tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Vastseliina lahing

Vastseliina lahing toimus 1. juunil 1343 Vastseliina lähedal Pihkva ja Liivi ordu vägede vahel. 
Taust.
1341. aastal oli alanud Liivimaa-Pihkva sõda, mille käigus toimus mitu vastastikku rüüsteretke. 1343. aasta aprillis puhkenud Jüriöö ülestõusu tõttu viis ordu oma väed Pihkva piirilt ära Harjumaale, kus nad harjulaste üle võidu saavutasid. Ülestõusnud saatsid aga Pihkvasse teate, et nüüd on neil soodus aeg maa enda kätte haarata.
Pihkva sõjakäik ja lahing.
Pihkvast korraldatigi sõjakäik, olgu siis harjulaste kutsel või lihtsalt omapoolse vasturetkena. Renneri kroonika räägib Tartu piiskopkonda ja Otepää alla tunginud 5000-mehelisest väest, kes röövis ja tappis seal nii kuis suutis. Parasjagu Kirumpääl viibinud Riia komtuur Diderich von Rambouw kogunud kokku hulga mehi, sealhulgas Põltsamaa foogti Hildebrand von Lenteni ning Karksi ja Sakala foogtid. Riia komtuur liikunud oma väega vaenlasele vastu ja pidanud lahingu, kus üle 1000 venelase hukkunud, ülejäänud aga põgenenud. Sakslaste pool olevat langenud isand Johan von Levenwolde Tartu piiskopkonnast, Kursi komtuur Johan de Witte, veel kaks orduvenda ja 14 sakslast. Vene leetopisside teatel algas vürst Ivani, vürst Ostafi ja possaadnik Volodtsa juhitud pihkvalaste ja irboskalaste sõjakäik Saksa maade vastu 26. mail. Otepää ümbruses rüüstatud viis päeva ja tagasi pöördudes peetud 1. juunil Vastseliinast kahe versta kaugusel lahing neile järgnenud sakslastega. Pihkvalased kaotanud 17 meest, kuid jäänud lahinguväljale seisma ja tulnud hiljem võidukalt koju tagasi. Novgorodi kroonika järgi osales sõjakäigul 5000 meest, retk kestis 8 päeva ja ööd ning lahing toimus Ostretšina järve ääres. Sulev Vahtre hinnangul ei saavutanud kumbki lahingu pool otsustavat ülekaalu. Tema arvates oli sel sõjakäigul suur mõju sündmustele Eestis, sest sakslased pidid taas viima oma väed venelaste vastu, luues soodsad tingimused ülestõusu jätkamiseks.
Wenno

Wenno (ka "Venno", "Vinno", "Vinne", "Wyno", "Wynne"; "Winand von Rohrbach") (surnud 1209) oli Mõõgavendade ordu esimene ordumeister Liivimaal.
Wenno valitses sõjalist Mõõgavendade ordut Liivimaa ristisõjas aastatel 1204–1209, ordu esimene sõjaline juht maamarssal oli aastatel 1205–1211 Arnold.
Päritolu.
Ta oli tõenäoliselt pärit Saksimaa Kassel-Naumburgi alalt Paderborni piiskopkonnast.
Valitsusaeg.
Wenno valitsemisajal (1204–1209) hakati ehitama Võnnu, Sigulda, Trikāta ja Aizkraukle ordulinnust.
Aastatel 1207–1209 läänistas ta Liivimaa Läti aladel Mālpilsi lähistel mitmeid valdusi liivlaste vanem Manegintele ja viimase vendadele.
Mõrv.
Wenno tapeti koos ordu kapellaani Johanniga Riia ordulinnuses orduvend Wickberti poolt. Teineteist täiendades kirjeldavad seda rohkete üksikasjadega Läti Henriku kroonika ja Liivimaa vanem riimkroonika. Ordu karistas mõrtsukat kõige karmimalt, ta hukati rattal.
Mõlemad kroonikad süüdistavad ainuüksi endist Võnnu komtuuri Wickberti ja kujutavad teda kui vääritut isikut. Mõrva täpne motiiv pole siiski selge. Wenno ja Wickberti konflikt ei tarvitsenud siiski toimuda lihtsalt isiklikul pinnal, vaid võis olla poliitilist laadi. Ühe võimaliku selgitusena on viidatud, et Wenno oli määranud Soestist (Vestfaalist) pärineva Wickberti haldama Võnnu ordulinnust, siis aga ta sellest ametist lahti lasknud ja asendanud Bertholdiga. Henriku kroonika järgi lootnud Wickbert leida toetust ka Riia piiskop Albertilt.
Ajaloolased Anti Selart, Ivar Leimus, Linda Kaljundi ja Heiki Valk on tapmise ajendiks pidanud siiski isiklikku tüli.
Pärast Wenno matmist tulid orduvennad kokku ja valisid uueks ordumeistriks Wolquini, kellest sai Mõõgavendade ordu teine ja ühtlasi viimane meister.
Uus Maa Kinnisvarabüroo

 
Uus Maa Kinnisvarabüroo on Eestis tegutsev kinnisvarabüroo, mille põhitegevus on elukondliku kinnisvara vahendus. Uus Maa sai alguse 1992. aastal loodud AS SPD kinnisvaravahenduse osakonnast Uus Maa. 1994. aasta kevadel registreeriti AS Uus Maa Kinnisvarabüroo eraldiseisva ettevõttena. 
Uus Maa Kinnisvaragrupp on emaettevõte, mille põhitegevuseks on ülejäänud "Uus Maa" nime kandvate ettevõtete haldamine – Uus Maa Kinnisvarabüroo, mis tegeleb elamispindade vahendamisega ning Uus Maa Ärikinnisvara OÜ, mis tegeleb äripindade vahendamisega.
Ajalugu.
Uus Maa toodi turule 1992. aasta kevadel AS SPD kinnisvaravahenduse osakonnana.
Kontorid, tütarettevõtted ja partnerid.
Uus Maa Kinnisvarabürool on üle Eesti kaksteist esindust: 
Lisaks on ettevõttel maaklerid ka:
Maarja Torga

Maarja Torga (sündinud 21. mail 1984) on eesti õigusteadlane.
Puhtu bioloogiajaam

Puhtu bioloogiajaam (ka Puhtu ornitoloogiajaam) on Lääne maakonnas Lääneranna vallas Virtsu lähedal Puhtu poolsaarel asuv looduse uurimise keskus, Eesti vanimaid bioloogiajaamu. 
Ajalugu.
1920. aastate teisel poolel ehitatud ja bioloog Jakob von Uexküllile kuulunud hoone, mille projekteeris Haapsalu arhitekt Erich Landesen, võeti bioloogiajaamana kasutusele pärast Teist maailmasõda. Hooned anti esialgu Tartu Ülikoolile, ent peagi Teaduste Akadeemiale. Märtsis 1950 kinnitati Puhtu poolsaar TA Bioloogia Instituudi (hilisema nimega TA Zooloogia ja Botaanika Instituut) poolt hooldatavaks kaitsealaks. Bioloogiajaamana asutati see ametlikult 1949; Eerik Kumari eestvedamisel kujunes alates 1953. aastast ornitoloogiajaamaks. 
Lisaks jaama peahoonele (nn "parunimaja") kuulub bioloogiajaama juurde 1960. aastal poolsaare lõunatippu ehitatud linnuvaatlustorn ja peahoone juurde 1960. aastate lõpus ehitatud laborihoone. Poolsaare põhjaosas on 1850. aastail ehitatud nn "krahvimaja" (1930. aastail elas selles krahvisoost Alexander Keyserlingk oma perega), nimetatud vahel ka Puhtu mõisaks, mis on kasutusel jaama hooldava töötaja elupaigana. 
Puhtu ornitoloogiajaamal on väga tähtis osa olnud lindude rände uuringutes. Eesti läänerannik on oluline lindude rändetee, rändevaatlusteks on Puhtusse rajatud vaatlustorn. Ornitoloogid on tegelenud ka ümbritsevate laidude linnustiku uurimisega. Puhtus on kohatud üle 200 linnuliigi; kohapeal pesitsevaid linde on 80-90 liiki. 
Puhtus on Jüri Keskpaiga eestvedamisel pikka aega tegeldud lindude ökofüsioloogia ja etoloogiaga. Puhtus on toimunud bioloogiaüliõpilaste suvepraktikume ja hulk konverentse (nt Teoreetilise Bioloogia Kevadkoolid 1977 ja 1982).
Aastast 1997 kuulub jaam koos Puhtu karjamõisaga ühe kompleksina Eesti Maaülikoolile.
Laelatu bioloogiajaam

Laelatu bioloogiajaam on väliuurimiskeskus Läänemaal Virtsu lähedal. 
Ajalugu.
Laelatu puisniidul töötas taimkatte püsikatsetel Kaljo Pork aastatel 1961–1981. Tema algatusel alustati 1981. aastal jaama hoonet ehitama. Bioloogiajaamana hakkas see tegutsema alates 1985. aastast Kalevi Kulli ja tema kaastöötajate eestvedamisel. 1961. aastal rajatud niidukoosluse suktsessiooni uurimise katse on kõige pikaajalisem botaaniline püsiuurimisala Eestis. See koosneb 12 püsilapist (igaüks suurusega 300 ruutmeetrit) ja mõeldud kestma sajandeiks.
Laelatu on olnud eksperimentaalse geobotaanika peamiseks baasiks Eestis. Peale puisniidu koosluste uurimise on jaam olnud piirkonna pärandkoosluste uurimise keskuseks. Ühtaegu on Laelatul tegu unikaalse puisniidukaitsealaga ning Eesti kõige liigirikkama taimekooslusega (kuni 76 soontaimeliiki ruutmeetril).
Laelatul on korraldatud üliõpilaste praktikume, bioloogiajaam on olnud väiksemate konverentside pidamise kohaks.
Bioloogiajaama peahoone ehitas kohalik metsavaht Elmar Vesker aastail 1982–1984. Hoone põles maha 2007. aasta mais. Abihoone on siiani kasutusel. 2015. aastal ehitati bioloogiajaama uus hoone.
Kaljo Pork

 
Kaljo Pork (15. märts 1930 Ramma – 2. detsember 1981 Tartu) oli eesti botaanik ja rohumaateadlane, bioloogiakandidaat (1964). Ta oli Eesti eksperimentaalse fütotsönoloogia rajajaid.
Elukäik ja teadustöö.
Aastail 1952–1981 töötas ta ENSV TA Zooloogia ja Botaanika Instituudis teadlasena.
Ta uuris põhjalikult rohumaid (niite ja puisniite), vetikaid, niidutaimekoosluste tüpoloogiat ja tegeles teiste koosluste klassifikatsiooniga. Oma töödes kirjeldas ta Eesti haruldasi taimekooslusi ja tegeles nende kaitsmisega. Samuti uuris ta maarjakase ökoloogiat, levikut ja varu. Ta oli Eesti parimaid niidutaimkatte tundjaid.
Ta osales Matsalu looduskaitseala (praegu rahvuspark) taimkatte kaardistustöödes.
Tema eestvõttel rajati Laelatu bioloogiajaam, kus 1987. aastal avati tema mälestusmärk.
Ta kuulus ENSV TA Looduskaitse Komisjoni ja Eesti Looduseuurijate Seltsi botaanikasektsiooni juhtkonda.
Perekond.
Tema abikaasa oli Maia Pork.
Jüri Keskpaik

Jüri Keskpaik (sündinud 7. detsembril 1936 Narvas) on eesti ornitoloog, tegelenud lindude ökofüsioloogia, etoloogia ja rändeuuringutega.
Aastatel 1965–1993 töötas ta Eesti TA Zooloogia ja Botaanika Instituudis, tehes oma töörühmaga välitöid ja laboratoorseid mõõtmisi peamiselt Puhtu bioloogiajaamas, kus tema algatusel püstitati selleks laborihoone.
Ta on uurinud peamiselt lindude termoregulatsiooni ökofüsioloogiat, lennufüsioloogiat, tardund, rännet jt. Ta kasutas Eestis esimesena lindude uurimisel biotelemeetrilist meetodit.
Pere.
Tema abikaasa oli bioloog Tiiu Keskpaik.
Mart Viikmaa

Mart Viikmaa (4. september 1938 Karuse vald – 13. mai 2018 Tartu) oli eesti bioloog, geneetik.
Hariduskäik.
Ta õppis Nehatu Algkoolis, Vatla 7-klassilises koolis ja Lihula Keskkoolis. 
Ta õppis aastail 1957–1962 Tartu Riiklikus Ülikoolis bioloogiat, spetsialiseerudes zooloogiale. Seejärel aspirantuuris oli tema juhendaja Kalju Põldvere.
Töökäik.
Aastal 1965 alustas ta tööd Tartu Riiklikus Ülikoolis, 1965–1968 oli ta Meditsiini Teadusliku Uurimise Kesklaboratooriumi nooremteadur.
Aastail 1992–1998 oli Molekulaar- ja Rakubioloogia Instituudi dotsent.
Teadustöö.
Tema uurimisvaldkonnad on olnud arengu- ja evolutsioonibioloogia, inimese populatsioonigeneetika, histoloogia, tsütoloogia, biotehnoloogia, tsütogeneetika, teoreetiline bioloogia jpt.
Liikmesus.
Ta oli Eesti Geneetikute ja Selektsionääride Seltsi ning Tartu Meditsiinigeneetikute Seltsi sekretär. Ta oli Eesti Looduseuurijate Seltsi teoreetilise bioloogia sektsiooni esimees.
Tõnu Möls

Tõnu Möls (12. juuni 1939 Tartu – 1. detsember 2019) oli eesti matemaatik ja bioloog. 
Elukäik.
Aastal 1963 lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli füüsikas, alates 1973. aastast füüsika-matemaatikakandidaat.
Aastast 1966 oli ta sealsamas füüsika-matemaatikateaduskonna õppejõud,aastast 1979 dotsent. Aastast 1989 oli ta Zooloogia ja Botaanika Instituudi vanemteadur ja biomeetriarühma juhendaja. 
Ta on teinud teadustöid tõenäosusteoorias, matemaatilises statistikas, biomeetrias, bioloogias ja ökoloogias. Ta on arendanud välja uusi biomeetria ja teoreetilise bioloogia meetodeid.
Ta on tartu-kirivaksiku ("Epirrhoe tartuensis") kui liblikaliigi esmakirjeldaja.
Oli aastatel 1994–2004 Eesti Looduseuurijate Seltsi president.
Isiklikku.
Tema isa oli geoloog Evald Möls ja ema Liidia Amanda Möls (sündinud Tamm, 1901–1999). Tema abikaasa oli Tiia Möls (sündinud Peil) (1938–2016).
Hans Remm

Hans Remm (26. august 1929 Viluvere, Pärnumaa – 21. juuli 1986 Tartu) oli eesti zooloog (entomoloog), 
Elukäik ja teadustöö.
Aastatel 1947–1952 õppis Tartu Riiklikus Ülikoolis (TRÜ) bioloogiat, lõpetas ülikooli kiitusega. 1955. aastal kaitses TRÜs bioloogiateaduste kandidaadi väitekirja "Eesti NSV verdimavate kahetiivaliste fauna". 1975. aastal kaitses NSV Liidu Teaduste Akadeemia Zooloogiainstituudis doktoriväitekirja "NSV Liidu habesääsklaste ("Diptera, Ceratopogonidae") fauna". Doktoritöö kirjeldas 530 liiki habesääsklasi, neist 235 liiki oli kirjeldatud esmakordselt; bioloogiadoktor (1976).
Aastatel 1952–1986 oli Hans Remm Tartu Riikliku Ülikooli zooloogiakateedri õppejõud, algul vanemõpetaja, hiljem dotsent, 1984. aastast kateedri juhataja ja professor.
Ta uuris muu hulgas liblikalisi, mardikalisi ja kahetiivalisi ning oli üks Euroopa tunnustatumaid habesääsklaste tundjaid. 
Entomoloogiaalaseid uurimisretki tegi ta muuhulgas Siberisse, Kaug-Itta, Kaukaasiasse ja Kesk-Aasiasse.
Aastatel 1956–1986 oli Eesti Looduseuurijate Seltsi entomoloogiasektsiooni esimees. 
Teoseid.
Tema sulest ilmus mitu putukamäärajat ja õpikut, ta oli sarja "Loomade elu" 3. köite (putukad) toimetaja ja üks ENE autoreid.
Mälestuse jäädvustamine.
2003. aastast antakse välja Hans Remmi mälestusmedalit. Seda annab välja Eesti lepidopteroloogide selts saavutuste eest lepidopteroloogia alal.
Isiklikku.
Tema abikaasa oli entomoloog Evi Remm. Tema pojad on zooloog ja geograaf Kalle Remm ning bioloog Maido Remm.
Rein Kuresoo

Rein Kuresoo (sündinud 21. augustil 1959 Tartus) on eesti bioloog, looduskaitsja, looduskunstnik ja -esseist.
Elukäik ja teadustöö.
Aastatel 1986–1988 töötas ta TA Zooloogia ja Botaanika Instituudi botaanikalaboris nooremteadurina. 
1989–1991 oli Tartu Ülikooli Zooloogiamuuseumis linnukogude kuraator. 
Ta on Eestimaa Looduse Fondi asutajaid, 1991–1995 oli sama organisatsiooni juhataja.
Ta on teinud arvukalt loodusteemalisi kunstitöid ning kirjutanud vesteid ja esseid.
Teoseid.
Lisaks on ta paljude keskastme loodusõpetuse õpikute ja töövihikute kaasautor.
Isiklikku.
Tema vend on Andres Kuresoo. Ta on abielus Tiia Kuresooga, neil on kolm last: Siim Kuresoo, Liis Kuresoo ja Kail Kuresoo.
Jaan Viidalepp

Jaan Viidalepp (sündinud 27. detsembril 1939 Tartus) on eesti zooloog (lepidopteroloog), bioloogiakandidaat (1971).
Alates 1968. aastast töötas ta Zooloogia ja Botaanika Instituudis.
Ta on uurinud suurliblikaid, eriti vaksiklasi, nii Eestis kui ka teistes Baltimaades ja NSV Liidus.
Isiklikku.
Ta on Richard Viidalepa poeg ja Ants Viidalepa onupoeg.
Tema õde oli kunstnik Imme Viidalepp.
Ivar Puura

Ivar Puura (23. aprill 1961 Rakvere – 20. juuli 2012 Tartu) oli eesti geoloog (paleontoloog).
Ta lõpetas 1983. aastal Tartu Riikliku Ülikooli geoloogia ja geoloogilise kaardistamise erialal. Filosoofiadoktor (PhD) 1996. aastal Uppsala Ülikoolist ajaloolise geoloogia ja paleontoloogia alal.
Ta on muu hulgas uurinud selgrootute paleontoloogiat ja kivististe mineraalset koostist.
1997. aastast oli ta Eesti Looduseuurijate Seltsi teoreetilise bioloogia sektsiooni esimees.
Aastast 1998 Eesti Teaduste Akadeemia Looduskaitse Komisjoni liige, aastast 2009 Eesti TA Fülogeneetika ja Süstemaatika komisjoni liige.
Isiklikku.
Ta oli geoloog Väino Puura poeg ja Erik Puura vend.
Zoosemiootika

Zoosemiootika on biosemiootika haru, mis uurib loomade omailma ja kommunikatsiooni, rakendades semiootilist lähenemist. 
See teadusharu tegeleb loomade keskkonnasuhte ja kommunikatsiooni märgiliste aspektidega, inimkeele ja inimkultuuri bioloogiliste eeldustega ning loomade kujutamisega kultuuris. Zoosemiootika uurib ka inimese ja loomade vahelisi suhteid, sealhulgas hübriidseid nähtusi ja keskkondi (nt loomaaiad), kus on võimatu kultuurilist ja bioloogilist tahku lahutada.
Zoosemiootika lähtub Jakob von Uexkülli omailmateooriast ja Thomas Sebeoki kommunikatsioonikäsitlusest (neist viimane on zoosemiootika termini autor). Zoosemiootika jaoks on olulised zoobioloog Heini Hedigeri, ornitoloogi ja kommunikatsiooniuurija Peter Marleri ja bioloogiateoreetik Günter Tembrocki tööd. Tänapäeval kuuluvad tuntumate zoosemiootikute sekka Dario Martinelli Soomest, Dominique Lestel Prantsusmaalt ja Almo Farina Itaaliast. Eestis tegelevad zoosemiootikaga Timo Maran, Aleksei Turovski, Kalevi Kull jt.
Loomade suhtlus.
Loomade suhtlemine puudutab peaaegu kõiki etoloogia küsimusi. Loomade käitumist saab paremini seletada, kui võtta arvesse, kuidas ühe looma käitumine mõjutab märgisuhete kaasabil olevikus või tulevikus teise looma käitumist. Zoosemiootika on mänginud etoloogia, sotsiobioloogia ja loomade tunnetuse uuringute arengus suurt rolli. 
Loomade suhtluse uurimine on kiiresti kasvav tööpõld. See puudutab probleeme, mis on seotud loomade vastastikuse äratundmisega, loomade emotsioonidega, loomade osaga inimkultuuris, loomade kodustamisega.
Hominiinid

Hominiinid on sõna, millega tähistatakse kaht esikloomaliste seltsi kuuluvat loomarühma:
Hominiinideks nimetatakse ka nendesse rühmadesse kuuluvaid isendeid.
Masashi Kishimoto

Masashi Kishimoto (jaapani keeles 岸本 斉史 "Kishimoto Masashi"; sündinud 8. novembril 1974) on Jaapani mangakunstnik, kelle tuntuimaks teoseks on joonissari "Naruto".
Teosed.
Masashi Kishimoto esimene teos mangakunstnikuna oli "Karakuri", mille ta 1996. aastal Shueisha kirjastusse viis. 1999. aastal hakkas ühes Jaapani vanimas mangaajakirjas Shonen Jump ilmuma "Naruto" joonissari, mille eest sai autor ajakirja igakuiselt väljaantava noore kunstniku preemia Hot Step Award. Praeguseks on ilmunud juba 696 "Naruto" manga osa ja seiklus hakkab lõpule jõudma.
Oma suurimaks mõjutajaks peab noor kunstnik Akira Toriyamat, kes on loonud sellised kuulsad mangasarjad nagu "Dr. Slump" ja "Dragon Ball".
Mangad.
"Naruto" pilootosa (avaldatud ajakirjas "Akamaru Jump")
"Naruto" (avaldatud ajakirjas Weekly Shonen Jump)
"Mechanism" (avaldatud ajakirjas Akamaru Jump)
Pildiraamatud.
"Uzumaki", Masashi Kishimoto
Laelatu

Laelatu on koht Pärnu maakonnas Lääneranna vallas Virtsu lähedal ida pool Risti–Virtsu maanteed.
Kohta läbis 1931–1968 Rapla–Virtsu raudtee.
Laelatut ümbritsevad lahed – Rame laht, Mõisa laht, Kasselaht ja Heinlaht. Seal paikneb erakordselt kõrge liigirikkusega puisniit (Laelatu puisniit). Ala kuulub Puhtu-Laelatu looduskaitseala koosseisu. Sealse ökosüsteemi uurimiseks on rajatud Laelatu bioloogiajaam.
Bomfunk MC's

Bomfunk MC's oli Soome hiphopiansambel, mis asutati 1997. aastal. Ansambel oli aktiivne kuni 2005. aastani.
Nad said kuulsaks 2000. aastal, kui nende singel "Freestyler" tõusis mitme riigi edetabelite tippu.
Poolklassikalised kvantteooriad

Poolklassikalised kvantteooriad olid kvantfüüsika algusjärgus tehtud katsed seletada hiljem kvantmehaanikaga seletatud nähtusi, kombineerides klassikalise füüsika vahendeid postulaatidega, mis on klassikalise füüsika raamides seletamatud või koguni on sellega vastuolus. Sääraseid teooriaid kasutatakse tänapäeval ainult kvantmehaanika näitlikustamise otstarbel. 
Bohri-Sommerfeldi aatomimudel.
Üks tuntud näide on Bohri-Sommerfeldi aatomimudel, mis kujutab endast Arnold Sommerfeldi poolt täiustatud Bohri aatomimudelit. Nende mudelite esitamise ajal puudus veel kvantmehaanika. Aatomit kujutati "miniatuurse päikesesüsteemina", milles aatomituum vastab Päikesele ja elektronid planeetidele. Elektronide ellipsikujulised trajektoorid kvantiseeriti nii, et tekiks vastavus mõõtmistulemustega.
Kvantmehaanikas vaadeldakse selgete ellipsikujuliste trajektooride elektroni mingis kohas viibimise tõenäosuse tihedust. Sissejuhatavates õpikutes tutvutakse sageli siiski ka Bohri-Sommerfeldi aatomimudeliga, mis on väga näitlik ning võimaldab paljusid füüsikalisi nähtusi interpreteerida ja arvutada. Aatomispektrite peenstruktuuri ja hüperpeenstruktuuri arvutamine ei ole selle mudeli raamides siiski võimalik.
Lõuna-Yorkshire

Lõuna-Yorkshire on tseremoniaal- ja linnakrahvkond Kesk-Inglismaal. See moodustati 1974. aastal ajaloolise Yorkshire'i krahvkonna lõunaosast.
Lõuna-Yorkshire jaguneb neljaks omavalitsusüksuseks:
Lääne-Yorkshire

Lääne-Yorkshire on tseremoniaal- ja linnkrahvkond Kesk-Inglismaal. See loodi 1974. aastal ajaloolise Yorkshire'i krahvkonna lääneosast.
Lääne-Yorkshire jaguneb viieks omavalitsusüksuseks:
Põhja-Yorkshire

Põhja-Yorkshire ("North Yorkshire") on tseremoniaalkrahvkond Põhja-Inglismaal. See loodi 1974. aastal ajaloolise Yorkshire'i krahvkonna põhjaosast. Pindalalt on see Inglismaa suurim krahvkond.
Põhja-Yorkshire jaguneb viieks tervikomavalitsuseks:
North Yorkshire'i tervikomavalitsus moodustati 2023. aastal seitsmest senisest mittelinnaringkonnast: Harrogate, Scarborough, Hambleton, Selby, Craven, Richmondshire ja Ryedale.
Mihhail Glinka

Mihhail Ivanovitš Glinka (vene keeles Михаил Иванович Глинка; 1. juuni (vana kalendri järgi 20. mai) 1804 Novospasskoje küla, Smolenski kubermang – 15. veebruar (vana kalendri järgi 3. veebruar) 1857 Berliin) oli vene helilooja.
Ta sündis Smolenski kubermangus oma isa mõisas. Isa Ivan Glinka (1778–1834) oli erukapten ja tal oli oma naise Jevgenia Zemelkaga (1783–1851) 12 last. Mihhailil oli kolm venda (neist üks temast vanem) ja kaheksa õde (kõik temast nooremad). Mihhail sündis muusikahuvilises peres: onu moodustas talupoegadest orkestri, kus mängis isagi. Kümneaastaselt hakkas Mihhail õppima klaveri- ja viiulimängu.
1817. aastal viisid vanemad Mihhaili Peterburi. Seal astus ta pedagoogikainstituudi aadlipansionaati. Peterburis võttis Glinka tunde tuntud muusikute käest. Tema klassikaaslane oli Aleksandr Puškini noorem vend Lev ja Glinka tutvus hiljem tuntuks saanud poeediga, kes käis oma venda vaatamas. Pansionaadi lõpetamise järel uuris Glinka Lääne-Euroopa klassikalist muusikat, osales koduses musitseerimises aadlisalongides, vahel juhatas oma onu orkestrit.
1830. aastal läks helilooja välismaale: algul Itaaliasse, pärast Austriasse ja Saksamaale. Itaalias uuris ta "bel canto" laulustiili ja kirjutas ise itaalia maneeris. Aastatel 1833–1834 elas ta Saksamaal ja töötas Siegfried Dehni juhatuse all kompositsiooni, polüfoonia ja orkestreeringu alal.
1834. aastal naasis ta Venemaale viivitamatult pärast teate saamist isa surma kohta. Ta saabus uute teoste ja Vene rahvusliku ooperi loomise plaanidega. Pärast pikki ooperišüžeeotsinguid peatus Glinka Vassili Žukovski nõuandel pärimusel Ivan Sussaninist. Ooperi libreto kirjutas Karl Georg Wilhelm Rosen. Ooper esietendus 1836. aasta lõpus Peterburis ja seda saatis tohutu menu. Varsti pärast "Ivan Sussanini" esietendust määrati Glinka tsaari õukonna laulukapelli dirigendiks. Seal töötas ta kaks aastat.
1835. aastal abiellus Glinka oma kauge sugulase Maria Ivanovaga. Abielu ei sujunud ja 1839. aastal jättis Glinka naise maha. Samal aastal tutvus ta Jekaterina Kerniga, kelle ema Anna Kern oli olnud Puškini muusa. Samasuguseks muusaks sai Glinka jaoks Jekaterina. 1841. aastal jäi Jekaterina rasedaks ja lootis heliloojaga abielluda, kuid tolle abielulahutus võttis kaua aega. Hoolimata sellest, et Glinka ei jätnud ühtki kohtuistungit vahele, jõustus lahutus alles 1846. Glinka ei tahtnud abieluvälist last, niisiis maksis ta Jekaterinale, et too teeks aborti. Pärast seda nende suhted jahenesid ja Glinka ei saanudki lapsi.
1844. aastal läks Glinka Prantsusmaale ja pärast Hispaaniasse. Selle sõidu loominguliseks tulemuseks olid hispaania uvertüürid "Aragoni hota" (1845) ja "Öö Madriidis" (1848), mis olid kirjutatud hispaania stiilis.
Glinka "Patriootlik laul" oli 1991–2000 Venemaa hümn.
Mihhail Glinka suri 15. veebruaril 1857 Berliinis. Helilooja põrm viidi Peterburi.
Alexander Graham Bell

Alexander Graham Bell (3. märts 1847 Edinburgh – 2. august 1922 Beinn Bhreagh, Nova Scotia, Kanada) oli šoti päritolu ameerika teadlane, leiutaja ja õpetaja. Bell on tuntud eeskätt telefoni leiutajana, mille ta patenteeris 1876. aastal.
1885. aasta 15. aprillist pärit vahaga kaetud pappkettal leidub salvestis, kus Bell sõna võtab. Sellel on kõigest üks lause: "Hear my voice, Alexander Graham Bell." ("Kuulake mu häält, olen Alexander Graham Bell.")
Aastal 1888 oli Bell üks National Geographic Society asutajaid.
Kui Bell suri, kuulutati USAs välja leinaminut, kus ühe minuti jooksul suleti kõik telefoniteenused, austamaks meest, kelle elutöö tulemusena said inimesed kasutada telefoni.
Belli järgi on nimetatud mõõtühik bell.
Bell pedagoogina.
Belli on kutsutud ka kurtide isaks. Belli isa, vanaisa ja vend tegelesid kõik kõnekunsti ja selle uurimisega. Kuna Belli ema ja abikaasa olid kurdid, mõjutasid nad tugevasti Belli teadustööd.
1868 andis Bell Londonis Susanna Hullis kõnetunde kurtidele lastele. 1871 oli ta kurttummade õpetaja Northamptonis Clarke'i koolis Massachusettsis. Seejärel oli ta kooli järelevalvenõukogu esimees ja kuni surmani selle liige. Clarke'i koolis tutvus ta ka õpilasega, kellega hiljem abiellus. Samal ajal tegutses Bell ka Ameerika Kurtide varjupaiga juures Connecticutis Hartfordis.
1914 oli Bell üks Montessori ühingu loomise eestvedajaid USAs.
1873–1877 oli Bell Bostoni Ülikoolis kõnetehnika ja häälefüsioloogia professor. Väidetavalt tundis Bell ise end alati rohkem kurtide õpetajana kui maailmakuulsa leiutajana .
Tunnustus.
Tema järgi on nimetatud Nokia Bell Labs, endiste nimedega AT&amp;T Bell Laboratories, Bell Telephone Laboratories, Bell Lab.
Tolmust ja värvidest

"Tolmust ja värvidest" on Jaan Kaplinski teine luulekogu, mis ilmus Tallinnas 1967. aastal.
Ilmumine ja vastuvõtt.
"Tolmust ja värvidest" avaldati Loomingu Raamatukogu sarjas (nr 24). Pealkiri moodustub esimese luuletuse esimestest sõnadest. Kogus on 42 luuletust, mille kirjutamisaegu pole raamatus märgitud. Osa luuletusi on hiljem ilmunud ka valikkogus "Käoraamat" (1986), teisiti rühmitatult on nad kõik ilmunud koondkogus "Kirjutatud" (2000). Raamatu algne terviktekst on ilmunud internetikirjastuselt Bahama Press pdf-väljaandena.
Kaplinski uudset luulekeelt märgati kohe, aga ilmumisajal äratas rohkem tähelepanu autori hoiak, mida seostati nägija ehk "vates"'i rolliga: "Võiks öelda, et see on "laulik" ja "preester" ühekorraga, aga nii, et osa "laulikust" ja osa "preestrist" siiski selle mõiste alt välja jääks; võiks peaaegu öelda, et see on "šamaan"... Igatahes on "vates" see, kellest esteetiline suhtumine luulesse seisab nii kaugel kui üldse võimalik, kusjuures ta ise seisab just suure luule lätteil." Hiljem muutus selline hoiak eesti luules sagedaseks. 
1967. aasta luuleülevaates kirjutas Paul-Eerik Rummo, et Kaplinski "ei joobu paljast inimese olemasolu faktist, vaid oletab ka selle olemasolu traagilisust või mõttetust" ning taotleb "isiklikult pinnalt kõrgemal mõistatada inimese kohta ja ülesannet, ning ajuti seda ära mõistatades märkab, kui kaugele sellest kohast on libisetud ja kui vähe seda ülesannet on täidetud".
Autori selgitusi.
1971. aastal on Kaplinski väitnud kirjutises "Laulude sünnimailt", et raamatu avaluuletus "Tolmust ja värvidest" kristalliseerus ühe unenäos tulnud kujundi ümber: "Kujund on "aga meid pannakse mulda nagu murtud luud oma asemele tagasi". Ma ei mäleta rohkem, kui et need sõnad nägin või kuulsin unenäos." Kuna 1968. aastal auhinnati seda luuletust Juhan Liivi auhinnaga, küsib autor: "Enamik luuletusest... ei ole unenäo sünnitus, ent siiski – kas auhinnati mind või mu unenägu?"
Oma modernistlikku luulekeelt põhjendas Kaplinski tollal lihtsuse ja loomulikkusega: "Mingit keerulist, dekadentlikku ja paha modernismi ei ole... usun, et nn. modernism on vaid vanema ja avarama traditsiooni velmamine pärast klassitsismi ja isegi romantismi absolutistlikku ahtust." 1972. aastal leiab ta kirjutises "Mood ja ilm, aeg ja luule", et kirjanduslike moodide tiheda vaheldumise ajastul võiks tõeline modernism eesti luules olla hoopis "vastuhakk moodsusele, oma põlispärandi taasavastamine".
Mõnede kõige tuntumate luuletuste tõlgendusi on Kaplinski hiljem omalt poolt kommenteerinud. Nii on ta leidnud, et luuletust "Vercingetorix ütles" on mõistetud ühekülgselt kui allegoorilist protestiluuletust Nõukogude okupatsiooni vastu. Tegelikult on see "protestiluuletus nende keltide, eestlaste ja indiaanlaste vastu, kes võtavad omaks vallutajate kultuuri ja väärtused". Samuti on "Me peame ju väga tasa käima" kirjutatud "päris indiaanlastest", mitte aga "eestlaste sandist olukorrast Vene valitsuse all".
Laomäe Allikajärv

Allikajärv ehk Laomäe Allikajärv, Laomäe laksid, Loomäe laksid, Nakamaa järv on endine järv Lääne maakonnas Haapsalu linnas Allika külas.
Järve kaldajoone pikkus oli 1543 m ja pindala 9,7 hektarit. Järve suurim pikkus oli 520 ja suurim laius 240 m. Järvest umbes 300 m läände jäi Lõpelaht. Sellega ühendas teda Varni peakraav.
Laomäe Allikajärv oli mitteavalik veekogu, mille piiranguvöönd on 50 m.
Laomäe Allikajärve keskkonnaregistri kood oli VEE2051600. Praeguseks on ta keskkonnaregistrist kustutatud.
Peraküla Allikajärv

Allikajärv (ka "Peraküla Allikajärv, Allikjärv, Tantsujärv") on järv Läänemaal Lääne-Nigula vallas Spithami külas. Kaldajoone pikkus on 2013 m. Järv jääb Nõva maastikukaitsealale. Järvest läände jääb Pumbuta järv, edelasse jääb Pikane järv, kirdesse jäävad Toatse ja Väike-Toatse järv.
Peraküla Allikajärv on mitteavalik veekogu, mille piiranguvöönd on 50 m.
Peraküla Allikajärve keskkonnaregistri kood on VEE2019300.
Allikajärve ääres asus 1915–1916. aastal rajatud Tsaari-Venemaa laevastiku salajane raadiojaam, mille juurde viis tänini säilinud munakivitee.
Lõhnaõli

Lõhnaõli ehk parfüüm on lõhnavate eeterlike õlide, muude aroomainete ja lisaainete (lahustid ja kinnitid) segu, mida kasutatakse inimkeha, esemete ja eluruumide lõhnastamiseks. 
Lõhnaõlide valmistamise ja kasutamise ajalugu ulatub Vana-Egiptusse ja Mesopotaamiasse. Lõhnaaineid destilleeriti välja lõhnavatest taimedest, puuviljadest, vaigust jms. Tänapäeval kasutatakse ka sünteetilisi lõhnaaineid. 
Tänapäeval liigitatakse parfüüme sõltuvalt kasutatud koostisainetest ja lõhna iseloomust olfaktoorsetesse tüüpidesse (lillene, puuviljane, metsane, orientaalne, värske jt). Vastavaid jaotusi on kasutusel erinevaid. Enamik klassikalisi parfüüme koosneb paljudest aroomidest, millest kõige kergemini lenduvad moodustavad nn lõhna tipu, keskmised iseloomuliku lõhna südame ja kõige püsivamad nn põhjanoodid, mis võivad kvaliteetsete parfüümide puhul näiteks tekstiilil püsida aastaid. Lõhnaõlide koostamine on peen kunst, milleks moemajadel ja kosmeetikafirmadel on palgatud eriti tundliku haistmisega meistrid – nn ninad. 
Sõltuvalt lõhnaaine kontsentratsioonist turustatakse lõhnaõlisid ka lahjema parfüümvee, tualettvee ja kölni vee (odekolonn) kujul.
Johannes Piiper

Johannes Piiper (12. aprill 1882 Tallinn – 5. oktoober 1973 Tartu) oli eesti zooloog ja looduskirjanik.
Doktoritöö kaitses Londonis 1927 kalade selgroo võrdlevast anatoomiast.
Aastatel 1919–1959 oli ta Tartu ülikooli õppejõud, 1924. aastast professor.
Arendas oluliselt eestikeelset bioloogiaalast terminoloogiat ning kirjutas mitmeid õpikuid (nii alg-, kesk- kui ülikooli tasemeil).
Ta on läbi aegade üks parimaid Eesti looduskirjanikke. Avaldanud muu hulgas teosed "Pilte ja hääli kodumaa loodusest" I 1935, II 1948, III 1960, IV; "Rännakuid Eesti radadel" 1968.
Pere.
Tema tütar oli Tartus elanud günekoloog Hilja Jalviste (1918–2015) ja poeg oli Göttingenis elanud füsioloogiaprofessor Johannes Piiper (1924–2012).
Kuusnõmme bioloogiajaam

Kuusnõmme bioloogiajaam oli loodusteaduslik ja õppeotstarbeline väliuurimiskeskus Lääne-Saaremaal.
Ajalugu.
1921. aasta sügisel võttis Tartu Ülikooli valitsus vastu otsuse Kuusnõmme bioloogiajaama asutamiseks ja Vaika looduskaitseala taastamiseks. Kuusnõmme mõisa hooned anti ülikoolile üle 1922. aastal, samal aastal alustas Kuusnõmme bioloogiajaam prof. Johannes Piiperi juhtimisel ka tööd. Alates 1926. aastast toimus Kuusnõmmel igal suvel bioloogiaüliõpilaste õppepraktika. Kuusnõmme bioloogiajaamas töötasid prof. Johannes Piiperi juhendamisel ja peagi abilistena mitmed hilisemad eesti loodusteaduste korüfeed: Juhan Aul, Hans Kauri, Harald Haberman, Johannes Lepiksaar, Kaarel Leius, Edvin Reinvaldt, Karl Eichwald, Elmar Lepik, Teodor Lippmaa, Andres Mathiesen, Armin Luha jt, aga ka Johannes Piiper noorem. Lisaks üliõpilaste õppepraktikale tehti Kuusnõmmel rohkesti ornitoloogilisi, entomoloogilisi, terioloogilisi, botaanilisi ja muud liiki töid. 1940. aastal asus bioloogiajaam Lümanda vallas.
Väga intensiivne ja tulemusterohke elu jätkus Kuusnõmme bioloogiajaamas kuni 1941. aastani. Pärast sõda oli jaama hoone kasutusel mitmel muul otstarbel. Kuid mõnikord kasutati seda veel ka bioloogiaüliõpilaste praktikabaasina, viimati 1984. aastal prof. Viktor Masingu juhendatud botaanikapraktikal. Eesti bioloogia ajaloos suurt tähendust omanud vastrestaureeritud hoone hävis tulekahjus 1984. aasta sügisel.
Abaluualune lihas

Abaluualune lihas ("musculus subscapularis") on inimese lihas, üks ülajäsemete lihastest. Ta kuulub õlavöötme vahelmise rühma lihaste juurde. 
Ta algab abaluualuselt augult ning kinnitub õlavarreluu väikesele köbrukesele ja selle harja ülemisele otsale.
Funktsioonina toimib õlaliigesele, teostab õlavarre retroversiooni, aduktsiooni (lähendamist) ja siserotatsiooni.
Abaluualune lihas on paariselund.
Mahavok 82-02

"Mahavok 82-02" on ansambli Mahavok album, kus esimesel plaadil on nende vanemaid lugusid. Teisel aga vanade lugude redaktsioone ja ka vähem tuntud lugusid.
Termoregulatsioon

Termoregulatsioon ehk soojusregulatsioon on organismi, organismide koosluse või isereguleeruva tehnilise süsteemi omadus toimida viisil, mis hoiab tema temperatuuri kindlais piirides ja sõltumatuna või vähesõltuvana ümbruse temperatuurist.
Temperatuuri homöostaas esineb täiskasvanud imetajatel ja lindudel, vähemal määral ka üksikuil roomajatel ja kaladel (nt. kuukala).
Inimese termoregulatiivne keskus on hüpotalamus, mis paikneb peaajus, seal kontrollitakse 
pidevalt vere temperatuuri. Samuti antakse hüpotalamusele naha termoretseptorite vahendusel informatsiooni väliskeskkonna temperatuuri muutustest.
Sotsiaalse termoregulatsiooni näiteiks on pesatemperatuuri hoidmine (regulaarse haudumise kaudu) püsisoojastel lindudel, samuti temperatuuri reguleerimine sipelgapesas.
Teataval määral on termoregulatiivsed ka ökosüsteemid ja Maa biosfäär tervikuna.
Tehnilised termoregulatsiooni süsteemid põhinevad soojusandurite kaudu lahendatud tagasisidel. Sel põhimõttel hoitakse kindlat temperatuuri näiteks külmkapis, samuti konditsioneeritud ruumides.
Dissimilatsioon

Dissimilatsioon (lad. "dissimilātio" 'mittesarnaseks tegemine') on sõnas kahe lähestikku asetseva samasuguse või sarnase hääliku erisuguseks muutumine (näiteks koridor ~ kalidor).
Ingrid Isotamm

Ingrid Isotamm (sündinud 3. mail 1979) on eesti näitleja.
Ta lõpetas 1997. aastal Palamuse Keskkooli ja 2001. aastal Viljandi Kultuurikolledži näitlejana (3. lend, juhendaja Andres Noormets).
Aastatel 2002–2011 oli Ingrid Isotamm Eesti Nukuteatri näitleja. 2003. aastal osales ta Moldova tantsuprojektis "Gender". 
Ta on mänginud teleseriaalides "Kerge elu", "Keskea rõõmud", "Kättemaksukontor", "Kodu keset linna", "Buratino tegutseb jälle" ja "Saladused". 
Isiklikku.
Tema elukaaslane on Andres Dvinjaninov.
Ninian Smart

Roderick Ninian Smart (6. mai 1927 Cambridge – 29. jaanuar 2001 Lancaster) oli šoti usuteadlane, religiooniajaloolane ja filosoof, keda on peetud ka sekulaarse usuteaduse rajajaks.
Elulugu.
Omandanud põhi- ja keskhariduse Glasgow' Akadeemias, astus Smart 1945. aastal Suurbritannia armeesse. Kolm aastat teenis ta Briti sõjaväeluures, peamiselt Sri Lankas, kus õppis Kong Fuzi tekstide abil hiina keelt ja tutvus budismiga. Ta lõpetas filosoofia alal Oxfordi Ülikooli ning õppis täiendavalt Yale'i Ülikoolis sanskriti ja paali keelt.
Õppejõutööd alustas Smart 1952. aastal Aberystwythi Ülikoolis (tollal Walesi Ülikooli kolledž) filosoofia lektori assistendina. Hiljem õpetas ta filosoofiat Yale'i Ülikoolis (1955–1956) ning religioonifilosoofiat ja ajalugu Londoni Ülikoolis (1956–1961). 1961. aastast oli ta teoloogiaprofessor Birminghami Ülikoolis ning 1967. aastast töötas 15 aastat Lancasteri Ülikoolis.
Smart rajas Lancasteri ülikoolis usuteaduskonna ja oli usuteaduse professor. Ühtlasi oli ta aastatel 1976–1988 professor ka California Ülikoolis Ameerika Ühendriikides. Aastatel 1988–1998 oli ta sama ülikooli emeriitprofessor.
Ta pidas loenguid ka Yale'i, Wisconsin-Madisoni, Princetoni ja Queenslandi ülikoolis. Ta oli Ameerika Religiooniakadeemia president.
Pärast pensionile jäämist 1998. aastal elas ta Lancasteris.
Tema surma järel seadsid nii Lancasteri kui ka California ülikool sisse Ninian Smarti iga-aastase mälestusloengu, mille peab tavaliselt mõni mainekas usuteadlane.
Saavutused.
Ninian Smart on tuntud usundi seitsme dimensiooni ("seven dimensions of religion") teooria autorina. Just tema võttus usuteaduse paralleelmõistena kasutusele sõnaühendi "maailmavaate analüüs" ("worldview analysis").
Ta on kirjutanud uurimusi võrdleva usuteaduse ja religiooniajaloo alal. Nende suureks eeliseks peetakse lihtsat keelekasutust, tänu millele on enamik tema teoseid mõistetavad ka inimestele väljastpoolt eriala.
Isiklikku.
Ninian Smart abiellus 1954. aastal Libushka (teistel andmetel Lubushka) Baruffaldiga. Nad said kaks poega ja kaks tütart.
Teosed.
Eesti keelde ei ole Ninian Smarti teoseid tõlgitud. Nimestikus on esitatud tema raamatute pealkirjad originaalkeeles koos esmatrüki andmetega kronoloogilises järjestuses.
Ajuripats

Ajuripats ehk hüpofüüs (inglise keeles "hypophysis", "pituitary gland", ladina keeles "hypophysis"; "glandula pituitaria") on selgroogsete organismide peaajus, suuraju all kiilluu türgi sadula ajuripatsiaugus paiknev munaja kujuga kehake, ka sisenõrenääre.
Ajuripatsi anatoomiline terminoloogia pole seni veel lõpuni kooskõlastatud. 
Ajuripatsi areng, anatoomia, morfoloogia, histoloogia ja patoloogia võivad erineda nii liigiti kui ka indiviiditi.
Roomajatel.
Madudel.
Enamikul tänapäevastel madudel koosneb elund hüpofüüsi eessagarast, mis areneb ajuripatsitaskust, hüpofüüsi kesksagarast (osadel) ja vaheajust väljuvast hüpofüüsi tagasagarast.
Imetajatel.
Inimestel.
Morfoloogia.
Ajuripats inimesel (naistel harilikult suurem):
Anatoomia ja füsioloogia.
Ajuripats, mis on ühenduses vaheaju alumise osaga, koosneb kolmest sagarast: 
Eessagar.
Ajuripatsi eessagar ehk adenohüpofüüs (eessagar koos vaheosaga) eritab folliikuleid stimuleerivat hormooni, lutropiini, türeotropiini, kortikotropiini, prolaktiini, kasvuhormooni ja beetaendorfiini;
Tagasagar.
Ajuripatsi tagasagar ehk neurohüpofüüs (tagasagar koos ajuripatsi varrega), eritab oksütotsiini ja antidiureetilist hormooni.
Kesksagar.
Ajuripatsi kesksagaraks nimetatakse ajuripatsi eessagara osa, mis külgneb tagasagaraga. See eritab naha pigmentatsiooni reguleerivat hormooni intermediini.
Ajuripats ja sisesekretoorsed näärmed.
Ajuripats kuulub sisesekretoorsete näärmete süsteemi, mille ülesandeks on bioloogiliselt aktiivsete ainete (näit hormoonide) komplekteerimine ja ringlus. Ajuripats talitleb koos käbikeha, kilpnäärmete, kõrvalkilpnäärmete, tüümuse, kõhunäärme ehk pankrease sisesekretoorsete saarte, neerupealiste ja sugunäärmete endokriinsete osadega ning reguleerib nende talitlust.
Ajuripatsi neuro-hormonaalne roll.
Ajuripats nõristab hormoone, mis reguleerivad nii organismi vee ja temperatuuri homöostaasi ja vererõhku kui kakilpnäärmete, kasvu, suguelundite, raseduse ning sünnituse ja piimanäärmete, aga ka valuretseptorite tööd.
Ajuripats sünteesib ka närvirakkude kasvufaktorit.
Ajaloolist.
Kooskõlas Aristotelese kirjeldustega elundi füsioloogiliste ülesannete kohta nimetas elundi ajuripatsiks Andreas Vesalius ("glans pituitaria excipiens").
1778. andis Samuel Thomas von Sömmering (1755–1830) elundile nimeks "hypophysis cerebri" ("Dissertatio de basi encephali et originibus nervorum cranio egredientum libri quingue").
Erituselundkond

Erituselundkonna moodustavad neerud, kusejuhad, kusepõis ja ureetra ehk kusiti. Lisaks erituselundkonnale täidavad eritusfunktsiooni soolestik, nahk ja kopsud.
Eritamise teel väljutatakse enamik kahjulikke jääkaineid organismist uriinina ja osa higiga ja kopsudest välja hingatava õhuga.
Hard Rock Laager

 
Hard Rock Laager (HRL) on Vana-Vigalas alates 2002. aastast toimuv rokk- ja "metal"-muusika festival, mis pakub esinemisvõimalust Eesti ansamblitele ja toob Eesti publiku ette maailmakuulsaid esinejaid.
Esinejad.
2005.
Saku Rocki lava
B-lava
2006.
Saku Rocki lava
B-lava
2007.
Saku Rocki lava
Jack Danielsi lava
2008.
Rocki lava
Jacki lava
2009.
Rocki lava
B lava
2010.
Rocki lava
Pasunamehe lava
2011.
Rocki lava
Jacki lava
2012.
Rocki lava
Jacki lava
2013.
Rocki lava
Viru Valge lava
2014.
Rocki lava
Zippo Encore lava
2015.
Rocki lava
Jacki lava
2016.
A-lava
B-lava
2017.
Aastal 2017 esines eesti muusikakollektiiv Loits festivalil Hard Rock Laager 2017 reklaamitult viimast korda kuni aastani 2020, mil ansambel uues koosseisus uuesti tegutsema hakkas.
A-lava
B-lava
2018.
2018. aastal esinema pidanud ansambel Parkway Drive tühistas festivali toimumise ajal enda esinemise.
A-lava
B-lava
2019.
A-lava
B-lava
2020.
2020. aastal esinesid festivalil koroonapandeemia tõttu vaid kodumaised kollektiivid.
&lt;BR&gt;Algselt esinema pidanud Kannabinõid ja Wolfredt ütlesid esinemise mõni päev enne üritust üles seoses väidetava rassisimi propageerimisega laagris ansambli Sorus poolt.
A-lava
B-lava
2021.
2021. aastal toimus Hard Rock Laagri festival 20. korda. Koroonapandeemia tõttu esinesid ainult eestimaised ansamblid, kuid festival sai toimuda ilma piiranguteta.
A-lava
B-lava
2022.
2022. aasta Hard Rock Laager festivalil esinesid teiste hulgas maailmakuulsad ansamblid Devin Townsend, Baroness ja Benediction. &lt;/br&gt;
Festivali järelpidu toimus Tallinna rokiklubis Tapper, kus esinesid Red Fang ja Zahir.
A-lava
B-lava
2023.
2023. aasta Hard Rock Laagri peaesineja oli maailmakuulus naisvokaaliga "death metal"'i ansambel Arch Enemy. Esines ka ansambel Uuhai, kes oli esimene Mongooliast pärit ansambel sellel festivalil.
A-lava
B-lava
2024.
2024. aasta Hard Rock Laagri peaesineja oli Rootsist pärit meloodilise "death metal"'i ansambel Hypocrisy. 
A-lava
B-lava
Erutussünaps

Erutussünaps on sünaps, mille kaudu saabuvad närvirakku erutust esile kutsuvad signaalid. 
Neuronis toimub ühel ajal nende impulsside summeerumine ehk sünaptiline summatsioon. Summeerunud impulsid loovad suurema postsünaptilise potentsiaali, mis vallandab närviimpulsi.
Pidurdussünaps

Pidurdussünaps on sünaps, mille kaudu saabub närvirakku pidurdavaid signaale. 
Pidurdussünapsite signaalide mõjul tekib postsünaptiline pidurdus. Närviimpulssi sel puhul ei teki.
Perfektiivne aspekt

Perfektiivne aspekt on keeleteaduses piiritletud situatsiooni väljendus lauses. 
Eesti keel.
Perfektiivse aspekti väljendamine sõnaga "ära".
Verbipartikkel "ära" on väga selge, paljudesse kontekstidesse sobiv analüütiline vahend perfektiivse aspekti väljendamiseks. Seda juhul, kui "ära" ei väljenda suunda: "Läks ära".
Kui lause lõpetab rõhuline perfektiivsuspartikkel "ära", on olukorra lõpetatus selgelt vormistatud. Vastasel juhul tunduvad laused lõpetamatutena, seda eriti suulises kõnes: "Poiss raiskas taskuraha"; "Ma lugesin ajakirja"; "Ema koristas köögi."
Tänapäeva eesti keeles kasutatakse sõna "ära" perfektiivsusmarkerina kõikvõimalike tegusõnade puhul: "Ostsin auto ära." "Lapse lemmikloom suri ära."
Peale perfektiivse aspekti väljendamise mõjutab "ära" ka lause infostruktuuri, sõnajärge ja rütmistruktuuri.
Vrd "Päike sulatas magusa jäätise (tuntud) "ära" - "Päike sulatas ära magusa jäätise (tundmatu).
Kesknärvisüsteem

Kesknärvisüsteem ehk tsentraalne närvisüsteem (lühend KNS, ladina keeles "pars centralis", "systema nervosum centrale") on kolju ja lülisamba moodustatud luulise katte sees asuv närvisüsteemi osa selgroogsetel organismidel, mis koosneb selja- ja peaajust ning neid ümbritsevatest ajukestadest. 
Kesknärvisüsteem ja selle osad võtavad vastu ja töötlevad informatsiooni kõigilt organismi osadelt ja koordineerivad nende tegevust. 
Kahekülgsete organismide hulka liigitatud okasnahksete KNS-i osas puudub kindel kokkulepe, kuna osa uurijate arvates ei saa neil peaaju eristada.
Kesknärvisüsteemi areng, anatoomia, morfoloogia, histoloogia ja patoloogia võivad erineda nii liigiti, indiviiditi kui ka arenguastmeti.
Koos piirdenärvisüsteemiga on kesknärvisüsteemil fundamentaalne roll organismi käitumise kontrollimisel.
Selgroogsetel asub peaaju koljuõõnes ning seljaaju selgrookanalis, mõlemad on kaetud ajukestadega.
Tänapäeval arvatakse, et kesknärvisüsteem on immuunsüsteemist osaliselt isoleeritud vere-aju barjääri ja immunosupressiivse miljöö kaudu.
Immuunkaitset püüab tagada mikrogliia. 
Roomajatel.
Madudel.
Madude kesknärvisüsteem koosneb pea- ja seljaajust. KNS-i morfoloogia erineb suuresti imetajate omast, kuid sarnanebkahepaiksete omaga. 
Madude seljaaju paikneb selgrookanalis ja on üsna ühetaoline elund, millel ei saa eristada jämedamaid kohti. See koosneb valge- ja hallainest moodustunud võrgustikust. 
Hallaine moodustab selgmisi ja kõhtmisi sarvi.
Peaaju morfoloogia oleneb nii maoliigist kui ka indiviidist, nii kaalub 64-grammise hariliku rästiku peaaju 0,1 grammi ning 1770 grammi kaaluva must-valge kobra ("Naja melanoleuca") peaaju 0,65 grammi.
Imetajatel.
Inimestel.
Kesknärvisüsteem areneb embrüo dorsaalsest urkest. Dorsaalne urge sulgub toruks, mille eesossa tekivad kurrud. Nendest eesmistest kurdudest areneb peaaju ja toru lõpposast seljaaju.
Anatoomiliselt jaotatakse närvisüsteem kesknärvisüsteemiks ja perifeerseks närvisüsteemiks. 
Talitluse järgi liigitatakse kesknärvisüsteem somaatilise närvisüsteemi juurde, kuigi pea- ja seljaajul on nii somaatilisi kui ka autonoomseid funktsioone. 
Terminoloogia.
Kesknärvisüsteem on kantud kehtivasse rahvusvahelisse inimese anatoomia standardisse "Terminologia Anatomica". 
Patoloogia.
Kesknärvisüsteemiga seostatakse inimestel selliseid kaasasündinud ja omandatud haiguslikke seisundeid ning krooniliselt kulgevaid haigusi nagu lastehalvatus, Alzheimeri tõbi, ADHD, autism, Parkinsoni tõbi ja polüskleroos. 
KNS-i põletikulised haigused.
KNS-i põletikulised haigused on ajukelmepõletik, meningiit, entsefaliit e peaajupõletik, müeliit e seljaajupõletik, entsefalomüeliit e peaaju-seljaajupõletik, koljusisene ja lülisambakanalisisene mädanik ning granuloom, koljusisene- ja lülisambakanalisisene veenipõletik ja hüüvisveenipõletik jt. 
KNS-i kahjustavad süsteematroofiad.
Kesknärvisüsteemi kahjustavad süsteematroofiad on Huntingtoni tõbi, pärilik ataksia, seljaaju-lihaseatroofia jm.
Rahvatribuun

Rahvatribuun oli Vana-Rooma riigiametnik, kes kaitses algul plebeide ja hiljem kõigi kodanike õigusi. 
See oli esimene kõrge riiklik amet, kuhu võisid pääseda plebeid. Vana-Rooma ajaloo jooksul täitsid rahvatribuunid tähtsat järelevalvefunktsiooni senati ja magistraatide tegevuse üle. Nad said teha ettepanekuid seadusloomeks ja sekkuda õiguslikes küsimustes, et kaitsta plebeide huve. Neil oli õigus vetostada konsulite ja magistraatide otsuseid.
Usundi seitse dimensiooni

Usundi või religiooni seitse dimensiooni on šoti usuteadlase Ninian Smarti loodud teooria, mille ta avaldas oma 1989. aastal ilmunud teoses "Maailma usundid: vanad traditsioonid ja kaasaegsed muutused" ("The World's Religions: Old Traditions and Modern Transformations").
Selle kohaselt on võimalik iga usundit iseloomustada seitsme dimensiooni või mõõtme abil. Mida enam neid dimensioone mingi süsteemi juures esineb ja mida tugevamalt need ilmnevad, seda kindlamalt võib konkreetset süsteemi nimetada usundiks.
Smarti dimensioonid on piisavalt üldised, et nende alla mahutada ka tsiviilreligioon ja erinevad sekulaarsed ideoloogiad. Seega ei defineeri Smart oma teoorias usundi või religiooni olemust, vaid toob välja tunnused süsteemide äratundmiseks, mis võivad ühiskonnas tervikuna või konkreetsete ühiskonna liikmete jaoks religioonina toimida.
Need seitse dimensiooni on järgmised:
1969. aastal avaldas ta selle nimekirja kuue dimensiooniga, materiaalse dimensiooni lisas ta 1989. aastal.
1996. aastal täiendas Smart seda nimekirja veel kahe dimensiooniga:
David Copperfield

David Copperfield (kodanikunimega David Seth Kotkin; sündinud 16. septembril 1956 Metuchenis New Jersey osariigis) on USA juudi päritolu mustkunstnik.
Esinejanime David Copperfield on ta nooruses võtnud Charles Dickensi samanimelisest raamatust.
Sõnajärg

Sõnajärg on sõnade ja fraaside järjekord lauses, üks lause moodustajate süntaktiliste funktsioonide väljendamise vahendeid.
Kõnelemine on lineaarne protsess. See tähendab, et sõnad tulevad üksteise järel suust ja jõuavad täpselt samas järjekorras kuulaja meeltesse. Et kuulamisel ei ole kogu informatsioon korraga kättesaadav, siis on selle järjestus lauses üsna oluline.
Keeled erinevad selle poolest, kui kindel nende sõnajärg on. Mõnes keeles on moodustajate järjekord lauses suhteliselt range, teistes on aga võimalik moodustajaid lauses vabalt ümber tõsta. 
Põhisõnajärg.
Hoolimata sõnajärje vabadusest, on üks sõnajärg teistest sagedasem ja tavalisem – see on põhisõnajärg. Põhisõnajärje alusel jagunevad maailma keeled kahte suurde ja nelja väiksemasse rühma (S tähendab grammatilist subjekti ehk alust, V öeldist ja O grammatilist objekti ehk sihitist): 
Kui võtta näiteks eesti keele lause "Teele küpsetab kooki" võidakse sama mõtet edasi anda järgmiselt:
Teema ja reema.
Info järjestamiseks on olemas universaalne viis, mida kasutavad kõik maailma keeled. See viis nõuab, et lause ehitatakse üles nii, et kõigepealt tuleb teate lähtepunkt, mis on kuidagi seotud eelneva vestlusega, – teema. Teemale järgneb uus informatsioon – reema.
V2-sõnajärg.
Kõige paremini vastab lause moodustajate järjestus teema-reema liigendusele neis keelis, kus öeldise pöördeline osa on lauses alati teisel positsioonil, ülejäänud lauseliikmete järjekord ei ole aga kindlalt määratletud. Selliseid keeli nimetatakse V2-keelteks. Ka eesti keel on V2-keel.
Näited: