Karl Säre

Karl Säre (2. juuli 1903 Tartu – 14. märts 1945 Neuengamme koonduslaager, Saksamaa) oli Eesti kommunistliku liikumise tegelane, Nõukogude sõjaväeluure töötaja. 1940–1941 EK(b)P KK I sekretär. Saksa okupatsioonivõimud vangistasid ta 1941. aastal. 
Haridus.
Karl Säre sündis Tartus õllevabriku töölise perekonnas. 1921. aastal õppis ta Petrogradis, algul töölisfakulteedis, seejärel Julian Marchlewski nimelises Lääne Vähemusrahvuste Kommunistlikus Ülikoolis, aastatel 1933–1934 Moskva Rahvusvahelises Lenini Koolis. Säre sai täiendava ettevalmistuse tegevuseks luurajana välismaal.
Luuretegevus.
Karl Säre alustas koostööd OGPU-ga Leningradi õpingute aastatel. 1925. aastal saadeti ta Hiinasse NSV Liidu saatkonda tööle. 1927. aastal ta vangistati, kuid vabanes peagi. 
Aastatel 1934–1938 tegutses ta Kominterni ridades Ameerika Ühendriikides, Kanadas, Rootsis ja Taanis. Võimalik, et ta oli Skandinaavia maades üks Nõukogude luure juhte. Taanist koordineeris Karl Säre ka Eestis tegutsevate kommunistide tegevust.
Säret teise Saksa okupatsiooni ajal 1941. aastal poliitilise politsei ametnikuna üle kuulanud Evald Miksoni andmetel olevat Säre tegutsenud Nõukogude luureorganite jaoks Shanghais aastatel 1925–1927, Eestis 1928–1929, Siberi ekspressrongis 1929–1934, Kopenhaagenis 1934–1936, Suurbritannias, Ameerika Ühendriikides ja Kanadas 1936–1937, Stockholmis 1936–1938 ja seejärel Eestis.
1936. aastal mõrvas Säre (koos Johannes Meeritsa ja August Vakepeaga) Taanis Kopenhaagenis oma EKP kaaslase Johannes Eltermanni, keda kahtlustati nende illegaalse kommunistliku liikumise reetmises.
Tegevus Eesti kommunistlikus liikumises.
Säre oli 1917. aastal üks Eestimaa Kommunistliku Noorsooühingu organiseerijaid. Pärast Nõukogude Venemaa kaotust Eesti Vabadussõjas emigreerus ta 1921. aastal Nõukogude Venemaale, kus õppis Petrogradi töölisfakulteedis ja Leningradi ülikoolis, mida ei lõpetanud. 1927. aastast oli Säre Eestimaa Kommunistliku Partei liige, osales aastail 1928–1930 illegaalse Eestimaa Kommunistliku Partei organisatsiooni tegevuse taastamisel ja ülesehitamisel. Peakorter asus Narvas, kus teda tunti põrandaalustes ringkondades "Papa" ja "Onu" nime all.
Aastast 1928 Eestimaa Kommunistliku Noorsooühingu Keskkomitee Eesti sektsiooni sekretär.
Karl Särel tekkisid konfliktid nn “ideeliste” kommunistidega, mis kulmineerusid vastuoludes seoses kindralmajor Undi tapmisega 1930. aastal. Kommunistide parteiorganisatsioon purustati ja Säre kas põgenes Eestist või vahistati ning vahetati välja Nõukogude Liiduga poliitvangide vahetamise korras. Tuli 1938. aasta 9. juunil (7. mail samal aastal kuulutati Eesti Vabariigis välja amnestia poliitilistele vangidele) tagasi, kuid saadeti administratiivkorras Tartust välja. Viibis sisepagenduses Hiiumaal, alates 28.10.1938 Põlvas, eriloaga Tartus (7.12.–21.12.1938, 25.05–25.06.1939, 5.10.–12.10.1939), Tallinnas (29.07.–5.08.1939 ja 13.–15.02.1940); viimati Antslas (17.02.–17.06.1940).
Karl Säre astus kontakti EKP väheste liikmetega ja pahempoolsete sotsialistidega. Kevadel 1940 EKP-s puhkenud võimuvõitluse käigus tõrjus ta tagaplaanile Hendrik Alliku, tasandades endale teed EKP etteotsa. Osales juunipöörde teostamisel ja valiti Andrei Ždanovi soovitusel 12. septembril 1940 EKP I sekretäriks. Sellelt positsioonilt juhtis Säre aastatel 1940–1941 nõukogude võimu sisseseadmist Eestis. 
16.veebruaril 1941 sai ta autoavariis vigastada ja jäi seepärast lonkama. 7.märtsil abiellus ta Venemaalt pärit Jevgenia Vahromejevaga (mitte Varhomejevaga), abielu lõpetati 2.märtsil 1948.
Nõukogude–Saksa sõja puhkemise järel, kui Nõukogude võimuesindajad ja Punaarmee Eestist lahkusid, jäi Säre Eestisse organiseerima partisaniliikumist.
Arreteerimine.
Karl Säre arreteeriti teise Saksa okupatsiooni alguspäevadel pealekaebuse tulemusel 3. septembril 1941. Oma elu päästmiseks andis ta sakslastele üles kõik teised põrandaalused, kes seepeale kiirelt arreteeriti.
Pärast Richard Sorge juhitud Nõukogude sõjaväeluure luurevõrgu paljastamist ja kinnipidamist Jaapanis 1942. aastal saatis Saksa luure Tallinna erilennuki ning viis Säre Tallinna Keskvanglast Saksamaale Berliini. Sealt saadeti ta Sachsenhauseni koonduslaagrisse. Viimast korda nähti Karl Säret avalikkuses Taanis märtsis 1943 eelpool mainitud kommunisti Paul Eltermanni mõrvaprotsessis, kus ta oli süüdistatava rollis.
Müstiline-müütiline periood.
Karl Säre edaspidisest saatusest on liikvel erinevaid versioone. Ühe järgi olevat sakslased ta Eestisse tagasi toonud ja siin maha lasknud. Mõnedel andmetel olevat ta valenime all elanud Euroopas, teistel andmetel andnud end lääneriikide teenistusse. Kolmanda informatsiooni kohaselt olevat Säre veetnud elu lõpuosa kommunistlikus luures.
Einar Sandeni romaanid.
Karl Säre eluloo uurimise ja ühtlasi ka mütologiseerimisega on palju tegelnud Suurbritannias elanud kirjanik ja kirjastaja Einar Sanden. Kasutades oskuslikult kirjaniku loominguvabadust ajaloofaktide tõlgendamisel ja seostamisel, on ta saavutanud huvitavaid tulemusi.
Einar Sanden on kirjutanud romaani "Loojangul lahkume Tallinnast" (Boreas 1979; teine trükk Kupar, Tallinn 1992) ja selle järje "Süda ja kivid" (Boreas 1982; teine trükk Kupar, Tallinn 1993). Neis osalt dokumentaalsetes, osalt väljamõeldud sündmustikuga romaanides on esitatud Karl Säre võimalik elukäik kuni 1970. aastateni. Sanden on ühes intervjuus (Sirp, 11. september 1992) tunnistanud: "Igatahes kõik see, mida ma oma romaanides Säre tegevusest pärast sõda kirjutan, on fantaasia".
Karl Säre surm.
Pikka aega oli Säre saatus pärast 1943. aastal Kopenhaagenis toimunud kohtuprotsessi selgusetu. 2013. aasta oktoobris avastasid Eesti Mälu Instituudi teadurid Bad Arolsenis asuvas Rahvusvahelises Otsimiskeskuses (International Tracing Service – ITS) andmed Säre edasise saatuse kohta. Pärast Kopenhaagenis toimunud kohtuprotsessi lõppu saadeti Säre ilmselt aprillis 1943 Kopenhaagenile kõige lähemasse, Hamburgis asuvasse Neuengamme koonduslaagrisse, kus ta suri 14. märtsil 1945. Surma põhjuseks oli märgitud "südamelihase nõrkus".