tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Sofja Aleksejevna

Sofja Aleksejevna (vene keeles "Со́фья Алексе́евна"; täisnimi Sofja Aleksejevna Romanov; 17. september/27. september 1657 Moskva – 3. juuli/14. juuli 1704 Novo-Devitši klooster) oli Moskva tsaaririigi regent aastatel 1682–1689. Ta valitses oma poolvenna Peeter I ja venna Ivan V eest.
Ta oli tsaar Aleksei I Mihhailovitši ja tema esimese naise Maria Miloslavskaja kolmas täiskasvanueani elanud tütar. Ta oli õdedest ainus, keda õpetas Polotski Simeon, troonipärijatest vendade Aleksei ja Fjodori õpetaja.
Isa Aleksei surma järel sai 1676. aastal tsaariks Fjodor, kuna vanem vend Aleksei oli juba surnud. Pärast Fjodori surma 1682. aastal kuulutas Bojaaride Duuma patriarh Joakimi toetusel Fjodori poolvenna, 10-aastase Peetri tsaariks, minnes mööda Peetri vanemast poolvennast Ivanist, kes oli haiglane, poolpime ja nõrgamõistuslik. Ent peagi algasid streletside rahutused (hovanštšina), mille provotseerisid Miloslavskid Sofja Aleksejevna juhtimisel. Streletside mässu ajal 1682. aastal tapeti alaealise Peetri silme all paljud tema sugulased (Narõškinid).
Nii kuulutati tsaarideks mõlemad vennad – Peeter ja Ivan, kusjuures Ivan kuulutati "vanemaks" tsaariks. Regendiks sai aga Sofja Aleksejevna, kes oli faktiliselt täie võimuga valitseja ning kõrvaldas Peetri ema Natalja Kirillovna täielikult riigi juhtimise juurest. Sofja Aleksejevna valitsemise ajal elas Peeter oma emaga Moskva-lähedastes külades Kolomenskojes ja Preobraženskojes. Hõõrumised Moskva ja Preobraženskoje "õukonna" vahel jätkusid.
Aastal 1689 hakkas Sofja Aleksejevna ette valmistama uut streletside ülestõusu, et kõrvaldada Peeter võimult ja kindlustada oma positsiooni ainuvalitsejana. Ent Peetril ja tema pooldajatel õnnestus Sofja Aleksejevna regendistaatusest ilma jätta. Ta vangistati Novo-Devitši kloostrisse.
Teadusajakiri

Teadusajakiri (inglise "scientific journal") on ajakiri, milles avaldatakse teadusartikleid mingis teadusvaldkonnas või mingil erialal. 
Teadusajakirjade oluliseks eripäraks on neis avaldatavate artiklite retsenseerimine enne avaldamist ehk eelretsenseerimine.
Teadusajakirjade teadusliku taseme näitajaks loetakse tänapäeval nn mõjutegurit, ehkki selle vastane kriitika on 21. sajandi alguses muutunud üha tugevamaks, päädides nn San Francisco teaduse hindamise deklaratsiooniga. 
Eestis kasutatakse teadusajakirjade puhul Eesti Teadusinfosüsteemi (ETIS) publikatsioonide klassifikaatorit ning teaduskirjastuste puhul ETISe tunnustatud kirjastuste loetelu.
Eesti teadusajakirjad.
Eestis annavad teadusajakirju välja peamiselt kaks kirjastust:
Nõukogude okupatsiooni ajal oli Eestis peamiseks teadusajakirjade väljaandjaks Teaduste Akadeemia Kirjastus. Selle ajakirjad olid koondatud üldsarja "Eesti Teaduste Akadeemia Toimetised", mille raames ilmus terve rida seeriaid.
Tulym

Tulym (ukraina Тулим) on Ukraina hiphopiansambel, mille asutasid 2008. aastal Kiievis pseudonüüme KyLЯ ja RYLEZ kasutavad artistid. Ansambel on avaldanud kaks täispikka albumit ning ilmumas on kolmas.
14. juunil 2014 oli ansambel Tallinnas klubis Ulme toimunud üritusel Rap Ruckuzel peaesineja.
Keskaegse Võitluse Raudliiga

Keskaegse Võitluse Raudliiga on Eesti Ajaloolise Mõõgavõitluse Liidu loodud täiskontaktse keskaegse võitluse Eesti võistlusliiga. 
Igal aastal toimub Raudliiga turniiride seeria ning aasta lõpus kuulutatakse välja võistlushooaja võitja. 
Raudliiga reeglid põhinevad suures osas rahvusvahelistel HMB (Historical Medieval Battle) profivõitluse kategooria reeglitel, mille järgi on võitluses lubatud peaaegu kõik võtted peale relvaga torkamise ja ohtlikumate valuvõtete. Profivõitluste kontakt on raske ning meenutab kõige enam MMA võitlust raudrüüdes ning relvastatud võistlejate vahel. Inglise keeles kasutatakse ka terminit HMMA (Historical Mixed Martial Arts).
Elina Born (album)

"Elina Born" on Elina Borni debüütalbum. See anti välja 19. mail 2015.
Kariljon

Kariljon (prantsuse "quadrillon", 'neli kella') ehk kellamäng (saksa "Glockenspiel") on erinevatele helikõrgustele häälestatud kellukakujulistest pronkskelladest koosnev löökpill (idiofon), mida mängitakse käsitsi klaviatuuri abil ja mis asub harilikult kiriku või raekoja kellatornis. On olemas ka liikuvkariljoneid, mida saab sõidutada ühest kohast teise, ja isemängivaid kariljoneid, mis mängivad trumlile salvestatud muusikat.
Kirjeldus.
Kariljonis on vähemalt 23, suuremates isegi 77 kella. Tavalisem on 47 kellaga nn kontsertkariljon, mille hääleulatus on neli oktaavi. Kelli mängitakse üksteise järel, et esitada meloodiat, või koos, et tekitada akordi.
Kariljoni mängupult meenutab oreli oma. Sellel on manuaal, mida mängitakse peopesade või rusikatega, ja pedaal, mida mängitakse jalgadega. Kangikujulised klahvid on ühendatud varraste, hoobade ja trossidega kelli löövate vasaratega.
Kariljonile kirjutatud teosed on tavaliselt noodistatud nii, et bassivõtmes kirjutatud noote mängitakse pedaaliga ja viiulivõtmes noote manuaaliga.
Kariljon on algupäralt Hollandi pill ja seal kohtab neid ka kõige rohkem. Kariljoneid on arvukalt ka Belgias ja Põhja-Prantsusmaal.
Ajalugu.
Keskajal kasutati tornikelli inimeste tähelepanu äratamiseks tulekahju, tormi, sõja jt sündmuste puhul. Kellade helistamine kõige madalamast noodist kõige kõrgema noodini andis teada rünnakust. 
Muusikainstrumendina võeti kellad kasutusele 16. sajandil Madalmaades. Esimene kariljon on teada Flandriast, kus üks "hull" mängis muusikat Oudenaarde raekoja kelladel, kasutades selleks kangidega klaviatuuri.
Kariljon ja Eesti.
Eestis on praegu kolm isemängivat kariljonit: Tartu raekoja kellatornis (mängib viis korda päevas 34 kellal erinevaid meloodiaid), Rakvere Kolmainu kiriku kellatornis (mängib Arvo Pärdi spetsiaalselt kirjutatud, umbes minutipikkust teost) ja Viljandi Jaani kiriku kellatornis (mängib Tõnu Kõrvitsa spetsiaalselt selleks otstarbeks kirjutatud teost). 
Klaviatuuri abil mängitavaid kariljoneid Eestis ei ole. Lähimad sellised asuvad Venemaal Peterhofis ja Peterburis ning Leedus Vilniuses, Kaunases ja Klaipedas. Arvatavasti seni ainus eesti kariljonist oli Astrid Romandi Bowler, kes sündis ja elab Austraalias. 2019. aasta juunis lõpetas Merle Kollom prof. Peter Langbergi juhendamisel Skandinaavia Kariljonistide Kooli Taanis, saades esimeseks kariljoni-professionaaliks Eestis. Terminit "kariljon" on eesti keeles kasutatud vähe, EKSS-ist ja ÕS-ist seda ei leia. Ajakirjanduses on seda kasutatud kõrvuti sõnaga "kellamäng".
Nicolas Malebranche

Nicolas Malebranche (6. august 1638 Pariis – 13. oktoober 1715 Pariis) oli prantsuse filosoof, matemaatik ja füüsik, keda tuntakse tänapäeval eelkõige okasionalismi pooldajana – see on filosoofiline õpetus, mille kohaselt pole kehaliste ja vaimsete sündmuste vahel otseseid põhjuslikke seoseid, nendevahelise kooskõla loob Jumal kooskõlastab neid igakordse sekkumisega.
Malebranche'i vaated arvatakse olevat mõjutanud Inglise idealistlikku filosoofi George Berkeleyt.
Füüsikas oli Malebranche algselt kartesiaanlikel positsioonidel, kuid taandus neist järk-järgult Isaac Newtoni uue füüsikatooria mõjul. Tema ja ta õpilased, kellest üks tuntumaid oli markii d'Hospital, rajasid 18. sajandi algul tee njutoniaanluse levikule Prantsusmaal 1730. aastail.
Henry Power

Henry Power (1623 – 23. detsember 1668 London) oli inglise arst ja füüsik, üks esimesi Londoni Kuningliku Seltsi valitud liikmeid.
Power astus Cambridge'i Ülikooli Christ's College'isse 1641. aastal ning ja lõpetas selle bakalaureusekraadiga 1644. aastal. Ta pidas regulaarset teaduslikku kirjavahetust Thomas Browne'iga, kes elas aastatel 1633–1635 Halifaxis. Power kaitses magistritöö vabades kunstides 1648. aastal ja meditsiinis 1654. või 1655. aastal. Ta praktiseeris algul Lääne-Yorkshire'is Halifaxis, kuid kolis siis Ellandi lähedale New Halli. 1. juulil 1663 valiti Power Londoni Kuningliku Seltsi liikmeks koos Justinian Ishamiga.
Henry Power suri New Hallis ning maeti Kõigi Pühakute kirikusse Wakefieldis. Teda mälestab keskmise kantsli põrandal pronksplaat ladinakeelse kirjaga.
Poweri ainus trükitud teos oli kolmeköiteline "Experimental Philosophy" (1663). Selle köited käsitlevad: 1) mikroskoopiat ja korpuskulaarteooriat; 2) Evangelista Torricelli eksperimente; 3) vaakumit ning vastuväiteid jesuiit Jacobus Grandamicuse (Jacques Grandami, 1588–1672) teostes esitatud seisukohtadele.
Boyle'i seadus.
Koos sõber Richard Towneleyga korraldatud eksperimentides avastas Power seose gaasi rõhu ja ruumala vahel, mis sai hiljem tuntuks Boyle'i-Mariotte'i seadusena. Power käsitles seda oma teoses "Experimental Philosophy". Pärast teooria arutamist Towneleyga ning "Experimental Philosophy" käsikirja lugemist viitas Boyle siiski hüpoteesile kui üksnes Richard Towneley avastusele. Boyle mainis seda teooriat aasta enne "Experimental Philosophy" ilmumist. Kuna Boyle teooriat ka propageeris ning oli tuntud teadlane, hakatigi seadust tema järgi kutsuma.
Valentina Hein

Valentina Hein (neiuna Valentina Sommer, aastatel 1953–1959 Valentina Tünder; 24. veebruar 1921 Orajõe vald – 22. juuni 2015) oli eesti laulja (metsosopran).
Ta sündis Ikla lähedal, Läti piiri ääres. Ta käis koolis Iklas, Treimanis ja Metsapooles. 1930. aastate lõpus oli ta talutöödel Viljandimaal, aastal siirdus ta Viljandisse, kus jätkas haridusteed ja õppis Silja Turviste juures sealses muusikakoolis.
Aastatel 1950–1952 alustas ta teatriteed Estonia teatri kooris, aastatel 1952–1957 laulis ta Eesti Raadio segakooris Jüri Variste käe all. Aastal 1957 lõpetas ta Tallinna Riikliku Konservatooriumi Linda Sauli lauluklassis.
Pärast konservatooriumi lõpetamist suunati ta Vanemuise teatrisse, kus tema kolleegideks olid Lehte Mark, Linda Köögard, Aino Breede ja Helju Koppa. Vanemuise teatris töötas ta aastani 1976. Seejärel tegutses ta hääleseadjana Tartu Pedagoogilises Koolis
Valentina Hein suri 22. juunil 2015 ja ta maeti 7. juulil 2015 Rahumäe kalmistule (poeg Toomas Tünderi kõrvale).
Isiklikku.
Tema poeg oli Eesti Rahvusmeeskoori laulja Toomas Tünder (1953–2010).
Karksi kirik

Karksi Peetri kirik on kirik Viljandi maakonnas Mulgi vallas Karksi-Nuias.
Kirikut kasutab EELK Karksi Peetri kogudus.
Praegune kirik on ehitatud aastatel 1773–1778 Karksi ordulinnuse varemete idaküljele, seal olnud väikese võlvitud kabeli kohale; kirik pühitseti. Kiriku ehitamisel kasutati ära osa linnusemüüri, mis jäi kiriku üheks seinaks. Kirikusaalile liitub barokse kiivriga viltune torn, idaküljele on lisatud käärkamber.
Kristlik kirik tegutses Karksi kihelkonnas juba 13. sajandil ja siis asus apostel Peetrusele pühitsetud kabel Karksi ordulinnuse pealinnuses, Karksi linnus hävis 1708. aastal Põhjasõjas.
Kirikus on 1770. aastatel Carl Gottlob Appelbaumi valmistatud rokokoomotiividega hilisbarokne altar. Altaril on kujutatud Kristuse ülestõusmine.
Aastal 1848 sai kirik omale Ernst Carl Kessleri valmistatud oreli. See on üks väheseid selle firma säilinud pille.
AS TV Play Baltics

AS TV Play Baltics (enne "Viasat AS") on Balti riikides tegutsev ettevõte, mille põhitegevusalaks on era- ja äriklientidele digitaalsete telekanalite edastamine satelliitside vahendusel. Kasvava tähtsusega tegevusvaldkonnaks on telekanalite müük Baltikumi televisiooniteenuse osutajatele. Satelliittelevisiooni pakutakse brändi Home3 alt.
Ettevõte kuulub investeerimiskontsernile Providence Equity Partners, olles 100% All Media Balticsi tütarettevõte Eestis. Lätis tegutsemiseks on loodud AS TV Play Balticsi filiaal ning Leedus osutatakse teenust püsiva tegevuskoha kaudu.
Omakanalid.
Filmikanalid
TV3 Film (endine TV1000 Premium),
Spordikanalid
TV3 Sport (endine TVPlay Sports)
Morgiana

"Morgiana" on 1972. aastal valminud Tšehhoslovakkia mängufilm. Filmi stsenaarium põhineb Aleksandr Grini romaanil "Jessie ja Morgiana".
Sisu.
Filmi tegevus toimub 19. sajandi lõpul. Klára ja Viktorie on õed. Nende isa sureb ja jätab suurema osa pärandusest Klárale. Viktorie on seetõttu solvunud ja lisaks on ta oma õe peale armukade. Viktorie otsustab oma õe aeglaselt toimiva mürgiga vähehaaval ära mürgitada. Naise, kellelt ta mürki ostab, tõukab Viktorie kaljult merre, kuid sel õnnestub siiski veest välja ujuda. Lõpuks aga tulevad Viktorie teod ilmsiks ja ta poob end üles.
Juhus (film)

"Juhus" on 1981. aastal valminud Poola mängufilm. Film keelati valmimise järel Poola ametivõimude poolt ja linastus alles 1987. aasta jaanuaris.
Sisu.
Filmi tegevus toimub Poolas 1970. aastate lõpul. Esitatakse kolm võimalikku varianti meditsiiniüliõpilase Witeki elust. Esimesel juhul jookseb ta raudteejaamas juba liikuma hakanud rongile. Ülikooli juhtkonna range liini kommunistid kutsuvad ta parteisse. Witek nõustub pakkumisega. Kui uimastisõltlaste raviasutuses puhkeb vastuhakk, siis etendab ta läbirääkijana otsustavat rolli mässu mahasurumisel. Kuid ta läheb tülli oma tüdruksõbra Czuszkaga, kelle ametivõimud keelatud kirjanduse levitamise eest lühiajaliselt vahistavad. Lõpuks pettub ta valitud tees ja sattub vastuollu ülikooli kommunistliku juhtkonnaga.
Teisel juhul püüab Witek joosta raudteejaamas juba sõitvale rongile, kuid raudteeametnik peab ta kinni. Tekib kähmlus, kohale saabub politsei ja kohtus mõistetakse Witekile 30 päeva paranduslikke töid. Ta tutvub paranduslikke töid tehes ühe režiimivastasega ja ühineb põrandaaluse opositsiooniliikumisega. Varsti toimuvad aga läbiotsimised ja arreteerimised ning Witek sattub ebaõiglaselt kahtluse alla reetmises.
Kolmandal juhul jääb Witek rongist maha. Raudteejaamas kohtab ta oma kursusekaaslast Olgat, kellega nad varsti abielluvad. Witek lõpetab ülikooli ja asub tööle arstina, poliitiline tegevus ei huvita teda üldse.
Kõigil kolmel juhul peaks Witek erinevatel põhjustel lennukiga Pariisi sõitma. Kahel esimesel juhul jääb sõit ära. Kolmandal juhul istub Witek Pariisi sõitvale lennukile, mis varsti pärast õhkutõusmist plahvatab.
Hang (muusika)

Hang on idiofonide hulka liigitatav muusikainstrument. Selle leiutasid Felix Rohner ja Sabina Schärer aastal 2000 Bernis Šveitsis.
Instrumendi nimetus "hang" tähendab saksa keele berni murdes kätt. Tihti kasutatakse selle kohta ka nimetust "hangtrumm" ("hang drum"), mis on aga eksitav ja võib leiutajate arvates põhjustada mitte ainult vääritimõistmist, vaid viia ka instrumendi füüsilise kahjustamiseni.
Instrument koosneb kahest servapidi kokku kleebitud kumerast metallplaadist ning meenutab välimuselt ufot. See toimib Helmholtzi resonaatorina.
Hangi mängitakse tavaliselt süles: sõrmeotste, pöialde, randmetega.
2014. aastast seda instrumenti enam ei toodeta.
Ilma lõputa

"Ilma lõputa" on 1984. aastal valminud Poola mängufilm.
Sisu.
Filmi tegevus toimub 1982. aastal Poolas. Tõlkija Urszula Zyro mees advokaat Antoni Zyro on hiljuti 36-aastaselt ootamatult surnud ja jälgib nüüd vaimuna oma naise ja poja elu. Üks Antoni klientidest oli Dariusz Stach, kes on streigi organiseerijana vahistatud ja kohtu alla antud. Dariuszi naine Joanna palub nüüd Urszulalt oma mehe toimikut. Urszula ei anna seda Joannale kaasa, selgitades, et see on keelatud, kuid võimaldab tal sellega tutvuda. Urszula soovitab võtta uueks advokaadiks staažika ja kogenud Mieczysław Labradori. Pragmaatiline Labrador, kes ei ole juba kolmkümmend aastat poliitiliste süüasjadega tegelenud, keeldub algul kohtuasja vastu võtmast, lõpuks aga siiski nõustub. Kohtuprotsessil õnnestub Labradoril saavutada leebe karistus: Dariusz pääseb tingimisi vabadusekaotusega ja vabaneb vahi alt. Urszula ei suuda kuidagi kaotusvalust üle saada ja oma meest unustada. Ta pöördub kahel korral hüpnotiseerija poole, kuid sellest ei ole abi. Lõpuks viib ta poja Jaceki oma ämma juurde ja sooritab enesetapu. Filmi lõpus kohtub ta teispoolsuses Antoniga.
Tartu Ülikooli staadion

Tartu Ülikooli staadion on kergejõustiku- ja jalgpallistaadion Tartus Ülejõe linnaosas.
Staadion asub Staadioni tänava, Puiestee tänava ja Liiva tänava vahel.
Šakiai rajoon

Šakiai rajoon (leedu keeles Šakių rajono savivaldybė) on 1. järgu haldusüksus (rajoon) endise Marijampolė maakonna aladel Leedus. Rajoon piirneb läänes Venemaa Kaliningradi oblastiga.
Rajoonis on 14 omavalitsust, selle pindala on 1453 km2 ja elanike arv oli 2014. aastal 30852 inimest.
Rajoon moodustati 1950. aastal. Rajoon koosneb järgmistest valdadest: Barzdai, Gelgaudiškise, Griškabūdise, Kiduliai, Kriūkai, Kudirkos Naumiestise, Lekėčiai, Lukšiai, Plokščiai, Sintautai, Slavikai, Sudargase, Šakiai ja Žvirgždaičiai vald.
Suurim asula on halduskeskus Šakiai (5864 inimest). Rajoonis on veel Gelgaudiškise ja Kudirkos Naumiestise linn. Lisaks asuvad rajoonis Barzdai, Griškabūdise, Kriūkai, Lekėčiai, Lukšiai, Sintautai, Žemoji Panemunė ja Žvirgždaičiai alev. 2011. aasta seisuga olid elanikest 98,78% leedulased, 0,36% venelased, 0,1% valgevenelased, 0,09% poolakad, 0,08% ukrainlased, 0,06% sakslased ja 0,5% oli teistest rahvustest.
Rajooni suurim jõgi on põhjapiiril voolav Nemunas. Teised tähtsamad jõed on Rajooni läänepiiril voolav Šešupė ja selle lisajõed Nova, Siesartis ja Jotija. Rajoon asub Šešupė madalikul, kõrgeim koht (78 meetrit) asub Kaunase rajooni piiri ääres. Madalaim koht (10 meetrit) asub rajooni loodetipus Nemunase ääres.
Šakiai rajooni territooriumile jääb osaliselt Panemunė regionaalpark.
Kaur Kivistik

Kaur Kivistik (sündinud 29. aprillil 1991) on eesti kergejõustiklane, Eesti rekordi omanik 3000 m takistusjooksus.
Kivistik võitis juulis 2015 Gwangjus toimunud 2015. aasta suveuniversiaadil 3000 m takistusjooksus hõbemedali tulemusega 8.32,23.
2015. aasta maailmameistrivõistlustel Pekingis sai ta 3000 m takistusjooksus ajaga 8.56,36 34. koha.
2016. aasta Euroopa meistrivõistlustel Amsterdamis sai ta 3000 m takistusjooksus 6. koha ajaga 8.33,75.
2016. aasta suveolümpiamängudel Rio de Janeiros sai ta 8.44,25-ga 35. koha.
2018. aasta Euroopa meistrivõistluste eeljooksus jooksis ta Eesti rekordi ajaga 8.28,84, ületades sellega 47 aastat püsinud Ilmar Ruusi rekordi 8.29,6. Finaalis sai ta ajaga 8.40,32 9. koha.
Tunnustus.
Aastal 2012 sai Kaur Kivistik Vabariigi Presidendi Kultuurirahastu noore sportlase preemia.
Malõnove (Stanõtsja Luhanska rajoon)

Malõnove on küla Ukrainas Luhanski oblastis Stanõtsja Luhanska rajoonis. Umbes kilomeetri kaugusel kagus asub rajoonikeskus Stanõtsja Luhanska.
Küla asutati 1953. aastal.
Severski Donetsi vasakkaldal asuva Malõnove kõrgus merepinnast on 74 meetrit.
2001. aasta rahvaloenduse andmeil elas asulas 73 inimest, kellest 21,92% märkis emakeeleks ukraina ja 78,08% vene keele; asustustihedus keskmiselt inimest ruutkilomeetri kohta.
Donbassi sõja ajal, 2015. aasta 9. juuli pärastlõunal hukkus küla juures peetud lahingus üks Ukraina sõjaväelane, üks valitsusvägede võitleja sai haavata.
Sandaal

Sandaal on avatud tüüpi jalanõu, mille nina, kand ja küljed on enamasti lahti. 
Lahtised osad võivad mudeliti varieeruda. Sandaalid kinnitatakse jala ümber rihmadega, mis asetsevad tavaliselt üle jalalaba ning tihti ka kanna tagant. Kuigi vahel võib olla sandaali eristamine teistest jalanõudest keeruline, peetakse sandaale enamasti jalanõudeks, mis jätavad jala avatuks.
Sandaalidel ei ole tavaliselt eristuvat kontsa.
Sandaale kantakse enamasti suvel ning rohkem soojades maades, aga ka muudel aastaaegadel ja siseruumides (tööl, koolis jne).
Glõnske

Glõnske on mitme asula nimi Ukrainas:
2015. aasta suveuniversiaad

2015. aasta suveuniversiaad on 28. suveuniversiaad, mis toimus 3.–14. juulini Lõuna-Koreas Gwangjus.
Eesti sportlased võitsid kokku neli medalit. Tanel Laanmäe võitis odaviskes kuldmedali, jooksja Kaur Kivistik 3000 m takistusjooksus isikliku rekordiga ja judoka Juhan Mettis absoluutkaalukategoorias hõbemedali. Pronksmedali võitis epeevehkleja Nelli Paju.
Spordialad.
Võistluste kavas oli 21 spordiala:
Endel Mändma

Endel Mändma (22. september 1929 Kenni, Pärnumaa – 29. jaanuar 1985 Tallinn) oli eesti metsandustegelane.
1948. aastal lõpetas Vändra Keskkooli. 1953. aastal lõpetas Eesti Põllumajanduse Akadeemia metsamelioratsiooni eriala. 
1953. aastast töötas Pärnu Metsamajandi insenerina, lühikest aega Tõstamaal turbainsenerina, 1955–1957 oli Surju metsaülem, 1957–1958 Suure-Jaani Metsamajandi peametsaülem, 1958–1959 töötas Kuremaa Metsamajandustehnikumis, 1959–1966 oli Läänemaa Metsamajandi direktor. 1966. aastast surmani oli Eesti NSV Metsamajanduse ja Looduskaitse Ministeeriumis ministri asetäitja (minister Heino Tederi asetäitja).
Ta oli ka Metsatööstuse ja Metsamajanduse Teaduslik-Tehnilise Ühingu esimees (1982–1985) ja Eesti NSV Jahimeeste Seltsi Tallinna Jahindusklubi esimees.
Ta oli mängufilmide "Kõrboja peremees", "Jõulud Vigalas", "Nukitsamees", "Corrida", "Nipernaadi" ja "Hundiseaduse aegu" filmigruppide looduskaitse konsultant.
Endel Mändma on maetud Tallinna Metsakalmistule.
1985. aasta mais avati tema sünnikohas Eidapere lähedal Kenni külas mälestuskivi.
Tartu Ülikooli toimetised

Tartu Ülikooli toimetised (ladina "Acta et Commentationes Universitatis Tartuensis"; inglise "Transactions of the Tartu State University"), varem ka TRÜ toimetised ehk Tartu Riikliku Ülikooli toimetised, oli Tartu Ülikooli kirjastuse välja antud jätkväljaanne teadusajakiri.
Tartu Riikliku Ülikooli (1946–1950) (1948?) vihikud 1-34 ja Tartu Ülikooli toimetised (1954–1987) ilmus aastail 1946–. See oli jätk aastail 1921–1943 ilmunud ajakirjale Eesti Vabariigi Tartu Ülikooli toimetused, ent algas uue numeratsiooniga.
TRÜ toimetised koosnesid paljudest erialaseeriatest (sh Eesti NSV ajaloo küsimusi, Töid NLKP ajaloo alalt, Ajaloo-keeleteaduskonna töid, Uurimusi Läänemeremaade ajaloost, Töid orientalistika alalt, Töid geoloogia alalt, Botaanika-alased tööd, Matemaatika- ja mehaanikaalaseid töid jt.), ent neil oli üldnumeratsioon. Ilmumine ei olnud rangelt regulaarne. 
Vihikud nr 1–34 ilmusid 8 seerias ilma üldnumeratsioonita valdkondades: Ajalugu, Bioloogilised teadused, Filoloogilised teadused, Füüsika ja keemia, Geoloogia ja geograafia, Matemaatilised teadused, Meditsiinilised teadused, Põllundus ja metsandus.
Vihikud aastatel 1954–1995 ilmusid väikeste eranditega üldnumeratsioonis: vihikud nr 35–976.
Eesti Vabariigi Tartu Ülikooli toimetused

Eesti Vabariigi Tartu Ülikooli toimetused ehk "Acta et Commentationes Universitatis Tartuensis (Dorpatensis)" oli Tartu Ülikooli väljaantav teadusajakiri.
Ajakiri ilmus aastail 1921–1943. 
Toimetised anti välja kolmes seerias:
Ajakirja jätkuks oli aastail 1946– ilmunud "Tartu Ülikooli toimetised".
Latt (puit)

Latt (ka "puulatt") on pikk peenike ümarpuit, mille peenema otsa läbimõõt on 3...7 cm.
Latist lühemat ümarpuitu (sageli teritatud otsaga) nimetatakse teibaks.
Paweł Fajdek

Paweł Fajdek (sündinud 4. juunil 1989 Świebodzices) on poola kergejõustiklane, vasaraheitja.
Fajdek on vasaraheites viiekordne maailmameister (2013, 2015, 2017, 2019 ja 2022).
2016. aastal tuli ta 80.93-ga Euroopa meistriks.
Pärast kahte ebaõnnestunud olümpiat (jäi 2012. aastal tulemuseta ja ei pääsenud 2016. aastal finaali) võitis ta 2020. aasta suveolümpiamängudel Tokyos pronksmedali.
Tema isiklik rekord vasaraheites on 83.93 (2015).
Mukatševo

Mukatševo (kuni 2017. aastani Mukatševe) on linn Ukrainas Taga-Karpaatia oblastis.
Ukraina 2001. aasta rahvaloenduse järgi oli linna elanike hulgas 77,1% ukrainlasi, 9,0% venelasi ja 8,5% ungarlasi.
Nimi.
Linna ungarikeelne nimi Munkács on saadud isikunimest, mis on tuletatud nimisõnast "munka" 'töö'.
Ukraina keeles on paralleelselt käibel olnud mitu varianti linna nimest. Normeeritud variant linna nimest oli kuni 23. maini 2017 Mukatševe. Siis sai Ülemraada otsusega linna ametlikuks nimeks Mukatševo. Kasutusel on olnud ka nimekuju Mukatšiv (Мукачів).
Ajalugu.
Linna tekkimisaeg pole teada, kuid linna lähedalt on leitud paleoliitikumi asulakohti. 6. sajandil oli nüüdse linna piirkonnas slaavi asustus. Legendi järgi ehitas linnuse 9. sajandil ungari vürst Álmos. Ungari kroonikas on asulat esmamainitud 1064. aastal ning 1138. aastal nimega Muncas. Linn kuulus 10. või 11. sajandist alates 1538. aastani Ungari kuningriigile. 1445. aastal sai linnaõigused. Seejärel kuulus Munkács Transilvaania vürstiriigi ja aastatel 1867–1918 Austria-Ungari keisririigi, 1918–1938 Tšehhoslovakkia ja 1938–1944 taas Ungari koosseisu.
1910. aastal oli linnas 17 275 elanikku, neist 12 686 (73,44%) ungarlased, 3078 (17,82%) sakslased ja 1394 russiinid.
Mukatševo tulistamine.
11. juulil 2015 sai linnas alguse relvastatud konflikt Paremsektori võitlejate ja miilitsa vahel, mille põhjuseks oli Parem Sektori tungimine kriminaalse taustaga parlamendisaadiku Mõhhailo Lanjo valdustesse. Tulevahetuse käigus sai surma vähemalt kolm inimest, kellest kaks olid Parem Sektori võitlejad. Väidetavalt olid Mukatševo sündmused ajendiks mitmete muudatuste tegemisele oblasti juhtkonnas.
Tuntud isikuid.
Mukatševost on pärit ansambli Okean Elzy solist Svjatoslav Vakartšuk.
Karaiimid

Karaiimid (karaiimi keele Krimmi murdes къарайлар, Trakai murdes "karajlar") on väikesearvuline turgi rahvas Ukrainas, Poolas, Leedus ja Venemaal. Vähesel määral elab karaiime ka Rumeenias ja Ameerika Ühendriikides. Karaiimid järgivad judaismi vähemusvoolu, mis ei tunnista talmudit. Turgi keelte kõptšaki-polovetsi rühma kuuluvat karaiimi keelt kõneleb tänapäeval hinnanguliselt 120–300 inimest.
Ukrainas oli karaiimide üldarv 2001. aasta rahvaloenduse andmetel 1196. Enamik Ukraina karaiimidest elab Krimmis ja Lääne-Ukrainas. Poolas elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 346 karaiimi. Leedus oli 2011. aasta rahvaloenduse tulemuste järgi karaiimide arv 241. Venemaa 2010. aasta rahvaloendusel registreeriti 205 karaiimi.
Eestis elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 6 karaiimi, kõik Tallinnas.
Karaiimi rahva tekkimine ja varasem ajalugu on seotud Kasaari kaganaadiga. Karaiimid kujunesid välja 8.–10. sajandil Kasaari kaganaadi äärealadel (põhiliselt Krimmis) juudi meeste ja kasaari rahvusest naiste abieludest sündinud lastest. Judaismi seaduste kohaselt ei loetud neid juutideks, kuna juut on ainult see, kelle ema on juudi rahvusest. Samuti ei olnud neil lubatud talmudit õppida.
Leedu karaiimi elanikkond sai alguse 1397. aastal, kui suurvürst Vytautas tõi Krimmist Leedusse Trakai piirkonda 383 karaiimi perekonda. Trakai on olnud Leedu karaiimide keskus. Tänapäeval elab enamik Leedu karaiime Vilniuses (138), Trakais (65) ja Panevėžysis (31).
Eestis (Tallinnas) elas 1931. aastal 22 karaiimi, kellest tuntuim (ja esimene) oli Boris Kara (1869-1931); kellele kuulus maja Viru 19, kus ta pidas tubakapoodi.
Haley Reinhart

Haley Elizabeth Reinhart (sündinud 9. septembril 1990) on Ameerika Ühendriikide laulja ja laulusõnade autor. 
Ta saavutas 2011. aastal telesaatesarjas "American Idol" (10. hooajal) kolmanda koha.
Plätud

Plätud on kerged lahtised jalanõud. Sageli kasutatakse plätusid rannas, saunas, ujulas.
Acuba Film

Acuba Film on 27. märtsil 1998 Arko Okki ja Jaan Tätte asutatud filmistuudio.
Pani Dulska moraalsus

"Pani Dulska moraalsus" on 1930. aastal valminud Poola mängufilm, esimene täispikk Poola helifilm. Filmi stsenaarium põhineb Gabriela Zapolska samanimelisel näidendil.
Sisu.
Filmi tegevus toimub 20. sajandi algul Varssavis (näidendis on tegevuspaigaks Lwów). Dulskite perekond võtab tööle uue teenijanna Hanka. Tüdruk armub Dulskite poega Zbyszekisse. Noorte vahel algab armulugu, mille tulemuseks on soovimatu laps. Zbyszek tahab Hankaga abielluda, kuid kohtab vanemate vastuseisu.
Līna Mūze

Līna Mūze (sündinud 4. detsembril 1992 Smiltenes) on Läti odaviskaja.
Tema isiklik rekord odaviskes on 64.87, mis on püstitatud 18. mail 2019 Teemantliiga etapil Shanghais.
Juan Ponce de León

Juan Ponce de León (1474 Santervás de Campos – juuli 1521 Havanna) oli hispaania maadeavastaja ja konkistadoor.
Ta oli esimene Puerto Rico kuberner. Ta juhtis 1513. aastal esimest eurooplaste ekspeditsiooni Floridasse, millele ta nime andis ("La Florida").
Teda peetakse esimeseks eurooplaseks, kes jõudis tänapäevase Ameerika Ühendriikide maismaaalale.
Krista Kruuv

Krista Kruuv (aastast 2009 Krista Kruuv-Käo, sündinud 8. juunil 1971 Tartus) on eesti purjetaja. 
Ta lõpetas 1989 Tartu 5. Keskkooli ning 1999 TÜ arstiteaduskonna ja selle 2000 internatuuri, on täiendanud end magistriõppes tervishoiu juhtimise erialal. 
Purjetamisest huvitus 9-aastaselt, treeninud Rein Ottosoni, Märt Loogi, Ergo Kose ja Jüri Šaraškini juhendamisel. 
Võistelnud Optimistil, 470-klassis ja alates aastast 1991 klassis Europe. 
Juunioride MM-il 1988 18. koht. NSVL-i meistrivõistlustel 1991 kuld, 1987 pronks, 1988 4. ja 1989 5. koht. 1986 NSVL-i rahvaste spartakiaadil hõbe, NSVL-i karikavõistlustel 1988 2. ja 1991 3. koht. Oli 1986 ja 1987 purjetamises NSVL-i neidude hulgas parim. 
Sai 1992 Barcelona OM-il 6. koha. 1996 Atlanta OM-il oli 24. 
Kruuv on 4-kordne Eesti meister: 1986 ja 1995–97. Meistersportlane (1987).
Aastast 2004 Eesti Jahtklubide Liidu juhatuse liige. Olnud ühingu Tartu Spordi- ja Mänguväljakud asutajaid ja 1998–2008 juhatuse esimees.
Kuulus 1999–2002 Tartu linnavolikokku. Oli 2001–04 Eesti Geenivaramu juhatuse esimees ja 2006–08 OÜ Karell Arstikeskuse juhataja. Ta on alates jaanuarist 2015 Tervisetehnoloogiate Arenduskeskuse AS-i (TerviseTAK) personaalmeditsiini arengusuuna juht.
Krista Kruuvi isa on Hando Kruuv.
Märjamaa Mark

"Märjamaa Mark" on Märjamaad tutvustav meenemünt, mille eesmärk on aidata kaasa Märjamaa tuntumaks muutumisele ja edasisele arengule.
Mündi esiküljel on kujutatud Märjamaa peatänaval asuv kirikuhoone. Tagaküljel on Eesti kaart, millele on vermitud Märjamaa valla asukohas päikese kujutis. Mündi aastaarvuks valiti 2018, sest number 8 on küllust, lõpmatust ja rahaõnne kujutav arv.
"Märjamaa Mark" on patenteeritud EV Patendiametis tööstusdisainilahendusena 30. juunil 2015. aastal.
Euroopa U23 meistrivõistlused kergejõustikus

Euroopa U23 meistrivõistlused kergejõustikus; ka Euroopa kuni 23-aastaste meistrivõistlused kergejõustikus (ametlikult "European Athletics U23 Championships") on kuni 23-aastaste vanuseklassi Euroopa meistrivõistlused kergejõustikus.
Võistlusi koordineerib Euroopa Kergejõustikuliit (EAA). Esimesed meistrivõistlused toimusid 1997. aastal.
Malakas

"Malakas" on Terry Pratchetti 34. Kettamaailma romaan ja seitsmes Ankh-Morpoki Linnavahtkonnast rääkiv romaan. Romaan avaldati USAs 13. septembril ja Suurbritannias 1. oktoobril 2005. "Malakas" avaldati USAs, sest Pratchett viibis siis USA autogrammiturneel.
Sisu.
Linnavahtkond asub päkapikkude vastuseisust hoolimata uurima päkapikkude "grag"i, Reiepitsitaja, mõrva ja peamiseks kahtlusaluseks saab troll. Suhted päkapikkude ja trollide vahel on samal ajal niigi pingelised, kuna lähenemas on Koomi oru lahingu aastapäev (Koomi orus toimus Ketta ainus lahing, milles trollid ja päkapikud korraldasid üksteisele samaaegselt varitsuse). Kui Reiepitsitaja mõrv saab avalikuks, muutuvad päkapikkude ja trollide suhted kriitiliselt halvaks ning ehkki esialgu suudab Linnavahtkond suurte jõupingutustega korda hoida, teab komandör Samuel Vimes, et kui ta mõrva ei lahenda, ähvardab Ankh-Morpok kaosesse langeda.
Savijalad

Savijalad on Terry Pratchetti 19. Kettamaailma romaan ja kolmas romaan, mis räägib Ankh-Morpoki linnavahtkonnast.
Sisu.
Ankh-Morpoki Linnavahtkond asub uurima saladuslikke mõrvasid, mis linnas aset leiavad. Samal ajal peavad nad kaitsma ka patriits Vetinarit, keda keegi üritab mürgitada. Linnavahtidel tekib kahtlus, et linna golemid teavad midagi mõrvadest, aga samas on nende käest infot saada praktiliselt võimatu. Lisaks tuleb linnavahtidel toime tulla kõigi nende eripäradega, mis kaasnevad uute vahtidega, kelle hulgas on libahunt, trollid ja päkapikud.
2015. aasta vehklemise maailmameistrivõistlused

2015. aasta vehklemise maailmameistrivõistlused on maailmameistrivõistlused vehklemises, mis toimusid 13.–19. juulini 2015 Moskvas Olimpiiski spordikompleksis.
Eestist osales MMil kaheksa epeevehklejat. Naiste epees võistlesid Irina Embrich, Erika Kirpu, Julia Beljajeva ja Katrina Lehis. Eesti epeemeeskond osales koosseisus Nikolai Novosjolov, Sten Priinits, Marno Allika ja Peeter Turnau.
Eelmistel, 2014. aasta maailmameistrivõistlustel Kaasanis, võitsid Eesti sportlased naiskondlikus epees hõbeda ja Erika Kirpu individuaalse pronksmedali. Sel korral jäid parimateks tulemusteks Katrina Lehise 6. koht ja epeenaiskonna 9. koht.
Võistlustel jagati 12 medalikomplekti. Riikide arvestuses olid edukaimad Venemaa ja Itaalia, kelle esindajad said 4 kulda. 
Tulemused.
Eesti sportlaste tulemused.
Meeste epees sai Eesti parimana Sten Priinits 23. koha. Nikolai Novosjolov oli 37., Peeter Turnau 77. ja Marno Allika 187.
Eesti naisvehklejatest oli Irina Embrich 13., Erika Kirpu 33. ja Julia Beljajeva 102. Parima võistluse tegi Katrina Lehis, kes põhiturniiri avaringis alistas Ricarda Multereri, 32 parema hulgas sai ta jagu Pekingi olümpiahõbedast ja kahekordsest maailmameistrist Ana Maria Brânzăst 15:11 ja kaheksandikfinaalis alistas ta sakslase Alexandra Ndolo 15:10. Veerandfinaalis kaotas ta rootslanna Emma Samuelssonile tulemusega 15:13. Kokkuvõttes sai Lehis kõrge kuuenda koha 160 osaleja seas.
Eesti epeenaiskond sai MM-il 9. koha, meeskond oli 18.
Samuel Pepys

Samuel Pepys ([piips]; 23. veebruar 1633 London – 26. mai 1703 Clapham, Surrey) oli inglise mereväeametnik ja parlamendiliige, keda nüüd tuntakse tänu tema päevikule, mida ta pidas peaaegu kümme aastat ja mis on oluliseks ajalooallikaks sellest perioodist. 
Ta pidas päevikut aastatel 1660–1669 ja kirjeldas seal nii oma igapäevaelu kui ka ajaloolisi sündmusi, näiteks 1665.–1666. aasta Londoni katkupuhangut ja Londoni suur tulekahju.
Ta sündis rätsepa perekonnas üheteistkümnest lapsest viiendana, kuid laste suure suremuse tõttu oli neist vanim täiskasvanuks elanu.
1650. aastal astus ta Cambridge'i ülikooli ning sai bakalaureusekraadi 1654. aastal. 1655. aastal abiellus ta 14-aastase Elisabeth de St. Micheliga, kes oli prantsuse hugenottidest immigrantide järeltulija.
Juba noorukina kannatas Pepys põiekivide käes. Haigus tekitas talle pidevat valu. 1657. aastal otsustas ta lasta ennast opereerida, mis oli valus ja ohtlik protseduur. Järgmisel aastal toimuski operatsioon, mis õnnestus.
1. jaanuaril 1660 hakkas ta pidama päevikut. Ta jäädvustas oma elu peaaegu kümme aastat ja kirjutas kokku üle miljoni sõna. Tema päevikut peetakse Suurbritannia kõige kuulsamaks päevikuks ja Pepysi kõigi aegade suurimaks päevikupidajaks. Selle põhjusteks on tema ausus iseenda nõrkuste kirjeldamisel ja täpsus Briti igapäevaelu ja sündmuste jäädvustamisel. Ta kirjutas õukonna- ja teatrielust (sealhulgas oma armusuhetest näitlejatega), oma majapidamisest ja ka poliitilistest ja sotsiaalsetest juhtumistest. Ajaloolased kasutavad tema päevikut olulise ajalooallikana, et saada ettekujutust elust 17. sajandi Londonis. Ta kirjutas oma rahaasjadest, millal ta hommikul üles tõusis, milline oli ilm ja mida ta sõi. Kuna ta kirjeldas kõike detailselt, on võimalik saada hea ülevaade 1660. aastate Briti ülemkeskklassi inimeste igapäevaelust. Ta kirjutas ka olulistest muutustest ühiskonnas. Ta kirjeldas Charles II kroonimist ja monarhia restauratsiooni.
Ta ei kavatsenud oma päeviku sisu teistega jagada ja kasutas kirjutamiseks stenograafiat ning teisi krüpteerimisviise, eriti oma armusuhete kirjeldamisel. Ta kirjutas kõigest ausalt ja avameelselt oma armukadedusest, kahtlustest, tähtsusetutest muredest ja ka suhetest oma abikaasaga.
Ta lõpetas päeviku kirjutamise 1669, kuna tema nägemine halvenes ja ta kartis, et tuhmi valguse käes kirjutamine ei mõju sellele hästi. Oma viimastes kannetes kaalus ta võimalust lasta teistel dikteerimise järgi tema päevikut kirjutada, kuid see oleks rikkunud privaatsuse ja näib, et ta nii siiski ei teinud. Tema hirm oma nägemise kaotuse pärast oli alusetu ja ta elas veel 34 aastat, ilma et oleks pimedaks jäänud, kuid ei jätkanud kunagi päevikukirjutamist.
Kuigi päeviku sisust on selge, et ta ei kavatsenud seda avaldada, on näha, et Pepys tegi pingutusi selle säilimiseks. Ta köitis käsikirjalised lehed kuueks köiteks ja kataloogis need oma raamatukogus teiste raamatute seas. Tõenäoliselt kahtlustas ta, et tema päevik võib kunagi kedagi huvitada. Pepysi päevik avaldati esmakordselt 19. sajandil.
Agar.io

Agar.io (mõnikord Agario) on brauseripõhine pealtvaates mitmikmäng, mille loojaks on Redditi kasutaja Zeach.  
Mängus kontrollib mängija rakku, mida saab mänguväljal liigutada arvutihiirega. Eesmärgiks on enda rakku kasvatada. Selleks tuleb süüa mänguväljal tekkivaid värvilisi graanuleid või teiste mängijate juhitavaid rakke. Massi suurendamiseks tuleb süüa enda rakust väiksemaid rakke, kuid samal ajal hoiduda suurematest, mis raku hoopis ise ära sööks.
Poststrukturalism

Poststrukturalism (sama mis dekonstruktsionism) on alates 1970. aastatest strukturalismi arendavate ja arvustavate mõttesuundade ühisnimetus. Poststrukturalism on teoreetiliste arvamuste ja interdistsiplinaarsete tõlgenduste kriitilised käsitlused, mis kujunesid välja vastasseisust strukturalismiga alates 1960. aastatest Prantsusmaal.
Poststrukturalism pole ühtne metoodiline suund ega koolkond ega seostu ühegi autoriga (ükski autor pole end nii määratlenud). Seega on mõiste problemaatiline ning selle "sildi" asemel kasutatakse samaväärsena ka postmodernismi ja filosoofias dekonstruktsiooni mõisteid. Ameerikas hakati erinevaid poststrukturalismi teooriaid nimetama dekonstruktsionismiks, mille peapropageerija on Paul de Man Yale'i ülikoolis.
Mõistet "poststrukturalism" hakati 1970. aastatel kasutama ka feminismi, kirjandusteaduse ja postkolonialismi valdkondades.
Poststrukturalismi põhikujundajatena nimetatakse psühhoanalüüsist mõjutatud Pariisi semiootikakoolkonna liikmeid: semiootik Roland Barthes (1915–1980), filosoof ja võimuteoreetik Michel Foucault (1926–1984), psühhoanalüütik ja kultuuriteoreetik Julia Kristeva (snd 1941), psühhoanalüütik Jacques Lacan (1901–1981) ja Tzvetan Todorov. 
Poststrukturalismiga seostatakse ka järgmisi tunnustatud isikuid: filosoof ja sotsioloog Jean Baudrillard (1929–2007), filosoof ja ratsionalismikriitik Gilles Deleuze (1925–1995), dekonstruktsionismi rajaja filosoof Jacques Derrida (1930–2004), filosoof ja kirjandusteoreetik Jean-François Lyotard (1924–1998), psühhoanalüütik Felix Guattari (1930–1992), Luce Irigaray (snd 1930), Hélène Cixous. 
Poststrukturalismi põhisuundadena on nimetatud 
Nimetatud autoritele on kriitikud ette heitnud loodusteaduste ja empiiriliste andmete eiramist või vähest väärtustamist, äärmusrelativismi, püüdu lahendada eetilisi probleeme keele või semiootika tasandil, elitaarsust ja valgustusaja filosoofia katkestamist.
Dekonstruktsioon

Dekonstruktsioon (tarindi eemaldamine) on tekstis oleva tõlgendussüsteemi koost lahti võtmine, mis võimaldab ligi pääseda jutustuse vaikivate eelduste juurde.
Dekonstruktsioon oli Jacques Derridal tausta muutmine lugemistoimingus ja Roland Barthesil lugemisõpetus ehk sunnimehhanismideta kriitiline mõtlemine. Hiljem muutis Derrida dekonstruktsiooni mõtlemise mudeliks, mida kasutas filosoofiliste tekstide tõlgendamisel. Derrida arvates on sõnade ja keele süsteemis igavene tähenduste nihkumine ja teisenemine (vt erinewus). Niimoodi saab iga teksti lõputult tõlgendada. See pani aluse dekonstruktsionismile, milles pole ühtset kõikehõlmavat maailmavaadet.
J. Derrida, tõlkides Martin Heideggeri mõisteid (teosest "Olemine ja aeg") destruktsioon ("Destruktion") ja ülesehitus ("Abbau"), hakkas kasutama sõna dekonstruktsioon. Derrida pidas kaasaja filosoofia põhiülesandeks Euroopa senise maailmakäsituse ületamist. Dekonstruktsiooni eesmärk on kunstiliste, eetiliste, ajalooliste, ühiskondlike, poliitiliste või usuliste kontseptide, tähendusraamide, õigusnormide ja institutsiooni struktuuride muundamine avatuteks. Hiljem muutub sõna Derrida kõige levinumaks mõisteks (ja tõlgendamise meetodiks), mis on suunatud kõigile tähenduslikele süsteemidele või normidele.
J. Derridal tähendas dekonstruktsioon vastandite ("opositsioonide" või "binaarsete opositsioonide") ületamist, st vastanduvad (konfliktsed) mõisted nagu olemus(substants)/vorm; subjekt/objekt, meeleline/mõistuslik; keha/intellekt; loodus/kultuur; ruum/aeg; aktiivsus/passiivsus; teooria/praktika; kõne/kiri jne tuleb eemaldada konfliktne ja alistav struktuur. Vägivaldne vastandus või hierarhia asendatakse rahulikult koosolevaga. Mõistete dekonstruktsioonil avanevad mõtlemise uued võimalused. Enam pole vajalik neid mõisteid tõlgendada vana vastanduse raamides.
Dekonstruktsionism

Dekonstruktsionism on Jacques Derrida dekonstruktsioonil kui erinevuse mängu kasutamisel rajanev tänapäeva filosoofia mõttemuster. Dekonstruktsionism on teksti avatud käsitlus, kindla struktuuri või keskpunkti puudumine; tähenduste, väidete ja mõistete ebapüsivus (strukturalismis oli vastupidi). Dekonstruktsionistid peavad kõiki mõttemustreid tõlgendusteks ja mingit ainulist tõde pole. Kõikehõlmavust (totaalsust) tähistavad sõnad asendati paljususe, erinevuse ja erisugususe mõistetega. Dekonstruktsionism algas Jacques Derrida tekstikriitikast ja Roland Barthesi lugemisõpetusest, aga lähtus varasemast Friedrich Nietzsche ja Sigmund Freudi hoiakumuutustest.
Dekonstruktsionism algas Jacques Derrida ettekandest "Struktuur, märk ja mäng humanitaarteaduste diskursuses" Ameerika Ühendriikides 1966. aastal. J. Derridast alguse saanud tekstide, märkide ja märgisüsteemide tõlgendamise mängu või menetlust hakkasid kasutama ka teised mõtlejad. Dekonstruktsiooni eesmärk on vabaneda mõistekesksusest (logotsentrismist), sellisest mõtlemisest (idealismist), mille tipp oli Hegeli filosoofia.
1960. ja 1970. aastatel algas võimas mõttesuund, mis tõukus Claude Lévi-Straussi ja Jacques Lacani strukturalistlikest teooriatest. Uuel mõttesuunal oli algul palju nimetusi. Dekonstruktsionism kujunes Ameerika ülikoolides poststrukturalismi rööpnimetuseks strukturalismijärgsete prantsuse mõtlejate kohta. Tänapäeva filosoofias on ühe võimalusena pakutud poststrukturalismi ja postmodernismi nimetuste asemel ühisnimetajana ka dekonstruktsionismi.
Kõik dekonstruktsionistlikud mõtlejad on väga isikukesksed: ühelt poolt nende autorite kesksed, kes kirjutavad (Derrida, Ernesto Laclau, Julia Kristeva), teiselt poolt nende autorite kesksed, keda ümber mõtestatakse (Marx, Freud, Nietzsche, de Sade).
Diskursuseteooria

Diskursuseteooria rajaneb lauseteooria neljal osal: aeg, kõneleja, millest kõneldakse ja kellele kõneldakse. Need osad moodustavad keelesündmuse ehk diskursuse.
Ernesto Laclau poliitiline diskursuseteooria on esitatud teoses "Hegemoonia ja sotsialistlik strateegia" (1985).
Michel Foucault' diskursuseteooria on essees "Diskursuse kord" ja teoses "Teadmise arheoloogia". Iga ajastu poolt on määratud reeglite kogum, milles arutlus toimub. Foucault' diskursus tähendab, et vestlus toimub alati mingi ideoloogia raamides. Ajalugu on vapustuste jada, milles vahelduvad diskursuse eri vormid. Foucault' diskursuseteoorias on esikohal võimusuhted. Võim läbib kogu ühiskonda ja võim on loov. Teda huvitab, kuidas lausungites (või institutsioonides, tehnikates jms) moodustuvad reeglid ja toimib võim. Foucault väidab, et humanitaar- ja sotsiaalteaduse harud loovad oma tõe või oma tegelikkuse.
Kaasani metroo

Kaasani metroo (vene "Казанский метрополитен", tatari "Казан метросы, Казан метрополитены") on metroo Venemaal Tatarstani Vabariigis Kaasanis.
Metroo avati 27. augustil 2005 linna 1000. aastapäeva puhul. Praegu on valmis üks 16,7-kilomeetrine 11 jaamaga metrooliin.
2023. aastal teenindati Kaasani metroos 35,5 miljonit reisijat (üle 130 000 päevas).
Tulevik.
Edaspidi on plaanis ehitada linna metroovõrku veel kolm liini. Aastaks 2018 peaks olemasolevale Tsentralnaja liinile lisanduma Azinsko-Savinovskaja liin ning hiljem veel Privolžskaja ja Zanoksinskaja liin. Sellele lisaks on plaanis üks linnasisene rongiliin ümber ehitada maapealseks metrooliiniks.
Ingrid Ulst

 
Ingrid Ulst (sündinud 26. märtsil 1977 Tartus) on eesti kultuurikorraldaja, lavastaja ja näitleja. 
Ta on Alle-Saija Teatritalu asutaja ja loovjuht. Aastatel 2022–2025 õppis Polygoni Teatrikoolis näitleja- ja lavastajaõppes (kursuse juhendaja Tamur Tohver), mille lõpetas mais 2025 (kursuse lõpulavastus "Maitse Inglid"). Ingrid on kirjutanud näidendeid, dramatiseeringuid, lasteraamatuid, luulet, muusikat ja laulusõnu. Alates 2024. aastast tegutseb ka loomingulises koosluses Laululappijad koos muusikute Annika Rahnu ja Aivar Natusega.
2016. aastal asutas ta koos tsüstilist fibroosi põdeva näitekirjaniku ja lavastaja Janno Puusepaga MTÜ Janno Puusepa Fond, eesmärgiga aidata kaasa raskeid ravimatuid haigusi (nt tsüstiline fibroos, ALS, PLS) põdevate inimeste praktiliste ja tervishoiuga seotud vajaduste katmisele, mida riiklik süsteem ei toeta (näiteks energiarikaste toitesegude ja sonditoitude soetamine haige normaalse kehakaalu säilitamiseks) ning panustada haigete ja omastehooldajate kogemusnõustamisse. 
Aastatel 2019–2024 oli Ingrid Ulst ka suurfilmi "Tõde ja õigus" võttepaika rajatud Filmi Vargamäe külastuskeskusetegevjuht.
Pimen (Moskva patriarh)

Pimen (vene keeles "Пимен"; kodanikunimega Sergei Mihhailovitš Izvekov, vene keeles "Сергей Михайлович Извеков"; 23. juuli (vkj 10. juuli) 1910 Kobõlino, Kaluga kubermang – 3. mai 1990 Moskva) oli Vene Õigeusu Kiriku vaimulik, aastatel 1971–1990 Moskva ja kogu Venemaa patriarh.
Elulugu.
Ta sündis mehaanik Mihhail Izvekovi ja tema abikaasa Pelageja peres. Tulevane patriarh omandas hariduse keskkoolis, laulis varateismelisena kirikukooris ja osales jumalateenistustel piiskoppide hüpodiakonina. 
Pärast kooli lõpetamist sõitis ta 1925. aastal Moskvasse, astus Sretenski kloostrisse ja juhatas koore mitmes Moskva kirikus. 1927. aastal pühitseti ta mungaks Pimeni nime all, vaga Pimen Suure auks.
16. juulil 1930 pühitses Zvenigorodi ülempiiskop Filipp (Gumilevski) ta munkdiakoniks ja 12. jaanuaril 1931 munkpreestriks.
1932. aastal kutsuti ta kaheks aastaks aega teenima Tööliste ja Talupoegade Punaarmee ühte väeossa Valgevenes. 
Järgnevate aastate kohta kuni 1945. aastani puuduvad ametlikes biograafiates igasugused andmed. Öeldakse vaid, et sõja lõppedes oli munkpreester Pimen Rõõmukuulutamise katedraali vaimulik Vladimiri oblasti Muromi linnas. 
Ühe versiooni järgi ta deserteerus ja elas võltsitud dokumentidega Moskvas; mõisteti deserteerumise eest vangi ja kandis karistust kuni 1941. aasta sügiseni Moskva-Volga kanali ehitusel ning oli asumisel Usbeki NSV-s. 1944. aastal saadeti ta 10 aastaks Vorkutasse asumisele. Ta vabanes 1945. aastal amnestiaga seoses Saksamaa üle saavutatud võiduga.
Teise versiooni järgi vahistati ta 1934. aastal kiriku ja riigi lahutatuse seaduse rikkumise eest. Talle mõisteti kolm aastat vabadusekaotust. Kandis karistust Moskva-Volga kanali ehitusel. Pärast karistusaja lõppu 1937. aastal saadeti administratiivkorras asumisele Andijoni linna Usbeki NSV-s, kus juhtis kuni Suure Isamaasõja alguseni sanitaarharidusmaja. 1941. aasta juunis kutsuti armeesse ja teenis 702. laskurpolgus Lõuna- ja Stepirindel.
Aime Maripuu

Aime Maripuu (1960. aastani Aime Kõrma, kodanikunimi 1974. aastast Aime Prand; sündinud 25. detsembril 1934 Tallinnas) on eesti kirjanik. 
Aime Maripuu sündis müüja perekonnas. 1953. aastal lõpetas ta Tallinna 10. Keskkooli ja 1958. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi elektriinsenerina. Töötas 1958–1963 Eesti Tööstusprojektis ja 1963–1986 Energiavõrkude Projekti Eesti osakonnas inseneri ja projekteerijana.
Esimene lastejutt ilmus ajakirjas Täheke 1966. aastal, esimene novell Loomingus 1967. aastal. Aime Maripuu on kirjutanud ka kuuldemänge.
Johannes Linnankoski

Johannes Linnankoski (kodanikunimega Vihtori Johan Peltonen; 18. oktoober 1869 Askola – 10. august 1913 Helsingi) oli soome kirjanik. Tema kuulsaim teos on romaan "Laul tulipunasest lillest", mis ilmus 1905. aastal.
Ta õppis aastatel 1877–1882 Askolas rahvakoolis. Seejärel töötas ta parvepoisina Porvoonjõel. Aastatel 1888–1890 õppis ta Jyväskyläs õpetajate seminaris (kuid ei lõpetanud seda). Seejärel töötas ta novembrini 1891 Werner Söderströmi kirjastuses, misjärel läks armeeteenistusse. Sõjaväeteenistuses oli ta algul kirjutaja, hiljem velskri õpilane. Samuti tegi ta kaastööd ajalehele Suometar ning õppis saksa, rootsi ja taani keelt.
2015. aasta toidumürgistuse puhang Filipiinidel

2015. aasta toidumürgistuse puhang Caragas on toidumürgistuse puhang, mis algas 2015. aasta 10. juulil Caraga piirkonnas Filipiinidel. Toidumürgistus kujunes erinevas vanuses koolilastel ja nende õpetajatel teatud puuviljakompvekkide (durianikommid) söömise tagajärjel. Haigestus 1925 õpilast, kellest 66 raskelt.
Caraga piirkonnas Surigao del Suri provintsis Tandagi, Cagwaiti, Tago, Bayabase, Marihatagi, Tagbina, San Agustini, Carrascali, Cortese ja Madridi linnas vajasid õpilased oksendamise, iivelduse, peapöörituse, kõhu- ja peavalu tõttu esmaabi. 
Mõned lapsed tundsid end alates 10. juulist 2015 halvasti juba mõne minuti möödudes kommide, mille maitseosa moodustasid durian, mangostan ja mango, söömisest. Puhang on klassifitseeritud toidumürgistuseks.
FDA teatel osutusid kommiproovid positiivseks bakteri "Staphylococcus aureus" suhtes.