tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
VF relvajõudude kindralstaabi sõjaväeakadeemia sõjaajaloo instituut

Venemaa Föderatsiooni Relvajõudude Kindralstaabi Sõjaväeakadeemia Punatähe ordeniga autasustatud Sõjaajaloo Teadusuurimisinstituut (vene keeles "Научно-исследовательский ордена Красной Звезды институт (военной истории) Военной академии Генерального штаба Вооружённых Сил Российской Федерации") on sõjaajaloo teadusuurimisinstituut Moskvas. 
Sõjaajaloo instituut asutati 1966. aastal (NSV Liidu Kaitseministeeriumi Sõjaajaloo Instituut). Instituudi ülem aastatel 1966–1987 oli kindralleitnant Pavel Žilin. 
1977. aastal nimetati instituut ümber NSV Liidu Kaitseministeeriumi Sõjateooria ja Sõjaajaloo Instituudiks.
Instituudi eestvedamisel ilmusid 12-köiteline "История Второй мировой войны. 1939–1945 гг." (ilmus 1973–1982) ja 8-köiteline "Военная энциклопедия" (1976–1980). 
1992. aastal nimetati instituut ümber Venemaa Föderatsiooni Kaitseministeeriumi Sõjaajaloo Instituudiks.
2010. aastast on instituut Venemaa Föderatsiooni Relvajõudude Kindralstaabi Sõjaväeakadeemia struktuuriüksus.
Petikarkaad

Petikarkaad ehk petikkaaristu on arhitektuuris esinev dekoorielement, mille moodustab petikutest kaarterida; võib olla kujundatud sammastele või poolsammastele toetuvana.
Petikkaaristu motiivi esineb väga palju romaani kunstis, kuid seda leiab ka mauri arhitektuuris, osal Kiievi-Venemaa ehitistel ja gootikas. Sel pole ehitises kandvat funktsiooni, vaid tegemist on lagedat seinapinda liigendava puhtalt kaunistusliku elemendiga. Petikarkaadina võib olla kujundatud kiriku pseudotrifoorium, mida esineb nii romaanikas kui gootikas.
Tomasz Kędziora

Tomasz Karol Kędziora (sündinud 11. juunil 1994 Sulechówis) on Poola jalgpallur, kes mängib paremkaitsjana Ukraina kõrgliiga klubis Kiievi Dinamo ja Poola jalgpallikoondises.
Ta alustas klubikarjääri Poznańi Lechis, mille meeskonnas debüteeris Poola kõrgliigas hooajal 2012–13. Hooajal 2014–15 tuli ta klubiga Poola meistriks.
2017. aasta juulis sõlmis ta lepingu Kiievi Dinamoga. Hooajal 2020–21 tuli ta klubiga Ukraina meistriks.
Poola jalgpallikoondisse kutsuti Kędziora 2015. aastal, kuid koondisedebüüdi tegi ta 13. novembril 2017 sõprusmängus Mehhiko vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 9. oktoobril 2021 MM-i valikmängus San Marino vastu. Ta kuulus Poola koondisse 2021. aasta Euroopa meistrivõistlustel, kuid üheski mängus ta väljakule ei pääsenud.
Pavel Žilin

Pavel Andrejevitš Žilin (vene keeles "Павел Андреевич Жилин"; 18. märts (vkj 5. märts) 1913 Vorobjovka, Voroneži kubermang – 6. veebruar 1987 Moskva) oli Nõukogude Liidu sõjaajaloolane ja sõjaväelane (kindralleitnant), NSV Liidu Teaduste Akadeemia korrespondentliige (1967).
Elukäik.
Pavel Žilin osales Suures Isamaasõjas. 1946. aastal lõpetas ta Frunze-nimelise Sõjaväeakadeemia (diplomitöö käsitles Mihhail Kutuzovi vastupealetungi 1812. aasta sõjas). 1949. aastal kaitses ta kandidaadiväitekirja samal teemal. Aasta hiljem ilmus tema raamat "Контрнаступление Кутузова в 1812 г.", mille eest sai ta 1952. aastal Stalini preemia.
1956. aastal sai Žilin ajaloodoktori kraadi ja 1961. aastal professori kutse. Aastatel 1958–1964 oli ta teadusajakirja Vojenno-istoritšeski Žurnal peatoimetaja asetäitja, ühtlasi oli 1961–1966 NLKP Keskkomitee juures asuva Ühiskonnateaduste Akadeemia prorektor ja Nõukogude ühiskonna ajaloo kateedri juhataja.
Aastatel 1966–1987 oli Žilin NSV Liidu Kaitseministeeriumi Sõjaajaloo Instituudi ülem. 1968. aastal anti talle kindralleitnandi auaste.
Karol Linetty

Karol Linetty (sündinud 2. veebruaril 1995 Żninis) on Poola jalgpallur, kes mängib keskpoolkaitsjana Itaalia kõrgliiga klubis Torino ja Poola jalgpallikoondises.
Ta alustas klubikarjääri Poola klubis Poznańi Lech, debüteerides Poola kõrgliigas hooajal 2012–13. Hooajal 2013–14 valiti ta Poola kõrgliiga hooaja parimaks uustulijaks. Hooajal 2014–15 tuli ta klubiga Poola meistriks.
Aastatel 2016–2020 mängis ta Itaalia kõrgliigas Sampdoria ridades. 2020. aasta septembris sõlmis ta nelja-aastase lepingu Torinoga.
Poola jalgpallikoondises tegi Linetty debüüdi 18. jaanuaril 2014 sõprusmängus Norra vastu ja lõi selles mängus ka värava. 2021. aasta Euroopa meistrivõistluste esimeses alagrupimängus 14. juunil lõi ta värava Slovakkia vastu. Ta kuulus Poola koondisse ka 2016. aasta uroopa meistrivõistlustel ja 2018. aasta maailmameistrivõistlustel.
Hugo Vaher

Hugo Vaher (kodanikunimega Urmas Jaagusoo; sündinud 13. mail 1974) on eesti kirjanik. Tema debüütromaan "Punk ei ole surnud" ilmus 2012. aastal.
Ta on alates 2021. aastast Eesti Kirjanike Liidu liige.
Elulugu.
Hugo Vaher sündis 13. mail 1974. aastal Tallinnas ja on üles kasvanud Mustamäel. Aastatel 1981–1992 õppis ta Tallinna 7. keskkoolis (praegune Tallinna Inglise Kolledž). Lõpetanud Tartu Ülikooli õigusteaduskonna.
1992. aasta sügisel siirdus elama Saksamaale, kust naasis 1994. aasta suvel. Elas seejärel Valgamaal Otepää vallas kuni 2009. aastani, mil siirdus elama Tartusse Tähtverre.
Looming.
2012  „Punk ei ole surnud“ (Tänapäev)
2013  „Skvotterid“ (Tänapäev)
2014  „Vallakirjutaja käsiraamat ehk Määrdemeistri mälestused“ (Varrak)
2014  „Ümera Mehed Roosa Villast“ (Tänapäev)
2015  „Ajutine elu“ (Tänapäev)
2016  „Jõesaare poisid“ (Tänapäev)
2017  „Sügise kuldne kooma“ (Tänapäev)
2017  „Vääna jäljekütid. Salapärase soki juhtum“ (Tänapäev)
2019  „Vääna jäljekütid. Maa ja taeva vahel“ (Tänapäev)
2020  „Vääna jäljekütid. Vana laagri saladus“ (Tänapäev)
2020  „Inspektor Telinski, kummisuti ja kõik ülejäänud“ (Koolibri) 
2022 "Vääna jäljekütid. Suur pakirööv" (Tänapäev) 
2024 "Neljas versioon" (Eesti Raamat) 
2024 "Vanadaam ja koibik" (Hea Lugu) 
2025 "Nutivaba" (Tänapäev) 
Isiklikku.
Hugo Vaher on abielus Ele Jaagusooga, kellega tal on kaks tütart – Liisa ja Triinu.
Hugo Vaheri vanavanaema tädipoeg oli Oskar Luts. Albert Vennola oli Hugo Vaheri vanavanaonu.
Tõlked.
Hugo Vaher on tõlkinud ka aime- ja ilukirjandust. Tõlked leiab ESTER kataloogist.
Muusikaline tegevus.
Mängis aastatel 1988–1989 punkansamblis A.V.A. kitarri. 1989. aastal võttis A.V.A. uueks nimeks The Chance ja oli Eesti üks esimesi "indie"-muusikat viljelevaid bände. 
A.V.A.’st ja The Chance’ist on põhjalikumat materjali avaldatud blogis. Hugo Vaher oli aastatel 1988–1992 üsna viljakas laulukirjutaja (ligemale 100 lugu).
Pärast ansambli The Chance lõplikku lagunemist 90. aastate lõpul jätkas Hugo üksikartistina, kasutades alates 2000. aastast nime Ray Astero.
Venemaa keisririigi justiitsministrite loend

Venemaa keisririigi justiitsministrite loend on loetelu Venemaa Keisririigi Justiitsministeeriumi juhtidest alates ministeeriumi loomisest 1802. aastal kuni 1917. aasta Veebruarirevolutsioonini. Minister oli ühtlasi senati peaprokurör.
Louis XVI stiil

Louis XVI stiil, ka "Louis Seize", on varaklassitsistlik sisekujundus- ja tarbekunstistiil, mis valitses aastail 1774–1792, Louis XVI valitsusajal.
Stiili iseloomustab vormide sümmeetria, antiikunsti mõjutused, klassitsistlik ornament ja külmad värvid.
Näiteid Eestist.
Eestis on Louis XVI stiilis olnud kujundatud Põltsamaa lossi medaljonituba, tänini on säilinud Tartus Katariina maja teise korruse saal, Roosna-Alliku mõisa saal, Saue mõisa teise korruse ruumid. Viimase kahe kujundust on peetud ka zopfstiiliks.
Venemaa keisririigi kaubandus- ja tööstusministrite loend

Venemaa keisririigi kaubandus- ja tööstusministrite loend on loetelu Venemaa Keisririigi Kaubandus- ja Tööstusministeeriumi juhtidest alates ministeeriumi asutamisest aastal 1905 kuni 1917. aasta Veebruarirevolutsioonini.
Adamstiil

Adamstiil (inglise keeles "Adamesque", "Adam Style") on varaklassitsistlik 18. sajandi teise poole sisekujundusstiil Inglismaal ja kohati Mandri-Euroopas, mis sai nimetuse arhitektidest ja mööblikunstnikest vendade Robert Adami, John Adami ja James Adami järgi. Samaaegne Louis XVI stiiliga Prantsusmaal.
Stiilile on iseloomulik vaoshoitud värvikasutus ja lame tagasihoidlik stukkornament, dekoor laenab vorme ja elemente keisririigiaegsest Vana-Roomast.
Matty Cash

Matthew Stuart Cash (sündinud 7. augustil 1997 Slough's) on Inglismaa-Poola jalgpallur, kes mängib paremkaitsjana Inglismaa Premier League'i klubis Aston Villa ja Poola jalgpallikoondises.
Ta kuulus noorena Wycombe Wanderersi noorteakadeemiasse ja FAB Academy'sse.
2014. aastal liitus ta Nottingham Forestiga. Hooaja 2015–16 teises pooles mängis ta laenul Inglismaa tugevuselt neljanda liiga klubis Dagenham &amp; Redbridge, lüües 12 liigamänguga kolm väravat. Nottingham Foresti põhikoosseisus mängis ta Inglismaa esiliigas aastatel 2016–2020. Cash valiti hooajal 2019–20 Nottingham Foresti hooaja parimaks mängijaks.
2020. aasta septembris sõlmis ta viieaastase lepingu Aston Villaga. 18. septembril 2021 lõi ta mängus Evertoni vastu oma esimese värava Aston Villa särgis ja esimese värava Inglismaa kõrgliigas.
Tema isa on endine jalgpallur Stuart Cash ja ema Suurbritannias sündinud poolatar. 2021. aasta septembris tegi Cash avalduse Poola kodakondsuse saamiseks. Sama aasta oktoobris sai ta Poola ja Inglismaa topeltkodakondsuse. Seejärel kutsuti ta Poola koondisse, tehes koondisedebüüdi 12. novembril 2021 MM-i valikmängus Andorra vastu.
Marko Putinčanin

Marko Putinčanin (serbia kirillitsas Марко Путинчанин; sündinud 16. detsembril 1987 Belgradis) on Serbia jalgpallur, kes mängib poolkaitsja või paremkaitsjanja Eesti Meistriliiga klubis Tallinna FCI Levadia.
Klubikarjääri jooksul on ta muuhulgas mänginud Serbia kõrgliiga klubis Donji Srem, Surdulica Radnik, Voždovac ja Vojvodina, Albaania kõrgliiga klubis Tirana Dinamo, Kasahstani kõrgliiga klubis FC Zhetysu, Sloveenia kõrgliiga klubis Ljubljana Olimpija ning Usbekistani kõrgliiga klubis Namagani Navbahor. Hooajal 2009–10 tuli ta Tirana Dinamoga Albaania meistriks ja võitis 2019. aastal Ljubljana Olimpija Sloveenia karika.
2021. aasta juunis liitus ta Levadiaga, sõlmides klubiga lepingu kuni 2022. aasta lõpuni.
Halil Dervişoğlu

Halil İbrahim Dervişoğlu (sündinud 8. detsembril 1999 Rotterdamis) on Türgi jalgpallur, kes mängib Türgi kõrgliiga klubis Galatasaray ja Türgi jalgpallikoondises.
Ta liitus 2009. aastal Rotterdami Sparta noorteakadeemiaga. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta hooajal 2018–19 Hollandi esiliigas, lüües sel hooajal liigas kümme väravat. Hooaja 2019–20 esimeses pooles lõi ta 17 liigamänguga Hollandi kõrgliigas viis väravat.
2020. aasta jaanuaris liitus ta Inglismaa esiliiga klubiga Brentford. Klubi põhikoosseisu tal esimesel hooajal murda ei õnnestunud, pääsedes väljakule kokku seitsmes mängus. Esimese värava lõi ta Brentfordi meeskonnas 9. jaanuaril 2021 Inglismaa karikamängus Middlesbrough' vastu. Hooaja 2020–21 esimeses pooles oli ta Brentfordist laenul Hollandi kõrgliiga klubis FC Twente ja hooaja teises pooles Galatasarays. 2021. aasta septembris suundus ta taas laenule Galatasaraysse.
Türgi jalgpallikoondises debüteeris Dervişoğlu 27. mail 2021 sõprusmängus Aserbaidžaani vastu ja lõi selles mängus ka värava. Samal aastal kuulus ta Euroopa meistrivõistlustel osalenud Türgi koondisse.
India president

India president on India Vabariigi tseremoniaalne riigipea (president) ja sõjaväe ülemjuhataja.
Alates 25. juulist 2022 on India president Draupadi Murmu.
India peaminister

India peaminister on India Vabariigi valitsusjuht (peaminister).
Alates 26. maist 2014 on India peaminister Narendra Modi.
Claude François de Méneval

Claude François de Méneval (2. aprill 1778 Pariis – 18. juuni 1850 Pariis) oli keiser Napoleon I lähikondlane, hilisem omavalitsustegelane ja memuarist.
De Méneval oli aastatel 1802–1813 Napoleon I isiklik sekretär. 1810. aastal sai ta keisrilt paruni tiitli ("baron de l'Empire"). 
De Méneval võttis osa ka 1812. aasta sõjakäigust Venemaale. Selles sai tema tervis rängalt kannatada. 
Aastatel 1813–1815 oli ta Napoleoni teise abikaasa Marie-Louise erasekretär.
Hiljem sai Claude François de Ménevalist omavalitsustegelane. Ta oli aastatel 1831–1848 Essonne'i departemangus asuva Gif-sur-Yvette'i valla munitsipaalnõunik.
Pierre Berthezène

Pierre Berthezène (24. märts 1775 Vendargues, Hérault' departemang – 9. oktoober 1847 Vendargues) oli prantsuse sõjaväelane (diviisikindral), Prantsuse revolutsioonisõdadest ja Napoleoni sõdadest osavõtja. Tema nimi on jäädvustatud Arc de Triomphe'i seinale.
1808. aastal sai Pierre Berthezène keisrilt paruni tiitli ("baron Berthezène et de l'Empire").
Brigaadikindralina võttis Berthezène osa Napoleoni 1812. aasta sõjakäigust Venemaale. Novembris 1812 paistis silma Berezina lahingus.
Diviisikindralina osales Berthezène 1830. aastal Alžeeria sõjakäigus. 1830. aastal Juulirevolutsiooni käigus võimule tulnud Louis-Philippe I määras Berthezène'i Prantsuse vägede ülemjuhatajaks Alžeerias.
Oktoobris 1832 sai Berthezène parlamendi ülemkoja liikmeks. Selles ametis oli ta kuni oma surmani 1847. aastal.
Sõjaväelised auastmed.
Pierre Berthezène'i sõjaväelised auastmed: kapten (1799), "commandant" (1800), major (1806), kolonel (1807), brigaadikindral (augustis 1811) ja diviisikindral (augustis 1813).
Dominic Lieven

Dominic Lieven (sündinud 19. jaanuaril 1952 Singapuris) on Briti ajaloolane.
Lieven lõpetas 1973. aastal Cambridge'i Ülikooli. Ta töötas aastatel 1978–2011 London School of Economics and Political Science'is (2011. aastast professorina) ja 2011–2019 Cambridge'i Ülikoolis vanemteadurina. Seejärel oli ta külalisprofessor LSE-s.
Thierry Lentz

Thierry Lentz (sündinud 8. juulil 1959 Metzis) on prantsuse jurist ja ajaloolane. 
Ta on Napoleoni-uurija, Académie nationale de Metzi korrespondentliige.
Tema peamised uurimisvaldkonnad on Konsulaadi valitsemisperioodi ja Prantsuse esimese keisririigi ajalugu. 
Elukäik.
Lentz lõpetas 1982. aastal Metzi Ülikooli magistrikraadiga avaliku õiguse alal. 1983. aastal sai Université Nancy-II-st magistrikraadi ka politoloogias (magistritöö käsitles bonapartismi).
Lentz töötas ülikooliõppejõuna avaliku õiguse alal. 2000. aastal sai Napoleoni Fondi direktoriks ja 2008. aastal teadusajakirja Napoleonica peatoimetajaks.
Alates 2012. aastast töötab Lentz La Roche-sur-Yonis asuvas kõrgkoolis Institut catholique de Vendée ajaloo õppejõuna. 2014. aastal loodi seal Napoleoni-uurimise kateeder. 2021. aastal sai Lentz dotsendiks.
Lihakarjakasvatus

Lihakarjakasvatus on veisekasvatuse haru, mis tegeleb veiste kasvatamisega liha tootmise eesmärgil.
Adam Zamoyski

Adam Zamoyski (sündinud 11. jaanuaril 1949 New Yorgis) on poola päritolu Suurbritannia ajaloolane, ajakirjanik ja literaat.
Elukäik.
Adam Zamoyski sündis Poola sõjapõgenike perekonnas. Tema isa krahv Stefan Adam Zamoyski oli Poola eksiilvalitsuse peaministri Władysław Sikorski adjutant.
Zamoyski lõpetas 1970. aastal Oxfordi Ülikooli bakalaureusekraadiga ajaloos ja tänapäeva keelte alal. Magistrikraadi sai samas 1974. aastal. 
Ta elab perega Londonis, kus tegutseb vabakutselise ajaloolasena. Teeb ka kaastööd ajalehtedele, sealhulgas väljaannetele The Independent, The Guardian, The Daily Telegraph ja The Times. 
Zamoyski on kirjutanud Frédéric Chopini elulooraamatu (1979) ja hulk ajalooraamatud. 2004. aastal HarperCollinsis ilmunud "Moscow 1812: Napoleon's Fatal March on Moscow" tõlgiti paljudesse keelde. Raamat käsitleb Napoleoni 1812. aasta sõjakäiku Venemaale.
Keelteoskus.
Zamoyski valdab poola, inglise, prantsuse, itaalia ja vene keelt.
Marie-Pierre Rey

Marie-Pierre Rey (sündinud 1961) on prantsuse ajaloolane.
Rey on lõpetanud "grande école"'i ja töötab Pariisis Université Panthéon-Sorbonne'is Venemaa ja Nõukogude ajaloo professorina. Ühtlasi on ta slaavlaste ajaloo uuringute keskuse direktor.
Galloromaani keeled

Romaani keelte galloromaani haru hõlmab kõige kitsamas tähenduses prantsuse, oksitaani ja frankoprovansaali keeli. Teised määratlused on aga palju laiemad, hõlmates erinevalt katalaani, galloitaalia ja retoromaani keeli.
Vanagalloromaani keel oli üks kolmest keelest, milles 842. aastal Strasbourgi vanded kirjutati.
Klassifikatsioon.
Galloromaani rühma kuuluvad:
Teised keeleperekonnad, mis sisalduvad mõnikord gallaromaani keeltes:
Mõnede keeleteadlaste (Pierre Bec, Andreas Schorta, Heinrich Schmid, Geoffrey Hull) arvates moodustavad retoromaani ja galloitaalia keeled ühe keelelise üksuse nimega "retotsisalpiini" või "padaania", mis hõlmab ka veneetsia ja istrioti murdeid, mille itaaliapäraseid jooni peetakse pealiskaudseks ja teisejärguliseks.
Traditsiooniline geograafiline ulatus.
Galloromaani keelte levik sõltub suuresti sellest, millised keeled rühma kuuluvad. Selle kitsaima määratluse alla kuuluvaid (s.o. "langue d'oïl" ja arpitaani) räägiti ajalooliselt Prantsusmaa põhjaosas, Flandria osades, Alsace'is, Lorraine'i osades, Belgia Valloonia piirkonnas, Kanalisaartel, Šveitsi osades ja Põhja-Itaalias.
Tänapäeval domineerib selles geograafilises piirkonnas üksainus galloromaani keel (prantsuse keel) (sealhulgas Prantsusmaa varasemad mitteromaani alad), mis on levinud ka ülemeremaadele.
Piirkond hõlmab laiemalt ka Lõuna-Prantsusmaad, Katalooniat, Valencia autonoomset piirkonda ja Baleaare Ida-Hispaanias, Andorrat ja suurt osa Põhja-Itaaliast.
Ljubomir Beskrovnõi

Ljubomir Grigorjevitš Beskrovnõi (vene keeles "Любомир Григорьевич Бескровный"; 10. oktoober (vkj 27. september) 1905 Harkov, Harkovi kubermang – 9. juuli 1980 Moskva) oli Nõukogude Liidu sõjaajaloolane.
Ljubomir Beskrovnõi töötas pärast 1930. aastal Kubani Pedagoogilise Instituudi lõpetamist koolis õpetajana ja seejärel kõrgkoolis õppejõuna. Osales Suures Isamaasõjas. 1943. aastal kutsuti rindelt tagasi ja suunati Frunze-nimelisse Sõjaväeakadeemiasse sõjaajaloo õppejõuks. Edutati hiljem sõjaajaloo kateedri ülemaks ja ülendati polkovnikuks. 
1950. aastal sai Beskrovnõi ajaloodoktoriks, kaitstes väitekirja "Строительство русской армии в XVIII веке". Samal aastal sai professori kutse. 
1955. aastal lahkus ta sõjaväeteenistusest ja asus tööle NSV Liidu Teaduste Akadeemia süsteemis, kus jätkas sõjaajaloo temaatikaga.
Zopfstiil

Zopfstiil (saksa keeles "Zopf" 'pats') ehk palmikstiil on varaklassitsistlik arhitektuuri- ja sisekujundusstiil 18. sajandi Saksamaal, ajavahemikus umbes 1760–1790; kujutab endast üleminekustiili rokokoo ja klassitsismi vahel. Samaaegne Louis XVI stiiliga Prantsusmaal.
Dekoorile on iseloomulik asjalikkus ja antiigist laenatud motiivide, nagu rippuvad vanikud (festoonid ja girlandid), rippkaunistused, rosetid, palmetid jm kasutamine koos rokokooliku kerguse ja elegantsiga. Zopfstiil on kujundanud ka Eesti 18. sajandi lõpu arhitektuuri ilmet.
Näiteid Eestist.
Eestis leidub zopfstiilis ruumikujundust 18. sajandil ehitatud mõisahoonetes, näiteks Ääsmäe mõisa peahoone dekooris, Ingliste mõisa saali dekooris, Rägavere mõisa saalis. Palju zopfstiilis ehitisi on Tartus, rikkalikema dekooriga neist Raekoja plats 8.
Pärtel-Peeter Pere

Pärtel-Peeter Pere (sündinud 19. detsembril 1985 Tallinnas) on Eesti ettevõtja ja poliitik. Ta oli aastatel 2024–2025 Tallinna abilinnapea. 
Haridus ja ühiskondlik tegevus.
Pere õppis Gustav Adolfi Gümnaasiumis, mille lõpetas 2005. aastal.
Bakalaureusekraadi kultuuriteooria alal omandas ta Tallinna Ülikoolis 2009. aastal, magistrikraadi organisatsioonijuhtimise alal aga Brüsseli Vabaülikoolis (Vrije Universiteit Brussel) 2012. aastal. Ta lõpetas Sint-Lambrechts-Woluwe muusikaakadeemia 2014. aastal jazzmuusika alal. Pärtel-Peeter Pere lõpetanud ka Kõrgemad riigikaitsekursused (2016).
Pere on Eesti Välispoliitika Nõukogu, EELK Tallinna Jaani koguduse, Eesti Üliõpilaste Seltsi ning Kaitseliidu liige. Lisaks on ta rahvusvahelise ühenduse BYCS rattalinnapeade võrgustiku (Bicycle Mayor NetWork) liige.
Poliitiline tegevus.
Pere kuulub 13. märtsist 2021 Reformierakonda. 
Ta oli 1. aprillist 2023 kuni 14. aprillini 2024 XV Riigikogu liige.
Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 1 (Haabersti, Põhja-Tallinn ja Kristiine) 1473 häält ning osutus valituks. 
13. jaanuaril 2024 valiti Pere Reformierakonna Tallinna piirkonna esimeheks. 
Tööalane tegevus.
Pere töökohad on olnud:
Alates 14. aprillist 2024 oli ta Tallinna keskkonna ja kommunaalteemade abilinnapea. 27. juunil 2025 peatas linnapea Jevgeni Ossinovski tema volitused seoses usalduse kaotusega. 8. juulil Pere volitused abilinnapeana taastati, ent 21. juulil 2025 astus Pärtel-Peeter Pere omal soovil abilinnapea kohalt tagasi.
Isiklikku.
Tema isa on arhitekt Peeter Pere, ema on tekstiilikunstnik Katrin Pere. Pärtel-Peeter Pere on abielus ja kolme lapse isa.
Temalt on ilmunud sooloalbum „Võltsootused” 2022. aastal. Ta on Josmarineʼi heliplaadi „Absence” (2018) muusika kaasautor ja -esitaja.
Jakub Brabec

Jakub Brabec (sündinud 6. augustil 1992 Prahas) on Tšehhi jalgpallur, kes mängib keskkaitsjana Kreeka kõrgliiga klubis Aris ja Tšehhi jalgpallikoondises.
Klubikarjääri jooksul on Brabec mänginud Tšehhi klubides Žižkovi Viktoria, Praha Sparta, Brno Zbrojovka ja Plzeňi Viktoria, Belgia kõrgliiga klubis Genk, Türgi kõrgliiga klubis Çaykur Rizespor ning alates 2021. aastast Kreeka kõrgliiga klubis Aris. Hooajal 2013–14 tuli ta Praha Spartaga Tšehhi meistriks ja võitis samal hooajal klubiga ka Tšehhi karikavõistlused.
2011. aastal saavutas Brabec Tšehhi kuni 19-aastaste koondisega Euroopa omavanuste meistrivõistlustel teise koha. Tšehhi jalgpallikoondises debüteeris ta 29. märtsil 2016 sõprusmängus Rootsi vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 13. oktoobril 2019 EM-i valikmängus Inglismaa vastu. Ta kuulus Tšehhi koondisse 2021. aasta Euroopa meistrivõistlustel.
Michal Sadílek

Michal Sadílek (sündinud 31. mail 1999 Uherské Hradištěs) on Tšehhi jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Hollandi kõrgliiga klubis FC Twente ja Hollandi jalgpallikoondises.
2015. aastal liitus ta Hollandi klubiga PSV Eindhoven. Hooajal 2016–17 debüteeris ta klubi reservmeeskonnas Hollandi esiliigas. Hollandi kõrgliigas tegi ta PSV põhimeeskonnas debüüdi 2018. aasta detsembris. Esimese värava lõi ta Hollandi kõrgliigas oma teises mängus 22. detsembril 2018 AZ Alkmaari vastu.
Hooajal 2020–21 oli ta PSV Eindhovenist laenul Tšehhi kõrgliiga klubis Libereci Slovan. 2021. aasta augustis läks ta laenule Twentesse.
Tšehhi jalgpallikoondises tegi Sadílek debüüdi 4. juunil 2021 sõprusmängus Itaalia vastu. Samal aastal kuulus ta Tšehhi koondisse Euroop meistrivõistlustel.
Antonín Barák

Antonín Barák (sündinud 3. detsembril 1994 Příbramis) on Tšehhi jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Itaalia kõrgliigaklubis Fiorentina ja Tšehhi jalgpallikoondises.
Ta alustas klubikarjääri kodulinna klubis 1. FK Příbram, debüteerides Tšehhi kõrgliigas hooajal 2012–13. Aastatel 2016–2017 mängis ta Tšehhi kõrgliigas Praha Slavia ridades ning tuli hooajal 2016–17 klubiga Tšehhi meistriks.
2017. aastal liitus ta Itaalia kõrgliigaklubiga Udinese. Hooaja 2019–20 teises pooles oli ta Udinesest laenul Itaalia kõrgliigaklubis Lecce. 2020. aasta septembris läks ta laenule Verona Hellasesse, sõlmides klubiga aasta hiljem püsiva lepingu. 2022. aasta augustis läks ta sealt laenule Fiorentinasse.
Tšehhi jalgpallikoondises tegi Barák debüüdi 15. novembril 2016 sõprusmängus Taani vastu ja lõi selles mängus ka värava. Ta kuulus Tšehhi koondisse 2021. aasta Euroopa meistrivõistlustel.
Porte-Maillot' plats

Porte-Maillot' plats (prantsuse keeles "Place de la Porte-Maillot") on väljak Prantsusmaa pealinna Pariisi XVI ja XVII linnaringkonnas. See asub ajaloolise telje Étoile-la Défense keskel. Samal kohal asus varem Maillot' värav.
Väljaku lähedal asub Hôtel Hyatt Regency Paris Étoile.
Kuningunde Schotelmund

Kuningunde Schotelmund (surnud 27. aprillil 1381) oli Tallinna bürgermeistri Godescalcus Schotelmundi abikaasa.
Ta maeti Tallinna Püha Katariina kirikusse. Hauakivi on säilinud, muinsuskaitse all ja asub praegu Katariina käigus.
Nikolai Troitski

Nikolai Aleksejevitš Troitski (vene keeles "Николай Алексеевич Троицкий"; 19. detsember 1934 Novorepnoje, Nižne-Volžski krai – 28. mai 2014 Saratov) oli vene ajaloolane, Venemaa sõjateaduste akadeemia tegevliige (1996).
Nikolai Troitski lõpetas 1954. aastal Tšernõševski-nimelise Saratovi Riikliku Ülikooli ajalooteaduskonna. 1971. aastal sai ajaloodoktori kraadi (väitekiri "Политические процессы в России (1871–1891 гг.)"). Aastatel 1975–2001 oli ta Saratovi ülikooli ajalookateedri juhataja. Professorikutse sai 1972. aastal.
Troitski peamine uurimisteema oli Venemaa 19. sajandi ajalugu, sealhulgas 1812. aasta isamaasõda. Avaldas 37 monograafiat ja üle 400 artikli.
Sergei Švedov

Sergei Vjatšeslavovitš Švedov (vene keeles "Сергей Вячеславович Шведов") on vene sõjaajaloolane, ajalookandidaat.
Sergei Švedov on töötanud vanemteadurina Venemaa Riiklikus Sõjaajalooarhiivis ja Moskva Ajaloo Linnamuuseumis. 
2005. aastal kaitses ta Tšernõševski-nimelises Saratovi Riiklikus Ülikoolis väitekirja "Комплектование, численность и потери Российской Армии в Отечественной войне 1812 года" (juhendaja Nikolai Troitski) ja sai ajalookandidaadi kraadi.
Arhiiviandemete põhjal on Švedovil ilmunud rohkesti publikatsioone Napoleoni 1812. aasta sõjakäigust Venemaale.
Aleksandr Mihhailovski-Danilevski

Aleksandr Ivanovitš Mihhailovski-Danilevski (vene keeles "Александр Иванович Михайловский-Данилевский"; 6. september (vkj 26. august) 1789 – 21. september (vkj 9. september) 1848 Peterburi) oli Venemaa Keisririigi riigitegelane (senaator), sõjaväelane (kindralleitnant) ja sõjaajaloolane.
Aleksandr Mihhailovski-Danilevski on 1812. aasta isamaasõja esimese ametliku ajaloo autor. Ta kirjutas selle keiser Nikolai I ülesandel. Teos ilmus neljas köites 1839. aastal.
Elukäik.
Aleksandr sündis arstiteadlase Ivan Mihhailovski-Danilevski (1751–1807) perekonnas. Aastatel 1808–1811 õppis ta Göttingeni ülikoolis. Pärast naasmist Peterburi töötas rahandusministri kantseleis. Ta võttis osa 1812. aasta isamaasõjast, kus osales Borodino lahingus, mille eest teda autasustati Püha Anna IV järgu ordeniga. 
1813. aastal võeti Mihhailovski-Danilevski vabamüürlaste looži liikmeks.
1815. aastal, Viini kongressi ajal, kuulus Mihhailovski-Danilevski keiser Aleksander I kaaskonda. 1816. aastal sai ta tiibadjudandiks. 1818. aastal osales Aacheni kongressil. 1823. aastal ülendati ta kindralmajorks. Vene-Türgi sõjas (1828–1829) juhatas ta brigaadi (jalaväediviisi allüksus). 
Viimast korda osales Mihhailovski-Danilevski sõjategevuses 1831. aastal, kui Poola kampaania ajal oli ülemjuhataja käsutuses. Seejärel naasis Peterburi, kus hakkas tegelema sõjaajalooga. Veel samal aastal nimetati ta Venemaa Akadeemia tegevliikmeks. 
1835. aastal anti talle kindralleitnandi auaste ja määrati Valitseva senati liikmeks.
Mihhailovski-Danilevski suri septembris 1848 Peterburis puhkenud kooleraepideemia ajal.
Sõjaajalugu.
Mihhailovski-Danilevski pidas 1812. aasta isamaasõjas 
keiser Aleksandrit Venemaa võidu Napoleoni üle strateegiks ja feldmarssal Mihhail Kutuzovit Akeksandri plaanide elluviijaks. Mihhailovski-Danilevski võimendas Kutuzovi rolli ja pisendas Barclay de Tolly rolli selles sõjas.
Modest Bogdanovitš

Modest Ivanovitš Bogdanovitš (vene keeles "Модест Иванович Богданович"; 7. september (vkj 26. august) 1805 Sumõ, Harkovi kubermang – 6. august (vkj 26. juuli) 1882 Oranienbaum) oli Venemaa Keisririigi sõjaväelane (kindralleitnant) ja sõjaajaloolane.
Aadlisoost pärit Modest Bogdanovitš võttis 1831. aastal osa Poola kampaaniast, kus ülesnäidatud vapruse eest teda autasustati Püha Anna IV järgu ordeniga. Aastatel 1833–1835 õppis ta Keiserlikus Sõjaväeakadeemias. Seejärel jätkas sõjaväeteenistust akadeemias õppejõuna. Sai seal 1838. aastal adjunktprofessoriks. 1841. aastal anti talle alampolkovniku auaste. 1843. aastal sai akadeemia sõjaajaloo ja –strateegia kateedri professoriks. 1855. aastal ülendati kindralmajoriks, 1863. aastal määrati sõjaministri käsutusse, sai ametlikuks sõjahistoriograafiks. Aprillis 1863 anti talle kindralleitnandi auaste. 
Tema poeg Nikolai Bogdanovitš oli Venemaa keisririigi riigitegelane.
Operatsioon Trikora

Operatsioon Trikora oli Indoneesia relvajõudude operatsioon aastatel 1961–1962, mille eesmärgiks oli annekteerida Madalmaade mereülene Hollandi Uus-Guinea territoorium. Läbirääkimiste tulemusel sündis 15. augustil 1962 Hollandi ja Indoneesia vahel New Yorgi leping, millega Lääne-Uus-Guinea läks ÜRO kontrolli alla.
Agathon Jean François Fain

Agathon Jean François Fain (11. jaanuar 1778 Pariis – 16. september 1836 Pariis) oli keiser Napoleon I lähikondlane, hilisem Prantsusmaa poliitik ja memuarist.
Fain töötas Konsulaadi ajal riigisekretär Hugues-Bernard Maret alluvuses arhivistina. 1806. aastal nimetati keiser Napoleoni kabineti sekretäriks ja arhivistiks. Keisri kaaskonna koosseisus võttis osa sõjakäikudest. 
1809. aastal sai Fain keisrilt paruni tiitli ("baron de l'Empire"). 
1813. aastal nimetati Fain Claude François de Ménevali asemel Napoleoni isiklikuks sekretäriks. Selles ametis oli kuni Napoleoni troonist loobumiseni aprillis 1814. Saja päeva ajal oli taas Napoleoni teenistuses.
Juulimonarhia ajal valiti Fain Loiret' departemangu esindajana Saadikutekotta. Poliitikukarjäär jäi lühikeseks. Septembris 1936 Fain suri 58 aasta vanuses.
Avaloni poolsaar

Avaloni poolsaar asub Newfoundlandi saare kaguosas. Selle pindala on 9220 km².
2011. aasta Kanada rahvaloenduse järgi elas poolsaarel 262 411 inimest, mida oli ligi 51% Newfoundlandi ja Labradori provintsi rahvastikust.
Poolsaarel asub Saint John's, mis on provintsi keskus ja suurim linn.
Poolsaar on nime andnud ürgsele kontinendile Avaloonia, mille osa see kunagi oli.
Fassadism

Fassadism on ehitusviis, kus lammutatavast hoonest säilitatakse osaliselt või täielikult vaid fassaad ning ehitatakse uus hoone selle juurde.
Fassadism on kulukas, sest see tähendab enamasti hoone ajaloolise kehandi hävitamist, objekti välise külje säilitamist või rekonstrueerimist ning sobitamist uue hoonega.
Fassadismi kasutamise ajalugu ulatub 20. sajandi teise poolde, kus hakkas õitsema postmodernistlik arhitektuur (näiteks 1980. aastatel Torontos ja San Franciscos, seoses nn brüsselliseerimisega Brüsselis, 2000. aastatel Ida-Euroopa pealinnades, sh Riias). Seda seostatakse linnastumisega, eriti neis paigus, kus on kinnisvara- ja ehitusbuum. Restaureerimise ökonoomikaga tegelev Donovan D. Rypkema on fassadismi tekke põhjuste kohta öelnud: "Esiteks peab kinnisvaraturg olema piisavalt tugev, sest fassadism on naeruväärselt kallis; teiseks, muinsuskaitsega tegelevad institutsioonid peavad olema piisavalt mõjukad, et sellise lahenduse pakkumine kerkiks üldse päevakorda, ja kolmandaks, avalikkuse eetiline tase pärandi säilimise osas ei ole veel niivõrd arenenud, et nõuda kultuuripärandi säilitamist."
Fassadismi tunnistatakse kui probleemi, 1999. aastal Pariisis toimunud rahvusvahelise monumentide ja muinsusväärtuste nõukogu sümpoosionil leiti, et see hävitab ja moonutab kultuuripärandit ning seda võiks aktsepteerida vaid siis, kui muud lahendused puuduvad.
Vastuolulisus.
Fassadismi kasutamisel on mitmesuguseid esteetilisi ja ajaloolisi põhjusi: see võib näiteks olla lahendus, kui ajalooliselt väärtusliku hoone taristu on muutunud ohtlikuks (näiteks tulekahju või hooldamata jätmise tõttu), ning pakkuda kinnisvaraarendajatele ja muinsuskaitsjatele kompromissi. Kunstiloolane Karin Paulus on leidnud, et olukordades, kus fassadistlik lahendus on naeruväärne, võiks muidu hävinemisohus hooneid lubada ka lammutada. Fassadismi vastu räägib ka arhitektuurikriitik Paul Goldbergeri sedastus, et hoone säilitamine fassaadi, mitte sisu kujul loob selle säilimisest pettekujutelma.
Fassadismi mõiste võib seguneda ka selliste mõistetega nagu renoveerimine, rekonstrueerimine ja kasutusotstarbe muutmine (kohandamine). 
Fassadism Eestis.
Eestis on fassadism hakanud laiemalt levima 2000. aastate teises pooles. Sellise arendamise ohus on lagunevad või mahajäetud majad ning heas paigas asuvad ühe-kahekorruselised hooned. Karin Paulus on märkinud, et fassadismile piiride seadmise taga on nii tugev muinsuskaitse kui ka teadlikult vana väärtustavad ja sellesse investeerivad arendajad.
Silmapaistvaid fassadismi näiteid:
Henry Stimson

Henry Lewis Stimson (21. september 1867 New York – 20. oktoober 1950 New York) oli Ameerika Ühendriikide poliitik, ta oli Vabariikliku Partei liige. Ta on olnud Ameerika Ühendriikide riigisekretär, sõjaminister ja Filipiinide kindralkuberner.
Tema järgi on nime saanud Stimsoni doktriin, mis oli aluseks Eesti, Läti ja Leedu iseseisvuse taastamisele 1991. aastal.
Põhja-Jeemeni kodusõda

Põhja-Jeemeni kodusõda (araabia keeles ثورة 26 سبتمبر‎, "Thawra 26 Sabtambar" ehk 26. septembri revolutsioon) oli aastatel 1962–1970 Põhja-Jeemenis toimunud kodusõda Jeemeni Kuningriigi partisanide ja Jeemeni Araabia Vabariigi toetajate vahel. Konflikt algas 1962. aastal revolutsiooniliste vabariiklaste riigipöördega. Revolutsiooni juhtis Abdullah al-Sallal, kelle väed kukutasid äsja kroonitud imaam Muhammad al-Badri ning kuulutasid Jeemenis välja enda vabariigi. Imaam al-Badr põgenes Jeemeni-Saudi Araabia piirile ning kogus enda taha šiiitidest toetajad. Konflikt eskaleerus kiiresti täiemahuliseks kodusõjaks.
Kuningriiklasi toetasid sõjaliselt Jordaania, Saudi Araabia ja Iisrael, lisaks saadi salajast abi Suurbritannialt. Vabariigi pooldajaid toetasid Egiptus (ehk Ühinenud Araabia Vabariik) ja Nõukogude Liit, kellelt saadi sõjalennukeid. Egiptuse president Gamal Abdel Nasser saatis vabariiklastele relvastust ja kuni 70 000 sõdurit. Konflikt oli intensiivne ning hoolimata mitmest rahukonverentsist jõuti 1960. aastate keskpaigaks sõjalisse patiseisu.
Egiptuse kohalolu Jeemenis seostatakse läbikukkumisega kuuepäevases sõjas juunis 1967. Pärast kuuepäevast sõda muutus vägede Põhja-Jeemenis hoidmine Nasserile aina keerulisemaks ning ta otsustas vabariiklastele toeks saadetud üksused tagasi kutsuda. 5. novembril 1967 kukutati president al-Sallal ootamatult dissidentide ja vabariiklike hõimupealike poolt. Pealinnas toimus võimuvahetus ning rojalistide väed asusid põhjast pealetungile. Riiki juhtisid järgemööda Abdul Rahman al-Eryani, Ahmed Noman ja Mohamed Ali Uthman, kes kõik astusid kas tagasi või põgenesid riigist. Lõpuks võttis ebastabiilses pealinnas võimu peaminister Hassan al-Amri. Sõja pöördepunktiks sai 1967. aasta Sanaa piiramine, milles vabariigi peaministril õnnestus kuningriiklaste rünnakud tõrjuda ning veebruariks 1968 vastased taganema sundida. Kokkupõrked jätkusid paralleelselt rahukõnelustega aastani 1970, kui Saudi Araabia Jeemeni Araabia Vabariigi valitsust tunnustas ning sõjategevus lõppes.
Egpitlaste ajaloolased on Jeemeni kodusõda nimetanud "enda Vietnamiks". Ajaloolane ja endine Iisraeli suursaadik Ameerika Ühendriikides Michael Oren on Egiptuse osalust Jeemenis pidanud nii suureks läbikukkumiseks, et "USA Vietnami sõda oleks võinud nimetada Ameerika Jeemeniks".
Fjodor Golubtsov

Fjodor Aleksandrovitš Golubtsov (3. jaanuar 1759 – 13. märts 1829 Volgovo, Peterhofi maakond, Peterburi kubermang) oli Venemaa riigitegelane. 
Aastatel 1807−1810 oli ta Venemaa keisririigi rahandusminister.
Elulugu.
Päritolu ja haridustee.
Põlvnes vanast aadlisuguvõsast. Tema isa oli tõeline riiginõunik Aleksandr Fjodorovitš Golubtsov (1735−1796). Ema Anna Ivanovna Vassiljeva (1741−1816) oli hilisema Venemaa keisririigi esimese rahandusministri krahv Aleksei Ivanovitš Vassiljevi (1742−1807) õde. Astus 1770. aastal aadli suurtükiväe- ja insenerikorpusse, kus õppis 1775. aastani.
Sõjaväeteenistuses.
Alates 1775. aastast teenis ta suurtükiväes. 1778. aastal viidi ta üle bombardiiripolku ja hiljem 2. kanoniiripolku. Teenis sõjaväes välja porutšiku aukraadi.
Tsiviilteenistus.
1782. aastast alates teenis ta senati peaprokuröri vürst Aleksandr Vjazemski käsutuses. Kolm aastat hiljem nimetati ta viimase kantselei sekretäriks. 1790. aastal sai temast nõunik 3. ekspeditsioonis. 1796. aastal sai 2. ekspeditsiooni direktoriks. Keiser Aleksander I valitsemisaja algul 1802. aastal nimetati riigivarahoidja kohusetäitjaks ja senaatoriks. Alates 1803. aastast oli ta ministrite komitee liige.
Venemaa keisririigi rahandusminister.
1807. aastal sai temast pärast onu krahv Vassiljevi surma rahandusminister. Järgmisel aastal nimetas keiser ta Alalise nõukogu liikmeks. Ministri ja riigivarahoidjana oli ta ametis 1810. aastani, mil ta läks neist ametitest erru ja nimetati Riiginõukogu liikmeks.
Surm.
Fjodor Golubtsov suri 70-aastaselt ja maeti Aleksander Nevski suurkloostris Püha Vaimu kirikusse.
Eesti Munaeksport

Linnusaaduste Tootjate ja Müügiühingute Keskliit "Eesti Munaeksport" oli linnukasvatuse arendamiseks, linnuliha ja munade kokkuostu ning ekspordi korraldamiseks asutatud organisatsioon.
Linnusaaduste Tootjate ja Munaühingute Keskliit “Eesti Munaeksport”, alustas tegevust 1937. aastal ja sai valitsuselt munade väljaveo ainuõiguse. Kõik seni sellel alal tegutsenud organisatsioonid lõpetasid oma tegevuse. Vabariigi Valitsuse otsusega 20. veebruarist 1937 määrati "Eesti Munaekspordi" esimeheks põllutööministri abi Rudolf Allmann, juhatuse liikmeiks Andres Joasalu Uus Eesti toimetusest ja advokaat Nikolai Rõuk Tartust. "Eesti Munaekspordi" esimees R. Allmann jäi edasi põllutööministri abi kohale ja töötas munaekspordis vaid osalise tööjõuga. Tegelikuks asjaajajaks-direktoriks sai A. Joasalu. Täie tööjõuga asus munaekspordi teenistusse ka N. Rõuk. 
„Eesti Munaekspordi" nõukogu liikmeteks määrati kanakasvataja Alma Ristikivi Pääskülast, Harjumaalt Kuusalu põllumeeste konvendi esimees ja Kolga vallavanem Jakob Kalle, taluomanik Aleksander Kaar Saaremaalt, taluomanik Paul Tammela Lellest, taluomanik Leopold Antik Ulilast ja Põllutöökoja täiskogu liige Hans Kunstal Viljandimaalt.
1938. aasta lõpul oli keskliidul 31 liiget-munaühistut 1200 üksikliikmega, 1940. aastal tegutses 60 munaühistut 21 287 liikmega. Eesti Munaeksport organiseeris 62 punkti munade sortimiseks ja kogumiseks. 1938. aastal munade eksport andis riigile valuutat 2,7 miljonit krooni, mis on suurem summa, kui kunagi varem Eestis kanamunadest saadud. 1938. aastal koguti kokku 53,7 miljonit muna 1937. aasta 49 miljoni muna vastu. Eksportmunade hind aasta keskmisena oli 79,1 senti ja siseturumunade hind 66,5 senti.
"Eesti Munaeksport" tegeles ka eluslindude kokkuostuga, vastu võeti vanu kanu ja kukkesid, kalkuneid, hanesid ja parte.
Pervis Estupiñán

Pervis Josué Estupiñán Tenorio (sündinud 21. jaanuaril 1998 Esmeraldases) on Ecuadori jalgpallur, kes mängib vasakkaitsjana Inglismaa Premier League'i klubis Brighton &amp; Hove Albion ja Ecuadori jalgpallikoondises.
Ta alustas klubikarjääri Ecuadori klubis LDU Quito, debüteerides Ecuadori kõrgliigas 2015. aastal. Ta murdis kohe esimesel hooajal klubi põhikoosseisu.
2016. aasta juulis sõlmis ta lepingu Inglismaa klubiga Watford. Watfordi põhimeeskonnas ei mänginud ta üheski ametlikus mängus kordagi ning oli aastatel 2016–2020 laenul Hispaania klubides: 2016–2017 Granadas (mängis põhiliselt Granada reservmeeskonnas), 2017–2018 Almerías, 2018–2019 Mallorcas ja 2019–2020 Osasunas.
2020. aasta septembris sõlmis ta seitsmeaastase lepingu Hispaania kõrgliigaklubiga Villarreal.
2022. aasta augustis sõlmis ta viieaastase lepingu Brighton &amp; Hove Albioniga.
Ecuadori jalgpallikoondises debüteeris Estupiñán 13. oktoobril 2019 sõprusmängus Argentina vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 17. novembril 2020 MM-i valikmängus Colombia vastu. Ta kuulus Ecuadori koondisse 2021. aasta Copa Américal, kus valiti turniiri sümboolsesse koosseisu.
DFK Dainava

Dzūkijos Futbolo Klubas Dainava (ka "Dainava") on Leedu jalgpalliklubi, mis tegutseb Alytus.
Ajalugu.
Klubi loodi 2016.
 Võitja (1): 2022
Mängijad.
Praegune koosseis.
"Seisuga 1. august 2025."
 
! colspan="9" bgcolor="#B0D3FB" align="left" |
 
 
 
! colspan="9" bgcolor="#B0D3FB" align="left" |
 
 
 
 
! colspan="9" bgcolor="#B0D3FB" align="left" |
Lahta Keskus 2

Lahta Keskus 2 (vene keeles "Лахта Центр 2") on 2021. aasta mais esitletud arhitektuurne kontseptsioon Peterburi kõrgeima kõrghoone ehitamiseks. Hoone on prognooside kohaselt 703 meetrit kõrge, mis teeb sellest Burj Khalīfah' järel maailmas kõrguselt teise pilvelõhkuja.
Weebly

Weebly tasuta veebiveebisaidi looja kasutab lihtsat vidinapõhist saidi koostajat, mis töötab veebibrauseris. Kõik saidi elemendid on lohistatavad ja see loob igast veebisaidist automaatselt mobiiliversiooni. Salvestusruum on piiramatu, kuid teenus piirab üksikute failide suurust. Tarbijatele antakse võimalus kasutada mis tahes URL-i, mis lõpeb laienditega .weebly.com, .com, .net, .org, .co, .info või .us. (example.weebly.com)
Tiit Merenäkk

Tiit Merenäkk (sündinud 6. veebruaril 1948) on Eesti filosoof, kirjanik, poliitik ja ühiskonnategelane.
Isiklikku.
Kasvas Pärnus aiandusagronoomi pojana. On olnud kaks korda abielus. Esimesest abielust on kaks poega. Teisest abielust on tütar.
Mississauga

Mississauga on linn Kanadas Ontario provintsis. See paikneb Ontario järve ääres ning piirneb kirdes Torontoga ja põhjas Bramptoniga. See on riigi suuruselt kuues linn.
Mandarones

Mandarones on Eesti eksperimentaalne rokkbänd, mis on tegutsenud alates 2012. aastast.
Hudsoni maakond

Hudsoni maakond ("Hudson County") on maakond USA-s New Jersey osariigis.
Maakonna halduskeskus ja suurim linn on Jersey City.
Elanike arv on 2020. aasta rahvaloenduse kohaselt 724 854. Aastal 2010 oli elanikke 634 266. Perioodil 2010–2020 oli see kiiremini kasvav maakond osariigis (kasv 14,3%). See on pindalalt osariigi väiksem, kuid kõige tihedamalt asustatud maakond.
Maakonna idapiiril on maakonnale nime andnud Hudsoni jõgi. Selle vastaskaldal asub New York.
Põhja-Jeemen

Põhja-Jeemen (araabia keeles اليمن الشمالي‎, "al-Yaman al-šamāliyy") oli aastatel 1918–1990 riik Araabia poolsaarel tänapäeva Jeemeni põhjaosas. Riigi pealinn oli 1918–1948 ja 1962–1990 Sanaa. Aastatel 1962–1970 toimus riigis kodusõda rojalistide ja vabariiklaste vahel, mille viimased võitsid. Põhja-Jeemen võeti ÜRO-sse 30. septembril 1947, riik oli koos Lõuna-Jeemeniga Jeemeni riigi eelkäija. Aastal 2014 algas Põhja-Jeemeni aladel Al-Ḩūthiyyūni liikumise eestvedamisel uus kodusõda.
Jeemeni Kuningriik

Jeemeni Mutawakkiliidi Kuningriik (araabia keeles المملكة المتوكلية اليمنية‎, "al-Mamlakah al-Mutawakkilīyah al-Yamanīyah"; ka lihtsalt Jeemeni Kuningriik või Jeemen, tagantjärele Põhja-Jeemen) oli riik aastatel 1918–1962 tänapäeva Jeemeni põhjaosas. Riigi pealinn oli aastani 1948 Sanaa, pärast seda Ta‘izz. Aastatel 1962–1970 toimus riigis kodusõda, mille kestel oli kuningriigi kontrolli all vaid osa, tihti enamik Põhja-Jeemenist. Jeemen võeti ÜRO-sse aastal 1947.
Jeemeni Araabia Vabariik

Jeemeni Araabia Vabariik (araabia keeles الجمهورية العربية اليمنية‎, "al-Jumhūrīyah al-‘Arabīyah al-Yamanīyah"; JAV; ka lihtsalt Põhja-Jeemen või Jeemen (Sanaa)) oli riik aastatel 1962–1990 tänapäeva Jeemeni loodeosas. Jeemeni Araabia Vabariigi pealinn oli Sanaa. Riik ühendati 22. mail 1990 Jeemeni Rahvademokraatliku Vabariigiga (Lõuna-Jeemeniga) tänapäevaseks Jeemeni Vabariigiks.
Frédéric François Guillaume de Vaudoncourt

Frédéric François Guillaume de Vaudoncourt (24. september 1772 Viin, Austria – 2. mai 1845 Passy, Hauts-de-Seine'i departemang) oli prantsuse sõjaväelane (brigaadikindral) ja sõjaajaloolane.
Frédéric Guillaume sündis sõjaväelase, hilisema Prantsuse revolutsioonisõdadest osavõtja ja brigaadikindraliks tõusnud Paul Guillaume'i (1744–1799) perekonnas. 
Isa jälgedes sõjaväelaseks saanud Frédéric Guillaume edutati 1797. aastal majoriks ja pärast Marengo lahingut (juunis 1800) koloneliks. 1809. aastal, pärast edukaid lahinguid austerlastega, anti Guillaume'ile brigaadikindrali auaste. Samal aastal sai ta Itaalia kuningriigi asekuningalt Eugène de Beauharnais'lt paruni tiitli.
Napoleoni 1812. aasta sõjakäigus Venemaale juhtis kindral Guillaume de Vaudoncourt brigaadi de Beauharnais' korpuses. Sõjakäigu lõppfaasis, detsembris 1812, oli kindral Vilnos tüüfusse suremas, kui sattus venelaste kätte vangi. Teda päästis vaid suurvürst Konstantin Pavlovitši suuremeelsus, kes saatis kindrali juurde oma arsti ja seejärel lasi kindrali viia tervise taastamiseks oma Peterburi lähedal asuvasse mõisa.
Tartu linnavalitsuse sotsiaal- ja tervishoiuosakond

Tartu linnavalitsuse sotsiaal- ja tervishoiuosakond on Tartu linnavalitsuse osakond, mis korraldab sotsiaalhoolekannet ja tervishoidu Tartu linnas. Osakonna hallata on viis linna hoolekandeasutust: Tartu laste turvakodu, Tartu Hooldekodu, Päevakeskus Tähtvere, Päevakeskus Kalda ja Varjupaik.
Osakonnas on viis teenistust:
Teenistuse ülesanne on tagada toimetulekuraskustes eakatele ja puuetega tartlastele teiste linnaelanikega võrdsed võimalused ja senisest kõrgem elukvaliteet ning toetada puudega või kõrge abivajadusega pereliiget hooldavaid peresid.
Teenistus pakub peredele tuge laste kasvatamisel. Töö põhineb Eesti Vabariigi lastekaitseseadusel, perekonnaseadusel ja sotsiaalhoolekande seadusel.
Teenistus tegeleb toimetulekuraskustes tööealistega seotud sotsiaalhoolekandealase tegevusega, mis on suunatud põhiliselt abivajajatele minimaalse sissetuleku tagamisele ning nende iseseisva toimetuleku ja tööga hõivatuse toetamisele.
Teenistus tegeleb elanike nõustamisega tervishoiu küsimustes, esmatasandi terviseteenuste koordineerimise ning tervise edendamisele suunatud tegevuse korraldamisega.
Teenistus tegeleb sotsiaalteenuste ja -toetuste kordade ettevalmistamise, sotsiaalhoolekandealaste projektide, sotsiaalhoolekandealaste arengudokumentide ja tegevuskavade koostamise, uuringute läbiviimise ning kodanike ja hoolekandealuste õigusalase nõustamisega.
Hollandi Uus-Guinea

Madalmaade Uus-Guinea (hollandi keeles "Nederlands-Nieuw-Guinea", indoneesia keeles "Nugini Belanda"; Hollandi Uus-Guinea) oli tänapäeva Indoneesia Paapua piirkond, kui see oli aastani 1949 osa Hollandi Ida-Indiast ning 1949–1962 Madalmaade Kuningriigi meretagune ala. Hollandi Uus-Guinea koosnes praeguse Indoneesia Paapua ja Lääne-Paapua provintsidest, mis olid aastani 2003 üks haldusüksus Irian Jaya.
Indoneesia revolutsiooni ajal käivitas Holland Indoneesia Vabariigi alade vallutamiseks "politseioperatsioone", mille jõhkrad võtted tõid kaasa rahvusvahelise pahameeletormi. Rahvusvaheline kogukond toetas indoneeslasi ning Holland oli sunnitud taganema. Aastal 1949 õnnestus Hollandil Hollandi Uus-Guinea Indoneesiast juriidiliselt eraldada ning ala saatus lubati määratleda aastaks 1950. Järgnevate aastate jooksul argumenteeris Holland ÜRO-s, et Hollandi Uus-Guinea rahvastik on Indoneesia omast erinev ning ei peaks seega Indoneesia riigi osaks saama.
Hollandi Ida-India õigusjärglane Indoneesia väitis seevastu, et Hollandi Uus-Guinea peaks uue riigi osaks saama, kuna nii oleks jäänud kehtima endine piir. Uus-Guinea vaidlus põhjustas Hollandi ja vastiseseisvunud Indoneesia suhete kiire halvenemise. Aastatel 1961 rajas Holland Uus-Guinea Nõukogu ning aastaks 1962 oli vaidlus arenenud madala intensiivsusega relvakonfliktiks.
Pärast Vlakke Hoeki intsidenti käivitas Indoneesia hollandlaste survestamiseks infiltreerumiskampaania. Hollandit hakkasid diplomaatiliselt survestama ka Ameerika Ühendriigid ning kogu projekti populaarsus kodumaal vähenes. Augustis 1962 nõustusid hollandlased territooriumi saatuse osas referendumi korraldama. Uus-Guinea oli ajutiselt ÜRO kontrolli all, 1. mail 1963 läks ala Indoneesia võimu alla. Aastal 1969 toimus viimaks hääletus Vaba tahte akt, mille ausust on hljem kahtluse alla seatud.
Enostone

Enostone (soomekeelse täisnimega "Enostone kustannus") on Soome kirjastus. Selle peakontor asub Vantaas.
Kirjastus asutati 1999. aastal.
Grünes Gewölbe

Grünes Gewölbe, ka Roheline võlv, on ajalooline muuseumikogu Dresdenis Saksamaal, endine Wettini vürstide varakambris asunud kogu, mis koondab juveele ja eri materjalidest toredusesemeid renessansist klassitsismini. Roheliseks võlviks nimetatakse ka muuseumi ennast. Euroopa rikkalikema väärisesemete kogu nimetus on tulnud kogu kunagise asupaiga malahhiitroheliseks värvitud sambabaasidest ja -kapiteelidest. Roheline võlv on olnud publikule avatud juba alates aastast 1724.
Roheline võlv kuulub Dresdeni riiklike kunstikogude hulka ja on eksponeeritud Dresdeni lossi läänetiivas.
Muuseumis on eksponeeritud ka Saksi kuurvürstide kroonijuveelid, sealhulgas Dresdeni roheline teemant.
John Adam

John Adam (5. märts 1721 – 25. juuni 1792) oli šoti arhitekt, ehitusettevõtja ja ehitustööde järelevaataja.
James Adam

James Adam (sündinud 21. juulil 1732, surnud 20. oktoobril 1794) oli šoti klassitsistlik arhitekt, ruumi- ja mööblikujundaja, Robert Adami vend.
Võrk-kivipuravik

Võrk-kivipuravik ("Boletus reticulatus") puravikuliste sugukonda kivipuraviku perekonda kuuluv seeneliik.
Võrk-kivipuravik on üks otsitumaid söögiseeni, mis kasvab lehtmetsades tamme-sümbiondina. Seene viljakeha võib olla väga suur ja lihakas, tal on kollakas- kuni tumepruun kübar, mis ei ole servast valge nagu harilik kivipuravik. Samuti on seene kübar ümaram ja seene üldmulje velvetjam kui harilikul kivipuravikul.
Seen on Eestis väga sage.