelle põlvnemine Muḩammadist on nii hästi tõendatud, ehkki enda põlvnemist Muḩammadist on väitnud paljud ilmalikud ja usujuhid. 
2004. aasta alguse seisuga oli ta Bagdadi Aş-Şadri linnaosa faktiline valitseja ning talle allus mässuline Iraagis võimule pürgiv al-Mahdi armee. Aprillis toimusid kokkupõrked USA vägedega. Juunis sõlmiti relvarahu. Aş-Şadr pidi oma üksused laiali saatma ja hakkama tegutsema poliitiliste vahenditega. 
Okupatsioonivõimud ähvardasid mitu korda aş-Şadri kurjategijana vahistada ja 2004. aasta aprilli alguses andsidki välja vastava käsu. Juunis kinnitati, et teda ei arreteerita ja tal lubatakse kandideerida 2005. aasta valimistel, kuid augustis ründasid teda USA ja Iraagi väed.
Liivimaa ordu maameistrite loend

Saksa ordu Liivimaa haru "maameistrite" (ladina k. "Magister Livoniae", saksa k. "landmeister des deutschen Ordens in Livland", eesti k. varem ka "Saksa ordu meister Liivimaal" vms) loend:
Kirjandus.
0554525321 lk. 43–48
Koadjuutor

Koadjuutor (keskaegses ladina keeles "coadjutor" 'kaas-abistaja') on katoliku kiriku kõrgemate ametiisikute (nt piiskopi, ordumeistri või abti) abiline ja vajadusel asendaja. 
Kuni 1980. aastateni jagati koadjuutorid kaheks: ühtede ametiaeg kehtis kuni abistatava elu lõpuni ning teistel oli ametijärgluse õigus abistatava surma või ametist loobumise järel (selliseid koadjuutoreid nimetati ladina keeles "coadiutores cum iure successionis"). Seejärel on koadjuutoritel reeglina ametijärgluse õigus; selle puudumine on erandlik. 
Esimesed Liivimaa piiskoppide koadjuutorid on teada 14. sajandi lõpust. Esimene Liivimaa ordumeistri koadjuutor sai ametisse aga alles 1530. aastatel.
Parlamentaarne vabariik

Parlamentaarne vabariik on parlamentarismi vorm, kus riigipeaks on president või riigipea puudub. Riigipeal on parlamentaarses vabariigis tavaliselt vaid esindusfunktsioon.
Eesti näide.
Eesti oli parlamentaristlik riik aastatel 1920–1933 ja on seda uuesti alates 1992. aastast. Aastatel 1920–1933 Eestil presidenti ei olnud. 1992. aasta põhiseaduse järgi on Eestil väheste volitustega president.
Rein Aun

Rein Aun (5. oktoober 1940 Liiva, Nõmme – 11. märts 1995 Tallinn) oli eesti kergejõustiklane (kümnevõistleja), kes võitis 1964. aasta suveolümpiamängudel kümnevõistluses hõbemedali. 1968. aastal püstitas ta maailmarekordi viievõistluses.
Elukäik.
1960. aastal lõpetas ta Tallinna 18. Keskkooli ja asus Tartu Riiklikku Ülikooli kehakultuuri õppima, ülikooli lõpetas 1969. aastal.
Ta töötas Kalevis, KSMK-s, Tööjõureservides ja Schnelli kergejõustikuklubis treenerina, Kergejõustikuliidu peasekretärina ja Tallinna Sadamas administraatorina. Tema nimekaim kümnevõistlejast õpilane oli Sven Reintak. Aun oli kümnevõistlusklubi Dekatlon üks asutajaid ja president.
Sportlaskarjäär.
Aun alustas kergejõustikutreeninguid 1955. aastal Spartakis Vladimir Žulini käe all. Kümnevõistlusega hakkas tegelema 1957. aastal ning püstitas 1959. aastal Nõukogude Liidu noorterekordi. Ülikoolis õppides sai tema treeneriks Fred Kudu. 
Kümnevõistlus.
1964. aasta Tōkyō olümpiamängudel kogus ta (Nõukogude Liitu esindades) 7677 punkti (uue arvestuse järgi 7842 punkti; alade tulemused: 10,9 – 7.22 – 13.82 – 1.93 – 48,8 – 15,9 – 44.19 – 4.20 – 59.06 – 4.22,3) ning tuli sellega hõbemedalile. Samal aastal sai ta ka Nõukogude Liidu meistrivõistlustel hõbemedali, samuti hõbemedali Liidu sisemeistrivõistlustel kuuevõistluses. 
1964. aastal püstitas ta kümnevõistluses kaks Eesti NSV rekordit: kõigepealt 7813 ja siis 7842 punktiga. Mexico OM-i eelsetel aastatel püstitas ta ka Nõukogude Liidu rekordid 7979 ja 8026 punktiga (10,5 – 7.07 – 14.98 – 1.83 – 49,4 – 15,2 – 47.52 – 4.30 – 68.40 – 4.38,6).
Euroopa meistrivõistlustel 1966. aastal sai ta 7378 punktiga 5. koha. Kuldmedali võitis Aun nii 1967. kui ka 1968. aasta Nõukogude Liidu meistrivõistlustelt. 1968. aasta México olümpiamängudel ta katkestas. Selle aasta parima tulemuse saavutas ta Leninakanis 18. augustil 1968: 7898 punkti (10,5 – 7.07 – 14.98 – 1.83 – 49,4 – 15,2 – 47.52 – 4.30 – 68.40 – 4:38,6). 
Sportlaskarjääri jooksul osales ta 49 kümnevõistlusel, millest lõpetas 43. 
Kokku võistles ta 11 korda Nõukogude Liidu koondises (1964–1970) ja 16 korda Eesti NSV koondises (1959–1971).
Viievõistlus.
Viievõistluses püstitas ta 18. juulil 1968 Tartus maailmarekordi 4079 punktiga (uue punktitabeli järgi 4273 punkti, mis on siiani kehtiv Euroopa rekord), alade tulemused: 7.33 – 72.26 – 21,9 – 50.06 – 4.34,5).
Isiklikku.
Rein Auna peres oli neli venda ja õde.
Tema esimene abikaasa Ebe-Kai Aun on spordipedagoog, nende poeg Martin Aun on olnud elukutseline jalgrattur. 
Rein Aun on maetud Tallinna Liiva kalmistule. 
Välislingid.
Haud Tallinna Liiva kalmistul
Paolo Bettini

Paolo Bettini (sündinud 1. aprillil 1974 Itaalias Cecinas) on itaalia jalgrattasportlane. Ta võitis 2004. aasta suveolümpiamängudel meeste grupisõidu. 
Teda peetakse üheks oma põlvkonna paremaks ühepäevasõitjaks. 
Tema hüüdnimi on il grillo 'rohutirts', sest ta teeb suurest grupist ootamatuid spurte. 
Harrastusjalgratturina sai ta väärtuslikke nõuandeid Gianni Bugnolt, keda ta tänini imetleb. 
Alates 1997. aastast on ta elukutseline sportlane. Algul oli ta abiliseks Michele Bartolile, oma itaallasest meeskonnakaaslasele Mapeis. Aastal 2000 võitis ta raske ühepäevasõidu Ardennides (Liège-Bastogne-Liège; ta kordas seda võitu 2002. aastal) ning on sest ajast oma meeskonna kapten. Järgnenud aastatel oli ta rasketel ühepäevasõitudel peaaegu võitmatu, sest oma äärmise plahvatuslikkuse tõttu pani ta end maksma nii tõusudel kui ka väikeste gruppide sprintidel. 
2000. aasta suveolümpiamängudel sai ta 9. koha ja 2001. aasta maailmameistrivõistlustel Lissabonis võitis hõbemedali. 
2002 ja 2003 võitis ta maailma karika. 2003 võitis ta kokku kolm maailma karikasarja etappi ("Tour Méditerranée", "Hew Cyclassics Hamburg" ja "Clásica San Sebastián"), samuti Milano–Sanremo.
Tour de France'il võitis ta 2000. aastal 9. etapi.
2001. aastal võitis ta maailma karikasarja etapi "Meisterschaft Zürich".
Ta võistleb Belgia meeskonnas Quick Step-Davitamon ning tema treenerid on Patrick Lefevre ja Serge Parsani. 
Isiklikku.
Temast kümme aastat vanem vend Sauro Bettini oli samuti jalgrattasportlane (hukkus 2006. aastal autoõnnetuses). 
Tema abikaasa on Monica ja neil on tütar Veronica, kes sündis mõni päev pärast isa võistlemist 2000. aasta olümpiamängudel.
Sérgio Paulinho

Sérgio Miguel Moreira Paulinho [s'eržiu paul'inju] (sündinud 26. märtsil 1980) on portugali jalgrattasportlane. Ta võitis 2004. aasta suveolümpiamängudel meeste grupisõidus hõbemedali. 
Ta oli elukutseline jalgrattur aastatel 2002–2021. Tema esimesed profimeeskonnad olid ASC-Vila do Conde ja L.A. Pecol. 
2004. ja 2008. aastal tuli ta Portugali meistriks eraldistardiga sõidus. Samal aastal võitis ta Portugali velotuuril (Volta a Portugal) kaks etappi.
Minut (geomeetria)

Minut ehk nurgaminut ehk kaareminut on mittesüsteemne nurga- ja kaareühik. Tähis ′ (priim).
Üks minut võrdub 60 sekundiga ehk 1/60 kraadiga ehk π/10800 radiaaniga. 
formula_1
Geiser

Geiser on aktiivse geotermilise piirkonna (kuuma) vee ja auru allikas, millel on perioodiline pursketsükkel.
Geisri tekkeks on vaja veeallikat ning maa-alust süsteemi (nt lõhed, reservuaarid jne), mis soojendab vett ja tekitab sellega rõhku. Need kolm tingimust esinevad harva koos, mistõttu on ka geisrid harvaesinev nähtus.
Tegutsevaid geisreid on tuhatkond. Enamik neist asub järgmises seitsmes piirkonnas:
Purske kutsub esile maa-alusesse reservuaari kogunenud veeaur, mis, ületades kriitilise rõhu, surub tema kohal oleva vee maapinnale. Suurem osa veest voolab tagasi maa alla, kust ta peagi uuesti välja surutakse.
Leidub looduslikke kuumaveeallikaid, mis pritsivad vett välja kogu aeg, vaibumata nii-öelda laadimiseks. Selliseid allikaid ei nimetata geisreiks, sest definitsiooni järgi on geisri tegevus perioodiline.
On ka külma veega geisreid. Nende puhul ei kutsu purset esile veeaur, vaid vee soojenedes vabanenud süsihappegaas. Sellised on näiteks Herľany geiser Slovakkias või Andernachi geiser Saksamaal.
Minut

Minut on aja mõõtühik ja SI põhiühikuga sekund seotud mittedetsimaalne kordühik (kuuekümnendsüsteemis). Minuti tähis on min. 
Sõna "minut" on tulnud ladinakeelsest väljendist "pars minuta prima" (sõna-sõnalt: osa väike esimene) ehk (tunni) esimene väike osa.
Üks minut on 1/60 tunnist (1 min = 1/60 h). Ühes minutis on 60 sekundit (1 min = 60 s).
Axel Merckx

Axel Merckx (sündinud 8. augustil 1972 Belgias Ukkelis/Uccle'is) on belgia jalgrattasportlane ja jalgrattatreener. 2004. aasta suveolümpiamängudel võitis ta meeste grupisõidus pronksmedali. 
Ta on maanteejalgrattur, kellele sobib mägine tee. 
1993. novembris aastal sai temast elukutseline jalgrattur Team Telekomi meeskonnas. 1995. aastal läks ta üle Motorola meeskonda, kus osales ka noor Lance Armstrong. Hilisemad meeskonnad:
Ta on viiekordse Tour de France'i võitja Eddy Merckxi poeg ning tal on Belgias palju fänne. Kuigi ta tuli 2000. aastal Belgia maanteesõidumeistriks ning võitis samal aastal Giro d'Italia 8. etapi, puuduvad tal seni võidud, mida temalt oodatakse. Ta on mitu korda tõotanud teha asju, mida isa ei suutnud: sealhulgas võita Tour de France'i etapp Alpe d'Huezi mäel ja võita maailma karikavõistluste etapp Paris–Tours. See ei ole tal õnnestunud. 
Ta sai 2004. aasta Tour de France'il parima belglasena 21. koha ning võitis 2004. aasta suveolümpiamängudel meeste grupisõidus pronksmedali. 
Isiklikku.
Oma abikaasa Jodiga on ta abielus 27. oktoobrist 1997. Neil on kaks tütart Axana Taylor Merckx (sündinud 5. mail 2001) ja Athina Grace Merckx (sündinud 29. juunil 2005).
Erik Zabel

Erik Zabel ['eerik ts'aabel] (hüüdnimi Ete Zabel; sündis 7. juulil 1970 Ida-Berliinis) on saksa jalgrattasportlane, üks kõigi aegade parimaid saksa jalgrattureid. 
Ta on sprindispetsialist, kellel on üle 190 võidu ning kes esimese elukutselise jalgratturina üldse on võitnud kuus korda Tour de France'i rohelise trikoo. Ta on tuntud ühena vähestest ratturitest, kes on aasta ringi heas vormis. 
1992. aastal sai ta elukutseliseks Fürstenbergi meeskonnas. 1993. aastal läks ta üle Team Telekomi meeskonda, mille järglase T-Mobile Teamiga oli tal leping 2005. aastani. Alates 2006. aasta hooajast sõidab Team Milram-i meeskonnas 
Hüüdnime "Ete" sai ta Berliinile omase keelepruugi tõttu. Teda peetakse Mario Cipollini kõrval üheks 1990. aastate lõpu parematest sprinteritest. Erinevalt ekstsentrilisest itaallasest on Zabelist aga saanud universaalne sõitja, kes suudab end maksma panna ka ühepäevasõitudel. 
Juba 1989. aastal sai Erik Zabel meeskonna TSC Berlin koosseisus Saksa DV meistriks DDR-Meister 4000 meetri meeskondlikus eraldistardiga sõidus Berliini talverajal. 1998 ja 2003 tuli ta eraldistardiga maanteesõidus Saksamaa meistriks. 
1994 sai ta ühepäevasõidul Pariis–Tours esimese suure rahvusvahelise võidu. Avalikkuse tähelepanu alla sattus Zabel aga alles aasta hiljem, 1995, kui ta kahe etapivõiduga Tour de France'il sai Olaf Ludwigi asemel Team Telekomi parimaks sprinteriks. 
1996 võitis Erik Zabel jälle kaks Tour de France'i etappi. Peale selle sai ta esimest korda selga panna kõige rohkem punkte saanud jalgratturi rohelise trikoo, mis tal õnnestus 2001. aastani saada kuus korda järjest, mis on rekord. Zabelil on ka saksa jalgratturite seas kõige rohkem Tour de France'i etapivõite (12). 
1997 võitis Zabel esimest korda ühepäevasõidu Milano–San Remo. Seda võitu kordas ta 1998., 2000. ja 2001. aastal.
2000 ja 2001 olid Zabeli karjääri tipphetked: paljude teiste võitude kõrval võitis ta kummalgi korral kaks maailma karikasarja etappi, võitis 2000 maailma karika ja juhtis 2001 maailma edetabelit. 2001 võitis ta kokku 29 etappi ning valiti Saksamaa aasta sportlaseks.
Pärast keskpärast 2002. aastat, mil ta suutis küll kaitsta oma esikohta edetabelis, kuid ei saavutanud suuri võite, paistis Zabel 2003. aastal jälle silma oma teise Saksamaa meistri tiitliga pärast 1998. aastat, kolme etapivõiduga Vuelta a Españal ning kaheksanda Pariisi–Toursi võiduga.
2000. ja 2003. aastal oli ta edetabelis teine. 
2004 võitis ta etapi Ruta del Solil, võitis sõidu ümber Kölni Rennen Rund um Köln, võitis kaks etappi rahutuuril ja kaks etapivõitu tuuril Bayern Rundfahrt.
2004. aasta suveolümpiamängudel sai ta meeste grupisõidus peagrupi eesotsas 4. koha.
Andrej Hauptman

Andrej Hauptman (sündinud 5. mail 1975 Ljubljanas) on Sloveenia jalgrattasportlane ja jalgrattatreener. 
Ta oli elukutseline jalgrattur 1999. aastast kuni 2006. aastani. 
2004. aasta suveolümpiamängudel sai ta meeste grupisõidus 5. koha.
Isiklikku.
Ta on 180 cm pikk ja kaalub 70 kg.
Dollarimärk

Dollarimärk ($) on dollari sümbolina kasutatav märk.
Päritolu.
Dollarimärgi päritolu kohta on käibel mitu versiooni. Kõige tunnustatum on ehk järgmine seletus, mille annab Bureau of Engraving and Printing. Nimelt on dollarimärk pärit Mehhiko või Hispaania "P"-dest peesode kohta. Peesod ehk Hispaania dollarid võrdusid 8 reaaliga. Hispaania dollar oli hõbemünt pealdisega "P7". Sõnas 'peesod' ("pesos"; lühend "P's") hakati S-tähte kirjutama P-tähe peale. Niisugune pealekirjutamine on säilinud vanades käsikirjades. Lõpuks jäi P-tähest ainult püstkriips.
Teise versiooni järgi pärineb dollarimärk Saksa taalritelt, mida hakati vermima 1519. aastal Böömimaal. Sõna "dollar" pärinebki saksakeelsest sõnast "thaler" ('taaler'). Nende müntide aversil kujutati ristilöödud Kristust, reversil ristilöödud madu. Mao peast ühel pool olid tähed NU, teisel pool number 21. See vihjab Piibli 4. Moosese raamatu (ladina keeles "Numericus") 21. peatükile.
Selles peatükis räägitakse, kuidas juudid hakkasid mässama neid juhtinud Moosese ja Jahve vastu, sest nad kartsid jäädagi kõrbe surema. Karistuseks saatis Jahve mürkmadusid, kelle hammustuse tagajärjel paljud surid. Juudid tunnistasid pattu ja palusid andeks. Jahve käskis Moosesel naelutada üks madu pika lati otsa. Igaüks, kes seda madu vaatas, paranes. Seda imettegevat madu kujutatigi taalril, ainult latt asendati ristiga, et rõhutada sarnasust imeväelise Kristusega, kes risti löödi.
Et risti rõhtkriips S-kujulisest maost halvasti eristus, on see ajapikku kadunud.
Kolmanda versiooni järgi on peeso ja dollari tähis pärit keskaegsest lühendist "lb" ("libra" 'nael') ühe või kahe põikkriipsuga ülal. See, mis praegu tundub S-tähena, koosneb b-tähe ümarusest all ning põikkriipsu(de)st ülal. Kolmanda versiooni järgi on S-täht jäänus numbrist 8 (Hispaania dollari väärtus oli 8 reaali).
Seda sümbolit olevat laialdaselt kasutama hakatud juba enne seda, kui Ameerika Ühendriigid hakkasid 1785 USA dollarit rahaühikuna kasutama.
Valuutakotid, mida USA rahapaja väljastas, kandsid sarnast üksteise peale asetatud tähtedest U- ja S-märki, mis sarnanes varasema märgiga. USA dollarit hakati tähistama kahe püstkriipsuga dollarimärgiga. Kaht püstkriipsu on tõlgendatud ka Heraklese sammastena. Kui mindi üle kullakatteta rahale, hakati kasutama ühe püstkriipsuga dollarimärki.
7-bitises ASCII-märgistikus on dollarimärk ainuke rahaühiku sümbol (koodiga 36). 8-bitises ASCIIs on ka teisi rahaühikute sümboleid.
Kasutamine programmeerimises.
Dollarimärki kasutatakse ka muutuja tunnusena mõningates programmeerimiskeeltes, nagu näiteks BASICul põhinevad keeled VBA, Qbasic ja Visual Basic), Perl, PHP ja Bash. See kirjutatakse muutujanime ette või taha.
Sõlm

Sõlm on kinnitus- või kindlustusmeetod lineaarset materjali, nagu köis, sidudes või põimides. Põimitis võib koosneda ühest või mitmest jupist köiest, paelast, nöörist, rihmast või isegi ketist seotuna iseenda või mõne objekti külge.
Maadeavastajate loend

"Siin on loetletud maadeavastajaid". 
"Nimekujud ja nimede järjestus vajavad kontrollimist."
Sforza dünastia

Sforza dünastia oli Milano dünastia, kelle esindajad valitsesid Milano hertsogitena aastail 1450–1535 (vaheaegadega) suuremat osa Lombardiast. Sforzade ajal sai Milanost tähtis kultuurikeskus.
Sforza aadlisuguvõsa põlvneb kondotjeer Muzio Attendolost, keda hüüti "Sforza", mis tähendab 'vägivallaga võitja'.
Sforza dünastiast Milano valitsejad.
Kondotjeer Francesco I Sforza sai 1450 Milano hertsogiks, vallutas 1464 Genova, Korsika ja Bari.
Hertsogid Galeazzo Maria Sforza ja Ludovico Il Moro Sforza jätkasid sõdadega Milano valduste laiendamist. 
Giovanni Galeazzo Sforza tütar Bona Sforza (1494–1557) oli abielus Poola kuninga (1506–1548) Zygmunt I-i abikaasa ja Poola kuninganna. 
Rahvaülestõus sundis Lodovicot 1499 Milanost lahkuma, kuid tema pojad Massimiliano Sforza ja Francesco II Sforza taastasid 1521–1525 Sforzade võimu.
Francesco II surma (1535) järel läks Milano Hispaania valdusse.
Mini jõgi (Fujian)

Min (hiina 闽江 (Min Jiang)) on jõgi Kagu-Hiinas Fujiani provintsis. 
Jõgi saab alguse Wuyi mägedest provintsi loodeosas. Sealt voolab ta kagusuunas läbi mägise maastiku ja edasi Fujiani provintsi keskosa, olles selle tähtsaim veekogu.
Min suubub Taiwani väina Fuzhou lahte. Kaldal asub Fuzhou, Fujiani provintsi halduskeskus ja oluline sadamalinn.
Jõe pikkus on 577 km, valgla pindala 60 800 km².
Barbara Radziwiłłówna

Barbara Radziwiłłówna (leedu keeles Barbora Radvilaitė; 6. detsember 1520 Vilnius – 8. mai 1551 Kraków) oli Zygmunt II Augusti abikaasa ja Poola kuninganna alates temaga abiellumisest 1550 kuni oma surmani.
Barbara isa Jerzy Radziwiłł oli --&gt;kastellaan ehk Poola senaator, vojevood ja alates 1531 kuni oma surmani 1541 Leedu Suurvürstiriigi hetman. Tema ema oli Barbara Koła.
Kaasaegsete kirjelduste põhjal oli Barbara üks kauneimaid naisi Euroopas. Ta oli oma aja kohta üsna pikk: 162 cm, sale ja kauni kehaga, heledate juuste ja ühtlaste valgete hammastega. Lisaks huvitus Barbara moest ja kosmeetikast, kasutas lõhnaõlisid ja puudrit.
Barbara oli saanud hea hariduse. Ta rääkis ja oskas kirjutada leedu, vanavalgevene ja poola keeles ning tõenäoliselt ka ladina keeles.
Barbara abiellus 16-aastaselt, 18. mail 1537 Navahrudaki ja hilisema Trakai vojevoodi Stanislovas Goštautasega. Abikaasa suri 18. detsembril 1542 umbes 35-aastaselt.
Barbara alustas suhet Poola kroonprintsi Zygmunt Augustiga. Mees oli 1542 abiellunud Austria Elisabethiga, kellel pärast pulmi lõi välja epilepsia. Elisabethi tervis läks järjest halvemaks ja 1545 suri ta 19-aastaselt epilepsiahoo tagajärjel.
1547 Barbara ja Zygmunt abiellusid. 1. aprillil 1548 suri kuningas Zygmunt I ning Zygmunt August sai Poola kuningaks ja ühtlasi Leedu suurvürstiks. See suurendas märgatavalt Radziwiłłide suguvõsa mõjukust nii Poolas kui Leedus.
Barbara ja Zygmunti abielule olid paljud aadlikud tugevalt vastu. Zygmunt ei hoolinud võimalikest tagajärgedest ja abiellus Barbaraga sellegipoolest: nähtavasti armastas ta Barbarat tõeliselt. Kuninga ema Bona Sforza ei sallinud Barbarat ja organiseeris abielu vastu vandenõusid. Poola seim nõudis kuningalt lahutust, aga Zygmunt keeldus. Lõpuks, 7. detsembril 1550 krooniti Barbara kuningannaks.
Viis kuud hiljem, 8. mail 1551 Barbara suri. Tema surm oli kuningale tõsine kaotus ja tekkis kahtlus, et kuninga ema, kes pärines Sforzade soost, kus mürgi kasutamine rivaalide kõrvaldamiseks oli tavaline, oli Barbara mürgitanud. Siiski ei ole seda tõestada suudetud.
Zygmunti ja tema ema suhted muutusid väga halvaks. Bona Sforza kolis Masooviasse ja elas seal 8 aastat, siis pöördus oma sünnimaale Itaaliasse tagasi ja suri aasta hiljem. Hispaania kuningas Felipe II laskis Bona Sforza mürgitada, sest ei tahtnud tagasi maksta temalt võetud suurt laenu.
Zygmunt abiellus 1553 kolmandat korda, oma esimese naise õega. Ühestki tema abielust lapsi ei sündinud.
Barbara Radziwiłłówna elu ja saatus on inspireerinud paljusid, alates 19. sajandi maalidest üle 20. sajandi filmide ja teleseriaali kuni blogini. Vilniuse kesklinnas on tema üleelusuurune skulptuur. Vilniuse vanalinna lääneväraval asuv neitsi Maarja maal on väidetavalt maalitud tema järgi.
Maluku saared

Maluku saared (ka "Molukid", "Moluki saared", "Vürtsisaared") on Malai saarestiku osa Sulawesi, Mindanao ja Uus-Guinea vahel. 
Suuremad Maluku saared on Halmahera ja Seram, olulised on ka Ternate, Tidore, Ambon ja Banda saared (Banda Besar).
Saared kuuluvad Indoneesiale ning on jagatud Maluku ja Põhja-Maluku provintsi vahel.
Maluku saartelt pärinesid paljud keskajal läbi India Euroopasse veetud vürtsid.
Vjatka jõgi

Vjatka jõgi (vene "Вятка", mari "Ильна-вӱд", "Виче", tatari "Nokrat", tšuvaši "Веткӗ") on jõgi Euroopa idaosas Venemaa Udmurtias, Kirovi oblastis ja Tatarstanis. Pikkus 1314 km.
Algab Ülem-Kama kõrgustikult. Suubub paremalt Kamasse. Jõe ääres on Kirovi, Kotelnitši, Sovetski ja Sosnovka linn.
Suuremad lisajõed on Kobra, Letka, Velikaja, Moloma, Pižma, Tšeptsa, Bõstritsa, Voja ja Kilmez.
Visconti

Visconti on itaalia aadlisuguvõsa, kelle esindajad valitsesid Milanos vaheaegadega 1277–1447. Visconti suguvõsa esindajad kandsid alates 1378. aastast Milano hertsogi tiitlit.
Visconti dünastia Milanos.
Viscontid said 11. sajandi alguses vikonditiitli (sellest ka nende nimi). 1262 nimetas paavst Otteone Visconti Milano peapiiskopiks. 1277 võitis Otteone Desio lahingus gvelfid ja pani aluse Milanos Viscontide sinjoriiale.
Matteo I kindlustas oma võimu Saksa kuninga toel ja laiendas oma mõjuala Põhja-Itaalias, kuid sattus vastuollu paavstiga. Tema valitsusajal kuulusid Viscontidele lisaks Milanole juba ka Alessandria, Asti, Como, Navara, Vercelli, Bergamo, Brescia, Pavia ja Cremona.
Gian Galeazzo Visconti sai 1395 Milano hertsogi ja 1397 Lombardia hertsogi tiitli; tema valdusse kuulus suurem osa Põhja-Itaaliast.
Pärast seda, kui Filippo Maria 1447 meesjärglasteta suri, hakkasid Milanos valitsema Sforzad.
Marajó

Marajó [maraž'oo] on saar Lõuna-Ameerikas Amazonase suudmes. Saar jääb Pará osariiki Brasiilias.
Kirdes piirneb saar Atlandi ookeaniga. Loodest piirab teda Amazonase jõgi. Lõunas on Pará jõgi ja Marajó laht, läänes Brevese jõgi. 
Saare pindala on umbes 40 100 km².
Saarel elab umbes 250 000 inimest.
Essen

Essen on linn Saksamaa lääneosas Nordrhein-Westfaleni liidumaal Ruhri linnastus. Essen on rahvaarvult Saksamaa suuruselt kuues linn. Linn asub Reini-Herne'i kanali ja Ruhri jõe vahel jäädes Saksamaa pealinnast Berliinist 540 kilomeetrit läände ja Belgia pealinnast Brüsselist 230 kilomeetrit kirdesse.
Ajalugu.
Essen on asutatud 845. aastal, kuid oli sajandeid väike põllumajanduslinn. Söe- ja rauamaagi kaevandamisega 19. sajandi alguses algas linna kasv.
Perioodil 1923-1925 okupeeris linna Prantsusmaa. Linn sai Teises maailmasõjas Saksamaa sõjatööstuse keskusena tugevat kannatada.
Rahvastik.
Linna elanike arv oli 2021. aastal 579 432. 16% elanikest on välismaalased. 
Perioodil 1959-1969 elas linnas rohkem kui 700 000 inimest. Elanike arv langes alla 600 000 aastal 2000. Perioodil 2014-2024 ei ole linna elanike arv oluliselt muutunud.
Nasackin

Nasackin, ka "Nasacken", "Nassokin" ja "Nassakin" (vene keeles "Нассакин") on tatari päritolu aadlisuguvõsa.
Ajalugu.
Esimene teadaolev suguvõsa liige oli bojaar Fjodor Nasackin (elas 16. sajandil). Tema poeg Afanassi Fjodorovitš Nasackin oli 1569 Vene asehaldur Irboskas, kuid langes 1580 Toropetsis Rootsi kätte vangi. Asus Rootsi kuninga teenistusse ning talle läänistati kuninga poole esimesed maad 1586. Fjodor Nasackini teine poeg bojaar Leonti Fjodorovitš Nasackin (suri 1590 Haapsalus) siirdus Liivi sõja ajal samuti Rootsi teenistusse ja Poola ja Rootsi kuningas Sigismund läänistas talle 1590. aastal Keskvere külast (Läänemaa) maid.
Leonti poegadest Afanassist (suri 1613) ja Pjotrist (maeti 1636) põlvnes kaks suguvõsa liini. Afanassi haru kustus juba 1656. aastal. Pjotr Leontjevitš Nasackinil aga, kes aastal 1611 Narva kindluses Rootsi teenistusse võetud ja hiljem Martna kihelkonnas, Keskvere ja Patsu ja Soomes Vanhamoisio ("Gammelgård") mõisnikuks olnud, oli arvukalt järeltulijaid. Nendest poeg, Rootsi rittmeister Peteri (surn. 1679), Nikkilä, Vanhamoisio ja Mäntsälä mõisniku, suguvõsa immatrikuleeriti 1668. aastal Rootsi Rüütelkonda aadlisuguvõsana nr 740. Mitu liini siirdus Soome. 24. jaanuaril 1818 võeti nad Soome rüütelkonna matriklisse aadlisuguvõsana nr 61.
Eestimaa Rüütelkonda kuulunud suguvõsa jagunes Vana-Varbla ja Uue-Varbla liiniks, mis eksisteerisid veel 20. sajandi algulgi. See haru immatrikuleeriti 1857. aastal ka Liivimaa rüütelkonda.
Essen (aadlisuguvõsa)

Essen (varem ka Essen a.d. H. Nauckshen-Orrisaar) on Vestfaalist pärit baltisaksa põlis aadlisuguvõsa.
Thomas von Essen (1560– ~ 1617/1627) on von Essenite perekonna dokumenteeritud esiisa, kelle kohta on andmeid nii Eesti- kui ka Liivimaal. Rootsi aadlirenovatsiooni diplomi kohaselt olevat tema isa (nimetu), kes põlvnes von Essenite aadlisuguvõsast, nooruses Vestfaalist Saaremaale tulnud ja Liivi sõjas võidelnud.
Essenite üks vanemaid valdusi Vana-Liivimaal oli Zemgales Madliena kihelkonna aladel asunud 40 adramaa suurune "Essenhof"-i nimeline mõis, mille oma isalt Johann von Essenilt pärinud Heinrich von Essen müüs 1470. aastal 4500 Riia marga eest Krüdeneride suguvõsale maha.
18. septembril 1643 sai Järvamaa Peetri kihelkonna Esna (Orrisaar) ja Liivimaa Ruhja kihelkonna (läti k Rūjiena) Naukšēni (eesti Nausküla, saksa Naukschen) mõisnik Alexander von Essen (1594–1664) renovatsiooni korras Rootsis aadlidiplomi., kuid ei kantud Rootsi aadlisuguvõsade loendisse.
18. detsembril 1717 sai Hans Heinrich von Essen (1674–1729) ja 25. juunil 1719 tema vend, Lellapere mõisnik ja Rootsi sõjaväelane (kindralmajor) Reinhold Wilhelm von Essen (1669–1732) Rootsis vabahärra tiitli, ning immatrikuleeriti 1720 Rootsi rüütelkonda (Nr. 158). 1745. a immatrikuleeriti Kalvi, Võrnu ja Oonurme mõisa omanikest Essenid Eestimaa rüütelkonda (Nr. 23). 1747. a immatrikuleeriti Ruhja kihelkonna Nausküla/Naukšēni mõis mõisast pärit Essenid Liivimaa (Nr. 20) ja 1890 Võhmuta haru Saaremaa rüütelkonda (Nr. 26). 29. juunil 1809 sai vabahärra Reinhold Wilhelm von Esseni pojapoeg Hans Henrik von Essen (1755–1824) krahvitiitli ja immatrikuleeriti 12. märtsil 1812 Rootsi rüütelkonda (Nr. 118).
Suguvõsa liikmeid.
Essenite sugupuu, mille esitamiseks on kasutatud de Villiers/Pama süsteemi ()
Gustaf Otto Stenbock

Krahv Gustaf Otto Stenbock (7. september 1614 Torpa, Småland – 24. september 1685 Stockholm) oli Rootsi admiral, väejuht ja riigimees. 
Teenistuskäik.
Ta oli ka alaealise kuninga Karl XI eestkostevalitsuse liige (vöörmünder).
Perekond.
22. juulil 1645 abiellus krahv Stenbock Stockholmis Brita Horn af Åminnega (suri 1653), kes oli riiginõuniku ja Åminne vabahärra Klas Kristersson Horn (1587–1651) ja vabaproua Sigrid Oxenstierna (1590–1644) tütar, Krister Horni (1622–1692) ja Bengt Horni (1623–1678) õde, Bengt Oxenstierna (1591–1643) õetütar ja Gabriel Oxenstierna (1586–1656) poolõe tütar. Abielust sündisid:
11. juunil 1658 abiellus Gustaf Otto Göteborgis feldmarssal Jakob De la Gardie (1583–1652) tütre Christina Catharina De la Gardiega (1632–1704), kes oli Kolga "(Kolck)", Kiiu "(Kida)", Kõnnu "(Könda)" ja Loo "(Neuenhof)" mõisa pärija ja 1656. aastal lesestunud abielust Gustaf Adolf Lewenhauptiga.
Abielu tulemusena omandasid Stenbockid Kolga mõisa.
Abielust sündisid:
Per Banér

Per Gustafsson Banér (ka Peter (Peder) Baner; 28. juuni 1588 Djursholmi loss, Rootsi kuningriik – 13. juuli 1644 Stockholm, Rootsi kuningriik) oli Rootsi riigitegelane.
Ta oli riiginõuniku, marssali, Djursholmi ja Ekenäsi lossi härra, Läänemaa Virtsu mõisaomaniku Gustaf Axelsson Banéri (1547–1600) ja Stegeholmi ja Västerviki krahvinna Christina Svantesdotter Sture (1559–1619) poeg, Riia kuberneri Svante Banéri (1583–1628), riigimarssal Axel Banéri (1594–1642) ja feldmarssal Johan Banéri (1596–1641) vend.
1611 sai temast kuningas Gustav II Adolfi kammerhärra, 1617 riigikammernõunik ja 1621 kuningliku majesteedi sõjakomissar Liivimaal. 22. augustist 1622 oli Tallinna ja kogu Eestimaa maaisand ning samal aastal Jelgavas ka Poola-Rootsi kaheaastase vaherahu sõlmimise komissar.
1624 oli ta täieõiguslik Tallinna ja Eestimaa kuberner; sai 1625 riiginõunikuks, 1626 kantseleinõunikuks ning oli 1627. aastast Ölandi ja Östergötlandi laaman.
Per Banér päästis Kalmari sõja ajal Gustav II Adolfi elu, kui see oma hobusega läbi jää vajus. Seetõttu oli ta 1617 toimunud Gustav II Adolfi kroonimispidustuste aukülaline ning löödi samas ka rüütliks.
20. detsembril 1651 said tema järeltulijad vabahärratiili ja immatrikuleeriti vabahärrasuguvõsa nr 22 all Rootsi rüütelkonda.
Perekond.
1615. aastal abiellus ta Hebla Flemingiga (surnud 1639), kes oli Viki (Wijk) ja Lemlahdensaari Kuitia (Qvidja, Qwidia) mõisniku vabahärra Claes Flemingi (1535–1597) ja vabaproua Ebba Gustavsdotter Stenbocki (surnud 1614) tütar, riigimarssali ja Torpa vabahärra Gustav Olofsson Stenbocki (1504–1571) tütretütar. Abielust sündisid:
Vltava

Vltava [v'ltava] (saksa keeles "Moldau") on jõgi Kesk-Euroopas.
Jõe lähe asub Šumavas. Voolab algul kagusse, siis aga põhja läbi Tšehhi. Läbib palju kärestikke kuni Prahani. Prahast alates on jõgi laevatatav ja suubub Mělníkis vasakult Elbesse (Tšehhis "Labe"). 
Suurust arvestades on Elbe küll Vltava lisajõgi, ent kuna Saksamaal kutsutakse seda jõge Elbeks, siis peetakse Vltavat Elbe lisajõeks. 
Vltava on Tšehhi pikim jõgi (430 km). Vltava valgla katab 28 000 km².
Suuremad lisajõed on Malše, Lužnice, Otava, Sázava ja Berounka.
Mindanao

Mindanao on Filipiinide suuruselt teine saar Luzoni järel.
Mindanao on maailmas suuruselt 19. saar. Rahvaarvult on ta maailma 8. saar.
Saare pindala 94 630 km². Saar on mägine. Apo vulkaan (kõrgus 2954 m) on saare ning ühtlasi ka Filipiinide kõrgeim tipp.
Saart ümbritsevad läänest Sulu meri, idast Filipiini meri ja lõunast Sulawesi meri.
Kõigist Filipiini saartest on Mindanaol kõige mitmekesisemad maastikud: kõrged sakilised mäed, peaaegu isoleeritud vulkaanitipud, kõrged platood, ürgmetsad ja laiad soised tasandikud.
Ajalugu.
Mindanao on nimetatud maguindanaode hõimu järgi, kes enne eurooplaste saabumist oli saare suurim ja võimsaim hõim.
Mindanao on olnud asustatud kümneid tuhandeid aastaid. Eelajaloolisel ajal saabusid saarele negriitod, umbes 1500 eKr austroneeslased.
13. sajandil levis piirkonda islam ja rajati Filipiini sultanaadid, näiteks Maguindanao ja Sulu sultanaat. Siiski oli eurooplaste saabumise ajaks islamisse pöördunud ainult osa saare elanikest. Enamik inimesi saare põhja- ja idaosas järgisid oma rahvuslikke religioone, kuni eurooplased nad lõpuks ristiusustasid. Tänapäeval on saare elanikkonnast 63% kristlased ja 32% muslimid.
16. ja 17. sajandi vahetusel toimus Mindanao elanikel esimene kokkupuude hispaanlastega, kes saare vallutasid.
Provintsid.
Saare territoorium on jagatud viieks piirkonnaks, mis koosnevad järgmistest provintsidest:
Kirov

Kirov (vene keeles Киров; aastani 1934 Vjatka, aastani 1780 Hlõnov) on linn Venemaa Euroopa-osas. See on Kirovi oblasti keskus. Elanike arv 448 500 (2005). Asub Vjatka jõe ääres.
Linn nimetati ümber 1934. aastal tapetud ÜK(b)P Leningradi oblastikomitee I sekretäri Sergei Kirovi mälestuseks Kiroviks. 
Linn jaguneb neljaks rajooniks: Lenini, Oktoobri, Pervomaiski ja Novovjatski rajoon.
1989. aastal liideti Kiroviga Novovjatski linn, tänapäeval Kirovi Novovjatski rajoon. 
Kirovi linna haldusalas on kaheksa linnaümbruse valda ("сельский округ"). Suuremad asulad on Ljangassovo (umbes 13 000 elanikku) ja Radužnõi alev (umbes 10 000 elanikku). 
Kirovi Pobedilovo lennujaam asub Ljangassovos.
Ajalugu.
12.-13. sajandil oli Hlõnov üks Põhja-Venemaa piirkonnas asuvaid demokraatliku riigikorraga vabariike koos Novgorodi ja Pihkva vabariigiga, kus võimu teostasid rahvaesindajate poolt veetše ning riigijuhiks oli valitav vürst. Hlõnovi vabariik kaotas oma sõltumatuse ja osalise iseseisvuse 15. sajandil pärast Moskva suurvürstide korraldatud ekspansiooni Põhja-Venemaale ning Moskva suurvürstiriigi võimu kehtestamist.
Eestimaa kindralkuberneride loend

Eestimaa kindralkuberner oli Rootsi kuninga või Venemaa keisririigi keisri/keisrinna poolt määratud kõrgeim Eestimaa kindralkubermangu ja Eestimaa kubermangu valitsusametnik (kindralkuberner).
1561. aastast, pärast Liivi sõda, mille lõppedes jäi Põhja-Eesti ehk Eestimaa Rootsi võimu alla valitsesid Põhja-Eesti ehk Eestimaa hertsogkonda Eestimaa asehaldurid ja kubernerid 1561–1674. 1584. aastal loodi Rootsi kuninga ülemvõimu all Eestimaa hertsogkond ehk Eestimaa kubermang, siis 1673. aastast alates moodustati Eestimaa kindralkubermang
Rootsi aegse 1634. aasta Rootsi „valitsemiskorraldusele” (rts regeringsform) kohaselt oli (kindral)kuberner oli Eestimaal viibivate väeosade ülemjuhataja, pidi kindlustama kehtivate Rootsi seaduste täitmise, määras ametisse kõik kuninglikud ametnikud, vastutas korra ja julgeoleku, teede ja sildade korrashoiu, postiasjanduse, sisse- ja väljareisivate isikute kontrolli (nn passide alusel), maksude laekumise, reduktsiooni läbiviimise, linnade käsitöö ja kaubanduse edendamise ning kiriku- ja kooliasjade eest. Kuberner oli Eestimaa kubermanguvalitsuse juht. Rootsi aegsesse kubermanguvalitsusse kuulusid 1659. aastal peale kuberneri maa- ja sõjakomissar, sekretär ja tema kantseleiametnik, kammerhärra ja tema sekretär, postmeister; rootsi, saksa ja eesti pastorid; organist; vene tõlk ning timukas. (Kindral)kubermanguvalitsuse koosseis oli eri aegadel erinev. Rootsiaegse kubermanguvalitsuse tegevus lõppes Eestimaa liitmisel Venemaaga 1710. aastal. (Kindral)kuberneri äraolekul asendas teda asehaldur ning kohtadel viisid (kindral)kuberneri otsuseid täide adrakohtunikud. (Kindral)kuberneri juures töötas assistentnõunike nõuandev kolleegium.
Eestimaa kindralkubernerid 1674–1710.
Rootsi Kuningriigi koosseisus
Eestimaa kindralkubernerid 1710–1876.
Aastal 1710 läks Eestimaa Venemaa keisririigi võimu alla.
Eestimaa kindralkubernerid 1710–1728.
'("1728–1762 valitsesid kindralkuberneride asemel kubernerid")'
Eestimaa kindralkubernerid 1808–1819.
1808–1818 oli Eestimaa kubermangul eraldi kindralkuberner või tsiviilülemjuhataja.
Liivi-, Eesti- ja Kuramaa kindralkubernerid 1819–1876.
Ametikoha nimetusena kasutati ka väljendit "(Остзейский генерал-губернатор")
Kindralkuberneri adjutant:
Peter August Friedrich

Peter August Friedrich von Schleswig-Holstein-Sonderburg-Beck (vene Петр Август Фридрих Гольштейн-Бекский) (7. detsember 1696 Königsberg – 22. märts 1775 Tallinn) oli Schleswig-Holstein-Sonderburg-Becki hertsog 1728–1775 ning Venemaa sõjaväelane ja riigitegelane.
Elulugu.
Peter August Friedrich sündis Schleswig-Holstein-Sonderburg-Becki hertsogi Friedrich Ludwigi (1653–1728) ja Schleswig-Holstein-Sonderburg-Augustenburgi printsessi Luise Charlotte (1658–1740) pojana. Tema isapoolsed esivanemad põlvnesid Taani kuninga Frederik II ja Liivimaa kuninga Magnuse nooremast vennast Johannist.
Peter August Friedrich teenis algul ooberstina Hessen-Kasseli sõjaväes kuni Venemaa keisrinna Anna Ivanovna ta Venemaa armeesse kutsus ja polkovniku aukraadi andis. Holstein-Beck osales aastatel 1735–1739 Vene-Türgi sõjas ja Kübarate sõjas 1742. aastal Rootsi vastu.
1743–1753 oli Peter August Friedrich Eestimaa kuberner. Seejärel asus Holstein-Beck uuesti sõjaväeteenistusse, sai "général en chef"'i auastme ja võttis osa Seitsmeaastasest sõjast.
1758–1762 oli ta uuesti Eestimaa kuberner. Schleswig-Holsteini päritolu Peeter III troonile pääsemise puhul ülendati Peter August Friedrich 1762. aastal kindralfeldmarssaliks ning määrati Eestimaa kindralkuberneriks ja samaaegselt Peterburi kubermangu kindralkuberneriks. Pärast Peeter III kukutamist 1762. aasta juunis jäeti Holstein-Beck ilma Peterburi kindralkuberneri ametikohast, kuid ta jäi Eestimaa kindralkuberneriks, kellena töötas kuni oma surmani 1775. aastal. Eestimaa kindralkuberner (1762–1775) Peter August Friedrichi ajal 1767–1773 rekonstrueeriti Toompea lossi idatiib Eestimaa kubermanguvalitsuse esindushooneks (arhitekt Jenast pärit Johann Schultz).
Talle kuulus Haabneeme ja 26. mail 1758 keisrinna Jelizaveta Petrovna poolt kingitud Lagedi, Saha ja Viimsi mõis.
Teda autasustati Venemaa kõrgeima, Püha Andrease ordeniga. Lisaks sellele oli ta autasustatud Vene keisririigi Püha Aleksander Nevski, Preisi kuningriigi Musta Kotka ning Holsteini hertsogiriigi Püha Anna ordenitega.
Ta maeti 18./19. märtsil Tallinna Niguliste kiriku kõrvale püstitatud Holstein-Becki hauakabelisse.
Perekond.
Peter August Friedrich oli abielus kaks korda: 
1723. aastal Hessen-Philippsthali maakrahvinna Sophiega (1695–1728). Abielust sündis:
1742. aastal krahvitar Natalja Nikolajevna Golovinaga (1724–1767). Abielust sündisid:
Volhovi jõgi

Volhovi jõgi (vene "Волхов", soome Olhavajoki) on jõgi Euroopas. Pikkus 224 km.
Algab Ilmjärvest. Ülemjooksul voolab aeglaselt. Läbib lähte lähedal Novgorodi. Alamjooksul laskub Balti klindilt, moodustades kärestikke. Kärestikest allavoolu voolab rahulikult, jõekaldal on Kiriši, Volhovi ja Novaja Ladoga linn. Suubub Laadoga järve. Jõe järgi on nimetuse saanud ordoviitsiumi Volhovi lade.
Ilmjärv

Ilmjärv, enamasti eesti keeles tuntud ka Ilmeni järve nime all, (vene keeles "Ильмень", "Ilmen", vanavene keeles "Илмерь", "Ilmer"; soome keeles "Ilmajärvi") on järv Venemaal.
Ilmjärve veepinna tase, seejuures ka sügavus ja pindala kõiguvad tugevalt (660–2200 km²). Keskmine tase on 18 meetrit üle merepinna. Suurim sügavus ulatub 10 meetrini, pindala on kuni 2100 km2. Välja voolab Volhovi jõgi, sissevoolavatest jõgedest on tähtsamad Lovat, Msta, Pola ja Šelon.
Menorca

Menorca [men'orka] on Hispaaniale kuuluv saar Vahemeres, idapoolseim Baleaari saartest. 
Saare pindala on 668 km². Saare suurim kõrgus 358 meetrit (El Toro mägi). Seal elab umbes 88 000 inimest. 
Saare idarannikul on Maó laht, mis on kitsas, aga sügav ja hästi varjatud, see on üks parimaid sadamakohti Vahemeres.
Ajalugu.
Menorca on tuntud megaliitide poolest, mis arvatakse pärinevat ajast 3000–1200 eKr. Neid on sadu ja nende seas on nii hauakambreid, T-kujulisi kiviskulptuure kui kivist kaitserajatisi. Arvatakse, et neid on mõjutanud teised tollased Vahemere maade kultuurid, näiteks Minose kultuur Kreetal.
Kirjalikes allikates on Menorcat esimest korda mainitud 6. sajandil eKr . Baleaarid koosnevad ühest suurest ja ühest väikesest saarest ning sellest tulenesid saarte ladinakeelsed nimed "Maiorica" ja "Minorica". Siit pärinevad saarte tänapäevased nimed Mallorca ja Menorca. 
Saare vallutasid foiniiklased, hiljem kartaagolased. Aastatel 123–122 eKr läksid saared Rooma riigile. Pärast Augustuse maadejaotust kuulusid nad Hispania Tarraconensise provintsi. Pärast Diocletianuse ja Constantinose riigireforme moodustasid Baleaarid ja Pitiuusid 369 uue provintsi Insulae Baleares. 5. sajandil tungisid saarele vandaalid. Aastatel 534–768 kuulusid Baleaarid Bütsantsile, seejärel vallutasid need araablased. 
903. aastal liideti Menorca Manūrqah' nime all Córdoba kalifaadiga. 1231 vallutasid kristlased Mallorca, misjärel Menorcast sai sõltumatu islamiriik. 17. jaanuaril 1287 vallutas Aragóni kuningas Alfonso III ka Menorca ja 17. jaanuari tähistatakse Menorcal rahvuspühana. Araablased, kes keeldusid kristlusesse pöördumast, müüdi orjadeks.
Menorca kuulus Majorca kuningriiki, mis oli Aragoni sõltlasriik. 1344 liidendas Aragon selle endaga, seejärel sai osaks Hispaaniast. 1708 vallutas Hispaania pärilussõjas saare Suurbritannia. 1802 sõlmitud Amiensi lepinguga sai Hispaania saare tagasi.
Sealt pärineb majonees.
Antipood

Antipood on punkt, mis asub diametraalselt Maa vastasküljel. Punkti ja selle antipoodi ühendav sirge läbib maaellipsoidi geomeetrilist keskpunkti. 
Ümbermaailmareisiks loetakse muude tingimuste kõrval ka antipoodide läbimist.
Michigani järv

Michigani järv on järv Põhja-Ameerikas.
Ühendatud Mackinaci väina kaudu Huroni järvega. 
Lõunarannal on Chicago linn.
Nils Bielke (1644–1716)

Nils Turesson Bielke (7. veebruar 1644 Stockholm – 26. november 1716 Rootsi) oli Rootsi väejuht, diplomaat, riigimees (Rootsi riiginõukogu liige) ja Salestadi krahv.
Järgmisel aastal pärast isa surma, 1649 tegi kuninganna Kristiina Nils Bielke Korppo (rootsikeelse nimega Korpo) krahviks. Korppo on väike saar Soome edelarannikul.
Ta astus 1660. aastatel Rootsi sõjaväkke ja ühtlasi Rootsi õukonda. Ta paistis silma Skåne sõjas (1675–1679) organisaatorina ja juhatas 1676 Lundi lahingus ratsaväerügementi, sai 1678 kindralleitnandiks, 1679–1681 ja 1684–1687 oli ta Rootsi saadik Prantsusmaal, 1687 sai ta krahvitiitli ja immatrikuleeriti 1689 Bielke nime all Rootsi rüütelkonda krahvisuguvõsana nr 29. Samal aastal määrati ta Eestimaa kindralkuberneriks, kuid asus juba samal aastal ametisse Pommeri kindralkubernerina ja töötas sellena 1698. aastani. 1690 ülendati ta feldmarssaliks.
Bielke osales Leopold I vägede koosseisus Suures Türgi sõjas ja sai selle eest Saksa-Rooma riigi riigikrahvi tiitli.
Bielke oli vastu Karl XI katsetele kehtestada Rootsis absoluutne monarhia ja mõisate reduktsioonile. Pommeri kindralkubernerina takistas ta reduktsiooni Pommeris ja pidas Rootsi valitsuse teadmata läbirääkimisi Prantsusmaaga, püüdes muuta Rootsi poliitikat Prantsuse-meelsemaks. See sai avalikuks ja Bielke kaotas kindralkuberneri koha. 1705 mõisteti ta selle eest koguni surma, kuid surmanuhtlust ei viidud täide ja 1715 anti talle armu.
1697 kirjutas Bielke raamatu käsikirja, mis pidi andma tema enda poegadele nõuandeid, mida oli tarvis edukaks karjääriks riukaliku isevalitseja juures.
Perekond.
Nils Bielke vanemad olid riiginõunik ja Salestadi vabahärra Ture Nilsson Bielke (1606–1648) ja Djursholmist pärit Christina Anna Banér (u 1625–1652). Tema ema oli Riia asehalduri, riiginõunik Svante Gustafsson Banéri (1584–1628) tütar. Õde Ingeborg Bielke (surnud 1671) oli 1670. aastast abielus krahv Gustaf Stenbockiga (1646–1672), kes oli krahv Gustaf Otto Stenbocki poeg.
Nils Bielke abiellus 1669 krahvitar Eva Horniga (1653–1740), kes oli Pori krahvi välimarssali Gustaf Horni (1592–1657) ja tema teise naise, Sigrid Bielke (1620–1679) tütar – poegi Gustaf Hornil polnud. Abielust sündisid
Teised lapsed Gustaf (1672–1672), Ture (1674–1674), Adam (1679–1679) ja Sofia Charlotta (1693–1696) surid kõik noorelt.
Náxose saar

Náxos (Vana-Kreeka kontekstis Naxos, kreeka keeles ja vanakreeka keeles Νάξος; itaalia keeles "Nasso") on Kreekale kuuluv saar Egeuse meres, suurim Küklaadidest. 
Pindala on 428 km². 
Saare kõrgeim mägi 1003 m kõrgune Zéfs, mis on ka Küklaadide kõrgeim mägi. 
Naxosel jättis Theseus Ariadne maha.
Mälaren

Mälaren ehk Mälari järv on järv Rootsis.
Järve pindala on 1190 km². Tegu on suuruselt Rootsi kolmanda järvega Vänerni ja Vätterni järel. Suurim sügavus on 66 meetrit.
Järves on palju saari ja lahtesid. 
Stockholmi kohal Gamla Stani juures voolavad Mälarenist välja kaks lühikest jõge - Norrström ja Söderström. Kõrge veeseisu korral meres voolab merevesi Saltsjönist järve. Keskmine veetase järves on vaid 30 cm üle merepinna.
Newfoundland

 
Newfoundland on Atlandi ookeani saar Põhja-Ameerika ranniku lähedal. Kuulub Kanadale ja on osa Newfoundlandi ja Labradori provintsist.
Idas, kirdes ja lõunas külgneb ookeani avaosaga, edelas Caboti väinaga, läänes Saint Lawrence'i lahega ja loodes Belle Isle'i väinaga. Saare pindala on 111 390 km². Saarel on madalaid mägesid, kõrgusega kuni 814 meetrit. Rannikul on palju lahtesid ja poolsaari.
Newfoundland on pindalalt maailma 16. ja Kanada 3. saar.
2006. aasta rahvaloenduse järgi elas saarel 479 105 inimest.
Saare suurim asula on Saint John's.
Koloniaalajalugu.
5. augustil 1583 võttis Humphrey Gilbert Newfoundlandi Inglismaa kuningriigi valdusse esimese ülemerekolooniana. Ent asulaid hakati sinna rajama alles 1610. aastal, kui saarele moodustati esimene asundus (ja lähiaastatel veel mitu). Erinevalt tavalistest kroonikolooniatest olid Newfoundlandil, mille kuberner omas kogu koloonia maad. Valduskolooniad võisid tegutseda aktsiaseltsi põhimõttel ja nende põhiline eesmärk oli omanikele kasumi teenimine. Nõnda sarnanesid need Inglismaa maamõisatega. Aastatel 1610–1728 oli saarel rida omanikkubernere, kellest nii mõnigi polnud saart oma silmaga näinudki. Selgus, et kirja teel võis juhtida küll teises Inglismaa otsas olevaid mõisaid, ent mitte ookeanitaguseid valdusi, ja see pärssis saare arengut. Osa kolooniaid müüdi riigile, osa läks pankrotti. Lõpuks moodustati nende asemele nii-öelda harilik, kroonikoloonia.
1655. aastal rajasid oma asulad saarele ka prantslased. Kasutades inglise kolooniate nõrkust, võtsid nad peatselt enamiku saarest enda kontrolli alla. Nende keskuseks oli Pleasance, tänapäeval Placentia. Kuningas Williami sõja ajal 1689–1697 vallutasid prantslased peaaegu kogu saare, ent Ryswicki rahuga taastati Ameerikas "status quo". Järgnenud Kuninganna Anne'i sõjas 1702–1713 said prantslased lüüa ja vastavalt Utrechti rahule pidid Newfoundlandilt lahkuma.
Arteesia kaev

Arteesia kaev on kaev, mille vesi iseenesest maapinnale tõuseb. 
Selle nähtuse tekkepõhjuseks on asjaolu, et kaevu toitev veelade on kohati kaevu ülaosast kõrgemal. Seetõttu tõuseb vesi ühendatud anumate printsiibi tõttu iseenesest pinnale. Nähtusele on nime andnud Artois' provints. Arteesia kaeve leidub ka Eestis.
Sava

Sava [s'aava] on jõgi Euroopa kaguosas.
Jõe lähe asub Alpides Sava Dolinka ja Sava Bohinjka ühinemiskohas. Voolab kagu ja ida suunas, läbides Ljubljanat ja Zagrebi. 940-kilomeetri pikkune jõgi suubub Belgradi kohal paremalt Doonausse.
Neuchâteli järv

Neuchâteli järv (sks. k. Neuenburgersee) on järv Euroopa keskel Šveitsi loodeosas pealinnast Bernist 30–40 km lääne pool. 
Järve pindala on 218 km2, pikkus kirde-edela suunal 38,5 km, ruumala 14 km3 ning suurim sügavus 153 meetrit. Veetase on 429 meetrit üle merepinna. Järve valgla katab umbes 2670 km2. 
Neuchâteli järv on suurim täielikult Šveitsi piires paiknev järv. 
Suurim linn järve kaldal on samuti Neuchâtel. 
Kirde pool on samas orundis jätkuks Bieli järv.
Novaja Zemlja

Novaja Zemlja (vene Новая Земля 'Uus Maa') on Venemaale kuuluv saarestik Põhja-Jäämeres. Halduslikult kuulub saarestik Arhangelski oblasti koosseisu.
Novaja Zemlja koosneb kahest suuremast saarest (Põhja- ja Lõunasaar), mille vahel on kitsas väin Matotškin Šar, ja hulgast pisikestest saartest. Lõunas eraldab teda Vaigatši saarest 50 km laiune väin Kara Värav. Saarestikust itta jääb Kara meri ja läände Barentsi meri.
Saarestiku pindala on umbes 83 000 km². Põhjast lõunasse on saarestiku pikkus 925 km. Lõunasaare laius on kuni 143 km, Põhjasaare laius kuni 123 km. Saared on mägised, olles Uurali mäestiku jätkuks.
Kliima on arktiline. Talv on pikk ja külm, kuni –40 °C, tuule kiirus ulatub kuni 40–50 m/s. Kõige soojema kuu, augusti keskmine temperatuur on –2,5 °C põhjas kuni +6,5 °C lõunas.
Umbes poole Põhjasaarest, 20 000 km², hõlmavad liustikud. Pidev jääkilp on 400 km pikkune, 70–75 km laiune ja üle 300 meetri paks. See on Venemaa suurim jääkilp. Mitmel pool ulatub liustik mereni. Sealt laskuvad merre jäämäed.
Enamiku Lõunasaarest hõlmab arktiline tundra.
Saarestikus on palju järvekesi. Päikesekiirte käes võib saarestiku lõunaosas järvevesi soojeneda kuni +18 °C-ni.
Novaja Zemlja elanikkonna enamiku moodustavad sõjaväelased: saartel on Venemaa tuumapolügoon. Suur osa saartest on radioaktiivselt saastatud: alates 1950. aastatest lõhati seal Nõukogude tuumapomme ja 1961. aastal maailma suurim vesinikupomm. Pärast tuumakatsetuste keelustamist atmosfääris lõhati pomme maa-alustes šahtides.