tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Wang Yi

Wang Yi (hiina keeles 王毅; sündinud 19. oktoobril 1953 Pekingis) on Hiina poliitik, Hiina Kommunistliku Partei liige. Ta oli 16. märtsist 2013 kuni 30. detsembrini 2022 Hiina välisminister ja on taas samas ametis alates 2023. aasta 25. juulist.
Wang sündis aastal 1953 Pekingis. Pärast keskkooli lõpetamist aastal 1969 töötas ta kaheksa aastat Heilongjiangi provintsis. Aastal 1977 pöördus ta tagasi Pekingisse, ta asus õppima Teise Pekingi Võõrkeelte Instituuti aasia ja aafrika keelte teaduskonda, spetsialiseerudes jaapani keelele.
Ta oli aastatel 2004–2007 Hiina suursaadik Jaapanis. 1. juunist 2008 kuni 16. märtsini 2013 oli ta Hiina Riiginõukogu juures oleva Taiwani asjade talituse juht. 16. märtsist 2013 oli ta Hiina välisminister.
Isiklikku.
Ta on abielus Hiina peaministri Zhou Enlai sekretäri Qian Jiadongi tütrega, neil on tütar.
Gideon Toury

Gideon Toury (6. juuni 1942 Haifa – 4. oktoober 2016 Tel Aviv) oli iisraeli päritolu tõlketeadlane ning Tel Avivi ülikooli poeetika, võrdleva kirjandusteaduse ja tõlketeaduse professor. Gideon Toury oli kirjeldava tõlketeaduse üks rajajaid.
Važa-Phšavela

Luka Razikašvili (gruusia keeles ლუკა რაზიკაშვილი; pseudonüüm Važa-Phšavela, gruusia keeles: ვაჟა-ფშაველა; 26. juuli 1861 Tšargali, Ida-Gruusia – 10. juuli 1915 Tiflis) oli gruusia kirjanik.
Elukäik.
Ta sündis preestri perekonnas. Ta õppis Thelavi vaimulikus seminaris, hiljem Gori õpetajate seminaris ja vabakuulajana Peterburi ülikooli õigusteaduskonnas.
Ta on töötanud koduõpetajana ja külakooli õpetajana Gruusias.
Looming.
Ta on kirjutanud 36 poeemi (sealhulgas "Külaline ja tema meister", "Dändi pulmad"), umbes 400 luuletust, 3 jutustustekogu ning mitu näidendit ja olukirjeldust.
Tema loomingus on kesksel kohal mägilaste elu kujutamine.
Isiklikku.
Tema vennad Nikoloz Razikašvili ja Thedo Razikašvili olid kirjanikud.
Mälestuse jäädvustamine.
Tema järgi nimetati Džengiši läänetipp Važa-Phšavela.
Alpamayo

Alpamayo on mägi Andides Cordillera Blanca mäeahelikus. 
1966. aasta juulis ilmus Saksa ajakirjas Alpinismus USA fotograafi Leigh Ortenburgeri foto Alpamayo tipust. Tookord tehtud küsitluse järgi hindasid alpinismi valdkonna asjatundjad Alpamayo maailma ilusaimaks mäeks (teise koha sai Karakoramis asuv K2 ja kolmandaks jäi Alpides asuv Matterhorn).
Asukoht ja kõrgus.
Halduslikult asub mägi Ancashi piirkonnas Peruus.
Alpamayo kõrgus on 5947 m. Ta on Cordillera Blanca mäeaheliku kõrguselt 19. tipp (kui arvestada tippe topograafilise prominentsiga üle 400 m). 
Ta asub Quitaraju mäetipust (6036 m) 2,0 km edela suunas.
Mägi on jääga kaetud püramiidikujulise tipuga ja väga järskude nõlvadega (kohati 60º). Eristuvad mäe põhja- ja lõunatipp.
Alpinism.
Mäe esmavallutajaks loetakse Saksa mägironijate neljaliikmelist rühma, kes jõudis tippu 1957. aastal põhjaribi kaudu. 6 aastat varem (1951) käis mäetippu esmavallutamas Raymund Leiningeri ja George Kogani juhtimisel Prantsuse-Belgia ühisekspeditsioon, kelle liikmetest jõudsid tippu väidetavalt George ja Claude Kogan, kuid 1957. aastal, fotomaterjalide võrdlusel, selgus, et tippu nad päris välja ei jõudnud. 
2003. aasta juulis teatati, et tõenäoliselt laviini või jääseina kokkuvarisemise tõttu jäi kadunuks kuni 18 mägironijat. Enamik neist olid Saksa, Iisraeli, Argentina ja Venezuela alpinistid. Päästetööde käigus osa päästeti. Hukkunuid oli 7.
Pļaviņase hüdroelektrijaam

Pļaviņase hüdroelektrijaam (lühemalt Pļaviņase HEJ) on Lätis Daugava jõel Aizkraukle linnas asuv hüdroelektrijaam.
Hüdroelektrijaama kümne turbiini koguvõimsus on 894 MW. See on Läti suurim hüdroelektrijaam ja ka Euroopa Liidu riikides üks suuremaid. Jaama esimene turbiin pandi tööle 1965 ja täisvõimsuses hakkas jaam tööle 1968.
Jaam on Läti suurim elektrienergia tootja.
Ben E. King

Benjamin Earl King (28. september 1938 Henderson, Põhja-Carolina – 30. aprill 2015 Hackensack, New Jersey) oli USA R&amp;B ja soulilaulja.
Tema kuulsaim hittsingel oli "Stand by Me". See jõudis 1961. aastal USA singlite edetabelis esikohale. Laulu on kaverdanud paljud teised artistid.
1958. aastal liitus ta "doo-wop"-ansambliga Five Crowns. Hiljem samal aastal vallandas ansambli The Drifters mänedžer George Treadwell The Driftersi esialgsed liikmed ja vahetas need välja Five Crownsi omadega. Aastatel 1959–1960 oli King The Driftersi põhiline solist. Tema tuntumad Driftersiga esitatud laulud olid "There Goes My Baby", "Save the Last Dance for Me", "Dance with Me", "This Magic Moment", "I Count the Tears" ja "Lonely Winds".
1960. aastal lahkus King The Driftersist ja alustas soolokarjääri. Tema esimene soolohitt oli "Spanish Harlem" (1961). Samal aastal ilmus ka "Stand by Me", mis oli väga edukas.
1986. aastal oli tema laul "Stand by Me" filmi "Ole minuga" ("Stand by Me") tunnuslauluks. Tänu sellele sai see laul uuesti hitiks, jõudes USA-s esikümnesse. Sellega sai King esimeseks, kes on saavutanud edetabelis Billboard Hot 100 esikümne singli neljal aastakümnel (1959. aastal The Driftersi koosseisus singlitega "There Goes My Baby" ja "Dance with Me", 1960. aastatel singlitega "Spanish Harlem" ja "Stand by Me", 1975. aastal singliga "Supernatural Thing" ning 1986. aastal uuesti "Stany by Me'ga").
B.B. King

Riley B. King, esinejanimega B. B. King (16. september 1925 Itta Bena, Mississippi osariik – 14. mai 2015 Las Vegas, Nevada) oli Ameerika Ühendriikide bluusimuusik, laulja, helilooja ja kitarrist. B. B. King mõjutas bluusi arengut ja levikut sedavõrd, et teda on nimetatud bluusikuningaks.
Tema esimesed salvestised ilmusid 1940. aastate lõpus, sellest ajast on King andnud välja rohkem kui 50 albumit. Paljusid neist on nimetatud parimateks bluusialbumiteks, näiteks kontsertalbumit "Live At The Regal" (1965) ja koostöös Bobby Blandiga valminud albumit "Together for the First Time... Live" (1974).
Aastate jooksul kujundas B. B. King Blind Lemon Jeffersoni, T-Bone Walkeri, Mississippi deltabluusi, Django Reinhardti, Charlie Christiani ja teiste muusikute mõjul välja talle ainuomase kitarristiili.
Üldiselt põimuvad B. B. Kingi muusikas traditsiooniline bluus, džäss ja "mainstream"-pop, kuid tal on ka paar rütmi ja bluusi stiilis lööklaulu, näiteks "Three O'Clock Blues" (1951) ja "You Don't Know Me" (1952).
B. B. King pälvis kokku 15 Grammy auhinda, viimase neist 2009. aastal albumi "One Kind Favor" eest. 1987. aastal võeti ta Rock'n'rolli Kuulsuste Halli liikmeks. 2006. aastal andis president George W. Bush talle USA Presidendi Vabadusmedali. Ajakiri Rolling Stone paigutas ta 2011. aastal kõigi aegade 100 parima kitarristi seas kuuendale kohale.
Üks Kingi kaubamärke oli musta värvi kitarr Lucille. 1949. aastal oli B. B. Kingil esinemine Arkansases Twistis. Esinemise ajal puhkes kahe mehe vahel ühe naise pärast kaklus. Kakluse ajal aeti ümber tantsusaali soojendanud põlev petrooleumitünn ja põhjustati tulekahju. Esialgu saalist välja rutanud King pöördus tagasi kokkuvarisemise äärel olnud põlevasse majja, et päästa oma akustiline Gibsoni kitarr. Päev pärast tulekahju sai King teada, et kakluse ajendiks olnud naise nimi oli olnud Lucille. Sestpeale kutsus B. B. King kõiki oma kitarre (enamasti mõni Gibson ES-335) Lucille'iks.
Karl Marxi mäetipp

Karl Marxi mäetipp on mägi Pamiiris Šohdara mäeahelikus. 
Halduslikult asub mägi Mägi-Badahšanis Tadžikistanis.
See on Šohdara mäeaheliku kõrgeim tipp (6723 m). Sellest 4 km idakirdesse jääb Engelsi mäetipp (6510 m).
Alpinism.
Mäe esmavallutajaks loetakse seitsmeliikmelist vene mägironijate rühma, kes jõudis tippu 1946. aastal, teiste seas Jevgeni Beletski, Jevgeni Abalakov ja Aleksei Ugarov.
Paul Kossoff

Paul Francis Kossoff (14. september 1950 London – 19. märts 1976) oli inglise rokk-kitarrist, kes sai tuntuks ansambli Free liikmena.
Ta oli näitleja David Kossoffi (eluaastad 1919–2005) poeg. 1966. aastal alustas ta mängimist "blues rock"i ansamblis Black Cat Bones, mis oli mitmel kontserdil Fleetwood Maci soojendusesineja. Black Cat Bones mängis koos ka pianisti Champion Jack Dupreega.
1968. aasta aprillis asutas Kossoff koos Paul Rodgersi, Andy Fraseri ja Simon Kirke'iga ansambli Free. Ansambel läks laiali 1973. aastal pärast kuuena albumi "Heartbreaker" välja andmist. Samal aastal avaldas Kossoff sooloalbumi "Back Street Crawler" ja asutas samanimelise ansambli, mis avaldas kokku kaks albumit.
Kossoff mängis neljal Ken Hensley demol ja John Martyni albumi "Live At Leeds" (1975) kolmel laulul. Jim Capaldi sooloalbumil "Short Cut Draw Blood" (1975) on kaks Kossoffist inspireeritud laulu: "Seagull" ja "Boy With A Problem". Neist viimasel mängis Kossoff ise kitarril.
Kossoff kannatas narkomaania all ja tema tervis halvenes pidevalt. Ta suri südamepuudulikkuse tõttu kõigest 25-aastaselt lennul Los Angelesest New Yorki 1976. aastal. Pärast oma poja surma algatas David Kossoff narkomaaniavastase kampaania.
Ühe Kossoffi kitarridest, 1957. aasta Fender Stratocasteri, ostis pärast tema surma Dave Murray, kes ansambli Iron Maideni liikmena mängis sellel aastatel 1978–1990.
Ajakiri Rolling Stone on valinud Kossoffi kõigi aegade 100 parima kitarristi seas 51. kohale.
Cimarroni maakond

Cimarroni maakond ("Cimarron County") on USA-s Oklahoma osariigis olev maakond.
Maakonna pindala on 4768 km². See on pindalalt osariigi neljas maakond. Maakond asub Oklahoma pannikäepidemel. Maakonna loodeosas asub osariigi kõrgeim punkt Black Mesa (1516 m).
Maakond on saanud nime Arkansase lisajõe Cimarroni järgi. Selle jõe valglasse kuulub maakonna põhjaosa. Maakonna lõunaosa kuulub Põhja-Canadiani jõe valglasse. See jõgi suubub Canadiani jõkke, mille veed voolavad Arkansase jõe ja Mississippi kaudu Mehhiko lahte.
Maakonna halduskeskus ja suurim linn on Boise City, kus 2010. aasta rahvaloenduse järgi elas 1266 inimest. Boise asub täpselt maakonna keskel. Veel asusid seal Keyes, kus elas 324 inimest, ning Felt ja Kenton, kus elas alla 100 inimese.
2015. aastal oli seal arvestuslikult 2216 elanikku. 2010. aasta rahvaloenduse kohaselt oli elanikke 2475. Asustustihedus on 0,46 in/km². See on elanike arvult ja asustustiheduselt osariigi väikseim maakond. Cimarroni maakond on enamasti olnud Oklahoma osariigis maakondadest nii väikseima elanike arvu kui ka rahvastiku väikseima tihedusega maakond.
Cimarroni maakond on ainus USA maakond, millel on piir nelja osariigiga: Colorado, Kansase, New Mexico ja Texasega.
Ajalugu.
Enne seda, kui USA Kongress võttis 1890. aastal vastu Oklahoma organiseerimise seaduse, oli Cimarron osa eikellgimaast, mida nimetati ka avalikuks maaribaks. Valitsusstruktuure seal ei olnud ja see meelitas sinna palju kurjategijaid.
1890 moodustati Oklahoma territooriumi koosseisu kuuluv Beaveri maakond, kuhu arvati ka praegune Cimarroni ala. Mitteametlikult hakati seda maakonda kutsuma Oklahoma pannikäepidemeks. Moodustamise ajal oli Beaveri maakonnas kõigest kaks asulat, kummaski alla 100 elaniku.
1907 moodustati Oklahoma osariik. Samal aastal jagati Beaveri maakond kolmeks: läänepoolseks Cimarroni, keskmiseks Texase ja idapoolseks Beaceri maakonnaks. Cimarroni maakonna keskuse asukohaks kandideerisid 7 asulat, mille seast järgmisel aastal valiti Boise.
Raudteeühendus jõudis sellesse Oklahoma osasse hilja. Esimese raudteeliinina ehitati 1925. aastal läbi Cimarroni maakonna Elkhart and Santa Fe Railway haruliin Elkhartist Kansases.
Cimarroni majanduses on alati tähtsal kohal olnud põllumajandus ja karjakasvatus. Põllukultuuridest on kasvatatud peamiselt nisu ja sorgot. 1930. aastatel andis maakonna põllumajandusele tugeva löögi Tolmukausiga kaasnenud liivatormid, aga sellest ajast on majandus taastunud. 1950. aastail võeti kasutusele nafta ja maagaasi maardla ning 1959 rajati Keyesi sellega kaasnev heeliumi tootmise ettevõte. 2000. aasta seisuga oli Cimarron kõigist Oklahoma maakondadest keskmise sissetuleku poolest 9. kohal.
Cimarron on üks Oklahoma 25 maakonnast, kus kehtib kuiv seadus.
Alates 1960. aastast on Cimarronis võitnud kõik presidendivalimised Vabariikliku Partei kandidaat – ühe erandiga: 1976 võitis Jimmy Carter. Sellest peale on demokraatide valijate arv järjest vähenenud ja 2016. aastal hääletas Hillary Clintoni poolt rekordvähe inimesi: ainult 6,6% ehk alla 100 valija.
Kaitsealad.
USA Ajalooliste Paikade Riikliku Registrisse on kantud Cimarroni maakonnas kaheksa objekti.
Alan Wilson

 
Alan Christie Wilson (4. juuli 1943 Arlington, Massachusetts – 3. september 1970 Topanga, California) oli USA muusik. Ta oli ansambli Canned Heat üks asutajaliikmeid.
Tal tekkis huvi bluusi vastu juba noorena ja ta alustas mängimist Massachusettsi linnas Cambridge'is, kus kohtus kitarristi John Faheyga. Fahey andis talle tema suure lühinägevuse, ümara näojoone ja õpetlasliku loomuse tõttu hüüdnime "Blind Owl" ('Pime Öökull'). Koos Faheyga läks ta Los Angelesse, kus ta aitas Faheyl ülikooli magistritööd teha Charley Pattoni kohta. Los Angeleses kohtus Wilson Bob Hite'iga, kellega koos asutus ta ansambli Canned Heat.
Canned Heatiga esines Wilson muu hulgas 1967. aastal Monterey popfestivalil ja 1969. aastal Woodstocki festivalil. Wilson kirjutas Canned Heati tuntumad laulud "On the Road Again" ja "Going Up the Country" ning oli neis lauludes solistiks. Ta mängis ka tanburi, suupilli ja kitarri.
Wilson leiti 3. septembril 1970 surnuna tema ansamblikaaslase Bob Hite'i elukoha taga nõlvakul. Surma põhjuseks nimetati tahtmatut barbituraatide mürgistust. Wilson oli paar kuud varem väidetavalt tahtnud teha enesetappu, kui üritas autoga kiirteelt välja sõita. Ta viidi pärast seda tugeva depressiooni tõttu haiglasse, kust ta sai paar nädalat hiljem välja. Ka tema surma on peetud enesetapuks, kuid selle kohta puuduvad kindlad tõendid. Wilsoni surm leidis aset kaks nädalat enne Jimi Hendrixi surma ja neli nädalat enne Janis Joplini surma. Wilson, Hendrix ja Joplin surid kõik 27-aastastena ning kuuluvad sellega kurikuulsasse 27 Klubisse.
Itamar Even-Zohar

Itamar Even-Zohar (sündinud 1939) on Iisraeli kultuuriteadlane ja Tel Avivi ülikooli professor. Even-Zohar on polüsüsteemiteooria ning kultuuriliste repertuaaride teooria looja.
Ludvík Svoboda

Ludvík Svoboda (25. november 1895 Hroznatín – 20. september 1979 Praha) oli Tšehhoslovakkia sõjaväelane ja riigitegelane.
Esimeses maailmasõjas mobiliseeriti Ludvík Svoboda Austria-Ungari armeesse. 1916. aasta septembris läks ta Idarindel Venemaa poole üle ja astus Tšehhoslovakkia korpuse koosseisu. Kodumaale tagasi pöördus 1921. aastal. 1921. aasta oktoobris astus Ludvík Svoboda Tšehhoslovakkia armee teenistusse. 1923–1931 teenis Užgorodis algul rooduülemana ja hiljem polguülema asetäitjana. 1934. aastal sai ta alampolkovniku auastme. 
Tšehhoslovakkia okupeerimise järel osales põrandaaluses vastupanuliikumises. 5. juunil 1939 põgenes ta Poolasse. 3. septembril 1939 määrati Poolas asuvate Tšehhoslovakkia väeosade juhatajaks. Langes 1939. aasta septembris Poolasse tunginud Punaarmee kätte vangi, interneeriti ja viidi Nõukogude Liitu. 1942. aastast asus Svoboda Buzulukis korraldama Tšehhoslovakkia armeekorpust, mille juhatajaks ta sai. 
1945–1950 oli Ludvík Svoboda Tšehhoslovakkia rahvusliku kaitse minister. 1948. aasta veebruaris astus ta Tšehhoslovakkia Kommunistlikku Parteisse. 1950–1951 oli Svoboda Tšehhoslovakkia valitsuse esimehe asetäitja. 1951. aasta lõpus sattus Ludvík Svoboda ebasoosingusse, ta vabastati valitsuse esimehe asetäitja kohalt ja heideti parteist välja. Lühikest aega viibis ta vangistuses. 1954. aastal võeti ta parteisse tagasi. Aastatel 1954–1964 oli ta Tšehhoslovakkia Rahvakogu juhatuse liige. 1955–1958 oli ta Sõjaväeakadeemia ülem.
30. märtsist 1968 kuni 29. maini 1975 oli Ludvík Svoboda Tšehhoslovakkia Sotsialistliku Vabariigi president.
Knjažõtši (Brovarõ rajoon)

Knjažõtši on küla Ukrainas Kiievi oblastis Brovarõ rajoonis.
Küla asustustihedus on 692,42 in/km². Küla asub merepinnast 111 m kõrgusel.
2016. aasta 4. detsembri öösel toimus külas korrakaitsjate vahel tulevahetus, milles hukkus viis korrakaitsjat.
William Cullen Bryant

William Cullen Bryant (3. november 1794 Cummington, Massachusetts – 12. juuni 1878 New York) oli USA luuletaja, jurist ja ajakirjanik. 
Ta oli kauaaegne New York Evening Posti peatoimetaja. Bryant sai tuntuks panteistliku looduslüürikuna. Tema lihtsavormilistes mõtisklevates värssides on mõjutusi romantismist ja kalmistuluulest. 
Ta oli puritaanidest sisserändajate järeltulija. 16-aastaselt alustas ta õpinguid Williams College'is, kuid rahalistel põhjustel ja Yale'i Ülikooli astuda soovimise tõttu ta seda ei lõpetanud. Yale'i Ülikooli ta aga sisse ei saanud. Worthingtonis ja Bridgewateris õppis ta eraõpetaja juures õigusteadust. 21-aastaselt asus ta tööle advokatuuris. Ta töötas ligi kümme aastat Plainfieldis ja Great Barringtonis advokaadina.
26-aastaselt abiellus Bryant Frances Fairchildiga, kellega ta elas õnnelikult kuni Francesi surmani ligi pool sajandit hiljem. 1825. aastal kolis ta New Yorki, kus sai kirjandusajakirja North American Review kaastoimetajaks. 1827. aastal hakkas ta ajalehe New York Evening Post toimetajaks. 1829. aastal sai ta selle peatoimetajaks ja kaasomanikuks ning oli sellel ametikohal kuni oma surmani. Tema ettevaatlikud investeeringud tegid Bryantist jõuka mehe. Ta oli aktiivne metseen.
Lapsepõlves peale surutud usuline konservatism leidis väljendust Bryanti jumalakartlikes vemmalvärssides; tema isa poliitiline konservatism kannustas kirjutama luuletust "The Embargo", milles 13-aastane luuletaja nõudis president Thomas Jeffersoni tagasiastumist. 17-aastaselt kirjutatud eleegiaga "Thanatopsis" (kreeka: 'vaade surmale') sai ta tuntuks, kui see avaldati 1817. aastal North American Review's. Selles hülgas ta puritaanide dogma deismi kohta; sealt alates oli ta unitarist. Demokraadina tegi ta New York Evening Posti vabakaubanduse, töölisklassi õiguste, sõnavabaduse ja orjuse kaotamist pooldavaks häälekandjaks. Bryant oli üks erakonna Free Soil ja hiljem Vabariikliku Partei asutajaid. Bryant avaldas mitu luulekogu, kirjutas reisikirju ja tõlkis Homerose teoseid.
Bryant suri 1878. aastal 83-aastaselt. Ta on maetud Roslyni kalmistule New Yorgi osariigis. Tema järgi on nimetatud avalik park Bryant Park New Yorgis.
Elonna Spriit

Elonna Spriit (1957. aastani Koretskaja; 19. märts 1934 Henitšesk, Dnipropetrovski oblast – 1. detsember 2016 Tallinn) oli Eesti tantsija ja tantsupedagoog.
Haridus.
Ta õppis aastatel 1949–1954 Tallinna Koreograafiakoolis ja lõpetas 1956. aastal Leningradi Koreograafiakooli.
Töö ja looming.
Ta tantsis aastatel 1956–1968 Estonia teatris balletisolistina, seejärel oli 1968–1989 Eesti NSV Riiklikus Filharmoonias estraaditantsija ja pedagoog, lisaks õpetas Tallinna Konservatooriumi laulukateedris lauljatele liikumist. Ühtlasi juhatas ta aastatel 1983–1987 enda asutatud estraaditantsustuudiot. 
Elonna Spriit esines tantsuartistina paljudes varietee- ja kabareekavades ning tegi uute kavade loomisel sageli koostööd lavastaja ja koreograafi Kalju Saarekesega. Aastatel 1985–1992 oli ta kabaree Tallinn kunstiline juht. 
Ta oli ka ansambli Laine tantsusolist. Üks tema pikaajalisi tantsupartnereid ansambli Laine kontserdireisidel ja muudes lavakavades oli Ants Vähejaus, sageli lõi ja seadis neile tantse lavastaja ja koreograaf Ülo Vilimaa. 
Estonia teatris oli tema sage balletipartner Ago-Endrik Kerge.
Ta oli Eesti Teatriliidu liige (1959).
Teoseid.
Elonna Spriidi paljud suured õnnestumised olid seotud karakter- ja nüüdistantsuga. Nii on esile tõstetud tema Mercedese ja Carmencita rolli Minkuse balletis "Don Quijote", sinjoora Capulettit Prokofjevi "Romeos ja Julias", tütarlast Jürisalu "Tänavas", Fannyt Karajevi balletis "Kõue rada", võõrasema Prokofjevi "Tuhkatriinus", Conchitat Grīnblatsi "Rigondas" jt. 
1977. aastal esilinastus sõjavastane ja armastust ülistav psühhedeelne dokumentaalfilm "Aastad", mille režissöör oli Peeter Tooming. Filmi fookuses oli kolm kultuuri­inimest: kandlemeister Eduard Uibo, rahvatantsupedagoog Kai Leete ja Elonna Spriit. Peeter Tooming on hiljem teinud Elonna Spriidist ka palju kunstilisi portree- ja tantsufotosid, mis on jõudnud nii fotonäitustele kui ka trükistesse.
Isiklikku.
Elonna sündis Ukraina väikelinnas. Tema ema oli poolkreeklane ja isa oli ukrainlane, toonane merekoolikadett, kellest hiljem sai miini­traaleri kapten. Isa töö tõttu kolis pere enne teist maailmasõda Leningradi ja pärast sõda Tallinna.
Tema abikaasa oli ajakirjanik Edgar Spriit (1922–1993). Nende poeg on ettevõtja Egon Spriit (sündinud 1959).
Gettysburgi lahing

Gettysburgi lahing toimus 1.-3. juulil 1863 Gettysburgi linna lähedal Uniooni ja Konföderatsiooni vahel, Ameerika Ühendriikide kodusõja raames. Lahing kaasas kõige suurema hulga inimkaotusi kogu sõjas ja seda on peetud sõja üheks pöördepunktiks. Uniooni kindralmajor George Meade'i Potomaci armee lõi Konföderatsiooni kindral Robert E. Lee Põhja-Virginia armeed, millega lõppes Lee katse vallutada põhjaosariigid.
1863. aasta mais võitis Lee armee Chancellorsville'i juures Virginias olulise lahingu ja juhtis siis armee läbi Shenandoah' oru plaaniga alustada teist katsest põhjaosariikide vallutamiseks (Gettysburgi kampaaniat).
Monument Valley

Monument Valley ehk Monumentide org (navaho keeles "Tsé Biiʼ Ndzisgaii") on org USA-s Arizona ja Utah' osariigi piiril. See paikneb navahode territooriumil. Monument Valleyt läbib maantee Route 163.
See asub Colorado platool 1500–1800 meetri kõrgusel merepinnast. Monument Valley on kuiv, punaka põhivärvusega, unikaalne kõrbeala, kus paikneb palju erosiooni tulemusel moodustunud püstloodseid või osaliselt püstloodseid monoliitseid künkaid. Kõrgeimad neist on jalamilt umbes 300 meetri kõrgused. Paljudele küngastele on antud ka nimi. Monoliitide alumine osa koosneb suuremas osas savikildast, keskmine osa liivakivist ja pealmine osa taas savikildast, mis omakorda on kaetud aleuroliidikihiga. Punaka põhitooni annavad alale raudoksiidid. Aastatel 1945–1967 asus oru lõunaosas uraanikaevandus.
Monument Valleys valitseb külmade talvede ja kuumade suvedega kõrbekliima. Suviti ei tõuse õhutemperatuurid tänu suurele kõrgusele merepinnast väga kõrgele, harva üle 38 °C. Ööd on suvel jahedad ning õhutemperatuur langeb pärast päikeseloojangut kiiresti. Talved on külmad, kuid päevased õhutemperatuurid tõusevad tavaliselt plusskraadidesse. Õhutemperatuure alla –20 °C esineb harva. Sademeid langeb aastas 115 millimeetrit, kõige enam august oktoobrini (keskmiselt 17–20 millimeetrit kuus). Talvel võib esineda kerget lumesadu, kuid mahasadanud lumi sulab tavaliselt ühe või kahe päevaga.
Monument Valley on populaarne filmivõttekoht. Seal on filmitud näiteks stseene John Fordi filmidest "Postitõld" ("Stagecoach"; 1939), "Mu kallis Clementine" ("My Darling Clementine"; 1946), "Fort Apache" (1948), "Ta kandis kollast paela" ("She Wore a Yellow Ribbon"; 1949) ja "Otsijad" ("The Searchers"; 1956), Sergio Leone filmist "Ükskord Metsikus Läänes" ("Once Upon a Time in the West"; 1968), Stanley Kubricku filmist "" ("2001: A Space Odyssey"; 1968), Clint Eastwoodi filmist "Eigeri mägi" ("The Eiger Sanction"; 1975) ning filmidest "Muretu rännumees" ("Easy Rider"; 1969), "Indiana Jones ja viimane ristiretk" ("Indiana Jones and the Last Crusade"; 1989), "Thelma ja Louise" ("Thelma &amp; Louise"; 1991) ja "Forrest Gump" (1994). Tuntud telesarjadest on Monument Valleys võtteid tehtud näiteks "MacGyveri" ja "Doctor Who" tarbeks.
Kama tankikool

Kama oli salajane Saksa tankikool, mis loodi NSV Liidu territooriumil Kaasani lähistel eesmärgiga koolitada tankiväeohvitsere Reichswehrile, minnes mööda Versailles' rahu tingimustega Saksamaale pandud piirangutest, mille järgi Saksamaal kaotati sõjaväekohustus ja tal ei tohtinud olla suuri sõjalaevu, allveelaevu, lahingulennukeid, tanke ega raskeid kahureid. 
Kooli nimi on tuletatud linna nimest Kaasan ja perekonnanimest Malbrandt (tankikooli ülema kolonel Malbrandti järgi). 
Leping tankikooli asutamiseks sõlmiti Moskvas 3. oktoobril 1926. Saksamaa poolt allkirjastas lepingu kolonel Hermann von der Lieth-Thomsen, NSV Liidu poolt 2. järgu armeekomissar Jan Berzin.
Saksa firmad Krupp, Rheinmetall ja Erhardt said Saksa kindralstaabilt salajase ülesande – konstrueerida ja valmistada kergetank Leichttraktor, mis lahtimonteerituna toimetati Kaasanisse.
Koolis valmistati ette umbes 40 Saksa ohvitseri, nende seas Wehrmachti tulevased kindralid Wilhelm Ritter von Thoma ja Wolfgang Thomale, kes oli hiljem kindral Heinz Guderiani staabiülem. Mõnedel andmetel õppis koolis ka tulevane kindral Guderian.
NSV Liidus oli ka teisi sõjakoole, mis olid loodud Saksa sõjaväelaste väljaõppeks, näiteks Lipetski hävituslendurite kool.
Claude Kogan

Claude Kogan (21. veebruar 1919 Pariis – 2. oktoober 1959 Cho Oyu, Nepal) oli prantsuse alpinist.
1954. aastal tõusis ta alpinistina Himaalajas asuva Cho Oyu nõlval naiste kohta rekordilisele kõrgusele – 7600 m. 
Elukäik.
Ta sündis vaesunud perekonnas. 15-aastaselt jättis ta kooli pooleli ja hakkas õmblejaks. Hiljem on ta töötanud rõivadisainerina, pidanud koos mehega väikest õmblusettevõtet ning õmmelnud moekunstnik Christan Diori tellimusel.
Alpinism.
Alpinismi hakkas ta harrastama abikaasa George Kogani õhutusel. Koos ronisid nad Alpides ja Andides. 
1951. aastal võttis ta koos mehega osa Prantsuse-Belgia ühisekspeditsioonist Peruu Andides asuvale Alpamayole (5947 m). Tookord väideti, et esmavallutajatena jõudsid tippu George ja Claude Kogan, kuid 1957. aastal, fotomaterjalide võrdlusel, selgus, et päris tippu nad siiski ei jõudnud.
Pärast mehe surma (1951) jätkas ta alpinismiharrastust, retkles ja ronis Kaukasuses, Gröönimaal ja Himaalajas. 1953. ja 1955. aastal esmavallutas ta koos kaaslastega kaks seitsmetuhandelist mäge Himaalajas: Nuni ja Yangra.
Tõusud kaheksatuhandelistele.
1954. aasta sügisel üritas ta esimese naisalpinistina tõusta kaheksatuhandelise mäe tippu, kuid oli sunnitud tipputõusul Cho Oyule (8188 m) koos tipukaaslase, kuulsa šveitslase Raymond Lambertiga 500 meetrit enne tippu tagasi pöörduma.
1959. aastal juhtis ta ainult naisalpinistidest koosnevat ekspeditsiooni Cho Oyule. Ta hukkus 2. oktoobril, olles oma telgis 7000 m kõrgusel asuvas vahelaagris, mis mattus lumelaviini alla.
Olivia de Havilland

Olivia Mary de Havilland (1. juuli 1916 Tōkyō – 26. juuli 2020 Pariis) oli Briti-Ameerika kahe Oscariga pärjatud näitleja. 
Ta mängis oma üle poole sajandi kestnud karjääri jooksul kokku 49 mängufilmis ning oli klassikalise Hollywoodi kuldaja üks tähtsamaid filmitähti. 
Tema õde oli Joan Fontaine, kes sai samuti Oscari.
De Havilland sündis 1916. aastal Jaapanis Tōkyōs briti vanemate peres. De Havillandi ema Lillian Fontaine (1886–1975) oli samuti näitleja. Kui de Havilland oli kaheaastane, kolisid tema vanemad Tōkyōst USA California osariiki Saratogasse.
De Havilland alustas filminäitlejakarjääri 1935. aastal William Shakespeare'i näidendil põhineva filmiga "Suveöö unenägu" ("A Midsummer Night's Dream"), kus ta mängis Hermiat. Koos Errol Flynniga mängis ta peaosa neljas filmis: "Captain Blood" (1935), "Ratsaväebrigaadi rünnak" ("The Charge of the Light Brigade"; 1936), "Robin Hoodi seiklused" ("The Adventures of Robin Hood"; 1938) ja "Nad surid saapad jalas" ("They Died with Their Boots On"; 1941).
Filmis "Tuulest viidud" mängis ta Melanie Hamiltoni. Rolli eest sai ta parima naiskõrvalosatäitja Oscari nominatsiooni.
1941. aastal sai ta USA kodakondsuse. 1942. aastal esitati de Havilland ja tema õde Fontaine mõlemad Oscarile parima naisnäitleja kategoorias. De Havilland kandideeris filmiga "Hold Back the Dawn" ja Fontaine filmiga "Kahtlustus" ("Suspicion"). Oscari sai Fontaine. Konkurents Oscari pärast tõi õdede vahele paksu verd ja kibestumust, mis püsis aastakümneid. De Havilland võitis 1940. aastatel siiski kaks Oscarit: rollide eest filmis "To Each His Own" (1946) ja "Pärijanna" ("The Heiress"; 1949) – mõlemad parima naispeaosatäitja kategoorias. Pärast 1940. aastaid mängis de Havilland filmides harva. 1980. aastatel mängis ta mitmes telesarjas.
Ta on mänginud kolmes Broadway lavastuses: "Romeo ja Julia" (1951), "Candida" (1952) ja "A Gift of Time" (1962).
Panuse eest filmitööstusse sai ta Hollywoodi kuulsuste alleele omanimelise tähe. 
1956. aastast alates elas ta Pariisis.
Vähiravi

Vähiravi on kasvaja (vähi) meditsiiniline ravimine, mille eesmärgiks on kasvajat leevendada või täielikult ravida. Sõltuvalt kasvaja liigist ja staadiumist tuleb parima ravitulemuse saavutamiseks kasutada ühte või mitut ravimeetodit. Eri meetodid võivad olla suunatud kasvaja haaravaks üldraviks. Ravimeetodid võib jagada kirurgiliseks raviks, kiiritusraviks, keemiaraviks, hormoonraviks, bioloogiliseks raviks jm.
Raviviisid.
Kirurgiline ravi.
Operatsiooni on vähiraviks kasutatud juba aastaid. Operatsioonil on ka oluline roll vähi diagnoosimisel ja sellel, et näha kui kaugele vähk on levinud. Vähi kirurgilise ravi korral eemaldatakse kasvaja organismist ühe tervikuna operatsiooni käigus. Veendumaks, et kasvaja on eemaldatud, tuleb kasvaja opereerida koos teda ümbritsevate kudedega. Sageli eemaldatakse ka kasvajat ümbritsevad lümfisõlmed. Operatsiooni käigus kasutatakse väikseid ja õhukesi skalpelle. Operatsiooni ajal kasutatakse anesteesiat, et operatsioon mööduks valutult.
Kiiritusravi.
Kiiritusravi ehk radioteraapia on ravimeetod, milles rakendatakse ioniseerivat kiirgust.Kiiritusravi võib olla kas
Keemiaravi.
Keemiaravi ehk tsütostaatiline ravi, millega püütakse vähirakke hävitada ja nende paljunemist peatada ravimite abil. Keemiaravis võib kasutada ühte ravimit või mitme ravimi kombinatsioone. Keemiaravi saab teha veeni- või arterisiseselt, suukaudselt või manustatuna kehaõõnde. Keemiaravi kahjustab ka terveid organismi kudesid, põhjustades mitmesuguseid kõrvaltoimeid (nt iiveldus, oksendamine, kõhulahtisus, väsimus, vere valgeliblede arvu langus, juuste väljalangemine).
Hormoonravi.
Hormoonravi on vähi süsteemne ravimeetod, mis on kasutusel nende pahaloomuliste kasvajate korral, mida nimetatakse "hormoontundlikeks". Hormoontundlikud kasvajad on näiteks rinnavähk, munasarjavähk, eesnäärme vähk. Tegemist on raviga, mida enamasti kasutatakse pärast kirurgilist ravi remissiooni säilitamiseks või pikendamiseks.
Vähi immunoteraapia.
Vähi immunoteraapia kasutab organismi immuunsüsteemi kasvajarakkude hävitamiseks ja vähiravist tingitud kõrvaltoimete kontrollimiseks.
Külmravi.
Külmravi tehakse mitme seansina ja kasutatakse väikeste perifeersete kasvajate raviks.
Laserravi.
Laserravi ehk fotokoagulatsiooni kasutatakse väikeste kasvajate korral, mis asuvad võrkkestal, aga ei ole levinud nägemisnärvi ega selle lähedal asuvasse maakulasse.
Hüpertermia.
Hüpertermia on kehatemperatuuri märkimisväärne tõstmine. Väga kõrged temperatuurid hävitavad vähirakke, kuid kahjustavad ka terveid rakke ja kudesid.
Fotodünaamiline ravi.
Esmalt ravitakse nahka valgustundlikkust suurendava ravimiga ja mõni tund hiljem ravitakse valgusega. Pindlevivad kasvajad paranevad.
Nun

Nun on mägi Himaalajas Nun Kuni mäemassiivis. 
Asukoht ja kõrgus.
Territoriaalselt jääb mägi Jammu ja Kashmiri osariiki Indias.
Nun Kuni mäemassiivi kõrgeima tipu Nuni kõrgus on 7135 m. See on maailmas kõrguselt 120. mägi (kui arvestada tippe topograafilise prominentsiga üle 500 m).
Alpinism.
Mäe esmavallutasid Bernard Pierre'i ja Pierre Vittozi juhtimisel Prantsuse-Šveitsi-India ühendekspeditsiooni liikmed, kes jõudsid tippu 1953. aastal lääneribi kaudu. Esmatõusjate seas oli ka prantslanna Claude Kogan.
Rockefeller Center

Rockefeller Center on suur ärihoonete kompleks New Yorgis, mis koosneb 19 kõrgemast ja madalamast kontorihoonest 8,9 hektari suurusel maa-alal 48th Streeti ja 51st Streeti vahel Fifth Avenue ja Sixth Avenue ääres. 
Midtown Manhattanil asuvate hoonete ehitus telliti Rockefelleri suurtöösturite suguvõsa poolt ja valmis aastatel 1931–1933. Kuna hoone valmis ülemaailmse majanduskriisi ajal, siis ei leidunud rendipindade täitmiseks piisavalt üürnike. Nii otsustati keskus anda paljude raadiojaamade ja uudisteagentuuride käsutusse.
See on suurim erakapitalil põhinev omataoline hoonetekompleks maailmas, mis sümboliseerib rahvusvaheliselt modernistlikku ja kapitalistlikku "art déco" arhitektuuristiili. 1987. aastast alates on kompleks olnud Ameerika Ühendriikide riiklik ajaloomälestis ("National Historic Landmark"). Samuti on Rockefeller Center kuulus enda iga aastase pühadeaegse jõulupuu ja liuvälja, kui ka Atlase skulptuuri ja 259 meetri kõrguse Comcast Building pilvelõhkuja (endine "GE Building") otsas asuva vaateplatvormi poolest.
Rockefelleri keskuse hooned.
Tänapäevane keskus on kombinatsioon kahest hooneteansamblist kogupinnaga 743 000 m²: vanemast neljateistkümnest 1930. aastate "art-déco" stiilis kontorihoonest, koos ühe 1947. aastal ehitatud hoonega 51. tänava ääres, ja neljast rahvusvahelises stiilis tornist, mis ehitati 1960.–1970. aastatel Kuuenda puiestee äärde.
Leena Tomasberg

Leena Tomasberg (sündinud 10. veebruaril 1965) on eesti tõlkija ja õppejõud.
Ta lõpetas 1983. aastal Tallinna 7. keskkooli ning 1988. aastal Tartu Riikliku Ülikooli prantsuse filoloogina.
Ta on töötanud prantsuse keele õppejõuna Tallinna Pedagoogikaülikoolis, Eesti Humanitaarinstituudis ja Tallinna Tehnikaülikoolis.
Looming.
Koos Triinu Tammega on ta koostanud prantsuse keele töövihiku algajatele "Quartier Latin".
Tõlkeid prantsuse keelest.
Ta on tõlkinud prantsuse keelest eesti keelde nii ilukirjandust kui ka filosoofilisi tekste.
Isiklikku.
Tema vanavanemad olid Paul ja Linda Viiding, Juhan Viiding oli tema onu.
Ülo Kesker

Ülo Kesker (29. juulil 1934 Haapsalu – 31. juuli 2019) oli Eesti kabetaja ja spordiajakirjanik. Ta oli seitsmekordne Eesti meister Vene kabes (1950, 1952, 1953, 1956, 1957, 1963 ja 1965) ning neljakordne meister rahvusvahelises kabes (1956, 1959, 1962 ja 1963)
1994. aastast elas ta Iisraelis.
Itaalia president

Itaalia Vabariigi president (itaalia keeles "Presidente della Repubblica Italiana") on Itaalia riigipea, kes esindab rahvuslikku ühtsust ning tagab riigi poliitika vastavuse Itaalia põhiseadusele. Presidendi vanuse alampiir on 50 aastat ja ametiaja kestus 7 aastat.
Esimese Itaalia vabariigi (1802–1805) president oli Napoleone Bonaparte, kes seejärel sai Itaalia kuningaks.
Praeguse Itaalia Vabariigi esimene president astus ametisse 1948. aasta 1. jaanuaril. 2015. aasta 3. veebruaril astus ametisse 12. president.
Giorgio Napolitano oli esimene Itaalia president, kes valiti järjest ka teiseks ametiajaks, mistõttu temast sai ka kõige kauem (9 aastat) ametis olnud president. Samuti on ta seni ainus president, kelle on valinud ametisse parlamendi sama koosseis.
Bludenz

Bludenz on linn Austrias Vorarlbergi liidumaal, Bludenzi ringkonna keskus.
Geograafia.
Bludenz asub Illi jõe ääres, mis on Reini lisajõgi. Seda ümbritsevad Bregenzi metsa mäed põhjas ning Rätikoni ja Silvretta mäed lõunas. Bludenz asub viie oru – Walgau ja Montafon (Ill), Brandnertal, Klostertal kuni Arlbergi kuruni ja Großes Walsertal – kohtumispaigas.
Bludenz on suvekuudel populaarne matka- ja mägijalgratta puhkekeskus, paiknedes teel paljudesse suusakeskustesse (Brand ja Lech). A14 Rheintal/Walgau kiirtee tõttu lõpetusega Bludenzis on linna nimi Austrias hästi tuntud.
Suured ettevõtted on Mondelēz International (Milka šokolaad) ja Fohrenburger (õlu, 5,2 % alkoholi).
Ajalugu.
Arheoloogilised leiud näitavad inimasustuse algust Bludenzi piirkonnas pronksiajal, mis kestis kuni La Tène ajastuni. Bludenzi nimi pärineb keltidelt. Aastal 600 eKr oli seal Rooma sõjaväe harjutusväljak.
Bludenzit on esmamainitud 830. aasta Reetia seisuste urbaariumis Karolingide impeeriumis. Linna rajas Werdenbergi dünastia, linnaõigused saadi 1274. aastal. Habsburgist Austria hertsogi Friedrich IV viibimine, kes oli äsja Konstanzi kirikukogul riigivande alla pandud, on dokumenteeritud 30. märtsil 1416. Neli aastat hiljem läks Bludenz Habsburgide dünastia Kaugema Austria valduste hulka.
1796. aastal mõrvati Püha Peetruse abikloostris Bludenzis Ignaz Anton von Indermauer.
Aastate jooksul ehitati linnas kirikuid ja losse. Bludenzi ringkonna peakorter asub 18. sajandil ehitatud Gayenhofeni lossis.
Voldemar Lemmik

Voldemar Lemmik (5. veebruar 1911 Dno küla, Dno vald, Porhovi maakond, Pihkva kubermang – 20. juuni 1999) oli eesti trompetist, dirigent ja muusikaõpetaja.
Ta lõpetas 1927. aastal Tallinna Poeglaste Kommertsgümnaasiumi. Aastatel 1928–1936 õppis Tallinna Konservatooriumis trompetit, lõpetas 1943. aastal eksternina (õpetaja Julius Vaks). 
Alates 1934. aastast töötas ta Põltsamaal puhkpilliorkestrijuhina ja aastatel 1941–1971 Põltsamaa Keskkoolis muusikaõpetajana.
Tema juhtimisel taastati 1948. aastal Põltsamaal puhkpilliorkester. Ta asutas 1955. aastal Põltsamaal Eesti esimese naispuhkpilliorkestri ja juhatas seda kuni 1965. aastani. Tema juhtimisel asutati 1959. aastal Põltsamaa Lastemuusikakool ning ta oli samas koolis aastatel 1959–1971 direktor ja aastatel 1959–1968 puhkpilliõpetaja. Tema õpilaste seas on olnud näiteks Uno Naissoo ja Hannes Altrov.
Ta juhatas estraadiorkestreid ning lavastas laulumänge ja operette. Ta juhatas puhkpilliorkestreid XIV, XV ja XVI üldlaulupeol ning oli 1969. aastal XVII üldlaulupeo üks aujuhte.
Alates 1971. aastast töötas ta Tallinnas orkestrandi ja muusikaõpetajana.
Helmsley Building

Helmsley Building on 35-korruseline kõrghoone New Yorgis. Selle aadress on 230 Park Avenue ning see asub Manhattani saarel Midtownis East 45th Streeti ja East 46th Streeti tänava vahel.
Kirjeldus.
Warren &amp; Wetmore'i arhitektibüroo projekteeritud uusbarokses Prantsuse "beaux-arts"-stiilis hoone koos "art-déco"-nüanssidega valmis 1929. aastal ja kandis algselt nime "New York Central Building." Hoone oli mõeldud Cornelius Vanderbilti asutatud New York Central Railroad Company peakontoriks. Sama arhitektuuribüroo projekteeris ka lähedal asuva raudteejaama Grand Central Terminal. Hoone kõrgus pompoosselt üle kogu linna teise mainekama puiestee, enne kui seda hakkasid varjutama modernsed ja postmodernsed pilvelõhkujatest uusehitised, eriti just MetLife Building.
172,5 meetri kõrguse ja 141 200 m² kogupinnaga hoone keskosas asub sammastega dekoreeritud torn ja selle otsas püramiidne katus, mille tipuks on vasega plakeeritud latern. Torni külgedel on 15-korruselised tiibhooned. Öösel on katus ja latern valgustatud, nii nagu on enamik esinduslikumaid hooneid Manhattanil. Fuajee sissepääs on kujundatud priiskava valge travertiini ja marmoriga, koos peeglite ja lühtritega ning malmist ornamentidega liftidega vestibüülis. Liftikabiini laed on värvitud pilvise taeva temaatiliselt. 2002. aastal eemaldati restaureerimise käigus kullavärv, millega oli kaetud suurem osa dekoratiivsetest messingist ja kivimaterjalist pindadest.
Kuigi Hemsley Building tundub kirdest vaadatuna Park Avenue puiestee visuaalse lõpp-punktina, siis autoliiklus siseneb ja väljub 90-kraadise nurga all viaduktina läbi kahe portaali maja alumistel korrustel ja suundub Grand Central Terminali kõrvalt kõrgendatuna edasi edelasse. Hoone all jooksevad veel lisaks raudteejaamast lähtuvad raudteed mööda Park Avenue maa-alust osa. Enne New York Central Railroadi raudteede elektrifitseerimist aastatel 1912–1913 asus samas kohas auruvedurite depoo-hoov.
Mälestisväärsus.
New York City Mälestusmärkide Säilitamise Komisjon määras hoone 1987. aastal kaitsealuseks mälestusmärgiks ("New York City Landmark").
Kutsari Lasteaed-Algkool

Kutsari Lasteaed-Algkool oli lasteaed-algkool Viljandi maakonnas, mis tegutses aastatel 1838–2002.
Nimi.
Kooli nimed:
Ajalugu.
Kool asutati 1838 "Närska Vakkuse koolina". Täpne asutamise aeg pole teada, kuid on andmeid, et 28. mail oli kool juba olemas, kuna leidub sellekohane märkus koolikonvendi protokollis. Kool alustas tegevust kümmekonna (täpsematel andmetel 12–16) õpilasega Närska talu sulastemaja kahes toas. Esimeseks koolmeistriks oli Närska talu peremees ja kiriku vöörmünder Jaan Porri. Õppetöö sisuks oli algul katekismuse õppimine ja lugemine, kirjutamist ja arvutamist esialgu ei õpetatud. Üks esimesi õpilasi oli koolis Mart Teder, kelle mälestuste järgi valitses koolis karm kord: kui keegi polnud õpetaja arvates küllalt hästi "tükke kätte õppinud", siis karistuseks sai selline õpilane vitsahoope paljastele käsivartele (sagedane karistamise viis oli ka ninast ja kõrvast näpistamine). Kooli algusajal kestis õppetöö umbes 2–3 kuud: enne jõule 4 nädalat ja pärast jõule 6 nädalat.
1840. aastal kolis kool Reinu mõisasse, kus kooliruumid olid pisut avaramad (endise kahe toa asemel oli kasutada kolm tuba). Õppetöö algas sügisel ja kestis maarjapäevani. Koolmeister sai palka taludest saadud viljas. Reinu koolis hakati lastele ka kirjutamist õpetama (kirjutamist said õppida need, kellel lugemine oli juba selge). Koolis õppis sel ajal paarkümmend õpilast. Reinu mõisas õppetööd läbi viinud õpetajatest on teada Jaan Tuhalaanest, Jaan Tänassilmast ja Märt Laur Sammulist. Reinu mõisas asus kool 1866. aastani.
Lauri ajal kolis kool Kutsarile, kus esialgu toimis õppetöö rehetares, mis oli samal ajal nii õpilaste söögitoaks, magamistoaks ning osaliselt ka õpetaja elutoaks. Õpilastel oli kasutada 6 koolilauda, mille ümber mahtus vaevalt 30 õpilast; teised pidid seisma või istuma pikkadel pinkidel (õpilasi oli koolis umbes 80). 1886. aastal kolis kool Kutsari tallu, kus vahepeal oli hakatud ehitama koolimaja ja seal asus kool ka veel 1938. aastal. 1890. aastal vallandati koolijuht Hans Porri.
20. sajandi alguses jäi koolimaja väikseks ning hoonet laiendati. 1897. aastal alustas koolis õpetajana tööle Ado Kull, kes 1907. aastal määrati kooli juhiks (oli sellel kohal veel ka 1938. aastal). Õpilaste arv oli 1938. aastaks vähenenud 16-le ning Viljandi vallavalitsus kaalus seepärast Kutsari algkooli sulgemist.
26. mail 1913 tähistati kooli 75. tegevusaastat, sel puhul pidas koolis vaimuliku talituse õpetaja Jaan Lattik, rahvakoolide inspektor pidas vene keeles (tõlgiti eesti keelde) ettekande rahvakoolide arengust vene ajal ja ülevaate koolis ajaloost andis Ado Kull. Lapsed kandsid ette ühevaatuselise näidendi "Koolilapsed" ja seltskonnategelased esitasid Oskar Lutsu tolleaegse uudisnäidendi "Pärijad". Aktusel kõneles ka kooli üks esimesi õpilasi, toona 88-aastane Mart Teder. Pärast ametlikku osa korraldati pidusöök, millest võttis osa üle saja inimese.
Kool suleti 2001. aastal ja lasteaed lõpetas tegevuse 2002. aastal.
Tatjana Jumaševa

Tatjana Borissovna Jumaševa, varem (1990–2002) Tatjana Djatšenko, sünninimi Tatjana Jeltsina, (vene keeles Татьяна Борисовна Юмашева; sündinud 17. jaanuaril 1960 Sverdlovskis Vene NFSV-s) on Venemaa ettevõtja, President Jeltsini fondi juht ja endine Venemaa presidendi aparaadi töötaja.
Ta on Venemaa esimese presidendi Boriss Jeltsini fondi direktor ja üks asutajatest 2000. aastal. Koos abikaasa Valentin Jumaševiga on ta ehitusfirma omanik ja kinnisvaraomanik Moskva eliitpiirkonnas. Jumaševitele kuulub 50% Moskva Siti ärikeskuses asuvast moodsast pilvelõhkujast Imperia Tower. 
Tatjana Jeltsina lõpetas 1983. aastal Lomonossovi-nimelise Moskva Riikliku Ülikooli arvutusliku matemaatika ja küberneetika teaduskonna. 
Aastatel 1996–1999 oli Tatjana Djatšenko Venemaa Föderatsiooni presidendi Boriss Jeltsini nõuandja ja 2000–2001 Venemaa Föderatsiooni presidendi administratsiooni juhi Aleksandr Vološini nõuandja.
Isiklikku.
Tatjana Jumaševa on Boriss Jeltsini ja Naina Jeltsina tütar. Tatjana teine abikaasa oli suurärimees Leonid Djatšenko ning kolmas abikaasa – ajakirjanik, hilisem poliitik ja kinnisvaraarendaja Valentin Jumašev (abielu sõlmiti 2002. aastal). Tatjana Jumaševal on kolm last: Boriss Jeltsin (sündinud 1981), Gleb Djatšenko (1995) ja Marija Jumaševa (2002). 
2009. aastal said Jumaševid Austria kodakondsuse.
Puiatu põhikool

Puiatu põhikool oli põhikool Viljandi maakonnas Pärsti vallas Puiatu külas. 
Kool asutati 1789 Puiatu algkoolina. 1991 nimetati kool ümber Puiatu põhikooliks. 1999 nimetati kool ümber Puiatu lasteaed-algkooliks.
Pärsti põhikool

Pärsti põhikool oli põhikool Viljandi maakonnas Pärsti vallas Pärsti külas. 
Kooli eelkäija oli 1836 asutatud Pärsti külakool Undi karjamõisas. Esimeseks õpetajaks oli Juhan Neisar (sünd. 1804). Hiljem olid õpetajateks A. Doll, M. Reier, Juhan Peterson. 
1920. aastal viidi kool Undilt üle Pärsti mõisa häärberisse ning jätkas tegevust 4-klassilise Pärsti vallakoolina. Kooli juhatajaks oli Tõnis Asberg, õpetajaks Alma Siiman (hiljem Alma Hion). 
1922 tuli koolijuhiks Gustav Tanneberg (hiljem Gustav Tarre) ja kool muudeti 6-klassiliseks. Gustav Tarre initsiatiivil rajati 90-liigiline dendraarium. Hiljem olid kooli direktoriteks Welli Sarri (1950-1951), Helene Jakobson (1951-1953), Milvi Sikemäe, hiljem Milvi Simson (1953-1954), Peeter Toom (1954-1965). 
1963/1964 muudeti kool 8-klassiliseks. 1965 - 1968 oli direktoriks Arnold Kurve. 1966 oktoobris hakkas koolis pikapäevarühm. Lühikest aega juhtisid kooli Irina Jaadla, Jaan Luigelaht, seejärel Adik Sepp (1969-1976). 
1976 suleti Pärsti kool, sest linnas valmis Viljandi 1. Keskkool ja lapsed suunati sinna. Pärsti mõisamajas jätkas tegevust Pärsti Raamatukogu ja maja kasutati ka spordibaasina.
Pärsti Algkool avati taas 1. septembril 1983 Pärsti mõisahoone 2. korrusel. Juhatajaks oli Maimu Treial, seejärel Arle Aren (1984-1987). 
1985 aasta veebruaris avati 1. korrusel kolme rühmaga lasteaed ja kool sai nimeks Pärsti Lasteaed - Algkool. Juhatajaks oli Piret Kukk (1987- 2008). 
1991. aasta sügisel jätkas kool tegevust põhikoolina. 1994. aastal lõpetas Pärsti Põhikooli 1. lend. 
Põhikoolist sai õpilaste väikese arvu tõttu taas algkool 1. septembril 2008. Direktoriks oli Ly Kangur. 
2011/2012 õppeaastal oli koolis ainult 5 õpilast ja kool suleti. Lasteaed jätkas tegevust. Kooli ruumidesse kolis tagasi Pärsti raamatukogu. 
Kooli nimed:
Hummuli Põhikool

Hummuli Põhikool on põhikool Valga maakonnas Tõrva vallas Hummuli asulas. 
Kool asutati 1688.
Esimesed andmed andmed Hummuli hariduselust pärinevad 1687/1688. aastast, mil Bengt Gottfriedi Forseliuse õpilased suundusid maale mõisadesse lastele koolitarkust jagama. Üks kahest Helme kihelkonna edumeelsest mõisast oli Hummuli. Hummuli mõisahäärberis asub kool alates 1930. aastast. Enne seda asus kool nii vallamajas kui ka Soe vanas kõrtsihoones. 
2021/22. õppeaastal õpib Hummuli Põhikoolis 47 õpilast. Õpilased õpivad liitklassides. Noortel on võimalus osaleda klaveri-, näite-, õhupüssi-, spordimängude- ja pallimänguringis, samuti kooris. Hummuli kooli direktor on 2022. aasta seisuga Evelin Tiivel.
Kaagjärve Lasteaed-Algkool

Kaagjärve Lasteaed-Algkool oli lasteaed-algkool Valga maakonnas Karula vallas Kaagjärve külas. Kool suleti 2007. aastal.
Ajalugu.
Kaagjärve (Jakobi) mõisakool asutati 1765. aastal ja see asus Kaagjärve ühes talumajas Pugritsa külas. Kooli nimetati ka "Karlova kooliks".
50 aastat hiljem selgus, et koolimaja on muutunud kasutamiskõlbmatuks. Kaagjärve mõisa omanik Ernst von der Brüggen annetas 1834. aastal uue koolimaja ehitamiseks palgid ning põllumaa koos heina ja karjamaaga. 1873. aastal pühitseti uus koolimaja, mis hakkas kandma "Jakobi kooli" nime. Koolis oli esikohal usuõpetus, kuid õpetati ka lugemist, rehkendamist, laulmist ja kõrgema astme kirjutamist. 1923. aastal muudeti kool kuueklassiliseks. Aastatel 1902–1934 oli koolijuhatajaks Johannes Lukin, kes osales aktiivselt kohalikus seltsielus. Tänapäeval on Kaagjärve (Jakobi) algkooli (esialgne) hoone hävinud. 1873. aastal ehitatud koolimajas oli probleemiks ruumikitsikus, samuti see, et kool ei asunud valla keskel. Seetõttu koliti Kaagjärve (Jakobi) algkool 1924. aastal Mäemõisa härrastemajja, kus oli tehtud remont. 
Kaagjärve Lasteaed-Algkool suleti 2007. aastal.