Bioloogilise mitmekesisuse konventsioon

Bioloogilise mitmekesisuse konventsioon (ka Rio de Janeiro konventsioon; inglise "Convention on Biological Diversity") on 1992. aastal Rio de Janeiros allkirjastatud rahvusvaheline kokkulepe looduse mitmekesisuse säilitamiseks, selle komponentide jätkusuutlikuks kasutamiseks ning geneetiliste ressursside kasutamisest saadava kasu õiglaseks jagamiseks. 
Konventsioonist tuleneb ka Cartagena bioloogilise ohutuse protokoll, mis käsitleb elusrakke sisaldavate geneetiliselt muundatud organismide (GMO-de) ohutut kasutamist ja nende piiriülest liikumist. Cartagena protokoll jõustus 11. septembril 2003. Lisaks Cartagena protokollile tuleneb konventsioonist ka Nagoya protokoll, mis võeti konventsiooniosaliste poolt vastu 29. oktoobril 2010 Jaapanis Nagoyas. 
Nagoya protokoll on veel üks täiendav kokkulepe bioloogilise mitmekesisuse konventsiooni juurde. See annab läbipaistva õigusliku raamistiku, et tõhusalt rakendada ühte konventsiooni kolmest eesmärgist: geneetiliste ressursside kasutamisest saadava kasu õiglane ja võrdne jagamine. Nagoya protokoll võeti vastu 29. oktoobril 2010 Jaapanis Nagoyas ja see jõustus 12. oktoobril 2014.
Kõik ÜRO-sse kuuluvad riigid peale USA on konventsioonile alla kirjutanud ja on selle ratifitseerinud.
2010. aasta oli ka rahvusvaheline bioloogilise mitmekesisuse aasta ja bioloogilise mitmekesisuse konventsiooni sekretariaat oli selle teabekeskus. Pärast bioloogilise mitmekesisuse konventsioonile Nagoyas alla kirjutanud riikide soovitust kuulutas ÜRO 2010. aasta detsembris 2011–2020 ÜRO bioloogilise mitmekesisuse aastakümneks. Konventsiooni 2010. aastal koostatud bioloogilise mitmekesisuse strateegiline kava 2011–2020 sisaldab Aichi bioloogilise mitmekesisuse eesmärke.
Konventsiooniosaliste kohtumisi nimetatakse konventsiooniosaliste konverentsideks (COP), millest esimene (COP 1) toimus 1994. aastal Nassaus (Bahama) ja viimane (COP 15) 2021/2022 Kunmingis (Hiina) ja Montréalis (Kanada).
Mere ja rannikualade bioloogilise mitmekesisuse valdkonnas keskendub bioloogilise mitmekesisuse konventsioon praegu ökoloogiliselt või bioloogiliselt oluliste merealade (EBSA) kindlaksmääramisele teaduslike kriteeriumide alusel kindlates merepiirkondades. Eesmärgiks on luua rahvusvaheline õiguslikult siduv vahend (ILBI), mis hõlmab UNCLOSi alusel piirkonnapõhist planeerimist ja otsuste tegemist, et toetada mere bioloogilise mitmekesisuse säilitamist ja säästvat kasutamist väljaspool riiklikku jurisdiktsiooni all olevaid alasid.
Päritolu ja ulatus.
Bioloogilist mitmekesisust käsitleva rahvusvahelise konventsiooni idee tekkis 1988. aasta novembris ÜRO Keskkonnaprogrammi (UNEP) bioloogilise mitmekesisuse ekspertide ajutise töörühma kohtumisel. Järgmisel aastal loodi tehniliste ja õigusekspertide ajutine töörühm, et koostada juriidiline tekst, mis käsitleks bioloogilise mitmekesisuse säilitamist ja säästvat kasutamist ning nende kasutamisest tuleneva kasu jagamist suveräänsete riikide ja kohalike kogukondadega. 1991. aastal loodi valitsustevaheline läbirääkimiskomitee, mille ülesandeks oli konventsiooni teksti lõplik väljatöötamine.
1992. aastal toimus Keenias Nairobis konverents bioloogilise mitmekesisuse konventsiooni kokkulepitud teksti vastuvõtmiseks, mille järeldused koondati Nairobi lõppakti. 5. juunil 1992 avati konventsiooni tekst allkirjastamiseks ÜRO keskkonna- ja arengukonverentsil (Rio "Maa tippkohtumine"). Konventsioonile oli selle lõpptähtajaks, 4. juuniks 1993, kogutud 168 allkirja. Konventsioon jõustus 29. detsembril 1993.
Konventsioonis tunnistati esmakordselt rahvusvahelises õiguses, et bioloogilise mitmekesisuse säilitamine on "inimkonna ühine mure" ja arenguprotsessi lahutamatu osa. Leping hõlmab kõiki ökosüsteeme, liike ja geneetilisi ressursse. See seob traditsioonilised kaitsepüüdlused bioloogiliste ressursside säästliku kasutamise majandusliku eesmärgiga. Lepingus on sätestatud põhimõtted geneetiliste ressursside kasutamisest saadava tulu õiglaseks ja võrdseks jagamiseks, eelkõige nende, mis on mõeldud kaubanduslikuks kasutamiseks. Leping hõlmab ka kiiresti laienevat biotehnoloogia valdkonda Cartagena bioohutusprotokolli kaudu, mis käsitleb tehnoloogia arendamist ja üleandmist, kasu jagamist ja bioloogilise ohutuse küsimusi. Oluline on, et konventsioon on õiguslikult siduv; konventsiooniga liitunud riigid ("osalisriigid") on kohustatud rakendama selle sätteid.
Konventsioon tuletab otsustajatele meelde, et loodusvarad ei ole lõpmatult kättesaadavad, ja sätestab säästva kasutamise filosoofia. Kui varasemad kaitsepüüdlused olid suunatud konkreetsete liikide ja elupaikade kaitsmisele, siis konventsioonis tunnistatakse, et ökosüsteeme, liike ja geene tuleb kasutada inimeste hüvanguks. Seda tuleks siiski teha viisil ja kiirusega, mis ei põhjusta bioloogilise mitmekesisuse pikaajalist vähenemist.
Konventsioon pakub otsustajatele ka ettevaatuspõhimõttel põhinevaid suuniseid, mille kohaselt ei tohiks täieliku teadusliku kindluse puudumist kasutada põhjuseks, et lükata edasi meetmeid sellise ohu vältimiseks või minimeerimiseks, kui on oht bioloogilise mitmekesisuse oluliseks vähenemiseks või kadumiseks. Konventsioonis tunnistatakse, et bioloogilise mitmekesisuse säilitamiseks on vaja märkimisväärseid investeeringuid. Samas väidetakse, et kaitse toob meile vastutasuks märkimisväärset keskkonnaalast, majanduslikku ja sotsiaalset kasu.
2010. aasta bioloogilise mitmekesisuse konventsiooniga keelati mõned geotehnoloogilise muundamise vormid.
Täitevsekretär.
Alates 1. detsembrist 2019 on täitevsekretäri kohusetäitja .
Varasemad täitevsekretärid on olnud Cristiana Pașca Palmer (2017–2019), (2012–2017), (2006–2012), Hamdallah Zedan (1998–2005), Calestous Juma (1995–1998) ja (1993–1995).
Probleemid.
Mõned paljudest konventsioonis käsitletud probleemidest on järgmised:
Asutatud rahvusvahelised organid.
Osaliste konverents (COP).
Konventsiooni juhtorgan on konventsiooniosaliste konverents (COP), mis koosneb kõigist valitsustest (ja piirkondlikest majandusintegratsiooni organisatsioonidest), kes on lepingu ratifitseerinud. See kõrgeim organ vaatab läbi konventsiooni raames tehtud edusammud, määrab kindlaks uued prioriteedid ja kehtestab liikmetele tööplaanid. Samuti võib COP teha konventsiooni muudatusi, luua eksperdi nõuandvaid organeid, vaadata läbi liikmesriikide eduaruanded ning teha koostööd teiste rahvusvaheliste organisatsioonide ja kokkulepetega.
Konventsiooniosaliste konverents kasutab mitmete teiste konventsiooniga loodud organite ekspertiisi ja toetust. Lisaks "ad hoc" loodud komiteedele või mehhanismidele on peamised organid järgmised:
CBD sekretariaat.
CBD sekretariaat, mis asub Kanadas Montréalis, tegutseb ÜRO Keskkonnaprogrammi UNEP alluvuses. Selle peamised ülesanded on korraldada kohtumisi, koostada dokumente, aidata liikmesriikide valitsusi tööprogrammi rakendamisel, koordineerida tegevust teiste rahvusvaheliste organisatsioonidega ning koguda ja levitada teavet.
Teadusliku, tehnilise ja tehnoloogilise nõustamise allasutus (SBSTTA).
SBSTTA on komitee, mis koosneb liikmesriikide valitsuste ekspertidest, kes on pädevad asjaomastes valdkondades. Sellel on võtmeroll COP-ile teaduslikes ja tehnilistes küsimustes soovituste andmisel. Ta annab hinnanguid bioloogilise mitmekesisuse seisundi ja erinevate konventsiooni kohaselt võetud meetmete kohta ning annab konventsiooniosaliste konverentsile soovitusi, mida konventsiooniosaliste konverents võib täielikult, osaliselt või muudetud kujul heaks kiita. 2020. aasta seisuga oli SBSTTA kokku tulnud 23 korda, 24. kohtumine toimub 2022. aastal Šveitsis Genfis.
Rakendamise abiorgan (SBI).
2014. aastal asutas bioloogilise mitmekesisuse konventsiooni osaliste konverents konventsiooni rakendamise abiorgani, mis asendas konventsiooni rakendamise läbivaatamise avatud ajutise töörühma. SBI neli funktsiooni ja põhilist töövaldkonda on järgmised: (a) rakendamisel tehtud edusammude läbivaatamine; b) strateegilised meetmed rakendamise tõhustamiseks; c) rakendamisvahendite tugevdamine; ja d) konventsiooni ja protokollide toimimine. SBI esimene kohtumine toimus 2.-6. mail 2016 ja teine kohtumine 9.–13. juulil 2018, mõlemad Kanadas Montréalis. SBI kolmas kohtumine toimub 2022. aasta märtsis Šveitsis Genfis. SBI juhatusena tegutseb konventsiooniosaliste konverentsi büroo. SBI praegune esimees on Charlotta Sörqvist Rootsist.
Osapooled.
2016. aasta seisuga on konventsioonil 196 osalist, kelle hulka kuulub 195 riiki ja Euroopa Liit. 2016. aasta seisuga on kõik ÜRO liikmesriigid - välja arvatud Ameerika Ühendriigid - ratifitseerinud lepingu. Konventsiooni ratifitseerinud ÜROsse mittekuuluvad riigid on Cooki saared, Niue ja Palestiina. Püha Tool ja piiratud tunnustusega riigid ei ole lepinguosalised. USA on lepingu allkirjastanud, kuid ei ole seda ratifitseerinud, sest ratifitseerimiseks on vaja senatis kahekolmandikulist häälteenamust ja seda blokeerivad Vabariikliku Partei senaatorid.
Euroopa Liit lõi 2000. aastal Cartagena protokolli, et tõhustada bioloogilise ohutuse reguleerimist ja propageerida "ettevaatuspõhimõtet" Ameerika Ühendriikide poolt kaitstud "usaldusväärse teaduse põhimõtte" asemel. Kui Cartagena protokolli mõju siseriiklikele eeskirjadele on olnud märkimisväärne, siis selle mõju rahvusvahelisele kaubandusõigusele on endiselt ebakindel. Maailma Kaubandusorganisatsioon (WTO) otsustas 2006. aastal, et Euroopa Liit on aastatel 1999–2003 rikkunud rahvusvahelist kaubandusõigust, kehtestades moratooriumi geneetiliselt muundatud organismide (GMO) impordi heakskiitmisele. Ameerika Ühendriikidele pettumust valmistades otsustas vaekogu siiski "mitte otsustada", jättes Euroopa ranged bioohutuse eeskirjad kehtetuks tunnistamata.
Konventsiooniosaliste poolt saavutatakse rakendamine kahel viisil:
Riiklikud bioloogilise mitmekesisuse strateegiad ja tegevuskavad (NBSAP).
Bioloogilise mitmekesisuse riiklikud strateegiad ja tegevuskavad on peamised vahendid konventsiooni rakendamiseks riiklikul tasandil. Konventsiooniga nõutakse, et riigid koostaksid riikliku bioloogilise mitmekesisuse strateegia ja tagaksid, et see strateegia sisalduks kõigi nende sektorite tegevuse kavandamisel, kus mitmekesisust võidakse mõjutada. 2012. aasta alguse seisuga oli 173 konventsiooniosalist välja töötanud riiklikud tegevuskavad.
Ühendkuningriik, Uus-Meremaa ja Tansaania koostasid üksikasjalikud vastused üksikute liikide ja konkreetsete elupaikade kaitsmiseks. Ameerika Ühendriigid, kes oli lepingule alla kirjutanud, kuid ei olnud seda 2010. aastaks veel ratifitseerinud, koostasid ühe kõige põhjalikuma rakenduskava liikide taastamise programmide ja muude mehhanismide kaudu, mis on USAs liikide kaitseks kasutusel juba ammu.
Singapur kehtestas üksikasjaliku riikliku bioloogilise mitmekesisuse strateegia ja tegevuskava. Singapuri bioloogilise mitmekesisuse riiklik keskus esindab Singapuri bioloogilise mitmekesisuse konventsioonis.
Riiklikud aruanded.
Vastavalt konventsiooni artiklile 26 koostavad konventsiooniosalised riiklikud aruanded konventsiooni rakendamise seisu kohta.
CBD protokollid ja kavad.
Cartagena protokoll (2000).
Cartagena protokoll bioloogilise ohutuse kohta, mida tuntakse ka kui bioloogilise ohutuse protokolli, võeti vastu 2000. aasta jaanuaris pärast seda, kui bioloogilise ohutuse konventsiooni avatud ajutine töörühm oli 1996. aasta juulist 1999. aasta veebruarini kuus korda kokku tulnud. Töörühm esitas protokolli teksti eelnõu, et seda arutaks konventsiooniosaliste konverents oma esimesel erakorralisel kohtumisel, mis kutsuti kokku selgesõnaliselt bioloogilise mitmekesisuse konventsiooni bioohutusprotokolli vastuvõtmiseks. Pärast mõningaid viivitusi võeti Cartagena protokoll lõpuks vastu 29. jaanuaril 2000. aastal. Bioohutusprotokolli eesmärk on kaitsta bioloogilist mitmekesisust kaasaegse biotehnoloogia tulemusena tekkivate võimalike ohtude eest, mida kujutavad endast moodsa biotehnoloogiaga muundatud elusorganismid.
Bioohutusprotokoll teeb selgeks, et uutest tehnoloogiatest saadud tooted peavad põhinema ettevaatuspõhimõttel ja võimaldama arengumaadel tasakaalustada rahvatervise ja majandusliku kasu vahel. Näiteks lubab see riikidel keelata geneetiliselt muundatud organismi impordi, kui nad leiavad, et ei ole piisavalt teaduslikke tõendeid selle toote ohutuse kohta, ning nõuab eksportijatelt geneetiliselt muundatud kaupu, näiteks maisi või puuvilla, sisaldavate saadetiste märgistamist.
50 ratifitseerimis-, ühinemis-, heakskiitmis- või aktsepteerimiskirja riikide poolt saavutati 2003. aasta mais. Vastavalt artikli 37 sätetele jõustus protokoll 11. septembril 2003. aastal.
Ülemaailmne taimekaitsestrateegia (2002).
2002. aasta aprillis võtsid ÜRO bioloogilise mitmekesisuse konventsiooni osalised vastu Gran Canaria deklaratsiooni soovitused, milles kutsuti üles looma ülemaailmset taimekaitsestrateegiat, ning võtsid vastu 16 punktist koosneva kava, mille eesmärk on aeglustada taimede väljasuremise kiirust kogu maailmas 2010. aastaks.
Nagoya protokoll (2010).
Bioloogilise mitmekesisuse konventsiooni Nagoya protokoll geneetilistele ressurssidele juurdepääsu ja nende kasutamisest saadava tulu õiglase ja võrdse jaotamise kohta võeti vastu 29. oktoobril 2010 Jaapanis Aichi prefektuuris Nagoyas toimunud konventsiooniosaliste konverentsi kümnendal kohtumisel ja see jõustus 12. oktoobril 2014. aastal. Protokoll on bioloogilise mitmekesisuse konventsiooni täiendav kokkulepe ja see annab läbipaistva õigusliku raamistiku, et tõhusalt rakendada ühte konventsiooni kolmest eesmärgist: geneetiliste ressursside kasutamisest tuleneva kasu õiglane ja võrdne jagamine. Seega aitab see kaasa bioloogilise mitmekesisuse säilitamisele ja säästvale kasutamisele.
Bioloogilise mitmekesisuse strateegiline kava 2011–2020.
Samuti lepiti 18.–29. oktoobril 2010 Nagoyas toimunud konventsiooniosaliste konverentsi kümnendal kohtumisel kokku ja avaldati läbivaadatud ja ajakohastatud "Bioloogilise mitmekesisuse strateegiline kava 2011–2020". See dokument sisaldas "Aichi bioloogilise mitmekesisuse eesmärke", mis hõlmavad 20 eesmärki, mis on suunatud igale viiele kavas määratletud strateegilisele eesmärgile. Strateegiline kava sisaldab järgmisi strateegilisi eesmärke:
Pärast Agenda 2030 käivitamist avaldas bioloogilise mitmekesisuse konventsiooni tehniline märkus, milles kaardistatakse ja määratakse kindlaks 17 säästva arengu eesmärgi ja 20 Aichi bioloogilise mitmekesisuse eesmärgi vaheline koostoime, mis aitab mõista bioloogilise mitmekesisuse panust säästva arengu eesmärkide saavutamisse.
2020. aasta järgne ülemaailmne bioloogilise mitmekesisuse raamistik.
Töötati välja uus plaan, mida nimetatakse 2020. aasta järgseks ülemaailmseks bioloogilise mitmekesisuse raamistikuks (GBF), et suunata tegevust kuni aastani 2030. 2021. aasta juulis avaldati selle raamistiku esimene eelnõu ning selle lõplik sisu arutati ja arutati läbi COP 15 kohtumiste raames. Raamistiku väljatöötamise käigus tõusid osapoolte vahel peamiste vaidlusküsimustena esile põllumajandussaaste vähendamine ja digitaalsest järjestusteabest saadava kasu jagamine. 19. detsembril 2022 võttis konventsioon vastu lõpliku versiooni. Raamistik sisaldab mitmeid ambitsioonikaid eesmärke, sealhulgas kohustust määrata vähemalt 30 protsenti maailma maismaast ja merest kaitsealadeks (tuntud kui algatus "30 aastaks 30").
Mere ja rannikualade bioloogiline mitmekesisus.
Bioloogilise mitmekesisuse konventsioonis pööratakse suurt tähelepanu mere- ja rannikualade bioloogilisele mitmekesisusele. 2018–2022 on korraldatud rida ekspertide seminare, et selgitada välja võimalused ökoloogiliselt või bioloogiliselt oluliste merealade kirjelduse muutmiseks ja uute alade kirjeldamiseks. Need on keskendunud Kirde-, Loode- ja Kagu-Atlandi ookeanile, Läänemerele, Kaspia merele, Mustale merele, Ida-Aasia meredele, Loode-India ookeanile ja sellega piirnevatele lahepiirkondadele, India ookeani lõuna- ja kirdeosale, Vahemerele, Vaikse ookeani põhja- ja lõunaosale, troopilise ja parasvöötme idapiirkonnale, laiemale Kariibi merele ja Atlandi ookeani lääneosa keskosale. Töötubade kohtumistel on järgitud rahvusvaheliselt kokkulepitud teaduslikel kriteeriumidel põhinevat EBSA protsessi, mille eesmärk on luua ÜRO mereõiguse konventsiooni alusel rahvusvaheline õiguslikult siduv vahend (ILBI), et toetada mere bioloogilise mitmekesisuse kaitset ja säästvat kasutamist väljaspool riiklikku jurisdiktsiooni all olevaid alasid. Keskne mehhanism on piirkonnapõhine planeerimine ja otsuste tegemine, mis integreerib EBSA-d, haavatavad mereökosüsteemid ja avamered (merekaitsealad) koos sinise kasvu stsenaariumidega. Samuti on olemas seos EuroopaLiidu merestrateegia raamdirektiiviga.
Kriitika.
CBD vastu on esitatud kriitikat, et selle rakendamine on nõrgenenud lääneriikide vastuseisu tõttu konventsiooni lõunapoolsete sätete rakendamisele. CBD-d peetakse ka juhtumiks, kus kõva leping on rakendamise trajektooril muutunud pehmeks. Samuti on tugevnenud argument, et lepingut tuleks jõustada kui õiguslikult siduvat mitmepoolset instrumenti, mille rikkumisi ja mittetäitmist kontrollib konventsiooniosaliste konverents.
Kuigi konventsioonis on sõnaselgelt sätestatud, et selle sätted hõlmavad kõiki eluvorme, näitab osalevate riikide esitatud aruannete ja riiklike bioloogilise mitmekesisuse strateegiate ja tegevuskavade uurimine, et tegelikkuses see nii ei ole. Näiteks Euroopa Liidu viiendas aruandes viidatakse sageli loomadele (eelkõige kaladele) ja taimedele, kuid ei mainita üldse baktereid, seeni ega algloomi. Rahvusvaheline seente kaitseühing on hinnanud enam kui 100 konventsiooni dokumenti seente käsitlemise osas, kasutades kindlaksmääratud kriteeriume, et paigutada iga dokument ühte kuuest kategooriast. Ühtegi dokumenti ei hinnatud heaks või piisavaks, vähem kui 10% peaaegu piisavaks või puudulikuks ning ülejäänud dokumendid puudulikuks, tõsiselt puudulikuks või täiesti puudulikuks.
Bioloogilise mitmekesisuse ja meditsiiniuuringutega tegelevad teadlased väljendavad kartust, et Nagoya protokoll on ebatõhus ning takistab haiguste ennetamist ja kaitsemeetmeid ja et teadlaste vangistuse oht mõjub teadusuuringutele jahutavalt. Mittekaubanduslikud teadlased ja asutused, nagu loodusmuuseumid, kardavad, et bioloogiliste võrdluskogude säilitamine ja materjalide vahetamine asutuste vahel muutub raskeks ning meditsiiniuurijad on väljendanud muret seoses plaaniga laiendada protokolli, et muuta geneetilise teabe avalikustamine, nt GenBanki kaudu, ebaseaduslikuks.
Kui töötas Brookings Institutionis, tegi ta ettepaneku, et bioloogilise mitmekesisuse konventsioon peaks hõlmama iga teadaoleva liigi ja uute liikide avastamise korral nende puutumatute genoomide ja elujõuliste rakkude säilitamist.
Lepinguosaliste kohtumised.
Pärast 1994. aastat toimus konventsiooniosaliste konverents (COP) igal aastal kolm aastat ja seejärel iga kahe aasta tagant paarisnumbritega aastate tagant.
1994. AASTA COP 1.
Konventsiooniosaliste esimene korraline kohtumine toimus 1994. aasta novembris ja detsembris Bahama saartel Nassaus.
1995 COP 2.
Konventsiooniosaliste teine korraline kohtumine toimus 1995. aasta novembris Indoneesias Jakartas.
1996 COP 3.
Konventsiooniosaliste kolmas korraline kohtumine toimus 1996. aasta novembris Argentinas Buenos Aireses.
1998 COP 4.
Konventsiooniosaliste neljas korraline kohtumine toimus 1998. aasta mais Slovakkias Bratislavas.
1999 EX-COP 1 (Cartagena).
Konventsiooniosaliste konverentsi esimene erakorraline kohtumine toimus 1999. aasta veebruaris Colombias Cartagenas. Mitmete kohtumiste tulemusena võeti 2000. aasta jaanuaris vastu Cartagena bioohutuse protokoll, mis pidi jõustuma 2003. aastal.
2000 COP 5.
Konventsiooniosaliste viies korraline kohtumine toimus 2000. aasta mais Keenias Nairobis.
2002 COP 6.
Konventsiooniosaliste kuues korraline kohtumine toimus 2002. aasta aprillis Madalmaades Haagis.
2004 COP 7.
Konventsiooniosaliste seitsmes korraline kohtumine toimus 2004. aasta veebruaris Malaisias Kuala Lumpuris.
2006 COP 8.
Konventsiooniosaliste kaheksas korraline kohtumine toimus 2006. aasta märtsis Brasiilias Curitibas.
2008 COP 9.
Konventsiooniosaliste üheksas korraline kohtumine toimus 2008. aasta mais Saksamaal Bonnis.
2010 COP 10 (Nagoya).
Vt ka: Nagoya protokoll
Konventsiooniosaliste kümnes korraline kohtumine toimus 2010. aasta oktoobris Jaapanis Nagoyas. Sellel kohtumisel ratifitseeriti Nagoya protokoll.
2010. aasta oli rahvusvaheline bioloogilise mitmekesisuse aasta ja bioloogilise mitmekesisuse konventsiooni sekretariaat oli selle keskmes. Nagoyas toimunud COP 10-l toimunud konventsiooni allakirjutanute soovituse alusel kuulutas ÜRO 22. detsembril 2010. aastal 2011–2020 ÜRO bioloogilise mitmekesisuse aastakümneks.
2012 COP 11.
Peamine artikkel: 2012 Hyderabadi bioloogilise mitmekesisuse konverents
2012. aastal Indias Hyderabadis toimuva bioloogilise mitmekesisuse konverentsi (COP 11) eel on alustatud ettevalmistusi bioloogilise mitmekesisuse teemalise ülemaailmse konverentsi ettevalmistamiseks, kaasates vanu ja uusi partnereid ning tuginedes globaalse soojenemise teemalise ülemaailmse konverentsi kogemustele.
2014 COP 12.
Teema "Bioloogiline mitmekesisus säästva arengu nimel" all kogunesid tuhanded valitsuste, valitsusväliste organisatsioonide, põlisrahvaste, teadlaste ja erasektori esindajad 2014. aasta oktoobris Korea Vabariigis Pyeongchangis bioloogilise mitmekesisuse konventsiooni osaliste konverentsi 12. kohtumisele (COP 12).
6.–17. oktoobrini 2014 arutasid konventsiooniosalised bioloogilise mitmekesisuse strateegilise kava 2011–2020 ja selle Aichi bioloogilise mitmekesisuse eesmärkide rakendamist, mis tuleb saavutada selle kümnendi lõpuks. Aruteludele andsid teavet bioloogilise mitmekesisuse konventsiooni lipulaeva hindamisaruande Global Biodiversity Outlook 4 tulemused.
Konverentsil anti vahehindamine ÜRO bioloogilise mitmekesisuse aastakümne (2011–2020) algatusele, mille eesmärk on edendada looduse säilitamist ja säästvat kasutamist. Kohtumisel saavutati kokku 35 otsust, sealhulgas otsus "Soolise võrdõiguslikkuse süvalaiendamise" kohta, et lisada bioloogilise mitmekesisuse analüüsile sooline aspekt.
Kohtumise lõpus võeti vastu "Pyeongchangi teekaart", milles käsitletakse võimalusi bioloogilise mitmekesisuse saavutamiseks tehnoloogilise koostöö, rahastamise ja arengumaade suutlikkuse tugevdamise kaudu.
2016 COP 13.
Konventsiooniosaliste kolmeteistkümnes korraline kohtumine toimus 2.–17. detsembrini 2016 Mehhikos Cancúnis.
2018 COP 14.
Konventsiooniosaliste 14. korraline kohtumine toimus 17.–29. novembril 2018 Egiptuses Sharm El-Sheikhis. 2018. aasta ÜRO bioloogilise mitmekesisuse konverents lõppes 29. novembril 2018 laiaulatusliku rahvusvahelise kokkuleppega, et pöörata ümber globaalne looduse hävimine ja bioloogilise mitmekesisuse vähenemine, mis ohustab kõiki eluvorme Maal. Osapooled võtsid vastu vabatahtlikud suunised kliimamuutustega kohanemise ja katastroofiohu vähendamise ökosüsteemipõhiste lähenemisviiside kavandamiseks ja tõhusaks rakendamiseks. Samuti leppisid valitsused kokku, et kiirendavad meetmeid 2010. aastal kokku lepitud Aichi bioloogilise mitmekesisuse eesmärkide saavutamiseks kuni 2020. aastani. Töö nende eesmärkide saavutamiseks toimuks ülemaailmsel, piirkondlikul, riiklikul ja piirkondlikust tasandist madalamal tasandil.
2021/2022 COP 15.
Peamine artikkel: 2022 ÜRO bioloogilise mitmekesisuse konverents
Osapoolte 15. kohtumine pidi algselt toimuma 2020. aastal Hiinas Kunmingis, kuid koroonapandeemia tõttu lükati see mitu korda edasi. Pärast seda, kui alguskuupäeva kolmandat korda edasi lükati, jagati konvent kaheks istungiks. 2021. aasta oktoobris toimus peamiselt veebipõhine üritus, kus üle 100 riigi kirjutas alla Kunmingi bioloogilise mitmekesisuse deklaratsioonile. Deklaratsiooni teemaks oli "Ökoloogiline tsivilisatsioon: ühise tuleviku loomine kogu elule Maal". Oktoobri koosolekul lepiti esialgu kokku 21 tegevusele suunatud eesmärgi eelnõu, mida arutatakse täiendavalt teisel istungil: isiklikul üritusel, mis pidi algselt algama 2022. aasta aprillis, kuid mis toimus hiljem 2022. aastal. COP 15 teine osa toimus lõpuks 5.–17. detsembril 2022 Kanadas Montréalis. Konventsiooniosalised võtsid koosolekul vastu uue tegevuskava; Kunmingi-Montreali ülemaailmse bioloogilise mitmekesisuse raamistiku.
2024 COP 16.
Peaartikkel: 2024. aasta ÜRO bioloogilise mitmekesisuse konverents
Poolte 16. kohtumine on kavandatud 2024. aastal Colombias. Algselt kavatses seda korraldada Türgi, kuid pärast mitmeid maavärinaid 2023. aasta veebruaris pidid nad korraldustöö katkestama.