tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Johannes Saal

Johannes Saal (22. mai 1911 Luunja vald – 16. juuli 1964 Tartu) oli eesti maalikunstnik.
Elulugu.
Saal sündis Luunja vallas Oja külas taluniku perekonnas. Ta õppis Tartu poeglaste reaalgümnaasiumis. Saali haridustee katkes 16-aastaselt kopsutuberkuloosi tõttu ning 1927–1933 olid rasked põdemise aastad. Samas kujunes nendest aastatest esimene, kuigi veel kunstiõpingute-eelne loomeperiood. Seejärel õppis Saal aastast 1933 vaheaegadega kunstikoolis Pallas esialgu joonistamist Voldemar Melliku ja maalimist Villem Ormissoni juures. Pärast Ormissoni maaliklassi lõpetamist aastal 1935 jätkas ta õpinguid Ado Vabbe juhendamisel. Kui aastal 1940 kunstikool Pallas Konrad Mäe nimeliseks Riigi Kõrgemaks Kunstikooliks muudeti, jätkas Saal õpinguid Kaarel Liimandi maaliateljees. Aastal 1943 lõpetas ta Tartus (Aleksander Vardi juhendajamisel) Kõrgemad Kujutava Kunsti Kursused.
Saal töötas aastatel 1946–1950 Tartu Riiklikus Kunstiinstituudis esialgu assistendina, seejärel vanemõpetajana joonistuskateedris. 
Aastast 1951 tegutses ta vabakunstnikuna. Kuulus alates 1945 Kunstnike Liitu, 1950–1957 oli poliitilistel põhjustel tagandatud liikmekandidaadiks. Esimene retrospektiivnäitus toimus 1968. aastal, neli aastat pärast kunstniku surma.
Looming.
Johannes Saali looming paistab silma äärmise mitmekesisuse poolest. Kui Pallasesse õppima asudes võttis ta üsna äratuntavalt omaks 1930. aastatel seal viljeletud realismilähedase kerge üldistusega maalilise laadi, siis 1930. aastate lõpus hakkas Saali looming omanäolisemaks ja ekspressiivsemaks muutuma. Saal tundis huvi inimtüüpide portreteerimise vastu, samuti on tema loomingu üheks läbivaks teemaks surm ja kannatused, mis tema ajal oli veel pigem erandlik. Väljendurikkaima osa tema portreeloomingust moodustavad aga Saali autoportreed, kus ta ei hoia kokku eneseirooniaga.
Isiklikku.
Johannes Saalil diagnoositi 1933. aastal raske konstitutsionaalne psühhopaatia, 1949. aastal viibis ta Tartu Ülikooli närvi- ja vaimuhaiguste kliinikus ravil.
Montenegro muusika

Montenegro muusika on Montenegrost pärinev või montenegrolaste loodud või esitatud muusika.
Kuni 20. sajandini toetus montenegro muusika peamiselt rahvapillile guslele. Rahvamuusika on regiooniti veidi erinev. Üks muusikalisi keskusi on olnud Kotor, kus 15. sajandi paiku domineeris itaalia muusika mõju. 19. sajandil avati seal katoliiklik lauluakadeemia ja Montenegro vanim lauluselts Jedinstvo. Cetinjes alustas 1934. aastal tegevust esimene muusikakool, mis andis tõuke klassikalise muusika arengule. Samuti mängisid olulist rolli Titogradi raadio muusikaülekanded. Heliloojad sidusid oma loomingusse ka rahvamuusika elemente.
Šolem Aš

Šolem Aš (1. november 1880 Kutno – 10. juuli 1957 London; jidiši שלום אַש) oli Poolast pärit juudi kirjanik, kes kirjutas jidiši keeles.
Ta sündis aastal 1880 Kutnos (asub praeguse haldusjaotuse järgi Kutno maakonnas Łódźi vojevoodkonnas) loomakaupmehe perekonnas.
1932. aastal esitas Poola valitsus ta Nobeli kirjandusauhinna kandidaadiks.
Eesti keeles on ilmunud 2015. aastal romaan "Oru laul" Kalle Kasemaa tõlkes, mis originaalis ilmus 1938. aastal.
Trihhinelloos

Trihhinelloos (ka trihhinoos, trihhiaas) ehk keeritsusstõbi on liha- ja kõigetoiduliste imetajate nakkushaigus. Haigust põhjustab keeritsuss ehk trihhiin ("Trichinella spiralis"), kes vastsena asub lihaskoes ja täiskasvanuna peensooles. Keeritsuss paikneb organismis tavaliselt kohtades, kus lihaste töö ja vereringlus on aktiivsed, näiteks vahelihas ja keel.
Loomadel kulgeb haigus tavaliselt ilma märgatavate sümptomiteta. Inimene põeb aga haigust raskelt, intensiivse nakkuse korral võib haigus lõppeda surmaga. Haigestumise raskus sõltub söödud vastsete hulgast, keeritsussi liigist, liha töötlemisviisist ning inimese immuunsüsteemist.
Nakatumine.
Haigestutakse toorest või ebapiisavalt kuumutatud keeritsussi vastsetega liha süües. Eestis on inimesed nakatunud süües metssea-, mägra-, karu- ja kodusealiha. Haigus levib peaaegu igas piirkonnas, eriti kohtades, kus süüakse palju liha, aga lihunike tegevust ei kontrollita piisavalt. Loomad haigestuvad peamiselt raibete söömisel.
Saastunud toiduga satuvad kapseldunud vastsed seedetrakti, kus maohappe toimel nende kapsel laguneb, ja nad tungivad limaskesta. Nädal pärast nakatumist hakkavad emasloomad tootma vastseid, kes liiguvad vöötlihastesse. Seal keerduvad vastsed spiraaliks ja kapselduvad lihaskiusse, kus nad võivad püsida eluvõimelisena kuni 40 aastat.
Sümptomid.
Loomadel tavaliselt märgatavaid haigustunnuseid ei ole. Ainult väga raskel nakatumisel võib sigadel esineda oksendamist, kõhulahtisust, mälumishäireid, pinnapealset hingamist ja palavikku.
Inimestel võivad täiskasvanud ussid põhjustada seedetrakti vaevusi. Nädal pärast nakatumist tekivad palavik ja lihasevalud. Surma võivad põhjustada mõnikord tekkinud müokardiit ehk südamelihasepõletik või entsefaliit ehk ajupõletik.
Diagnoosimine ja ravi.
Tavaliselt diagnoositakse keeritsussi kliinilise pildi abil. Kui nakatumisest on möödas 2–3 nädalat, saab verest leida antikehasid. Võimalik on võtta ka proov lihaskoest.
Haiguse ravi kestab kaua. Kui inimene on nakatunud 24 tunni jooksul, tehakse nädalane ravikuur. Kui haigestumine on intensiivsem, võib patsient vajada voodirežiimi ning põletikku alandavat ravi (põletiku allasurumiseks vahel ka hormoonravi).
Ennetamine.
Haiguse ennetamiseks tuleks söödavat liha alati kontrollida. Keeritsussivastsed surevad, kui liha küpsetatakse vähemalt 77 °C juures.
HAI-24

Harkiv HAI-24 oli Ukraina NSV-s Harkivi lennundusinstituudis 1960. aastatel konstrueeritud autožiiro. Õhusõiduki tõmbepropeller asus kahekohalise suletud kabiini kohal.
Gürokopter valmistati osalemiseks Eesti NSV ministeeriumi poolt elektriliinide kontrollimiseks mõeldud kerge autožiiro leidmiseks korraldatud konkursil. Õhusõiduki töötavat mudelit eksponeeriti NSV Liidu rahvamajanduse saavutuste näitusel Moskvas 1966. aastal.
Dissoi logoi

"Dissoi logoi" (kreeka keeles δισσοὶ λόγοι, otsetõlkes "Vastanduvad kõned" või "Kahetised kõned") on tundmatult autorilt (või tundmatutelt autoritelt) pärinevad kõned, mis käsitlevad argumenteeritult vastandlikke teemasid (nt hea ja halb, kaunidus ja koledus, õiglus ja ebaõiglus, tõde ja eksitus). Kõned leiti Sextus Empiricuse tööde hulgast ja esimest korda avaldas need Henri Estienne 1570. aastal pealkirja "Dialexeis" (kreeka keeles διαλέξεις, otsetõlkes "Kõned") all. Uuemal ajal käibiv pealkiri "Dissoi logoi" tuleb mitme kõne esimestest sõnadest.
Kõnedega on seotud mitmed küsitavused, peamiselt: 1) kõne loomisaeg, 2) kõne algupärane dialekt ning 3) kõnede loomise eesmärk.
Hüpoteetiliste dateeringute alusel, mis paigutavad teose 5. sajandisse eKr ning teatava ühisosa tõttu Protagorase filosoofiaga ("Antiloogiad", vastandlike argumentide toetamine), loetakse "Dissoi logoi" anonüümsusest hoolimata sageli sofistide teoste hulka.
Kirjandus.
Sprague, R. K., "Dissoi Logoi or Dialexeis" - Mind, New Series, Vol. 77, No. 306 (Apr., 1968), Oxford University Press, 1968, lk. 155-167 (teksti tõlge inglise keeles)
Kriibi tänav

Kriibi tänav on tänav Tallinnas Pirita linnaosas Lepiku asumis. 
Kriibi tänav algab Lepiku teelt ja on umbes 140 meetrit pikk umbtänav.
Kriibi tänav on saanud nime 11. septembril 2013 endise Kriibi (Abo) talu järgi, mille maadele tänav on rajatud.
Isparta provints

Isparta provints on 1. järgu haldusüksus (provints) Edela-Türgis. Provintsi keskus on Isparta.
Poola muusika

Poola muusika on Poolast pärinev või poolakate loodud või esitatud muusika.
Poola muusikatraditsiooni võib jälgida alates 13. sajandist, just sellest ajast pärinevad käsikirjad sisaldavad polüfoonilisi palu, mis on seotud Notre-Dame'i koolkonnaga. Umbes samast ajast pärineb ka poola vanim hümn "Bogurodzica". 16. sajandil toimus muusikauuendus peamiselt Krakówis. Itaalia päritolu helilooja ja lautomängija Diomedes Cato oli üks kuulsamaid muusikuid Zygmunt III õukonnas. Ta tõi Poolasse Lõuna-Euroopa muusikastiile ja segas neid kohaliku rahvamuusikaga. 16. ja 17. sajandil oli kuninga õukonnas veel teisigi külalismuusikuid Itaaliast. 16.–18. sajandi Poola heliloojad lõid peamiselt barokkstiilis vaimulikku muusikat, kontserte häältele, instrumentidele ja basso continuole. 1628. aastal etendus Varssavis esimene ooper. 18. sajandil toimus poola kunstmuusikas mõningane tagasilangus. Tähtsaim sel perioodil oli aga poloneesi väljaarendamine kunstmuusika rahvusliku žanrina. Poloneese klaverile on kirjutanud paljud poola heliloojad, kuulsaim neist on aga Frédéric Chopin. Chopin kirjutas ka teistes žanrides, näiteks masurkasid, nokturne, valsse, kasutades oma loomingus rahvamuusika elemente.
Tähtis poola rahvamuusika koguja ja jäädvustaja oli poola rahvusliku ärkamise ajal etnograaf, folklorist ja helilooja Oskar Kolberg. Nõukogude ajal oli rahvamuusika maha surutud või lubatud vaid heakskiidetud ansamblite esituses. Chopini loomingu kaudu jõudsid poola rahvatantsud masurka ja polonees ka mujale Euroopasse.
Amanda Rebane

Amanda Karline Rebane (esinejanimi Liberte-Rebane; 7. aprill 1899 Valga – 1981 New York) oli eesti ooperilaulja Riias, metsosopran.
Venemaalt õppimast naasnud Amanda Rebane soovis saada Estonia teatrisse ooperilauljaks, kuid Estonia teda tööle ei võtnud. Noor laulja läks Lätti, kus saavutas lühikese ajaga edu. Ta oli aastatel 1925–1944 Läti Rahvusooperi solist. Esines korduvalt ka Eestis.
1944. aastal põgenes ta koos abikaasa ja tütrega Saksamaale, kust nad emigreerusid 1950. aastal New Yorki.
Isiklikku.
Tema vennapoeg ja ristipoeg oli ohvitser Alfons Rebane. Tema abikaasa oli läti maalikunstnik Ludolfs Liberts.
Armen Thahtadžjan

Armen Thahtadžjan (armeenia keeles Արմեն Թախտաջյան; 10. juuni 1910 Şuşa – 13. november 2009 Peterburi) oli armeenia botaanik.
Ta tegeles eelkõige taimede evolutsiooni, taksonoomia ja biogeograafiaga, kuid ka õistaimede morfoloogia ja paleobotaanikaga ning Kaukaasia taimestiku uurimisega.
Armen Thahtadžjani kirjeldatud taksonitele lisatakse lühend Takht.
Õpingud.
Ta lõpetas 1928. aastal Thbilisis keskkooli ja sõitis seejärel Leningradi, kus osales Leningradi ülikoolis vabakuulajana Vladimir Komarovi taimemorfoloogia loengutel. Aastatel 1929–1931 õppis ta bioloogiat Jerevani ülikoolis, seejärel pöördus Thbilisisse tagasi ja asus õppima üleliidulises subtroopiliste kultuuride instituudis, mille aasta hiljem lõpetas.
Teadustöö.
Pärast ülikooli lõpetamist töötas Armen Thahtadžjan Suhhumis botaanikainstituudi laborandina, kuid siirdus peagi Jerevani, kus asus tööle loodusloomuuseumi.
Aastatel 1938–1948 oli ta Jerevani ülikooli taimemorfoloogia ja süstemaatika kateedri juhataja, 1943. aastal kaitses bioloogiadoktori kraadi. Aastatel 1944–1948 oli ta Armeenia NSV Teaduste Akadeemia Botaanikainstituudi direktor, 1949–1961 Leningradi Riikliku Ülikooli professor, 1976–1986 Komarovi botaanikainstituudi direktor.
Armen Thahtadžjan avaldas Leningradis töötades 1940. aastal õistaimede klassifikatsioonisüsteemi, mis põhineb fülogeneesil. Lääne teadlased said tema tööga tutvuda alles 1950. aastatel ja kümnendi lõpus hakkas Thahtadžjan koostööd tegema USA botaaniku Arthur Cronquistiga, kelle süstemaatika väljatöötamist Peterburi botaanikud tugevalt mõjutasid.
Thahtadžjani süsteem sarnaneb eriti kõrgemate üksuste osas Cronquisti süsteemiga, kuigi on mõnevõrra keerukam (katteseemnetaimede ("Magnoliophyta") hõimkond ("divisio"), kuhu kuulub kaks klassi – kaheidulehelised ("Magnoliopsida") ja üheidulehelised ("Liliopsida"); klassid omakorda jagunevad alamklassideks, ülemseltsideks, seltsideks ja sugukondadeks), kuid ta eristab suuremat arvu alamklasse ning ka seltsid ja sugukonnad on enamasti väiksemad, et liikide põlvnemine oleks paremini haaratav. Thahtadžjani süsteem on tänapäevani laialt levinud; seda kasutab näiteks Montréali botaanikaaed.
Thahtadžjan lõi ka fütogeograafiliste piirkondade süsteemi, mis hõlmab 35 piirkonda ja 152 alampiirkonda.
Ta oli 1972. aastast Nõukogude Liidu Teaduste Akadeemia liige ja alates 1971. aastast USA Riikliku Teaduste Akadeemia välisliige. Ta kuulus ka Armeenia NSV Teaduste Akadeemiasse. Ta oli üleliidulise botaanikaseltsi ja rahvusvahelise taimetaksonoomia liidu esimees, Soome teaduste akadeemia ja Saksamaa teaduste akadeemia Leopoldina liige.
Lundi peapiiskop

Lundi peapiiskop oli 1104-1536 Lundi peapiiskopkonna kõrgeim juht, kes allus otse paavstile. 
Eesti alal pärast Tallinna, Lihula (1211–1224/1235) ja Virumaa piiskopkonna asutamist allusid Põhja-Eesti alad ja piiskopkonnad kuni 1561. aastani Lundi peapiiskopkonnale ja Lundi peapiiskopile.
Bernhard Nikolaus Kaster

Bernhard Nikolaus Kaster (sündinud 1. novembril 1957 Trieris) on Saksamaa Kristlik-Demokraatliku Liidu (CDU) poliitik. Alates aastast 2005 on ta CDU/CSU Bundestagi fraktsiooni parlamentaarne tegevjuht ja Saksa-Vene saadikuterühma esimees. 
Elulugu.
Haridus ja erialane töö.
Pärast kooli lõpetamist 1975 alustas Kaster haridusteed Rheinland-Pfalzi liidumaa Trieri ringkonnavalitsuse haldusteenistuses. Mayeni Rakenduskõrgkooli lõpetas ta 1982 diplomeeritud haldusametnikuna. Pärast seda asus Kaster täitma kaitsejõudude rekvireerimisameti juhataja asetäitja kohustusi Trieri valitsusringkonnas.1992 asus ta tööle Rheinland-Pflazi liidumaa Sise- ja Spordiministeeriumisse. Aastatel 1994–1997 oli ta tervishoiuteenuse haldusjuht. 
Partei.
1976. aastal astus Kaster Kristlik-Demokraatlikku Liitu (CDU) ja temast sai Junge Unioni liige. Alates aastast 2000 oli Kaster Trier-Saarburgi CDU kohaliku omavalitsuspoliitika ühenduse esimees. Pärast seda, kui ta oli aastatel 1990–1997 olnud Trieri linna CDU maakonna organisatsiooni aseesimees, valiti ta 14. mail 2007 maakonna esimeheks. 28. novembril 2009 kinnitati ta sellesse ametisse. 
Avalik teenistus.
Aastatel 1997–2002 oli Kaster otse valitud linnapea Trieri – ümbruskonna ühendomavalitsuses. Aastatel 1989–1997 kuulus Kaster Trieri linnavolikogusse. 
2002. aastast on ta Saksamaa Bundestagi liige. Aastatel 2002–2005 oli ta eelarvekomisjoni liige ja seal põhiraportöör Liitvabariigi kantsleri kantselei ning Saksamaa valitsuse Pressi- ja Informatsiooniameti juures (BPA). Alates 29. novembrist 2005 on ta CDU/CSU Bundestagi fraktsiooni tegevjuht ning Saksa-Vene saadikuterühma esimees. 
Kaster valiti 2002 Rheinland-Pfalzi liidumaa nimekirjas, 2005. aastal 43,1 protsendiga esmastest häältest, 2009. aastal 45,7 protsendiga ning 2013. aastal 48,8 protsendilise otsemandaadiga Trieri valimisringkonnas Bundestagi liikmeks. 
Muud tegevused.
Kaster on Euroopa Liidu saadikuterühma liige.
Isiklikku.
Bernhard Kaster on abielus ja tal on kaks tütart. 
2012. aastal autasustati teda Malta ordu teenistusordeniga Pro Merito Melitensi.
Megara koolkond

Megara koolkond on vanakreeka filosoofiakoolkond, mille rajas Sokratese õpilane Eukleides Megarast ja mille põhiline tegevusaeg oli 4. sajandil eKr.
Diogenes Laertiose järgi kutsusid Eukleidese esimesed järglased ennast megaralasteks, kuid hiljem on neid nimetatud eripärase argumenteerimisviisi tõttu ka eristikuteks (kreeka keeles ἐριστικοί) ja dialektikuteks (kreeka keeles διαλεκτικοί).
Megara Eukleidese järglasteks koolkonna juhi positsioonil olid Ichthyas, Kleinomachos ja Stilpon Eukleidese õpilastest väärib mainimist veel Eubulides, kelle õpetustega on seotud Diodoros Kronose tegevus loogika valdkonnas. Vanematest Megara koolkonna esindajatest väärivad veel nimetamist Thrasymachos Korintosest, Nikarete, Pasikles ja Bryson Ahhaiast.
Megara koolkonna esialgse õpetuse aluseks oli sokraatlise ühtse headuse ühendamine eleaatide püsiva ning muutumatu ühtsuse ideega, kuid hiljem muutus aina olulisemaks töö loogika valdkonnas. Seetõttu on küsitav, kas Megara koolkonna puhul on üleüldse võimalik kõneleda ühtsest koolkonnast või peaks dialektikuid teistest megaralastest eristama. Samas olid loogika ja tõestamisega seotud küsimused olulised koolkonna rajalalegi. Noorematest dialektilise koolkonna esindajatest väärivad nimetamist Apollonios Kronos, Euphantos, Dionysios Chalkedonist, Philon Dialektik, Alexinos ja Panthoides.
Oma tööga loogika valdkonnas olid dialektikud stoikute eelkäijad ning väidetavasti oli Zenon Kitionist üks Stilponi õpilastest. Stilponi õpilastest Eretria Menedemosest ja Phleiusi Asklepiadesest said Elise-Eretria koolkonna olulised esindajad ning seetõttu on seda kooli tihedalt seotud ka Megara koolkonnaga.
Felix Kroos

Felix Kroos (sündinud 12. märtsil 1991 Greifswaldis) on saksa jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Saksamaa kõrgliiga klubis Union Berlin
Aastatel 2010–2016 mängis ta Bremeni Werderis.
Tema vanem vend on Saksamaa jalgpallikoondise ja Madridi Reali poolkaitsja Toni Kroos.
Swissporarena

Swissporarena on mitmeotstarbeline staadion Šveitsis Luzernis. Staadion valmis 2011. aastal. Kõige enam mängitakse staadionil jalgpalli ja see on Šveitsi kõrgliiga meeskonna FC Luzerni kodustaadion. Staadionile mahub Šveitsi koduliiga mängudel kuni 17 000 pealtvaatajat ning rahvusvahelistel mängudel kuni 16 000 pealtvaatajat.
Staadionil mängis 27. märtsil 2015 ka Eesti jalgpallikoondis, kui kaotas 2016. aasta Euroopa meistrivõistluste valiksarjas Šveitsi jalgpallikoondisele seisuga 0-3.
Elisabeth Kurre

Elisabeth Kurre (aastani 1926 Elisabeth Kiiple; 7. märts 1903 Rasina – 31. märts 1981 Erastvere) oli eesti maalikunstnik.
Elisabeth Kurre õppis aastatel 1916–1925 Eesti Noorsoo Kasvatuse Seltsi Tütarlaste Gümnaasiumis ning 1933. aastast Pallases Nikolai Triigi, Kaarel Liimandi ja Aleksander Vardi juhendusel. Ta lõpetas 1943. aastal Kõrgemad Kujutava Kunsti Kursused. Aastatel 1947– 1951 töötas Tartu Kurttummade Koolis joonistusõpetajana. 
Ta oli 1945. aastast Kunstnike Liidu liige (aastatel 1950–1961 oli ta nimekirjast kustutatud). 
Elisabeth Kurre on loonud peamiselt lillemaale, natüürmorte ja portreid. 
Tema teoseid on eksponeeritud näitustel aastast 1941, isikunäitused toimusid 1969/1970 (Tartu Kunstnike Majas) ja 1980 (Tartu Kunstimuuseumis).
Artjoms Rudņevs

Artjoms Rudņevs (sündinud 13. jaanuaril 1988 Daugavpilses) on endine Läti jalgpallur, ründaja. 
Aastatel 2010–2012 mängis ta Poola kõrgliiga klubis Poznańi Lech. Hooajal 2011–12 lõi ta Poola kõrgliigas 22 väravat, millega oli liiga suurim väravakütt. Pärast suurepärast hooaega Ekstraklasas sai temast 2012. aastal esimene läti jalgpallur, kes on mänginud Saksamaa Bundesligas, kui ta liitus Hamburger SV-ga. Saksamaale jäi ta kogu oma ülejäänud klubikarjääriks. Tema edukaimaks hooajaks Saksamaal oli tema debüüthooaeg 2012–13, kui ta lõi Hamburgeri meeskonnas Saksamaa kõrgliigas 12 väravat. Ta oli sel hooajal Son Heung-mini kõrval klubi suurim väravakütt. Hooaja 2013–14 teises pooles mängis ta laenul Saksamaa kõrgliiga klubis Hannover 96.
2016. aasta juunis siirdus ta Saksamaa kõrgliiga klubisse 1. FC Köln. Hooajal 2016–17 lõi ta Saksamaa kõrgliigas 18 mänguga kolm väravat. 2017. aastal otsustas klubi temaga lepingu lõpetada ja Rudņevs teatas seejärel karjääri lõpetamisest.
Vastuolud.
Vaatamata üsna edukale klubikarjäärile ei löönud Rudņevs läbi Läti koondises. Ta lõi 38 koondisemänguga vaid kaks väravat.
Lisaks põhjustas ta Lätis vastuolusid sellega, et ta lasi Poznańis mängides oma särgile kirjutada nime ilma "s"-ita, viidates sellega oma vene päritolule. Samuti pahandas Rudņevs koondise kapteni Kaspars Gorkšsi sellega, et väitis, et ei plaani kunagi läti keelt ära õppida. Läti jalgpallis on kõige tavalisem suhtluskeel vene keel.
Garibaldi Kivisalu

Garibaldi Kivisalu (kuni 25. maini 1938 Garibaldi Molokov 7. november 1924 Tallinn – 21. mai 2015) oli eesti tantsija.
Ta õppis Tallinna Poeglaste Gümnaasiumis. Tantsimist õppis ta Alice Tšernova balletistuudios ja Helmi Tohvelmani juures Töölisteatri õpperühmas, aastal 1943 osales ta lavastuse "Hannibal" tantsurühmas, aastal 1946 täiendas ta ennast Moskva Suures Teatris.
Ta alustas tantsijana aastal 1943 Narva Teatris, töötas aastatel 1943–1964 teatris Estonia. Pärast teatrikarjääri oli ta aastaid Tallinna Moemaja mannekeen. Aastal 2007 oli ta Georg Otsast kõneleva filmi "Georg" konsultandiks ja Renars Kaupersi mängitud Ceasari prototüübiks.
Poznańi Lech

Poznańi Lech on Poznańis tegutsev Poola elukutseliste jalgpalliklubi, mis teeb kaasa Poola kõrgliigas Ekstraklasas. 
Klubi on nimetatud poola rahva müütilise rajaja Lechi auks. Klubi asutati 1922. aastal ning aastatel 1933–1994 oli tihedalt seotud Poola raudteeühinguga, mistõttu kannab hüüdnime Kolejorz, mis tähendab kohalikus slängis raudteelast.
Võitja (9): 1983, 1984, 1990, 1992, 1993, 2010, 2015, 2022, 2025.
Võitja (5): 1982, 1984, 1988, 2004, 2009.
Võitja (5): 1990, 1992, 2004, 2009, 2015
Infradüünvastuvõtja

Infradüünvastuvõtja on superheterodüünvastuvõtja erilahendus, mis on kasutusel amplituudmoduleeritud (AM) raadiosignaalide vastuvõtjates.
Tööpõhimõte.
Infradüünvastuvõtja kõige olulisem iseärasus on sisendvõnkeringide puudumine. Antennist suunatakse kõik vastuvõetavad signaalid laiaribalisse raadiosagedusvõimendisse. Selle väljundis on madalpääsfilter, mis laseb läbi näiteks kõik AM-ringhäälingu lainealade sagedused, kuid tõkestab kõrgemate sageduste edasipääsu. Filtrile järgnevad sagedusmuundur ja esimene vahesagedusvõimendi. Et saavutada selektiivsust peegelkanali signaali suhtes, valitakse vahesagedus ostsillaatorisageduse võrra kõrgem vastuvõetava sageduspiirkonna kõrgeimast sagedusest. Infradüünvastuvõtjat iseloomustabki see, et kõik signaalisagedused on allpool ostsillaatorisagedust (ladina keeles "infra" ’allpool’).
Näiteks kui võetakse vastu signaale sagedusega 0,15–12 MHz, võib vahesageduseks valida "f"vs = 25 MHz. Ostsillaatori sagedus "f"o = "f"v + "f"vs peab siis olema muudetav vahemikus 25,15–37 MHz ja peegelsagedused "f"p = "f"s + "f"o on 50,15–62 MHz. Nii kõrged peegelsagedused on väljafiltreeritavad madalpääs- või ribafiltritega. See asjaolu võimaldab kasutada ostsillaatorisignaalina ristkülikimpulsse ja rakendada täppishäälestuseks impulss-signaale genereerivat sagedussüntesaatorit.
Esimesele vahesagedusvõimendile järgneb teine sagedusmuundur ja vahesagedusvõimendi. Need võivad olla samasugused kui tavalises superheterodüünvastuvõtjas (näiteks vahesagedusele 465 kHz).
Laiaribalise eelselektsiooni põhimõte pole iseenesest uus, kuid see seab ranged nõuded ostsillaatorisageduse stabiilsusele, mille tagab vaid sagedussüntesaator. Kõrge vahesageduse tõttu on samuti vajalik, et vahesagedusfiltri suhteline pääsuriba oleks hästi kitsas, umbes 50 korda kitsam kui tavalise vahesageduse korral. Kuna seda ei ole lihtne saavutada, jäetakse lõpliku kitsaribalise filtreerimise ülesanne teise vahesagedusvõimendi peale.
Vaadeldava vastuvõtja häirekindlus sõltub suuresti raadiosagedusvõimendi ja segusti ülekandekarakteristiku lineaarsusest. Kui vastuvõtjasse satub ülemäära tugevaid signaale, siis võimendi mittelineaarsuse tõttu tekivad parasiitsed kombinatsioonsagedused juba enne sagedusmuundurit. Selle ärahoimiseks võib kasutada automaatset võimendusreguleerimist häiresignaali järgi. Erinevalt tavalisest automaatsest võimenduse reguleerimise (AVR) süsteemist, mispuhul vastuvõtutrakti võimendus muutub sõltuvalt kasuliku signaali tasemest, toimub siin reguleerimine kõigi vastuvõtjasse saabuvate signaalide summa järgi. See kõrgsagedussignaalide summa võimendatakse, detekteeritakse ja saadud pingega tüüritakse raadiosagedusastme võimendust.
Ajalugu.
Infradüünvastuvõtja leiutas E. M. Sargent ja selle skeem ilmus raadioajakirjas 1926. aasta augustis. Erinevalt superheterodüünvastuvõtjast võimendas see infradüünvastuvõtja vahesageduse asemel summasagedust, mis koosnes sisendsignaali ja ostsillaatori sageduse summast. Esimese E. M. Sargenti infradüünvastuvõtja vahesageduseks oli 3,2 MHz (tolleaegsete superheterodüüvastuvõtjate vahesagedus oli 50 kHz).
Steve Wozniak

Stephen Gary Wozniak (sündinud 11. augustil 1950 San Joses Californias) hüüdnimega Woz on USA infotehnoloog ja ettevõtja, üks ettevõtte Apple Inc. asutajaid.
Gennadi Majorov

Gennadi Georgijevitš Majorov (vene keeles "Майоров, Геннадий Георгиевич"; sündinud 3. märtsil 1941 Moskvas) on vene filosoof, filosoofiadoktor (1982), Moskva Riikliku Ülikooli teeneline professor (2003), Venemaa loodusteaduste akadeemia liige (1991), spetsialist filosoofia ajaloo alal.
1969. aastal kaitses Majorov kandidaaditöö teemal "Gottfried Leibnizi gnoseoloogia", 1983. aastal doktoritöö teemal "Lääne-Euroopa keskaegse filosoofia kujunemine". Ta on kirjutanud uurimusi antiik- ja keskaja filosoofia (sh Cicero, patristika ja Boethiuse), uusaja filosoofia (sh Leibnizi) ja sofioloogia) teemadel ning avaldanud Lääne filosoofiaklassikute tõlkeid vene keelde (nt tõlke George Berkeley traktaadist "De Motu", mis ilmus Berkeley kogutud teostes 1978. aastal).
2005. aastal pälvis Majorov Lomonossovi preemia 1. järgu.
Lisaks emakeelele vene keelele räägib ta inglise keelt, saksa keelt, prantsuse keelt, hispaania keelt ja itaalia keelt. Hästi oskab ta ka ladina keelt.
Streptomütsiin

Streptomütsiin ("streptomycinum") on aminoglükosiidrühma antibiootikum, mida kasutati algselt tuberkuloosiravis.
Seda ei saa manustada suu kaudu, vaid tuleb regulaarsete vahedega süstida otse lihasesse. Kõrvaltoimeteks on ototoksilisus, nefrotoksilisus, vestibulaaraparaadi kahjustus ja neuromuskulaarne blokaad.
Kasutatakse tulareemia, katku, tuberkuloosi ravis kombinatsioonis teiste ravimitega ning streptokokkidest põhjustatud endokardiidi ravis kombinatsioonis penitsilliin G-ga. Streptomütsiini efektiivsuse vähenemisega on ka selle kasutamine vähenenud.
Streptomütsiin on kantud Maailma Terviseorganisatsiooni nimekirja "List of Essential Medicines".
Nimetused ja tähised.
CAS number on 57-92-1.
ATC-kood: A07AA04; J01GA01. 
Ajaloolist.
19. oktoobril 1943 õnnestus Rutgersi ülikooli teadlastel Albert Schatzil ja Selman Waksmanil isoleerida kahest aktinomütseedi tüvest streptomütsiini.
Mullaprotsessid

Mullaprotsessid on elusa ja eluta orgaanilise aine, lähtekivimi ning mullavee ja -õhu vastastikused dünaamilised mõjutused. Läbi nende protsesside muutub mulla geneetiline horisont ja muutuvad nii mulla omadused kui ka koostis. .
Mulla protsesside toimimise tulemusena jagunevad Eestis mullad järgmiselt:
Maia Phandžikidze

Maia Phandžikidze (gruusia keeles მაია ფანჯიკიძე; sündinud 16. oktoobril 1960 Thbilisis) on Gruusia poliitik ja diplomaat. Ta oli 25. oktoobrist 2012 kuni 5. novembrini 2014 Gruusia välisminister.
Ta sündis Thbilisis. Ta on õppinud saksa filoloogiat Thbilisi Riiklikus Ülikoolis ja Jena ülikoolis. Enne kui ta asus välisministeeriumi teenistusse, õpetas ta Thbilisis saksa keelt.
Aastal 1994 asus ta Gruusia välisministeeriumi teenistusse. Ta oli aastatel 2004–2007 Gruusia suursaadik Saksamaal, aastatel 2007–2010 oli ta Gruusia suursaadik Hollandis.
Pärast äsjamoodustatud erakonna Gruusia Unistus – Demokraatlik Gruusia võitu 2012. aasta parlamendivalimistel nimetas peaminister Bidžina Ivanišvili 25. oktoobril 2012 Phandžikidze välisministriks.
Isiklikku.
Tema isa Guram Phandžikidze (1933–1997) oli ulmekirjanik, õe Natia abikaasa Irakli Alasania oli Gruusia kaitseminister.
Mittesakslane

Mittesakslane (alamsaksa keeles "undudesch", saksa keeles "undeutsch") oli õiguslik staatus keskaegsel Liivimaal.
Keskaja Liivimaa rahvastik jagunes üldjoontes kaheks õiguslikuks rühmaks: kõrgema staatusega "sakslasteks" ja madalama staatusega "mittesakslasteks". Kuigi mõnikord kasutati väljendit "mittesakslane" otseses mõttes etniliste mitte-sakslaste märkimiseks, mõeldi selle all tavaliselt siiski talupoegi, 15.–16. sajandil reeglina kohalikke põliskeeli rääkivaid inimesi (eestlasi, lätlasi, liivlasi), ennekõike talupoegi. Sotsiaalne ja etniline jaotus olid omavahel põimunud. Tõus ühiskondlikul redelil tähendas ühtlasi saksastumist.
Küllike Kaplinski hinnangul sai Liivimaal vahetegemine sakslaste ja mittesakslaste vahel alguse juba muistse vabadusvõitluse ajal ning siis seisnes selle mõte vastristitute (neophyti, neophiti) eristamises põliskristlastest. Neofüüdi mõiste alla mahtusid senised paganad — semgalid, kurelased, liivlased, karjalased, soomlased, eestlased, ka leedulased. Taani ja ka hilisemal Liivimaa ordu võimu perioodil asendas vastristitut uutele tingimustele enam kohane mittesakslane. Rootslasi, taanlasi ja venelasi kui juba varem ristiusule allutatud rahvaid mittesakslasteks ei nimetatud.
Mittesakslaste osakaal linnarahvastikus varieerus: 15. sajandi keskel olevat kolmandiku Riia elanikest moodustanud "lätlased ja mittesakslased", 1538. aasta Tallinna maksukogujate nimekirjas oli eestlasi 40%, kuid vaesemaid kihte arvesse võttes võis neid kokku olla üle poole. Väikelinnade puhul on tavaliselt oletatud sakslaste ülekaalu, kuid näiteks 1530. aasta Narva rae teatel oli seal 30 saksa ja 120 mittesaksa perepead. 13. sajandil olid "mittesakslased" linnades "sakslastega" õiguslikult seisundilt üldjoontes võrdsed, kuid aja jooksul nende olukord halvenes – paljud tsunftid keelasid nende liikmeks võtmise, piirati pärandamisõigust, maalt linna elama asumist jne. Piirangud olid suunatud ennekõike talupoegade vastu, linnaeestlaste ja -lätlaste osas ei pruukinud need alati kehtida.
Uusajal käsitleti seda terminoloogiat aga eelkõige etnilises tähenduses.
Mindia Džanelidze

Mindia Džanelidze (gruusia keeles მინდია ჯანელიძე; sündinud 26. juulil 1978 Thbilisis) on gruusia jurist, politseitöötaja ja poliitik; ta oli 4. novembrist 2014 kuni 1. maini 2015 Gruusia kaitseminister.
Ta sündis aastal 1978 Thbilisis. Ta lõpetas aastal 2000 Gruusia Riikliku Julgeoleku Akadeemia. Ta täiendas ennast aastal 2006 Washingtonis Gruusia-USA koostööprogrammis julgeoleku alal, aastal 2008 Thbilisis Gruusia-Prantsusmaa koostööprogrammis julgeoleku alal ja aastal 2012 Thbilisis Gruusia-Suurbritannia koostööprogrammis julgeoleku alal.
Aastatel 2000–2004 oli ta Gruusia välisluure operatiivteenistuse kaastöötaja, aastatel 2004–2007 oli ta Gruusia välisluure teenistuse operatiivosakonna asejuhataja, aastatel 2008–2012 oli ta Gruusia välisluure teenistuse informatsiooni direktoraadi ülem, aastatel 2012–2014 oli ta Gruusia Siseministeeriumi vastuluure osakonna direktor, jaanuarist novembrini 2014 oli ta Gruusia peaministri abi riikliku julgeoleku küsimustes. 4. novembrist 2014 kuni 1. maini 2015 oli ta Gruusia kaitseminister.
Isiklikku.
Ta on abielus ja tal on kolm last. Ta valdab gruusia, vene, inglise ja türgi keelt.
Päevad, mis ajasid segadusse

"Päevad, mis ajasid segadusse" on 2016. aasta 8. aprillil esilinastunud eesti mängufilm. See on tragikomöödia, mille tegevus toimub 1990. aastate teises pooles. 
Filmi valmimist toetasid Eesti Filmi Instituut ja Eesti Kultuurkapital.
2016. aastal käis filmi Eesti kinodes vaatamas 62 262 inimest.
Filmi paljud võtted on tehtud Lõuna-Eestis.
Eesti Filmiajakirjanike Ühing valis selle Eesti aasta filmiks.
Viies

"Viies" on ansambli Kõrsikud 2015. aasta album.
Thinathin Hidašeli

Thinathin Hidašeli (ka Thina Hidašeli; gruusia keeles თინათინ (თინა) ხიდაშელი; sündinud 8. juunil 1973 Thbilisis) on Gruusia jurist ja poliitik. 
Ta oli 9. maist 2015 kuni 1. augustini 2016 Gruusia kaitseminister. Ta oli Gruusia esimene naiskaitseminister.
Ta lõpetas aastal 1995 Thbilisi Riikliku Ülikooli rahvusvahelise õiguse alal. Ta sai aastal 1996 Budapestis Kesk-Euroopa Ülikoolis magistriks poliitiliste teaduste alal. Ta oli teadur inimõiguste alal kolledžis Washington College of Law ja töötas teadurina Yale'i Ülikoolis.
Isiklikku.
Tema abikaasa on Gruusia parlamendi spiiker Davith Usupašvili.
Rumeenia muusika

Rumeenia muusika on Rumeeniast pärinev või rumeenlaste loodud või esitatud muusika.
Rahvamuusika on regiooniti erinev. Banaadi piirkonnas on levinuim pill viiul, millele on hiljem lisandunud puupuhkpillid. 1920. aastatel toodi Ungarist sisse puhkpill taragot. Bukoviina on üks Rumeenia eraldatumaid piirkondi ja seal on kasutusel mõned rumeenia kõige vanemad pillid, näiteks keelpill kobsa ehl kobza (rumeenia keeles "cobză"). Dobrudža on etniliselt mitmekesine piirkond ja seetõttu on sealses muusikas tunda tatari, ukraina, türgi ja bulgaaria elemente. Eriti märgatavad on Balkani ja türgi rütmid. Kõige populaarsem tants seal on "geamparale", mis erineb väga teistest rumeenia rahvatantsudest.
Tänapäeva rumeenia muusikud on kasutanud rahvamuusikaainest, populariseerinud rahvapille ja neid edasi arendanud. Üks sellistest muusikutest on maailmakuulus paaniflöödimängija Gheorghe Zamfir.
Rumeenia vaimuliku muusika kõrgaeg oli 15.–17. sajandil, kui Bütsantsi mõjusid sobitati kohaliku rahvamuusikastiiliga ja kloostrites tegutsesid silmapaistvad liturgilise muusika koolkonnad. 18. sajand tõi Venemaalt ja Euroopast Rumeenia vaimulikku muusikasse polüfoonia.
Rumeenia rahvamuusikaga sarnaneb väga Moldova rahvamuusika.
Serbia muusika

Serbia muusika on Serbiast pärinev või serblaste loodud või esitatud muusika.
Serbia muusika kuulub laiema Balkani maade muusikatraditsiooni hulka, kuid selle kõla on siiski omanäoline ja rahvuslike erijoontega.
Serbia muusika dokumenteeritud ajalugu ulatub keskaega. Liturgilist muusikat esitasid kogu maal kantorid ja kirikukoorid. Laulud olid pärit jumalateenistusraamatust "Osmoglasnik" ja need põhinesid bütsantsi kaheksa helilaadi süsteemil. Laule korrati kaheksanädalaste tsüklite kaupa. 
Keskajal viljeldi ka rahvamuusikat, millest on vähem teada, ja õukonnamuusikat. Nemanjići dünastia võimu ajal olid muusikutel õukonnas oluline roll. Keskajal kasutati pillidest sarvi, trompeteid, lautosid, psaltreid, trumme ja taldrikuid. 
Rahvapillide hulgas on gajde, kaval, dajre, diple, tamburitza, gusle, tapan, sargija, ćemane, zurla, frula jt. Rahvalaulude seas on tähtsaimad eepilised laulud, mida saadeti guslel.
Heliloojat ja musikoloogi Stevan Stojanovići peetakse üheks tähtsamaks nüüdisaegse serbia kunstmuusika rajajaks. Ta õpetas muusikat, kogus rahvalaule ja uuris neid teaduslikult. Ta oli ka Serbia esimese muusikakooli direktor.
Zonguldaki provints

Zonguldaki provints on 1. järgu haldusüksus (provints) Põhja-Türgis. Provints asub Musta mere ääres. Provintsi keskus on Zonguldak.
Yozgati provints

Yozgati provints on 1. järgu haldusüksus (provints) Kesk-Türgis. Provintsi keskus on Yozgat.
Rize provints

Rize provints on 1. järgu haldusüksus (provints) Kirde-Türgis. Provintsist loodes ja põhjas asub Must meri, provintsist kirdes asub Artvini provints. Provintsi keskus on Rize.
Uşaki provints

Uşaki provints on 1. järgu haldusüksus (provints) Lääne-Türgis. Provintsi keskus on Uşak.
Anatoli Lebed

Anatoli Lebed (vene Анатолий Вячеславович Лебедь; 10. mai 1963 Valga – 27. aprill 2012 Moskva) oli Nõukogude Liidu ja Venemaa sõjaväelane (alampolkovnik). 
Ta oli Venemaa õhuväe 45. rügemendi (vene 45-й отдельный гвардейский полк специального назначения) juht.
Ta osales Nõukogude-Afganistani sõjas. 
Ta hukkus mootorrattaõnnetuses.
Richard B. Myers

Richard Bowman Myers (sündinud 1. märtsil 1942 Kansas Citys Missouri osariigis) on endine USA sõjaväelane, lendur.
Ta oli Ameerika Ühendriikide Ühendatud Staabiülemate Komitee esimees.
2004. aastal autasustati teda Kotkaristi I klassi teenetemärgiga, tunnustades tema tööd Eesti liitumiseks NATOga .
Peter Paul Alexander von Baranoff

Peter Paul Alexander von Baranoff (vene "Пётр Петрович фон Баранов"; 9. mai 1843 – 22. detsember 1924 Tallinn) oli Venemaa sõjaväelane. Ta oli Baranoffide suguvõsa esindaja. Harjumaal asuva Aruküla mõisa viimane mõisnik.
1917. aasta paiku tuli ta Eestisse. Ta on maetud Tallinna Aleksander Nevski kalmistule. 
2018. aastal valiti Peter Baranoff rahvahääletuse tulemusel aktsioonil "Sajandi 100 arukülalast" saja meeldejäävama arukülalase hulka.
Jeesusliikumine

Jeesusliikumine oli esimese põlvkonna algkristlaste juutluse sisene äratusliikumine. Ühiskondlikult oli jeesusliikumine protesti väljendus.
Gerd Theißen avaldas 1977. aastal teose "Soziologie der Jesusbewegung." Ta pakkus jeesusliikumise ajaks 30–70 m.a.j.
Jeesusliikumist on piiritletud ka kui aega Jeesuse avaliku tegevuse ja surma vahel, 28-30 m.a.j. Kuid ühiskonnateadlasi ei huvita niivõrd Jeesuse isik, vaid tema järgijate rühmitus(ed).
Ajaloolis-kriitilises tekstivaatluses on jeesusliikumist kasutatud samatähenduslikult Jeesuse järgijatega.
Jeesuse piltlikud jutustused Jumala riigist oli suunatud juudi kogukondadele ja algselt ei olnud siin kavatsust luua rühmitust, mis lahkneks juutlusest.
Jeesusliikumise aktiivne osa ja algsed "kristluse" edendajaid, olid ringiuitavad kerjused, rändjutlustajad, apostlid või prohvetid, kes sõltusid neile kaasatundvate inimeste väikestest rühmadest. Selliseid rändureid ("Wanderradikalismus", eesti keelde raskesti tõlgitav, "äärmusrändajad") on hakatud ühiskonnateaduste (sotsioloogia, kultuuriantropoloogia) või religiooniteaduse kirjanduses nimetama karismaatikuteks või rändavateks karismaatikuteks (ld sõna misjonär võetakse kasutusele hiljem). Max Webwer kasutas karismaatikute mõistet üldiselt (ilma viiteta kristlusele).
Ain Riistan nimetab neid "karismaatilisteks kerjusteks". Juudamaa ja Galilea külades elavad inimesed toetasid neid vabatahtlikult toidu ja öömajaga, kui nad ütlesid parooli: "prohveti nime" (Mt 10:40-42). Mõiste "vaene" võis saada selliste rändurite aunimeks. Vaeste ühiskondlikule liikumisele või organisatsioonile on viidatud ka Vanas Testamendis. Galileas võis nende rühmituses tekkida algne Tooma evangeelium ja oletatav evangeeliumi üteteallikas, mida tähistab sümbol Q ("Logionide allikas").
Hellenistlikes linnades asendus vaesuse põhimõte armastusega. Rooma maailmariigi väga erinevate ühiskonnakihtidega linnas oli karismaatiline kerjamine kohatu. Linna elukorraldus koosnes kodadest ehk majapidamisest, mida juhtis perekonnapea, kes kontrollis naisi, lapsi ja orje. Need juhid soovisid hoopis naiste, laste ja orjade kuulekust. Paulusel väljendub selline suhtumine kirjakohas 2Ts 3:10: "Kes ei taha töötada, ärgu ka söögu!" Näiteks Paulus ja Barnabas erinesid Juuda prokuraatori valitsusala kerjustest, sest pidasid end enamasti ise ülal, käsitööga.
Jeesusliikumine levis Juuda ja Galilea maakondades. Galileas olid Peetrus ja kaksteist, ning Jeruusalemmas Jaakob ja apostlid. Neid toetas u 5000 järgijat (nt varisere oli 6000), kes elasid oma kodudes ja tegid igapäevast tööd.
Jeesusliikumine asendus hellenistlike juutide juures alanud organiseeritud Jeesuse kultusega.
Terenti Zubov

Terenti Zubov (vene Терентий Максимович Зубов; 5. juuli 1902 Melitopoli maakond, Tauria kubermang – 5. jaanuar 1985 Tallinn) oli Nõukogude Venemaa sõjaväelane (kindralmajor).
Ta võttis osa Talvesõjast. Ta osales Teises maailmasõjas. Ta oli muu hulgas Lääne-Eesti saarte rannakaitse komandant.
Pavel Kolesnik

Pavel Kolesnik (vene Павел Степанович Колесник; 26. jaanuar 1916 Kiiev – 6. juuni 1977 Tallinn) oli NSV Liidu sõjaväelane (kontradmiral).
Ta osales Teises maailmasõjas.
1972. aastal läks ta haiguse tõttu erru. 1970. aastatel elas ta Tallinnas.
Vassili Norov

Vassili Norov (vene Василий Сергеевич Норов; 5. aprill 1793 Saratovi kubermang – 10. detsember 1853 Tallinn) oli Venemaa sõjaväelane.
Ta sõdis Napoleoni armee vastu ja kuulus alates 1818. aastast dekabristide salaühingusse.
Ta on maetud Tallinna Aleksander Nevski kalmistule.
Nikolai Solovei

Nikolai Solovei (vene keeles Николай Васильевич Соловей; 5. märts 1920 Rotovo, Eesti – 25. mai 2006 Kohtla-Järve) oli vene päritolu Eesti kultuuritegelane ja poliitik. 
1988-2006 oli ta Eesti Slaavi Haridus- ja Heategevusseltside Liidu esimees. Ta oli Eestis toimuvate vene laulufestivalide "Slaavi pärg" organisaator.
Ta oli Tallinna Linnavolikogu liige.
Ta on maetud Tallinna Metsakalmistule.
Insuliinipump

Insuliinipump on väike seade, mis on mõeldud insuliini pidevaks annustamiseks.
Pumbaga on võimalik insuliinidoose paindlikult seadistada, et jäljendada kõhunäärme tööd. Selleks sisestatakse naha alla väike kanüül, mis on peenikese voolikuga ühendatud pumbaga. Pumbast tulev insuliin liigub kanüüli kaudu organismi. Pumba sisse mahub maksimaalselt 300 ühikut insuliini (Humalog, Novorapid, Apidra).
Heinrich Matthias von Thurn

Heinrich Matthias von Thurn (saksa Heinrich Matthias Graf von Thurn und Valsassina, itaalia Enrico Matteo Conte della Torre di Valsassina, tšehhi Jindřich Matyáš Thurn; 24. veebruar 1567 Böömimaa – 26. jaanuar 1640 Pärnu) oli Böömimaa päritolu aadlik.
Ta oli Karlštejni lossikrahv, 1618. aasta Praha defenestratsiooni eestvedaja ning Kolmekümneaastase sõja Böömimaa mässu üks juhte. Praha defenestratsioon oli Böömimaa ülestõusu algus ning seda loetakse ka Kolmekümneaastase sõja alguseks. Böömimaa mässulised valisid 1619. aastal oma valitsejaks Pfalzi kuurvürsti Friedrich V, 1610. aastal surnud Friedrich IV poja, kes oli Inglismaa kuninga James I tütre Elizabethi abikaasa. Samal ajal valisid lojalistid Böömimaa kuningaks Ferdinand II ning ta kinnitati ka Saksa-Rooma keisriks. Ferdinand luges seejärel Friedrich V mässuliseks ning nendevaheline konflikt muutis sõja Habsburgide valduste sisesõjast üleriigiliseks konfliktiks. Kolmekümneaastane sõda Böömi-Pfalzi periood kestis aastatel 1618–1623.
1629 aastast oli ta Rootsi teenistuses; samuti Ingerimaa kuberner (1629) ja Pärnu krahvkonna härra, kui 16. oktoobril 1627 Rootsi kuningas Gustav II Adolf moodustas Pärnu krahvkonna. Krahvkonna koosseisu kuulusid Audru, Tahkuranna, Võlla, Tori, Pööravere, Kaelase, Koddesi ja Koonga mõis.
Ta on maetud Tallinna toomkirikusse.
Perekond.
Tema poeg oli Franz Bernhard von Thurn (1595 Strasbourg – 1628 Strasbourg)., Valsássina, Creutz ja Pernau krahv ja Rootsi ooberst, pojapoeg oli Heinrich von Thurn–Valsassina, kes oli Böömimaa päritolu Rootsi sõjaväelane, riiginõunik, Tallinna ja Eestimaa kuberner 1653–1655.
Riigiküla kalmistu

Riigiküla kalmistu on kalmistu Ida-Virumaal Narva-Jõesuu linnas Peeterristi külas. Kalmistu pindala on umbes 45 hektarit.
Kalmistu rajati 1972. aastal ja on mõeldud eelkõige Narva elanike matmiseks. Kalmistu on pikliku kujuga, maastik on lainjas ja küngastega, mida on aegade jooksul kujundanud loodus, samuti Teine maailmasõda. Kalmistu asub mändidega kaetud alal, valdavalt on esindatud liivane ja liigivaene nõmmemets, mille vaikust häirivad kirjurähnide ja teiste metsalindude häälitsused. 
Alates 2009. aastast haldab kalmistut Sihtasutus Vaivara Kalmistud.
Rõugutaja

Rõugutaja on eesti folklooris nõid, eeskätt laste vaigistaja või ravija; pseudomütoloogiline sünnitajaid ja rinnalapsi kaitsev olend. Seda müütilist olevust mainitakse ka rahvuseeposes "Kalevipoeg" ning Matthias Johann Eiseni kirjutistes Eesti mütoloogiast.
Rahvausund.
Rõugutajat peeti nurganaiste ja sündinud laste hoidjaks-kaitsjaks. Rahvasuus kutsuti teda ka: Rõõgutaja, Reegutaja, Rüngutaja, Rongotus.
Vanemal ajal hüüti Viru- ja Järvamaal Rõugutajat appi lapse sündimise ajaks. Virulaste teadete järgi viisid juba pulma ajal naised Rõugutajale ohvriande, et nad lapseõnnistuse osaliseks saaksid. Lapse sündimise järel ohverdati jälle, sest muidu kardeti, et laps võib surra. Arvati, nagu oleks Rõugutaja võimuses seisnud lapsele pikemaid ehk lühemaid elupäevi määrata. Pärast lapse sündimist tõstis ämmamoor lapse kolm korda üles, ise üteldes: "Tule, Rõugutaja, tõsta lasta!"
Rahvajuttudes esineb ka Rõugutaja naine, nõiana, kes uppunud tütre ellu äratab ja võõrastütre libahundiks moondab.
Kalevipoeg.
Rõugutajat on mainitud rahvuseepose teises loos ("Vana Kalevi haigus ja surm. Kalevipoja lapsepõlv").
Linda mattis Kalevi. Mõni aeg hiljem tundis ta, et ta peab heitma nurgavoodisse. Käskis külanaistel sauna kütta ja orjadel voodi valmis seada. Vaatamata kõikidele ettevõtmistele ja abinõudele tundis nurganaine end vaevaliselt ning abi saamiseks pöördus mitu korda kõrgemale poole:
Ohkas aga Uku poole,
Palveid Rõugutaja poole:
"Tuulejumal, astu tuppa,
Vigalista vihtlemaie,
Hädalista arstimaie,
Tusalista toetamaie!
Tule vaesta vaatamaie,
Pojaema päästemaie!"
Uku ja Rõugutaja tulid kambrisse ja aitasid abivajajat.
Ivan Bašmanov

Ivan Bašmanov (26. märts 1923 Virumaa – 6. juuli 1970 Narva) oli Eesti päritolu Nõukogude Liidu sõjaväelane (kapten).
Ta sündis Djuk-Perevolokis, eestipäraselt Kalakülas Virumaal. Aastal 1937 lõpetas ta Zagrivjes 6-klassilise kooli.
Ta osales Teises maailmasõjas Eesti Laskurkorpuse koosseisus (oli 7. Eesti Laskurdiviisi 354. Laskurpolgus patareiülema asetäitjana) Velikije Luki operatsioonis. Hiljem teenis ta 5. löögiarmees, osaledes Stalingradi lahingus, Donbassi vabastamises, Visla-Oderi operatsioonis.
1946 pälvis ta Nõukogude Liidu kangelase nime.
Ta on maetud Ida-Virumaal asuvasse Riigiküla kalmistule.
Mana (jumal)

Mana (ka Tooni) on eesti rahvausundis surnuvalla ehk manala valitseja. 
Mana on saanud nime manalast - mütoloogilisest surnute asupaigast. Manala aga omakorda sõnadest maan ala - maa all. Kalevalas on rida "maanalasta maanki alta", mis tähendab manalast maagi alt. 
Mana on peetud heaks vaimuks, kes toob õnne. Hea ja vaga inimese kohta on öeldud: ta on vaga kui manalane! Surnuaeda on nimetatud manalaste maaks. Manalas on koos kõik surnute hinged - manalased. "Käisin eile HiielassaTunaele TonelaasaEile eide haua pealla"
Dmitri Tatarenko

Dmitri Tatarenko (vene Дмитрий Митрофанович Татаренко; 13. mai 1921 Tomski kubermang – 14. märts 1995 Kislovodsk) oli NSV Liidu sõjaväelane (kindralmajor). 
Ta võttis osa Teisest maailmasõjast.
Majahaldjad

Majahaldjas on Eesti mütoloogia järgi igas majas peidus olev haldjas, keda hüütakse majahaldjaks, koduhaldjaks, taluhaldjaks, hoonehaldjaks, majavarjajaks, majavaimuks, isegi majaperemeheks. Majahaldjad asuvad kõigis eluruumides, aga ka väljaspool eluruume: veskis, rehes ja isegi kirikus.
Välimus.
Majahaldjas on maja kaitsevaim. Pahadele inimestele ta ei ilmu, headele teeb ta aga head ja kannab nende eest hoolt. Maja endise elanikuna tunneb ta kõiki maja tarvitusi, annab hädaajal head nõu ja abi. Harva näitab ta ennast; kui näitab, siis kas vanamehe ehk naise näol. Maja elaniku surma puhul näitab ta ennast tavaliselt. Tihti nähti teda ainult magades.
Lahkumine ja lepitamine.
Kui majahaldja peale pahandatakse, siis lahkub ta majast, sest pahandust ta ei salli. Tülitsemine, riidlemine, sõimamine, ülepea halb elu on haldjale nagu katkuks, mille eest ta põgeneb. Pahandatakse haldjas ära, tuleb majale õnnetust karta, sest haldjas maksab pahanduse eest kätte, olgu siis, et teda kuidagi viisi lepitatakse. Lepitamine sünnib enamasti ohvritega.
Ohverdamine.
Ohverdatakse toiduaineid laudile ehk toapeale, aga ka jooki valatakse nurka maha. Ka õlle ehk taari tegemisel ei unustatud majahaldjaid ära, valati neile mõni tilk nurka, senikui märjukest majas leidus.
Rahvalood.
Palju lugusid majahaldjatest langeb ühte tondilugudega. Rahvas ei oska tavaliselt nende vahel mingit vahet teha, moondab palju enam liiga sagedasti kõik majavarjajad tigedateks tontideks.
Viruskundra.
Võru pool ja Setumaal tuntakse viruskundrat. Viruskundra on majahaldjas, kes asub tavaliselt ahju all, harvemini ahju peal ja parsil. Harva tuli ta oma peidupaigast nähtavale, tihti kuuldi aga tema häält. Ta nimega hirmutati lapsi. Jõuluks pandi talle ahju peale mingisugust toitu. Laste suust välja langenud hambad visati viruskundra omaks ahju peale, öeldes: „Viruskundra, säh sulle luuhammas, anna mulle raudhammas!”
Viruskundra tegi mõnikord head pererahvale, kelle majas ta elas, tuues neile maja ahju alla ehk põranda alla maetud varandusedki välja.
Lähedases suguluses majahaldjatega on laevahaldjad.
Pakane (mütoloogia)

Pakasetaat on isikustatud pakane eesti mütoloogias.
Välimus.
Matthias Johann Eiseni raamatus "Eesti mütoloogia" kirjeldatakse Pakasetaadi välimust järgmiselt: "Pakasetaat esineb täiesti hallina ["sic"] taadina, õigemini valgete juustega ja pika valge habemega, valge kübar peas, valge kuub seljas, valged sukad, kingad jalas."
Pere.
Pakasel on ka kolm poega: noorem Härm, keskmine Kahu, vanem Külm. Suve saadab pakane poegadega puhates mööda seal, kus jää paksemaks minnes paukumisega praguneb ja palgid paukudes lõhkevad. Vahest saadab vana pakane mõnikord noorema poja härma välja vaatama, kuidas maailmas elatakse. Sammub siis härm ainult öösiti edasi ja paneb rohu ja vilja valgesse ehtesse. Sügisel algab keskmise poja kahu tegevus, kes paneb vee ahelasse. Talve tulekuga asub Külm tegevusse. Kui nooremad vennad ainult öösiti rändavad, sammub Külm ühtelugu, ööl ja päeval edasi.
Tegutsemine.
Kui pakasetaat ise välja astub, ähkides ja puhkides, habe jääpurikates, lumi rabiseb jalge all, aiateibad pauguvad ees, linnud langevad selja taga surnult maha. Armuheitmata tungib ta inimeste ja looma kallale. Kel iganes võimalik, põgeneb hirmul majasse varjule.Teatakse aga juhtumeid, et pakane inimestele headki teinud: kingib külma tehtud kahju tasumiseks kaks kotti, millest üks sooja, teine külma annab. Tihtipeale ei ilmu pakasetaat oma õigel kujul, vaid võtab enesele tihase kuju, et hõlpsamalt oma kurjust avaldada. Õnneks väsib pakasetaat pea õelustegudest, käänab varsti ümber Turjamaa poole tagasi puhkama. Siis hingab rahvas pakasetaadi puremisest ja pigistamisest pääsedes jälle kergemini.