tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Matthew Shepard

Matthew Wayne Shepard (1. detsember 1976 Casper Wyomingi osariik – 12. oktoober 1998 Fort Collins Colorado osariik) oli politoloogia tudeng Wyomingi Ülikoolis.
Surm.
6. oktoobril 1998 langes ta Laramie linna lähistel jõhkra röövmõrva ohvriks, olles pekstuna ja piinatuna jäetud raskete vigastustega surema. Leituna toimetati ta kliinikumi Poudre Valley Hospital, kus kuus päeva hiljem suri rünnakus saadud rasketesse peavigastustesse.
Aaron McKinney ja Russell Henderson vahistati vahetult pärast rünnakut ning neile esitati süüdistus esimese astme mõrvas. Mõrv ja milline oli kuriteo motiivina roll noormehe seksuaalsel sättumusel, leidis üle maailma märkimisväärset meediakajastust. Edendama hakati vihakuritegude seadusandlust nii osariigi kui ka föderaalsel tasandil, mida ajendas lisaks mõrvajuhtum, mille tõttu suri James Byrd.
Rahupaik.
26. oktoobril 2018 maeti Matthew Shepardi tuhk anglikaani piiskopi Mariann Budde juhatamisel Washington National Cathedrali. 50 aastat varem peeti sealsamas viimati rahvustegelase leinatalitust Helen Kellerile.
Vabaduse Tammepärja aumärk

Vabaduse Tammepärja aumärk on tunnustus inimestele, kellel on teeneid Eesti riigi ja rahva lähiajaloo mälestuse hoidmisel ja edasi andmisel, vabadusvõitluses ja relvastatud ning relvastamata vastupanuliikumises osalemisel, samuti Eesti vabadusvõitluse ja vastupanuliikumise jäädvustamisel.
Aumärgi andmise otsustab justiitsministri moodustatud komisjon, aumärgi saajate nimekirja kinnitab justiitsminister käskkirjaga.
Vabaduse Tammepärja aumärgid annab üle justiitsminister 30. augustil toimuval aktusel.
Esimesed Vabaduse Tammepärja aumärgid anti välja 2018. aastal.
Prosciutto

Prosciutto on kuivatatud ja soolatud sink, mida ei ole küpsetatud ega suitsetatud. Seda valmistatakse tavaliselt sea tagajalast.
Johan Erik von Norberg

Johan Erik von Norberg (12. september (vkj)/ 23. september 1749 Fellingsbro, Örebro lään – 11. juuli (vkj)/ 23. juuli 1818 Tallinn) oli Rootsi ja Venemaa insener, sh sõjaväeinsener.
Õppis Uppsala Ülikoolis aastatel 1760–1773 matemaatikat, loodusteadusi ja kaasaegseid keeli. Sai 1773. aastal Mäeameti mehaanikastipendiumi. 1778. aastal määrati ta Admiraliteedi leitnantmehaanikuks ja 1780. aastal kaptenmehaanikuks. Ta läks tööle uue sõjasadama ehitusele Karlskronas (seda rajati juba alates 1758. aastast ja see valmis alles 19. sajandi keskel). hiljem ehitati seal juba tema juhtimisel ja tema projektide järgi. Tema projektide järgi arendati alates 1780. aastast riigi viinatööstust Tantos Södermalmis Stockholmis.
1781. aastal esitas ta ettepaneku Karlskrona linna veevarustuse lahendamiseks. Järgmisel aastal trükis ilmunud projekt sisaldas loodusliku rõhu abil puidust veetorudes linnatagustest järvedest vee juhtimist raekojas olevasse peamahutisse, kust vesi jaotati seejärel väiksema torustiku kaudu suuremate tarbijateni. Puittorude puurimiseks ehitas ta puurmasina, mida käitati vee jõul.
Oli insener Venemaal aastatel 1783–1794. Ta tegeles peamiselt kaevandustega Siberis ja Uraalides, kuid ehitas nt Arhangelskisse hüdrosõlme ja kirjutas sellest ka väikese raamatukese. Tema töö tulemustena võeti ta Keiserliku Vene Vaba Majandusühingu liikmeks.
Ta tuli tagasi Rootsisse 1794. aastal, tegeles mäenduse ja metallivaluga, jätkas leiutamist piiritusetööstuses ning alustas aurumasinatega seotud projektidega. Ühe enda aurumasina täiustamisele sai ta pärast 1797. aastal ka 25-aastase patendi. 1799. aastal sai ta 25-aastase eksklusiivse privileegi piiritusetööstuse seadmete tootmiseks, mida veeti välja mh ka Soome ja Venemaale. 1800. aastal sai ta õiguse katsetada aurumasinat riigi laevadel. Kuid üks Stockholmi vasevalukoda hakkas Norbergi lahendusi patenti rikkudes tegema tema piiritusetööstuse seadmeid järgi ning Norberg ei saanud 1804. aastal riigilt selles vaidlusküsimuses õigust. 
Ta lahkus 1804. aastal pettununa uuesti Rootsist, oli aastatel 1804–1805 Kopenhaagenis Taanis, alates 1806. aastast aga uuesti Venemaa teenistuses, sedakorda mereväeinsenerina. Temalt võeti 1808. aastal mäenõuniku amet ja 1809. aastal viidi ta Rootsi Teaduste Akadeemia poolt välismaalaste klassi. 
Ta koostas 1806. aastal Tallinna uue sadama plaani (nii sõja- kui ka kaubasadam ja mereväelinnak). 1807. aastast kuni surmani juhtis ta enda koostatud plaani järgi Tallinna uue sadama ehitamist (kaubasadamat ja mereväelinnaku ei ehitatud välja). Tema projekteerimis- ja ehitusjuhtimisoskused olid Venemaal hinnatud, kuid tema katsed siin jätkata piiritusetööstusega kukkusid läbi.
1809. aastal sai ta Venemaal tõelise riiginõuniku teenistusastme ja seega ka päritava aadlitiitli (edaspidi von Norberg).
Kanada Teoreetilise Astrofüüsika Instituut

Kanada Teoreetilise Astrofüüsika Instituut (akronüümid "CITA" ja "ICAT") on uurimiskeskus Kanadas Torontos.
CITA on riiklikult toetatav uurimiskeskus teoreetilise astrofüüsika uurimiseks, sealhulgas Universumi päritolu ja evolutsiooni ning paljude teiste tänapäevase astronoomia valdkonda kuuluvate nähtuste uurimiseks. CITA peamised ülesanded on edendada suhtlemist Kanada astrofüüsika kogukonnas ja olla astrofüüsika teoreetiliste uuringute rahvusvaheline tippkeskus. CITA koolitab ja arendab järgmise põlvkonna teadlasi järeldoktorite ning teadustöötajate stipendiumide kaudu ning üliõpilaste juhendamise kaudu bakalaureuse- ja magistriõppe tasemel.
CITA teeb tihedat koostööd Toronto Ülikooliga.
Silmapaistvaid CITA töötajaid oli Lev Kofman (CITA tegevdirektor 2008–2009).
Kroměříži ringkond

Kroměříži ringkond (tšehhi keeles "Okres Kroměříž") on 2. järgu haldusüksus (ringkond) Tšehhis Zlíni maakonnas. Ringkonna halduskeskus on Kroměříž.
Antipasto

Antipasto on itaalia eelroog, mis koosneb väikestest ühe suutäie suurustest suupistetest.
Tuumarelvakatsetuste Üldise Keelustamise Leping

Tuumarelvakatsetuste Üldise Keelustamise Leping (inglise keeles "Comprehensive Nuclear-Test-Ban Treaty", CTBT) on rahvusvaheline lepe, mis keelustab tuumarelvade katsetused ja muud tuumaplahvatused nii sõjalistel kui tsiviileesmärkidel mis tahes kohas.
Lepingu on allkirjastanud 187 riiki. Eesti allkirjastas lepingu 20. novembril 1996, Riigikogus ratifitseeriti see 21. juunil 1999. ÜRO Peaassamblee võttis lepingu vastu 10. septembri 1996, kuid see ei ole jõustunud, sest üheksa riiki pole seda ratifitseerinud. Nimelt näeb lepingu lisa number 2 ette, et selle jõustumiseks peavad kõik läbirääkimiste ajal tuumareaktoreid omanud 44 riiki peavad leppe ratifitseerima. Allakirjutanutest pole CTBT-d ratifitseerinud Hiina, Egiptus, Iraan, Iisrael, Venemaa ja Ameerika Ühendriigid; allkirjastamata on see Indial, Pakistanil ja Põhja-Koreal.
CTBT jõustumisel asutatakse Tuumarelvakatsetuste Üldise Keelustamise Lepingu Organisatsioon (CTBTO), mis hakkab kontrollima järelevalvet lepingus kokkulepitu täitmist. Selleks nähti ette 321 seirejaamast (hõlmavat seismoloogilisi mõõtmisi, infraheli ja radioaktiivne isotoopide analüüsi) 16 laborist koosnev ülemaailmne süsteem ("International Monitoring System", IMS). 2025. aasta seisuga oli IMS-ist valmis ligi 90%. Samuti on organisatsioonil õigus teostada kohalpealseid inspektsioone. 19. novembril 1996 loodi CTBTO ettevalmistuskomisjon.
Lastekultuurikeskus

Lastekultuurikeskus on kultuuriasutus või mitme lastekultuuriasutuse liit, mis on pühendunud lastele ja peredele kultuuri kättesaadavaks tegemisele. 
Soomes tegutseb Soome Lastekultuuri Assotsiatsioon. Tegemist on kunsti ja -kultuuripraktikute üleriigilise koostöövõrgustikuga, mis kaitseb lastekultuuri staatust ja nähtavust ning mille peamine eesmärk on lastele kultuuriliste õiguste ja võimaluste tagamine.
Mariann Rückenberg

Mariann Rückenberg (sündinud 17. aprillil 1988 Tallinnas) on eesti kirjanik ja laulja.
Rückenbergi sulest on ilmunud romaanid „Hull suvi“ (2018, kirjastus Varrak) ja „Hull elu“ (2021, Varrak). 
2025. aasta märtsis ilmus Rückenbergi esimene ajalooline romaan „Nõiatütre legend. Sookrati ja Hendrick von Tisenhuseni lugu“. 
Rückenberg lõpetas Tallinna Inglise Kolledži 2006. aastal. Omandas sotsioloogia bakalaureusekraadi Tallinna Ülikoolis 2012. aastal. Lisaks läbis edukalt Tartu Kutsehariduskeskuse juuksurieriala ja töötab siiani sel alal. 
2023. aastal sai Rückenbergist ajaloomagister. Tema uurimissuund käsitleb eesti naiste ajalugu, magistritöö kirjutas teemal: „Emma Asson (1889-1965). Naise kujunemine ajalooõpikute autoriks. Naiste kujutamine tema õpikutes.“
Washingtoni riiklik katedraal

Washingtoni riiklik katedraal (inglise keeles "Washington National Cathedral") on Peetrusele ja Paulusele pühitsetud toomkirik, mis asub Ameerika Ühendriikide pealinnas Washingtonis.
Uusgooti stiilis anglikaani katedraali arhitektid olid George Frederick Bodley ja Philip Hubert Frohman ning 29. septembril 1907. aastal pani sellele nurgakivi president Theodore Roosevelt. See on suuruselt teine sakraalehitis Ühendriikides ja suuruselt kuues maailmas, olles kõrguselt kolmas hoone linnas. Katedraalis tegutsevad kõrgemate vaimulikena nii Ameerika Ühendriikide Episkopaalkiriku juht kui ka Washingtoni piiskop.
Ajalooliste Paikade Riiklikku Registrisse ("National Register of Historic Places") kantud ehitis asub Massachusetts Avenue ja Wisconsin Avenue ristmiku vahetus läheduses St. Albani künkal Washingtoni loodekvadrandis. Igal aastal külastab katedraali ligikaudu 270 000 inimest.
Maetuid.
Katedraali ja selle kõrval asuvasse kolumbaariumisse on maetud mitmeid tuntud ameeriklasi: Larz Anderson (tuhk), Joseph E. Davies (tuhk), George Dewey, Philip H. Frohman (tuhk), George A. Garrett, Julia Grant Cantacuzène, Cordell Hull, Helen Keller (tuhk), Frank B. Kellogg, John Mott, Almer Stillwell Monroney (tuhk), Joe Allbritton, Norman Prince, Matthew Shepard (tuhk), John Wesley Snyder, Leo Sowerby (tuhk), Anne Sullivan (tuhk), Stuart Symington, Henry Vaughan, Thomas C. Wasson, Isabel Weld Perkins (tuhk), Edith Wilson ja Woodrow Wilson.
Koolid.
Katedraali juures tegutsevad religioosselt algkool Beauvoir School ning üldhariduskoolid St. Albans School (noormeestele) ja National Cathedral School (neidudele).
Hawaii Ülikool

Hawaii Ülikool (inglise keeles "University of Hawaiʻi") on avaõiguslik ülikool ja ühtlasi ülikoolisüsteem Ameerika Ühendriikides Hawaii osariigis.
Ülikoolisüsteemi kuulub kolm ülikooli, seitse kolledžit ja hulk õppekeskusi laiali üle saarestiku.
Ülikoolisüsteemis õpib umbes 50 000 üliõpilast.
Krakowi mänguasjamuuseum

Krakowi mänguasjamuuseum ("Muzeum Zabawek Kraków") on perekond Sosenko mänguasjakollektsioonil põhinev väljapanek. Erakollektsiooni kuulub üle 40 000 eseme, kuid kuna muuseumil puuduvad oma ruumid, tegutsetakse ajutisel üüripinnal ja korraldatakse seal väikesemahulisi näituseid. Muuseum tegeleb aktiivselt kogu digiteerimisega, et teave esemete kohta oleks kõigile kättesaadav. 
Muuseumi idee sai alguse 1990. aastate algusest, konkreetsete tegevusteni jõuti 2021. aastal. 
Näitused.
Muuseumil puudub oma maja, kuhu saaks luua püsiekspositsiooni, kuid on olemas visioon, kuidas näituste abil mänguasjamaailma vaatajaile lähemale tuua. Lisaks näitustele viiakse läbi töötubasid ja peetakse mänguasjateemalisi loenguid. 
2023. aastal loodud näitus „Jak to działa? Zabawki napędzane nauką” oli esimene kaasav näitus, mille puhul näituse loojad ühendasid mänguasjad ja teaduse, tutvustades vaatajaile teaduse ja tehnoloogia saavutusi vanade mänguasjade sees olevate mehhanismide kaudu. Vaatajad said näitusel olevaid asju katsuda ja igakülgselt uurida, näitusetekstid selgitasid erinevaid mõisteid nagu näiteks kaldtasapind, hõõrdumine, tsentrifugaaljõud, hoob, vedru jpt. Näituse idee oli mängides õppida. 
Kogud.
Sosenkode perekonnale kuuluvas erakollektsioonis on üle 40 000 mänguasja ning kogu täieneb pidevalt. Kogudesse kuuluvad erinevatest ajastutest pärinevad nukud ja mänguloomad, lauamängud ja kaardid, mehaanilised mänguasjad, mängutoosid, dioraamad, mänguautod, mängulaevad ja -lennukid, suveniirid, mänguasjateemalised raamatud ja lastekirjandus, fotod, läikpildid ja palju muud lastekultuuri puutuvat.
Mänguasjade abil lugude jutustamine.
Digiteeritud kogu põhjal saab aimu, mil moel Sosenkod mänguasjade lugusid räägivad. Lisaks valmistamisajale, materjalidele ja mõõtudele räägivad nad ka sellest, kust ese on saadud ja kellele see on kuulunud. 
Kogusse kuulub näiteks legendaarse Saksa mänguasjatootja Steiff käsitsi valmistatud mängukaru 1903. aastast. Just seda tüüpi mängukaru lõige võeti edaspidi väga populaarseks saanud karude valmistamisel eeskujuks. Mänguasjauurijate jaoks on oluline, et tegemist on ühega Steiffi esimestest karudest, loo jutustamise seisukohast aga see, et kollektsionäär pidi laskma karu restaureerida, kuna karu jäi eelmise omaniku koera kätte ja sai vigastada. Huvitav pisifakt on ka see, et mängukaru eelmine omanik pidas Krakowis lillepoodi, mis on tuntud selle poolest, et kinkis Inglise kuninganna Elizabeth II-le Krakowi visiidi ajal kauni lillekimbu, mille eest sai ta kuningannalt vastutasuks tolle peas olnud peakatte.
Glediitsia

Glediitsia ("Gleditsia") on perekond liblikõielisi.
Kolmeastlaline glediitsia

Kolmeastlaline glediitsia ("Gleditsia triacanthos") on liik liblikõielisi.
LCVP (Ameerika Ühendriigid)

"Sõidukitüübi kohta vaata artiklit LCVP."
LCVP (inglise keeles "landing craft, vehicle, personnel" ("maabumislaev, sõiduk, isikkoosseis")) on Ameerika Ühendriikide maabumislaev, mida liitlasväed kasutasid laialdaselt teises maailmasõjas. Aluseid valmistati peamiselt vineerist ning sellega sai umbes 22 km/h liikudes kaldale toimetada rühma suuruse üksuse ehk 36 sõdurit. Pardale mindi suuremalt laevalt mööda kaubavõrke ronides ning maale mindi allalastud luugi kaudu.
Masina konstrueeris Andrew Higgins, kes võttis eeskuju soodes kasutatavatest paatidest. Neid toodeti üle 23 000.
Tüüp 2 Ka-Mi

Tüüp 2 Ka-Mi (jaapani keeles 特二式内火艇　カミ, "Toku-ni-shiki uchibitei kami") on Jaapani kergetank. See oli riigi esimene amfiibne tank. Ehitus baseerus kergetankil Tüüp 95 Ha-Go, kuid paljude erisustega. Ka-Mi jõudis esimest korda rindele 1942. aasta Guadalcanali kampaania ajal.
Hügieenihüpotees

Hügieenihüpotees on meditsiinimõiste, mille kohaselt immuunsüsteemi toetab ja allergiaid ennetab see, kui lapseeas teatud mikroorganismidega (nagu soolefloora ja helmindid) kokku puututakse. Sellise kokkupuute puudumist seostatakse kehva immuuntaluvusega. Mõju ilmneb juhul, kui kontakt algab enne sündi ja lõppeb koolieas.
Hüpoteesi algsed versioonid viitasid kokkupuutele mikroorganismidega üldiselt, hilisemad versioonid kehtivad teatud mikroobide kogumi kohta, mis on inimestega koos arenenud.
Ühest üksmeelt hüpoteesi paikapidavuse suhtes pole, on leitud mitmeid tõendeid selle toetuseks, aga on ka sellele vastanduvaid teadlasi.
Mõistet kasutatakse ka laiemas tähenduses, kirjeldades üleüldist hügieeniga liialdamise kahjulikke mõjusid.
Zlíni ringkond

Zlíni ringkond (tšehhi keeles Okres Zlín) on 2. järgu haldusüksus (ringkond) Tšehhis Zlíni maakonnas. Zlíni ringkond piirneb idas ja kagus Slovakkiaga. Ringkonna halduskeskus on Zlín.
Aastatel 1949–1990 oli ringkonna nimi Okres Gottwaldov.
R Coronae Borealis

R Coronae Borealis, ka R CrB on suhteliselt väikese massiga post-AGB täht Põhjakrooni (Corona Borealis) tähtkujus. R Corona Borealis on ebakorrapäraselt mitme tähesuuruse võrra nõrgenevate tähtede prototüüp. R Coronae Borealise näiv heledus on umbes 6 tähesuurust, mis jääb inimsilma nägemise piirile. Mõnest kuust kuni paljude aastateni küündivatel ajavahemikel kahaneb tähe visuaalne heledus aga kuni 15. tähesuuruseni. Seejärel taastub tähe heledus mõne kuu jooksul tavapärasele tasemele. Sellist heleduse muutuse käiku nimetatakse vahel ka "tagurpidi noovaks", võrdluses tavapäraste noovadega, mille heledus kasvab kiiresti ja seejärel kahaneb aeglaselt.
R Coronae Borealis koosneb umbes 90% ulatuses heeliumist ja vähem kui 1% ulatuses vesinikust. Valdava osa ülejäänud tähe ainest moodustab süsinik. Sellise koostise põhjal liigitatakse R CrB süsinikurikkaks ekstreemseks heeliumtäheks. Tähepulsatsioonide mudeldamise abil on leitud, et tähe mass on praegu 0,8-0,9 M☉. R CrB maksimaalne temperatuur on 6900 K ja see paistab tähe heleduse nõrgenemise perioodidel langevat, kui kondenseeruv tolm varjutab tähe fotosfääri.
Tähe spekter heleduse tavapärases olekus on sarnane hilise F või varase G-spektriklassi ülihiiu omale, kuid selles peaaegu puuduvad vesiniku spektrijooned, seevastu süsiniku ja tsüaani ((CN)2) ning molekulaarse süsiniku (C2) neeldumisribad on erakordselt tugevad.
Kahevärviline tamm

Kahevärviline tamm ("Quercus bicolor") on taimeliik pöögiliste sugukonnast. Kahevärviline tamm kasvab Põhja-Ameerikas. Kahevärviline tamm kasvab 18-24 meetri kõrguseks. Kahevärvuline tamm võib elada kuni 300 aasta vanuseks
Junkers Ju 88

Junkers Ju 88 on Saksa mitmeotstarbeline sõjalennuk. Seda kahe mootoriga lennukit tootis Junkers ning Luftwaffe kasutas seda teises maailmasõjas laialdaselt. Ju 88 oli üks sõja mitmekülgsematest lennukitest.
Ju 88 sai alguse 1934. aastal, kui Lennundusministeerium kuulutas välja konkursi uue mitmeotstarbelise lennuki arendamiseks. Junkers esitas konkursile kaks projekti: Ju 85 ja Ju 88. Projektijuht oli Junkersi peakonstruktor Ernst Zindel. Ju 88 pidi hakkama täitma n-ö kiirpommitaja rolli ehk olema piisavalt kiire, et vajadusel vastase hävitajate eest põgeneda. Esimene prototüüp tegi oma esmalennu 21. detsembril 1936. Kolmas prototüüp oli juba piisavalt võimekas, et konkureerivad projektid Henschel Hs 127 ja Messerschmitt Bf 162 jäeti pooleli. Ju 88 arendati 1937. aasta lõpus täitma sukelduvpommitaja rolli, kuid selgus, et lennuki raam oli selleks ülesandeks liiga habras.
Lennuki arendamisel tekkisid mitmed probleemid ning selle kasutuselevõtt lükkus plaanitud 1938. aastast edasi septembrisse 1939, kui teine maailmasõda oli juba alanud. Ju 88-t kasutati esimest korda sissetungil Poola. Hiljem kasutati seda mitmel pool, näiteks Norras, Prantsusmaal, Suurbritannias, Jugoslaavias, Kreekas, Maltal, Põhja-Aafrikas ja idarindel. Kuigi suurem osa lennukitest oli Saksamaa Luftwaffe teenistuses, kasutasid seda ka teiste riikide õhuväed, nt Soome õhuvägi, Itaalia Regia Aeronautica ja Rumeenia kuninglik õhuvägi.
Junkers Ju 88 oli üks Luftwaffe tähtsamatest ning enim kasutust leidnud teise maailmasõja aegsetest lennukitest. Seda, nagu ka paljusid teisi kaasaegseid Sakas pommitajaid kasutati mitmetes rollides: pommitaja, sukelduvpommitaja, ööhävitaja, torpeedopommitaja, luurelennuki ning raskepommitajana. Maailmasõja lõpu poole kasutati Ju 88-t ka pommina. Seda lennukit toodeti aastatel 1936–1945 ning kokku üle 15 000, mis teeb sellest perioodi enimtoodetud kahemootorilise Saksa lennuki ning läbi aegade tootmisarvult teise pommituslennuki (rohkem ehk üle 18 000 on toodetud vaid Ameerika Ühendriikide neljamootorilist pommituslennukit Consolidated B-24 Liberator). Ju 88-st oli küll kümneid erinevaid mudeleid, kuid põhiline konstruktsioon jäi aastate jooksul samaks.
Republic-Ford JB-2

Republic-Ford JB-2 on Ameerika Ühendriikide tiibrakett, koopia Saksa lendpommist V-1. See konstrueeriti aastal 1944 ning oli mõeldud liitlasvägede sissetungiks Jaapanisse, mis aga jäi ära ning seega ei kasutatud JB-2 sõjas kordagi. Samas oli JB-2 Ameerika Ühendriikide maaväe õhujõudude teise maailmasõja reaktiivpommiprojektidest edukaim. Pärast sõda võeti JB-2 aluseks tulevaste pind-pind raketisüsteemide väljatöötamiseks, nagu MGM-1 Matador ja MGM-13 Mace.
Flak 30

"Mitte segi ajada kahuriga 10,5-cm Flak 38."
Flak 30 on Saksa õhutõrjekahur, mida kasutati teises maailmasõjas. See oli Saksa põhiline kerge õhutõrjerelv ning sõja ajal enimtoodetud kahur.
Vought F4U Corsair

Vought F4U Corsair (inglise keelest "Korsaar") on Ameerika Ühendriikide hävituslennuk, mida kasutati peamiselt teises maailmasõjas ja Korea sõjas. Selle konstrueeris ning seda tootis algul ettevõte Vought, kuid suure nõudluse tõttu sõlmiti hiljem tootmislepingud ka Goodyeari ja Brewsteriga.
Corsairi kasutati peamiselt lennukikandjapõhise lennukina, teises maailmasõjas kasutasid seda suurtes kogustes nii Ameerika Ühendriikide merevägi kui merejalavägi. See oli sõja üks võimekamatest hävitaja-pommitajatest. Jaapani lendurite seas oli Corsair kardetud, ühe Corsairiga õnnestus hävitada keskmiselt 11 vastase lennukit.
Pärast teist maailmasõda leidis Corsair kasutust Korea sõjas ning Prantsuse koloniaalsõdades Indohiinas ja Alžeerias. Lennuk oli mitmes riigis teenistuses kuni 1980. aastateni.
Esimene Corsairi prototüüp jõudis Ameerika Ühendriikide mereväe kätte 1940. aastal ning viimane lennuk toimetati prantslastele 1953. aastal, kokku valmistati üle 12 500 sellise hävitaja, sealhulgas 16 eri mudelina. Ükski teine Ameerika Ühendriikide kolbmootoriga hävitaja nii kaua tootmises püsinud ei ole.
Aron Christian Lehrberg

Aron Christian Lehrberg (7. (vkj) / 18. august 1770 Tartu – 24. juuli (vkj) / 5. august (ukj) 1813 Peterburi) oli Venemaa keisririigi teadlane, Keiserliku Teaduste Akadeemia liige.
Aron Christian Lehrberg isa oli Tartus kuldsepp, kes suri juba enne poja sündi. Aron Christianit aitas koolitada Tartu tolleaegse Dörptsche Hauptschule rektor, pärastine Tartu ülikooli professor Lorenz Ewers. Lehrberg astus Jena ülikooli, kus huvitus filosoofiast, psühholoogiast, pedagoogikast, rahvateadusest (Völkerkunde), matemaatikast ja loodusteadustest ning eriti ajaloost. Üliõpilaspõlves muutis Aron oma eesnime Augustiks. Tema õpinguid toetas ka Võisiku mõisnik, kreisimarssal H. v. Bock. Lehrberg õppis ühe aasta Göttingenis ja seejärel pool aastat Inglismaal inglise keelt.
1794. aastal naasis Lehrberg Tartusse ja hakkas koduõpetajana õpetama kreisimarssal Georg Karl Heinrich von Bocki lapsi, nende hulgas ka Timotheus Eberhard von Bocki. 
Lehrberg tegeles teadusega, eriti Venemaa ajaloo vanemate ajajärkude uurimisega. 1807. aastal sai ta Peterburi Teaduste Akadeemia adjunktiks ja 1810. aastal erakorraliseks akadeemikuks Peterburis.
Uurimuste tulemused avaldati alles pärast tema surma raamatuna "Untersuchungen zur Erläuterung der älteren Geschichte Russlands". Raamatu kaks esimest kirjutist käsitlevad Soome-ugri rahvaid. Kirjutises «Ueber die geographische Lage und die Geschichte der im Russisch-Kaiserlichen Titel genannten Jugrischen Lande» («Vene keisri tiitlis nimetatud Jugramaa geograafilisest asendist ja ajaloost», lk. 1–101) näitas Lehrberg, et jugralased on sama rahvas, keda tänapäeval tuntakse manside ehk vogulitena ja Obi jõe mail asuvate handide ehk ostjakitena. Allikate põhjal osutas Lehrberg, et vogulitel ja Obi ostjakitel on ühine nimetus mansi ning et nende keel on tegelikult üks keel, mida räägitakse eri murretes. 
Kirjutises "Ueber die Wohnsitze der Jemen, ein Beitrag zur Geschichte Neu-Finnlands" ("Jeemide asualast. Artikkel Uus-Soome ajaloo kohta", lk 103–236). Uus-Soomeks nimetati tollal seda osa Soomest, mis 1809. aasta Hamina rahuga liideti Venemaa keisririigiga ja kus rahvastiku suure koostisosa moodustasid hämelased. Lehrberg osutas, et nimetusega "jeemid" on tähistatud hämelasi, kes juba õige vanast ajast peale on asunud tänapäeva Soome lääne- ja lõunaosas. Lehrberg uuringute järgi kuulusid 19. sajandi alguses tšuudide ehk läänemerelaste hulka kreevinid Lõuna-Lätis Bauska linna läheduses, liivlased, eestlased, ingerlased, karjalased ja soomlased. Hääbunud tšuudi rahvaiks pidas ta merjalasi, Zavolotšje tšuude ja vesse ehk vepslasi. Lehrbergi hinnangul olid karjalased vanast ajast peale soomlastest erinev rahvas oma erineva keelega, kelle omaaegne levila oli Päijännest ja Kymi jõst ida pool. 
Laplasi ei pidanud Lehrberg tšuudideks, vaid Soome ja Euroopa põhjaosa algrahvaks, kes elasid tšuudidest kaugemal kõrvalistel aladel.
Örebro koolitulistamine

Örebro koolitulistamine toimus 4. veebruaril 2025 Örebros Risbergska koolis (täiskasvanute jaoks mõeldud õppeasutuses).
Päeva lõpuks teatati, et koos kuriteo toimepanijaga hukkus 11 inimest ja seda on nimetatud kõige hullemaks massimõrvaks tänapäeva Rootsi ajaloos. Tulistamine algas umbes kell 12.30.
Tulistaja, 35-aastane mees, polnud politseile varem teada. Ta suri koolitulistamises. Arvatakse, et ta on seni tegutsenud üksi. Juhtumi ööl polnud motiiv veel selge, kuid politsei hinnangul terroriaktile seni viiteid ei ole.
Kohalik politsei ütles juhtunu õhtul toimunud pressikonverentsil, et ohvrite arv on 10 ringis ning seda ei saa juhtunu ulatuse tõttu toona veel täpsustada. Vaatamata sellele, et vägivald on Rootsis sagenenud, on koolimõrvad harvad.
Samal päeval avaldas ohvritele kaastunnet ka Eesti peaminister Kristen Michal.
Bart De Wever

Bart De Wever (sündinud 21. detsembril 1970 Mortselis) on Belgia poliitik, ta on "Nieuw-Vlaamse Alliantie"i liige. Ta on 3. veebruarist 2025 Belgia peaminister.
Ta sündis aastal 1970 Mortselis (Antwerpeni provintsis), üles kasvas ta Kontichis (ka Antwerpeni provintsis). Ta on lõpetanud Leuveni Katoliikliku Ülikooli ajaloolasena.
Ta on 3. veebruarist 2025 Belgia peaminister.
Isiklikku.
Ta on abielus ja on nelja lapse isa.
DFS 230

DFS 230 on Saksa transpordiotstarbeline purilennuk, mida Luftwaffe kasutas teises maailmasõjas. Selle konstrueeris 1933. aastal Hans Jacobsi käe all tegutsenud purilennukite arendusbüroo Deutsche Forschungsanstalt für Segelflug, eeskujuks võeti Briti mudel General Aircraft Hotspur.
Peale piloodi mahutas DFS 230 üheksa reisijat, kes istusid sõiduki keskosas pingil (kuus näoga, neli seljaga sõidusuunas). Sisenemine ja väljumine toimus ühe ukse kaudu. Esimene kaasreisija sai kasutada lennuki ainsat relva, milleks oli kuulipilduja. Pidurdamiseks oli varustuses langevari. Maandumistäpsus oli 20 meetrit ning pardale sai võtta kuni 1,2 tonni kaupa.
DFS 230 mängis olulist rolli operatsioonides Fort Ében-Émaelis, Kreeta lahingus ning Benito Mussolini päästmisel. Lisaks kasutati seda Põhja-Aafrikas. Peamine kasutus oli siiski idarindel vastase piiramisrõngasse, näiteks Demjanski kotti, Holmi kotti, Stalingradi või Budapesti, sattunud üksuste varustamine. Kuigi tootmine lõpetati aastal 1943, kasutati seda sõja lõpuni, k.a Berliinis ning Breslaus.
DFS 230 pukseerimiseks kasutati lennukeid Ju 52 (vajadusel sai pukseerida korraga kahte purilennukit), He 111, Ju 87, Hs 126, Bf 110 või Bf 109.
François Haxo

Parun François Nicolas Benoît Haxo (24. juuni 1774 Lunéville – 25. juuni 1838 Pariis) oli Prantsusmaa insener ja sõjaväelane (sh sõjaväeinsener).
Elulugu.
1793. aastal lõpetas ta Châlons-en-Champagne'i sõjakooli ja astus sõjaväkke. Tema fortifikatsiooni-alane tegevus Itaalias äratasid Napoleoni tähelepanu, kes teda süstemaatiliselt edutas ja andis vastutusrikkaid ülesandeid.
1807. aastal lähetati ta uuendama Konstantinoopoli kindlustusi. Hispaania sõjakäigul Zaragoza piiramise ajal tehtu eest ülendati ta koloneliks. 1810. aastal sai ta Wagrami lahingus tegutsemise eest brigaadikindrali auastme. Ta tegutses ka Lleida, Mequinenza ja Tortosa piiramisel.
Enne Napoleoni Venemaa-sõjakäiku tegeles Haxo 1812. aastal kindlustuste tugevdamisega Pommeris, Sileesias ja Poolas. Sõjakäigu ajal viibis ta peakorteris. Ta osales Smolenski ja Borodino lahingus.
Juba Prantsuse vägede taganemisel uuendas ta 1813. aastal enne piiramisi Hamburgi ja Dresdeni kindlustisi. Kulmi lahingus langes ta haavatuna vangi. Pärast Bourbonide esimest restauratsiooni sai temast kuningliku kaardiväe inseneride ülem. Napoleoni 100 päeva ajal oli Haxo koos Napoleoniga, võttis osa Waterloo lahingust.
Ta jäi Bourbonide teise restauratsiooni järel sõjaväkke pioneeriväe peainspektoriks ja andis suure panuse Prantsuse kindlustiste ehitusse ja moderniseerimisse.
1832. aastal juhtis ta Antwerpeni tsitadelli piiramist. Aastal 1838 töötas ta välja Pariisi kindlustamise projekti.
Haxo kasematt.
Tema leiutatud on nn Haxo kasematt. See on tagant avatud, et oleks parem ventilatsioon. Eest ja pealt on kasematt kaitstud pinnasekihiga, esiküljes läbivad pinnasekihti ainult laskeavad. Avatud tagaosa võimaldab veel loobuda püssirohusuitsu väljatõmbeavadest esiosas, mis oluliselt suurendab esiosa vastupanuvõimet suurtükitulele.
Michael Turner

Michael Stanley Turner (sündinud 29. juulil 1949 Los Angeleses) on ameerika astrofüüsikateoreetik ja kosmoloog.
Ta on lõpetanud 1971. aastal California Tehnoloogiainstituudi bakalaureusekraadiga füüsikas ja saanud 1978. aastal Stanfordi Ülikoolist doktorikraadi (PhD) füüsikas.
Turner on Chicago Ülikooli füüsika emeriitprofessor. Varem on ta olnud samas professor (alates 1985) ja Kavli kosmoloogilise füüsika instituudi direktor (2010–2019).
Turner aitas luua interdistsiplinaarse valdkonna, mis ühendab kosmoloogia ja osakestefüüsika, et mõista Universumi päritolu ja arengut. Tema uurimistöö keskendub Universumi varaseimatele hetkedele ning ta on andnud oma panuse inflatsioonilise kosmoloogia, osakeste tumeaine ("particle dark matter") ja struktuuri kujunemisse, Suure Paugu nukleosünteesi teooriasse ja tumeenergia olemusse.
Tõi teaduskirjandusse termini "tumeenergia".
Ida-Viru Investeeringute Agentuur

Ida-Viru Investeeringute Agentuur (lühend IVIA) on avaliku sektori arendusorganisatsioon, mille eesmärk on kaasa aidata uute töökohtade loomisele Ida-Viru maakonnas. Sihtasutuse peamine tegevusvaldkond on tööstusparkide arendamine. Asutus kuulub Regionaal- ja Põllumajandusministeeriumi haldusalasse, riigi kõrval on kaasasutajad Jõhvi Vallavalitsus, Kohtla-Järve Linnavalitsus, Lüganuse Vallavalitsus ja Narva Linnavalitsus.
Sihtasutus on arendanud üle 300 hektari tööstuslikke territooriume Jõhvis, Narvas, Kohtla-Järvel ja Kiviõlis.
Martin Klöker

Martin Klöker (sündinud 1966 Wuppertalis) on saksa kirjandusajaloolane ja germanist, Eesti- ja Liivimaa vanema saksakeelse kirjanduse uurija.
Ta lõpetas Osnabrücki ülikooli keele- ja kirjandusteaduse eriala magistriõppe 1993. aastal ning germanistika doktoriõppe 2004. aastal ("cum laude") dissertatsiooniga "Literarisches Leben in Reval in der ersten Hälfte des 17. Jahrhunderts. Institutionen der Gelehrsamkeit und Dichten bei Gelegenheit." Alates 1990. aastast töötas ta samas ülikoolis varauusaja kultuuriajaloo interdistsiplinaarses instituudis teadurina, sh 1996–2010 professor Klaus Garberi juhendamisel teemal "Personaalse juhukirjanduse kogumine ja käsitlemine".
Martin Klökeri peamised uurimisvaldkonnad on saksa kirjanduse ja kultuuri ajalugu Baltimaades selle rahvusvahelises põimumises: varauusaja kirjanduslik kultuur (hilishumanism, barokk, valgustus), raamatulugu ja bibliograafia, haridus-, mentaliteedi- ja argiajalugu ning kirjanduslikud väikevormid (juhuluule) ja tarbekirjandus (protokollid).
Alates 2013. aastast töötab Martin Klöker Eesti Teaduste Akadeemia Underi ja Tuglase Kirjanduskeskuses vanemteadurina, 2023. aastast juhtivteadurina. Ta on Balti Ajaloo Komisjoni (Baltische Historische Kommission) liige.
Martin Klöker on raamatusarja "Baltische Literarische Kultur" (LIT Verlag Berlin-Münster) rajaja ja peatoimetaja. Temalt on ilmunud üle 100 teadusartikli ja allikapublikatsiooni, muu hulgas on ta käsiraamatu "Handbuch des personalen Gelegenheitsschrifttums in europäischen Bibliotheken und Archiven" Tartu (kd. 8), Tallinna (kd. 7) ja Riia (kd. 12–15) köidete koostaja.
Tunnustus.
2025 Eesti Vabariigi teaduspreemia humanitaarteaduste alal (koos Kristi Viidinguga) tööde tsükli "Eesti- ja Liivimaa varauusaja mitmekeelse kirjanduskultuuri empiiriline rekonstrueerimine, kontekstualiseerimine ja mõtestamine" eest.
Uherské Hradiště ringkond

Uherské Hradiště ringkond (tšehhi keeles "Okres Uherské Hradiště") on 2. järgu haldusüksus (ringkond) Tšehhis Zlíni maakonnas. Uherské Hradiště ringkond piirneb idas ja kagus Slovakkiaga. Ringkonna halduskeskus on Uherské Hradiště.
Renata Kallosh

Renata Elizaveta Kallosh (vene keeles Рената Эрнестовна Каллош "Renata Ernestovna Kalloš"; sündinud 16. jaanuaril 1943 Tšernivtsis Ukraina NSV-s) on Nõukogude Liidust pärit ameerika füüsikateoreetik.
Ta on lõpetanud 1966. aastal Lomonossovi-nimelise Moskva Riikliku Ülikooli füüsikateaduskonna ja saanud 1968. aastal Lebedevi Füüsikainstituudist füüsika-matemaatikakandidaadi kraadi.
Ta pääses 1989. aastal tööle Šveitsi CERN-i teooriaosakonda ja aasta hiljem Ameerika Ühendriikidesse, kus ta sai 1990. aastal Stanfordi Ülikooli füüsikaprofessoriks. Pärast emeriteerumist 2022. aastal jätkab ta ülikoolis teadustööd.
Kalloshi teadustöö hõlmab supergravitatsiooni ja stringiteooria üldist struktuuri ja nende rakendusvõimalusi kosmoloogias. Tema peamised uurimissuunad on seotud stringiteooria mudelite, varase Universumi inflatsiooni ja tumeenergiaga.
Ta on välja töötanud stringiteooria mudeleid, mis selgitavad Universumi päritolu ja selle praegust kiirendatud paisumist. Koos kaastöölistega on ta loonud de Sitteri supergravitatsiooni, mis sobib kõige paremini inflatsiooni ja tumeenergia ning spontaanselt katkenud supersümmeetria uurimiseks.
Isiklikku.
Ta on kosmoloog Andrei Linde abikaasa.
Andreas Hiiemägi

 
Andreas Hiiemägi (sündinud 18. augustil 2000) on eesti motokrossisõitja.
Hiiemägi hakkas motokrossiga tegelema 2006. aastal, kui tema karjäär algas Sinivoore krossirajal 50cc klassis. Hiiemägi on esindanud Eestit rahvusvahelistel võistlustel.
2012. aastal tuli Hiiemägi esimest korda Eesti meistriks motokrossis ja pälvis Eesti parima noormotosportlase auhinna. Kirde-Euroopa tsooni motokrossi meistrivõistlustel 65cc klassis saavutas etapivõidud nii Eestis, Leedu, Valgevenes kui ka Lätis. Kümne parima sõitja seas pääses Euroopa meistrivõistluste finaali Inglismaal, kus sai 10. koha.
2014. aastal saavutas ta Eesti meistrivõistlustel teise koha ning tuli Läti meistriks motokrossis. Mitu esikohta sai ta ka Kirde-Euroopa meistrivõistlustel. Viimasel etapil võitis ta Lätis Stelpe krossirajal toimunud Kirde-Euroopa meistrivõistlused, olles parim mõlemas sõidus, ning kümne parima sõitja seas pääses Euroopa meistrivõistluste finaali, mis toimusid Soomes, Hyvinkää krossirajal. Finaalis lõpetas 11. kohal.
2015. aastal sai ta Austrias Riedi krossirajal ADAC Saksamaa lahtiste motokrossi meistrivõistluste etapil Junior Cup klassis seitsmenda koha.
2016. ja 2017. aastal tuli nii Eesti kui ka Läti meistriks motokrossis.
2017. aasta juunioride motokrossi maailmameistrivõistlustel Langelil saavutas ta 125cc klassis 13. koha. Finaalsõidus tuli kuuendaks.
Churchill (tank)

Churchill on Suurbritannia jalaväetank. Seda kasutati teises maailmasõjas, kus see oli tuntud paksu soomuse ning hea maastikuläbivuse poolest. Selle põhjal on konstrueeritud mitmeid eriotstarbelisi sõidukeid. See oli liitlasvägede üks raskematest tankidest.
Churchill projekteeriti arvates, et teine maailmasõda Euroopas tuleb sarnane esimesele maailmasõjale ning seega peavad sõidukid raskel maastikul võimalikult hästi hakkama saama. Churchilli hakati tootma kiirustades, kuna kardeti Saksamaa rünnakut ning seetõttu ilmnesid sellel alguses mitmed puudused. Alles hilisemad mudelid saadi lahinguväljal hästi tööle, viimane mudel oli seitsmes ehk Mark VII.
Briti ja Rahvaste Ühenduse väed kasutasid Churchilli Põhja-Aafrikas, Itaalias ja Loode-Euroopas. Lisaks saadeti 344 tanki Nõukogude Liidule ja 250 olid kasutuses idarindel.
Sergei Koroljov (riigiametnik)

Sergei Borissovitš Koroljov (vene keeles Сергей Борисович Королёв; sündinud 25. juulil 1962 Frunzes Kirgiisi NSV-s) on Venemaa riigiametnik.
2010. aastate alguses oli ta kaitseminister Anatoli Serdjukovi nõunik, seejärel asus tööle Venemaa Föderatsiooni Föderaalsesse Julgeolekuteenistusse (FSB), kus oli algul sisejulgeoleku valitsuse ülem ja 2016. aastast majandusjulgeoleku teenistuse juht. 
Veebruaris 2021 määrati kindralpolkovnik Koroljov FSB direktori esimeseks asetäitjaks. Juulis 2021 anti talle armeekindrali auaste. Ülendamine vormistati president Vladimir Putini kinnise seadlusega.
Bellini

Bellini on Prosecco veinist ja virsiku püreest või nektarist valmistatud kokteil.
Jook pärineb Veneetsiast ja on nimetatud kunstnik Giovanni Bellini järgi.
Tüüp 97 Chi-Ha

Tüüp 97 Chi-Ha (jaapani keeles 九七式中戦車 チハ, "Kyūnana-shiki chū-sensha Chi-ha") on Jaapani keskmine tank. Jaapanlased kasutasid seda teises Hiina-Jaapani sõjas, Halhõn goli lahingutes ning teises maailmasõjas. See oli teise maailmasõja Jaapani enimtoodetud keskmine tank.
57-millimeetrine kahur võeti üle tankilt Tüüp 89 I-Go ning vedrustus tankilt Tüüp 95 Ha-Go. Mitsubishi 170-hobujõuline õhkjahutusega diiselmootor oli 1938. aasta mõistes võimekas. Aastaks 1941 oli Chi-Ha nõrgem kui enamik vastase tanke ning 1942. aastal võeti kasutusse uus variant: 47-mm Tüüp 1 kahuriga Tüüp 97-Kai.
Armas Otto Väisänen

Armas Otto Aapo Väisänen (9. aprill 1890 Savonranta kihelkond Soome – 18. juuli 1969 Helsingi Soome) oli Soome muusikateadlane ning soome-ugri rahvaste pärimusmuusika koguja ja uurija.
Armas Otto Väisänen sündis 1890. aastal Savonranta kihelkonnas, õppis Helsingi ülikoolis muusikateadust, lõpetas ülikooli magistrina 1919. aastal, ning kaitses 1939. аastal doktoriväitekirja. 
Ta oli Helsingi konservatooriumi juhataja (1926–1957), 1918. aastast ajakirja «Säveletär» peatoimetaja, Kalevala Seltsi sekretär (1930–1942) ja seltsi esimees (1942–1962) ning Helsingi ülikooli rahvamuusika dotsent (1940–1956), professor (1956–1959).
Armas Otto Väisänen oli soome-ugri rahvaste pärimusmuusika koguja ja uurija, tema uurimisretked ulatusid Karjalasse, Ingerimaale, vepslaste, laplaste ja mordvalaste juurde ning kuuel korral tegi uurimisretki ka Eestisse (aastail 1912–1914 ja 1921–1923). 
Neil Eesti retkedel töötas ta algul Tartu ümbruses ja mitmel pool Kagu-Eestis, korduvalt käis ta Setumaal, hiljem Kuusalus, Jõelähtmes, Muhus jm. A. O. Väisänen kasutas Eestis esimesena fonograafi ning sai seetõttu väärtuslikku ainestikku Eesti rahvalaulude ja pillilugude alalt. 1913. aasta uurimisretkel töötades koos Helsingis õppinud Anna Raudkatsiga, jäädvustasid nad ka esimesi täpseid kirjeldusi ka Eesti rahvatantsudest. 1922. aastal uurimisretkel käis A. O. Väisänen koos soome skulptori Alpo Sailoga, setude juures ja A. Sailo tegi kolmest tuntumast setu laulikust (Miku Ode, Martina Irö, Hilana Taarka) skulptuurportreed. 1923. aastal avastas А. O. Väisänen Setumaal Anne Vabarna kui suurlauliku. Väisäneni artiklite kaudu sai naine tuntuks üle kogu Eesti.
A. O. Väisänen publitseeris enda ja teiste kogutud rahvamuusika ainestikku, tema uurimused käsitlevad mitme soome-ugri rahva muusikalist rahvakultuuri (doktoriväitekirja teema «Untersuchungen über die ob-ugrischen Melodien», 1939)
Wartberg an der Krems

Wartberg an der Krems on vald "(Marktgemeinde)" Austrias Ülem-Austria liidumaal Kirchdorfi ringkonnas.
Mzia Amaglobeli

Mzia Amaglobeli (ka Mzia Amaghlobeli, gruusia keeles მზია ამაღლობელი; sündinud 12. mail 1975 Šuahhevi Adžaarias) on Gruusia ajakirjanik. Ta arreteeriti 12. jaanuaril 2025 Gruusias toimunud meeleavalduste ajal süüdistatuna politseiniku ründamises pärast seda, kui ta lõi vastuseks suulisele väärkohtlemisele Batumi politsei juhti Irakli Dgebuadzet.
Alates 23. jaanuarist 2025 on ta pidanud näljastreiki. Tema sõnul on see protest ebaõigluse vastu. Gruusia noorte juristide ühingu andmetel on Mzia Amaghlobeli elu 27. jaanuari 2025 seisuga ohus.
Lev Kofman

Lev Kofman (vene keeles Лев Абрамович Кофман "Lev Abramovitš Kofman"; 17. juuni 1957 Dudinka, Vene NFSV – 12. november 2009 Toronto) oli Nõukogude Liidu, Eesti ja Kanada kosmoloog.
Ta sündis Siberimaal arstide perekonnas. Kümme aastat hiljem kolis tema pere Tallinna, kus Lev lõpetas 1974. aastal keskkooli. 1979. aastal lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli teoreetilise füüsika erialal. Juba õpingute ajal lõi ta sidemed Moskva füüsikutega, eriti Jakov Zeldovitši koolkonnaga.
Pärast ülikooli lõpetamist töötas Kofman Tõravere Observatooriumis teadurina, hiljem edutati ta vanemteaduriks ja seejärel juhtivteaduriks. Ta jätkas sidepidamist oma Moskva kolleegidega, käis korduvalt Landau Teoreetilise Füüsika Instituudis stažeerimas, juhendajaks Aleksei Starobinski. 1984. aastal kaitses ta füüsika-matemaatikakandidaadi väitekirja (juhendaja Aleksei Starobinski). 
Aastatel 1991–1993 töötas Kofman Kanada Teoreetilises Astrofüüsika Instituudis (CITA), 1993–1998 Hawaii Ülikooli astronoomia instituudis, seejärel valiti ta Toronto Ülikooli ja CITA korraliseks professoriks. Aastatel 2008–2009 oli ta ühtlasi CITA tegevdirektor.
Teadustöö.
Kofmani teadustöö temaatika oli teoreetiline kosmoloogia, esmajoones Universumi arengu varajased ja väga varajased etapid. Koos Aleksei Starobinskiga arvutasid nad 1985. aastal kosmoloogilise konstandi mõju kosmilisele mikrolaine-taustkiirgusele. Ta teostas mitmeid arvutusi mittestandardsetele (kahe väljaga) inflatsioonilise paisumise mudelitele.
Kofmani tuntuimad tööd käsitlevad aine teket Universumi inflatsioonilise arengu lõpus ning inflatsioonilise paisumise etapi üleminekut kuuma Universumi standardseks paisumiseks. Ta on uurinud ka Universumi suuremastaabilise struktuuri omadusi ja võimalikku kujunemist.
Ta oli 2010. aastate alguses üks enamtsiteeritud Eesti teadlasi (tema teadustöödele oli viidatud umbes 8000 korral).
Isiklikku.
Lev Kofman oli abielus Anna Šandarinaga, kelle isa Sergei Šandarin oli astrofüüsik, kes töötas 1990. aastatel Kansase Ülikoolis.
Publikatsioone.
Alltoodud valiknimistusse on kaasatud Lev Kofmani artiklid, kus kaasautorite seas on Aleksei Starobinski, Andrei Linde või Jaan Einasto.
Humboldti teadusauhind

Humboldti teadusauhind (saksa keeles "Humboldt-Forschungspreis") on teadusauhind, mida annab välja Alexander von Humboldti Fond. Selle teadusauhinnaga (nimetatud saksa loodusteadlase Alexander von Humboldti auks) tunnustatakse välisriikide juhtivaid teadlasi kõigist teadusharudest nende seniste saavutuste eest.
Teadusauhinnaga kaasneb auhinnaraha 60 000 eurot ja võimalus 6–12 kuud teha uurimistööd koos oma eriala kolleegidega Saksamaal ühes teadusasutuses.
Humboldti teaduspreemia kandidaate võivad esitada Saksamaa teadusasutuste tunnustatud teadlased. Igal aastal annab Alexander von Humboldti Fond välja kuni 100 Humboldti teadusauhinda.
Douglas C-47 Skytrain

""C-47" suunab siia. Teiste tähenduste kohta vaata artiklit C47."
""R4D" suunab siia. Mootori kohta vaata artiklit R-4D."
Douglas C-47 Skytrain (inglise keelest "Taevarong"; RAF-i koodnimi Dakota) on Ameerika Ühendriikide militaartranspordilennuk. See arendati tsiviillennukist Douglas DC-3. Teise maailmasõja liitlased kasutasid seda maailmasõjas laialdaselt näiteks sõdurite, kauba, langevarjurite või purilennukite transpordiks. C-47 jäi paljudes sõjavägedes kasutusse ka pärast teist maailmasõda. Ameerika Ühendriikide relvajõududes oli paralleelselt C-47-le kasutuses suurem Curtiss C-46 Commando, mida toodeti umbes kolm korda vähem.
Douglas C-47-st valmistati üle 60 erineva mudeli, mis on aastate jooksul olnud üle 100 riigi teenistuses. Nagu ka DC-3, on lennuk mõnel pool kasutuses tänapäevani.
Bristol Blenheim

"Auto kohta vaata artiklit Bristol Type 603."
Bristol Blenheim on Suurbritannia kergepommitaja. Selle konstrueeris ning seda tootis ettevõte Bristol Aeroplane Company, lennuk oli eriti laialdases kasutsues teise maailmasõja esimeses pooles. Blenheimi arendamine algas nime Tüüp 142 all pärast seda kui ajalehetoimetaja Lord Rothermere esitas väljakutse konstrueerida Euroopa kiireim reisilennuk. Tüüp 142 tegi oma esimese lennu aprillis 1935 ning õhujõudude ministeerium tellis Bristolilt õhuväe tarbeks selle modifitseeritud variandi pommituslennukiks Tüüp 142M. Sõjavägi sai lennukid kätte aastal 1937.
Blenheimi kaks varianti, Mk.I (Tüüp 142M) ja Mk.IV (Tüüp 149), täitsid ka hävituslennuki ülesandeid, kui neile lisati neli kuulipildujat M1919 Browning. Mõlemad mudelid olid kasutusel ka mujal maailmas ning neid valmistati litsentsi alusel ka Jugoslaavias, Soomes ja Kanadas.
Dibutüültinaoksiid

Dibutüültinaoksiid, valemiga (C4H9)2SnO ehk Bu2SnO, on tinaorgaaniline aine. Olemuselt valge tahke veeslahustumatu aine. Lewisi hape. Kasutatakse orgaanilises keemias katalüsaatorina, eriti dioolide modifitseerimise regioselektiivsusjuhina. Dioolidega reageerides moodustab ta tinaatsetaale, mis reageerivad mitmete reagentidega, sh alküleerijate, atsüleerijate, sulfonüleerijate ja sulfaatijatega.
Anu Säärits

Anu Säärits (sündinud 4. oktoober 1972 Tartus) on spordiajakirjanik ja noortespordi arendaja.
Haridus.
1991. aastal lõpetas Tartu 8. Keskkooli. 1995. aastal sai bakalaureusekraadi Tartu Ülikooli Kehakultuuriteaduskonnast ning oli 1998. aastani samas magistriõppes. Õppis treeneriks ja kehalise kasvatuse õpetajaks.
Sporditegevus.
1984. aastal alustas tegelemist võrkpalliga ja jätkas hiljem korvpalliga. Sporditegevuse lõpetas põlvevigastuse tõttu.
Töö ja ühiskondlik tegevus.
Alustas 1993. aastal ETV Tartu korrespondendina, 1994. aastast samas telekanalis sporditoimetaja, alustas Lillehammeri olümpiamängude kajastamisega. Ta on kommenteerinud olümpiamänge, maailma- ja euroopa meistrivõistluseid, olnud saatejuht ja toimetaja.
Isiklikku.
Säärits on pärit viielapselisest perest. Ta on 164 cm pikk.
Situatsioonikomöödia

Situatsioonikomöödia ehk situatsioonikoomika (inglispäraselt tihti sitcom) on komöödia žanritüüp, mis põhineb ootamatutel koomilistel olukordadel, nagu isikute äravahetamine, topeltmäng, pealtkuulamine, ning mis toimub kindlates paikades nagu kodu, töökoht või kohvik.
Erinevalt sketšikomöödiast, mille pea igas sketšis on erinevad tegelased ja uus süžee, on situatsioonikomöödias läbi episoodide samad tegelased ning süžee. See võimaldab aja jooksul sisuliini ja tegelasi edasi arendada, toetades publiku kaasamist ning muutusi tegelaste eludes ja suhetes.
Antoine Raucourt

Antoine Raucourt (Venemaal sageli ka koos sünnikohta näitava nimeosaga Antoine Raucourt de Charleville; 1789 Charleville-Mézières – 4. mai 1841) oli Prantsusmaa insener (sh sõjaväeinsener), sõjaväelane (kolonel), filosoof, haridustegelane ja publitsist; aga ka Venemaa insener (sh sõjaväeinsener) ja sõjaväelane (alampolkovnik). 
Elulugu.
Ta lõpetas 1811. aastal Pariisis "École polytechnique"i silla- ja teedeehituse erialal.
1814. aastal osales ta sõjaliste ehitiste püstitamisel Pariisi ümbruses Kuuenda koalitsiooni sõja ajal. Aastatel 1818–1820 töötas ta Touloni meresadama ja arsenali ümberehitamisel. Ta töötas alates 1819. aastast insener Charles Bérigny' alluvuses, kes leiutas viisi vundamentide tugevdamiseks mördi injekteerimise teel.
Aastatel 1821–1826 oli ta Venemaa teenistuses, oli Peterburis Teedeinstituudi professor.
Ta tegi Narva uue viieavalise puitsilla algse projekti. Tema kasutas sillasammaste alustes esimest korda Eestis betooni, mille sideaine oli küll hüdrauliline lubi (või selle eriliik romaantsement), mitte nagu tänapäeval on põhiliselt portlandtsement. Ta otsis ise Narva ümbruse merglilise lubjakivi leiukohti, võttis neid kasutusele ja korraldas selle kivi põletamist ahjudes nii, et saadi hüdrauliline lubi. Sild ehitati valmis insener Carl Eberhard von Bulmerincqi (1791–1860) lõpliku projekti järgi aastatel 1828–1829 ning püsis kuni 1941. aastani.
Tegeles Mõkolajivi veevarustussüsteemi ja Peterburi üleujutuste kaitsesüsteemide kavandamisega. Aastatel 1823–1824 tegi ta Sevastopoli sadama rekonstrueerimise projekti. Selle projekti eest pälvis ta Püha Vladimiri ordeni ja ülendati polkovnikuks. 1835. aastal hakati tema 1820. aastatel tehtud, aga John Uptoni poolt hiljem muudetud projekti järgi ehitama Sevastopoli veevärki.
Ta lahkus 1. jaanuaril 1827 Rootsi, kust kirjutas Nikolai I-le karmi kirja süüdistustega kolleegide ja Venemaa elukorralduse vastu üldiselt.
Seejärel naasis ta Prantsusmaale ja jätkas ta oma inseneritööd.
Ta oli juba Venemaal kohtunud Prosper Enfantiniga ja saanud temalt mõjutusi. Prantsusmaale naasnuna hakkas Henri de Saint-Simoni filosoofia mõjul tegelema valgustus- ja haridusküsimustega. 1830. aastal asutas ta koos Auguste Comte'iga rahvaülikooli "Association polytechnique", avaldas mitu raamatut ja andis aastatel 1836–1839 välja ajakirja Valgustaja ("L'Éducateur").
Ta täiustas oluliselt insener Edme Régnieri leiutatud dünamomeetrit, millega 1835. aastal pälvis Montyoni auhinna ("Prix Montyon") mehaanikaauhinna.
Enne pensionileminekut oli ta Haute-Marne'i departemangu teede ja sildade ameti ülem.
Jackie ja Jeff Filgo

Jackie Filgo ja Jeff Filgo on ameerika stsenaristide paar, kes lisaks ühisele tandemtööle on ka abielus.
Karjäär.
Jeff ja Jackie Filgo tutvusid komöödiasarja "Hull sinu järele" stsenaariumi kallal töötamisel. 
Nad on kirjutanud stsenaariume telesarjadele "Ink", USA versioonile sarjast "Men Behaving Badly", "Kuumad seitsmekümnendad", "Happy Hour" (ka loojad), "The New Adventures of Old Christine", "Hank" ja "Mees teab" (ka loojad).
Veel on nad kirjutanud stsenaariumi filmile "Ühe äpardi päevik" (2010) ning filmile "Vii mind täna koju" (2011), mille peaosas on Topher Grace, kes näitles ka sarjas "Kuumad seitsmekümnendad".
Isiklikku.
Paaril on kaks last, pere elab Los Angeleses.