tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Endzele mõis

Endzele mõis (saksa keeles "Henselshof", läti keeles "Endzeles muiža") oli rüütlimõis Liivimaal Volmari kreisis Lõuna-Ruhja kihelkonnas. Tänapäevase haldusjaotuse järgi asub see Lätis Valmiera piirkonnas Jeri vallas Endzeles.
Ajalugu.
Hilisema Endzele ja Virķēne mõisa ala koosneb Orboteni nime kandnud ja Johann Ruischile ning hiljem Johann Bolkenile kuulunud 1 ja 1/2 adramaa suurustest aladest, mille läänistas Wolter von Plettenberg 1520. aastal Ruddelinile. Teise osa moodustas poole adramaa suurune Hermann Stenhusile ja hiljem Remmert von Rönnenile kuulunud valdus. Need alad läksid aastaks 1599 Nikolaus Ruddelini ja Margaretha Akeni valdusse. Rootsi ajal andis kuningas Gustav Adolf mõisa Michael Engelhardi valdusse. Aastal 1676 eraldus pärandi jaotamisel sellest valdusest Endzele mõis. Aastal 1802 pantis Marie Wilhelmine von Engelhard mõisa 41 600 hõberubla eest Friedrich Gottlieb Gernetile.
1818. aastal ostis mõisa 19 550 hõberubla eest Johann Wilhelm von Engelhardt. 1840. aastal läks see 29 000 eest Carl von Krüdeneri valdusse. 1864. aastal ostis Woldemar Gustav Krüdener Endzele ja Oleri mõisa 60 000 hõberubla eest ülejäänud pärijatelt välja.
Mõisa suurus.
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 4 ja 5/8 adramaad, sellele allus 88 mees- ja 101 naishinge. Aastal 1641 oli mõisa suurus 2 ja 3/8 adramaad, aastal 1688 aga 4 ja 1/2 adramaad. Aastal 1734 oli adramaid 3 ja 1/2, aastal 1757 aga 4 ja 5/8. Aastal 1823 oli mõisa suurus neli adramaad. Ka aastal 1832 oli mõisal adramaid neli, aastal 1881 aga 4 ja 8/80, lisaks allus mõisale 5 ja 13/80 adramaad mõisatele kuuluvate talude valduses.
Karjamõisad.
1816. aastal kuulus mõisale üks karjamõis: Bāltamuiža ("Baltamuische").
Paipe mõis

Paipe mõis (saksa keeles "Paibs", läti keeles "Paipes muiža") oli rüütlimõis Liivimaal Volmari kreisis Lõuna-Ruhja kihelkonnas. Praeguse haldusjaotuse järgi asub see Lätis Valmiera piirkonnas Jeri vallas.
Ajalugu.
Mõis oli koos Tēdiņi mõisaga Holstferide suguvõsa valduseks. Johann von Holstferi tütar, kes mõisa päris, abiellus Tödwenite suguvõsasse ja pärandas mõisa oma pojale Leonhard von Tödwenile. Aastal 1755 müüs Leonhardi järeltulija Barbara Sophie Schreiterfeld mõisa 8000 taalri eest Joachim Johann von Sieversile. Aastal 1781 kuulusid mõlemad mõisad Carl von Steinile. Aastal 1828 läksid mõisad 8525 hõberubla eest Friedrich von Grote valdusse, hiljem aga sama summa eest Carl Johann von Engelhardti omandisse. 1857. aastal omandas mõisa Reinhold von Engelhardt, ostes selle teistelt pärijatelt 20 000 hõberubla eest välja.
Mõisa suurus.
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 3 ja 3/8 adramaad, sellele allus 40 mees- ning 54 naishinge. Aastal 1641 oli mõisa suurus (koos Tēdiņi mõisaga) neli adramaad, aastal 1688 aga 5 ja 7/8 adramaad. Aastal 1734 oli mõisatel adramaid 4 ja 3/4, aastal 1757 aga 6 ja 3/8. Aastal 1823 oli mõisate suurus 4 ja 1/5 adramaad. Aastal 1832 oli mõisal adramaid 2 ja 1/10, aastal 1881 aga 2 ja 30/80, lisaks allus mõisale 2 ja 40/80 adramaad mõisatele kuuluvate talude valduses.
Oleri mõis

Oleri mõis (saksa keeles "Ohlershof", läti keeles "Oleru muiža") oli rüütlimõis Liivimaal Volmari kreisis Lõuna-Ruhja kihelkonnas. Tänapäevase haldusjaotuse järgi asub see Lätis Valmiera piirkonnas Jeri vallas.
Nii Oleri mõisakompleks kui ka sealsed seinamaalingud on muinsusmälestistena regionaalse kaitse all. Looduskaitse all on kaks Oleri mõisa tamme.
Ajalugu.
Wilhelm Fürstenberg andis 1558. aastal selle mõisa alad 1500 marga eest Johann Schungeli valdusse. Zygmunt III Waza doneeris mõisa 1598. aastal Andreas Concreorile ja selle kasupojale Theodor Buttlerile. Rootsi ajal andis kuningas Gustav Adolf mõisa Endzele mõisa lisana Michael Engelhardi valdusse. Edaspidi kuulus mõis valdavalt sellele suguvõsale. 
1805. aastal pantis Wilhelm von Engelhard mõisa 40 000 taalri eest Heinrich August von Bockile. See loovutas mõisa 1807. aastal Franz Georg von Oettingenile, kes tasus selle eest 40 000 taalrit ja 2040 paberrubla. Ent 1808. aastal sai Wilhelm mõisa tagasi. 1812. aastal müüs ta mõisa 40 000 taalri ja 6748 paberrubla eest Ludwig Eberhard von Neuendahlile. 1818. aastal müüs too mõisa 53 000 rubla eest oma naisele Johanna Barbara von Neuendahlile; see müüs aga mõisa selsamal aastal Anton Johann von Engelhardile, kes tasus selle eest 50 000 hõberubla ja 5539 paberrubla. Too pantis 1836. aastal mõisa 36 500 hõberubla eest Carl Theodor von Krüdenerile. 1864. aastal ostis Woldemar Gustav Krüdener Oleri ja Endzele mõisa 60 000 hõberubla eest ülejäänud pärijatelt välja. 1879. aastal ostis tema vend Woldemar Krüdener mõisa temalt 142 850 hõberubla eest ära.
Mõisa suurus.
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal neli adramaad, sellele allus 156 mees- ja 132 naishinge. Aastal 1688 oli mõisa suurus 3 ja 3/4 adramaad, nõnda ka aastal 1734. Aastal 1757 oli mõisa suurus neli adramaad, aga aastal 1823 oli see 5 ja 3/10 adramaad. Ka aastal 1832 oli mõisal adramaid 5 ja 3/10, aastal 1881 aga 5 ja 43/80, lisaks allus mõisale 5 ja 24/80 adramaad mõisatele kuuluvate talude valduses.
Karjamõisad.
Aastal 1816 kuulus mõisale kaks karjamõisa: "Brenz" ja "Ehrmek".
Nurmi mõis

Nurmi mõis (saksa keeles "Nurmis", läti keeles "Nurmu muiža") oli rüütlimõis Liivimaal Volmari kreisis Lõuna-Ruhja kihelkonnas. Praeguse haldusjaotuse järgi asub see Lätis Valmiera piirkonnas Naukšēni vallas Nurmis.
Ajalugu.
Selle varem Dietrich Beckerile kuulunud mõisa läänistas Stefan Batory aastal 1585 Baltasar Schnellile. Too sai aastal 1593 Zygmunt III Wazalt loa müüa mõis Rupert Hummelile. Rootsi ajal andis Gustav Adolf mõisa aastal 1630 Wilhelm Lußile. Mõisa omanikeks said aastal 1646 tema lesk Sophie ja pojad Magnus Wilhelm, Franz Otto Reinhold ning George Christopher.
Rootsi kuninganna Kristiina konfiskeeris Normi aastal 1649, ent see tagastati vendade ühiseks valduseks aastal 1682. Edasi päris mõisa Franz Heinrich Löwis, kes pärandas selle oma pojale Heinrich Johannile, kellele kuulus ka Pantene mõis. Aastal 1803 ostis mõisa teistelt pärijatelt 20 000 hõberubla eest välja Alexander von Löwis. Aastal 1846 said mõisa omanikeks tema onud Arthur ja Alexander Freymann, aastal 1854 sai Arthur aga 26 000 rubla eest mõisa ainuomanikuks.
Mõisa suurus.
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 7 ja 5/8 adramaad, sellele allus 107 mees- ning 108 naishinge. Aastal 1641 oli mõisa suurus neli adramaad, aastal 1688 aga 6 ja 1/2 adramaad. Aastal 1734 oli adramaid 5 ja 5/8, aastal 1757 aga 7 ja 1/8. Aastal 1823 oli mõisa suurus 4 ja 19/20 adramaad. Ka aastal 1832 oli mõisal adramaid 4 ja 19/20, aastal 1881 aga kolm, lisaks allus mõisale 4 ja 75/80 adramaad mõisatele kuuluvate talude valduses.
Karjamõisad.
Aastal 1816 kuulus mõisale kaks karjamõisa: "Jehze" ja "Reschel".
Tēdiņi mõis

Tēdiņi mõis (saksa keeles "Rujenbach", läti keeles "Tēdiņu muiža") oli rüütlimõis, hiljem Naukšēni kõrvalmõis Liivimaal Volmari kreisis Lõuna-Ruhja kihelkonnas. Praeguse haldusjaotuse järgi asub see Lätis Valmiera piirkonnas Naukšēni vallas.
Ajalugu.
Mõis oli koos Paipe mõisaga Holstferide suguvõsa valduseks. Johann von Holstferi tütar, kes mõisa päris, abiellus Tödwenite suguvõsasse ja pärandas mõisa oma pojale Leonhard von Tödwenile. Aastal 1755 müüs Leonhardi järeltulija Barbara Sophie Schreiterfeld mõisad 8000 taalri eest Joachim Johann von Sieversile. Too loovutas mõisa aastal 1767 Wilhelm Grotele. Aastal 1781 kuulusid mõlemad mõisad Carl von Steinile. Aastal 1828 läksid mõisad 8525 hõberubla eest Friedrich von Grote valdusse, hiljem aga sama summa eest Carl Johann von Engelhardti omandisse. Sellest ajast peale loetakse mõisa Naukšēni kõrvalmõisaks.
Mõisa suurus.
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 3 ja 1/4 adramaad, sellele allus 45 mees- ja 46 naishinge. Aastal 1641 oli mõisa suurus (koos Paipe mõisaga) neli adramaad, aastal 1688 aga 5 ja 7/8 adramaad. Aastal 1734 oli mõisatel adramaid 4 ja 3/4, aastal 1757 aga 6 ja 3/8. Aastal 1823 oli mõisade suurus 4 ja 1/5 adramaad. Aastal 1832 oli mõisal adramaid 2 ja 3/10, aastal 1881 aga 1 ja 7/80, lisaks allus mõisale 2 ja 37/80 adramaad mõisatele kuuluvate talude valduses.
Eriņi mõis

Eriņi mõis (saksa keeles "Heringshof", läti keeles "Eriņu muiža") oli rüütlimõis Liivimaal Volmari kreisis Lõuna-Ruhja kihelkonnas. Praeguse haldusjaotuse järgi asub see Lätis Valmiera piirkonnas Ķoņi vallas Eriņis. 
Mõisa häärber koos sealse vestibüüli trepikäsipuuga on muinsusmälestisena regionaalse kaitse all.
Looduskaitse all on mõisa pargis kasvavatest puudest arukask kõrgusega 20 ja ümbermõõduga 3,41 meetrit, tamm ümbermõõduga 4,68 meetrit ja vaher kõrgusega 15 ning ümbermõõduga 4,71 meetrit, lisaks veel Eriņi mõisa tamm ümbermõõduga 4,01 meetrit.
Ajalugu.
Mõis koosnes erinevatest maatükkidest. Eriņi 4 ja 1/2 adramaad andis Jan Hieronimowicz Chodkiewicz Johann Heringi valdusse. 1599. aastal sai mõisa omanikuks tema lesk, kes abiellus George Vietinghofiga. 1671. aastal ostis selle koos Streidase ja Mišleri mõisaga 12 000 taalri eest Anna Sophie Catharina von Haudring. 1781. aastal läks see koos Streidase mõisa ja Mišleri mõisaga Adam Heinrich von Grote valdusse. Hiljem olid sellel ühised omanikud Naukšēni mõisaga, kuni Friedrich von Grote 1880. aastal mõisa oma tütrele Isabella von Grotele kinkis.
Mõisa suurus.
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal koos Hessenhofi kõrvalmõisaga 4 ja 5/8 adramaad, sellele allus 98 mees- ja 130 naishinge. 1641. aastal oli nende mõisate suurus 1/8 adramaad, 1688. aastal aga viis adramaad. 1734. aastal oli adramaid 2 ja 5/8, 1757. aastal aga 4 ja 5/8. 1823. aastal oli mõisa suurus neli adramaad. Ka 1832. aastal oli mõisatel adramaid neli, 1881. aastal aga 2 ja 31/80, lisaks allus neile 4 ja 43/80 adramaad mõisatele kuuluvate talude valduses.
Karjamõisad.
1816. aastal kuulus mõisale üks karjamõis: "Tschakkan".
Ruhja mõis

Ruhja mõis ehk Rūjiena mõis (saksa keeles "Rujen-Großhof", läti keeles "Rūjienas muiža") oli rüütlimõis Liivimaal Volmari kreisis Lõuna-Ruhja kihelkonnas. Tänapäevase haldusjaotuse järgi asub see Lätis Valmiera piirkonnas Jeri vallas.
Ajalugu.
Mõis on tekkinud Ruhja ordulinnuse linnuseläänist. 1587. aastal andis Zygmunt III Waza Ruhja ja linnuseläänis oleva mõisa "Meisterhof" Georg Jahrensbachi valdusse, 1599. aastal laiendati valitsusõigusi ka tema pojale Woldemar Jahrensbachile. Linnuseläänist sai mõis aga siis, kui Gustav Adolf 1622. aastal selle koos kõrvalmõisatega Jasper Matson Krusele doneeris. Hiljem sai sellest mõisate reduktsiooni käigus riigimõis, kuid Paul I andis selle Esther von Rathi valdusse. 1826. aastal sai selle omanikuks Heinrich von Monod. 1838. aastal pantis ta mõisa 113 000 hõberubla eest Hamilcar Fölkersahmile, kelle omandiks see 1847. aastal ka ametlikult sai. Aastal 1855 ostis mõisa 55 000 hõberubla eest Gustav Krüdener, kelle poeg Arthur Krüdener müüs mõisa 1873. aastal 120 000 hõberubla eest Woldemar von Aderkasele.
Kõrvalmõisate seas oli neli mõisa, mille alad Georg Jahrensbachile ei kuulunud ja jäid linnuselääni:
Mõisa suurus.
Bienenstammi andmetel allus mõisale 1816. aastal 541 mees- ja 613 naishinge, selle suurus koos Jurata ja Ternēja mõisaga oli 40 ja 3/4 adramaad. Aastal 1641 oli nende mõisate suurus (koos Ķoņi mõisaga) 50 ja 3/8 adramaad. Aastal 1688 oli mõisa suurus koos Jurata ja Ternēja mõisaga 38 ja 1/4 adramaad, aastal 1734 aga adramaid 31 ja 1/4. Aastal 1757 oli mõisa suurus 15 adramaad, aastal 1823 aga 16 ja 1/2 adramaad. Ka aastal 1832 oli mõisal adramaid 16 ja 1/2, aastal 1881 aga 8 ja 10/80, lisaks allus mõisale 16 ja 11/80 adramaad mõisatele kuuluvate talude valduses.
Virķēne mõis

Virķēne mõis, ka Virķēni mõis (saksa keeles "Würken", läti keeles "Virķēnu muiža") oli rüütlimõis (fideikomiss) Liivimaal Volmari kreisis Lõuna-Ruhja kihelkonnas. Praeguse haldusjaotuse järgi asub see Lätis Valmiera piirkonnas Vilpulka vallas Virķēnis.
Mõisa juures kasvav Virķēni mõisa tamm on looduskaitse all.
Ajalugu.
Hilisema Virķēne ja Endzele mõisa ala koosneb Orboteni nime kandnud ning Johann Ruischile ja hiljem Johann Bolkenile kuulunud 1 ja 1/2 adramaa suurustest aladest, mille läänistas Wolter von Plettenberg 1520. aastal Ruddelinile. Teise osa moodustas poole adramaa suurune Hermann Stenhusile ja hiljem Remmert von Rönnenile kuulunud valdus. Need alad läksid 1599. aastaks Nikolaus Ruddelini ja Margaretha Akeni valdusse. Rootsi ajal andis kuningas Gustav Adolf mõisa Michael Engelhardi valdusse. 
Mõisa suurus.
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 4 ja 5/8 adramaad, sellele allus 154 mees- ja 170 naishinge. Aastal 1641 oli mõisa suurus 2 ja 3/4 adramaad, aastal 1688 aga 4 ja 1/4 adramaad. Aastal 1734 oli adramaid 3 ja 1/4, aastal 1757 aga 4 ja 5/8. Aastal 1823 oli mõisa suurus 5 ja 11/20 adramaad. Aastal 1832 oli mõisal adramaid 5 ja 13/20, aastal 1881 aga 4 ja 11/80, lisaks allus mõisale 7 ja 9/80 adramaad mõisatele kuuluvate talude valduses.
Karjamõisad.
1816. aastal kuulus mõisale üks karjamõis: "Johannenhof".
Francisco Franco y Martínez-Bordiú

Francisco Franco y Martínez-Bordiú (sündinud 9. detsembril 1954 El Pardo palees) on Hispaania grand, II Meirási isand ja XI Villaverde markii.
Tema vanemad olid X Villaverde markii Cristóbal Martínez-Bordiú (1922–1998) ja I Franco hertsoginna Carmen Franco y Polo (1926–2017).
Jaunmuiža mõis

Jaunmuiža mõis (saksa keeles "Radenhof-Neuhof", varem "Neuhof", läti keeles "Jaunmuiža") oli riigimõis Liivimaal Volmari kreisis Põhja-Ruhja kihelkonnas. Praeguse haldusjaotuse järgi asub see Lätis Valmiera piirkonnas Vilpulka vallas Lodes Jaunāmuiža külas.
Ajalugu.
Jaunmuiža oli 1826. aastal Jurata karjamõis. 1909. aastal loeti valdust iseseisvaks riigimõisaks.
Lõuna-Ruhja kirikumõis

Lõuna-Ruhja kirikumõis ehk Dienvidrūjiena kirikumõis, varem Ruhja ehk Rūjiena kirikumõis (saksa keeles "Pastorat Süd-Rujen", varem "Pastorat Rujen", läti keeles "Dienvidrūjienas mācītājmuiža", varem "Rūjienas mācītājmuiža") oli kirikumõis Liivimaal Volmari kreisis Lõuna-Ruhja kihelkonnas. Praeguse haldusjaotuse järgi asub see Lätis Valmiera piirkonnas Rūjienas.
Põhja-Ruhja kirikumõis

Põhja-Ruhja kirikumõis ehk Ziemeļrūjiena kirikumõis (saksa keeles "Pastorat Nord-Rujen", läti keeles "Ziemeļrūjienas mācītājmuiža") oli kirikumõis Liivimaal Volmari kreisis Põhja-Ruhja kihelkonnas.
Runaway (Bon Jovi laul)

"Runaway" on Ameerika rokkansambli Bon Jovi singel. See salvestati demona aastal 1981 stuudios Power Station.
Power Station demode ajal oli kollektiiv tuntud nimega John Bongiovi &amp; the Rest. Ühel õhtul pärast kontserti tegi Richie Sambora Bon Jovile ettepaneku, et ta võiks olla bändi kitarrist. Bon Jovi ei arvanud sellest esialgu midagi, kuid ütles Samborale, et ta tutvuks bändi loominguga ja tuleks bändiproovi. Sambora jõudis varakult proovi ja oli materjaliga kursis. See avaldas Bon Jovile muljet ning Samborast sai bändi põhikitarrist. Nii moodustati ansambel Bon Jovi.
Taust.
1983. aastal raadiole avaldatud loo salvestasid aastal 1982 Jon Bon Jovi ja stuudiomuusikud ansamblist The All Star Review. Viimasesse kuulusid bassist Hugh McDonald (kes liitus hiljem Bon Joviga mitteametliku liikmena aastal 1995), kitarrist Tim Pierce, trummar Frankie LaRocka ja klahvpillimängija Roy Bittan. Klahvpillide sissejuhatuse ("intro") kirjutas Mick Seeley, kes kuulus tollal ansamblisse John Bongiovi and the Wild Ones ning hiljem muusikakollektiivi Southside Johnny &amp; The Asbury Jukes. Loo taustavokaale esitasid Mick Selley ja David Grahmme.
1983. aastal korraldas kohalik raadiojaam WAPP 103.5FM "The Apple" koos ülikooliga St. John's University konkursi parima lepinguta bändi leidmiseks. Lugu "Runaway" võitis konkursi ning sellest sai 1983. aasta suvel raadiohitt.
Laulust "Runaway" sai bändi omanimelise debüütalbumi esimene singel. Lugu jõudis 1984. aasta alguses edetabeli Billboard Hot 100 esi-40 hulka, maandudes 39. kohale. Sellest sai bändi esimene hitt, mis pääses USA edetabelites 40 parema hulka.
Loost ilmus 2008. aasta juulis klubiversioon, mille autorid on DJ Freddy Retro ja Jim Davis Jr.
"Live-"esitused.
Laulu viimase aja "live"-esitustel on Jon Bon Jovi loo lõpuosas kõrgetel nootidel laulmise asemel mänginud lühikese kitarrisoolo.
Pärast seda, kui bänd saavutas 1980ndate keskpaigas ülemaailmse kuulsuse, ei mänginud nad kontsertidel enam kuulsusele eelnenud albumite materjali, vaid tuntumaid ja populaarsemaid uuemaid lugusid, kuid "Runaway" on laul, mille üle on nad endiselt uhked. See on ainuke lugu bändi kahelt esimeselt albumilt, mida nad on esitanud regulaarselt üle 20 aasta. "Ma arvan, et mõned laulud on endiselt tugevad," rääkis Bon Jovi aastal 2007 bändi debüütalbumist, "kindlasti "Runaway"." Debüütalbumilt on "live"'idel aastate jooksul mängitud ka muid lugusid, näiteks turnee "The Circle Tour" raames aastal 2010, kuid siiski esitati neid väga harva.
Kaverid ja sämpli kasutamised.
Räppar Tru-NC avaldas loost aastal 2011 samanimelise uuendatud hiphopversiooni. Tru-NC versioonis räägitakse lugu sellest, kuidas Tommy ja Gina visatakse korterist välja.
Ameerika räppar Immortal Technique kasutab "Runaway" süntesaatori osa sämplit oma loos "Young Lords" albumil "The Martyr" (2011).
Mississippi räppar Tito Lopez kasutab laulu sämplit oma loos "Married to the Mob" "mixtape"'il "Tito Be Killing These Bitches 3". Soome meloodilise "death metal"'i bänd Blind Stare tegi loost kaveri oma albumi "Symphony of Delusions" "digipak" versioonil.
Augusta Carolina

"Augusta Carolina" on Gert Helbemäe 1942. aastal valminud ajalooline näidend neljas vaatuses, mis käsitleb aastatel 1787–1798 Koluvere piiskopilinnuses aset leidnud sündmusi.
Näidend on ümber töötatud samanimelisest kuuldemängust, mis võitis 1939. a. Riigi Ringhäälingu kuuldemängude võistlusel kolmanda koha.
Sisu.
Peategelane on Braunschweig-Wolfenbütteli printsess Auguste Karoline, kes on 17-aastaselt abiellunud Württembergi printsiga. Prints asub Soome asehaldurina Katariina Suure teenistusse. Printsessi edasine abielu areneb teravate konfliktideni oma mehega ning Katariina Suur saadab õnnetu printsessi kuni ametliku lahutuseni Eestisse Koluvere piiskopilinnusesse. Printsessi saabumisega Koluvere lossi näidend algabki. Prints oma lastega lahkub Venemaalt. Eemal kodust ja palavast armastatud lastest, ootab printsess Koluveres peaaegu kaks aastat otsust, mis teda lossi müüride vahelt vabastaks, olles samal ajal täiesti omapärase lossivalitseja meelevallas. 1788. aastal sureb printsess väga salapärastel asjaoludel ja maetakse Kullamaa kirikusse, ilma et lossi müüride vahel toimunud tragöödiat kunagi oleks suudetud täielikult selgitada. Selline on näidendi ajalooline tagapõhi.
Sisulise ülesehituse huvides ei ole autor ajaloolistest tõsiasjadest täielikult kinni pidanud, vaid on andnud ruumi oma fantaasiale ja julgetele oletustele.
Heeros

Heeros oli vanakreeka mütoloogias Olümpose panteoni jumala ja inimese suhtest sündinud pooljumal. 
Heerostena austati hõimude esiisasid, linnade ja riikide rajajaid. 
Tuntumad heerosed on Herakles, Kastor ja Polydeukes, Peleus, Pelops, Kadmos, Achilleus, Aineias, Sarpedon ja Theseus, roomlased lisasid Romuluse ja Remuse.
Ülekantud tähenduse nimetatakse heeroseks kangelast, sangarit.
Akani järv

Akani järv (jaapani 阿寒湖 Akan-ko) on järv Hokkaidō saare idaosas Jaapanis. See tekkis umbes 6000 aastat tagasi vulkaanilise tegevuse käigus.
Järv asub 420 m kõrgusel merepinnast ja selle pindala on 13 km². Akani järv jääb Akani Mashu rahvuspargi piiridesse.
Akani järves on järvepalle.
Järves elab mitmeid kalaliike, nende seas karpkala, koger, taimen, nerka ja jõe-väikesuutint.
Järve külastab umbes 1,5 miljonit turisti aastas.
Stakliškės

Stakliškės on küla (endine alev ja linn) Leedus Prienai rajoonis, Stakliškėse valla keskus.
Külas on keskkool, postkontor, raamatukogu ja kultuurimaja. Külas tegutseb vabrik, kus valmistatakse mõdu, ka asuvad asula lähistel mineraalveeallikad. Vaatamisväärsusteks on aastal 1776 valminud katoliku kirik, selle väravad ja kabel.
Ajalugu.
Küla on esimest korda kirjalikult mainitud aastal 1375 ("Staghelisken"), järgmisel korral aga aastal 1385 ("Stakelisken"). See tekitab küsimuse asula nime päritolust, sest tüvi "staklės", mis tähendab masinat, on küll võimalik nime allikas, ent isikunimedele omane järelliide -"iškės" muudab taolise nime päritolu kahtlaseks ja ühtki taolise nime kandjat pole ka teada. Võimalik variant on veel see, et tegemist on lühema nimekujuga kas Stanislovasest või Eustachijusest, sest neid nimesid lühendati hiljem sageli Stakaseks või Stachaseks. Kuigi taoliste kristlike nimede esinemine selles piirkonnas tollel ajaperioodil on vähetõenäoline, on see siiski võimalik.
XV sajandil rajati küla juurde mõis. Aastal 1513 sai asula alevi staatuse. Aastal 1549 sai selle omanikuks Barbara Radziwiłłówna. Aastal 1586 rajati alevisse esimene kirik.
Aastal 1792 andis Stanisław II asulale linnaõigused, ent see kaotas need pärast Poola jagamist, mil asula läks kindral Muravjovi valdusse. XVIII sajandil avasid Pacid sealse allika juures soolatööstuse. Aastal 1791 uuris selle allika vett professor Stanisław Bonifacy Jundziłł. Aastal 1847 avati allika juures väike kuurort, kus aastal 1853 käis tervist parandamas 200 inimest. See ei suutnud siiski populaarsuselt võistelda Birštonasega ja kui aastal 1857 tulekahjus kuurordi hooned hävisid, siis seda enam ei taastatud.
Tsaariajal kasutati alevi kohta vene keeles nimekuju Стоклишки. Aastal 1889 avati sealne õllevabrik, kus tänapäeval toodetakse mõdu. Pärast Leedu iseseisvumist kasutati ametlikult nimekuju Stakliškis. Nõukogude ajal kaotas asula alevi staatuse ja muudeti kohaliku kolhoosi keskasulaks. Sealse õllevabriku direktori Aleksandras Sinkevičiause (1908–1989) initsiatiivil hakati vabrikus aastal 1959 tootma ka mõdu. Aastal 1968 liideti Stakliškėsega Stakliškės I ja Stakliškės II külad.
Sadakazu Fujii

Sadakazu Fujii (jaapani keeles 藤井貞和 "Fujii Sadakazu"; sündinud 27. aprillil 1942 Tōkyōs) on jaapani kirjandusteadlane ja luuletaja.
Fujii on tuntud kui Genji monogatari uurija. Ta on uurinud ka tänapäeva jaapani luulet, ainu ja Ryūkyū keeli ja kirjandust. 
2010. aastal pälvis ta Jun Takami auhinna.
Bruno Streckenbach

Bruno Heinrich Hugo Streckenbach (7. veebruar 1902 Hamburg – 28. oktoober 1977 Hamburg) oli Relva-SS-i SS-Gruppenführer. Ta oli 13. aprillist 1944 kuni maini 1945 19. Relvagrenaderide SS-diviisi ülem.
Ta lõpetas aastal 1919 gümnaasiumi. Ta kuulus 1. oktoobrist 1930 Natsionaalsotsialistliku Saksa Töölispartei ridadesse, detsembrist 1930 kuulus ta SA ridadesse ja 1. septembrist 1931 kuulus ta SS-i.
13. aprillist 1944 kuni maini 1945 oli ta 19. Relvagrenaderide SS-diviisi ülem.
Andrus Siimon

Andrus Siimon (sündinud 16. juunil 1965) on eesti koorijuht.
Ta alustas muusikaõpinguid Kingissepa Lastemuusikakoolis, kus ta õppis akordioni, lõpetas 1980. aastal.
1989. aastal lõpetas ta Tallinna Pedagoogilise Instituudi kultuurhariduse teaduskonna koorijuhtimise eriala Ants Sootsi õpilasena. 1996. aastal lõpetas Eesti Muusikaakadeemia koorijuhtimise eriala Jüri Rendi klassi. 
1991. aastast on ta olnud Eesti Rahvusmeeskoori laulja ja koormeister. Ta on Eesti Teaduste Akadeemia Meeskoori, Virumaa Noorte Meeskoori ja Eesti Koorijuhtide Naiskoori peadirigent. 2006. aastast on ta Eesti Teaduste Akadeemia Naiskoori peadirigent.
Ta on Georg Otsa nimelise Tallinna Muusikakooli kooridirigeerimise õpetaja.
Ta on dirigeerinud X noorte laulupeol ja XXV üldlaulupeol.
Ta on Eesti Naislaulu Seltsi juhatuse liige.
2003. aastast elab ta Raasikul.
Šilavotase vald

Šilavotase vald (leedu keeles "Šilavoto seniūnija") on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Prienai rajooni territooriumil. 
Valla pindala on 97 km². 2011. aasta seisuga elas seal 1736 inimest. Valla keskus on Šilavotase küla, vallamaja asub aadressil Radušio g. 11. Vallavanem on Neringa Pikčilingienė.
Lisaks küladele asub vallas ka Liepalotase huutor, kus aastal 2011 elanikke ei olnud.
Šilavotas

Šilavotas on küla Leedus Prienai rajoonis, Šilavotase valla keskus. Asula asub samanimelises servamoodustiste vööndis, merepinnast 110–125 meetri kõrgusel.
Külas on põhikool, postkontor ja raamatukogu. Vaatamisväärsus on 1902. aastal valminud katoliku kirik.
1806. aastal ehitati Šilavotase kohale puidust kabel, mille juurde XIX sajandi algusaastatel kujunes ka küla. Aastal 1895 moodustati kihelkond. Aastail 1945–1947 küüditati 80 sealset elanikku. Nõukogude ajal oli Šilavotas kohaliku kolhoosi keskasulaks.
Lapsnäitleja

Lapsnäitlejaks nimetatakse last, kes tegeleb näitlemisega teatris, filmis või televisioonis. Täiskasvanut, kes on lapsena olnud näitleja, nimetatakse endiseks lapsnäitlejaks.
Osa lapsnäitlejaid on kogenud täiskasvanuna raskusi näitlejakarjääri jätkamisel või üldisemalt elus, sellised näited on Lindsay Lohan ja Macaulay Culkin. Teised on hilisemas elus jätkuvalt olnud edukad näitlemises või muudel elualadel, näiteks Daniel Radcliffe, Shirley Temple.
Alam-Sileesia gau

Alam-Sileesia piirkond (saksa keeles "Gau Niederschlesien") oli 1941. kuni 1945. aastani Natsi-Saksamaa haldusüksus Alam-Sileesia provintsis, osa Preisimaa Sileesia provintsist. Piirkond loodi Sileesia piirkonna (Gau Silesia) jagamisel Alam- ja Ülem-Sileesia piirkonnaks (Gau Oberschlesien) 1941. aastal. Piirkonna juht ("Gauleiter") oli Karl Hanke. Piirkonna keskus oli Breslau.
Teise maailmasõja järel läks suurem osa Alam-Sileesia piirkonnast Poola võimu alla, väike osa hakkas kuuluma Ida-Saksamaa koosseisu.
1940. aasta suvest kuni 1945. aasta 14. veebruarini tegutses Alam-Sileesia piirkonnas Groß-Roseni koonduslaagrite võrgustik, kuhu hinnanguliselt jättis elu 40 000 inimest.
Romallo

Romallo (saksa: "Ramöl", ladiini: "Romàl") on vald "(comune)" Trento provintsis Põhja-Itaalias, paiknedes umbes 35 km Trentost põhjas. 2004. aasta 31. detsembri seisuga elas seal 576 inimest ja valla pindala on 2,4 km².
Romallo külgneb järgmiste valdadega: Revò, Cloz, Dambel ja Sanzeno.
Karl Zech

Karl Zech (6. veebruar 1892 Swinemünde – 1. aprill 1944 Altenburg) oli SS-Gruppenführer ja Riigipäeva liige (Natsionaalsotsialistliku Saksa Töölispartei nimekirjas).
Ta lõpetas aastal 1910 Swinemündes gümnaasiumi. Ta võttis osa [Esimesest maailmasõjast.
Aastatel 1921–1929 kuulus ta paramilitaarsesse rühmitusse Stahlhelm. 1. jaanuarist 1931 kuulus ta Natsionaalsotsialistliku Saksa Töölispartei ridadesse ja 19. jaanuarist 1931 SS-i.
Sügisel 1939, kui Poola Saksa Riigi ja Nõukogude Liidu vahel ära jagati, sai tast algul Krakówi politseijuht, sama aasta novembri lõpul lisaks ka Krakówi SS-i juht. Kui Poolas läks lahti juutide getode vedamiseks, keeldus Zech seda Krakówi piirkonnas tegemast ja ta vallandati oktoobris 1940 oma ameteist. Järgnevalt töötas ta tööstuses, kuid kutsuti novembris 1942 SS-staapi "Elba". Kuna ülemustele meenus Zechi põikpäisus juutide kokkuvedamise asjus, arvati ta 28. veebruaril 1944 välja Natsionaalsotsialistliku Saksa Töölispartei ridadest ja 14. märtsil 1944 SS-ist. 1. aprillil 1944 lõpetas Zech oma elu Altenburgis enesetapuga.
Romeno

Romeno (saksa: "Romein", ladiini: "Romen") on Itaalia omavalitsusüksus "(comune)" Trento provintsis Põhja-Itaalias, paiknedes umbes 35 km Trentost põhjas.
Küla nimi tuleneb sõnast "romani" (roomlased), sest selle küla ehitasid tõenäoliselt Rooma sisserändajad, kes segunesid Val di Noni oru elanikega. 2011. aasta seisuga elas seal 1374 inimest ja valla pindala on 9,1 km². Piirkonnas kasvatatakse õunu ning see on tuntud oma juustude, sealhulgas Trentingrana poolest. Romeno külgneb Amblar-Doni, Cavareno, Predaia, Dambeli, Sanzeno ja Sarnonicoga.
Romeno peamised asulad on Malgolo ja Salter. 240 elanikuga Malgolo asub Sanzanosse viiva tee ääres. Asulas on Malgolo loss, mida ümbritsevad õunaaed ja metsad. 300 elanikuga Salter on teine Romeno asulatest.
Roncegno Terme

Roncegno Terme (saksa: "Rundscheinberg") on vald "(comune)" Trento provintsis Põhja-Itaalias, paiknedes umbes 20 km Trentost idas.
Geograafia.
Roncegno vallas on "frazioni" (alljaotused, peamiselt külad ja asundused) Marter, Monte di Mezzo, S. Brigida ja 44 "masi". Roncegno külgneb järgmiste valdadega: Fierozzo, Torcegno, Ronchi Valsugana, Frassilongo, Borgo Valsugana ja Novaledo.
Valla pindala on 38,1 km². 2004. aasta 31. detsembri seisuga elas seal 2564 inimest.
Ronchi Valsugana

Ronchi Valsugana (saksa: "Raut" või "Rautberg") on vald "(comune)" Trento provintsis Põhja-Itaalias, paiknedes umbes 25 km Trentost idas. 2004. aasta 31. detsembri seisuga elas seal 380 inimest ja valla pindala on 10,0 km².
Ronchi Valsugana külgneb järgmiste valdadega: Torcegno, Roncegno Terme ja Borgo Valsugana.
Arvo Ratassepa mälestusauhind

Arvo Ratassepa mälestusauhind on auhind silmapaistvate tulemuste eest koorijuhtimisel või koorijuhtide õpetamisel.
Auhind jäädvustab mälestust Arvo Ratassepa tegevusest koorijuhi, muusikapedagoogi ja heliloojana. Tegemist on rändauhinnaga, mida antakse välja kaks korda viie aasta jooksul – Arvo Ratassepa juubeliaastal ja üldlaulupeo aastal.
Auhinna laureaadid valivad Eesti Naislaulu Selts ja Arvo Ratassepa pereliikmed.
Ronzo-Chienise

Ronzo-Chienis (saksa: "Rontz-Klens") on vald "(comune)" Trento provintsis Põhja-Itaalias, paiknedes umbes 25 km Trentost edelas Val di Grestas.
Ronzo-Chienis külgneb järgmiste valdadega: Arco, Villa Lagarina, IIsera ja Mori.
Prapimporn Karnchanda

 
Prapimporn Karnchanda (tai keeles ประพิมพ์พร กาญจันดา) on tai filminäitlejatar ja kaskadöör, kes töötab Jaika Stunt Teamis. Ta on eelkõige tuntud 2007. aasta filmist "".
Isiklikku.
Prapimporn Karnchanda õppis Srinakharinwirot Universitys. Ta elab Bangkokis ja 14. oktoobril 2012 on ta abielus Akaradach Boonpengiga, kellega tal on poeg.
Ronzone

Ronzone (saksa: "Rontzaun") on vald "(comune)" Trento provintsis Põhja-Itaalias, paiknedes umbes 40 km Trentost põhjas. 2004. aasta 31. detsembri seisuga elas seal 369 inimest ja valla pindala on 5,3 km².
Ronzone külgneb järgmiste valdadega: Fondo, Malosco, Sarnonico ja Eppan
2017.–2018. aasta Tour de Ski

2017.–2018. aasta Tour de Ski oli 12. Tour de Ski, mis toimus 2017.–2018. aasta murdmaasuusatamise maailma karikasarja raames. See toimus 30. detsembrist 2017 kuni 7. jaanuarini 2018 kolmes paigas (Lenzerheide, Oberstdorf ja Val di Fiemme) ja kolmes riigis (Šveits, Saksamaa ja Itaalia).
Punktide jagamine.
Tour de Ski üldvõitja sai 400 punkti ja iga etapi võitja 50 punkti, mis oli tavalise MK-sarja etapivõidu puhul saadavast punktisummast poole vähem. Teoorias oli kokku võimalik teenida 700 punkti.
Tulemused.
Mehed.
Vabatehnikasprint.
30. detsember 2017 Lenzerheide, Šveits
&lt;br&gt;Tulemused. Üldseis.
15 km klassikas eraldistart.
31. detsember 2017 Lenzerheide, Šveits
&lt;br&gt;Tulemused. Üldseis.
15 km vabatehnikas jälitussõit.
1. jaanuar 2018 Lenzerheide, Šveits
&lt;br&gt;Tulemused. Üldseis.
15 km vabatehnikas ühisstart.
4. jaanuar 2018 Oberstdorf, Saksamaa
&lt;br&gt;Tulemused. Üldseis.
15 km klassikatehnikas ühisstart.
6. jaanuar 2018 Val di Fiemme, Itaalia
&lt;br&gt;Tulemused. Üldseis.
9 km vabatehnikas viitstardist.
7. jaanuar 2018 Val di Fiemme, Itaalia&lt;br&gt;
Tulemused. Üldjärjestus
Naised.
Vabatehnikasprint.
See oli Laurien van der Graaffi esimene etapivõit maailma karikasarjas ja esimene Šveitsi naissuutaja etapivõit pärast 1987. aastat.
30. detsember 2017 Lenzerheide, Šveits
&lt;br&gt;Tulemused. Üldseis.
10 km klassikas eraldistart.
31. detsember 2017 Lenzerheide, Šveits
&lt;br&gt;Tulemused. Üldseis.
10 km vabatehnikas jälitussõit.
1. jaanuar 2018 Lenzerheide, Šveits
&lt;br&gt;Tulemused. Üldseis.
10 km vabatehnikas ühisstart.
4. jaanuar 2018 Oberstdorf, Saksamaa
&lt;br&gt;Tulemused. Üldseis.
10 km klassikatehnikas ühisstart.
6. jaanuar 2018 Val di Fiemme, Itaalia
&lt;br&gt;Tulemused. Üldseis.
9 km vabatehnikas viitstardist.
7. jaanuar 2018 Val di Fiemme, Itaalia&lt;br&gt;
Tulemused. Üldjärjestus
Aivar Leštšinski

Aivar Leštšinski (14. juuli 1958 – 29. aprill 2019) oli eesti koorijuht.
1981. aastal lõpetas ta Tallinna Riikliku Konservatooriumi koorijuhtimise eriala professor Arvo Ratassepa klassi. 
Aastatel 1991–1995 oli ta Tallinna Pedagoogikaülikoolis koorijuhtimise õpetaja. Aastatel 1992–1994 oli ta segakoori Noorus dirigent, 2003–2008 Tallinna Ülikooli kammerkoori dirigent. Aastatel 2006–2008 oli ta üle-Eestilise neidudekoori Leelo teine dirigent. 2009. aastast juhatas ta Eesti Raudtee laulukoori, 2012. aastast Tallinna Tehnikaülikooli Akadeemilise Naiskoori dirigent. Aivar Leštšinski oli ka 1999. aasta laulupeo üks dirigente. Aastatel 1994–2017 oli ta Tallinna Kammerkoori peadirigent.
Ta oli Eesti Naislaulu Seltsi juhatuse liige.
Roverè della Luna

Roverè della Luna (saksa: "Eichholz" või "Aichholz") on vald "(comune)" Trento provintsis Põhja-Itaalias, paiknedes umbes 20 km Trentost põhjas.
Roverè della Luna külgneb järgmiste valdadega: Kurtatsch, Predaia, Margreid, Ton, Salorno ja Mezzocorona.
Ruffrè-Mendola

Ruffrè-Mendola (saksa: "Ruffreit-Mendel") on vald "(comune)" Trento provintsis Põhja-Itaalias, paiknedes umbes 40 km Trentost põhjas. 2004. aasta 31. detsembri seisuga elas seal 444 inimest ja valla pindala on 6,6 km².
Ruffrè-Mendola külgneb järgmiste valdadega: Sarnonico, Kaltern ja Cavareno.
Rumo

Rumo (saksa: "Räu" või "Run", ladiini: "Rum") on vald "(comune)" Trento provintsis Põhja-Itaalias, paiknedes umbes 45 km Trentost põhjas. 2004. aasta 31. detsembri seisuga elas seal 833 inimest ja valla pindala on 30,8 km².
Rumo külgneb järgmiste valdadega: Ulten, Proveis, Bresimo, Cagnò, Revò ja Livo.
Sagron Misi

Sagron Mis (saksa: "Sagraun") on vald "(comune)" Trento provintsis Põhja-Itaalias, paiknedes umbes 70 km Trentost idas. 2004. aasta 31. detsembri seisuga elas seal 211 inimest ja valla pindala on 11,2 km².
Sagron Mis vallas on "frazioni" (alljaotused, peamiselt külad ja asundused) Matiuz, Pante ("Penns") ja Vori.
Sagron Mis külgneb järgmiste valdadega: Gosaldo, Cesiomaggiore ja Primiero San Martino di Castrozza.
Samone (Trento)

Samone (saksa: "Samon") on vald "(comune)" Trento provintsis Põhja-Itaalias, paiknedes umbes 30 km Trentost idas.
Samone külgneb järgmiste valdadega: Castel Ivano.
Arbeit macht frei

Arbeit macht frei () on saksakeelne fraas, mis tõlkes tähendab 'töö teeb vabaks'.
Fraas oli kirjas paljude Saksamaa koonduslaagrite sissepääsul.
Pieter Bruegel vanem

Pieter Bruegel vanem (sündinud umbes 1525–1530 – 9. september 1569 Brüssel) oli Madalmaade maalikunstnik ja graafik, renessansiajastu meister. Ta on tuntud 16. sajandi Brabanti hertsogkonna talupoegade elu kujutavate maalidega.
Ta õppis Antwerpenis Pieter Coecke van Aelsti juures. Pärast Pieter Coecke surma 1550. aastal sai Pieter Bruegel iseseisvaks meistriks ning liitus 1551. aastal Antwerpeni Püha Luuka gildiga. 1552–1554 reisis ta Itaalias.
Ta abiellus 1563. aastal Mayken Coeckega, kes oli tema õpetaja Pieter Coecke tütar. Tema pojad Pieter Brueghel noorem ja Jan Brueghel vanem olid samuti maalikunstnikud.
Porntip Papanai

 
Porntip Papanai (tai keeles พรทิพย์ ปาปะนัย; esinejanimega Cartoon; sündinud 1982 Krabis) on tai filminäitlejatar ja modell.
Berliini gau

Berliini piirkond (saksa keeles "Gau Berlin") oli 1933. kuni 1945. aastani Natsi-Saksamaa haldusüksus pealinnas Berliinis. Aastatel 1928–1933 oli Berliini piirkond Berliin-Brandenburgi piirkonna osa. Piirkonna juht ("Gauleiter") oli Joseph Goebbels. Piirkonna keskus oli Berliin.
Van Nuys

Van Nuys [vän n'ais] on Los Angelese linnaosa San Fernando Valleys.
Išlaužase vald

Išlaužase vald (leedu keeles "Išlaužo seniūnija") on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Prienai rajooni territooriumil. 
Valla pindala on 58 km². 2011. aasta seisuga elas seal 1609 inimest. Valla keskus on Išlaužase küla, vallamaja asub aadressil Sodų g. 1A. Vallavanem on Tomas Skrupskas.
Ašminta vald

Ašminta vald (leedu keeles "Ašmintos seniūnija") on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Prienai rajooni territooriumil. 
Valla pindala on 99 km². 2011. aasta seisuga elas seal 1739 inimest. Valla keskus on Ašminta küla, vallavanem on Vida Vitkauskienė.
Sa‘īd Ḩanāyī

Saeed Hanaei või Said Hanai või hüüdnimega Ämblik (pärsia keeles: سعید حنایی‎, 5. aprill 1962 – 8. aprill 2002) oli Iraani sarimõrvar.
Mashhadi ultrakonservatiivne liikumine pidas teda pühakuks.
Ta oli Iraani-Iraagi sõja veteran.
2022. aastal avaldas Iraani lavastaja Ali Abbas temast filmi "Püha ämblik". Lisaks on Hanaeist varem valminud ka üks dokumentaalfilm. 
Kuriteod.
Hanaei tappis 16 prostituudist naist Mashhadi idaosas. Ta valis enamasti narkosõltlaseid.
Isiklikku.
Hanaeil oli kolm last.
105 eKr

Aasta 105 eKr ehk ab urbe condita DCIL (649).
Telerobootika

Telerobootika on teaduse ja tehnika haru, mis tegeleb kaugjuhitavate robotite arendamise ja loomisega. 
Mõiste.
Sõna telerobootika tuleb kahest sõnast. Teleoperaator tähendab operaatorit, kes juhib midagi distantsilt. Robot on seade, millega on võimalik vastavate käskudega keskkonda manipuleerida.
Kosmose telerobootika.
Kosmose telerobootika on telerobootika haru, mis tegeleb kosmoses kasutatavate kaugjuhitavate robotite arendamise ja loomisega. Kuna inimeste kõikidele kosmosemissioonidele saatmine on raske ja tihti ka võimatu on vaja neid asendada telerobootikaga. 
Telerobotite eristamine kasutuskeskkonna järgi:
Kasutusviisilt liigitatakse telerobotid:
Oma asukoha põhiselt erinevad:
Eelkäijad.
Esimesteks kosmose telerobotiteks loetakse Nõukogude Liidu kuukulgureid Lunohod 1 ja Lunohod 2. Esimene lääneriikide telerobot on Space Shuttle'il kasutatud Shuttle Remote Manipulator System (SRMS). 
Esimene Euroopas väljatöötatud telerobotkäsi oli ROTEX. Esimene Marsil kasutust leidnud kulgur oli Mars Pathfinderi Sojourner.
Tänapäeva õnnestumised.
Marsikulgurid Spirit ja Opportunity. Rahvusvahelises kosmosejaamas kasutatakse Space Station Remote Maniplator Systemit (SSRMS). Kuna SSRMS-i kasutusvaldkond oli piiratud, siis saadeti Rahvusvahelisse kosmosejaama robotkäsi Space Purpose Dexterous Manipulator (SPDM). Seni ainuke kosmoslaevasisene robot on Robonaut 2. Viimane Marsi kulgur, mis on siiani aktiivne, on MSL Curiosity. Viimane Kuule saadetud kuukulgur oli hiinlaste Chang’e 3 Yutu.
San Michele all'Adige

San Michele all'Adige (saksa: "St. Michael an der Etsch"; trento murdes: "Samichél") on vald "(comune)" Trento provintsis Põhja-Itaalias, paiknedes umbes 15 km Trentost põhjas. 
Geograafia.
San Michele all'Adige külgneb järgmiste valdadega: Faedo, Giovo, Lavis, Mezzocorona, Mezzolombardo ja Nave San Rocco. Vallas on "frazione" (alljaotus) Grumo.
Sant'Orsola Terme

Sant'Orsola Terme (saksa: "Eichberg" või "St. Urschl") on vald "(comune)" Trento provintsis Põhja-Itaalias, paiknedes umbes 15 km Trentost kirdes. 2004. aasta 31. detsembri seisuga elas seal 933 inimest ja valla pindala on 15,4 km².
Sant'Orsola Terme külgneb järgmiste valdadega: Bedollo, Baselga di Piné, Palù del Fersina, Fierozzo, Frassilongo ja Pergine Valsugana.
Sanzeno

Sanzeno (saksa: "Sanzinnen am Nonsberg", ladiini: "Sanzen") on vald "(comune)" Trento provintsis Põhja-Itaalias, paiknedes umbes 35 km Trentost põhjas. 2004. aasta 31. detsembri seisuga elas seal 948 inimest ja valla pindala on 8,0 km².
Geograafia.
Sanzeno vallas on "frazioni" (alljaotused, peamiselt külad ja asundused) Banco, Casez ja Piano.
Sanzeno külgneb järgmiste valdadega: Cles, Predaia, Dambel, Revò, Romallo, Romeno ja Ville d'Anaunia.
Sarnonico

Sarnonico (ladiini: "Sarnoneć", saksa: "Sarnunich") on vald "(comune)" Trento provintsis Põhja-Itaalias, paiknedes umbes 40 km Trentost põhjas. 2004. aasta 31. detsembri seisuga elas seal 696 inimest ja valla pindala on 12,1 km².
Sarnonico vallas on "frazione" (alljaotus) Seio.
Sarnonico külgneb järgmiste valdadega: Brez, Cavareno, Dambel, Fondo, Malosco, Romeno, Ronzone, Ruffrè, Eppan ja Kaltern.
Scurelle

Scurelle (saksa: "Schurell") on vald "(comune)" Trento provintsis Põhja-Itaalias, paiknedes umbes 30 km Trentost idas. 2004. aasta 31. detsembri seisuga elas seal 1322 inimest ja valla pindala on 29,9 km².
Scurelle külgneb järgmiste valdadega: Pieve Tesino, Castello Tesino, Telve, Cinte Tesino, Bieno, Castel Ivano, Carzano ja Castelnuovo.
Segonzano

Segonzano (saksa: "Segunzan") on vald "(comune)" Trento provintsis Põhja-Itaalias, paiknedes umbes 15 km Trentost kirdes.
Lapinlahti vald

Lapinlahti on vald Soomes Põhja-Savo maakonnas.
Naabervallad on Iisalmi linn, Kuopio linn, Rautavaara, Siilinjärvi vald ja Sonkajärvi vald.
Siilinjärvi vald

Siilinjärvi on vald Soomes Põhja-Savo maakonnas.
Naabervallad on Kuopio linn ja Lapinlahti vald.
Vieremä vald

Vieremä on vald Soomes Ida-Soome läänis Põhja-Savo maakonnas.
Naabervallad on Iisalmi linn, Kajaani linn, Kiuruvesi vald, Pyhäntä vald ja Sonkajärvi vald.
Tuusniemi vald

Tuusniemi on vald Soomes Ida-Soome läänis Põhja-Savo maakonnas.
Naabervallad on Heinävesi vald, Kaavi vald, Kuopio linn, Leppävirta vald ja Outokumpu.
Leppävirta vald

Leppävirta on vald Soomes Ida-Soome läänis Põhja-Savo maakonnas.
Naabervallad on Heinävesi vald, Joroineni vald, Kuopio linn, Pieksämäki linn, Suonenjoki linn, Tuusniemi vald ja Varkaus.
Rautavaara vald

Rautavaara on vald Soomes Ida-Soome läänis Põhja-Savo maakonnas.
Naabervallad on Juuka vald, Kuopio linn, Lapinlahti vald, Nurmes, Sonkajärvi vald, Sotkamo vald ja Valtimo.
Lasva külanõukogu

Lasva külanõukogu oli külanõukogu Eesti NSV-s. Külanõukogu halduskeskus asus Lasva külas. Külanõukogu pindala oli 213 km² (1977). 
Lasva külanõukogu moodustati Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 13. septembri 1945 seadlusega Võrumaa Lasva valla koosseisus.
Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 26. septembri 1950 seadlusega Lasva vald likvideeriti ja Lasva külanõukogu territoorium arvati Võru rajooni koosseisu.
1954. aastal liideti Lasva külanõukoguga Loosi külanõukogu ja osa likvideeritud Kääpa külanõukogust. 1960. aastal liideti Lasva külanõukoguga osa likvideeritud Väimela külanõukogu territooriumist. 
Külanõukogu territooriumil tegutses Sergei Kirovi nimeline kolhoos.
Eesti Vabariigi Ülemnõukogu Presiidiumi 7. mai 1992 seadlusega kinnitati Lasva valla omavalitsuslik staatus ning Lasva külanõukogu lõpetas tegevuse.
Nordic Jet Line

Nordic Jet Line (ka "Nordic Jetline") oli Norra laevandusettevõtte, mille kaks tütarettevõtet opereerisid 1998-2008 Tallinna-Helsingi laevaliinil. Eesti poolel tegutses tütarettevõte AS Nordic Jetline ja Soome poolel Nordic Jetline Finland Oy. Nordic Jet Line oli ühtlasi ka selle ettevõtte kaubamärk.
Ettevõttel oli kaks katamaraani: Baltic Jet ja Nordic Jet.
Borgå Gümnaasium

Borgå Gümnaasium (rootsi keeles B"orgå gymnasium"; ka Porvoo gümnaasium (soome keeles "Porvoon lukio")) on rootsikeelne gümnaasium Soomes Porvoos.
Kool asutati 1641. aastal Viiburis, ent pärast Uusikaupunki rahulepingut (rahulepingu järgi läks Viiburi Venemaa koosseisu) viidi kool 1723. aastal Porvoosse. 
Koolis õpib tänapäeval umbes 330 õpilast.
Kooli raamatukogus on ka haruldasi eestikeelseid raamatuid, mis on välja antud enne 1850. aastat.
Patrick (torm)

Patrick (ka Dagmar) oli Põhjamaades (ka Eestis) 24.–27. detsembril 2011 möllanud torm. Torm sai alguse Norrast.
26.–28. detsembril tekitas torm elektrikatkestusi ja metsakahjusid ka kogu Eestis.
Tallink Hotels

Tallink Hotels on hotellikett, mille omanik on Tallink Grupp.
Hotellikett hõlmab Tallinnas kolme hotelli: Tallink City Hotel, Tallink Express Hotel ning Tallink Spa &amp; Conference Hotel. 
Varem on hotelliketti kuulunud Pirita Top SPA Hotel ja Tallink Riga Hotel.
Gallen-Kallela muuseum

Gallen-Kallela muuseum (soome keeles "Gallen-Kallelan Museo") on Soomes Espoos Tarvaspääs asuv muuseum. 
Hoone ehitati aastatel 1911–1913 soome maalikunstniku Akseli Gallen-Kallela ateljeeks. 1961. aastal avati hoone muuseumina.
Olümpiaterminal

Olümpiaterminal (soome keeles "Olympiaterminaali") on Helsingi Lõunasadama osa, mis ehitati seoses 1952. aasta Helsingi olümpiamängudega. 
Terminali projekteerisid Aarne Hytönen ja Risto-Veikko Luukkonen.
Sellest terminalist väljusid kuni 1995. aastani Tallinna–Helsingi laevaliinil Georg Ots ja hiljem Tallink. Aastail 2000–2008 väljusid sealt SuperSeaCati laevad. Jätkuvalt väljuvad Olümpiaterminalist Silja Line'i laevad Helsingi–Stockholmi laevaliinil. 
Terminali kasutab aastas umbes 1,5 miljonit reisijat.
Kõrge energia füüsika

Kõrge energia füüsika (inglise keeles "high energy physics") on füüsika haru, mis arenes välja tuumafüüsikast omaette distsipliiniks. Ta uurib väikeste ja väikseimate osakeste ning elementaarosakeste ehitust ning nende omavahelisi reaktsioone. See on osakestefüüsika ja suure energiaga raskete ioonide füüsika koondnimetus. Nende tulemused on olulised tänapäeva maailma, aga ka varase universumi ülesehituse mõistmiseks äärmiselt kuumas olekus, kus toimusid teistsugused osakeste reaktsioonid kui tänapäeval.
Uute osakeste ja interaktsioonide otsimisel on vaja kõrget energiat GeV ja TeV vahemikus. Suurtes osakestekiirendites viiakse elementaarosakesed peaaegu valguse kiirusele ja lastakse üksteisega peaaegu otse kokku põrgata.
Osakestekiirendeid.
Rajatisi, kus tehakse või on tehtud suure energiatarbega füüsikakatseid:
Pomarkku vald

Pomarkku on vald Soomes Satakunta maakonnas.
Naabervallad on Kankaanpää, Merikarvia vald, Pori linn ja Siikaineni vald.
WSOY

WSOY (soomekeelse täisnimega "Werner Söderström Osakeyhtiö") on Bonnierile kuuluv Soome kirjastus. Selle peakontor asub Helsingis.
Kirjastuse asutas 1878 Werner Söderström.
Virittäjä

Virittäjä on eelretsenseeritav soomekeelne teadusajakiri, kus avaldatakse soome keelt käsitlevaid teadustöid. Peale teadustööde avaldatakse ajakirjas ka uurimusi, esseesid ja raamatuarvustusi. Ajakiri ilmub neli korda aastas ja aastane lehekülgede arv on umbes 650.
Ajakiri ilmub aastast 1897 ja seda on algusest peale välja andnud selts Kotikielen Seura ('Kodukeele Selts').
Kotikielen Seura

Kotikielen Seura ('koduse keele selts') on Soomes Helsingis tegutsev teadusselts, mis edendab ja toetab soome keele uurimist, tundmist ja kasutamist.
Selts asutati 1876. aastal. Tänapäeval on seltsil umbes 700 liiget.
Selts annab välja ajakirja Virittäjä.
Alsophis

Alsophis on maoperekond. 
Klassifikatsioon.
Perekonda "Alsophis" klassifitseeritakse roomajate andmebaasis järgmised maoliigid:
Baltimaade armeenlased

Baltimaade armeenlased on Eestis, Lätis ja Leedus elavad armeenlased. Baltimaade armeenlased asusid kolme Balti riiki elama peamiselt Nõukogude okupatsiooni ajal.
Eesti.
2000. aasta rahvaloenduse andmetel elas Eestis 1444 armeenlast ning 2011. aasta rahvaloenduse koostamise ajaks oli armeenlaste ametlik arv langenud 1042 inimeseni. Suurem oli armeenlaste arv Nõukogude Liidu 1989. aasta rahvaloenduse andmetel, nimelt 1669. Suurem osa Eesti armeenlastest elab Tallinnas (2000. aastal 58%).
Pärast Eesti Vabariigi taasiseseisvumist 1991. aastal ei antud Nõukogude perioodil sisse rännanud immigrantidele ega nende Eestis sündinud lastele automaatselt kodakondsust.
Ararati järgi on nime saanud Tallinnas tegutsev jalgpalliklubi Tallinna FC Ararat TTÜ, millel on sidemeid Armeenia jalgpalliklubiga FC Ararat Yerevan.
Läti.
Veebilehe armeniandiaspora.com andmetel on armeenlasi Lätis ligikaudu 5000, Läti ametlike 2008. aasta andmete järgi 2742. Peamiselt elavad sealsed armeenlased Riias.
1887. aastal loodi Lätis armeenlaste ühing. Karl Jägeri aruande järgi mõrvati üks armeenlane Einsatzgruppe A poolt 1941. aastal Daugavpilsis. 1990. aastal asetati Riia kesklinna hatškar. 1991. aastal ilmus esimene number ajakirja Ararat; pärast pikemat pausi hakkas ajakiri uuesti ilmuma 2002. aastal. 2001. aastaks oli loodud Riia armeenlaste kogukond.
Leedu.
Viimase Leedu rahvaloenduse (2011) andmetel elas riigis 1233 armeenlast, neist enamik Vilniuses. Armeenlaste ühingud nimetavad aga sealseks armeenlaste arvuks umbes 2500. Nõukogude Liidu 1989. aasta rahvaloenduse andmetel elas Leedus 1655 armeenlast. Armeenlaste Leedu aladele elama asumine Poola-Leedu ühise riigi Rzeczpospolita ajal oli episoodilise loomuga ning tulenes peamiselt kaubanduslikest vajadustest, kuigi ajalooallikatest on teada, et Vilniuses rajati Armeenia kool juba 16. sajandil ja gild 16.–18. sajandil. Üks 19. sajandi Leedu väljapaistvamaid kunstnikke oli Jan Rustem (armeenia keeles Յան Ռուստամ). Suurema osa praegusel ajal Leedus elavate armeenlaste ajalugu on seotud 20. sajandiga. Hatškar püstitati Leedu Ristimäele 2001. aastal ja Kaunase kesklinna 2004. aastal. Vilniuses avati Armeenia kirik 2006. aastal.
Pordi peegeldamine

Pordi peegeldamine (inglise keeles "port mirroring") on mingis pordis nähtud info kopeerimine teistesse portidesse.
Sisuedastusvõrk

Sisuedastusvõrk (inglise keeles content delivery network või content distribution network (CDN)) on suur piirkonniti laiali paigutatud veebi puhverserverite võrk, mis on mõeldud kasutajatele kindlate omadustega ja kiirusega teenuse tagamiseks. Tuntumate CDN-i teenuste osutajate ja kasutajate hulka kuuluvad näiteks Akamai, Facebook ja Google.
Amastridium

Amastridium on maoperekond. 
Klassifikatsioon.
Perekonda "Amastridium" klassifitseeritakse roomajate andmebaasis üksainus maoliik: