tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Max Fechner

Max Fechner (27. juuli 1892 Berliin – 13. september 1973 Schöneiche) oli Saksa poliitik ja Saksa DV riigitegelane.
Pärast rahvakooli lõpetamist õppis Max Fechner tööriistalukksepaks ja töötas sel erialal kuni 1920. aasta aprillini. 1910. aastal astus ta Saksamaa Sotsiaaldemokraatlikku Parteisse, vahepeal oli ta 1917–1922 Saksamaa Sõltumatu Sotsiaaldemokraatliku Partei liige, kuid pöördus siis Saksamaa Sotsiaaldemokraatlikku Parteisse tagasi. Mobiliseerituna võttis ta osa Esimesest maailmasõjast.
1921–1925 oli Max Fechner Berllini Neuköllni linnaosa halduskogu liige, 1925– 1928 oli ta Berllini linnavolikogu liige ja 1928–1933 Preisi Maapäeva liige. Natsionaalsotsialistide võimuloleku ajal osales Max Fechner vastupanuliikumises ja oli 1933–1934 ning 1944–1945 vangistatud.
Teise maailmasõja järel oli Max Fechner Saksamaa Sotsiaaldemokraatliku Partei Keskkomitee liige. 1946. aastal sai temast sotsiaaldemokraatide ja Saksamaa Kommunistliku Partei liitmise järel Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei liige. 1946–1948 oli ta Berliini linnavolikogu liige, kuni 1949. aastani oli ta ka Saksa Rahvanõukogu liige ja kuni 1950. aastani Rahvakoja (parlamendi) liige.
1948. aastal sai Max Fechner Nõukogude okupatsioonitsoonis tegutsenud Saksa Keskjustiitsvalitsuse president. 1949–1951 oli ta Saksamaa Demokraatliku Juristide Ühingu president.
12. oktoobrist 1949 kuni 15. juulini 1953 oli Max Fechner Saksa DV justiitsminister.
30. juunil 1953 ütles Max Fechner ajalehele Neues Deutschland antud intervjuus, et kohtulikult karistatakse ainult neid 17. juuni rahvaülestõusust osa võtnud inimesi, kes on sooritanud raskeid kuritegusid. Selle eest heitis Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee Poliitbüroo ta 14. juulil 1953 parteist välja ja vallandas ministriametist. 15. juulil 1953 võeti ta vahi alla. 24. juunil 1955 karistas Saksa DV Ülemkohus salajasel kohtuprotsessil Max Fechneri riigivastaste kuritegude eest kaheksa-aastase vabaduskaotusega. 1956. aasta aprillis andis Saksa DV president Wilhelm Pieck Max Fechnerile armu ja ta vabastati vanglast. 1958. aastal võeti ta Saksamaa Sotsialistlikku Ühtsusparteisse tagasi.
Lorenzo Vigas

Lorenzo Vigas Castes (sündinud 1967 Méridas) on Venezuela filmirežissöör.
Vigase 2015. aastal valminud film "Desde allá" võitis Veneetsia filmifestivali peaauhinna Kuldlõvi.
Tema isa oli tuntud kunstnik Oswaldo Vigas.
The Tide Is High

"The Tide Is High" on Jamaica muusiku John Holti kirjutatud laul, mille esimesena salvestas 1967. aastal tema ansambel The Paragons. Rahvusvahelise tähelepanu pälvis lugu 1980. aastal, kui ansambli Blondie versioon loost jõudis esikohale nii USA kui ka Suurbritannia singliedetabelites. 
1996. aastal kaverdas laulu Papa Dee albumil "The Journey" ja 2000. aastal Billie Piper albumil "Walk of Life". Billie Piperi versioon oli plaanis välja anda albumi neljanda singlina, kuid sellest loobuti, kuna Billie Piper oli pärast mitmeid tapmisähvardusi tema ja ta pere suunas otsustanud laulmisest üldse loobuda. 
2002. aastal jõudis Briti singliedetabeli esikohale tüdrukutebändi Atomic Kitten versioon pealkirjaga "The Tide Is High (Get the Feeling)". See versioon, mis sarnaneb väga Billie Piperi omaga, kõlab tervikuna ka filmi "The Lizzie McGuire Movie" algustiitrite ajal. Laulule tehtud videost sai Atomic Kitteni tuntuim video, mis võib olla tingitud asjaolust, et bändi liige Natasha Hamilton oli viimaseid kuid rase. Atomic Kitten andis välja ka hispaaniakeelse versiooni "Ser tu pasión" (täieliku pealkirjaga "Ser tu pasión eres mi obsesión"). 
2008. aastal avaldas loost oma versiooni, õieti 4 versiooni, pealkirjaga "Numba 1 (Tide Is High)" Kanada räppar Kardinal Offishall. Ametlik singliversioon ja video on tehtud koos Keri Hilsoniga, albumiversioon aga koos Rihannaga. Samuti on loost olemas ametlikud versioonid koos Pussycat Dollsi laulja Nicole Scherzingeriga ning koos Rihanna ja Scherzingeriga.
Välislingid.
Pablo Trapero

Pablo Trapero (sündinud 4. oktoobril 1971 Buenos Aireses) on Argentina filmirežissöör, -stsenarist ja -produtsent.
Õppis Buenos Airese filmiülikoolis ning alustas filminduskarjääri monteerija ja režissööri assistendina. 
Tema esimene täispikk mängufilm "Kraanamaailm" oli filmitud 16 mm filmilindile must-valgelt. 
Pablo Traperole kuulub produktsioonifirma Matanza Cine, mis toodab nii tema enda kui ka kolleegide filme. 
Ta on abielus filmi- ja televisiooninäitleja Martina Gusmániga. Peres kasvab poeg Mateo.
Tunnustus.
Pablo Trapero on võitnud mitu rahvusvahelist filmiauhinda, teiste seas Veneetsia filmifestivali auhinna Hõbelõvi filmi "El Clan" eest 2015. aastal.
Atomic Kitten

Atomic Kitten on 1998. aastal Liverpoolis loodud tüdrukuteansambel. Ansambli praegusse koosseisu kuuluvad Liz McClarnon, Natasha Hamilton ja Kerry Katona. 
Ansambli kutsus kokku Orchestral Manoeuvres in the Darki (OMD) "frontman" Andy McCluskey. Ta kirjutas nii mõnedki Atomic Kitteni algusaegade laulud. Ansambli algkoosseisus oli hilisem Sugababesi laulja Heidi Range, kes lahkus kunstiliste erimeelsuste tõttu juba 1999. aastal, mil teda asendama tuli Hamilton. Aastal 2001 asendas Katonat Jenny Frost. Aastal 2004 läks bänd aga üldse laiali, olles selleks ajaks müünud maailmas üle 10 miljoni heliplaadi. Aastail 2004–2012 anti üksikuid kontserte ja käidi vahel ka stuudios. Nii anti välja ka näiteks 2006. aasta jalgpalli maailmameistrivõistluste heategevuslik singel, kaver The Farmi loost "All Together Now". 2012. aastal tuli bänd uuesti kokku koos Katonaga, Frost aga pühendus karjäärile televisioonis.
Ansamblil on olnud 3 hitti, mis on jõudnud Suurbritannia singlite edetabelis esikohale. Need on "Whole Again", "Eternal Flame" ja "The Tide Is High (Get the Feeling)".
Fabrice Luchini

Fabrice Luchini (kodanikunimega Robert Luchini; sündinud 1. novembril 1951 Pariisis) on prantsuse teatri- ja filminäitleja.
2015. aastal sai ta Veneetsia filmifestivali parima meespeaosatäitja auhinna Volpi karika rolli eest filmis "L'Hermine". Ta on kandideerinud üheksale Prantsuse Kunstide Akadeemia Césari auhinnale ja võitnud neist ühe, rolli eest Claude Lelouchi filmis "Tout ça... pour ça!".
Hilde Benjamin

Hilde Benjamin (sünninimi Hilde Lange; 5. veebruar 1902 Bernburg – 18. aprill 1989 Ida-Berliin) oli saksa jurist ja Saksa DV riigitegelane.
Hilde Benjamin sündis insener Heinz Lange perekonnas. Gümnaasiumi lõpetas ta 1921. aastal. 1921–1924 õppis ta õigusteadust Berliini Humboldti Ülikoolis, Heidelbergi ülikoolis ja Hamburgi Ülikoolis. 1924. aastal astus ta Saksamaa Sotsiaaldemokraatlikku Parteisse. 1926. aastal abiellus ta juudi rahvusest arsti Georg Benjaminiga, kes oli Saksamaa Kommunistliku Partei liige. 1927. aastal astus ka Hilde Benjamin Saksamaa Kommunistlikku Parteisse. 1928. aastast alates tegutses ta Berliinis advokaadina.
Pärast natsionaalsotsialistide võimuletulekut keelati Hilde Benjaminil 1933. aasta märtsis advokaadina töötamine. Tema juudi rahvusest mees Georg Benjamin arreteeriti ja teda hoiti vahi all kuni 1933. aasta detsembrini. 1936. aastal arreteeriti Georg Benjamin uuesti ja talle mõisteti kuus aastat vabaduskaotust. Georg Benjamin hukkus Mauthauseni koonduslaagris 1942. aastal. 1933–1939 töötas Hilde Benjamin Berliinis Nõukogude Kaubandusesinduses juristina. 1939–1945 töötas ta kompvekitööstuses teenistujana. Tema 1932. aastal sündinud pooljuudist poeg Michael Benjamin ei tohtinud koolis käia. Ta oli koduõppel ja lõpetas gümnaasiumi 1948. aastal.
Alates 1945. aasta maist töötas Hilde Benjamin Berliinis prokurörina. Alates 1945. aasta septembrist töötas ta Nõukogude okupatsioonitsoonis tegutsenud Saksa Keskjustiitsvalitsuses, kus oli alates 1946. aastast personaliosakonna juhataja.
1949–1953 oli ta Saksa DV Ülemkohtu asepresident. Kohtunikuna oli ta 1950. aastate alguse näidisprotsessidel väga julm ja rahva seas olid tema hüüdnimed Verine Hilda, Punane Hilda ja Punane Giljotiin.1949–1967 oli ta Rahvakoja (parlamendi) liige. 1954–1989 oli ta Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee liige.
15. juulist 1953 kuni 14. juulini 1967 oli Hilde Benjamin Saksa DV justiitsminister.
Inninmoriit

Inninmoriit on vulkaaniline kivim. Inninmoriidiks nimetatakse plagioklassi (labradorist anortiidini) ja augiidi fenokristallide sisaldusega porfüriiti; kivimi põhimassi moodustavad aga suurema naatriumisisaldusega plagioklass, augiit ja keskmisest suuremas koguses esinev vulkaaniline klaas. 
Inninmoriiti defineeriti esimest korda aastal 1915 ja see sai nimetuse Inninmore järgi Morvenis (tänapäeval Morvern). Kivimile andis nimetuse Thomas S. Bailey. Aastal 1916 täpsustasid kivimi määratlust E. M. Anderson ja E. G. Radley. Lisaks Morvernile esineb inninmoriiti ka Mulli saarel; seda on eristatud ka Xiangshani mäel Hiinas. Inninmoriidiga sarnanevaid kivimeid loetakse vahel islandiidiks.
Male (Natalie Imbruglia)

"Male" on Austraalia päritolu laulja Natalie Imbruglia viies stuudioalbum. Albumi andis välja Sony Music 31. juulil 2015. Euroopas jõudis album müüki 21. augustil 2015.
Album koosneb meesartistide esitatud tuntud laulude kaveritest, sellest ka albumi nimi "Male" ('meesterahvas' inglise keeles).
Aðalsýsla

Adalsysla ehk Aðalsýsla (ka Adalsyssla) on Islandi saagades mainitud maa praeguse Lääne-Eesti mandriosas. Adalsysla paiknemine on tuletatud asjaolust, et see esineb saagades koos Saaremaaga ("Eysýsla") ja tegemist on tõenäoliselt otsese tõlkega Saaremaal kasutusel olnud nimest ("Aðal" " põhiline, pea", "sýsla" "maa, piirkond" – Suur maa; võrdluseks: "Eysýsla" sõnasõnaline tõlge on "Saaremaa"), millega tähistati nende vastas olevat mandriosa. Tõnno Jonuks on pidanud tõenäoliseks, et tegu oli konkreetsemalt Läänemaa nimega, Marika Mägi hinnangul tähistas see Lääne- ja Loode-Eesti ala. Kuna sõna "sýsla" on tähistanud ka maksualust piirkonda ja saagades leidub teateid Eesti ala maksustamise kohta, siis võis Adalsysla mingil perioodil kuuluda Rootsi riigi maksualuste maade hulka.
Snorri Sturlusoni 13. sajandi algul kirja pandud Ynglingite saaga kohaselt tungis oletatavasti 600. a paiku Rootsis valitsenud kuningas Ingvar oma sõjaväega Adalsyslasse ja rüüstas kohas nimega Stein ("at Stein" – "kivi juures"). Sinna ilmus arvukas vägi, keda saaga nimetab "Sýslukind" (ehk "Sýsla" sugu, mõnikord tõlgitud ka kui "maarahvas" või "eestlased"). Toimus lahing, kus kuningas langes ja Rootsi sõjamehed aeti põgenema. Pärast maeti Ingvar sinnasamasse merekaldale kalmukünka alla. Raivo Palmaru hinnangul on Sturluson vanemat allikat ümber jutustades vea teinud ja tõlgendanud originaalteksti saart märkivat väljendit kivina. Palmaru arvates tähendas algse variandi saar Saaremaad ja tegevus toimus seal ning Sturluson lisas Adalsysla saagasse inspireerituna loos nimetatud "Sýsla soost".
Olaf Tryggvepoja saaga teatab, et jarl Eirik rüüstas 10.–11. sajandi vahetusel "kogu Adalsysla ja Eysysla ja võttis seal taanlastelt neli laeva ära ja tappis kõik pardalolijad".
Njálli saaga mainib, et keegi Thorkell olevat Adalsyslas lendlohe ("flugdreka") maha löönud. Arvatavasti on mõeldud kohalikes müütides levinud ussikuningat, kel uskumuse kohaselt olnud 7 või 12 pead ja kes osanud lennata; ka on nimetuse "draakon" all mõnikord mõeldud salakavalat ja vihast inimest (vrd kuri nagu draakon).
Aleh Vasilkoŭski

Aleh Pjatrovič Vasilkoŭski, ehk Oleg Petrovitš Vassilkovski (valgevene keeles "Але́г Пятровіч Васількоўскі", vene keeles "Оле́г Петро́вич Василько́вский"; 28. oktoober 1879 Vitebski kubermang – 12. jaanuar 1944, Tomsk) oli valgevene päritolu Venemaa Keisririigi kindralleitnant. Ta määrati 1917. aastal Venemaa Vabariigi viimaseks Petrogradi sõjaväeringkonna juhiks ning Vasilkoŭski mängis peamist rolli ka Kornilovi mässu mahasurumisel. 1919–1921 mängis Vasilkoŭski olulist rolli Valgevene Rahvavabariigi sõjalis-diplomaatilise missioni edendajana välisriikides, esindades Valgevenet Soomes ja Eestis aastatel 1919–1921. Sõjavahelise aja elas Vassilkovski Eesti Vabariigis ning oli üks juhtivaid Vene valgete emigrantide ja monarhistide liikmeid riigis.
Elulugu.
Ałeh Vasilkoŭski sündis 1879. aastal Sebeži maakonnas Vitebski kubermangus Karl Karłavič Vasilkoŭski pojana aadlikuperre ja kasvas üles pere mõisas. Ałehi sünnipärane nimi oli Karl Vasilkoŭski ja tema kodukeeleks oli vene keel. Ta alustas 1899. aastal õpinguid Pauli sõjakoolis, kuid läks samal aastal üle keiser Nikolai ratsaväekooli, mille lõpetas 1901. aastal. Ta määrati Venemaa keisririigi ihukaardiväe kasakate koosseisu ning kuna Vasilkoŭski ei olnud kasakapäritolu, määras kõigepealt Doni ataman ta Doni kasakate hulka.
Vasilkoŭski osales Vene-Jaapani sõjas, mille jaoks saadeti Peterburist ihukaardiväest Vene armeesse rindele. Ta avaldas sõjas muljet ülemustele oma oskuste ja strateegilise mõtlemisega ning teenis mitmed autasud, sealhulgas ka neljanda astme Georgi ordeni. Nii edukas tegevus sõjatandril kui ka sõprus Romanovite dünastiast pärit oleva Konstantin Konstantinovitši perega aitas Vasilkoŭskil kiiresti sõjaväes karjääriredelil üles liikuda.
Esimese maailmasõja ajal 19. juulil 1917 määrati ta Petrogradi sõjaväeringkonna juhiks ning ta surus maha Kornilovi mässu.
1919. aastal sai temast Valgevene Rahvavabariigi sõjalis-diplomaatilise missiooni esindaja ja ta hakkas kasutama nimekuju Ałeh Karčak-Krõnitsa-Vasilkoŭski ("Але́г Карча́к-Крыні́ца-Васількоўскі"). Mais 1920 jõudis ta Helsingisse, kus ta lõi kontakti valgevene juurtega Soome koloneli Yrjö Elfvengreniga. Peale tegevust Soomes saadeti Vasilkoŭski Eestisse, kus temast sai 30. oktoobril 1920 Valgevene Rahvavabariigi sõjalis-diplomaatilise missiooni esindaja Eestis.9. märtsil 1923 paluti tal siseministri korraldusel Eestist lahkuda. Väljasaatmise asemel jäi ta elama Pärnusse, kuhu ta saabus 5. jaanuaril 1924. Vasilkoŭski jäi ka peale diplomaatilise missiooni lõppu Eestisse, kus ta edendas valgevene ja vene pagulaste kultuurielu. 1930. aastal rajas ta sisserännanud vene sõjainvaliidide liidu, kuid tema haiguse tõttu asus sellele ametikohale L. Alik.
Pärast juunipööret vahistati Vasilkoŭski 1. juulil 1940 Tallinnas NKVD poolt. 9. mail 1941 mõisteti talle kõrgema astme karistus – mahalaskmine. 12. augustil 1941 asendati see psüühikahäire tõttu 10-aastase sunnitööga. Vasilkoŭski suri 12. jaanuaril 1944 Tomski 6. vangilaagris.
Petteri Orpo

Antti Petteri Orpo (sündinud 3. novembril 1969 Köyliö vallas) on Soome poliitik, aastast 2016 Rahvusliku Koonderakonna esimees, aastast 2023 Soome peaminister. 
Ta oli alates 22. juunist 2016 kuni 6. juunini 2019 Juha Sipilä valitsuse rahandusminister. Enne seda oli ta alates 29. maist 2015 siseminister. 24. juunist 2014 kuni 29. maini 2015 oli ta Alexander Stubbi valitsuses maa- ja metsamajanduse minister.
Orpo on alates 12. juunist 2016 Rahvusliku Koonderakonna esimees. 2012–2014 oli ta Eduskunna Rahvusliku Koonderakonna fraktsiooni esimees. 
Hariduselt on ta riigiteaduste magister. Ta lõpetas Turu ülikooli 2002. aastal. 1994–1996 oli ta Turu ülikooli üliõpilaskonna peasekretär ja 1997–1998 Soome Üiõpilaskondad Liidu (SYL) peasekretär. 2007. aastal valiti ta Eduskunna liikmeks. 2011. aastal valiti ta 11 018 häälega uuesti Eduskunda. 2015. aastal valiti ta 10 652 häälega kolmandat korda Eduskunda. 
2023. aasta Soome parlamendivalimised võitis Orpo juhitav Koonderakond ja Orpo valiti 12. aprillil 2023 Eduskunta esimeheks.
Franz Ulrich Theodor Aepinus

Franz Ulrich Theodor Aepinus (Äpinus) (24. detsember 1724 (ukj) Rostock, Saksamaa – 22. august 1802 (ukj) Tartu) oli saksa ja vene füüsik, astronoom, matemaatik, Peterburi Teaduste Akadeemia liige.
Ta lõpetas Rostocki Ülikooli ja Jena Ülikooli.
Ta suri Tartus ja maeti Vana-Jaani kalmistule.
Adam Georg von Agthe

Adam Georg von Agthe (12. august 1777 Kuressaare – 26. august 1826 Krementšuk, Venemaa keisririik) oli Venemaa sõjaväelane. Ta oli Venemaa keiserliku armee kindralmajor.
Muude sõjaliste autasude seas pälvis ta näiteks Püha Georgi ordeni (1812).
Karl Gustav von Baggehufwudt

Karl Gustav von Baggehufwudt (27. september 1761 Perila, Eestimaa kubermang – 18. oktoober 1812 Tarutino, Venemaa) oli Venemaa keisririigi sõjaväelane (kindralleitnant).
Ta sai mitmeid sõjalisi autasusid, näiteks Püha Georgi orden (1804).
Oswaldo Vigas

Oswaldo Vigas (4. august 1923 Valencia, Carabobo osariik – 22. aprill 2014 Caracas) oli Venezuela kunstnik.
Tema poeg on filmirežissöör Lorenzo Vigas.
Balti jaam (Gattšina)

Balti jaam (Балтийский вокзал) on raudteejaam Leningradi oblastis Gattšinas. See on linna üks kolmest raudteejaamast, teised on Varssavi jaam ja Balti kaubajaam.
Marcin Wrona

Marcin Stefan Wrona (25. märts 1973 Tarnów – 19. september 2015 Gdynia) oli poola filmirežissöör.
Wrona viimane film "Deemon" esilinastus Toronto filmifestivalil vaid päev enne tema surma.
Tarnów

Tarnów on maakonnaõigustega linn Poolas Väike-Poola vojevoodkonnas, Tarnówi maakonna halduskeskus. Tarnów asub Krakówist umbes 75 km idas Dunajeci jõe ääres.
Tarnówit on esmamainitud 1105. aastal, linnaõigused sai 1330. aastal. 14.–17. sajandil oli Tarnów oluline kaubanduse ja käsitöö keskus. 17. sajandi teisel poolel ja 18. sajandil linna tähtsus vähenes sõdade ja katku hävitustöö tulemusel. Esimese Poola jagamise tagajärjel läks Tarnów 1772. aastal Habsburgide Austria keisririigi võimu alla. 19. sajandi esimesel poolel oli Tarnów poole rahvusliku liikumise keskus Galiitsias. Raudteeühenduse Krakówiga sai Tarnów 1856. aastal ja Lembergiga 1862. aastal. 19. sajandi teisel poolel ja 20. sajandi alguses kujunes Tarnówist oluline tööstuse ja kultuuri keskus. 1910. aastal anti käiku elektrijaam. Taas Poola võimu all oli linn alates 1918. aastast.
Allood

Allood ehk pärusvaldus oli feodaalajal maaomand, mida omanik võis piiramata käsutada.
Pietro Parolin

Pietro Parolin (sündinud 17. jaanuaril 1955 Schiavonis Itaalias) on roomakatoliku vaimulik. Ta on alates 15. oktoobrist 2013 Vatikani riigisekretär ja alates 22. veebruarist 2014 kardinal. Ta valdab lisaks itaalia keelele ka inglise, prantsuse ja saksa keelt. Parolin on ainus Vatikani riigisekretär, kes on külastanud Eestit.
Parolin sündis ehitustarvete poe juhi Luigi Parolini ja tema abikaasa, kooliõpetaja Ada Miotti kolmelapselises peres. Kohaliku preestri mõjul asus Parolin 1969 õppima Vicenza seminaris ja ordineeriti 27. aprillil 1980 preestriks. Ta oli Schio Santissima Trinità kiriku abipreester, seejärel õppis 1983–1986 Roomas Gregoriuse ülikoolis, omandades doktorikraadi kanoonilise õiguse alal. Lisaks õppis ta paavstlikus akadeemias diplomaatiat.
Parolin töötas 1986–1989 Nigeerias lihtametniku ("adetto") ja siis sekretärina. Seejärel oli ta 1989–1992 sekretär Mehhikos. Johannes Paulus II määras ta 14. mail 1988 kaplaniks. 1992–2002 töötas ta riigisekretariaadis 1. klassi nuntsiatuuri sekretärina ja nõunikuna. 16. veebruaril 2000 sai temast paavsti auprelaat. Sügisest 2002 augustini 2009 oli ta riigisekretariaadi välissuhete osakonna asesekretär.
Paavst Benedictus XVI määras Parolini 17. augustil 2009 Acquapendente titulaarpiiskopiks ja nuntsiuseks Venezuelas. Ta ordineeriti piiskopiks 12. septembril 2009 Vatikanis. 
Paavst Franciscus määras ta 15. oktoobril 2013 Vatikani riigisekretäriks ja 22. veebruaril 2014 Santi Simone e Giuda Taddeo a Torre Angela kardinalpreestriks.
Visiit Eestisse.
Parolin tegi 10.–11. mail 2016 ametliku visiidi Eestisse, millega märkis Eesti ja Püha Tooli vaheliste diplomaatiliste suhete taastamise 25. aastapäeva. Ta kohtus president Toomas-Hendrik Ilvese, välisminister Marina Kaljurannaga ja Riigikogu esimehe Eiki Nestoriga. Kohtumisel peaminister Taavi Rõivasega Toompeal arutati julgeoleku olukorda ning Venemaa tegevust Ukrainas ja Süürias. Seejärel osales Parolin oikumeenilisel teenistusel Tallinna toomkirikus ja pidas õhtul missa Tallinna Peeter-Pauli katedraalis.
Kardinal külastas 11. mail Tartut, kus pidas kell 12 Tartu ülikoolis avaliku loengu, milles ta tutvustas Püha Tooli diplomaatilist tegevust ja tundis muret olukorra pärast Ukrainas.
Ta kohtus Tartu linnapea Urmas Klaasiga ja pidas missa Tartu katoliku kirikus. Kardinal Parolin külastas enne Eestist lahkumist ka Valga Pühavaimu kirikut.
Bad Mergentheim

Bad Mergentheim on linn Saksamaal Baden-Württembergi liidumaal Stuttgardi ringkonnas Heilbronn-Frankeni piirkonnas Main-Tauberi kreisis.
Linna on esmamainitud 12. juunil 1058 nimekujuga "Mergintaim". Aastatel 1526–1809 oli linn Saksa ordu peakorter, selleks tarbeks kasutatud Mergentheimi loss on siiani linna üks populaarsemaid vaatamisväärsusi.
Kumbraiit

Kumbraiit on endine vulkaanilise kivimi tüüp. Kumbraiidiks nimetati bütauniidi ja anortiidi fenokristallide sisaldusega porfüriiti; kivimi põhimassi moodustavad aga labrador, enstatiit-augiit ja keskmisest suuremas koguses esinev vulkaaniline klaas. Keemiliselt koostiselt vastab kumbraiit pigem andesiidile kui basaldile.. Tänapäeval on nimetus "kumbraiit" vananenud ja asendatud üldisemate nimetustega. 
Kumbraiiti defineeriti esimest korda 1917. aastal ja see nimetati Cumbrae saarte järgi Clyde'i lahes, kus kumbraiiti esineb daikidena.. Kivimile andis nimetuse Tyrrell ja seda esineb ainult selles piirkonnas.
Koluvere Jõgeva kõrtsi kivisild

Koluvere Jõgeva kõrtsi kivisillad:
Jõgeva kõrtsi kivisild

Jõgeva kõrtsi kivisillad:
Jakov Juzefovitš

Jakov Juzefovitš (vene "Юзефович Яков Давыдович", 12. märts/24. märts 1872 Grodno kubermang – 5. juuli 1929 Tartu) oli Venemaa sõjaväelane (kindralleitnant, 1917). Ta oli valgekaartlane.
Ta osales Esimeses maailmasõjas ja Vene kodusõjas. 
1920 emigreerus ta Saksamaale, seejärel Poolasse ja Eestisse.
Paul von Kotzebue

Krahv Paul Demetrius von Kotzebue (Venemaal tuntud kui "Pavel Jevstafjevitš", vene keeles "Павел Евстафьевич Коцебу") (10. august 1801 Berliin – 19. aprill (vkj) 1884 Tallinn) oli Venemaa sõjaväelane (jalaväekindral) ja riigitegelane. 
Paul Demetrius von Kotzebue isa oli saksa kirjanik August von Kotzebue, kes elas mõnda aega ka Eestis, ema oli Friederike Julie Dorothea von Essen (1763–1790). Tema vend oli Triigi mõisnik, maadeuurija ja mereväeohvitser Otto von Kotzebue (1787–1846), kes osales ka Adam Johann von Krusensterni ekspeditsioonil 1803–1806; poolvennad olid Venemaa kindralleitnant ja rännumees Moritz von Kotzebue (1789–1861), Venemaa diplomaat ja publitsist, Oru mõisnik Wilhelm von Kotzebue (1813–1887) ning maalikunstnik Alexander von Kotzebue (1815–1889).
Kindraladjutant Paul Demetrius von Kotzebue immatrikuleeriti 24. novembril (vkj) 1848. aastal rüütelkonna aadlimatriklisse Eestimaal.
1876. annetati talle Venemaa keiser Aleksander II poolt krahvitiitel
Elukäik.
Paul Demetrius von Kotzebue oli Novorossia ja Bessaraabia kindralkuberner (1862–1874) ja Odessa sõjaväeringkonna juhataja, Varssavi kindralkuberner (1874–1880) ja Varssavi sõjaväeringkonna juhataja.
Wilhelm von Kotzebue

Wilhelm von Kotzebue (19. märts 1813 (ukj) Tallinn – 5. november 1887 (ukj) Tallinn) oli Venemaa diplomaat ja publitsist. 
Ta oli Oru mõisa omanik.
Isiklikku.
Tema isa oli näitekirjanik August von Kotzebue.
Irene von Meyendorff

Irene von Meyendorff (sünninimega "Irene Isabella Margarethe Paulina Caecilia von Meyendorff"; 6. juuni 1916 Tallinn – 28. september 2001 King’s Somborne, Hampshire, Suurbritannia) oli baltisaksa päritolu näitleja.
Kvantitatiivse tunnuse lookus

Kvantitatiivse tunnuse lookus (lühend QTL: "quantitative trait locus") on lühike marker-DNA järjestus, milles ühe- või mõnenukleotiidsed muutused põhjustavad nähtavaid muutusi isendi fenotüübis.
Alan Stern

Sol Alan Stern (sündinud 22. novembril 1957) on Ameerika Ühendriikide insener ja planetoloog. Ta on New Horizonsi meeskonna ja Moon Expressi juhtivteadlane.
Stern on osalenud 24 kosmosemissioonil, neist kaheksal juhtivteadlasena.
Orest Miller

Orest Miller (vene Орест Фёдорович Миллер; 16. august (vkj. 4. august) 1833 Haapsalu – 13. juuni (vkj. 1. juuni) 1889 Peterburi) oli vene kirjandusteadlane, professor.
Ta oli üks esimesi Fjodor Dostojevski eluloo uurijaid.
Clyde Tombaugh

Clyde William Tombaugh (4. veebruar 1906 – 17. jaanuar 1997) oli Ameerika Ühendriikide astronoom.
Ta avastas amatöörastronoomina 18. veebruaril 1930 Arizona osariigis Flagstaffis Lowelli observatooriumis Pluuto. Tegemist oli esimese objektiga, mis avastati Kuiperi vööst. Avastuse ajal peeti Pluutot üheksandaks planeediks, aga tänapäevaks on see klassifitseeritud kääbusplaneediks.
Ta ehitas oma esimese teleskoobi, kui polnud veel 20-aastanegi.
Tombaugh avastas 14 asteroidi. 1931. aastal avastatud asteroid 1604 Tombaugh kannab tema nime.
Ta tundis huvi ka tundmatute lendavate objektide ehk ufode vastu.
Nowy Sącz

Nowy Sącz on maakonnaõigustega linn Poolas Väike-Poola vojevoodkonnas, Nowy Sączi maakonna halduskeskus. Asub kohas, kus Kamienica jõgi suubub Dunajeci jõkke.
Linna asutas 1292. aastal Böömimaa kuningas Václav II. See sai nime lähedal asunud linna järgi, mis sai edaspidi nimeks Stary Sącz. Algul oli valdav osa linna elanikest saksa kolonistid. Kazimierz III rajas linnamüürid ja kindluse ning andis linnale privileegid, mis tegid Nowy Sączist tähtsa kaubanduskeskuse. 
1611. aastal hävitas tulekahju suure osa linnast ja 1655. aastal, Rootsi invasiooni ajal, rüüstasid linna rootslased. 1772. aastal läks linn Habsburgide monarhiale kuuluva Galiitsia kroonimaa koosseisu. 
Pärast esimest maailmasõda kuulus linn lühikest aega Lemko Vabariigile. 1975–1998 oli linn Nowy Sączi vojevoodkonna keskus.
19. sajandi algul kujunes linn hassidismi keskuseks. Seal tegutses rabi Chaim Halberstam. Enne teist maailmasõda moodustasid juudid umbes kolmandiku linna elanikest.
Haldusjaotus.
Linn jaguneb 25 asumiks:
Majandus.
Nowy Sączis on toiduainetetööstuse ja ehitusmaterjalide ettevõtted.
Tallinnfilmi sürrrealistid

Tallinnfilmi sürrrealistid oli 1980. aastate teise pooles Tallinnfilmi joonis- ja nukufilmi seltskonnast moodustunud vabarühmitus.
Tallinnfilmi sürrrealistid kujunesid rühmituseks pärast seda, kui Priit Pärn oli saanud ettepaneku esineda Tallinna Tantsutares isikunäitusega. Rühmituse liikmed tegid prügimäelt leitud esemetest või kodust saadud juhuslikest materjalidest ruumilisi karikatuure. 
Rühmituse aktiivne tegutsemine piirdus kolme näitusega: 1986 Tallinnas Tantsutare ümmarguses saalis, 1987 Tartu Kunstimuuseumis ja 1989 Soomes Vaasa festivali raames toimunud rahvusvahelisel nukuteatrite festivalil. 
Vaasas oli kohal ka kohvrinäitus "EstTransSürrr". Kohapeal üüriti trellidega kaubavagun, kohvritega kaasa võetud tavaar pandi vagunisse ja raudtee kullati üle. Vaasast liikus "EstTransSürrri" vagun Seinäjoele Provinssirocki festivalile ja sealt edasi juba Helsingisse.
Rühmitusse kuulusid Kalju Kivi, Mati Kütt, Tõnu Talivee, Rao Heidmets, Heiki Ernits, Hillar Mets, Miljard Kilk, Riho Unt, Hardi Volmer, Priit Pärn. Näitusega "EstTransSürrr" Soomes liitus ka Vahur Kersna.
Maoliste klassifikatsioon

Aristotelest peetakse esimeseks kes püüdis loomi (sh madusid) bioloogiliselt klassifitseerida ("Historia Animalium").
Varem on kasutatud mitmeid maoliste klassifikatsioone:
Linnaeuse klassifikatsioon.
1758 klassifitseeris Linnaeus maolised ("Serpentes"), peamiselt välisvormi järgi, kolmeks perekonnaks ja 200 maoliigiks; osade autorite arvates aga 6 perekonnaks: "Crotalus", "Boa", "Coluber","Anguis", "Amphisbaena", "Caecilia";
Cope'i klassifikatsioon.
Edward Drinker Cope (1840–1897) uuris madude sugulussuhteid morfoloogia kaudu: selgroolülid, kopsud ja hemipeenise morfoloogia jm. Postuumselt ilmunud teoses: "The Crocodilians, Lizards and Snakes of North America", (Government Printing Office, 1900) olevat ta klassifitseerinud maolised ("Serpentes") algselt viide alamseltsi:
"Epanodonta" (pimemadulased "Typhlopidae")
"Catodonta" (ahassuumadulased "Leptotyphlopidae")
"Tortricina" (rullmadulased "Aniliidae", silindermadulased "Cylindrophiidae", kilpsabalased "Uropeltidae")
"Scolenoglypha" (rästiklased "Viperidae")
"Colubroidea" (kõik ülejäänud maod,v.a rästiklased). Alamseltsi "Colubroidea" kuulusid omakorda "Aglyphodonta", "Glyphodonta" ja "Proteroglypha".
Cope'i klassifikatsioon (mürkmaod kaldkirjas):
Boulengeri klassifikatsioon.
Boulengeri "Ophidia" seltsi klassifikatsioon (mürkmaod on kaldkirjas):
Typhlopidae
Glauconidae
Ilysiidae
Uropeltidae
Boidae (Pythoninae, Boinae)
Xenopeltidae
Amblycephalidae
Colubridae
 Aglyph (Acrochordinae, Colubrinae, Rhachiodontinae)
 "Ophistoglyph" ("Dipsadomorphina", "Elachistodontina", "Homalopsina")
 "Pteroglyph" ("Elapina", "Hydrophiina")
 "Viperida" ("Viperina", "Crotalina").
Boulenger klassifitseeris Euroopas elavad maod roomajate klassi seltsina nelja sugukonda (ka perekondadesse, liikidesse):
("Typhlopidae")
("Boidae")
"Colubridae"
("Viperidae").
Roomajate andmebaasi klassifikatsioon.
Maoliste alamseltsi klassifitseeritakse roomajate andmebaasis kuni perekondadeni järgmiselt:
Ülemsugukond "Colubroidea".
Järgmised sugukonnad (koos perekondadega) on roomajate andmebaasis käesoleval ajal ülemsugukondadesse klassifitseerimata:
incertae sedis
Järgmised "Colubridae" sugukonna maoperekonnad on roomajate andmebaasis käesoleval ajal alamsugukondadesse klassifitseerimata:
incertae sedis
Johann von Münsterberg

Johann von Münsterberg (ka "Johann von Podiebrad"; "Johann von Münsterberg-Oels"; "Johann von Münsterberg-Bernstadt"; tšehhi "Hanuš z Minstrberka"; 4. november 1509 Oels – 28. veebruar 1565 Oels) oli Münsterbergi, 1542–1565 Oelsi ja 1548–1565 Bernstadti hertsog. Ta kandis ka Glatzi krahvi tiitlit.
Valdur Napp

Valdur Napp (9. august 1942 – 24. august 2015) oli eesti arhitekt.
Ta õppis aastatel 1957–1961 Tallinna Ehitus- ja Mehaanikatehnikumis hoonete sanitaartehnika erialal. Seejärel oli ta ajateenistuses Nõukogude armees. 1964. aastal astus ta Eesti Riikliku Kunstiinstituuti arhitektuuri õppima, ülikooli lõpetas 1969. aastal.
Õpingute kõrvalt töötas ta Üleliidulise Tarbijate Kooperatiivide Keskliidu projekteerimisbüroo Tallinna filiaalis, algul vanemtehniku, hiljem arhitektina. 
Pärast arhitektidiplomi saamist suunati ta Kohtla-Järve linna ehituse ja arhitektuuri osakonda arhitektiks; 1971. aastal edutati linna peaarhitektiks. 1977. aastal viidi ta üle Pärnu linna peaarhitekti ametikohale. Aastatel 1982–1983 töötas ta Ehituskomitee tsiviilehituse osakonna peaarhitektina, hiljem Pärnu rajooni ehituse ja arhitektuuri osakonnas arhitektina. Aastatel 1992–1997 oli ta taas Kohtla-Järve linna peaarhitekt. Seejärel töötas ta Aseri vallavalitsuse abivallavanema ja majandusnõunikuna. 2000. aastast oli ta vabakutseline arhitekt ja 2005. aastal jäi pensionile.
Ta on teinud peamiselt administratiivtööd, aga koostanud ka planeeringuid. Näiteks osales ta Jõhvi-Ahtme generaalplaani (1977) ja Pärnu linna keskosa detailplaneerimise (1980) väljatöötamisel. 1970. aastast projekteeris ta eramuid Ida-Viru maakonnas ja Pärnu maakonnas, kuid tuntuim tema projekteeritud eramu asub Tartus aadressil Rukki 37. Lisaks projekteerimisele on ta paljude arhitektuuri- ja linnaehitusteemaliste artiklite autor ning kujundanud ka Kohtla-Järve lipu (koos Tõnu Kukega). 
Ta oli 1982. aastast Eesti Arhitektide Liidu liige.
Felsoandesiit

Felsoandesiit on endine vulkaanilise kivimi tüüp. Felsoandesiidiks nimetati krüptokristalliinse struktuuriga andesiiti; tänapäeval ei soovitata seda nimetust enam kasutada.. Liide felso- tähistab kivimi suurt päevakivi ja kvartsi sisaldust.
Ortoandesiit

Ortoandesiit on endine vulkaanilise kivimi tüüp. Ortoandesiidiks nimetati ortopürokseeni sisaldavat andesiiti; tänapäeval ei soovitata seda nimetust enam kasutada.
Arvatakse, et ortoandesiiti defineeris esimest korda Konrad Oebbeke Filipiinide kivimite kirjeldamisel, aga kuna tema aastal 1881 avaldatud raamatus seda nimetust ei ole, siis on termini autorsus lahtine.
Doreiit

Doreiit on endine vulkaanilise kivimi tüüp. Doreiidiks nimetati võrdselt naatriumi ja kaaliumit sisaldavat laavast tekkinud andesiiti, mis on olemuselt mangeriidi purskekivimist analoog; tänapäeval ei soovitata seda nimetust enam kasutada.
Kivim on nimetuse saanud Monts Dore'i mäestiku järgi, millest suure osa moodustab doreiit. Nimetuse pakkus aastal 1923. aastal välja Antoine Lacroix, kirjeldamaks sealset oliviini sisaldavat trahhüandesiiti. Doreiiti on eristatud ka näiteks Aafrikas.
Kulden

Kulden (saksa "Gulden") oli Firenze floriini eeskujul löödud kuldmünt, hiljem kasutati sama sõna ka arveldusühiku ning hõbemündi kohta.
Lõuna- Eesti aladel Poola ajal kasutatud Poola floriini ehk kuldna ehk zlotti kurss oli 16. sajandi lõpul - kulden ehk zlott = 30 krossi = á 3 Poola killingit või 6 Liivimaa killingit või 18 penni ehk dinaari.
Walhalla tempel

Walhalla tempel on saksa rahva kuulsuste mälestamiseks loodud memoriaal Saksamaa kaguosas Regensburgi kreisis Baieri liidumaal. Tempel kõrgub Donaustaufi lähedasel künkal üle Doonau jõe, lõunasse avaneva väljapääsu ja trepistikuga.
Tempel on nime saanud Skandinaavia mütoloogias kirjeldatud Valhalla järgi, mis tähendab langenud sõduritele pühendatud majesteetlikku saali Asgardis.
Uusklassitsistliku templi projekteeris arhitekt Leo von Klenze, see tarindati aastail 1830–1842. Teostuse mõtte käis 1807. aastal tollase noore mehena välja Ludwig Karl August von Pfalz-Birkenfeld-Zweibrücken, kellest oli aasta varem saanud kroonprints Baieri Kuningriigis. Antiiksest ja renessanslikust arhitektuurist vaimustununa soovis ta nõnda kandvalt toetada saksa kultuuris killustunud väikeste riikide ja hertsogkondade ühendamist Saksa Riigiks.
Templis hoiustatakse tänapäeval umbes 65 mälestustahvlit ja 130 büsti, need tutvustavad 2000-aastast ajalugu Germaanias. Ülevaade algab Arminiusest, kes 9. aastal eKr toimunud Teutoburgi metsa lahingus võitis Rooma keiserlikku armeed.
Pimen Pantšanka

Pimen Jemjaljanavitš Pantšanka (Пімен Емяльянавіч Панчанка; 23. august 1917 Tallinn – 2. aprill 1995 Minsk) oli valgevene luuletaja. 
1973. aastal nimetati ta Valgevene NSV rahvapoeediks (vene keeles "Народный поэт БССР"). Aastast 1938 oli ta NSV Liidu Kirjanike Liidu liige. Aastast 1943 oli ta Nõukogude Liidu Kommunistliku Partei liige.
Roman von Rosen

Roman von Rosen (24. veebruar 1847 (ukj) Tallinn – 31. detsember 1921 New York) oli baltisaksa päritolu Venemaa keisririigi õuemeister (1903) ja diplomaat.
Ta oli konsul Yokohamas, saatkonna sekretär ja saadik Tokyos, peakonsul New Yorgis, saadik Mehhikos.
Tema isa oli baltisaksa päritolu Venemaa riigitegelane Robert von Rosen, Rosenite suguvõsast.
Aleksei Šahmatov

Aleksei Šahmatov (vene Алексей Александрович Шахматов; 17. juuni 1864 Narva –16. august 1920 Petrograd) oli vene filoloog, keeleteadlane ja ajaloolane. 
Ta oli vene keele ajaloolisele uurimisele, vanavene leetopisside ja kirjanduse uurimisele alusepanija.
Cross Riveri osariik

Cross Riveri osariik on Nigeeria 1. järgu haldusüksus (osariik) riigi kaguosas. Piirneb idas Kameruniga.
Osariik jaguneb 18 omavalitsusalaks. Osariigi pealinn on Calabar. 
Ametlik keel on inglise keel, kuid osariigis räägitakse paljusid keeli. Laiemalt on levinud efiki keel ja edžaghami keel.
Osariigi idaosas asub Cross Riveri rahvuspark.
Majanduses on olulisel kohal põllumajandus. Peamised põllukultuurid on maniokk, jamss, riis, mais, kakao, kautšuk, maapähkel ja kookospähkel.
Alexander von Wrangell

Alexander (von) Wrangel(l) on mitme Wrangellide suguvõsa esindaja nimi:
Alexander von Wrangell (sõjaväelane, 1804–1880)

Parun Alexander von Wrangell (24. mai 1804 Tartu – 30. detsember 1880 Peterburi) oli Venemaa keisririigi sõjaväelane (jalaväekindral).
Alexander von Wrangelli isa oli õuenõunik ja Maidla mõisnik parun Gustav Woldemar von Wrangell (1770–1827) ja ema Sophie (sünd. von Uexküll-Gyllenband.
Ta osales muu hulgas Kaukaasia sõjas, Tšetšeenia ja Dagestani imaami Šamili vangistaja Kaukaasias 1859. aastal, Venemaa Sõjanõukogu liige (1862).
Plateau osariik

Plateau osariik on 1. järgu haldusüksus (osariik) Nigeerias. Asub riigi keskosas.
Plateau osariik moodustati 1976. aastal.
Osariik jaguneb 17 kohaliku omavalitsuse üksuseks.
Osariigis elab üle 40 etnilise rühma.
Pjotr Abrassimov

Pjotr Abrassimov (vene Пётр Андреевич Абрасимов; 16. mai 1912 Boguševsk, Mogiljovi kubermang – 16. veebruar 2009 Moskva) oli Nõukogude Liidu partei- ja riigitegelane ning diplomaat. 
Ta oli Nõukogude Liidu suursaadik mitmetes riikides, sealhulgas Prantsusmaal, Saksa DV-s ja Jaapanis.
1974 valiti ta Eesti NSV-st IX NSV Liidu Ülemnõukokku.
Pjotr Abrassimov suri aastal 2009 Moskvas ja ta maeti Trojekurovo kalmistule.
Alexander von Adlerberg

Alexander von Adlerberg oli mitme Adlerbergide suguvõsa esindaja nimi:
Natalja Akimova

Natalja Akimova (sündinud 16. oktoobril 1957 Tallinnas) on vene teatri- ja filminäitleja.
1994 pälvis ta Venemaa teenelise kunstniku (vene keeles "заслуженная артистка России") aunimetuse.
Riversi osariik

Riversi osariik on Nigeeria 1. järgu haldusüksus (osariik) riigi lõunaosas Nigeri jõe deltas.
Osariik jaguneb 23 omavalitsusalaks. Osariigi pealinn on Port Harcourt. 
1996 eraldati Riversi osariigist Bayelsa osariik.
Riversi osariik on tuntud suurte nafta- ja maagaasivarude poolest. Lisaks nafta- ja maagaasitootmisele on oluline ka kalandus ja põllumajandus.
Georgi Amjaga

Georgi Amjaga (vene Георгий Васильевич Амяга; 1923 Primorje krai – 3. august 1944 Sinimäed, Eesti) oli Nõukogude Liidu sõjaväelane (seersant).
Ta osales 117. laskurkorpuse 201. laskurdiviisi 191. polgu seersandina Eesti alal toimunud Sinimägede lahingutes. Nendes lahingutes ta 3. augustil 1944 ka hukkus. Ta maeti Putkisse (Kohtla-Järve rajoon).
Talle anti postuumselt Nõukogude Liidu Kangelase kuldtäht.
Delta osariik

Delta osariik on Nigeeria 1. järgu haldusüksus (osariik) riigi lõunaosas Nigeri jõe deltas.
Osariik jaguneb 25 omavalitsusalaks. Osariigi pealinn on Asaba. 
Osariigis on suured naftavarud.
Andrei Andrejev

Andrei Andrejevitš Andrejev (vene keeles Андрей Андреевич Андреев; 30. oktoober (vkj. 18. oktoober) 1895 Kuznetsovo, Smolenski kubermang – 5. detsember 1971 Moskva) oli vene revolutsionäär ja Nõukogude Liidu riigitegelane. 
Ta oli 1914. aastast VSDTP liige. 1920. aastal valiti ta Venemaa Kommunistliku (bolševike) Partei Keskkomitee liikmeks. Aastatel 1931–1935 oli ta NSV Liidu teede rahvakomissar.
Poliitbüroo liige.
Aastatel 1932–1952 oli Andrei Andrejev ÜK(b)P Keskkomitee Poliitbüroo liige. 
Ajaloodoktor Sergo Mikojan on intervjuus, mis puudutas tema isa Anastass Mikojani pikaajalist staaži NLKP Keskkomitee Poliitbüroos, öelnud, et "Poliitbüroost sai lahkuda ainult teise ilma. Ainus, kes suutis Poliitbüroost lahkuda ja seejuures ellu jääda, oli Andrei Andrejev. See sai võimalikuks tänu sellele, et ta kaotas kuulmise. Tal tuli seetõttu kanda kuuldeaparaati. Kuid tolleaegsetest aparaatidest oli vähe abi. Ja siis, arvatavasti 1950. aastal, pöördus Andrejev Stalini poole teatega, et tal on ebamugav jääda Poliitbüroosse, kuna ta ei saa osaleda aruteludes. Selle peale lasi Stalin tal rahus üle minna rahulikumale tööle – Vene NFSV Ülemnõukogusse. Teist sarnast juhtumit ma ei tea".
Tegelikult lahkus Andrejev Poliitbüroost 1952. aastal. Partei 19. kongressi viimasel päeval, 16. oktoobril, toimunud Keskkomitee pleenumil valiti Keskkomitee juhtorganid. Presiidiumilaua taga istus kogu partei juhtkond, teiste seas ka Andrejev. Valimiste protseduur oli eriti spetsiifiline. Laua tagant tõusis Stalin ja võtnud frentši taskust paberilehe, luges ette: "NLKP Keskkomitee Presiidiumisse võiks valida näiteks selliseid seltsimehi – seltsimees Stalini, seltsimees Andrijanovi, seltsimees Beria ja edasi tähestiku järjekorras nimekirja lõpuni. Lugenud nimekirja ette, lisas ta rõhutatult, et "nimekirjas on Poliitbüroo vanast koosseisust kõik peale A. A. Andrejevi". Seejärel pöördus kohalolijate poole ja ütles "Lugupeetud A. Andrejevi suhtes on kõik selge: täielikult kurdistunud, midagi ei kuule, töötada ei saa. Las ravib ennast".
Andrei Andrejev on maetud Novodevitšje kalmistule.
Julai Aznalin

Julai Aznalin (baškiiri Юлай Аҙналин; 1730 (teistel andmetel 1722) – umbes 1797 Paldiski) oli Venemaa 1773.–1775. aasta ülestõusu (nn Pugatšovi ülestõusu) osaline. Ta oli Ufa maakonna Šaitan-Kudei vallavanem. Tema poeg oli baškiiri rahvuskangelane Salavat Julajev.
Pärast kinnivõtmist saadeti ta koos pojaga sunnitööle Paldiskisse.
Helene Barclay de Tolly

Helene Barclay de Tolly (sünninimega Helene Auguste Eleonore von Smitten; 1770 Jõgeveste – 18. mai 1828 Tartu) oli baltisaksa päritolu riigidaam.
Ta sai Püha Katariina ordeni.
Tema isa oli Jõgeveste mõisnik Heinrich Johann von Smitten ja ema Taagepera mõisast pärit Renata Helene von Stackelberg (1749–1786). Pärast isa surma päris ta Jõgeveste ja Keeri mõisa.
Isiklikku.
Ta oli abielus Michael Andreas Barclay de Tollyga. Neil sündis poeg Magnus Barclay de Tolly (1797–1871), kaardiväepolkovnik ja keisri tiibadjutant, Jõgeveste, Keeri, Stalbe ja Uniküla mõisnik, suri lastetult.
Tõnis Tasane

Tõnis Tasane (sündinud 13. detsembril 1986 Pärnus) on eesti entomoloog. 
Ta on õppinud ka loomaaiandust.
2022. aastal avastati Sao Tome saarelt teadusele täiesti uus mardikaliik "Reichentomica tasani", mis nimetati Tõnis Tasase auks. Ta on avastanud ka ööliblikaliigi "Pseudozeuzera caminhai" . 
Ta on tutvustanud Eesti Televisiooni loodussaadetes loomaliike.
Hans Friedrich Blunck

Hans Friedrich Blunck (3. september 1888 Altona Hamburgi lähedal – 24. aprill 1961 samas) oli saksa jurist ja kirjanik. 
1934. aastal kirjutas ta alla Kultuuriloojate üleskutsele. 1937. aastal astus ta ka natsipartei liikmeks.
Toimi Kankaanniemi

Toimi Olavi Kankaanniemi (sündinud 26. veebruaril 1950 Tyrvääs) on Soome poliitik. Ta on olnud Eduskunna liige aastatel 1987–2011 (Kristlike Demokraatide rühmas) ja aastast 2015 (Põlissoomlaste rühmas). Aastatel 1991–1994 oli ta Esko Aho valitsuse portfellita minister Soome välisministeeriumis.
Ta on sündinud 1950. aastal Tyrvääs Satakunta maakonnas ning lõpetanud 1975. aastal Tampere Ülikooli sotsiaaltöö erialal. Ta on töötanud Kaarina ja Keikyä vallas ning Siikaineni valla juhina. Aastatel 1976–1987 oli ta Uuraineni valla sekretär.
Aastatel 1987–2011 oli ta Eduskunna liige Kristlike Demokraatide rühmas. Samuti oli ta 26. aprillist 1991 kuni 28. juunini 1994 portfellita minister Soome välisministeeriumis Esko Aho valitsuses. Lisaks oli ta aastatel 1989–1995 Soome Kristlike Demokraatide erakonna esimees. Uuesti valiti ta Eduskunna liikmeks 2015. aastal, kuid siis juba Põlissoomlaste nimekirjas.
Isiklikku.
Toimi Kankaanniemi on abielus, kahe poja ja ühe tütre isa.
Sakalaviit

Sakalaviit on endine vulkaanilise kivimi tüüp. Sakalaviidiks nimetati klaasjat, suure kvartsisisaldusega basalti (kuni 10% kivimi koostisest on kvarts). Kivim sisaldab väikesi augiidi ja kvartsi kristalle ning suuremaid plagioklassi fenokristalle. Tänapäeval ei soovitata seda nimetust enam kasutada ja sakalaviiti defineeritakse labradoriidi erimina.
Kivim on nimetuse saanud sakalavade asuala järgi Madagaskaril. Kivim pärineb Ülem-Kriidist. Kivimit on aastal 1923 kirjeldanud Antoine Lacroix.
Mia Munier-Wroblewska

Mia Munier-Wroblewska (ka Munier-Wroblewski; kodanikunimega Mia Munier; 20. veebruar 1882 Zlēkasi mõis, Kuramaa kubermang – 19. oktoober 1965 Itzehoe, Saksamaa) oli saksa kirjanik.
Sanakiit

Sanakiit on vulkaaniline kivim. Sanakiidiks nimetatakse üksikuid plagioklassi ja granaadi kristalle sisaldavat klaasjat andesiiti; kivimi põhimassi moodustavad aga bronsiit, augiit ja magnetiit.
Statotsüüt

Statotsüüdid on Juurekübaras paiknevad rakud, millele omistatakse gravitatsioonilise taju roll.
Statotsüüdi ehitus sarnaneb enamalt jaolt teiste rakkude ehitusega, kui lühiealisus, üksnes koore endoplasmaatilise retiikulumi ja statoliitide esinemine välja arvata. 
Statotsüüdid sisaldavad suuri statoliittärklisega täidetud amüloplaste – statoliite, mis toimivad tasakaalukehadena aga neil on ka toiteainete ja spetsiaalse geeli sünteesimise ja eritamise funktsioon. Statoliitide tõttu kasvavad juured vertikaalselt allapoole. Statotsüüdid on pidevalt uuenevad rakud. Nad võrsuvad juure meristeemist ja muunduvad sekretoorseteks vesilahustuvat "mucilage'i" eritavateks rakkudeks.
Los Colorados

Los Colorados (hispaania keeles koloraado mardikad) on Ukraina ansambel. Ansambel loodi 2006. aastal Ternopilis. Ansamblil on küll ka omi laule, kuid tuntuks said nad Katy Perry laulu "Hot n Cold" kaveriga. Oma muusikastiili nimetavad nad agroalkorokiks, kuid sisuliselt on tegu polkaga.
Pjotr Bogdanov

Pjotr (Peter) Bogdanov (vene Петр Александрович Богданов; 1888 Peterburi – mitte enne 1941) oli vene majandusteadlane, poliitik ja Eestis oleva vene kogukonna aktivist; üks tähtsamaid vene ajakirjanikke Eesti Vabariigis. 
Lõpetas Pihkva maamõõdukooli 1910. Töötas Pihkvas maamõõtjana, osales kohalikus seltsielus. Esseer, pärast Veebruarirevolutsiooni 1917 valiti Pihkva ühiskondliku julgeolekukomitee liikmeks, oli maakonna miilitsaülem, maakonna asutava kogu valimiskomisjoni aseesimees. Saksa okupatsiooni ajal Pihkvas arreteeritud, Loode-Venemaa valitsuse põllutööminister 1919. Pärast selle tegevuse lõpetamist põgenes koos taanduva Loodearmeega Eestisse, kuhu jäi poliitilise emigrandina 1940. aastani; Eesti kodakondsuse sai 1936. aastal. Kohe pärast Nõukogude võimu kehtestamist Eestis (1940), viidi Leningradi, mõisteti 15 aastaks vangi (veebruaris 1941). Edasine saatus teadmata.
Arendas vene tarbijaühistute tegevust Eestis, 1940. aastal avaldas venekeelse teose ühistegevusest. Osales esseeride ajalehe Народное дело &gt; За народное дело (Trt, Tln 1920–21) väljaandmisel. Toimetas ajalehte Дело (Tln 1921–22, ilmus 6 nr), mis oli orienteeritud vene põliselanikele Eestis. Tegi kaastööd ajalehele Старый нарвкий листок (1923–25), päevalehele Наша газета (Tln 1927–28), ajalehele Таллинский русский голос (1932–34), samuti juhtivale välisvene ajalehele Последние новости (Pariis), ajalehele За свободу (Varssavi) jt välismaistele lehtedele. Tema kirjutised annavad ulatuslikku infot venelaste elust Eestis.
Adalberts Bubenko

Adalberts Bubenko (16. jaanuar 1910 Mõisaküla – 7. juuli 1983 Toronto, Kanada) oli läti kergejõustiklane (käija).
Ta võitis 1936. aasta Berliini OM-il 50 km käimises pronksmedali.
Carlos Matthias Ludwig Konstantin Otto von Buxhoeveden

Karlos Matthias Ludwig Konstantin Otto von Buxhoeveden (14. märts 1856 (ukj) Tartu – 4. august 1935 Brüssel, Belgia) oli Venemaa keisririigi riigitegelane, diplomaat. Ta oli parun.
Ta oli Venemaa Keisririigi välisministeeriumi departemangu juhataja ja asedirektor, saadik Taani kuningriigis (1910–1917).
Ta oli "Rupertshof"i, Bolderāja, "Dreylingshof"i, "Lofeldshof"i, "Hapakshof"i, "Weisenhof"i omanik Liivimaal ja Tšeremõsino mõisa omanik Kaasani kubermangus.
Aleksei Denissov

Aleksei Denissov (vene keeles "Алексей Михайлович Денисов"; 10. mai 1918 – 27. jaanuar 2012 Tallinn) oli NSV Liidu sõjaväelane, polkovnik.
Ta osales Nõukogude poolel Teises maailmasõjas ja pälvis sõjateenete eest Nõukogude Liidu kangelase nimetuse.
Ta oli viimane Eestis elanud Nõukogude Liidu kangelane.
Frunze-nimeline Sõjaväeakadeemia

Frunze-nimeline Sõjaväeakadeemia (vene keeles "Военная орденов Ленина и Октябрьской Революции, Краснознамённая, ордена Суворова академия им. М. В. Фрунзе" (lühemalt "Военная академия имени М. В. Фрунзе") oli sõjaväelist kõrgemat haridust andev kool Nõukogude Liidus ja pärast Nõukogude Liidu lagunemist (1991) Venemaal Moskvas. Kool oli nimetatud Nõukogude riigitegelase Mihhail Frunze järgi.
Kool tegutses aastatel 1918–1998. 1998. aastal moodustati selle ja veel mitme õppeasutuse baasil Venemaa Föderatsiooni Relvajõudude Üldväeline Akadeemia.
Koolis valmistati muu hulgas ette ohvitsere.
Anton Dzerožinski

Anton Dzerožinski (vene keeles Антон Фёдорович Дзерожинский; 3. jaanuar 1867 – 13. august 1949 Stockholm) oli Venemaa ja valgekaartlaste sõjaväelane (Venemaa polkovnik ja valgekaartlaste kindralleitnant (1919)). 
Enne Esimest maailmasõda teenis kapten Anton Dzerožinski Tallinnas 23. jalaväediviisi 89. Valgemere jalaväepolgu 8. roodu komandörina.
Detsembrist 1918 oli ta Loodearmee Pihkva vabatahtlike korpuse komandör polkovnik.
3. jaanuarist 1919 oli ta Põhjakorpuse korpuseülema kohusetäitja.
Sanukiit

Sanukiit on vulkaaniline kivim. Sanukiidiks nimetatakse klaasja põhimassiga andesiiti, milles sisaldub hüpersteeni, andesiini ja granaate; see võib üksikute fenokristallidena sisaldada ka magneesiumirikast oliviini ja ortopürokseeni. Nimetuse "sanukiit" võttis 1890. aastal kasutusele Ernst Weinschenk. Kivim on saanud nimetuse endise Sanuki provintsi järgi Jaapanis Shikoku saare põhjaosas tänapäeva Kagawa prefektuuri territooriumil. 
Arvatakse, et sanukiit tekib saarkaarte eel magmast, mille tekkepõhjuseks on sukelduvast laamast eralduvad lenduvad ühendid (peamiselt vesi), mis alandavad laama kohal oleva vahevöö kiilu sulamistemperatuuri ning põhjustavad selle osalise sulamise. Sarnase tekkega on ka boniniit, kuid kui sanukiit tekib intrusioonides, mida nimetatakse sanukitoidideks, siis boniniit on purskekivim.
Sanukiidi tihedus on 2,60 g/cm³. P-lainete levikukiirus sanukiidis on 6 km/s. Sanukiiti on inimesed kasutanud tööriistade valmistamiseks juba paleoliitikumis. Sanukiidist vardaid on 1961. aastast kasutatud ka "hōkyō-"nimeliste pillide (Jaapanis leiutatud litofonide) valmistamiseks. Neid pille on kasutanud ka Jaapani helilooja Stomu Yamashita.