Navoni ülesanne

Navoni ülesanne on levinud viis, kuidas tähelepanu haardeulatust uurida. 
Katsestiimulid koosnevad tähekujulistest figuuridest, mis omakorda on moodustatud väiksematest tähtedest. Sealjuures võivad väiksemad tähed (lokaalne tasand) olla suurematega (globaalne tasand) nii sarnased kui ka erinevad. Esimesena kasutas seda katset David Navon oma 1977. aastal ilmunud töös.
Katses kasutatava figuuri näidis.
Lokaalsel tasemel paiknevad S-tähed moodustavad globaalse H.
Töö taust.
Navon ei nõustunud geštaltpsühholoogide ideega, nagu saaks inimene kogu visuaalses väljas oleva informatsiooni kätte ühe korraga. Navon toetas mõtet, mille kohaselt tajulised protsessid on ajaliselt organiseeritud nii, et globaalse taseme töötlus toimub enne lokaalset. Teisiti öeldes uskus Navon, et tajusüsteem ei pane mitte pilti kokku, vaid lammutab seda koostisosadeks kuid määral, mis on hädavajalik detailide äratundmiseks. Navon polnud esimene, kes käis välja idee taju globaalse taseme esmatöötlusest, kuid pakkus selle uurimiseks esimesena välja viljaka ja tänapäevani laialdaselt kasutatava meetodi.
Põhilised tulemused.
Kuigi katseisikute sooritust Navoni katses võivad mõjutada mitmesugused asjaolud (sh see, kui kaua stiimuleid katseisikule näidatakse, tähtedevaheline kaugus, stiimulite teravus ning seegi, kas katseisiku tähelepanu on suunatud ainuüksi Navoni ülesandele või jagatud teise ülesandega) saab erinevate katsete vahel välja tuua kolm põhilist kooskõlalist leidu: a) vastused globaalse taseme äratundmisele on kiiremad kui lokaalse taseme elementidele, b) stiimuleid, mille globaalsed ja lokaalsed elemendid kattuvad tuntakse kiiremini ära, c) reaktsiooniajad mittekooskõlalistele lokaalsetele elementidele on aeglasemad kui mittekooskõlalistele globaalsetele stiimulitele.
Navoni ülesande rakendused.
Navoni ülesanne on leidnud laialdast kasutust neuropsühholoogilistes uurimustes, mis püüavad kaardistada aju kahjustuse tagajärjel toimunud muutusi kognitiivsetes funktsioonides (sh tähelepanulises töötluses).
Muutusi Navoni ülesande soorituses on näidatud ka paljude kliinilist diagnoosi omavate katseisikute puhul (sh depressiooni , autismi , skisofreenia , Williamsi ja Downi sündroomi , prosopagnoosia , Alzheimeri tõve , söömisäirete , obsessiiv-kompulsiivse häire puhul). Lisaks on Navoni ülesandega uuritud tähelepanulise töötluse muutusi erinevatel mittekliinilistel katseisikute gruppidel (sh nais- ja meessoost , kohvi tarvitanud/mittetarvitanud , kakskeelsetel lastel , religioossetel , MDMA tarvitajatest ja Himba hõimust (Namiibia) pärit katseisikutel).
Sama ülesandega on leitud mõningat tõestust ka motivatsiooniliselt intensiivsete seisundite tähelepanu haardeulatust vähendava mõju kohta. On näidatud, et pärast madala motivatsioonilise intensiivsusega piltide vaatamist (nt kurbade) laienes katsealuste tähelepanu haardeulatus Navoni ülesandes kuid kitsenes pärast (motivatsiooniliselt intensiivsete) vastikust tekitavate piltide vaatamist. Samad uurijad on veel näidanud, et katseisikud, kes usuvad, et saavad katses näidatud magustoite hiljem tarbida annavad aeglasemaid reaktsiooniaegu vahetult pärast pilte esitatud Navoni katse globaalsetele elementidele ja kiiremaid lokaalsetele elementidele keskendumist nõudvatel seeriatel, võrrelduna nendega, kel tarbimisega seotud ootused puuduvad. 
Paljudes töödes on kasutatud ka globaalse või lokaalse töötlustasemega praimimist. Teiste sõnadega katseisikul palutakse keskenduda Navoni katses vastavalt, kas lokaalsele või globaalsele tasemele ja seejärel mõõdetakse sooritust mõnes teises ülesandes.