tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Laeva jõuseadmed

Laeva jõuseadmed on laevadel käitamise abivahendid, näiteks sisepõlemismootorid pea- või abimasinana, aurumasinad, elektrimootorid jne. Laeva jõuseade on mehhanism, mille eesmärk on muuta laeva asukohta või suunda vees.
Peamasin.
Peamasin on kõige olulisem jõuseade laevas, mille eesmärk enamjaolt on laeva liikuma panemine ja peatamine tagurpidikäiguga, aga kui laeva sõukruvi on pööratavate labadega, siis sama peamasina jõul laev ka muudab liikumise suunda. Mootoreid kategoriseeritakse järgnevalt: kujupõhiselt (A-kujuline-, lamav-, ridamootor), pöörete arvu põhiselt (aeglane (kuni 300 p/min), keskmine (301–900 p/min) ja kiire mootor (üle 900 p/min)), taktide põhiselt (nelja- ja kahetaktiline) ja energiaallika põhiselt (diisel (ka masuut), gaas, kivisüsi, tuumaenergia ja elekter). Kui laeva peamootor töötab elektriga, siis energia toodetakse laevas kohapeal diiselgeneraatoritega. Elektrimootorite plusside hulka kuuluvad võimalus ehitada väga hea manööverdamisvõimalusega laevu, millel sõukruvid pöörlevad 360° ümber oma telje ja mille labasid on võimalik veel omakorda seadistada vastavalt vajadusele. Energiat on võimalik vastavalt vajadusele mujale suunata.
Tuumaenergiat kasutavad laevad, mille varustamine muu energiaallikaga on probleemne nagu allveelaevad, lennukikandjad ja jäälõhkujad, mis töötavad suurematest sadamatest kaugel (Antarktika). Kõige suuremad ja võimsamad mootorid on aeglaste pööretega, A-kujulised, kahetaktilised diiselmootorid. Nende mootorite keskmine kiirus on 120 pööret minutis ja sõuvõll ühendatakse otse ilma käigukastita mootori külge.
Vööripõtkur.
Vööripõtkur on laeva vööris asuv keskteljega risti olev veealune sõukruvi(d), mis parandab laeva manööverdamisvõimet vööri ühele või teisele poole lükates. Kuna tegu on väga kalli lisavarustusega laevade juures, siis varustatakse neid ainult laevadega, mis silduvad väga tihti, näiteks Tallinki reisiparvlaevad. Kaubalaevade puhul ostetakse sadamas opereerivalt ettevõttelt sisse puksiiriteenust, mis vajadusel laeva kai äärde lükkab.
Heli jälgedes

"Heli jälgedes" on ansambli Kõrsikud 2013. aasta album.
 Kõrsikud tänavad: Peep Vakmann
 Mälestuse tekst (Rabindranath Tagore "Aednik": Evelin Võigemast
 Salvestus, kokkumäng, master: Lauri Liivak
 Kujundus: Asko Künnap
 Foto: Andres Keil
 Grafiti: Bach Babach
 Inspiratsioon ja hääl lapsepõlve raadiost: Heli Lääts
 Heli, ilma nende lauludeta poleks me nüüd needsamad meie.
Arthur Malmgren

Arthur Leopold Malmgren (18/30. oktoober 1860 Tallinn – 3. veebruar 1947 Leipzig) oli Nõukogude Liidus tegutsenud Eestimaa päritolu luteri vaimulik.
1882 ja 1883–1889 ("cand. theol.") õppis ta Tartu ülikooli usuteaduskonnas. 1927. aastal sai ta Leipzigi ülikooli usuteaduse audoktoriks.
16/28. oktoobril 1889 ordineeriti ta Riias, oli Viljandi linnakoguduse adjunkt, 1890–1891 Tallinna Toomkoguduse diakon, 1891–1916 Peterburi Püha Anna kiriku koguduse õpetaja, Smolna Maarja kiriku jutlustaja. 1891–1905 oli ta usuõpetaja Anna koolis ja 1891–1893 Smolna instituudis
1914–1916 oli ta Peterburi konsistooriumi assessor, alates 16/29. septembrist 1916 Peterburi kindralsuperintendent ja vaimulik asepresident. 1920. aastal sai ta ülemkirikunõukogu juhatajaks, 1923 piiskopikonverentsi juhataja kohusetäitjaks, 1924 piiskopiks. 1925–1929 oli ta Leningradi vaimuliku seminari juhataja.
Pärast Theophil Meyeri surma 28. aprillil 1934 oli Arthur Malmgren ainus Nõukogude Liidus tegutsev luteri piiskop. 1936. aastal lubati tal lahkuda Saksamaale. Viimased 9 Nõukogude Liidus tegutsenud luteri vaimulikku arreteeriti järgmisel aastal.
Tema vanemad olid kaupmees Reinhold Malmgren ja viimase abikaasa Mathilde von Hansen.
20. detsembril 1889/1. jaanuaril 1890 abiellus ta Peterburis Adele Katharina Jürgensonniga (23. detsember 1863/4. jaanuar 1864 Peterburi – 23. detsember 1923 samas).
Liivimaa Üldkasulik Ühing

Liivimaa Üldkasulik Ühing (saksa keeles "Livländischer Gemeinnütziger Verband", "Vidzemes Visparderīga Savienība") oli Lätis aastail 1920–1939 tegutsenud Liivimaa rüütelkonna järglasorganisatsioon.
Ühing asutati 10. märtsil 1920 ja registreeriti 20. märtsil samal aastal.
Ühingu presidendid olid :
Liivimaast uue Eesti-Läti piiriga äralõigatud Põhja-Liivimaa aadlike koosolekud Tartus, Pärnus ja Viljandis liitusid 1924. aastal üksmeelselt ühinguga. 1925. aastal loodi Tartus ühingu komitee ja aunõukogu (Ausschuss und Ehrenrat). Põhja-Liivimaa aadlikele oli avatud ka Tallinnas tegutsenud Eestimaa Üldkasulik Ühing. Eestis tegutsesid Liivimaa Üldkasuliku Ühingu Põhja-Liivimaa usaldusmehed (Vertrauensleute für Nord-Livland), kes nimetati 1934. aastal ümber nõukogu liikmeteks (Ratsglieder für Nord-Livland; kümnest nõukogu liikmest pooled tuli valida Põhja-Liivimaalt):
Armeenia kiri

Armeenia kiri on häälikkiri, mille lõi aastatel 405–406 Mesrop Maštotsh. Algsele 36 tähele on hiljem lisatud Օ, Ֆ, Ու ja և.
Kirjutatakse vasakult paremale. Kasutusel on suurtähed ja väiketähed.
Armeenia kirja on kasutatud vanaarmeenia keele, keskarmeenia keele ja uusarmeenia keele (armeenia keele (idaarmeenia kirjakeel ja läänearmeenia kirjakeel) ülesmärkimiseks. Aastatel 1921–1928 kasutati kurdi keele ülesmärkimiseks Nõukogude aladel kurdi armeenia tähestikku.
Unicode'i koodid armeenia tähtede ülesmärkimiseks on U+0530 – U+058F ja
U+FB13 – U+FB17.
Armeenia kirja tähis ISO 15924 järgi on Armn.
Tähed.
Armeenia kirja tähed on tähestiku järjekorras järgmised:
Hääldus:
Märkused tabeli juurde.
Ülakirjas h ([ʰ]) tähistab aspiratsiooni; ülakoma [’] tähistab ejektiivset (abruptiivset) hääldust.
Veokast

Veokast on veoauto osa, mis on mõeldud asjade (kaupade, materjalide vms) transpordiks. Veokast võib olla auto šassii külge jäigalt fikseeritud või kallutatav; kallutatava kastiga veoautot nimetatakse kalluriks ehk isekallutajaks. Enamasti valmistatakse veokastid tänapäeval metallist või puidust.
Väljak

Väljak ehk plats on suhteliselt suur lage hoonestamata ala asulas. Väljakud võivad olla kavandatud kindlaks otstarbeks (nt turuplats, mänguväljak, õppesõiduväljak, spordiväljak, lauluväljak, näituseväljak, lipuväljak) või mõeldud eelkõige liikluseks (kas kõigile transpordiliikidele või ainult mõnele neist, sagedamini aga hoopis jalakäijatele). Muruga kaetud väljakut nimetatakse muruväljakuks.
Sageli asuvad väljakud asulate keskpunktis (keskväljak, lossiväljak) või suurte teede ristumispunktides; ajalooliselt on keskväljakud sageli olnud ühtlasi turuväljakud, kus korraldati turge ja laatu. Väljakutel korraldatakse tihti pidulikke üritusi, näiteks paraade ja kontserte, aga ka meeleavaldusi.
Mater Matuta

Mater Matuta ehk Matuta oli vanarooma mütoloogias jumalanna. Ta oli algupärane jumalanna, keda hiljem samastati koidujumalannade Aurora ja Eosega. Georges Dumézili arvates olid temale pühendatud rituaalid Indoeuroopa koidujumalanna rituaalide järelkaja.
Arvatavasti oli ta naiste jumalanna ning vastsündinute jumalanna, kevade, sünni ja kasvu jumalanna. Teda seostati ka mere ja meresadamatega, kus olid tema templid.
Tema kultus on teada mitmes kohas Latiumis. Kõige kuulsam tema tempel oli Satricumis. Roomas oli tal tempel Forum Boariumi põhjaserval. Selle ehitamine omistatakse Servius Tulliusele. Aastal 506 eKr tempel lõhuti; aastal 396 eKr see taastati. Praegu on sel kohal Sant'Omobono kirik.
Tema kui heasüdamliku jumalanna auks peeti 11. juunil matraaliaid ("Matralia"). Tema templis Forum Boariumil palvetasid vallalised ja esimeses abielus naised oma õdede laste vahel. Sellesse templisse ei tohtinud orjatarid muidu siseneda, aga tol päeval viidi templisse orjatar ning aeti ta peksuga sealt välja Mater Matutat samastati Ino Leukotheaga ning seda rituaali seletati meenutusena sellest, et Ino kasvatas oma õe Semele poega ning kannatas oma abikaasa liignaiseks olnud orjatari tõttu. Ino poega Melikertest samastati Mater Matuta poja, sadamate jumala Portunesega.
Mater Matuta kultust on seostatud ka Juno Sororia kultusega, mille rajas üks vendadest Horatiustest pärast õe surma. Need kultused võisid olla järelkaja unustatud suguluskultusest (orjatari väljaajamine võis tähendada abielu kaitsmist liignaiste vastu, kui Mater Matuta oli abielu kaitsja nagu Juno).
Sperma

Sperma ehk seemnevedelik ehk ejakulaat ehk seeme on paljude suguliselt paljunevate hermafrodiitide ja isaste organismide orgaaniline kehavedelik, mis väljutatakse looduslikult suguti kaudu valdavalt seemnepurske ajal.
Seemnevedeliku moodustumine, seotud elundid, morfoloogia, bakterid, viirused, hormoonid ja histoloogia, käivitatavad protsessid ning patoloogia võivad erineda nii liigiti kui ka indiviiditi.
Roomajatel.
Maolistel.
Teadlaste arvates koguneb isastel madudel seemnevedelik jahedama kliimaga maades talvise puhkeseisundi ajal hoopis abisuguelundites ehk neeru-sugusegmentides, mis näiteks harilikul rästikul võivad moodustada kuni 1/2 neerust. Seemnevedelik väljutatakse, tihti pärast kurnavaid võitlusi, kuid võimalusel kopulatsiooni ajal emase partneri kloaagiavaustesse.
Seemnevedeliku kogused sõltuvad mitmest tegurist, näiteks isase mao suurusest, eelnenud kopulatsioonide hulgast, vanusest jne, nii näiteks on maisi-roninastiku ühe ejakulaadiportsjoni maht keskmiselt 0,01 ml.
Imetajatel.
Mitmete imetajate (laamade, pullide, meeste) seemnevedeliku rakuvaba osa sisaldab närvirakkude kasvufaktorit, mis emaste vastavasse avausse sisestatuna stimuleerib ovulatsiooni.
Mehel.
Enamikul täiskasvanud meestest moodustub seemnevedelik munandites spermatosoididest ja lisasugunäärmetes (seemnepõiekesed, eesnääre ja sugutisibulanäärmed (ladinakeelse nimega "glandulae bulbourethrales")) tekkinud sekreedist.
Seemnepõieke valmistab suurema osa seemnevedeliku rakuvabast osast – seemneplasmast.
Sperma biokeemiline koostis.
Seemnevedelikus on rohkelt fruktoosi, prostaglandiine ja ensüüme ning palju muid aineid.
Patoloogia.
Seemnevedeliku väljutamise käigus võib toimuda nakatumine ja/või mitmete sugulisel teel levivate haiguste ülekanne.
Ebola viirushaigus.
Ebola viirushaiguse, mida põhjustavad mitmed perekonda "Ebolavirus" liigitatud viiruseliigid, sh Ebola viirus, edasikandumine seemnevedelikuga oli pikka aega vaidluse all. Üksnes üksikud teadlased julgesid kirjutada sellesse haigusse nakatumisest seemnevedelikuga ning sellest, et see võib toimuda ka veel kuni 7 nädalat pärast haigusest tervenemist.
Viiruseosakesi on tuvastatud reproduktiivelundite eritistes ka kuni 80 ja rohkem päeva (kuni 6 kuud) pärast haigusest tervenemist.
Hubert Kahn

Hubert-Viktor Kahn (sündinud 6. detsembril 1930 Tallinnas) on eesti arstiteadlane, meditsiinidoktor, töötervishoiuarst.
Elulugu.
Hubert-Viktor Kahn on sündinud riigiametnik August-Johannes Kahni ning laulja ja laulupedagoogi Eugenie Kahni pojana. 
Ta lõpetas 1949. aastal Tallinna Nõmme Gümnaasiumi ning jätkas õpinguid Tallinna Polütehnilise Instituudi keemia-mäeteaduskonnas. 1950. aastal astus Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonda, ülikooli lõpetas 1956. aastal kiitusega. Aastatel 1948–1950 õppis ka Tallinna Muusikakoolis orkestri dirigeerimist. 
1958. aastal astus ta Eesti Teaduste Akadeemia aspirantuuri tööhügieeni ja kutsehaiguste erialal. Väitekirjaga "Pliimürgistuste varajane diagnostika ja ravi CaNa2 EDTA-ga" sai 1964. aastal meditsiiniteaduste kandidaadi kraadi. Doktorikraadi sai 1976. aastal uurimuse eest, mis käsitles põlevkivikeemia produktide üldtoksilist toimet inimorganismile. Professori kutse hügieeni erialal sai Kõrgema Atestatsiooni Komisjoni poolt 1986. aastal. 
1980. aastal valiti ta Tartu Riikliku Ülikooli korraliseks professoriks töötervishoiu erialal ja 1996. aastal emeriitprofessoriks. 2000. aastatel jätkab tegevust töötervishoiu arenduse valdkonnas ja praktiseeriva töötervishoiuarstina.
Töö.
Paralleelsed töökohad 
Teadustöö põhisuunad.
On olnud ligi 100 teadustöö juhendaja ja/või nende täitja.
Isiklikku.
Tema abikaasa oli raadioajakirjanik Kiira Kahn, vennapoeg diplomaat Jüri Kahn.
Teosed.
Teadus- ja arendustegevust käsitlevaid artikleid.
Kokku on Hubert Kahn kirjutanud, koostanud ja toimetanud 44 raamatut, avaldanud 200 teadusliku ja arendustegevuse sisuga artiklit ning kirjutanud ligi 400 publitsistlikku ja aimekirjutist.
Matraaliad

Matraaliad ("Matralia") oli religioosne pidustus Rooma riigis. 
Matraaliaid peeti 11. juunil jumalanna Mater Matuta auks. Need rajas legendaarne Servius Tullius. Seal palvetasid kõigepealt tädid oma õdede laste eest, hoides neid kätel, ja siis oma laste eest. Päev pühendati jumalanna Mater Matutale ('hommikune jumalanna'), keda austati Mater Matuta templis Roomas Forum Boariumi ääres (Aedes Matris Matutae), sest teda samastati kevade, sünni ja kasvu jumalanna Fortuna Reduxiga. Kultuses said osaleda ainult roomlannadest naised, orjataridele oli see keelatud. Pidustuse ajal viidi templisse orjatar. Teda peksti ja ta aeti ära. 
Ovidiuse järgi on vaenulikkus orjataride vastu seotud muistendiga Teeba printsessist Inost. Tema abikaasa, Boiootia kuningas magas ühe oma orjatariga ning sai nõnda teada, et tema naine kavatseb tappa oma lapsed esimesest abielust. Kui see avalikuks tuli, viskus Ino merre, aga nereiidid päästsid ta ja viisid Tevere jõe suudmesse. Tema enda lapsed tapeti, seega hoolitses ta nüüd oma õe Semele poja Bakchose/Dionysose eest. Sellepärast keskendutigi sellel pidustusel tädidele.
Ohverdati jahust, meest ja õlist tehtud kooke, mida küpsetati savinõudes. Üks matroonidest, kes ei olnud oma abikaasat veel kaotanud, ehtis Mater Matuta kuju pärjaga.
Piksekivi

Piksekivi (ka: "piksenool", "kõuekivi") on paljude rahvaste pärimuses kivi, mille äike on välguga maa peale visanud. 
Eesti rahvapärimuses oli see kujutelm levinud kuni 20. sajandi alguseni.
Looduses võib maapinda tabanud välgulöök tekitada fulguriiti.
Pootshaak

Pootshaak (saksa keeles "Bootshaken" - paadihaak) on peamiselt merenduses (tavaliselt veesõidukitel) kasutatav pika varre ja konks-otsaga tööriist tõmbamiseks ja tõukamiseks. 
Pootshaagi sarnast, kuid üldjuhul lühema varrega tööriista kasutatakse ka päästeteenistuses.
Kirjeldus.
Pootshaake kasutatakse abivahendina peamiselt veesõidukite sildumise, haalamise ja muude manöövrite juures, samuti vees ujuvate esemete haaramiseks. Pootshaakidega on hõlbus hoida käsitsi kinni paati või muud väiksemat veesõidukit kai või teise veesõiduki kõrval lühiajaliselt (ilma kinnitusiotseta) seistes. Pootshaak kuulub enamuse registreerimisele kuuluvate veesõidukite kohustuslikku pardavarustusse. Tänapäeval valmistatakse kergemaid teleskoopvarrega pootshaake ja väiksematel kaatritel-paatidel kasutamiseks ka kombineeritud mõla-pootshaake.
Etnoloogia.
Etnoloogiliselt on defineeritud pootshaak, kui pika puuvarre otsas olev kahe haruga raudkonks, mille sirget haru kasutatakse tõukamiseks ja kõverat haru tõmbamiseks. Pootshaaki kasutati kala- ja hülgepüügil ning parvetamisel.
Postivahe

Postivahe oli mõisa alal olnud maatükk, mida tähistati postide või vaiadega. Sellise maatüki suurus ei olnud fikseeritud, näiteks Põhja-Eestis oli selle suurus neljast Tallinna vakamaast ühe tiinuni ehk 0,36–1,09 ha.
Kuna 19. sajandil hakati teotööd ja moonakate tööd mõisas arvestama tükitöö järgi, oli postivahe viljalõikusel, kartulivõtul jm töödel arvestuse aluseks.
Potisinine

Potisinine on indigost saadav sinine värv, mida alates 18. sajandi lõpust ka Eesti rahvakultuuris näiteks villa ja lõnga värvimiseks, ja värvinimetus seda värvi esemete kirjeldamiseks..
Värvinimena tähistab sõna "potisinine" ehk indigosinine tumedat sügavat värvust, safiirsinisest mõnevõrra soojemat ja rohekamat, Preisi sinisest heledamat tooni.
Põletusora

Põletusora (ka: "tuliork") on endisaegne tööriist (raudora), millega tehti puitesemetesse põletamise teel väikseid auke. 
19. sajandil kasutati Eestis põletusora laialdaselt näiteks ämbrikõrvadesse sangaaukude tegemisel.
Riiv (sulgemisvahend)

Riiv on lükatav puust või metallist liist, mille abil saab sulgeda näiteks uksi, väravaid, aknaid.
Riive on teada juba Vana-Egiptusest.
Eestis oli kuni 19. sajandini kasutusel peamiselt puust riiv. Aidauste sulgemiseks kasutati ka riivlukku.
Viktor Veskimäe

Viktor Veskimäe (kuni 20. märtsini 1935 Viktor Mühlberg; 17. november (vkj)/ 30. november 1902 Vana-Kuuste vald, Kambja kihelkond, Tartumaa – 29. juuni 1967 Toronto) oli eesti prosaist ja tõlkija.
Ta õppis Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonnas 1930–1936 ja 1940–1942, stuudium jäi lõpetamata.
Teenis 2. Diviisi Suurtükiväe 1. grupis (telefonist, kapral). Ta töötas ametnikuna Tartu linnavalitsuses.
Aastal 1944 põgenes ta Rootsi, kus oli Göteborgis kirjastuse Orto ametnik.
Aastal 1951 siirdus ta Kanadasse, kus ta tegeles kinnisvara müügiga. Ta suri Torontos kopsuvähki.
Isiklikku.
Tema isa oli Tartu Immaanueli koguduse (baptisti kogudus) jutlustaja Karl Mühlberg.
Ta oli aastast 1936 abielus hilisema kirjastuse Orto korrektori Helene Veskimäega (neiuna Saabel; 1911–1966).
Atractus spinalis

Atractus spinalis on maoliik.
Levila.
Need suhteliselt väiksed maod (238 mm "SVL" ja 38 mm "CL") on levinud Minas Geraisi osariigis Brasiilias.
Jean-François Malherbe

Jean-François Malherbe (1950 Brüssel – 13. detsember 2015 Neuchâtel) oli Belgia filosoof, kirjanik ja pedagoog.
Ta oli Louvaini Katoliikliku Ülikooli filosoofiadoktor ja Pariisi Ülikooli teoloogiadoktor. Malherbelt on ilmunud arvukalt käsitlusi eetika ja filosoofia alal.
Leopold von Plessen (minister)

Leopold von Plessen (21. jaanuar 1769 Röderaue – 25. aprill 1837 Schwerin), täisnimega "Leopold Engelke Hartwig von Plessen", ka "Engelke Leopold Hartwig von Plessen", "Leopold Hartwig von Plessen", oli saksa poliitik ja kammerhärra, aastatel 1836–1837 Mecklenburg-Schwerini suurhertsogiriigi peaminister ("Erster Minister", Friedrich Franz I valitsusajal).
CompactFlash

CompactFlash (lühendatult CF) on mälukaart, mille leiutas 1994. aastal SanDisk. See kasutab andmete salvestamiseks välkmälu. CompactFlashi kasutatakse paljudes kaasaskantavates seadmetes, nagu näiteks digitaalsed foto- ja videokaamerad, pihuarvutid ning kaasaskantavad helisalvestusseadmed. CompactFlash on kasutuses pigem kallimates seadmetes ning eriti levinud on see professionaalsete kaamerate sees. Nii Canoni kui ka Nikoni parimad fotokaamerad kasutavad CompactFlashi.
2013. aasta septembris teatas SanDisk 256 GB CompactFlashi turuletulekust.
Omadused.
Suurus.
Kaardid jagunevad paksuse järgi kaheks:
Tüüp I kaarti saab kasutada ka tüüp II pesas, kuid vastupidi mitte.
Liides.
Esialgu kasutas CompactFlash liidest, mis on mõõtmetelt väiksem, kuid elektriliselt identne PCMCIA-ATA liidesega. Seepärast on võimalik CF kaarti kasutada passiivse adapteri abil PCMCIA pesas. Hiljem lisanudusid ka SATA ja PCIe liidesega kaardid, pakkudes suuremaid andmeedastuskiiruseid.
Erinevatelt paljudest teistest mälukaartidest, asub CompactFlash mälukontroller kaardi sees. Seepärast on võimalik ka vanematel seadmetel kasutada uute kaartide suuremaid kiiruseid ja suurusi. Teiste mälukaartide kontrollerid asuvad mälukaarti kasutavas seadmes ja seetõttu on toetatud kiirused ja mälukaardi mahutavused juba ette määratud.
Eelised.
Kuna CompactFlash kasutab välkmälu, on see võrreldes kõvaketastega füüsiliselt palju vastupidavam ning kasutab ka vähem voolu.
Muu.
Microdrive - IBM 1999. aastal välja töötatud kõvaketas, mis sobib CompactFlash II pesasse. Need pakkusid suuremat kiirust ja andmemahtu, kuid välkmälu tehnoloogia kiire arengu tõttu ei ole need enam kasutuses.
Zalalövő

Zalalövő (ladinakeelne nimi "Municipium Aelium Salla") on linn Ungaris Zala komitaadis Zalaegerszegi kreisis.
Zalalövő asustustihedus on keskmiselt inimest ruutkilomeetri kohta.
Allikabänd

Allikabänd on eesti folkansambel, mis loodi 2010. aastal Tartus. 
Ansamblit aitas esimesel aastal juhendada Meelis Olev, aastatel 2011–2013 oli juhendaja Kertu Rein. 2016. aastast juhendab ansamblit folkmuusik Toivo Sõmer. Algul neljaliikmeline ansambel on kasvanud seitsmeliikmeliseks.
Allikabändi repertuaari kuuluvad regilaulud, uuemad rahvalaulud, töötlused ja ka omaloomingulised palad. 
Esimestel tegevusaastatel esineti peamiselt lasteaedades ja koolides, ainus avalikku tähelepanu pälvinud kontsert anti teatrifestivalil "Savilind" aastal 2010. Esimesed suuremad esinemised toimusid Viljandi pärimusmuusika festivali vabalaval aastatel 2011 ja 2012, samuti kontserdisarja Unustatud mõisad raames Tammistu mõisas Tartu lähedal. 2012. aastal võeti esimest korda osa ka Võru folkloorifestivalist ja anti ühiseid jõulukontserte koos noortekollektiiviga Singelus ja ansambliga Midrid.
2013. aastal esines ansambel esimest korda Narvas, andes ühiskontserdi sealse folklooriansambliga Suprjadki. 2013. aasta suvel osaleti ka Hiiu folgil.
2014. aastal osaleti festivalil "European Song Festival 2014" Eesti esindajana. 
Koostöös Tartumaa Rahvakultuuri Keskseltsiga korraldas bänd 5.–10. juulil 2015 Tartus pillilaagri erivajadustega täiskasvanutele. Laagris õpetati akordioni, parmupilli, plokkflööti, ksülofoni, kitarri, väikekannelt. Laagris osalesid pilliõpetajatena Kulno Malva, Priit Moppel, Toivo Sõmer ja Anneli Vilbaste. Õpetati ka rahvatantsu ja arendati lauluoskust – juhendajad Merje Malkki ja Triin Sünter. Pärast seda on pillilaagreid peetud igal aastal. 
Regilaulutube on Tartus korraldatud juba aastast 2008, aastast 2015 korraldab neid bändi liige Veronika Sõstar. Need toimuvad kord kuus laupäeviti Tartus Eesti Rahva Muuseumis. Kõigil osalejatel on võimalus regilaule hästi tundva inimese eeslaulmisel tasuta laule kuulata, kaasa laulda ja õppida. 
Välisesinemised.
1.–3. mail 2014 osales Allikabänd lauluvõistlusel European Song Festival 2014 Eesti esindajana. See oli ansambli esimene välisesinemine. Festivalil osalemiseks korraldas ansambel kontserdisarja Aitame Allikabändi Rootsi, mille raames toimus kolm annetuspõhist kontserti Genialistide klubis, Tartu Ülikooli aulas ja Mustpeade majas Tallinnas. Palju abi saadi ka Hooandjast. 
Festivali võitis Portugali esindaja. Allikabänd sai mitu aukirja. 2. mail 2015 andis ansambel kõigile toetajatele tänukontserdi Tartus Genialistide klubis.
Edasi on bänd esinenud mitmel üritusel ka Lätis. 2014. aasta lõpus osaleti Alūksne piirkonnas üritusel Stāsti par radošajiem malēniešiem, seejärel esineti ka Alsviki koolis. 2015. aasta mais võeti osa festivalist Līvas ciema svētki, mis toimus Liepājas ning millega tähistati linna sünnipäeva.
29. augustil 2017 osales Allikabänd Lätis festivalil Etnonakts 2017. Festival toimub Aluksne lähedal Ermani mõisas (Hermannshof). Ansambel esines seal kontserdiga ning mängis ka simmanil tantsijatele. Festivali peakorraldaja on läti etnomuusik Uģis Prauliņš, kes on ühtlasi ka mõisa omanik.
Bill Shankly

William Shankly, OBE (9. september 1913 – 29. september 1981) oli šoti jalgpallitreener ja jalgpallur, kes sai tuntuks eelkõige Liverpooli peatreenerina. 
Teda peetakse üheks aegade parimaks jalgpallitreeneriks.
Väikesest Šoti kaevanduslinnast pärit Shankly oli üks viiest vennast, kes mängisid jalgpalli elukutselistena. Ta oli äärepoolkaitsja ning mängis Šoti koondises tosin korda, nende hulgas ka seitsmel sõjaaegsel kohtumisel. Ta mängis ühe hooaja Carlisle Unitedis, seejärel liitus Preston North Endiga, kus ta mängis kuni oma mängijakarjääri lõpuni. Prestoniga võitis Shankly ka 1938. aastal FA karika. Shankly mängijakarjääri katkestas tema teenistus kuninglikus õhuväes Teises maailmasõjas. Pärast mängijakarjääri lõpetamist 1949. aastal sai temast treener. Ta jõudis juhendada Carlisle Unitedit, Grimsby Towni, Workingtoni ja Huddersfieldi, enne kui temast sai Liverpooli peatreener 1959. aasta detsembris.
Shanklyst sai Liverpooli juhendaja ajal, mil meeskond oli Inglismaa esiliigas, kuid peagi ehitas ta üles meeskonna, millest sai üks edukamaid Inglismaal. Ta viis Liverpooli 1962. aastal Inglise esiliiga võiduni ja seeläbi Inglise kõrgliigasse ülendamiseni, misjärel tuli Liverpool šotlase käe all kolm korda Inglismaa meistriks ning võitis kaks FA karikat, neli Inglise superkarikat ja ühe UEFA karika. 
Kaks nädalat pärast Liverpooli 1974. aasta FA karika võitu tegi Shankly avalikkusele üllatusena teatavaks otsuse panna Liverpooli peatreeneri amet maha ning minna pensionile. Shankly ohjad Liverpooli peatreenerina võttis üle tema pikaaegne abitreener Bob Paisley. Shankly suri seitse aastat hiljem, olles 68-aastane.
Aktantne atribuut

Aktantne atribuut on nimisõnafraasi laiend ehk täiend, mis märgib lauses situatsiooni osalist. See on täiendi üks süntaktilis-semantilisi põhitüüpe.
Eesti keel.
Aktantsed atribuudid on substantiivi- ja adverbifraasid ning infiniitsed verbifraasid (infiniittarindid), millele lauses vastab aktantne lauseliige. Predikaat, mida see lauseliige lauses laiendab, esineb substantiivifraasis kas: 
Substantiivseid aktantseid atribuute vormistavad ühelt poolt semantilised käänded või kaassõnad, teiselt poolt genitiiv. Esimesel juhul näitab atribuudi ja põhja sisulist seost juba atribuudi vorm. Et tegemist on põhiliselt adverbiaalsete sisuseoste ja väljendusvahenditega, siis nimetatakse selliseid atribuute koos määrsõnaliste ja infiniitsetega adverbiaalatribuutideks.
Adverbiaalatribuut.
See on aktantne atribuut, mille vormis kajastub atribuudi adverbiaalne seos põhjaga, nt "pood külas" (= pood, mis paikneb külas).
Adverbiaalatribuudi põhiliigid 
Genitiivatribuut.
See on omastavas käändes ehk genitiivis aktantne atribuut, nt "ema lilled". Genitiivatribuudi vorm ei täpsusta põhja ja laiendi sisuseost, vaid jätab selle ebamääraseks. Seose laad võib järelduda atribuudi ja põhja leksikaaltähendusest. Genitiiv viitab vaid aktantsele seosele implitsiitse predikaadi (nominalisatsiooni korral põhja) ja atribuudi vahel, jättes selle konkretiseerimata.
Subjektiline genitiivatribuut.
Subjektilisele genitiivatribuudile vastab lauses alus. Sellisel juhul on nimisõnafraasi põhi teonimi vm tegevust, protsessi või seisundit väljendav nimisõna: koera haukumine" – Koer" "haugub" 
Objektiline genitiivatribuut.
Objektilisele genitiivatribuudile vastab lauses sihitis. Sellisel juhul on nimisõnafraasi põhi sihilisest tegusõnast tuletatud nimisõna ehk deverbaalsubstantiiv: harilikult teonimi vm tegevust väljendav substantiiv või tegijanimi: maasikate korjamine" – "Korjatakse maasikaid
Adverbiaalne genitiivatribuut.
Adverbiaalsele genitiivatribuudile vastab lauses määrus. Nii nagu määrus, võib ka adverbiaalne genitiivatribuut väljendada järgmist
Genitiivatribuut kasutatakse ka mitmusliku reduplikatiivtäiendina põhja tähenduse intensiivistumiseks: "See on vast raamatute raamat"; "küsimuste küsimus".
Bob Paisley

Robert Paisley OBE (23. jaanuar 1919 – 14. veebruar 1996) oli inglise jalgpallitreener ja jalgpallur, kes veetis pea viiskümmend aastat Liverpooli klubiga: paremkaitsjana, füsioterapeutina, abitreenerina ning peatreenerina. Tänu saavutustele Liverpooli peatreenerina on Paisley pälvinud läbi aegade ühe parima jalgpallitreeneri maine. Paisley on tänini ainuke treener, kes on võitnud kolm Euroopa karikat.
Sündinud Durhami krahvkonnas, mängis Paisley noorukina Bishop Aucklandi meeskonnas, enne kui temast sai Liverpooli mängija 1939. aastal, kuigi Teine maailmasõda takistas tal Liverpooli esindamast kuni 1946. aastani. 1947. aastal murdis ta Liverpooli esindusmeeskonda ja aitas klubil tulla esimest korda 24 aasta jooksul liiga meistriks. 1951. aastal sai temast klubi kapten ja ta jäi Liverpooliga kuni 1954. aastani, mil ta mängijakarjääri lõpetas.
Pärast mängijakarjääri lõpetamist jäi ta klubisse, saades reservmeeskonna treeneriks ja teenides samal ajal ka klubi füsioterapeutina. Selleks ajaks oli Liverpool kukkunud esiliigasse ning ka klubi rajatised olid kehvas seisus. 1959. aasta detsembris sai Liverpooli peatreeneriks Bill Shankly, kes ülendas Paisley oma abitreeneriks. Nende käe all tõusis Liverpool taas Inglise kõrgliigasse ja klubi käekäik paranes märgatavalt.
1974. aastal pani Shankly ameti Liverpooli peatreenerina maha ja Paisley määrati tema järglaseks. Paisley käe all algas Liverpooli domineerimine nii Inglismaal kui ka Euroopas, kui üheksa aastaga võideti kakskümmend autasu – 6 meistritiitlit, 3 liigakarikat, 6 superkarikat, 3 Euroopa karikat, 1 UEFA karikas ja 1 Euroopa superkarikas. Paisley nimetati aasta peatreeneriks rekordiliselt kuuel korral. Paisley pani ameti maha 1983. aastal, minnes ajalukku Liverpooli kõige edukama peatreenerina. Ta suri 1996. aastal Liverpoolis, olles 77-aastane.
40 (Tallinna bussiliin)

40 on Tallinna bussiliin, mida teenindab Tallinna Linnatranspordi AS.
Bussiliin ühendab Pelguranna asumit Põhja-Tallinnas Südalinna asumiga Lasnamäel, läbides Kelmiküla, Pelgulinna ja Kesklinna. Liin saab alguse Priisle peatusest. Tööpäeva tipptundidel sõidab 5 bussi. Väljumised 10-17 minuti tagant.
Komitasi panteon

Komitasi panteon ehk Komitasi-nimeline panteon (armeenia keeles Կոմիտասի անվան պանթեոն, "Komitasi ankan pantheon") on Jerevani kalmistu, kuhu maetakse väljapaistvaid armeenia kultuuritegelasi. 
Panteon asub Šengavithi rajoonis Komitasi-nimelises pargis. Geograafilised koordinaadid on 40°9′36,37″ N, 44°30′7,43″ E.
Panteon tekkis 1930. aastate keskpaigas, kui Jerevani linna täitevkomitee otsusega suleti vana kalmistu ja selle kohale rajati park. Säilinud on osa selle kalmistu lubjakivist tarast. Parki hakati varsti nimetama Komitasi-nimeliseks pargiks. Aghasi Sandžjani ettepanekul rajati pargi ühte ossa 1936. aastal kultuuritegelaste kalmistu. 1969. aastal rajati Stepan ja Ruzan Kjurktšjani juhtimisel panteoni kivireljeefidega põhjamüür ja vahemüürid. 2005. aastal panteon rekonstrueeriti põhjalikult Stepan Kjurktšjani juhtimisel. Tööde eelarve oli 96 miljonit Armeenia drammi.
Pku

Pku (armeenia keeles Պկու; ka pzuk) on klarnetisarnane Armeenia rahvuspill. &lt;br&gt;See instrument pärineb arvatavalt 5. sajandist pKr, "Pku" heliulatus on üks oktav. Pill koosneb seitsme auguga puhumistorust, mille otsa on kinnitatud veise sarv.
Ankurdamise efekt

Ankurdamise efektiks nimetatakse tunnetuslikku eelarvamust ehk inimese loomupärast omadust otsuste tegemisel jääda kinni esimese ettejuhtuva info (ankru) külge. Selleks võib olla näiteks toote/teenuse hind või mingi muu suvaline (arvuline) suurus. Samuti võib ankurdamisena käsitleda inimese eelarvamusi ja stereotüüpe kellegi või millegi suhtes.
Ankurdamise efekti kirjeldasid 1974. aastal esimestena põhjalikumalt Amos Tversky ja Daniel Kahneman. Nende järgi on ankurdamise efekt otsuse tegemisel ilmneva esialgse väärtuse ülemäärane mõju otsuse tegijale.
Prantsuse keeles käsitles ankurdamist Serge Moscovic juba 1961. aastal loodud laialt levinud arusaamade kujunemist kirjeldavas sotsiaalsete representatsioonide teoorias.
Amos Tversky ja Daniel Kahneman viisid läbi uuringu , kus palusid uuritavatel vastata, mitu protsenti ÜRO riikidest on Aafrika riigid. Kuid enne seda pidid osalejad tõmbama käima loosiratta, kuhu olid joonistatud numbritega arvud nullist sajani (0–100), loosiratas aga peatus alati kindlatel ettemääratud numbritel (nt ühe katsealuste grupi jaoks 10 või 65). Kui ratas peatus, küsiti inimestelt, et kas nende arvates jääb Aafrika riikide protsent üle või alla rattal olnud numbri ja seejärel paluti öelda täpne protsendiline hinnang. Inimeste, kelle loosiratas peatus number 10 peal, mediaanhinnang oli 25%, aga nende, kelle loosiratas peatus 65 peal, mediaanhinnang oli 45%. See on klassikaline näide selle kohta, kuidas inimene "ankurdatakse" kinni esimesena saadud info külge või sellele infole väga lähedale.
Rohekireslane

Rohekireslane ("Adscita statices") on kireslaste sugukonda rohekireslase perekonda kuuluv ööliblikas. Tema tiivaulatus on 25–28 mm. Lendab mai keskpaigast augusti alguseni, lend on kohmakas ja aeglane.
Andres Koger

Andres Koger (sündinud 4. novembril 1961) on Eesti ehitusärimees.
1984. aastal lõpetas Koger Tallinna Polütehnilise Instituudi, seejärel töötas ta Viljandi KEKis.
Pikka aega kuulus Kogerile üks Eesti suuremaid ehituskontserne, Kogerit on nimetatud "legendaarseks ehitusettevõtjaks". Ettevõtlust alustas ta koos Tarmo Sumbergiga Viljandi kooperatiivis Ramses, mis loodi 1989. aastal Viljandi KEKi juurde, kui Viljandimaalt pärit väliseesti ärimees Lembit Soots tellis KEKilt motelli Peoleo ehituse Tallinnas. Kooperatiiv sai nime Vana-Egiptuse vaarao Ramses Suure järgi. 1991. aastal reorganiseeriti Ramses aktsiaseltsiks EKS ("ettevõtjad Koger ja Sumberg"). Mõni aasta hiljem võeti kasutusele pikem nimeversioon Koger &amp; Sumberg.
Koger ja Sumberg tõusis 1990. aastate keskel üheks Eesti tuntumaks ehitusfirmaks, kuid lõpetas tegevuse 1998, ühinedes ehitusettevõttega FCM ettevõtteks FKSM. Selleks ajaks oli Tarmo Sumberg jäänud firmas passiivseks osanikuks, tegeldes rohkem hotellindusega. Mõni kuu pärast ühinemist lahkus Koger FKSMist, põhjendades seda organisatsioonikultuuride erinevusega.
1999. aastal rajas Koger omaenda firma Koger ja Partnerid AS.
2000. aastate lõpu ja 2010. aastate alguse ülemaailmses majanduskriisis sai Eesti ehitussektor tugeva löögi, mis mõjutas ka Andres Kogeri äritegevust. 2009. aastal sattus Koger &amp; Partnerid AS raskustesse ning 2011 kinnitas kohus saneerimiskava, mida ei täidetud. Enne 2010. aasta majandusaasta aruande kinnitamist muutis ettevõte nime, uueks nimeks sai Koger Projektijuhtimine. 2013. aastal esitas Koger Projektijuhtimine pankrotiavalduse, samuti esitas Overok AS pankrotiavalduse Kogeri vastu isiklikult. Pankrotiuudiste järel teatas Koger, et kavatseb loobuda ehitusärist ning hakata valmistama ja eksportima puidutooteid.
Seisukohavõtte.
2013. aastal avaldas Andres Koger arvamust, et ehitussektori toetamiseks peaks Eesti riik üksikute suurehituste asemel nagu (Tallinna Vangla ja Eesti Rahva Muuseumi uus hoone) ehitama rohkem ja väiksemaid objekte, mis aitaksid ehitusala peatöövõtjatel pinnale jääda. Samuti leidis ta, et Eestis ei saa jätkata samasuguse maksusüsteemiga kui riigi algusaegadel, alustuseks peaks hakkama maksustama ettevõtete tulu.
Isiklikku.
Andres Koger on abielus, tal on neli tütart teisest ning poeg esimesest abielust.
Vahur Koorits

Vahur Koorits (sündinud 8. detsembril 1981) on eesti ajakirjanik.
Aprillist 2006 aprillini 2011 töötas ta reporterina ajalehes Postimees. 
Alates aprillist 2011 on ta reporter internetiportaalis Delfi.
Ta kuulub aastast 2022 Sotsiaaldemokraatlikusse Erakonda. Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 3 (Tallinna Mustamäe ja Nõmme linnaosad) 20 häält ning ei osutunud valituks.
Koger Projektijuhtimine

Koger Projektijuhtimine (varem Koger ja Partnerid AS) on Eesti ehitusettevõte, mille 1999. aastal asutas ehitusärimees Andres Koger.
Varem ettevõttes Koger &amp; Sumberg ehitusega tegelnud Koger rajas uue ettevõtte pärast seda, kui Koger &amp; Sumbergi liitumisel ehitusettevõttega FCM moodustati ettevõte FKSM. Koger ja Partneritest kujunes üks Eesti suuremaid ehitusfirmasid. Nimele vaatamata ei olnud Andres Kogeril ettevõtte omanikest partnereid.
2000. aastate lõpu ja 2010. aastate alguse ülemaailmses majanduskriisis sai Eesti ehitussektor tugeva löögi, mis mõjutas ka Andres Kogeri äritegevust. 2009. aastal sattus Koger &amp; Partnerid AS raskustesse ning 2011 kinnitas kohus saneerimiskava, mida ei täidetud. 2010. aastal viidi Tallinnas Mustamäel asuva Sipelgapesa elurajooni arendus, mis algas 2006. aastal, riskide maandamiseks üle uude ettevõttesse OÜ Koger Kodu, mis ei kuulunud Koger ja Partnerite gruppi.
Enne 2010. aasta majandusaasta aruande kinnitamist muutis firma nime, uueks nimeks sai Koger Projektijuhtimine. 2013. aastal esitas Koger Projektijuhtimine pankrotiavalduse, samuti esitas Overok AS pankrotiavalduse Kogeri vastu isiklikult, kuna Koger oli käendanud firmat isikliku varaga.
Ararat (brändi)

Ararat (ka ArArAt) on Armeenia brändi. Traditsioonilise meetodi järgi tehakse seda Armeenia valgetest viinamarjadest (sordid "Rkaziteli", "Mskhali", "Garan Dmak", "Kangu" ja "Voskehat") ning allikaveest. Brändi kangus võib varieeruda.
Ararati tootja alates 1887. aastast on Jerevani konjakitehas ("Yerevani Konyaki Gortsaran"), mis kuulub tänapäeval Prantsuse kontserni Pernod Ricard. Nendele brändidele iseloomulik aroom ja mitmekülgne maitsebukett on Jerevani kompaniile mitmetel väljapanekutel ja maitseproovidel rahvusvahelist tunnustust ja edu toonud. 
Ararati brändi pole populaarne mitte ainult Armeenias, vaid ka paljudes teistes endistes Nõukogude Liidu vabariikides, peamiselt Venemaal (kus seda tuntakse "Armjanski konjak"'i nime all), Gruusias, Ukrainas ja Valgevenes. Endistes sotsialismimaades, kus kõneldakse vene keelt, on nimetatud seda brändit konjakiks, sest 1900. aastal võitis see Pariisis "grand prix" auhinna ja Jerevani kompanii olevat prantslastele nii suurt muljet avaldanud, et nad lubasid seda seaduslikult konjakiks nimetama hakata. 
Vanuselist.
Ararati brändil on võrreldes teiste maade alkoholitootjatega pisut teistsugune aastakäikude pudelitele märkimise viis. 
Näiteks 3 aastat tammevaatides seisnud brändi märgitakse pudelil kolme tärniga. Sellist tärnidega süsteemi kasutatakse kuni 6 aasta vanuse brändi pudelitel, edasi muutuvad märgistused vastavalt aastakäigule: 
Erinevates maades võib kehtida ka erisugune brändipudelite märgisüsteem. 
Legendid ja kuulsused.
Ühe kindlalt dokumenteerimata anekdootliku loo järgi olevat Jossif Stalin pakkunud Jalta konverentsil Winston Churchillile Armeenia brändit "Dvin", millest Churchill olevat niivõrd vaimustusse sattunud, et palunud igal aastal seda endale saatma hakata. Kui saadetud brändi maitse olnud natuke teistsugune, olevat Churchill saatnud selle kaebusega Stalinile tagasi. Seepeale saadeti uus, kuid mis juhtus brändivabriku direktoriga, seda ei tea keegi.
Venemaa presidendi Vladimir Putini ja Suurbritannia peaministri David Cameroni kohtumisel Sotšis Putini isiklikus villas 2013. aastal kinkis Putin Cameronile pudeli Armeenia brändit, et meenutada sedasama 1945. aasta Stalini ja Churchilli lugu.
Drôme

Drôme (ka Drome) võib tähendada mitut asja:
Pelguranna tänav

Pelguranna tänav on tänav Tallinnas Põhja-Tallinna linnaosas Pelguranna asumis.
Tänav algab Kopli tänava ja Sõle tänava ristmikult Pelguranna ja Kopli asumi piiril, möödub Kopli kalmistupargist, Kopli välisjaotlast, kulgeb piki Stroomi randa (paremal) ja Merimetsa parkmetsa (vasakul) ja lõppeb Stroomi rannapargi lõpus Kopli lahe alumise tulepaagi lähedal. 
Edasi Paldiski maanteele suunduv tänavaosa eraldati 25. juunil 2014 Pelguranna tänavast ja nimetati Lahepea tänavaks.
Pelguranna tänav sai nime 31. juulil 1959.
Hoonestus.
Tänapäevani säilinud Pelguranna asumi hoonestust hakati rajama alles 1950. aastate algul. Tänapäeva hoonestus koosneb enamjaolt Nõukogude ajal ehitatud elamutest, mis vanemas osas on neljakorruselised, uuemas osas suuremalt jaolt viiekorruselised ning on ka üks 14-korruseline elumaja.
Taddeo II da Montefeltro

Taddeo II da Montefeltro (suri 1. mail 1282) oli Itaalia kondotjeer da Montefeltro suguvõsast.
Taddeo oli Bonconte I da Montefeltro poeg (ühtlasi Taddeo I da Montefeltro vennapoeg) ning aastatel 1242–1255 (kuni surmani) Urbino hertsogiks olnud gibelliinide kondotjeeri Montefeltrano II da Montefeltro vend. Taddeo nõbu oli Romagna gibelliinide juht Guido da Montefeltro.
Taddeo langes Forlì lahingus 1282. aasta 1. mail.
Taddeol oli üheksa last: Corrado, Malatesta, Taddeo Novello, Roberto, Ubertino, Speranza, Giovanna, Filippuccio ja Rinaldo.
Romagna

Romagna (hääldus: [roˈmaɲɲa]; romanja keeles "Rumâgna") on ajaloolis-geograafiline piirkond Põhja- ja Kesk-Itaalias, Aadria mere ja Apenniinide vahel. Romagna piiridesse jääb ka San Marino vabariik.
Enamik piirkonnast on nüüdse Emilia-Romagna maakonna kaguosas (Ravenna, Forlì-Cesena ja Rimini provints ning città metropolitana di Bolognast Imola, Casalfiumanese, Borgo Tossignano, Fontanelice, Castel del Rio, Dozza ja Mordano). Väiksem osa piirkonnast jääb Itaalias ka nüüdsesse Marche (osa Pesaro ja Urbino provintsist) ja Toscana maakonda (osa città metropolitana di Firenzest ja Arezzo provintsist). Piirkond jääb Itaalias kokku 96 valla alale.
Romagna pindala on 6380,6 km² ja elanike arv 1 107 057 (2010).
Karl Einer

Karl Sulev Einer (17. august (vkj)/ 30. august 1907 Mäksa vald, Võnnu kihelkond, Tartumaa – 4. november 1968 London) oli eesti proosakirjanik ja tõlkija.
Elukäik.
Ta õppis Hugo Treffneri Gümnaasiumis ja lõpetas Paide Ühisgümnaasiumi, seejärel õppis Tartu Ülikooli filosoofia- ja õigusteaduskonnas.
Ta oli 1928. aastal Tartus ajakirja Aeg kaasasutaja.
Aastatel 1927–1931 töötas ta Tartu–Petseri raudtee ehitusel raamatupidajana. Aastal 1937 organiseeris ta Tartus väikekirjastuse Kuldkiri, mis andis välja lasteajakirja Päike ja mõned raamatud.
Aastal 1944 põgenes ta Saksamaale. 1947. aastal siirdus ta edasi Inglismaale, kus töötas algul vabrikutöölisena, hiljem raamatupidajana. Ka oli ta Londonis BBC kaastööline ja raamatukaupluse välismaise raamatumüügi korraldaja.
Looming.
Väljavõte (Barbi Pilvre. "Einer, Karl". // Eesti kirjarahva leksikon. Tallinn 1995. Lk 76–77):
Isiklikku.
Tema vend oli keemik ja esperantist Max Arvisto ning õde oli advokaat Josephine-Helene Einer.
Seinapink

Seinapink on rehetoas seina ääres paiknev 40–50 cm laiune ja suhteliselt pikk pink. Seinapinki kasutati peale istumise ka uinaku- ja magamiskohana. 
Rehetoas võis olla üks või kaks seinapinki.
Selenotsentriline orbiit

Selenotsentriline orbiit on ümber Kuu tiirleva keha orbiit. Kuu-lähedased orbiibid, mis on vähem kui 100 kilomeetri kõrgusel, on kõige huvipakkuvamad Kuu pinnase uurimisel. Selenotsentrilistel orbiitidel on probleeme orbiidi stabiilsusega ning ainult vähesed "jäätunud" orbiidid võimaldavad pikaajalist tiirlemist ümber Kuu.
Mehitamata kosmoselennud.
Nõukogude liit saatis esimesena kosmoseaparaadi Kuu lähedale. See oli Luna 1, 4. jaanuaril 1959, mis jõudis 6000 kilomeetri kaugusele Kuu pinnast, kuid ei jõudnud selenotsentrilisele orbiidile. Luna 3 oli esimene kosmoselaev, mis läbis Kuu "tasuta" tagasituleku trajektoori ehk siis kosmoselaev jõudis Maale tagasi kasutades Kuu gravitatsiooni ja mitte lisakütust tarvitades. See kosmoselaev tegi ka esimese pildi Kuu tagaküljest.
Luna 10 oli esimene kosmoselaev, mis saavutas 1966. aasta aprillis Kuu orbiidi. Sellega uuriti mikrometeoroidide hulka vastaval orbiidil ning Kuu keskkonda. Kosmoselaev oli sellel orbiidil kuni 1966. aasta 30. maini.
Esimene Ameerika Ühendriikide kosmoselaev, mis saavutas Kuu orbiidi oli Lunar Orbiter 1, mille apogee oli 1867 km ning perigee 189 km. Seejärel saavutati ringorbiit 310 km kõrgusel, mida kasutati piltide tegemiseks. Viis sarnast kosmoselaeva lasti USA poolt üles, et oleks võimalik leida sobiv maandumiskoht Apollo programmi maandumiskohtadeks.
Mehitatud kosmoselennud.
Apollo programmi käigus suudeti esimesena USA poolt viia Kuu pinnale astronaudid Apollo 11 meeskonnaga. Selle käigus paigutati kosmoselaev 110 km kõrgusele ringorbiidile, mille periood oli umbes 2 tundi ning saadeti alla maandumismoodul.
Maandumismoodul muutis esimese sammuna orbiidi elliptiliseks, mille perigee oli 15 km, et mitte kokku põrgata Kuu mägedega, ning seejärel hakati moodulit aeglustama.
Orbiidi stabiilsus.
Gravitatsiooni anomaaliad, mis mõjutasid objekte Kuu orbiitidel, viisid suurema massiga piirkondade avastamisele Kuu pinnases. Need on tingitud kokkupõrgetest teiste kosmiliste objektidega kauges minevikus ning nimetatakse ka Masconi efektiks. Need anomaaliad on küllalt suured, et juba mõne päevaga orbiiti märgatavalt muuta. Apollo 11 arvestas selle efektiga, kui see taaskohtus enda kosmoselaeva põhiosaga (sel ajal ei olnud jäätunud orbiidid teada ning seetõttu orbiit muutus pidevalt). Küll ülehinnati seda efekti kahekordselt ning seetõttu oli vaja teha korrektsioonie Apollo 11 kokkusaamisel põhimooduliga.
Masconi efekti mõju uurimise kaudu avastati 2001. aastal neli jäätunud orbiiti neljal orbiidi inklinatsioonil 27°,50°,76°,86°. Nendel orbiitidel on kosmoselaevadel võimalik orbiidil püsida nii kaua kui vaja.
Armeenia kliima

Kuna Armeenia maastik on üsna suurte kõrguseerinevustega (kõrguse amplituud &lt;2800 m), on ka kliima Armeenia piires väga varieeruv.
Hoolimata Armeenia asumisest subtroopilises kliimavöötmes võib subtroopilist kliimat kohata riiki läbiva Väike-Kaukasuse mäestiku tõttu ainult Armeenia lõunaosas (Metgri regioonis), mis on piirkond, kus kasvavad ka selliseid vilju nagu apelsinid, sidrunid, oliivid andvad subtroopilised taimed.
Teistes Armeenia regioonides on kliima märkimisväärselt kontinentaalsem. Suved on kuivad ja päikselised ning kestavad juunist septembri keskpaigani. Talved on lühikesed ja suhteliselt külmad ning lumerohked. Mägedes jääb keskmine suvine temperatuur +10 ja +22 °C vahele ning talviti on see +2 kuni −14 °C. Tasandikel on jaanuari keskmine temperatuur −5 °C ja juulis +25 °C.
Sügiseti ja kevaditi võib esineda üsna madalaid temperatuure ning pinnase temperatuur võib langeda kohati kuni −28 °C. Õhutemperatuur Armeenias sõltub otseselt asukoha kõrgusest merepinnast. Isegi näiteks linna piires võib temperatuur kahe naaberlinnaosa vahel erineda 2–3 °C võrra. Keskmine temperatuur Armeenias, nagu ka teistes mägistes riikides, langeb 1 °C iga 200-meetrise tõusu kohta.
Aastane sademete hulk sõltub samuti piirkonna kõrgusest merepinnast, olles keskmiselt 200–800 mm aastas. Üks vihmasem periood Armeenias kestab kevadest varasuveni ning oktoober ja november on samuti vihmased. Talvel esineb mägipiirkondades rohket lumesadu (kuni 100–150 mm), mis kestab kuni märtsi-aprillini mäe nõlvadele, lumesadu on aastaringne mäetippudel.
Armeenia kliima ajalugu.
Ajalooliste andmete kohaselt on Armeenias talv varem olnud samasugune nagu on praegu, küllaltki külm nii mägedes kui ka madalamatel aladel. Xenophon kirjeldab oma memuaarteoses "Anabasis" ("Sõjaretk") 10 000 Kreeka palgasõduri naasmist sügisel läbi Armeenia mägede ning märgib, et öösel, kui sõdurid magasid, sadas mägedes maha nii paks lumi, mis kattis mehed ja nende relvad meetripaksuse kihiga. Samas teoses kirjeldab Xenophon, et armeenlased määrisid oma keha rasva või mandliõliga, et kaitsta ennast külma eest. Armeenia ajaloolane Movses Khorenatsi (5. sajand A.D.) kirjeldab suvist Ararati tasandikku kliimat kuuma ja kuivana.
Maa-lähedane orbiit

Maa-lähedane orbiit (inglise keeles "low Earth Orbit" (LEO)) on ümber Maa tiirleva keha orbiit, mille kõrgus on vahemikus 160 kilomeetrit perioodiga umbes 88 minutit kuni 2000 kilomeetrit perioodiga umbes 127 minutit. 
Objektid, mis asuvad 160 kilomeetrist madalamal, annavad gaasikeskkonna tõttu väga kiiresti oma kiirust ära ning kaotavad seetõttu ka kõrgust. Peale Apollo programmi Kuu missioone pole kordagi inimesed Maa lähedastest orbiitidest väljapoole läinud. Maa-lähedase orbiidi mehitatud kosmoselennu kõrgusrekord on NASA missioon Gemini 11 käes, mille apogee oli 1374 kilomeetrit. Kõik mehitatud kosmosejaamad on siiani olnud Maa-lähedastel orbiitidel ning sama kehtib ka suurema osa satelliitide kohta.
Orbiidi kirjeldus.
Maa-lähedasel orbiidil asuvaid objekte mõjutab õhutakistus, mis sõltub orbiidi kõrgusest. Maa-lähedane orbiit asub Maa atmosfääri ja sisemise Van Alleni kiirgusvööndi vahel. Tavaliselt ei ole satelliitide kõrgus alla 300 km, sest õhutakistus on nii suur, et satelliit saab orbiidil olla väga vähest aega, põledes seejärel Maa atmosfääris ära. Kiirus, mida on tarvis, et jõuda stabiilsele Maa-lähedasele orbiidile, on umbes 7,8 km/s. See kiirus on seda suurem, mida kõrgemat orbiiti soovitakse. Delta-v, mida on vaja, et saavutada Maa-lähedane orbiit, on umbes 9,4 km/s. Atmosfäärist ja gravitatsioonist tingitud raketi starti takistavad jõud lisavad delta-v väärtusele 1,5–2,0 km/s.
Ekvatoriaalsed Maa-lähedased orbiidid (ELEO) on orbiidid, mille kaldenurk Maa ekvaatori suhtes on väike, seetõttu on vajalik delta-v on väiksem kui teiste kaldenurkadega orbiitidel sama kõrguse juures. Orbiite, millel on väga suur kaldenurk, nimetatakse polaarorbiitideks.
Orbiidi kasutus.
Kuigi gravitatsiooniline jõud Maa-lähedasel orbiidil ei ole oluliselt väiksem kui Maa pinnal, siis inimesed ja objektid on orbiidil asudes siiski kaaluta olekus. See on tingitud sellest, et gravitatsioonikiirendus on võrdne satelliidi tiirlemise kesktõmbekiirendusega, mis omakorda tuleneb orbiidil liikumise kiirusest.
Maa-lähedane orbiit on satelliitide hoidmiseks kõige lihtsamini saavutatav ja kõige väiksemate ülalpidamiskuludega orbiit ning sobib väga hästi kommunikatsiooniks väikese vahemaa tõttu. See omadus tagab suuremad andmemahud ja väiksema latentsuse.
Kosmoseprügi.
Maa-lähedastel orbiitidel on kõige suurem probleem kosmoseprügiga. See probleem on eriti aktuaalseks kujunenud viimaste aastate jooksul. Suur oht madalatel orbiitidel tuleneb sellest, et objektidel on erineva suunaga kiirusekomponendid, mis täiskokkupõrke korral tähendab tihti mõlema objekti hävimist. See tekitab veel omakorda prügi juurde, sellest tulenevat ahelreaktsiooni kirjeldab Kessleri sündroom.