Jaan-Mati Punning

Jaan-Mati Punning (13. märts 1940 Rasina vald Tartumaa – 21. november 2009) oli eesti geokeemik, paleogeograaf ja ökoloog.
Elulugu.
Jaan-Mati Punning oli talupidaja poeg.
Punning lõpetas 1958 Tartu 1. Keskkooli, 1963. aastal Tartu Riikliku Ülikooli keemiaosakonna. 1968. aastal kaitses ta Eesti Teaduste Akadeemia juures kandidaadikraadi geoloogia-mineraloogiateaduste alal väitekirjaga "Применение радиоуглеродного метода для изучения истории покровного оледенения в верхнем плейстоцене и эволюция древнебалтийских водоемов в раннем и среднем голоцене на территории Прибалтики" ning 1981 NSVL TA Geograafia Instituudis geograafiadoktori kraadi väitekirjaga "Применение изотопно-геохимических методов для изучения эволюции оледенения", olles esimene doktorikraadiga eestlane loodusgeograafias. Ta täiendas end 1990 Stockholmi Ülikoolis ja 1992 Oslos Norra Polaarinstituudis. 
Aastatel 1963–1972 oli ta Eesti NSV Geoloogia Valitsuse vanemlaborant, insener ja vaneminsener, 1972–1987 Eesti NSV TA Geoloogia Instituudi vanemteadur ja labori juhataja, 1987–1989 Eesti NSV TA Termofüüsika ja Elektrofüüsika Instituudi teadusdirektor, 1989–1991 Eesti TA Ökoloogia ja Mereuuringute Instituudi direktor, 1992–2005 Ökoloogia Instituudi (1997–2005 Tallinna Pedagoogikaülikooli Ökoloogiainstituudi) direktor, geoökoloogia õppetooli juhataja ja professor, ühtlasi 1987–1993 Tartu Ülikooli füüsikalise geograafia kateedri professor. 2005. aastast oli ta Tallinna Ülikooli Ökoloogiainstituudi juhtivteadur.
Punning pidas loenguid ka Stockholmi Ülikoolis. Tema peamised loengukursused olid paleogeograafia ja paleoökoloogia, glatsiaalgeomorfoloogia, maastike geokeemia ning globaalökoloogia. Ta koostas ka õppevahendeid ja gümnaasiumiõpikuid.
Teadustöö.
Jaan-Mati Punningu peamised uurimisvaldkonnad olid füüsikaliste ja keemiliste meetodite kohandamine ja rakendamine paleogeograafia-, ökoloogia- ja biogeokeemiauuringutes, Põhja-Euroopa hilisjääaegse paleogeograafia arengu süstemaatiline uurimine ning paleoökoloogilised ja ökoloogilised uuringud inimmõju modelleerimiseks eri ökosüsteemide arengus. Ta osales ekspeditsioonides Teravmägede arhipelaagi, Polaar-Uuralisse ning Pamiiri ja Kamtšatka liustikele. Ta uuris radioaktiivse süsiniku meetodil Ida-Euroopa lauskmaa jäätumise dünaamikat, põhjapoolkera kvaternaariajastu geokronoloogiat ja paleogeograafiat, kasvuhooneefekti mõju kliimale ning inimmõju ökosüsteemidele, tegeles looduslike tingimuste muutuste rekonstrueerimise ja modelleerimisega, samuti praktiliste keskkonnakaitse probleemidega.
Punning oli isotoopgeoloogia ja paleoglatsioloogilise uurimissuuna rajaja Eestis. Ta osales Teaduste Akadeemia ÖMI ning Tallinna Pedagoogikaülikooli / Tallinna Ülikooli Ökoloogiainstituudi loomises ning rajas TPÜ (TLÜ) geoökoloogia õppetooli. Geoloogia Instituudis asutas Punning ühe maailmas juhtivaist isotoopgeoloogia laboratooriumeist. Samuti oli ta Eesti Geograafia Seltsi aastaraamatute, paljude raamatute ja artiklite toimetaja, Eesti Looduse ja Eesti TA Toimetiste seeriate "Geoloogia" ja "Bioloogia. Ökoloogia" ning ajakirja Oil Shale toimetuskolleegiumi liige.
Ta oli Eesti Geograafia Seltsi president (1985. aastast), Loodusuurijate Seltsi ja Eesti Looduskaitse Seltsi liige, Eesti Rahvusliku Geograafide Komitee esimees, Rahvusvahelise Radiosüsiniku Laboratooriumide Assotsiatsiooni büroo, Rahvusvahelise Geograafia Assotsiatsiooni jpt teadusorganisatsioonide ning -nõukogude liige, Vabariigi Presidendi Akadeemilise Nõukogu liige (2004. aastast). Ta avaldas üle 400 teaduspublikatsiooni, sealhulgas 7 monograafiat.