tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Violeta Parra

Violeta del Carmen Parra Sandoval (San Fabian de Alico või San Carlos, tänapäeva Ñuble piirkond, Tšiili; 4. oktoober 1917 – 5. veebruar 1967) oli Tšiili kunstnik, muusik, helilooja ja laulja, keda peetakse üheks olulisemaks pärimusmuusika ning liikumise Nueva canción ('uus laul') esindajaks Lõuna-Ameerikas. Ta on ka Tšiili folkmuusika sugemetega laulu "Gracias a la vida" autor ja tuntuim esitaja.
Parra panust Tšiili kultuuriellu peetakse väga oluliseks ning tema loomingust on inspiratsiooni ammutanud hilisemad Tšiili rahvamuusikat edendavad artistid. 
1953. aastal salvestas Parra oma hittsinglid "Casamiento de negros" ja "Qué pena sitena el alma", millest kujunesid tema tuntuimad laulud. 1954. aastal juhtis ta raadiosaadet "Canta Violeta Parra" ja võitis Caupolicani aasta folkloristi auhinna, millega kaasnes kutse esineda noortefestivalil Varssavis. Sealt sai alguse tema rahvusvaheline edu. Muusik jõudis kontserditurneedega külastada Nõukogude Liitu, Saksamaad, Itaaliat ja Prantsusmaad, kuhu asus hiljem ka elama. 
Pärast mitut luhtunud enesetapukatset võttis Parra 1967. aasta 5. veebruaril endalt elu. Ta suri pähe tulistamise tagajärjel. Tema sünniaastapäeval 4. oktoobril tähistatakse Tšiili muusika ja muusikute päeva.
Isiklikku.
Parra haridustee jäi tema isa raske haiguse tõttu lühikeseks. Ta lõpetas algkooli ning õppis aasta ka põhikoolis, kuid suundus pärast seda põllutööle, et aidata perel majanduslikult toime tulla. Naise musikaalsus tuli esile juba varakult: ta hakkas kitarri mängima juba üheksa-aastaselt ning kirjutas oma esimesed laulud 12-aastaselt. 
Pärast isa surma 1929. aastal kolis Parra Santiagosse ning jätkas õpinguid, kuid jättis need mõne aja pärast pooleli. Selle asemel hakkas Parra andma kontserte kohalikes baarides. 
Violeta Parrat tuntakse ka kui kuulsa Parrade kunstnikeperekonna liiget.
Tina Šutej

Tina Šutej (sündinud 7. novembril 1988 Ljubljanas) on Sloveenia teivashüppaja.
Oma rahvusvahelise debüüdi tegi ta 2005. aastal Noorte kergejõustiku maailmameistrivõistlustel. Neil võistlustel saavutas ta kaheksanda koha. Aasta hiljem, 2006. aasta juunioride maailmameistrivõistlustel, võitis ta Sloveenia noorterekordiga teivashüppes 4.25 hõbemedali.
Tina Šutejle on edukaks kujunenud 2020. aastad. 2021. aasta Euroopa sisemeistrivõistlustel Toruńis võitis ta isikliku rekordiga 4.70 hõbemedali. Kuldmedali võitis samuti isikliku rekordiga 4.75 Angelica Moser. 2022. aasta sisemaailmameistrivõistlustel Belgradis võitis ta tulemusega 4.75 pronksmedali. Samal aastal Münchenis toimunud Euroopa meistrivõistlustel võitis ta tulemusega 4.75 pronksmedali.
2023. aasta Euroopa sisemeistrivõistlustel İstanbulis võitis Šutej tulemusega 4.75 soomlanna Wilma Murto järel hõbemedali.
Šutej isiklik rekord välitingimustes on 4.76, mis on hüpatud 11. septembril 2021 Ljubljanas. Sisetingimustes on tema isiklik rekord 4.82, mis on püstitatud 2. veebruaril 2023 Ostravas. Mõlemad tulemused on ka Sloveenia rekordid.
Valeryj Cepkała

Valeryj Viljamavič Cepkała (valgevene keeles Валерый Вільямавіч Цэпкала; vene keeles Валерий Вильямович Цепкало "Valeri Viljamovitš Tsepkalo"; sündinud 22. veebruaril 1965 Hrodnas Valgevene NSV-s) on Valgevene opositsioonipoliitik ja endine diplomaat. 
Valeryj Cepkała on lõpetanud Moskvas riikliku rahvusvaheliste suhete instituudi (MGIMO). Aastatel 1994–1997 oli ta Valgevene välisministri esimene asetäitja ja 1997–2002 Valgevene suursaadik Ameerika Ühendriikides.
1994. aasta Valgevene presidendivalimistel oli Cepkała Alaksandr Łukašenka valimisstaabi juht. 2020. aasta presidendivalimistel esitas ta oma kandidatuuri, kuid seda ei registreeritud. 24. juulil oli Cepkała sunnitud riigist lahkuma. 
Emigratsioonis tegeleb ta Łukašenka režiimi suhtes opositsioonilise poliitilise tegevusega.
Valeryj Cepkała abikaasa on poliitaktivist Vieranika Cepkała.
Alaksandr Valfovič

Alaksandr Ryhoravič Valfovič (valgevene keeles Аляксандр Рыгоравіч Вальфовіч; vene keeles Александр Григорьевич Вольфович "Aleksandr Grigorjevitš Volfovitš"; sündinud 28. juunil 1967 Kaasanis Tatari ANSV-s) on Valgevene riigitegelane. Kindralleitnant (2021).
Alaksandr Valfovič lõpetas 1998. aastal Valgevene Vabariigi Sõjaväeakadeemia ja 2008. aastal Venemaa Föderatsiooni Relvajõudude Kindralstaabi Sõjaväeakadeemia.
Aastatel 2020–2021 oli ta Valgevene kaitseministri esimene asetäitja ja kindralstaabi ülem. Alates 2021. aastast on Valfovič Valgevene Vabariigi Julgeolekunõukogu riigisekretär.
Franak Viačorka

Francišak Valancinavič Viačorka, ka Franak Viačorka (valgevene keeles Францiшак Валянцiнавіч Вячoрка; vene keeles Франтишек Валентинович Вечёрко "František Valentinovitš Vetšjorko"; sündinud 26. märtsis 1988 Minskis Valgevene NSV-s) on Valgevene ajakirjanik ja opositsiooniline poliitaktivist.
Franak Viačorka õppis aastatel 2005–2008 Valgevene Riikliku Ülikooli ajakirjandusteaduskonnas. 2008. aastal alustas ta õpinguid Valgevene Euroopa Humanitaarülikoolis (kaugõppes meedia ja kommunikatsiooni erialal), kuid oli sunnitud pooleli jätma, sest kutsuti sõjaväeteenistusse. 2014. aastal lõpetas ta Varssavi ülikooli meediaturunduse erialal.
Film.
2012. aastal toimus Cannesi filmifestivalil Poola režissööri Krzysztof Łukaszewiczi mängufilmi "Żywie Biełaruś!" esilinastus. Stsenaristid olid Franak Viačorka ja Łukaszewicz. Viačorka mängis filmis kõrvalosa ja oli ka selle filmi režissööri assistent. 
Cichanoŭskaja nõunik.
Alates oktoobrist 2020 on Viačorka Sviatłana Cichanoŭskaja nõunik ja Vilniuses asuva Cichanoŭskaja kantselei välispoliitika osakonna juht.
Kornei Tšukovski

Kornei Tšukovski (sünninimi Nikolai Korneitšukov; 31. märts 1882, Peterburi – 28. oktoober 1969, Moskva) oli vene luuletaja, kriitik, tõlkija, ajakirjanik ja kirjandusteadlane, keda tänapäeval tuntakse eelkõige tema lasteluule poolest.
Nõukogude Liidus ja Venemaal on ta olnud kõige suuremate tiraažidega lastekirjanik, näiteks 2017. aastal trükiti tema raamatuid enam kui kaks miljonit eksemplari. Eesti keelde on Tšukovski loomingut tõlkinud Jaan Kross, Ellen Niit, Jaan Kärner ja teised.
Elulugu.
Tšukovski isa jättis pere maha ning ta veetis lapsepõlve emaga Odessas. Ta õppis Odessa ja Mõkolajivi gümnaasiumis ja töötas alates 1901. aastast ajalehes Odesskie Novosti. Aastatel 1903–1905 töötas ta Londonis ajalehe korrespondendina ja õppis inglise kirjandust.
Pärast tagasipöördumist Peterburi 1905. aastal oli Tšukovski kirjanduskriitik ja avaldas satiiri nädalalehes Signal, mille võimud peagi sulgesid. Pärast 1905. aasta revolutsiooni töötas ta liberaalses ajakirjanduses. 1912–1917 elas ta Repinos. 1916. aastast töötas ta Maksim Gorki asutatud kirjastuse Parus ('Puri') lastekirjanduse osakonna juhatajana. Ta kirjutas luuletusi ja jutte lastele. Tema teostest on tuntumad "Krokodill", "Pese-ennast-sa", "Doktor Aivalus" (ka "Doktor Valus-On"; Hugh Loftingi "Doktor Dolittle'i" eeskujul). 1918. aastast töötas ta kirjastuse Vsemirnaja Literatura ingliskeelse kirjanduse osakonna juhatajana.
Kirjandusteadlasena uuris ta peamiselt Nikolai Nekrassovi loomingut, aga ka Anton Tšehhovi ja Walt Whitmani loomingut.
Tema lapsed Lidija Tšukovskaja ja Nikolai Tšukovski olid samuti kirjanikud.
Džentelmenlik kokkulepe

"Džentelmenlik kokkulepe" ("Gentleman's Agreement") on 1947. aasta Ameerika Ühendriikide draamafilm, mille lavastaja on Elia Kazan ja stsenarist Moss Hart. Film põhineb Laura Z. Hobsoni 1947. aastal ilmunud samanimelisel romaanil, mis räägib ajakirjanikust, kes teeskleb, et ta on juut, et avalikustada antisemitismi New Yorgis ning New Caanani ja Darieni rikastes piirkondades. 
Filmis näitlevad Gregory Peck, Dorothy McGuire, John Garfield, Celeste Holm, Anne Revere, June Havoc, Albert Dekker, Jane Wyatt ja Dean Stockwell.
Teos oli nomineeritud kaheksale Oscari auhinnale, millest pälvis kolm, k.a parima filmi Oscari. Kazan võitis parima lavastaja ja Holm parima naiskõrvalosatäitja Oscari. 2017. aastal tunnistati film kultuuriliselt oluliseks ning võeti USA Kongressi raamatukogu Riiklikku Filmiregistrisse.
Pleoneksia

Pleoneksia on antiikfilosoofiast (algselt vanakreeka keeles πλεονεξία) pärit mõiste, mida võib tõlkida kui inimlik piiritu saamahimu või täitmatus.
Mõkola Lukaš

Mõkola Lukaš (ukraina keeles Микола Олексійович Лукаш; 19. detsember 1919 Krolevets – 29. august 1988 Kiiev) oli tuntud ukraina kirjanduse tõlkija, kirjandusteoreetik ja leksikograaf. Ta oskas rohkem kui 20 keelt. Paljud kirjandusteosed tõlgiti edukalt enamikust nendest keeltest ja tutvustas ta Ukraina kirjandust.
Vsesvit asutas 1989. aastal Lukaši mälestuseks kirjandusauhinna "Ars Translationis".
Lukaš sündis õpetajate peres. Lapsepõlvest peale õppis ta võõrkeeli kergesti. Ta asus õppima Kiievi ülikooli ajalooteaduskonda, kuid õpingud katkestas Teine maailmasõda. 1943. aastast võitles ta Nõukogude armees.
1947. aastal töötas Lukaš pärast Harkivi Võõrkeelte Instituudi lõpetamist võõrkeelte õpetajana. Seejärel sai temast Vsesviti luuleosakonna juhataja.
Lukašit oli õnnistatud fenomenaalsete keeleliste annetega ja tal olid erakordselt laialdased teadmised väliskirjandusest. Teda peetakse üheks silmapaistvamaks Ukraina tõlkijaks, kes tõlkis kirjandusteoseid 20 keelest.
Ta oli kõige viljakam perioodil 1953–1973, mil ta tõlkis Goethe "Fausti", Flaubert’i "Madame Bovary", Schilleri luulet, Boccaccio "Dekameroni" ja paljusid teisi teoseid. Ta oli alates 1956. aastast Ukraina Kirjanike Liidu liige ja osales aktiivselt Ukraina kirjanduselus.
Lukaš toetas alati moraalselt kirjanikke, keda rõhuti. Pärast Ivan Dzjuba arreteerimist, mille põhjustas tema teose "Internatsionalism või venestamine?" ilmumine Londonis, saatis Lukaš kirja Ukraina NSV Ülemraada Presiidiumi esimehele, Ukraina Ülemkohtu esimehele ja Ukraina NSV Peaprokurörile, mille koopia saadeti liidu administratsiooni presiidiumile. Ukraina kirjanikud, milles ta ei nõustunud kohtuotsusega, nimetades seda ebaõiglaseks ning protesteeris Ivan Dzjuba liidust väljaheitmise vastu. Lukaš tegi ettepaneku kanda karistust Dzjuba asemel, kes erinevalt temast oli haige mees ja tal oli perekond, keda ülal pidada.
See tegu läks Lukašile kalliks maksma. Ta vallandati Vsesviti toimetusest ja talle öeldi, et teda hakatakse sunniviisiliselt ravima psühhiaatria erihaiglas. Õnneks neid ähvardusi ei täidetud. 12. juunil 1973 hääletas Ukraina Kirjanike Liidu administratsiooni presiidium ühehäälselt Lukaši liidust väljaheitmise poolt.
Palju aastaid oli ta sisuliselt koduarestis. Teda kiusati taga igal võimalikul viisil ja tema teoste avaldamine lakkas, jättes ta ilma eksistentsivõimalustest. Pikka aega oli tema kvartali sissepääsu juures alaliselt miilits, kes ei lubanud kellelgi teda külastada.
Lukaš ennistati Ukraina Kirjanike Liitu perestroika lainel 1987. aastal, mil ta oli peaaegu suremas. 1988. aastal sai temast Maksõm Rõlskõi kirjandusauhinna laureaat. Ta suri mõned kuud hiljem 29. augustil 1988.
1990. aastal ilmus suur hulk tema tõlkeid kogumikuna "Boccacciost Apollinaire'ini", millest sai omamoodi monument Lukašile. Köite koostaja, tõlkija ja tõlketeoreetik Mõhhailo Moskalenko ütles, et "Mõkola Lukaši näol saadeti Ukrainale Mozarti geenius selle sõna kõige tõelisemas ja täpsemas tähenduses". Tema kolleeg, silmapaistev ukraina tõlkija Hrõhori Kotšur kirjeldas teda sõnadega: "inimesed nagu Lukaš sünnivad tõenäoliselt kord mitme sajandi jooksul".
Raudteeülekäigukoht

Raudteeülekäigukoht on raudtee rööbastee ja jalgtee või jalgrattatee samatasandiline ristumiskoht. Ohutuse tagamiseks varustatakse ülesõidud tänapäeval tõkkepuude ja fooridega. 
Eestis oli signalisatsiooniga varustatud Lilleküla raudteeülekäigukoht enne jalakäijate tunneli valmimist 2012. aastal. 2021. aastal varustati Veerenni raudteeülekäigukoht Tallinnas foorisignalisatsiooniga.
Raudteeületuskoha kate on raudbetoonist, kummist, puidust, asfaltbetoonist või betoonist valmistatud kate, mis asub rööbaste vahel ja mõlemal pool raudteed kuni ühe meetri kaugusel rööpast. Katte välispiir teekattel peab olema rööpaga paralleelne. Raudteeülekäigukoha katte laius peab olema minimaalselt 1,6 m. Raudteeülekäigukoha katte laius ei tohi olla kitsam kui jalgtee või jalgrattatee. Raudteeülekäigukoha ette tuleb paigaldada tõkked, mis takistab liiklejal otsesuunas raudteele liikumist. Tõkked tuleb paigaldada nii, et tõkke otsa ja kõnnitee serva vahele jääb vähemalt 1,0 m vaba ruumi liiklemiseks. Tõkete omavaheline kaugus peab jääma vahemikku 1,5–2,0 m ja tõkke kaugus raudtee teljest 3,1–4,5 m. Liiklusmärk „Ülekäik“ peab olema paigaldatud raudtee teljest 3,1–4,5 m kaugusele.
Tatari ANSV

Tatari Autonoomne Nõukogude Sotsialistlik Vabariik (lühinimi Tatari ANSV; tatari keeles Татарстан Автономияле Совет Социалистик Республикасы; vene keeles Татарская Автономная Советская Социалистическая Республика) oli autonoomne vabariik Vene SFNV ja Vene NFSV koosseisus.
Tatari ANSV eksisteeris aastatel 1920–1990.
Moodustamine.
27. mail 1920 kuulutati Ülevenemaalise Kesktäitevkomitee ja Vene SFNV Rahvakomissaride Nõukogu dekreediga välja Autonoomse Tatari Sotsialistliku Nõukogude Vabariigi moodustamine 25. juunil 1920. Dekreedi kohaselt hõlmas uus autonoomne vabariik Kaasani, Ufa, Samara, Vjatka ja Simbirski kubermangust eraldatud territooriume.
Deklaratsioon Tatarstani riiklikust suveräänsusest.
30. augustil 1990 võttis Tatari ANSV Ülemnõukogu vastu deklaratsiooni Tatarstani riiklikust suveräänsusest ning kuulutas autonoomse vabariigi ümberkujundamise Tatari Nõukogude Sotsialistlikuks Vabariigiks – Tatarstani Vabariigiks. Vabariigi nime muutuse kinnitas 24. mail 1991 Vene NFSV Rahvasaadikute Kongress. 
Vaata ka.
Massive Attack

Massive Attack on Suurbritannia "trip hop"-ansambel, mille asutasid 1988. aastal Bristolis Robert "3D" Del Naja, Adrian "Tricky" Thaws, Andrew "Mushroom" Vowles ja Grant "Daddy G" Marshall. Lahesõja tõttu kasutati 1991. aastal ajutiselt nime Massive.
Ansambli debüütalbum "Blue Lines" ilmus 1991. aastal. Singel "Unfinished Sympathy" jõudis Hollandis nädala edetabeli esikohale ja jõudis edetabeli top-20 hulka ka Suurbritannias, Šveitsis ja Saksamaal.
1998. aasta album "Mezzanine" (sisaldas top-10 singlit "Teardrop") ja 2003. aasta album "100th Window" tõusid mõlemad briti albumimüügi edetabeli tippu. Nii "Blue Lines" kui "Mezzanine" valiti Rolling Stone'i kõigi aegade 500 parema albumi hulka.
2020. aastal avaldas Massive Attack kolmeloolise EP "Eutopia".
Fiľakovo

Fiľakovo (ungari keeles "Fülek", saksa keeles "Fülleck") on linn Slovakkias Banská Bystrica maakonnas Lučeneci ringkonnas.
Geograafiline asend.
Fiľakovo asub Lučeni nõos Ungari piirist ligi 8 km kaugusel, Banská Bystricast umbes 72 km kagus.
Ajalugu.
Asulat on esmamainitud 1242. aastal. Fiľakovo sai linnaõigused 1423. aastal. 1554–1593 oli linn Osmanite riigi võimu all.
Rahvastik.
Slovakkia 2021. aasta rahvaloenduse andmetel oli Fiľakovo elanikest ungarlasi 62,88%, slovakke 29,76%, mustlasi 1,38% ja tšehhe 0,29%. Rahvus oli teadmata 5,14%-l elanikest.
Tadten

Tadten on küla "(Gemeinde)" Austria Burgenlandi liidumaal Neusiedl am See ringkonnas.
Tadten on viinamarjakasvatusküla, mis asub üleminekul Seewinkeli piirkonnast Ungari pustale. 1357. aastal mainiti Raabi kapiitli valduskonfliktis Tadtenit, tollal nimega "Tetun". Esimene asula pärineb 2. sajandist eKr. Küla on mitu korda hävitanud türklased ja kurutsid. 17. sajandil läks Tadten Esterhazy perekonna valdusse. 1804. aastal ehitati krahv Esterhazy juhtimisel roomakatoliku kirik. Kirikut laiendati 1954. aastal praeguse suuruseni. 
Tadteni rahvuspargi küla.
Külast lõuna pool kuni riigipiirini "Einserkanali" juures on Hansági maastiku soised niidud.
Wallern im Burgenland

Wallern im Burgenland on vald ("Marktgemeinde") Austrias Burgenlandi liidumaal Neusiedl am See ringkonnas. See asub Neusiedlerseest idas, umbes 5 km Ungari piirist põhjas.
Weiden am See

Weiden am See on vald ("Marktgemeinde") Austria Burgenlandi liidumaal Neusiedl am See ringkonnas.
Winden am See

Winden am See on vald ("Gemeinde") Austrias Burgenlandi liidumaal Neusiedl am See ringkonnas.
Adrenergilised retseptorid

Adrenergilised retseptorid ehk adrenoretseptorid on retseptorid, mida aktiveerivad adrenaliin ja noradrenaliin. Seega on nad vastutavad adrenaliini ja noradrenaliini vahendatud toimete eest. 
Adrenergilised retseptorid etendavad olulist osa eriti sümpaatilise närvisüsteemi poolt innerveeritud kudedes ja vereliistakutel.
Adrenergilised retseptorid on A-klassi G-valguga seotud retseptorid, nii et nad on lähedases suguluses rodopsiiniga. 
Liigitus.
Üheksa teadaolevat inimese adrenergilist retseptorit jaotatakse farmakoloogiliste ja molekulaarbioloogiliste omaduste järgi kolmeks perekonnaks:
Peale selle postuleeriti hälbivate farmakoloogiliste omaduste põhjal "α1L"-adrenoretseptor kui α1A-adrenoretseptori fenotüüp ja "β4"-retseptor kui β1-retseptori madala afiinsusega variant. α2D-adrenoretseptoriks nimetatud retseptor osutus inimese α2A-adrenotseptori ortoloogiks. 
Esimesena liigitas adrenergilisi retseptoreid 1948. aastal farmakoloog Raymond P. Ahlquist.
Struktuur.
Nagu kõigile G-valguga seotud retseptoritele, omistatakse adrenergilistele retseptoritele seitsmest rakumembraani läbistavast alfaheeliksist koosnev struktuur. Seda on röntgenstruktuurianalüüsiga kinnitatud vähemalt β1- ja β2-retseptori puhul. Nagu rodopsiinilgi, on adrenergilistel retseptoritel rakusisene 8. heeliks (Hx8). Erinevalt teistest G-valguga seotud retseptoritest, mille kristallistruktuur on teada, tõestati nii β1- kui ka β2-retseptorite puhul täiendav heeliksstruktuur teises rakuvälises silmuses (ECL2) ligandi seondumistasku lähedal.
Farmakoloogia.
Raviaineid, mis on interaktsioonis adrenergiliste retseptoritega, kasutatakse farmakoteraapias mitmesugustel viisidel. Kasutatakse nii agoniste kui ka antagoniste. Adrenaliini ja noradrenaliini endid kasutatakse erakorralises ravis. 
α1-adrenoretseptorite inhibiitoreid, mis kuuluvad alfablokaatorite hulka, kasutatakse eriti hüpertensiooni ravis. α1A-tüübi suhtes selektiivsetel alfablokaatorid, näiteks tamsulosiin, on end peale selle tõestanud eesnäärme healoomulise suurenemise ravis. α2-adrenoretseptoril johimbiinil oli tähtsus erektsioonihäire sümptomaatilises ravis. Alfaagoniste, aineid, millel on α-adrenoretseptoritele agonistlik toime, kasutatakse muu hulgas ninaspreides nina limaskesta paistetuse alandamiseks. α2-agonistidel on peale selle vererõhku alandav toime ja neil on tähtsus glaukoomi sümptomaatilises ravis.
Väga lai kasutamisspekter on beetablokaatoritel. Neid kasutatakse eriti südamepärgarteritõve, kroonilise südamepuudulikkuse, südame rütmihäirete ja migreeni raviks. Nende avastamise eest sai James Whyte Black 1988. aastal Nobeli füsioloogia- või meditsiiniauhinna. β2-agoniste kasutatakse bronhiaalastma ja kroonilise obstruktiivse kopsuhaiguse akuutses ravis ning tokolüütikumidena.
Kysucké Nové Mesto

Kysucké Nové Mesto (saksa keeles "Kischützneustadt", "Oberneustadl", ungari keeles "Kiszucaújhely") on linn Slovakkias Žilina maakonnas, Kysucké Nové Mesto ringkonna halduskeskus.
Geograafiline asend.
Linn asub Kysuca jõe ääres, Žilinast ligikaudu 10 km põhjas.
Ajalugu.
Asulat on esmamainitud 1254. aastal. Linnaõigused sai Kysucké Nové Mesto 1325. aastal. 19. sajandil ja 20. sajandi alguses sai linn kannatada üleujutusete (1813, 1821) ja tulekahjude (1823, 1904) tagajärjel.
Rahvastik.
Slovakkia 2021. aasta rahvaloenduse andmetel oli Kysucké Nové Mesto elanikest slovakke 93,89%, tšehhe 0,61% ja ungarlasi 0,1%. Rahvus oli teadmata 4,97%-l elanikest.
Ajakirjanike kaitse komitee

Ajakirjanike kaitse komitee ("Committee to Protect Journalists", lühend CPJ) on Ameerika sõltumatu mittetulunduslik valitsusväline organisatsioon, mis asub New Yorgis ja millel on korrespondendid kogu maailmas. CPJ edendab ajakirjandusvabadust ja kaitseb ajakirjanike õigusi. "The American Journalism Review" on nimetanud organisatsiooni "ajakirjanduse Punaseks Ristiks". 1980. aastate lõpust alates avaldab organisatsioon igal aastal ülevaate oma tööga seoses tapetud või vangistatud ajakirjanike kohta.
Alicia Moreau de Justo

Alicia Moreau de Justo (11. oktoober 1885 – 12. mai 1986) oli Argentina arst ja poliitik, feministlik aktivist.
Moreau de Justo hakkas naiste õiguste eest võitlema 20. sajandi alguses. 1902. aastal asutas ta koos kaasmõtlejatega Feministlik Sotsialistliku Keskuse ("El Centro Socialista Feminista") ja Naiste Ühenduse ("Unión Gremial Femenina"). Lisaks pidas naine konverentse kultuuriühenduses Valguse Selts ("Sociedad Luz"), asutas koos oma revolutsionäärist isaga Rahva Kultuuriseltsi ("Ateneo Popular") ning asutas 1918. aastal Riikliku Feministliku Ühenduse ("La Unión Feminista Nacional"). Ta töötas ka ajalehtede Humanidad Nueva ja Nuestra causa toimetajana.
Pärast ülikooli lõpetamist astus Alicia Moreau de Justo Sotsialistlikku Parteisse ("El Partido Socialista"). Ta oli erakonna aktiivne liige aastast 1921 kuni selle lagunemiseni 1958. aastal. Hiljem lõi ta kaasa uue Argentina Sotsialistliku Partei ("Partido Socialista Argentino") ning selle poliitikat esindava ajalehe La Vanguardia loomisel ja kujundamisel. 
Moreau de Justo võitles poliitikas tegutsetud perioodil Argentina naiste olukorra parandamise nimel, koostades 1932. aastal koguni seaduseelnõu naiste valimisõiguse asjus. Lisaks avaldas ta toetust Hispaania kodusõjas võitlevatele vabariiklastele ning kritiseeris 1940. aastatel Argentinas alguse saanud poliitilist liikumist peronism. 
Oma elu viimasel kümnendil võitles Moreau de Justo 1976. aastal riigis alguse saanud militaarrežiimi ja naistevastase vägivalla vastu. Hoolimata kõrgest east, terviseprobleemidest ja kaotustest isiklikus elus lõi naine poliitikas kaasa kuni surmani. 
Pärand.
Alicia Moreau de Justot on nimetatud "väsimatuks võitlejaks” ning jälgi tema tänuväärsest tööst Argentina ühiskonnas on märgata praeguseni. Tänapäeval kannavad poliitiku ja arsti nime mitu haiglat, kooli, poliitilist organisatsiooni ja tänavat. Lisaks tegutseb praeguseni temanimeline sihtasutus La Fundación Alicia Moreau, mis abistab (kodu)vägivalla all kannatavaid naisi.
Rožňava

Rožňava (ungari keeles "Rozsnyó", saksa keeles "Rosenau") on linn Slovakkias Košice maakonnas, Rožňava ringkonna halduskeskus.
Rožňava vanalinn on oluline turismisihtpunkt.
Geograafiline asend.
Linn asub Slovaki maagimäestikku kuuluvas Rožňava nõos, Ungari piirist 12 km kaugusel, Košicest ligikaudu 54 km läänes.
Ajalugu.
Asulat on esmamainitud 1291. aastal. Linnaõigused sai Rožňava 1382. aastal. Keskajal kaevandati Rožňavas kulda ja hõbedat, hiljem ka rauamaaki.
Rahvastik.
Slovakkia 2021. aasta rahvaloenduse andmetel oli Rožňava elanikest slovakke 70,36%, ungarlasi 18,77%, mustlasi 0,95%, tšehhe 0,36%, ukrainlasi 0,13% ja russiine 0,13%. Rahvus oli teadmata 8,74%-l elanikest.
Völuspaa

"Völuspaa" ehk "Nägijatari kuulutus" (vanapõhja keeles Völuspá, ka "Vǫluspá", "Vǫlospá", "Vǫluspǫ́") on 
Vanema Edda tuntuim laul, mis jutustab maailma loomisest, selle saabuvast lõpust ning järgnevast taassünnist. See on üks olulisemaid algallikaid Põhjala mütoloogia kohta.
Üldiselt usutakse, et "Völuspaa" loodi Islandil umbes 1000. aasta paiku pKr.
Laulu täisversioonid on talletatud Codex Regiuses (u 1270) ja Haukr Erlendssoni koostatud Hauksbóki manuskriptis (u 1334), Vanemas Eddas on seda kasutatud osaliselt. Christopher Abram on samas juhtinud tähelepanu, et laul ringles pikka aega suulise pärimusena, mistõttu on keeruline täpselt hinnata, kuivõrd sarnane on 13. sajandi üleskirjutus laulu algkujule.
Gregor Kulla

Gregor Kulla (sündinud 13. mail 2000 Põlvas) on eesti helilooja, oboemängija, luuletaja, kirjanik ja modell.
Ta on lõpetanud Põlva Ühisgümnaasiumi humanitaarsuuna, Tartu Tamme Gümnaasiumi meditsiiniklassi (hõbemedaliga), Heino Elleri Muusikakooli oboe ja kompositsiooni erialal (juhendajad Katrin Aller ja Anna Šulitšenko) ning Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia heliloomingu erialal Helena Tulve ja Tõnu Kõrvitsa juhendamisel ("cum laude"). Ta on täiendanud end Novi Sadis toimunud Kaasamise koolis (EU School of Participation) jätkusuutliku kunstiloome vallas.
Käärijä

Jere Pöyhönen (sündinud 21. oktoobril 1993 Vantaas), esinejanimega Käärijä, on soome räppar, laulja ja laulukirjutaja. 2023. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Liverpoolis esindas ta Soomet võistluslooga "Cha Cha Cha" ja saavutas teise koha.
Tema esikalbum "Fantastista" ilmus 2020. aastal. 
Ta peab oma suurimaks eeskujuks ansamblit Rammstein, selle kujutis on tätoveeritud ta rinnale.
Teda eristab potisoeng.
Isiklikku.
Tema lapsepõlv ja teismeiga möödusid peamiselt Helsingi-Vantaa lennujaama lähistel Ruskeasantas. Ta on mänginud jäähokit, sealhulgas Kiekko-Vantaa juunioride arvestuses, kuuludes Esa Lindelliga (nüüdne NHL-i klubi Dallas Stars hokimängija) samasse meeskonda.
Operatsioon.
Pöyhönen on teiste julgustamiseks avalikustanud, et läbis 2014. aastal eluohtliku haavandilise koliidi tõttu käärsoole eemaldamise operatsiooni. Operatsioonita oleks põletik võinud kanduda edasi teistesse siseelunditesse, mis oleks lõppenud surmaga.
“It’s crazy it’s party”.
15. septembril 2023 ilmus internetis Käärijä laul pealkirjaga "It’s crazy it’s party" koos eesti räppari Tommy Cashiga. 
Käärijä räägib oma intervjuus: "Kui ma olin puhkusel, vaatasin ma messengeri ning Tommy kirjutas mulle. Mul tuli mõte, et peaks temaga singli tegema. Tuli välja, et Tommy kirjutas mulle ja pakkus laulu koos teha. Tommy tuli minu juurde Soome stuudiosse ja saimegi nelja päevaga hakkama." Esimest korda kuulsid Käärijä fännid laulu "It’s crazy it’s party" Olümpia staadionil Soomes.
Jürgen von Tiesenhausen

Jürgen von Tiesenhausen (ka Georg von Tiesenhausen; u 1660 – 1710) oli Rootsi sõjaväelane, maaomanik ja ohvitser Eestimaa aadlilipkonnas, kes osales üksuse koosseisus Põhjasõjas. 
Elulugu.
Jürgen von Tiesenhauseni täpne sünniaeg pole teada, kuid ilmselt oli see 1660. aastate paiku. Tema vanemad olid Friedrich Wilhelm von Tiesenhausen ja Elisabeth von Tiesenhausen. 
1688. aastal oli ta Hollandis paiknevas Nierothi jalaväerügemendis kapten. 
1696. aastal pärisid Jürgen ja tema vend Fabian von Tiesenhausen pärisid oma isa käest Valtu mõisa. 
26. aprillil 1700 sai ta Eestimaa aadlilipkonnas rittmeistriks. Selle üksuse koosseisus osales ta Põhjasõjas Kirde-Eesti sõjategevuses. 28. oktoobril korraldas ta koos Dietrich Friedrich von Patkuliga Aa küla lähedal kuluka ratsareidi. 20. novembril 1701 läks Jürgen sõjaväest erru ning suri 1710. aastal.
Poltár

Poltár (saksa keeles "Poltár") on linn Slovakkias Banská Bystrica maakonnas, Poltári ringkonna halduskeskus.
Geograafiline asend.
Poltár asub Slovaki maagimäestiku jalamil, Ungari piirist 23 km kaugusel, Lučenecist ligi 15 km kaugusel.
Ajalugu.
Asulat on esmamainitud 1246. aastal. 1966. aastal liideti Poltáriga Zelené ja Slaná Lehota külad. Linnaõigused sai Poltár 1968. aastal.
Rahvastik.
Slovakkia 2021. aasta rahvaloenduse andmetel oli Poltári elanikest slovakke 92,07%, ungarlasi 0,36%, tšehhe 0,24%, mustlasi 0,23% ja vietnamlasi 0,15%.
Tuntud inimesed.
Poltáris on sündinud poliitik ja jurist Ivan Gašparovič, kes oli aastatel 2004–2014 Slovakkia president.
Lossiplats (Haapsalu)

Lossiplats on väljak Haapsalu vanalinnas, mis asub Haapsalu piiskopilinnuse juures Haapsalu vanalinna muinsuskaitsealal. 
Platsilt hargnevad Haapsalu vanalinna vanimad tänavad: Jaani, Kooli, Linda, Suur-Mere, Väike-Mere tänav.
Rohehange

Keskkonnahoidlik riigihange (inglise keeles green procurement või sustainable procurement) on hange, kus keskkonnasäästlikkus ja jätkusuutlikkus on olulised tegurid. Sellisel hankeprotsessil võetakse arvesse keskkonnamõju, säästvaid materjale, energiatõhusust, ringmajanduse põhimõtteid ja muud keskkonnaga seotud tegureid.
Eesmärgiks on soetada tooteid, teenuseid või ehitustöid, mis omavad võimalikult väikest keskkonnamõju ja aitavad kaasa keskkonnahoidlikule arengule. 
Keskkonnahoidlik hange võib hõlmata näiteks taastuvenergia kasutamist, ressursside säästmist, heitmete vähendamist või jäätmete ringlussevõttu.
Altševski rajoon

Altševski rajoon (ukraina keeles Алчевський район) on rajoon Ukrainas Luhanski oblasti. See loodi ametlikult juulis 2020 Ukraina haldusjaotuse reformi osana. 
Piirkonna keskus on Altševski linnas. Rahvaarv oli 2021. aastal hinnanguliselt 437 513. Piirkonda kontrollib Venemaa okupatsioonivõim Luhanski Rahvavabariigi nime all, mis kasutab jätkuvalt Ukraina vana, 2020. aasta eelset haldusjaotust.
Krompachy

Krompachy (saksa keeles "Krombach", ungari keeles "Korompa") on linn Slovakkias Košice maakonnas Spišská Nová Vesi ringkonnas.
Krompachy on tuntud suusaturismikeskusena.
Geograafiline asend.
Krompachy asub ajaloolises Spiši piirkonnas Lääne-Karpaatidesse kuuluva Voloveci mäestiku jalamil Hornádi jõe ääres. Linn paikneb Spišská Nová Vesist umbes 23 km idas ja Košicest ligikaudu 35 km loodes.
Ajalugu.
Küla on Spiši linnuse omandina esmamainitud 1282. aastal. Juba 13. sajandil oli Krompachy tähtis maagikaevandamise ja metallurgia keskus. 1841. aastal rajatud Krompachy metallurgitehas kujunes 19. sajandi lõpuks oluliseks rauatootjaks. Tehas suleti pärast Esimest maailmasõda. 1937. aastal pandi tööle vasesulatustehas. 1948. aastal alustas tegevust elektrotehnikatehas.
Rahvastik.
Slovakkia 2021. aasta rahvaloenduse andmetel oli Krompachy elanike seas slovakke 92,07%, ungarlasi 0,36%, tšehhe 0,24%, mustlasi 0,23% ja vietnamlasi 0,15%. Rahvus oli teadmata 6,6 protsendil elanikest.
Dovžanski rajoon

Dovžanski rajoon (ukraina keeles Довжанський район) on rajoon Ukrainas Luhanski oblastis. See loodi ametlikult juulis 2020 Ukraina haldusjaotuse reformi käigus. 
Rajooni keskus on Dovžanski linnas. Rahvaarv oli 2021. aastal hinnanguliselt 205 465. Rajooni kontrollib Venemaa okupatsioonivõim Luhanski Rahvavabariigi nime all, mis kasutab jätkuvalt Ukraina vana, 2020. aasta eelset haldusjaotust.
Mórfou

Mórfou (kreeka keeles Μόρφου, türgi keeles "Omorfo" või "Güzelyurt") on linn Küprosel. See on "de facto" Põhja-Küprose Türgi Vabariigi kontrolli all ja kuulub selle haldusalasse kuuluvasse Güzelyurti piirkonda, olles piirkonna halduskeskuseks.
Mórfou asub Küprose loodeosas Mórfou lahe äärses piirkonnas, mis on saanud nime asula järgi. Kaugus pealinnast Nikosiast on umbes 46 km. Asula asub umbes 65 meetri kõrgusel merepinnast.
Mórfou piirkond on Küprose tähtsaim tsitrusviljade kasvatuspiirkond. Nende väljavedu moodustab märkimisväärse osa Põhja-Küprose ekspordituludest.
Mórfou on tuntud sealse apelsinifestivali poolest, mida korraldatakse alates 1977. aastast.
Neja Filipič

Neja Filipič (sündinud 22. aprillil 1995 Ljubljanas) on Sloveenia kergejõustiklane.
Tema põhialadeks on kaugus- ja kolmikhüpe.
2023. aasta Euroopa sisemeistrivõistlustel İstanbulis tuli Neja Filipič kolmikhüppes tulemusega 13.92 viiendaks.
Luhanski rajoon

Luhanski rajoon (ukraina keeles Луганський район) on rajoon Ukrainas Luhanski oblastis. See loodi ametlikult juulis 2020 Ukraina haldusjaotuse reformi käigus. 
Rajooni keskus on Luhanski linnas. Rahvaarv oli 2022. aastal hinnanguliselt 527 367. Rajooni kontrollib Venemaa okupatsiooni võim Luhanski Rahvavabariigi nime all, mis kasutab jätkuvalt Ukraina vana, 2020. aasta eelset haldusjaotust.
Gyönk

Gyönk (saksa keeles "Jenk" või "Jink") on linn Ungaris Tolna komitaadis Tamási kreisis. Gyönk asub komitaadikeskusest Szekszárdist ligikaudu 29 km põhjaloodes.
Gyönki on esmamainitud 1280. aastatel. Esimesed saksa ümberasujad saabusid sinna 1722. aastal.
Linnaõigused sai Gyönk 1. juulil 2009.
Rovenkõ rajoon

Rovenkõ rajoon (ukraina keeles Ровеньківський район) on rajoon Ukrainas Luhanski oblastis. See loodi ametlikult juulis 2020 Ukraina haldusjaotuse reformi käigus. 
Rajooni keskus on Rovenkõ linnas. Rahvaarv oli 2022. aastal hinnanguliselt 527 367. Rajooni kontrollib Venemaa okupatsioonivõim Luhanski Rahvavabariigi nime all, mis kasutab jätkuvalt Ukraina vana, 2020. aasta eelset haldusjaotust.
Štšastja rajoon

Štšastja rajoon (ukraina keeles Щастинський район) on rajoon Ukrainas Luhanski oblastis. See loodi ametlikult juulis 2020 Ukraina haldusjaotuse reformi käigus. 
Rajooni keskus on Štšastja linnas. Rahvaarv oli 2022. aastal hinnanguliselt 77 615. 
Pärast Venemaa sissetungi Ukrainasse 2022. aasta 24. veebruaril kontrollib rajooni Venemaa okupatsioonivõim Luhanski Rahvavabariigi nime all.
Sellye

Sellye (horvaadi keeles "Šeljin") on linn Ungaris Baranya komitaadis, Sellye kreisi halduskeskus. Sellye asub Horvaatia piirist 7 km kaugusel, Pécsist ligikaudu 37 km edelas.
Asulat on esmamainitud 1292. aastal. Linnaõigused sai Sellye 1997. aastal.
Sjevjerodonetski rajoon

Sjevjerodonetski rajoon (ukraina keeles Сєвєродонецький район) on rajoon Ukrainas Luhanski oblastis. See loodi ametlikult juulis 2020 Ukraina haldusjaotuse reformi käigus. 
Rajooni keskus on Sjevjerodonetsk linnas. Rahvaarv oli 2022. aastal hinnanguliselt 369 539.
Pärast Venemaa sissetungi Ukrainasse 2022. aasta 24. veebruaril kontrollib rajooni Venemaa okupatsioonivõim Luhanski Rahvavabariigi nime all.
Starobilski rajoon

Starobilski rajoon (ukraina keeles Старобільський район) on rajoon Ukrainas Luhanski oblastis.
Rajooni keskus on Starobilski linnas. 18. juulil 2020 läbi viidud Ukraina haldusjaotuse reformi käigus suurenes rajoon oluliselt. Rahvaarv oli 2020. aastal hinnanguliselt 42 693.
Pärast Venemaa sissetungi Ukrainasse 2022. aasta 24. veebruaril kontrollib rajooni Venemaa okupatsioonivõim Luhanski Rahvavabariigi nime all.
Demograafia.
2001. aasta rahvaloenduse andmetel on elanikest rahvuselt 87,8% ukrainlased, 11% venelased ja 0,3% valgevenelased.
Demetrius ja Polybios

"Demetrius ja Polybios" (originaalis "Demetrio e Polibio") on Gioachino Rossini ooper ("dramma serio") kahes vaatuses Vincenzina Viganò-Mombelli libretole Pietro Metastasio "Demetrio" (1731) järgi. 
Esmaettekanne toimus 18. mail 1812 Rooma Teatro Valles. 
Ajalugu.
"Demetrio e Polibio" oli Rossini esimene katse komponeerida täismahus ooperit. Ta õppis sel ajal (1806) Bologna Accademia Filarmonicas ja polnud veel 15-aastane. Ooper oli orkestreeritud flöödile, kahele oboele, kahele klarnetile, fagotile, kahele metsasarvele, kahele trompetile ja keelpillidele. Selle tellis talt tenor Domenico Mombelli ja libreto kirjutas Mombelli abikaasa. Mombelli ja tema laulmist õppivat kaks tütart esitasid noorukiohtu tulevase ooperikorüfee esimese katsetuse kitsale ringile eraviisiliselt. Seda ei arvata Rossini esimeseks täielikult laval ette kantud ooperiks. 
Professionaalselt lavastati ooperit alles 1812 Rooma Teatro Valles. Järgnevatel aastatel, kui Rossini oli juba endale ooperiheliloojana nime teinud, võeti teos esitamisele Bolognas (1814), Padovas (1815), Veneetsias (1817), Palermos (1818), Milanos (1829) ja Napolis (1838). Mängiti ka Viinis, Dresdenis ja Münchenis. Siis aga langes Rossini esikooper unustusse ja seda on ka tänapäeval harva esitatud. Rossini taaskasutas mõnda muusikapala sellest ooperist oma hilisemates ooperites "L'equivoco stravagante", "La pietra del paragone", "Ciro in Babilonia" ja "Il signor Bruschino". 
20. sajandi esimene ettekandmine oli Toscana väikelinnas Bargas alles 1979. aastal. 1992 toimus kontsertetendus Martina Francas. Rossini ooperifestivalil Pesaros oli teos mängukavas alles 2010. aastal, kusjuures solistideks olid noored lauljad. Wildbladi Rossini festivali kavas oli ooper 2017. aastal.
Ooperi helisalvestised on tehtud 1979., 1992., 1996., 2011. ja 2017. aastal.
Süžee.
Tegevus toimub 2. sajandil eKr Partias mütoloogilises keskkonnas ja käsitleb kahe erineva temperamendiga kuninga tegevust noorte armastusprobleemide lahendamisel. Põhirõhk ooperis pole aga armastajapaaril, vaid nende isadel, Süüria ja Partia kuningatel. Partia kuningas Polibio on oma loomult pehme ja heatahtlik. Tal on tütar Lisinga. Ta on adopteerinud ka Süüria kuninga Demetrio (esineb inkognito Eumene nime all) poja Siveno, kelle Eumene/Demetrio kunagi Süüriast minema ajas. Lisinga armastab Sivenot. Noored kavatsevad abielluda. See ei meeldi Demetrio/Eumenele. Ta laseb Lisinga vangistada. Polibo ja Siveno paluvad Lisinga vabastada. Vastuseks ähvardab Euemeno neiu tappa, kui Sivenot talle üle ei anta. Polibo omakorda ähvardab Eumeno tappa, kui Lisingat ei vabastata. Olukord hakkab lahenema, kui Eumene (Demetrius) vaatab vana medaljoni ja mõistab, et Siveno on tegelikult tema kadunud poeg. Samal ajal ei taha Polybius Lisingat kaotada. Eumene soovib jätkuvalt saada tagasi Siveno. Lisinga on meeleheitel ja üritab tappa Eumenet, kuid too paljastab oma tõelise identiteedi kuningas Demetriusena ning teatab, et Siveno on tema poeg. Rahu taastub ja paar elab õnnelikult elu lõpuni.
Valgevene Vabariigi Julgeolekunõukogu

Valgevene Vabariigi Julgeolekunõukogu (valgevene keeles Савет Бяспекі Рэспублікі Беларусь) on Valgevene Vabariigi põhiseaduslik kõrgeim kollegiaalne poliitiline organ, mis realiseerib riigipea volitusi riigi julgeoleku tagamise valdkonnas.
Julgeolekunõukogusse kuuluvad president (kes on ühtlasi julgeolekunõukogu esimees) ja alalised liikmed: peaminister, parlamendi mõlema koja esimehed, presidendi administratsiooni juht, julgeolekunõukogu riigisekretär.
Julgeolekunõukogu liikmed "ex officio": kaitseminister, relvajõudude kindralstaabi ülem, siseminister, välisminister, rahandusminister, riikliku julgeoleku komitee esimees, riigikontrollikomitee esimees, peaprokurör, juurdluskomitee esimees.
Julgeolekunõukogu liikmeteks võivad olla ka teised presidendi poolt nimetatud ametiisikud.
Võim vabariigis vabariigi presidendi hukkumise korral.
Valgevene konstitutsiooni paragrahv 881 alusel kehtestatakse Valgevene Vabariigi territooriumil vabariigi presidendi hukkumise korral atentaadi, terroriakti või sõjalise agressiooni käigus viivitamatult julgeolekunõukogu otsuse alusel ettenähtud korras erakorraline või sõjaseisukord.
Kõik riigiorganid ja ametiisikud on kohustatud tegutsema vastavalt julgeolekunõukogu otsustele. Julgeolekunõukogu istungid peetakse parlamendi ülemkoja esimehe eesistumisel.
Terviseturism

Terviseturism seisneb reisimises eesmärgiga saada hüvesid oma tervise säilitamiseks/parendamiseks.
Terviseturism on nii protsess kui ka elustiil, mille eesmärk on saavutada kõrgema potentsiaali inimese kasuks ning mis on suunatud optimaalse tervise saavutamiseks. Terviseturism on tihedalt seotud vaimse seisundi ja selle integratsiooniga, mis tähendab, et väärtus kasvab iseennesest,  et mõelda ja tunda kõike, mis mõjutab inimese tervisliku seisundi ja maailma  üldist tervist. Terviseturism on turismi vorm, mis on suunatud inimeste tervise parandamiseks ja toetumiseks terve keha ja vaimu loomiseks kasutamata meditsiinilisi operatsioone.
Terviseturismi mõistet kasutati esmakordselt Rahvusvahelise Turismiorganisatsioonide Ühenduse (IUTO), Maailma Turismiorganisatsiooni (UNWTO) eelkäija poolt 1973. aastal. IUTO järgi tähendas terviseturism riigi looduslikele ressurssidele, mineraalveele ja kliimale tuginevate terviserajatiste pakkumist.
Mary Tabacchi (dietoloog ja PhD, kes õpetab Cornell Ülikoolis spaajuhtimist, heaolu ja ärindust ning tervislikku toitumist). 2003. a. defineeris terviseturismi nagu turismi ükskõik kuhu/ehk mingi turismivormi, mis on võimeline teha inimese või inimese pereliikme/tuttava tervemaks.
Raviturismi Assotsiatsioon defineerib raviturismi kui turismivormi, kus inimesed reisivad teise riiki, et saada meditsiinilist, kirurgilist või hambaravi, eeldusel, et pakutakse paremaid või samal tasemel tingimusi kui kodumaal, seda eelkõige tasuvuse, parema ligipääsu ja kvaliteedi pärast. Raviturism põhineb eesmärgil saada ravi ja eeldab kliinilist sekkumist. Tervise turismi alavormid on raviturism, spaaturism ja heaoluturism. Raviturism võib olla terapeutliseks ja kirurgiliseks.
Spaaturism on osa terviseturismist, mis põhineb spetsiifilistel terviseteenustel ja sihtkohtadel. Eelduseks spaade arendusele on traditsiooniliste mineraalvee ja termidega seotud tegevused, lõõgastumise võimalused ja iluteenused.  Kaasaegne spaaturism on tihedalt seotud heaoluturismiga, kuid suurimat erinevust nähakse heaoluturismi puhul holistlikus lähenemises. Spaad pakuvad looduslikele ressurssidele põhinevaid teenuseid ja tooteid: mineraalvett, muda, tervislikku kliimat. Spaad liigituvad omavahel ravispaadeks (raviprotseduurid), spaadeks (lõõgastavaid ja tervistavaid hoolitsused) ja heaoluspaadeks (luksuslikumad tingimused).
Deutschkreutz

Deutschkreutz on vald ("Marktgemeinde") Austrias Burgenlandi liidumaal Oberpullendorfi ringkonnas.
Deutschkreutz asub Kesk-Burgenlandis. See jaguneb Deutschkreutzi ja Girmi ringkonnaks. Linn (nagu ka selle naabrid Unterpetersdorf, Horitschon ja Neckenmarkt) asub Blaufränkischlandis.
Ajalugu.
Deutschkreutz on olnud turulinn alates 1340. aastast (1370–1429 dokumenteerimata). Linn kuulus Soproni maakonna osana kuni 1920. aastani Ungarile. Pärast Esimese maailmasõja lõppu anti territoorium Saint-Germaini ja Trianoni rahulepingutega Austriale. Alates 1921. aastast kuulub linn Burgenlandi liidumaa koosseisu.
Juutide ajaloos oli Deutschkreutz üks Burgenlandi seitsmest kogukonnast.
Viktar Łukašenka

Viktar Alaksandravič Łukašenka (valgevene keeles Віктар Аляксандравіч Лукашэнка; vene keeles Виктор Александрович Лукашенко "Viktor Aleksandrovitš Lukašenko"; sündinud 28. novembril 1969 Mahiloŭs Valgevene NSV-s) on Valgevene riigiametnik. Alaksandr Łukašenka poeg.
Viktar Łukašenka lõpetas 1998. aastal Valgevene Riikliku Ülikooli rahvusvaheliste suhete teaduskonna. Pärast ülikooli teenis ta aega Valgevene piirivalvevägedes (1998–2001).
Aastatel 2005–2021 oli Łukašenka Valgevene presidendi abi riikliku julgeoleku alal. Alates 2007. aastast on ta Valgevene Vabariigi Julgeolekunõukogu liige (2021. aastast reservkindralmajor).
2021. aastal valiti Łukašenka Valgevene Rahvusliku Olümpiakomitee presidendiks.
Veronika Domjan

Veronika Domjan (sündinud 3. septembril 1996) on Sloveenia kettaheitja.
Tema nimel on Sloveenia rahvusrekord kettaheites 60.11, mis on heidetud 2016. aastal Amsterdamis.
Cigánd

Cigánd on linn Ungaris Borsod-Abaúj-Zempléni komitaadis, Cigándi kreisi halduskeskus. Cigánd asub Tisza jõe paremal kaldal, Slovakkia piirist 9 km kaugusel. 
Küla on esmamainitud 1289. aastal. Linnaõigused sai Cigánd 1. juulil 2004.
Catherine Tate

Catherine Jane Ford (sündinud 5. detsembril 1969 Londonis), näitlejanimega Catherine Tate, on inglise näitleja (sh koomik).
Ta on võitnud auhindu BBC-is edastatud omanimelise telekomöödiasarjaga "The Catherine Tate Show" (2004–2007). Telekomöödiasarjas "Catherine Tate's Nan" (2009–2015) kehastas ta vanemat sõgedat naist Joanie Taylorit. Hiljem järgnes kinokomöödiafilm "The Nan Movie" (2022).
Ta mängis Netflixi komöödiasarjas "Hard Cell" kuut tegelast, oli sarja kaasstsenarist ja kaaslavastaja.
Ta on näidelnud filmides "Love and Other Disasters" (2006), "Mrs Ratcliffe's Revolution" (2007), "Gulliver's Travels" (2010), "Monte Carlo" (2011) ja "SuperBob" (2015).
2011. aastast kehastas ta Ameerika Ühendriikide telesarjas "Kontor" Nellie Bertramit.
Draßmarkt

Draßmarkt on vald ("Marktgemeinde") Austrias Burgenlandi liidumaal Oberpullendorfi ringkonnas.
Frankenau-Unterpullendorf

Frankenau-Unterpullendorf on vald ("Gemeinde") Austrias Burgenlandi liidumaal Oberpullendorfi ringkonnas.
Ajalugu.
Iidsetel aegadel kuulus see piirkond keltide Noricumi kuningriiki ja asus Schwarzenbacheri linnusemäel asuva keldi kindluslinnuse ümbruses.
Hiljem Rooma ajal olid tänapäevased paigad Frankenau ja Unterpullendorf Pannoonia provintsis.
Varem iseseisvad paigad olid sarnaselt ülejäänud Burgenlandiga kuni 1920/1921. aastani Ungari koosseisus (Saksa-Lääne-Ungari). Alates 1898. aastast tuli Budapesti valitsuse madjariseerimispoliitika tõttu kasutada ungari kohanimesid, ehk "Répcesarud-Alsópulya". Pärast Esimese maailmasõja lõppu anti Saksa-Lääne-Ungari Saint-Germaini ja Trianoni rahulepingutega 1919. aastal Austriale. Paik kuulub 1921. aastast Burgenlandi liidumaa koosseisu.
Großwarasdorf

Großwarasdorf (1894. aastani "Baromlak") on vald ("Gemeinde") Austrias Burgenlandi liidumaal Oberpullendorfi ringkonnas.
Pendilia

Pendilia (ainsus "pendilium", ladinakeelsest sõnast "pendulus" 'rippuv') on krooni, votiivkrooni, hilisantiikse kamelaukioni või risti ("crux gemmata") küljes rippuvad ehisripatsid või ketikese otsas rippuvad kaunistused, eelkõige iseloomulikud varakeskaegsetele kullassepataiestele. "Pendilia" on väärismetallist, vahel vääriskividest, see võib olla kujundatud kirjatähtede kujulistena, näiteks risti puhul võivad ripatsid olla alfa ja oomega kujulised, votiivkroonide puhul anda kokku annetaja nime. Säilinud kroonid, millel on "pendilia", on mitu Guarrazari aardest pärit votiivkrooni, Aragoni Constance'i kroon ja Ungari Püha kroon.
"Pendilia" päritolu on hämar. Ainus teadaolev näide antiikmaailmast on Priamose aardest leitud diadeem. Sageli näeb seda kaunistust valitsejate kujutistel Bütsantsi ja Bütsantsist mõjutatud riikide müntidel, neil on "pendilia" kujutatud kriipsude või nupukeste ridadena, mis langevad krooni külgedelt. "Pendilia" ilmub kujutistele alates keiser Marcianusest ja ehkki kroonide stiil ajas muutub, jäävad kaunistused samaks.
Mahetoit

Mahetoit on selline toit, mille põllumajanduslikest koostisosadest on vähemalt 95% pärit mahepõllumajandusest. Ülejäänud 5% saavad olla põllumajanduslikud koostisosad, mida ei ole võimalik hankida
mahepõllumajanduslikult toodetuna.
Mahetoote puhul kasutatakse mõisteid „mahepõllumajanduslik” ja „ökoloogiline” ning nende tuletisi või deminutiive kas eraldi või kombineerituna (nt "mahepõllumajanduslik", "ökoloogiline"). 
Mahepõllumajanduse seadus sätestab mahepõllumajanduse valdkonnas tegutsemise nõuded osas, mis ei ole kehtestatud Euroopa Liidu määrustega, samuti mahepõllumajanduse valdkonnas tegeleva isiku üle riikliku järelevalve teostamise alused ja ulatuse ning vastutuse nimetatud õigusaktidega kehtestatud nõuete rikkumise eest. 
Mahetoidu märgistamine.
Mahetoitu märgistatakse Euroopa Liidu mahelogoga, mis on kõigil mahetoodetel kohustuslik. Lisaks sellele võib kasutada Eesti riiklikku ökomärki, kuid see ei ole kohustuslik.
Rekkeswinth

Rekkeswinth (suri 1. septembril 672) oli läänegootide kuningas aastail 649–672. 
Algul oli ta neli aastat oma isa Chindaswinthi kaasvalitseja ja pärast isa surma 653. aastal kuningas.
Māris Sprindžuks

Māris Sprindžuks (sündinud 4. augustil 1971 Ādažis) on Läti agronoom ja poliitik. Ta oli Läti keskkonnakaitse ja regionaalarengu minister Arturs Krišjānis Kariņši teises valitsuses, esindab Läti Regioonide Ühendust ja ühendust "Apvienatais listis". Ta oli 7. ja 14. Seimi liige, samuti Ādaži piirkonna piirkonnavanem.
Ta sündis aastal 1971 Ādažis, kolhoosi agronoomi Daiņas Sprindžuksi ja tema abikaasa, kultuurimaja kunstilise juhi Marijana Sprindžuksi peres. Ta lõpetas Ādaži keskkooli ja aastal 1994 Läti Põllumajandusülikooli agronoomina. Seejärel töötas ta Alberts Kaulsi juhitavas Põllumajandusministeeriumis integratsiooni ja välissuhete osakonna direktorina. 1998. aastal omandas ta USA-s Kansase ülikoolis avaliku halduse magistrikraadi.
Pärast USA-st õpingutelt naasmist töötas ta avalikus halduses ja poliitikas. Ta oli Põllumajandusministeeriumi integratsiooni- ja välissuhete osakonna direktor. 1998. aastal sai temast Euroopa integratsioonibüroo asedirektor, samuti kandideeris ta 1998. aasta Läti parlamendivalimistel Rahvapartei nimekirjas seimi, kuid ei osutunud valituks. Aastal 1999
asus ta juhtima Andris Šķēle bürood, kuid aastal 2000 sai ta seimis Edgars Zalānsi asendusliikmeks. 2002. aasta Läti parlamendivalimistel teda seimi ei valitud.
Aastal 2005 sai ta Regionaalarengu- ja Omavalitsusministeeriumi riikliku arengukava koordinaatoriks, samuti valiti ta esmakordselt Rahvapartei nimekirjas Ādaži piirkonna volikokku.
2013. aasta kohalike omavalitsuste valimistel valiti ta Roheliste ja Talurahva Liidu nimekirjas Ādaži piirkonna volikokku, kus saadikud valisid ta volikogu esimeheks. Pärast võimukaotust 2014. aastal astus ta erakonna Läti Regioonide Ühenduse liikmeks ning sai jälle Ādaži piirkonna esimeheks. Ta valiti omavalitsusse ka 2017. ja 2021. aasta kohalike omavalitsuste valimistel, säilitades sellega Ādaži piirkonna esimehe koha. 2021. aastal valiti ta Läti Regioonide Ühenduse nõukogu esimeheks.
2022. aasta Läti parlamendivalimistel valiti ta ühisnimekirjas "Apvienatais listis" (kuhu kuulusid Läti Roheline Partei, Läti Regioonide Ühendus ja Liepaja partei) seimi liikmeks. Detsembris 2022 kinnitati ta Läti keskkonnakaitse ja regionaalarengu ministriks.
Scorpius X-1

Scorpius X-1 on röntgenikiirgusallikas, mis asub umbes 9000 valgusaasta kaugusel Skorpioni tähtkujus. 
Scorpius X-1 oli esimene avastatud Päikesesüsteemi-väline röntgenikiirgusallikas. See on taevas Päikese järel kõige tugevam nähtav röntgenikiirguse allikas. Scorpius X-1-lt lähtuva röntgenikiirguse tugevus varieerub päeviti ja on seotud optiliselt nähtava tähega V818 Scorpii, mille näiv suurus kõigub vahemikus 12–13.
Scorpius X-1 avastas 1962. aastal Riccardo Giacconi juhitud uurimisrühm.