tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Katkurong

"Katkurong" on Rein Raua 2023. aastal ilmunud romaan.
See pälvis A. H. Tammsaare kirjanduspreemia, Virumaa kirjandusauhinna ja Balti Assamblee kirjanduspreemia.
Romaan on inspireeritud tema vanaisa Joosep Perviku (1886–1956) elukäigust, kes muuhulgas on töötanud aastatel 1934–1938 Keskvanglas velskrina ja elas seetõttu seal ka ametikorteris. Kuigi Rein Raud oma vanaisaga kunagi kohtunud ei ole, jutustas vanaisa elust ja sündmustest talle ema Aino Pervik, kes väikese tüdrukuna elas Keskvanglas isa ametikorteris.
Sisu.
Romaani peategelane on velskrikooli lõpetanud Jakob Sarapik, kelle elu vaadeldakse vaheldumisi 1911. aastal ja 1933. aastal.
1911. aastal Brest-Litovskis velskrikooli lõpetanud Sarapik otsustab võtta vastu tööpakkumise sõita Kaug-Itta muhkkatku epideemia tagajärgi likvideerima. Ta asub koos viie õpingukaaslasega teele Harbini. Sealt suundub ta erirongiga tööle Tsitsikari ja Boketu suunas.
1933. aastal töötab Sarapik Keskvanglas resideeriva velskrina ja kohtub seal kunagise reisikaaslasega.
Konstantin (laev)

Konstantin (kürillitsas Константин) oli 1839. aastal Vene Keiserliku Mereväe jaoks teenistusse võetud liinilaev, üks kolmest omataolisest Fershampenuaz-klassis. 74–82 suurtükki kandnud laev ristles kogu teenistuse aja Balti laevastikus.
Taani vetesse suundumine.
Kolmeaastasesse sõtta suunatud sõjalaevadest jõudis see esimeste seas kohale, et 1848.–1850. aastani Schleswig-Holsteini küsimuses tagada Taani Kuningriigi territoriaalne terviklikkus valdusi laiendavast Saksa Liidust.
Nikolai I toetas taanlaste kuningat Frederik VII, jättes osa võtmata aga preislaste vastastest käimasolevatest lahingutest. Ta soovis igati välistada Skandinaavia kuningriikide moodustumist uniooniks, püüdes seega nõrgestada võimude tasakaalu Taani väinades just läbipääsu nimel Põhjamerele.
Ümberehitus ning huvi- ja puhkusereisid.
1852.–1854. aastal ehitati kolmemastiline suurtükilaev ümber pikema kere, võimsamate tulirelvade, suuremate katelde ja ühe sõukruviga aurikuks. 450-hobujõuline aurumasin pärines Humphrys &amp; Tennanti tehasest Ühendkuningriigist. Mahutada võis see umbes 950 inimest koos meeskonnaga. Aastaid tiirutas see siiski puhkusereisidel Soome lahest üle Läänemere. Gotlandist tihti möödudes külastati näitena Flensburgi lahe äärset Sønderborgi.
Teenistuse lõppemine.
1856. aastal Krimmi sõja lõppedes relvastati see ümber, et toimetada Vene vägesid Viaporist tagasi Kroonlinna. 1860. aastal suunati see reservlaevastikku, vajades sagedasti hooldust või remonti. 1864. aastal arvati veesõiduk mereväe nimestikust välja, see sooritas veel mitmeid väljasõite ning müüdi seejärel järk-järgult vanametalliks.
Liivi lahele väljasõidud.
Tšaikovski.
1867. aasta juunis saabus Peterburi-Riia liinilt helilooja Pjotr Tšaikovski koos noorema venna Anatoliga ning ühes teiste reisijatega suvitama Haapsallu. Neid ootas ees vend Modest ja perekonnatuttavad, askeetlikes tingimustes kirjutas Tšaikovski seal augustis oma esimest ooperit "Vojevood" ning lõi kolmest klaveripalast koosneva heliteose "Souvenir de Hapsal". Meloodilist inspiratsiooni sai sealt ta ka oma VI sümfooniale, milles on kasutanud viisijuppi eesti rahvalaulust "Kallis Mari".
Berberi keeled

Berberi keeled on afroaasia keelte rühm Põhja-Aafrikas. Berberi keelte kõnelejaid on umbes 40 miljonit inimest Marokos, Alžeerias, Liibüas, Nigeris, Malis, Burkina Fasos, Tuneesias, Egiptuses ja Mauretaanias.
Suurema kõnelejate arvuga keeled on tamasikti keel, kabiili keel, šilha keel ja riifi keel.
Berberi keelte kasutusvaldkond on 21. sajandil suurenenud, kusjuures Maroko ja Alžeeria lisasid tamasikti oma põhiseadustesse ametliku keelena vastavalt 2011. ja 2016. aastal.
Hyphodontiaceae

Hyphodontiaceae on klassi "Agaricomycetes" kuuluv kandseente sugukond.
Urvi Haasma

Urvi Haasma (neiupõlvenimega Urvi Palm, 2. aprill 1950 Tallinnas) on eesti muusikapedagoog, koolijuht ja Eesti muusikahariduse eestvedaja. Ta on andnud olulise panuse heal tasemel muusikalise baashariduse kättesaadavuse tagamisse Eestis, muusikakoolide ühtsesse toimimisse ja oma koha leidmisesse haridus- ja kultuurimaastikul pärast riigi taasiseseisvumist. Tänu tema initsiatiivile on Eesti Muusikakoolide Liit Euroopa Muusikakoolide Liidu ("European Music School Union – EMU") liige.
Haridus.
Urvi Haasma on 1968. aastal lõpetanud Tallinna 22. Keskkooli (Jakob Westholmi Gümnaasium), Tallinna Lastemuusikakooli kandle eriala, 1971. aastal Georg Otsa nimelise Tallinna Muusikakooli muusikateooria erialal ning kiitusega Tallinna Riikliku Konservatooriumi muusikateaduse eriala 1976. aastal (juhendaja Ingrid Rüütel).
Töö.
Urvi Haasma oli aastatel 1977–2021 Viimsi Muusikakooli (algselt S. M. Kirovi nimeline Näidiskalurikolhoosi Lastemuusikakool) direktor. Aastast 2022 töötab ta Tallinna Muusikakoolis.
Aastatel 1993–2013 oli Urvi Haasma Eesti Muusikakoolide Liidu esimees ja aastatel 2011–2015 Euroopa Muusikakoolide Liidu presiidiumi liige.
Ühiskondlik tegevus.
Urvi Haasma on kuulunud Eesti Kultuuritöötajate Ametiliitu, olnud Eesti Muusikanõukogu juhatuse liige aastatel 2008–2014 ja olnud Eesti Kultuurkapitali rahvakultuuri sihtkapitali nõukogu liige aastatel 2013–2015.
Tunnustus.
2012 Eesti Kultuurkapitali Harjumaa ekspertgrupi preemia pikaajalise muusikakoolide arengu edendamise eest Harjumaal
2017 Viimsi valla elutööpreemia
2022 Eesti Muusikakoolide Liidu elutööpreemia pikaajalise tulemusliku töö eest Eesti muusikahariduse edendamisel ning silmapaistva panuse eest Eesti Muusikakoolide Liidu arengusse
Muid tegemisi.
Urvi Haasma on mänginud kannelt rahvamuusikaansamblis Vikerlased ja Eesti Raadio rahvamuusikaansamblis (mõlema juhendaja Uno Veenre). Ta on osalenud rahvamuusikuna etnograafilises dokumentaalfilmis Eesti rahvakunstist „Ma ise ilutegija“ (režissöör Endel Nõmberg, stsenarist Ivar Trikkel/Endel Nõmberg, operaator Vello Aruoja, helirežissöör Heino Pedusaar, 1966) ja dokumentaalfilmis „Tuhandeaastane muusika“ (režissöör Mark Soosaar, 1978).
Artiklid.
Haasma. U. Kümme küsimust Eesti Muusikakoolide Liidu kümnenda aastapäeva puhul. Muusika, 2003, Nr 11. Lk 23
Haasma. U. Laps ja tema muusikaõpingud. Sirp. 10.06.2011
Wilhelmuse bastion (Melaka)

Wilhelmuse bastion (algselt Jakobi bastion, portugali keeles "Baluarte de Santiago"; hollandi ja inglise keeles "Bastion Santiago", "Bastion Wilhelmus"; malai keeles "Katelum Santiago", "Katelum Wilhelmus") oli üks üheksast kindlustisest Melaka linna ajaloolises kindlusvööndis Melaka jõe suudmes, tänapäeval Melaka linnas Melaka osariigis Malaisias. Bastion paikneb Melaka kindlusvööndi lõunaosas, olles kindlusvööndi algse rannikuosa (tänapäeval on tänu pinnasetäidetele rannikuni umbes 900 meetrit) idapoolseim kindlustis (kagubastion).
Portugali Melakas ehitati Jakobi bastion arvatavasti üsna varsti pärast Melaka vallutamist portugallaste poolt 1511. aastal. Võimas ümarbastion ehitati siiski ilmselt hiljem, millist on kujutatud näiteks 1630. aasta kaardil (trükis ilmunud 1635).
Bastion ehitamisel kasutati eskarpmüüris kohalikku kivi lateriiti.
Pärast Melaka langemist madalmaalaste kätte 1641. aastal tugevdasid viimased Melaka kaitset. Kaheksa olemasolevat kindlustist said uued hollandipärased nimed, Jakobi bastion nimetati ümber Wilhelmuse bastioniks. Madalmaalased bastioni enda kuju ei muutnud, aga lisasid arvatavasti aastatel 1660–1678 kirde poole täiendava kaitsena bastionaalse muldvalli.
Pärast Melaka ajutist loovutamist 1795. aastal Briti impeeriumile alustasid viimased 1807. aastal Melaka kindlustiste lammutamist, mis peatati alles 1810. aastal. Siis oli bastion juba maa pealt kadunud. Kui Melaka läks 1824. aastal uuesti brittide valdusesse, bastioni enam ei taastatatud.
Arheoloogilistel kaevamistel 2002. aastal leiti bastioni jäänused. Seda hakati välja kaevama aastatel 2002–2003, kuid tollal leiti ainult üksikuid müürifragmente. Uute arheoloogiliste kaevamistega 2005. aastal saadi kätte juba terviklikumad ümarmüüri lõike nii bastionist lääne kui ka kirde pool. Väljakaevatud alale rajati puitestakaad ning estakaadikäik on tänapäeval külastajatele avatud. Rohkem pole väljakaevamisi tehtud, bastioni tervikulatus on tänapäeval teadamata.
Cole Hocker

Cole Hocker (sündinud 6. juunil 2001 Indianapolises) on Ameerika Ühendriikide jooksja, olümpiavõitja.
Ta sai 2021. aastal toimunud olümpiamängudel Tokyos 1500 meetri jooksus kuuenda koha ajaga 3.31,40. 
2023. aasta maailmameistrivõistlustel Budapestis sai ta 1500 meetri jooksus tulemusega 3.30,70 7. koha.
2024. aasta sisemaailmameistrivõistlustel Glasgow's võitis Hocker 1500 meetri jooksus Geordie Beamishi järel isikliku rekordiga 3.36,69 hõbemedali. 2024. aasta suveolümpiamängudel Pariisis tuli ta 1500 meetri jooksus Josh Kerri ja Yared Nuguse'i ees olümpiavõitjaks Põhja-Ameerika ja olümpiarekordiga 3.27,65. 
2025. aasta maailmameistrivõistlustel Tokyos diskvalifitseeriti Hocker 1500 meetri jooksu poolfinaalis Robert Farkeni lõpusirgel segamise tõttu. Oma kõrvalalal, 5000 meetri jooksus, tuli ta maailmameistriks ajaga 12.58,30.
Masai Russell

Masai Russell (sündinud 17. juunil 2000 Washingtonis) on USA tõkkejooksja, olümpiavõitja.
Ta osales 2023. aasta maailmameistrivõistlustel Budapestis, kus katkestas 100 meetri tõkkejooksu poolfinaalis.
2024. aasta sisemaailmameistrivõistlustel Glasgow's jäi ta 60 meetri tõkkejooksus 7,81-ga neljandaks. 2024. aasta suveolümpiamängudel Pariisis tuli ta 100 meetri tõkkejooksus ajaga 12,33 olümpiavõitjaks, edestades hõbemedali võitnud Cyréna Samba-Mayelad ühe ja pronksmedali võitnud Jasmine Camacho-Quinni kolme sajandikuga.
Isiklikku.
Russell on õppinud Kentucky Ülikoolis tervishoiuteadust.
Haldi Välimäe

Haldi Välimäe (sündinud 10. augustil 2000) on eesti laulja, kitarrist, laulukirjutaja ja kultuuriteadlane.
Ta esineb nii sooloartistina kui ka solistina ansamblis Haldi &amp; ans Flamingo.
Ta on õppinud Paide Muusikakoolis klassikalise kitarri erialal. 2019. aastal lõpetas ta Viljandi Gümnaasiumi humanitaar ja kunstide õppesuuna. 2024. aastal sai ta bakalaureusekraadi Tallinna Ülikoolist kultuuriteaduste erialal, kirjutades lõputöö "Marju Kuudi positsioon ja soulmuusika tunnuste ilmnemine Eesti popmuusikas aastatel 1970–1980".
2019. aasta XX üldtantsupeol "Minu arm" kasutati tema esimese albumi "Raba" nimilugu võimlejate koondkava "Rabahaldjad" saatemuusikaks ning Haldi Välimäe esitas seda ise kohepeal. 2025. aasta XXVIII üldlaulupeo lastekooride kavas on Aare Külama kirjutatud muusika ja Haldi Välimäe tekstiga laul "Oma mõtete mets".
Ta on 2023. aastal Marju Kuudile pühendatud kogumiku “Marynile / For Maryn” kokkupanija, väljaandja ja levitaja.
Tõnu Kallaste

Tõnu Kallaste (20. november 1941 – 11. august 2023) oli eesti muusikapedagoog, helilooja, laulusõnade kirjutaja ja koorijuht.
1964. aastast töötas ta Viljandi Kultuurikooli koorijuhtimise eriala õpetajana, hiljem Viljandi Kultuuriakadeemia helitehnoloogia osakonna õpetajana.
Ta oli Viljandi Kammerkoori üks dirigente ja Viljandi KEK-i Kammerkoori kontsertmeister.
Veebruar 2025

Veebruar 2025, kroonika.
2025. aasta veebruar algas laupäeval ja lõppes 28 ööpäeva hiljem reedel.
Gyroflexus

Gyroflexus on kandseente perekond.
Alan Guth

Alan Harvey Guth (sündinud 27. veebruaril 1947 New Brunswickis New Jersey osariigis) on ameerika füüsikateoreetik ja kosmoloog.
Ta on lõpetanud 1969. aastal Massachusettsi Tehnoloogiainstituudi (MIT) bakalaureusekraadiga füüsikas ja kaitsnud samas 1972. aastal doktoritöö füüsikas (PhD). Alates 1986. aastast töötab Guth MIT-is professorina, sealhulgas 1991. aastast Victor Weisskopfi füüsikaprofessorina.
Teadustöö.
Suurem osa Guthi uurimistööst on keskendunud teoreetilise osakestefüüsika rakendamisele varasele universumile. 1981. aastal tuli ta järeldusele, et paljusid meie universumi tunnuseid, sealhulgas seda, et universum näib olevat kõigis suundades ühesugune (isotroopne), saab seletada uue, tema enda loodud kosmoloogilise mudeliga, mille ta nimetas inflatsiooniks. Inflatsioon on tavapärase Suure Paugu teooria modifikatsioon, mis väidab, et universumi paisumist ajendas liikuma tõrjuv gravitatsioonijõud, mille tekitas eksootiline mateeriavorm. Kuigi Guthi esialgne teooria oli ebatäiuslik (nagu ta oma algses artiklis ka ise märkis), saadi sellest puudusest peagi üle, kui Andrei Linde Nõukogude Liidus ja temast sõltumatult Andreas Albrecht ja Paul Steinhardt USA-s lõid nn "uue inflatsiooniteooria". Pärast peaaegu 40 aastat kestnud arendus- ja uurimistööd näivad inflatsioonilise universumi mudeli tõendid nüüd paremad kui kunagi varem.
Guthi uurimisvaldkonnad on astrofüüsika, kosmiline taustkiirgus, kosmoloogia, kosmiline inflatsioon, kvantteooria ja teoreetiline füüsika. Ta on Borde-Guthi-Vilenkini teoreemi kaasautor (2003).
Alvin Lee

Alvin Lee (sünninimi Graham Anthony Barnes; 19. detsember 1944 Nottingham, Inglismaa – 6. märts 2013 Estepona, Hispaania) oli inglise kitarrist, laulja ja laulukirjutaja. Ta oli eelkõige tuntud "blues rock"i ansambli Ten Years After kitarristi ja lauljana.
Kitarri hakkas Lee mängima 13-aastaselt. Koos Ten Years Afteri hilisema basskitarristi Leo Lyonsiga hakkas Lee mängima juba 1960. aastal. Ansambel Ten Years After kujunes lõpuks välja 1966. aastal ning aasta hiljem ilmus ansambli omanimeline debüütalbum. 17. augustil 1969 esines Lee Ten Years Afteri koosseisus Woodstocki festivalil ning paistis seal silma energilise, väljendusrikka ja virtuoosse mängustiili poolest. Kõige silmapaistvam oli nende kuuendana ja viimasena kõlanud laul, üheksaminutiline "I'm Going Home", mida peeti ka festivali üheks tipphetkeks.
Aastatel 1967–1974 salvestas ta koos Ten Years Afteriga kaheksa stuudioalbumit. Pärast seda, kui ansambel sõlmis 1971. aastal plaadilepingu Columbia Recordsiga, kaugenes ansambel neile iseloomulikust Briti "bluesrock"ilikust stiilist ja võttis popilikuma suuna. Ansambel läks laiali pärast albumi "Positive Vibrations" ilmumist 1974. aastal.
1973. aastal salvestas Lee koos Mylon LeFevre'iga albumi "On the Road to Freedom", millel tegid kaasa veel mitmed tuntud muusikud, teiste seas George Harrison, Ronnie Wood ja Steve Winwood. 1970. aastate keskpaigas alustas Lee soolokarjääri. Tema viimane sooloalbum “Still on the Road to Freedom" ilmus 2012. aasta sügisel.
1983. aastal tuli Ten Years After uuesti kokku ja esines Readingi festivalil. Pärast seda tuldi 1980. aastate lõpus uuesti püsivalt kokku ning 1989. aastal salvestati pärast 15 aastat hiljem uus album, "About Time", mis jäi küll viimaseks, kus Lee kaasa tegi.
Lee suri 68-aastaselt 6. märtsil 2013 Hispaanias operatsiooni käigus tekkinud tüsistuste tõttu.
Wilhelm Viktor Dietrich Luther

Wilhelm Viktor Dietrich Luther (6. vkj/18. märts 1876 Moskva – 9. detsember 1940 Narva) oli Vene ja Eesti sõjaväelane (kindralmajor, 1915), laevaehitusinsener.
Wilhelm Luther sündis 1876. aastal Moskvas Tallinnast pärit sakslasest ametniku-juristi Aleksander Eduard Dietrich Lutheri (1825–1892) pojana. Ta lõpetas Moskva reaalkoolis 6 klassi ja astus 1899. aastal imperaator Nikolai I mereväetehnikakooli.
25. septembril 1895. aastal kinnitati Wilhelm Luther (vene k. Вильгельм (Василий) Александрович Лютер) nooremaks insenermehaanikuks, 1907. aastal ülendati kapteniks. 1908. aastal lõpetas ta Nikolai mereväeakadeemia ning järgnevalt tegeles laevade ja sadamate remondiga. 30. juulil 1915. aastal ülendati ta kindralmajoriks.
Aastatel 1918–1921 oli Wilhelm Luther Vene-Balti laevaehitustehase direktori kohustetäitja.
Wilhelm Luther suri 9. detsembrill 1940 Narvas.
Isiklikku.
Wilhelm Lutheri vanaisa oli 1813. aastal Tallinnas firma D. M. Luther ja Со pliiatsivabriku asutanud Dietrich Martin Luther (1772–1861), isa ametnik ja jurist, Moskva konsistooriumi advokaat Aleksander Eduard Dietrich Luther (1825–1892), vend Theodor Wilhelm Dieter Luther (1864–1919) Peterburis antiikkeelte õppejõud Peterburi 1. gümnaasiumis, vend Robert Thomas Diedrich Luther (1867–1945), tehnikakõrgkooli professor Dresdenis, vend Alexander Benedikt Christoph Luther (1869–1915), jurist.
Jane Withers

Jane Withers (12. aprill 1926 Atlanta, Georgia – 7. august 2021 Burbank, California) oli USA näitleja. Ta oli 1930. ja 1940. aastatel Hollywoodi üks populaarsemaid lapsnäitlejaid ning aastatel 1937 ja 1938 jõudsid tema filmid piletimüügiedu poolest esikümnesse.
Ta alustas meelelahutajakarjääri kolmeaastaselt, juhtides oma kodulinnas Atlantas lastele mõeldud raadiosaadet. 1932. aastal kolis ta emaga Hollywoodi, kus ta tegi seejärel paljudes filmides pisirolle. Läbimurre saabus 1934. aastal, kui ta mängis teise lapstähe Shirley Temple'i kõrval filmis "Särasilm" ("Bright Eyes"; 1934) ärahellitatud ja talumatut seitsmeaastast tüdrukut. Withers lõpetas näitlejakarjääri 1947. aastal 21-aastaselt. Ta oli selleks ajaks mänginud 38 filmis. 1950. aastatel naasis ta näitlemise juurde, tehes filmides ja telesarjades mitmeid karakterrolle. Aastatel 1963–1974 kehastas ta Cometi puhastusvahendi telereklaamides tegelaskuju Josephine the Plumber'i. Withersi viimaseks rolliks filminduses jäi häälroll animafilmis "Jumalaema kiriku kellamees II" ("The Hunchback of Notre Dame II"; 2002).
Michael K. Williams

Michael Kenneth Williams (22. november 1966 New York – 6. september 2021 New York) oli USA näitleja.
Ta sündis New Yorgis Brooklyni linnaosas Bahamast pärit ema ja Lõuna-Carolinast pärit isa lapsena. Willliams alustas karjääri tantsijana ning ta osales muuhulgas Madonna ja George Michaeli kontsertturneedel ja muusikavideotes. 1994. aastal oli koreograaf Crystal Watersi hittloo "100% Pure Love" muusikavideole.
Williamsi esimene suurem filmiroll oli 1996. aastal krimidraamas "Bullet", kus ta mängis räppar Tupac Shakuri kehastatud tegelaskuju venda.
Williamsi tuntuimad rollid olid Omar Little telesarjas "Võrgustik" ("The Wire"; 2002–2008) ja Chalky White telesarjas "Keeluaja kuningas" ("Boardwalk Empire"; 2010–2014). Hiljem esitati ta veel telesarjarollide ("Bessie", "The Night Of", "Vice", "When They See Us" ja "Lovecraft Country") eest kokku viiele Primetime Emmy auhinnale. Roll telesarjas "Lovecraft Country" tõi talle 2021. aastal kriitikute auhinna ("Critics' Choice Television Award"). Lisaks mängis ta kõrvalrolle mitmes filmis, näiteks "Kui lapsuke kaob..." ("Gone Baby Gone"; 2007), "Tee" ("The Road"; 2009), "12 aastat orjana" ("12 Years a Slave"; 2013), "Loomupärane pahe" ("Inherent Vice"; 2014) ja "Brooklyni afäärid" ("Motherless Brooklyn"; 2019).
Williams oli tuntud üle näo kulgeva armi järgi, mille ta sai 25-aastaselt tüli käigus, kui teine osaline talle žiletiga näkku lõikas.
Williams suri 2021. aasta septembris 54-aastaselt narkootikumide üledoosi tõttu.
Kirchham (Ülem-Austria)

Kirchham on vald ("Gemeinde") Austrias Ülem-Austria liidumaal Gmundeni ringkonnas.
Kirchham asub "Traunviertelis" eel-Alpide viimaste eelmäestike jalamil Salzkammerguti sissepääsu juures. U. 40 % valla territooriumist on kaetud metsaga ja 53 % on haritav maa.
Lina Wertmüller

Lina Wertmüller (14. august 1928 Rooma – 9. detsember 2021 Rooma) oli Itaalia filmilavastaja ja stsenarist.
Wertmüller on eelkõige tuntud tänu oma 1970. aastate kunstilistele filmidele (oli kõigi nende filmide lavastaja ja stsenarist) nagu "Mimi võrgutamine" ("Mimì metallurgico ferito nell'onore"; 1972), "Armastus ja anarhia" ("Film d'amore e d'anarchia"; 1973), "Travolti da un insolito destino nell'azzurro mare d'agosto" (1974) ning "Seitse kaunitari" ("Pasqualino Settebellezze"; 1975). Filmiga "Seitse kaunitari" sai ta 1977. aastal esimeseks naisfilmilavastajaks, kes valiti parima lavastaja Oscari viie nominendi hulka. Aastatel 1963–2004 lavastas Wertmüller üle 20 filmi.
2019. aastal pälvis Wertmüller elutöö eest Academy Honorary Award'i.
Laakirchen

Laakirchen on linn ("Stadtgemeinde") Austrias Ülem-Austria liidumaal Gmundeni ringkonnas.
B. J. Thomas

Billy Joe Thomas (7. august 1942 Hugo, Oklahoma – 29. mai 2021 Arlington, Texas) oli USA laulja. Ta oli tuntud tänu oma pop-, kantri- ja kristlikku popmuusika hittidele.
Ta sai mõjutusi nii Hank Williamsi traditsioonilisest kantrist kui ka Jackie Wilsoni ja Little Richardi soulist. Thomas saavutas tuntuse 1966. aastal Williamsi ühe kuulsaima loo "I'm So Lonesome I Could Cry" kaveriga, mis jõudis USA singlite edetabelis Billboard Hot 100 esikümnesse.
Tema tuntumad laulud olid "Hooked on a Feeling" (1968), "Raindrops Keep Fallin' on My Head" (1969) ja "(Hey Won't You Play) Another Somebody Done Somebody Wrong Song" (1975). Burt Bacharachi ja Hal Davidi kirjutatud "Raindrops Keep Fallin' on My Head" pärines filmi "Butch Cassidy ja Sundance Kid" ("Butch Cassidy and the Sundance Kid") filmimuusikast ja jõudis edetabelis Billboard Hot 100 esikohale. Lisaks võitis see laul parima originaallaulu Oscari. "(Hey Won't You Play) Another Somebody Done Somebody Wrong Song" jõudis USA-s esikohale Hot 100 edetabelis ja kantrisinglite edetabelis. Ta esines mitmeid aastaid regulaarselt kantrimuusika kontserdil Grand Ole Opry. 1970. aastate lõpus ja 1980. aastatel salvestas Thomas mitmeid kristlikke poplaule.
Thomas pälvis karjääri jooksul viis Grammy auhinda, kõik kristlikke salvestise eest.
Enne kristlaseks saamist 1976. aastal oli Thomas pahuksis alkoholi ja narkootikumidega.
Ludwig (ertshertsog)

Ludwig Joseph Anton (13. detsember 1784 Firenze – 21. detsember 1864) oli Habsburg-Lotringite dünastia liige, Austria ertshertsog, väejuht ja poliitik. 
Elulugu.
Ertshertsog Ludwig Joseph Anton sündis 1784. aastal tollase Toscana suurhertsogi ning hilisema Püha Rooma keisri Leopold II ning Hispaania infanta María Luisa 15. lapsena. Ludwig kaotas kaheksa-aastaselt mõlemad oma vanemad, mistõttu hoolitsesid tema hariduse eest Ludwigi vanem vend ning keiser Franz II (hiljem Austria keiser Franz I).
Ludwig sai endale sõjaväealase hariduse. 1801. aastal sai ta jalaväerügemendi nr. 8 "inhaberiks." Kaks aastat hiljem määrati ta Austria sõjaväestatud piirialade organiseerimiskomisjoni juhatajaks. 1805. aastal saatis Ludwig brigaadijuhina enda venda, ertshertsog Karli Itaalia sõjakäigul. Samal aastal sai Ludwig ka Kuldvillaku ordeni kavaleriks. 1807. aastal ülendati ta feldmarssal-leitnandiks. 1809. aastal juhatas Ludwig lühiajaliselt V armeekorpust, mille juhatajakoha ta Johann von Hillerile üle andis.
Schönbrunni rahul järel naasis Ludwig enda komisjoni ning keskendus edaspidi ka rohkem matemaatikale ning loodusteadustele. 1815. aasta oktoobris reisis Ludwig koos oma venna, ertshertsog Johanniga Suurbritanniasse, kus kohtus tulevase kuninga George IV-ga. Lisaks tutvus ta sealsete vabrikute ning manufaktuuridega. Austriasse naasis ta järgmisel aastal.
Ludwig oli vastu Johanni abielule postimehe tütre Anna Plöchliga. Siiski sai temast abielupaari poja Franzi ristiisa.
1818. aastal ülendati Ludwig "feldzeugmeisteriks". 1822. aastal sai Ludwigist riiginõukogu ("Staatsrath") liige ning peale feldmarssal Hieronymus von Colloredo-Mansfeldi surma kahurväe kindraldirektor. Ludwigist sai keiser Franzi üks tähtsamaid nõunikke, kellel oli riigi valitsemises palju võimu.
Keiser Franzi surma järel sai keisriks tema poeg Ferdinand I. Kuna uus keiser oli vaimselt nõrk, lasus riigi valitsemine Ludwigi juhitud salajase riigikonverentsil ("Geheime Staatskonferenz"). Konverentsi kuulusid peale tema riigikantsler Klemens von Metternich, siseminister Franz Anton von Kolowrat-Liebsteinsky ning ertshertsog Franz Karl. Ludwig oli Metternichi konservatiivse poliitika pooldaja. 1848. aasta revolutsiooni järel astus ta oma ametitest tagasi. Samal aastal nimetati ta Viini teadusteakadeemia auliikmeks.
Ertshertsog Ludwig Joseph Anton suri Leopold II lastest viimasena Viinis 21. detsembril 1864.
Agu Leivits

Agu Leivits (sündinud 9. juunil 1957) on eesti loodusuurija ja looduskaitsja.
1980. aastal lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli bioloogia eriala. Ülikooli lõpetamise järel töötas Nigula looduskaitseala teadurina, hiljem kuni 2005. aastani teadusdirektorina. Seejärel töötas ta Riikliku Looduskaitsekeskuse Pärnu-Viljandi regiooni direktori asetäitja ja juhtivspetsialistina. 2009. aastal asus tööle Keskkonnaametisse.
Ta on uurinud peamiselt Eesti rabade ja märgalade linnustikku.
Kristiina Tambets

Kristiina Tambets (sündinud 20. aprillil 1970) on eesti geeniteadlane.
1992. aastal lõpetas ta Tartu Ülikooli bioloogia-geograafia teaduskonna geneetika erialal.
2004. aastal kaitses ta Tartu Ülikoolis molekulaarbioloogia erialal doktorikraadi väitekirjaga "Towards the understanding of post-glacial spread of human mitochondrial DNA haplogroups in Europe and beyond: a phylogeographic study" (juhendaja Richard Villems).
2021. aastast on ta Tartu Ülikooli loodus- ja täppisteaduste valdkonna genoomika instituudi arheogenoomika professor.
Francesco IV (Modena)

Francesco IV (ka Franz Joseph Karl Ambrosius Stanislaus; 6. oktoober 1779 – 21. jaanuar 1846) oli Austria-Este dünastia liige, ertshertsog, Modena ja Reggio, Mirandola ning Massa hertsog ning Carrara prints. Habsburg-Lotringi dünastia liikmena oli ta Ungari ja Böömimaa prints. 
Elulugu.
Franz Joseph Karl Ambrosius Stanislaus sündis 1779. aastal Milanos viienda lapsena Breisgau hertsog Ferdinand Karli ja Massa hertsoginna Maria Beatrice peres. Tema vanavanemad olid Püha Rooma keiser Franz I ja keisrinna Maria Theresia. 
1789. aastal sai Franz kürassiirirügemendi nr. 2 inhaberiks ning ta ülendati ratsaväekindraliks.
1812. aastal abiellus Franz Savoia printsess Maria Beatricega. Abielust sündis neli last: tulevane Modena hertsog Francesco V, ertshertsog Ferdinand Karl Viktor ning Modena printsessid Maria Theresia ja Maria Beatrice. 
Franz päris oma vanematelt päritud valdused alles Viini kongressi järel. Ta sai Francesco IV nime all Modena ja Reggio hertsogiks 1814. aasta 14. juulil. Kohe tühistas ta hertsogkonnas käibel olnud Napoleoni koodeksi.
Francesco IV valitsusaega iseloomustas Itaalia rahvusluse kasv. Seepärast alustas hertsog revolutsionääride (nn "Carbonari") vastu repressioone. 1822. aasta juunist septembrini pidas Francesco Rubieras kohtuprotsessi, mille käigus mõisteti liberaalsetesse rühmitustesse kuulumises süüdi 47 inimest. 9 neist hukati, nende seas nt preester Giuseppe Andreoli. 
1831. aasta 3. veebruaril kutsus Itaalia patrioot Ciro Menotti hertsogkonna rahvast üles mässule Austria ülemvõimu vastu. Kui ta oli Menottit algselt pooldanud, lasi Francesco ta ülestõusu järel arreteerida ning 23. mail hukata. Francesco oli sunnitud mässu laienedes Mantovasse põgenema. Austria väejuht Johann Maria Philipp Frimont sisenes oma üksustega hertsogkonda ning taastas Francesco valitsuse. 
Firenze rahulepinguga 1844. aastal sai Francesco endale ka Guastalla hertsogkonna. 
Francesco IV suri 21. jaanuaril 1846.
Krista Sildoja

Krista Sildoja (sündinud 1. märtsil 1973) on eesti etnomusikoloog, muusikapedagoog ja rahvamuusik.
Haridus.
1994. aastal lõpetas ta Tallinna Pedagoogikakooli lasteaia ja põhikooli muusikaõpetaja eriala. 1999. aastal lõpetas Viljandi Kultuurikolledži rahvamuusika pilliõpetaja ja ansamblijuhendaja eriala. 2004. aastal kaitses ta Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias muusikateaduse magistri kraadi magistritööga "Põhja-Pärnumaa viiuldajad ja nende mängumaneer 20. sajandi I poolel" (juhendaja Vaike Sarv).
Töö.
Aastatel 1991–1993 töötas ta Juurikaru Põhikooli muusikaõpetaja ja huvijuhina. Aastatel 1998–2004 oli ta Viljandi Kultuurikolledži rahvamuusika kateedri õppejõud, 2004–2005 Eesti Kirjandusmuuseumi etnomusikoloogia osakonna teadur. Aastatel 2006 - 2011 töötas muusikaõpetaja ja organisti ning koorijuhina Lääne-Islandil. Aastatel 2012–2023 oli ta Mooste Rahvamuusikakooli õpetaja ja koolijuht. Alates 2001 aastast kuulub MTÜ Virbel juhatusse ning alates 2019 Eesti Erahuvikoolide Liidu juhatusse.
Aleksander Inno

Aleksander Inno (28. november 1887 Kroonlinn – 9. veebruar 1938) oli eestlasest sõjaväelane Venemaa keisririigis (staabikapten) ja Nõukogude Liidus (diviisikomandör).
Aleksander Inno sündis 1887. aastal Kroonlinnas. Lõpetas Kroonlinna reaalkooli ja 1908. aastal Vladimiri sõjakooli Peterburis. Enne Esimest maailmasõda astus Keiserlikku Nikolai Sõjaväeakadeemiasse, kuid sõja puhkedes läks vabatahtlikult tegevväkke, kus sõdis Läänerindel ja tõusis staabikapteniks. 
1918. aastal sidus liitus Punaarmeega ja sõdis Vene kodusõjas Põhjarindel Karjalas, 1920. aastal määrati Petrogradi internatsionaalse sõjakooli ülemaks. 
1924. aastal Aleksander Inno, Aleksander Kuldveri nime all, võttis osa 1. detsembri riigipöördekatse ettevalmistamisest Eestis. 
1926–1929, Leningradi jalaväekooli komandant ja sõjakomissar, 1929–1932 20. kütidiviisi komandör/sõjakomissar.
Pärast Frunze-nim sõjaväeakadeemia täienduskursusi nimetati ta Karjala kindlustatud rajooni ülemaks (1932–1936). 1935. aastal anti diviisikomandöri auaste. 
Aleksander Inno hukati 1938. aastal nõukogude võimu repressioonide käigus.
Rojé Stona

Rojé Stona (sündinud 26. veebruaril 1999) on Jamaica kettaheitja, olümpiavõitja.
Ta võitis 2024. aasta suveolümpiamängudel Pariisis kettaheites kuldmedali neljandas voorus heidetud olümpiarekordiga 70.00, edestades hõbemedali võitnud Mykolas Aleknat kolme sentimeetriga. Sellega sai temast esimene Jamaica kergejõustiklane, kes tulnud heitealal olümpiavõitjaks. Kolm päeva varem oli Jamaica esimese heitealade olümpiamedali võitnud kuulitõukaja Rajindra Campbell.
2024. aasta detsembris liitus ta NFL-i rahvusvahelise talendiprogrammiga International Player Pathway.
Kollane tarrik

Kollane tarrik ("Gloeoporus pannocinctus") on kandseente hulka kuuluv seeneliik.
Seen kasvab lehtpuude lamatüvedel.
XM25 CDTE

XM25 Counter Defilade Target Engagement (CDTE) System oli Ameerika Ühendriikide ja Saksamaa granaadiheitja prototüüp. See pidi olema edasiarendus prototüübist XM29 OICW ning kasutama õhuslõhkevaid granaate. Mõned eksemplarid väljastati 2010. aastal Afganistani sõjas osalevatele sõduritele, kuid kuna need ei olnud kuigi töökindlad ning 2013. aastal kärbiti projekti eelarvet, lükkus relva ametlik kasutuselevõtt edasi. Algselt pidi XM25 teenistusse jõudma aastal 2017, kuid aasta alguses ütles Ameerika Ühendriikide sõjavägi lepingu ettevõttega Orbital ATK üles ning ametlikult lõpetati programm aastal 2018.
Koerapolka

Koerapolka on lihtne klaveripala. See on sageli üks esimesi õpituid, kuna selle mängimine on lihtne ja võimaldab algajatel esitada teost, mis on harmooniliselt ja rütmiliselt meeldiv.
Levik.
Lugu on tuntud üle maailma erinevate nimetustega:
GP-25

GP-25 Kostjor (vene keeles ГП-25 «Костёр» ("Lõke")), GP-30 Obuvka (vene keeles ГП-30 Oбувка ("Jalanõu")) ja GP-34 on Nõukogude Liidu granaadiheitjad. Need on 40-millimeetrise kaliibriga, eestlaetavad ning mõeldud kinnitamiseks Kalašnikovi automaatide vintraua alla. See võeti Punaarmees kasutusele 1978. aastal.
Sergei Saks

Sergei Saks (11. oktoober 1889 Narva – 1938) oli eesti päritolu Nõukogude sõjaväelane (Kaspia flotilli juhataja).
Sergei Saks sündis 1889. aastal Narvas ja teenis noorukina kaubalaevastikus. 1915. aastal mobiliseeriti Venemaa keiserliku mereväkke ja teenis mitšmanina Mustal merel, kus tõusis lõunarajooni sidekeskuse ülemaks. 
1917. aasta revolutsiooni ajal sattus delegaadina Petrogradi, kus oli 1917–1918 oli Ülevenemaalise Kesktäitevkomitee liige, kus tegeles punalaevastiku loomise ja relvastamisega. 1918. aastal oli Mereasjade rahvakomissariaadi kolleegiumi liige ja Saksa vägede Eesti ja Tallinna okupeerimise ajal Jääretke (Tallinnast Helsingi) üks organiseerijaid ja juhte. 
Tegutses hiljem Nõukogude Venemaal ja Vene SFNV-s ning moodustas Kaspia flotilli ja oli aastatel 1918–1920 Kaspia flotilli juhataja, hiljem Mereasjade rahvakomissariaadi erivolinik relvatehases ja lõpuks Veetranspordi Peavalitsuse juhtivtöötaja. 
Sergei Saks hukkus represseerituna nõukogude võimu poolt 1938. aastal.
M320

M320 on Ameerika Ühendriikide ja Saksamaa granaadiheitja. See arendati välja asenduseks vanemale granaadiheitjale M203 ning sellest saab ühekaupa lasta 40-mm granaate. Tavamudelit M320 saab kinnitada automaadile M16 ning mudelit M320A1 karabiinile M4.
Viivi Voorand

Viivi Voorand (sündinud 18. novembril 1950) on eesti muusikapedagoog ja koorijuht.
Ta on töötanud Haljala Kooli muusikaõpetaja ja koorijuhina.
Ta on rahvamuusikakollektiivi Lahemaa Rahwamuusikud algataja ja juht.
Isiklikku.
Tema tütar on Kadri Voorand.
August Aints

August Aints (7. mai 1898 Mäksa vald Võnnu kihelkond Tartumaa – 24. juuli 1919) oli eestlasest sõjaväelane Venemaa keisririigis, Punaarmees ja Eesti Rahvaväes.
August Aints sündis 1898. aastal Mäksa vallas, lõpetas Tartu linnakooli ja 15. novembril 1915 Peterhofi I lipnikekooli. Sõdis Esimeses maailmasõjas Riia all piirivalvepolgus. 9. detsember 1917. aastal toodi üle Eesti tagavarapataljoni. Nõukogude võimu kehtestamisel Venemaal astus Punaarmeesse ja tõusis 1. Eesti Kütidiviisi 1. brigaadi ülemaks. 
Osales Eesti Vabadussõja lahingutest Eesti rahvaväe vastu Lõunarindel, aga kui sõjaõnn pöördus punaste vastu, tuli koos diviisiülem Leonhard Ritiga 23. mail 1919 Eesti poole üle, ülejooksmise tõttu tekkis punaste rindesse auk, mille Eesti väed ära kasutasid, et vallutada vastase vägedest läbi tungides Pihkva.
Eesti Rahvaväes määrati Kuperjanovi pataljoni nooremohvitseriks (alamkapteniks). Langes lahingus 24. juulil 1919. aastal Fomkina küla juures, Venemaal.
PKP Petšeneg

PKP Petšeneg on Vene täiskuulipilduja. See kasutab laskemoona 7.62×54mmR ning on kuulipilduja PKM edasiarendus. See on oma eelkäijast raskem, täpsem ja töökindlam. Lisaks saab sellele kinnitada erinevaid optilisi sihikuid, mis suurendab efektiivset laskeulatust.
Nikolai Riuhkrand

Nikolai Riuhkrand (17. august 1888 Kärla vald, Saaremaa – 10. oktoober 1943 Taškent) oli eestlasest sõjaväelane Venemaa keisririigis ja Punaarmees.
Nikolai Riuhkrand sündis 1888. aastal Saaremaal Kärla vallas. Õppis Saaremaal Kuressaare linnakoolis, oli seejärel postiametnik, vallakirjutaja abi, kooliõpetaja maal ja 1912. aastast Kuressaare linnakoolis. 
1915. aastal mobiliseeriti ta Esimeses maailmasõjas armeesse ja 1917. aastal suunati Petrogradi sõjakooli, mille lõpetas 1. septembril 1917 lipnikuna. Määrati 426. Pavelevski polgu nooremohvitseriks ning selle väeosa koosseisus võttis ta osa lahinguist Saaremaal maabunud Saksa vägedega. 1917. aasta 24. oktoobril määrati esseere toetanud Riuhkrand Tallinna 3. Eesti polgu komandöri abiks. Saksa vägede mandri-Eesti okupeerimisel langes Riuhkrand 3. märtsil vangi, kuid põgenenud aprilli algul laagrist ning suundus Nõukogude Venemaale, kus oli Solikamskis laste töökommuuni juht.
1918. aastal Eesti Töörahva Kommuuni väljakuulutamisel, kutsuti Nikolai Riuhkrand tagasi Eestisse ja 12. detsembril 1918 määrati ta Virumaa TSN Täitevkomitee liikmeks ja selle haridusosakonna juhatajaks. 
1919. aasta 27. jaanuaril astus vabatahtlikult Eesti Töörahva Kommuuni Punaarmeesse ja määrati Eesti Kommunistliku Tagavara kütipolgu pataljonikomandöriks, siis oli roodukomandör, siis Marienburgi rindel 1. Eesti Kütidiviisi 5. Võru polgu komandör (12. aprillist). Osales osales Eesti Vabadussõja Narva, Jamburgi, Oudova ja Pihkva lahingutes. 
Seejärel sõdis Vene kodusõjas Lõunarinde Orjoli–Kurski–Belgorodi–Izjumi–Mariupoli ruumis ja Tsaritsõni rindel Eesti kütivägede Eesti kütidiviisi 1. brigaadi komandörina Anton Denikini ja Peter von Wrangelli vägede vastu. Eesti Kütidiviisi likvideerimise järel teenis Riuhkrand Ukraina Nõukogude Tööarmee 2. brigaadi komandörina ja pärast Kodusõda töötas Riuhkrand aasta Petrogradis pedagoogilisel tööl, seejärel diplomaadina (Soome suunal).
1924. aastal Nikolai Riuhkrand, varjunime Nikolai Ridolini nime all, võttis osa 1. detsembri riigipöördekatse ettevalmistamisest Eestis. Ridolin jäigi hiljem jäigi tema pärisnimeks. 
1925. aastast peale töötas Vene SFNV ja NSV Liidu tollisüsteemis Pihkvas, Bakuus ja Kesk-Aasias, juhtides tollivalitsusi. 1937. aastal lõpetas Taškendi ülikooli, 1938. aastal oli Usbeki NSV riigipanga vabariikliku kontori juhataja.
Nikolai Ridolin represseeriti nõukogude võimu poolt ja suri 10. oktoobril 1943 vangilaagris südamepuudulikkusse. Nikolai Ridolin rehabiliteeriti 1956. aastal.
Mälestuse jäädvustamine.
Eesti NSV ajal avati Nikolai Riuhkrand-Ridolini mälestuseks mälestustahvel Kingissepas Suur-Põllu tänav 4 hoonel.
Alexander Vilenkin

Alexander Vilenkin (ukraina keeles Олександр Віленкін "Oleksandr Vilenkin"; sündinud 13. mail 1949 Harkivis) on Ukrainast pärit ameerika füüsikateoreetik ja kosmoloog.
Ta on lõpetanud 1971. aastal Gorki-nimelise Harkivi Riikliku Ülikooli füüsikateaduskonna. 1976. aastal emigreerus ta Ameerika Ühendriikidesse, kus kaitses aasta hiljem Buffalo Ülikoolis doktoritöö (PhD). 1978. aastal asus tööle Tuftsi Ülikooli, kus hiljem sai professoriks ja kosmoloogia instituudi direktoriks.
Vilenkini uurimistöö hõlmab teoreetilise kosmoloogia temaatikat. Tema peamised uurimissuunad on kosmiline inflatsioon, tumeenergia, kosmilised stringid ja monopoolused, kvantkosmoloogia ning multiversum. Ta on Borde-Guthi-Vilenkini teoreemi kaasautor (2003).
Andrei Põld

Andrei Põld (7. juuli 1891 Uuemõisa vald Saaremaa – 1921 Lõuna-
Venemaa) oli eestlasest sõjaväelane Venemaa keisririigis ja Punaarmees.
Andrei Põld sündis 1891. aastal Saaremaal, lõpetas Kuressaare linnakooli, õppis Tallinna reaalkoolis ja lõpetas Vilno sõjakooli. Teenis Venemaa keisririigi 135. jalaväediviisis staabikaptenina. Jaanuari lõpul 1918, kui Eestimaa Nõukogude Täitevkomitee sõjaväe osakond alustas 1. Tallinna Punase Polgu formeerimist, astus Punakaarti.
Saksa vägede mandri-Eesti okupeerimisel 23. veebruaril 1918 juhatas Punakaardi Keila lahingut, Punakaartlaste eesmärk oli tõkestada sakslaste edasiliikumine Tallinna suunas. 
Hiljem oli Andrei Põld Eesti kütivägede polgukomandör ja brigaadi staabiülem. Eesti kütidiviisi 2. brigaadi komandörina sõdis Vene kodusõjas Anton Denikini vägede vastu. 
Andrei Põld uppus 1921. aastal Lõuna-Venemaal.
Lvivi-Varssavi loogikakoolkond

Lvivi-Varssavi koolkond oli mõjukas mõttesuund Poola filosoofias, loogikas, psühholoogias ja semiootikas.
Koolkond tegutses peamiselt XX sajandi esimesel poolel. 
Koolkonna rajajaks oli Kazimierz Twardowski. Koolkonda kuulusid Alfred Tarski, Kazimierz Ajdukiewicz, Stanisław Leśniewski, Jan Łukasiewicz, Mieczysław Wallis jpt.
Alfred Tarski

Alfred Tarski (sünninimi Alfred Teitelbaum; 14. jaanuar 1901 Varssavi – 26. oktoober 1983 Berkeley, California) oli poola loogik ja matemaatik.
Ta oli Lvivi-Varssavi loogikakoolkonna liige.
Ta õppis Varssavi Ülikoolis. Ta emigreerus Ameerika Ühendriikidesse aastal 1939 ning töötas seal California Ülikoolis Berkeleys.
Obertraun

Obertraun on vald ("Gemeinde") Austrias Ülem-Austria liidumaal Gmundeni ringkonnas.
Obertraun on küla Salzkammerguti piirkonnas, Hallstatti järve ja Hoher Dachsteini lähedal. See on populaarne puhkusesihtkoht, kus pakutakse selliseid tegevusi nagu talvel suusatamine ja lumelauasõit ning suvel mägirattasõit, ujumine ja süstasõit.
Ajalugu.
Olles algselt Baieri hertsogkonna osa, sai Obertraun 12. sajandil Austria hertsogkonna osaks. See oli Napoleoni sõdade aja mitu korda okupeeritud. See on Ülem-Austria osa 1918. aastast ja autonoomne 1921. aastast (olles varem olnud Hallstatti osa).
15. aprillil 1954 eksisid õpetaja ja neliteist õpilast lähedalasuval mäel matkamisel ja külmusid kõik surnuks.
Kliima.
Dachstein Krippensteini suusapiirkonna jaoks on ilmajaam, mis asub 2050 m kõrgusel.
Turism.
1895. aastal asutati "linna kaunistamise ja turismi edendamise ühendus", mis oli Obertrauni turismi alguspunkt. Esimesed turistid saabusid linna sel suvel. 1947. aastal alustati Dachsteini köisraudtee ehitamist.
Ohlsdorf (Ülem-Austria)

Ohlsdorf on vald ("Gemeinde") Austrias Ülem-Austria liidumaal Gmundeni ringkonnas.
Rheubarbariboletus

Rheubarbariboletus on puravikulaadsete seltsi puravikuliste sugukonda kuuluv perekond seeni.
Diplocystidiaceae

Diplocystidiaceae on puravikulaadsete seltsi kuuluv sugukond seeni.
Pinsdorf

Pinsdorf on vald ("Gemeinde") Austrias Ülem-Austria liidumaal Gmundeni ringkonnas.
Läbi valla voolab Aurachi jõgi. Asula lähiümbruses on mitmeid märkimisväärseid mägesid, sealhulgas "Pinsdorfberg", "Gmundnerberg", "Vöcklaberg" ja "Kronberg".
Valda kuuluvad järgmised 10 küla (sulgudes rahvaarv 1. jaanuaril 2018):
Ajalugu.
"Bauernhügel" on obeliskistiilis mälestusmärk Pinsdorfis, mis on ehitatud austust avaldama inimestele, kes hukkusid jõhkras Gmundeni lahingus Baieri asehalduri Adam Graf von Herbertstorffi ja Pinsdorfis elanud talupidajate vahel (Ülem-Austria talurahvsõda). Põllumehed võitlesid vastureformatsiooni vastu. Mälestusmärgil olev tahvel märgib, et künka alla on maetud tapetud talunike säilmed (vaata ka vappi).
Paxillus ammoniavirescens

Paxillus ammoniavirescens on seen vahelikuliste sugukonnas.
Aurach (Ager)

Aurach [ˈaʊ̯ʁax] on jõgi Austrias Ülem-Austria liidumaal.
Jõgi saab alguse Höllengebirge Hochleckenkogeli mäe piirkonnast ja voolab läbi metsarikka Aurachi oru, mis ulatub läbi Altmünsteri (Neukirchen, Reindlmühl, Finsterau) ja Pinsdorfi (Kufhaus) valdade. Pärast Aurachi orust väljumist voolab jõgi edasi läbi Eel-Alpide Aurachkircheni (Ohlsdorf) kaudu kuni Wankhamini (Regau), kus see suubub Ageri jõkke.
Fuscoboletinus

Fuscoboletinus on puravikulaadsete seltsi kuuluv perekond seeni.
Roitham am Traunfall

Roitham am Traunfall (enne 2016. aasta detsembrit lihtsalt Roitham) on vald ("Gemeinde") Austrias Ülem-Austria liidumaal Gmundeni ringkonnas.
Roitham am Traunfall jaguneb järgmisteks osadeks: Watzing, Außerpühret, Außerroh, Oberbuch, Mitterbuch, Palmsdorf ja Wangham.
Sankt Konrad

St. Konrad (või Sankt Konrad) on vald ("Gemeinde") Austrias Ülem-Austria liidumaal Gmundeni ringkonnas.
Sankt Konrad on Salzkammerguti puhkeala osa. See asub Trauni järve ja Almi oru vahel. U. 51 % valla territooriumist on kaetud metsaga ja 44 % on haritav maa.
Pico do Jabre

Pico do Jabre on mägi Brasiilias Paraíba osariigis.
1197 meetri kõrgune Pico do Jabre on Paraíba osariigi kõrgeim mägi.
Maxence Lacroix

Maxence Guy Lacroix (sündinud 6. aprillil 2000 Villeneuve-Saint-Georges'is) on Prantsusmaa jalgpallur, kes mängib keskkaitsjana Inglismaa Premier League'i klubis Crystal Palace.
2017. aastal sõlmis ta profilepingu Prantsusmaa klubiga Sochaux-Montbéliard. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta Prantsusmaa esiliigas 2018. aasta detsembris.
Aastatel 2020–2024 mängis Lacroix Saksamaa kõrgliigaklubis VfL Wolfsburg.
2024. aasta augustis sõlmis ta viieaastase lepingu Crystal Palace'iga. Ta liitus Crystal Palace'is taas peatreener Oliver Glasneriga, kes juhendas Wolfsburgi esimesel hooajal, kui Lacroix seal mängis. Inglismaa kõrgliigas lõi esimese värava 7. detsembril 2024 mängus Manchester City vastu.
Aastatel 2016–2019 mängis Lacroix Prantsusmaa noortekoondistes.
Aleksander Reimets

Aleksander Reimets (vene k. "Александр Рейметс") (7. juuli 1891 Sindi – 1949) oli eestlasest kommunist ja sõjaväelane Punaarmees.
Aleksander Reimets sündis 1885. aastal Sindis. 1909. aastast sidus end Venemaa Sotsiaaldemokraatliku Töölispartei enamlastega. Oli keelatud poliitilise tegevuse eest sunnitööl ja asumisel. 
Saksa vägede mandri-Eesti okupeerimisel, lahkus koos Balti laevastikuga Helsingi kaudu Petrogradi, kus oli Eesti kütivägede organiseerimise nõukogus ja kuulus 1. Tallinna Eesti kommunistlikku kütipolku. Osales 1918. aasta 13-15. juulil toimunud VK(b)P Eesti sektsioonide konverentsil Moskvas.
Vene kodusõjas oli ta 1918. aasta oktoobrist 1. Tallinna eesti kommunistliku kütipolgu komissar, Eesti Punaarmee 1. Eesti Kütidiviisi diviisikomissar ja Eesti kütivägede Üksiku Eesti Kütibrigaadi komissar, Eesti Kütidiviisi diviisikomissar.
Alates 1929. aastast töötas sotsiaalkindlustuse süsteemis NSV Liidus. 
Aleksander Reimets suri 1949. aastal.
Dean Stockwell

Robert Dean Stockwell (5. märts 1936 Los Angeles, California – 7. november 2021 Ranchos de Taos, New Mexico) oli USA näitleja.
Ta sõlmis juba lapsena lepingu filmikompaniiga Metro-Goldwyn-Mayer. Oma esimesed tuntumad rollid tegi Stockwell filmides "Ankrud hiivata!" ("Anchors Aweigh"), "The Green Years" (1946), "Džentelmenlik kokkulepe" ("Gentleman's Agreement"; 1947), "The Boy with Green Hair" (1948) ja "Kim" (1950). Noore täiskasvanuna mängis ta 1957. aastal peaosa Broadway näidendis "Compulsion" ja selle 1959. aasta filmiversioonis ("Sund") ning 1962. aastal mängis ta filmis "Long Day's Journey into Night" – rollide eest neis filmides pälvis Stockwell koos mõlema filmi teiste meespeaosatäitjatega Cannes'i filmifestivalil auhinna parima meespeaosa eest. Rolli eest inglise kirjaniku D. H. Lawrence'i romaanil põhinevas filmis "Pojad ja armastajad" ("Sons and Lovers"; 1960) sai ta Kuldgloobuse nominatsiooni parima meespeaosa eest draamafilmis.
Ta mängis kõrvalosi muuhulgas sellistes filmides nagu "Düün" ("Dune"; 1984), "Paris, Texas" (1984), "Elada ja surra Los Angeleses" ("To Live and Die in L.A."; 1985), "Sinine samet" ("Blue Velvet"; 1986), "Beverly Hillsi võmm 2" ("Beverly Hills Cop II"; 1987) ning " ("Tucker: The Man and His Dream"; 1988). Kriitikute tunnustuse pälvis tema roll filmis "Paari pandud maffiaga" ("Married to the Mob"; 1988), mis tõi talle parima meeskõrvalosatäitja Oscari nominatsiooni. Hilisemad osatäitmised olid filmides "Mängumees" ("The Player"; 1992), "Presidendi lennuk" ("Air Force One"; 1997), "Vihmameister" ("The Rainmaker"; 1997) ja "Mandžuuria kandidaat" ("The Manchurian Candidate"; 2004).
Stockwelli tuntumad telerollid olid kontradmiral Al Calavicci ulmesarjas "Ajahüpe" ("Quantum Leap"; 1989–1993), mereväe sekretär Edward Sheffield draamasarjas "JAG" (2002–2004) ja John Cavil ulmesarjas "Lahingulaev Galaktika" ("Battlestar Galactica"; 2006–2009). Roll sajas "Ajahüpe" tõi talle ühe Kuldgloobuse auhinna, lisaks nomineeriti ta neljal korral Primetime Emmyle. Tänu rollidele sarjades "Ajahüpe" ja "Lahingulaev Galaktika" osales Stockwell mitmetel ulmekonverentsidel.
Eduka filmikarjääri eest sai Stockwell 1992. aastal Hollywoodi kuulsuste alleele omanimelise tähe.
Aleksander Jea

Aleksander Jea (vene keeles "Александр Йеа"; 26. juuni 1888 Sindi – 1937) oli eestlasest kommunist ja sõjaväelane Punaarmees.
Aleksander Jea sündis 1888. aastal Tallinnas töölisperekonnas. 
1905. aastast liitus Aleksander Jea Venemaa Sotsiaaldemokraatliku Töölispartei enamlastega ja osales illegaalses poliitilises tegevuses. 1914. aastal mobiliseeriti Esimeses maailmasõjas armeesse, 1917. aastast teenis Tagavarapataljonis Tartus, kus võttis aktiivselt osa nõukogude võimu kehtestamisest, organiseerides Punakaarti ja oli 1917. aasta oktoobris Tartu sõjarevolutsioonikomitee esimehe asetäitja. 
Osales 1918. aasta 13-15. juulil toimunud VK(b)P Eesti sektsioonide konverentsil Moskvas. Vene kodusõjas oli ta 1918. aastast Eesti kütivägede esimene 1. Tallinna eesti kommunistliku kütipolgu komissar, 2. Viljandi Eesti kommunistliku kütipolgu komissar, kellega osales 1918. aastal Eesti Vabadussõja Kulgu-Joala-Narva lahingus. 13.-14. jaanuaril 1919 vahetult enne Tartu vabastamist Eesti Rahvaväe 2. diviisi poolt pandi Kompanii tänaval endise Tartu Krediidikassa keldris, Tartu Krediidikassa massimõrv. Surmaotsuse viis täide 2. Viljandi Eesti kommunistliku kütipolgu võitlejatest moodustatud karistussalk, mida juhtis komissar Aleksander Jea. Sama salk oli toime pannud kaks päeva varem aset leidnud hukkamised Elistvere vallas. Kokku kuulus selle koosseisu 117 meest.
1919. aastast Eesti kütidiviisi 1. brigaadi komissar ning seejärel Eesti Kütidiviisi I brigaadi komissar. 
Pärast sõda töötas Aleksander Jea Vene SFNV Siseasjade Rahvakomissariaadi asutustes. 
Aleksander Jea hukati nõukogude võimu poolt 1937. aastal, NSV Liidus toimunud eesti kommunistide sisemise võimuvõitluse käigus, nn Fontannikute süüasjas.
SpaceX Crew-7

SpaceX Crew-7 oli NASA Erameeskondade programmi seitsmes operatiivne lend ja Crew Dragoni kosmoselaeva üheteistkümnes kosmoselend. 
Missioon startis 26. augustil 2023. Crew-7 missioon toimetas Rahvusvahelisse Kosmosejaama (ISS) neli meeskonnaliiget, kuhu kuulusid NASA astronaut Jasmin Moghbeli, ESA astronaut Andreas Mogensen, JAXA astronaut Satoshi Furukawa ja Roskosmose kosmonaut Konstantin Borisov. Mogensen oli esimene mitteameeriklasest Crew Dragoni piloot.
Missioon lõppes 12. märtsil 2024 Crew Dragon Endurance'i maandumisega Mehhiko lahte.
Anu Vissel

Anu Vissel (sünninimi Anu Zirk; 16. detsember 1952 – 6. september 2005) oli eesti folklorist.
1971. aastal lõpetas ta Nõo Keskkooli. 1977. aastal lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli eesti keele ja kirjanduse osakonna. 1997. aastal kaitses ta Tartu Ülikoolis magistritöö "Traditsiooniline ja uuenduslik tänapäeva eesti laste liikumismängudes". 2004. aastal kaitses ta doktoritöö "Lastepärimus muutuvas ühiskonnas".
Aastatel 1977–1978 töötas ta Eesti NSV Teaduste Akadeemia Fr. R. Kreutzwaldi nimelise Kirjandusmuuseumi rahvaluuleosakonna rahvamuusika sektori juhatajana, seejärel aastatel 1978–1986 Keele ja Kirjanduse Instituudi rahvamuusika sektori nooremteadurina ning aastatel 1986–1999 samas teadurina. Aastatel 2000–2005 oli ta Eesti Kirjandusmuuseumi etnomusikoloogia osakonna teadur.