Jaan Klaar

Jaan Klaar VR I/3, VR II/2, VR II/3 (kuni 1936 Jaen Klaar; 27. jaanuar 1889 Peedu talu, Viira küla, Muhu – 2. aprill 1943 Ust-Võmi rajoon, Ustvõmlagi vangilaager, Komi ANSV, Venemaa, NSV Liit) oli Venemaa Keisririigi ja Eesti mereväeohvitser (kaptenmajor), kaugsõidukapten ja merendustegelane.
Elulugu.
Klaar lõpetas Piiri ministeeriumikooli Muhus. Aastatel 1905–1908 töötas ta kooliõpetajana Taeblas. 
1908. aastast sõitis Klaar merd, ta tegi tüürimehena kaasa ümbermaailmareisi Norra parklaeval Saturnus. 1913 lõpetas ta Paldiski merekooli ja sai kaugsõidutüürimehe diplomi. Aastatel 1912–1914 oli ta auriku Hurricane kapten.
Esimeses maailmasõja puhkedes mobiliseeriti Klaar augustis 1914, ta teenis Venemaa Läänemere laevastiku 2. ekipaažis ja oli miinilaeva Burnõi roolimees. 1915 viidi ta üle Kroonlinna I Balti ekipaaži lipniku eksamiteks valmistuma. Ta lõpetas 1916 Kroonlinna mereväelipnike kooli ja oli aprillist 1916 kuni aprillini 1918 vahilaeva Kunitsa vahiohvitser. Saksa okupatsiooni ajal oli ta aprillist detsembrini 1918 auriku Boris Dorni kapten. 
Eesti Vabadussõjas oli ta suurtükilaeva Lembitu komandör alates 18. detsembrist 1918. 
17. veebruarist kuni 8. märtsini 1919 oli Klaar Eesti Vabariigi valitsuse korraldusel moodustatud eriüksuse juht, mis saadeti Saaremaale seal puhkenud mässu mahasurumiseks. Klaar juhatas selleks otstarbeks suurtükilaeva Lembitu ja miiniristleja Lennuk madrustest moodustatud 110-mehelist eriüksust. 
Augustis 1919 täitis ta Eesti merejõudude juhataja kohuseid. Ta osales kõigil merejõudude operatsioonidel ja dessantides Soome lahel ja Landesveeri vastu Liivi lahel. 1919 paistis ta silma Väina-Jõesuu kindluse purustamisel. Jaanuaris 1920 ülendati vanemleitnandiks. Aasta pärast Vabadussõja lõppu arvati Klaar reservi (märtsis 1921).
1921–1923 töötas ta Merekaubanduse Ühisuse J. Pitka &amp; Co välitööde ja rannaliinide juhatajana, 1923–1925 Balti Päästeseltsi rannasõiduliinide juhatajana. 
Riigikogu valimistel 1923. aastal kandideeris ta Johan Pitka juhitud Rahvusliku Vabameelse Partei nimekirjas. Riigikogu valimistel 1929. aastal kandideeris ta asunikkude, riigirentnike ja väikepõllupidajate koondnimekirjas. 
1930–1934 oli ta Tallinna Linnavolikogu liige.
1931–1932 oli ta Eesti Vabadussõjalaste Keskliidu Tallinna osakonna esimees.
Klaar oli Eesti Laevajuhatajate Seltsi esimees, Meremeeste Kodu juhatuse esimees, Põllupidajate Ühispanga nõukogu liige, 1931–1936 ajakirja Laevandus ja Kalaasjandus ärijuht ning Allveelaevastiku Sihtkapitali juhatuse liige. Ta oli Noorte Kotkaste vanematekogu liige, Vabaduse Risti Vendade Ühenduse juhatuse liige ja laekur ning selle Tallinna osakonna juhatuse liige. 
Klaar oli novembrist 1925 Kaitseliidu Tallinna maleva II malevkonna pealik, veebruarist 1926 Ida malevkonna pealik. Veebruarist 1935 oli ta Kaitseliidu peastaabi mereüksuste jaoskonna pealiku kohusetäitja, oktoobrist 1936 pealik. 
Aastatel 1937–1939 töötas Klaar Hispaania kodusõja ajal moodustatud nn Hispaania siseasjade mittevahelesegamise rahvusvahelise komitee koosseisus Prantsusmaal ja Suurbritannias Eesti-poolse kontrollametnikuna. 
1938. aastal ülendati Klaar kaptenmajoriks.
Nõukogude Liidu relvajõudude poolt 14. juunil 1940 alustatud Eesti-vastase sõjalise operatsiooni käigus kaaperdasid Nõukogude mereväelased 15. juuni 1940 hilisõhtul Kaitseliidu kiirkaatri, millega Klaar oli teel president Konstantin Pätsi residentsi Oru lossi. Nõukogude võimuesindajad arreteerisid Klaari ja toimetasid ta NSV Liitu (Leningradi, praegusesse Peterburisse). Pärast süüdimõistvat kohtuotsust saadeti ta vangistatuna edasi kaugemale Nõukogude Venemaa sisemaale. Klaar suri 
aprillis 1943 Ustvõmlagi vangilaagris Komi ANSV-s.
Tunnustus.
Ta on ainus Eesti mereväelane, keda on autasustatud kolme Vabadusristiga. Teenete eest Vabadussõjas sai ta 200 000 marka ja tasuta maa.
Isiklikku.
Tema venna Madise pojapoeg oli Rootsi majan­dus- ja kultuuritegelane, Aja Kirja toimetaja Enno Klaar.