tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Sõrestiksild

Sõrestiksild on sild, mille kandekonstruktsioon koosneb põhiliselt sõrestikest.
Sõrestiksildu ehitatakse tavaliselt terasest, väiksemaid ka puidust. 
Harvemini rajatakse pingbetoonist sõrestiksildu (näiteks Mangfalli sild Lõuna-Saksamaal või siis Volga jõe paljuavalise Saratovi silla kolm keskmist sillet).
Sildu liigitatakse otstarbe järgi põhiliselt maantee-, raudtee- ja jalakäijate sildadeks. Sõrestiksildu leidub kõigis neis liikides.
Sõrestiksillana võidakse lahendada peaaegu kõiki sillatüüpe, näiteks talasildu (jätkuvtala- või gerbertalasillad), konsoolsildu, kaarsildu (kus sillakaar on valmistatud sõrestikust), aga ka estakaade, ripp- ja vantsildu (sõidutee sõrestikust kandva aluskonstruktsiooniga).
Ajalugu.
19. sajandil ehitati sõrestiksildu jätkuvalt puidust, kuid sajandi algusest sai laialdaselt kättesaadavaks ka sepisraud, muutudes lõpuks eelistatud materjaliks sillaehituses kuniks 19. sajandi teises pooles töötati välja uued terase valmistamise meetodid (näiteks bessemerprotsess). Terassõrestiksildadest oli Ameerikas esimene Eadsi sild (1874) ja Inglismaal Forthi sild (1889).
Pezizella

Pezizella on seltsi tiksikulaadsed kuuluv seente perekond.
The New School

 
New School on New Yorgis asuv eraõiguslik ülikool. See asutati 1919. aastal nimega The New School for Social Research, et edendada akadeemilist vabadust ja progressiivset mõttelaadi. 
Ülikooli osakonnad on Parsons School of Design, Eugen Lang College of Liberal Arts, College of Performing Arts, The New School for Social Research ja Schools for Public Engagement. Lisaks kuulub The New School koosseisu ka Parsons School of Designi Pariisis asuv kampus.
The New School on klassifitseeritud kategooriasse "R2: doktoriülikoolid – kõrge teadustegevus". Ülikoolis õpib üle 10 000 üliõpilase bakalaureuse-, magistri- ja doktoriõppes. Üle 70 protsendi kõigist üliõpilastest õpib loomevaldkondade erialasid.
Ajalugu.
Ülikool asutati 1919. aastal edumeelsete New Yorgi kõrgharidustegelaste poolt, kelleks olid peamiselt endised Columbia ülikooli õppejõud, kes olid rahulolematud Columbia ülikooli toonasele poliitikale vältida esimese maailmasõja tingimustes kriitikat USA valitsuse pihta. Ülikooli nimeks sai toona The New School for Social Research. Aastatel 1997–2005 kandis ülikool nime New School University. Ülikool ja kõik selle kolledžid nimetati ümber 2005. aastal ja kannavad tollasest ajast saati nime The New School.
1933. aastal asutas The New School University in Exile'i ja École libre des hautes études magistri- ja doktoritaseme õppeosakonnad, et pakkuda akadeemilist varjupaika Natsi-Saksamaalt põgenevatele suures osas juudi soost õpetlastele.
Kampus.
The New Schooli kampus on asub New Yorgi Greenwich Village'i Union Square'ist lõuna pool asuval alal. Eranditeks on mõned ühiselamud ja muud administratiivsed hooned, mis asuvad Chelseas, Stuyvesant Parkis ja College of Performing Arts, mis asub West Village'is.
The New School valduses on täna kolm raamatukogu ja arhiiviüksus. 2009. aastal oli The New Schooli raamatukogudes kokku peaaegu 2 miljonit teost.
Väljaanded.
Akadeemilised väljaanded.
The New School annab välja järgmisi teadusajakirju:
Märkimisväärsed inimesed.
Ülikooli andmetel on The New Schoolis üle 56 000 vilistlaskogu liiget ja vilistlased elavad 112 riigis.
Albotricha

Albotricha on seltsi tiksikulaadsed kuuluv seente perekond.
Orbiliomycetes

Orbiliomycetes on kottseente klass.
Mollisiaceae

Mollisiaceae on seltsi tiksikulaadsed kuuluv seente sugukond.
Mollisia

Mollisia on seltsi tiksikulaadsed kuuluv seente perekond.
Mossberg 500

Mossberg 500 on Ameerika Ühendriikide haavlipüss. Tegu on ehituselt pumppüssiga ning seda toodab relvatootja O.F. Mossberg &amp; Sons. Relvast on palju erinevaid mudeleid, need kannavad mudelitähiseid 500, 505, 510, 535 ja 590. Ka Revelation 310 ja New Haven 600 on Mossberg 500-st arendatud, kuid neid turustatakse teiste nimede all. Aastaks 2021 oli toodetud ligi 11 miljonit Mossbergi pumppüssi ehk tegu on läbi aegade enimtoodetud haavlipüssiga.
Nudelman N-37

Nudelman N-37 on Nõukogude Liidu automaatkahur. See on 37-millimeetrise kaliibriga ning seda kasutatakse lennukitel. Relv konstrueeriti teise maailmasõja ajal Aleksandr Nudelmani konstruktsioonibüroos OKB-16 asenduseks vanemale lennukikahurile NS-37. N-37 jõudis teenistusse aastal 1946 ning see oli enda eelkäijast 30% kergem, kuid laskemoona algkiirus oli 23% aeglasem.
N-37 on nii relva enda kui laskemoona mõõtmetelt suur. Laskemoona algkiirus oli siiski rahuldav, kuid laskekiirus vaid 400 lasku minutis. Probleeme tekitasid tugev tagasilöök ning väljuvate gaaside hulk. Samuti polnud lihtne leida nii suure relva ja selle laskemoona jaoks hävituslennukites kohta. Samas piisas vahel ka ühest lasust, et vastase pommituslennuk kahjutuks teha.
Relv on aastate jooksul leidnud kasutust muuhulgas lennukitel MiG-9, MiG-15, MiG-17, MiG-19 ja Jak-25. Relv oli tootmises vähemalt viiekümnendate lõpuni ning on mõnel pool maailmas kasutuses tänaseni.
Puiduõli

Puiduõli ehk bioõli on taastuv vedelkütus, mis on saadud puidu kuumtöötlemisel hapnikuvabas keskkonnas. Puiduõli edasisel töötlemisel on võimalik saada erinevaid vedelkütuseid ning kemikaale. 
Puiduõli sisaldab erinevaid keemilisi rühmasid näiteks karbonüüle, karboksüüle ja fenoole. Kütusena loetakse bioõli süsinikuneutraalseks, sest emiteeritud süsihappegaas seotakse uuesti taimede kaudu. Mahulise kütteväärtuse alusel moodustab puiduõli energiatihedus ligikaudu 55% diislikütuse omast. 
= Tootmine =
Hakkpuidu pürolüüsi käigus tekivad kolm peamist produkti: gaas, bioõli ja süsi. Kõrgetel temperatuuridel moodustuvad bioõli aurudest sekundaarsed saadused nagu gaas ja tõrv. Nende tekkimise vältimiseks tuleb bioõli aurud aerosoolmeetodil kiiresti kondenseerida. Suurim puiduõli toodang (umbes 79% kogu puidu massist) saadakse 500 kraadi C juures. Biomassi pürolüüsi käigus toodetud bioõli sisaldab tavaliselt suures koguses hapnikku ning selle niiskusesisaldus on kõrge (15–60%) 
Eesti tehaste kogutootlikkus on kuni 200 000 tonni õli aastas. Puiduõli tootmine pakub alternatiivi tselluloositehasele, kuna kasutab puidujäätmeid ning on väiksema keskkonnamõjuga. 
= Puiduõli kasutamine =
Puiduõli saab põletada koos fossiilkütustega, mis suurendab tõhusust ja vähendab investeerimiskulusid võrreldes täielikult biomassi kasutava tehase rajamisega. 
Fossiilkütustega võrreldes on toore puiduõli kvaliteet madalam. Puiduõli sisaldab vett ja hapnikuühendeid, mis muudavad selle happeliseks (pH 2–3), söövitavaks ja keemiliselt ebastabiilseks. Madalama kütteväärtuse tõttu saab seda peamiselt kasutada katlamajades soojuse ja elektri tootmiseks, asendades näiteks rasket kütteõli.
= Viited =
Remington 1911 R1

Remington 1911 R1 on Ameerika Ühendriikide poolautomaatpüstol. See on Remington Armsi versioon Colti püstolist M1911.
Roheline S

Roheline S, ka briljantroheline BS on säravrohelise värvusega orgaaniline tehisvärvaine molekulivalemiga C27H25N2O7S2Na, mida sünteesitakse kivisöetõrvast. Toiduvärvina on selle tähis E142.
Värvainete indeksis on rohelise S tähised Food Green 4 ja 44090.
Omadused.
Värvaine on tumerohelist kuni sinakasrohelist värvi graanulid või pulber. See lahustub hästi vees ja etanoolis; kuumas vees lahustatuna on see roheline, etanoolis sinine või sinakasroheline. On valguskindel, väga vastupidav kuumutamisele, hapetele ja alustele. Keemiliselt struktuurilt on roheline S triarüülmetaanvärvaine.
Kasutamine.
Toiduvärvina kasutatakse rohelist S mündikastmes, magustoitudes, maiustustes, jäätistes ja konservhernestes. Värvaine on võimaliku tervist ohustava toime tõttu toidulisandina keelatud Kanadas, Ameerika Ühendriikides, Jaapanis ja Norras. Lubatud toidulisand on see Euroopa liidus, Austraalias ja Uus-Meremaal.
Värvainet kasutatakse ka kosmeetikatoodetes ning villa, paberi ja naha värvimiseks.
Rohelist S saab kasutada elus rakkude värvimiseks. See omadus leiab kasutus oftalmoloogias, koos fluorestseiiniga ja "rose bengal"iga, silma pinna haiguslike seisundite, näiteks kuiva silma diagnoosimiseks.
Taurus PT92

Taurus PT92 on Brasiilia poolautomaatpüstol. See on 9-millimeetrise kaliibriga ning seda toodab São Paulos relvatootja Taurus Armas.
ICOMOSi Vitraažikomitee

ICOMOS-i Vitraažikomitee ehk rahvusvaheline teaduskomitee vitraažide säilitamise alal (ISCCSG) on ICOMOSi rahvusvaheline teaduskomitee, mis tegeleb vitraažide pärandiga. Täpsemalt tegeletakse ajalooliste vitraažide säilitamise, konserveerimise ja restaureerimise küsimustega.
Komitee loodi Corpus Vitrearum’i raames ja on alates 1982. aastast olnud seotud ICOMOS-i rahvusvahelise vitraažikomiteega. 2009. aastal sai sellest "hübriidkomitee", mis tegutseb Corpus Vitrearum’i ja ICOMOS-i ühise juhtimise all ning võttis vastu uued põhikirjad vastavalt Eger-Xi’ani põhimõtetele, mis reguleerivad ICOMOS-i rahvusvahelisi teaduskomiteesid. Komitee koosseisu kuuluvad kunstiajaloolased, teadlased, konserveerijad, kuraatorid ja arhitektid, kelle nimetavad Corpus Vitrearum’i ja ICOMOS-i rahvuskomiteed. Komitee korraldab iga kahe aasta tagant rahvusvahelisi foorumeid, mis keskenduvad konserveerimise teemadele ning toovad kokku suure hulga professionaale.
Üheks komitee olulisemaks panuseks on "Vitraažide konserveerimise ja restaureerimise juhise" koostamine, mille esimene väljaanne ilmus Viinis 1989. aastal ning teine, täiendatud väljaanne Nürnbergis 2004. aastal. Need juhised põhinevad erialaekspertide aastakümnete pikkusel kogemusel.
Reguleerivad organid.
ICOMOS ja Corpus Vitrearum
Corpus Vitrearum asutati 1952. aastal ning tegutseb Comité International de l'Histoire de l'Art (CIHA) ja Union Académique Internationale (UAI) all. Selle eesmärk on põhjalik teaduslik uurimistöö ja dokumentatsioon kõigi Euroopa keskaegsete vitraažakende kohta, vajadusel hõlmates ka enne gooti taaselustamise ajastut loodud vitraaže riikides, kus leidub olulisi hilisema perioodi vitraaže.
Corpus Vitrearum rakendab rangeid kriitilisi meetodeid autentsuse hindamiseks ning vitraažide valmistamistehnikate uurimiseks. Selle struktuuri kuuluvad rahvusvaheline komitee, spetsialiseerunud vitraažide konserveerimise rahvusvaheline komitee ning riiklikud komiteed Euroopas ja Põhja-Ameerikas, kes juhivad keskaegsete vitraažakende säilitamist monumentides ja kogudes.
Juhtimine.
Praegune juhatus valiti 2023. aastal ning selle liikmed on:
Publikatsioonid ja tegevused.
Foorumid
Üks komitee peamistest tegevustest on regulaarsete teadus- ja tehnoloogia konverentside korraldamine, mis on avatud kõigile valdkonna spetsialistidele. Neid sündmusi nimetatakse Vitraažide konserveerimise ja tehnoloogia foorumiteks, ning need korraldatakse komitee juhatuse ja Corpus Vitrearum’i ja/või ICOMOS-i rahvuskomitee koostöös.
Uudiskirjad
Uudiskirjad olid Corpus Vitrearum’i konserveerimise ja tehnoloogia komitee ametlik väljaanne, mida tänapäeval tuntakse kui rahvusvahelist teaduskomiteed vitraažide säilitamise alal. Kuigi regulaarne avaldamine on peatatud, sisaldavad uudiskirjad väärtuslikke ajaloolisi andmeid konserveerimis uuringute ja tehnoloogiliste edusammude kohta.
Aastatel 1972–2001 avaldas Corpus Vitrearum kokku 41 uudiskirja, sealhulgas seitse topeltnumbrit, mille tulemusel viimane number oli 48. Alates numbrist 27 omistati uudiskirjadele ISSN 0308-2237. Numbreid 47 ja 48 on endiselt võimalik hankida Vitrocentre Romont’ist Šveitsis.
Horvaatia jäähokikoondis

Horvaatia meeste jäähokikoondis esindab Horvaatiat jäähokis rahvusvahelistel võistlustel. 
Vähem kui aasta pärast iseseisvuse väljakuulutamist Jugoslaaviast võeti Horvaatia IIHF-i liikmeks 6. mail 1992. Horvaatia tegi oma rahvusvahelise debüüdi 1993. aastal, kui nad osalesid 1993. aasta meeste jäähoki maailmameistrivõistlustel, kaotades kindlalt mõlemad mängud teisele endisele Jugoslaavia riigile Sloveeniale.
Kõrgeim division, kuhu Horvaatia on kunagi jõudnud, on Division I B, kus nad on mänginud mitmel korral, sealhulgas viis järjestikust aastat aastatel 2014–2018. Horvaatia parim tulemus jäähoki maailmameistrivõistlustel oli teine koht 2014. aasta turniiri Division I B-s (kokkuvõttes 24. koht), kus nad jäid Division I A-sse tõusmisest vaid kahe punkti kaugusele – Poola edestas neid ühe punktiga ja oli turniiri alguses Horvaatiat võitnud, mis andis neile ka paremuse viigiseisu korral.
Mehhiko jäähokikoondis

Mehhiko meeste jäähokikoondis esindab Mehhikot jäähokis rahvusvahelistel võistlustel. 
2025. aasta mai seisuga on Mehhiko IIHF maailmareitingus 43. kohal.
ICOMOSi Õigus-, Haldus- ja Rahanduse Komitee

ICOMOSi Õigus-, Haldus- ja Rahanduse Teaduskomitee (ICLAFI) on Rahvusvahelise Kinnismälestiste Nõukogu (ICOMOS) rahvusvaheline teaduskomitee alates 18. aprillist 1997.
Missioon.
ICLAFI missioon on edendada rahvusvahelist koostööd, et tuvastada, uurida ja lahendada õigus-, haldus- ja rahandusküsimusi, mis on seotud mälestiste kaitse, hooldamise ja säilitamisega.
ICLAFI volitused.
ICLAFI toetab rahvuskomiteesid ja rahvusvahelisi teaduskomiteesid nende põhikirjade vastuvõtmisel või muutmisel ning valimiste korraldamisel.
Komitee nõustab ICOMOSi bürood ja täitevkomiteed õigusküsimustes ning aitab kaasa ICOMOSi põhikirja uuendamisele.
Komitee abistab ICOMOSi tema töös maailmapärandi töörühma õigus- ja haldusküsimustes.
Üksikisikutest liikmed toetavad oma rahvuskomiteed õigus- ja põhikirjaküsimustes, kaasates sageli ka teisi ICLAFI liikmeid.
Ajalugu.
ICLAFI asutati 18. aprillil 1997. Selle asutasid
Veneetsia punane

Veneetsia punane on iseloomuliku värvusega punane ooker ja üks punastest värvitoonidest, heledapoolne soojatooniline veidi pruunikas punane värvus, mis vastab samanimelise värvipigmendi toonile. Veneetsia punaseks nimetatav ookrisort koosneb enamuses raudoksiidist Fe2O3, mida kaua aega saadi looduslikust hematiidist; tänapäeval toodetavad Veneetsia punaseks nimetatavad pigmendid valmistatakse tehisliku raudoksiidi baasil, ent raudoksiid peab moodustama üle poole pigmendi koostisest.
Ajaloost.
Veneetsia punane leidis rohket kasutust Itaalia renessansi maalikunstis 14.–17. sajandil. Sel perioodil oli Veneetsia oluline kauba- ja kunstikeskus ning maalikunstnikud kasutasid silmapaistvate särava tooniga ultramariini ja punaste orgaaniliste lakkpigmentide kõrval ka tagasihoidlikumat punast ookrit. Veneetsia punane ooker oli 15. sajandi Itaalia maalikunstniku Cennino Cennini käsiraamatu "Il libro dell'arte" järgi värvi nimega "cinabrese" peamine komponent. Värvi saamiseks soovitati Veneetsia punast segada valge lubjaga suhtes 2:1 ja sellega võis maalida nahatoone kätel, näol ja aktifiguuridel. Kollase ookriga segatult andis hele punaooker säravoranže toone näiteks draperiidel ja laseerivalt kasutati seda alusmaalikihtideks.
Nimetus Veneetsia punane ilmub inglise keelde 18. sajandil. Tehnilised analüüsid ei too alati välja, millisest piirkonnast on pigment pärit, ent üht kaevandust Veneetsia lähedal seostatakse just nimelt Tiziani loominguga.
Eesti keeles on värvipigmendi nimetus kasutusel ja värvinimetust on kasutatud juuksevärvuse kirjeldamiseks ja juuksevärvide nimetustes ühe toonina. Samuti on tooni nimetust kasutatud kunstitarvete juures.
Kirjeldus.
Veneetsia punane värvus on vähem oranž kui Pozzuoli punane, ent soojem ja erksam kui inglispunane ja India punane. Värvuse toon on teistest punastest ookritest vähema küllastusega ja valgega segatuna annab see külmroosakaid toone.
Variatsioonid.
Veebivärv "Venetian red" on soe pruunikaspunane
Sarapuu-urvaliudik

Sarapuu-urvaliudik ("Ciboria coryli") on kottseente hulka kuuluv seeneliik.
Kasvab veebruarist aprillini sarapuu või lepa mumifitseerunud isasurbadel.
Parsuna

Parsuna (vene keeles "парсуна", moonutatud kuju ladinakeelsest sõnast "persona") on portreemaali liik, mis oli iseloomulik Moskva tsaaririigile ja keisririigi algusperioodile. "Parsuna" stiil lähtus ikoonimaali traditsioonist ja sellega samaaegselt taotles realistliku portree kujutamise sihti. Peamiselt kujutati valitsejaid ja muid tähtsaid isikuid. Hoolimata mõningatest sarnastest joontest ikooniga pole parsuna siiski tõeline ikoon.
Iseloomulikud jooned.
"Parsuna" maaliti nagu ikoongi krunditud puittahvlile vene ikoonile iseloomuliku keskosa raamiva kõrgema servaga, kuid erinevalt ikoonist ei maalitud kujutatavat mitte ikooni kindlat kaanonit järgides, vaid jäädvustades modelli iseloomulikke näojooni ja detaile. Sarnasus jäi sageli siiski ligikaudseks ja maalija lisas portreele detaile ja atribuute, mis aitasid kujutatavat identifitseerida. Figuur maaliti esialgu jäigalt kontuuripõhiselt, värvipinnad lokaaltoonides ja lamedatena, kuid rohkem maale on säilinud stiilis, mis kasutab veidi valguse-varjuga modelleerimist ja materjalide realistlikumat kujutamist (ikoonimaalis nn "фряжское письмо" 'frangi stiil'). Nagu ikoonil oli "parsuna"l kirjutatud tekst kujutatu tiitli ja nimega ja mõnikord võidi lisada ka ikooni traditsioonist pärit aupaiste. Sarnasus ikooniga tuleb muuhulgas asjaolust, et see oli ainuke maalimisetehnika ja isiku kujutamise traditsioon, mida Venemaal tunti. 
See maalitüüp ilmus 16. sajandil, mil vene ikoonimaali kõrgaeg oli juba läbi. 17. sajandist on "parsuna"sid teada kõige rohkem. Sel perioodil hakati puittahvli asemel üha enam maalialusena kasutama lõuendit.
Ajaloost.
Vene "parsuna" sarnaneb mõnevõrra Ukraina, Valgevene, Poola ja Leedu 15.–18. sajandi portreemaalidele. 18. sajandil "parsuna" traditsioon hääbus. Peeter I ajal hakkasid vene maalikunstnikud tsaari toetusel maalima isikuid Lääne-Euroopa portreemaali traditsioonis. Nende maalide kohta võeti kasutusele teine sõna "portret" ("портрет"), et eristada seda varasemast lihtsamast "parsuna"st.
Kõige tuntumad ja stiililt kõige eristuvamad maalid sellest tüübist on 16. sajandi lõpust pärinevad Ivan Julma ja tema poja Fjodor I "parsuna"d ja vürst Mihhail Skopin-Šuiski "parsuna" 17. sajandist. Arvatakse, et kõige esimesed "parsuna"d maalisid Relvapalati meistrid, kellest nimeliselt teada kunstnik on ikoonimaalija Simon Ušakov
Planck

Planck oli Euroopa Kosmoseagentuuri (ESA) hallatav kosmoseobservatoorium aastatel 2009–2013, mille eesmärk oli kaardistada kosmilise mikrolaine-taustkiirguse (CMB) anisotroopiaid mikrolaine- ja infrapunasagedustel kõrge tundlikkuse ja nurkeraldusvõimega. 
Plancki observatoorium oli mitmete kosmoloogiliste ja astrofüüsikaliste probleemide jaoks oluline teabeallikas. Üks selle peamisi eesmärke oli testida teooriaid varajase Universumi ja kosmilise struktuuri päritolu kohta. Planck andis märkimisväärse ülevaate Universumi koostisest ja arengust.
21. märtsil 2013 avaldas Plancki meeskond oma esimese taevakaardi kosmilise mikrolaine tausta kohta. Kaart oli erakordse kvaliteediga ja võimaldas teadlastel mõõta temperatuurimuutusi CMB-s enneolematu täpsusega. 2015. aasta veebruaris avaldati laiendatud väljaanne, mis sisaldas polarisatsiooniandmeid. Plancki meeskonna viimased dokumendid avaldati 2018. aasta juulis, mis tähistas ühtlasi Plancki meeskonna tegevuse lõppu.
Plancki passiveerimine.
Missiooni lõppedes viidi Planck heliotsentrilisele orbiidile ja passiveeriti, et vältida tulevasi missioone ohtu seadmast. Lõplik deaktiveerimiskäsk saadeti Planckile 2013. aasta oktoobris.
Friedmanni-Einsteini universum

Friedmanni-Einsteini universum on kosmoloogiline mudel, mille esitas 1931. aastal Albert Einstein.
Mudel on ajaloolise tähtsusega kui esimene teaduspublikatsioon, milles Einstein võttis omaks ajas muutuva raadiusega Universumi võimalikuse.
Tõlgendades Edwin Hubble'i avastust lineaarse seose kohta galaktikate punanihke ja nende radiaalse kauguse vahel kui tõendit paisuvast Universumist, loobus Einstein oma varasemast staatilisest universumimudelist ja võttis omaks Aleksandr Fridmani dünaamilise kosmoloogia. Eemaldades Friedmanni võrranditest kosmoloogilise konstandi liikme, põhjendades seda kui mittevajalikku, jõudis Einstein universumi mudelini, mis paisub ja seejärel tõmbub kokku – mudelini, mida hiljem nimetati Friedmanni-Einsteini universumi mudeliks. 
Mudelis tuletas Einstein lihtsad avaldised, mis seostavad aine tihedust, universumi raadiust ja paisumise ajavahemikku Hubble'i konstandiga.
Friedmanni-Einsteini universum erineb oluliselt 1932. aastal esitatud monotoonselt paisuvast Einsteini – de Sitteri mudelist.
Kaabliredel

Kaabliredel on konstruktsioon, mida kasutatakse elektrikaablite toetamiseks ja paigaldamiseks hoonete ning tööstusrajatiste elektripaigaldistes. Kaabliredel kaitseb kaableid mehaaniliste ja keskkonnamõjude eest. 
Kaabliredeli materjal oleneb kasutuskohast ja keskkonnatingimustest. Levinumad materjalid on alumiinium ja teras. 
Alumiiniumist kaabliredel.
Alumiiniumist kaabliredelit sobib kasutada tehniliselt keerulistes paigalduskeskkondades, kus on vajalik korrosioonikindlus ja pikk kasutusiga. Peamised kasutuskohad on näiteks paberi- ja tselluloositööstus, keemia- ja petrokeemiatööstus, toiduainetetööstus. Elektrijaamad ja telekommunikatsioonisüsteemid, sillad, tunnelid ja on samuti sobivad kasutuskohad.
Alumiinium materjalina on kerge ja kergesti käsitletav. Alumiinium on korrosioonikindel ja hea temperatuuritaluvusega materjal, mis ei vaja täiendavat pinnakatet. Kaablite paigalduse puhul on samuti oluline tulekindlus, alumiinium ei põle ega eralda põlemisel ohtlikke gaase. 
Terasest kaabliredel.
Terasest konstruktsioonide kasulikud omadused on hea koormustaluvus ja pikaajaline vastupidavus , mistõttu on peamised kasutuskohad eelkõige tööstuslikud ja niisked keskkonnad, kus on oluline mehaaniline vastupidavus. Peamised kasutuskohad on tööstusobjektid: elektrijaamad, keemia- ja toiduainetetööstus, niisked ruumid, maanteetunnelid, varjendid ja hooned ehk kohad, kus nõutakse suurt koormustaluvust.
Johann Christoph Gutsleff

Johann Christoph Gutsleff (1685 Tallinn, Rootsi kuningriik – 15. jaanuar 1767 Suure-Jaani, Liivimaa Venemaa keisririik) oli Liivimaa vaimulik.
Johann Christoph Gutsleff õppis aastatel 1704–1707 Halle ülikoolis, töötas 1712. aastast Tallinna gümnaasiumis.
Aastatel 1715–1767 oli Johann Christoph Gutsleff, Suure-Jaani Johannese koguduse pastor.
Isiklikku.
Tema isa Johann Gutslaff (surnud 1657) oli Urvaste pastor, vend Eberhard Gutsleff (umbes 1690–1749) oli Tallinna Püha Vaimu koguduse pastor, vaimulik ja piiblitõlkija ja Heinrich Gutsleff (1680–1747) Kullamaa Püha Johannese koguduse pastor.
Sepisraud

Sepisraud (ka "separaud" või "pudeldusraud") on rauasulam, mille süsinikusisaldus on väga madal (alla 0,05%). 
Sepisraud on sitke, sepistatav, deformeeritav ja kergesti sepiskeevitatav, kuid seda on keerulisem elektriliselt keevitada.
Laialdaselt kättesaadavaks sai sepisraud alles pärast 1800. aastat, muutudes lõpuks eelistatud materjaliks sildade, rööbaste, laevade ja hoonete ehituses kuniks 19. sajandi teises pooles töötati välja uued terase valmistamise meetodid (näiteks bessemerprotsess).
Sepisrauast on ehitatud näiteks Eiffeli torn (1889), sildadest näiteks Britannia sild (1850), Royal Albert Bridge (1859), Runcorni raudteesild (1868), Tay sild (1878), Severni raudteesild (1879) ja Garabit' viadukt (1884). Ka 19. sajandi esimeses pooles rajatud rippsildade kettkandurid valmistati sepisrauast (Menai rippsild, Conwy rippsild, Cliftoni rippsild, Schuylkilli kettsild, Széchenyi kettsild, Hammersmithi sild).
Bohdan Hmelnõtskõi sild

Bohdan Hmelnõtskõi sild on kolmeavaline jalakäijate sild Moskvas Kiievi vaksali lähedal üle Moskva jõe. Nimetatud 2004. aastal ukraina hetmani Bohdan Hmelnõtskõi järgi.
Sild avati 2001. aastal 2,5 km jõe ülesvoolu asunud demonteeritud ajaloolisest Krasnolužki sillast, mille metallkaarsilla peakandur (sillakaar) transporditi praamidel tervikuna 2,5 km allavoolu ja monteeriti Bohdan Hmelnõtskõi silla kaldasammastele. 
Peasilde pikkus on 135 m, silla üldpikkus 235 m. Sild katustati klaasseinte ja -katusega.
Lužnetski sild

Lužnetski sild (vene keeles Лужнецкий мост) on kaheteeline raudteesild Moskva raudtee väikesel ringraudteel Moskva linnas üle Moskva jõe. 
Tarinduselt läbiva sõiduteega teraskaarsild rajati 2001. aastal ajaloolise Krasnolužki silla asukohas, mille vana silla kaldasammastele monteeriti uus peakandur (sillakaar), mis on vana silla täpne koopia. Peasilde pikkus on 135 m.
Ajalooline sild (1907–2001).
Praeguse Lužnetski silla asukohas rajati aastatel 1905–1907 Lavr Proskurjakovi projekteeritud kaheteeline kolmeavaline raudteesild, mille 135 meetri pikkune peasille oli tarinduselt läbiva sõiduteega kaarsild. Arhitektuurse osa projekteeris arhitekt Aleksandr Pomerantsev. Silla algne nimetus oli Keiser Nikolai II sild (мост Императора Николая II). Pärast veebruarirevolutsiooni kandis nime "Krasnolužki sild". 
Sild oli samatüübiline Andrei sillaga.
2001. aastal sild demonteeriti ja peakandur (sillakaar) transporditi praamidel tervikuna 2,5 km allavoolu ja monteeriti Bohdan Hmelnõtskõi silla kaldasammastele. 
Tänapäeval tuntakse ajaloolist silda ka nime all Vana Krasnolužki sild.
Valdensinia

Valdensinia on seltsi tiksikulaadsed kuuluv seente perekond.
Perekonna ainus liik on "Valdensinia heterodoxa" – elab mustikal, aga ka pohlal ja tammel. Tekitab mustika-laikpõletikku.
Tandoori

Tandoori on suur vaasikujuline ahi, mis on tavaliselt valmistatud savist. Juba vanaajal kasutati tandoorisid nii hapendamata (roti) kui ka hapendatud (naan) lameleibade valmistamiseks, ning samuti liha röstimiseks. Tandoorisid kasutatakse põhiliselt Aasias.
Tandoorit köetakse sisemiselt süte või puudega, mis küpsetab toitu otsese kuumuse ja suitsuga. Tandoorid võivad olla maa peal või maa sees. Temperatuur tandooris võib olla kuni 480 °C. Leivad kleebitakse siseseinale. Võib arvata, et kui algselt küpsetati leiba kuumadel kividel ümber lõkke, siis peagi märgati et kui panna leib kivi küljele, siis küpseb ta tule paistel kiiremini.
Indias nimetatakse tandoorit "tandur", Iraanis "tanur", algselt tuleneb see nimi akadi keelsest sõnast "tinuru", mis tähendab 'tuli mudas'.
Arved Viirlaiu nimeline kirjandusauhind

Arved Viirlaiu nimeline kirjandusauhind on Torontos asuva Väliseesti Muuseumi poolt välja antav kirjandusauhind.
Kirjandusauhind loodi 2022. aastal Arved Viirlaiu 100. sünniaastapäeva puhul. 
Auhinda antakse välja üle aasta Arved Viirlaiu sünnipäeval, 11. aprillil. Auhinnaga pärjatakse ilukirjanduslikke teoseid, mis mõtestavad Eestit ja eestlust.
Pruun ooker

Pruun ooker on ooker, mis on mangaaniühendite jm lisandite tõttu kollasest ookrist tumedama pruunika tooniga, millel siiski võib olla kollakas või punakas varjund. 
Koostis ja omadused.
Pruuni ookri peamine värviandev komponent on limoniit, mis koosneb paljudest raudoksiidi sisaldavatest mineraalidest nagu götiit, mis on peamine osis, aga ka akageneiit, lepidokrosiit ja jarosiit; pruuni värvuse annab tavaliselt väike mangaanilisand (mangaanoksiid või mangaanoksiidhüdraat), aga pruunis ookris leidub ka savi ja räniühendeid.
Pruun ooker on nagu teisedki ookrid stabiilne kuumutamise suhtes, ent tundlik happelisele keskkonnale. Sel on hea katvus ja värviandvus, pigment sobib kõigi teiste pigmentidega ja sideainetega.
Umbra

Umbra on looduslik muldpigment, mis koosneb peamiselt raudoksiidist ja mangaanoksiidist. See on ookritest märgatavalt tumedama pruuni värvusega, mis võib olla kollaka, punaka või roheka varjundiga ja sisaldab mangaaniühendeid rohkem kui ookrid, 5–20 protsenti. 
Värvainete indeksis on umbra tähis PBr7 (Pigment Brown 7).
Omadused.
Umbra on kollakaspruuni kuni rohekaspruuni värvusega värvipigment, mida saab kasutada temperas, õlivärvis ja akvarellis. Umbrat iseloomustab väga nüansirikas värvus, soe toon ja kiire kuivamisvõime. Tumeduse annab pigmendile suurem mangaanisisaldus, samas kui teised lisandid – savi, talk ja kaltsiumkarbonaat – ei mõjuta pigmendi värvust. Umbra omadused pigmendina, nagu katvus ja värviandvus, sõltuvad suurel määral värvimulla koostisest ning räni ja muude lisandite olemasolust, osakeste suurusest ning pigmendi valmistamisviisist. Katvus ja värviandvus on seda paremad, mida suurem on pigmendi raua- ja mangaanisisaldus. Parimat sorti Küprose umbra võib sisaldada kuni 16% mangaanioksiidi, Inglismaa umbrasordid vaid 7%.
Ajaloost.
Umbra on ookri kõrval üks vanimaid inimese kasutatud pigmente. Selle varaseim näide on leitud Ajanta koobastemplites (200. aastad eKr – 600) ning pigmenti kasutati laialdaselt varauusaja Euroopa maalikunstis.
Mõnede allikate järgi tuleneb umbra nimetus pigmendi geograafilisest päritolukohast Umbriast, teise selgituse järgi ladinakeelsest sõnast "umbra", mis tähendab varju (umbra on maalikunstis pikka aega olnud varjude kujutamiseks).
Kuigi 20. sajandil on naturaalsed pigmendid jäänud tehispigmentide kasutamise varju, toodetakse looduslikku umbrat siiski ka tänapäeval ning peamised leiukohad asuvad Küprosel.
I-Empire

"I-Empire" on ansambli Angels &amp; Airwaves teine stuudioalbum. See ilmus 2007. aasta novembris.
Võtted

Võtted (filmivõtted või televõtted) on filmi, salvestatud televisioonisaate või muu videoteose (muusikavideo, reklaamfilmi jne) tootmise etapp, mille käigus filmitakse (võetakse üles) põhiline osa filmi või saate videomaterjalist. Tavaliselt eelneb võtetele eelproduktsioon ja järgneb järelproduktsioon.
Võtetel osalevad näitlejad, režissöör, operaator(id), helirežissöör, produtsent ja olenevalt filmist või saatest rohkem või vähem tugipersonali (nt assistendid, kostümeerijad, transporditöölised, valgustajad, toitlustajad, konsultandid jne).
Võtted võivad toimuda stuudios või väljaspool stuudiot filmi/saate tegevuse toimumiskohas (siseruumides või välitingimustes).
Kārlis Gailis

Kārlis Gailis (8. märts 1901 Stiene mõis, Volmari kreis – 2. veebruar 1994) oli läti ehitusinsener ja ülikooliõppejõud.
Ta lõpetas 1929. aastal Läti Ülikooli ehitusteaduskonna. Töötas enne sõda maanteede valitsuses vaneminsenerina ning pärast sõda õppejõuna Läti ülikoolis ja hiljem Riia Polütehnilises Instituudis (dotsendina). 
Gailise projekteeritud sildu on Daugavpilsi terassild üle Daugava (1935), Sigulda kaarsild üle Koiva jõe (1937) ja Jelgava sild üle Lielupe jõe (1939). Ta oli ka esimeses maailmasõjas kannatada saanud Raudsilla taastusprojekti autor (1938).
1938. aastal pälvis Gailis Läti riikliku autasu – kavalerijärgu Tunnustusristi.
Ta on maetud Riia metsakalmistule.
Ogre jalakäijate sild

Ogre jalakäijate kaarsild (läti keeles "Ogres arkveida gājēju tilts") on jalakäijate sild Ogres üle Ogre jõe. 
Sild on tarinduselt üheavaline raudbetoonist ülemise sõiduteega kaarsild, valminud 1966. aastal. Projekti autorid on Valentīns Salcevičs, Žanis Mēness ja Teodors Vitkuss.
Silla kogupikkus on 96 m ja sillateki laius 4,5 m. Kaare sille on 83 m ja tõus 7,8 m. Tegemist on Läti pikima kaarsillaga.
Sild ühendab linna keskosa Pārogrega, kus asub vabaõhulava.
Jaan Liinat

Jaan Liinat (sündinud 28. mail 1977 Tallinnas) on eesti muusik ja helilooja. Ta on "heavy metal"'i ansambli Herald trummar alates 2010.
Aastal 2016 pälvis ta Heraldiga auhinna Eesti Muusikaauhindade kategoorias "aasta metal-album" albumiga "Masin".
Jaan on ka progressivse metal-i ansamblite Carnifex (1994 - 2003) ja Kantor Voy (2003 - 2010) üks asutajaliikmetest. Samuti on ta musitseerinud ansamblites Pappa Lucca, ProjekTorn ja muudes erinevates projektides nagu Viron Maiden jpt.
Jaan on õppinud ka trompetit ja mänginud nooruses mitmes orkestris.
Diskograafia.
Carnifex - "Searching" (Demo 1995)
Carnifex - "Oceans Of Marble" (EP CD 1997)
Carnifex - "Poison Art" (EP CD 1999)
Kantor Voy - "Headswitch" (CD 2004)
Kantor Voy - "Das Plaat" (CD 2010)
Herald - "Masin" (CD / LP 2015)
Herald - "Kurat" (CD / LP 2020)
Chebi ringkond

Chebi ringkond (tšehhi keeles "Okres Cheb") on 2. järgu haldusüksus (ringkond) Tšehhis Karlovy Vary maakonnas. Chebi ringkond piirneb läänes ja põhjas Saksamaaga. Ringkonna halduskeskus on Cheb.
Martin Noodla

Martin Noodla (5. märts 1980) on eesti käsipallitreener ja endine käsipallur.
Haridus.
Noodla lõpetas 1998. aastal Tallinna 54. Keskkooli, 2002. aastal Tallinna Pedagoogikaülikooli kehakultuuri teaduskonna ja 2018. aastal sporditeaduste ja füsioteraapia magistrina Tartu Ülikooli.
Mängijana.
Käsipalliga alustas Martin Noodla kuueaastaselt Tallinna Oktoobri rajooni spordikoolis ja tema esimene treener oli Enno Karrisoo.
Noodla on tulnud 2002. aastal Põlva Serviti ja 2005. aastal Chocolate Boysi meeskonnas Eesti meistriks. Eesti meistrivõistluste resultatiivseim mängija oli ta aastatel 1999 ja 2005 ning parimaks mängijaks valiti 2005. aastal.
Ta on mänginud aastatel 2005–2006 Kreekas Ateena AEK meekonnas ja 2010–2015 Soomes Vantaa Atlase meeskonnas. Soome meistrivõistlustel on ta võitnud hõbemedali (2012) ja pronksmedali (2010). 
Martin Noodla kuulus aastatel 1998–2008 Eesti koondisse, kus tegutses mängujuhi kohal. 
Treenerina.
Aastal 2001 alustas ta tegutsemist käsipallitreenerina. Soomes Vantaa Atlase meeskonnas oli Noodla 2013–2015 peatreeneriks. Aastatel 2015–2019 töötas ta Audentese SK käsipalli meeskonna peatreenerina ja 2023–2024 HC Tallinna meeskonna peatreenerina. Ta on treener Audentese Spordigümnaasiumis.
Noodla on tegutsenud aastatel 2017–2023 Eesti naiste ja neidude koondiste peatreenerina. Ta on olnud 2016–2017 ja 2019–2023 Eesti meeste koondise abitreener ning on aastast 2023 koondise peatreener, kui lahkus endine peatreener rootslane Thomas Sivertsson. 
Martin Noodla omab käsipallitreeneri kutsetaset 7, tal on Euroopa Käsipalliliidu meistertreeneri litsents (EHF Master Coach 2018)..
Ta on olnud Eesti Olümpiakomitee sportlaskomisjoni liige. Aastast 2019 on Noodla Käsipalliklubi Oskar juhatuse liige.
Isiklikku.
Tema ema on spordipedagoog Ülle Noodla, isa käsipallitreener Alar Noodla ja noorem vend endine käsipallur Valdar Noodla.
Karlovy Vary ringkond

Karlovy Vary ringkond (tšehhi keeles "Okres Karlovy Vary") on 2. järgu haldusüksus (ringkond) Tšehhis Karlovy Vary maakonnas. Karlovy Vary ringkond piirneb põhjas Saksamaaga. Ringkonna halduskeskus on Karlovy Vary.
Sokolovi ringkond

Sokolovi ringkond (tšehhi keeles "Okres Sokolov") on 2. järgu haldusüksus (ringkond) Tšehhis Karlovy Vary maakonnas. Chebi ringkond piirneb põhjas ja loodes Saksamaaga. Ringkonna halduskeskus on Sokolov.
Sihtasutus Küber-Kompleksi

Sihtasutus Küber-kompleksi (ingl "Cyber-Complex Foundation", lühend CCF) - poola valitsusväline organisatsioon, mis on pühendatud küberturvalisus ja informaatika, telekommunikatsioon ja kaasaegse tehnoloogia aspektide edendamisele ühiskonnas. Sihtasutuse kui riigikaitsega seotud seadusjärgsete eesmärkidega organisatsiooni üle teostab järelevalvet riigikaitseminister. Organisatsiooni juhatuse direktor on Łukasz Świerczewski.
Organisatsiooni loomisest alates on organisatsioon arendanud oma uurimisprojekti MASINT valdkonnas: iThena, mis töötab rahvusvahelisel BOINC platvormil. Selle projekti üks osa on osa OONI infrastruktuurist, mis jälgib tsensuuri kogu maailmas. Organisatsioon avaldab iThena projekti tulemused teadusartiklites.
Schlörwagen

Schlörwagen (ee k "Schlöri auto", hüüdnimega "Göttingeni muna" või "Ratastel tiib") oli Karl Schlöri (1911–1997) loodud aerodünaamiline, tagamootoriga sõiduauto prototüüp, mida esitleti avalikkusele 1939. aasta Berliini autonäitusel. See ei läinud kunagi tootmisse ja prototüüp pole säilinud.
Disain.
Müncheni ettevõtte Krauss Maffei insener Schlör arendas juba 1936. aastal välja ülimadala õhutakistusteguriga kere. Schlöri juhendamisel ehitati AVA-s (Göttingeni aerodünaamiliste katsete instituut) selle mudel. Hilisemad tuuletunneli katsed andsid erakordselt madala õhutakistusteguri: 0,113. Elusuuruses mudeli jaoks kasutati Mercedes-Benz 170H šassiid, mis on üks selle automargi vähestest tagamootorigia konstruktsioonidest. Mootoriga mudeli hilisemad testid näitasid veidi kõrgemat, kuid siiski muljetavaldavat õhutakistustegurit 0,186.
Schlörwagen teljevahe oli 2,60 meetrit, sõiduki pikkus 4,33 meetrit ja kõrgus 1,48 meetrit. Laiust 2,10 meetrit oli vaja selleks, et rattad mahuks kere sisse. Essenis asuva ettevõtte Brüder Ludwigite valmistatud kere oli pisarakujuline, kerega ühetasaste kumerate akende ja kinnise põrandaga. Hoolimata alumiiniumkonstruktsioonist oli see Mercedes 170H-st umbes 250 kg raskem. Aerodünaamiline kuju ja mootori paigutuse tõttu kaugel taga asuv raskuskese mõjutasid Schlörwageni sõiduohutust ja muutsid selle külgtuule suhtes väga tundlikuks.
Proovisõidul võrdluses seeriatoodangu Mercedes 170H-ga saavutas Schlörwagen tippkiiruse ligi 135 km/t (20 km/t kiirem kui Mercedes) see kulutas 8 liitrit kütust 100 kilomeetri kohta – vähem kütust kui Mercedes. Karl Schlöri sõnul võinuks sõiduk saavutada kiiruse 146 km/t.
Aasta hiljem esitleti seda avalikkusele 1939. aasta näitusel Berlin Auto Show. Kuigi see pälvis suurt huvi, pidasid paljud seda koledaks. Alanud sõja tõttu jäi auto tootmata.
Hilisem ajalugu.
1942. aastal paigaldati prototüübile Nõukogude 130 hj (97 kW) õhusõiduki radiaalmootor ja sõideti sellega katserajal.
Prototüüpi hoiti ilmselt kuni 1948. aasta augustini Saksa lennunduskeskuses (DLR) Göttingenis. Schlöril ei õnnestunud kahjustatud autokere Briti sõjaväeadministratsioonilt enda kätte saada ja selle edasine saatus on teadmata.
2007. aastal katsetas Saksa lennunduskeskus Schlöri algset väikest mudelit taas tuuletunnelis: see ei näidanud pööriseid ega pidurdusturbulentsi. Üks DLR-i arhiivis hoitavatest originaaljoonistest mõõtkavas 1:5 on väljas PS Speicheri transpordimuuseumis Einbeckis.
Hannoveris asuv mittetulundusühing Mobile Welten eV loob kahte koopiat Mercedese mootoritega ja Maybachi käigukastiga.
Blackhouse

Blackhouse (inglise keeles: must maja) on maja, mis oli levinud Iirimaal, Hebriididel ja Põhja-Šoti mägismaal. Selle nimetus tuleneb peamiselt sellest, et ta oli igat moodi "mustem" kui uued heledamad majad, samuti oli nende majade sisemus suitsust mustaks tahmanud.
Seinad olid kivimüürist, mis oli laotud ilma mördita, sarnaselt nagu ehitatakse kiviaedu. Põrand oli maapinna peal, kaetud lamedate kividega. Aknaid ei olnud. Katus oli õlgkatus või mätaskatus. Katuse kinnihoidmisel kasutati köisi, mille otsas olid kivid. Kütteks kasutati lahtist kollet, suits pääses välja läbi augu katuse otsas, või läbi õlgkatuse õlgede. Mõnikord elasid osas majast ka koduloomad.
Konteinerterminal (sadamas)

Sadama konteinerterminal (ingl.k. "container terminal") on konteinerlaevade laadimise, lossimise ja konteinerite ajutise hoiustamise koht sadamas. Konteinerid transporditakse sadamasse suurte konteinerlaevade ja fiiderkonteinerlaevade (ka jõepraamide), veokite ja raudteevagunitega, et suunata need edasiveole muu transpordiliigiga. Konteinereid hoiustatakse terminalis enamasti pikkades mitmekorruselistes ridades või umbvirnades. Veoühikute käitlemine toimub konteinerkraanade, harktõstukite, eri tüüpi pukk-kraanade (RTG- ja RMG-kraanad), konteinerivirnastite ja terminalitraktorite abil. 
Laoarvestusprogramm ja terminali töö juhtimise programm on omavahel liidestatud. TOS ("Terminal Operations Systems") määrab kõik konteinerite asukohad virnas. Tõstuki- ja kraanajuhid peavad asetama konteineri tarkvara poolt ette antud hoiukohale. Vajadusel on võimalik etteantud hoiukoha aadressi käsitsi korrigeerida. Tõstuki- ja kraanajuhid leiavad iga konteineri selle virna-, kihi ja reanumbri järgi. Lõplik konteineri tuvastamine toimub selle ustele märgitud konteineri unikaalse tunnusnumbri alusel. 
Konteinerid paigutatakse laeva laeva kapteni antud lastiplaani järgi. Raskemad konteinerid asetatakse laeva trümmi, kergemad nende peale laeva tekile, tühjad konteinerid kõige ülemistesse kihtidesse. Väikeses sadamas käideldakse tavaliselt konteinerid seitsmes kuni kümnes konteinerlaeva etteantud lahtris. 
Ühe kraana kasutamisel tõstetakse konteinerid laevalt kaile ja seejärel lisatakse sadamast lähetatavad konteinerid. Kahe kraana üheaegsel kasutamisel võib kraana laadida ja teine lossida. Sel juhul toob harktõstuk või terminalitraktor laevale laaditava konteineri ühe kraana alla ja viib teise alt ära mahalaaditud veoühiku. Kraanajuhtide tarvis on konteinerite numbrid dubleeritud konteineri lael. 
Sadamate konteinerterminalid pakuvad klientidele üldjuhul järgmisi põhiteenuseid:
Lisaks põhiteenustele võidakse pakkuda klientidele järgmisi lisateenuseid:
Suurtes konteinerterminalides teostatakse üldjuhul ka konteinerite remonditöid.
Tallinna sadama konteinerterminal.
Tallinna sadama konteinerterminali uue kai pikkus on 380 m, seal saab võtta vastu suuri konteinerlaevu süvisega kuni 15,5 m. Sügavama veega kai järele puudub vajadus, kuna Taani väinadest sõidavad läbi alused süvisega kuni 15,5 m. Kui varem kasutati konteinerterminalis harktõstukeid, siis viimastel aastatel on võetud kasutusele tõste- ja transporditehnika, millega alustati tööd 1990. aastate lõpul. Kulusäästlikum on kasutada konteinerite vedamiseks kailt lattu ja laost kaile terminalitraktoreid poolhaagiste ja täishaagistega. Eriti oluline on see suurtes konteinerterminalides, kus teisaldamisteekonnad on pikad. Konteineriveo plokkronge koostatakse kas kummiratastega pukk-kraanaga (RTG) ja/või konteinerivirnastitega.
Tükikauba terminal

Tükikauba terminalides "(break bulk terminal)" käideldakse mitmesuguseid masinaid, seadmeid, metalli, puitu, ehitusmaterjale, mida laaditakse ja lossitakse peamiselt sadama portaalkraanade ja mobiilsete kraanade abil. Tükikaup "(breakbulk cargo)" kujutab endast pakendatuna ja tahkel kujul olevat kaupa, mida tõstetakse laeva pardale ja laevalt kaile sadamakraanade, laeva kraanade või derrik-kraanade abil. Tükikaupu võidakse hoiustada nii välitingimustes kui sadama territooriumil asuvates laohoonetes.
Ro-ro terminal

Ro-ro terminal (ingl.k. "ro-ro terminal") on mõeldud veeremilaevade (ro-ro laevade) teenindamiseks (laadimiseks ja lossimiseks). Ro-ro terminal omab vähemalt üht kaid, mis on varustatud tehniliste võimalustega veeremilaevade laadimiseks ja lossimiseks ahtri- või vöörirambi abil. Kuna sõidukeid transporditakse peamiselt spetsiaalsete veeremilaevade – autoveolaevadega, vähesel määral ka traditsiooniliste ro-ro alustega, on sõidukite logistika terminalid sisuliselt spetsialiseerunud ro-ro terminalid.
Hanna Kanep

Hanna Kanep (sündinud 16. oktoobril 1978) on Eesti kõrgharidustegelane, Rektorite Nõukogu peasekretär ja külalisteadur Tartu Ülikooli majandusteaduskonnas.
Ta lõpetas aastal 2001 bakalaureusena Tartu Ülikooli majandusteaduskonna rahvamajanduse erialal. Aastal 2006 lõpetas ta Tartu Ülikooli majandusteaduskonna majandusteaduse magistriõppes, magistritööks "Tehnilise efektiivsuse hindamine hariduses Eesti gümnaasiumiastme näitel", juhendajaks professor Janno Reiljan.
Autologistika terminal

Autologistika terminale, ka sõidukite logistika terminale (ingl.k. "car terminal; vehicle logistics terminal") kasutatakse uute või kasutatud mootorsõidukite ladustamiseks pärast laeva lossimist või nende laadimiseelseks hoiustamiseks. Tegemist on suurte parklatega vahetult sadamakaide läheduses. Autoterminalides osutatakse sageli ka erinevaid lisaväärtusteenuseid, nagu müügieelne kontrollimine ja ettevalmistus, kaitsekilede eemaldamine või täiendav autode kaitsmine maanteevedude tarvis jms. Suurtes autoterminalides võidakse ladustada avatud platsidel korraga kümneid ja isegi sadu tuhandeid koostehastest tarnitavaid sõiduautosid.
12EEK Monkey

12EEK Monkey on Põhjamaade Hirmu ja Genka koostööprojekt, mis sai alguse aastal 2006.
Nende debüütalbum “Xibalba Spa” ilmus 2017. aasta 17. veebruaril.
Vedelkütuse terminal

Vedelkütuse terminal (ingl.k. "oil terminal") on mõeldud vedelas olekus (ka veeldatud olekus) toornafta ja erinevate kütuste ning vedelas olekus gaaskütuste (LNG, LPG) käitlemiseks. Vedelkütuse terminalides käideldakse mootorikütustest enamasti diislikütust, autobensiini, lennukikütust, laevakütust ning kütteõli. Terminalides võib toimuda ka kütuste vääristamine, ehk vahetöötlemine erinevate komponentide lisamise ning kütuse tehnoloogilise töötlemisega. Terminalides on mahutid suurte kütusekoguste hoiustamiseks enne ümberlaadimist. 
Mahutitest kaini kulgevad torustikud, mida mööda pumbatakse kütus laeva või laevast välja. Tüüpiliselt kulgeb terminali raudtee, mis jaguneb omakorda haruteedeks koos tühjendamis- ja täitmisestakaadidega. Terminalitoiminguteks on laevade laadimine ja lossimine, naftasaaduste transport mööda torustikke sadamakailt mahutitesse ning erinevate naftasaaduste segamine vastavalt klientide soovidele. Masuudi laadimiseks on vaja see soojendada vagunites eelnevalt kuni temperatuurini 500C. 
Muuga sadama vedelkütuse terminalid.
Sadam AS Muuga sadamas on mitu vedelkütuste terminali. Neist suurima käsutuses on terminal, mille kasutada on seitse tankerite laadimiseks kasutatavat kaid. Terminalis suudetakse käidelda diislikütust, autobensiini, lennukikütust, rasket ja kerget laevakütust, kütteõli ning masuuti. 
Üks naftasaaduste mahuti mahutab kokku keskmiselt 20 000 m3 vedelkütust. Ühe võimsa pumba tootlikkus on kuni 1400 m3/h. Tunni jooksul saab laadida või lossida erinevatel kaidel kokku ca 4000 m3 vedellasti. Vagunite tühjakslaadimine toimub haruteedel, mis on ette nähtud erinevatele naftaproduktidele. Igal haruteel on vagunite tarvis ca 15 tühjendusjaama, ehk korraga saab tühjendada ühel kõrvalteel neljandikku rongi vagunitest.
Xibalba Spa

“Xibalba Spa” on koostööprojekti 12EEK Monkey debüütalbum, mis ilmus 17. veebruaril 2017.
Laulude loend.
Instrumentaalide autorid: Priidas (1), Tatmo Savvo (2), Dew8 (3, 6, 10), Lauri Täht (4, 8, 9), eib (5), Otto Suits (7).
Puistlastiterminal

Puistlastiterminal on sadamaterminal, (ingl.k. "dry bulk terminal)" "kus" laaditakse ja hoiustatakse puistlaste, nagu väetised, kivisüsi, killustik, teravili jms. Puistlastiterminalid võivad olla varustatud portaalkraanade, konveierite, elevaatorite, punkrite jms tehnikaga. Kaupu, nagu väetised, pelletid, teravili jms), hoiustatakse kaetud ladudes (angaarides) või spetsiaalsetes silodes. Kivisütt, kivikillustikku, liiva hakkepuitu jms ilmastikukindlaid puistmaterjale hoiustatakse sadamakaidel avatud laoplatsidel.
Mõtted on mujal

“Mõtted on mujal” on DVPH debüütalbum, mis ilmus 2. jaanuaril 2013.
Väetiseterminal

Väetiseterminal on sadamaterminal (ingl.k. "fertiliser terminal"), kus ollakse spetsialiseerunud väetiste käitlemisele. Väetiste käsitlemine ja ladustamine võivad toimuda nii lahtiselt kui ka vastavates pakendites (puistaine pehmekonteiner jms). Väetisi laaditakse konveiersüsteemidega ja hoiustatakse angaarides või betoonist poolkerades. 
Muuga sadama väetiseterminal.
Tallinna Sadam AS Muuga sadama mineraalväetitse terminal on betoonist kuppelladudega Läänemere regioonis üks ohutumatest väetiseterminalidest. Plahvatusohu vähendamiseks mineraalväetiste käitlemisel ja granuleeritud kujul puistkauba laadimise ja lossimise tõhustamiseks, asendati varem kasutatud angaarid kuppelladudega. Uuetüübilistes, ligi 1,0 m paksuste monoliitbetoonist seintega poolkerakujulistes kuppelladudes hoiustatakse peamiselt plahvatusohtlikke väetisi. Salpeeter on plahvatusohtlik aine ja kui plahvatus peaks aset leidma kupli all, põrkub lööklaine paksu betoonkoorikuga kuplil sisepinnalt tagasi. Eri suundades tagasi põrkuvad lööklained summutavad suurel määral üksteist. Kupleid on kaheksa, millest igaüks mahutab 8500 t mineraalväetisi. Kuppelladude täitmine toimub ülevalt rihmkonveieriga ja tühjendamine põrandaaluste luukide kaudu. Allpool põranda- ja maapinda on samuti rihmkonveierid, mis transpordivad kupli all hoiustatud väetise puistlasti laeva pardale. 
Terminalis pakutakse klientidele täiendavaid teenuseid ka väetiste segamise näol. Segatud väetised pakendatakse puistaine pehmekonteineritesse ja saadetakse tellijatele maantee- või raudteetranspordiga. Lisaks puistaine pehmekonteineritele laaditakse väetisi ka 20 ft konteinerisse, mille siseseintele ja lakke kinnitatakse eelnevalt spetsiaalne, konteinerisuurune plastkott. Koti ava sulatatakse pärast selle täitmist ja konteineri uksed suletakse.
Natuke veel

“Natuke veel” on DVPH järjekorras teine ja siiani viimane album, mis ilmus 1. detsembril 2014.
Portaalkraana

Portaalkraana (ingl.k. "portal crane") on vertikaalsete jalgadega sadama pukk-kraana (ingl.k. "gantry crane"). See on rööbasteel liikuv universaalne sadamakraana, millega on võimalik laadida ja lossida erinevaid laste. Enamasti on rööbastel liikuva kraana rööbaste vahel raudteerööpad, millel liiguvad raudteevagunid kraana tugijalgade vahel. See võimaldab laadida portaalkraanaga kaupu otse vagunist laeva ja vastupidi. Portaalkraanasid kasutatakse ka osadel laevadel, kus see liigub laeva parrastel olevatel rööbastel kogu aluse pikkuses. 
Moodsad portaalkraanad on tootlikud tõsteseadmed. Võrreldes vanemat tüüpi kraanadega on paranenud eelkõige kraanade töö kiirus ja tõstejõud. Kui veel pool sajandit tagasi sooritati kraanadega sadamates peaaegu kõik lastimis- ja lossimisoperatsioonid, siis konventsionaalsete laevade arvu vähenemise, uute laevatüüpide tuleku ning moodsate sadamatehnoloogiate kasutuselevõtmise tõttu on portaalkraanade kasutamine vähenenud. Neid on endiselt tarvis konventsionaalsetele, lo-lo tüüpi laevadele tükikauba, seadmete ja masinate ning puist lasti terminalides väetiste, kivisöe jms puistkauba laadimiseks.