tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Meie maja tsirkus

"Meie maja tsirkus" on 1978. aastal Eesti Televisioonis valminud lastelavastus. 
Lavastus põhineb Dagmar Normeti tekstil, kes kasutas alusena Lev Davõdõtševi jutustust "Ljolišna kolmandast trepikojast". Lavastaja on Elvi Koppel ja kunstnik on Gunta Randla.
Lavastuses teevad kaasa teiste seas Jüri Krjukov, Urmas Kibuspuu, Ester Pajusoo, Eero Spriit.
Rudolf ja Irma

"Rudolf ja Irma" on 1. jaanuaril 1985. aastal Eesti Televisioonis esietendunud Gunnar Kilgase telelavastus. Lavastus põhineb A. H. Tammsaare teosel "Elu ja armastus".
Telelavastusest.
Ülo Tonts (Rahva Hääl, 20. jaanuar 1985): "G. Kilgase lavastus näitab jälle kord teleteatri väga suuri võimalusi nõudliku kirjandusliku materjali esitamisel. Lavastuse rütm oli hästi läbi mõeldud ja läbi viidud. Ergastavalt mõjus lavastaja enda loetud napp autoritekst. Etendust kannab algusest lõpuni Elle Kulli ja Evald Hermaküla näitlejalooming. Pool sajandit tagasi klassiku sule all sündinud, nii- ja teistsuguseks mõistmiseks põhjust andnud kirjanduslikud kujud saavad ekraanil ainulise, konkretiseeriva tõlgenduse ja kujutuse. Kaks suveräänset ja köitvat näitlejat, võrdjõuline duett ja see asjaolu oli seekord eriti tähtis. Meie kujutlus Irma Vainust ja Rudolf Ikkast võis ju omajagu teistsugune olla, ikkagi tuleb tunnistada, et see, mida pakkusid näitlejad, oli algusest lõpuni köitev, intensiivne ja järjekindel. Etendus kestis ju ühtekokku peaaegu viis tundi ja oli täiesti peaosaliste kanda. Kohe kalendriaasta algul kaks nii huvitavalt mängitud suuremahulist rolli — hoopiski mitte halb algus teatriaasta jaoks. Kõrvaltegelastest jäi seekord eriti meelde Leida Rammo Irma tädi rollis. Oma mõõduka groteskivarjundiga oli see roll nagu otseselt sellest romaanist võetud, selle kunstilist laadi silmaspidav."
Anda Čakša

Anda Čakša (sündinud 11. juulil 1974 Siguldas) on Läti arst ja tervishoiujuht. Ta oli 11. juulist 2016 kuni 23. jaanuarini 2019 Läti tervishoiuminister.
Ta lõpetas aastal 1999 Läti Meditsiiniakadeemia. Aastal 2007 lõpetas ta Riia Rahvusvahelise Majandus- ja Ärijuhtimise Kõrgkooli ärijuhtimise magistrina.
Pärast Läti Meditsiiniakadeemia lõpetamist töötas ta aastani 2002 Meditsiiniakadeemia pediaatria kateedris laborandina. Aastatel 2001–2006 töötas ta Ülikooli Lastehaiglas laste intensiivravi üksuses. Seejärel töötas ta Jānis Ģīlise Plastilise Kirurgia Kliinikus neuropatoloogina. Ta on töötanud ravimite äri alal.
11. juulist 2016 kuni 23. jaanuarini 2019 oli ta parteitu Läti tervishoiuminister Māris Kučinskise valitsuses.
Alates 14. detsembrist 2022 kuni 26. veebruarini 2025 oli ta Läti haridus- ja teadusminister.
Soo (lavastus)

"Soo" on 1985 valminud Pärnu teatri lavastus. Lavastuse aluseks Priit Pedajase Oskar Lutsu jutustuse "Soo" instseneering. Lavastas Priit Pedajas ise. Osalesid Jaan Rekkor, Lii Tedre, Laine Mägi, Elmar Trink, Jüri Vlassov, Peeter Kard, Liia Tarmo, Merike Tatsi, Jaak Hein, Artur Ots jt.
1992 tehti teatrilavastusest ETVs ka telelavastus. Telelavastustes mängivad Elmo Nüganen, Merle Jääger, Külliki Tool-Saldre, Jaan Rekkor ja Jaak Hein.
Allan Keian

Allan Keian (sündinud 14. novembril 1982 Tallinnas) on eesti kirjanik.
Ta on lõpetanud Tallinna Saksa Gümnaasiumi ning Tallinna Ülikooli reklaami ja meedia erialal.
Looming.
Keian debüteeris ja sai tuntuks 2010. aastal noorteromaaniga "Otsetee paradiisi". Teos jutustab šokeeriva loo Eesti väikealevist pärit 16-aastase tüdruku ärakasutamisest Eestis ja välismaal. Delfi noorterubriik "Noorte Hääl" valis teose 2010. aastal ilmunud viie tähelepanuväärsema teose hulka. Sihtasutus Innove tunnustas romaani sellega, et kasutas romaani katkendi eesti keele teise keelena tasemeeksamil. 2011. aastal ilmus romaani järg "Puhtsüdamlik ülestunnistus". Teose kaanefotol on laulja Janne Saar. 
2012. aasta sügisel ilmus romaan "Kuidas rikkaks saada?", millele kirjutas eessõna ettevõtja Urmas Sõõrumaa. 
Järgmisel suvel avaldas Keian, et tema viimases romaanis jutustatud lugu on planeeritud triloogia esimeseks osaks. 2013. aasta novembris ilmuski triloogia teine osa "Kuidas rikkaks jääda?". Romaani naispeategelast kehastab esikaanel laulja Liis Lemsalu. 2016. aasta sügisel ilmus kolmas osa "Kuidas rikkalt surra?". Romaanile kirjutas eessõna julgeolekuekspert ja poliitik Eerik-Niiles Kross. 
2018. aasta alguses avaldas Allan Keian romaanile "Kuidas rikkalt surra?" samanimelise tunnuslaulu. Autori enda kirjutatud ballaadi esitab kirjaniku kõrval Kethrin Urbas. Teadaolevalt on tegemist Eesti esimese romaani tunnuslauluga. Sellele filmiti Kõue Mõisas romaanist inspireeritud muusikavideo.
2020. aasta kevadel ilmus romaan "Instagrami identiteet". Peategelane on 18-aastane koolipoiss, kes müüb oma identiteedi voodisse aheldatud programmeerijale, kes sai jõukaks "bitcoin"'iga kaubeldes. Peategelast kehastab kaanel Eesti meesmodell Karel Käos, naistegelaskujusid sotsiaalmeedia staarid Deana Noop ja Katri Palm (pseudonüümiga katrikats).
2014. aastal ilmus romaan "Otsetee paradiisi" inglise keeles.
Pirkko Mattila

Pirkko Anneli Mattila (sündinud 2. aprillil 1964 Yli-Iis) on Soome poliitik. Mattila kuulus kuni 2017. aastani erakonda Põlissoomlased, misjärel liitus Sinise Tulevikuga. Ta oli 25. augustist 2016 kuni 6. juunini 2019 Soome sotsiaal- ja tervishoiuminister.
Ta sündis aastal 1964 Yli-Iis (praeguse haldusjaotuse järgi Põhja-Pohjanmaa maakonnas). Ta lõpetas aastal 1983 Oulus keskkooli (Oulun normaalikoulu). Aastal 1988 lõpetas ta õenduse erialal Kemi meditsiinikooli. Aastal 2005 lõpetas ta Oulu Ülikooli filosoofiamagistrina, aastal 2010 sooritas ta Oulus kutseõpetaja pädevuseksami.
Loopre vald

Loopre vald (saksa keeles "Loper") oli vald Viljandimaal Pilistvere kihelkonnas. 
Vald eksisteeris 1866–1899. Pärast või enne 1899. aastat on Loopre vald liidetud Kõo vallaga; täpne liitmisaasta pole teada.
Valla alal asus Loopre mõis.
Matsalu vald

Matsalu vald (saksa keeles Matzal) oli vald Läänemaal Karuse kihelkonnas. 
Vald eksisteeris 1866–1892 ja siis liideti Matsalu vald Lihula vallaga.
Valla alal asus Matsalu mõis.
Metsiku vald

Metsiku vald (saksa keeles "Metzikus") oli vald Virumaal Haljala kihelkonnas. 
Vald eksisteeris 1866–1893 ja siis liideti Metsiku vald Vihula vallaga.
Valla alal asus Metsiku mõis.
Mõntu-Koltse vald

Mõntu-Koltse vald (saksa keeles "Mento-Koltz") oli vald Saaremaal Jämaja kihelkonnas. 
Vald eksisteeris 1866–1891 ja siis liideti Mõntu-Koltse vald Torgu vallaga.
Valla alal asus Mõntu ja Koltse mõis.
Mõraste vald

Mõraste vald (saksa keeles "Fersenau") oli vald Läänemaal Märjamaa kihelkonnas. 
Vald eksisteeris 1866–1893 ja siis liideti Mõraste vald Luiste vallaga.
Valla alal asus Mõraste mõis.
Müüsleri vald

Müüsleri vald (saksa keeles "Seinigal") oli vald Järvamaal Peetri kihelkonnas. 
Vald eksisteeris 1866–1892 ja siis liideti Müüsleri vald Esna vallaga.
Valla alal asus Müüsleri mõis.
Neeruti vald

Neeruti vald (saksa keeles "Buxhöwden") oli vald Virumaal Kadrina kihelkonnas. 
Vald eksisteeris 1866–1893 ja siis liideti Neeruti vald Undla vallaga.
Valla alal asus Neeruti mõis.
Nehatu-Pivarootsi vald

Nehatu-Pivarootsi vald (saksa keeles "Nehhat-Pivarotz") oli vald Läänemaal Karuse kihelkonnas. 
Vald eksisteeris 1866–1891 ja siis liideti Nehatu-Pivarootsi vald Illuste (Paatsalu) vallaga.
Valla alal asus Nehatu ja Pivarootsi mõis.
Nursi vald

Nursi vald (ka Vana-Nursi vald; saksa keeles "Alt-Nursie") oli vald Võrumaal Rõuge kihelkonnas. Nursi vallamaja asus Vastse-Nursi külas.
Vald eksisteeris 1866–1939.
Valla alal asus Vastse-Nursi ja Juba mõis.
1939. aasta vallareformiga liideti enamus vallast Kasaritsa vallaga, moodustades uue suurema Kasaritsa valla (1939), väike osa liideti senise Rõuge ja Viitina vallaga ning kildudega Krabi ja Haanja vallast uueks suuremaks Rõuge vallaks (1939).
Nurtu vald

Nurtu vald (saksa keeles "Nurms") oli vald Läänemaal Märjmaa kihelkonnas. 
Vald eksisteeris 1866–1891 ja siis liideti Nurtu vald Velise vallaga.
Valla alal asus Nurtu mõis.
Nõmme vald

Nõmme vald (saksa keeles "Nömme") oli vald Virumaal Väike-Maarja kihelkonnas. 
Vald eksisteeris 1866–1893 ja siis liideti Nõmme vald Vao vallaga.
Valla alal asus Nõmme mõis.
Ohekatu vald

Ohekatu vald (saksa keeles "Odenkat") oli vald Harjumaal Rapla kihelkonnas. 
Vald eksisteeris 1866–1891 ja siis liideti Ohekatu vald Kehtna vallaga.
Valla alal asus Ohekatku mõis.
Oidrema vald

Oidrema vald (saksa keeles "Oidenorm") oli vald Läänemaal Mihkli kihelkonnas. 
Vald eksisteeris 1866–1891 ja siis liideti Oidrema vald Veltsa vallaga.
Valla alal asus Oidrema mõis.
Ontika vald

Ontika vald (saksa keeles "Ontika") oli vald Virumaal Jõhvi kihelkonnas. 
Vald eksisteeris 1866–1891 ja siis liideti Ontika vald Järve vallaga.
Valla alal asus Ontika mõis.
ABD ehk Luggemise-Ramat Lastele

"ABD ehk Luggemise-Ramat Lastele" (täispealkiri "ABD ehk Luggemise-Ramat Lastele kes tahawad luggema öppida") on 1795 Tartus ilmunud Lüganuse pastori Otto Wilhelm Masingu raamat (aabits), mille kirjastas Johann Michael Gerhard Grenzius. 
See raamat on esimene tiitellehega eestikeelne aabits.
Raamat sisaldas esmakordselt ka juhendit, kuidas lugemist õpetada. 
Erinevalt varasemast aabitsakirjandusest sisaldas Masingu "ABD" ka ilmalikku lugemismaterjali, jutukesi ja õpetlikke sententse piiblist.
Tammetõru seiklused

"Tammetõru seiklused" on 1988-1989 Eesti Televisioonis valminud nukulavastuste sari. 
Lavastuse stsenaariumi kirjutas Uno Leies, kes võttis aluseks Vitautas Petkevičiuse jutustuse "Tammetõru seiklused Sõgedate maal". Teose lavastasid Krista Juhvelt ja Uno Leies. Lavastuse kunstnik on Tiiu Übi ja muusika kirjutas Tõnis Kõrvits.
Kallavere (Maardu)

Kallavere on Harju maakonna Maardu linna linnajagu ja elurajoon. Linnajao kõrval asub samanimeline küla.
Kallavere hoonestamine algas 1951 ja 1955 liideti Kallavere Maarduga.
Kallaveres asub MPEÕK Maardu Peaingel Miikaeli kirik.
Ühe suve akvarellid

"Ühe suve akvarellid" on Lilli Prometi 1959. aastal ilmunud jutustus. Jutustus ilmus ajakirjas Looming (nr 11). Jutustus on tõlgitud mitmesse keelde, sh vene ja inglise keelde. 
1966. aastal valmis jutustuse põhjal Virve Aruoja samanimeline film.
Õnnelik lapsepõlv

"Õnnelik lapsepõlv" on 1988. aasta Eesti lühimängufilm. Filmi režissöör on Jaan Kolberg. Filmi tootis Tallinnfilm.
Film räägib II maailmasõja järgsest ajast väikese poisi silmade läbi.
Filmi tegi Kolberg Üleliidulises Riiklikus Kinematograafia Instituudis (VGIK) diplomitööna.
Weiko Saawa Film

OÜ Weiko Saawa Film on Eesti filmiettevõte, mis toodab dokumentaalfilme. Ettevõtte asutas 1992 Mark Soosaar.
Toodetud filme.
1992 "Eesti esimene kodanik"
1992 "Kihnu Kristjan"
1993 "Emavene"
1995 "Mission Impossible"
1997 "Isa, poeg ja püha Toorum"
1998 "Pavarotti in Estonia"
1999 "Tulla, et minna"
"Rootsi jõuluvana"
2001 "La Paloma"
"Hullav Hollandlane"
2002 "Anu Raud, elumustrid"
Palmiro Togliatti

Palmiro Michele Nicola Togliatti (26. märts 1893 Genova – 21. august 1964 Jalta) oli Itaalia poliitik ja jurist.
Palmiro Togliatti oli pärit väikekodanlikust perekonnast. 1915. aastal lõpetas ta Genova Ülikooli õigusteaduse erialal, 1914. aastal astus Itaalia Sotsialistlikku Parteisse. Võttis vabatahtlikuna Esimesest maailmasõjast. Ta osales koos Antonio Gramsci ja teiste vasakpoolsete sotsialistidega osa rühmituse Ordine Nuovo tegevuses. 1921. aastal oli Togliatti üks Itaalia Kommunistliku Partei asutajatest. 1924. aastal sai ta Itaalia Kommunistliku Partei Keskkomitee liikmeks. Alates 1926. aastast elas Palmiro Togliatti eksiilis. 1927. aastal valiti ta Itaalia Kommunistliku Partei peasekretäriks. 1928. aastal valiti ta Kommunistliku Internatsionaali Täitevkomitee liikmeks.
1944. aastal pöördus Palmiro Togliatti Itaaliasse tagasi. Ta kuulus aastatel 1944–1946 mitmesse koalitsioonivalitsusse ja juhtis alates 1948. aastast kommunistide parlamendirühma.
Palmiro Togliatti juhtimisel kasvas Itaalia Kommunistlik Partei läänemaailma suurimaks kommunistlikuks parteiks.
Mälestuse jäädvustamine.
Stavropol Volga ääres Venemaal Samara oblastis sai 1964. aastal nimeks Togliatti.
Eliot Higgins

Eliot Ward Higgins (varem kasutanud ka pseudonüümi Brown Moses; sündinud 1979. aasta jaanuaris) on Suurbritannia kodanikuajakirjanik ja blogija. 
Higgins on tuntud avalike allikate ja sotsiaalmeedia kasutamise poolest Süüria kodusõjas, Donbassi sõjas ja Donbassis Malaisia reisilennuki allatulistamisel kasutatud relvade analüüsimisel. Laiema tunnustuse saavutas ta oma tööga, mille käigus tuvastas Süüria konfliktist üles laaditud kaadrites relvastust.
Bellingcat.
Higgins alustas Süüria kodusõja teemalise blogi pidamist 2012. aastal. 15. juulil 2014 käivitas Higgins uue veebisaidi Bellingcat kodanikuajakirjanikele, mis on mõeldud kasutamiseks jooksvate sündmuste uurimisel. Bellingcat toetub avalikest allikatest, nagu videod, kaardid ja fotod, saadavale teabele. Saidi käikulaskimist rahastati Kickstarteri kampaaniast saadud vahenditega. Bellingcati iseõppinud analüütikute seas on lisaks Higginsile veel kaheksa vabatahtlikku kaastöölist.
Süleyman bin Kutalmış

Kutalmışoglu Suleiman (Vana-Anatoolia türgi keeles: سُلَیمان بن قُتَلمِش; pärsia keeles: سلیمان بن قتلمش‎‎) asutas iseseisva Seldžukkide dünastia riigi Anatooliasse ning oli Rumi sultan aastatel 1077–1086.
Suleiman oli Rumi sultani Qutalmishi poeg. Qutalmish oli varem võidelnud Seldžuki impeeriumi trooni pärast oma nõo Alp Arslaniga (seda ebaedukalt). Kui Qutalmish 1064. aastal suri, põgenes Suleiman koos oma kolme vennaga Tauruse mägedesse, kus otsis varjupaika türkmeeni hõimudelt, kes elasid väljaspool impeeriumit. Alp Arslan vastas sellele saates mägedesse mitmeid sõjasalku, et Qutulmishi poegi leida. Neljast vennast pääses eluga vaid Suleiman, tal õnnestus mägedes valitsejaks saada. 
Aastal 1078 palus Ida-Rooma keiser Michael VII Doukas Suleimanilt abi võitluses Nikephoros III Botaneiatese, Anatoolia teema komandöri, kes oli troonile pürgimas, vastu. Suleiman lõikas Botaneiatese ja tema sõjaväe tee Kütahya ja İzniki vahel, Botaneiates tegi Suleimanile pakkumise liituda mässuga, ta pakkus palju suuremat tasu kui keiser. Botaneiatesel õnnestuski keisriks saada, vastutasuks abi eest lubas ta Suleimanil hakata valitsema Bosporuse Aasia osa, Konstantinoopoli läheduses. Kaks aastat hiljem toetas Suleiman uut mässajat, Nikephoros Melissenost. Melissenos lubas vastutasuks abi eest Suleimanil asutada püsiva baasi Nikaias. Varsti oli kogu Bitüünia tema kontrolli all, sellega sai ta takistada kommunikatsiooni Ida-Anatoolia ja Konstantinoopoli vahel. 
1084. aastal lahkus ta Nikaiast ning jättis oma sugulase Abu'l-Qasimi Nikaiad valitsema. 
Suleiman jätkas oma valduste laiendamist, 1085. aastal vallutas ta Antakya ja korraldas selle elanike massimõrva. St. Cassianuse kirikut rüüstati ning see muudeti mošeeks. Suleiman tappis aasta hiljem Antakya lähedal Tutush I, Seldžuki Süüria valitseja. Suleimani poeg Kilij Arslan I vangistati ning sultan Malik-šahh I viis ta Ispahani. Pole kindel, kas Tutush tappis Suleimani, kuna ta oli lojaalne Malik-šahhile või tegi ta seda omakasu pärast.
Pärast sultan Malik-šahhi surma taasasutas Kilij Arslan I Rumi sultanaadi.
İznik

İznik on linn ja ringkond Bursa provintsis Türgis.
Linn asub İzniki järve viljakatel kallastel, põhjas ja lõunas piirneb mägedega. Linnulennult on İstanbul vaid 80 kilomeetrit loodes, teed mööda on İstanbuli koguni 200 km kaugusel, kuna tuleb minna ümber Marmara mere. Bursasse on teed mööda 80 kilomeetrit.
Ajalugu.
Linna ajalooline nimi on Nikaia ("Nicaea", kreeka keeles Νίκαια), sealt pärineb ka tänapäevane nimi.
25. juulil 325 peeti Nikaias Nikaia I kirikukogu. Tegemist oli esimese oikumeenilise, kõiki kristlikke piiskoppe ühendava konverentsiga. I Nikaia kirikukogu on tähtsaim kontsiil kirikuajaloos, selle tulemusena moodustati esimene uskumiseks kohustuslik reegel, Nikaia usutunnistus. Pärast Nikaia kirikukogu ja Constantinus Suure valitsemisaega muutus varakristlik kirik autoriteetseks, tsentraliseeritud ja Rooma keisririigiga seotud organisatsiooniks.
787. aastal peeti Nikaias ka 7. oikumeeniline kirikukogu.
Aastatel 1204–1261 oli Nikaia Väike-Aasia kirdeosas asunud Nikaia keisririigi, mis tekkis Neljanda ristisõja ajal pärast Ida-Rooma riigi pealinna Konstantinoopoli vallutamist Lääne-Euroopa ristisõdijate poolt (1204) pealinn. Nikaia keisririiki valitsesid kreeka päritolu Palaiologoste dünastia keisrid. Nikaia keiser Michael VIII Palaiologos (1258–1261) sõlmis 1261. aastal Genova vabariigiga Ladina keisririigi ja Veneetsia vastase lepingu, hõivas 25. juulil 1261. aastal Konstantinoopoli ja taastas Bütsantsi keisririigi.
Iseseisva Guyana vabariik

 
Iseseisva Guyana Vabariik (prantsuse keeles: "La République de la Guyane indépendante"), tihti viidatakse kasutades lihtsalt pealinna nime Counani (portugali keeles Cunani) järgi, oli lühikest aega eksisteerinud riik Lõuna-Ameerikas.
Loomine.
Guyana vabariik loodi 23. juulil 1886 alale, mille üle vaidlesid Prantsusmaa (pidades seda Prantsuse Guajaana osaks) ja Brasiilia.
Riigi asutasid prantsuse asustajad ning see eksisteeris aastani 1891. Kunagise Guyana vabariigi aladel on tänapäeval Brasiilia Amapá osariik.
Counani vaba riik.
1904. aastal kuulutas Adolphe Brezet enda "Président de l'État libre de Counani"'ks.
Sellel "riigil" oli oma põhiseadus, lipp ja anti välja paar postmarki. Ei Brasiilia ega Prantsusmaa ei tunnustanud seda riiki, kuid mõned Lõuna-Aafrika Boeri vabariigid avasid Brezetiga (kes oli nende vastu Boeri sõdades võidelnud) diplomaatilised suhted. 
Riigipead.
Kõik Counani riigipeaks pürginud olid prantslased ning ei saanud kunagi tunnustust:
Suur-Hessen

Suur-Hessen (saksa: "Groß-Hessen") oli ajutine nimi, mis anti USA sõjalise valitsuse loodud Saksa territooriumi osale Teise maailmasõja lõppedes. See moodustati Liitlaste Kontrollnõukogu poolt 19. septembril 1945 ja 1. detsembril 1946 sai sellest Saksamaa Hesseni liidumaa.
Moodustamine.
Suur-Hessen moodustati kahe Saksa osariigi osadest, mis pärast Teist maailmasõda kaotati: 
Järelejäänud Reini Hesseni ("Rheinhessen", pealinn: Mainz) provints ja Nassau provintsi lääneosa (kuhu kuuluvad Westerwald, osa Taunuse mäeahelikust ja Lahni jõe Reini-poolne ots) said Prantsuse okupatsioonitsooni osaks ja lõpuks Rheinland-Pfalzi liidumaa osaks. Reini Hesseni eraldamine Suur-Hessenist põhjustas Mainzile kuue ringkonna kaotuse Reinist idas, isegi kui neid nimetatakse veel tänagi nii, nagu need kuuluks Mainzile – nagu Mainz-Kastel, nüüd Wiesbadeni ringkond.
Toimus ka arvukalt väiksemaid territoriaalseid muudatusi. Bad Wimpfeni enklaav, mis varem kuulus Hesseni Starkenburgi provintsi, sai ameeriklaste valitsetud Württemberg-Badeni osaks. Väike osa Preisi Hesseni provintsist, kus asus Schmalkaldeni linn, jäi Nõukogude tsooni ja sai Tüüringi liidumaa osaks.
See uus territoorium nimetati Hesseniks, kuna enamus territooriumist, millest see koosnes, oli varem kuuludud aastal 1567 jagunenud Hesseni maakrahvkonna järglasriikidele.
Uus Hesseni pealinn.
Kuigi Liitlaste Kontrollnõukogu proklamatsioon nr. 2 kuulutas välja territooriumi, millest koosnes Suur-Hessen, pealinna ei määratud. Nelja linna peeti uueks pealinnaks: 
12. oktoobril 1945 kuulutati välja esimene organisatiivne direktiiv Suur-Hessenile ("Organisationsverfügung Nr. 1"). Selle direktiivi punkt üks määras, et Suur-Hesseni tsiviilpealinnaks saab Wiesbaden, jõustudes sama päeva keskpäevast.
Haldus.
Lisaks Wiesbadenist uue Hesseni pealinna tegemisele toimus 12. oktoobril 1945 ka keskkooliõpetaja Karl Geileri minister-presidendiks esitamine. Geiler asendas SPD-poliitikut Ludwig Bergsträsserit, kes oli minister-presidendi kohusetäitjana vaid ühe kuu ja jäi ametisse kuni järglase demokraatliku valimiseni.
22. novembril 1945 kehtestati Suur-Hesseni põhiseadus ("Staatsgrundgesetz des Staates Groß-Hessen"). See põhiseadus asendati 1. detsembril 1946 Hesseni liidumaa loomisel. Hesseni loomise päeval peeti esimesed liidumaa seaduseandjate valimised, mis viis 20. detsembril Christian Stocki nimetamiseni esimeseks demokraatlikult valitud Hesseni minister-presidendiks.
Pagari vald

Pagari vald (saksa keeles "Paggar") oli vald Virumaal Jõhvi kihelkonnas. 
Vald eksisteeris 1866–1891.
Valla alal asus palju mõisaid, teiste seas Pagari, Rannapungerja mõis.
Pahkla vald

Pahkla vald (saksa keeles "Pachel") oli vald Harjumaal Hageri kihelkonnas. 
Vald eksisteeris 1866–1891 ja siis liideti Pahkla vald Kohila vallaga.
Valla alal asus Pahkla mõis.
Palo vald

Palo vald (saksa keeles "Pallamois") oli vald Võrumaal Räpina kihelkonnas. 
Vald eksisteeris 1866–1892 ja siis liideti Palo vald Veriora vallaga.
Valla alal asus Palo mõis.
Anopheles stephensi

Anopheles stephensi on Aasias ja Aafrikas malaariaparasiiti kandev sääsk hallasääse perekonnast.
Anopheles gambiae

Anopheles gambiae on rühm morfoloogiliselt eristamatuid liike hallasääse perekonnast. Need sääsed on peamised malaariaparasiidi kandjad. Samuti võivad nad kanda parasiiti "Wuchereria bancrofti".
Eugen Karl von Knorre

Eugen Karl von Knorre (vene keeles Евгений Карлович Кнорре; 24. oktoober (vkj 12. oktoober) 1848 Mõkolajiv, Hersoni kubermang – 28. oktoober (vkj 15. oktoober) 1917 Moskva) oli baltisaksa päritolu Venemaa insener ja sillaehitaja.
Ta lõpetas 1870. aastal Zürichis Šveitsi Föderaalse Polütehnikumi hüdrotehnikuna. Knorre üks esimesi töökohti oli tehniku amet kessoonitööde alal Krjukivi silla rajamisel üle Dnepri jõe Krementšukis, kuid juba 1874. aastal usaldati talle juhtida metallfermide montaaži Sõzrani silla ehitusel (sild valmis 1880. aastal).
Suur Siberi tee.
Knorre määrati Siberi magistraalraudtee kõigi sildade, mis jäävad Obi jõe ja Irkutski vahele, ehitustöid juhtima. Ta alustas sellest, et 1894. aasta suvel rajas Tomi jõe kaldale sillaehitustöökojad. Töökojad tootsid ööpäevas 32 tonni sillakonstruktsioone, mis veeti laiali nii läände kui itta, sest raudteed ehitati üheaegselt mitmes erinevas kohas.
Jenissei sild.
1895. aastal alustati raudteesilla ehitamist üle Jenissei jõe Krasnojarskis. Silla projekteeris Lavr Proskurjakov. Ehitust juhtis Knorre, kes oli ühtlasi ehitusprojekti tehniline juht ja ehitustööde peatöövõtja. Sild, mis sai nimeks Tsaarisild ('Царский'), avati rongiliikluseks märtsis 1899.
Moskvas.
1890. aastate lõpul naasis Knorre Moskvasse. Seal sai ta õppejõuna tööle Keiserlikku Moskva Tehnikakooli, kus töötas välja uusi tehnoloogilisi meetodeid sillaehituses ja pakkus mitmel korral välja Moskva metroo ehitamise kavandeid.
Ta suri 70. eluaastal 28. oktoobril 1917 Moskvas koljumurru tõttu pärast seda, kui oli aidanud haavatud sõjaväelasel trammist väljuda, kuid ärritunud ja kärsitud reisijad tõukasid ta sõiduteele.
Isiklikku.
Tema vanaisa Ernst Christoph Friedrich Knorre oli Tartu ülikooli matemaatikaprofessor, isa Karl Friedrich Knorre oli Tartus sündinud Venemaa astronoom, tema vend Viktor Knorre oli Venemaa astronoom ja vend Fjodor Knorre Venemaa arhitekt.
Tambet

Tambet on eesti mehenimi.
1. jaanuari 2024. aasta seisuga on eesnimi Tambet 350 mehel. Tambet on populaarsuselt 355. mehenimi.
Tambet on keskmiselt 34 aasta vanune (mediaanvanus on 36). Kõige populaarsem on eesnimi Tambet vanuserühmas 45–49, kus neid on 10 000 elaniku kohta 4,71, ja Saare maakonnas, kus neid on maakonna 10 000 elaniku kohta 7,27.
Kutsiku järv

Kutsiku järv on paisjärv Sakala kõrgustiku keskosas, Viljandi maakonnas Mulgi vallas Tuhalaane küla keskuses.
Järve pindala on 2,7 ha, kaldajoone pikkus 957 m ja kõrgus merepinnast 88 m. Järv on ida-läänesuunaline, see on paisutatud Tuhalaane ojale ning kuulub Lääne-Eesti vesikonda ja Pärnu alamvesikonda. Kutsiku järv pole avalik ega avalikult kasutatav veekogu.
Järve loodekaldal asub Tuhalaane põlispuude grupp koos Tuhalaane rändrahnuga, lõunakaldal kulgeb Ahimäe–Pahuvere tee.
Lossi järv

Lossi järv (ka Tuhalaane paisjärv ja Kutsiku järv) on paisjärv Sakala kõrgustiku keskosas, Viljandi maakonnas Mulgi vallas Tuhalaane külas.
Järve pindala on 2,8 ha, valgla suurus 6 km², kõrgus merepinnast 86,5 m ja kaldajoone pikkus 902 m. Järv on paisutatud Tuhalaane ojale. Järves asub üks saar pindalaga 0,01 ha. Järv kuulub Lääne-Eesti vesikonda ja Pärnu alamvesikonda. Järv pole avalik ega avalikult kasutatav veekogu.
Loisu järv

Loisu järv on looduslik järv Sakala kõrgustiku keskosas, Viljandi maakonnas Mulgi vallas Tuhalaane külas.
Järve pindala on 1,6 ha, pikkus 290 m, laius 120 m, kõrgus merepinnast 91 m ja kaldajoone pikkus 580 m. Järvest voolab läbi Tuhalaane oja ning see kuulub Lääne-Eesti vesikonda ja Pärnu alamvesikonda. Järv on registreeritud kaitsealuse suur-rabakiili elukohana. Järv on avalikult kasutatav veekogu.
Järv on varem olnud üles paisutatud vesiveski jaoks, endisel veskitammil järve loodetipus kulgeb Ahimäe–Pahuvere tee.
Pühhapäwa Wahhe-luggemissed

"Pühhapäwa Wahhe-luggemissed" (täispealkiri "Pühhapäwa Wahhe-luggemissed mis Otto Willem Masing kirjutand ja wäljaandnud. Essimenne jaggu") on Otto Wilhelm Masingu 1818 Tartus ilmunud teos, mille kirjastas välja Johann Joachim Christian Schünmann. Seda teost peetakse esimeseks populaarteaduslikuks väljaandeks eesti talurahvale, nn esimene talurahva entsüklopeedia.
Teoses on muu hulgas lugusid ja kirjeldusi maakera eri paikadest, samuti taimedest, loomadest.
Vana daami visiit (film)

"Vana daami visiit" on 2006. aasta Eesti mängufilm. Filmi režissöör on Roman Baskin. Filmi tootsid Exitfilm, Eesti Televisioon ja Kell Kümme.
Film on tehtud Friedrich Dürrenmatti samanimelise näidendi ainetel.
Siimusti kalmistu

Siimusti on Jõgeva maakonnas Jõgeva vallas Kurista külas asuv kalmistu. Kalmistu on arvele võetud kultuurimälestisena.
Kalmistu rajati 19. sajandil. Kalmistu pindala on 2,74 ha. 
Kalmistul asub ka II maailmasõjas hukkunute ühishaud, mis on eraldi arvele võetud kultuurimälestisena.
Maarja-Magdaleena kalmistu

Maarja-Magdaleena kalmistu on Tartu maakonnas Tartu vallas Maarja-Magdaleena külas mõlemal pool Maarja-Palamuse teel asuv kalmistu. Kalmistu on arvele võetud kultuurimälestisena.
Kalmistu rajati arvatavasti 18. sajandi 4. veerandil kui Maarja-Magdaleena kihelkonna kalmistu.
Kalmistu pindala on 2,17 ha.
Järva-Madise kalmistu

Järva-Madise kalmistu on kalmistu Järva-Madise kihelkonnas Järvamaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Järva-Madise külas Järva vallas Järva maakonnas.
Kalmistule on maetud teiste seas eesti kirjaniku A. H. Tammsaare vanemad ja vanem vend August.
Kalmistu on arvele võetud kultuurimälestisena.
Koeru kalmistu

Koeru kalmistu on Järva maakonnas Järva vallas Kapu külas asuv kalmistu. Kalmistu on arvele võetud kultuurimälestisena.
Kalmistul on ka 1905. aasta revolutsiooni ajal maha lastud Mart Jürmani, Voldemar Jürmani, Madis Reesevi ja Johan Tamme haud. Kalmistul asub ka II maailmasõjas hukkunute ühishaud, mis on eraldi arvele võetud kultuurimälestisena.
Türi vana kalmistu

Türi vana kalmistu on Järva maakonnas Türil Kohtu tänaval asuv kalmistu. Kalmistu on arvele võetud kultuurimälestisena.
Kalmistul asub teiste seas eesti kirjamehe Mats Tõnissoni haud, mis on eraldi arvele võetud kultuurimälestisena.
Türi Vabadussõja mälestussammas

Türi Vabadussõja mälestussammas on Järva maakonnas Türi Kesklinna kalmistul asuv Vabadussõjas langenute mälestuseks püstitatud mälestussammas. Sammas on arvele võetud kultuurimälestisena.
Samba kavandi tegi Anton Starkopf ja samba raius A. Pärn. Sammas avati 20. juulil 1924. 
Pärast 1949. aasta märtsiküüditamist sammas lammutati. Hiljem leiti lammutatud samba sokkel üles ja seda kasutati 11. augustil 1990 taasavatud samba sokliosana.
Varbuse postijaam

Varbuse postijaam oli postijaam Varbuse külas. Selle säilinud hooned on tunnistatud kultuurimälestisteks.
Postijaam sai valmis 1863 ja tegutses aastani 1931. Pärast sulgemist läks postijaam Varbuse teemeistri kätte.
Aastast 2001 kasutab postijaama hooneid Eesti Maanteemuuseum. Postijaama peahoone restaureeriti 2001.
Leevi kalmistu

Leevi kalmistu on kalmistu Rõuge kihelkonnas Võrumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Põlva maakonnas Räpina vallas Leevi külas. 
Kalmistu on arvele võetud kultuurimälestisena.
Mustjalg-tuhkur

Mustjalg-tuhkur ("Mustela nigripes") on eriti ohustatud seisundis Põhja-Ameerikas elav imetaja, kelle asurkond oli kunagi Suurel tasandikul väga suur. Kõik praegused Põhja-Ameerikas elavad mustjalg-tuhkrud pärinevad 1981. aastal Wyomingi osariigist Meeteetse lähedal asuvast karjafarmist avastatud seitsmest esivanemast. Maailma Looduse Fondi hinnangul elab neid looduses umbes 370 isendit.
Mustjalg-tuhkrud toituvad peamiselt rohtlahaukuritest.
James R. Clapper

James Robert Clapper, Jr. (sündinud 14. märtsil 1941) on Ameerika Ühendriikide riikliku luure direktor ("Director of National Intelligence", "DNI"). 
Arvamused.
James R. Clapper Jr arvab, et CRISPR-i sarnased tehnoloogiad on võimalikud massihävitusrelvad.
Halliste kalmistu

Halliste kalmistu on Viljandi maakonnas Mulgi vallas Kulla külas asuv kalmistu. Kalmistu on arvele võetud kultuurimälestisena.
Kalmistu ülevaade.
Halliste kalmistu asutati 1773. aastal pärast Halliste püha Anna kiriku ümber oleva vana matmispaiga sulgemist. Tänapäeval on kalmistu pindalaks 7, 63 hektarit. 
Kalmistul on kaks kabelit: uus ja vana. Lisaks on surnuaias suurel hulgal graniitpostide ja kettidega eraldatud hauakomplekse.
Kalmistule on maetud mitmeid ümbruskonna aadliperekondade esindajaid (Bockid, Dehnid, Oettingenid, Stackelbergid, Mühlenid) ja mõisaomanikke (sealhulgas ka eestlastest Andreas Palenberg ja Peeter Widriks). Kalmistule on maetud ka riigivanem Friedrich Akeli vanemad.
Jennifer Doudna

Jennifer Anne Doudna (sündinud 19. veebruaril 1964) on USA biokeemik ja geneetik, California Ülikooli keemia- ja molekulaarbioloogia professor. 2020. aastal sai ta koos Prantsuse teadlase Emmanuelle Charpentier'ga Nobeli keemiaauhinna. Tegemist oli esimese Nobeli auhinnaga teaduse alal, mis anti samal aastal kahele naisteadlasele. Doudna tõestas 2012. aastal koos Prantsuse ametikaaslase Charpentier'ga esimesena, et CRISPR-iga saab laboris muuta puhastatud DNA-d.
Matvei Blanter

Matvei Blanter (vene Матвей Исаакович Блантер; 10. veebruar (vkj 28. jaanuar) 1903 Potšep, Tšernigivi kubermang (tänapäeval Brjanski oblast) – 27. september 1990 Moskva) oli juudi rahvusest Nõukogude Liidu helilooja.
Elulugu.
Matvei Blanter sündis kaupmees Issaak Blanteri ja näitleja Tatjana Vovsi perekonnas. Enne Esimese maailmasõja algust kolis perekond Kurskisse. Aastatel 1915–1917 õppis Matvei Blanter Kurski muusikakoolis klaveri- ja viiulimängu ja 1917–1919 Moskva Filharmooniaühingu draamakooli klaveriklassis. Aastatel 1920–1921 oli Blanter Moskvas estraadistuudio Mastofor muusikaosakonna juhataja.
Aastatel 1926–1927 oli Matvei Blanter Leningradi Satiiriteatri muusikaosakonna juhataja. 1928–1929 oli ta muusikajuhataja Ajakirjandusmaja Teatris, 1930–1931 Magnitogorsi Teatris, 1932. aastal ajakirja Krokodill rändteatris ja 1932–1933 Gorki Miniatuurideteatris. 1936. aastal määrati Matvei Blanter Nõukogude Liidu Riikliku Džässorkestri kunstiliseks juhatajaks.
Looming.
Matvei Blanter on kirjutanud arvukalt laule, neist kõige tuntum on "Katjuša". Blanter on kirjutanud ka operette ja filmimuusikat.
Tay-Sachsi haigus

Tay-Sachsi haigus on neuroloogilist degeneratsiooni ja inimese surma põhjustav autosoomretsessiivne haigus.
Sellesse nakatunutel pole ajus olevat rasust jääkainet metaboliseerivat elutähtsat ensüümi heksoosamidaas A. Tay-Sachi esineb harva ja seda põhjustab vigase geeni edasikandumine.
Papi kalmistu

Papi kalmistu on kalmistu Karksi kihelkonnas Pärnumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Karksi-Nuia linnas Mulgi vallas Viljandi maakonnas. Kalmistu pindala on 1,38 ha.
Kalmistu rajati 1773. aastal Karksi kihelkonna uue kalmistuna, samal ajal koos uue kirikuga. Sellega lõpetati arvatavasti matmine võimalikule kalmistule vana puukiriku ümbruses Karksi linnuse läheduses.
Pärast uue kalmistu rajamist Rahumäele tunti senist kalmistut 'Karksi vana luteri kalmistuna'. 
Kalmistu on tunnistatud kultuurimälestiseks.
Dengepalavik

Denge palavik on sääskedega leviv viirushaigus, mille põhjustaja on flaviviiruste rühma kuuluv RNA dengue viirus, millel on neli serotüüpi (DEN-1, DEN-2, DEN-3, DEN-4).
Seda levitavad sääseliigid "Aedes aegypti" ja "Aedes albopictus".
Antsla kalmistu

Antsla (Metsa)kalmistu on kalmistu Võru maakonnas Antsla vallas Taberlaane külas. Ajalooliselt jäi kalmistu Võrumaale Urvaste kihelkonda.
Ajalugu.
Kalmistu kavandati 1934. aastal metsakalmistuna, kavandi tegi Tartu Ülikooli botaanikaaia juhataja Jaan Port. Kalmistu rajati aastatel 1936–1937, esimene matus oli detsembris 1937.
Kalmistu on alates 1997. aastast kultuurimälestis.
Kirjeldus.
Kalmistu jääb Antsla linnast 1 km kaugusele.
Kalmistul asub II maailmasõjas hukkunute ühishaud, mis oli eraldi kultuurimälestis nr 5693 "II maailmasõjas hukkunute ühishaud". Kalmistul asub ka Jaan Antsovi hauatähis, mille autor on kujur Endel Taniloo ja mis oli eraldi kultuurimälestis nr 7327 "Hauasammas Jaan Antsovi haual, E.Taniloo, 1976 (graniit)". 2024. aastal lõpetati nende arvamine eraldiseisvateks kultuurimälestisteks, kuna mälestised paiknevad muinsuskaitsealusel Metsakalmistul.
Kalmistul asub ka kabel, mis valmis 1993. aastal ja mille õnnistas sisse Urvaste toonane kirikuõpetaja Villu Jürjo.
Lümfisoonte filarioos

Lümfisoonte filarioos on lümfisüsteemi mõjutav ning kehaosi moondav ja suurendav troopiline haigus.
Seda levitavad hallasääsed ja sääsk "Culex quinquefasciatus".
Aedes aegypti

Aedes aegypti on linnades elav ja enamjaolt inimverest toituv sääsk. Ta levitab Zika ja "chikungunya" viirust, kollapalavikku ja dengepalavikku. Algselt on "Aedes aegypti" pärit Aafrikast, kuid nüüdseks on ta levinud troopilises ja subtroopilises piirkonnas üle maailma.
Välimus.
"Aedes aegypti" kehapikkus on tavaliselt 3–4 mm, värvuselt on ta must, keha ja pea piirkonnas on valged täpid ning jalgadel valged rõngad. Rindmikul on valge lüürat meenutav muster, millel on tuhmkollased "keeled". Tiivad on läbipaistvad. Värskelt munetud munad on valged, kuid värvuvad peagi mustaks.
Elutsükkel ja toitumine.
Isane "Aedes aegypti" on taimtoiduline, emased isendid tarbivad lisaks ka imetajate verd, mida hangivad kogu päeva jooksul. Vastsed toituvad vees leiduvatest bakteritest. Veres sisalduvad toitained on vajalikud munade valmimiseks. Üks paaritumiskord võib "Aedes aegypti" jaoks olla piisav – ta säilitab spermat oma kehas ja suudab sellega munad viljastada viies kuni kuues jaos. Korraga muneb ta mitusada muna veekogudesse ja pindadele, mida ilm võib varsti märjaks teha. Kui "Aedes aegypti" väldib lömastatuks saamist ja insektitsiide, elab ta kuu aega. Munad püsivad kuivades tingimustes eluvõimelisena kuni aasta ja koos munadega säilivad ka sääsega edasikanduvad viirused.
Genoom.
"Aedes aegypti" oli teine sääseline, mille genoom sekveneeriti (esimene oli "Anopheles gambiae"). Genoomi järjestus avaldati 2007. aastal. 1,38 miljardit aluspaari pikk genoom sisaldab hinnanguliselt 15 419 valke kodeerivat geeni.
Aedes albopictus

Aedes albopictus (mitteametlik nimetus "aasia tiigersääsk") on agressiivne ja kergesti teiste sääskede elupaiku üle võttev sääsk metsasääse perekonnast. 
Sääsk levitab Zika-viirusinfektsiooni, "chikungunya" viirushaigust ja dengepalavikku.
Haemagogus

Haemagogus on perekond sääski pistesääsklaste sugukonnas.
Nende peamine levila on Kesk-Ameerikas ja Lõuna-Ameerika põhjaosas asuvates metsades.
Mitmed perekonna liigid on metalse läikega. 
Selle perekonna liigid levitavad kollapalavikuviirust, aga ka muid viirusi.
Rõuge vana kalmistu

Rõuge vana kalmistu on kalmistu Võrumaal Rõuge vallas Tindi külas. Ajalooliselt jäi kalmistu Rõuge kihelkonda.
Ajalugu.
Kalmistu pühitseti 1848. aastal. Kalmistu on tunnistatud kultuurimälestiseks.
Kirjeldus.
Kalmistu pindala on 3,5 ha.
Kalmistul asub II maailmasõjas hukkunute ühishaud ja eesti orelimeistri Tannil Kriisa haud; need mõlemad hauad on eraldi arvele võetud kultuurimälestistena.
Culex quinquefasciatus

Culex quinquefasciatus on kogu maailmas leiduv sääsk laulusääse perekonnast.
"Culex quinquefasciatus" toitub öösel ja muneb mune musta vette.
Sääsk levitab lümfisoonte filarioosi ja Lääne-Niiluse viirust.
Mayaro viirus

Mayaro on Brasiilia loodeosas sääskedega leviv viirus.
Parila vald

Parila vald (saksa keeles "Pargel") oli vald Läänemaal Ridala kihelkonnas. 
Vald eksisteeris 1866–1890 ja siis liideti Parila vald Sinalepa vallaga.
Valla alal asus Parila mõis.
Peeri vald

Peeri vald (saksa keeles "Perifer") oli vald Virumaal Jõhvi kihelkonnas. 
Vald eksisteeris 1883–1891 ja siis liideti Peeri vald Järve vallaga.
Valla alal asus Peeri mõis.
Peetrimõisa vald

Peetrimõisa vald (saksa keeles "Petrimois") oli vald Võrumaal Urvaste kihelkonnas. 
Vald eksisteeris 1866–1867 ja siis liideti Peetrimõisa vald Sõmerpalu vallaga.
Valla alal asus Peetrimõisa mõis.
Piibe vald

Piibe vald (saksa keeles "Piep") oli vald Järvamaal Koeru kihelkonnas. 
Vald eksisteeris 1866–1892 ja siis liideti Piibe vald Väinjärve vallaga.
Valla alal asus Piibe mõis.
Päärdu vald

Päärdu vald (saksa keeles "Gemeinde Kosch") oli haldusüksus Läänemaal Vigala kihelkonnas aastatel 1866–1891. 
Ajalugu.
Päärdu vald moodustati 1866. aastal vallaseaduse alusel. See hõlmas Päärdu mõisa. Vald kaotati 1891. aastal, mil see liideti Velise vallaga.
Tuhalaane oja

Tuhalaane oja on oja Sakala kõrgustiku keskosas, Viljandi maakonnas
Viljandi ja Mulgi vallas.
Oja pikkus on 6,7 km ja valgla suurus 22,6 km², langus 14,5 m ja lang 2,16 m/km. Oja kuulub Lääne-Eesti vesikonda ja Pärnu alamvesikond.
Oja saab alguse 98 m kõrgusel Viljandi vallas Muksi külas Muti järve põhjatipu ligidal ja suubub Karksi vallas Tuhalaane külas Paluküla järves 83,5 m kõrgusel paremalt poolt Vidva ojasse 7,2 km kaugusel selle suudmest.
Oja läbib Loisu järve, Kutsiku järve, Lossi järve, Paluküla Mäejärve ja Paluküla Vahejärve.
Cuyahoga jõgi

Cuyahoga jõgi on umbes 136 km pikkune jõgi USA-s Ohio osariigi kirdeosas. See saab alguse Clevelandist umbes 56 kilomeetri kaugusel idas ja voolab edela suunas Cuyahoga Fallsi linna, kust pöörab põhja. See suubub Clevelandi juures Erie järve.
Jõe alguspunktiks peetakse tema idaharu ja lääneharu (idaharu on pisut suurem) ühinemise kohta. See asub 333 m kõrgusel merepinnast, suue 176 m kõrgusel. Lähte ja suudme vahe on linnulennult ainult umbes 50 km.
Jõge on laiendatud ja reguleeritud nii, et see oleks laevatatav kuni kaheksa kilomeetrit ülesvoolu. Põhiosas on jõgi siiski ainult 1–2 m sügav.
Jõe nimi arvatakse tähendavat mohokite keeles 'käänuline jõgi'. Senekad nimetavad seda jõge "cuyohaga", mis tähendab 'lõualuu koht'.
Cuyahoga jõgi on arvatavasti olnud tuhandeid aastaid kohalike indiaanlaste kaubatee. Esimesed asunikud pidasid kiirevoolulist jõge laevasõiduks sobimatuks, kuid seda kasutati Ohio ja Erie kanali ehitamise juures 1827. aastal.
Ohio kirdeosas arenes 19. sajandil kiiresti tööstus. Paljud tööstusettevõtted suunasid oma heitveed otse jõkke, mistõttu tekkisid jõel tulekahjud (esimese kohta pärinevad andmed 1868. aastast). Viimane tulekahju toimus 1969. aastal, mil naftareostusest põlema läinud jõgi kahjustas kahte raudteesilda. See pälvis rohkelt tähelepanu. Tänapäeval on jõge märgatavalt puhastatud.
1974. aastal loodi Akroni ja Clevelandi vahele jõe orgu Cuyahoga Valley rahvuspark. Rahvuspargi alal on palju ajaloolisi hooneid, sest seda läbis 19. sajandil raudteeliin.
Kõlu järv

Kõlu järv on kaitsealune looduslik järv Sakala kõrgustiku keskosas, Viljandi maakonnas Viljandi vallas Intsu külas.
Järve pindala on 4,1 ha, pikkus 390 m, laius 230 m, kõrgus merepinnast 56 m ja sellest voolab läbi Orika oja. Järv kuulub Lääne-Eesti vesikonda ja Pärnu alamvesikonda ja on avalikult kasutatav veekogu. Järv kuulub kaitse alla Loodi looduspargi koosseisus.
Tilli järv

Tilli järv on kaitsealune looduslik järv Sakala kõrgustiku keskosas, Viljandi maakonnas Viljandi vallas Pirmastu külas.
Järve pindala on 2,5 ha, pikkus 300 m, laius 100 m ja kõrgus merepinnast 63,5 m. Järvest voolab läbi Verilaske oja, ligikaudu 160 m pärast Tilli järvest väljumist voolab oja Rõika järve. Järve põhjakaldal Rebase külas asub Tilli kadastik. Limnoloogilise tüübi järgi on järv kalgiveeline eutroofne ehk kalgiveeline rohketoiteline järv. Järv kuulub Ida-Eesti vesikonda ja Võrtsjärve alamvesikonda. Järv on avalikult kasutatav veekogu.
Tilli järv on kaitse all Loodi looduspargi koosseisus.
Põdrangu vald

Põdrangu vald (saksa keeles "Pöddrang") oli vald Virumaal Väike-Maarja kihelkonnas. 
Vald eksisteeris aastatel 1866–1893 ja seejärel liideti Põdrangu vald Vao vallaga.
Valla alal asus Põdrangu ja Araski mõis.
Põllküla vald

Põllküla vald (saksa keeles "Gemeinde Pöllküll") oli haldusüksus Harjumaal Harju-Madise kihelkonnas aastatel 1866–1891. 
Ajalugu.
Põllküla vald moodustati 1866. aastal vallaseaduse alusel. See hõlmas Põllküla mõisa. Vald kaotati 1891. aastal ja see liideti Padise vallaga.
Pöögle vald

Pöögle vald (saksa keeles "Böcklershof") oli vald Pärnumaal Karksi kihelkonnas. Vallamaja asus tänapäeva Leeli küla aladel.
Vald eksisteeris 1866–1939.
Valla alal asus Pöögle mõis.
Eren Erdem

Eren Erdem (sündinud 14. augustil 1986 Fatihi linnaosas İstanbulis) on Türgi poliitik ja Vabariikliku Rahvapartei liige. 2015. aasta 7. juunist on ta Türgi Suure Rahvuskogu liige.
Erdem valiti 2015. aasta Türgi parlamendivalimistel Türgi Suure Rahvuskogu liikmeks (Vabariikliku Rahvapartei nimekirjas); samuti valiti ta 2015. aasta Türgi erakorralistel parlamendivalimistel tagasi Türgi Suure Rahvuskogu liikmeks.
Erdem sai tuntuks 2015. aasta detsembris, kui publitseeris dokumente Türgi valitsuse ja Islamiriigi seoste kohta. Ankara prokuratuur süüdistas Erdemit riigireetmises ja algatas uurimise.
Isiklikku.
Eren Erdem on abielus ja kasvatab ühte last. Ta räägib perfektselt inglise keelt. 
Erdem on kirjutanud kaheksa raamatut.
1951. aasta NSV Liidu meistrivõistlused jahilaskmises

1951. aasta NSV Liidu meistrivõistlused jahilaskmises toimusid 22.-28. juulil Leningradis.
Tulemused.
Mehed
Naised
Võistkonnad:&lt;br&gt;
1. Vene NFSV 1185,0&lt;br&gt; &lt;br&gt;
10. Eesti NSV 934,0 &lt;br&gt;
&lt;br&gt;
1951. aasta NSV Liidu meistrivõistlused vehklemises

1951. aasta NSV Liidu meistrivõistlused vehklemises toimusid 26. septembrist 3. oktoobrini Kaunases.
Tulemused.
Võistkondlikult oli edukaim Moskva, teist kohta jagasid Leningrad ja Ukraina ees, Eesti oli kümnes.
Ärilaen

Ärilaen on laen, mis on mõeldud ettevõtetele näiteks investeerimiseks või ajutise rahavajaduse katteks. Ärilaene on väga mitmeid, näiteks investeerimislaen, arvelduslaen, pangagarantii, stardilaen, aga ärilaenuks liigitub ka liising.
Ärilaenude liigid.
Ärilaenude liigid on järgmised:
Õpetatud Eesti Seltsi aastaraamat

"Õpetatud Eesti Seltsi aastaraamat" (saksa keeles "Sitzungsberichte der Gelehrten Estnischen Gesellschaft", lühend SbGEG; ladina keeles Annales Litterarum Societatis Esthonicae) on Õpetatud Eesti Seltsi aastaraamat, mis ilmus 1861–1938 ja uuesti aastast 1995.
Kullamaa vakuraamat

"Kullamaa vakuraamat" (saksa keeles "Wackenbuch von Goldenbeck") on Kullamaa kiriku vakuraamat, mis kirjutati 1524 – 1532. Vakuraamatut alustas Kullamaa kiriku õpetaja Johannes Lelow ja raamatut täiendas arvatavasti Lelowi järglane Kondreth Gulerth (kuni 1532).
Raamat on eriti tähelepanuväärne seetõttu, et see sisaldab umbes 150-sõnalist teksti (Kullamaa käsikiri), mida loetakse vanimaks suhteliselt pikemat eestikeelset teksti sisaldavaks allikaks.
Eschbach (Usingen)

Eschbach on Usingeni linnaosa.
1972. aastani oli Eschbach omaette vald.
Ferenc Bagi

Ferenc Bagi (ungari keeles: "Bagi Ferenc"; sündinud 5. septembril 1968) on taimekaitseteadlane. 
Ferenc Bagi on dotsent Novi Sadi Ülikoolis (NSÜ). Tema eriala on fütopatoloogia.
Isiklikku.
Ferenc Bagi abikaasa on alates aastast 1999 Márta Braskó.
Neil on tütar Lea.
Allikad:
polj.uns.ac
Poljoprivredni fakultet u Novom Sadu
Metsakorraldaja

Metsakorraldaja, ka metsataksaator või taksaator kaardistab takseertunnuste põhjal metsaeraldisi, inventeerib metsa ja kavandab pikaajalisi metsamajanduslikke tegevusi, lähtudes metsa takseertunnustest ja metsa seisukorrast.
Metsakorraldaja kasutab töös topograafilist materjali ja metsainventeerimise töövahendeid (kõrgusmõõtja, juurdekasvupuur, talmeeter, relaskoop jt).
Eshima Ohashi sild

Eshima Ohashi sild (jaapani keeles 江島大橋 "Eshima Ohashi", 'Eshima sild') on sild Jaapani edelaosas, mis ühendab Sakaiminato linna 490 m kaugusel asuva Eshima järvesaarega Nakaumi järves. Eshima saar kuulub halduslikult Matsue linna koosseisu. Eshima saarelt viib üle järve Matsue keskusse tamm.
Eshima Ohashi sild on tarinduselt paljuavaline raamsild. See on suurim raamsild Jaapanis ja maailmas suuruselt kolmas. Sild ehitati aastatel 1997–2004. See on tehtud raudbetoonist. Silla üldpikkus on 1,7 km, maksimaalne sildeava 250 m. Laius 11,5 m. Silla kõrgus veepinnast silla sõidutee alla on 44,7 m.
Sellest sillast on avaldatud arvukalt fotosid internetis selle näiva väga järsu tõusu tõttu, kuid tegelikult on Matsue-poolne sillatõus 3,5º (6,1%) ja Sakaiminato-poolne 2,9º (5,1%).
Sillal kehtib kiiruspiirang 40 km/h.
Revalsche Wöchentliche Nachrichten

Reval(i)sche Wöchentliche Nachrichten oli ajaleht, mis ilmus 1772–1852 Tallinnas. 
Ajalehte andis algul välja Johann Jacob Illig, seejärel 1772–1795 Ernst August Wilhelm Hörschelmann ja 1786–1807 Ferdinand Ludwig Hörschelmann, 1807–1852 Dietrich Martin Luther. Ajalehe ilmumise viimastel kümnenditel trükiti seda trükikojas Lindforsi pärijad.
Ajaleht ilmus üks kord nädalas.
Liblikapüüdja

Liblikapüüdja on Jõgeva Põhikooli kooliteater, mille asutas 1990. aasta sügisel Lianne Saage-Vahur. Alates 2024. aasta märtsist on kooliteatri eestvedajaks Sten Siirak.
Kooliteatrist on kasvanud välja näiteks Martin Algus, Tiit Sukk, Ingrit Vaher, Hele Kõrve, Alo Kõrve, Marju Männik, Heigo Teder, Mihkel Kabel, Martin Kõiv, Meelis Põdersoo, Maarius Pärn ja Karl Sakrits.
Lianne Saage-Vahur

Lianne Saage-Vahur (11. jaanuar 1965 – 30. jaanuar 2024) oli eesti keele ja kirjanduse õpetaja. 
Ta õppis Reola 8-klassilises Koolis ja Tartu 8. Keskkoolis. Tema kirjandusõpetajad olid Karmen Aso ja Vello Saage. 
Tartu Riiklikus Ülikoolis õppis ta eesti keele ja kirjanduse õpetajaks ning ta suunati tööle Jõgeva 1. Keskkooli. 
Emakeele ja kirjanduse õpetajana käivitas ta 1990. aastal Jõgeva 1. Keskkoolis kooliteatri Liblikapüüdja. Ta oli selle juht ja lavastaja. Tema õpilased on olnud Tiit Sukk, Alo Kõrve, Hele Kõrve, Martin Algus, Heigo Teder, Martin Kõiv ja mitmed teised. 
Ta oli Betti Alveri luulepäevade "Tähetund" idee autor ja korraldaja, esimesed luulepäevad toimusid 1993. aastal.
Jaama vald

Jaama vald (saksa keeles "Jama") oli vald Tartumaal Tartu-Maarja kihelkonnas. 
Vald eksisteeris 1866–1891 ja siis liideti Jaama vald Raadi vallaga.
Valla alal asus Jaama mõis.
Kolu vald

Kolu vald oli mitme Eesti valla nimi:
Kuivajõe vald (Kose kihelkond)

Kuivajõe vald oli vald Harjumaal Kose kihelkonnas.
Vald eksisteeris 1866–1939. 1866–1891 kandis vald nime Kose-Uuemõisa vald (saksa keeles "Neuenhof"), siis nimetati see ümber Vladimiri vallaks (saksa keeles "Wladimir-Gemeinde") ja 1917 Kuivajõe vallaks. Vallamaja asus tänapäeva Kuivajõe küla aladel.
1. jaanuaril 1925 eraldati Kuivajõe vallast Tuhala vald, mis jagati 1. aprillil 1939 Kuivajõe valla ja Rae valla vahel.
1939. aasta vallareformi järel moodustati selle valla baasil Kuivajõe vald, mis eksisteeris kuni aastani 1950.
Cheonggyecheon

Cheonggyecheon on jõgi, mis läbib Lõuna-Korea pealinna Seouli. See algab Seouli ärirajoonist ja voolab ida suunas. Ida pool muutuvad jõe kaldad avaramaks.
Ajalugu.
Algselt oli Cheonggyecheoni jõgi oja, mis voolas hooti, harva nirises kuivadel kuudel ja ajas üle kallaste suvisel vihmaperioodil. 1958. aastal ehitati oja kohale sõidutee, et varjata saastunud oja. 1976. aastal ehitatud kiirteeviadukt peatas oja voolu täielikult. 
1990. aastatel üritas akadeemikutest ja inseneridest koosnev rühm oja taasavada. 
2002. aastal teatas endine ehitusinsener ja endine Lõuna-Korea president Lee Myung-bak, kes kunagi sulges kiirtee ehitusega oja, oma presidendikampaanias, et oja võiks taastada.
2003. aastal alustati oja taastamist 239 miljoni eurose taastusprojektiga, kus lõhuti kiirteeviadukt ja eemaldati maantee. Hani jõest 120 000 tonni vett päevas tõmbavad pumbajaamad tegid oja voolu pidevaks ning seetõttu nimetatakse oja jõeks. Taastusprojektis säilitati ühes kohas kunagise maantee betoontoendid.
Asurkond.
Cheonggyecheoni jões elavad karpkalad ja kalu jahtivad haigrud.
Mõju keskkonnale.
Uuringute alusel saab väita, et Cheonggyecheoni jõel on Seouli vihmastel suveperioodidel jahutav toime.