tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Drusti vald

Drusti vald (läti keeles "Drustu pagasts") on vald Lätis Smiltene piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Variņi ja Launkalne vallaga, Cēsise piirkonna Dzērbene, Jaunpiebalga ja Zosēni vallaga ning Gulbene piirkonna Ranka vallaga.
Valla pindala on 157 km². 2016. aasta seisuga elas seal 854 inimest. Valla keskus on Drusti küla.
Ajalugu.
Aastal 1935 oli valla pindala 120 km². 1945. aastal moodustati valda Drusti ja Pērļupe külanõukogu, aga aastal 1949 likvideeriti vald ametlikult. Aastal 1951 liideti Drusti külanõukoguga Pērļupe külanõukogu, aastal 1956 Launkalne külanõukogu, aga aastal 1975 Gatarta külanõukogu. Aastal 1990 muudeti külanõukogu vallaks. Aastatel 2009–2021 kuulus vald Rauna piirkonda.
Loodus.
Vald asub suuremalt jaolt Vidzeme kõrgustikul. Tähtsamad jõed on Koiva jõgi ja selle lisajõgi Palsa. Suurim kõrgus on 247,7 meetrit (Slapjuma kalns). Vallas on 22 suuremat järve, neist suurim on 26,3 ha suurune Auļukalnsi järv.
Looduskaitse all on Launkalne-Drusti mänd, tamm nimega Pagalma saimnieks ja arvukalt nimetuid põlispuid Gatarta ümbruskonnas.
Kultuurimälestised.
Muinsusmälestistest on riikliku kaitse all Drusti luteri kirik (sealhulgas sealsed kantsel, altar, orelirõdu ja lühtrid), Ķeveri muinaskalmed, Jauntēvenēni muinaskalmed, Lejasmīlakši muinaskalmed ehk Kalmemägi, Kalna Dolese muinaskalmed, Dūķi järveasula ning Auļukalnsi järveasula.
Regionaalse kaitse all on Jauntēvenēni muinaskalmed, Gatarta mõisasüda, sealsed lindla, peahoone, magasiait, ait, Kundziņkrogsi kõrts, aedniku maja, jääkelder ja park, Oškalni keskaegne kalmistu, Skripsti muinaskalmed, Mindaugi keskaegsed kalmistud, Drusti keskaegne kalmistu, Valstkalni keskaegne kalmistu ja Ješki muinaskalmed. Kohaliku kaitse all on Mīlakšase ristikivi, Žvīguri keskaegne kalmistu, Kalnastādiņi muinaskalmed ja Ješki kalmemäe muinaskalmed. 
Asustus.
Aastal 2011 elas vallas 845 lätlast, 69 venelast, 8 valgevenelast, 5 ukrainlast, 7 poolakat ja 4 leedulast.
Valla külad:
Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.
Globaalne kodakondsus

Globaalne kodakondsus (inglise keeles "global citizenship") on World Service Authority propageeritav idee kodakondsusest, mis ületaks riikide piire ja hõlmaks tervet inimkonda.
Globaalse kodakondsuse idee kohaselt ei pea inimene loobuma oma senisest kodakondsusest ega muust kohalikust identiteedist, kuid need hakkavad võrreldes globaalse kodakondsuse ja ülemaailmse kogukonna identiteediga asuma teisel kohal.
Globaalset kodakondsust on seostatud ka globaliseerumise ideega.
Fitlap

Fitlap on kliendi andmetega kohanev virtuaalne toitumiskava, mis aitab kaalu langetada ja õpetab inimesi tervislikult toituma.
Ajalugu ja areng.
Fitlap OÜ asutati René Laane eestvedamisel 2015. aasta 9. jaanuaril. OÜ Fitlap sai 2018. aastal kaubamärgi "Fitlap" haldajaks. 
Fitlap OÜ on 2022. aasta alguse seisuga jõudnud peaaegu 300 000 inimeseni. 
Fitlap tegutseb nii Eesti kui ka USA turul. 
Ettevõtte ainuomanik on René Laane. Ta on sotsiaalteaduste magister ("cum laude"), lõpetanud Tartu Ülikooli majandusteaduskonna strateegilise juhtimise erialal.
Žizdra rajoon

Žizdra rajoon (vene keeles "Жиздринский район") on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Kaluga oblasti edelaosas. Rajooni keskus on Žizdra linn.
Rajoon piirneb kirdes Duminitši rajooniga, kagus Hvastovitši rajooniga, edelas Brjanski oblastiga ja loodes Ljudinovo rajooniga.
Rajooni pindala on 1250 km². Elanike arv oli 2020. aastal 10 122, 2012. aastal 10 464, 2009. aastal 10 829 ja 2002. aastal 11 725.
Žizdra rajoonis on 95 asulat, mis kuuluvad ühe linnaasunduse (Žizdra linna) ja kuue külaasunduse koosseisu.
Rajooni tähtsamad jõed on Žizdra, Pesotšnja ja Ovsorok.
Berend Gildenmann

Berend "(ka Bernhard, Pärend)" Gildenmann (3. oktoober 1822 (vana kalendri järgi) Vana-Vigala, Peru talus – 8. aprill 1884 Pärnu), oli koolmeister, kirjanik ja trükkal.
Alghariduse sai Tõnumaa Oese külakoolis, mis alustas tööd 1833. aastal ja kus koolmeistriks oli tema isa Mihkel Gildenmann. Aastail 1837–1839 õppis Berend Tallinna saksa kreiskoolis. 1839. aasta sügisest hakkas ta pidama koolmeistriametit Oesel, kus oli õpetajaks kuni 1844. aasta kevadeni, edasi läks ta õpetajaks Jädivere koolmeistrite seminari (näidis-kihelkonnakool), kus töötas kuni 1851. aastani. 1844–1845 ilmus Vigalas Jädivere seminaris käsitsi kirjutatud nädalaleht "Õppetus wabbadrahwale", mille teksti kirjutas saksa keeles mõisaomanik B. von Uexküll ja mugandas maakeelde Berend Gildenmann.
1851–1853 töötas Pärnu linna külje all olevas Sauga kirjutuskoolis (vallakooli) koolmeistrina. Edasi läks elama Pärnu Ülejõele, kus ta hakkas raamatuköitjaks, kus sündis pere 3 tütart. 1857. aasta teisest poolest läks pere elama Haapsallu, kuid järgmisel aastal koliti tagasi Pärnusse. 1858. aastal avati Pärnus raamatuköitja Berend Gildenmanni töökoda. 26 veebruaril 1859 osteti Pärnus 1200 hõberubla eest Johann Friedrich Graebneri maja ja aasta lõpul said neist Pärnu linnakodanikud. 1868. aastal Gildenmann pankrotistus. 20. jaanuaril 1871 oli Berend Gildenmann kantud Pärnumaa vangla arreteeritute nimekirja, vangistuse põhjuseks oli joomatõbi. Pärnu Vaestekolleegium otsustas joomatõbise, kuid töövõimelise mehe saata Riia parandustöömajja. 1881. aasta mais saabus ta haigena tagasi Pärnu ja sattus kohe haigemajja. 1881. aastal, kui ta sai haiglast välja, kirjutas avalduse Pärnu Vaestekolleegiumile, et talle antaks tasuta koht Pärnu vaestemajas.&lt;br&gt;Berend Gildenmann suri 8. aprillil 1884 liigjoomise tagajärjel. Tema haud Vana-Pärnu kalmistul on teadmata.
Teosed.
Berend Gildenmann on koostanud üheksa trükis ilmunud raamatut.
Babõnino rajoon

Babõnino rajoon (vene keeles "Бабынинский район") on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Kaluga oblasti keskosas. Rajooni keskus on Babõnino asula. Suurim asula rajoonis on Vorotõnsk.
Rajoon piirneb põhjas Dzeržinski rajooniga, kirdes Kaluga lähiümbrusega, idas Peremõšli rajooniga, lõunas Kozelski rajooniga, läänes Meštšovski rajooniga ja loodes Juhnovi rajooniga.
Rajooni pindala on 870 km². Elanike arv oli 2012. aastal 20 377, 2009. aastal 22 699 ja 2002. aastal 22 143.
Babõnino rajoonis on 121 asulat, mis kuuluvad ühe linnaasunduse (Vorotõnski linnaasundus) ja viie külaasunduse koosseisu.
Rajooni tähtsamad jõed on Bezvel, Bolšoi Berezui ja Võssa.
Eduard Mässo

Eduard Mässo (ka Eduard Mäss; 25. mai 1893 Ranna vald, Tartumaa – 22. august 1947) oli eesti kunstnik, kes viljeles linoollõiget ja maastikumaali.
Elulugu.
Eduard Mässo õppis Tartus Aleksandri gümnaasiumis, mille lõpetas 1913. aastal. Samal aastal asus ta õppima Peterburi Keiserliku Kunstide Edendamise Seltsi kunstikooli.
1914. aastal töötas Moskvas Novodevitšje nunnakloostris kiriku maalitöödel.
Aastatel 1917–1918 töötas õpetajana Ranna vallas.
Osales vabatahtlikuna Eesti vabadussõjas miiniristlejal Lennuk.
Aastatel 1919–1920 õppis kunstiühingu Pallas kunstikoolis.
Aastatel 1920–1922 õppis ta Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonnas. Akadeemiliselt kuulus ta Eesti Üliõpilaste Seltsi. 
Hiljem töötas joonistamise õpetajana keskkoolis. Aastatel 1921–1923 oli ta Tartu Kunstide Edendamise Seltsi esimees, alates 1925. aastast Eesti Kunstnikkude Liidu liige.
Aastatel 1942–1944 elas ta Tartumaal Pala vallas Raatveres.
Isiklikku.
Tema vennapoeg oli eesti allveearheoloog Vello Mäss.
Mangareva

Mangareva on Prantsuse Polüneesia Gambier´ saarte keskne ja suurim saar. Seda ümbritsevad väiksemad saared: Taravai edelas, Aukena ja Akamaru kagus ja põhjapoolsed saared. Mangareval on 1239 elanikku (2012) ja suurim küla Rikitea on Gambieri saarte tähtsaim linn.
Saar on umbes 8 kilomeetrit pikk ja pindalaga 15,4 km2 moodustab kogu Gambieri saarte maa-alast umbes 56%. Gambiersi saarte kõrgeim punkt on Mangareva lõunarannikul asuv 441 m kõrgune Duffi mägi. Saarel on suur laguun läbimõõduga 24 kilomeetrit, mis sisaldavad riffe, milles leidunud kala- ja karbiliigid aitasid iidsel saarlastel ellu jääda palju edukamalt kui lähedal asuvatel saartel, kus riffe polnud.
Esimene eurooplane, kes jõudis oma laevaga Duff Mangarevale, oli 1797. aastal Briti kapten James Wilson. Wilson nimetas saare rühma admiral James Gambieri auks, kes oli aidanud tal oma laeva varustada.
Kahendsüsteem.
Mangareva saarel tehtud kultuuriuuringud näitavad, et selle elanikud võtsid kahendsüsteemi kasutusele vähemalt 300 aastat enne Saksa matemaatik Gottfried Leibnizi.
Binaarse süsteemi avastamine saarel 1450. aastal on üllatav arvestades saarte asukohta.
Praeguseks on vana numeratsioon kasutuselt kadunud, kuna saared olid nii pika aja jooksul Prantsusmaa kontrolli all, kes juurutasid araabia numbrite süsteemi, millega eurooplased on kõige paremini tuttavad. Teadlased Andrea Bender ja Sieghard Beller avastasid, et saarel elanud muistsed matemaatikud ühendasid kaks numbrisüsteemi uudseks binaarseks süsteemiks, mis võimaldas neil vähendada traditsioonilistes binaarsüsteemides kasutatavate numbrite arvu: näiteks 130 on kahendsüsteemis 10000010; Mangareva süsteemis esindab seda VTK – V ("varu") tähistab 80, T ("tataua") on 40, ja K ("takau") on 10.
Rauna vald

Rauna vald (läti keeles "Raunas pagasts") on vald Lätis Smiltene piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Blome, Branti ja Launkalne vallaga ning Cēsise piirkonna Dzērbene, Priekuļi, Veselava, Liepa ja Mārsnēni vallaga.
Valla pindala on 152 km². 2016. aasta seisuga elas seal 2603 inimest. Valla keskus on Rauna küla. Vallavanem on Māris Lazdiņš.
Ajalugu.
Aastal 1935 oli valla pindala 210,9 km². 1945. aastal moodustati valda Rauna ja Mežole külanõukogu, aga aastal 1949 likvideeriti vald ametlikult. Aastal 1951 liideti Rauna külanõukoguga Baižkalnsi külanõukogu, aastal 1954 aga Mežole külanõukogu, Aastal 1968 liideti külanõukoguga Dzērbene külanõukogu kolhoosi Sarkanais oktobris maad, ent Rauna külanõukokku kuuluvad Dzērbene sovhoosi maad liideti Dzērbene külanõukoguga. 
Aastal 1990 muudeti külanõukogu vallaks. Aastatel 2009–2021 kuulus vald Rauna piirkonda.
Loodus.
Vald asub suuremalt jaolt Vidzeme kõrgustikul, kirdeosas ka Tālava madalikul. Tähtsamad jõed on Rauna jõgi ja Lisa jõgi. Suurim kõrgus on 221,5 meetrit.
Looduskaitse all on Rozese mänd ja arvukalt nimetuid põlispuid Rauna ümbruskonnas. Valda jääb ka 25 hektari suurune Raunas Staburagsi hoiuala.
Muinsusmälestised.
Muinsusmälestistest on riikliku kaitse all Rauna luteri kirik ja kirikaed (sealhulgas selle kantsel, orel, altar, reljeefid "Kolgata" ja "Aadam ja Eeva" ning G.Grāve hauaplaat), Raunas asuv arsti maja, Rauna muinaslinnus, Rauna piiskopilinnus, Tanīsa linnamägi, Vilciņi muinaskalmed ja Mūri muinaskalmed. 
Kohaliku kaitse all on Rimšase muinaskalmed. Regionaalse kaitse all on Rauna kiriku keskaegne kalmistu, Rauna keskaegne kalmistu ja sealsed ristikivid, Rauna vesiveski, Upmaļi muinaskalmed, Stuķi kantsi keskaegsed kindlustised, Pakuļi keskaegne kalmistu, Strīķeļi keskaegne kalmistu, Lielķipji keskaegne kalmistu, Krieviņi keskaegne kalmistu ehk Türgi hauad, Jaunlaiviņi keskaegne kalmistu ning sealsed ristikivid, Baložkalni keskaegne kalmistu ja Jaundānieli muinaskalmed ehk Kuradikalmistu. 
Asustus.
Aastal 2011 elas vallas 2403 lätlast, 98 venelast, 71 valgevenelast, 15 ukrainlast, 43 poolakat ja 5 leedulast.
Valla külad:
Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.
Ruslan Tarahhovski

Ruslan Igorjevitš Tarahhovski (vene keeles Руслан Игоревич Тараховский; sündinud 22. detsembril 1980 Jakutskis Jakuudi ANSV-s) on jakuudi näitleja ja lavastaja. 
Ta on 2010. aastast Oiunski-nimelise Sahha akadeemilise teatri pealavastaja. Ta on teatris lavale toonud muuhulgas Colin Higginsi näidendi "Harold and Maude", Anderseni "Lumekuninganna" ja Aleksei Kulakovski "Šamaani unenäo".
Haridustee.
Pärast Štšepkini-nimelise Kõrgema Teatrikooli lõpetamist näitekunsti erialal 2002. aastal Moskvas asus ta näitlejana tööle Jakuudi draamateatrisse. 2006. aastal lõpetas ta Arktika Riikliku Kunstide ja Kultuuri Instituudi režii erialal.
Film.
2012. aastal mängis ta peaosa Vjatšeslav Semjonovi lavastatud mängufilmis "Lõahh" ("Лыах") – kurttumma Paveli rollis.
Royal Jordanian

Royal Jordanian Airlines on Jordaania rahvuslik lennufirma. Nende peakontor asub Ammanis ning kodulennujaam on Kuninganna Alia rahvusvaheline lennujaam samuti Ammanis. 
Royal Jordanian on lennufirmade ühenduse Oneworldi liige. Ettevõte opereerib enam kui 500 lendu nädalas ja vähemalt 110 väljumisega päevas.
Japan Airlines

Japan Airlines Co., Ltd. (JAL) (日本航空株式会社; "Nihon Kōkū Kabushiki-gaisha") on Jaapani rahvuslik lennufirma. See on suuruselt teine lennufirma Jaapanis. 
Sellel on kaks peamist kodulennujaama, mis asuvad Tokyos: Narita rahvusvaheline lennujaam ja Haneda rahvusvaheline lennujaam. 
Lennufirmal on üle 161 lennuki, millega teenindatakse enam kui 92 sihtkohta üle maailma.
Sihtkohad.
Japan Airlinesi rahvusvahelised sihtkohad:
Aasia
Peking, Tianjin, Dalian, Shanghai, Guangzhou, Hongkong, Taipei, Hanoi, Ho Chi Minh, Bangkok, Kuala Lumpur, Singapur, Jakarta, Manila, Soul, Guam, Doha, New Delhi, Bengaluru.
Euroopa
Helsingi, London, Pariis, Frankfurt
Põhja-Ameerika
Boston, New York, Chicago, San Francisco, Dallas, Los Angeles, San Diego, Seattle, Vancouver, Honolulu, Kailua Kona
Ookeania
Sydney, Melbourne
Auksi-Karula järved

Auksi-Karula järved on järvestik Sakala kõrgustiku põhjaosas, Viljandimaal Viljandi vallas.
Järvestik asub kõrgustiku põhjaosa lõhestavas põhja-lõunasuunalises Auksi-Karula ürgorus ja selle naabruses asuvas nn. Pärsti nõos. Auksi-Karula ürgorus asuvad järved ahelana ja neid ühendab põhjapoolseimast Auksi järvest alguse saav Uueveski oja, mis suubub Viljandi järve põhjaosasse.
Auksi-Karula järved Auksi-Karula ürgorus:
Auksi-Karula järved Pärsti nõos:
Boris von Uexküll

Boris von Uexküll (nagu teda enamasti kutsuti) ehk Berend Johann Friedrich von Uexküll (1793–1870) oli Vana-Vigala mõisnik, kaardiväerittmeister.
Muuhulgas Hegeli sõber, kellega ta ka kirjavahetust pidas. 
Ta oli Vigala eraõiguse väljakuulutaja Berend Johanni vanim poeg. Ta armastas eesti rahvast, kasutas oma rikkust koolide rajamiseks ja sisustamiseks, oli eestvedajaks Vigala Maarja kirikuhoone laiendamisel aastatel 1844/45 tänase suuruseni. Ta oli võlgades ja vabanes neist alles peale naitumist tubli neiuga, kes tal üle kolme rubla päevas ei lasknud kulutada. Ta asutas köstrikooli 1823. aastal Vigala köstrimajasse ja kulud võttis enda kanda. Ta lasi ehitada Tõnuma nõmme Oese kooli 1833. aastal ja Jädivere seminari 1844. aastal. 
Oese kooli õpetajate palk tuli mõisast ja õpilased said toetustki. Oese kooli jaoks lasi ta trükkida Münchenis eestikeelse noodiraamatugi. Oese kool oli ka põllutöökooliks, mille praktika baasiks tänases keelepruugis oli Vana-Vigala mõis. Seal oli õpetajaks aastakümneid Matthias Johann Eiseni isa Jaan Eisen, kelle õpilastest kümme läksid mõisavalitsejateks. Lauluõpetuse ja pillide valmistamisega pani ta aluse muusikaelule Vigalas, mis puhkes õide sajandi lõpu poole.
Arne Luht

Arne Luht on eesti muusik ja ajakirjanik. 
Luht on olnud klahvpillimängija ansamblites Psycho, Nemo, Armaada jt. 
Luht on töötanud Raadio Vaba Euroopa eesti toimetuses Münchenis ja Prahas.
Tallinna linnavolinike loend (1904)

Valitud 9.–15. detsember 1904.
Valimistel said eestlased 39 kohta, venelased 3 ja sakslased 17.
Lõbus Ajaviide

Lõbus Ajaviide": perekondlik piltidega nädalleht", oli meelelahutus ajaleht, mis ilmus 1922. aasta mais Tallinnas. Väljaandjateks Henrik Saar ja J. Sooba. Vastutavaks ja tegevtoimetaja Henrik Saar. Ajalehte trükiti Tallinnas, "A. Raudsepp ja J. Kirsipuu" trükikojas. Ajaleht ilmus korra nädalas. Ajalehte ilmus kaks numbrit.
Nõges (perekonnanimi)

Nõges on eesti perekonnanimi.
Nõges on ka nimede eestistamisel antud perekonnanimi (endine Nautras).
Valter Nõgese palvel on Nõges kantud perekonnanimede kaitseregistrisse nr. 225 all.
Nime kandjaid:
Tallinna linnavolinike loend (1909)

Valitud 7.–8. jaanuar 1909.
Volinikuks valiti 36 eestlast ja 9 venelast Eesti-Vene erakonnast ja 13 sakslaste erakonna kandidaati.
Mestmacher

Mestmacher (vene keeles "Местмахер") oli saksa päritolu vene aadlisuguvõsa. 
Ajalugu.
Suguvõsa täpne päritolu on ebaselge. XVII sajandil Bremenis elanud Johannes Mestmacher (1664 − pärast 1708) võis olla perekonna esiisa. Tallinnas admiraliteedi ehitusmeistri pojana sündinud Johann von Mestmacher (1733−1805) astus Vene tsiviilteenistusse ja tegi diplomaatilist karjääri. 1777. aasta 6. juunil annetas keisrinna Katariina II talle parunitiitli. Suguvõsa kustus meesliinis 1909. aastal.
Mestmacher-Budde.
Kuna parun Pavel Pavlovitš Mestmacheril (suri 1909) järeltulijaid ei olnud, kustus suguvõsa meesliinis tema surmaga. Tema noorem õde Aleksandra (1850−1909) oli abielus Tallinnast pärit jalaväekindral Viktor Buddega (1836−1903). Sellest abielust sündinud poeg Viktor Viktorovitš Budde (1881−1914) sai 1. detsembril (vkj) 1902 Riiginõukogu otsusega õiguse kasutada parunitiitlit ja nime Mestmacher-Budde.
Mestmacherid rüütelkonna matriklis.
19. veebruaril 1789 immatrikuleeriti ta Kuramaa rüütelkonna matriklisse. 1866. aasta 22. veebruaril (vkj) võeti parun Paul Mestmacher (1807−pärast 1866) Podoolia kubermangu aadlisuguvõsaraamtusse (V raamat ehk tituleeritud aadel). 29. aprillil (vkj) 1898 võeti sinna tema lapsed parun Pavel Pavlovitš Mestmacher (suri 1909), paruness Jelena, paruness Olga ja paruness Aleksadra (1850−1909).
Tallinna linnavolinike loend (1917)

Tallinna linnavolinike loend (1917) on 13.–18. veebruar 1917. aastal valitud Tallinna Linnavolikogu linnavolinike loetelu.
Valimistel said volikogu 80 kohast eestlased 50 kohta, venelased 10 ja sakslased 20.
= Veebruarivalimised =
6. linnajagu (Toompea).
= Augustivalimised =
Vene Ajutise Valitsuse 12. aprillil 1917 vastu võetud määrus Eestimaa kubermangu administratiivse juhtimise ja kohaliku omavalitsuse ajutise korra kohta muutis Eestimaa ja Liivimaa kubermangu piire ning uuendas senist kubermangu ja kohaliku omavalitsuse valitsemiskorda Eestimaa kubermangus. Maakondades asutati ajutised maakonna maa-nõukogud, maakondade ja linnade asemikud olid moodustatava ajutise kubermangu maa-nõukogu liikmed.
1917. aasta märtsis tuli kokku venekeelse enamusega Tallinna Tööliste ja Soldatite Saadikute Nõukogu, 22. märtsil otsustati Tallinna linnavolikogu istungil täiendada linnavolikogu 40 Tallinna Tööliste ja Soldatite Saadikute Nõukogu liikme ja 40 Tallinna ühiskondlike organisatsioonide esindajatega. 
1917. aasta suvel toimusid Kaksikvõimu ajal Eestis aga uute Tallinna Linnavolikogu liikmete demokraatlikud valimised. Valimisõigus anti kõigile vähemalt 20-aastastele isikutele, kes elasid valimisnimekirjade koostamise ajal Tallinnas. 19. (6. vkj) augustil 1917 toimunud Tallinna Linnavolikogu valimistel, osalesid lisaks 87 938 valijale ka 17 055 Tallinnas asuvad Venemaa armee ja sõjalaevastiku sõjaväelast ning madrust. Sõjaväeteenistuses asunud isikud osalesid valimistes üldistel alustel. Kokku osales 104 993 valimisõigusega isikust, 69 826 valijat. Tallinna Linnavolikogus said enamuse sotsiaaldemokraadid-enamlased (31 kohta), esseerid (22) ja sotsiaaldemokraadid-vähemlased (12). 101 saadikuga Tallinna Linnavolikogu valis linnavolikogu esimeheks enamlase Jaan Anvelti, kelle abideks said esseer Jaak Ümarik ja vähemlane Nikolai Köstner. Üheksaliikmelise Tallinna Linnavalitsuse esimeheks sai samuti enamlane Voldemar Vöölmann, linnavalitsusse kuulusid Voldemar Vöölmann, Nikolai Janson, Ivan Rabtšinski, Mägi, Grigori Sokolov, Karl Kuulmann, Jakob Hlebnikov, Mihkel Martna, Aleksander Pallas.
Sotsialistide-revolutsionääride nimekiri nr 11.
Venemaa Sotsialistide-Revolutsionääride Partei. Iseseisva Eesti Sotsialistide-Revolutsionääride Partei loomine teostus 1917. aasta sügisel, Venemaa SRP eesti osakondade II kongressil 17.–20. septembril (vkj) Tartus.
Üürnike bloki nimekiri nr 14.
Nimekirjas nr. 14 oli korteriüürnikkude seltsist "Üürnik", Eesti Tööerakonna (rad.-sots.), Tallinna Eesti Sõjaväelaste Nõukogu, Tallinna Linnateenijate Seltsist ja Tallinna Eesti Naisseltsi rühma ühine blokk.
Ameerika kokkerspanjel

Ameerika kokkerspanjel on Ameerika Ühendriikidest pärinev koeratõug.
Inglise kokkerspanjel

Inglise kokkerspanjel on Suurbritanniast Inglismaalt pärinev koeratõug.
Tallinna linnavolinike loend (1913)

Tallinna linnavolinike loend (1913) on 30. märtsil 1913. aastal valitud Tallinna linnavolikogu Tallinna linnavolinike loetelu.
Valimistel said Tallinna linnavolikogu 80 kohast eestlased 47 kohta, venelased 5 ja sakslased 28.
Aarma

Aarma on eesti perekonnanimi.
Eestistamisel on perekonnanimi Aarma antud isikutele varasema perekonnanimega Aabram, Aarmann, Abram, Akkermann, Aleksandroff, Aleksandrov, Amann, Archipov, Arman, Armann, Bõstrov, Ditjakin, Haamann, Hermann, Mühlberg, Müller, Nopasson, Piikmann, Seks, Shleifer, Tsõplätkin ja Zõplätkin. 
Gunnar Aarma (endise perekonnanimega Abram) palvel kanti Aarma perekonnanimede kaitseregistrisse nr. 384 all.
2017. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Aarma 110 inimesel (53 mehel ja 57 naisel). Perekonnanimede levikult on Aarma meeste puhul 1915. ja naiste puhul 1987. kohal.
Nime kandjaid:
Kösti vesiveski

Kösti vesiveski on kaitsealune veskihoone Viljandi linnas Oja teel.
Veski on rajatud Uueveski ojal asuva Kösti Veskijärve paisule arvatavasti juba 18. sajandi lõpul. Praeguse hoone vanem osa on ilmselt ehitatud 19. sajandi teisel poolel. 1930. aastatel ehitati hoone kohati kahekorruseliseks ning jõepoolsesse otsa liideti mootoriruum. Pärast Teist maailmasõda asus veskihoones kohvi- ja kamatööstus ning hoonet ehitati ümber ja lisati ka juurdeehitisi.
Veskihoone on registreeritud riikliku ehitismälestisena registrinumbriga 14728.
Tänapäeval töötab veskihoones Kösti hüdroelektrijaam.
Aasnurm

Aasnurm on eesti perekonnanimi.
Nimede eestistamisel on perekonnanime Aasnurm antud Halinga ja Holstre vallas isikutele, kelle varasem perekonnanimi on Adamson.
Eduard Aasnurme palvel kanti perekonnanimi Aasnurm perekonnanimede kaitseregistrisse nr. 227 all.
2025. aasta 1. jaanuari seisuga kandis perekonnanime Aasnurm Eestis vähem kui viis mees- ja 7 naissoost isikut.
Duminitši rajoon

Duminitši rajoon (vene keeles "Думиничский район") on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Kaluga oblasti edelaosas. Rajooni keskus on Duminitši alev.
Rajoon piirneb kirdes Suhhinitši rajooniga, kagus Uljanovo rajooniga, lõunas Hvastovitši rajooniga, edelas Žizdra rajooniga, idas Ljudinovo rajooniga ja loodes Kirovi rajooniga.
Rajooni pindala on 1174 km². Elanike arv oli 2012. aastal 14 984, 2009. aastal 15 077 ja 2002. aastal 16 264.
Duminitši rajoonis on 78 asulat, mis kuuluvad ühe linnaasunduse (Duminitši) ja kolmeteistkümne külaasunduse koosseisu.
Rajooni tähtsaim jõgi on Žizdra.
Galvanotehnika

Galvanotehnika on esemete elektrolüütiline katmine metalli- või metallisulamikihiga.
Galvanotehnikas eristatatakse galvanosteegiat ja galvanoplastikat.
Saratseenid

Saratseenid (ladina keeles "Saraceni") oli üldnimetus keskaegses Euroopas Loode-Araabia araablaste kohta ning hiljem Euroopa ja Bütsantsi kristlike ajaloolaste kasutatud nimetus kõigi araablaste kohta. Ristisõdade ajal hakati saratseenideks nimetama kõiki muslimeid.
Aksenija Posselskaja

Aksenija Vassiljevna Posselskaja (vene keeles Аксения Васильевна Посельская; 24. detsember 1924 Tšuraptša uluss, Jakuudi ANSV – 1983) oli jakuudi balletitantsija, esimene jakuudi baleriin.
Aastatel 1944–1946 õppis ta Moskva Suure Teatri juures asuvas koreograafiakoolis. Pärast õpinguid naasis ta Jakutskisse, kus aastatel 1946–1952 töötas Jakuudi Muusika- ja Draamateatri muusika-teatristuudios balletiartistina.
Aastatel 1952–1954 oli Posselskaja valesüüdistuse alusel uurimise all. Vabanes 1954. aastal amnestia alusel. 1957. aastal sai temast taas Jakuudi Muusika-Draamateatri balletisolist. Aastatel 1959–1961 oli ta stažeerimisel Moskvas. Hiljem jätkas ta koduteatris balletirepetiitorina.
Tema eestvedamisel avati 1966. aastal Jakuudi vabariiklikus kultuurharidustöö koolis koreograafiaosakond. Kuni oma elu lõpuni töötas ta seal tantsupedagoogina.
Mälestuse jäädvustamine.
2004. aastal nimetati Jakutski koreograafiakool Aksenija Posselskaja auks Aksenija Posselskaja nimeliseks Jakutski Koreograafiakooliks.
Isiklikku.
Tema abikaasa oli Jakuudi ANSV haridusminister Semjon Sjulski. Nende tütar Natalja Posselskaja oli balletitantsija.
Natalja Posselskaja

Natalja Semjonovna Posselskaja (vene keeles Наталья Семёновна Посельская; 12. aprill 1946 Moskva – 8. juuli 2011 Jakutsk) oli jakuudi balletitantsija, balletipedagoog ja koreograaf, pedagoogikakandidaat, Sahha riikliku preemia laureaat.
Ta oli Jakutski koreograafiakooli rajaja, direktor ja kunstiline juht. 1992. aastal avati Posselskaja eestvedamisel Žirkovi-nimelise Jakutski Muusikakooli juures koreograafiaosakond, mis 1995. aasta reorganiseeriti iseseisvaks õppeasutuseks – Vabariiklikuks koreograafiakooliks. 2004. aastal nimetati kool ümber jakuudi esimese baleriini auks Aksenija Posselskaja nimeliseks Jakutski koreograafiakooliks.
Haridus- ja töökäik.
Pärast Novosibirski koreograafiakooli lõpetamist 1965. aastal asus Natalja Posselskaja tööle balletisolistina Jakuudi Muusika- ja Draamateatrisse. Aastatel 1976–1978 oli ta stažeerimisel Vaganova-nimelises Leningradi Akadeemilises Koreograafiakoolis. 1988. aastast tegutses ta balletipedagoogina ja koreograafina. 1990. aastal lõpetas ta GITIS-e pedagoogikaosakonna.
Mälestuse jäädvustamine.
Aksenija Posseskaja nimeline Jakutski Koreograafiakool nimetati 2011. aastal ümber Aksenija ja Natalja Posselskaja nimeliseks Jakutski Koreograafia Kolledžiks.
Isiklikku.
Tema ema oli balletitantsija Aksenija Posselskaja ja isa Jakuudi ANSV haridusminister Semjon Sjulski.
Semjon Sjulski

Semjon Semjonovitš Sjulski, õieti Semjon Semjonovitš Aleksejev, (vene keeles Семён Семёнович Сюльский; 1908 Njurba uluss – mai 1952) oli jakuudi rahvusest Jakuudi ANSV riigitegelane, haridusminister, ÜK(b)P Jakuudi Oblastikomitee liige.
Pseudonüümi "Sjulski" võttis ta Njurba ulussi naslegi järgi, milles oli sündinud.
Pärast Herzeni-nimelise Leningradi Riikliku Pedagoogilise Instituudi ajaloo-filosoofiaosakonna lõpetamist asus ta tööle Jakuudi ANSV haridussüsteemi. Aastatel 1941–1944 oli ta Jakuudi ANSV Rahvakomissaride Nõukogu juures asuva Kunstide Valitsuse ülem, 1946–1950 Jakuudi ANSV haridusminister.
1950. aastal viidi ta üle Jakuudi Riikliku Pedagoogilise Instituudi pedagoogikakateedri vanemõpetajaks, ühtlasi töötas ta lektorina vabariiklikus parteikoolis ja marksimi-leninismi õhtuülikoolis.
1952. aasta mais ta tapeti. Kuriteo motiivid jäid kindlaks tegemata ja tapjad leidmata.
Isiklikku.
Tema abikaasa Aksenija Posselskaja ja tütar Natalja Posselskaja olid balletitantsijad.
Waze

Waze (varem FreeMap Israel) on nutitelefonidele ja tahvelarvutitele mõeldud GPS-navigatsioonirakendus.
Rakendus on tasuta ja põhiosa infost sisestavad rakenduse kasutajad. 
Rakenduse esimene versioon avaldati 2006. aastal. Siis oli arendaja Ehud Shabtai eesmärk luua Iisraeli kaardi põhjale kogukonna arendatav heebreakeelne navigatsioonirakendus.
Aïdi

Aïdi (Kesk-atlase Tamazighi keelest tulnud ⴰⵢⴷⵉ, "aydi" "koer") on Marokost Atlase mäestikust pärinev koeratõug.
Kozelski rajoon

Kozelski rajoon (vene keeles "Козельский район") on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Kaluga oblasti keskosas. Rajooni keskus on Kozelski linn.
Rajoon piirneb põhjas Babõnino rajooniga, kirdes Peremõšli rajooniga, idas Tula oblastiga, lõunas Uljanovo rajooniga, läänes Suhhinitši rajooniga ja loodes Meštšovski rajooniga.
Rajooni pindala on 1523 km². Elanike arv oli 2012. aastal 40 702, 2009. aastal 41 007 ja 2002. aastal 44 775.
Kozelski rajoonis on 121 asulat, mis kuuluvad kahe linnaasunduse (Kozelski ja Sossenski linna) ning neljateistkümne külaasunduse koosseisu.
Rajooni tähtsamad jõed on Žizdra, Kljutoma ja Serjona.
Uljanovo rajoon

Uljanovo rajoon (vene keeles "Ульяновский район") on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Kaluga oblasti keskosas. Rajooni keskus on Uljanovo asula.
Rajoon piirneb põhjas Suhhinitši ja Kozelski rajooniga, idas Tula oblastiga, kagus Orjoli oblastiga, lõunas Hvastovitši rajooniga ja loodes Duminitši rajooniga.
Rajooni pindala on 1656 km². Elanike arv oli 2012. aastal 7442, 2009. aastal 7576 ja 2002. aastal 8870.
Uljanovo rajoonis on 124 asulat, mis kuuluvad kuue külaasunduse koosseisu.
Rajooni tähtsaim jõgi on Võtebet.
Biennaal

Biennaal (itaalia sõnast biennale 'kaheaastane') on iga kahe aasta tagant toimuv sündmus. Enamasti räägitakse kunstinäituste biennaalidest.
Vanim biennaal on Veneetsia biennaal, mis toimub aastast 1895.
Triennaal

Triennaal on iga kolme aasta tagant toimuv sündmus. Enamasti räägitakse kunstinäituste triennaalidest.
Triennaale: Balti triennaal, Tallinna rakenduskunsti triennaal.
Jakutski koreograafiakool

Aksenija ja Natalja Posselskaja nimeline Jakutski Koreograafia Kolledž (vene keeles Якутский хореографический колледж им. Аксении и Натальи Посельских) on klassikalise balleti õpetamisega tegelev kool Jakutskis.
1992. aastal avati Natalja Posselskaja eestvedamisel Žirkovi-nimelise Jakutski Muusikakooli juures koreograafiaosakond. Esimeste pedagoogidena asusid seal tööle Natalja Posselskaja ja Zinaida Popova. 1995. aastal reorganiseeriti osakond iseseisvaks haridusasutuseks – Vabariiklikuks Koreograafiakooliks. 2004. aastal nimetati kool jakuudi esimese baleriini Aksenija Posselskaja auks ümber Aksenija Posselskaja nimeliseks Jakutski Koreograafiakooliks. 2011. aastal nimetati koreograafiakool kooli rajaja Natalja Posselskaja mälestuse jäädvustamiseks ümber Aksenija ja Natalja Posselskaja nimeliseks Jakutski Koreograafia Kolledžiks. Kolledži direktor on Darija Dmitrijeva ja kunstiline juht Zinaida Popova.
Aruküla kolhoos

Aruküla kolhoos oli kolhoos Harju rajoonis Raasiku külanõukogus. Kolhoosi keskus asus Järsil.
1968. aastal ühendati Aruküla ümbruse väikemajandid ja loodi Aruküla kolhoos, millele ehitati 1974. aastal Arukülla uus keskusehoone. 
1976. aastal liideti sellega Tasuja kolhoos, mille järel sai Aruküla kolhoos tollase Raasiku külanõukogu, praeguse Raasiku valla piirid (välja arvatud Raasiku). Aruküla keskusse ehitatud uuest kolhoosikeskusest sai ühtlasi Aruküla uus kultuurimaja. 
Kolhoosi juures alustasid tegevust ka kolhoosidevaheline abiettevõte Sõprus ja sordipunkt. 1970. aastatel kerkisid endisele põllumaale, kolhoosi keskusehoone ümber kolhoosi liikmete tarvis ka kümned kortermajad. Sinna ehitati ka uus hoone Aruküla koolile, kellel mõisahoones kitsaks jäi.
Kolhoosi viimane aseesimees oli Toivo Veenre.
Haljala kolhoos

Haljala kolhoos oli kolhoos Rakvere rajoonis Haljala külanõukogus. Kolhoosi keskus asus Haljalas.
1976 ühinesid Haljala kolhoos, Aaspere kolhoos ja Vihula kolhoos uueks loodavaks Viru kolhoosiks.
Suhhinitši rajoon

Suhhinitši rajoon (vene keeles "Сухиничский район") on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Kaluga oblasti keskosas. Rajooni keskus on Suhhinitši linn.
Rajoon piirneb põhjas Meštšovski rajooniga, idas Kozelski rajooniga, lõunas Uljanovo rajooniga, edelas Duminitši ja Kirovi rajooniga ning läänes Barjatino rajooniga.
Rajooni pindala on 1232 km². Elanike arv oli 2012. aastal 25 028, 2009. aastal 24 719 ja 2002. aastal 26 968.
Suhhinitši rajoonis on 155 asulat, mis kuuluvad kahe linnaasunduse (Suhhinitši linna ja Seredeiski alevi) ning seitsmeteistkümne külaasunduse koosseisu.
Rajooni tähtsamad jõed on Brõn ja Nerutš.
Anna Jegorova

 Anna Ivanovna Jegorova (vene keeles Анна Ивановна Егорова; 28. november 1915 Tatta uluss, Jakuudi oblast – 31. august 1995) oli jakuudi ooperilaulja ja ooperilavastaja, Vene NFSV rahvakunstnik.
Ta oli aastatel 1948–1955 Jakuudi Muusika- ja Draamateatri juhtiv solist ja hiljem sai temast ooperilavastaja. 1964. aastal tõi ta lavale Jakuudi Muusika- ja Draamateatris esimese klassikalise ooperi – Pjotr Tšaikovski "Jevgeni Onegini". 1966. aastal lavastas ta Sergei Rahmaninovi "Aleko" ja 1967. aastal Giuseppe Verdi "Traviata".
Haridus- ja töökäik.
1936. aastal kutsus Jakuudi rahvusteatri direktor Tarass Mestnikov ta koorilauljaks teatri juures tegutsevale Mark Žirkovi juhitud koori. Kui Žirkovi initsiatiivil loodi 1944. aastal teatri juurde muusika-teatristuudio, hakkas Jegorova seal laulma. 
1947. aastal laulis ta jakuudi esimeses olongho-rahvusooperis "Njurgun Bootur" ("Ньургун Боотур") naispeakangelase Tuiaarõma Kuo partiid.
Aastatel 1955–1959 töötas ta Jakuudi raadios solistina. 1957. aastal Moskvas toimunud Jakuudi kunstidekaadi raames esines ta Suure Teatri laval teatrialiseeritud oratooriumis. Aastatel 1960–1963 õppis ta Rimski-Korsakovi nimelises Leningradi Riiklikus Konservatooriumis ooperirežii teaduskonnas.
Isiklikku.
Tema tütar Zemfira Kuzmina on arst.
Zemfira Kuzmina

Zemfira Makarovna Kuzmina (vene keeles Земфира Макаровна Кузьмина; sündinud 2. veebruaril 1942 Jakutskis) on jakuudi arst (neuroloog), Venemaa teeneline arst.
Ta töötab Jakutskis Vabariiklikus haiglas nr 2 veresoonte uuringute regionaalses keskuses neuroloogilise osakonna juhatajana. Ta on aastaid uurinud veresoonte patoloogiat Kaug-Põhja tingimustes. Tema initsiatiivil avati Sahhas esimene veresoonte uuringute regionaalkeskus.
Ta pälvis 2016. aastal Ülevenemaalise meditsiinipreemia saavutuste eest võitluses insuldiga "Aeg elada!".
Haridustee.
Ta lõpetas 1965. aastal Irkutski Riikliku Meditsiiniinstituudi. 
Isiklikku.
Tema ema Anna Jegorova oli ooperilaulja.
Meštšovski rajoon

Meštšovski rajoon (vene keeles "Мещовский район") on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Kaluga oblasti keskosas. Rajooni keskus on Meštšovski linn.
Rajoon piirneb põhjas Juhnovi rajooniga, idas Babõnino rajooniga, kagus Kozelski rajooniga, lõunas Suhhinitši rajooniga, läänes Barjatino rajooniga ja loodes Mossalski rajooniga.
Rajooni pindala on 1238 km². Elanike arv oli 2012. aastal 12 729, 2009. aastal 12 156 ja 2002. aastal 13 044.
Meštšovski rajoonis on 121 asulat, mis kuuluvad ühe linnaasunduse (Meštšovski linn) ja nelja külaasunduse koosseisu.
Rajooni tähtsamad jõed on Serena ja Tureja.
Barjatino rajoon

Barjatino rajoon (vene keeles "Барятинский район") on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Kaluga oblasti keskosas. Rajooni keskus on Barjatino asula.
Rajoon piirneb põhjas Smolenski oblastiga, kirdes Mossalski rajooniga, idas Meštšovski rajooniga, kagus Suhhinitši rajooniga, lõunas Kirovi rajooniga ja läänes Spass-Demenski rajooniga.
Rajooni pindala on 1110,3 km². Elanike arv oli 2012. aastal 6249, 2009. aastal 5307 ja 2002. aastal 6614.
Barjatino rajoonis on 103 asulat, mis kuuluvad viie külaasunduse koosseisu.
Rajooni tähtsamad jõed on Nerutš, Užat, Vorona ja Degna.
Necla Kelek

 
Necla Kelek (sündinud 31. detsembril 1957 İstanbulis) on tšerkessi päritolu, Türgis sündinud Saksa sotsioloog ja publitsist.
Ta sündis aastal İstanbulis. Aastal 1968 asus perekond ümber Saksamaale. Ta valmistus saama inseneriks, kuid õppis pärast majandust ja sotsioloogiat. Aastal 2001 kaitses ta Greifswaldi ülikoolis doktoriväitekirja islami naiste kasvatusprotsesside kohta, religioossuse tähtsuse kohta perekonnas ja Türgi päritolu õpilaste ühiskondlikus elus ning avaldas raamatu "Islam igapäevaelus".
Fairtrade

Fairtrade ehk õiglane kaubandus on kauplemisviis ja rahvusvaheline kokkulepe, mis toetab Aafrika, Aasia ja Ladina-Ameerika arengumaade ebasoodsas olukorras olevaid väiketalunikke ja tootjaid. Õiglase kaubanduse eesmärgiks on tagada arenguriikide talunike ja tootjate majanduslik elujõulisus, sh tootjale kõiki kulusid kattev miinimumhind ja töölistele õiglase tasu. Õiglase kaubanduse raames kaubeldakse selliste toodetega, mida toodetakse arengumaades ja mille tootmisprotsessile on loodud rahvusvahelised standardid, näiteks kohv, kakao, tee, suhkur, šokolaad, troopiline puuvili, riis, kinoa, pähklid, õli, kuld, puuvill jms. 
Fairtrade´i märgis ja selle tähendus.
Fairtrade’i märgis antakse toodetele, mille terve tootmisahel on vastavuses õiglase kaubanduse organisatsiooni poolt kehtestatud standarditega: keelatud on orja- ja lapstööjõu kasutamine, tootmisel lähtutakse keskkonnasäästlikest põhimõtetest, toodete eest maksavad hulgiostjad kehtestatud miinimumhinda, töölistele makstakse õiglast tasu ning hinda on arvestatud ka lisatasu, millega toetatakse Fairtrade’i ühistuid ja kogukondi. Standardite täitmist kontrollitakse. Fairtrade'i märgist ei anta ettevõttele, vaid konkreetsele tootele, milles on kasutatud arenguriigist pärit toorainet.
Aino Kolpakova

Aino Kolpakova (sündinud Aino Valdek; 8. september 1935 Järvakandi – 19. oktoober 2015 Mustvee) oli eesti luuletaja.
Elulugu.
Lapsepõlves elas Märjamaal ja osa lapsepõlvest veetis Pärnus. Aino Kolpakova oli August Sanga sugulane (ema onutütar). Õppis Arvo Valtoniga ühes klassis Märjamaa koolis, nende kooliõpetaja oli Harri Jõgisalu. 
Pärast ETKVL-i Kooperatiiv-Kaubanduse Kooli lõpetamist 1952. aastal suunati tööle Mustveesse, kus abiellus Ivan Kolpakoviga (1932-2017), kellega rajas koos rajas kodu ja kasvatas üles kaks last. Töötas kuni pensionini kaubanduses, tegeles asjatundlikult köögiviljade kasvatamisega. 
Pensionieas osales kultuuriseltsi Pritšudje üritustel, kus esines oma loominguga. Luuletamine oli tema suurim harrastus, mis sai alguse kooliajast. Luulepisiku päris ta oma vanaema Liisa Kalmetilt. 
Aino Kolpakova on maetud Mustvee kalmistule. 
Looming.
Aino Kolpakova luulevihik "Minu hinges, minu südames" ilmus 2006. aastal.
Juhnovi rajoon

Juhnovi rajoon (vene keeles "Юхновский район") on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Kaluga oblasti lääneosas. Rajooni keskus on Juhnovi linn.
Rajoon piirneb põhjas Iznoski rajooniga, idas Dzeržinski rajooniga, kagus Babõnino rajooniga, lõunas Meštšovski rajooniga, edelas Mossalski rajooniga ja läänes Smolenski oblastiga.
Rajooni pindala on 1333 km². Elanike arv oli 2012. aastal 12 337, 2009. aastal 12 800, 2002. aastal 14 447 ja 1931. aastal 57 636.
Juhnovi rajoonis on 136 asulat, mis kuuluvad ühe linnaasunduse (Juhnovi linn) ja kolmeteistkümne külaasunduse koosseisu.
Rajooni tähtsamad jõed on Ugra, Sohna ja Remež.
Viljandi vana veetorn

Viljandi vana veetorn on endine veetorn Viljandi linnas, mis tänapäeval on kasutusel vaatetornina. Torn on Viljandi silueti oluline osa.
Torn asub Johan Laidoneri platsi ja Viljandi raekoja esise väljaku ääres aadressil Johan Laidoneri plats 5c. Torni kõrgus on 30 m, selle alumine osa on punastest tellistest silinder ja ülemine osa puidust kaheksakandiline, väikeste akendega tahukas.
Ajalugu.
Viljandi oli üks esimesi Eesti linnu, mis sai veevärgi ja kanalisatsiooni. Veetorn ehitati 1911. aastal ja vett pumbati selle reservuaari Viljandi järve ääres, praeguse linnastaadioni ees asunud 134 m sügavusest puurkaevust. Paagi maht oli 100 m³ ja see valmistati kohalikus Uno Pohrti masinavabrikus. Veetorni aastane läbikäik oli 150 000 m³. Veetorn tegutses kuni 1962. aasta septembrini, mil tegevus anti täielikult üle uuele veetornile Carl Robert Jakobsoni tänaval. Pärast seda seisis torn kasutuseta kuni 1996. aastani, mil amortiseerunud ja viltuvajunud tornikiiver maha tõsteti. 1999. aastal tõsteti annetuste toel valminud uus tornikiiver praegusele asukohale. Veetorni vaatetorniks renoveerimine lõppes 2001. aastal.
Vaatetorn.
Alates 2001. aastast on torn kasutusel vaatetornina, sellest avanevad vaated Viljandi vanalinnale ja Viljandi ürgorule koos Viljandi järvega. Torni kolmel korrusel asub püsinäitus linna lähemast ajaloost.
Narma

Narma on eesti perekonnanimi.
Johannes Varese valitsuse majandusminister Juhan Nihtig muutis 29. juulil 1940 oma perekonnanime Narmaks ja laskis oma uue perekonnanime kanda perekonnanimede kaitseregistrisse nr. 408 all.
Nime kandjad on olnud:
Dzeržinski rajoon (Kaluga oblast)

Dzeržinski rajoon (vene keeles "Дзержинский район") on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Kaluga oblasti kesk-põhjaosas. Rajooni keskus on Kondrovo linn.
Rajoon piirneb põhjas Medõni rajooniga, idas Malojaroslavetsi rajooniga, kagus Kaluga lähiümbrusega, lõunas Babõnino rajooniga, läänes Juhnovi rajooniga ja loodes Iznoski rajooniga.
Rajooni pindala on 1290 km². Elanike arv oli 2012. aastal 60 188, 2009. aastal 59 846 ja 2002. aastal 61 159.
Dzeržinski rajoonis on 167 asulat, mis kuuluvad nelja linnaasunduse (Kondrovo linna, Polotnjatõi Zavodi ja Tovarkovo alevite ning Pjatovski asula) ja neljateistkümne külaasunduse koosseisu.
Rajooni tähtsamad jõed on Ugra ja Izver.
Helle Helle

 
Helle Helle (sünninimi Helle Olsen, kodanikunimi Helle Krogh Hansen; sündinud 14. detsembril 1965 Nakskovis) on taani kirjanik.
Ta sündis Lollandi saare suurimas linnas Nakskovis. 1969. aastal lahutasid vanemad abielu ning Helle kolis koos emaga Lollandi lõunaosa väikelinna Rødbysse ja sai uueks nimeks Helle Hansen. Hiljem abiellus ema uuesti ja Helle nimeks sai Helle Krogh Hansen.
Lapsena veetis ta palju aega Rødby raamatukogus ja õppis kirjandust armastama. Pärast Maribo gümnaasiumi lõpetamist 1984. aastal töötas ta vaheaastal Rødby ja Saksamaal asuva Puttgardeni vahet sõitva parvlaeva kosmeetikapoes. Seejärel õppis kirjandusteadust Kopenhaageni Ülikoolis ja loovkirjutamist kirjutamiskursustel.
1987. aastal ilmus tema esikteosena novell "Et blommetræ". 1993. aastal ilmus eksperimentaalne tekstifragmentaarium "Eksempel på liv". 2018. aastal ilmus romaan "de". Tema teoseid on tõlgitud rohkem kui 15 keelde.
Neli tema luuletust ilmusid Poul Borumi (1934–1996) toimetatud kirjandusajakirjas Hvedekorn. Seepeale täiendas Helle end 1989–1991 Kopenhaagenis Borumi loovkirjutamiskoolis. Sel ajal otsustas ta varjunimeks võtta vanaema perekonnanime Helle, sest arvas, et ühesugused ees- ja perekonnanimi aitavad tema karjäärile kaasa.
Aastatel 1990–1995 töötas ta Taani Raadios.
2019. aastal pälvis ta Holbergi medali.
Darija Dmitrijeva

Darija Ivanovna Dmitrijeva (vene keeles Дария Ивановна Дмитриева; sündinud 29. juulil 1976 Tšuraptšas Jakuudi ANSV-s) on jakuudi balletitantsija ja balletipedagoog, Sahha teeneline kunstnik.
2015. aastal määras Sahha kultuuriminister ta Aksenija ja Natalja Posselskaja nimelise Jakutski Koreograafia Kolledži direktoriks.
Haridus- ja töökäik.
Pärast Novosibirski riikliku koreograafiakooli lõpetamist 1994. aastal asus Darija Dmitrijeva balletisolistina tööle Sivtsev-Omollooni nimelisse riiklikku ooperi- ja balletiteatrisse. Alates 2001. aastast töötab ta ühtlasi pedagoogina Jakutski koreograafiakoolis. 2001. aastal täiendas ta end Peterburis Vaganova-nimelises Balletiakadeemias ja 2006. aastal lõpetas ta Ulan-Udes Ida-Siberi Riikliku Kultuuriinstituudi tantsuteaduskonna koreograafia pedagoogika erialal.
2013. aastast õpib ta Moskva riikliku koreograafia akadeemia aspirantuuris klassikalise balleti pedagoogika erialal.
Tema õpilasi on Renat Hon, Sarõal Afanasjev ja Mihhail Dmitrijev.
Isiklikku.
Tema abikaasa on balletitantsija ja pedagoog Dmitri Dmitrijev.
Dolguntša

Dolguntša, õieti Jevdokija Jegorovna Sleptsova, (vene keeles Долгунча; Евдокия Егоровна Слепцова; 
29. veebruar 1935 Moma rajoon, Jakuudi ANSV – 2002) oli eveeni põhjapõdrakasvataja, kütt ja jahilaskur, kes läks Sahha ajalukku täpsuslaskurina ja kelle kohta kasutatakse sageli epiteeti "legendaarne eveenitar". Rahvas hakkas kutsuma teda Dolguntšaks. 
Ta oli Jakuudi ANSV Ülemnõukogu V koosseisu saadik. Ta tegutses 20 aastat kütina (töötas sovhoosis Iskra). 
Isiklikku.
Tema kasulaps on ansambli Dolguntša looja Svetlana Dmitrijeva. Jevdokija Sleptsova lapselaps Dmitri Dmitrijev on balletipedagoog, Sahha rahvakunstnik.
Mälestuse jäädvustamine.
2000. aastal maalis maalikunstnik Afanassi Ossipov tema portree. Jevdokija Sleptsova auks on nimetatud 2007. aastal loodud eveeni etnofolklooriansambel Dolguntša.
Medõni rajoon

Medõni rajoon (vene keeles "Медынский район") on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Kaluga oblasti põhjaosas. Rajooni keskus on Medõni linn.
Rajoon piirneb põhjas Moskva oblastiga, idas Borovski rajooniga, kagus Malojaroslavetsi rajooniga, lõunas Dzeržinski rajooniga ja läänes Iznoski rajooniga.
Rajooni pindala on 1148 km². Elanike arv oli 2012. aastal 13 193, 2009. aastal 13 069 ja 2002. aastal 13 783.
Medõni rajoonis on 133 asulat, mis kuuluvad ühe linnaasunduse (Medõni linna) ja üheteistkümne külaasunduse koosseisu.
Rajooni tähtsamad jõed on Medõnka, Luža ja Rut.
Malojaroslavetsi rajoon

Malojaroslavetsi rajoon (vene keeles "Малоярославецкий район") on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Kaluga oblasti kirdeosas. Rajooni keskus on Malojaroslavetsi linn.
Rajoon piirneb põhjas Borovski rajooniga, idas Žukovi rajooniga, kagus Tarussa rajooniga, lõunas Ferzikovo rajooniga, edelas Kaluga lähiümbrusega, läänes Dzeržinski rajoon ja loodes Medõni rajooniga.
Rajooni pindala on 1547 km². Elanike arv oli 2012. aastal 53 409, 2009. aastal 53 285 ja 2002. aastal 55 910.
Malojaroslavetsi rajoonis on 217 asulat, mis kuuluvad ühe linnaasunduse (Malojaroslavetsi linna) ja seitsmeteistkümne külaasunduse koosseisu.
Rajooni tähtsamad jõed on Luža ja Suhhodrev.
Žukovi rajoon

Žukovi rajoon (vene keeles "Жуковский район") on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Kaluga oblasti kirdeosas. Rajooni keskus on Žukovi linn.
Rajoon piirneb põhjas ja idas Moskva oblastiga, lõunas Tarussa rajooniga, läänes Malojaroslavetsi rajooniga ja loodes Borovski rajooniga.
Rajooni pindala on 1360 km². Elanike arv oli 2012. aastal 48 338, 2009. aastal 45 400 ja 2002. aastal 46 180.
Žukovi rajoonis on 175 asulat, mis kuuluvad kolme linnaasunduse (Beloussovo, Žukovi ja Kremjonki linna) ning kaheteistkümne külaasunduse koosseisu.
Rajooni tähtsamad jõed on Protva, Istja ja Nara.
Hsieh Su-wei

Hsieh Su-wei (sündinud 4. jaanuaril 1986) on Taiwani profitennisist. Ta on enam tuntud paarismängijana, milles ta oli 2014. aastal ka viis nädalat WTA edetabeli esinumber.
Koos hiinlanna Peng Shuaiga võitis ta 2014. aastal Wimbledoni turniiri ja Prantsusmaa lahtised meistrivõistlused.
Karksi kolhoos

Karksi kolhoos oli kolhoos Viljandi rajoonis Karksi külanõukogus. Kolhoosi keskus asus Karksis.
Kolhoosi esimees oli 1970. ja 1980. aastatel Enno Puks.
Kolhoosiga seotut eksponeeritakse Karksi külamuuseumis, kus on moodustatud eraldi kolhoosituba.
Kuusalu kolhoos

Kuusalu kolhoos oli 1949. aastal asutatud kolhoos Harju rajoonis Kuusalu külanõukogus. Kolhoosi keskus asus Kiius.
1980. aastatel kuulusid kolhoosile elektroonikatehas Estron (kus toodeti telefonisüsteemi Estron 100) ja näidisabiettevõte Bioestron (kus toodeti söödavalku).
1988-1993 juhtis kolhoosi Aleksander Pajuri. Talle eelnenud esimees Arnold Vunk sai 1976. aastal sotsialistliku töö kangelase aunimetuse.
Kolhoos saadeti laiali kolhoosi üldkoosoleku otsusega märtsis 1993, septembris kinnitas otsuse Kuusalu vallavolikogu.
Afanassi Ossipov

Afanassi Nikolajevitš Ossipov (vene keeles Афанасий Николаевич Осипов; 28. veebruar 1928 Gornõi uluss, Jakuudi ANSV – 11. september 2017) oli jakuudi maalikunstnik ja õppejõud, professor, NSV Liidu rahvakunstnik.
Ta oli Sahha teaduste akadeemia auliige ja 1996. aastast Sahha (Jakuutia) Vabariigi Vaimsuse Akadeemia president.
Haridus- ja töökäik.
Ta lõpetas 1945. aastal Jakutskis tehnikumi, 1947. aastal Moskvas Surikovi-nimelise instituudi juures asuva kunstikeskkooli ja 1955. aastal Surikovi-nimelise Moskva Kunstiinstituudi maalikunsti teaduskonna.
Ta oli aastatel 1955–1957 õppejõud Jakutski kunstikoolis. 1957. aastal läks ta üle loomingulisele tööle. Aastatel 1994–2000 töötas ta Krasnojarski Riikliku Kunstiinstituudi Jakutski filiaali maalikunsti kateedri juhatajana ja 2000–2004 Arktika Riikliku Kunstide ja Kultuuri Instituudi maalikunsti kateedri juhatajana ja professorina. 2004. aastast oli ta taas loomingulisel tööl.
Tunnustus.
Ta oli valitud ka Jakuudi ANSV rahvakunstnikuks.
Vambola kolhoos

Vambola kolhoos oli mitme Eesti kolhoosi nimi:
Vihula kolhoos

Vihula kolhoos oli kolhoos Rakvere rajoonis Haljala külanõukogus. Kolhoosi keskus asus Karulas.
1976 ühinesid Vihula kolhoos, Aaspere kolhoos ja Haljala kolhoos uueks loodavaks Viru kolhoosiks.
Endisaegse kolhoosi sigalakompleksi haldab tänapäeval Oleg Grossi Talu OÜ.
Luunja sovhoos

Luunja sovhoos oli sovhoos Tartu rajoonis Luunja külanõukogus. Sovhoosi keskus asus Luunjas. Kolhoosi pindala oli 6200 ha (seisuga 1978). Sovhoos oli Aianduse Peavalitsuse majand. Sovhoos asutati 1940. aastal.
Luunja sovhoos erialaks oli lille- ja köögiviljakasvatus. 
Sovhoos kasutas hoonetena mitmeid Luunja mõisa hooneid.