Mahtra sõda

Mahtra sõda oli Eestimaa talupoegade ja Vene karistussalklaste vaheline kokkupõrge 2./14. juunil 1858 Mahtra mõisas Juuru kihelkonnas Harjumaal. 
Tagajärjed.
Langenud ja haavatud.
Talupoegadest langes seitse meest: Mart Methusalem Juurust, Mihkel Tein Mahtrast, Jüri Toirk Purilast, Jüri Tulp Maidlast ning Mihkel Penter, Kustas Vatter ja Pären Vilson Kaiust. 
Haavadesse suri kolm meest: Kaarel Kabok Atlast, Jaan Levontka Juurust ja Hans Riekmann Maidlast. 
Kaks meest mõistis karistuse kartuses iseenda üle kohut: Jaan Kraan Maidlast poos end üles ja Jüri Sild Purilast uputas end jõkke. Enamus sõjas langenutest maeti Juuru vanale kalmistule. 
Karistussalgast sai surma kapten Jan Bogutski ja 13 soldatit said haavata.
Karistamine.
Vastu hakanud talupoegadele määras sõjakohus algul surmanuhtluse, mis hiljem kindralkuberneri poolt ümber muudeti raskeks peksukaristuseks. Otsuse kinnitas 27. jaanuaril/8. veebruaril 1859 Venemaa keiser Aleksander II ja käskis täide viia.
10/22. veebruaril 1859 viidi karistus Mahtra mõisas sõjaväe kaitsel täide. Kõige karmimad karistused said Ado Andrei Mahtra mõisast ja Peeter Olander Kaiu mõisast, kumbki 1000 hoopi läbi kadalippu, koos kõigi seisuseõiguste kaotamisega, 20 aastat sunnitööd ja seejärel saatmine asumisele Siberisse. Mahtra vallatalitajale Hans Tertsiusele määrati 100 hoopi kadalippu, koos kõigi seisuslike õiguste kaotamisega ja Siberisse asumisele. Kokku määrati peksmine kadalipu läbi 41 mehele. 17 meest jäid vangistusse või loeti vangistuses oldud aeg piisavaks karistuseks. Seitse meest vabastati süüdistustest. Kolm vastu hakanute peameestest kohtu alla ei jõudnudki, sest kaks neist hukkusid juba mässu ajal ja kolmas sooritas enesetapu. Karistuskoht sai rahvasuus tuntuks kui Verepõld.
Sõjakahjud.
27. maiks / 8. juuniks (vkj) 1860 oli Mahtra sündmuste läbi saadud kahjudena üles antud kokku 12 358,27 rubla. Sinna kuulusid kroonu kahjud (sõidu- ja päevarahad, uurimismaterjalide tõlkimine vene keelde) 2008,58 rubla, Eestimaa rüütelkonna kahjud (sõjaväe toitlustamise kulud) 2300,79 rubla, ametlike isikute kahjud (Mahtras kaduma läinud käerauad 39,42 rubla väärtuses, major Alexander von Laimingi Mahtras kadumaläinud asjad 300 hõberubla väärtuses, veltveebel Vassiljevi ülemuse käes hoiul olnud raha jne) 436,57 rubla, eraisikute kahjud 7580 rubla (valitseja Rosenberg 1178 rubla, tema ema 146 rubla, mõisnik von Helffreich 6000 rubla jne) .
Süüdimõistetud ja Mahtras viibinud talupoegade vara väärtus oli kokku 362 hõberubla. Kahjusid ei nõutud tõenäoliselt kunagi sisse, kuna see oleks uusi rahutusi põhjustanud, kohtu all olnuist olid paljud ära surnud või Siberisse saadetud. 
Talurahva nõudmiste täitmine ja 1856 aasta seaduse muutmine..
Pärast Mahtra sõda Aleksander II mitte ainult ei revideerinud 1856. aasta Eestimaa kubermangu talurahvaseadust, vaid kirjutas 1860. aastal alla ka selle seaduse algsele versioonile. Vene keisrit veenis nende meetmete vajalikkuses kindraladjutant N. V. Issakov, kelle eesmärk oli mässu mahasurumine. "Inimesed ei saa kaua püsida tingimusteta kuulekuse raamides, olgu nende kannatusevarud kui tahes suured," märkis ta tsaarile saadetud ettekandes. Kolm aastat aga seadust täiel määral ei rakendatud, näiteks 1864. aastaks ei küündinud talupoegadele müüdud maa osakaal 2,5%-ni ja teorendi täielik ja lõplik kaotamine toimus alles tänu Vabadussõjale.
Hinnangud.
Eesti Vabariigi riigivanem Jaan Tõnisson on väljendanud 1933. aastal Tartus Vabadussõja ausamba avamisel peetud kõnes mõtet, et Mahtra sõda oli Eesti Vabadussõja eellahing – oluline teetähis Eesti vabadusvõitluse pikas reas.
"Mitte eesti taluperemehed, vaid moonakad olid need, kes põletasid ja riisusid ning tegid "Mahtra sõja", võtsid osa 1905. aasta revolutsioonist, märatsesid 1917. aasta revolutsiooni päevil, läksid punaväkke, kuulutasid parunid ja "hallparunid" (s. o. eesti suurtalunikud) lindpriiks, mõrvasid kaaseestlasi Tartus ja Rakveres, osalistusid 1924. aasta mässukatses, olid 1940/41. aasta Nõukogude Vene revolutsiooni ja riigipöörde käsilasteks rahvuslike eestlaste mõrvamises, ja eriti küüditamisel. ... Meie marksistide poolt koostatud ajalugudes on eesti rahvale külge poogitud "pärisorjus", mida pole kunagi olnud, aga moonakate-sulaste märatsemisi esitatakse ajaloolise tähtsusega kangelastegudena! Tõelisuses eesti proletaarliku pööbli jälgid teod on roimad, kuritegelikud nähted. Nende koht pole Eesti ajaloos. Need on vaid kahetsemisväärsed, taunitavad episoodid ja häbiks meie rahvale ja ajaloole." – Edgar V. Saks, ajakirjanik ja majandustegelane