Öeldis

Öeldis ehk predikaat ehk grammatiline predikaat on lauseliige, mis väljendab tegevust; vastab üldistavalt küsimusele "mida teeb?"
Eesti keel.
Öeldiseks on 
Öeldise grammatilised kategooriad.
Öeldise grammatilised kategooriad on öeldisverbi grammatilised vormid, milles avalduvad situatsiooni kui tervikut hõlmavatest grammatilistest tähendustest aeg, tegumood, modaalsus, teatelaad ja kõneliik ning situatsiooni osalisi hõlmavatest tähendustest isik ja arv.
Need tähendused võivad väljenduda
1) verbi tunnuste kaudu
2) selliste tarindite kaudu, mis koosnevad üldise tähendusega verbist ja põhiverbi käändelisest vormist, nt "saab olema" tuleviku väljendamisel, "pidi lugema" kaudsuse väljendamisel.
Öeldise leksikaalsed kategooriad.
Öeldise leksikaalsed kategooriad on tunnused, mille alusel öeldised liigituvad. Öeldise leksikaalsed kategooriad on agentiivsus, transitiivsus, tegevuslaad ja aspekt.
Öeldise leksikaalsed kategooriad iseloomustavad konkreetsete öeldisverbide käitumist lauses. Näiteks nende omadust väljendada/mitte väljendada suunatud, s.o sihilist tegevust ja sellega seoses nõuda/mitte nõuda enda kõrvale lauses sihitist – tegusõna on siis vastavalt sihiline (transitiivne) või sihitu (mittetransitiivne).
Paljudes käsitlustes ei ole aspekti ja tegevuslaadi vaheline piir selge. Tegemist on olemuslikult sarnaste kategooriatega. Mõnes keeles väljendatakse aspekti grammatiliste, mõnes keeles leksikaalsete vahenditega. Seetõttu on üldkeeleteaduslikes käsitlustes liigendatud aspekt tihti öeldise grammatiliste kategooriate alla. Eesti keeles võivad lause aspekti muuta ka määrsõnad "läbi", "ära" jmt ja sihitise kääne.
Öeldise ühildumine alusega.
Öeldise vormi mõjutab see, milline on tegijate sisuline arv ja aluse keeleline vorm – ainsus või mitmus, millest sõltuvad täisaluse ja kindla kõneviisi jaatava öeldise ühildumisreeglid ning otseselt käskiva öeldise vorm.
Öeldise asend lauses.
Iseseisvas jaatavas lauses on öeldisverb harilikult teisel kohal, teemana esineva lauseliikme järel. Kui teemaks on alus, siis tuleb öeldis selle järel nt "Ema armastas lapsi terve eluaja". Kui teemaks on mingi muu lauseliige, siis vahetavad alus ja öeldis harilikult kohad, nii et verb jääb ikka teisele kohale nt "Lapsi armastas ema terve eluaja. Terve eluaja armastas ema lapsi."
Kõrvallausetes, eitavates lausetes ning küsi-, käsk-, soov- ja hüüdlausetes asub verb sageli kas lause lõpus või algul.
Verbi paigutamisega lause algusse ja sellest tingitud aluse ja öeldise kohavahetusega on eesti keeles võimalik väljendada:
Verb pannakse sageli lause algusse ka minevikutegevust edastava jutustuse lauseis, "Istun mina oma kabinetis ja kirjutan aruannet", ning temaatilistel põhjustel, "Ma lahkun hommikul – Lahkun ma hommikul. Ma ei tee seda – Ei tee ma seda."
Verb võib olla lause lõpus, kui eitusele või suhtluseesmärgile osutav sõna on lause algul. Nii võib verb olla lause lõpus:
Verb võib olla lause lõpus ka mõningais kõrvallauseis:
Jaatava ja väitva pealause puhul sidesõnadega "et, sest, kuna", ka võrdlussidesõnadega "nagu, kui otsekui, justkui" jt algavad kõrvallaused on alati pealause sõnajärjega. "Kord juhtus nõnda, et Juss ja Mari käisid kahekesi kodumail. Ma usun, et sel õhtul peeti igal pool pidu. Eile läks meil hästi, kuna meid kõiki lubati varakult koju."
Infiniitse verbivormi laiendeil on tendents paigutuda infiniitvormi ette, "Isa on linna läinud. Isa on välja läinud." Kuid midagi ebatavalist pole ka järelasendis, "Isa on läinud linna".