tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Wilhelm Siegfried Stavenhagen

Wilhelm Siegfried Stavenhagen (läti keeles Vilhelms Zigfrīds Štafenhāgens; vkj 27. september / 9. oktoober 1814 Kuldīga, Kuramaa – 8. / 20. jaanuar 1881 Jelgava) oli baltisaksa päritolu skulptor ja joonistaja.
Wilhelm Siegfried Stavenhagen sündis 1814. aastal Kuldīgas Kuramaa kubermangus, juristi Ulrich Gotthard Stavenhageni (1769–1854) ja Juliana (sünd. Kupffer) peres. 
Wilhelm Siegfried Stavenhagen joonistas maastiku- ja linnavaateid Eesti ja Läti aladel, ning on loonud ka portreebüste.
Ta õppis 1834 Peterburi Kunstide Akadeemias, 1846 Maini-äärses Frankfurdis kujur Eduard Schmidt von der Launitzi (1797–1869) juures ja 1848. aastast Müncheni kunstiakadeemias skulptuuri. Töötas õpingute vaheajal kodumaal maamõõtjana ja joonistas kaarte. 1850 asus elama Jelgavasse.
Kuldīgas, aadressil Baznīcas iela 17, on säilinud tema sünnikodu – Kuldīga bürgermeister Stavenhagenile kuulunud nn. Stavenhageni maja (läti keeles "Štafenhāgena nams").
Isiklikku.
Tema vend, Hermann Martin Stavenhagen (1808–1868) oli jurist, Jelgava kreisifiskaal. Onu, Johann Heinrich Stavenhagen (1757–1812) oli kaupmees ja bürgermeister Ventspilsis, Gottlieb "Benjamin Stavenhagen" (sünd. 1780) oli Strandhofi päruspandimõisnik Aizpute lähedal. Onupoeg, "Karl" Benjamin "Stavenhagen" (1821–1901) oli arst Kuramaal, kelle pojad olid: Oskar Stavenhagen (1850–1930), ajaloolane, Tallinna Linnaarhiivi töötaja, Tallinna toomkooli ajaloo ülemõpetaja, arhiividirektor Kuramaal; "Karl" Georg Ehrenfried "Stavenhagen" (1854–1923), pedagoog ja ajalehetoimetaja Kuramaal; "Fritz" Benjamin "Stavenhagen" (1873–1935), luteriusu vaimulik.
Vanaisa, Johann Gottfried Stavenhagen (1725 Anklam –1804 Ventspils) oli Ventspilsi linnakodanik ja bürgermeister.
Romeo Mukk

Romeo Mukk (sündinud 3. jaanuaril 1948 Tartus) on eesti külaliikumistegelane ja Kuhjavere külavanem.
Tema eestvedamisel korraldatakse alates 2005. aastast Kuhjaveres külateatrite päevi.
Hiis (usuühing)

Hiis oli usuühing (koguduste liit), mis 1930. aastatel koondas enamikku Eesti aktiivseid taarausulisi. 
Taarausuliste liikumise tuumik kujunes 1920. aastate algul Tallinnas. Algselt oli selle juht Aleksander Põrk, kes hiljem jäi liikumisest kõrvale. Esimene taaralaste nime all kokkusaamine toimus mais 1925 ühe hilisema peaideoloogi Kustas Utuste juhtimisel. Usuühing Hiis loodi 1930. aastal, kuid kinnitati ametivõimude poolt alles 3. juulil 1931. Usuküsimusi korraldas üheksa eluks ajaks valitud askot, kes moodustasid Tarkade Nõukogu. Muud juhtorganid sarnanesid teiste ühingute omadega.
Aastatel 1930–1933 ilmus neli numbrit ajakirja Hiis, milles avaldati liikumise põhiseisukohad. Majandusraskuste tõttu asendati ajakiri 1934. aastal käsilevikulise ringkirjaga Hiie Teated. Ajakiri Vaimne Vabadusvõitlus ilmus 1939–1940 ja sisaldas peamiselt poleemikat kristluse ja selle mõjude üle.
Liikumise peaeesmärk oli rahvusliku maailmavaate levitamine ning võõrmõjude väljajuurimine eestlaste mõttemaailmast. Töötati välja uus ajaarvamine, kalender ja tähtpäevastik ning abiellumis-, pühitsus- ja matuseriitused (taiad). Toetati mitmeid riiklikke üritusi (nt nimede eestistamist).
Taaralaste tähtsaima püha jüripäeva kui kunagise vabadusvõitluse ühe tähtsündmuse ja seega vabaduspüha tähistamisega oli seotud mälestushiie rajamine Sõjamäele. Projektivõistlus korraldati 1932. aastal, töid alustati 1933, projekti koostas 1934. aastal arhitekt Johann Ostrat. Hiis oli 1940. aastal pooleli, enamiku tehtust hävitasid II maailmasõda ja 1950–1960. aastatel rajatud tööstusettevõtted. Tänapäeval on osa sellest teostatud Jüriöö pargina.
Liikumine laienes ka Tallinnast väljapoole – 1938–1940 asutati iseseisvad hiied Harju- ja Võrumaal. Tallinna hiies oli 1940. aastal üle 500 liikme, mujal Eestis oli neid umbes 200. 1930. aastate II poolel kavandati taarausuliste kalmistu rajamist Rahumäe kalmistu idaossa.
Nõukogude võim saatis ühingu laiali, kuid usulist tegevust esialgu väga ei piiratud – näiteks sügisel 1940 maeti taarausu kommete järgi liikumise üks peaideolooge Maarda Lepp-Utuste; seejärel tegutsemine soikus ning hiljem represseeriti enamikku üksikliikmeid.
Hiit on 1960. aastate lõpul püüdnud taastada Läänes elavad taaralased. Viimane iseseisvusaegne asko Hengo Tulnola maeti jaanuaris 1986 Rahumäe kalmistule, matusetaia viis läbi pühitsetud taaralane Jüri-Rajur Liivak. Praegu tegutsevad taaralased läbi Taarausuliste ja Maausuliste Maavalla Koja.
Johann Mei

Johann Mei (ka Juhan, Mey; 6. november (vkj)/ 18. november 1867 Suuremõisa vald, Pühalepa kihelkond, Läänemaa (Hiiumaa) – 5. aprill 1927 Tallinn) oli eesti meresõitja, hüdrograaf, geodeet ja sõjaväelane (kolonelleitnant).
Ta põlvnes Hiiumaa meresõitjate suguvõsast. Ta tundis varakult huvi laevanduse ja merenduse vastu ning astus 16-aastaselt kaubalaevale teenistusse. Õppis mõne aasta Tallinna kreiskoolis, hiljem Paldiski ja Liibavi merekoolis ja omandas kaugesõidu tüürimehe kutse.
Juba noorpõlves võttis ta osa sõnalise vanavara kogumisest (kirjutas üles rahvalaule). Palju tema kirjutisi võib leida Jakob Hurda kogust.
1892. aastal sai Mei kaptenikoha Liibavi sõjasadama ehituse laevadele, seejärel hakkasid teda huvitama sadamaehitus ja süvendustööd. 1897. aastal sooritas ohvitseri eksami Peterburi mereväe kadetikorpuse juures. Lipnikuna arvati ta siis reservväkke. 
Vene-Jaapani sõja puhkemisel kutsuti Mei tegevteenistusse, määrati vahiohvitseriks aurikule Tšaika ja ühtlasi Liibavi sõjasadama süvendustööde juhatajaks. 1906. aastal juhatas Mei Soela väina hüdrograafilisi ja süvendustöid. 1908. aastast 1917. aasta sügiseni juhatas ta samu töid Tallinna uues sõjasadamas. Samal perioodil töötas ka Soome skäärides; töö tulemuseks olid uued faarvaatrid Barösundis, Barösund-Ekenäsis ja mitu süvendatud laevateed Porkkala juures. 1914. aastal komandeeriti Mei Saksamaale, Hollandisse ja Inglismaale moodsa sadamaehitusega tutvuma. 1916. aastal võttis Mey osa Väinamere strateegilise merekanali (Kumari kanali) süvendamisest. 1917. aastal evakueeriti Mei Petrogradi.
Ta oli paremaid eriteadlasi Venemaal. Teda autasustati Püha Stanislavi II ja III järgu ordeni, Püha Anna III järgu ordeni ja suure kuldmedaliga.
Eesti Vabariigis.
Sealt naasis ta 1920. aastal Eestisse. Eestis töötas ta Merejõudude Juhataja Staabis vanema käsundusohvitserina, mõni kuu hiljem miinitraalerite divisjoni ülemana. Seal oli ta divisjoni likvideerimiseni.
15. märtsil 1921 määrati ta Kindralstaabi IV osakonda (topo-hüdrograafia osakonda) kartograafiks. Aastatel 1921–1926 teostas ta peamiselt Eesti sadamate mõõtmisi, aga koostas ja toimetas ka topo-hüdrograafia osakonna publikatsioone.
Mei suri südamehaiguse tagajärjel mõni päev pärast "Eesti lootsi" trükkiandmist Tallinnas sõjaväe haigemajas.
Teoseid.
Temalt ilmus ajakirjanduses artikleid merendusest ja laevandusest; neid artikleid tõlgiti ka välisriikide ajakirjadesse.
Isiklikku.
Johann Meil ja Hiiumaalt pärit kapteni Mihkel Oengo tütrel Marie Oengol oli poeg Peeter ja neli tütart. Neist esimesed kaks ja neljas tütar said kunstnikeks (Kristine, Natalie ja Lydia), kolmas tütar Helene suri noorelt.
Rotatsioonaurusti

Rotatsioonaurusti on laboratoorne destillatsiooni seade solventide efektiivseks üleajamiseks mittelenduva (kõrgeltkeeva) proovi pealt. Seda seadet saab kasutada ka solvendi puhastamiseks. 
Rotatsioonauruti juurde kuulub mootor destillatsioonikolvi pöörlema panemiseks. See aitab vältida destilleeritava vedeliku liigset kuumutamist. Tavaliselt toimub lahusti üleajamine mõõdukas vaakumis, mis saavutatakse veejoapumbaga.
Laia kasutust on leidnud nn Büchi aurustid, mis on saanud nime tootja-firma järgi.
Hiis (ajakiri)

Hiis on Eesti taarausuliste ajakiri.
Aastail 1930–1933 ilmus seda 4 numbrit. Esimese numbri vastutav toimetaja oli Marta Utuste-Lepp.
Aastail 10205 (Maavalla kalendri järgi; 1992) ja 10206 (Maavalla kalendri järgi; 1993) anti välja ajakirja Hiis nr 5 ja 6, väljaandjaks muinsuskaitseklubi Tõlet.
Hiljem on Hiit ja Hiie Teatajat välja andnud hiislar Addold Mossini juhitav Pühajärve Keskhiis.
Ove Sander

Ove Sander (sündinud 4. mail 1970 Tartus) on Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku (EELK) vaimulik, piiskop ja EELK Usuteaduse Instituudi rektor. 
Ta on olnud ka Sotsiaalministeeriumi nõunik-peakaplan.
Haridus.
Keskharidus Nõo Keskkool 1988.
Teoloogia diplom EELK Usuteaduse Instituut 1994.
Teoloogia magister (M.Div) AFLC Seminary, Minneapolis, 1999.
Filosoofia doktor (PhD) Tallinna Ülikool, 2005.
Järeldoktor Concordia Seminary, St Louis, 2007.
Ordineeriti 16. jaanuaril 1991 aseõpetajaks, õpetajaõigused sai 2. detsembril 1994. 
Isiklikku.
Ove Sanderi abikaasa Liina on teoloog, neil on pojad Samuel ja Siimon ja tütar Eimi Mirjam.
Rohuküla–Heltermaa laevatee

Rohuküla–Heltermaa laevatee on 12 meremiili pikkune faarvaater mandril asuva Rohuküla ja Hiiumaa Heltermaa sadama vahel.
Faarvaater läheb Rohuküla juures (Rukkirahust põhja poolt) läbi kitsa Rukki kanali. Sellest edasi Heltermaa poole kulgeb laevatee täiesti sirgelt, seejuures umbes 5 kilomeetrit enne Hiiumaad kulgeb laevatee Heltermaa kanalis.
Laevatee on tähistatud poidega, mis asuvad peamiselt Rukki ja Heltermaa kanalite ääres (vaata Rukki kanali poid, Heltermaa kanali poid). Kaldal moodustavad liitsihi Heltermaa ülemine ja alumine tulepaak ning Rohuküla ülemine ja alumine tulepaak.
Laevatee sügavus on vähemalt 5,0 meetrit. Rohuküla–Heltermaa laevaliini laevadel tuleb madala veetasemega kohati reise ära jätta. Kui veetase langes 49 sentimeetrit alla keskmise, ei saanud suurima süvisega liinilaev (St. Ola) laevateel liigelda. Näiteks Scania ja Harilaid liiklesid seni, kuni veetase oli 55 sentimeetrit alla keskmise. Parvlaev Muhumaa on sõitnud ka veetasemega 59 sentimeetrit alla keskmise. Samas, 14. septembril 2011 jäeti Hiiumaa kapteni otsusel reis ära mitte kõrge veetaseme tõttu, mis oli 70...80 cm üle keskmise, vaid sellepärast, et Rukkirahu kanalis ei ole tormiga ohutu liigelda.
Umbes poolel teel Rukkirahu ja Heltermaa vahel ristub laevatee Kumari kanali põhjaosaga ja peamise Muhu väina laevateega.
Laevateed kasutatakse aasta läbi, sellest lõuna poole jääv veeala (kuni Virtsu–Kuivastu laevateeni) suletakse talvel sageli laevaliikluseks, et võimaldada tekkida jääteede jaoks piisavalt paksul merejääl.
Scania (laev)

Scania on parvlaev, mis kuulus Eesti laevafirmale Saaremaa Laevakompanii. Laev on ehitatud 1972. aastal Aalborg Værft A/Si laevatehases. Eesti lipu all mahutas Scania 400 reisijat ja 80 sõidukit. Scandlinesi ajal oli aga reisilaeva sertifikaat olnud 800 reisija jaoks. Laev sõitis mitu aastat suveliinil Mõntu–Ventspils. Scania esimene reis pärast valmimist toimus 21. jaanuaril 1972. Eesti lipu all oli Scania täpselt 10 aastat – 10. märtsist 2000 kuni 16. märtsini 2010.
Pärast laeva müüki on ta Itaalia lipu all kandnud nime "Emanuele d'Abundo Primo" ja Fidži lipu all nime "Spirit of Altruism". 2018. aasta aprillis sõitis laev 134 reisijaga pardal Fidži ranniku lähedal rahule.
Robert Helde

Robert Helde (13. detsember 1923 Mõisa küla, Torgu vald, Jämaja kihelkond, Saaremaa – 28. august 2009 Keila) oli eesti mälumängur.
Elukäik.
Lõpetas Lõupõllu 6-klassilise algkooli ja reaalkooliastme Kuressaares. Oli pärast seda Tallinna Õpetajate Seminari õpilane.
Nõukogude–Saksa sõjas mobiliseeriti ta 1941. aastal Punaarmeesse, oli 22. Eesti Territoriaalse Laskurkorpuse 614. suurtükiväepolgu staabis autojuht.
Liitus 15. märtsil 1943 Saksa relvajõududega, oli väljaõppel Heidelaagris ja Bad Tölzi SS-i junkrukoolis, kust naasis 1944. aastal Eestisse. Ta võitles Eesti SS-leegioni koosseisu kuulunud Eesti Vabatahtlike Soomusgrenaderide SS-pataljonis Narva ja osales selle pataljoni 3. kompanii ülema kohusetäitjana Sinimägede lahingutes. Alates 21. juulist 1944 "Untersturmführer". Ta taganes koos pataljoniga Ambla kanti, varjus Tallinnas ja liikus sealt oma kodutallu.
26. märtsil 1945 arreteeriti oma kodutalus. 27. septembril 1945 mõisteti talle kümme aastat sunnitöölaagrit ja veel viis aastat asumist. Oli vangilaagris Komi ANSV-s.
Elas alates pärast vangilaagrist vabanemist 1955. aastast kuni surmani Keilas. Maetud Tallinnas Rahumäe kalmistul. 
Hiljem õppis ta Tallinna Polütehnilises Instituudis, kust lahkus 1963. aastal instituuti lõpetamata.
Ta töötas aastaid Tallinna Veevarustuse ja Kanalisatsiooni Tootmisvalitsuses. Pensionärina töötas ta aastatel 1992–2003 mitmel ametikohal Eesti Rahvusraamatukogu haldusosakonnas.
Mälumäng.
Tema meelisteemad olid ajalugu, kunst ja geograafia. Osales 1970.–1980. aastatel Eesti Televisiooni mälumängus "Kes keda?". Ta oli Eesti NSV üksikmängu meister aastal 1981, sai hõbemedali võistkondlikus mängus Tallinna Veevarustuse ja Kanalisatsiooni Tootmisvalitsuse võistkonnas aastal 1984 ja pronksmedali Keila võistkonnas 1994. Harju maakonna võistkondlik meister (Mnemofriik sügisel 2001).
Hooajal 1988-1989 võitis koos vendadega Eesti-Soome ühise telemängu "Visa pere-Perhevisa". 
Poliitiline tegevus.
Ta oli alates 8. oktoobrist 1996 Isamaaliidu liige. Kuulus 2005. aastast ka Keila linnavolikokku, oli seal sotsiaalkomisjoni aseesimees ja ühtlasi linnavolikogu vanim liige.
Isiklikku.
Oli abielus ja tal on kaks tütart.
Raul Pint

Raul Pint (sündinud 22. septembril 1968 Pärnus) on Eesti ettevõtja, kes on alates 1995. aastast spetsialiseerunud ettevõtete likvideerimisele. 
Elukäik.
Raul Pint on õppinud Tallinna Tehnikaülikoolis majandusinformaatikat (1988–1990) ja Moskva Ordzonikidze nimelises Juhtimisakadeemias (1988–1994). Ta on õppinud ka EELK Usuteaduse Instituudis teoloogiat (1990–1992) ja Tartu Ülikoolis psühholoogiat (1997–1999) ning läbinud Eesti Majandusjuhtide Instituudis pankrotihaldurite koolituse (1997).
Aastatel 1986–1988 oli ta kohustuslikus ajateenistuses Nõukogude armees topograafina.
Raul Pindi lähenemisviis ettevõtete likvideerimisele kui ärivaldkonnale erineb tavalisest, kuid on jäänud seaduslikesse piiridesse. Enamasti on ta sellega tegelnud eraettevõttena ning aastatel 2010–2020 kasutas ta enda nimele registreeritud kaubamärki "Likvidaator".
Pint on osalenud otseselt või konsultandina üle 5000 ettevõtte tegevuse lõpetamisel ja likvideerimisel. Lisaks Eestile on likvideerinud ettevõtteid Soomes, Rootsis, Prantsusmaal, Venemaal, Taanis, Norras, Argentinas ja Suurbritannias.
Vassili Pruul

Vassili Pruul (31. märts 1890 Muhu – 28. juuni 1939 Tallinn) oli eesti relvasepp.
Ta töötas peaaegu 20 aastat Arsenalis ja valmistas Eesti laskuritele täpsusrelvi. Oma teenete eest sai ta Valgetähe teenetemärgi II klassi medali ja mälestuskingituse Vabariigi Presidendilt.
Jürnas Kokla

Jürnas Kokla (sündinud 12. augustil 1960) on eesti hebraist.
Ta õpetab heebrea keelt EELK Usuteaduse Instituudis.
Ta on üks John Bowkeri raamatu "Maailma usundid" eesti keelde tõlkijaid.
Isiklikku.
Tema abikaasa on Venemaalt pärit juudi rahvusest keeleteadlane Anna Verschik; neil on tütar Noemi. Tema isa oli keeleteadlane Paul Kokla.
Sepp Dietrich

Josef Dietrich (Sepp Dietrich; 28. mai 1892 – 21. aprill 1966) oli Saksamaa sõjaväelane, Relva-SSi kindralooberst ja SS-"Oberstgruppenführer". Dietrich oli üks kahekümne seitsmest isikust, keda autasustati tammelehtede, mõõkade ja teemantidega Raudristi Rüütliristiga.
Eriviburvetikad

Eriviburvetikad ehk ksantofüüdid ("Xanthophyceae") on heterokontide ehk stramenopiilide hõimkonda kuuluv vetikaklass. Eriviburvetikad on teada mõnisada
Eriviburvetikate nimetus tuleneb sellest, et neil esineb kaks eri pikkusega viburit, millest väiksem on mõnikord redutseerunud; viburitel on liikumisfunktsioon. Eriviburvetikad on kõige rohkem levinud magevees, kuid esineb ka riim- ja merevees.
Mitmed fülogeneetilised uurimused viitavad, et tegemist on pruunvetikate lähima sugulusrühmaga.
Pigmentidest esinevad neil klorofüllid "a" ja "e", beetakaroteen ja ksantofüll, klorofülli "b" pole leitud
. Varuainena esinevad neil leukosiin, volutiin, õlid ja rasvad, tärklist aga mitte.
Erinevalt teistest heterokontidest puuduvad eriviburvetikate kloroplastides fukoksantiinid, mistõttu nende värvus on heledamapoolne, olles tavaliselt helerohekaskollane, harvem ka tumeroheline ja lausa sinine. 
Eriviburvetikate vormiline mitmekesisus on suur: esineb nii koloonialisi, monaadseid, kokkoidseid kui ka muid vorme.
Eriviburvetikad paljunevad zoospooride, autospooride, pooldumise vm viisil.
Süstemaatika.
Eriviburvetikaid on aegade jooksul süsteemides mitu korda ümber paigutatud. Traditsiooniliselt vaadeldi neid omaette hõimkonnana eriviburvetiktaimed ("Xanthophyta" ehk "Heteroconatae"). Nüüdisajal paigutatakse nad üldjuhul heterokontide hõimkonda, moodustades seal klassi. 
Eriviburvetikate võimalikud seltsid ja perekonnad on järgmised:
Haritus

Haritus on inimese teadmiste ja kogemuste kogum, mida erinevalt haridusest ei kirjeldata läbitud koolide tunnistuste kaudu.
Autodidakt

Autodidakt (iseõppija) on isik, kes on oma teadmised ja harituse saanud põhiliselt ilma kooli ja kindla õpetaja abita. Tavaliselt on lugenud palju raamatuid või on oma oskused praktilise töö käigus omandanud. Teadmiste ja oskuste struktuur võib kõvasti erineda ametlikest õppekavadest ja see põhjustab tihti arusaamatusi iseõppija ning koolis õppinu vahel.
Ustus Agur

Ustus Agur (1936. aastani Ustus Hendrikson; 1. jaanuar 1929 Tallinn – 1. jaanuar 1997 Tallinn) oli eesti tehnikateadlane ja informaatik.
Haridus.
Ustus Agur lõpetas Tallinna 2. Keskkooli kuldmedaliga 1946. aastal ning Tallinna Polütehnilise Instituudi mehaanikateaduskonna elektrimasinate- ja aparaatide eriala elektriinsenerina "cum laude" 1951. aastal. Aastast 1963 tehnikakandidaat (kaitses teaduskraadi 1962 Leningradi Elektrotehnika Instituudis elektriajamite modelleerimise teemal).
Töökäik.
Ustus Agur oli Tallinna Polütehnilise Instituudi õppejõud 1951–1977, sealhulgas 1966–1977 elektronarvutite kateedri juhataja. Eesti Informatsiooni Instituudi teadusdirektor 1978–1980 ja direktor 1980–1990. Ning 1991–1997 Eesti Informaatikafondi tegevdirektor. Ustus Agur asutas 1993. aastal ajakirja Arvutimaailm ning oli kuni 1996. aasta lõpuni selle peatoimetaja. Kuulus aastast 1967 Eesti Raadio "Mnemoturniiri" tarkade klubisse. 
Ta on avaldanud üle 500 publikatsiooni. Kuulus muusikuna jazzrühmitusse “Swing-Club”. 
Mälestuse jäädvustamine.
Ustus Aguri järgi on nimetatud büroohoone Tallinnas Ülemiste Citys Lõõtsa 8.
Eesti Infotehnoloogia ja Telekommunikatsiooni Liit annab alates 2003. aastast välja Ustus Aguri stipendiumi, millega tunnustatakse tehnikateadlase Ustus Aguri silmapaistvat panust Eesti infoühiskonna teerajajana ja millega toetatakse avalik-õigusliku ülikooli doktorandi õpinguid, kelle doktoritöö teema on seotud kitsamalt IKT valdkonnaga või käsitleb laiemalt IKT kasutamist teises valdkonnas. Stipendiumi antakse välja IT Akadeemia programmi raames. Stipendiumi väljaandmist toetab Haridus- ja Noorteamet (enne 2020. aastat toetas stipendiumi väljaandmist Eesti Infotehnoloogia Sihtasutus).
Narese väin

Narese väin on väin, mis eraldab Ellesmere'i ja Gröönimaad ning ühendab Põhja-Jäämere Baffini lahte Lincolni merega. See koosneb viiest osast, mis lõunast põhja on Smithi väin, Kane'i laht, Kennedy väin, Halli laht ja Robesoni väin.
Väin on saanud nime Briti mereväeohvitseri George Strong Narese järgi.
Väinas asuvat väikest Hansu saart peavad enda omaks nii Kanada kui ka Taani.
Gustav-Leo Kivirand

Gustav-Leo Kivirand (sündinud 12. augustil 1982) on eesti muusik. 
Ta alustas klaveriõpinguid 1989. aastal Tallinna Muusikakeskkoolis õpetaja Merike Bürgeri klaveriklassis ja jätkas 1995. aastast Katrin Kuldjärve juures. Aastatel 1998–2001 õppis Tallinna Vanalinna Hariduskolleegiumis, õppides samal ajal orelit Piret Aidulo juures. 2001. aastal astus Gustav-Leo Kivirand EELK Usuteaduse Instituudi kirikumuusikaosakonda, kus ta jätkas oreliõpinguid. 2007. aastal lõpetas ta Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia oreli eriala bakalaureuse- ja 2008. aastal magistriõppe professor Andres Uibo juhendamisel. Ta on õppinud ka klavessiini algul Marju Riisikampi juures ja hiljem Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias Imbi Tarumi juhendamisel.
Kivirand andis oma esimese soolokontserdi 16-aastaselt Tallinna Kaarli kirikus. Ta on osalenud meistrikursustel, mida on juhendanud Christoph Krummacher, Peter van Dijk, Marie-Louise Langlais, Christopher Stembridge, Edoardo Bellotti, Joel Speerstra, Ben van Oosten jt. Mänginud orelit Eestis, Lätis, Venemaal, Saksamaal ja Rootsis.
Ta on osa võtnud Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias toimunud Buxtehude-konkursist 2007. aastal ja Lübeckis II rahvusvahelisest Buxtehude-konkursist 2009. aastal.
Lisaks on Kivirand laulnud organistide-koorijuhtide segakooris KOSK (dirigent Riho Ridbeck); vanamuusikaansamblis Linnamuusikud (Taivo Niitvägi juhendamisel), kammerkooris Noored Eesti Hääled (dirigendid Evelin Seppar ja Martin Sildos); Tallinna Piiskopliku Toomkoguduse kooris Laudate Dominum (dirigent Veljo Reier) ning Stockholmi Eesti Segakooris (dirigendid Epp Jaansoo, Henry Turu ja Toomas Tuulse). Laulmist on ta õppinud Vilja Žlisevski juures.
Aastatel 2008–2009 oli Kivirand Eesti Orelisõprade Ühingu juhatuse liige, 2010. aastast töötas ta EELK Kirikumuusika Liidu peasekretärina. 
Aastatel 2013–2016 töötas ta EELK Stockholmi koguduses organisti ja sekretärina. Alates 2017. aastast on ta vabakutseline organist.
2014. aastast on ta Rootsis asuva Eesti Teadusliku Seltsi liige.
Tartupaluk

Tartupaluk ehk Hansu saar (inglise "Hans Island", taani "Hans Ø") on saar Narese väina osas Kennedy väinas Gröönimaa ja Kanada põhjapoolseima saare Ellesmere'i vahel.
Saar on asustamata ja selle pindala on 1,3 km².
Saare gröönikeelne nimi Tartupaluk on pandud saare kuju järgi ja selle tähendus on 'neerukujuline'. Inglise- ja taanikeelse nime sai saar grööni reisimehe ja tõlgi Hans Hendriku (pärisnimega Suersaq) järgi, kes töötas Elisha Kent Kane'i, Charles Francis Halli, Isaac Israel Hayesi ja George Strong Narese polaarekspeditsioonidel 1853–1876.
Tartupalukit nõuavad endale nii Kanada kui Taani. 1973. aastal sõlmitud piirilepingu järgi kulgeb riigipiir läbi saare.
1984. aastal lendas Taani Gröönimaa-asjade minister Tom Høyem helikopteriga saarele ja heiskas sinna Taani lipu ning jättis plakati kirjaga "Velkommen til den danske ø" ('Tere tulemast Taani saarele'). . Järgnenud aastatel külastasid saart korduvalt Taani laevad ning saarel heisati korduvalt Taani lipp.
Saare kuuluvuse küsimus tõusis uuesti päevakorrale 2004. aastal, kui Kanada ajakirjanduses kirjutati, et 2003. aastal heiskasid Taani inspektsioonilaeva Triton meremehed saarel Taani riigilipu. 2004. aastal toimusid saare lähedal Kanada sõjaväe õppused. Järgmisel aastal maabusid saarel Kanada sõjaväelased, kes püstitasid seal inuksuki ja heiskasid Kanada lipu. 20. juulil 2005 külastas saart Kanada kaitseminister Bill Graham. Taani kaitseministeerium protesteeris Kanada ministri Taani valduse etteteatamata külastuse pärast. 19. septembril leppisid Kanada ja Taani kokku saare omandivaidluse lahendamise protsessis.
2007. aastal tunnistasid Kanada võimud, et saar ei kuulu ainult Kanadale, vaid piir kulgeb läbi saare.
2008. aastal rajasid Austraalia, Kanada, Taani ja Šotimaa teadlased saarele automaatilmajaama.
13. augustil 2010 külastas saart Taani kruiisilaev M/S Ocean Nova ja 62 reisijat viidi kummipaatidega saare läänekaldale. Ehitati kivikuhil, mille tippu pandi Taani ja Gröönimaa lipp. Kivikuhilasse pandi kiri Ocean Nova külaskäigu kohta koos reisijate ja meeskonna nimedega.
Karmiinleevike

Karmiinleevike ("Carpodacus erythrinus") on linnuliik vintlaste sugukonnast karmiinleevikese perekonnast.
Levila.
Karmiinleevike on levinud Euraasias alates Saksamaast ja Norrast kuni Ida-Siberini ning mägipiirkondades Kaukaasiast Kesk-Hiinani.
Eestisse saabub mai teisel poolel, lahkub augustis. Rändab sügisel noorlinnu sulestikus.
Välimus.
Üldpikkus 13,5–15 cm. Umbes varblase suurune. Vana isaslinnu pea, rind ja päranipuala on karmiinpunased. Emaslinnu ja enamiku teise kalendriaasta (2cy) isaslindude ülapool on tuhm oliivpruun. Vaid mõned teise kalendriaasta isaslinnud on välimuselt vana isaslinnu sarnased.
Noorlind sarnaneb vana emaslinnuga, kuid ülapool on sügavamalt oliivpruun ning tiivavöödid ja küünra-hoosulgede äärised tugevamalt roostekollased.
Laul.
Kutsehüüd on pehmekõlaline "hääi". Laul on kõlav, kahe-kolmeosaline puhas vilistus, näiteks "vidjö-didjö", "ti-viitju-tiitju", "idjüdi-vidju", millele mõnikord võib järgneda kanepilinnu laadne vilejas sädin. Laulab tavaliselt madalama puu ladvas või põõsa ülemistel okstel, harva lennul.
Elupaik.
Karmiinleevike eelistab põõsastega pool-avamaastikku. Asustab peamiselt lehtmetsi, lehtpuuvõsa, puis- ja põõsasniite, jõeorgude põõsastikke, pangaaluseid puistuid, kadastikke, suuremaid parke ja aedu.
Pesitsemine.
Isaslind valib kevadel pesaterritooriumi ja laulab selle piirides peaaegu lakkamatult, kergitades seejuures oksal istudes oma peasulgi ja turritades vahel kogu sulestikku. Pesa asub tavaliselt madalal põõsas. Emaslind ehitab selle 3–4 päevaga. Pesa on rohukõrtest punutud kohev ja korratu ehitis paksu põhja ja seintega. Seestpoolt on pesa karvade või jõhvidega vooderdatud. Täiskurnas on 4–6 muna, mida leidub Eestis juuni esimesest dekaadist kuni juuli algupooleni. Munad on sinakad või sinirohelised, võrdlemisi hõredalt kirjatud mustpruunide täppide ja tähnidega. Haudevältus 11–15 päeva, haub ainult emaslind.
Poegi toidavad mõlemad vanalinnud peamiselt seemnetega, harva ka väikeste röövikutega, mardikatega jm. Seemned pehmendatakse enne poegadele üleandmist vanalindude pugus. Pojad lahkuvad pesast umbes kahe nädala vanuselt.
Toitumine.
Karmiinleevikese toiduks on peamiselt seemned, võsud ja pungad, vähem putukad.
Arvukus Eestis.
19. sajandi esimesel poolel oli karmiinleevike Baltikumis hõredalt levinud. Sellest ajast alates on ta oma levilat laiendanud, olles Eestis ebaühtlaselt levinud veel 20. sajandi keskpaigas. Alates 1950. aastatest on karmiinleevikese arvukus kümneid kordi suurenenud. Tänapäeval on karmiinleevike levinud ühtlaselt üle Eesti ning tema arvukust on hinnatud 150 000 – 250 000 paarile.
Epiniikion

Epiniikion oli Vanas-Kreekas ülistuslaul panhelleni (Olümpia, Püütia, Nemea ja Isthmose) mängude võitjate ja nende suguvõsa auks.
Clapeyroni võrrand

Clapeyroni võrrandi all võidakse mõista
Durban

Durban on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis KwaZulu-Natali provintsis. Asub India ookeani ääres. Elanike arvult on Durban LAVi kolmas linn Johannesburgi ja Kaplinna järel.
Linn asutati 1835. aastal suulude kuninga Shaka Zulu loovutatud maale. Linn on saanud nime d'Urban Kapimaa kuberneri Benjamin d'Urbani järgi.
2011. aasta rahvaloenduse andmetel moodustasid Durbani elanikkonnast mustanahalised aafriklased 51,5%, India või Aasia päritolu inimesed 24,0%, valged 15,3%, värvilised 8,6% ja teised 0,9%. Inglise keelt pidas emakeeleks 49,8% elanikest, suulu keelt 33,1%, koosa keelt 5,3%, afrikaani keelt 3,6% ja teisi keeli 7,6%.
Durbani linnastus elab üle 3 miljoni elaniku.
Durban on Lõuna-Aafrika suurim sadamalinn. Linnas on KwaZulu-Natali ülikool.
Linnas on kolm esiliiga jalgpallimeeskonda: AmaZulu, Thanda Royal Zulu ja Golden Arrows. Durbanis asub 2009. aastal avatud Moses Mabhida nimeline jalgpallistaadion, kus on võimalik ka "benji"-hüppeid sooritada.
Linna rannikuvetes leidub haisid.
Piirkonda teenindab King Shaka rahvusvaheline lennujaam.
Jagamisega algebra

Jagamisega algebra on matemaatikas selline algebra üle korpuse, kus iga elemendi "a" ja nullelemendist erineva elemendi "b" korral leiduvad unikaalsed elemendid "x" ja "y", mis rahuldavad võrrandeid
 formula_1
Näited.
Tuntuimad jagamisega algebrad on assotsiatiivsed ja lõplikumõõtmelised algebrad üle reaalarvude korpuse. Frobeniuse teoreemi järgi leidub (isomorfismi täpsusega) parajasti kolm sellist algebrat: reaalarvude korpus ise (mõõde on 1), kompleksarvude korpus (mõõde on 2) ja kvaternioonide kaldkorpus (mõõde on 4).
Ainus lõplikumõõtmeline jagamisega algebra üle kompleksarvude korpuse on kompleksarvude korpus ise. Üldisemalt on ainsateks assotsiatiivseteks jagamisega algebrateks üle algebraliselt kinniste korpuste vastavad korpused ise.
Kaldkorpus

 
Kaldkorpus (mõnes allikas korpus) on matemaatikas selline ühikelemendiga assotsiatiivne ring, mille igal nullelemendist erineval elemendil leidub (multiplikatiivne) pöördelement.
Kaldkorpuse mõiste erineb korpuse ehk kommutatiivse korpuse mõistest vaid selle poolest, et esimeses ei pruugi korrutamine kommutatiivne olla. Mõnikord lisatakse kaldkorpuse definitsioonile nõue, et korrutustehe ei oleks kommutatiivne, seega mõistetakse kaldkorpuse all mittekommutatiivset kaldkorpust.
Sadakazu Tanigaki

Sadakazu Tanigaki (jaapani keeles 谷垣 禎一 "Tanigaki Sadakazu"; sündinud 7. märtsil 1945) on Jaapani poliitik, Jaapani Liberaaldemokraatliku Partei esimees.
Sadakazu Tanigaki lõpetas 1974. aastal Tōkyō Ülikooli õigusteaduskonna ning spetsialiseerus maksuõigusele.
Ta on üheksandat koosseisu Jaapani parlamendi alamkojas. Aastatel 2003–2006 oli ta Jun'ichirō Koizumi valitsuses rahandusminister ning 2008. aastal Yasuo Fukuda valitsuses ehitus- ja transpordiminister.
Pärast seda, kui partei eelmine esimees Tarō Asō valimistel läbikukkumise tõttu tagasi astus, valiti Sadakazu Tanigaki 28. septembril 2009 Liberaaldemokraatliku Partei esimeheks.
Psühhoanaleptilised ained

Psühhoanaleptiline aine on ravim, mis stimuleerib kesknärvisüsteemi.
Psühhoanaleptiliste ainete ATC kood on N06.
Sepasoo peakraav

Sepasoo peakraav on kraav Raplamaal Märjamaa vallas Läti ja Vana-Vigala külas.
Peakraavi pikkus on 5,4 km ning see suubub Paljasmaa külas paremalt Vigala jõkke (8,2 km suudmest). Peakraavi valgla on 11,9 km². Peakraav saab alguse Vana-Vigala külas Silla–Jädivere tee ääres, lähtest umbes 700 m kirdesse jääb Pilkuse raba. Suudmest umbes 2200 m läände jääb Käntu soo.
Peakraav on tugevasti muudetud mitteavalik veekogu, mille piiranguvöönd on 50 m. 
Sepasoo peakraavi keskkonnaregistri kood on VEE1112600.
Theodor von Nieroth

Theodor von Nieroth on kahe tuntud isiku nimi:
John C. Breckinridge

John Cabell Breckinridge (16. jaanuar 1821 Lexington, Kentucky osariik – 17. mai 1875 Lexington) oli Ameerika Ühendriikide ja Ameerika Riikide Konföderatsiooni poliitik ja sõjaväelane (kindralmajor).
Ta oli aastail 1857–1861 USA asepresident ja 1860. aasta presidendivalimistel Abraham Lincolni vastaskandidaat.
Wink

Wink on e-õppe ja esitluste loomise tarkvara. Esmalt oli tarkvara loomise eesmärk aidata luua visuaalseid juhendeid erineva tarkvara kasutamise kohta (MS Word/Microsoft Excel/Access/Powerpoint jne.) Wink'i kasutades saab kinni püüda ekraanipilte, hiire liikumist ja lisada oma selgitavaid silte, kaste, nuppe, tiitleid jne ning vormistada efektiivseid õppematerjale kasutades Windows graafilist keskkonda.
Riigivolikogu 20. valimisringkond

Riigivolikogu 20. valimisringkond asus Järvamaal. Alates 1. aprillist 1939 kuulusid ringkonda Vajangu, Rakke, Väinjärve ja Koigi vald.
I Riigivolikogu valimiste ajal oli ringkonnas 7899 hääleõiguslikku kodanikku.
Kandideerisid August Jürima (Põhiseaduse elluviimise rahvarinde kandidaat) ja August Pähn, kes said vastavalt 3741 ja 1877 häält, seega valiti 20. valimisringkonnast Riigivolikogusse August Jürima.
II Riigivolikogu liige valimisringkonnast oli Andrei Oja, vastaskandidaadid Rudolf Ventsel ja Albert Suurkivi.
Riigivolikogu 21. valimisringkond

Riigivolikogu 21. valimisringkond asus Järvamaal. Alates 1. aprillist 1939 kuulusid ringkonda Paide, Kareda ja Võhmuta vald ning Paide linn.
I Riigivolikogu valimiste ajal oli ringkonnas 9638 hääleõiguslikku kodanikku.
Kandideerisid August Tobro ja Nikolai Viitak (Põhiseaduse elluviimise rahvarinde kandidaat), kes said vastavalt 1888 ja 4528 häält, seega valiti 21. valimisringkonnast Riigivolikogusse Nikolai Viitak.
II Riigivolikogu liige valimisringkonnast oli Hugo Juhvelt, vastaskandidaat Johan Pitka.
Riigivolikogu 22. valimisringkond

Riigivolikogu 22. valimisringkond, tuntud ka kui Türi valimisringkond, oli piirkond Eesti Vabariigis Järvamaal, mille piires valiti üks liige Eesti parlamendi esimesse kotta Riigivolikogusse. Valimisringkond loodi pärast 1938. aasta põhiseaduse vastuvõtmist, mille alusel rajati nii Riigivolikogu kui ka valimisringkonnad. Ringkonda kuulusid valimisringkonna lõpupäevil Türi linn ning Väätsa, Käru ja Särevere vallad.
Ajalugu.
Valimisringkond kattus 1936. aastal valitud Rahvuskogu 22. valimisringkonnaga. 
I Riigivolikogu valimiste ajal hõlmas 22. valimisringkond Türi linna ning Väätsa, Käru, Särevere, Alliku, Kirna ja Vahastu valdasid. Kokku oli ringkonnas 8435 hääleõiguslikku kodanikku, neist Türil 2101, Säreväres 1935, Väätsas 1224, Kärus 1175, Allikus 1021, Kirnas 646 ja Vahastus 333. Suuruselt oli 22. valimisringkond seega valijate arvu poolest peaaegu kõige väiksem Järvamaal – veel väiksem oli vaid 20. ringkond. 
Valimiste Peakomiteele esitati kandidaatidena Põhiseaduse elluviimise rahvarinde kandidaat Mihkel Reimann, Mihkel Rõuk, Peet Nõmmik ja Johannes Lagge. Kandidaadiks esitati ka tööline Pertmann, kuid ta ei suutnud kokku koguda nõutud 150 soovitusallkirja, mistõttu ta kaotas kautsjoni ning ei pääsenud valimistele. Sellele lisaks tunnistas valimiskomitee Nõmmiku ja Lagge esitamiskirjad mittesobivaks ning eemaldas nad valimistelt. Lagge eemaldamist põhjendati valesti märgitud vanusega esitamiskirjal. Nõmmik oli eksinud valimisseaduse § 31 vastu, kuna tema esitamiskirjas puudusid sõnad "linna, alevi või valla nimetus". Nii Nõmmik kui ka Lagge vaidlustasid komitee otsuse, kuid kohus jättis Lagge kaebuse rahuldamata. Riigikohtu administratiivosakonna otsusega 2. veebruarist 1938 tunnistati Peet Nõmmiku esitamiskiri maksvaks.
Valimisaktiivsus jäi valimisringkonnas väikeseks: esimesel päeval käis umbes 40% ringkonnast kandidaati valimas. Valimistel sai Reimann sai 2647, Rõuk 2133 ja Nõmmik 1251 häält, seega valiti 22. valimisringkonnast I Riigivolikogusse Mihkel Reimann.
Pärast vallareformi 1. aprillil 1939 kuulusid 22. valimisringkonda Türi linn ning Väätsa, Käru ja Särevere vallad.
II Riigivolikogu valimistel kandideerisid valimisringkonnas Erich Tarkpea ja Mihkel Rõuk. Tegemist oli Nõukogude võimu poolt peale surutud võltsvalimistega ning Eesti Töötava Rahva Liidu vastu kandideeriv Rõuk sunniti kandideerimisest loobuma. Valimised võitis Erich Tarkpea, kes asus Riigivolikogusse.
Riigivolikogu 23. valimisringkond

Riigivolikogu 23. valimisringkond asus Läänemaal. Alates 1. aprillist 1939 kuulusid ringkonda Kõrgesaare, Pühalepa, Käina ja Emmaste vald ning Kärdla linn (kogu Hiiumaa).
I Riigivolikogu valimiste ajal oli ringkonnas 9207 hääleõiguslikku kodanikku.
Kandideerisid Friedrich Espenbaum (Põhiseaduse elluviimise rahvarinde kandidaat) ja Karl Kaups, kes said vastavalt 3187 ja 3736 häält, seega valiti 23. valimisringkonnast Riigivolikogusse Karl Kaups.
II Riigivolikogu liige valimisringkonnast oli Madi Kõmmus, vastaskandidaat Lembit Piiriselg.
Dvortsovõi sild

Dvortsovõi sild, ka Paleesild (vene "Дворцовый мост") on sild Peterburis, mis ühendab Admiraliteedi saart Vassili saarega. See ületab Neeva peasängi. Aastail 1920–1944 kandis sild Vabariigi silla (vene "Республиканский мост") nime.
Viie kaaravaga malmist sild on ülestõstetava keskosaga. Sild on 260,1 meetrit pikk ja 27,8 meetrit lai.
Dvortsovõi silla ehitamist alustati 1912. aastal poola inseneri Andrzej Pszenicki projekti järgi. Sild avati 23. detsembril 1916, kuid Esimese maailmasõja tõttu avati see ajutiste puitpiiretega. Puidust piirded asendati malmist võrepiirdega alles 1939. aastal (autorid arhitekt Lev Noskov ja skulptor Igor Krestovski).
1970. aastatel sild osaliselt rekonstrueeriti
Riigivolikogu 24. valimisringkond

Riigivolikogu 24. valimisringkond asus Läänemaal. Alates 1. aprillist 1939 kuulusid ringkonda Kirbla, Lihula, Karuse ja Varbla vald.
I Riigivolikogu valimiste ajal oli ringkonnas 9457 hääleõiguslikku kodanikku.
Kandideerisid Ado Roosiorg ja Jaan Teemant (Põhiseaduse elluviimise rahvarinde kandidaat), kes said vastavalt 3164 ja 2754 häält, seega valiti 24. valimisringkonnast Riigivolikogusse Ado Roosiorg.
II Riigivolikogu liige valimisringkonnast oli Mihkel Mihkelson.
Riigivolikogu 25. valimisringkond

Riigivolikogu 25. valimisringkond asus Läänemaal. Alates 1. aprillist 1939 kuulusid ringkonda Märjamaa, Vigala ja Velise vald.
I Riigivolikogu valimiste ajal oli ringkonnas 8939 hääleõiguslikku kodanikku.
Kandideerisid Eduard Arnover, Aaru Rumma, Johannes Zimmermann ja Ignas Tõrmaküla (Põhiseaduse elluviimise rahvarinde kandidaat), kes said vastavalt 2402, 308, 1388 ja 2137 häält, seega valiti 25. valimisringkonnast Riigivolikogusse Eduard Arnover.
II Riigivolikogu liige valimisringkonnast oli Georg Toompuu, vastaskandidaat Eduard Arnover.
Riigivolikogu 26. valimisringkond

Riigivolikogu 26. valimisringkond asus Läänemaal. Alates 1. aprillist 1939 kuulusid ringkonda Asuküla, Ridala, Martna, Kullamaa ja Vormsi vald.
I Riigivolikogu valimiste ajal oli ringkonnas 9168 hääleõiguslikku kodanikku.
Kandideerisid Artur Kasterpalu (Põhiseaduse elluviimise rahvarinde kandidaat), Villem Maaker ja Kustas Tonkman, kes said vastavalt 3766, 1896 ja 1164 häält, seega valiti 26. valimisringkonnast Riigivolikogusse Artur Kasterpalu.
Villem Maaker lubas Aruküla vallamajas soovitusallkirjade andmise ajal vaadata, kui kaua Aruküla vallavanem ja vallasekretär oma kohtadel istuvad. Lääne-Saare prefekt karistas teda avalikus kohas rahurikkumise eest 100-kroonise rahatrahviga, peale administratiivkorras määratud karistuse anti ta veel kohtu alla ametnikkude au haavamise eest ametikohuste täitmisel
II Riigivolikogu liige valimisringkonnast oli Jüri Uustalu, vastaskandidaat Villem Maaker.
Riigivolikogu 27. valimisringkond

Riigivolikogu 27. valimisringkond asus Läänemaal. Alates 1. aprillist 1939 kuulusid ringkonda Riguldi, Noarootsi, Oru, Taebla ja Piirsalu vald ning Haapsalu linn
I Riigivolikogu valimiste ajal oli ringkonnas 9388 hääleõiguslikku kodanikku.
Kandideerisid Hans Alver, Aleksander Saar (Põhiseaduse elluviimise rahvarinde kandidaat) ja Vladislav Tammiste, kes said vastavalt 3239, 3523 ja 257 häält, seega valiti 27. valimisringkonnast Riigivolikogusse Aleksander Saar.
II Riigivolikogu liige valimisringkonnast oli Erich Kadakas.
Riigivolikogu 28. valimisringkond

Riigivolikogu 28. valimisringkond asus Petserimaal. Alates 1. aprillist 1939 kuulusid ringkonda Mäe, Järvesuu, Kalda ja Saatse vald.
I Riigivolikogu valimiste ajal oli ringkonnas 8333 hääleõiguslikku kodanikku.
Kandideerisid Nigul Kaliste ja Jakob Kalju (Põhiseaduse elluviimise rahvarinde kandidaat), kes said vastavalt 2833 ja 2566 häält, seega valiti 28. valimisringkonnast Riigivolikogusse Nigul Kaliste.
II Riigivolikogu liige valimisringkonnast oli Aleksei Janson, vastaskandidaadid Nigul Kaliste, Paul Vahi ja Dimitri Beresin.
Riigivolikogu 29. valimisringkond

Riigivolikogu 29. valimisringkond asus Petserimaal. Alates 1. aprillist 1939 kuulusid ringkonda Senno ja Linnuse vald.
I Riigivolikogu valimiste ajal oli ringkonnas 10 806 hääleõiguslikku kodanikku.
Kandideerisid Ivan Gorshkov (Põhiseaduse elluviimise rahvarinde kandidaat) ja Vladimir Roslavlev, kes said vastavalt 2336 ja 5076 häält, seega valiti 29. valimisringkonnast Riigivolikogusse Vladimir Roslavlev.
II Riigivolikogu liige valimisringkonnast oli Mihhail Sõštšikov.
Riigivolikogu 30. valimisringkond

Riigivolikogu 30. valimisringkond asus Petserimaal. Alates 1. aprillist 1939 kuulusid ringkonda Lõuna, Roodva ja Petseri vald.
I Riigivolikogu valimiste ajal oli ringkonnas 8853 hääleõiguslikku kodanikku.
Kandideerisid Georgi Orlov (Põhiseaduse elluviimise rahvarinde kandidaat), Voldemar-Jakob Peterson, Jaan Remmel ja Mihail Schuvalov, kes said vastavalt 2034, 1003, 1315 ja 1955 häält, seega valiti 30. valimisringkonnast Riigivolikogusse Georgi Orlov.
II Riigivolikogu liige valimisringkonnast oli Dimitri Kusmin, vastaskandidaat Gavril Fedotov.
Riigivolikogu 31. valimisringkond

Riigivolikogu 31. valimisringkond asus Petserimaal. Alates 1. aprillist 1939 kuulusid ringkonda Meremäe ja Vilo vald ning Petseri linn.
I Riigivolikogu valimiste ajal oli ringkonnas 9860 hääleõiguslikku kodanikku.
Kandideerisid Mihail Tang (Põhiseaduse elluviimise rahvarinde kandidaat) ja Aleksis Tsänk, kes said vastavalt 2148 ja 4234 häält, seega valiti 31. valimisringkonnast Riigivolikogusse Aleksis Tsänk.
II Riigivolikogu liige valimisringkonnast oli Georg Roovik, vastaskandidaat Aleksis Tsänk.
Riigivolikogu 35. valimisringkond

Riigivolikogu 35. valimisringkond asus Pärnumaal. Alates 1. aprillist 1939 kuulusid ringkonda Lelle, Kaisma, Vändra ja Tori vald.
I Riigivolikogu valimiste ajal oli ringkonnas 8777 hääleõiguslikku kodanikku.
Kandideerisid Juhan Kaarlimäe (Põhiseaduse elluviimise rahvarinde kandidaat) ja Villem Tammai, kes said vastavalt 4549 ja 1642 häält, seega valiti 35. valimisringkonnast Riigivolikogusse Juhan Kaarlimäe.
II Riigivolikogu liige valimisringkonnast oli Georg Abels, vastaskandidaat Mihkel Tuisk.
Riigivolikogu 36. valimisringkond

Riigivolikogu 36. valimisringkond asus Pärnumaal. Alates 1. aprillist 1939 kuulusid ringkonda Halinga, Are, Sauga ja Paikuse vald.
I Riigivolikogu valimiste ajal oli ringkonnas 8924 hääleõiguslikku kodanikku.
Kandideerisid Viktor Päts (Põhiseaduse elluviimise rahvarinde kandidaat) ja Jaan Tallo, kes said vastavalt 5248 ja 1591 häält, seega valiti 36. valimisringkonnast Riigivolikogusse Viktor Päts.
II Riigivolikogu liige valimisringkonnast oli Lembit Lüüs, vastaskandidaat Jaan Tomson.
Riigivolikogu 37. valimisringkond

Riigivolikogu 37. valimisringkond asus Pärnumaal. Alates 1. aprillist 1939 kuulusid ringkonda Orajõe, Häädemeeste, Laiksaare, Tali ja Tahkuranna vald.
Kandideeris Põhiseaduse elluviimise rahvarinde kandidaat Jüri Looväli. Kuna teisi kandidaate ei esitatud, loeti Jüri Looväli Riigivolikogu liikmeks.
II Riigivolikogu liige valimisringkonnast oli Aleksander Resev, vastaskandidaat Jüri Looväli.
Riigivolikogu 38. valimisringkond

Riigivolikogu 38. valimisringkond asus Pärnumaal. Alates 1. aprillist 1939 kuulusid ringkonda Abja, Rajangu, Tihemetsa ja Saarde vald.
I Riigivolikogu valimiste ajal oli ringkonnas 8356 hääleõiguslikku kodanikku.
Kandideerisid Oskar Gustavson, Heino Karist, Olev-Märt Piirsalu (Põhiseaduse elluviimise rahvarinde kandidaat) ja August-Voldemar Schvartz, kes said vastavalt 2833, 148, 2709 ja 1013 häält, seega valiti 38. valimisringkonnast Riigivolikogusse Oskar Gustavson.
II Riigivolikogu liige valimisringkonnast oli Johannes Semper.
Riigivolikogu 39. valimisringkond

Riigivolikogu 39. valimisringkond asus Saaremaal. Alates 1. aprillist 1939 kuulusid ringkonda Muhu, Pöide ja Laimjala vald.
I Riigivolikogu valimiste ajal oli ringkonnas 7555 hääleõiguslikku kodanikku.
Kandideerisid Lembit Kolk ja Aleksander Rei (Põhiseaduse elluviimise rahvarinde kandidaat), kes said vastavalt 2598 ja 3259 häält, seega valiti 39. valimisringkonnast Riigivolikogusse Aleksander Rei.
II Riigivolikogu liige valimisringkonnast oli Aleksander Mui, vastaskandidaat Aleksander Rei.
Riigivolikogu 40. valimisringkond

Riigivolikogu 40. valimisringkond asus Saaremaal. Alates 1. aprillist 1939 kuulusid ringkonda Leisi, Pärsamaa, Valjala, Kaarma ja Pihtla vald.
I Riigivolikogu valimiste ajal oli ringkonnas 9614 hääleõiguslikku kodanikku.
Kandideerisid Aleksander Kärner ja Otto Pukk (Põhiseaduse elluviimise rahvarinde kandidaat), kes said vastavalt 2652 ja 3731 häält, seega valiti 40. valimisringkonnast Riigivolikogusse Otto Pukk.
II Riigivolikogu liige valimisringkonnast oli Aadu Hint.
Riigivolikogu 41. valimisringkond

Riigivolikogu 41. valimisringkond asus Saaremaal. Alates 1. aprillist 1939 kuulusid ringkonda Mustjala, Kihelkonna, Kärla ja Lümanda vald.
Kandideeris ainult Põhiseaduse elluviimise rahvarinde kandidaat August Mälk, kes loeti Riigivolikogu liikmeks.
II Riigivolikogu liige valimisringkonnast oli Aleksander Ingalt.
Solist

Solist on üksikesineja. Solist võib olla nii laulja (soololaulja, vokaalsolist), pillimängija (soolomängija, instrumentaalsolist) kui tantsija ka (soolotantsija).
Pillimängijat ja laulusolisti saadab orkester või klaveril kontsertmeister. Näiteks võivad solistid olla viiuldaja, tšellist, klarnetist, saksofonist jne.
Sigipung

Sigipung on mõnede kõrgemate taimede ja mõnede sammaltaimede paljunemisorgan. 
Sigipungad tekivad varrel lehekaenlas, leheserval või õisikus. Mõnedel taimedel, näiteks küüslaugul ja metslaugul, tekivad sigipungad õite asemel. Hammasjuurel on sigipungad lehekaenaldes. Maapinnale langedes tekivad neist uued taimed. Morfoloogiliselt on sigipungad punga või noore taime kujulised.
Veetaimedel on sigipungad funktsionaalselt ka talvitusorganid.
Dodekaneesid

Dodekaneesid on Kreeka saarestik Lõuna-Sporaadides Egeuse meres. Saarestik koosneb 12 suuremast ja umbes 150 väiksemast saarest.
12 suuremat saart.
Teised suuremad saared on Agathonísi, Chálki, Leipsoí, Psérimos.
Mihhail Paškov

Mihhail Aleksejevitš Paškov (saksa keeles Michael Paschkow; vene keeles Михаил Алексеевич (Александрович) Пашков; 1853 – jaanuar 1908 Bern) oli Venemaa sõjaväelane ja riigitegelane. 
Ta oli kindralmajor (31. detsember 1901), Liivimaa tsiviilkuberner 27. jaanuarist 1901 kuni 27. juunini 1905 ja Püha Vladimiri ordeni kavaler.
Perekond.
Tema vanemad olid Peterburis elanud alampolkovnik Aleksei Jegorovitš Paškov (1821–1896; Алексей Егорович Пашков) ja Julia Muravjova (1825–1878; Юлия Николаевна Муравьева). Tema ema oli Novgorodi kuberneri (1814–1818), riigisekretäri, salanõuniku ja arheoloogi Nikolai Murajovi (1775–1845; Николай Назарович Муравьёв) ja Tallinnas sündinud Elisabeth Charlotte Beata von Mölleri (1807–1877) tütar, admirali ja Riiginõukogu liikme (1821) Otto von Mölleri (1764–1848) tütretütar. 
Mihhaili vanem vend Aleksei (1849–1903; Алексей Алексеевич Пашков) oli tallmeister ja 1874. aastast abielus krahvitar Alexandra Cancriniga (1854–1899; Александра Александровна Канкрина), kelle isa Aleksandr von Cancrin (1822–1891; Александр-Фабиан Егорович Канкрин) oli Jekaterinoslavi kreisi aadelkonna peamees, ning vanaisa krahv Georg Ludwig Daniel von Cancrin (1774–1845) Raikküla ja Reola mõisa omanik ja Venemaa rahandusminister. 
Mihhail Paškovi sugulane Vassili Paškov (1764–1834; Василий Александрович Пашков) oli ülemjäägermeister (1819), Riiginõukogu liige (1821) ja Püha Andrease ordeni kavaler (1830), kelle tütred, Tatjana (1793–1875; Татьяна Васильевна Пашкова) ja Jevdokija (1796–1868; Евдокия Васильевна Пашкова), olid Eestimaa rüütelkonda kuulunud kindraladjutantide vürst Illarion Vassiltšikovi (1776–1847) ja krahv Vassili Levašovi (1783–1848; ) abikaasad, ning poegadest Aleksandr (1792–1868; Александр Васильевич Пашков) oli kindralmajor ja Mihhail (1802–1863; Михаил Васильевич Пашков) kindralleitnant, ning 1829. aastast abielus Liivi-, Eesti- ja Kuramaa kindralkuberneriks olnud krahv Johann Eduard von Baranoffi vanema õe Mariaga (1807–1887).
Vassili Žukovski

Vassili Žukovski (vene keeles Василий Андреевич Жуковский, transliteratsioonis ka Vasilij Andreevič Žukovskij; 9. veebruar 1783 Mišenskoje mõis Tula lähedal – 24. aprill 1852 Baden-Baden) oli vene luuletaja.
Pedagoogitegevus.
Vassili Žukovski oli üks Venemaa keisriperekonna koduõpetajatest, ta viis läbi tulevase Venemaa keisri Aleksander II ja tema lähikondlaste (Alexander von Patkul) koduse hariduse andmist.
Looming.
Ta oli üks vene romantismi teerajajaid. Tema loomingu põhiosa moodustavad vabatõlked paljude luuletajate loomingust Firdausist Schillerini. Ta on ka Venemaa Keisririigi hümni "Jumal, keisrit kaitse Sa" sõnade autor. Aastatel 1848–1849 ilmus tema tõlkes vene keeles "Odüsseia".
Žukovski oli mõisnik Nikolai Bunini ja türklannast teenija abieluväline laps, kes sai nime oma ristiisa järgi.
Ta elas mõnda aega ka Tartus. Ta oli Unipiha ja Meeri mõisate omanik.
Perekond.
Ta abiellus 1841. aastal baltisakslasest Elisabeth von Reuterniga (1821–1856; ), kes oli Valgamaalt Restu mõisast pärit maalikunstniku Gerhardt Wilhelm von Reuterni (1794–1865; ) ja Charlotte von Schwertzelli tütar. Abielust sündisid:
Vassili Žukovski abikaasa vendadest Alexander von Reutern (1824–1879) oli kindralleitnant, kindraladjutant ja keiser Aleksander II tiibadjutant, Basil von Reutern (1829–1897) salanõunik ja Peterburi evangeelse-luterliku konsistooriumi president, ning Gerhard von Reutern (1836–1918) heeroldmeister ja senaator.
Vassili Žukovski on üks kõrvaltegelasi Jaan Krossi romaanis "Keisri hull".
Snettertoni ringrada

Snettertoni ringrada on motoringrada Inglismaal Norfolki krahvkonnas Snettertoni küla lähedal.
Rada rajati Teise maailmasõja aegsele lennuväljale. 
Rada on 3,1 km pikk ja koosneb seitsmest kurvist.
Snettertoni rajal peetakse muu hulgas BTCC, Briti Vormel 3 ja Briti Vormel Fordi sarja võistlusi.
Keskringkond

Keskringkond on 1. järgu haldusüksus mitmes riigis:
Looderingkond

Looderingkond on 1. järgu haldusüksus mitmes riigis:
Snetterton

Snetterton on küla ja vald ("civil parish") Inglismaal Norfolki krahvkonnas.
Aastal 2001 elas külas 202 inimest ja 2011. aastal 201.
Snettertoni lähedal asub Snettertoni ringrada.