tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
WebGL

WebGL ehk Web Graphics Library on JavaScripti rakendusliides, mis aitab renderdada interaktiivset 2D- ja 3D-graafikat läbi veebibrauseri ilma pistikprogrammideta. 
WebGL-i elemente saab segada kokku HTML-elementidega ning kompositeerida teiste osadega lehest või lehe taustast. WebGL programmid koosnevad kontrollkoodist, mis on kirjutatud JavaScriptis, ning varjutaja koodist, mis on kirjutatud C ja C++ keeltega sarnases ESSL-is ("OpenGL ES Shading Language"), ning WebGLi käitatakse arvuti graafikakaardi abil. WebGL-i haldab mittetulundusühendus Khronos Group.
WebGL põhineb OpenGL ES-i programmil ning kasutab HTML5 lõuendi elementi, ning sellele pääseb ligi läbi dokumendi objektimudeli (DOM) liideste. Kuna tegemist on JavaScripti rakendusliidesega, pärinevad WebGL-i mälukoristusvahendid JavaScriptist.
Ajalugu.
WebGL kasvas välja eksperimentaalsest tarkvarast Canvas 3D, mille arendamisega tegeles Mozillas Vladimir Vukićević. Vukićević demonstreeris Canvas 3D prototüüpi esimest korda 2006. aastal. 2007. aasta lõpuks olid oma implementatsioonid Canvas 3D-st loonud nii Mozilla kui ka Opera.
Canvas 3D põhjal alustas mittetulundusühing Khronos Group 2009. aasta algul töörühma WebGL Working Group, milles osalesid ka Apple, Google, Mozilla, Opera ja teised.
 WebGL spetsifikatsiooni versioon 1.0 ilmus 2011. aasta märtsis.
Versiooni 2.0 loomine algas 2013. aastal ning spetsifikatsioon ilmus 2017. aasta jaanuaris. Esimesed implementatsioonid WebGL versioonist 2.0 olid Firefoxi versioonis 51, Chrome'i versioonis 56 ja Opera versioonis 43.
Tarkvara.
WebGL on tänapäevastes veebibrauserites laialdaselt toetatud. Siiski võib selle kättesaadavus oleneda ka riistvaralistest teguritest, eelkõige seoses graafikakaardiga. WebGL ametlikul veebisaidil leidub lihtne test, mis aitab kindlaks teha, kas WebGL on toetatud. Detailsemat infot WebGL implementatsiooni ja muu kohta leiab kolmandate osapoolte loodud veebilehtedelt.
Kasutus ja pistikprogrammid.
Tõhususe parandamine.
WebGL on iseenesest madaltasemeline, mistõttu on temaga kiire 3D-graafika loomine üpriski keeruline, seetõttu on loodud mitmeid teeke, mis aitavad 3D-graafika loomisele kaasa. Mõned teegid, mis lisavad kõrgetasemelisi funktsioone, on näiteks A-Frame, Babylon.js, PlayCanvas, three.js, OSG.JS ja CopperLicht.
Mängumootorid.
WebGL-i jaoks on loodud ka mängumootoreid nii 2D- kui 3D-graafikaga veebimängude loomiseks. Nii Unreal Engine 4 kui ka Unity mängumootor töötavad WebGL-iga, samuti on loodud WebGL-ile spetsiaalseid mängumootoreid, nagu PlayCanvas.
2D-graafikale orienteeritud teekide, näiteks Cocos2d või Pixi.js, eelis on ka see, et neil on võimalik kasutada WebGL-i puudumise korral tagavarana ka HTML5 lõuendi elementi.
Locquignol

Locquignol on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Avesnes-sur-Helpe'i kantonis.
Taft

Taft on tihe siledapinnaline labases siduses kangas, mis algselt oli kootud siidist, kuid tänapäeval tehakse seda ka tehiskiududest, näiteks viskoos-, atsetaat- või polüesterkiust.
Omadused.
Tafti iseloomustab suur koe- ja lõimelõngade tihedus, mis annab sileda ja jäigalt hoidva kanga. Tafti lõim on tihedam kui kude, seetõttu on riidel peened põikijooned. Taft kuulub raskemate siidkangaste hulka, on tuhmi läikega ja mõjub luksuslikult.
Louvignies-Quesnoy

Louvignies-Quesnoy on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Avesnes-sur-Helpe'i kantonis.
Marbaix

Marbaix on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Avesnes-sur-Helpe'i kantonis.
Maresches

Maresches on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Avesnes-sur-Helpe'i kantonis.
Maroilles

Maroilles on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Avesnes-sur-Helpe'i kantonis.
Neuville-en-Avesnois

Neuville-en-Avesnois on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Avesnes-sur-Helpe'i kantonis.
Orsinval

Orsinval on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Avesnes-sur-Helpe'i kantonis.
Petit-Fayt

Petit-Fayt on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Avesnes-sur-Helpe'i kantonis.
Poix-du-Nord

Poix-du-Nord on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Avesnes-sur-Helpe'i kantonis.
Potelle

Potelle on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Avesnes-sur-Helpe'i kantonis.
Preux-au-Bois

Preux-au-Bois on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Avesnes-sur-Helpe'i kantonis.
Pluviaal (riietus)

Pluviaal (ladina keeles "pluviale" sõnast "pluvia" – 'vihm') ehk koorimantel (ka "kappa" või "vesprimantel") on poolringikujuline, iseloomuliku kujunduse ja kaunistustega ning soovitatavalt kirikuaasta liturgilises värvis avar keep.
Pluviaal on eelkõige tuntud kui piiskopimantel, kuid koorimantlit võib kasutada ka preester pidulikel talitustel ja palvustel. Nimetus näitab pluviaali pärinemist antiiksest vihmamantlist.
Kirjeldus.
Pluviaal on poolringikujuline keepmantel, kunagisest mantlikapuutsist arenenud suure kilbikujulise detailiga seljal. Vaimuliku õlgadel olles ulatub pluviaal umbes poolde säärde. Erinevalt kaasulast on pluviaal alati eest avatud, selle hõlmad on rinnal kinnitatud sõlega või agraffkinnisega. Sirgeid hõlmu kaunistab tavaliselt lai tikandiga serv ja kilpjas detail seljal on samuti rikkalikult tikandiga kaunistatud.
Säilinud pluviaalid on enamasti valmistatud siidkangaist.
Pluviaali kannavad vaimulikud protsessioonidel ja pidulikel talitustel väljaspool missat, missal kannab seda ülemdiakoni ülesandeid täitev vaimulik. Et pluviaali kantakse alati siis, kui suitsutatakse viirukit, on pluviaali saksa keeles nimetatud suitsutusmantliks ("Rauchmantel"). Traditsiooniliselt on pluviaal roomakatoliku ja anglikaani kirikus kasutatav riietusese, kuid ka luteri kirik on selle oma tseremooniatel kohati kasutusele võtnud.
Ajaloost.
Ilmaliku rõivana oli pluviaal algselt kapuutsiga varustatud keep, mida kandsid nii mehed kui ka naised kaitseks vihma eest. Liturgiliseks rõivaks hakkas pluviaal kujunema 8. sajandil ja 11. sajandil oli muutunud üldkasutatavaks. 13. sajandiks oli pluviaal astunud kaasula asemele kõigis muudes kiriklikes toimingutes peale missa.
Murel Aav

Murel Aav (kuni 1975. aastani Murel Puusild; 14. detsember 1945 Võhma – 23. juuni 1999 Tallinn) oli eesti näitleja.
Ta lõpetas 1964. aastal Viljandi 1. Keskkooli ja 1968. aastal Draamateatri õppestuudio. Töötas aastatel 1968–1982 Endlas näitlejana, hiljem oli Filharmoonias administraator.
Isiklikku.
Murel Aav oli alates 1975. aastast abielus Tõnu Aavaga. Nende poeg Kristo-Martin Aav töötab IT-valdkonnas.
Prisches

Prisches on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Avesnes-sur-Helpe'i kantonis.
Juhan Hallikmaa

Juhan Hallikmaa (20. märts 1943 Rakvere – 9. aprill 2017 Tapa) oli Eesti, Läti ja NSV Liidu laskesportlane ning Kaitseliidu malevapealik.
Ta lõpetas 1961. aastal Tapa 1. Keskkooli ja 1965. aastal lennutehnilise kooli Riias. 
Seoses ajateenistusega Nõukogude sõjaväes läks ta 1962. aastal Läti NSV-sse ning oli seal sõjaväeteenistuses kuni 1988. aastani (1983. aastal sai majoriks).
1991. aastast elas Tapal. Oli aastatel 1993–1994 Kaitseliidu Viru maleva pealik.
Sportlasena.
Treeninguid alustas koolipäevil 1956. aastal Artur Tarto ja Heino Reisbergi juhendamisel. 
Oli aastatel 1962–1986 kokku 28-kordne Läti NSV meister ja kuulus aastatel 1962–1987 Läti NSV koondisse. 
Kuulus aastatel 1972–1981 NSV Liidu koondisse. Tuli 1981. aastal meeskondlikult Euroopa meistriks vabapüssist püstiasendis laskmises, kogusummas (3 x 40 lasku) hõbehõbemedali ja põlvelt laskmises pronksmedali. 1975. aastal tuli individuaalselt NSV Liidu meistriks väikepüssist püstiasendis laskmises. Võitis rohkesti ka muid medaleid.
Moscow Mule

Moscow Mule (inglise keelest "Moskva muul"; ka Vodka Buck, "viina buck") on kokteil, mis valmistatakse viinast, teravast ingveriõllest ja laimimahlast ning garneeritakse laimiviiluga.
Moscow Mule'i serveeritakse tavaliselt külmalt vaskkruusist, mis muutub joogist külmaks. Mõned terviseasjatundjad on soovitanud kokteili serveerimiseks mõeldud vaskanumate sisepinna katta nikli või roostevaba terasega, ehkki ei ole kindel, kui suur oht oleks Moscow Mule'i joojatel vasemürgistust saada.
Etioopia Rahvademokraatlik Vabariik

Etioopia Rahvademokraatlik Vabariik (ERDV; amhara keeles የኢትዮጵያ ሕዝባዊ ዲሞክራሲያዊ ሪፐብሊክ, "Ye-Ītyōṗṗyā Həzbāwī Dīmōkrāsīyāwī Rīpeblīk") oli kommunistlik riik tänapäeva Etioopia Demokraatliku Liitvabariigi ja Eritrea Riigi aladel aastatel 1987–1991.
Marksistlik-leninistlik üheparteiline Etioopia RDV rajati veebruaris 1987, kui jõustus 1987. aasta Etioopia põhiseadus, mis oli kolm nädalat tagasi rahvahääletusel vastu võetud. Aastast 1974 ajutise valitsusena võimul olnud sõjaväehunta Derg tahtis riigi tsiviilvõimule üle viia ning 1984. aastal, pärast viit aastat ettevalmistusi, kuulutati välja sotsialistlik vabariik. Riiki hakkas juhtima samal aastal rajatud Etioopia Tööpartei (ETP), mille peasekretäriks sai Dergi esimees Mengistu Haile Mariam. Etioopia RDV väljakuulutamisega saadeti Derg "de jure" laiali, kuid see jäi "de facto" võimule kuni septembrini, kui uus valitsus pärast juunis korraldatud valimisi ametisse astus. Uues valitsuses olid peamiselt endised Dergi liikmed, Mengistu oli nii Etioopia president kui ka ETP peasekretär.
Etioopia RDV valitsus oli sarnaselt teiste kommunistlike riikidega jõustruktuuride abil "de facto" väga tsentraliseeritud. "De jure" oli riigi kõrgeim võimuorgan parlament Rahvusshengo. President oli nii riigi kui valitsuse juht ning tal olid laiad seadusandlikud ja täidesaatvad volitused. President oli Riiginõukogu, mis tegi istungjärkude vahelisel ajal Rahvusshengo tööd, esimees. "De facto" ei olnud parlamendil erilist võimu ning seadusandlus sündis ETP-s ning selle poliitbüroos. Kuna Mengistu oli nii riigi kui partei juht, oli ta sisuliselt diktaator. ETP Poliitbüroosse kuulusid peamiselt endised Dergi liikmed. "De jure" olid kõik isikuvabadused põhiseadusega tagatud, kuid "de facto" rikkus valitsus sisuliselt kõiki inimõigusi.
Dergi ajast pärandus Etioopia RDV-le palju probleeme, nagu riiki 1980. aastate esimesel poolel räsinud näljahäda, sõltuvus välisabist ja ülemaailmne kommunismi lagunemine. Nõukogude Liit lõpetas Etioopiale abi andmise 1990. aastal ning mässulised võtsid Etioopia kodusõja ja Eritrea vabadussõjas aina suurema osa riigist enda kontrolli alla. Mengistu põgenes riigist mais 1991, nädal pärast tema eksiiliminekut vallutas Etioopia Rahvarevolutsiooniline Demokraatlik Rinne Addis Abeba ning kuulutas välja Ajutise Valitsuse.
Eritrea provints

Eritrea provints oli Etioopia provints riigi põhjaosas. Selle keskus oli Asmara. Aastal 1991 iseseisvus provints Eritrea riigina, sellele eelnes 30 aastat kestnud vabadussõda.
Provintsi esimene kindralkuberner oli Abiye Abebe (1962–1964) ja viimane Tesfaye Gebre Kidan (1989–1991).
Tungal (kirjastus)

Tungal oli (1993–2001) Tartus tegutsev kirjastus.
Eesti esimeste kooperatiivide seas registreeriti 1993 aastal Tartu rajooni täitevkomitees eestlaste vabadusvõitlust edendav kirjastuskooperatiiv "Tungal". Tungal oli ühemehe kirjastus, mille asutajaks oli Mart Arold.
Kirjastuse esimeseks raamatuks oli Hando Runneli isamaaluule, mis trükiti Heidemanni nimelises trükikojas. Hiljem trükiti Ivar Kallioni karikatuurikogumikke ja publitsistikat kommunistidest ja nende poolt korda saadetud kuritegudest.
Välisviited.
Õhtuleht 14. juuli 2007 - "Härra Rüütel, mul on uued raamatud kommunistide kuritegudest. Lugege, mida nad, kuradid, tegid!"
Operatsioon Independencia

Operatsioon Independencia (hispaania keelest operatsioon Iseseisvus) oli Argentina sõjaväe operatsioon 1975. aastal Tucumáni provintsis Argentinas. Operatsiooni sihiks oli purustada provintsis mässama hakanud guevaristlik Rahva Revolutsiooniarmee. See oli räpase sõja kõige laiaulatuslikum operatsioon.
Veebruar 2022

Veebruar 2022, kroonika.
2022. aasta veebruar algas teisipäeval ja lõppes 28 ööpäeva hiljem esmaspäeval.
Fēlikss Cielēns

Fēlikss Cielēns (7. veebruar 1888 Alderi – 10. juuli 1964 Stockholm) oli Läti jurist, poliitik, kirjanik ja ühiskonnategelane. Ta oli aastatel 1926–1928 Läti välisminister, samuti asutava kogu ja kõigi nelja sõjaeelse seimi liige. Ta oli Läti Sotsiaaldemokraatliku Töölispartei liige ja Läti Kesknõukogu 17. märtsi 1944 memorandumi autor.
Ta sündis 7. veebruaril 1888 Ādaži kihelkonna Alderi mõisas. Ta lõpetas Riia Aleksandri Poeglaste Gümnaasiumi. Aastatel 1906–1910 õppis ta Peterburi ülikooli õigusteaduskonnas ja seejärel mitu semestrit Pariisis Sorbonne'i ülikoolis.
1903. aastal asus ta tööle sotsiaaldemokraatide põrandaalustes seltsides. 1904. aastal ühines ta Läti Sotsiaaldemokraatliku Töölisparteiga. Ta oli üks 1905. aasta revolutsiooni osalisi, pidas kõnesid, oli üks organiseerijaid. Võttis osa mitmest lahingust. 1906. aastal mõisteti ta tagaselja surma. Sama aasta jaanuaris arreteeriti Marģers Skujenieks ja Voldemārs Salnais. Vabastati kautsjoni eest. Ta oli propagandist Riia ja Peterburi sotsiaaldemokraatlikes organisatsioonides. Ta läks 1910. aastal Lääne-Euroopasse ning elas lühikest aega Brüsselis, Bernis, Pariisis ja mujal. Varjunimede (F. Cinis, Cis F. Cns jt) all ilmus tema rahvusvahelise poliitika teemalisi artikleid ajalehtedes Arodnieks, Jaunā Dienas Lapa, Jaunais Vārds, Domas jne.
1917. aasta sügisel naasis emigratsioonist ja elas Petrogradis. 1918. aastal siirdus ta Siberisse, kus Läti Siberi ja Uurali Rahvusnõukogu saatis ta Pariisi, et osaleda Läti delegatsioonis Pariisi rahukonverentsil. Tuli tagasi augustis 1919. Ta on mõnda aega töötanud välisministeeriumis nõunikuna. Läti Sotsiaaldemokraatlik Töölispartei delegeeris Cielēnsi tööle Rahvanõukogusse – Läti Vabariigi Ajutisse Parlamenti.
Valiti 1920. aastal Asutavasse Kogusse. Töötanud välis-, õigus- ja põhiseaduskomisjonis. 1922. aastal valiti ta 1. seimi, kus ta töötas välisasjade, õigus-, avaliku õiguse ja avaliku halduse komisjonis. Valiti 1925. aastal 2. Seimi, töötas hariduse, organisatsiooni ning avaliku õiguse ja avaliku halduse komisjonis. Valiti 1928. aastal 3. Seimi, kuulus välisasjade, valimiste keskkomisjoni, õigus- ning avaliku õiguse ja avaliku halduse komisjonidesse. Valiti 1931. aastal 4. Seimi, kuulus välisasjade, keskvalimis-, õigus-, mandaat-, avaliku õiguse ja karistusõiguse komisjonidesse.
1923. aastal oli ta välisminister Jānis Pauļuksi valitsuses. 1926. aastal sai temast Margers Skujenieksi valitsuse välisminister.
Aastatel 1933–1934 oli ta Läti saadik Prantsusmaal. Pärast 1934. aasta Läti riigipööret, kui Fēlikss Cielēns viibis Pariisis, võttis Kārlis Ulmanis talt Läti kodakondsuse. Selle tulemusena sunniti Cielēns ja tema perekond Prantsusmaale pagendusse. Teise maailmasõja ajal naasis Cielēns koos perega Lätti. Saksa okupatsiooni ajal osales ta Läti Kesknõukogu, rahvusliku vastupanuliikumise keskuse tegevuses. 1944. aasta mais läks ta pagulusse Rootsi.
Ta suri 10. juulil 1964 Stockholmis. 2001. aastal maeti Cielēns koos abikaasaga ümber Rainise kalmistule.
Philipp (Hachberg-Sausenberg)

Hachberg-Sausenbergi markkrahv Philipp (1454 – 9. september 1503) oli markkrahv Rudolf IV ja Marguerite de Vienne'i poeg. Philipp valitses aastatel 1487–1503 kui Hachberg-Sausenbergi markkrahv ja kui Neuenburgi krahv. 1466. aastast kutsus ta end Badenweileri isandaks.
Perekond.
Osana oma liidust Prantsusmaaga abiellus Philipp u. 1476. või 1478. aastal Savoia Amedeo IX tütre ja Prantsusmaa kuninga Louis XI õetütre Mariaga. Philippi surmaga hääbus Hachberg-Sausenbergi perekonna meesliin.
Philippi isa Rudolf IV oli alustanud läbirääkimisi pärimislepingu võimaluse üle Zähringite vanema liiniga (mille haru Rudolfi Hachberg-Sausenbergi liin oli), kes valitses Badeni markkrahvkonda. Philipp jätkas läbirääkimisi Christoph I-ga ja 31. augustil 1490 jõudsid nad vastastikuse pärimise kokkuleppele. Leping on tuntud kui "Röttelni kosjakaup". Selle lepingu taustaks oli see, et Christoph I kavatses oma poja ja pärija Philipp I naida Hachberg-Sausenbergi pärijanna Johannaga. See abielu ei saanud teoks Prantsuse kuninga poliitilise surve tõttu.
Tema tütar Johanna (u. 1485 – 1543) sai pärast oma isa surma 1503. aastal Neuenburgi krahvinnaks, samas Christoph omandas Sausenburgi, Röttelni, Badenweileri ja Schopfheimi. 1504. aastal abiellus Johanna Louis d'Orléans-Longueville'iga, kes ei olnud veel pärinud oma isa Longueville'i hertsogkonda ja sai "jure uxoris" nimeks "Marquis de Rothelin" (Rötteln) (pärast Johanna surma 1543. aastal sai tema poeg François tiitli "Marquis de Rothelin", alustades sellega Orléans-Rothelini kõrvalharu). Johanna ja Orléans-Longueville'i koda vaidlustasid Röttelni lepingu ning püüdsid koguda oma juhtumile toetust Šveitsi Solothurni, Luzerni, Fribourgi ja Berni kantonitest. Vaidlus lahenes 1581. aastal, kui Badeni koda maksis Orléans-Longueville'i kojale 225 000 kuldnat, kuid kindlustas 1584. aastal Christophi lapselapselapsele Baden-Durlachi markkrahvile Georg Friedrichile Sausenburgi, Röttelni ja Badenweilleri.
Territoriaalne võim.
1493. aastal kaotas Philipp oma territooriumid Burgundia krahvkonnas, kuna ta oli tihedalt seotud Prantsuse õukonnaga. Prantsuse kuningas määras ta siis Provence'i kuberneriks ja suursenešalliks.
Teised tegevused.
1474. ja 1475. aastal osales ta burgundlaste Neussi ja Nancy piiramistel; 1476. aastal võitles ta koos Charles Südiga Grandsoni ja Murteni lahingutes.
Pärast Charles Südi lüüasaamist 1477. aasta Nancy lahingus kaldus markkrahv Philipp Burgundiast eemale ja asus Prantsusmaa poolele, püüdes vältida oma Burgundia valduste kaotamist. 1484. aastal osales Philipp Prantsuse kuningas Charles VIII kroonimisel Reimsis.
Kuningas saatis Philippi läbirääkijaks Šveitsi. Philipp määrati Burgundia (millest oli pärast Nancy lahingut Prantsuse valdus saanud) marssaliks ja "Philipp de Hochberg", nagu teda Prantsusmaal kutsuti, avaldas seal poliitikale tugevat mõju. 1484. aastal määrati ta kammerhärraks ja 1489. aastal sai ta Prantsusmaa kuningliku nõukogu liikmeks. 1499. aastal võitles ta Prantsuse poolel, samas tema Röttelni alamad võitlesid keisriarmees.
1494. aastal avas Philipp oma Rötteln linnuses uue häärberi. Talle omistatakse ka Neuchâteli palee interjöör.
Jaak Henno

Jaak Henno (sündinud 16. augustil 1941) on eesti matemaatik.
Ta lõpetas aastal 1964 Tartu Riikliku Ülikooli füüsika-matemaatikateaduskonna arvutusmatemaatika erialal.
Loog

Loog on eesti perekonnanimi. 
1. jaanuari 2024. aasta seisuga on perekonnanimi Loog 94 mehel ja 94 naisel. Perekonnanimede levikult on Loog meeste puhul 896. ja naiste puhul 1019. kohal.
Perekonnanime Loog kandja on keskmiselt 42 aasta vanune (mediaanvanus on 43).
Kõige levinum on perekonnanimi Loog vanuserühmas 60–64, kus neid on 10 000 elaniku kohta 2,41, ja Põlva maakonnas, kus neid on maakonna 10 000 elaniku kohta 6,63..
Tartu semiootika suvekool

Tartu semiootika suvekool on aastast 1964 toimuv semiootikateemaliste konverentside sari. Neil kujunes 1960. aastail Tartu-Moskva semiootikakoolkond.
Neid nimetati ühtlasi 1960. ja 1970. aastail suvekoolideks sekundaarsete modelleerivate süsteemide alal. Esimesel kuuel korral oli töökeeleks vene keel, hiljem peamiselt inglise keel.
Robert Ivanov

Robert Ivanov (sündinud 19. septembril 1994 Helsingis) on Soome jalgpallur, kes mängib keskkaitsjana Saksamaa esiliigaklubis Eintracht Braunschweig ja Soome jalgpallikoondises.
2016. aastal liitus ta FC Honkaga, mille meeskonnas mängis Soome kõrgliigas esimest korda 2018. aastal.
2020. aasta septembris sõlmis ta kaheaastase lepingu Poola kõrgliigaklubiga Poznańi Warta.
2023. aasta juunis sõlmis ta kaheaastase lepingu Saksamaa esiliigaklubiga Eintracht Braunschweig.
Soome jalgpallikoondises tegi Ivanov debüüdi 8. jaanuaril 2019 sõprusmängus Rootsi vastu. Ta kuulus Soome koondisse 2021. aasta Euroopa meistrivõistlustel, kuid üheski mängus ta väljakule ei pääsenud.
Tema ema on ingerisoomlane ja isa venelane.
The Beatles (album)

The Beatles (tuntud ka kui The White Album) on ansambli The Beatles 1968. aastal välja antud topeltalbum. See on nende üheksas stuudioalbum. Album tuli Suurbritannias müügile 22. novembril ja USAs 25. novembril 1968.
Albumile on iseloomulik lugude suur stiililine varieeruvus.
Albumil on mitmeid biitlite tuntumaid lugusid, nagu ”Back in the U.S.S.R.”, ”Dear Prudence”, ”Ob-La-Di, Ob-La-Da”, ”While My Guitar Gently Weeps”, ”Happiness Is a Warm Gun” ja ”Blackbird”.
Tulemuslause

Tulemuslause ehk resultatiivlause on üks eesti lause põhitüüp, mis väljendab seisundimuutust. Tulemuslause tegevussubjektiks on lause algul seestütlevas käändes olev määrus ja grammatiliseks subjektiks muutuse tulemus.
Eesti keele tulemuslause omadused.
Tulemuslause teema moodustab seestütlevas käändes määrus, mis tähistab tegevussubjekti, ning reema koosneb resultatiivsust väljendavast tegusõnast ja muutuse sihti tähistavast alusest. Resultatiivsust väljendavateks tegusõnadeks on eesti keeles näiteks "saama, tulema, kasvama, arenema."
Tulemuslause võib olla ka küsi- või kõrvallause.
Tulemuslause on ehituselt sarnane kogeja-omajalausega, milles langevad samuti tegevussubjekt ja teema kokku, alus aga mitte. Normaallauses langevad kokku nii alus, tegevussubjekt kui ka teema ning olemasolulauses alus ja tegevussubjekt, aga mitte teema.
Tulemuslauset võib moodustada täislause asemel ka osastavas käändes oleva osaalusega. Eitava lause puhul on osaaluse kasutamine kohustuslik.
Tulemuslause teistes keeltes.
Tulemuslause soome keeles.
Eesti keelega sarnaselt moodustatakse tulemuslauset soome keeles, kus saavutatav seisund võib nimisõna kõrval olla ka omadussõnaline:
"Mei-stä             tulee                kuuluis-i-a ~ tanssijo-i-ta."
meie-         tulema-      kuulus- ~ tantsija-
Eesti keeles kasutataks omadussõnalise tulemuse puhul pigem normaallauset: „Me saame kuulsaks.“
Tulemuslause inglise keeles.
Inglise keeles tulemuslauset üldjuhul omaette lausetüübina ei käsitleta ning resultatiivsust seostatakse pigem perfektiivi, passiivi või kindlate sõna- või morfeemiklasside semantilise tähendusega. Küll aga on tähelepanu pälvinud resultatiivsed konstruktsioonid, millel on kindlaks määratud sõnajärg ja struktuur. Need koosnevad tüüpiliselt verbist, verbijärgsest nimisõnafraasist ja nn tulemusfraasist, milleks võib olla näiteks omadus- või määrsõnafraas.
"John"                "wipe-d            the table          clean."
John                pühkima- laud                 puhas
muutja             viis                  muutuja           tulemus"."
Tulemuslause jaapani keeles.
Jaapani keeles võib resultatiivsust märkida ka tegusõnaga – sel juhul moodustatakse liitverb, mille põhiosa tähistab saavutatavat seisundit ja teine osa muutmise viisi.
"John-ga           Mary-o          [uti-korosi]-ta."
John-      Mary-     tulistama-tapma-
muutja            muutuja          viis-tulemus
Notre-Dame-de-Bon-Secoursi kabel

Notre-Dame-de-Bon-Secoursi kabel (prantsuse keeles "chapelle Notre-Dame-de-Bon-Secours", inglise keeles "Notre-Dame-de-Bon-Secours Chapel") on roomakatoliku kabel Montréalis. See on linna üks vanimaid pühakodasid, see valmis Vana-Montréalis aastal 1771.
Talvike Mändla

Talvike Mändla (sündinud 1992) on eesti luuletaja.
2011. aastal lõpetas ta Tarvastu Gümnaasiumi kuldmedaliga.
2014. aastal lõpetas Tartu Ülikooli eripedagoogika bakalaureuseõppe.
2020. aastal lõpetas Tallinna Ülikooli sotsiaalpedagoogika ja lastekaitse magistriõppe.
Ta on töötanud Anne Noortekeskuse ürituste koordinaatorina ning tegutsenud vabatahtlikuna Gruusias ja Palestiinas. Töötab lastekaitsespetsialistina.
Jean-Charles Castelletto

Jean-Charles Castelletto (sündinud 26. jaanuaril 1995 Clamartis) on Prantsusmaal sündinud Kameruni jalgpallur, kes mängib keskkaitsjana Prantsusmaa kõrgliiga klubis Nantes ja Kameruni jalgpallikoondises.
Hooajal 2012–13 debüteeris ta Prantsusmaa esiliigas AJ Auxerre'i meeskonnas.
2015. aastal liitus ta Belgia kõrgliiga klubiga Club Brugge. Hooaja 2015–16 teises pooles oli ta Bruggest laenul Belgia kõrgliiga klubis Royal Excel Mouscron ja hooajal 2016–17 Prantsusmaa esiliiga klubis Red Star.
Aastatel 2017–2020 mängis ta kolm hooaega Prantsusmaa klubis Brest. Viimasel hooajal sai ta Brestiga esmakordselt mängida Prantsusmaa kõrgliigas.
2020. aasta juulis sõlmis ta kolmeaastase lepingu Nantesiga.
Aastatel 2010–2014 mängis Castelletto Prantsusmaa noortekoondistes. Kameruni jalgpallikoondises debüteeris ta 11. novembril 2017 MM-i valikmängus Sambia vastu. Ta kuulub Kameruni koondisse 2022. aasta Aafrika rahvaste karikavõistlustel.
Tema isa on itaallane ja ema pärit Kamerunist.
Bonsecoursi turg

Bonsecoursi turg (prantsuse keeles "Marché Bonsecours", inglise keeles "Bonsecours Market") asub Montréali vanalinnas aadressil 350 rue Saint-Paul. See on kahekorruseline kupliga avalik turg. 
Turg on saanud nime ehitise kõrval asuva Notre-Dame-de-Bon-Secoursi kabeli järgi. Turuhoone, mille projekteerimisel on võetud eeskuju Dublini tollimajast, valmis 1847. aastal.
Tapa Sõna

Tapa Sõna": erapooletu Tapa linna ja ümbruse häälekandja" oli aastatel 1930–1931 Tapal ilmunud ajaleht.
Ajaleht ilmus korra nädalas reedeti. 1930. aastal anti välja numbrid 1–23 ja 1931. aastal üks number.
Väljaandja oli Harald C. Pitsahl. Numbrid 1–17 trükiti Tallinnas Julius Ernst Meigase trükikojas, järgmised numbrid Tallinnas Karl Kabanovi trükikojas.
Ajalehe toimetus asus Tallinnas Suur-Pärnu mnt 5.
Ajaleht oli neljaleheküljeline ja selle hind oli viis senti.
Sebastiano Serlio

Sebastiano Serlio (6. september 1475 Bologna, Itaalia – 1554 Fontainebleau, Prantsusmaa) oli Itaalia manerismi arhitekt, maalikunstnik ja kunstiteoreetik. Mõjukaim tema teostest on arhitektuuri ja perspektiivi küsimusi käsitlev traktaat "Tutte l’opere d’architettura, et prospetiva" (1537–1575).
Eluloolist.
Serlio õppis maalikunstnikuks ja siirdus 1514. aastal Rooma, kus ta õppis manerismi ühe rajaja Baldassarre Peruzzi käe all arhitektuuri. Umbes 1527. aasta paiku asus ta Veneetsiasse ja jäi sinna 1540. aastani, mil Prantsusmaa kuningas François I kutsus ta nõustama Fontainebleau lossi ehitusele.
Teosed.
Serliole on omistatud vaid mõned säilinud ehitised: Ancy-le-Franci loss (alustatud 1546) ja mõned portaalid Fontainebleau lossis ja Chaalis' kloostris. 
Serlio projekteeritud ehitisi.
Kuid olgugi et Serlio ehitas vähe, sai üle Euroopa kuulsaks tema arhitektuuriteoreetiline teos "Tutte l'opere d'architettura, et prospetiva" ('Kogutud teosed arhitektuurist ja perspektiivist'). 17. sajandi algul tõlgiti see paljudesse Euroopa keeltesse.
Traktaat oli esimene arhitektuurikäsiraamat, mis rohkem kui teooriale ja esteetikale keskendus arhitektuuri praktilisele kasutamisele ning esimene, mis kirjeldas põhjalikult viit klassikalist orderit. Serlio teos oli ka esimene arhitektuurikäsiraamat, mis oli varustatud rohkete illustratsioonidega, lisaks Baldassarre Peruzzi ja Donato Bramante joonistele ka Serlio enda omadega. Traktaadi mõjukus tuleneski rohketest praktilistest näpunäidetest Vana-Kreeka ja Vana-Rooma arhitektuuristiilide osas ja paljudest eeskujudest kommentaaridega varustatud illustratsioonidel, mida ohtralt kopeeriti. Raamatu viimases osas "Estraordinario libro" oli 50 pilti rikkaliku dekooriga kujundatud portaalidest või väravatest, mis on tugevalt mõjutanud Põhja-Euroopa manerismi ja baroki arhitektuuri.
Sofiane Boufal

Sofiane Boufal (araabia keeles سفيان بوفال; sündinud 17. septembril 1993 Pariisis) on Prantsusmaal sündinud Maroko jalgpallur, kes mängib äärepoolkaitsja või ründava poolkaitsjana Prantsusmaa kõrgliiga klubis Angers ja Maroko jalgpallikoondises.
Angers'ga liitus ta 2010. aastal, debüteerides hooajal 2012–13 Prantsusmaa esiliigas.
2015. aasta jaanuaris liitus ta Prantsusmaa kõrgliiga klubiga Lille. 2015–16 oli Boufali jaoks läbimurdehooaeg, kui ta lõi Prantsusmaa kõrgliigas 11 väravat. Samal hooajal pälvis ta parimale Prantsusmaa kõrgliigas mängivale Aafrika jalgpallurile antava Marc-Vivien Foé auhinna.
2016. aasta augustis sõlmis ta viieaastase lepingu Inglismaa kõrgliiga klubiga Southampton. Arvatav üleminekusumma oli 16 miljonit naelsterlingit, millega sai Boufal Southamptoni läbi aegade kallimaks ostuks. Aastatel 2016–2020 mängis ta Southamptonis kokku kolm hooaega, mille jooksul lõi ta Inglismaa kõrgliigas kolm väravat. Neist üks, 21. oktoobril 2017 West Bromwich Albioni vastu löödud värav valiti Inglismaa kõrgliiga hooaja 2017–18 parimaks väravaks. 26. oktoobril 2016 lõi ta värava liigakarikamängus Sunderlandi vastu ning see värav valiti Southamptoni hooaja parimaks väravaks. Hooajal 2018–19 mängis ta Southamptonist laenul Hispaania kõrgliiga klubis Celta de Vigo.
2020. aasta oktoobris naasis Boufal Angers'sse.
Maroko jalgpallikoondises debüteeris Boufal 26. märtsil 2016 Aafrika rahvuste karikavõistluste valikmängus Roheneemesaarte vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 12. oktoobril 2021 MM-i valikmängus Guinea vastu. Ta on kuulunud Maroko koondisse 2019. ja 2022. aasta Aafrika rahvaste karikavõistlustel.
Luvsannamsrajn Ojuun-Erdene

Luvsannamsrajn Ojuun-Erdene (mongoli keeles Лувсаннамсрайн Оюун-Эрдэнэ; sündinud 29. juunil 1980 Ulaanbaataris) on Mongoolia poliitik (Mongoolia Rahvapartei).
Ta lõpetas 2001. aastal Ulaanbaataris Bersi Instituudi bakalaureusekraadiga ajakirjanduse alal. 2008. aastal lõpetas ta Mongoolia Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna bakalaureusekraadiga õigusteaduse alal. Magistrikraadi avaliku halduse alal omandas ta Harvardi Kennedy Koolis 2015. aastal. 
2001. aastal töötas ta Hentij aimakis Berhi linnapea büroo juhatajana. Aastatel 2002–2006 töötas ta Hentij aimakis programmi World Vision Mongolia meeskonnajuhina. 2006–2008 oli ta programmi World Vision Mongolia regionaaldirektor. 2009–2011 töötas ta Mongoolia Rahvapartei poliitikaosakonna juhatajana. 2011–2014 oli ta Sotsiaaldemokraatliku Noorsooliidu president. Aastatel 2011–2012 oli ta Mongoolia Rahvapartei sekretär. 2012. aastal oli ta Mongoolia Rahvapartei peasekretäri asetäitja. Alates 2016. aastast on ta Suure Rahvahuraali (parlamendi) liige. 2019–2021 oli ta ministri auastmega valitsuskabineti sekretariaadi juht.
Alates 27. jaanuarist 2021 kuni 13. juunini 2025 oli Luvsannamsrajn Ojuun-Erdene Mongoolia peaminister.
Alates 25. juunist 2021 on Luvsannamsrajn Ojuun-Erdene Mongoolia Rahvapartei Keskkomitee esimees.
Adolf Rohusaar

Adolf Rohusaar või Adolf Voldemar Rohusaar (7. aprill 1895 – 4. august 1974) oli eesti äri- ja ühiskonnategelane.
1920. aastal tuli ta Venemaalt Lehtsesse elama. Hiljem kolis Tapale.
1925–1928 oli Tapal müügiühistu “Muna” asutaja ja osakonna juhataja. Müügiühistu tegevuseks oli Tapa ümbruse taludes kanamunade ja vähesel määral ka kodulindude kokkuost ja nende edasimüük Tallinna eksportööridele. Sellest ärist tingituna sai ta omale rahvapärane hüüdnime "Muna-Aadu".
31. oktoobril 1926 asutati Adolf Rohusaare eestvedamisel Tapa Eesti Põllumajanduse Selts, mille esimeseks esimeheks ta ka valiti. Seltsi suuremateks ettevõtmisteks tuleb pidada põllumajandusnäituste korraldamisi.
Esimene Järvamaa põllumajandusnäitus Tapal toimus 10.–12. septembril 1927.
1929–1932 aastatel asutas ja hakkas ta Tapal välja andma ajalehte Tapa Sõnumed. 1932. aastal sattus Adolf Rohusaar majandusraskustesse ja 1. juulist 1932 andis oma lehe üle Jakob Loosalule.
Tegutses ka Tapa loomakaitseseltsis.
Ükssarvik (ettevõte)

Ükssarvik (inglise keeles "unicorn") on kujundlik väljend erakapitalil põhineva idufirma kohta, mille väärtus on üle 1 miljardi USA dollari. 
Nimetust kasutas inglise keeles esimesena 2013. aastal ameerika riskikapitalist Aileen Lee veebiväljaande TechCrunch artiklis "Welcome To The Unicorn Club: Learning from Billion-Dollar Startups".
CB Insightsi andmetel oli 2021. aasta augusti seisuga maailmas üle 803 ettevõtlusükssarviku. Suuremate ükssarvikute hulka kuulusid näiteks ByteDance, SpaceX ja Stripe. 30 ükssarviku väärtus oli siis üle 10 miljardi dollari, sealhulgas SpaceX, Stripe ja Wise. Neid ettevõtteid on nimetatud kümmesarvikuteks ("decacorn"). 2021. aasta augusti seisuga leidus ka kaks ükssarvikut, mille väärtus on üle 100 miljardi dollari ("hectocorn").
2022. aastal oli Eesti teisel kohal ükssarvikute arvu poolest miljoni elaniku kohta maailmas.
2025. aastal oli Eestis kõige rohkem ükssarvikuid miljoni elaniku kohta võrreldes ülejäänud Euroopaga.
Leonid Derkatš

Leonid Derkatš (ukraina keeles Леонід Васильович Деркач, 19. juuli 1939 Dnipropetrovsk – 14. jaanuar 2022 Kiiev) oli Ukraina riigiametnik.
Joosep Martinson

Joosep Martinson (sündinud 2. veebruaril 1988 Tallinnas) on eesti spordifotograaf.
Ta on lõpetanud 2008. aastal Tallinna Ühisgümnaasiumi ja õppinud Tartu Kõrgemas Kunstikoolis fotograafiat. 
Töötas aastatel 2005–2007 pressi- ja spordifotograafina Eesti Päevalehes ja 2007–2011 Õhtulehes. Seejärel elas ja töötas mitu aastat Sydneys Austraalias.
Alates 2012. aastast teeb ta fotograafina kaastööd rahvusvahelisele agentuurile Getty Images. 2016. aastast on ta ka Rahvusvahelise Uisuliidu ametlik fotograaf.
2007., 2008. ja 2010. aastal valiti tema foto Eestis aasta pressifoto võistlusel aasta spordifotoks.
Spordialadest pildistab Martinson eeskätt jalgpalli, kiir- ja iluuisutamist ning golfi.
Isiklikku.
Tema isa on spordiajakirjanik Jaan Martinson.
Vera C. Rubini Observatoorium

Vera C. Rubini Observatoorium ("Vera C. Rubin Observatory", varem Suur Sünoptiline Vaatlusteleskoop, "Large Synoptic Survey Telescope", LSST) on Tšiilis Cerro Pachóni mäel asuv ehitusjärgus observatoorium.
Observatooriumi Simonyi teleskoobi peapeegli läbimõõt on 8,4 meetrit. Teleskoop on laia vaatevälja tõttu võimeline mõne öö jooksul pildistama kogu nähtava tähistaeva. Observatoorium on nimetatud Ameerika Ühendriikide astronoomi Vera Rubini järgi.
Observatooriumi ehitamise idee pakuti välja 2001. aastal ning erarahastuse abil algas peegli ehitus 2007. aastal. Observatooriumi ehitus algas 2014. aastal, kui seda toetas Riiklik Teadusfond. Teleskoopi rahastavad Riiklik Teadusfond, Ameerika Ühendriikide Energeetikaministeerium ja erarahastajad.
Observatooriumile pandi nurgakivi 14. aprillil 2015. Esimesed taevavaatlused teleskoobi insenerikaameraga toimusid 24. oktoobril 2024, samas kui esimene vaatlus peaks toimuma 23. juunil 2025. Teadusuuringud peaks algama augustis 2025.
Kiril Petkov

Kiril Petkov Petkov (bulgaaria keeles Кирил Петков Петков; sündinud 17. aprillil 1980 Plovdivis) on Bulgaaria poliitik, ökonomist ja ettevõtja.
Kiril Petkov asus 1994. aastal koos vanematega elama Kanadasse. Briti Columbia Ülikoolis õppis ta esialgu keemiat ja bioloogiat, kuid kolmandal kursusel vahetas eriala ja lõpetas ülikooli bakalaureusekraadiga rahanduse alal. Magistrikraadi ärijuhtimise alal omandas ta Harvard Business Schoolis. Aastatel 2001–2005 töötas ta Kanada ettevõttes McCain Foods arendusjuhina.
Kiril Petkov pöördus Bulgaariasse tagasi 2007. aastal. Ta asutas probiootikume tootva ettevõtte ProViotik.
Ta oli 12. maist kuni 16. septembrini 2021 Bulgaaria majandusminister.
13. detsembrist 2021 kuni 2. augustini 2022 oli Petkov Bulgaaria peaminister.
Selim Amallah

Selim Amallah (araabia keeles سليم أملاح; sündinud 15. novembril 1996 Saint-Ghislainis) on Belgias sündinud Maroko jalgpallur, kes mängib poolkaitsjana Hispaania kõrgliigaklubis Valencia ja Maroko jalgpallikoondises.
Amallah on mänginud kogu klubikarjääri Belgias. Belgia kõrgliigas debüteeris ta 2015. aasta juulis Royal Excel Mouscroni meeskonnas.
Aastatel 2019–2023 mängis ta Belgia kõrgliigaklubis Standard Liège. 2020. aastal pälvis ta Belgia kõrgliigas mängivale parimale Araabia päritolu mängijale antava Belgia Lõvi auhinna.
2023. aasta jaanuaris sõlmis ta nelja ja poole aasta pikkuse lepingu Hispaania kõrgliigaklubiga Valladolidi Real. Hooaja teises pooles lõi kaheksa mänguga kaks väravat, kuid Valladolidi Real langes liigast välja. 2023. aasta augustis läks ta Valladolidi Realist üheks hooajaks laenule Valenciasse.
Maroko jalgpallikoondises debüteeris Amallah 15. novembril 2019 Aafrika rahvuste karikavõistluste valikmängus Mauritaania vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 9. oktoobril 2020 sõprusmängus Senegali vastu. 2022. aasta Aafrika rahvaste karikavõistluste teises alagrupimängus 14. jaanuaril lõi ta värava Komooride vastu. Ta kuulus Maroko koondisse ka 2022. aasta maailmameistrivõistlustel.
Ta on Itaalia ja Maroko päritolu.
Havanna vanalinn

Havanna vanalinn (hispaania keeles "La Habana Vieja") on osa Kuuba pealinna Havanna kesklinnast, moodustades ühe viieteistkümnest linnaosast. 1982. aastal kanti see UNESCO maailmapärandi nimistusse selle ainulaadse barokiliku ja uusklassitsistliku arhitektuuri, kindlustuste ja ajaloolise tähtsuse tõttu. Vana-Havanna oli aegade jooksul meresõitude peatus Uude Maailma.
Hoka hõimkond

Hoka hõimkond on hüpoteetiline keelte hõimkond, mis hõlmab mitmeid väikesi keelkondi Põhja-Ameerika läänerannikul Californias, Arizonas ja Baja Californias.
Hoka hõimkonda on arvatud järgmised keelkonnad ja keeled:
Nimetus hoka (inglise Hokan) on tuletatud arvu "kaks" tähistavast sõnast mitmes selle keelerühma keeles, nt *"xwak" algjuma keeles, "c-oocj" (hääldus [koːkx]) seri keeles, "ha'k" atšumavi keeles jne.
Hoka hüpoteesile panid 1913. aastal aluse Roland B. Dixon ja Alfred L. Kroeber.
Moonakamaja

Moonakamaja, ka moonamaja, oli mõisa moonakate elumaja.
Ajaloost.
19. sajandi keskpaiku kaotati Eestis teorent. Mõisates hakati ehitama moonakamaju, et rohkem kasutada moonakate tööjõudu. Moonakamajad ehitati üksikult või mitmekaupa kas mõisaõue naabrusesse või siis veidi kaugemale mõisapõldude äärde. Nad kaotasid oma tähtsuse, kui mõisamajandus 1920. aastal Eestis lõpule jõudis.
Kirjeldus.
Moonakamajas oli tavaliselt 4 või 8 korterit (vähem 2 või 12 korterit), harva oli rajatud väiksem maja ühe pere jaoks. Eluruum koosnes kööktoast, mille ees oli esik (vahel kahe pere peale) ning sahver. Vanemates moonakamajades oli ehitatud keskne roovialune mantelkorstnaga, mis oli kõigi perede ühiseks köögiks. Moonakamaja juurde kuulus ka laut, mis oli jagatud perede vahel. Mõnikord oli maja juurde ehitatud ka ait, saun, kelder ning isegi rehi.
Natalia Gavrilița

Natalia Gavrilița (neiupõlvenimi Natalia Catrinescu; sündinud 21. septembril 1977) on Moldova ökonomist ja poliitik (Tegevuse ja Solidaarsuse Partei).
Natalia Gavrilița sai 2000. aastal Moldova Riikliku Ülikooli õigusteaduskonnas bakalaureusekraadi rahvusvahelise õiguse erialal. Magistrikraadi avaliku poliitika erialal sai ta Harvardi Ülikooli Harvard Kennedy Schoolis 2005. aastal.
2019. aasta 8. juunist kuni 14. novembrini oli ta Moldova rahandusminister.
6. augustist 2021 kuni 10. veebruarini 2023 oli Natalia Gavrilița Moldova peaminister.
Muldpink

Muldpink, Lõuna-Eestis ka mulder, oli rehielamus rehetoa, hiljem ka kambrite välisseinte äärde rajatud madal muldvall, mida ääristas palk või kivirida.
Rõhtpalkidest taluhoonetel süvistati pinnast vundamendi tarbeks väga vähe või üldse mitte. Iga nurga ja seinte liitumiskoha alla pandi nurgakivi ehk plint. Vahepealne osa võidi jätta tühjaks või täita kividega, mille vahed tihendati kas savi või lubjaseguga, mõnikord laoti kivid ka ilma sideaineta. Selline tihendatud vundament, mis pakkus kaitset külma, tuule ja kahjurloomade eest, ehitati tavaliselt elumajadele ja tallidele. 
Elamu soojapidavuse suurendamiseks rajati sageli välisseina äärde 20–30 cm kõrgune muldvall, mida kasutati ka istumiseks. Et muld laiali ei vajuks, asetati maapinnale seinast umbes 50–70 cm kaugusele palk, mida nimetati muldhirsiks, muldpalgiks või mulpakuks. Põhja- ja Lääne-Eestis ning saartel ehitati samal eesmärgil niinimetatud kivipingid, kus palki asendas paeplaatidest madal müür.
Ka idaslaavlaste ja soomlaste palkelamutel oli muldpink enamasti sisse ehitatud. Eestis kadus muldpink kasutuselt, kui 19. sajandi lõpul hakati elamutele vundamente ehitama.
Abdulla Aripov

Abdulla Aripov (sündinud 24. mail 1961 Taškendis) on Usbekistani poliitik (Usbekistani Liberaaldemokraatlik Partei), 2016. aasta detsembrist peaminister. 
Abdulla Aripov lõpetas 1983. aastal Taškendi Elektrotehnilise Sideinstituudi (tänapäeval Taškendi Infotehnoloogiate Ülikool) elektriside insenerina. Aastatel 1983–1992 töötas ta Taškendi telefoni-telegraafi jaamas esimese kategooria insener-elektroonikuna. 1992–1993 oli ta Usbekistani sideministeeriumis peaspetsialist. Aastatel 1993–1995 oli ta väliskaubandusfirma "Oʻzimpeksaloqa" direktori asetäitja. 
Aastatel 1995–1996 oli Aripov ühisettevõtte TashAfinalAL peadirektor. Ühtlasi töötas ta Usbekistani sideministeeriumi erastamise ja konkurentsiarengu osakonna juhatajana. 1997. aastal töötas ta Usbekistani Posti- ja Telekommunikatsiooni Agentuuri turuümberkorralduse ja väärtpaberite osakonna juhatajana. Aastatel 1997–2000 oli ta Posti ja Telekommunikatsiooni Riikliku Toetuse Fondi direktor. 2000–2001 oli ta Usbekistani Posti- ja Telekommunikatsiooni Agentuuri peadirektori asetäitja ja 2001–2002 peadirektor. 
20. mail 2002 määrati Aripov Usbekistani peaministri asetäitjaks. 
Alates 14. detsembrist 2016 on Abdulla Aripov Usbekistani peaminister.
Atapaski keeled

Atapaski keeled on naa-dene keelkonda kuuluv Põhja-Ameerika indiaanikeelte rühm. See kõige suurema levikuga indiaani keelte rühm Põhja-Ameerikas. Atapaski keeli kõneldakse suurtel aladel Kanada loodeosas, Alaska lõunaosas, Vaikse ookeani rannikupiirkonnas, Californias ning USA lõunapiirkonnas.
Atapaski keelerühma kuulub enam kui 40 keelt ja dialekti. Tänapäeval kõneleb neid keeli kokku umbes 200 000 inimest. Kõige tuntumad ja suurima kõnelejate arvuga on lõunaatapaski keeled, kuhu kuuluvat navaho keelt kõneleb 150 000 inimest; navaho keel on ühtlasi kõige suurima kõnelejate arvuga indiaanikeel USA-s. Geograafiliselt on kõigi Põhja-Ameerika indiaani keelte seas suurima levialaga tšipevai keel, mis kuulub põhjaatapaski keelte hulka.
Atapaski keelerühm on saanud nime Alberta põhjaosas asuva Athabasca järve järgi, mille nimetus tuleneb kriikeelsest väljendist "aðapaskāw" ('[kus] taimed kasvavad üksteise järel'). Atapaski nime kasutas esimesena poliitik ja keeleteadlane Albert Gallatin 1826. aastal oma teoses "Classification of the languages of North America" ("Põhja-Ameerika keelte klassifikatsioon").
Artek

Artek (vene keeles "Артек") on rahvusvaheline lastelaager (endine pioneerilaager) Musta mere ääres Krimmi poolsaarel Gurzufi alevis Aju-Dagi lähedal. 
Ajalugu.
Nõukogude aeg.
Laager asutati 16. juunil 1925. Esimesel aastal majutas laager vaid 80 last, kuid nende hulk kasvas kiiresti. 1969. aastaks laienes laager 3,2 ruutkilomeetrile. Laager koosnes 150 hoonest, sealhulgas kolmest meditsiiniasutusest, koolist, filmistuudiost Artekfilm, kolmest ujumisbasseinist, 7000 vaatajat mahutavast staadionist ja mitmesugustele tegevustele mõeldud mängualadest. Erinevalt teistest pioneerilaagritest oli Artek oma sooja kliima tõttu tegev aasta läbi.
Artekis käimine oli Nõukogude Liidu lastele privileeg. Laagri kõrgajal puhkas Artekis korraga 27 000 last. Aastatel 1925–1969 külastas laagrit 300 000 last, nendest üle 13 000 lapse 70 välisriigist. 
Artek koosnes kümnest väiksemast laagrist. Igaühel oli oma nimi: Morskoi, Lazurnõi, Kiparisnõi jne. Arteki kuulsaim Pribrežnõi kompleks, mis ehitati aastatel 1960–1964, koosnes neljast laagrist (Retšnoi, Ozjornõi, Lesnoi ja Polevoi). Selle kompleksi arhitektid eesotsas Anatoli Poljanskiga said NSV Liidu riikliku preemia arhitektuuri alal 1967. aastal.
Pärast Nõukogude aega.
Pärast pioneeriorganisatsiooni lagunemist 1991. aastal laagri prestiiž langes, kuid see jäi siiski populaarseks puhkuse veetmise sihtkohaks.
Laagri keskus oli osa Ukraina valitsusprogrammist. 60% lastest said tasuta või riigi poolt osaliselt rahastatult osaleda. Toetust said väikese sissetulekuga või suurtest peredest pärit lapsed, samuti orvud, puudega või andekad lapsed.
Tuntud külalisi.
Teiste hulgas külastasid Artekki järgmised tuntud inimesed:
Mirtha Vásquez

Mirtha Esther Vásquez Chuquilín (sündinud 31. märtsil 1975) on Peruu advokaat ja poliitik.
Mirtha Vásquez oli alates 17. novembrist 2020 kuni 26. juulini 2021 Peruu Kongressi (parlamendi) president.
6. oktoobrist 2021 kuni 1. veebruarini 2022 oli Mirtha Vásquez Peruu ministrite nõukogu president (sisuliselt peaminister). Oma tagasiastumisest teatas ta 31. jaanuaril 2022.
Ezri Konsa

Ezri Ngoyo Konsa (sündinud 23. oktoobril 1997 Londonis) on Inglismaa jalgpallur, kes mängib keskkaitsjana Inglismaa Premier League'i klubis Aston Villa.
2009. aastal liitus ta Charlton Athleticuga. Hooajal 2016–17 debüteeris ta klubi põhimeeskonnas Inglismaa tugevuselt kolmandas liigas. Samal hooajal valiti Konsa Charlton Athleticu aasta noormängijaks.
2018. aasta juunis sõlmis ta kolmeaastase lepingu Inglismaa esiliiga klubiga Brentford.
2019. aasta juulis siirdus ta äsja Inglismaa kõrgliigasse tõusnud Aston Villaga. 16. augustil 2020 lõi ta mängus Evertoni vastu oma esimese värava Inglismaa kõrgliigas.
2017. aastal tuli Konsa Inglismaa kuni 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistriks. 
Tema isa on pärit Kongo Demokraatlikust Vabariigist ja ema Angolast.
Himarë

Himarë (kreeka keeles "Χειμάρρα") on linn Albaanias. See asub Albaania rannikualal ja kuulub Vlorë maakonda. See on Himarë valla halduskeskus ja suurim asula. Seal elavad enamasti kohalikud kreeklased.
Saare-roninastik

Saare-roninastik (ladina keeles "Elaphe climacophora") on maoliik.
Kirjeldus.
Saare-roninastik võib kasvada kuni 1,3 meetri pikkuseks. Mao värvus muutub vanusega. Täiskasvanud isendid on sinakasrohelised või hallikat oliivivärvi. Noored isendid on kollakaspruunid. Igas vanuses madude seljal on neli katkendlikku pikisuunalist vööti. Saare-roninastik elab mererannikul kivide vahel, bambustihnikutes, metsaalustes, luhtadel ja geotermiliste allikate läheduses. Saare-roninastik ujub hästi. Madu on aktiivne aprillist-maist kuni oktoobrini. Toitub väikestest imetajatest, lindudest ja vähemal määral konnadest.
Saare-roninastik on mürgitu.
Levila.
Saare-roninastik elab Jaapani saartel ja Venemaale kuuluval Kunaširi saarel.
Eesti 2022. aasta taliolümpiamängudel

Eesti osales 2022. aasta taliolümpiamängudel Pekingis 26 sportlasega, kes võistlesid 8 spordialal.
Avatseremoonial olid lipukandjateks Kelly Sildaru ja Martin Himma. Sildaru kandis lippu ka olümpia lõputseremoonial.
Kelly Sildaru võitis pronksmedali naiste pargisõidus. Lisaks sai ta 4. koha naiste rennisõidus. 7. koha sai Marten Liiv meeste 1000 m kiiruisutamises. Kahevõistleja Kristjan Ilves sai 9. koha suure mäe + 10 km võistlusel. Esimest korda jõudsid Eesti sportlased taliolümpiamängudel esikümnesse kolmel alal.
Rose Christiane Raponda

Rose Christiane Ossouka Raponda (sündinud 1964. aastal Libreville'is) on Gaboni poliitik (Gaboni Demokraatlik Partei).
Rose Christiane Raponda on lõpetanud Gaboni Majanduse ja Rahanduse Instituudi.
2012. aasta veebruarist kuni 2014. aasta veebruarini oli ta Gaboni eelarve-, riigi rahanduse ja avaliku teenistuse minister.
Alates 10. veebruarist 2014 kuni 12. veebruarini 2019 oli ta Libreville'i linnapea.
2019. aasta veebruarist kuni 2020. aasta juulini oli ta Gaboni kaitseminister.
Alates 16. juulist 2020 on Rose Christiane Raponda Gaboni peaminister.
Hala Stulecia

Hala Stulecia (poola keeles 'Sajandi saal') on hoone Poolas Wrocławis. Seal korraldatakse spordivõistlusi (poksi-, käsipalli-, korvpalli- ja võrkpallivõistlusi), konverentse ja kontserte.
Selle projekteeris saksa arhitekt Max Berg. Hoone ehitust alustati 1911. aastal. See valmis 1913. aastal, millega tähistati saja aasta möödumist Leipzigi lahingu toimumisest. Valmimise ajal oli Hala Stulecial suurim raudbetoonist kuppel maailmas. Hala Stulecia on üks silmapaistvamaid näited varasest modernistlikust ja ekspressionistlikust arhitektuurist.
2006. aastal kanti Hala Stulecia UNESCO maailmapärandi nimistusse.
Via Egnatia

Via Egnatia oli tee, mille roomlased rajasid Balkani poolsaarele 2. sajandil eKr. See läbis Illüüriat, Makedooniat ja Traakiat, kulgedes Apenniini poolsaarel asunud Via Appia jätkuna läbi territooriumi, mis on nüüdisaegne Albaania, Põhja-Makedoonia, Kreeka ja Türgi Euroopa-osa.
Tee algas Aadria mere äärest Dyrrachiumist (praegu Durrës) ja kulges mööda rasket marsruuti Genususe (Škumbin) jõe äärt, üle Candaviae (Jablanica) mägede ja sealt edasi Ohridi järve äärsele mägismaale. Seejärel pöördus see lõuna poole, järgides mitut kõrget mäekuru, et jõuda Egeuse mere põhjarannikul Thessalonicasse. Sealt kulges see linna Byzantion (hilisem Konstantinoopol, praegu İstanbul).
Tee kogupikkus oli umbes 1120 km (746 Rooma miili). Nagu teisedki suuremad Rooma teed, oli see umbes kuue meetri laiune, sillutatud suurte hulknurksete kiviplaatidega või kaetud kõva liivakihiga.
Eino Veskis

Eino Veskis (10. september 1931 Valga – 8. jaanuar 2022 Tartu) oli eesti ajalooõpetaja ja kodu-uurija.
Ta lõpetas 1950. aastal Valga 1. Keskkooli ja 1955. aastal Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonna ajaloo osakonna.
Pärast lõpetamist töötas ta aastakümneid Jõgeval erinevates koolides ajalooõpetajana.