tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Tähtvere tänav

Tähtvere tänav on tänav Tartus Supilinna ja Tähtvere piiril.
Tänav algab Jakobi tänava, Kroonuaia tänava ja K. E. v. Baeri tänava ristis ning lõpeb Tartu lauluväljaku juures.
Tänava pikkus on 1,1 km.
Vanemad ülestähendused tänavast pärinevad 1787. aastast, kus linna plaanile on märgitud Tähtvere tänav.
Nime on tänav saanud linna serval (praeguse Maaülikooli juures) asunud Tähtvere (sks k "Techelfer") mõisa järgi.
Hooned.
Tähtvere tänav 56/62 hoonetes tegutses AS A. Le Coqi Tartu õlletehas.
Tartu katoliku kirik

Tartu katoliku kirik (Tartu Pühima Neitsi Maarja Pärispatuta Saamise kirik) on tänapäeval Tartu ainuke katoliku kirik.
Tartu katoliku kirik asub aadressil Veski 1a.
Arhitektuur.
Tartu katoliku kirik valmis vahemikus 1862–1899 Wilhelm Schillingi projekti järgi. Kaudseks eeskujuks on peetud Hannoveris olevat Apostelkirchet (arhitekt Conrad Wilhelm Hase). Tartu katoliku kirik on üks hilisemaid uusgooti stiili näiteid Eesti arhitektuuris, mis on laotud Tartule tüüpiliselt punastest tellistest.
Kiriku lõunaküljel on püha Joosafati kabel. Hoone eksterjööri ilmestavad tugipiilarid, külgedel kandilised trepitornid ja telkkiivrid. Kirikul on neljatahuline kellatorn, mis ulatub osaliselt pikihoonesse. Tornikiivri nurkadest kõrguvad omakorda fiaalid. Vahetult tornikiivri all on dekoratiivne telliskarniis.
Kirik on ühelööviline, võlvitud. Põhiplaanilt ristkülikukujuline pikihoone jätkub sama laia hulknurkse kooriruumiga.
Portaalipoolset fassaadi ilmestavad nii lantsettaknad, harilikud teravnurksed aknad kui ka roosaken, kasutatud on vitraaže. Reljeefornamentikaga peaportaali kohal on ehisviil ja kolmekordne arhivoldi astmestik. Viilu keskmes on sissepoole eenduv risti kujutis.
Koguduse preestrid.
23. oktoobril 1849 avati Tartu ülikooli kabel katoliiklastest üliõpilaste, professorite ja muude linnas ning ümbruses asuvate kiriku liikmete jaoks. Venemaa keisri Nikolai I korraldusel palkas Tartu ülikool selleks preestri, kelle kohustuseks oli pidada ka loenguid katoliku usu kohta. Katoliku Tartu kogudus tegutses aastatel 1849–1893, kui "ülikooli-kogudus", aastatel 1894–1924 , kui Mohilevi peapiiskopkonna kogudus ja aastatel 1924–1999, kui Eesti Apostelliku Administratuuri kogudus.
Tartu Pühima Neitsi Maarja Pärispatuta Saamise kogudust teeninud preestrid:
Hiiu baptistide kalmistu

Hiiu baptistide kalmistu on kalmistu Tallinnas Hiiul aadressil Leina tänav 8.
Väike rohtunud kalmistu asub Hiiu-Rahu kalmistu vastas eramajade vahelisel krundil.
Baptistide kalmistu rajati 20. sajandi alguses ning suleti matmiseks 1950. aastatel.
Aastal 1995 tunnistati Hiiu baptistide kalmistu kultuurimälestiseks (registri number 1098).
580

580. aasta (DLXXX) oli Juliuse kalendri järgi liigaasta, mis algas esmaspäeval. Arvu 580 on selle aasta tähistamiseks kasutatud alates varakeskajast, kui Euroopas sai valdavaks Anno Domini ajaarvamine.
Cosmos (keel)

Cosmos on objektorienteeritud üldotstarbeline kõrgtaseme programmeerimiskeel, mis on dünaamiline, nõrkade tüüpide ja esimese klassi funktsioonidega. Cosmos kombineerib tugevuse selge süntaksiga.
Iga asi on Cosmoses objekt. Kõik objektid koosnevad andmetüübist ja andmeväärtusest. Objektitüübid on "null" (tühi), "bool" (Boole'i muutuja), "int" (täisarv), "float" (ujukomaarv), "bytes" (baidid), "chars" (tärgid), "array" (tabel), "set" (hulk), "map" (kaart), "code" (kood) ja "function" (funktsioon).
Keemia ajalugu Eestis

Keemia ajalugu Eestis on Eestis tehtava keemiateaduse, antava keemiaalase koolituse, arendatava keemiatööstuse ja keemiaga seotud muude tegevuste (eestikeelsete keemiaraamatute, keemiaaparatuuri jm) ja inimeste ajalugu.
Eellugu.
Keemiatehnoloogia areng külades sai alguse sellest, et meie esiisadel oli väga vaja tõrva, rauda, lupja, viina jpm. Neid valmistati juba sajandeid tagasi mõisates ja hiljem ka taludes püstitatud ahjudes lähikonna toormest kohapealseteks vajadusteks tänu enamasti mujalt Euroopast tulnud oskustele. 18. sajandi keskpaiku hakati mõisates asutama tulutoovaid viinavabrikuid, tõrva- ja lubjapõletusahje, telliselööve, aga ka klaasi- ja paberivabrikuid. 19. sajandil avati esimesed äädika-, linaõli- ja tikuvabrikud ning Tartu Ülikoolis hakati korraldama tehnoloogiakursusi õllepruulimisest, nahaparkimisest, lubjapõletamisest jm vajalikest oskustest.
Lühike ajaloo kokkuvõte on järgmistes artiklites:
Teine maailmasõda tõi kaasa nii keemiaõppejõudude kui ka uuringute segipaiskamise. Järgnev nõukogude periood 1945–1991 kujunes Moskvast tulnud direktiivide täitmiseks.
Aasta-aastalt kasvasid põlevkivi kaevandamine, töötlemine ja sellega seotud uuringud ning spetsialistide õpetamine. Olulisematest suundadest arenesid veel fosfaatide keemia ja tehnoloogia, tuhkade kasutuse uurimine, polükondensatsioonliimide loomine, biotehnoloogilised (ensümoloogia) meetodid, pooljuhtide tehnoloogia jpm.
2002. aastal läks keemiainstituut vastloodud matemaatika-loodusteaduskonna koosseisu. See instituut teeb rahvusvaheliselt konkurentsivõimelist õppe-, teadus- ja arendustööd oma kompetentsi valdkondades: anorgaanilise, analüütilise, orgaanilise, bioorgaanilise ja arvutuskeemia ning biotehnoloogia ja molekulaartehnoloogia alal.
2017. aastal moodustati TTÜ loodusteaduskonnas endiste keemiainstituudi, geenitehnoloogia instituudi ning toiduainete instituudi baasil keemia- ja biotehnoloogia instituut. 
Institutsioonide areng.
Põlevkivikeemia ja -tehnoloogia alase uurimis- ja arendustöö suuremateks uurimisasutusteks kujunesid Tallinna Tehnikaülikool (TTÜ), ja nõukogude ajal loodud TA Keemia Instituut ning Põlevkivi Instituut. Kerogeenpõlevkivi pürolüüsil (utmisel) saadakse põhifraktsioonidena gaas ja õli, kõrvalsaadustena fenoolvesi, poolkoks ja tuhk. Esmaste saaduste töötlemisel on saadud üle paarikümne väärtusliku saaduse. 
Keemikuid.
Vt Keemikute loend
Pääsküla raamatukogu

Pääsküla raamatukogu on Tallinna Keskraamatukogu haruraamatukogu, mis tegutseb Tallinnas Nõmme linnaosas Pääskülas aadressil Pärnu maantee 480a.
Raamatukogu avati 1948. aastal, 2005. aastal koliti praegusesse hoonesse.
See on esimene taastatud Eesti Vabariigi ajal spetsiaalselt projekteeritud ja ehitatud raamatukoguhoone Tallinnas. Hoone sai 2005. aastal sisearhitektuuri aastapreemia ja kandideeris ka arhitektuuri aastapreemiale.
Pääsküla uue raamatukoguhoone asukoht on sümboolse tähendusega – nn "Kuninga aia raamatukogu" asub bibliofiilist kirjandusteadlase ja tõlkija Oskar Kuninga endise aia äralõigatud maatükil.
Kahekorruselises hoones on võimalik kasutada WiFi-t.
Tallinna Keskraamatukogu osakondades ja haruraamatukogudes kehtib ühtne lugejakaart.
Ilmar Külvet

Ilmar Külvet (21. november 1920 Keila – 27. aprill 2002 Toronto) oli eesti luuletaja, proosa- ja näitekirjanik ning ajakirjanik.
Külvet õppis aastatel 1933–1938 Gustav Adolfi Gümnaasiumis ja 1940. aastal Tallinna Tehnikaülikoolis. 
Ta töötas ajakirjanikuna ajalehtedes Rahvaleht, Eesti Sõna ja Rindeleht.
1944. aastal põgenes Saksamaale ning oli Schwarzenbeki laagris ajalehe Elav Sõna toimetuse liige ja Lübecki eestlaste põgenikelaagris ajalehe Sõnumid toimetuse liige.
1971–1992 töötas ta "Ameerika Hääle" eestikeelsete saadete toimetuses USAs.
Mälestusteos.
Tema 85. sünniaastapäevaks anti abikaasa Vaike Külveti eestvedamisel välja mälestusteos "Vana arm ei roosteta", mis põhiosas sisaldab Külveti artikleid ja reisikirju (toimetanud ja teise eessõna "Ilmar Külvet – rahva hääl raja tagant" kirjutanud Piret Noorhani, Eesti Kirjandusmuuseum, Tartu 2005, 440 lk; ISBN 9949418275). Raamatus on veel Urmas Oti intervjuu Ilmar Külvetiga ETV saatesarjas "Carte blanche" ning järgmised artiklid: Mardi Valgemäe "Otsekui parm piriseb", Hellar Grabbi "Ilmar Külveti proosast" ning Markus Larssoni "Mälestuskilde Ilmar Külvetist ja "Ameerika Häälest"".
Nõmme raamatukogu

Nõmme raamatukogu on Tallinna Keskraamatukogu haruraamatukogu, mis asub Tallinnas Nõmme linnaosas Nõmme asumis aadressil Raudtee tänav 68 Tallinna Nõmme Põhikooli juurdeehitises. 
1922. aastal asutatud raamatukogu töötab neis ruumides alates 2002. aastast.
Tallinna Keskraamatukogu osakondades ja haruraamatukogudes kehtib ühtne lugejakaart.
Lapiotsa

Lapiotsa oli küla Vaivara kihelkonnas Virumaal. Nüüdisajal jäävad kunagise küla maad Narva-Jõesuu linnaa territooriumile Ida-Viru maakonnas. 
Kirikuraamatutes kasutati Lapiotsa küla kohta saksakeelseid nimekujusid "Lapiots" ja "Lappiots".
Benedict Cumberbatch

Benedict Timothy Carlton Cumberbatch (sündinud 19. juulil 1976) on inglise filmi- ja teatrinäitleja.
Tema tuntumad rollid on osatäitmised filmides "Amazing Grace" (2006), "Lepitus" ("Atonement", 2007), "Plekksepp, rätsep, sõdur, nuhk" ("Tinker Tailor Soldier Spy", 2011), Star Trek Into Darkness (2013), "The Imitation Game" (2014), "Doctor Strange" (2016) ja "" (2018) ning seriaalides "Hawking" (2004), "Last Enemy" (2008), "Small Island" (2009) ja "Sherlock" (2010). 
Filmis "Kolmas täht" (2010) mängis ta Jamesi.
Filmides " (2012) ja " (2013) luges Benedict Cumberbatch draakon Smaugi teksti.
2015. aasta alguses abiellus Benedict Cumberbatch Sophie Hunteriga. Neil on kolm last. Nad elavad Londoni põhjaosas.
Inglise keeles kutsutakse Cumberbatchi austajannasid "cumberbitch"'ideks.
Martin Freeman

Martin John Christopher Freeman (sündinud 8. septembril 1971) on inglise filminäitleja.
Tema tuntumad rollid on osatäitmised filmides "Armastus on see..." ("Love Actually", 2003) ja "Pöidlaküüdi reisijuht galaktikas" ("The Hitchhiker's Guide to the Galaxy", 2005) ning telesarjades "Kontor" (2001–2003) ja "Sherlock" (2010). 
2012. aastal linastunud filmides "Kääbik: ootamatu teekond" ja "Kääbik: sinna ja tagasi" (2013) kehastab Martin Freeman Bilbo Paunastet.
Tunnustus.
Doktor Watsoni rolli eest sarjas "Sherlock" anti talle 2011. aastal Briti Akadeemia teleauhind (BAFTA Awards).
Revo

Revo on eesti mehenimi.
Eestis oli 2022. aasta 1. jaanuari seisuga eesnimi Revo 184 mehel. Revo oli levikult 478. mehenimi. Revo oli keskmiselt 9 aasta vanune (mediaanvanus oli 11). Kõige populaarsem oli eesnimi Revo vanuserühmas 5–9, kus neid on 10 000 elaniku kohta 6,56, ning Pärnu maakonnas, kus neid on 10 000 elaniku kohta 2,66.
SEB Pank

SEB Pank on Eesti suuruselt teine pank, mille omanik on Rootsi pank Skandinaviska Enskilda Banken (SEB). Enne seda, kui Rootsi pank Eesti panga kõik aktsiad omandas, kandis see nime Eesti Ühispank, seejärel SEB Eesti Ühispank.
Ajalugu.
Eesti Ühispank.
15. detsembril 1992 kirjutasid Eesti kümne väikepanga esindajad alla otsusele asutada täisühinguna Eesti Ühispank, mis kanti registrisse 30. detsembril 1992 ja mis sai Eesti Pangalt 12. jaanuaril 1993 ka litsentsi iseseisva krediidiasutusena tegutsemiseks. Kümne väikepanga hulka kuulusid Eesti Maapangast irdunud Haapsalu Maapank, Harju Maapank, Paide Maapank, Pärnu Maapank, Põlva Maapank, Rapla Maapank, Tartu Maapank, Valga Maapank, Viljandi Kommertspank ja Võru Maapank. Ühinemise algataja oli toonane Haapsalu Maapanga juht Ain Hanschmidt, kellest sai ka Eesti Ühispanga esimene juhataja. Väikepankade ühinemise ajendiks oli asjaolu, et nad ei suutnud täita uut, kõrgemat kapitalinõuet, kui 1. jaanuarist 1993 jõustus Eesti Panga poolt kommertspankadele kehtestatud uus kapitalinõue: aktsiakapitali suurus pidi olema vähemalt 6 miljonit krooni. Loodava Ühispangaga ühines ka senine EKE Pank. 6. mail 1994 reorganiseeriti täisühinguna asutatud Eesti Ühispank aktsiaseltsiks Eesti Ühispank.
Eesti Ühispank ühines 1998. aastal Tallinna Pangaga. Ühinenud pank võttis aasta jooksul üle mitmed Tallinna Panga klienditeenindusvõtted ning töötas välja must-kuldse firmadisaini.
1999. aastal valmis 24-korruseline peahoone Maakri asumis Tallinnas, mis oli esimene kõrghoone selles piirkonnas. Hoone ehitusmaksumus oli 250 miljonit krooni ehk ligi 16 miljonit eurot. Hoone arhitekt oli Raivo Puusepp.
Eesti Ühispank võttis 1990. aastate teisel poolel kasutusele telefonipanga, makseautomaadid ja internetipanga, mida peeti tollal Eestis mugavaimaks. 2000. aastail kasutas Eesti Ühispank pangakaartide esikülje kujundamisel tuntumate Eesti kunstnike maale, niisugused pangakaardid võisid käibel olla kuni 2007. või ka 2008. aastani.
Eesti Ühispangal oli Lätis tütarpank ja Leedus partnerpank Vilniaus Banka, mistõttu panga kliendid said teistes Balti riikides pangateenuseid soodsamalt kasutada.
SEB Eesti Ühispank.
Pärast kõigi Eesti panga aktsiate omandamist muutis emaettevõte panga nime: Eesti Ühispangast sai aprillis 2005 SEB Eesti Ühispank ja pärast seda, märtsis 2008 SEB Pank. 
SEB Pank.
Finantsettevõte muutis firmadisaini kõigis Balti riikides ning nüüd on panga tunnusvärv heleroheline. Ajapikku on SEB juhtimisstruktuuri muudetud, vähendades teistes riikides töötavate pankade iseseisvust ja koondades pangagrupi juhtimist Rootsi.
2027. aasta alguseks ühendab SEB oma pangad Balti riikides ja toob Baltikumi ühendpanga peakorteri Tallinna.
Jakob Lindenberg

Jakob Lindenberg (sünninimi Jaan Lindeberg; venepäraselt Jakov Martõnovitš Lindenberg; 2. mai (vkj 20. aprill) 1840 Kirivere – 3. oktoober (vkj 21. september) 1898 Riia) oli eesti kooliõpetaja ja õigeusu vaimulik. Ta on maetud Riia Pokrova kalmistule (Läti keeles "Pokrova kapi"; vene keeles "Покровское кладбище").
Päritolu ja haridus.
Jakob Lindenberg sündis Tartumaal Laiuse kihelkonnas Reastvere mõisapiirkonnas Kirivere külas taluniku pojana. Õppis 1851–1861 Riia Vaimulikus Koolis ja Seminaris ning 1861–1864 Moskva Vaimulikus Akadeemias, mille lõpetas usuteaduste kandidaadi kraadiga.
Isiklikku.
Tema vend Mihkel Lindenberg oli õpetaja ja ajakirjanik, nädalalehe Valgus üks asutajaid ja toimetaja.
Michael S. Pritchard

Michael S. Pritchard on USA filosoof. 
Ta õpetab alates 1968. aastast filosoofiat Lääne-Michigani Ülikoolis, kus ta on Willard A. Browni filosoofiaprofessor.
Mihkel Lindenberg

Mihkel Lindenberg (venepäraselt Mihhail Lindenberg, sündinud Lindeberg; 22. veebruar 1850 (10. veebruar Juliuse kalendri järgi) Reastvere – 21. aprill 1919 Laius-Tähkvere vald) oli eesti õpetaja ja ajakirjanik.
Elulugu.
Mihkel Lindenberg sündis Tartumaal Laiuse kihelkonnas Reastvere mõisapiirkonnas Kirivere külas taluniku pojana. Alghariduse omandas kohalikus külakoolis ning Laiuse õigeusu kihelkonnakoolis. 1873. aastal lõpetas Riias Balti Õpetajate Seminari, misjärel tegutses rahvakooliõpetaja ja õigeusu kiriku köstrina Tartumaal Ilmjärvel ja Rakveres. 1876. aastal oli üks Kalevipoja seltsi asutajatest Rakveres ning seltsi asutatud 3-klassilise kooli (nn Kalevipoja kool) juhataja. 1880. aasta novembris sai Kalevipoja selts loa anda välja nädalalehte Valgus, mis hakkas ilmuma Lindenbergi toimetamisel. Lehel puudus kindel orientatsioon. Algul ajal oli Lindenberg C. R. Jakobsoni vaimustatud pooldaja ja Sakala kaastööline, kuid hiljem asus Sakala ringkonnaga ägedasse opositsiooni. Liigse venesõbralikkuse tõttu sattus Lindenberg vastuollu ka Kalevipoja seltsiga, mistõttu tagandati ta 1881. aasta augustis Valguse toimetaja kohalt. Hiljem üritas ta korduvalt saada luba uute ajalehtede asutamiseks (Narova 1882, Eesti Heal 1883 ja Kalevi Soomesild 1887), kuid tulutult. 1881. aasta sügisel arreteeriti ning vangistati Lindenberg Eestimaa kuberneri korraldusel, kes pani talle süüks talupoegade ässitamist mõisnike vastu maa saamise asjus Vene sisekubermangudes. Nimelt oli sama aasta mais Gattšinas keiser Aleksander III-le esinenud Kalevipoja seltsi saatkond, kelle tõlgiks oli Lindenbergi naine Elisabet, kes oli palunud lubada eesti talupoegadele vastava soovi esitamisel asuda kroonu maadele Vene sisekubermangudesse. Süüdistus tema vastu lõpetati senati otsusega 1884. aastal. Vanglas viibides jäi Lindenberg vaimuhaigeks. Pärast vanglast vabanemist asus Lindenberg elama sugulaste juurde Reastvere valda ning oma viimased eluaastad veetis Laius-Tähkvere valla vaestemajas, kus suri 21. aprillil 1919. Mihkel Lindenberg maeti Laiuse Jumalaema Sündimise koguduse kalmistule Laiuseväljal. 
Isiklikku.
Mihkel Lindenberg oli 1879. aastast abielus õigeusu preestri tütre Elisaveta (Elisabeth) Minšikovaga. Tema abikaasa tegutses õpetajana Rakveres, Otepääl ja Paides. Neil oli kaks tütart: Nadežda, kes abiellus õigeusu vaimuliku Jüri Podekratiga, ja Olga, kes abiellus psühholoogia professori Konstantin Ramuliga. Mihkli vend Jakob Lindenberg oli õigeusu õpetaja, kirikutegelane ja Riia Peeter-Pauli koguduse ülempreester.
Kanada kurg

Kanada kurg ("Antigone canadensis", varem "Grus canadensis") on kurglaste sugukonda "Antigone" perekonda kuuluv linnuliik.
Kanada kurg elab Põhja-Ameerikas, ka Aasia kirdetipus. Euroopas on teda nähtud vaid üksikutel juhtudel. Eestis nähti kanada kurge esmakordselt 6. septembril 2011.
Tunnustatud on kuus alamliiki: "A. c. canadensis", "A. c. nesiotes", "A. c. pratensis", "A. c. pulla", "A. c. rowani" ja "A. c. tabida".
Rēzekne piirkond (2009–2021)

Rēzekne piirkond (läti "Rēzeknes novads") oli 1. järgu haldusüksus Lätis.
Piirkonna keskus oli Rēzekne linn, mis piirkonda ei kuulunud.
Arvestuslikel andmetel oli 1. juulil 2011 Rēzekne piirkonna elanikest lätlasi 57,8%, venelasi 37,2%, valgevenelasi 1,25%, poolakaid 1,35% ja muudest rahvustest inimesi 2,4%.
Piirkond moodustati 2009. aastal endise Rēzekne rajooni 25 vallast. 2021. aastal moodustati senisest Rēzekne piirkonnast ja Viļāni piirkonnast uus Rēzekne piirkond.
Viļāni piirkond

Viļāni piirkond (läti "Viļānu novads") oli 1. järgu haldusüksus Lätis Latgales.
Arvestuslikel andmetel oli 1. juulil 2011 Viļāni piirkonna elanike seas lätlasi 51,5%, venelasi 45,4% ja muudest rahvustest inimesi 3,1%.
Piirkond moodustati 2009. aastal endise Rēzekne rajooni Dekšārese, Sokolki ja Viļāni vallast ning Viļāni linnast. 2021. aastal liideti Viļāni piirkond Rēzekne piirkonnaga.
Nero Urke

Nero Urke (sündinud 21. veebruaril 1983) on eesti näitleja.
Ta lõpetas aastal 2001 Vanalinna Hariduskolleegiumi ja aastal 2006 Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikooli (22.lend).
Neftejuganski rajoon

Neftejuganski rajoon on haldusüksus Venemaal Handi-Mansimaal. Rajooni halduskeskus on Neftejugansk.
Haldusjaotus ja asulad.
Rajoon jaguneb üheksaks omavalitsuseks. Need on Poikovski linnaasundus (Poikovski alev) ja kaheksa külaasundust:
Püssirahusilm

Püssirahu silm ehk Püssirahusilm on kitsas laevatee osa (silm) Hiiumaa lähedal, Hiiessaare neemest 6 km kirdes Paerahu madala, Püssirahu ja Kakralaiu vahel.
Silmast juhatab läbi Paluküla kiriku (tänapäeval ilma tuleta) ja Hiiessaare tuletorni siht.
Silma täpset asukohta tähistavad kolm toodrit: Püssirahusilma keratooder, Püssirahusilma lõunatooder ning Püssirahusilma põhjatooder.
Püssirahu silma kasutatakse Suursadamasse ja Kärdla reidile pääsemiseks.
Laevatee on silma juures süvendatud 5 meetrini.
Surguti rajoon

Surguti rajoon on haldusüksus Venemaal Handi-Mansimaal. Rajooni halduskeskus on Surgut.
Loodus.
Geograafiline asend.
Surguti rajoon asub Obi jõe keskjooksul. Maastik on tasane.
Kliima.
Surguti rajoonis on mandriline paraskliima külma talve ja sooja suvega.
Haldusjaotus.
Rajoon jaguneb 13 omavalitsuseks. Need on:
Küladevahelisel alal on Bannõi alevik, Jugani küla.
Seadus Kultuurkapitaali asutamise kohta

Seadus Kultuurkapitaali asutamise kohta on 8. juulil 1921 Konstantin Pätsi esimese valitsuse vastu võetud seadus, millega asutati Kultuurkapital. Riigikogu juhatus tunnistas seaduse maksvusetuks, sest Riigikogu ei kinnitanud seda kahe kuu jooksul pärast istungjärgu lõppu (RT 1921, 91, 173). Uue Kultuurkapitali seaduse võttis Riigikogu vastu 1925. aastal.
Ajutise Valitsemise korra § 12-a põhjal 8. juulil 1921 a. vastuvõetud
Seadus Kultuurkapitaali asutamise kohta.
RT 1921, 61, 66.
§ 1. Teaduse, kunsti, hariduse ja spordi toetamiseks asutatakse Tallinnas juriidilise isiku õigustega sihtvarandus, nimega "Kultuurkapitaal".
§ 2. Nimetatud sihtvarandust moodustavad kõik rahasummad ja varandused, mida riigi- ja omavalitsuse asutused, niisama ka eraisikud, teaduse, kunsti, hariduse ja spordi toetamiseks määravad või annetavad, ilma et nad raha või varanduse saajat ära tähendaksid.
§ 3. Kultuurkapitaalile annetatud raha ja varandusi valitseb ja tarvitab § 1-s tähendatud otstarbeteks kunni selle kapitaali alaliste orgaanide loomiseni ajutine komitee, mis koos seisab riigivanemast ehk tema asetäitjast kui juhatajast, ja haridus-, raha- ja siseministrist, kui komitee liigetest.
§ 4. Ajutisele komiteele tehakse ülesandeks Kultuurkapitaali põhikirja kokku seada, kus selle kapitaali sihid, tema kogumise ja tarvitamise kord, tema alalised orgaanid, kapitaali orgaanide tegevuse sisemine ja väline kontroll ja kapitaali likvideerimise kord tulevad kindlaks määrata. Kultuurkapitaali põhikirja kinnitab Vabariigi Valitsus; selle maksmahakkamisega lõpetab ajutine komitee oma tegevuse.
§ 5. Kultuurkapitaal on igasugustest riigi ja omavalitsuse heaks võetavatest maksudest vaba.
Riigivanema asetäitja Joh. Kukk.
Kohtuminister J. Reichmann.
Riigisekretäär K. Terras.
Ivari Vee

Ivari Vee (sündinud 18. augustil 1961 Pärnus) on Eesti ajakirjanik, russofiil ja esoteerik.
Vee lõpetas Õismäe Humanitaargümnaasiumi. Hiljem on ta õppinud Tallinna 1. Tehnikakoolis side alal ning Tallinna Pedagoogilises Instituudis eesti filoloogiat (lõpetamata).
Vee on töötanud pioneerijuhi, geograafiaõpetaja ning eesti keele õpetajana vene koolis, samuti Tallinnfilmis ja Kose kutsekoolis. Ajakirjanikuna tegutses ta laulva revolutsiooni aastatel Järva Teatajas ning hiljem kuni 2011. aastani Keskerakonna ajalehes Kesknädal.
2011. aasta kevadel avaldas Ivari Vee meediaklubi Impressum kutsel Eestit külastanud Vene kultuuritegelaste intervjuude kogumiku "Armastusega Venemaast".
Ivari Vee on andnud välja esoteerikaajakirja ning esinenud "energoinformatsiooni korrektorina". 
Isiklikku.
Ivari Vee ema on näitleja Hilja Varem.
Mari Palm

Mari Palm (sünninimega Maarja Ird; sündinud 15. juuli 1947) on eesti näitleja.
Ta on Kaarel Irdi ja Epp Kaidu tütar. Ta mängis 1987. aasta filmis "Metsluiged" nõida.
Jüri (Välbe)

Jüri (Välbe) (ilmaliku nimega Jüri Välbe, 1936. aastani Georgi Välbe; 18. juuli (vkj 6. juuli) 1881 Sadala – 3. august 1961 Stockholm) oli õigeusu vaimulik, 1956. aastast Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku koguduste piiskop paguluses.
Jüri Välbe sündis Tartumaal Laiuse kihelkonnas Laius-Tähkvere vallas Sadala külas talurentniku pojana. Sai alghariduse Sadala külakoolis ning Laiuse ja Paldiski kihelkonnakoolides. Aastatel 1893–1903 õppis ta Riia Vaimulikus Koolis ja Seminaris. Seejärel töötas lühikest aega köster-kooliõpetajana Tartu Püha Jüri kiriku juures (määrati ametisse 6. september 1903). 1905. aastal pühitseti diakoniks ja preestriks, misjärel asus teenima Mõniste-Ritsiku Ristija Johannese kogudusse. 1907. aastal oli preester Helme-Tõrva Kristuse Sündimise koguduses, kus teenis 1912. aastani. Seejärel oli preester Seli-Tõstamaa Püha Vassilius Suure koguduses. 
Aastatel 1919–1932 ja 1935–1937 oli Pärnumaa praost, vahepeal ja pärast 1937. aastat abipraost. Aastatel 1919–1944 oli ta Pärnu Issandamuutmise koguduse preester. 1937. aastal valiti Jüri Välbe Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku Sinodi liikmeks. Praosti ja preestri ameti kõrval oli ta tegev Ühistegelik Kindlustusselts "Eesti" Pärnu osakonnas, Pärnu Laenu-Hoiuühisuses esimehena, Pärnu kirjastusühisuses juhatuse esimehena, samuti Tallinna Rahvapanga nõukogu liikme ja hiljem esimehena. Välbe valiti mitmel korral Pärnu linna volikokku ning oli pikemat aega Endla seltsi juhatuse liige.
1944. aasta Suure põgenemise ajal põgenes Jüri Välbe Rootsi, kus asutas 12. märtsil 1945 Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku Stockholmi koguduse. Aastatel 1947–1956 oli ta Euroopa ringkonna praost, 1948. aastast kuni surmani Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku Sinodi esimees. 14. oktoobril 1956 pühitseti ta Stockholmi Nikolai kirikus piiskopiks tiitliga Ravenna piiskop. 
Piiskop Jüri suri Stockholmis Mörby haiglas 3. augustil 1961 ja on maetud Stockholmi Metsakalmistu õigeusklike alale.
Jüri Välbe (pedagoog)

Jüri Välbe (venepäraselt ka Georg Välbe; 26. oktoober (vkj 14. oktoober) 1882 Sadala, Laius-Tähkvere vald, Tartumaa – 18. november 1941 Sevurallagi vangilaager, Sverdlovski oblast, Venemaa) oli eesti pedagoog, koorijuht ja ühiskonnategelane.
Päritolu ja haridus.
Jüri Välbe sündis Tartumaal Laiuse kihelkonnas Laius-Tähkvere vallas Sadala külas, õigeusu abikooli õpetaja peres. Sai alghariduse Sadala külakoolis ja Laiuse õigeusu kihelkonnakoolis, aastatel 1894–1904 õppis Riia Vaimulikus Koolis ja Seminaris. Muusikaarmastajana asus Välbe 1908. aastal õppima Vene Keiserliku Muusikaseminari Riia osakonna muusikakooli, mille lõpetas 1909. aastal. Lõpetas Varssavi ülikooli ajaloo ja keeleteaduskonna slaavi osakonna 1913. aastal filoloogiakandidaadi kraadiga. 1914. aastal omandas Varssavi pedagoogika kursustel keskkooliõpetaja kutse.
Töökäik.
Jüri Välbe arreteeriti NKVD poolt Narvas. Suri eeluurimisel vangilaagris. 
Muu tegevus.
Jüri Välbe tegutsest seltsides ja ühingutes nii Eestis kui ka välismaal. Juba 15-aastaselt juhatas Välbe Riias laulukoori . Narvas tegutsedes oli Välbe Narva Õpetajate Seltsi esimees, Narva meeskoori juht, linnavolikogu liige, Narva skautide maleva vanem ja skaudisõprade ühingu juhatuse liige. Lisaks tegi kaastööd mitmele ajalehele, oli Isamaaliidu ja Kaitseliidu liige. Jüri Välbe oli Narva loomakaitseseltsi esimees.
Välbe omandis oli Narva tolleaegne suurim eraraamatukogu .
Isiklikku.
Jüri Välbe oli 1921. aastast abielus õigeusu köstri tütre Salme Toomiga, kellega tal oli tütar Marina. Perekond arreteeriti 14. juunil 1941 Narvas ja saadeti asumisele: Jüri Välbe Sverdlovski oblastisse, Salme Välbe koos tütrega Siberisse Tomski oblastisse. Abikaasa ja tütar surid asumisel, Jüri Välbe suri vangilaagris eeluurimise ajal. Perekonna mälestustahvel asub Jõgevamaal Laiuseväljal Mõisaküla kalmistul.
Belojarski rajoon

Belojarski rajoon on haldusüksus Venemaa Handi-Mansimaal. Rajooni halduskeskus on Belojarski.
Rajoonis elab 30 051 inimest (2010).
Haldusjaotus.
Rajoon jaguneb seitsmeks omavalitsuseks. Need on:
Balvi piirkond (2001–2021)

Balvi piirkond (läti "Balvu novads") oli 1. järgu haldusüksus Lätis Latgales.
Piirkonna keskus oli Balvi linn. Arvestuslikel andmetel oli 1. jaanuaril 2010 piirkonna rahvaarv 15 674. Elanikest oli lätlasi 78,3%, venelasi 18,3% ja muudest rahvustest inimesi 3,4%.
Piirkond moodustati 2009. aastal Balvi rajooni kümnest vallast ja Balvi linnast. 2021. aastal moodustati senisest Balvi piirkonnast ning Baltinava, Rugāji ja Viļaka piirkonnast uus Balvi piirkond.
Rugāji piirkond

Rugāji piirkond (läti "Rugāju novads") oli 1. järgu haldusüksus Lätis Latgales.
Piirkonna keskus oli Rugāji küla.
Piirkond moodustati 2009. aastal Balvi rajooni Rugāji ja Lazdukalnsi vallast. 2021. aastal liideti Rugāji piirkond Balvi piirkonnaga.
Viļaka piirkond

Viļaka piirkond (läti keeles "Viļakas novads") oli 1. järgu haldusüksus Lätis Latgales. Piirnes idas Venemaaga.
Läti rahvastikuregistri andmetel oli 1. jaanuaril 2012 Viļaka piirkonna elanikest lätlasi 75,60%, venelasi 19,46%, mustlasi 1,23%, ukrainlasi 1,20% ja teistest rahvustest inimesi 2,51%.
Piirkond moodustati 2009. aastal kuuest vallast ja Viļaka linnast. 2021. aastal liideti Viļaka piirkond Balvi piirkonnaga.
Sophie Dahl

Sophie Dahl (sünninimi Sophie Holloway; sündinud 15. septembril 1977 Londonis) on inglise kirjanik ja endine modell.
Isiklikku.
Tema ema on kirjanik Tessa Dahl, isa näitleja Julian Holloway. Emapoolne vanaisa oli norra päritolu ingliskeelne laste- ja täiskasvanute kirjanik ning stsenarist Roald Dahl, emapoolne vanaema näitleja Patricia Neal. Tema isapoolne vanaisa oli näitleja Stanley Holloway, emapoolne vanaema tantsija Violet Lane. Ta abiellus 9. jaanuaril 2010 laulja Jamie Cullumiga, neil sündis 2. märtsil 2011 tütar.
Berjozovo rajoon

Berjozovo rajoon on haldusüksus Venemaal Handi-Mansimaal. Rajooni halduskeskus on Berjozovo.
Haldusjaotus.
Rajoon jaguneb üheksaks omavalitsuseks. Need on:
Christoffer Valkendorf

Christoffer Henningsen Valkendorf (1. september 1525 Glorupi mõis, Fyn – 17. jaanuar 1601 Kopenhaagen) oli Taani aadlik ja riigitegelane.
Christoffer Valkendorf oli 1561. aastast Taani kuninga Frederik II venna, Saare-Lääne piiskopi Magnuse nõunik ja vöörmünder, Põhjamaade seitsmeaastase sõja aegne Ida-Saaremaa asehaldur (oktoobrist 1563 kuni 1567) ja Liivimaa asehaldur (1566–1567).
Tootsie

"Tootsie" (inglise "Tootsie") on 1982. aastal linastunud Ameerika Ühendriikide komöödiafilm, mille lavastas Sydney Pollack. 
1998. aastal tunnistati film kultuuriliselt oluliseks ning võeti USA Kongressi raamatukogu National Film Registrysse.
2000. aastal avaldatud edetabeli "AFI's 100 Years...100 Laughs" (Ameerika Filmiinstituut) tulemuste põhjal on "Tootsie" kõigi aegade paremuselt teine komöödiafilm.
Tunnustus.
1983. aastal kandideeris film kümnele Oscarile ja võitis neist ühe – parima naiskõrvalosatäitja kategoorias.
Kārlis Skrastiņš

Kārlis Skrastiņš (9. juuli 1974 Riia – 7. september 2011 Jaroslavli lähedal) oli Läti jäähokimängija.
Skrastiņš mängis alates 1998. aastast 11 hooaega NHL-s klubides Nashville Predators, Colorado Avalanche, Florida Panthers ja Dallas Stars. 2011 liitus ta KHL klubiga Jaroslavli Lokomotiv.
8. veebruaril 2007 püstitas ta NHL-i rekordi, osaledes kaitsjana 487. järjestikuses mängus. 25. veebruaril saavutas ta rekordiks 496 mängu järjest. Järgmise mängu pidi ta kerge põlvevigastuse tõttu vahele jätma. Varem oli ta üheainsa NHL-mängu vahele jätnud: see oli 18. veebruaril 2000 kerge õlavigastuse tõttu. Sellise vastupidavuse tõttu sai ta hüüdnimeks Raudmees (Iron Man).
Ta mängis 1992–2010 84 Läti jäähokikoondise kohtumises, sealhulgas kolmedel olümpiamängudel. 2011 nimetati ta koondise kapteniks.
Ta hukkus Jaroslavli lennuõnnetuses. Kārlis Skrastiņš on maetud Riia metsakalmistule.
Skrastiņš oli abielus Zane Skrastiņaga. Neil olid tütred Karolīna ja Laurēna. Kolmas tütar Vivienna sündis 16. veebruaril 2012.
Jaroslavli lennuõnnetus

Jaroslavli lennuõnnetus juhtus 7. septembril 2011 Venemaal Jaroslavli linna lähedal Tunošna lennujaama lähedal. Õnnetusse sattunud reisilennuk vedas Jaroslavli Lokomotiivi jäähokimeeskonda. Kõik lennukis viibinud inimesed peale ühe hukkusid.
See oli tšarterlend, mille sooritas lennufirma Yak-Service lennukiga Jak-42D. Hokimeeskond pidi lendama Minskisse, et pidada seal Kontinentaalse Hokiliiga (KHL) kohtumine sealse Dinamoga.
Lennuk startis Tunošna lennuväljalt, mis on Jaroslavli peamine lennuväli ning asub 17 km kaugusel Jaroslavlist idas ja 40 km kaugusel Kostromast läänes. See on endine sõjaväelennuväli, mis 1998 anti üle Jaroslavli oblastile.
Ilm oli sel päeval lendamiseks sobiv. Puhus põhjatuul 3 m/s, nähtavus oli 10 km, taevas olid kihtrünkpilved, mille alumine piir oli 1 km kõrgusel. Õhutemperatuur oli +18 °C.
Kuni kiiruseni 165 km/h vastas lennuki kiirus mootori töörežiimile, aga hiljem ei kasvanud nii palju, kui oleks võinud mootori töö põhjal oodata. Sel põhjusel ei suutnud lennuk tükk aega end maast lahti rebida ja sõitis maandumisraja otsast üle. Alles 400 m kaugusel maandumisraja otsast suutis lennuk õhku tõusta, tehes seda harilikult maapinnalt. Siis oli aga juba hilja. Lennuk põrkas kokku instrumentaalmaandumissüsteemi antenniga, mis asus maandumisraja otsast 435 m kaugusel ja ulatus 3 m kõrgusele maapinnast, samuti selle konteineriga. Lennuk ei tõusnud kõrgemale kui 5-6 meetrit, vaid kaotas veelgi kiirust, põrkas kokku puudega ja langes maha umbes 600 m kaugusel stardiraja otsast. Lend kestis kokku üksnes 5 sekundit. Maha kukkudes lennuk purunes. Enamik rususid asus 800–900 m kaugusel stardiraja otsast.
Lennuväli asub Volga jõe kaldal kohas, kus Tunošna jõgi suubub Volgasse (jõe järgi on ka lennujaam nime saanud). Suur osa lennukirusudest jäi pidama Tunošna jõkke. Rusudes puhkes tulekahju, mille põhjustas süttinud lennukikütus. 39 inimest hukkus kohet traumade tõttu, 3 uppus jõkke ja haiglasse suudeti toimetada üksnes kaks inimest, kellest üks suri 12. septembril.
Õnnetust uurinud komisjoni novembris 2011 avaldatud raportist selgus, et piloodid vajutasid lennuki hoovõtu ajal eksikombel pidurile.. Kes pilootidest seda tegi, ei õnnestunud välja selgitada, sest selliseid asju lennuki must kast ei salvesta. Lennujaam ja lennuk tunnistati tehniliselt korras olevaks, ka reisijate paigutus vastas nõuetele.
Lennuõnnetuses hukkunud hokimeeskond.
Märkus: (1) - topeltkodakondsus
Honey and Clover

"Honey and Clover" (ハチミツとクローバー "Hachimitsu to Kurōbā") on Jaapani mangasari, mis kujutab rühma kunstitudengite elu ja suhteid. Selle autor on Chika Umino.
See ilmus aastatel 2000–2006 ajakirjades CUTiEcomic, Young YOU ja Chorus, ning kogumikuna kümnes köites. Manga põhjal valmis kahe hooajaga animesari, mis jooksis telekanalis Fuji TV 2005. ja 2006. aastal. Samuti tehti sarja põhjal film, mis esilinastus Jaapani kinodes 22. juulil 2006.
Vaanid

Vaanid (vanapõhja "Vanr", mitmuses "Vanir") oli Skandinaavia mütoloogias jumalate hõim, keda seostati viljakuse, tarkuse ja võimega ennustada tulevikku. Vaanid oli üks kahest jumalate hõimust (aaside kõrval), nende järgi sai nime Vanaheimr ("Vaanide kodu"). Pärast aaside ja vaanide sõda said vaanid osaks aasidest. Hilisemas kontekstis viidatakse vaanidele vahel kui aaside hõimu liikmetele.
Vaanidest räägitakse "Vanemas Eddas", mis koostati 13. sajandil varasemate allikate põhjal, "Nooremas Eddas" ja "Heimskringlas", mille mõlemad kirjutas 13. sajandil Snorri Sturlusson, ning ka skaldiluules. Erinevalt vaanidest mainitakse aase ka teiste germaani rahvaste pärimuses.
Kõik allikad nimetavad jumalaid Njörðrit, Freyri ja Freyjat vaanideks. Euhemeeriline proosalõik "Heimskringlas" lisab, et ka Njörðri õde – kelle nime ei mainita – ja Kvasir olid vaanid. Samuti jutustab "Heimskringla" kuningas Sveigðiri reisist Vanaheimrisse, kus ta kohtab naist nimega Vana, kellega saab lapse nimega Vanlandi ("Inimene vaanide maalt").
Ehkki Heimdallrit ja Ullrit pole otsesõnu vaanideks nimetatud, on oletatud, et nad võiksid vaanide sekka kuuluda. "Nooremas Eddas" nimetatakse metskulti "vaanide lapseks". Mõne teadlase arvates võivad vaanid seostuda väikeste kullalehetükkidega, mida on leitud mõnest Skandinaavia asulast suure rahvasterändamise ajast kuni viikingiajastuni ning mõnikord haudadest. Oletatud on ka, et vaanid võisid algselt olla indoeurooplaste eelse neoliitilise Euroopa jumalad või protoindoeuroopa religiooni viljakusjumalad. Arvatud on, et mingil kujul võisid neid austada paganlikud anglosaksid.
Habelindlased

Habelindlased ("Megalaimidae") on lindude sugukond rähniliste seltsist. 
Habelindlased elavad Aasias.
Stolberg

Stolberg on linn Saksamaa lääneosas Nordrhein-Westfaleni liidumaal Aacheni linnaregioonis. Asub Aachenist idas.
Linnas on arenenud metallitööstus ja klaasitootmine. Stolbergi hüüdnimed on Vaselinn ja Maailma vanim messingilinn.
Linnaosad.
Linn jaguneb halduslikult 17 linnaosaks: Atsch, Breinig, Breinigerberg, Büsbach, Donnerberg, Dorff, Gressenich, Mausbach, Münsterbusch, Oberstolberg, Schevenhütte, Unterstolberg, Venwegen, Vicht, Vicht-Breinigerberg, Werth ja Zweifall.
Aleksander Tulp

Aleksander Tulp (5. märts 1883 Tallinn – aprill 1952 Volhovi rajoon, Leningradi oblast) oli Eesti poliitik.
Ta oli Eesti Asutava Kogu ja I Riigikogu liige ning töö- ja hoolekandeministri kohusetäitja 16. kuni 27. novembrini 1918.
August Janson

August Janson (22. november 1870 Võõpsu – 13. oktoober 1925 Berliin) oli Eesti kaubandustegelane ja poliitik.
Ta oli 12. märtsist kuni 8. maini 1919 kaubandus-tööstusminister.
Eduard Aule

Eduard Georg Aule (28. detsember 1878 Kabala mõis, Viljandimaa – 7. märts 1947 Goslar) oli eesti poliitik ja pangandustegelane.
Elulugu.
Eduard Aule sai alghariduse mõisa kodukoolis, seejärel õppis Viru-Nigula kirikukoolis. Lõpetas 1897. aastal Tartu reaalkooli, misjärel õppis Riia polütehnikumi kaubandusosakonnas ja lõpetas tehnikumi 1902. aastal. Akadeemiliselt kuulus korporatsioon Vironiasse, mille asutajaliikmeks ta ka oli.
Töötas kuus aastat Tartu Eesti Laenu- ja Hoiuühisuse asjaajajana, aastatel 1907–1908 oli ta samal kohal Tartu Vastastikuses Krediit-Ühisuses. Hiljem sai Tartu Eesti Laenu- ja Hoiuühisuse juhiks ning oli tegev veel paljudes ettevõtetes. Oli õpetaja ja direktori kohuste täitja Tartu kommertskoolis. Ta oli Tartu linnavolikogu liige, valijamees Vene riigiduuma valimistel.
Ta oli Eestimaa Kubermangu Ajutise Maanõukogu ja Eesti Asutava Kogu liige, rahaministeeriumi arvekoja komissar ning 6. veebruarist kuni 8. maini 1919 toitlusminister. Hiljem oli ta Eesti Panga direktor ja selle esimene president.
Aastatel 1925–1928 oli Põhja Panga direktor. Aastatel 1928–1932 oli ta Krediit Panga direktor ning ka sama panga esindaja 0.-ü. Mootoris ning Põhja Kindlustuse Seltsis. 
Eduardi abikaasa päritolule tuginedes siirdus perekond Aule 1941. aastal põgenikena Saksamaale, kuid naasis juba järgmisel aastal Eestisse. Kaks aastat hiljem olid nad sunnitud uuesti Saksamaale põgenema. 
Ümbermaetud Tallinna Rahumäe kalmistule.
Isiklikku.
Eduard Aule abiellus 1905. aastal Liivimaalt pärit Sophie Aline Jehnichiga, kelles voolas preisi, šveitsi ja prantsuse verd. Tal oli tütar Ruth Mary (surnud 2000) ning pojad Ilmar, Erik, Olaf ja Olgred (1916–2015).
Voldemar Mellik

Voldemar Mellik (1938. aastani Voldemar Melnik; 11. mai 1887 Purtse – 24. november 1949 Tallinn) oli eesti skulptor ja pedagoog.
Elukäik.
Voldemar Mellik sündis külakooliõpetaja perekonnas. Ta õppis aastatel 1895–1898 Purtse külakoolis, seejärel kuni 1904. aastani Narva linnakoolis. 1906. aastal lõpetas ta Narva Poeglaste Gümnaasiumi õpetaja kutsega ning asus tööle Purtse külakoolis.
1907. aastast õppis ta Peterburis Stieglitzi kunsttööstuskoolis ja 1911. aastast skulptorite Matvei Tšižovi ja Matvei Harlamovi ateljees ning sai 1914. aastal modelleerimise alal rakenduskunstniku ja joonistusõpetaja diplomi. Järgmisel aastal oli ta Peterburi kunstiakadeemias vabakuulaja ja tegutses vabakunstnikuna. 1918. aastast elas Mellik Eestis, kus töötas kuni 1921. aastani Eesti Noorsoo Kasvatusseltsi Tütarlaste Gümnaasiumis, Reaalkoolis ja Õpetajate Seminaris joonistusõpetajana, seejärel käis koos Konrad Mäega Lääne-Euroopa kunstieluga tutvumas.
Aastatel 1920–1935 õpetas ta vaheajaga Pallases ja Riigi Kunsttööstuskoolis skulptuuri ja joonistamist. Oli 1920. aastast kunstiühingu Pallas liige (1924 esimees), 1938. aastast Kujutava Kunsti Sihtkapitali Valitsuse peasekretär ja sihtkapitali nõukogu liige. 1934. aastal Tartu Kunsti ja Kirjanduse Klubi esimees.1940–1941 Jaan Koorti nimelise Riigi Rakenduskunsti Kooli õppejõud, 1942–1943 Tallinna Kujutava ja Rakenduskunsti Kooli direktor ja õppejõud ning 1944–1949 Tallinna Riikliku Tarbekunsti Instituudi õppejõud, 1945. aastast joonistuskateedri juhataja.
Skulptuuriloomingu kõrval oli Mellikul tähtis osa eesti kunsti arengus pedagoogina, muuhulgas realistliku joonistamiskooli juurutajana.
Isiklikku.
Arhitektid Ants Mellik ja Tõnu Mellik olid Voldemar Melliku pojad.
Looming.
Voldemar Mellik viljeles portreed, monumentaalskulptuuri, vabaplastikat, ka keraamikat ja klaasehistööd. Materjalidest eelistas ta graniiti ja pronksi. Ta tegi palju mälestusmärke ja hauasambaid. Tema loomingu kõrgaeg jäi 1930. aastatesse, mil tal valmis terve rida graniidist aktiskulptuure.
Kindla koha on Voldemar Mellik saavutanud Eesti monumentaalkunstis. Tema "Põlevkivikaevur" sai 1937. aasta Pariisi maailmanäitusel "grand prix". Ta on loonud hauamonumente ja 12 Vabadussõja mälestussammast üle Eesti. Kindlasti on üks tema tuntumaid teoseid Tallinnas Viru väljaku Musumäe pargi juures asuv purskkaevuskulptuur "Poisid kalaga" (1947).
Sankt Augustin

Sankt Augustin on linn Saksamaa lääneosas Nordrhein-Westfaleni liidumaal Rhein-Sieg-kreisis. Asub Bonnist vahetult kirdes.
Sankt Augustini vald loodi 1969. aastal. 1977 sai vald linnaõigused. Linn on nime saanud Augustinuse järgi, kes on linnas asuva Missionshaus St. Augustini kloostri kaitsepühak.
Lõhnaained

Lõhnaained on iseloomuliku meeldiva lõhnaga looduslikud või sünteetilised orgaanilised ühendid, mida kasutatakse eeskätt parfümeeria- ja kosmeetikatoodete (sealhulgas seepide), kuid ka toiduainete ja toitude valmistamisel. Lõhnaained on suhteliselt kergesti lenduvad ühendid, et mõjuda inimese haistmismeelele.
Lõhnaaineid kasutatakse ka tehnikas mittelõhnavate ohtlike gaaside lõhnastamiseks, et teha lekete korral gaas inimesele märgatavaks. Näiteks lõhnastatakse (odoreeritakse) maagaas enne tarbijavõrku suunamist, lisades gaasile väikeses koguses lõhnaaineid (odorante). See, mida tunneme gaasi lõhnana, on tegelikult gaasile lisatud lõhnaaine lõhn, tänu sellele avastame gaasi olemasolu ruumis.
Lõhnaaineid võib eraldada paljudest taimsetest ja loomsetest saadustest ekstraktide või nastoikadena või eeterlike õlidena, mis saadakse veeauruga destillatsioonil. Keemilise klassifikatsiooni järgi on enamik lõhnaaineid kas lineaarsed terpeenid või terpeenalkoholid, -ketoonid või -estrid.
Mitmeid lõhnaaineid toodetakse sünteetiliselt. Eestis on sünteesitud selliseid isoprenoidide klassi kuuluvaid lõhnaaineid nagu tsitraal, geraniool, linalool, jonoon, tsitronellool.
Tofu

Tofu on sojapiimast valmistatud kohupiima- või juustulaadne toiduaine. Tofu valmistamiseks leotatakse ja purustatakse sojaoad, segu keedetakse ja kurnatakse. Saadud sojapiim kalgendatakse soolade (nt kaltsiumsulfaat ja magneesiumkloriid) või hapete abil ning tahke mass pressitakse kokku. 
Tofut liigitatakse pehmuse järgi: siidine, pehme ja kõva. Tänu tofu õrnale maitsele on võimalik seda kasutada magusates ja soolastes roogades. Tofut kasutatakse vahel lihaasendajana.
Tofu ja sellest valmistatud toidud on Hiina, Jaapani ja mõne Kagu-Aasia köögi traditsiooniline osa. Hiinas on tofut tarbitud juba üle 2000 aasta. 
Tofu on väikese kalorsuse ja suure valgusisaldusega, lisaks on tofus palju rauda. Sel toiduainel võib olla ka suur kaltsiumi- või magneesiumisisaldus, mis sõltub tootmises kasutatavatest kalgenditest (nt kaltsiumkloriid, kaltsiumsulfaat, magneesiumsulfaat). 
Tootmine.
Tofu tootmine koosneb kolmest etapist: 
Tofu tegemine sarnaneb piimajuustu valmistamisega, kus loomne piim kalgendatakse, pressitakse ja laagerdatakse. Tüüpilised protseduurid tofu valmistamisel on sojaubade puhastamine, leotamine, jahvatamine vees, filtreerimine, keetmine, kalgendamine ja pressimine.
Kaubanduslikult kasutatakse kahte tüüpi kalgendajaid: soolad ja happed.
Tofu sordid.
Siidine tofu.
Siidine tofu on suure veesisalduse ja õrna tekstuuriga, kuna seda ei pressita. Toode valmib anuma sees ise tänu kalgendajale. Tavaliselt kasutatakse siidise tofu kalgendamiseks glükonodeltalaktooni. 
Siidine tofu on rammus ja kreemjas ning selle tõttu kasutatakse seda tihti veganimajoneeside ja magustoitude jaoks. Seda on võimalik kasutada ka kastmena või vahukoore- ja munaasendajana. Siidine tofu mureneb väga kergelt ning liigse vee väljapressimine ei ole soovitatav. Aseptilises anumas hoitud siidise tofu säilivusaeg on 12 kuud. 
Pehme tofu.
Erinevalt siidisest tofust on pehme tofu pressitud plokiks. Pehmel toful on käsnjas tekstuur, mis meenutab toorest liha, ning see säilitab hästi oma kuju. Pehmel toful on suur veesisaldus. 
Pehme tofu imab endasse maitseid ning seetõttu sobib hästi marineerimiseks. Samas kasutatakse pehmet tofut ka erinevate kastmete jaoks või supilisandina. 
Kõva tofu.
Kõva tofut pressitakse kauem kui pehmet tofut, seega on selles vähem vett ja selle mass ei vaju laiali. Kõva tofu kang on tugev ega murene lõigates. Sel on kummine tekstuur.
Kõva tofu on ideaalne praadimiseks, grillimiseks ja frittimiseks.
Eduard Peedosk

Eduard Peedosk (17. august 1897 Räpina vald, Võrumaa – 9. juuni 1977 Alaküla külanõukogu, Põlva rajoon) oli eesti ettevõtja ja Räpina vallavanem.
Ta oli I Riigivolikogu liige (valitud 78. valimisringkonnast).
Hennef

Hennef on linn Saksamaa lääneosas Nordrhein-Westfaleni liidumaal Rhein-Sieg-kreisis. Asub Bonnist idas Siegi jõe ääres.
Linn koosneb paljudest väikestest asulatest, mistõttu kutsutakse Hennefit 100 küla linnaks.
Hennefi vald loodi praegustes piirides 1969. aastal kolme valla (Hennef, Lauthausen ja Uckerath) liitmisel. 1981 sai vald linnaõigused. Praegune linnaosa Blankenberg oli linn aastatel 1245–1805.
Läti NSV Siseasjade Rahvakomissariaat

Läti NSV Siseasjade Rahvakomissariaat oli 1940. aasta augustis moodustatud Läti NSV sisejulgeoleku ja avaliku korra tagamise keskasutus; see asus Riia linnas.
Läti NSV Siseasjade Rahvakomissariaadi moodustamise aluseks oli NSV Liidu SARK-i käskkiri № 001072, 30. augustist 1940.
Läti NSV SARK-i juhid ja organisatsioon.
Läti SARK-i siseasjade rahvakomissariks (нарком внутр. дел ЛатвССР) määrati 11. septembril 1940 Alfons Noviks, kes oli siseasjade rahvakomissar kuni 26. veebruarini 1941, mil NSV Liidu RJRK moodustamisega kaasnes ka NSV Liidu liiduvabariikide sisejulgeoleku ja riikliku julgeolekuasutuste reorganiseerimine ning A. Noviks määrati Läti NSV Riikliku Julgeoleku Rahvakomissariaadi rahvakomissariks.
Läti NSV SARK-i moodustamine, 1940.
Lisaks Läti NSV Siseasjade rahvakomissariaadi moodustamisele moodustati ka Läti NSV piirkondlikud siseasjade linna- ja maakonnaosakonnad ning -jaoskonnad.
Hans Saar

Hans Saar (16. märts 1893 Kõo vald, Pilistvere kihelkond, Viljandimaa – 21. jaanuar 1983 Toronto) oli eesti agronoom.
Ta lõpetas 1913. aastal Tallinna Nikolai I Gümnaasiumi, õppis aastatel 1913–1914 Tartu Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonnas, 1913–1914 Riia Polütehnilises Instituudis põllumajandust ja 1921–1932 Tartu Ülikooli põllumajandusteaduskonnas (lõpetas "cum laude"). Akadeemiliselt oli ta Korporatsioon Vironia liige.
Aastatel 1918–1920 võitles ta Vabadussõjas.
Töötas alates 1923. aastast Õisu piimanduskooli õpetajana, täiendas end piimanduse alal Saksamaal, Taanis ja Soomes. Aastatel 1934–1940 oli ta AS Eesti Kunstsarvetehaste vabrikujuhataja.
Osales vabadussõjalaste liikumises, oli Õisu osakonna juht ja Viljandimaa komitee liige. 13. märtsil 1934 ta arreteeriti ja paigutati Viljandi vanglasse. Vabanes amnestiaga 8. mail 1938. 
Ta oli alates 15. septembrist 1941 Eesti Omavalitsuse põllumajandusdirektor (6. detsember 1941 – 8. mai 1942 põllutöödirektor), seejärel Hindade Asutuse direktor.
Ta põgenes 1944. aastal Rootsi, sealt läks 1950. aastal Iirimaale ja sealt 1952. aastal Kanadasse. Oli 1952–1959 piimanduse eriteadlane Ontario põllumajanduskolledži juures, seejärel pensionär Torontos.
Rähnilised

Rähnilised ("Piciformes") on lindude selts. 
Seltsi kuulub üle 400 liigi 67 perekonnas. Väiksem neist on 7 g kaaluv püharähnak, suurim kuni 860 g kaaluv tokotuukan. 
Suurim sugukond on rähnlased, kuhu kuulub üle 200 liigi. Kõik Eestis leiduvad liigid kuuluvad sellesse sugukonda.
GTO

GTO võib tähistada:
GTO esineb ka mitme automargi nimes:
Ludza piirkond (2009–2021)

Ludza piirkond (läti "Ludzas novads") oli 1. järgu haldusüksus Lätis Latgales.
Arvestuslikel andmetel oli 1. juulil 2011 Ludza piirkonna elanikest lätlasi 54,3%, venelasi 39,1% ja muudest rahvustest inimesi 6,6%.
Piirkonda läbib Riia–Moskva maantee ja Riia–Moskva raudtee.
Piirkond moodustati 2009. aastal Ludza linnast ja üheksast endise Ludza rajooni vallast (Briģi, Cirma, Isnauda, Istra, Nirza, Ņukši, Pilda, Pureņi ja Rundēni vald). 2021. aastal moodustati senisest Ludza piirkonnast ning Cibla, Kārsava ja Zilupe piirkonnast uus Ludza piirkond.
Bernd Wegner

Bernd Wegner (sündinud 1. oktoobril 1949 Oberhausen-Sterkrades) on saksa ajaloolane. Ta on spetsialiseerunud sõjaajaloole, eriti Teise maailmasõja uurimisele.
Elulugu.
Bernd Wegner läbis keskkooli lõpetamise järel armeeteenistuse ning õppis seejärel ajalugu, politoloogiat ja filosoofiat Tübingeni, Viini ja Hamburgi ülikoolides. 1979–1980 õppis ta VolkswagenStiftungi stipendiaadina Suurbritannias Oxfordi Ülikoolis. 1980. aastal anti talle doktorikraad.
Aastatel 1980–1995 töötas Wegner Freiburgis Bundeswehri alluvuses tegutsevas sõjaajaloo uurimiskeskuses. 1985. aastast oli ta ühtlasi lektor Freiburgi Albert Ludwigi Ülikoolis ja 1990–1991 külalislektor Greifswaldi Ernst Moritz Arndti Ülikoolis. 
1995. aastal habiliteerus ta Hamburgi Ülikooli juures.
Alates 1997. aastast on Wegner Hamburgis asuva Helmut Schmidti Ülikooli uuema ajaloo professor. Helmut Schmidti Ülikool on Bundeswehri kõrgem õppeasutus.
Aastatel 2000–2005 oli professor Bernd Wegner ühtlasi Teise Maailmasõja Ajaloo Saksa Komitee esimees.
Tema olulisim teos on esmakordselt 1982. aastal ilmunud monograafia "Hitlers politische Soldaten – die Waffen-SS 1933–1945", mis on saksa keeleruumis üks levinumaid ja tuntumaid Relva-SSi ajaloo käsitlusi ning ilmunud tänaseks üheksas väljaandes.
Seos Eestiga.
Professor Wegner on varemgi korduvalt Eestit külastanud, aga oma esimesed loengud Eestis pidas ta septembris 2011 Tallinna Ülikooli juures. 
7. septembril 2011 esines ta Ajaloo Instituudis ettekandega "The Second World War reconsidered: Why the Germans lost" ja 8. septembril 2011 sealsamas Studia Generalia loengute sarjas avaliku loenguga "Germany and Europe in the 20th century".
Isiklikku.
Bernd Wegner abiellus 1975. aastal soomlannaga. Tema peres kasvab kolm last.