Polütsüstiliste munasarjade sündroom

Polütsüstiliste munasarjade sündroom ehk munasarjade polütsüstiline haigus ehk polütsüstiline munasarjasündroom ehk Steini-Leventhali tõbi (lühend PCOS) on naistel esinev sisesekretsiooninäärmete hormonaalne häire. See on heterogeenne komplekshaigus, mida iseloomustavad androgeenide liig, häired ovulatsioonis, mõlemas munasarjas esinevad puhkemata folliikulid, munasarjade polütsüstiline haigus (PCO) ja insuliiniresistentsus. Viimasega seostatakse lisaks rasvumist, II tüüpi diabeeti ja kõrget kolesteroolitaset. 
See on üks levinumaid hormonaalseid häireid fertiilses eas naiste seas. Polütsüstiliste munasarjade sündroom esineb 5–10 protsendil naistest ning hirsutismi all kannatajate seas on seda täheldatud rohkem kui 80 protsendil. PCOS-i põhjused ei ole teada, kuid on tõendeid, et tegemist võib olla geneetilise häirega või ka autoimmuunhaigusega.
Sümptomid.
Sümptomid ja nende raskusaste varieeruvad PCOS-i kandjate hulgas.
Polütsüstilised munasarjad ei esine kõigil PCO sündroomiga naistel ja samuti ei ole kõigil naistel, kel on munasarjas tsüstid, PCOS-i. Hinnanguliselt on igal viiendal naisel Suurbritannias polütsüstilised munasarjad, aga rohkem kui pooltel neist ei ole PCOS-ile iseloomulikke sümptomeid. 
Põhjused.
Polütsüstiliste munasarjade sündroom on komplekshaigus, mille põhjused pole veel päris selged. Võimalik, et PCOS-il on mitmeid põhjuseid, mis võivad seletada asjaolu, miks PCOS-i patsientidel on nii palju erinevaid sümptomeid. 
Testosteroon on tähtsaim androgeen, mida toodetakse munasarjades, ning see on vajalik, sest enamik sellest muudetakse folliikulites östrogeeniks, mis on peamine naissuguhormoon. PCO sündroomi puhul aga toodetakse munasarjades keskmisest rohkem testosterooni, jäädes reeglina naiste normaalsest tasemest kas veidi kõrgemaks või selle ülemisse ossa ja sellega kaasnevad mitmed PCOS-ile iseloomulikud sümptomid. 
PCOS võib päranduda nii isa- kui ka emaliini pidi ja see võib olla edasi kantud nii poegadele (kel ei pruugi olla iseloomulikke sümptomeid, kuid võib esineda varast kiilaspäisust ja/või liigset karvakasvu) kui ka tütardele, kel esinevad PCO sündroomile iseloomulikud sümptomid.
PCOS-i haigestumise risk on suurem naistel, kelle perekonnas on esinenud diabeeti (eriti II tüüpi diabeeti) või varast kiilaspäisust (enne 30. eluaastat) meeste seas. 
Diagnostika.
Üheks esimeseks uuringuks, mis läbi viiakse, on ultraheliuuring, mis näitab, kas esinevad polütsüstilised munasarjad või mitte, kuid siinjuures tuleb meeles pidada, et mitte kõigil naistel, kel esinevad polütsüstilised munasarjad, ei ole PCOS-i. 
Samuti tehakse vereanalüüs eesmärgiga uurida, kas esineb anormaalsusi hormoonide tasemes. 
Polütsüstiliste munasarjade sündroomi diagnoosiks leidub kaks määratlust:
NIH (1990).
NIH (National Institutes of Health) määratluse kohaselt esineb PCOS naistel, kel esinevad kolm järgmist kriteeriumi: 
Rotterdam (2003).
Rotterdami määratluse kohaselt esineb PCOS naistel, kel esineb vähemalt kaks järgmisest kolmest kriteeriumist: 
Rotterdami määratlus on laiem, kaasates rohkem patsiente, eriti patsiente, kel puudub androgeenide liig, kuid esinevad teised kaks kriteeriumi. 
2006. aastal andis Androgen Excess PCOS Society omapoolse, senisest kitsama määratluse, mille järgi polütsüstiliste munasarjade sündroomi defineerida: 
Ravi.
Polütsüstiliste munasarjade sündroomi vastu ravi ei ole, küll aga on võimalik mitmete meetmetega leevendada sündroomiga seotud sümptomeid. 
Ajalugu.
Polütsüstiliste munasarjade sündroomi kirjeldasid esimestena 1935. aastal ameeriklastest günekoloogid Irving F. Stein, Sr. ja Michael L. Leventhal, kelle järgi nimetati see sündroom algul Stein-Leventhali tõveks.
Esimesed trükis avaldatud kirjeldused patsiendist, kes kannatas tänapäeva mõistes polütsüstiliste munasarjade sündroomi all, pärinevad 1721. aastast. Esmakirjeldus munasarjadest, mida olid tsüstid muutnud, on 1844. aastast.