Korean Airi lend 801

Korean Airi lend 801 (KE801, KAL801) katkes ootamatult 6. augustil 1997, kui lennuk lendas maandumiskatsel Antonio B. Won Pati rahvusvahelise lennujaama lähedal vastu mäge. See lennujaam asub Vaikse ookeani lääneosas Ameerika Ühendriikidele kuuluval Guami saarel. Pardal olnud 254 inimesest sai surma 228.
Lennuk ja meeskond.
Tavaliselt teenindas lendu 801 Airbus A300, kuid et Korean Airi lend pidi transportima Guami sportlased Ameerika Samoale Vaikse ookeani lõunaosa minimängudele, siis pani lennufirma sellel õhtul lendu teenindama HL7468, 12 aastat vana lennuki Boeing 747-300.
Lennuki kapten oli 42-aastane Park Yong-chul, kellel oli kogunenud peaaegu 9000 lennutundi. Esialgse plaani järgi oleks Park pidanud lendama Dubaisse, kuid et ta puhkeaeg polnud selle lennu jaoks piisavalt pikk, suunati ta hoopis lennule 801. Lennu esimene ohvitser oli 40-aastane Song Kyung-ho, kellel oli lennutunde üle 4000. Pardainsener oli 57-aastane veteranpiloot Nam Suk-hoon, kellel oli rohkem kui 13 000 lennutundi.
Õnnetuse üksikasjad.
Lend 801 väljus Soulis asuvast Gimpo rahvusvahelisest lennujaamast Guami suunas 5. augustil kell 20.53. Pardal oli kaks pilooti, üks pardainsener, 14 stjuardessi, 237 reisijat – kokku 254 inimest. Reisijate hulgas oli kuus last, neist kolm vanuses 2–12, ülejäänud kolme lapse vanus jäi alla kahe aasta.
Guamis oli nähtavus tugeva vihmasaju tõttu väga halb, seetõttu plaanis meeskond kasutada instrumentaalmaandumist. Paraku lennuraja 6L süsteem sel hetkel ei töötanud, kuid kapten Park eeldas, et see on töökorras. Kell 01.35 püüdis lennuki süsteem kinni oletatavalt õige signaali, kuid hiljem selgus, et selle signaali edastas hoopis maa peal olnud tähtsusetu elektrooniline seadeldis. Lennujaamale lähenedes märkas meeskond, et lennuk kaotab kõrgust liiga kiiresti, samuti pani meeskonnaliikmeid muretsema see, et mitte ühtegi lennujaama tuld polnud endiselt näha. Kuigi pardainsener püüdis korduvalt osutada, et signaal, mille instrumentaalmaandumissüsteem kinni püüdis, võib olla vale, alustas kapten siiski maandumist.
Maapinnaläheduse hoiatus hakkas tööle 12 sekundit enne kokkupõrget. Seepeale teatas esimene ohvitser, et maandumiskatse on ebaõnnestunud. Kapten otsustas minna uuele katsele, kuid paraku ei suutnud lennuk piisavalt kiiresti kõrgust koguda. Kell 01.42 lõhkus lennuki telik maapealse kütusetorustiku, seejärel lendas lennuk vastu Nimitzi mäge. Õnnetuspaik oli 200 m kõrgusel ja 5,6 km kaugusel lennujaamast. Pardal olnud 254 inimesest sai surma 228. Hyun Seong Hong, üks ellujäänutest, ütles, et kõik käis nii kiiresti, et inimesed ei jõudnud isegi mitte karjuda.
Ilmaolude, maastiku ja muude probleemide tõttu olid päästetööd raskendatud. Kütusetorud, mis olid õnnetuses puruks läinud, blokeerisid teed, seetõttu ei saanud päästeautod õnnetuspaigale kiiresti ligi. Päästetöödele tuli appi ka USA merevägi, kes puhastas õnnetuspaigale viiva tee ja eemaldas takistused, mis päästetöid segasid.
Uurimine ja õnnetuse põhjus.
NTSB korraldatud uurimise tulemusel selgus, et Antonio B. Won Pati rahvusvahelises lennujaamas oli minimaalse ohutuskõrguse hoiatussüsteemi ("Minimum Safe Altitude Warning," lühendatult MSAW) rohkete valehäirete tõttu muudetud. Seetõttu ei suutnud süsteem tuvastada lähenevat lennukit, mis juba oli allpool turvalist lennukõrgust. Uurimistulemustes nimetatakse ka teisi tegureid, mis soodustasid õnnetuse teket: kapten ei osanud instrumentaalmaandumissüsteemi korralikult kasutada, samuti oli ta väsinud, suhtlus kokpitis oli halb, meeskonnatöö kehv.
Samuti ilmnes, et lennul kasutati aegunud kaarti. Aruandes on märgitud, et kapten võis ekslikult arvata, et lennuk on lennujaamale lähemal, kui see tegelikult oli. Riiklik transpordiohutuse amet esitles õnnetuse aruannet 25., 26. ja 27. märtsil 1998 Honolulus.