tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Johannes Kühn

Johannes Kühn (sündinud 19. novembril 1991 Passaus) on Saksamaa laskesuusataja. Pärast kolme juunioride maailmameistriks tulekut debüteeris ta maailma karikasarjas 2012. aastal. Alates 2017. aastast kuulub ta Saksamaa MK-sarja koondisse ja 2021. aasta detsembris sai seal ka esimese etapivõidu. Kühn osales 2018. aasta taliolümpiamängudel Pyeongchangis ja 2022. aastal Pekingis.
WSV Reit im Winkli klubi liige Johannes Kühn alustas karjääri edukalt 2009. aastal Euroopa noorte olümpiafestivali teatevõistluse kuldmedaliga. 2010. aastal tuli ta maailmameistriks sprindis ja teatesõidus. Aasta hiljem tuli ta juunioride maailmameistriks jälitussõidus ja teatesõidus, seejärel tuli 2012. aasta Euroopa meistriks Osrblies teatesõidus koos Daniel Böhmi, Matthias Bischli ja Erik Lesseriga.
MK-võistluste debüüdi tegi ta 2012. aasta detsembris Pokljukas, kus kogus oma esimesed MK-punktid 17. kohaga sprindis. Esikümnesse jõudis ta kümnenda kohaga Hantõ-Mansiiski sprindis 2015. aastal.
Pärast Anterselva ühisstardis saavutatud MK-etapi viiendat kohta osales sakslane 2018. aasta taliolümpiamängudel, kus sai eraldistardiga sõidus 58. koha. Oma esimesele poodiumikohale jõudis ta 2018-2019 hooaja esimesel MK-etapil 6. detsembril Pokljukas, kus tuli teiseks 20 km eraldistardiga sõidus, jäädes võitjast Martin Fourcadest maha 4 sekundit. Oma teisele individuaalsele poodiumikohale jõudis Kühn 2020. aasta jaanuaris Saksamaal Oberhofis sprindis kolmanda kohaga 2019-2020 hooajal, kus ta saavutas oma parima üldarvestuse 13. kohaga.
Ta sai 2021. aasta EM-võistlustel pronksmedali sprindis, kusjuures tema talve parim individuaalne tulemus MK-sarjas oli 18. koht.
10. detsembril 2021 sai Kühn MK-etapil karjääri esimese individuaalvõidu, võites Hochfilzeni sprindis rootslase Martin Ponsiluoma ja valgevenelase Anton Smolski ees. Järgmisel päeval oli sakslasel võimalus jälitussõidus anda topeltlöök, kuid olles läbinud kolm esimest lasketiiru puhtalt, tegi ta viimases püstitiirus kolm viga ja sai alles 15. koha.
Välislingid.
[[Kategooria:Saksamaa laskesuusatajad]]
[[Kategooria:Sündinud 1991]]
Adrian

Adrian on mehenimi. See on mugandus ladina nimest Hadrianus.
Adrian on kasutusel ka perekonnanimena.
Adrian on ka mitme asula nimi:
Tyronne Ebuehi

Tyronne Efe Ebueh (sündinud 16. detsembril 1995 Haarlemis) on Hollandis sündinud Nigeeria jalgpallur, kes mängib paremkaitsjana Itaalia kõrgliigaklubis Empoli ja Nigeeria jalgpallikoondises.
Ta alustas klubikarjääri Hollandi klubis ADO Den Haag. Hollandi kõrgliigas tegi ta debüüdi 10. augustil 2014 mängus Feyenoordi vastu.
2018. aasta mais sõlmis ta viieaastase lepingu Portugali kõrgliigaklubiga Lissaboni Benfica. Vigastuse tõttu jäi ta hooajast 2018/19 tervenisti eemale. Hooajal 2019/20 mängis ta kuuel korral Benfica reservmeeskonnas Portugali esiliigas. Hooajal 2020/21 oli ta Benficast laenul Hollandi kõrgliigaklubis Twente ja hooajal 2021/22 Itaalia kõrgliigaklubis Venezia.
2022. aasta juulis sõlmis ta viieaastase lepingu Empoliga.
Nigeeria jalgpallikoondises tegi Ebuehi debüüdi 1. juunil 2017 sõprusmängus Togo vastu. Ta kuulus Nigeeria koondisse 2018. aasta maailmameistrivõistlustel ja 2022. aasta Aafrika rahvaste karikavõistlustel.
Bicske

Bicske (saksa keeles "Witschke") on linn Ungaris Fejéri komitaadis, Bicske kreisi halduskeskus.
Linnas asub aastatel 1754–1755 ehitatud Batthyány perekonna loss.
Geograafiline asend.
Bicske asub Budapesti kesklinnast ligikaudu 30 km läänes, Slovakkia piirist 30 km kaugusel.
Ajalugu.
Bicsket on esmamainitud 1306. aastal. Aastatel 1541–1686 oli küla Osmanite riigi võimu all. 1773–1871 oli Bicske alev. Linnaõigused sai Bicske 1. jaanuaril 1986.
Bilhorod-Dnistrovskõi rajoon

Bilhorod-Dnistrovskõi rajoon on rajoon Ukrainas Odessa oblastis. See on osa ajaloolisest Bessaraabia piirkonnast. Selle halduskeskus on Bilhorod-Dnistrovskõi linn.
18. juulil 2020 jõustunud haldusreformi käigus liideti senise Bilhorod-Dnistrovskõi rajooniga Sarata ja Tatarbunarõ rajoon, oblastilise alluvusega linn Bilhorod-Dnistrovskõi ning osa Ovidiopoli rajoonist.
Haldusjaotus.
Kehtiv.
Pärast reformi 2020. aasta juulis jaguneb rajoon 16 vallaks ("hromada"):
Johan-Olav Botn

Johan-Olav Smørdal Botn (sündinud 18. juunil 1999 Stårheimis Sogn og Fjordane'is) on Norra laskesuusataja. Ta võitis 2023. aastal IBU karika.
Johan-Olav Botn tegi oma rahvusvahelise debüüdi suhteliselt hilja 2021. aasta novembris, kui saavutas Idres IBU karikavõistluste sprindis 32. koha. Pärast järjekordset esinemist järgmise aasta jaanuaril eemaldati ta meeskonnast. Norralane osales ka esimestel sõitudel detsembri alguses talvel 2022-23 ja saavutas oma esimese esikümne tulemuse 20 km eraldistardiga sõidus 8. kohaga. Kuna Erlend Bjøntegaard loobus stardiõigusest, anti Botnile Canmore’i hooaja lõpuvõistluseks varustardipositsioon ja ta saavutas mõlemas sprindisõidus poodiumikohad. Oma parimat konkurentsi näitas ta aga hooaja lõpusõidus, jälitusvõistluses, mille võitis Vebjørn Sørumi ees rohkem kui minutiga ja võitis tänu sellele oma esimese IBU karika. Norra meistrivõistlustel võitis Botn teatevõistluses pronksmedali koos Håvard Bogetveiti, Simon Kirkeeide ja Johannes Thingnes Bøga Sogn og Fjordane'i ees ning pääses tulevaks talveks esimest korda B-koondisse.
Välislingid.
[[Kategooria:Norra laskesuusatajad]] 
[[Kategooria:Sündinud 1999]]
Uno Tõnnus

Uno Tõnnus (19. juuli 1925 Tallinn – 8. juuli 2006 Tallinn) oli eesti ujuja, veepallur, lauatennisist, ujumistreener, spordipedagoog ja soomepoiss.
Elulugu.
Ta lõpetas 1943. aastal Tallinna 2. Gümnaasiumi.
Teenis Saksa lennuväes, osales aastatel 1943–1944 Soome Jätkusõjas, viibis 1944–1945 Tallinna, Tartu ja Maardu vanglas.
Ta lõpetas 1948. aastal Tartu Riikliku Ülikooli (TRÜ) kehakultuuriteaduskonna. 
Sportlasena.
Ta hakkas 1935. aastal harrastama ujumist ja lauatennist Noorte Meeste Kristlikus Ühingus Evald Steini juhendamisel, veepallitreeninguid suunas hiljem Erich Mõtlik.
Ta tuli 1947. aastal rinnuliujumises ja aastatel 1946–1948 Ülikooli Spordiklubi meeskonnas veepallis Eesti NSV meistriks.
Tõnnus kuulus aastatel 1946–1947 ujumises ja 1946–1948 veepallis Eesti NSV koondisse.
Ta võitis 1951. aastal Eesti NSV meistrivõistlustel lauatennises segapaarismängus koos Evelin Lestaliga pronksmedali.
Ta oli aastatel 1947–1953 TRÜ kehakultuuriteaduskonna veespordikateedris õppejõud, 1954–1959 ujumistreener Tallinna Spartakis, 1959–1973 Kalevi Ujumiskoolis, 1973–1975 Rakvere spordikooli Tamsalu ujulas, 1975–1982 Tallinna Dünamo ujumiskoolis (ühtlasi direktor) ja 1982–1988 Eesti NSV Kõrgema Spordimeisterlikkuse Koolis ning 1988–1991 teadustöötaja koondises Eesti Sport, hiljem uuris soomepoiste ajalugu.
Ta tegutses aastatel 1948–1986 Veespordi- ja Ujumissektsiooni presiidiumis, oli treenerite nõukogu esimees ja 1965–1984 ka Eesti ujumiskoondise vanemtreener, kuulus 1964–1973 Kalevi presiidiumi, osales Kalevi (oli 1964–1965 tööde üldprobleemide lahendaja) ja Tamsalu siseujula ning Lüllemäe spordibaasi rajamisel, avaldas Spordilehes spordiartikleid.
Tema õpilaste hulgas olid Allan Kiil, Gennadi Jagomägi, Liina Oks, Toomas Soosaar, Marina Trofimova, Maiu Herzmann, Anne Tohver, Hele Viilep, Mall Randmer, Heldur Laurits, Toomas Tuuling, Enn Lepik, Tõnu Meijel, Kristjan Vainomäe ja Enno Vilbo, Enn Kääni, Mare Vierland.
Isiklikku.
Tema vend oli ujuja Heino Tõnnus, tütar ujuja Reet Männik ja poeg ujuja Raivo Tõnnus.
Sõdurkeisrid

Sõdurkeisrid on aastatel 235–284/285 lühikest aega võimul olnud Rooma riigi valitsejad. Lisaks selles ajavahemikus valitsenud keisritele loetakse sõdurkeisriteks ka Severusi (193–235; eriti Septimus Severust ja Severus Caracallat) ning Commodust.
Harry Moikov

Harry Moikov (17. märts 1928 Tallinn – 19. märts 1999 Tallinn) oli eesti auto- ja mootorrattaspordikohtunik ning sporditegelane.
Ta lõpetas 1943. aastal Tallinna 2. Gümnaasiumi, 1948. aastal Tallinna Elektromehaanika Tehnikumi ja õppis seejärel Tallinna Polütehnilises Instituudis. 
Moikov hakkas kohtunikuna tegutsema 1950. aastal (1954 vabariiklik kategooria, 1962 üleliiduline kategooria, 1972–1993 Rahvusvahelise Mootorrattaspordi Liidu (FIM) rahvusvaheline kategooria), oli aastatel 1966–1992 auto-mootorrattaspordi kohtunikekogu esimees ja Mootorrattaspordiföderatsiooni presiidiumi aseesimees ja 1967–1989 NSV Liidu Autospordiföderatsiooni kohtunikekogu presiidiumi liige.
Ta töötas aastatel 1948–1988 Eesti Tööstusprojektis, sh elektriosakonna juhatajana.
Isiklikku.
Tema vend oli suusaspordikohtunik Erich Moikov.
Bolhradi rajoon

Bolhradi rajoon on rajoon Ukrainas Odessa oblastis. See on osa ajaloolisest Bessaraabia piirkonnast. Selle halduskeskus on Bolhradi linn.
18. juulil 2020 jõustunud haldusreformi käigus liideti Bolhradi rajooniga Artsõzi ja Tarutõne rajoon.
Haldusjaotus.
Kehtiv.
Pärast reformi 2020. aasta juulis jaguneb rajoon kümneks vallaks ("hromada"):
Potenza

Potenza (naapoli keeles Putenza, Potentino murre: "Putenz") on linn ja omavalitsus Lõuna-Itaalias Basilicata maakonnas (endine Lucania).
Potenza provintsi ja Basilicata maakonna pealinn on Itaalia kõrgeim provintsi pealinn ja üks kõrgeimaid maakonna pealinnu, kust avaneb vaade Basento jõe orule Lucania Apenniini mägedes Salernost idas. Selle territooriumi piiravad Anzi, Avigliano, Brindisi Montagna, Picerno, Pietragalla, Pignola, Ruoti, Tito ja Vaglio Basilicata omavalitsused.
Potenza ajalugu.
Antiikajal.
Potentia esimene asula (Potenza algne ladinakeelne nimi) asus tõenäoliselt praegusest madalamal kõrgusel, umbes 10 kilomeetrit tänapäeva Potenzast lõuna pool. Potentia lukaanlased asusid Rooma vaenlaste poolele Rooma sõdades samniitide ja bruttiide vastu. 4. sajandil eKr alistatud, potentinid mässasid pärast roomlaste lüüasaamist Cannae lahingus 216. aastal eKr.
Keskajal.
6. sajandil läks linn Benevento langobardide hertsogkonnale. Saratseenide ründajate sissetung ähvardas linna, kuni Normannide sissetung Lõuna-Itaaliasse kindlustas piirkonna. 12. sajandil sai Potenzast piiskopkond. Aastal 1137 võõrustas linn paavst Innocentius II ja keiser Lothair II nende ebaõnnestunud katsel vallutada Normanni kuningriik. Aastatel 1148 või 1149 võõrustas Roger II Potenzas Prantsusmaa kuningat Louis VII-d, kelle normannide laevastik oli vabastanud saratseenide käest. Pärast keiser Frederick II rüüstamist jäi linn Hohenstaufenidele truuks: selle tulemusel hävitas Karl I selle peaaegu täielikult, kui Angevini isand Sitsiilia kuningriigi vallutas. 18. detsembril 1273 laastas linna maavärin.
Uusajal.
Hiliskeskajal kuulus linn erinevatele aadliperekondadele enne Hispaania ülemvõimu, mille ajal Potenza oli hispaanlaste vastaste rahutuste keskus. Aastal 1694 hävitas linna peaaegu täielikult järjekordne maavärin.
Napoli Vabariigi väljakuulutamisega 1799. aastal oli Potenza üks esimesi linnu, mis kuninga vastu mässas. Pärast ajutisi Bourbonide repressioone vallutas linna 1806. aastal Prantsuse armee ja kuulutas see Basilicata pealinnaks..
1848. aastal puhkes mäss ja Bourboni väed surusid selle uuesti maha. Potenza mässas viimast korda 1860. aastal, enne kui Garibaldi revolutsiooniline armee saavutas Itaalia ühendamise.
Septembris 1943 tabas linn liitlaste pommitusreid. 1980. aastal tabas Potenzat veel üks tugev maavärin.
Peamised vaatamisväärsused.
Rahvaarv.
Potenzas elas 2015. aasta seisuga 67 122 inimest. See on Basilicata suurim linn.
Sylvester Tallinn

Sylvester Tallinn (ka Tallinna Sylvester; Cargohunters/Tallinna Kalev; TTÜ/Maardu) oli aastatel 1999–2008 Tallinnas tegutsenud Eesti võrkpalliklubi.
Ajalugu.
Sylvesteri võrkpallimeeskond oli enne suurtoetaja saamist nimega TTÜ/Maardu, kus peatreeneriks oli Vladimir Wedenski. Hooaja 2000/01 alguses sai klubi peatreeneriks Laimons Raudsepp, kes jäi sellele positsioonile kuni 2007/08 hooaja lõpuni. Hooajast 2001/2002 sai klubi suurtoetajaks Sylvester ning sellega seoses muutis ka meeskond nime. Hooajal 2006/07 leiti uus peatoetaja AS Cargohunters, kelle nime all mängima hakati. Hooajaks 2007/08 naasti varasema Sylvesteri nime juurde. Suurtoetaja puudumise tõttu järgnevaks hooajaks (2008/09) eelarvet kokku ei saadud ning klubi sellisel kujul tegevust ei jätkanud. Kokkuleppele jõuti Tallinna Tehnikaülikooliga ning Sylvesteri klubi baasil loodi TTÜ võrkpallimeeskond.
Klubi osales Eesti meistriliigas, kus saadi korra teine koht ja neljal korral kolmas koht. Kahel hooajal (2002/03–2003/04) võeti osa tugevuselt kolmandas euroliigas, CEV Cupil, kus saadi mõlemal korral otse alagrupiturniirile, mis lõpetati nelja meeskonna konkurentsis kolmandana ning jäädi sellega jagama 29. kohta. Eesti karikavõistlustel jõuti parimal korral 2005. aastal finaali, mida võita ei suudatud.
Canillo vald

Canillo vald on haldusüksus Andorra kirdeosas. Ta piirneb põhjas ja kirdes Prantsusmaaga.
Vald koosneb kaheksast halduslikust naabruskonnast ("veïnat"). Halduskeskus on Canillo asula, kus 2022. aasta seisuga elas 2404 inimest.
Bengt Pohjanen

Bengt Erik Benedictus Pohjanen (sündinud 26. juunil 1944 Kassa külas Pajala vallas) on kolmekeelne rootsi kirjanik, kes kirjutab rootsi, soome ja meä keeles. 
Tal on doktorikraad filosoofias ja bakalaureusekraad teoloogias. Doktorikraadi omandas ta 1979. aastal Stockholmi ülikoolis. Doktoritöö käsitles soome kirjaniku Antti Hyry loomingut. Pohjanen on Oulu Ülikooli audoktor.
Pohjanen on kirjutanud romaane, luuletusi, näidendeid ja teledokumentaalfilme. Paljud teosed käsitlevad põhjamaist religioossust: räägivad Lars Levi Laestadiusest ja Korpela liikumisest. Pohjanen on aktiivne meä keele eestkõneleja. Ta on ka üks Meänmaa lipu kujundajatest.
Bengt Pohjanen on oma meänkeelsetes teostes arendanud meä keele kirjakeeleks. Tema 1985. aastal ilmunud romaan Lyykeri on esimene soomekeelne romaan. Pohjaneni soomekeelne näidend "Kuutot" (1987) oli esimene soomekeelne näidend, mis pani aluse ka Tornionlaakso teatri tulevikule. Samuti ei sobi unustada Pohjaneni poolt meä keelde tõlgitud Uut Testamenti. Pohjanen on kirjutanud Joppausooperi, mida mängiti ühel suvel Pellos (2004) ja ühe suve Ylitornios (2005). Ta on kirjutanud ka Laestadiuseoperi, mida etendus Pajalas 2007. ja 2008. aasta suvel. Triloogia kolmas osa, Sotaopera, etendati Haparannas 2009. aasta suvel.
Pohjanen on tõlkinud soome kirjandust, sealhulgas Antti Tuuri loomingut.
Bengt Pohjasenil on oma sihtasutus, kust ta on muu hulgas andnud välja kirjandus- ja vähemusrahvuste auhindu ning auhindu "Män vanhin" ja "Män kuopus".
Michael J. Smith

Michael John Smith (30. aprill 1945 – 28. jaanuar 1986) oli Ameerika Ühendriikide insener ja NASA astronaut. 
Ta lõpetas 1967. aastal Ameerika Ühendriikide Mereväeakadeemia ja 1968. aastal Mereväe Kraadiõppekooli. 1969. aastal sai Smith mereväelenduriks. 1974. aastal sai ta katselendurite kooli lõpetamisega katselenduriks. 1980. aastal valiti Smith NASA astronaudiks.
Smith oli missiooni STS-51-L piloot ning ta hukkus missiooni startimisel toimunud Challengeri katastroofis. Smithi hääl oli viimane, mille Challengeri kabiini salvesti salvestas kui ta vahetult enne süstiku purunemist ütles "Uh oh". Uurimise ajal avastati, et mitu Smithi juures asunud lülitit polnud tavapärases stardiasendis. Uurijad oletasid, et Smith ise oli pärast süstiku purunemist lülitused teinud kui üritas juhtpaneelile elektrit taastada. 
Pärast Challengeri katastroofi ülendas Kongress ta postuumselt kapteniks.
Viola Amherd

Viola Patricia Amherd (sündinud 7. juunil 1962 Wallise kantonis Brig-Glisi vallas; kodukohaõiguslik Brig-Glisi, Zwischbergeni ja Natersi vallas) on Šveitsi poliitik (Die Mitte, varem Kristlik-Demokraatlik Rahvapartei). 
Aastatel 2000–2012 oli ta Brig-Glisi linnapresident, aastatel 2005–2018 Rahvusnõukogu liige. Aastal 2018 valiti ta Liidunõukokku, kus ta alates 1. jaanuarist 2019 1. aprillini 2025 juhtis Kaitse-, Tsiviilkaitse- ja Spordiföderaalametit, olles esimene naine sellel ametikohal. Aastal 2024 oli ta Šveitsi liidupresident.
Jules Lapierre

Jules Lapierre (sündinud 2. jaanuaril 1996 Grenoble'is) on Prantsusmaa murdmaasuusataja.
Lapierre osales aastatel 2012–2016 Alpi karikasarjas U18 ja U20 võistlustel. Ta saavutas hooajal 2013-14 teise koha ja hooajal 2015-16 U20 üldarvestuses esikoha. 2013. aasta Euroopa noorte taliolümpiafestivalil Brașovis tuli ta sprindis 32., 7,5 km klassikas 21. ja 10 km vabasõidus 12. kohale. 2014. aasta juunioride suusatamise maailmameistrivõistlustel Val di Fiemmes võitis ta teatesõidus hõbemedali. Samuti tuli ta skiatlonis 14. ja 10 km klassikas neljandaks. Järgmisel aastal võitis ta Almatõs toimunud juunioride suusatamise maailmameistrivõistlustel teatesõidus taas hõbemedali. Individuaalsõitudes tuli ta 10 km vabasõidus kümnendaks ja skiatlonis seitsmendaks. 2016. aasta juunioride maailmameistrivõistlustel Râșnovis võitis ta teatesõidus pronksmedali. Hooaja 2016-17 alguses startis ta Alpi karikasarjas Valdidentros ja sai 15 km klassikas 18. koha. Hooaja jooksul jõudis ta kümnel korral esikümnesse, sealhulgas Sankt Ulrich am Pillersees 15 km vabasõidus kolmandale kohale ja saavutas sellega Alpine Cupi üldarvestuses neljanda koha. 2017. aasta U23 MM-il Soldier Hollow's saavutas ta 15 km vabasõidus seitsmenda ja skiatloni neljanda koha. Hooaja 2016-17 alguses tegi ta Lillehammeris oma MK-võistluste debüüdi. Oma esimesed MK-punktid sai ta 25. kohaga skiatlonis. 2018. aasta U23 maailmameistrivõistlustel Gomsis võitis ta skiatlonis hõbemedali ja tuli kuuendaks 15 km klassikas. 2018. aasta veebruaris saavutas ta Pyeongchangi taliolümpiamängudel skiatlonis 15. koha.
Hooajal 2018-19 sai Lapierre Lillehammeri Triple'il 22., 2018-19 Tour de Skil 14. ja Quebecis MK-võistluste finaalturniiril 31. koha, millega sai MK-võistluste üldarvestuses 36. koha. U23 MM-il 2019. aastal Lahtis võitis ta 15 km vabasõidus kuldmedali. Hooaja tippüritusel, 2019. aasta suusatamise maailmameistrivõistlustel Tiroolis Seefeldis tuli ta 15 km klassikas 24. ja skiatlonis 19. kohale. Hooajal 2020-21 tuli ta Tour de Ski arvestuses 20. kohale ja võitis Oberstdorfis 2021. aasta suusatamise maailmameistrivõistlustel teatesõidus pronksmedali. Samuti tuli ta seal skiatlonis 16. kohale. Järgmisel aastal Pekingi taliolümpiamängudel tuli ta 50 km ühisstardist sõidus 15. ja skiatlonis 14. kohale.
Friedrich Moch

Friedrich Moch (sündinud 12. aprillil 2000 Memmingenis) on Saksamaa murdmaasuusataja.
Moch hakkas murdmaasuusatamist treenima 12-aastaselt ning osales aastatel 2016–2020 peamiselt U18 ja U20 võistlustel Alpi karikasarjas. Hooajal 2018-19 sai ta viienda ja 2019-20 hooajal U20 üldarvestuses kolmanda koha. 2018. aasta juunioride maailmameistrivõistlustel Gomsis tuli ta 10 km klassikas 21. kohale ning skiatlonis ja teatesõidus viiendaks. Järgmisel aastal võitis ta 2019. aasta juunioride MM-il Lahtis teatesõidus pronksmedali. Ühtlasi saavutas ta 18. koha 30 km ühisstardist sõidus ja viienda koha 10 km vabatehnikasõidus. Hooajal 2019-20 võistles ta esimest korda Oberstdorfis maailma karikasarjas ning jäi napilt skiatlonis 31. kohaga punktikohtadelt välja. 2020. aasta veebruaris tuli ta Saksamaa meistriks 15 km vabasõidus. 2020. aasta juunioride maailmameistrivõistlustel Oberwiesenthalis võitis ta hõbemedali 10 km klassikasõidus ja 30 km ühisstardist sõidus. Samuti saavutas ta teatesõidus seitsmenda koha. 2020. aasta detsembris sai ta pärast Ruka kolmikvõistluse 44. koha saavutamist Davosis 15 km vabasõidus 22. kohaga oma esimesed MK-punktid. Järgmisel kuul Lahtis jõudis ta suusavahetusega sõidus kümnenda kohaga maailma karikasarjas esimese kümne parema hulka. U23 MM-il 2021. aastal Vuokattis tuli ta teatesõidus kuuendaks ja võitis 15 km vabasõidus hõbemedali. Tema parimad kohad hooaja tippüritusel, 2021. aasta suusatamise maailmameistrivõistlustel Oberstdorfis olid 20. koht 50 km ühisstardisõidus ja seitsmes koht teatesõidus. Hooaja lõpus tuli ta Pokljukas teiseks ja esimeseks ning saavutas sellega Alpi karikasarja üldarvestuses kolmanda koha.
Hooajal 2021-22 lõpetas Moch 11 korral punktiarvestuses ja sai 2021-22 Tour de Ski üldarvestuses 14. koha. Esimese poodiumikoha saavutas ta maailma karikasarjas Val di Fiemmes toimunud Tour de Ski finaaletapil kolmanda kohaga. 2022. aasta taliolümpiamängudel Pekingis sai ta 50 km ühisstardist sõidus 31. koha, skiatlonis 13. koha ning teatesõidus viienda koha. Hooaja lõpetas ta MK-sarja üldarvestuses 29. kohal. 2023. aasta suusatamise maailmameistrivõistlustel Planicas tuli Moch skiatlonis seitsmendaks ja 15 km vabatehnikasõidus kaheksandaks. Moch võitis teatevõistluses pronksmedali.
Lajosmizse

Lajosmizse on linn Ungaris Bács-Kiskuni komitaadis Kecskeméti kreisis.
Geograafiline asend.
Lajosmizse asub Kecskemétist umbes 17 km põhjaloodes ja Budapestist ligikaudu 64 km lõunakagus. Linna läbib Budapest–Kecskeméti raudteeliin.
Ajalugu.
Arheoloogilised leiud tõendavad, et piirkond oli asustatud juba pronksiajal. Pärast mongolite rüüsteretke 1241. aastal asustasid piirkonda polovetsid. 1469. aastal vabastas kuningas Mátyás I kohalikud polovetsid osadest maksudest. Türgi ikke ajal oli piirkond 1593. aastaks tühjaks jäänud ja asustati hiljem uuesti.
Lajosmizse sai linnaõigused 1993. aastal.
2024. aasta Noto poolsaare maavärin

2024. aasta Noto poolsaare maavärin (jaapani keeles 令和6年能登半島地震 "Reiwa 6-nen Noto-hantō jishin") oli maavärin magnituudiga 7.6, mis leidis aset 1. jaanuaril 2024 umbes kell 16.10 kohaliku aja järgi () epitsentriga Jaapanis Ishikawa prefektuuris Noto poolsaarel 7 km Suzu linna rannikust põhjaloodes. See tekitas Jaapani meres üle 6,58 m kõrguse tsunami.
Noto poolsaar

Noto poolsaar (jaapani keeles 能登半島 "Noto-hantō") on poolsaar Jaapanis Jaapani mere rannikul Honshū saarel Ishikawa prefektuuris (varasema Noto provintsi territooriumil) Kanazawast põhjas. 
Poolsaare linnade seas on Wajima, Suzu, Nanao ja Hakui.
Mackay-Bennett (kaablilaev)

Mackay-Bennett oli Suurbritannia kaablilaev, mis on tuntud laevana mis korjas surnu kehi veest mis olid tulnud Titanicu uppumisest.
April 15 1912 oli läinud põhja sel ajal maailma suurim laev Titanic ja sellega võttis endaga kaasa umbes 1500 inimest. Peale uppumise uudist Mackay-Bennett kutsuti otsima surnu kehi ja tooma neid tagasi maa peale, et maha matta. Mackay-Bennett lahkus Halifaxi sadamast koos jää ja kirstudega ja läks Atlanti-Ookeani poole, et leida nii palju surnu kehi kui võimalik. Probleem oli selles, et see positsioon mida Titanic oli andnud kui see läks põhja oli vale ja lained olid surnu kehad edasi ja laiani viinud. Mackay-Bennett oli leidnud mõningaid surnu kehi ja enamus olid maetud merre, sest ei saadud kinnitada kes see surnu keha oli või sellel polnud piisavalt väärtust. Mackay-Bennett oli ka leidnud ühe Titanicu päästepaatidest mis oli ümber läinud ja nad proovisid selle kätte saada ja ära uputada kuid see ei õnnestunud.
Pärast seda kui nad olid kõik surnu kehad leidnud ja mõned merre matnud tulid nad tagasi Halifaxi, et neid maha matta ja mõned andi tagasi oma peredele. Ülejäänud kirstud ja jää andi teistele laevadele mis läksid tagasi, et leida veel surnu kehi.
Kuveidi poliitika

See artikkel räägib Kuveidi poliitikast. Kuveidi Riik on autokraatlik emiraat. Riigiaparaat koosneb määratud kohtunikkonnast, määratud valitsusest, kuhu kuuluvad peamiselt aş-Şabāḩi dünastia liikmed, ja valitavast parlamendist.
Põhiseadus.
Kuveidi põhiseadus kuulutati aastal 1962 ning selles on nii presidentaalsele kui parlamentaarsele riigikorraldusele omaseid elemente. Põhiseaduse järgi on riigipea emiir, kelle võimu piirid on põhiseaduses sätestatud.
Täidesaatev võim.
Valitsus.
Emiir nimetab peaministri. Peaminister nimetab valitsuse ministrid.
Emiir.
Emiiri võimu piirid on sätestatud põhiseadusega. Emiiri surma korral saab uueks emiiriks kroonprints.
Ajalooliselt on emiiri võimu tasakaalustanud mõjukas kaupmeeste tsunft, eriti oli see nii emiir Mubarak Al-Sabahi ajal aastatel 1896–1915. Mubarak ehitas sisuliselt üles kaasaegse Kuveidi riigi: ta pani paika maksusüsteemi, tollimaksud ja -ameti ning sotsiaalteenused. Mubarak ehitas poliitilised institutsioonid üles suuresti kaupmeeste survel. Sisuliselt emiirikoda kaupmeestega kaubanduse: Sabahid hakkasid kontrollima naftatööstust ning kaupmehed kõike muud. Mubaraki ajal said kuveitlased tänu naftamüügist saadud rahale ligipääsu haridusele ja tervishoiusüsteemile. Selline süsteem on aidanud Sabahidel võimul püsida ilma vajaduseta teha poliitikas eriti kompromisse.
Kohtuvõim.
Kuveidi õigussüsteem ei ole täidesaatvast võimust lahus. Emiir nimetab kõik kohtunikud, kellest paljud on Egiptuse kodanikud. Igas kubernerkonnas on esimese astme kohus (mis võib omakorda jaguneda nt liikluskohtuks ja halduskohtuks), järgmised astmed on apellatsioonikohus ja kassatsioonikohus ning kõrgeim kohtuaste on konstitutsioonikohus, kus tõlgendatakse põhiseadust ning tegeletakse seaduste põhiseaduslikkuse küsimustega. Kuveidis kehtib kontinentaalne õigussüsteem.
Seadusandlik võim.
"De jure" on Kuveidi parlament ehk Rahvusassamblee seadusandliku võimu kandja. Teoorias saab kuni 50-kohaline parlament ministreid tagasi kutsuda. Parlamendi valib rahvas "de jure" demokraatlikel valimistel, valitsuse liikmed on samuti parlamendi liikmed.
Parreesia (film)

"Parreesia" on eesti eksperimentaaldokumentaalfilm, mis kinematograafiliste vahenditega uurib parreesia loogikat sõnas ja pildis. Parreesia on antiikdemokraatia nurgakivi. Parresiast on tõe väljaütleja – isik, kellel lasub moraalne kohustus rääkida julgelt ja kes tõde väljendades seab end teadlikult löögi alla.
Filmi on lavastanud ja produtseerinud Mart Raukas.
"Parreesia" esmalinastus kinos Artis 2015. aasta kevadel. Maailma esilinastus leidis aset Küprose Rahvusvahelisel Filmifestivalil 2016.
Filmi ajendasid looma Rooma impeeriumi aegsed Kreeka villadest leitud filosoofide-parresiastide büstreljeefid, mida filmi autor uuris 2014. aastal Ateena ja Dioni Arheoloogiamuuseumis.
"Parreesia" kestab 45 minutit, keeled: eesti, vanakreeka ja uuskreeka. 2016. aastal valminud ingliskeelse versiooni pikkus on 30 minutit. Selles rahvusvahelises versioonis on kitsalt Eestit puudutav temaatika asendatud karakterite analüüsiga Pieter Bruegeli ja Hieonymus Boschi maalidel.
Sünopsis.
Parresiastiks kehastunud Einar Laignale loomuomane kõne jõulisus, salvav iroonia, võimas häälekõla (μεγαλοφωνότατος), halastamatult tabavad karakterimadaluse kirjeldused ja prohveti manitsev paatos on vahendid, mida peategelane filmis kasutab. Parresiasti sõnad tabavad siin valusalt neid, kes tõde lämmatavad: karjääri-poliitikuid, vagatsevaid usumehi, edevaid literaate ja peavoolumeedia arvamusliidreid.
"Vale, vale, vale, vale … kuhu sa vaatad, on vale, vale, vale ja valetamine!
Tõde keerleb minu sees ja otsib väljapääsu," ütleb Einar Laigna. "Kui tõde on välja öeldud, siis on see samm vabaduse suunas."
Film keskendub miimikale, kehakeelele, häälekõlale, sõnajõule ─ protsessile, kuidas parresiastlikud kõneaktid sünnivad.
Filmi esteetika.
"Parreesia" on filmitud Tallinna Dominiiklaste kloostri idaristikäigus valdavalt "blackbox"-vormis, et välistada pildiliselt ebaolulist ning esile tuua füsiognoomika detailset liikumist parresiastlikes kõneaktides.
Meediakajastus.
"Parreesiat" on meedias iseloomustatud kui anomaaliat olematu eelarve ja hea vaadatavuse tõttu. "Parreesia" linastus Eesti suurimates kinodes, sh kaks nädalat kinos Artis ja Narva Apollo kinos, kogudes täissaale, ja tõestas, et publikut kõnetavat filmi on võimalik teha väga väikeste kuludega.
Film linastus korduvalt Tallinna TV-s. Postimees kinos ning seda tutvustati peavoolumeedias ja kultuuriajakirjanduses, kuid filmi keelduti näitamast ETV-s põhjendusega, et see jääb laiemale vaatajaskonnale arusaamatuks.
Kuveidi valitsus

"Vaata ka artiklit Kuveidi riigiaparaat."
Kuveidi valitsus on Kuveidi Riigi põhiline täidesaatva võimu kandja. Riigi ajaloo 44. valitsuskoosseis astus ametisse 18. juunil 2023, sama aasta 13. juunil nimetas emiir Nawāf al-Aḩmad al-Jābir aş-Şabāḩ peaministriks Ahmad Nawaf Al-Ahmad Al-Sabahi ning tegi talle ülesandeks valitsus moodustada. Juulis 2023 rahuldas kroonprints nii rahandusministri kui haridusministri tagasiastumisavaldused, septembris 2023 astusid nendesse ametitesse uued ministrid. Oktoobris 2023 anti välja määrus, millega avalike tööde minister astus tagasi ning tema kohta hakkas täitma elektri- vee- ja taastuvenergiaminister. Peaminister Ahmad Nawaf Al-Ahmad Al-Sabah andis 20. detsembril 2023 neli päeva varem emiiriks saanud Mishal Al-Ahmad Al-Jaber Al-Sabahile üle valitsuse tagasiastumisavalduse. Tagasi astunud valitsus töötab edasi kuni uue valitsuse ametisse astumiseni.
Mbwana Samatta

Mbwana Ally Samatta (sündinud 23. detsembril 1992 Dar es Salaamis) on Tansaania jalgpallur, kes mängib Kreeka kõrgliigaklubis PAOK ja Tansaania jalgpallikoondises.
Klubikarjäär.
Aastatel 2010–2011 mängis ta Tansaania klubis Simba SC ja 2011–2016 Kongo Demokraatliku Vabariigi klubis TP Mazembe. Mazembega tuli ta riigi meistriks neli korda. 2015. aastal võitis ta Mazembega Aafrika klubide Meistrite Liiga. Samal aastal valiti Samatta parimaks Aafrikas klubijalgpalli mängijaks jalgpalluriks.
2016. aasta jaanuaris sõlmis ta nelja ja poole aasta pikkuse lepingu Belgia kõrgliigaklubiga Genk. Hooajal 2018/19 lõi Samatta Belgia kõrgliigas 23 väravat, millega oli liigas paremuselt teine väravalööja. Lisaks tuli ta hooajal 2018/19 Genkiga Belgia meistriks. Ta valiti sel hooajal ka parimaks Belgia kõrgliigas mängivaks Aafrika mängijaks. Nelja aastaga lõi ta Belgia kõrgliigas 56 väravat.
2020. aasta jaanuaris sõlmis ta nelja ja poole aasta pikkuse lepingu Inglismaa kõrgliigaklubiga Aston Villa. Ta sai esimeseks Tansaania mängijaks, kes on Inglismaa Premier League'is mänginud. Inglismaa kõrgliigas tegi ta debüüdi 1. veebruaril 2020 mängus Bournemouthi vastu ja lõi selles mängus kohe ka värava, kuid see jäi ka tema ainsaks väravaks Inglismaa kõrgliigas. Sama aasta 1. märtsil lõi ta EFL Cupi finaalis värava Manchester City vastu, kuid Aston Villa kaotas 1:2.
2020. aasta septembris läks ta Aston Villast laenule Türgi kõrgliigaklubisse Fenerbahçe, kuhu läks lepingu alusel hooaja lõpus püsivalt üle. Hooajal 2021/22 oli ta Fenerbahçest laenule Belgia kõrgliigaklubis Royal Antwerp ja 2022/23 taas Genkis.
2023. aasta juulis sõlmis ta kaheaastase lepingu Kreeka kõrgliigaklubiga PAOK.
Koondisekarjäär.
Tansaania jalgpallikoondises tegi Samatta debüüdi 9. veebruaril 2011 sõprusmängus Palestiina vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta oma teises koondisemängus sama aasta 26. märtsil Aafrika rahvaste karikavõistluste valikmängus Kesk-Aafrika Vabariigi vastu.
2019. aasta Aafrika rahvaste karikavõistluste teises alagrupimängus lõi ta värava Keenia vastu.
Isaszeg

Isaszeg on linn Ungaris Pesti komitaadis Gödöllő kreisis.
Geograafiline asend.
Isaszeg asub Budapesti kesklinnast ligikaudu 26 km idas Gödöllő kõrgustikul.
Ajalugu.
Asulat on esmamainitud 1274. aastal. 16. sajandil jäi küla Türgi võimu alla. Pärast Türgi võimu lõppu hakati küla 1690. aastal uuesti üles ehitama. 18. sajandi algul saabus külla saksa perekondi, 18. sajandi lõpul ja 19. sajandi algul aga slovaki perekondi. 1848.–1849. aasta Ungari revolutsiooni ajal toimus 6. aprillil 1849 küla juures Isaszegi lahing, milles Ungari väed võitsid Austria vägesid.
Isaszeg sai linnaõigused 1. juulil 2008.
Hajuv struktuur

Hajuv struktuur on avatud, muutuv, mittelineaarne, iseorganiseeruv ja tasakaalutu süsteem, mis vahetab oma keskkonnaga energiat ja ainet. Selle tulemusena ei ole hajuv süsteem termodünaamilises tasakaalus.
Mõiste "hajuv struktuur" lõi Ilya Prigogine, kes sai selle teema uurimise eest Nobeli keemiaauhoinna.
Glynis Johns

Glynis Margaret Payne Johns (5. oktoober 1923 Pretoria – 4. jaanuar 2024 Los Angeles, California) oli Briti näitleja. Tema karjäär kinolinal, televisioonis ja teatris ulatus kaheksasse aastakümnesse. Ta mängis rohkem kui 60 filmis ja rohkem kui 30 lavastuses.
Ta sündis Lõuna-Aafrikas Pretorias Walesi näitleja Mervyn Johnsi tütrena. Näitlejakarjääri alustas ta varases lapsepõlves teatris. Viieaastaselt astus ta Londoni balletikooli ja juba kümneaastaselt töötas ise balletiõpetajana. Filmidebüüdi tegi Johns 1938. aastal Briti mängufilmis "South Riding". Näitlejana sai Johns tuntuks 1940. aastate alguses pärast rolli sõjafilmis "49. laiuskraad" ("49th Parallel", 1941), filmis tehtud roll tõi talle 1942. aastal National Board of Review' auhinna. 1940. aastate lõpus mängis Johns peaosa filmides "Miranda" (1948) ja "Third Time Lucky" (1949). Pärast näitlemist Suurbritannia ja USA koostööfilmis "No Highway in the Sky" (1951) hakkas Johns aina enam mängima Hollywoodi filmides ja mujal. 1952. aastal tegi ta nii telesarjadebüüdi kui ka teatridebüüdi New Yorgis Broadwayl. Alates 1950. aastatest mängis ta peaosa sellistes filmides nagu "The Sword and the Rose" (1953), "The Weak and the Wicked" (1954), "Mad About Men" (1954), "Narr" ("The Court Jester", 1955), "The Sundowners" (1960), "The Cabinet of Caligari" (1962), "The Chapman Report" (1962) ja "Piimmetsa vilus" ("Under Milk Wood"; 1972). Rolli eest filmis "The Sundowners" oli ta nomineeritud Oscarile parima naiskõrvalosatäitja kategoorias ja rolli eest filmis "The Chapman Report" Kuldgloobusele parima naispeaosa eest draamafilmis. Telesarjades mängis ta peaosa enda situatsioonikomöödias "Glynis" (1963).
Johns laulis nii filmides kui ka teatrilavastustes just temale kirjutatud laule, millest on kõige tuntum vendade Shermanite kirjutatud "Sister Suffragette" filmist "Mary Poppins" (1964), ja Stephen Sondheimi kirjutatud "Send In the Clowns" Broadway lavastusest "Väike öömuusikal" (1973). Ta oli esimene, kes mängis "Väikeses öömuusikalis" Desiree Armfeldti – see roll tõi talle Tony auhinna ja Drama Desk Awardi.
Saule, Pērkons, Daugava

"Saule, Pērkons, Daugava" (eesti keeles "Päike, Pikne, Daugava") on Läti koorilaul segakoorile saatega. Laulusõnad on osa Rainise poeemist "Daugava" (1916). Segakoori viisi tegi helilooja Mārtiņš Brauns. Valmiera Draamateatris lavastatud näidendi lavastas Valentīns Maculēvičs. Laul on mitmel korral kantud Läti üldlaulu- ja tantsupeo kavasse.
Laulust on kaks versiooni - Läti koolinoorte laulu- ja tantsupeo versioon, milles esitatakse kõik salmid, ja Mārtiņš Braunsi versioon Üldistest Läti lauludest ja tantsudest, milles 5. salmi ei esitata.
Aastal 2014 loodi laulust Braunsi loal katalaani versioon "Ara és l'hora" (eesti keeles "Nüüd on aeg"), mis on ametlikult tunnistatud Kataloonia iseseisvusliikumise hümniks. Selle laulu versiooni sõnad on kirjutanud katalaani luuletaja Miquel Martí i Pol.
Aastal 2018 saavutas "Saule, Pērkons, Daugava" Raadio SWH korraldatud küsitluses LVtop100 esikoha.
Josh Radnor

Joshua Thomas Radnor (sündinud 29. juulil 1974) on USA näitleja, filmitegija, autor ja muusik. Ta on enim tuntud Ted Mosby kujutamise poolest Emmy auhinna võitnud CBS-i komöödias "Kuidas ma kohtasin teie ema". Ta debüteeris stsenaristi ja režissöörina 2010. aasta komöödiadraamafilmiga "Happythankyoumoreplease", mille eest ta võitis Sundance'i filmifestivali publikuauhinna ja kandideeris žürii peaauhinnale.
2012. aastal kirjutas ta, lavastas ja mängis oma teises filmis "Liberal Arts", mis esilinastus 2012. aasta Sundance'i filmifestivalil. 2014. aastal kehastas Radnor Isaacut Broadway näidendis "Disgraced", mis kandideeris parima näidendi Tony auhinnale. Seejärel mängis ta dr Jedediah Fosterit PBS-i Ameerika kodusõja draamasarjas "Mercy Street", Lou Mazzuchelli muusikasarjas "Rise" ja Lonny Flashi seriaalis "Hunters".
Varajane elu ja haridus.
Radnor sündis Columbuses Ohio osariigis juudi perekonnas, keskkooli nõustaja Carol Radnori (neiuna Hirsch) ja meditsiiniliste rikkumiste advokaadi Alan Radnori pojana. Radnoril on kaks õde Melanie Radnor Silverman ja Joanna Radnor Vilensky.
Ta kasvas üles Bexley's, Ohio osariigis, Columbuse eeslinnas. Ta õppis õigeusklike juutide päevakoolis Columbus Toraa Akadeemias, enne kui läks Bexley keskkooli ja seejärel Kenyoni kolledžisse, kus tema kooli teatriosakond andis talle Paul Newmani auhinna. Ta lõpetas Kenyonis draama bakalaureusekraadiga 1996. aastal Radnor omandas kaunite kunstide magistrikraadi näitlemise erialal 1999. aastal New Yorgi ülikooli näitlejaprogrammis Tischi kunstikoolis.
Eraelu.
2008. aastal ütles Radnor ajalehele Los Angeles Times: "Ma tegelen transtsendentaalse meditatsiooniga ja üks põhjus, miks ma oma maja valisin, on see, et arvasin, et see oleks suurepärane koht mediteerimiseks."
Radnor on innukas Cloud Culti fänn. Ta tegi bändiga koostööd, 2016. aasta filmis "The Seeker".
Petraičiai (Židikai vald)

Petraičiai (žemaidi "Petraitē") on küla Leedus Mažeikiai rajoonis Židikai vallas.
Külas on Petraičiai vana kalmistu, mis on muinsusmälestisena kaitse all.
Asulat on esmamainitud 1613. aastal Kražiai jesuiitide kolleegiumi annaalides.
Petraičiai piirneb läänes Ylakiai valda jääva samanimelise külaga.
Viliotė

Viliotė (žemaidi "Viliuotė") on küla Leedus Mažeikiai rajoonis Židikai vallas.
Külas asub Gedvydase jõele rajatud Margininkai ehk Viliotė paisjärv, mille pindala on 19,5 hektarit.
Küla on oma nime saanud isikunimest Vilius.
Senmiestė

Senmiestė (ka Senmiestis) on küla Leedus Mažeikiai rajoonis Židikai vallas.
Osaliselt ulatuvad külla Natura 2000 alad Dautarai mets ja Dautarai mets II.
Küla on oma nime saanud selle järgi, et selle kohal asus varem Židikai küla, mis maareformi järel mõisast lõunasse praeguse alevi asupaika asustati. Sealse kalmistu juures asus varem Židikai kirik. Räägitakse, et sealne vaimulik pidanud parajasti missat, kui asulasse saabusid rootslased. Missast ülesärritatutena põletasid nad maha nii kiriku kui ka vana Židikai. Aastal 2011 püstitati vanale kirikuasemele rist.
Küla aladele jääb endine Būdupise soo, kus vanasti elasid need, kes ei tahtnud lasta end ristida. Seal asus ka allikas, kust võis alati vett saada; kui mujal kaevud jäätusid või põud liiga tegi, siis käidi ikka sealt vett toomas. Küla loodeosas, Valančiuste majapidamise lähistel asus org, kus rahvasuu kohaselt vanasti nõiad pidutsemas käisid; hiljem asus seal küla peoplats, mis hävis veehoidla rajamisel.
Izmajili rajoon

Izmajili rajoon on rajoon Ukrainas Odessa oblastis. Selle halduskeskus on Izmajili linn. See asub ajaloolises Budžaki piirkonnas Lõuna-Bessaraabias.
18. juulil 2020 jõustunud haldusreformi käigus liideti Izmajili rajooniga Kilija ja Reni rajoon ning Izmajili linn, mis oli seni oblastilise alluvusega linn.
Ukraina 2001. aasta rahvaloenduse järgi oli piirkonnas paljurahvuseline elanikkond. 29% olid ukrainlased, 28% moldovlased, 26% bessaraabia bulgaarlased ja 16% venelased.
Haldusjaotus.
Kehtiv.
Pärast reformi 2020. aasta juulis jaguneb rajoon kuueks vallaks ("hromada"):
Liūliškiai

Liūliškiai (žemaidi "Liūlėškē") on küla Leedus Mažeikiai rajoonis Židikai vallas. 
Külas on Židikai veski ja kalmistu. Seal asub ka kohaliku tähtsusega kruusakarjäär.
Kohaliku muistendi järgi olevat asula saanud nime sellest, et sealsed maad muutunud rootslaste sissetungi järel sooks. Seal kasvanud hea hein ja piirkonna rahvas käis seda niitmas. Õõtsuvale maapinnale kohase sammu järgi hakatud neid kutsuma "liūlynai". Tegelikult on küla nimi aga isikunime Liūlys mitmusevormist tulenenud.
Muinsuskaitse all on Židikai vana juudi kalmistu. Seal on säilinud 35 eri suuruses ja kujuga maakivist või betoonist hauatähist. Kaitse all on ka Židikai kalmistul asuv Šatrijos Ragana haual asuv kabel, Jonas Intase haual asuv rist ja sealne votiivkabel.
Pakvistis

Pakvistis on küla Leedus Mažeikiai rajoonis Židikai vallas. 
Küla on oma nime saanud Kvistė jõe järgi, mille kaldal see asub.
Aastal 1596 mainiti Pakvistise mõisa. Hiljem asus seal Renavase mõisa karjamõis, kus olid aiad, veski ja viinaköök.
Tvaskučiai

Tvaskučiai (žemaidi "Tvaskotē") on küla Leedus Mažeikiai rajoonis Židikai vallas. 
Külas asub turbaraba, kus tegutseb turbatööstus Renavo durpynas. Küla ühendab rabaga kitsarööpmeline raudtee. 
Asula tekkis esimese maailmasõja järel Renavase mõisa maadele. Uusasukad klopsisid siis põldudele püsti hurtsikud, mille ühes otsas olid laudad. Öötundidel uuest külast möödunud rahvas rääkis siis sealseid lampe nähes, et küll põld ikka särab! Sõnast "sära" ("tvaskus") on küla ka oma nime saanud.
Ara és l'hora

"Ara és l'hora" (eesti keeles "Nüüd on aeg") on katalaani isamaaline laul, mis on kohandatud läti helilooja Mārtiņš Braunsi 1988. aasta Läti laulust "Saule, Pērkons, Daugava". Jaume Ayats i Abeyà on kohandanud teksti Miquel Martí i Poli raamatust "El poble" luuletusest "Meditació ultima". Režissöör Esteve Nabona salvestas selle laulu esimest korda koos kooriga Orfeó Català koos katalaani- ja ingliskeelsete subtiitritega videona.
Mārtiņš Brauns lõi laulu aastal 1988 laulva revolutsiooni ajal. See laul ei ole Läti hümn, kuid sellel on suur emotsionaalne jõud ja seda lauldakse endiselt laulupidudel ja suurtel festivalidel.
Laulu Kataloonia adaptatsioon on tehtud koostöös heliloojaga ning kavatsusega langeda kokku kodanikuühiskonna ühtse kampaaniaga Ara és l'hora 9. novembri konsultatsiooni jaoks, mille algatasid Assembly Nacional Catalana ja Òmnium Cultural. Via Catalana 2014. aasta keskse ürituse ajal astus üles tuhat lauljat Kataloonia noortekoorist Orfeó, Kataloonia tütarlastekoorist Orfeó ja Kataloonia noortekoorist.
FASTA formaat

Bioinformaatikas on FASTA tekstipõhine formaat, milles nukleotiidide või aminohapete järjestused esitatakse nendele vastavate ühetäheliste koodide järjestusena. FASTA formaadis järjestus algab ühe kirjeldava koodireaga millele järgnevad read järjestuseandmetega. FASTA formaat võimaldab lisada järjestusele täpsustavaid identifikaatoreid. 
FASTA formaat loodi David J. Lipman ja William R. Pearson’i arendatud FASTA tarkvarapaketi raames, mida kirjeldati esimest korda 1985. aastal. Sellel põhjusel nimetatakse FASTA formaati alternatiivselt ka Pearson’i formaadiks. 
Kirjelduse rida.
Kirjelduse rida on FASTA formaadis alati esimene ja seda eristab järjestuseandmetest “suurem-kui” (&gt;) märk rea ees . Sõna mis järgneb “&gt;” sümbolile on järjestuse identifikaator. Kindlasti ei tohi olla pärast “&gt;” sümbolit tühikut. Identifikaatorile võivad järgnevad täpsemad kirjeldused või kommentaarid järjestuse kohta, mille lisamine on valikuline. 
Näide järjestusest kirjeldava reaga : 
&lt;syntaxhighlight&gt;
&gt;P01013 GENE X PROTEIN (OVALBUMIN-RELATED)
QIKDLLVSSSTDLDTTLVLVNAIYFKGMWKTAFNAEDTREMPFHVTKQESKPVQMMCMNNSFNVATLPAE
KMKILELPFASGDLSMLVLLPDEVSDLERIEKTINFEKLTEWTNPNTMEKRRVKVYLPQMKIEEKYNLTS
VLMALGMTDLFIPSANLTGISSAESLKISQAVHGAFMELSEDGIEMAGSTGVIEDIKHSPESEQFRADHP
FLFLIKHNPTNTIVYFGRYWSP
&lt;/syntaxhighlight&gt;
NCBI identifikaatorid.
Riiklik Biotehnoloogia Infokeskus (ingl k "National Center for Biotechnology Information, NCBI") on defineerinud standardid nukleotiidide identifikaatoritele kirjelduse real, mis on unikaalsed ning järgivad spetsiifilisi vormistusnõudeid. Selline identifikaator võimaldab andmebaasist saadud järjestust märgistada viitega andmebaasi registri kohta. Identifikaator algab kahe- või kolmetähelise kombinatsiooniga, millele järgnevad üks või enam andmevälja, mis on algsest tähekombinatsioonist püstkriipsudega eraldatud. 
NCBI defineeritud identifikaatorid:
Järjestuse andmed.
Kirjelduse reale järgnevad andmed järjestuse kohta. Soovitatavalt on järjestus esitatud kujul, kus on maksimaalselt 80 karakterit rea kohta. Järjestuses ei tohi olla karaktereid, mis standardiseeritud nõuetele ei vasta. Erinevate järjestuste andmeid võib ühes FASTA failis olla mitu, sel juhul peavad nad olema eraldatud uue kirjeldava rea ja  “&gt;” sümboliga. 
Järjestused esitatakse standardse Rahvusvahelise Puhta ja Rakenduskeemia Liidu (inglise keelest akronüüm IUPAC) aminohappe ja nukleiinhappe koodivorminduses mõningate eranditega: väikesed tähed on aktsepteeritud, sidekriipsudega märgitakse teadmata pikkusega lünkasid järjestuses ning aminohapete puhul on U ja * aktsepteeritavad tähised. Enne järjestuse esitamist peab numbrid konverteerima kirjatähtedeks või need järjestusest eemaldama (näiteks võib märgistada N teadmata nukleotiidi kohal või X teadmata aminohappejäägi kohal). 
Failinimelaiendid.
FASTA failidel ei ole standardiseeritud failinimelaiendit. Mõned näited enimkasutatud nimelaienditest on “.fasta”, “.fna” või “.txt." 
FASTQ formaat.
FASTQ formaat on laiendus originaalsest FASTA formaadist mis sisaldab lisaks järjestusele ja selle kirjeldusele ka kvaliteediskoori.
Erik Orgu

Erik Orgu (sündinud 20. jaanuaril 1983) on eesti ettevõtja, toitumisnõustaja ja treener.
Intensioon

Intensioon (ladina keelest "intensio" - intensio, pinge, pingutus) on semantika termin, mis tähistab mõiste sisu, st mõistga määratud eseme või nähtuse mõeldavate tunnuste kogumit. Näiteks hõlmab mõiste "Sokrates" intensioon kõiki Sokratese valduses olevaid omadusi: mees, inimene, kreeka, filosoof jne.
Intensioon on mistahes omadus või kvaliteet, mida tähistatakse sõna, fraasi või muu sümboliga. Vastand on ekstensioon, st objektide kogum, mida võib nimetada antud keeleliseks üksuseks.
Tolna

Tolna (saksa keeles "Tolnau") on linn Ungaris Tolna komitaadis, Tolna kreisi halduskeskus.
Geograafiline asend.
Tolna asub Doonau Tolna kõrvalharu ääres, komitaadikeskusest Szekszárdist ligikaudu 10 km põhjakirdes.
Ajalugu.
Rooma ajal asus praeguse Tolna kohal sõjaväelinnus "Alta Ripa". Tolnat on ürikutes esmamainitud 1055. aastal ("Thelenas"). Turulinna privileegid sai Tolna 15. sajandil. Esimest korda on Tolnat linnaks nimetatud kuningas Sigismundi aegses dokumendis 25. mail 1424. Tolna tähtsus kasvas ja 15. sajandi keskpaigaks omandas see ka vaba kuningalinna privileegid. 1526. aastal langes Tolna Türgi võimu alla. Esialgu läks linnal ka Türgi võimu all hästi, arenes käsitöö, tegutsesid gildid, Tolna oli oluline kaubanduskeskus. Kuid 1593. aastal alnud sõdade tulemusel rändas suur osa elanikest Tolnast välja ja asula tühjenes. Pärast Türgi võimu lõppu läks peaaegu asustamata Tolna 1718. aastal Wallise krahvide omandusse. Sakslaste asustamine piirkonda algas 1720. aastal. Torna kaotas linnaõigused 1871. aastal. Tööstuse areng Tolnas algas 19. sajandi lõpul. Teise maailmasõja järel saadeti asula saksa rahvusest elanikud riigist välja. 1. märtsil 1989 sai Tolna linnaõigused tagasi.
Edgar Piirmets

Edgar Heinrich Piirmets (kuni 29. juulini 1940 Edgar-Heinrich Piilberg; 3. oktoober 1922 – 3. september 1989) oli eesti harrastuskunstnik, kes igapäevalselt töötas Kirovi kalurikolhoosi müürsepana. Võib arvata, et ta käis Tombi kultuurimajas harrastuskunstnike ringis, mis oli Salme Kultuurikeskuse eelkäija.
Tema teoseid on ka Eesti Rahva Muuseumi kogus (end.Tartumaa Muuseumi kunstikogu).
Looming.
Kajastas erinevat temaatikat - inimesed, maastik (Pirita, Narva) ning ka masinad. Praktiseeris akvarell- ja õlimaale. 
1976. aasta 23. detsembri ajalehes "Randlane" tuuakse välja tema tunnustamine žurii poolt teoste "Kevadised suurveed sünnikodus" ja "Narva kindlus" eest.
2023. aastal leiti suurem kogus tema töid.
Šiliai

Šiliai (žemaidi "Šilē") on küla Leedus Mažeikiai rajoonis Židikai vallas. 
Šiliai kuulus algul Renavase mõisale. Aastail 1921–1928 läbi viidud maareformi ajal jagati suur osa sealsetest maadest uusmaasaajatele, mis tõi kaasa küla kasvu. 
Varem olid küla ümbruse nõmmedel kõrged männimetsad, mille järgi ("šilai") on küla ka nime saanud.
Idaarmeenia keel

Idaarmeenia keel (armeenia keeles Արևելահայերեն, "Arevelahayeren") on üks kahest tänapäevase armeenia keele standardiseeritud vormist, teine on läänearmeenia keel. Need kaks standardit moodustavad pluritsentrilise Armeenia keele.
Idaarmeenia keelt räägitakse Armeenias, Venemaal Mägi-Karabahhis ja Gruusias ning Iraani armeenia kogukonnas. Kuigi Armeenia armeenlaste ja iraani-armeenlaste räägitav idaarmeenia keel on sarnane, on häälduses erinevusi erinevate käänetega. Iraani armeenlastel on ka mõned neile omased sõnad. Kuna kõnelejad rändasid Armeeniast ja Iraanist armeenia diasporaasse, on dialekt praegu väga levinud riikides ja piirkondades, kus kasutati varem ainult läänearmeenia keelt. Idaarmeenia keel põhineb Jerevani murdel.
Ametlik staatus ja tunnustus.
Idaarmeenia keel on haritud või kirjaoskajatele läänearmeenia keele kasutajatele enamasti vastastikku arusaadav – ja vastupidi. Kummagi sordi poolkirjaoskamatel või kirjaoskamatutel kasutajatel võib olla raskusi teisest arusaamisest.
Armeenia ametlik keel on seaduse järgi määratlemata armeenia keel . Praktikas on aga idaarmeenia keel "de facto" Armeenia igapäevane üldkeel. Näiteks kommertstõlked valmivad üldjuhul idaarmeenia keeles.
Kuni 2018. aastani jagasid mõlemad sordid sama ISO 639-3 koodi: hye . 23. jaanuaril 2018 lisati aga ISO 639-3 spetsiaalselt läänearmeenia keelele mõeldud kood: .
Armeeniakeelne Vikipeedia koosneb valdavalt idaarmeeniakeelsest sisust. ISO 639-3 muudatuse tulemusena on loodud ida- ja läänearmeenia keelte jaoks eraldi Vikipeedia saidid.