Carlo Maderna

Carlo Maderna (14. mai 1556–30. jaanuar 1629) oli Itaalia 17. sajandi tuntumaid varabaroki ja hilisrenessansi arhitekte, Püha Peetruse basiilika fassaadi kavandi autor ja elluviija. 
Elukäik.
Maderna sündis Capolagos. Pole teada, millisest perest ta pärines. Oma karjääri alustas ta marmoritöötlejana. 1588. aastal kolis ta koos oma nelja vennaga Rooma arhitektist onu Domenico Fontana juurde. Hiljem sai Madernast onu assistent. Fontana andis talle õpetust skulptuuri kohta, kuid hiljem pühendus Maderna arhitektuurile. Roomas olles aitas ta ka oma onu mitme projektiga, nagu näiteks Lateraani palee, Moosese purskkaevu ja Püha Peetri kiriku väljaku obeliskiga. Nende projektide juures tulid kasuks tema inseneriteadmised. 
1592. aastal kolis Domenico Fontana Napolisse, kuid Maderna ei läinud temaga kaasa ning pidi ise elatist teenima hakkama. Ta oli selleks ajaks juba hinnatud arhitekt. Tema esialgse klientuuri moodustasid Rooma piiskopid ja paavst ning hiljem ka aadlikud. 
Maderna õpilane ja lähedane sõber oli üks kuulsamaid barokkarhitekte Francesco Borromini. 
Looming.
Santa Susanna.
Maderna esimene töö oli 1603. aastal valminud Santa Susanna kiriku fassaad. Seda peetakse ka üheks esimeseks barokse väljanägemisega fassaadiks. Santa Susanna projekti tähelepanuväärseim osa on haruldane fassaadiehitus, mis paikneb Caravaggio kavandatud Via Piaga paralleelselt ja on praeguse Via Torinogaga diagonaalne. Maderna kiriku piki- ja diagonaalvaadete kujundus oli oma ajastu kohta ebatavaliselt ilmekas. On tähelepanuväärne, et hoone esindab ka akadeemilis-klassikalist arhitektuurisuunda, mille teisteks esindajateks peetakse Flaminio Ponziot ja tema õpilast Giovanni Vasanziot. Lisaks fassaadile kujundas Maderna Santa Susanna siseruumi struktuuri kesklöövi ja külglöövi. Ruumilise sügavuse saavutas Maderna fassaadi keskossa koondatud ornamentidega. Basiilika fassaadi suursugust muljet tekitavad sammaste ja pilastrite vahelduvad sektsioonid. Ilmet muudab neutraalsemaks dekoratiivne ornamentika. 
Santa Susanna kiriku fassaadi kujunduses inspireerisid Madernat eelkõige renessansiarhitekti Vignola disainid ning ka Põhja-Itaalia arhitektuur. Selle tulemus on hästi kooskõlas Roomale iseloomuliku antiigi- ja renessansiaegse arhitektuuriga. Vignola eeskujul lähtus Maderna kolmeastmelise tasandiga karkassi põhimõtetest, kusjuures tasandid toetuvad madalaimal astmel kuuele sambale. Tema eesmärk oli fassaadi raamistamine ning seetõttu mõjuvad Maderna lahendused jõuliselt ja visuaalselt meeldivalt, erinevalt näiteks Fausto Rughesi töödest, mille sambaasetus on raskepärane ja ebakõlaline. 
Rooma Peetri kiriku fassaad.
Santa Susanna kujundus võeti vastu positiivse meelestatusega ning tänu sellele sai Maderna 1603. aastal tööd Rooma Püha Peetruse basiilika uue fassaadi kavandamisel. Ehitustööd algasid 1607. aastal ning Madernale oli abiks tema onu Giovanni Fontana. Fassaadi uue kujunduse tellis tollane paavst Paulus V. 
Ehituse käigus fassaadi suurendati, hoone uueks pikkuseks sai 112 meetrit ja kõrguseks 44 meetrit. Fassaadile lisandus veel kaheksa 27 meetri pikkust sammast. Nende kohal laiuvad talastikega balustraadid koos portaale ületava kaarega. Sellel on 5–7 meetri pikkused Kristuse ja 12 apostli kujud. Kunagi olid kellatornide toestuseks mõeldud nurgakivid, mille eemaldamine on fassaadi nõrgestanud. 
Maderna püüdis lisaks Michelangelo Kreeka risti keskset disaini muuta Ladina ristiks ühes pikkade löövide ja kabeliga. See basiilika laiendus oli vajalik, kuid ei arvestanud Michelangelo loodud kontseptsiooniga ja asendas selle vähem efektsega. Suurt kuplit ei olnud võimalik näha igast vaatenurgast. Lõpuks pidi Maderna kujundama fassaadi, mis ei varjaks kuplit ja oleks oma paigutuse vääriline ning sisaldaks ka õnnistamise lodžat, mis tooks nähtavale paavsti, kui ta rahva ette ilmub. Need nõuded Maderna täitis, üritades luua tüüpilist Rooma palee fassaadi ühes kaunistavate elementidega Michelangelo tööst. Kirik õnnistati sisse 18. novembril 1626. 
Teisi töid.
Tema väheseid säilinud joonistusi kirjeldatakse kui „tühje ja mehaanilisi“ ja tema stiili peetakse pedantlikuks. Üks säilinud joonistustest on Baberini palee kavand, mis asub Uffizi galeriis. 1626. aastal sai Maderna tellimuse paavst Urbanus VIII-lt sooviga kavandada ümber kardinal Francesco Baberini vennale Taddeole kuuluv palee. Palee joonistustest on näha, et eeskuju on võetud Farnese paleest. Maderna soovis luua traditsioonilist Rooma paleed, mille iga külg ulatub maja siseosast välja ja sisehoovi ümbritsevad arkaadid. Võrreldes varasemate ehitistega on teistsugune akende ja seinte paigutus ning seetõttu tõuseb esile perspektiiv ja plastilisus. Uuenduste käigus asendati palee siseõu eeshooviga. Maderna suri 1629. aastal ja pärast seda sai hoone peaarhitektiks Gian Lorenzo Bernini. 
Maderna parimaks paleeprojektiks peetakse aastatel 1598–1618 valminud Mattei paleed Roomas. Fassaadi soovis Maderna luua kooskõlas ümberkaudsete ehitistega, mis olid välimuselt esinduslikud ja tagasihoidlikud. Sisehoovi paigutas ta antiikkunstitöid, mille hulka kuulusid nii skulptuurid kui ka reljeefid. Suurim uuendus kogu Rooma arhitektuuris oli palee elegantne neljakorruseline trepikoda.
Tähtsus kunstiajaloos.
Carlo Maderna loomingus esineb nii hilisele renessansile kui varajasele barokkarhitektuurile omaseid jooni. Kunstiajaloolane Howard Hibbard seostab Madernat rohkem "cinquecento" traditsiooniga ning nimetab teda konservatiivseks ja vanamoeliste hoiakutega arhitektiks. Santa Susanna fassaad näitab teadlikku tagasipöördumist Il Gesu kiriku fassaadi juurde. Madernat on nimetatud nii oma ajastu lõpetajaks kui ka barokkarhitektuuri isaks.