tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Lev Mehlis

Lev Mehlis (vene keeles Лев Захарович Мехлис; 13. jaanuar (vkj. 1. jaanuar) 1889 Odessa – 13. veebruar 1953 Moskva) oli juudi rahvusest Nõukogude Liidu partei- ja riigitegelane ning sõjaväelane.
Lev Mehlis oli pärit juudi teenistuja perekonnast. Ta lõpetas kuus klassi Odessa Juudi Kommertskoolis. Töötas 1904–1911 kontoriametnikuna ja koduõpetajana. Aastatel 1907–1910 oli ta juudi sotsiaaldemokraatliku partei Poalei Zion liige. Alates 1911. aastast teenis Vene armees (1914–1917 kahurväes).
1918. aastal astus Mehlis Venemaa Kommunistlikku (bolševike) Parteisse. Kodusõjas osales komissarina.
1921–1922 töötas ta Tööliste-Talupoegade Inspektsiooni Rahvakomissariaadis, 1922–1926 VK(b)P Sekretariaadi sekretäri abina ja büroojuhatajana.
1926–1927 õppis Mehlis Kommunistlikus Akadeemias marksismi kursustel ja 1927–1930 Punase Professuuri Instituudis. Alates 1930. aastast oli ta ÜK(b)P Keskkomitee pressiosakonna juhataja ja samaaegselt ajalehe Pravda peatoimetaja. 30. detsembril 1937 määrati ta Punaarmee Poliitilise Valitsuse juhatajaks, millisele ametikohale ta jäi kuni 1940. aasta septembrini. 1940–1941 oli ta Nõukogude Liidu Riigikontrolli rahvakomissar ja NSV Liidu Rahvakomissaride Nõukogu esimehe asetäitja. Alates 7. maist 1941 oli ta NSV Liidu Rahvakomissaride Nõukogu Büroo liige ja alates 21. juunist 1941 Punaarmee Poliitilise Peavalitsuse juhataja.
Suure terrori ajal osales Mehlis repressioonides Punaarmee juhtivkooseisu vastu.
Mehlis mängis instrumentaalset rolli 1941. aasta sügisel 22. Eesti laskurkorpuse rindelt tagalasse töölaagritesse tõmbamisel.
19. märtsist 1946 kuni 27. oktoobrini 1950 oli ta Nõukogude Liidu riigikontrolli minister.
1949. aasta detsembris tabas teda insult ja ta oli 1950. aasta oktoobris halvenenud tervise tõttu sunnitud erru minema.
Ta oli ÜK(b)P Keskkomitee liikmekandidaat alates 1934. aastast ja liige alates 1937. aastast. ÜK(b)P Keskkomitee Orgbüroo liige oli ta alates 14. jaanuarist 1938 kuni 5. oktoobrini 1952.
Emiliano Sala

Emiliano Raúl Sala Taffarel (31. oktoober 1990 Cululú – 21. jaanuar 2019) oli Argentina jalgpallur.
Ta hukkus 21. jaanuaril 2019, kui teda vedanud kergelennuk Piper PA-46 La Manche'i väina kohal alla kukkus. Ta oli äsja sõlminud lepingu Inglismaa kõrgliiga klubiga Cardiff City ning oli teel oma esimesele treeningule uues klubis.
Šalkas

Šalkas on küla ("mazciems") Lätis Valmiera piirkonnas Plāņi vallas. Küla asub maantee A3 ääres, valla keskusest Plāņist 18,6, endisest piirkonnakeskusest Strenčist 2,5 ja Riiast 131,6 kilomeetri kaugusel. Aastail 2009–2021 kuulus küla Strenči piirkonda.
Šalkases asub Sedas pagrieziensi bussipeatus. 
Külas kasvav tamm kõrgusega 25 m on looduskaitse all.
Vadži

Vadži on küla ("mazciems") Lätis Valmiera piirkonnas Plāņi vallas. Küla asub Vadžupe jõe ääres, valla keskusest Plāņist 12,5, endisest piirkonnakeskusest Strenčist 10,4 ja Riiast 139,5 kilomeetri kaugusel. Aastail 2009–2021 kuulus küla Strenči piirkonda.
Vadžis on Vadži bussipeatus. 
Külas kasvavad Daibese tamm ja Jaunķiguļi tamm on looduskaitse all. Vadži asub osaliselt Ziemeļgauja kaitstaval maastikul.
Višķi (Plāņi vald)

Višķi on küla ("mazciems") Lätis Valmiera piirkonnas Plāņi vallas. Küla asub valla keskusest Plāņist 4,3, endisest piirkonnakeskusest Strenčist 15,2 ja Riiast 144,3 kilomeetri kaugusel. Aastail 2009–2021 kuulus küla Strenči piirkonda.
Külas kasvav saar kõrgusega 25 m on looduskaitse all.
Külas asuvad Višķi bussipeatused.
Taurene vald

Taurene vald (läti keeles "Taurenes pagasts") on vald Lätis Cēsise piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Dzērbene, Vecpiebalga, Kaive, Zosēni, Vaive ja Skujene vallaga.
Valla pindala on 102 km². 2016. aasta seisuga elas seal 882 inimest. Valla keskuseks on Taurene küla, vallavanem on Inese Saliņa.
Ajalugu.
Taurene valla eelkäijaks oli Nēķene vald, mis moodustati 19. sajandi alguses Nēķini mõisa maadele. Valla saksakeelne nimekuju oli Nötkenshof. 1920. aasta agraarreformi ajal kuulus vallas Nēķini mõisale 1150 hektarit maad, Lode mõisale 785 hektarit, Gusti mõisale aga 616 hektarit. Lisaks kuulusid valla alla veel osaliselt Dzērbene mõisa (70 hektarit) ja Dzērbene kirikumõisa (109 hektarit) maad.
Aastal 1925 nimetati Nēķene vald ümber Taurene vallaks. Aastal 1935 oli valla pindala 81,7 km² ja seal oli 1303 elanikku. Aastal 1945 moodustati vallas Brežģise ja Taurene külanõukogu, vald likvideeriti aastal 1949. Aastal 1954 liideti Taurene külanõukoguga likvideeritav Brežģise külanõukogu, aastal 1968 arvati aga Dzērbene sovhoosi maad Dzērbene külanõukogu koosseisu. Aastal 1975 liideti Taurene külanõukoguga osa Sērmūkši külanõukogu maadest. Aastal 1990 muudeti külanõukogu vallaks. Aastatel 2009–2021 kuulus vald Vecpiebalga piirkonda.
Loodus.
Vald asub Vidzeme kõrgustikul; mitmed sealsed tipud ulatuvad 200 m üle merepinna. Üks kõrgemaid tippe on Brežģise mägi (255 m). Valda läbib Koiva jõgi, teised tähtsamad jõed on selle lisajõed Gaujiņa, Meļļupe ja Pīsla. Vallas on arvukalt järvesid, nende seas ka Bānūži järv – 42,6 ha, Dabari järv – 17,8 ha, Ilze järv – 42,4 ha, Stupēni järv – 37,5 ha ja Taurene järv – 31,6 ha. Valla kagupiiril asub Alauksts pindalaga 774,8 ha.
Looduskaitse all on Nēķene park ja Bānūži kollane allikas. Lisaks asub vallas viis looduskaitsealust nimetut põlispuud. Alaukstsi ümbruskond jääb Vecpiebalga kaitstavale maastikule.
Kultuurimälestised.
Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Apši või Lode luteri kirik ja selle uksed, Lībieši muinasasula, Liela Lībieši muinaskalmed ehk Kivimägi ja Bānūži linnamägi. Regionaalse kaitse all on Nēķini muinaskalmed, Andrupi keskaegne kalmistu, Bērcēni keskaegne kalmistu, Lejstupi muinaslinnus, Gambase keskaegne kalmistu ehk Kalmeküngas, Dunkupe keskaegne kalmistu ehk Kalmeküngas, Zaļkalnsi muinaskalmed ehk Kalmemägi ja Jaunruntese keskaegne kalmistu ehk Kauliņkalns. Kohaliku kaitse all on Silenieki linnamägi ja hiiepaik Bānūži püha allikas.
Looduskaitse all on Nēķene park ja Bānūži kollane allikas. Lisaks asub vallas viis looduskaitsealust nimetut põlispuud. Alaukstsi ümbruskond jääb Vecpiebalga kaitstavale maastikule.
Asustus.
Aastal 2011 elas vallas 790 lätlast, 27 venelast, 10 valgevenelast, 5 ukrainlast ja 1 poolakas.
Valla külad:
Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.
Taurene

Taurene (vanasti ka Neiķene, Nēķens, Nēķins või Pandermuiža) on küla ("ciems") Lätis Cēsise piirkonnas, Taurene valla halduskeskus. Küla asub Vecpiebalgast 16 km ja Riiast 111 km kaugusel, merepinnast 205 meetri kõrgusel.
Asulas oli Nēķini mõisa ("Nötkenshof") süda. Taurenes asuvad kohalik kultuurimaja ja raamatukogu, seal tegutseb koduloomuuseum. Külas asub Taurene bussipeatus.
Taurenet on esmamainitud 1439. aastal, mil see hakkas kuuluma Dzērbene piiskopilinnusele. 1601. aastal rajati mõis, mille juurde kujunes ka praegune Taurene küla. Algul kandis see nime Nēķene, praeguse nime sai 1925. aastal. Küla hakkas kasvama nõukogude perioodil, mil sinna rajati kohaliku kolhoosi keskasula. Aastail 2009–2021 jäi küla Vecpiebalga piirkonda.
Taurenes asub looduskaitsealune Nēķene park. Looduskaitse all on külas kasvavad kuusk, pärn ja kaks tamme.
Kultuurimälestistest on Taurenes regionaalse kaitse all olevad Nēķini muinaskalmed.
Nēķens

Nēķens on mitme asula teine nimekuju Lätis:
Aleksandr Gorbatov

Aleksandr Vassiljevitš Gorbatov (vene keeles Александр Васильевич Горбатов; 21. märts 1891 – 7. detsember 1973) oli Nõukogude Liidu sõjaväelane, armeekindral, Nõukogude Liidu kangelane.
Enne teist maailmassõda.
Gorbatov sündis Šuja lähedal asuvas Pahhotino külas Vjazniki maakonnas Vladimiri kubermangus (praeguse haldusjaotuse järgi asub küla Palehhi rajoonis Ivanovo oblastis).
Ta võeti Venemaa Keisririigi sõjaväkke 1912. aastal. Võttis osa esimesest maailmasõjast. Sai haavata. Ülesnäidatud vapruse eest ülendati allohvitseriks ja pälvis kaks Georgi risti (4. ja 3. järk). 1918. aasta augustis astus ta vabatahtlikuna Punaarmeesse. Kodusõjas juhtis ta eskadroni, ratsapolku ja 1920. aasta augustist ratsaväebrigaadi.
1936. aasta mais määrati Gorbatov Kiievi sõjaväeringkonna ratsaväediviisi komandöriks ja märtsis 1938 ratsaväekorpuse ülema asetäitjaks, kuid sama aasta oktoobris tagandati ametist ja arreteeriti. Vaatamata peksmisele ja piinamisele NKVD vanglas, Gorbatov ennast milleski süüdi ei tunnistanud. 8. mail 1939 mõistis NSV Liidu Ülemkohtu Sõjakolleegium talle 15 aastat vabadusekaotust ja ta saadeti vangilaagrisse Kolõmale. Sealt vabanes ta 5. märtsil 1941 ja aprillis määrati ta Harkovi sõjaväeringkonna laskurkorpuse komandöri asetäitjaks.
Teine maailmasõda.
1941. aasta juunis-juulis sõdis Gorbatov brigaadikomandöri auastmes Läänerindel. 1942. aasta sügistalvel osales ta Stalingradi kaitsel. 1943. aasta aprillis määrati ta laskurkorpuse komandöriks, sama aasta juunis Brjanski rinde 3. armee juhatajaks.
3. armee võttis osa 1943. aasta teises pooles Dnepri forsseerimisest ja 1944. aasta suvel Valgevene pealetungioperatsioonist. 1945. aasta jaanuaris-veebruaris osales ta 3. armee 3. Valgevene rinde koosseisus Ida-Preisimaa sõjalises operatsioonis ja aprillis-mais Berliini pealetungioperatsioonis. 7. mail 1945 jõudis 3. armee Gorbatovi juhtimisel Elbeni, kus kohtuti ameeriklastega (esimesena jõudis lääneliitlaste armeedest Elbeni USA 9. armee kindral William Hood Simpsoni juhtimisel). Simpson oli ka see USA esindaja, kes 27. mail 1945 riputas Gorbatovile kaela Ameerika Ühendriikide sõjalise autasu – Legion of Meriti komandöri klassi teenetemärgi.
Sõjajärgsed aastad.
Pärast kindral Nikolai Berzarini hukkumist 1945. aasta juunis autoõnnetuses määrati Gorbatov tema asemel Berliini komandandiks. Selles ametis oli ta pool aastat.
Gorbatov oli 1946. aastast armeejuhataja Balti sõjaväeringkonnas. 1953. aasta mais määrati ta NSV Liidu maavägede õhudessantvägede juhatajaks. 1954–1958 juhatas ta Balti sõjaväeringkonda. 
Aastatel 1952–1961 oli ta NLKP Keskkomitee liikmekandidaat.
Aleksandr Gorbatov suri 1973. aastal Moskvas ja maeti Novodevitšje kalmistule.
Kujutamine filmis.
1992. aastal lavastas filmirežissöör Igor Nikolajev Gorki-nimelises filmistuudios mängufilmi "Kindral" ("Генерал"), mille süžee aluseks on kindral Gorbatovi elulugu.
Ain Allas

Ain Allas (sündinud 25. juulil 1948) on eesti teleajakirjanik. 
Ta alustas ligi 40 aastat kestnud ajakirjanikukarjääri Eesti Televisioonis 1980. aastate alguses krimi- ja muude uudiste reporteri ja toimetajana. Ta on teinud "Aktuaalset kaamerat" ja ühiskonnaelusaateid nii rea- kui ka peatoimetajana; patriootilist noortesaadet "Sõduriks ei sünnita" ja saatesarja "Orden" ning juhtinud ETV saadet "Politseinädal".
1990. aastatel töötas ta suhtekorraldajana ühes transiidiettevõttes, hiljem jätkas ajakirjanikutööd TV3 krimireporterina. Ta tegi ühe saatejuhina (mitmest) 16 hooaega (2001–2017) kestnud tarbijakaitse- ja ühiskonnaelusaadet "Kaua võib!".
Ain Allas oli 25. novembrist 1997 kuni 16. augustini 2017 Keskerakonna liige.
Estonian-Revelia Academic Fund

Estonian-Revelia Academic Fund (lühend ERAF) on USAs Marylandi osariigis tegutsev mittetulundusühendus, mis stipendiumite (Harald Raudsepa stipendiumid) kaudu toetab välismaa ja Eesti ülikoolides õppivaid Eesti üliõpilasi. Fond toetab ka mitmeid heategevaid projekte Eestis.
Eestis on selle USA fondi tegevuse läbiviija Estonian-Revelia Academic Fund'i Sihtasutus Eestis. Sihtasutus asutati 1996.
Hendrik Krummi nimeline kultuuripreemia

Hendrik Krummi nimeline kultuuripreemia (kuni aastani 2014 Hendrik Krummi nimeline kultuuristipendium) on Eesti Kultuurkapitali ja Saaremaa valla antav stipendium/preemia saarlastest kultuuritegelaste tunnustamiseks ja Hendrik Krummi mälestuse jäädvustamiseks. 
Preemiaga tunnustatakse Saare maakonnas kultuurivaldkonnas pikka aega tegutsenud silmapaistvate tulemustega kultuurielu edendajaid. 
Preemia võidakse määrata nii üksikisikule kui ka kollektiivile. Preemia saaja leidmiseks kuulutatakse igal aastal välja avalik konkurss.
Esimene stipendium anti välja 1995. aastal.
Pitești

Pitești on linn Rumeenias, Argeși maakonna halduskeskus. Linn asub ajaloolises Munteenia piirkonnas.
Piteștit on ürikutes esmamainitud 1386. aastal.
Pitești on oluline tööstuskeskus, seal asub Dacia autotehas.
Bacău

Bacău on linn Rumeenias, Bacău maakonna keskus. Linn asub ajaloolises Moldova piirkonnas.
Ürikutes on Bacăud mainitud esimest korda 1408. aastal.
Bacău on oluline tööstuslinn.
Sottrum

Sottrum on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Rotenburgi kreisis.
Valla pindala on 28,58 km². 31. detsembril 2017 elas seal 6397 inimest. Vald asub umbes 11 km Rotenburgist läänes ja 30 km Bremenist idas.
Sottrum kuulus 1180. aastal rajatud vürstlikku Verdeni piiskopkonda. 1648. aastal muudeti vürstlik piiskopkond Verdeni vürstkonnaks, mida valitseti esialgu personaalunioonis Rootsi krooniga – mille katkestas Taani okupatsioon (1712–1715) – ja 1715. aastast Hannoveri krooniga. 1807. aastal annekteeris üürike Vestfaali kuningriik vürstkonna, 1810. aastal annekteeris selle Prantsusmaa. 1813. aastal anti vürstkond tagasi Hannoveri kuurvürstkonnale, mis – pärast Hannoveri kuningriigiks ülendamist 1814. aastal – liidendas vürstkonna reaaluniooni ning vürstlikust territooriumist, sealhulgas Sottrumist, sai uue 1823. aastal loodud Stade regiooni osa.
Breddorf

Breddorf on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Rotenburgi kreisis.
Valla pindala on 36,46 km². 31. detsembril 2017 elas seal 1061 inimest.
Breddorf kuulus 1180. aastal rajatud vürstlikku Bremeni peapiiskopkonda. 1648. aastal muudeti vürstlik peapiiskopkond Bremeni hertsogkonnaks, mida valitseti esialgu personaalunioonis Rootsi krooniga – mille katkestas Taani okupatsioon (1712–1715) – ja 1715. aastast Hannoveri krooniga. 1807. aastal annekteeris üürike Vestfaali kuningriik hertsogkonna, 1810. aastal annekteeris selle Prantsusmaa. 1813. aastal anti hertsogkond tagasi Hannoveri kuurvürstkonnale, mis – pärast Hannoveri kuningriigiks ülendamist 1814. aastal – liidendas hertsogkonna reaaluniooni ning hertsoglikust territooriumist, sealhulgas Breddorfist, sai uue 1823. aastal loodud Stade regiooni osa.
Bülstedt

Bülstedt on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Rotenburgi kreisis.
Valla pindala on 25,53 km². 31. detsembril 2017 elas seal 744 inimest.
Bülstedt kuulus 1180. aastal rajatud vürstlikku Bremeni peapiiskopkonda. 1648. aastal muudeti vürstlik peapiiskopkond Bremeni hertsogkonnaks, mida valitseti esialgu personaalunioonis Rootsi krooniga – mille katkestas Taani okupatsioon (1712–1715) – ja 1715. aastast Hannoveri krooniga. 1807. aastal annekteeris üürike Vestfaali kuningriik hertsogkonna, 1810. aastal annekteeris selle Prantsusmaa. 1813. aastal anti hertsogkond tagasi Hannoveri kuurvürstkonnale, mis – pärast Hannoveri kuningriigiks ülendamist 1814. aastal – liidendas hertsogkonna reaaluniooni ning hertsoglikust territooriumist, sealhulgas Bülstedtist, sai uue 1823. aastal loodud Stade regiooni osa.
Katharina (laev)

Katharina on Eesti reisilaev, mis on mõeldud päevasteks lühisõitudeks ja koosviibimiste korraldamiseks.
Kirjeldus.
Laeval on 3 reisijate või külaliste salongi mahutavusega 30, 40 ja 50 inimest, 2 päikesetekki, seminariruum, baar ja restoran. Restorani sisustusega on mahutavus kuni 120 istekohta, banketisisustusega kuni 200 külalist. Seminariruum mahutab teatrisisustusega 80 istekohta.
Ajalugu.
Laev on ehitatud Norras Ulsteinvikis Ulstein Mekaniske Verksted A/S-is 1964-1965. a. Eelmised nimed: 1965 m/s Prinsessen; 1989 m/s Linné; 2013 m/s Prinsessan Estelle 
2014. a osteti ja toodi laev Rootsist Eestisse. Eestis võeti arvele nimega m/s Katharina 25. novembril 2014 ja omanikuks sai OÜ Mereklubi. Kodusadamaks sai Tallinn, täpsemalt Lennusadam. Tallinnas laeva korrastati ja muuhulgas paigaldati uus iseloomulik "aurulaevalik" silindrikujuline korsten.
Katharinaga korraldatakse lühikruiise Tallinna lahele ja reise Naissaarele Sunlines kaubamärgi all. 
Laeva põhikapten on Herkki Haldre.
Râmnicu Vâlcea

Râmnicu Vâlcea (varasemas kirjaviisis Rîmnicu Vîlcea) on linn Rumeenias ajaloolises Olteenia piirkonnas, Vâlcea maakonna halduskeskus. 
Linn asub Olti jõe kaldal.
Râmnicu Vâlcead on ürikutes esmamainitud 1388. aastal.
FN Five-seveN

FN Five-seveN on Belgia relvatootja FN Herstali disainitud ja toodetud poolautomaatne püstol. Relva nimetus tuleneb selle 5,7 mm padrunist ja suurtähed on mõeldud rõhutama püstoli tootjat – FN.
Five-seveN disainiti üheaegselt FN P90 püstolkuulipilduja ja FN 5,7x28mm padruniga. Mõlemad kasutavad sama laskemoona ning P90 avalikustati 1990. aastal ja Five-seveN aastal 1998. Samuti jagab see P90-ga mitmeid tolle konstruktsiooni iseärasusi: valmistatud kergest polümeerist, võrdlemisi suure padrunisalvega, pehme tagasilöök ja võimalus vastava laskemoonaga kuuliveste läbistada.
Five-seveNit kasutab tänapäeval üle 40 riigi, sh Kanada, Prantsusmaa, Kreeka, India, Poola, Hispaania ja Ameerika Ühendriigid. Ameerika Ühendriikides kasutatavad Five-seveNit mitmed korrakaitseagentuurid, nende hulgas USA Salateenistus. USA-s on püstol muutunud aina populaarsemaks ka relvaloaga tsiviilisikute hulgas.
Hepstedt

Hepstedt on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Rotenburgi kreisis.
Valla pindala on 29,95 km². 31. detsembril 2017 elas seal 996 inimest.
Hepstedt kuulus 1180. aastal rajatud vürstlikku Bremeni peapiiskopkonda. 1648. aastal muudeti vürstlik peapiiskopkond Bremeni hertsogkonnaks, mida valitseti esialgu personaalunioonis Rootsi krooniga – mille katkestas Taani okupatsioon (1712–1715) – ja 1715. aastast Hannoveri krooniga. 1807. aastal annekteeris üürike Vestfaali kuningriik hertsogkonna, 1810. aastal annekteeris selle Prantsusmaa. 1813. aastal anti hertsogkond tagasi Hannoveri kuurvürstkonnale, mis – pärast Hannoveri kuningriigiks ülendamist 1814. aastal – liidendas hertsogkonna reaaluniooni ning hertsoglikust territooriumist, sealhulgas Hepstedtist, sai uue 1823. aastal loodud Stade regiooni osa.
Süsteem (noodikiri)

Süsteem (inglise keeles "system", saksa keeles "Liniensystem") on noodikirjas kaks või enam kohakuti asetsevat noodijoonestikku, millel kujutatud noodikirja märgid on seotud tervikuks. 
Sõltuvalt partituuri kujundusest võib ühel leheküljel olla üks või mitu süsteemi. 
Noodikirjas tähistab süsteemi akolaad. 
Süsteemide paremaks visuaalseks eraldamiseks kasutatakse partituuris vahel ka spetsiaalseid eraldusmärke.
Kirchtimke

Kirchtimke on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Rotenburgi kreisis.
Valla pindala on 16,14 km². 31. detsembril 2017 elas seal 960 inimest.
Kirchtimke kuulus 1180. aastal rajatud vürstlikku Bremeni peapiiskopkonda. 1648. aastal muudeti vürstlik peapiiskopkond Bremeni hertsogkonnaks, mida valitseti esialgu personaalunioonis Rootsi krooniga – mille katkestas Taani okupatsioon (1712–1715) – ja 1715. aastast Hannoveri krooniga. 1807. aastal annekteeris üürike Vestfaali kuningriik hertsogkonna, 1810. aastal annekteeris selle Prantsusmaa. 1813. aastal anti hertsogkond tagasi Hannoveri kuurvürstkonnale, mis – pärast Hannoveri kuningriigiks ülendamist 1814. aastal – liidendas hertsogkonna reaaluniooni ning hertsoglikust territooriumist, sealhulgas Kirchtimkest, sai uue 1823. aastal loodud Stade regiooni osa.
Mark Noble

Mark James Noble (sündinud 8. mail 1987 Londonis) on Inglismaa jalgpallur, kes mängib keskpoolkaitsjana Premier League'i klubis West Ham United. Ta on klubi meeskonna kapten.
Ta liitus West Ham Unitedi noorteakadeemiaga 2000. aastal. Klubi põhimeeskonnas tegi ta debüüdi hooajal 2004–05. Tänu võitudele üleminekumängudel kindlustas West Ham United hooajaks 2005–06 edasipääsu kõrgliigasse. Osa hooajast 2005–06 veetis ta laenul esiliiga klubis Hull City ja osa hooajast 2006–07 Ipswich Town. 4. märtsil 2007 lõi ta mängus Tottenham Hotspuri vastu oma esimese värava Inglismaa kõrgliigas.
Alates hooajast 2005–06 ei ole ta West Ham Unitediga Premier League'is mänginud ainult hooajal 2011–12.
Noble on West Ham Unitedi põhiline penaltite lööja ning tabavusprotsent on Euroopa liigade üks paremaid.
Aastatel 2012 ja 2014 on ta valitud West Ham Unitedi aasta mängijaks.
Tarmstedt

Tarmstedt on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Rotenburgi kreisis.
Valla pindala on 26,54 km². 31. detsembril 2017 elas seal 3852 inimest. Vald asub umbes 25 km Rotenburgist loodes ja 25 km Bremenist kirdes.
Tarmstedt kuulus 1180. aastal rajatud vürstlikku Bremeni peapiiskopkonda. 1648. aastal muudeti vürstlik peapiiskopkond Bremeni hertsogkonnaks, mida valitseti esialgu personaalunioonis Rootsi krooniga – mille katkestas Taani okupatsioon (1712–1715) – ja 1715. aastast Hannoveri krooniga. 1807. aastal annekteeris üürike Vestfaali kuningriik hertsogkonna, 1810. aastal annekteeris selle Prantsusmaa. 1813. aastal anti hertsogkond tagasi Hannoveri kuurvürstkonnale, mis – pärast Hannoveri kuningriigiks ülendamist 1814. aastal – liidendas hertsogkonna reaaluniooni ning hertsoglikust territooriumist, sealhulgas Tarmstedtist, sai uue 1823. aastal loodud Stade regiooni osa.
Vorwerk (Alam-Saksi)

Vorwerk on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Rotenburgi kreisis.
Valla pindala on 21,65 km². 31. detsembril 2017 elas seal 1047 inimest.
Vorwerk kuulus 1180. aastal rajatud vürstlikku Bremeni peapiiskopkonda. 1648. aastal muudeti vürstlik peapiiskopkond Bremeni hertsogkonnaks, mida valitseti esialgu personaalunioonis Rootsi krooniga – mille katkestas Taani okupatsioon (1712–1715) – ja 1715. aastast Hannoveri krooniga. 1807. aastal annekteeris üürike Vestfaali kuningriik hertsogkonna, 1810. aastal annekteeris selle Prantsusmaa. 1813. aastal anti hertsogkond tagasi Hannoveri kuurvürstkonnale, mis – pärast Hannoveri kuningriigiks ülendamist 1814. aastal – liidendas hertsogkonna reaaluniooni ning hertsoglikust territooriumist, sealhulgas Vorwerkist, sai uue 1823. aastal loodud Stade regiooni osa.
Westertimke

Westertimke on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Rotenburgi kreisis.
Valla pindala on 12,05 km². 31. detsembril 2017 elas seal 451 inimest.
Westertimke kuulus 1180. aastal rajatud vürstlikku Bremeni peapiiskopkonda. 1648. aastal muudeti vürstlik peapiiskopkond Bremeni hertsogkonnaks, mida valitseti esialgu personaalunioonis Rootsi krooniga – mille katkestas Taani okupatsioon (1712–1715) – ja 1715. aastast Hannoveri krooniga. 1807. aastal annekteeris üürike Vestfaali kuningriik hertsogkonna, 1810. aastal annekteeris selle Prantsusmaa. 1813. aastal anti hertsogkond tagasi Hannoveri kuurvürstkonnale, mis – pärast Hannoveri kuningriigiks ülendamist 1814. aastal – liidendas hertsogkonna reaaluniooni ning hertsoglikust territooriumist, sealhulgas Westertimkest, sai uue 1823. aastal loodud Stade regiooni osa.
Wilstedt

Wilstedt on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Rotenburgi kreisis.
Valla pindala on 18,26 km². 31. detsembril 2017 elas seal 1719 inimest.
Wilstedt kuulus 1180. aastal rajatud vürstlikku Bremeni peapiiskopkonda. 1648. aastal muudeti vürstlik peapiiskopkond Bremeni hertsogkonnaks, mida valitseti esialgu personaalunioonis Rootsi krooniga – mille katkestas Taani okupatsioon (1712–1715) – ja 1715. aastast Hannoveri krooniga. 1807. aastal annekteeris üürike Vestfaali kuningriik hertsogkonna, 1810. aastal annekteeris selle Prantsusmaa. 1813. aastal anti hertsogkond tagasi Hannoveri kuurvürstkonnale, mis – pärast Hannoveri kuningriigiks ülendamist 1814. aastal – liidendas hertsogkonna reaaluniooni ning hertsoglikust territooriumist, sealhulgas Wilstedtist, sai uue 1823. aastal loodud Stade regiooni osa.
Jack Stephens

Jack Stephens (sündinud 27. jaanuaril 1994 Torpointis) on Inglismaa jalgpallur, kes mängib kaitsjana Inglismaa esiliigaklubis Southampton.
Ta alustas karjääri Plymouth Argyle'is, mille noortesüsteemiga liitus ta 2005. aastal. Hooajal 2010–11 debüteeris ta klubi põhimeeskonnas Inglismaa tugevuselt kolmandas liigas.
2011. aasta aprillis liitus ta Southamptoniga, kuid klubi põhimeeskonnas debüteeris ta Inglismaa kõrgliigas alles hooajal 2016–17. Aastatel 2013–2016 oli Stephens laenul Inglismaa kolmanda liiga klubides Swindon Town ja Coventry City ning esiliigas Middlesbrough's.
27. jaanuaril 2018 lõi Stephens karikamängus Watfordi vastu oma esimese värava Southamptoni särgis. Neli päeva hiljem lõi ta mängus Brighton &amp; Hove Albioni vastu oma esimese värava Premier League'is.
Kuigi karjääri alguses mängis Stephens paremkaitsjana, siis hiljem on ta mänginud põhiliselt keskkaitsjana. Ta võib mängida ka vasakkaitsjana või kaitsva poolkaitsjana.
Aastatel 2012–2017 mängis Stephens Inglismaa noortekoondistes.
Elsdorf (Alam-Saksi)

Elsdorf on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Rotenburgi kreisis.
Valla pindala on 49,01 km². 31. detsembril 2017 elas seal 2003 inimest.
Elsdorf kuulus – selle valitsusena – 1180. aastal rajatud vürstlikku Bremeni peapiiskopkonda. Kuid religioosses mõttes moodustas Elsdorf osa Verdeni piiskopkonnast, kuni 1566. aastal kaotasid senised piiskopid paavsti tunnustamise, peale viimase katoliku piiskopi aastatel 1630–1631. 1648. aastal muudeti vürstlik peapiiskopkond Bremeni hertsogkonnaks, mida valitseti esialgu personaalunioonis Rootsi krooniga – mille katkestas Taani okupatsioon (1712–1715) – ja 1715. aastast Hannoveri krooniga. 1807. aastal annekteeris üürike Vestfaali kuningriik hertsogkonna, 1810. aastal annekteeris selle Prantsusmaa. 1813. aastal anti hertsogkond tagasi Hannoveri kuurvürstkonnale, mis – pärast Hannoveri kuningriigiks ülendamist 1814. aastal – liidendas hertsogkonna reaaluniooni ning hertsoglikust territooriumist, sealhulgas Elsdorfist, sai uue 1823. aastal loodud Stade regiooni osa.
Ujumine (füüsika)

Ujumine on keha võime püsida vedelal pinnal või kindlal tasemel vedelikus või gaasis. Kehade ujumist seletatakse Archimedese seadusega.
Keha ujumise tingimused.
Keha ujub ehk on tasakaalus, kui keha tihedus on vedeliku tihedusest väiksem ning osa kehast on vedelikust väljas pool. Kui keha asub täielikult vedelikus ning üleslükkejõud ja raskusjõud on arvuliselt võrdsed, siis keha heljub. Heljumise korral võib keha asetseda ükskõik kus vedeliku kohas, aga ta jääb sinna liikumatult ehk ei tõuse ega vaju põhja. Kui keha raskusjõud on suurem, kui kehale mõjuv üleslükkejõud, siis keha upub.
Fr = ρkVg 
Keha ujumise tingimused valemitena.
Fr &gt; Fü - Keha upub
Fr = Fü - Keha ujub
Sõltumine teguritest.
Kehale mõjuv raskusjõud sõltub keha massist, mis omakorda avaldub keha ruumala ja keha tiheduse kaudu.
Allikad.
https://www.taskutark.ee/m/kehade-ujumine/
https://opik.fyysika.ee/index.php/book/section/9287
Gyhum

Gyhum on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Rotenburgi kreisis.
Valla pindala on 48,44 km². 31. detsembril 2017 elas seal 2328 inimest.
Gyhum kuulus 1180. aastal rajatud vürstlikku Bremeni peapiiskopkonda. 1648. aastal muudeti vürstlik peapiiskopkond Bremeni hertsogkonnaks, mida valitseti esialgu personaalunioonis Rootsi krooniga – mille katkestas Taani okupatsioon (1712–1715) – ja 1715. aastast Hannoveri krooniga. 1807. aastal annekteeris üürike Vestfaali kuningriik hertsogkonna, 1810. aastal annekteeris selle Prantsusmaa. 1813. aastal anti hertsogkond tagasi Hannoveri kuurvürstkonnale, mis – pärast Hannoveri kuningriigiks ülendamist 1814. aastal – liidendas hertsogkonna reaaluniooni ning hertsoglikust territooriumist, sealhulgas Gyhumist, sai uue 1823. aastal loodud Stade regiooni osa.
Heeslingen

Heeslingen on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Rotenburgi kreisis.
Valla pindala on 82,30 km². 31. detsembril 2017 elas seal 4780 inimest.
Heeslingen kuulus 1180. aastal rajatud vürstlikku Bremeni peapiiskopkonda. 1648. aastal muudeti vürstlik peapiiskopkond Bremeni hertsogkonnaks, mida valitseti esialgu personaalunioonis Rootsi krooniga – mille katkestas Taani okupatsioon (1712–1715) – ja 1715. aastast Hannoveri krooniga. 1807. aastal annekteeris üürike Vestfaali kuningriik hertsogkonna, 1810. aastal annekteeris selle Prantsusmaa. 1813. aastal anti hertsogkond tagasi Hannoveri kuurvürstkonnale, mis – pärast Hannoveri kuningriigiks ülendamist 1814. aastal – liidendas hertsogkonna reaaluniooni ning hertsoglikust territooriumist, sealhulgas Heeslingenist, sai uue 1823. aastal loodud Stade regiooni osa.
Mirage (klubi)

Mirage oli ööklubi, mis asus Pärnus aadressil Rüütli tänav 40; ühtlasi Pärnu vanim ööklubi.
Ööklubi asutati 1994.
Ööklubi suleti 2018.
Palestra (klubi)

Palestra on Tallinnas tegutsev sporttantsuklubi.
Klubi asutas 1978 Reet Krieger.
Klubi tantsijad on esinenud filmides (näiteks "Palestra", "Tempo", "Elurõõm", mängufilmis "Kevad südames") ja reklaamklippides nii Eesti kui ka Vene televisioonis.
Pegasus (klubi)

Pegasus oli Tallinnas Kirjanike Majas samanimelises kohvikus tegutsenud kirjanike klubi.
Klubi asutati 15. mail 1985.
Klubi esimees oli Arvo Valton.
Tõru (klubi)

Tõru oli Tallinnas tegutsenud muinsuskaitseklubi.
Klubi asutati 1974 ja see tegutses Eesti Raamatuühingu juures. Klubi esimees oli Trivimi Velliste. Klubi eestvedamisel koostati esimene projekt, mille eesmärk oli asutada muinsuskaitseline ühendus.
M14 vintpüss

M14 vintpüss, Ameerika Ühendriikide relvajõududes ametliku tähistusega United States Rifle, Caliber 7.62 mm, M14, on Ameerika Ühendriikide valikulise tulerežiimiga vintpüss, mis kasutab 7,62×51mm NATO (.308) laskemoona.
M14 võeti 1959. aastal kasutusele teenistusrelvana USA maaväes ja 1961. aastal USA merejalaväes. Relv pidi hakkama asendama kokku seitset relva – peamiselt M1 Garand poolautomaatset vintpüssi, aga ka vanemaid, poltlukuga M1903 Springfield ja M1917 Enfield vintpüsse, M1 Carbine karabiini, Thompsoni ja M3 Grease Guni püstolkuulipildujaid, ning M1918 BAR automaatrelva/kergekuulipildujat; kuid relv oli liiga võimas, et asendada püstolkuulipildujat; ning liiga kerge ja liiga väikese salvemahuga, et asendada kuulipildujat - seda rolli täitis paremini M60 kuulipilduja. 1964. aastal hakati M14 asendama M16-ga, Vietnami sõjas kasutati seda veel 1967. aastani, kuid püssi puupära kippus Vietnami džunglite niiskuses tihti paisuma. Lisaks oli M14 automaattulerežiimis võimsa 7.62mm padruni tõttu praktiliselt kontrollimatu, mistõttu seati enamus püsse ainult poolautomaatrežiimile, et vältida lahingus laskemoona raiskamist. M14 kasutamist jätkasid veel lahinginseneride üksused, ning lisaks kasutati püssi veel jalaväe baastreeningus ning kuni 1970. aastani ka Euroopasse paigutatud üksused. Jalaväes ehitati mõnituhat M14 hiljem ümber M21 snaipripüssiks. Siiski on M14 mitmel pool (sh Eestis) endiselt piiratud kasutuses, näiteks auvahtkondade tseremoniaalrelvana ja täpsuspüssina.
M14 järgi disainiti snaipripüssid M21, M25 ja siiani USA-s tegevteenistuses olev Mk 14 EBR. Eestis arendas riiklik relvatööstusettevõte E-Arsenal M-14'st täpsuspüssi M14-TP.
Andreas Michalsen

Andreas Michalsen (sündinud 1961 Bad Waldsees Baden-Württembergis ) on saksa arst (terapeut ja ravipaastuarst) ja toitumisteadlane. 
Ta on Berliini Humboldti Ülikooli Charité kliinikumi kliinilise loodusravi professor ja 2009. aastast Berliini Immanueli haigla loodusravikeskuse peaarst. Michalseni teadushuvi on suunatud keha ja vaimu teraapiale (mediteerimine, jooga, stressi vähendamine), toitumisteraapiale ja ravipaastule ning sellega seotud protseduuridele. Ta tegeleb ka ajurveeda mõju uurimisega.
Võrumaa vabatahtlik suitsusauna koostöökogu

Võrumaa vabatahtlik suitsusauna koostöökogu on Võru maakonnas suitsusauna temaatikaga tegelev registreerimata ühendus. 
Ühendus loodi eesmärgiga, et kanda Võrumaa suitsusaunakombestik UNESCO inimkonna suulise ja vaimse pärandi meistriteoste nimekirja. Märtsis 2013 sai ühendus taotluse valmis ja see esitati Eesti riigi kaudu UNESCOle. Novembris 2014 kanti Võrumaa suitsusaunakombestik UNESCO nimekirja
Anne saun

Anne saun on Tartus aadressil Anne tänav 44 asuv avalik saun. Sauna omanik on OÜ Anne Saun.
Saun avati 4. detsembril 1987.
Aleksander Tõnissoni monument

Aleksander Tõnissoni monument on monument Ida-Viru maakonnas Jõhvis.
Monument avati 22. mail 2005. Monumendi autor on skulptor Jaan Vares.
Georg Lurichi monument (Väike-Maarja)

Georg Lurichi monument on Georg Lurichi mälestuseks loodud mälestusmärk Lääne-Viru maakonnas Väike-Maarja asulas.
Monument avati 22. aprillil 2018 Väike-Maarja keskväljakul. 
Monumendi autor on skulptor Lembit Palm. See kujutab endast 2,5 m kõrgust pronksist Lurichi kuju, mis seisab graniidist maakeral, mis omakorda toetub sümboolsele graniitplaatidest maadlusmatile. Lurichi kuju aluseks on Amandus Adamsoni 1903. aastal valminud skulptuur "Tšempion".
Mühlhausen

Mühlhausen on linn Saksamaal Tüüringi liidumaa loodeosas.
Asend.
Mühlhausen asub Tüüringi basseini aladel, tasasel ja viljakal alal Unstruti jõe kaldal.
Linn asub Saksamaa geograafilisest keskpunktist Niederdorlast 5 km põhja pool, Erfurdist 50 km edelas, Kasselist ja Göttingenist 50 km kaugusel.
Ajalugu.
Mühlhausenit on esimest korda mainitud aastal 967, hiliskeskajal sai see üheks olulisemaks linnaks Kesk-Saksamaal. 13. sajandi keskel sai see vabaks riigilinnaks, Saksa-Rooma keisririigis. Selle alla kuulus umbes 220 km² suurune ala ja 19 küla. Kaugkaubanduse olulisuse tõttu oli Mühlhausen mõjukas vaatamata väiksele rahvaarvule (umbes 10 000 inimest aastal 1500).
Mühlhausenis on ka tänapäeval säilinud suur hulk ajaloolisi ehitisi ning seda peetakse ka üheks suuremaks keskaja linnaks Saksamaal.
Inimesi.
Aastatel 1707–1708 töötas Mühlhausenis orelimängijana Johann Sebastian Bach. Teoloog Thomas Müntzer, Brooklyni silla konstrueerija John Augustus Roebling ja Preisimaa 19. sajandi tuntud arhitekt Friedrich August Stüler olid sündinud Mühlhausenis.
Vesna Györkös Žnidar

Vesna Györkös Žnidar (sündinud 29. detsembril 1977 Ljubljanas) on Sloveenia jurist ja poliitik (Modernne Keskpartei).
Ta lõpetas Maribori Ülikooli Õigusteaduskonna 2001. aastal. Magistrikraadi Euroopa Liidu õiguse alal sai ta London School of Economics and Political Science'is 2005. aastal. Ülikooli lõpetamise järel töötas ta Maribori Ülemkohtus, notaribüroos ja Rahapesu Tõkestamise Büroos. 2006– 2012 töötas ta Sloveenia Pangas. 2012–2014 oli tal oma õigusbüroo.
Vesna Györkös Žnidar oli alates 18. septembrist 2014 kuni 13. septembrini 2018 Sloveenia siseminister.
Kulumõõtur

Kulumõõtur on mõõteseade materjali või energia kulu mõõtmiseks.
Tuntuim selline mõõteseade on elektrienergia kulu mõõtur.
Laialt levinud on ka seadmed vedelike, gaaside või muude materjalide kulu mõõtmiseks. Suur osa selliseid seadmeid on olemuselt mehaanilised ja põhinevad tiiviku pöörlemise registreerimisel, mida kutsub esile materjali liikumine läbi seadme. Selline on näiteks veearvesti.
Vedelike puhul on kasutusel ka elektromagnetilised ehk induktsioonkulumõõturid, milles kasutatakse ära magnetvälja sees liikuvas materjalis indutseeritud elektripinge mõõtmist.
Speedway

Speedway on mootorrattaspordi võistlusklass. Speedway võidusõiduratastel puuduvad pidurid ja käigukast.
Väluste oja

Väluste oja on oja Sakala kõrgustiku idaosas ja Võrtsjärve madalikul, Viljandi maakonnas Viljandi vallas.
Oja pikkus on 10,9 km, valgla pindala 45,4 km², langus 23 m ja lang 2,11 m/km. Oja saab alguse 57 m kõrgusel Mõnnaste külas Mustla–Mõnnaste tee ligidal ja suubub 34 m kõrgusel Väluste ja Kalbuse küla piiril Võrtsjärve. Oja kuulub Ida-Eesti vesikonda ja Võrtsjärve alamvesikonda.
Artur Siil

Artur Siil (30. jaanuar 1896 Vao vald, Väike-Maarja kihelkond, Virumaa – 31. mai 1980 Jõgeva rajoon) oli eesti õpetaja, aiandustegelane, mesinik ja sordiaretaja.
Ta lõpetas 1916. aastal H. Treffneri Gümnaasiumi. Ta õppis aastatel 1916–1918 ja 1921 Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas ning aastatel 1921–1924 matemaatika- ja loodusteaduskonnas keemiat. Ta oli korporatsiooni Fraternitas Estica liige.
Võttis osa Vabadussõjast.
Hiljem õpetas ta Arkna ja Vigala Põllutöökoolis (aiandust, matemaatikat jm) ning töötas Jõgeva Sordiaretusjaamas. 
Isiklikku.
Ta on maetud Viru-Jaagupi kalmistule.
Hiiglaneitsi

Hiiglaneitsi, ka Hiiglatütar on müütiline tegelane rahvuseeposes "Kalevipoeg".
Teda on mainitud eepose kuueteistkümnendas loos ("Lennuki" ehitus ja merereisi algus. Teekond maailma otsa. Lapumaa ja Varrak, lapu tark.).
Purjetanud koos kaaslastega Lennukil Sädemesaarelt edasi, jõudis Kalevipoeg sinna maale,
Kus need kuked sõivad kulda,
Kuked kulda, kanad karda,
Haned haljasta hõbedat,
Vareksed vana vaskeda, 
Kalevipoeg saatis oma sulased ja keeletarga, kus suudaks salasõnu seletada, saarele võõrast kohta vaatama. Need kõndisid hulka maad, aga ei kohanud ei loomi ega linde. Viimaks otsustati põõsa alla puhkama heita. Teisel päeval, enne koitu, äratas magajad hiiglasuur tüdruk, kes oli tulnud kapsaaeda lehmadele lehti kitkuma. Hiiglaneitsi pani mehed põlle sisse ja kandis koju. Isa küsima, et mida tütar kapsaste vahelt leidis. Tüdruk raputas mehed põrandale ja Hiiglatark pani mehed mõistatustega proovile:
Kes see kõnnib kõrta mööda,
Astub aiaääri mööda,
Piirab pilliroogu mööda? 
Keeletark vastas, et mesilinnuke ja ei jäänud ka järgmistele mõistatustele vastamisega hätta. Hiiglatark tunnistas meeste taibukust ja saatis tütre mehed tagasi viima kohta, kust nad leiti. Mehed palusid Hiiglaneitsit neid hoopis randa viia. Tüdruk puistas mehed põllest otse laeva.
Piiga lõõtsuv hingepuhin
Puhus laeva lainetelle
Penikoorma kauguselle.
Hiiglatark

Hiiglatark, ka Hiiglataat on müütiline tegelane rahvuseeposes "Kalevipoeg".
Teda on mainitud eepose kuueteistkümnendas loos ("Lennuki" ehitus ja merereisi algus. Teekond maailma otsa. Lapumaa ja Varrak, lapu tark.).
Purjetanud koos kaaslastega Lennukil Sädemesaarelt edasi, jõudis Kalevipoeg sinna maale,
Kus need kuked sõivad kulda,
Kuked kulda, kanad karda,
Haned haljasta hõbedat,
Vareksed vana vaskeda, 
Kalevipoeg saatis oma sulased ja keeletarga, kus suudaks salasõnu seletada, saarele võõrast kohta vaatama. Need kõndisid hulka maad, aga ei kohanud kedagi. Otsustati ööseks puhkama heita. Teisel päeval, enne koitu, äratas magajad hiiglasuur tüdruk, kes oli tulnud kapsaaeda lehmadele lehti kitkuma. Hiiglaneitsi pani mehed põlle sisse ja kandis koju. Isa küsima, et mida tütar kapsaste vahelt leidis. Tüdruk raputas mehed põrandale ja Hiiglatark pani mehed mõistatustega proovile:
Kes see kõnnib kõrta mööda,
Astub aiaääri mööda,
Piirab pilliroogu mööda? 
Keeletark vastas, et mesilinnuke. Siis küsis Hiiglatark:
Mis sealta jõesta jooneb,
Katsub külakaevudesta,
Kivikildude keskelta? 
Keeletark vastu, et vikerkaar. Hiiglatark tunnistas meeste taibukust ja saatis tütre mehed tagasi viima kohta, kus ta nad leidis.
Amina Okujeva

Amina Okujeva (sündinud Natalia Nikiforova, hiljem Anastassija Mustafinova; 5. juuni 1983 Odessa – 30. oktoober 2017 Glevahha küla, Kiievi oblast) oli Ukraina tšetšeeni päritolu arst, sotsiaalne aktivist ja sõjaväelane. Okujeva võttis osa Ukraina revolutsioonist ja sõjast Ida-Ukrainas pataljoni Kiiev-2 koosseisus. 
Elulugu.
Varem elas ta perega Moskvas ja Groznõis. Ta oli kolm korda abielus.
Aastast 1999 osales teises Tšetšeenia sõjas Itškeeria Tšetšeeni Vabariigi poolel.
Ukrainasse naasis ta 2003. aastal pärast teist Tšetšeenia sõda ja astus Odessa meditsiiniülikooli, mille lõpetas üldkirurgia erialal. Pärast kooli lõpetamist töötas ta Odessas internina.
2013. aastal revolutsiooni puhkedes liitus ta arstina Maidani Omakaitsega. 
2014. aastal osales ta Ukraina parlamendivalimistel, kuid ei osutunud valituks.
Kui algas sõda Ida-Ukrainas, astus Okujeva 2014. aasta juulis pataljoni Kiiev-2, kus oli kirjas velskrina, kuid tegeles enese sõnul meditsiiniga vähe. Võitles Donbassis ja võttis osa Debaltseve kaitsmisest. Hiljem oli pataljonis Zoloti Vorota ("Золоті ворота"). Oli ka Rahvusvahelise Džohhar Dudajevi nimelise rahuvalvepataljoni pressiesindaja.
Tänu oma aktiivsele sotsiaalsele tegevusele sai ta Ukraina meedias tuntuks ja talle anti hüüdnimi "Ukraina amatsoon". 
2016. aastal lõpetas ta Odessa Sõjaväeakadeemia. Sõjas osalemiseks kingiti talle nimeline püstol.
Tema abikaasa on Venemaa võimude poolt terroristiks kuulutatud Adam Osmajev. Teda süüdistati president Vladimir Putinile atentaadi kavandamises. Talle on tehtud mitu tapmiskatset. Ta on ka Ida-Ukrainas võitleva Rahvusvahelise Džohhar Dudajevi nimelise rahuvalvepataljoni juht.
1. juunil 2017 sai ta abikaasa haavata, kui teda tulistas kurjategija, kes oli maskeerunud Prantsuse ajalehe Le Monde korrespondendiks. Adam sai raskelt haavata. Aminal õnnestus tulistaja käest relv ära lüüa ja avada vastutuli. Tulistajaks osutus tšetšeen. Ukraina võimud kahtlustavad, et mõrvakatse taga oli Ahmad Kadõrovi Tšetšeenia või Venemaa eriteenistused.
Pärast seda tapmiskatset määrati Okujevale riiklik ihukaitse. Kui selle tähtaeg täis sai, tehti talle ettepanek ihukaitsega jätkata, kuid Okujeva ja Osmajev loobusid sellest.
Surm.
Amina Okujeva suri 30. oktoobril 2017 Kiievi lähedal Glevahha külas, kui varitsusest avati tuli autole, kus olid tema ja ta mees. Okujeva sai tabamuse pähe ja ta mees jalast raskelt haavata.
Pootsareika

Pootsareika on neem Saare maakonnas Abruka saare lõunaosas. 
Neeme koordinaadid on .
Veritasu

Veritasu, vendetta, klannisõda, jõugusõda või erasõda on pikaaegne põhjendus või võitlus, sageli erinevate sotsiaalsete gruppide või perekondade ja klannide vahel. Ka lihtsalt tava tapetu eest tapmisega kätte maksta. Veritasu võis kanduda edasi põlvest põlve.
Veritasu Kaukaasias.
Imaam Šamil soovis teha lõpu ammusele veritasu traditsioonile ja tõi selle hävitava mõju iseloomustamiseks järgmise loo: 
"Kolmsada aastat tagasi varastas üks Lõuna-Dagestani talunik oma naabrilt kana. See tasus vargale kätte sellega, et varastas ise temalt lamba. Teine läks naabri karja ja võttis kaks lammast ning naaber omakorda lehma. Nüüd ei leidnud naaber enam, mis oleks küllalt väärtuslik, et saadud kahju omavoliliselt heaks teha. Ta läks ja lõi naabri maha. Kuna mõrtsukas oli põgenenud, siis Kaukaasia kombe kohaselt lõid tapetu sugulased maha kaks mõrtsuka sugulast. Siit edasi arenes kahe perekonna ning varsti sugukonna vastastikkune üksteise hävitamine lumepallina. Sajad süütud inimesed langesid verise kättemaksu ohvriks. Põhjuseks oli varastatud kana."
Mai 2018

Mai 2018 kroonika.
2018. aasta mai algas teisipäeval ja lõppes 31 ööpäeva hiljem neljapäeval.
Põrgu vanaeit

Põrgu vanaeit on müütiline tegelane rahvuseeposes "Kalevipoeg".
Teda on mainitud eepose kolmeteistkümnendas loos (Rännak laudadega. Teekond allmaailma. Põrgupiigad.) ja ka neljateistkümnendas loos (Allmaailma vaatlus. Esimene võitlus Sarvikuga. Lahkumine.) 
Kalevipoeg jõuab lauakoormaga koopa juurde, kus kolm meest keedavad katlas leent. Selgub, et nad valmistavad oma peremehele Sarvikule einet. Kalevipoeg küsib teejuhatust ja läheb Sarvikut otsima. Kalevipoeg kohtab seejärel põrgukambris esimest põrgupiigat, kes kutsub kohale ka oma õed. Põrgu vanaeit küpsetab köögis kooki ning ta pannakse luku taha.
Et ei vanaeite pääse
Meie pidu pillamaie!... 
Vanaeite köögis vangis
Istus kui lõksus hiireke
Piigad räägivad Kalevipojale, et aeg-ajalt on Sarvik kodus. Ta veedab vanaeide seltsis aega ning see vihtleb tema roidund liikmeid. Kalevipoeg lubab põrgupiigad päästa põrgu vanaeide vangipaelust ning Sarvik-taadi sidemetest.
Chêne chapelle

Chêne chapelle ('tamm-kabel') ehk Allouville'i tamm on Prantsusmaal Normandias Seine-Maritime'i departemangus Allouville-Bellefosse'is kasvav tamm. Tamme vanuseks hinnatakse 800–1200 aastat. Tamme ümbermõõt meetri kõrgusel maapinnast on 15 m ja kõrgus 18 m.
Õõnsa puu eripäraks on selles asuvad kaks pisikest ruumi, millest alumist kasutatakse 1696. aastast neitsi Maarjale pühitsetud kabelina. Tüvimiku kaitseks on ehitatud laastkatus.
Tamm on 1932. aastast kultuurimälestisena ("monument historique") kaitse all. Seda külastab aastas 30 000 – 40 000 palverändurit ja turisti. Enim palverändureid külastab tamm-kabelit 15. augustil pühima neitsi Maarja taevavõtmise suurpühal.
Boa Sr.

Boa Sr. (umbes 1925 – 26. jaanuar 2010) oli andamanide, Andamani saarte põliselanike hõimupealik. Ta oli boo keele viimane kõneleja. 
Boa ema kuulus boo hõimu ja isa džeru hõimu. Ta veetis lapsepõlve Mayabunderi linnas ning pandi noorelt mehele Nao nimelisele mehele, kes kuulus samuti džeru hõimu. Tema mees suri aastaid enne teda ja lapsi neil ei olnud. Boa pidas džeru keelt oma emakeeleks, kuid oskas ka boo keelt. Ta oli pärast oma ema surma umbes 40 aastat ainuke boo keele oskaja.
Pärast tema surma jäi alles vaid 52 suurandamani.
Vanamoor

Vanamoor oli müütiline tegelane rahvuseeposes "Kalevipoeg". 
Teda on mainitud rahvuseepose seitsmeteistkümnendas loos (Sõjaratsu sõit. Assamalla lahing. Juhtumised põrgukatla juures. Murueide tütarde tants.). 
Kui Kalevipoeg ning tema sõbrad Alevipoeg, Sulevipoeg ja Olevipoeg olid peale Assamalla lahingut teel kodu poole läbi laane, nägid nad kuristiku koopas suitsu tõusmas. Kortsus palgedega vanamoor istus leelõuka ääres ja keetis leent. Küsijatele ütles, et keedab endale ja poegadele. Sulevipoeg ütles, et nad on nõus ise leent edasi keetma ja lisavad ka enda osa. Vanamoor hoiatas neid, et
Vaadake, et võõras varas
Pada ei saaks pühkimaie,
Katlapõhja kuivatama, -
Muidu peate, pojukesed,
Tühja kõhtu kannatama. 
Mehed lubasid puhata ja kordamööda katelt valvata ning vanamoor puges põõsastikku magama. Nii Alevipoeg, Olevipoeg kui Sulevipoeg ei saanud aga katla valvamisega hakkama, sest murupinnast ilmus igakord kolme vaksa kõrgune Härjapõlvlase poeg, kes kavalusega ronis katla äärele ning sõi paja tühjaks. Hätta jäänud mehed pidid iga kord uue leeme tulele panema. Kalevipoja valvekorra ajal see härjapõlvlasel aga ei õnnestunud, sest too võttis mehikesel võlujõuga kuldkellukese kaelast ja andis lopsu kulmu peale. Härjapõlvlane kadus, sinine suitsujuga järel, kuristikku. Kui vanaeit ärkas, nägi ta võlukellukest
Küll ta tundis kellukese,
Sarvik-taadi salariista,
Mis see rammu rohkendeleb,
Kangust mehel kasvateleb. 
Vanamoor kargas seejärel härjapõlvlase kombel kuristikku.
Vadjatu

Vadjatu oli küla Viljandimaal. Küla jääb tänapäeval Mõõnaste küla alale. Kihelkondlikult kuulus küla Paistu kihelkonda. Küla kaotati 1977, mil see liideti Mõõnaste külaga.
Külast on teateid alates 1922.
Vasila

Vasila oli küla Viljandimaal. Küla jääb tänapäeval Lolu küla alale. Küla kaotati 1977, mil see liideti Lolu külaga.
Külast on teateid alates 1930. aastatest.
Küla on nimetatud samanimelise kõrvalmõisa järgi.
Vennijaagu

Vennijaagu oli küla Viljandimaal. Küla jääb tänapäeval Verilaske küla alale.
Külast on teateid alates 1935.
Vidva

Vidva oli küla Viljandimaal, ajalooliselt Morna mõisa alal. Küla jääb tänapäeval Morna küla alale. Kihelkondlikult kuulus küla Paistu kihelkonda. Küla kaotati 1977, mil see liideti Morna külaga.
Külast on teateid alates 1724 (Widwa).
Volmre

Volmre oli küla Viljandimaal. Küla jääb tänapäeval Tuhalaane küla alale. Küla kaotati 1977, mil see liideti Tuhalaane külaga.
Külast on teateid alates 1970.
Õnniste

Õnniste (varasem kirjapilt Õnnista) oli küla Viljandimaal, ajalooliselt Taevere mõisa alal. Küla jääb tänapäeval Tääksi küla alale. Kihelkondlikult kuulus küla Suure-Jaani kihelkonda. Küla kaotati 1977, mil see liideti Tääksi külaga.
Õnnistes on ajalooliselt paiknenud püha hiis (Tääksi Hiiemägi), ohvrikivid (Tääksi Tõnni vakk) ja -allikas (Tääksi ohvriallikas). 
Pärimuse kohaselt on küla saanud nime legendist, et kunagi katku ajal olevat küla punase lõngaga ümber piiratud ja katk olla mööda läinud.
1584. aastal kuulus talunik Eniste Tomas ja 1601. aastal Hanniste Hanne Tääksi küla alla. 
1638. aastal on Reegoldi (Weibstfer) mõisa all kirjas talunik Hinrich Oenniest, kes kolinud sinna Saaremaalt kaks aastat varem. 
1688. aastaks on Reegoldi mõisa all Õnnistas kaks talu Ennihste Jürgen ja Ennihste Hannus.
Eraldi külana esineb Oennista 1816. aasta hingerevisjonis, kus oli kirjas kolm talu. 1837 viidi need talud üle Taevere mõisa alla. 
8. märtsil 1932 aastal liideti Õnniste küla vastu selle elanike tahtmist Olustvere vallaga.
Bernardo Toribio Terán Prado

Bernardo Toribio Terán Prado (1785 – ?) oli Nicaragua poliitik, aastal 1849 Nicaragua ülemdirektori kohusetäitja.
Bernardo Toribio Terán sündis aastal 1785. Ta abiellus Isabel Balladaresega ning neil sündis poeg Toribio Terán Balladares. Ta oli poliitilistelt vaadetelt konservatiiv, Partido Legitimista (toonane konservatiivide partei) liige ja parlamendi liige. Kui eelmine ülemdirektor José María Guerrero oli sunnitud terviseprobleemide tõttu ametist lahkuma, määras ta enda asemele Bernardo Toribio Teráni. Märtsis määras parlament Teráni asemel kohusetäitjaks José Benito Rosales y Sandovali.
Ärma

Ärma oli küla Viljandimaal, ajalooliselt Vastemõisa mõisa alal. Küla jääb tänapäeval Sandra küla alale. Kihelkondlikult kuulus küla Suure-Jaani kihelkonda. Küla kaotati 1977, mil see liideti Sandra külaga.
Külast on teateid alates 1797 (Herma).
Üriküla

Üriküla oli küla Viljandimaal, ajalooliselt Polli mõisa alal. Küla jääb tänapäeval Pärsi küla alale. Kihelkondlikult kuulus küla Karksi kihelkonda. Küla kaotati 1977, mil see liideti Pärsi külaga.
Külast on teateid alates 1601 (Jurgenkulla).
Aidamäe

Aidamäe oli küla Võrumaal. Küla jääb tänapäeval Mõniste küla alale. Küla kaotati 1977, mil see liideti Mõniste külaga.
Külast on teateid alates 1970.
Ala-Kasa

Ala-Kasa oli küla Võrumaal. Küla jääb tänapäeval Peebu küla alale. Küla kaotati 1977, mil see liideti Peebu külaga.
Külast on teateid alates 1970.