tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Euroopa tsivilisatsioon

Euroopa tsivilisatsioon on erinevate rahvusriiklike kultuuriruumide ühisosa.
Euroopa tsivilisatsiooni juured on Vana-Kreekas ning laiemalt antiikmaailmas ja kristluses. Euroopa tsivilisatsioon pärineb renessansi, valgustusaja ja modernsest mõtlemisest (maailmatajust, maailmapildist), mis tänapäeval kohandub üleilmastumisega.
Euroopa tsivilisatsiooni tunnused tänapäeval:
Euroopa Liidu keskne tunnus ühise koostöösoovi kõrval on soov vältida edasisi maailmasõdu ja kohanduda üleilmastumisega.
Alates 18. sajandist, kui euroopalikud väärtused (eelkõige isikuvabadused) võeti aluseks USA-s, seejärel Austraalias ja Uus-Meremaal, kasutatakse ühisnimetust Lääne tsivilisatsioon.
Euroopa ja Lääne tsivilisatsiooni tunnused (Eduard Tinn):
Tallinna-Stockholmi laevaliin

Tallinna-Stockholmi laevaliin on laevaliin Tallinna ja Stockholmi vahel.
Aastail 1990–2000 sõitsid sel liinil Estline'i laevad, alates 2001. aastast hoiab laevaliini töös Tallink. Kummastki sadamast toimub üks väljumine päevas, sõit kestab 15–16 tundi. Alates Eesti astumisest Euroopa Liitu 2004. aastal hakkasid selle liini laevad "tax-free" müügi säilitamiseks tegema vahepeatust Ahvenamaal.
Viking Line.
Alates 2014. aastast pakub suviti sel liinil üht väljumist päevas ka Viking Line, kuid selle laevakompanii laevad peatuvad nii Helsingis kui ka Maarianhaminas.
Ajalugu.
Reisijate vedu Tallinna-Stockholmi liinil iseseisvunud Eestis algas 1920. aastal, kui reisijaid hakkas vedama laev Kalevipoeg.
Tallinna-Stockholmi laevaliini reisiliiklus Tallinnast taastus 17. juunil 1990 parvlaeva Nord Estonia avareisiga, mil 16. juunil Stockholmist väljunud laeval olid üksnes kutsutud külalised, esimesele tavareisile Tallinnast väljus Nord Estonia 19. juunil 1990 ja sõitis sellel liinil jaanuarini 1993, mil asendati Estoniaga.
Pāvels Kovaļovs

Pāvels Kovaļovs (17. oktoober 1990 – 5. aprill 2015) oli läti kergejõustiklane, kolmikhüppaja.
Kovaļovs võitis 2009. aasta Euroopa juunioride meistrivõistlustel kolmikhüppes isikliku rekordiga 16.03 pronksmedali. Oli kolmekordne Läti meister.
Pāvels Kovaļovs hukkus autoõnnetuses, olles vaid 24-aastane.
Paldiski-Kapellskäri laevaliin

Paldiski-Kapellskäri laevaliin on 1997. aastal avatud laevaliin.
Tallink alustas veeremilaevaga liini Paldiski Lõunasadamast Kapellskäri sadamasse, mis võimaldas esmakordselt edasi-tagasi sõitu Rootsi ühe ööpäeva jooksul. Hiljem seadis laevakompanii liinile ka parvlaeva Vana Tallinn ning Tallinna Sadam ehitas Paldiski Lõunasadamasse reisiterminali. Praegu sõidab Tallinki liinil ro-pax-laev Superfast IX
2005. aastal alustas sel liinil liiklemist Baltic Scandinavian Lines ro-pax-laevaga Via Mare. Pärast seda, kui Paldiski Põhjasadama omanikud selle laevakompanii ära ostsid, algas Baltic Scandinavian Linesi laevaliin Paldiski Põhjasadamast. Tänapäeval sõidab Paldiski Põhjasadamast Kapellskäri DFDS Seawaysi ro-pax-laev Sirena Seaways.
Osteri jõgi

Oster (ukraina keeles Остер) on jõgi Põhja-Ukrainas Tšernigivi oblastis, Desna jõe vasakpoolne lisajõgi.
Jõe pikkus on 199 km, valgala pindala 2950 km². 
Suurematest asulatest asuvad jõe kaldal Nižõn ja Oster.
Antanas Merkys

Antanas Merkys (20. jaanuar 1887 Bajorai – 5. märts 1955 Vladimiri oblast) oli Leedu poliitik.
Antanas Merkys lõpetas gümnaasiumi eksternina Riias. Õppis Tartu Ülikoolis õigusteadust, lõpetas 1916. aastal Kiievi Ülikooli õigusteaduskonna. Esimese maailmasõja ajal mobiliseeriti Vene armeesse.
1919. aastal astus ta vabatahtlikult Leedu armeesse. Ta oli Leedu kaitseminister 12. märtsist 1919 kuni 21. augustini 1919 ja 17. detsembrist 1926 kuni 9. augustini 1927. 
1927–1932 oli Antanas Merkys Klaipėda piirkonna kuberner. 1933–1939 oli ta Kaunase linnapea. Ta oli 1936–1940 Leedu Seimi liige. Pärast Vilniuse piirkonna üleandmist Leedule oli ta seal valitsuse täievoliline esindaja.
21. novembrist 1939 kuni 17. juunini 1940 oli Antanas Merkys Leedu peaminister. 14. juunil 1940 esitas Nõukogude Liit Leedule ultimaatumi, mille peale soovitas Leedu president Antanas Smetona relvastatud vastupanu. Merkys soovitas ultimaatumiga nõustuda ja pakkus, et ta võib peaministri kohalt tagasi astuda, kuid ajutiselt jäi ametisse. 15. juunil, öeldes "Ma ei taha teha Leedut kommunistlikuks riigiks oma kätega", määras Smetona Merkyse Leedu presidendi kohusetäitjaks ja lahkus riigist. Nõukogude võimuesindajate nõudmisel andis Merkys välja korralduse Smetona vahistada, mis aga ebaõnnestus, kuna Smetonal õnnestus põgeneda Saksamaale. Päev hiljem teatas Merkys Leedu raadios, et ta kõrvaldas Smetona ametist ja võttis võimu üle. Kuna aga Smetona ametlikult kunagi tagasi ei astunud, ei pea Leedu valitsus Merkyst legitiimseks presidendiks.
17. juunil 1940 laskis Merkys Nõukogude võimuesindajate edasistel nõudmisel arreteerida Leedu siseministri Kazys Skučase ja julgeolekuameti direktor Augustinas Povilaitise ning nimetas Leedu peaministriks Justas Paleckise. Samal päeval astus ta ka tagasi ning Paleckisest sai ka Leedu president. Kui 1990. aastal kuulutas Leedu välja iseseisvuse, toodi põhjenduseks, et kuna Merkys ei võtnud võimu üle legitiimselt, oli ka Paleckise ametisse nimetamine ja kõik Leedu annekteerimiseni Nõukogude Liidu poolt viinud toimingud õigustühised, ning rahvusvahelise seaduse järgi oli Leedu endiselt iseseisev riik.
17. juulil 1940 üritas Merkys põgeneda Rootsi, kuid NKVD vahistas ta Riias ja ta deporteeriti koos perega Saratovisse, 1941. aastal ta vangistati. 1954. aastal lasti ta vangistusest vabadusse, kuid tal ei lubatud Leedusse tagasi pöörduda.
Lev Kuznetsov

Lev Kuznetsov (vene Лев Фёдорович Кузнецов; 1. juuni 1930 Moskva – 16. märts 2015 Moskva) oli vene vehkleja ja vehklemistreener.
Ta võitis pronksmedalid individuaalses ja meeskondlikus espadronis 1956. aasta suveolümpiamängudel Melbourne'is.
2009. aasta juunioride Euroopa meistrivõistlused kergejõustikus

2009. aasta juunioride Euroopa meistrivõistlused kergejõustikus toimusid 23.– 26. juulini Serbias Novi Sadis.
Võistlustest võttis osa ligi 1000 kergejõustiklast 46 riigist. Eesti sportlastest saavutas parima tulemuse kolmikhüppaja Liane Pintsaar, kes võitis isikliku rekordiga 13,89 kuldmedali.
Viietine mungapipar

Viietine mungapipar ("Vitex negundo") on mungapipra perekonna taimeliik.
Klassifikatsioon.
APG III süsteemis liigitatakse viietine mungapipar iminõgeselaadsete seltsi huulõieliste sugukonda. 
Varieteedid.
Viietise mungapipra varieteedid:
Levik.
Viietise mungapipra looduslikud kasvukohad on Ida- ja Lõuna-Aafrika regioonis ja Aasias. 
Viietise mungapipra kasvualade hulgas on ka Afganistan, Bangladesh, Bhutan, Kambodža, Hiina, India, Indoneesia, Jaapan, Korea, Keenia, Madagaskar, Malaisia, Mosambiik, Myanmar, Nepal, Pakistan, Filipiinid, Sri Lanka, Taiwan, Tansaania, Tai ja Vietnam.
Kultuurtaimena on ta levinud veel mitmes riigis.
Bioloogilised toimed (osaline).
"In vitro" ja "in vivo" katsetes on täheldatud taime juureekstrakti antagoniseerivat toimet "Daboia russelii" ja "Naja kaouthia" mürkide surmavale toimele.
Mitmed viietise mungapiprast valmistatud ekstraktid evivad tuberkuloosi mükobakteri laboriisolaadile inhibeerivat toimet.
Tartu Linnavalitsuse avalike suhete osakond

Tartu linnavalitsuse avalike suhete osakond on Tartu linnavalitsuse osakond, mis tegeleb Tartu linna avalike suhete ja välissuhete, linnakodanike kaasamise (sh Tartu kaasava eelarve), turismiarenduse, mainekujunduse ning linnavalitsuse sisekommunikatsiooniga.
Osakond haldab linna kodulehte ja kontosid suhtlusvõrgustikes, koostab ja avaldab linna pressiteateid, suhtleb ajakirjandusega ning tegeleb kaasamisküsimustega; tegeleb linna mainekampaaniate ja turismiarendusega ning korraldab linnavalitsuse pidulikke üritusi; korraldab linna rahvusvahelisi suhteid (sh koostööd sõprus- ja partnerlinnadega). Avalike suhete osakonna alla kuulub ka Tartu raekojas tegutsev Tartu linna infokeskus.
2019. aasta märtsist juhib avalike suhete osakonda Kadri Saarepuu-Lees. Varem on osakonda juhatanud 2006–2007 Andero Uusberg ja 2007–2018 Indrek Mustimets. Osakond asub aadressil Jaani tänav 7 Uppsala majas.
2007. aasta juunioride Euroopa meistrivõistlused kergejõustikus

2007. aasta juunioride Euroopa meistrivõistlused kergejõustikus toimusid 19.– 22. juulini Hollandis Hengelos.
Võistlustest võttis osa üle 900 sportlase 44 riigist. 
Eesti sportlastest saavutas parima tulemuse kolmikhüppaja Kaire Leibak, kes võitis tulemusega 14,02 kuldmedali.
Heldur Jakon

Heldur Jakon (12. veebruar 1939 – 13. aprill 1987) oli eesti akordionist.
Lõpetas 1962. aastal Tallinna Muusikakooli akordioniklassi Leopold Vigla õpilasena. 1968. aastal lõpetas Tallinna Riikliku Konservatooriumi puhkpilliorkestri dirigeerimise eriala Jaan Kääramehe õpilasena.
Esines soolokontsertidega ning koos Uno Veenre rahvapilliansambli ja Emil Laansoo ansambliga.
1964. aastast õpetas akordionimängu Tallinna Pedagoogilises Instituudis, Tallinna Pedagoogilises Koolis ja üldhariduskoolides.
Maetud Pärnu Metsakalmistule.
Peeter-Pauli kirik

Peeter-Pauli kirik on mitme kiriku nimi.
Eesti
Leedu
Läti
Valgevene
Venemaa
Suurbritannia
Burduri provints

Burduri provints on 1. järgu haldusüksus (provints) Edela-Türgis. Provintsi keskus on Burdur.
Tartu kindlus

Tartu kindlus oli Rootsi võimu ajal 17. sajandil Tartus välja ehitatud kaitserajatiste süsteem, mis hävis Põhjasõjas.
17. sajandi lõpus alustas Rootsi riik uute kaitseehitiste püstitamist piirivööndis Moskva tsaaririigiga, fortifikatsioonide direktor ja hilisema Liivimaa kindralkuberneri Erik Dahlberg jooniste järgi parandati ning täiustati mitmeid Rootsi impeeriumi kindlusi, sealhulgas Tallinnas, Narvas, Tartus ja Riias. Üks olulisemaid allikaid Põhjasõja ajal hävitatud Tartu kaitserajatiste kohta on krahv Erik Dahlbergi Tartu kindluse mudel, mille kohaselt ümbritsesid Tartut linnamüür ja tornid.
Çankırı provints

Çankırı provints on 1. järgu haldusüksus (provints) Põhja-Türgis. Provintsi keskus on Çankırı.
Sinopi provints

Sinopi provints on 1. järgu haldusüksus (provints) Põhja-Türgis. Provints asub Musta mere ääres. Provintsi keskus on Sinop.
Hans Treumann

Hans Treumann (7. mai 1905 Tallinn – 1. mai 1974 Tallinn) oli eesti kunstnik ja raamatuajaloolane.
Õppis 1922–1925 Hansa Köite- ja Trükikojas ning töötas samas 1940. aastani.
1930. aastatel hakkas koos kunstnik Märt Laarmaniga kujundama kunstipäraseid, bibliofiilseid väiketiraažis raamatuid. Raamatuaasta (1935) tähistamise algatajaid.
1947. aastast Tallinna Riikliku Tarbekunsti Instituudi graafika kateedri tüpograafia eriala õppejõud, 1965. aastast Eesti Riikliku Kunstiinstituudi graafika kateedri dotsent.
Üks esimese eestikeelse raamatu, Wanradti ja Koelli katekismuse avastajatest. Tallinna Ajaloo Seltsi liige.
Maetud Tallinna Siselinna kalmistule.
Kui homme on sõda

"Kui homme on sõda" on 1938. aastal valminud Nõukogude Liidu mängufilm. 
Sisu.
Tegemist on propagandistliku sõjafilmiga. Üks imperialistlik riik tungib Nõukogude Liidule kallale. Vaenlase sõjaväelased kannavad identifitseerimatuid mundreid ja kõnelevad saksa keelt. Kuid piirivalvurid tõkestavad vaenlase edasitungi, samuti tõrjutakse tagasi vastase lennuväe rünnakud linnadele. Peagi saabuvad kohale Punaarmee põhijõud ja vastavalt tolleaegsele Nõukogude sõjalisele doktriinile lüüakse vaenlane puruks tema enda territooriumil. Sõda on filmis kujutatud suhteliselt ebarealistlikult, praktiliselt veretult.
Me oleme Kroonlinnast

"Me oleme Kroonlinnast" on 1936. aastal valminud Nõukogude Liidu mängufilm.
Sisu.
Filmi tegevus toimub 1919. aasta oktoobris. Kindral Nikolai Judenitši juhitud valgekaartlaste väed piiravad Petrogradi. Linna kaitsjatele saabub Kroonlinnast appi madruste salk. Grupp madruseid sellest salgast langeb valgekaartlaste kätte vangi ja hukkub. Pääseda õnnestub ainult madrus Artjom Balašovil. Kui ta Kroonlinna tagasi pöördub, siis tehakse talle ettepanek hakata juhtima uut meremeeste dessanti valgekaartlaste vastu.
Aerograd

"Aerograd" on 1935. aastal valminud Nõukogude Liidu mängufilm.
Sisu.
Filmi tegevus toimub 1930. aastate algul. Nõukogude valitsus kavatseb ehitada Kaug-Itta Vaikse ookeani rannikule tulevikulinna Aerogradi. Kuid reaktsiooniliste jõudude esindajatele ei ole utoopilise tulevikulinna ehitamine meeltmööda ja nad asuvad selle vastu võitlusesse.
Genua (puri)

Genua on väikese jahi eespuri, mis ulatub mastist tahapoole või mööda. 
Genua on pinna poolest grootpurjest sageli suurem. Spetsiaalset suurt genuat võidakse nimetada ka drifteriks. 
Genuast väiksem eespuri on foka või fokk-taaksel.
Tallinna Püha Piiskop Nikolause kirik

Tallinna Püha Piiskop Nikolause kirik on õigeusu kirik, mis asub Tallinnas Kopli linnaosas Treiali tänav 6. 
Kirikuhoone valmis 1936. aastal arhitekt Aleksander Wladowsky (1876–1950) projekti järgi endise Vene-Balti laevatehase tuletõrjedepoo kohale, Tallinna Kopli Püha Piiskop Nikolause koguduse kirikuks, preester Dionissi Samoni ettevõtmisel. Algne kirikuhoone hävis täielikult 1934. aasta jõulude ajal kirikus puhkenud tulekahjus.
Kiriku pühitses 13. novembril 1936 Tallinna ja kogu Eesti metropoliit Aleksander.
Praegu kasutab kirikut Moskva Patriarhaadi Eesti Õigeusu Kiriku (MPEÕK) Tallinna Kopli Püha Nikolause kogudus. Varem Tallinna linnale kuulunud kiriku kinnistu anti vastavalt Tallinna linnavolikogu otsusele 27. novembril 2012 üle MPEÕK Tallinna Kopli Püha Nikolause koguduse omandisse.
Andreas Weide (purjelaev)

Andreas Weide oli 19. sajandi lõpul Eestis ehitatud neljamastiline barkantiin. See oli ühtlasi suurim Eestis ja eestlaste ehitatud purjelaev.
Ajalugu.
Laev ehitati aastatel 1888–1891 Heinastes tuntud Saaremaa laevaehitusmeistri Mattis Hohensee juhtimisel. Barkantiinile pandi nimi omanik Andreas Weide (Veide) järgi ja selle kodusadamaks sai Riia. Et laev ehitati Eesti-Läti ala piiril ja kodusadamaks (nagu paljudel Liivi lahe ääres ehitatud eesti laevadel) pandi Riia, loevad Andreas Weidet oma suurimaks ehitatud purjelaevaks ka lätlased.
Barkantiiniga purjetati sageli Lõuna-Ameerika, Aafrika ja Euroopa sadamatesse. Algul olid kaptenid Veidede perekonnast, hiljem lätlased.
Olles 1901. aasta sügisel teel söelastiga Inglismaalt Brasiiliasse, hakkas laev Lääne-Aafrika rannikul tormis lekkima ja sõitis uppumisest pääsemiseks Dakari sadamasse. Seal müüdi ta 1902. aasta algul päästekulude katteks oksjonil itaallastele.
Kirjeldus.
Neljamastilise barkantiini pikkus oli 47,6 m, laius 9 m, maksimaalne süvis 4,9 m ning kogumahutavus 583 brutoregistertonni. Meeskonda kuulus 12 inimest.
Karl-Friedrich Haas (jooksja)

Karl-Friedrich Haas (28. juuli 1931 Berliin – 12. august 2021) oli Saksamaa kergejõustiklane (jooksja).
Helsingi olümpiamängudel 1952 võitis ta Saksamaa võistkonna koosseisus koos Hans Geisteri, Günther Steines ja Heinz Ulzheimeriga pronksmedali 4×400 m teatejooksus ajaga 3.06,6. Kulla võitis tookord Jamaica võistkond ja hõbeda USA võistkond.
Melbourne'i olümpiamängudel 1956 võitis ta 400 m jooksus tulemusega 46,8 hõbemedali. Kulla võitis Charlie Jenkins ajaga 46,7.
Tema poeg Christian Haas oli samuti jooksja.
Heinz Ulzheimer

Heinz Ulzheimer (27. detsember 1925 – 18. detsember 2016) oli Saksamaa kergejõustiklane, jooksja. 
Helsingi olümpiamängudel 1952. aastal võitis ta 800 m jooksus pronksmedali ning Saksamaa võistkonna koosseisus koos Hans Geisteri, Günther Steinesi ja Karl-Friedrich Haasiga samuti pronksmedali.
Claudio Bravo

Claudio Andrés Bravo Muñoz (sündinud 13. aprillil 1983 Vilucos) on Tšiili jalgpallur, kes mängib väravavahina Hispaania kõrgliiga klubis Real Betis ja Tšiili jalgpallikoondises.
Aastatel 2009 ja 2015 on ta valitud Tšiili aasta jalgpalluriks.
Klubikarjäär.
Claudio Bravo on mänginud sellistes klubides nagu Colo-Colo, Real Sociedad, Barcelona ja Manchester City.
Barcelonaga võitis ta 2014–15 hooajal nii La Liga, Copa del Rey kui ka Meistrite Liiga. Samal hooajal pälvis ta Ricardo Zamora auhinna ja valiti La Liga hooaja sümboolsesse koosseisu.
2016. aastal tuli Bravo Kataloonia klubiga taas Hispaania meistriks ja võitis ka karikavõistlused.
Aastatel 2016–2020 mängis ta Inglismaa kõrgliiga klubis Manchester City.
Koondisekarjäär.
Debüüdi Tšiili rahvuskoondises tegi Bravo 11. juulil 2004 Copa América teises alagrupimängus Paraguayga. Veel on ta mänginud ka Tšiili U17, U20 ja U23 koondises. 
Pärast Marcelo Salase lahkumist sai Bravo Tšiili rahvuskoondise kapteniks. 
Ta on esindanud Tšiilit jalgpallikoondises 2010. ja 2014. aasta maailmameistrivõistlustel. 
10. oktoobril 2014 sai temast Tšiili rekordinternatsionaal, kui mängis sõprusmängus Peruuga oma koondisekarjääri 85. mängu, möödudes sellega Leonel Sánchezest.
Claudio Bravo aitas Tšiili koondisel võita 2015. aasta Copa América ja Copa América Centenario, mis olid Tšiili koondise jaoks ajaloo esimesed karikad. Mõlemal korral valiti ta ka turniiri sümboolsesse koosseisu.
28. juunil tõrjus ta 2017. aasta FIFA konföderatsioonide karikavõistluste poolfinaalis penaltiseerias Portugali mängijate kõik kolm penaltit ja aitas Tšiilil jõuda finaali. 2. juulil toimunud finaalmängus kaotati Saksamaale tulemusega 0:1. Bravo valiti turniiri parimaks väravavahiks.
Projekt 1328 Baltika

Projekt 1328 Baltika (ka MRTK - "малый рыболовный траулер с кормовым тралением") on Nõukogude Liidus valmistatud ja massiliselt toodetud väiksem kalapüügilaev. On tänaseni kasutuses, sealhulgas Eestis.
Kirjeldus.
Baltika on mõeldud traalpüügiks ja püütud kala külmutamiseks (külmutustraaler). Iseloomulik kõrge vööriosa tagab parema kindluse Läänemere teravas lainetuses. Ahtris on slipp kalatraalile. Mõnikord on ümberehitusena keskel püügiteki kohal parrast kõrgendatud. 
Laevatüübi pikkus on 25,5 m, laius 7 m ja süvis kuni 2,37 m. 300 hj peamasin annab kiiruseks 9,5 sõlme. Laeval on kaks abimasinat võimsusega 20 hj. Külmutuslaadruumi maht on 64 m³ ja hoitav temperatuur 0° C lähedal. Koikohti on viiele laevapereliikmele.
Väidetavalt projekteeriti see kalatraaleri tüüp, nii et seda oleks sõjaseisukorras võimalik hõlpsalt kohandada ka kergeks miinitraaleriks.
Ajalugu ja kasutus.
Esimene Baltika-tüüpi laev valmis Sosnovski laevatehases 1971. aastal ja nende tootmine lõpetati alles 2010. aastal. Kokku on ehitatud umbes 400 seda tüüpi laeva, millest üks läks ka Nõukogude Liidu mereväe kasutusse. Laevu on kasutatud peamiselt Läänemeres ja Põhjameres, seejuures laialdaselt Eestis ja Lätis. Samuti on osa eksporditud ja 20 laeva on ehitatud Rumeenias. Neid on kasutatud ka Bulgaarias ja Jugoslaavias. 
1980. aastail ehitatud Baltika-tüüpi laevu on Eestis veel käigus, näiteks "Veere", "Ermistu", "Hiiesaare", "Illuste", "Kuressaare", "Ramsi", "Pringi", "Lavassaare", "Narvia", "Pedassaare" jm.
Muu.
Lingvistiliselt iseäralikuna võib välja tuua, et ühe aastail 1976-2007 Lätis Riias teenistuses olnud Baltika-tüüpi traaleri nimi oli "Perse".
SU-100

SU-100 oli Nõukogude Liidu liikursuurtükk, mis põhines tankil T-34/85 ja oli relvastatud 100 mm tankikahuriga D-10. 
Lahingupraktika näitas, et Vene 85 mm kahur on jäi Saksa tankide Tiger I ja PzKpfw V Panther vastu nõrgaks. Seetõttu hakati 1944. aasta veebruaris katsetama uue tanki T-34/85 veermikule ehitatud liikursuurtükki, mille esikilpi oli monteeritud 100 mm merekahur. Teine selline masin sai valmis sama aasta mais ja kui liikursuurtükk sama aasta septembris Uurali Masinatehases tootmisse läks, sai selle nimeks SU-100. 
SU-100 oli tootmises 1945. aasta oktoobrini ja seda ehitati 2495 masinat.
Elise-Eretria koolkond

Elise-Eretria koolkond on vanakreeka filosoofiakoolkond, mille rajas lühikest aega Sokratese tutvusringkonda kuulunud Phaidon Elisest Phaidon on ka Platoni ühe dialoogi nimitegelane, kuid sellest hoolimata ei ole tema ja esialgse Elise koolkonna õpetusest palju teada. Ka Phaidoni õpilase, Elise Pleistanose kohta ei ole teada nimest enamat.
Elise koolkonna tegevust jätkasid Megara koolkonna esindaja Stilponi juures õppinud Menedemos Eretriast ja Asklepiades Phleiusist, kes kolisid kooli Elisest Eretriasse, misjärel hakati Diogenes Laertiose tunnistuse kohaselt varem Elise koolkonnaks nimetatut Eretria koolkonnaks nimetama. Kuna mõlemast koolkonnast on võrdlemisi vähe teada ning ilmselt oli nendel koolidel tugev seos, siis nimetatakse neid tavaliselt koos Elise-Eretria koolkonnana.
Kuna Eretria koolkonna esindajad olid Stilponi õpilased, siis enamasti nähakse tugevat seost nende ja Megara koolkonna õpetuse vahel, mis väljendus usus ühtsesse hüvesuse ideese ning hea ja tõese teatavasse kokkukuuluvusse. Cicero ütleb oma "Academicas", et Eretria koolkonna esindajad arvasid hea asupaigaks olevat vaimu (ladina "mens") ning seetõttu oli nende jaoks vaimuteravus see, mis tõde mõista ja muust eristada suudab. Diogenes Laertiose väitel arvas koolkonna esindaja Menedemos, et tõde ei saa väljendada eitavate (vanakreeka ἀποφατικὰ) ega ka liidetud (vanakreeka συνημμένα) ning põimitud (vanakreeka συμπεπλεγμένα) väidetega, nõudes selle asemel kinnitavate (vanakreeka ἀποφατικὰ) ja ühetimõistetavate (vanakreeka τὰ οὐχ ἁπλᾶ) väidete kasutamist.
Perejaslavli vürstiriik

Perejaslavli vürstiriik oli osastisvürstiriik Vana-Vene riigis ja Vene aladel aastatel 1054–1239.
Perejaslavli vürstiriigi koosseisu kuulusid maa-alad tänapäeva Ukrainas, Tšernigivist lõunas, Donetskist põhjas, Kiievist idas, Tšerkassõst idas ning Dniprost, Poltavast ja Harkivist idas.
Vürstiriik piirnes läänes Dnepri ja Desna jõega läänes asuva Kiievi vürstiriigi, põhjas Osteri jõega Tšernigovi vürstiriigi, lõunas aga Musta mere põhjarannikul nomaadidest kumaanide ja petšeneegide asualadega.
Vürstiriik moodustati 1054. aastal Kiievi suurvürst Jaroslav Targa valitsetavatest aladest tema pojale Vsevolod Jaroslavitšile, kes seejärel valitses Kiievi suurvürsti Vsevolod I-na (1078–1093) nii Kiievit kui ka Perejaslavli vürstiriiki.
Kolmikkuningriik

Kolmikkuningriik (horvaadi: "Trojedna kraljevina") oli mõiste, mida propageerisid 19. sajand Horvaatia rahvusliku ärkamise juhid. Kuna enamuse teisest aastatuhandest eksisteeris Horvaatia aladel kolm eri piirkonda – Horvaatia, Slavoonia ja Dalmaatsia, mis olid küll ühe kuninga all ühendatud, kuid poliitiliselt ja halduslikult eraldatud. 
Mõiste ajalugu.
Kolme kuningriigi ühinemise idee kogus populaarsust 14. sajandil. Kolmikkuningriigi terminit kasutati esimest korda 1527 Habsburgide poolt, kes tahtsid, et Horvaatia, Slavoonia ja Dalmaatsia kuninga tiitel suursugusem paistaks. 
Habsburgide monarhias propageerisid enne 1848. aastat Kolmikkuningriiki horvaadid, kuid nende nõudeid suurele territooriumile vaidlustasid monarhias nii ungarlased kui ka Viini "Hofkriegsrat" ja väljaspool monarhiat Osmanite riik. 1848. aasta revolutsioonide ajal pakkusid Horvaatia rahvusluse esindajad välja kolmikkuningriigi loomist, mis oleks Habsburgide impeeriumi sees olev kultuuriliselt ja poliitiliselt autonoomne liit. 
Pärast 1867. aasta Austria-Ungari kompromissi ja 1868. aasta Horvaatia-Ungari kompromissi loobuti ametlikult Ungari nõuetest Slavooniale ja Austria nõuetest Sõjaväestatud piiritsoonile, kuid Dalmaatsia staatuses muutust ei toimunud. 1868. aasta Horvaatia-Ungari kompromissis oli territoorium, tuntud ka István Püha krooni maadena, ametlikult defineeritud (art. 1) kui "Ungari kuningriigi ning Dalmaatsia, Horvaatia ja Slavoonia kuningriikide liit". 
Aastal 1874 avaldas Ivan Kukuljević Sakcinski erinevaid arhiivifonde ja kogumikke oma töös "Codex Diplomaticus", mida nüüd hoitakse Horvaatia Riigiarhiivis, demonstreerides dokumente kõigist perioodidest, mis räägivad "Horvaatia, Dalmaatsia ja Slavoonia kuningriigist": 
19. sajandi lõpul oli Kolmikkuningriik Sõltumatu Rahvapartei, samuti Dalmaatsia Rahvapartei peamine eesmärk. 
Kolmikkuningriigi nimi.
Erinime Dalmaatsia, Horvaatia ja Slavoonia Kolmikkuningriik kasutati kuni 19. sajandi Horvaatia-Slavoonias välja antud seadustel. 
Nime Horvaatia, Slavoonia ja Dalmaatsia Kolmikkuningriik kasutati nii Habsburgide Horvaatia kuningriigi kui ka selle järglase, Horvaatia-Slavoonia kuningriigi ersitamiseks. 
Dalmaatsia mainimise järjekord oli vaidlusküsimus, kuna seda järjestati 1868. aasta kompromissi horvaatia- ja ungarikeelsetes versioonides erinevalt.
Harilik sinepiliblikas

Harilik sinepiliblikas ("Leptidea sinapis") on põualibliklaste sugukonda kuuluv päevaliblika liik.
Välimus.
Valmiku tiivad on üldtoonilt valged, ebamääraste tumedamate laikudega eestiibade ülakülje tipuosas. Pisem kui väike-kapsaliblikas.
Taksonoomia.
Alles 2000. aastail on seda liiki hakatud eristama mitmest välimuselt väga sarnasest lähisliigist. Neist esineb Eestis üks – niidu-sinepiliblikas ("Leptidea juvernica").
Thamar Berutšašvili

Thamar Berutšašvili (gruusia keeles თამარ ბერუჩაშვილი; sündinud 9. aprillil 1961 Thbilisis) on Gruusia poliitik, diplomaat ja kõrgkoolipedagoog. Ta oli 11. novembrist 2014 kuni 1. septembrini 2015 Gruusia välisminister.
Ta õppis aastatel 1978–1985 Patrice Lumumba nimelises Rahvaste Sõpruse Ülikoolis ja lõpetas selle keemia erialal, samuti õppis ta seal prantsuse keelt. Aastatel 1996–1998 õppis ta USA-s Bloomingtonis Indiana Ülikoolis rahvusvaheliste suhete võrdlevate uuringute alal ja sai aastal 1998 MPA kraadi ("Master of Public Administration"). Aastatel 2002–2006 õppis ta Thbilisi Riikliku Ülikooli majandusteaduskonnas kraadiõppes ja sai majandusteaduste doktori kraadi.
Ta töötas aastatel 1998–2000 Gruusia väliskaubandusministrina ja aastal 2004 Gruusia euroatlantilise integratsiooni ministrina. Aastatel 2000–2003 ja 2013–2014 oli ta Gruusia asevälisminister. Lisaks oli ta aastatel 2000–2010 Thbilisi Riikliku Ülikooli õppejõud. 11. novembrist 2014 kuni 1. septembrini 2015 oli ta Gruusia välisminister.
Aigars Kalvītise valitsus

Aigars Kalvītis on juhtinud kaht Läti valitsust.
Mardini provints

Mardini provints (araabia keeles ‏ماردين, Mardīn; kurdi keeles Mêrdîn, aramea keeles ܡܪܕܝܢ Merdin) on 1. järgu haldusüksus (provints) Kagu-Türgis. Provintsist lõunasse jääb Süüria. Provintsi keskus on Mardin.
Pavel Maslák

Pavel Maslák (sündinud 21. veebruaril 1991 Havířovis) on Tšehhi kergejõustiklane, sprinter.
Tema isiklik rekord 400 meetri jooksus välitingimustes on 44,79, mis on püstitatud 9. mail 2014 Dohas. Sisetingimustes on tema rekord 45,24, mis on joostud 8. märtsil 2014 Sopotis.
Toomas Kokovkin

Toomas Kokovkin (sündinud 10. juulil 1960) on Eesti geograaf. Ta on Eesti saarte uurija ja jätkusuutliku arengu edendaja. 
Kokovkin on lõpetanud Tartu Riikliku Ülikooli geograafina (1982) ja saanud geograafiakandidaadi kraadi Leningradi Ülikoolist (1990).
Ta oli üks Lääne-Eesti saarestiku biosfäärikaitseala eestvedajaid ning seejärel ekspert UNESCO programmi "Inimene ja biosfäär" (MAB) alal. Ta on olnud UNESCO Eesti Rahvusliku Komisjoni nõukogu ja nõukoja liige, programmi MAB koordineerimisnõukogu (ICC) liige aastatel 2011–2015 ja 2017–2020. Kokovkin on teinud koostööd ja koordineerinud mitmeid UNESCO ja Maailma Looduse Fondi projekte inimese ja looduse tasakaalustatud arengu teemal. 
Aastatel 2014–2021 oli ta SA Hiiumaa Muuseumid juhataja. 
Kokovkin on fotograafi ja kirjastajana avaldanud mitu raamatut ning osalenud rahvusvahelistel fotonäitustel.
Vassili Kuznetsov (kergejõustiklane)

Vassili Kuznetsov (7. veebruar 1932 – 6. august 2001) oli NSV Liidu kergejõustiklane (kümnevõistlus).
Melbourne'i olümpiamängudel 1956 võitis ta kümnevõistluses tulemusega 7465 punkti pronksmedali. Kulla võitis olümpiarekordiga 7937 Milt Campbell ja hõbeda Rafer Johnson tulemusega 7587. Uno Palu jäi 6930 punktiga Kuznetsovi järel neljandaks.
Rooma olümpiamängudel 1960 võitis ta samuti pronksmedali. Tema lõpptulemuseks jäi 7809 punkti. Kulla võitis tookord uue olümpiarekordiga Rafer Johnson (8392 punkti) ja hõbeda Chuan-Kwang Yang (8334 punkti).
Danilo Rinaldi

Danilo Ezequiel Rinaldi (sündinud 18. aprillil 1986 San Nicolás de los Arroyoses Argentinas) on San Marino jalgpallur.
Ainsana värava rahvuskoondises on ta löönud sõprusmängus Maltale.
Estoniasamlingen.se

Estoniasamlingen.se on Estonia huku uurimisega seotud internetis kättesaadav dokumentide kogu (andmebaas), mis sisaldab ka audio- ja videomaterjali, sealhulgas komisjoni küsitlusprotokolle. Andmebaas on rootsikeelne.
Andmebaas avati 2004. aastal Rootsi valitsuse eestvõttel.
Eesti-Rootsi suhted

Eesti-Rootsi suhted on kahepoolsed diplomaatilised suhted Eesti ja Rootsi vahel. 
Ajalooliselt oli Eesti ala 1561–1721 Rootsi võimu all (Rootsi aeg). 
Rootsi ja Eesti taastasid diplomaatilised suhted 28. augustil 1991. 
Eestil on suursaatkond Stockholmis ning viis konsulaati Eskilstunas, Göteborgis, Karlskronas, Malmös ja Visbys. Rootsil on suursaatkond Tallinnas ning konsulaadid Narvas ja Tartus.
Nordström &amp; Thulin

Nordström &amp; Thulin AB oli Rootsi laevaettevõte. Ettevõtte peakontor asus Stockholmis aadressil Skeppsbron 34.
Ettevõtte asutas 1850. aastal Stockholmis laevamaakler Carl David Nordström (1816–1881).
2000. aastatel lõpetas ettevõte tegevuse.
N&amp;T Estline AB.
Ettevõtte Nordström &amp; Thulin AB Gotlandslinjeni tegevdirektor ja ettevõtte N&amp;T Estline AB juht oli väliseestlane Hans Laidwa. Tema algatas ja korraldas 1980. aastate lõpus ja 1990. aastate alguses Rootsi ja Nõukogude Liidu vahet sõitvat reisilaevaliini laevaga Nord Estonia. Kokkulepe Eesti NSV transpordikomitee ettevõttega Estline Eesti AS (loodud Eesti-Rootsi liini jaoks) sisaldas ka teise laeva ostmist liinile Eesti kulul. 1990. aasta lõpuks oli liiniga sõitnud 91 700 reisijat. Alguses koosnes laeva meeskond vaid rootslastest, ent 1991. aasta jaanuaris Riias ja Vilniuses toimunud Nõukogude eriüksuste rünnakute tõttu vähenes reisijate arv märkimisväärselt. 1991. aasta augustis reisijate arv taastus Eesti Vabariigi taasiseseisvumise tõttu. Alguses reisis liinil eestlasi vähem. 1992. aasta kevadtalvel ületas nõudlus pakkumist. Ettevõte ehitas stardikapitali eest Tallinna sadamasse terminalihoone, mistõttu oli ettevõttel raske nõudlust rahuldada teise laeva ostuga. Rahaliste raskuste tõttu lõpetas Nordström &amp; Thulin AB ettevõttega Estline Eesti AS koostöö.
E-Liini AS.
N&amp;T Estline AB asutas 1992. aasta lõpus koos Eesti Merelaevandusega ühisettevõtte E-Liini AS. Nad ostsid Euroopa Rekonstruktsiooni- ja Arengupanga abiga 1992. aasta oktoobris 320 miljoni Rootsi krooni eest Silja Line tütarettevõttele Wasa Line kuulunud parvlaeva Wasa King. 1993. aasta 16. jaanuaril anti laev Turu laevatehases ettevõttele Estline Marine Company Ltd üle, samal ajal pandi laevale nimeks Estonia.
Saber Strike

Saber Strike ('saabli löök') on USA sõjaväe 7. armee 2010. aastast igal aastal korraldatav sõjaväeõppus, mis toimub roteerudes Eestis, Lätis, Leedus ja Poolas. Õppuse üks eesmärke on harjutada USA ja NATO vägede koostööd. 
2020.
2020. aasta õppus jäeti koroonaviirushaiguse pandeemia tõttu ära.
Massimo Gramellini

Massimo Gramellini (sündinud 2. oktoobril 1960 Torinos) on itaalia ajakirjanik ja kirjanik.
Massimo jäi üheksa-aastaselt emata. Ta lõpetas Torinos lütseumi ja õppis seejärel õigusteadust.
Pärast ülikooli lõpetamist töötas ta ajakirjanikuna.
Esikromaan ilmus 2010. aastal. Tema 2012. aastal ilmunud romaan "Fai bei sogni" on tõlgitud ka eesti keelde, see ilmus pealkirja "Ilusaid unenägusid" all 2015. aastal sarjas "Punane raamat" (tõlkija Auli Haabpiht).
Najaadid

Vanakreeka mütoloogias olid najaadid (vanakreeka keeles Nαϊάδες) naissoost veenümfid, kes elasid allikates, ojades, järvedes ja teistes mageveekogudes.
Puhta vee nümfid.
Najaadid olid jõejumalate tütred ning neid võis kohata ka Artemise saatjatena. Nad elasid voolava vee läheduses, peamiselt allikad, tiigid ja purskkaevud olid nende kodudeks. Tavaliselt olid nad rahumeelsed ja abivalmid ning ravisid taimi , lilli ja surelikke. Kuid ühel korral meelitasid nad allikale vett tooma läinud noormehe Hylase endaga kaasa ja teda ei nähtud enam kunagi. Najaadid ei olnud surematud, kuid selle eest oli neil ülimalt pikk eluiga. Arvatakse ka, et nad on osa võtnud Olümpuse mäel toimuvatest kokkusaamistest
Jānis Reirs

Jānis Reirs (sündinud 23. septembril 1961 Riias) on Läti poliitik. Ta on olnud Läti elektroonilise juhtimise minister (2004–2006), sotsiaalminister (2016–2019) ja rahandusminister (2019–2022).
Ta lõpetas 1990. aastal Läti Ülikooli majandusteaduskonna.
Aastatel 1989–1993 töötas ta tegevdirektori assistendina Riias. Aastal 1993 asus ta tööle pangandusse: ta oli Läti-Saksa panga krediidiala juhataja; seejärel oli ta seotud pangaga Trasta komercbanks. Aastatel 2001–2002 oli ta Dobele keemiatehase Spodrība juhatuse esimees.
2004–2006 oli ta elektroonilise juhtimise minister Aigars Kalvītise esimeses valitsuses. 5. novembrist 2014 kuni 11. veebruarini 2016 oli ta rahandusminister Laimdota Straujuma teises valitsuses ja alates 11. veebruarist 2016 sotsiaalminister Māris Kučinskise valitsuses. Alates 23. jaanuarist 2019 kuni 14. detsembrini 2022 oli ta rahandusminister Arturs Krišjānis Kariņši valitsuses. 
Ta kuulub parteisse Ühtsus.
Arvo Kuddo

Arvo Kuddo (sündinud 20. novembril 1954 Tartus) on eesti majandusteadlane.
Ta lõpetas aastal 1973 kuldmedaliga Friedrich Reinhold Kreutzwaldi nimelise Võru 1. Keskkooli. Aastal 1978 lõpetas ta "summa cum laude" Moskva ülikooli majandusteaduskonna ning 1981 kaitses samas majanduskandidaadi kraadi.
1981–1990 töötas ta ENSV TA Majanduse Instituudis noorem- ja vanemteadurina, 1987–1990 oli ta sotsiaalpoliitika ja demograafia sektori juhataja.
1990–1992 oli ta Edgar Savisaare valitsuses sotsiaalminister ja hiljem tööminister. 1992 oli ta Tiit Vähi esimeses valitsuses tööminister.
1993 töötas ta Eesti Pangas peaspetsialistina ning 1994–1995 Helsingis ÜRO Majandusuuringute Instituudi teadurina.
Aastal 1995 asus tööle Maailmapangas ökonomistina, 2000. aastast töötab vanemökonomistina tööturupoliitika alal. Arvo Kuddo on avaldanud ligi 200 teaduspublikatsiooni. Ta on nõustanud valitsusasutusi tööturu- ja sotsiaalpoliitika küsimustes enam kui 30 riigis.
Giacomo Furia

Giacomo Furia (2. jaanuar 1925 Arienzo – 5. juuni 2015) oli itaalia teatri- ja filminäitleja. 
Aastail 1948–1998 mängis ta rohkem kui 130 mängufilmis. 
Filmidebüüdi tegi Mario Mattoli 1948. aasta filmis "Assunta Spina".
Heinrich August Dietrich

Heinrich August Dietrich (4. november 1820 Saksamaa – 21. detsember 1897 (ukj) Tallinn) oli saksa päritolu Eestis tegutsenud aednik ja pargiplaneerija. Teda peetakse Eesti esimeseks mükoloogiks. 
Ta rajas Haimre mõisa pargi koos puiesteega ning Kunda mõisa viljapuuaia.
Aukodanik.
Raivo Roosna

Raivo Roosna (praeguse nimega Daniel Ladion; sündinud 31. oktoobril 1963) on eesti ettevõtja ja endine kurjategija. Aastal 1985 röövis ta koos Alex Lepajõe ja veel kahe kaaslasega Helsingi Tillanderi kullassepaäri. Saagiks saadi umbes 1,4 miljoni Soome marga väärtuses ehteid ja kelli. Järgmisel päeval rööviti pangakontorist 150 000 marka.
Juulis 1985 mõisteti Roosnale ligi kaheksa aasta pikkune vanglakaristus.
Trichosanthes dioica

"Trichosanthes dioica" on kõrvitsaliste sugukonna madukurgi perekonna taimeliik.
Levik.
"Trichosanthes dioica" on kultuurtaimena levinud Indias ja Bangladeshis.
Kasutamine inimeste poolt ja toimed.
Ajurveedas kasutatakse lehti palavikualandaja, diureetikumi, südametoonikumi ja lahtistina ja haavandite vastu.
Taime kasutatakse epilepsia ravis, alopeetsia, mitme nahahaiguse ja diabeedi korral.
Antimikrobiaalne toime: "Staphylococcus aureus", "Klebsiella pneumonia", "Escherichia coli", "Pseudomonas aeruginosa", "Mycobacterium smegmatis" bakteritele.
Hariti &amp; Rathee jt (1995) tõestasid "Trichosanthes dioica" seemneõli antibakteriaalset toimet põrnatõvebatsillile ja 
"Xanthomonas malracearum" 'ile. 
Loomkatsetes (laborirottidega) on "T. dioica" 'st valmistatud erinevatel ekstraktidel maksa kaitsev ja kolesterooli ja põletikku alandav ja immunomodulleeriv toime.
Liisu Lass

Liisu Lass (sündinud 4. oktoobril 1988 Pärnus) on eesti ajakirjanik.
Haridus.
Liisu Lass on lõpetanud Pärnu Ühisgümnaasiumi (2007) ning õppinud Tartu Ülikoolis bakalaureuseastmes ajakirjandust ja suhtekorraldust ning rahvusvahelisi suhteid (2010). Magistritöö kaitses Tartu Ülikooli sotsiaal- ja haridusteaduskonnas kommunikatsioonijuhtimise erialal meediauuringute suunal (2013); magistritöö käsitles sotsiaalsete võrgustike rolli avaldumist Euroopa integratsiooniprotsessis.
Töökäik.
Eesti Rahvusringhäälingu uudistetoimetuses alustas Liisu Lass tööd 2010. aastal raadiouudiste Tartu toimetuses. Hiljem töötas Tallinna toimetuses raadiouudiste vastutava toimetajana. Alates 2014. aasta sügisest 2017. aasta sügiseni oli ta Eesti Televisiooni "Terevisiooni" uudiste saatejuht-toimetaja ja "Aktuaalse kaamera" toimetaja.. Alates oktoobrist 2017 on ta ERR-i uudistetoimetuse teleuudiste juht ning 2018. aastast 2025. aasta märtsini oli ta kahel päeval nädalas ka "Terevisioon" saatejuht. Alates 2023. aasta märtsist on ta "Esimese stuudio" saatejuht. Ta on olnud mitmete Eesti Televisiooni valimisstuudiote ja debattide saatejuht ning toimetaja.
Isiklikku.
Tema elukaaslane on Ilmar Raag kellega tal on poeg Gustav.
Pakruojise mõis

Pakruojise mõis (leedu "Pakruojo dvaras") on endine mõis Leedus Šiauliai maakonnas Pakruojise rajoonis Pakruojise linnas. Mõisakompleks asub Kruoja jõe kaldal, peahoone aadress on Parko g. 5.
Mõisa on esmamainitud 1531. aastal. Esimeseks omanikuks oli M. Vakavičius. Hiljem kuulus mõis Martinavičiustele, Koleckistele, Juškevičiustele, Zabielodele, Burbadele ja Münsteritele. Aastatel 1780–1940 kuulus mõis von der Roppidele. Mõis oli suur, XVII–XIX sajandil kuulus sellele üle 30 000 hektari maad; praktiliselt olid selle kõrvalmõisateks veel üheksa mõisa. Pärast maareformi 1922. aastal vähenesid mõisa valdused 300 hektarini.
1780. aastal sai mõisa omanikuks Wilhelm von der Ropp. Tema ja ta poeg Theodor von der Ropp projekteerisid mõisale selle praeguse klassitsistliku peahoone ja ehitasid aastatel 1820–1840 selle valmis. Järgmise omaniku, Hermanni tegi tuntuks tema julmus talupoegade suhtes. Eelviimane omanik oli Leon, kes asutas Pakruojise linnas hoiu-laenuühistu, temalt päris aastal 1940 mõisa tema vennapoeg Julius. 1940. aastal mõis natsionaliseeriti, sealne kunstikogu viidi Kaunase ja Šiauliai muuseumidesse.
Peahoone on ristkülikukujuline kahekorruseline hoone, mida ehivad kolm sammastega portikust. Esiküljel asuv portikus on kuue sambaga. Maakivist hoone esimesel korrusel asusid paraadruumid, teisel korrusel magamiskambrid. Alumisel korrusel asub hea akustikaga Ovaalsaal. Pärast teist maailmasõda oli hoones kohaliku sovhoosi kontor. Aastal 1959 hoonet remonditi. 1979. aastal asus hoones põllumajandustehnikum. 2004. aastast kuulub hoone Pakruojise rajoonile. Euroopa Liit on mõisakompleksi restaureerimiseks eraldanud kokku 19,5 miljonit litti. 
Enamik kompleksist valmis XVIII sajandi lõpus – XIX sajandi alguses. Mõisakompleks jagunes neljaks osaks: kaks tootmiskompleks, tööstuspiirkond ja esindushooned. Mõisakompleksi pindala on 48,2 hektarit ja see on suurim säilinud mõisakompleks Leedus.
Vanimad hooned mõisakompleksis olid kauplus ning õlle- ja viinavabrik. Aastal 1940 kuulusid mõisakompleksi juurde veel kabel, üheksa mõisateenijate maja, kümme lauta, kuus küüni, kolm aita, vesiveski ja aastal 1823 valminud Hollandi tuulik, sepikoda, garaaž, pesuköök, kasvuhoone, lindla, puukuur ja silotorn. Tänapäeval on säilinud 34 hoonet, neist osad varemetes. Kruoja jõel asub kaaravadega pais-kivisild.
Mõisakompleksi juures asub ka 9,2 hektari suurune park. Kompleksi piiras müür, üks selles asunud värav on säilinud.
Phaidon Elisest

Phaidon Elisest (kreeka Φαίδων ὁ Ἠλεῖος, 5.–4. sajand eKr) oli vanakreeka filosoof, Elise-Eretria koolkonna rajaja, kes oli pärit Elise piirkonnast Peloponnesose poolsaarel.
Phaidon oli sündinud Elises kõrgest soost perekonda, kuid temast sai sõjavang ning ori, tõenäoliselt prostituut Ateenas. Ilmselt vangistati ta Sparta ja Elise sõja käigus, mis toimus 402–401 eKr ning kus ateenlased ühinesid spartalastega. Ateenas sattus ta aga Sokratese lähikonda ning väidetavasti maksis Alkibiades või Kriton Alopekest tema eest lunaraha. Ta oli Sokratese õpilane kuni tolle surmani 399 eKr ning ilmselt viibis ka viimase surma juures. Sokratese õpilasena oli Phaidon Platoni hea tuttav ning Platoni ühe dialoogi nimitegelane.
Pärast Sokratese surma naasis ta Elisesse, kus rajas oma koolkonna. Tema õpilaseks oli Pleistanos Elisest ning hiljem Menedemos Eretriast ja Asklepiades Phleiusist, kes viisid kooli Elisest Eretriasse. Sellepärast nimetatakse Phaidoni rajatud koolkonda sageli Elise-Eretria koolkonnaks.
Phaidoni õpetusest ei ole peaaegu midagi teada ning selles suhtes ei ole suurt kasu ka Platoni temanimelisest dialoogist, kus Phaidoni enda filosoofiat ei käsitleta. Nähtavasti kirjutas ta oma teosed dialoogi vormis, millest mõned pealkirjad on ka teada. Diogenes Laertios nimetab enda teoses "Väljapaistvate filosoofide eludest, õpetustest ja ütlustest" II raamatus Phaidonile pühendatud peatükis, et Phaidonile omistatud dialoogidest on ilmelt "Zopyros" ja "Simon" autentsed, "Nikias" ja "Antimachos ehk Vanemad" vaieldava autorsusega ning "Mediose" ja "Kingsepa lugusid" omistatakse muuhulgas Aischinesele Sphettiosest. "Suda" nimetab tema dialoogidena veel "Simmiast", "Alkibiadest" ja "Kritolaost".
Tekirdaği provints

Tekirdaği provints on 1. järgu haldusüksus (provints) Põhja-Türgis, Türgi Euroopa-osas. Provints piirneb kagus Marmara merega. Provintsi keskus on Tekirdağ.
Kütahya provints

Kütahya provints on 1. järgu haldusüksus (provints) Lääne-Türgis. Provintsi keskus on Kütahya.
Andres Rundu

Andres Rundu (sündinud 1. aprillil 1960 Paides) on Eesti diplomaat. 
Ta lõpetas 1978. aastal Koeru Keskkooli ja 1983. aastal Tallinna Pedagoogilise Instituudi.
Ta töötas ligi kümme aastat reaalainete õpetajana Aravete Keskkoolis.
Aastast 1992 on Rundu töötanud Eesti välisministeeriumis. Aastatel 2004–2009 oli ta suursaadik Hispaanias ja mitteresideeruv suursaadik Andorras ning 2013–2018 suursaadik Portugalis ja mitteresideeruv suursaadik Marokos. 2022. aastast on Rundu taas suursaadik Hispaanias ja mitteresideeruv suursaadik Andorras. 
9. aprillil 2024 nimetas president Alar Karis Andres Rundu Eesti Vabariigi erakorraliseks ja täievoliliseks suursaadikuks Argentina Vabariigis, asukohaga Madridis.
Kaja Tael

Kaja Tael (sündinud 24. juulil 1960 Tallinnas) on Eesti diplomaat ja filoloog. 
1983. aastal lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli eesti filoloogia alal. 
2001–2006 oli Tael Eesti suursaadik Londonis. Aastast 2006 töötas ta Eesti Välisministeeriumis, sealhulgas asekantslerina Euroopa Liidu küsimustes. 
Septembrist 2012 oli Tael Eesti suursaadik Saksamaal, 2016–2019 Eesti alaline esindaja Euroopa Liidu juures. Alates jaanuarist 2020 on ta olnud kliima- ja energiapoliitika erivolitustega diplomaatiline esindaja välisministeeriumis. 
20. jaanuaril 2023 nimetas president Alar Karis Kaja Taela Eesti Vabariigi erakorraliseks ja täievoliliseks suursaadikuks, alaliseks esindajaks Euroopa Koostöö ja Julgeoleku Organisatsiooni juures, asukohaga Viinis.
Vironia (aurulaev)

Vironia oli Eesti reisilaev-aurulaev enne Teist maailmasõda. See oli Eesti suurim reisilaev enne Nõukogude okupatsiooni 1940. 
aastal.
Laev uppus 1941. aastal, viies endaga kaasa hulga okupatsioonivõimu esindajaid.
Ajalugu.
Laev ehitati 1906. aastal Kopenhaagenis algse nimega Kong Haakon firmale Det Forenede Dampskibs Selskab. 
1938. aastal ostis laeva Pärnu Laeva A/S, pannes talle nimeks Vironia ja kodusadamaks sai Pärnu. Laeva, mis osutus Eestis seni suurimaks reisilaevaks, kohandati esmalt natuke moodsamaks. 1939. aasta maikuu lõpust alates hakkas Vironia kurseerima koos Estoniaga Tallinna ja Stockholmi vahel. Juhtumisi oli tegemist suurima reisi-liinilaevaga, mis kurseeris sel ajal Stockholmi sadamasse. Sõit Tallinnast Stockholmi kestis 17 tundi.
Seoses okupatsiooniga 1940. aastal Vironia natsionaliseeriti ja sõjategevuse lähenedes 1941. aastal võeti Punalipulise Balti laevastiku koosseisu staabilaevana. 
28. augustil 1941 osales Vironia Nõukogude tsiviil- ja sõjalaevastiku evakuatsioonis Tallinnast Kroonlinna. Laeva pardale kogunes umbes 1300 inimest (teistel andmetel oli laeval lõpuks uppudes 2537 inimest), kellest paljud olid Balti laevastiku staabi, laevastiku eriosakonna, 10. laskurkorpuse juhtkonna ja Nõukogude riigivõimu olulised esindajad. Tallinnast lahkuti 1. konvoi koosseisus enne kella 12.00. Kell 17.30 paiku sai Vironia Juminda miinilahingus õhurünnaku tagajärjel pommitabamuse paremasse pardasse ja jäi juhitamatuks. Vahepeal oli pardale võetud 2 meremiinil uppunud allveelaevalt pääsenut. Et pardal olid olulised isikud, saadeti seda julgestama hävitaja, väike allveelaevahävitaja (merekütt) ja transpordilaev. Seejärel saabus ka päästelaev Saturn, mis võttis Vironia puksiiri ja liikumine jätkus. Hiljem hävitaja ja transpordilaev lahkusid. Kella 19 ja 20 vahel sõitis Saturn miinile ja puksiirots lasti lahti. Vironia jäi ankrusse. Umbes kolm tundi enne keskööd triivis talle külge meremiin ja laev uppus viie minutiga. Teadaolevail andmeil pääses laeva pardal olnuist vaid umbes 200 inimest. Mõned tunnid hiljem uppus ka Saturn.
Vironia vrakk avastati Eesti Meremuuseumi uurimislaevalt Mare 2009. aastal Keri tuletornist 8,5 miili eemal 98 meetri sügavusel.
Kirjeldus.
Laeva pikkus oli 83,21 m, laius 11,63 m ja süvis 6,88 m. Kogumahutavus 2026,06 brutoregistertonni. 4-silindriline 3 paisumisega aurumasin andis kiiruseks kuni 15 sõlme. Laev võis peale võtta kuni 500 reisijat.
Vere

Vere (gruusia ვერე) on jõgi Ida-Gruusias. Jõe lähe asub Thrialethi aheliku nõlvadel Väike-Kaukasuses, Didgori mäe lähistel. Vere suubub parempoolse lisajõena Kura jõkke Gruusia pealinnas Thbilisis.
Jõe pikkus on 45 km, valgla pindala 194 km². Jõgi toitub lumesulamisveest, vihmast ja põhjavetest.
Jõe suudme lähistel paiknevad 12. sajandil rajatud Lurdži klooster, Thbilisi loomaaed, laste puhkepark ja muud rajatised.
Jõele on iseloomulikud perioodilised äkktulvad. XX sajandi teise poolel toimusid need 1960., 1963., 1972. ja 1995. aastal. 1972. aasta kõrgvesi ujutas üle Thbilisi loomaaia, oli ka inimohvreid.
2015. aasta 14. juunil tõusis jõgi Thbilisis üle kallaste, hukkus vähemalt 19 inimest.
Leo Õispuu

Leo Õispuu (3. august 1930 Kuressaare – 8. september 2022) oli eesti mehaanikainsener, küüditatu ja ajaloolane.
Ta oli küüditatud 1941–1947 ja jaanuarist 1950 kuni 1958 ning viibis mõne kuu vanglates 1950. aastal. Vahepeal naasis Õispuu kodusaarele ja õppis. 
Ta lõpetas Tallinna Tehnikaülikooli 1960 mehaanikainsenerina. Oli Tallinna Tehnikaülikoolis Soojustehnika Instituudi dotsent. 
Töötas Eesti Represseeritute Registri Büroos aastast 1989, oli büroo juhataja 1992–2022. 
Eesti Memento Liidu juhatuse esimees. 
Leo Õispuu oli korporatsioon Vironia liige.
Mart Laanemäe

William Mart Laanemäe (sündinud 21. juunil 1959 Vancouveris Kanadas) on Eesti diplomaat.
Aastatel 1999–2003 oli ta Eesti suursaadik Austrias, Slovakkias, Ungaris, 2008–2012 ja 2016–2019 Eesti suursaadik Saksamaal ning 2020–2024 Eesti suursaadik Taanis.
Bernd Mützelburg

Bernd Mützelburg (sündinud 17. jaanuaril 1944 Mainzis Saksamaal) on endine Saksamaa diplomaat.
1995–1999 oli ta Saksamaa suursaadik Eestis.
1999 anti talle Maarjamaa Risti I klassi teenetemärk, tunnustades tema tööd Saksamaa suursaadikuna Eestis.
Christian Matthias Schlaga

Christian Matthias Schlaga (sündinud 7. novembril 1953 Erfurdis Saksamaal) on Saksamaa diplomaat.
28. septembrist 2011 kuni 2015. aastani oli ta Saksamaa suursaadik Eestis.
2013 anti talle Maarjamaa Risti I klassi teenetemärk, tunnustades tema tööd Saksamaa suursaadikuna Eestis.
Tallinna Kunstihoone Fond

SA Tallinna Kunstihoone Fond on Eesti Kunstnike Liidu asutatud sihtasutus, mis tegeleb näituste korraldamisega Tallinna Kunstihoones (Vabaduse väljak 8), Kunstihoone galeriis (Vabaduse väljak 6) ja Tallinna Linnagaleriis (Harju tänav 13) ning Tallinna Kunstihoone Fondi kunstikogu haldamisega. Põhikirjalisteks eesmärkideks on kunsti, kunstiteaduse ja -hariduse vallas loovuse ja initsiatiivi edendamine, Eesti kunsti ja kunstnike tutvustamine välismaal, kunstialase teabe levitamine.
Tallinna Kunstihoone Fondi juhatus võib koosneda ühest või mitmest liikmest. Juhatuse tööd kontrollib sihtasutuse nõukogu, kuhu kuulub üksteist liiget, neist Eesti Kunstnike Liidu volikogu valitud kaheksa liiget, kelle volitused kestavad viis aastat, ja Kultuuriministeeriumi, Kultuurkapitali ja Tallinna Linnavalitsuse esindaja. Nõukogu kui vastutav ja kontrolliv organ kinnitab Tallinna Kunstihoone eelarve, tööplaani ja näituseprogrammid ning valvab juhatuse otsuste, tegevuskava, eelarve täitmise ja aruandluse üle.
Adolph Eduard Grube

Adolph Eduard Grube (18. mai 1812 Königsberg – 23. juuni 1880 Breslau) oli saksa zooloog.
Ta uuris mitmeid loomarühmi, ent eriti huvitasid teda hulkharjasussid. 
Aastatel 1843–1856 oli ta Tartu ülikooli zooloogiaprofessor ja seejärel töötas Breslau ülikoolis. 
Grube tegutses ka Tartu zooloogiakabinetis (hilisem Tartu Ülikooli Zooloogiamuuseum), mille juurde rajas raamatukogu.