Bully-les-Mines

Bully-les-Mines on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
See moodustab osa "Communauté d'agglomération de Lens-Liévin"'ist, mis hõlmab 36 valda ja 250 000 elanikku. Aastaid oli see suur söekaevanduskeskus.
Ajalugu.
Varasemad nimekujud:
Paljude allikate kohaselt on nimi gallia päritolu. Ricouarti arvates tuleb "Bullire" tuleneb prantsuse sõnast "bouillonner", mis viitab Surgeoni jõe allikale naabervallas. Nimeosa "les mines" kasutamine näitab kaevandamise tähtsust vallale ja piirkonnale. Rongijaam on säilitanud vanema nime Bully-Grenay, mis põhjustab reisijate seas aeg-ajalt segadust.
Kuigi piirkond on olnud asustatud juba eelajaloost peale, ei ole Bullyst veel leitud tõendeid eelajalooliste asulate kohta. Vanim vallast seni avastatud säile on keldi käevõru; Bully kuulus kunagi atrebaatide "Pagus Silvinus" piirkonda. Gallorooma avastusi on vallas tehtud palju.
6. sajandil läks Bully Cambrai-Arrasi piiskopi vaimse juhtimise alla.
Artois' lahutamatu osana langes Bully aastatel 862–1191 Flandria krahvide ülemvõimu alla, enne kui läks koos ülejäänud piirkonnaga Prantsusmaa kontrolli alla. Aastatel 1191–1237 otse Prantsuse krooni poolt valitsetuna jäid linn ja piirkond kuni 1384. aastani Prantsusmaa osaks, mil nad allutati Burgundia võimule. Lühike tagasipöördumine Prantsusmaa kontrolli alla aastatel 1477–1492 lõppes sulandumisega Hispaania territooriumisse, mis kestis kuni 1659. aasta Püreneede rahuga naasis piirkond lõplikult Prantsusmaale.
Bully õnnetused.
Bully lähedus kolmele sõjalisele tugipunktile – Arras, Béthune ja Lens – asetas selle sageli sõja teele. 1213. aastal küla rüüstati; 1303. aastal hävis see täielikult, isegi selle puud raiuti maha. 1348. aastal langes kolmandik elanikkonnast musta surma ohvriks, mis naasis järgmisel sajandil neli korda, vaheldumisi näljahädade ja sõdadega.
1537. aastal rüüstasid Bullyt Louis XII väed ja sarnased õnnetused jätkusid, kuni prantslased võtsid aastatel 1556-1557 Lensi. Selleks ajaks oli Bully nii vaene, et võidukad prantslased ei suutnud elanikelt maksu nõuda. 1648. aastal koondusid külla Lensi lahingus osalenud väed.
Aastatel 1709-1712 tabasid Bullyt Hispaania pärilussõjas võidelnud armeede edusammud ja taandumised - olukorda raskendas epideemia, mis tappis 24 külaelanikku. 1796. aastal hävitas tulekahju pool küla - seda sündmust meenutab tänapäevane "Chemin brûlé".
Kivisöe kaevandamine.
1852. aastal asus Compagnie des mines de Béthune esimene uurimiskoht Bully küla lähedal. Maa oli vähese metsaga, mistõttu pidi ettevõte Cambraist puitu ja töölisi tooma. 17. veebruaril 1852 ulatus puurauk kivisöeni 146 m sügavusel. Kaevanduse 1 rajamine Bullysse algas 26. märtsil 1852 ja kaevandus alustas tööd 1853. aastal. 1853. aastal kaevandati 7000 tonni kivisütt. See tõusis 21 000 tonnini järgmisel aastal. Neljameetrise läbimõõduga kaevanduse 2 rajamist alustati 20. novembril 1855 Bully-les-Minesis ja see jõudis 135,5 m sügavusel kivisöeni. Šaht läbis maa-aluse põhjaveekihi, mille jaoks oli vaja pumpamismasinat. Kaevandamine algas 1859. aasta veebruaris väga karmis maardlas.
1859. aasta detsembris lubati ettevõttel ehitada raudtee Bullyst Violaines'i. 29. augusti 1863 ja 8. märtsi 1865 dekreetidega lubati Mines de Béthune'il laiendada raudteevõrku Béthune'i ja Lille'ini. Raudtee käitamiseks asutati 11. mail 1865 aktsiaselts Compagnie du Chemin de fer de Lille à Béthune et à Bully-Grenay.
1865. aastal paigaldati kaevandusse 1 palju moodsam kahe horisontaalse silindriga mootor. 1868. aastal ei olnud Davaine'i ventilaator kaevanduses 2 enam piisav ja see tuli välja vahetada. 1880. aastaks oli kaevandus 2 tootnud kokku 720 000 tonni ja oli 450 m sügav. 1869. aasta novembris lämbus 18 töölist tulekahju aurude tõttu. Kaevandus 1 uuendati täielikult 1876. aastal, kui paigaldati uus 450 hj mootor. 1880. aastaks oli kaevandus 1 tootnud kokku 1 280 000 tonni kivisütt ja jõudnud sügavuseni 443 m. Šaht 1bis lisati 1889. aastal ja šaht 1ter 1911. aastal.
Ettevõte asutas 1920. aastal Étoile Sportive de Bully spordikompleksiga, mida peeti Prantsusmaa moodsaimaks. Jalgpalliväljakuid oli viis, üks tribüünidega mitmesajale pealtvaatajale, riietusruumid duššidega, privaatsed kapid mängijatele. Liikmed said harjutada ka võimlemist, poksi ja kergejõustikku. Kaevandus 1 suleti 1961. aastal, täideti tagasi 1971. aastal ja pearaam lammutati 1973. aastal. Kaevandus 2 suleti 1968. aastal, täideti tagasi 1970. aastal ja pearaam lammutati 1974. aastal.
Vaatamisväärsusi.
Saint-Maclou kiriku kellatorn on kantud Prantsusmaa ajalooliste kohtade ja mälestiste registrisse.