Lillade õuduste öö

 
"Lillade õuduste öö" on ajaloost inspireeritud muusikaline ja tantsuline lühifilm, mis keskendub 1930. aastate Eesti kvääride ööelule.
Lühifilm tehti Eesti Rahva Muuseumi näituse „Kellele kuulub öö?“ jaoks.
Süžee.
Tänapäeva klubis aega veetev peategelane Ann leiab klubi tualetiseinalt vana ajalehe, mis viib ta 1930. aastate Eesti ööellu. Tantsulikku pidu pealt vaadates kohtub Ann selle aja tähtsate isikutega, sealhulgas Magnus Hirschfeldiga.
Teda kutsutakse Tereese lossi kväärabielu laulatusele, mida korraldab Tereese. Lossi murravad sisse pätid, kellega astutakse võitlusse. Võitluse käigus jõuab Ann tagasi 2024. aasta Eesti klubisse, kus astuvad üles tänapäeva Eesti tuntuimad "drag"-esinejad.
Taust.
Lühifilmi idee ajas tagasi rännata tuleneb filmi kaasstsenaristi ja Tartu Ülikooli doktorandi Rebeka Põldsami uurimusest "Why are we still abnormal?! History of discourses on non-normative sex-gender subjects in Estonia".
Film sai inspiratsiooni 1933. aasta Rahvalehe järjejutust „Lilla õudus“, mis käsitleb selle aja homoseksuaalsete meeste kogukondi ning nende kohtumispaiku Tallinnas. Jutus tuuakse välja ka homofoobia mõju neile vähemustele. Järjejutt keskendub suuresti peokohtadele Tallinnas. Välja on toodud Tereese loss Endla asumis, Tuulteloss Koplirannas ja Kompassi linnaosas asuv kultuuriklubi Must Roos. Kuna samast soost inimesed sõdadevahelises Eestis abielluda ei saanud, mängiti pidudel tihti laulatusi läbi, et tõestada oma paarisuhet suurema seltskonna ees. Pidudel oli populaarne ka n-ö suguvõltsimine ehk mõiste, mida tuntakse tänapäeval "drag"’i mõiste all. See kujutas endast nähtust, kus homoseksuaalsed mehed kandsid kleite ning tantsisid lavadel ja pidudel.
Filmi üks peategelane on Berliini seksuoloog Magnus Hirschfeld. 20. sajandil enne teist maailmasõda oli ta maailma tuntuim soo- ja seksuaalvähemuste õiguste eest seisev ja võitlev inimene. Ta alustas homoseksuaalsuse dekriminaliseerimise (ehk homoseksuaalse käitumismalli kriminaalkoodeksist kõrvaldamise) liikumisega aastal 1897. Hirschfeld oli üks teaduslik-humanitaarse komitee asutajatest, mis pühendus LGBT+ inimeste õiguste eest võitlemisele. Tema ideid kajastati ka protsessiga seoses.
Aastatel 1928 ja 1929 pidas ta oma loenguid ka Eestis Estonia ja Vanemuise teatrites. Hirschfeldi külaskäik Eestisse sundis ajakirjandust homoseksuaalsust eesti keeles sõnastama ning see tõi meeste homoseksuaalsuse järsku avalikku arutellu, tihti aga arutati seda vaenulikus kontekstis.
1935. aastal hakkas Eestis kehtima uus karistusseadustik, kust otsustati välja jätta meeste homoseksuaalsuse keeld. Arvatakse, et seda tehti tänu Hirschfeldi meditsiinilisele ja ühiskondlikule argumentatsioonile.
Tootmine.
Filmi valmimiseks algatati Hooandja projekt, mille eesmärk oli koguda 6500 eurot. Lõpuks kogus projekt 7561 eurot. Filmi tehti kaks ja pool aastat.
40% rahastusest tuli Eesti Rahva Muuseumilt, 18% Hooandja projektilt, kus oli 200 toetajat ning ülejäänud raha tuli Kadri Nikopensiuselt endalt.
Festivalide, auhinnagalade nominatsioonid.
Film on valitud ametlikku selektsiooni järgnevatel festivalidel ja auhinnagaladel: 
Lisaks on film saanud austusavalduse festivalil Reale Film Festival – BiMonthly Awards (IT).
Filmimuusika.
Filmi esimeses pooles lauldakse ja tantsitakse filmi tunnuslaulu järgi, mille kirjutas Eesti bluusibändi Kaisa Ling Thing liige Andres Kalkun. Filmi teises pooles esineb etenduskunstnik Elina Masing artistinimega Valge Tüdruk oma lauluga „Eat Your Own Shit Dog in a Good Way“.
Vaadatavus.
Filmi näidatakse Eesti Rahva Muuseumi näitusel „Kellele kuulub öö?“, mis kestab 17.02.2024–24.02.2025.