tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kadett (vanuseklass)

Kadett on mõnel spordialal vanuseklass, kuhu kuuluvad harilikult 14–16-aastased sportlased.
See on vanuseklass näiteks vehklemises, judos, maadluses, vibulaskmises, lauatennises.
Annone (elevant)

Annone (umbes 1510 – 8. juuni 1516) oli Portugali kuninga Manuel I poolt kroonimisel paavst Leo X-le kingitud valge India elevant, kes kandis Portugalis nime Hanno. Annone saabus Rooma 1514. aastal ning temast sai peagi paavsti lemmikloom. Annone suri kaks aastat hiljem tüsistustesse, mis tekkisid looma kõhukinnisuse ravil kullaga rikastatud lahtistiga.
Norwegian Star

Norwegian Star on ettevõttele Norwegian Star Limited kuuluv ristluslaev, mis on ehitatud 2001. aastal Meyer Werfti tehases Papenburgis Saksamaal.
Norwegian Star on Dawn-klassi laev, ta sõsarlaevad on Norwegian Dawn, Norwegian Jewel, Pride of Hawaii, Norwegian Pearl ja Norwegian Gem. Laeva käitab laevakompanii Norwegian Cruise Line.
Ajalugu.
Laev tehases pandud nimega SuperStar Libra ja numbriga 648 telliti Star Cruisese jaoks Saksamaalt Meyer Werfti laevatehaselt Papenburgis. Kiil pandi 23. juunil 2000, laev lasti vette 6. juulil 2001. 31. oktoobril 2001 anti valmis laev laevakompaniile üle. Laeva ehitamine maksis kolmveerand miljardit Saksa marka. Laev ristiti 17. novembril 2001 Miamiis, ristiema on Miss America 2001 Angela Baraquio. 19. novembril 2001 asus Norwegian Star oma esmareisile Miamist Los Angelesse.
2013. aasta seisuga sõitis Norwegian Star Euroopas ja reisid väljusid Kopenhaagenist. Laev sõidab Bahama lipu all. Kodusadam on Nassau.
Johannes Heesters

Johan Marius Nicolaas Heesters (5. detsember 1903 Amersfoort, Holland – 24. detsember 2011 Starnberg, Saksamaa) oli näitleja ja laulja. 
Tema lavakarjäär algas 1921. aastal ja filminäitlejakarjäär 1924. aastal filmiga "Hollandi tsirkus" ("Cirque hollandais") ning kestis surmani. Alates 1930. aastate keskpaigast oli ta peaaegu eranditult tegev saksa keeleruumis, kus oli tuntud peamiselt näitlejana.
Noorus.
Heesters sündis Hollandis pere neljast pojast noorimana. Tema isa Jacobus Heesters (1865–1946) oli kaubareisija ja ema Geertruida Jacoba van den Heuvel (1866–1951) oli koduperenaine. 
Heesters, kes elas lapsena aastaid Baierimaal vanaonu juures, valdas vabalt saksa keelt. 16-aastaselt otsustas ta saada näitlejaks ja lauljaks ning hakkas võtma hääletunde. Ta pühendus Viini operetile ja debüteeris Viini laval 1934. aastal Carl Millöckeri kolmevaatuselises operetis "Kerjusüliõpilane" ("Der Bettelstudent").
Elu Saksamaal.
Heesters kolis 31-aastaselt 1935 oma perekonnaga alaliselt Saksamaale. 
Saksamaal esines Heesters Adolf Hitlerile ja külastas Dachau koonduslaagrit, mis muutis ta Hollandis paljudele vastumeelseks. Joseph Goebbels lisas Heestersi Saksa Riigile eriti vajalike kultuuritegelaste nimekirja (Gottbegnadeten list), kes olid vabastatud sõjaväeteenistusest. Heesters oli loendis ainus välismaalane, kõige kauem elanu ja viimasena ellujäänu.
Heesters annetas natsionaalsotsialistliku Saksamaa relvatööstusele raha. See tekitas 1970. aastate lõpus ühiskonnas suurt pahameelt. Heesters eitas ise alati raha annetamist, ehkki see on dokumentaalselt hästi tõendatud.
Heestersi sõprade seas oli mitmeid kõrgeid riigiametnikke ja SS-ohvitsere, ta esines sageli Hitlerile ja Göringile ning oli Hitleri lemmiknäitleja. Heesters jätkas esinemist Saksa sõjaväelastele nende laagrites ja kasarmutes kuni teise maailmasõja lõpuni. Tõendusmaterjalist hoolimata eitas Heesters ise siiski alati koonduslaagrite külastamist.
Eraelu.
Heestersil oli esimese abikaasa Louisa Ghijsiga, kellega ta abiellus 1930. aastal, kaks tütart. Pärast abikaasa surma 1985. aastal abiellus ta 1992. aastal uuesti. Heestersi teine abikaasa Simone Rethel (sündinud 1949) on Saksa näitleja, kunstnik ja fotograaf. Tema noorem tütar Nicole Heesters ja ka tütretütar Saskia Fischer on saksa keeleruumis tuntud näitlejad.
1. jaanuaril 2008 kukkus ta Tiroolis oma suvilas mõneastmelisest trepist alla ja murdis kaks roiet.
Detsembris 2010 teatas 107-aastane Heesters, et on tänu oma 61-aastasele abikaasale loobunud suitsetamisest: "Tegin seda armastuse, oma imelise naise nimel. /.../ Peaksin tema jaoks olemas olema nii kaua kui võimalik."
Ta haigestus äkki ja raskelt 29. novembril 2011 ning toimetati palavikuga haiglasse, kus talle paigaldati südamerütmur ning kust ta lubati nädal hiljem pärast taastumist koju. 17. detsembril pidi ta taas haiglasse minema, kus ta sai insuldi ja suri samas sama aasta jõululaupäeval.
Akademik Šokalski

Akademik Šokalski on väike ristluslaev, mis kuulub Venemaa riigile ja mida käitas Austraalia kruiisifirma Aurora Expeditions.
Laev ehitati Soomes Turus Valmetin Oy Laivateollisuus Ab laevatehases kui Akademik Šuleikin-klassi uurimislaev 1982. aastal. Laevale tehasenumbriga 343 pandi kiil 2. novembril 1981 ja see võeti kasutusele 30. oktoobril 1982. Laev sai nime jälle Vene ja Nõukogude okeanograafi ja kartograafi Juli Šokalski auks. Esimest NSVL Teaduste Akadeemia uurimislaeva Akademik Šokalski oli Arktika vetes Novaja Zemlja kirderanniku ääres 27. juulil 1943 tulistanud ja selle uputanud Saksa allveelaev U 255. 
Vahejuhtumid.
2013. aasta detsembris Bluffist Antarktikasse teel olnud Akademik Šokalski jäi paar miili enne sihtpunkti ning umbes 100 meremiili Prantsuse baasist Dumont D'Urville'ist idas jäävangi. Laeva pardal oli 52 reisijat ja 22 venelasest meeskonnaliiget. Abiks kiirustas kolm laeva: Xuelong, Aurora Australis ja L'Astrolabe. Raskete jääolude tõttu jäi Xuelong ise jäävangi ristluslaevast Akademik Šokalski umbes 6 meremiili kaugusel. L'Astrolabe pööras tagasi. Aurora Australis jõudis uurimislaevast Akademik Šokalski kümne meremiili kaugusele, kuid pööras tagasi ja viibis lahtises vees Vene laevast 18 meremiili kaugusel. 2. jaanuaril 2014 Xuelong kasutas oma kopterit reisijate evakueerimiseks Akademik Šokalskilt Aurora Australisele. 8. jaanuaril 2014 jõudis Akademik Šokalski iseseisvalt jäävabasse piirkonda.
Lepapuravik

Lepapuravik ("Gyrodon lividus") on vahelikuliste sugukonda lepapuraviku perekonda kuuluv söögiseen. Euroopas on see lepapuraviku perekonna ainuke liik.
Levila ja kasvukohad.
Lepapuravikku võib Eestis leida niisketes ja lodustuvates lepikutes, nii hall- kui ka sanglepikutes.
Lepapuravik on väga sage ja kasvab suurte kogumikena augustist oktoobrini.
Välimus.
Lepapuraviku kübara värv on hele-kollakaspruun kuni määrdunudkollane. Kübara servaosas on tihti seen peaaegu valge. Kübaraid esineb kumeratest lamedateni, need on kleepuvalt limased ning läbimõõduga kuni 15 cm.
Lepapuraviku torukesed on noorelt helekollased, seejärel kuldkollased ning lõpuks pruunikad. Torukesed on pikalt seenejalale laskuvad ja 2–5 mm pikad. Kübaralihast on nad väga halvasti eraldatavad.
Lepapuraviku jalg on kübara värvusega, nõrgalt sametjas või kiuline. Katsumisel muutub veidi sinakaks, kiudude kriimustamisel kohe pruuniks. Ta on 3–10 cm kõrge ja 0,5–2 cm paks. Kujult on jalg silinderjas või alusel ahenev, sageli kõverdunud.
Seeneliha on õhuke ja kahvatukollase värvusega. Jalas ja torukeste all on seeneliha tumedam.
Lepapuraviku eosed on laiellipsoidsed, 4–8 μm pikad ja 3–5 μm laiad. Eospulber ookerjas kuni ookerpruunikas.
Kasutamine.
Lepapuravik on söögiseen, kuigi võrdlemisi madala kvaliteediga. Söödav noorelt ja värskelt, vanemad viljakehad on suure limasuse ja pehme ning õhukese seeneliha tõttu kõlbmatud.
Tartu Ülikooli sümfooniaorkester

Tartu Ülikooli sümfooniaorkester (TÜSO) on Tartu Ülikooli juures tegutsev harrastajate sümfooniaorkester. Selle liikmeteks on peamiselt Tartu Ülikooli üliõpilased.
Orkester alustas tegevust enne teist maailmasõda, 1930. aastatel oli dirigendiks V. Vadi. Sõja ajal tegevus peatus ning taastati 1955. aastal Harald Kerese eestvedamisel. Sellal olid dirigendid Igor Graps, Ago Russak ja põhidirigent Aadu Regi; orkestrantide seas olid Alo Ritsing (tšello), Harald Keres (flööt) ja Kaljo Mitt (kontrabass). Esimene avalik esinemine toimus 26. mail 1956. Orkester esines ka 8. juulil 1956 esimesel Balti üliõpilaslaulupeol Gaudeamus Tartus Kassitoome orus, saates üht koori Evald Aava ooperist "Vikerlased". 1950. aastate lõpus tegevus siiski hääbus.
Praeguse TÜSO eelkäijana on mainitud ka 1986–1991 tegutsenud Tartu Riikliku Ülikooli kammerorkestrit (dirigendid Toomas Kapten ja Andres Heinapuu, kontsertmeister Koidu Jürisoo). Kolm tollast orkestranti olid ka nüüdse sümfooniaorkestri loomise juures.
Tartu Ülikooli sümfooniaorkester kutsuti taas ellu Tartu Üliõpilasmaja juhatuse esimehe Kulno Kungla algatusel 2009. aastal, avaesinemine toimus ülikooli aktusel 1. detsembril 2009. Sellest ajast on peadirigent Lauri Sirp. Orkestri kontsertmeister on Andri Annus. Ülikooli sümfooniaorkestri sõprusorkester on Tampere Ülikooli sümfooniaorkester.
Mr. Lawrence

Mr. Lawrence (algselt Merry Christmas Mr. Lawrence) on 1990. aastate alguses Mihkel Raua loodud ansambel, mis tegutses 2000. aastani.
Kokku ilmus bändil 4 stuudioalbumit ja üks kogumik album. Neist esimene "Graffity Revolution" (1990) anti välja nime alt "Merry Christmas Mr. Lawrence". Esimene "Mr. Lawrence" nime alt välja antud album ilmus 1993. aastal.
Hilisemalt on bänd kokku tulnud üksikuteks esinemisteks, nagu näiteks 2007. aasta Rabarockil ja 2021. aasta Eesti Laulul, kus esineti vaheesinejana. Aastal 2021 ilmus ka uus versioon loost "Annabel".
Braunschweigi vabariik

Braunschweigi vabariik () oli pärast Braunschweigi hertsogkonna lõpetamist Novembrirevolutsiooni käigus (1918–19) moodustatud vabariik. See oli Saksa Riigi liidumaa Weimari vabariigi ja Kolmanda Riigi ajal.
Ajalugu.
8. novembril 1918 sunniti viimane Welfi soost hertsog Ernst August tagasi astuma ja ta läks eksiili. Kaks päeva hiljem kuulutasid Saksamaa Sõltumatu Sotsiaaldemokraatliku Partei (USPD) aktivistid välja "Braunschweigi Sotsialistliku Vabariigi". Siiski ületasid neid esimestel parlamendivalimistel 6. detsembril 1919 sotsiaaldemokraadid (SPD), kes said 27,7% antud häältest. Mõlemad parteid moodustasid koalitsioonivalitsuse, mis nihutas riigi konstitutsiooni parlamentaarse vabariigi suunas. Järgnenud kommunistliku Spartakusbundi juhitud ülestõus Braunschweigis suruti Georg Ludwig Rudolf Maerckeri juhitavate "Freikorps" vägede abiga maha.
Aastal 1922 kaotas SPD/USPD valitsus enamuse, misjärel sotsiaaldemokraadid moodustasid koalitsiooni liberaalse Saksa Demokraatliku Partei (DDP) ja Saksa Rahvaparteiga (DVP). Pärast 1924. aasta valimisi juhtis DVP mitme rahvuslik-liberaalse ja parem-tiiva partei koalitsioonivalitsust, nende seas Natsionaalsotsialistlik Vabadusliikumine, keelustatud Natsionaalsotsialistliku Saksa Töölispartei (NSDAP) asendaja. 1930. aasta valimistel sai NSDAP 22,9% antud häältest, pärast mida sai natsi-poliitik Anton Franzen siseministriks, talle järgnes aastal 1931 parteikaaslane Dietrich Klagges.
Klagges aitas oktoobris 1931 korraldada antidemokraatlikku Harzburgi rinnet ja eriti endise Austria kodaniku Adolf Hitler naturaliseerimist, kes soovis kandideerida 1932. aasta Saksamaa presidendivalimistel. Pärast esimese katse saavutada ametiaeg Braunschweigi Tehnikaülikooli juures häbiväärset ebaõnnestumist jõudis Klagges aastal 1932 lõpuks Hitleri nimetamiseni avalikuks tegelaseks Braunschweigi delegatsiooni juures Riiginõukogus Berliinis, mis andis talle Saksa kodakondsuse. Pärast natside võimuhaaramist sai Klaggesist 6. mail 1933 Braunschweigi minister-president, kuigi ta pidi tunnistama "Reichsstatthalter" Wilhelm Friedrich Loeperi ülemvõimu, kelle ametkond loodi seoses natside "Gleichschaltung" protsessiga.
12. aprillil 1945 hõivasid Ameerika väed Braunschweigi ja kukutasid natsivalitsuse. Aastal 1946 liideti Braunschweigi territoorium Briti okupatsioonitsoonis koos endise Preisi Hannoveri provintsi ning Oldenburgi ja Schaumburg-Lippe Vabade Riikidega äsjaloodud Alam-Saksi liidumaaga, samas said mõned idapoolsed eksklaavid (peamiselt Blankenburgi ja Calvörde ümbruses) Nõukogude-administreeritava Saksi-Anhalti osaks.
Braunschweigi juhid.
Reichsstatthalter.
Reichsstatthalter Anhalti ja Braunschweigi jaoks (peakorter Dessaus)
Jaak Rosenbaum

Jaak Rosenbaum (1. november (ukj) 1871 Kõo vald, Viljandimaa, Liivimaa – 2. aprill 1925 Solovetsi Eriorstarbeline laager, Arhangelski oblast, NSV Liit) oli Venemaa Keisririigi ja Eesti ohvitser.
Jaak Rosenbaum sündis 1871. aastal Viljandimaal Kõo vallas, lõpetas 1901. aastal Vilno sõjakooli ja teenis pärast seda 179. Ust-Dvinski polgus roodu- ja pataljonikomandörina ning polguülema abina.
Kapten Jaak Rosenbaum osales Esimeses maailmasõjas ning teda autasustati 1914. aastal Georgi mõõgaga.
1917. aasta suvel ülendati Jaak Rosenbaum polkovnikuks. 
1917. aastal Eesti rahvusväeosade formeerimise ajal tuli Rosenbaum tagasi Eestisse ning määrati Eesti Tagavara Jalaväepataljoni ülemaks, kellena tegutses kuni 1918. aastani. 
1918. aasta aprillis siirdus Rosenbaum Venemaale, kus võttis osa Venemaa kodusõja lahingutest. Osales sõjategevuses Volgamaal ja Siberis Valgekaartlike armeede koosseisus, Volga rahvaarmees, siis admiral Koltšaki vägedes ning lõpuks parun Roman Ungern von Sternbergi väesalgas, teenides muuhulgas 7. Hvalõnski kütipolgu ülemana. 
Kodusõja lõppedes Rosenbaum vangistati Nõukogude tšekaa poolt ning saadeti Solovetsi laagrisse Valge mere ääres, kus ta sunnitöölaagri haiglas 2. aprillil 1925 suri.
August Mälgu novellipreemia

August Mälgu novellipreemia oli Tallinna Haabersti linnaosa valitsuse antav auhind. August Mälgu järgi nime saanud novellivõistlust korraldati aastatel 1996–2000.
Land Hannover

Land Hannover oli liidumaa Loode-Saksamaal. See eksisteeris endise Preisimaa liidumaa lõpetamise ja Alam-Saksi liidumaa asutamise vahel aastal 1946 ja pidas ennast aastal 1866 Preisimaa poolt annekteeritud Hannoveri kuningriigi järglaseks, nagu on näha ka riiklikest sümbolitest. Pärast Alam-Saksimaa allutamist Hannoverile mitme väiksema liidumaa liitmisega jätkas Alam-Saksimaa Hannoveri sümbolite kasutamist.
Geograafia.
"Land Hannover" kattis endise Hannoveri kuningriigi territooriumi ilma nende osadeta, mis jäid Nõukogude okupatsioonitsooni. Seega sisaldab see suurema osa tänapäevasest Alam-Saksimaast.
Ajalugu.
Pärast Teist maailmasõda asutati "Land Hannover" Briti sõjaväelise valitsuse regulatsiooniga nr. 46 23. augustist 1946 "mis puudutab endise Preisimaa liidumaa provintside lõpetamist Briti okupatsioonitsoonis ja nende taasloomist sõltumatute liidumaadena". Selle esimene peaminister oli Hinrich Wilhelm Kopf.
Kuid 23. novembril 1946 kiitis Briti sõjaväeline valitsus heaks uue Alam-Saksi liidumaa loomise, ühendades Saksa juhtide õhutusel "Land Hannoveriga" Braunschweigi, Oldenburgi ja Schaumburg-Lippe. Hinrich Wilhelm Kopf arutas ka teisi Alam-Saksi liidumaa territoriaalseid võimalusi, sealhulgas Bremen ja Ostwestfalen-Lippe. 
Välja arvati Braunschweigile kuulunud idaalad, sealhulgas Blankenburgi kreis ja Calvörde eksklaav, samuti Helmstedti kreis, mis jäid Nõukogude tsooni ja ühendati Saksi-Anhalti liidumaaga, ning Hannoveri "Amt Neuhaus", mis samuti asus Nõukogude-okupeeritud territooriumil ja ühendati Alam-Saksimaaga aastal 1993.
The College Enquirer

The College Enquirer on Tallinna Inglise Kolledži ajaleht.
Ajaleht ilmub alates 1996. aasta märtsist.
Aastast 2021 on ajalehe peatoimetaja Karl Erich Sooaru.
Eesti Vabadussõjas osalenud väeosade loend

Siin on loetletud aastatel 1918–1920 Eesti Vabadussõja lahingus osalenud väeüksused.
Soomusrongide Divisjon (20. veebruarist 1919), hiljem Soomusrongide Diviis
Eesti Rahvavägi.
Soomusväed.
Laiarööpmelised soomusrongid.
Laiarööpmeliste soomusrongide tegevust koordineerisid kapten Karl Parts ja kapten Anton Irv.
Kitsarööpmelised soomusrongid.
Kitsarööpmeliste soomusrongide tegevust koordineeris kapten Albert Peters. 
Liitlasväed.
Läti.
15. juulil 1919 algas kolme Läti diviisi formeerimine: Kurzeme, Latgale ja Vidzeme diviis.
Metskalkun

Metskalkun ("Meleagris gallopavo") on maailma suurim ja raskeim kanaline, kuuludes Põhja-Ameerika faunasse. Ta kuulub kodustatud kalkuniga samasse liiki. 
Toitumine.
Metskalkunid on omnivoorid. Nende toiduks on puuvõrsed, putukad, marjad, seemned ja ka kahepaiksed. 
Kalkunipopulatsioonid võivad kasvada väga suureks ja tihedaks nende võime tõttu süüa eri päeva osadel erinevaid toite. 
Eluviis ja paaritumine.
Metskalkunid on polügaamsed, paaritudes võimalikult paljude emastega. Paaritumine kestab märtsist aprillini. See kõik toimub veel siis, kui linnud on parvena talvituspaikades.
Kui paaritumine on läbi, otsivad emased endale sobiva pesakoha. Pesad on madalad lohud maapinnas, täidetud peenikeste puuokstega. Mune on harilikult 10–14, tavaliselt munetakse 1 päevas. Välja hautakse need vähemalt 28 päevaga.
Pojad on algul kollakad, pruunide triipudega. Hiljem omandavad need kalkunitele omase läikivmusta tooni.
Arvukus.
Metskalkunite arvukus on alates 20. sajandist pidevalt kasvanud.
Roberto Balado

Roberto Balado Méndez (15. veebruar 1969 Jovellanos, Matanzase provints, Kuuba – 2. juuli 1994 Havanna) oli Kuuba poksija. 
Balado oli kokku neljakordne Kuuba meister üliraskekaalus (üle 91 kg) aastatel 1990, 1991, 1993 ja 1994.
Balado võitis üliraskekaalus (üle 91 kg) 1992. aasta Barcelona olümpiamängude poksivõistlustel kuldmedali ja tuli olümpiavõitjaks. Ta sai nendel olümpiamängudel parima tehnikaga poksijale mõeldud Val Barkeri karika.
Balado võitis üliraskekaalus (üle 91 kg) kuldmedali ja tuli maailmameistriks 5. maailmameistrivõistlustel (Moskva, 1989), 6. maailmameistrivõistlustel (Sydney, 1991) ning 7. maailmameistrivõistlustel (Tampere, 1993).
Balado sai surma liiklusõnnetuses raudteeületuskohas Havannas. Ta oli parasjagu oma tippkarjääri alguses – ta oli alles 25-aastane, aga juba neljakordne Kuuba meister, olümpiavõitja ja kolmekordne maailmameister – temast oodati kuulsa Kuuba poksija Teófilo Stevensoni saavutuste kordamist või isegi ületamist.
Kalkunlased

Kalkunlased on sugukond kanaliste seltsis, kuhu kuulub vaid üks perekond ("Meleagris") ja kaks liiki:
Sugukonna levila piirdub Põhja- ja Kesk-Ameerikaga.
Élysée leping

Élysée leping oli 22. jaanuaril 1963 Élysée palees Lääne-Saksamaa ja Prantsusmaa vahel sõlmitud koostöö ja sõpruse kokkulepe.
Lepingu sõlmimisele eelnes konverents 21. ja 22. jaanuaril, mil kohtusid mõlema riikide esindajad. Kokkuleppega sooviti parandada koostööd välisasjade, riigikaitse ja haridusalastes küsimustes, niisamuti sooviti leppega tähistada Saksamaa ja Prantsusmaa leppimist peale sajanditepikkusi sõdu.
Dokumendi allkirjastasid Lääne-Saksamaa liidukantsler Konrad Adenauer ja Prantsusmaa president Charles de Gaulle.
Neetute kuninganna

"Neetute kuninganna" ("Queen of the Damned") on 2002. aastal valminud Ameerika Ühendriikide vampiirifilm, mis põhineb Anne Rice'i romaanisarja "Vampiirikroonikad" teisel ning kolmandal osal.
Filmi režissöör oli Michael Rymer. Filmis mängivad Stuart Townsend, Aaliyah (oma viimases filmirollis), Marguerite Moreau, Vincent Pérez ja Lena Olin.
Patroklos

Patroklos (vanakreeka keeles Πάτροκλος, ladinapäraselt "Patroclus") on vanakreeka mütoloogias Menoitiose poeg, Achilleuse sõber, kes võitles Trooja sõjas.
"Iliases" kirjeldatakse seda, kuidas Achilleus, kellelt Agamemnon on ära võtnud saagiks saadud orjatar Briseisi, keeldub sõjas võitlemast. Ta nõustub siiski sellega, et Patroklos läheb tema turvistikku kandes lahingusse, näidates nii vaenlasele, et Achilleus on oma vihast loobunud ja uuesti sõdima asunud. Patroklos ei võta kuulda Achilleuse manitsust taanduda niipea, kui laevad on ohust päästetud, vaid tormab võitlusse Trooja müüride alla, langedes seal Trooja kangelase Hektori käe läbi. Ta jõudis tappa 53 vaenlase võitlejat.
Patroklose surnukeha kaitsesid lahinguväljal Odysseus ja Aias. Achilleus leinas oma parimat sõpra, tõotas Hektorile kättemaksu ning naasis sõtta. Kahevõitluses Hektoriga tappis ta tolle ning rüvetas tema laipa vankri taga lohistades. 
Achilleus keeldus hulk aega Patroklost matmast, kuni talle ilmus tolle vaim, kes käskis vajalikud rituaalid sooritada, et ta pääseks Hadesesse. Patroklose matustel ohverdas Achilleus tuleriidal lisaks ohvriloomadele 12 noort troojalast.
Patroklose auks korraldas Achilleus sportmängud, mida kirjeldab "Iliase" 23. laul. See on varasemaid viiteid spordile vanakreeka kirjanduses.
Giovanni Benvenuti

Giovanni Benvenuti (26. aprill 1938 Isola d'Istrias Itaalia (praegu Izola, Sloveenia) – 20. mai 2025) oli Itaalia poksija ja näitleja.
Benvenuti oli kokku viiekordne Itaalia meister: II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) 1956. aastal ning I keskkaalus (kuni 71 kg) aastatel 1957–1960.
Benvenuti võitis II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) 1960. aasta Rooma olümpiamängude poksivõistlustel kuldmedali ning tuli olümpiavõitjaks. Ta sai nendel olümpiamängudel parima tehnikaga poksijale mõeldud Val Barkeri karika.
Benvenuti võitis I keskkaalus (kuni 71 kg) kuldmedali ja tuli Euroopa meistriks 12. Euroopa meistrivõistlustel (Praha, 1957) ja 13. Euroopa meistrivõistlustel (Luzern, 1959).
Benvenuti poksis jaanuarist 1961 kuni maini 1971 elukutselisena. Ta osales kokku 90 kohtumisel ning võitis neist 82 (neist 35 nokaudiga), kaotas 7 (neist 3 nokaudiga) kohtumist ja viigistas 1 kohtumise. Ta on olnud elukutseliste erinevate kaalukategooriate Itaalia ning erinevate kaalukategooriate ja poksiorganisatsioonide maailmameister.
Benvenuti tegutses hiljem munitsipaalpoliitikuna oma kodukohas Triestes, aga ka showmehe ja näitlejana. Ta teatas 1995. aastal, et loobub kõigest materiaalsest ja läheb vabatahtliku abilisena tööle ema Teresa varjupaika Kolkatasse.
Lepapuravik (perekond)

Lepapuravik ("Gyrodon") on puravikulaadsete seltsi vahelikuliste sugukonda kuuluv seeneperekond.
Lepapuraviku perekonda kuulub 10 seeneliiki. Euroopas kasvab lepapuraviku perekonnast ainult lepapuravik.
Esimest korda kirjeldas perekonda saksa botaanik Wilhelm Opatowski 1836. aastal.
Eesti Töörahva Kommuuni Nõukogu

Eesti Töörahva Kommuuni Nõukogu oli Narvas 28. novembril 1918 välja kuulutatud Eesti Töörahva Kommuuni valitsusorgan.
Moodustamine.
Eesti Töörahva Kommuun kuulutati välja Narva Aleksandri kirikus. Samas hoones tegutses ka Eestimaa Töörahva Kommuuni (ETK) Nõukogu.
Likvideerimine.
ETK Nõukogu ja juhtstruktuurid tegutsesid pärast ETK ja Punaarmee väljaajamist Eestimaalt veel mõnda aega Venemaal, kuid kuna Punaarmeel ei õnnestunud Eestit hõivata ning ETK muutus takistuseks rahu sõlmimisel Nõukogude valitsuse ja Eesti vabariigi vahel, saatis ta end 5. juunil 1919 Staraja Russas laiali.
Agitatsioonitegevus.
Eesti Töörahva Kommuuni häälekandja oli venekeelne ajaleht Molot; ETK Sõjaväevalitsuse häälekandja oli Eesti Kütiväe Teataja.
Johann von Taube

Johann von Taube (ka Hans; 1591–1629 Elbing) oli Eestimaa aadlikust Saksimaa sõjaväelane ("hauptmann").
Johann von Taube sündis Eestimaa maanõuniku ning Haljava mõisniku Johann von Taube ja Anna von Taube (sünd. von Rosen) pojana. Koos oma vendade Clausi (1593–1654), Dietrichi (1594–1639) ja Reinhardtiga (1595–1662) asus ta Saksimaa teenistusse. 
Talle kuulus Haljava mõis Eestimaal ja Rothnaußlitzi mõis Saksimaal.
Johann von Taube suri 1629. aastal Elbingis katku.
Perekond.
Johann von Taube abiellus 2. jaanuaril 1620 Dresdenis Agnes von Minckwitziga, kes oli Hans Wolf von Minckwitzi ja Maria von Minckwitzi (sünd. von Grünrodt) tütar. Abielust sündisid:
Esivanemad.
Viited:
Yuriorkis Gamboa

Yuriorkis Gamboa Toledano (sündinud 23. detsembril 1981 Guantánamos Guantánamo provintsis Kuubal) on Kuuba poksija. 
Gamboa oli kokku neljakordne Kuuba meister – helveskaalus (kuni 48 kg) 2000. aastal, kärbeskaalus (kuni 51 kg) aastatel 2003 ja 2004 ning sulgkaalus (kuni 57 kg) 2006. aastal.
Gamboa võitis kärbeskaalus (kuni 51 kg) 2004. aasta Ateena olümpiamängude poksivõistlustel kuldmedali ja tuli olümpiavõitjaks.
Gamboa sai sulgkaalus (kuni 57 kg) 13. maailmameistrivõistlustel (Mianyang, 2005) pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale Aleksej Šajdulinile (Bulgaaria).
Gamboa oli 2006. aasta lõpus treeningutel Venezuelas, kui ta aastavahetusel 2006/ 2007 koos oma koondisekaaslaste Yan Bartelemí ja Odlanier Solísega põgenesid Colombia ja Saksamaa kaudu USAsse. Ta müüs enne põgenemist maha oma olümpiakuldmedali, et oma peret toetada. Ta elab ja treenib praegu Miamis.
Gamboa on poksinud alates aprillist 2007 elukutselisena. Ta on osalenud kokku 21 kohtumisel ning on võitnud need kõik (neist 16 nokaudiga).
Poks 1976. aasta suveolümpiamängudel

21. suveolümpiamängude võistlused poksis peeti 18.–31. juulini Montréalis Québeci provintsis Kanadas. Osales 266 võistlejat 54 riigist. Vanim osaleja oli Muhammad Sadiq (Pakistan; sündinud 1. septembril 1934) ning noorim osaleja oli Carlos Betancourt (Puerto Rico; sündinud 4. juunil 1959). Võisteldi 11 kaalukategoorias.
Val Barkeri karikas.
Val Barkeri karika parima tehnikaga poksijale sai kergekaalu (kuni 60 kg) kuldmedali- ja olümpiavõitja Howard Davis (USA).
Enno Lehis

Enno Lehis (28. veebruar 1912 Loksa – 13. detsember 2011 Tallinn) oli eesti maalikunstnik, akvarellist.
Sündinud Harjumaal Kõnnu vallas Loksa külas lapserikka pere vanima pojana. 17-aastaselt sai koha Kaitseministeeriumi orkestris. Õppis samaaegselt aastail 1930–1934 Tallinna Konservatooriumis trompetit ja õhtukeskkoolis. 1940 viidi orkester Riiga ja sealt edasi rindele. Lehise ülesandeks oli orkestri seinalehe tarbeks karikatuuride ja illustratsioonide joonistamine. 1942 kutsuti terve orkester Jaroslavli Eesti Kunstiansamblitesse, kus Lehis jätkas tegevust seinalehe toimetajana ning sai kunstnike ühisateljees innustust oma hobi, akvarellmaali viljelemiseks. Sõja lõppedes astus ta Eesti Raadio estraadiorkestrisse. Aastail 1944–1951 jätkas õpinguid ERKI-s maalierialal Johannes Greenbergi ja Lepo Mikko käe all. 
1958. aastal esines ta oma esimese näitusega. 1957–1958 aastatel avaldati tema karikatuure ajakirjas Pikker. Kuulus Eesti Kunstnike Liitu 1959. aastast. On osalenud Tallinna kevad- ja sügisnäitustel, Tallinna ja Moskva akvarellinäitustel ning Riia akvarellitriennaalidel. Isikunäitusi on kokku seitse. Alates 1964. aastast töötas vabakutselisena. 
Enno Lehis oli tuntud looduslähedase traditsioonilise maali viljelejana. Tema maastikumotiive ja lillekompositsioone iseloomustavad pehmed üleminekud ühest aastaajast teise. Pastelne koloriit vaheldub kontrastsema ja vitaalsema värvikäsitlusega. Tema loomingu põhiosa moodustasid maastikumaalid, enim kujutas ta merd ja sügisest loodust. 
Enno Lehis on maetud Metsakalmistule. 
Isiklikku.
Enno Lehise abikaasa on nahakunstnik Aino Lehis, tütar akvarellist Pille Lehis ja lapselaps laulja Tui Hirv.
Valdur Roots

Valdur Roots (17. november 1936 Tallinn – 22. juuli 2011) oli eesti pianist ja klaveripedagoog.
Valdur Roots õppis muusikat Pärnu Lastemuusikakoolis ja Tallinna Muusikakoolis. 1959. aastal lõpetas ta kiitusega Tallinna Riikliku Konservatooriumi. 
Valdur Roots suunati tööle Eesti NSV Riikliku Akadeemilise Meeskoori kontsertmeistriks, kus ta töötas 1982. aastani.
1967. aastast töötas ta Tallinna Riiklikus Konservatooriumis klaverikateedri vanemõpetajana, 1995. aastal sai Eesti Muusikaakadeemias professoriks. 2007. aastal sai ta Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia emeriitprofessoriks.
Helga Kurm

Helga Kurm (11. jaanuar 1920 – 7. jaanuar 2011) oli eesti pedagoogikateadlane.
Caterina Sforza

Caterina Sforza (1463 algus – 28. mai 1509) oli Itaalia ülikudaam, Milano hertsogi Galeazzo Maria Sforza ja hertsogi lähedase sõbra, õukondlase, krahv Gian Piero Landriani naise, Lucrezia Landriani, vallaslaps. Toretsevas Milano õukonnas üles kasvanud Caterina oli hiljem abikaasa Girolamo Riario kaudu ka Imola sinjoora ja Forlì krahvinna.
Tuntud kondotjeeride dünastia järeltulijana paistis ka Caterina juba varasest noorusest alates silma julgete ja vaprate ettevõtmisega. Eraelus meeldis talle katsetada alkeemiaga, tantsida, käia jahil. Ema jõulise ja sõjaka iseloomu päris Caterina kaheksast lapsest vaid noorim, kapten Giovanni dalle Bande Nere.
Vanaegiptuse keel

Vanaegiptuse keel on egiptuse keele kuju, mis on teada Vana riigi (2707–2216 eKr) aegsetelt raidkirjadelt ja üksikutest hilisematest tekstidest, nagu sargatekstidest Hilis-Egiptuse ajajärgu raidkirjadelt. 
Kui mitte arvestada varasel dünastiate ajastul kasutatud, ainult fragmentaarselt säilinud varaegiptuse keelt, mida koos püramiiditekstide keelega nimetatakse ka arhailiseks vanaegiptuse keeleks, moodustab vanaegiptuse keel egiptuse keele vanima säilinud keelekuju ja ühtlasi vanima säilinud afroaasia keele üldse.
Koma

Koma ( , ) on kirjavahemärk, mis sarnaneb kujult ülakoma ja ühekordse ülemise jutumärgiga, kuid asetseb neist erinevalt teksti alumisel joonel. Enamikus kirjaviisides kujutatakse seda kas väikese sirge, kaardus ja/või kaldu joonekesena või täidetud paunaga 9 sarnaselt.
Komal on eri keeltes ja kontekstides eri funktsioone, enamasti märgib see lauses pausi. Komaga eraldatakse loetelu elemente ja osalauseid. Tänapäevast koma kasutas kirjas esimesena itaalia humanist Aldus Manutius.
Koma kasutatakse ka diakriitikuna kombinatsioonis teiste märkidega. Näiteks rumeenia keeles kasutatakse koma tähtede s ja t all: ⟨Ș, ș⟩, ⟨Ț, ț⟩ vastavalt helitu postalveolaarse frikatiivi /ʃ/ ja helitu alveolaarse afrikaadi /t͡s/ märkimiseks.
Eesti keeles kasutatakse koma ka arvudes täis- ja murdosa eraldajana.
Koma on kasutatud ka logodel, näiteks Eesti Keele Instituudi logol.
Kakkpapagoilased

Kakkpapagoilased ("Strigopidae") ehk Uus-Meremaa papagoid on papagoiliste seltsi kuuluv sugukond, milles on kaks perekonda kolme liigiga. Perekond "Nestor" koosneb keast ning kaakast kahe alamliigiga ("Nestor meridionalis meridionalis" ja "Nestor meridionalis septentrionalis"). Perekonda "Strigops" kuulub aga vaid üks liik – kakkpapagoi (ehk kakapo). Kõik säilinud liigid on endeemsed Uus-Meremaale, ent kaks väljasurnud liiki levisid ka teistel lähedal asuvatel saartel. Praegused nimed kea, kaaka ja kakapo on samad, mis kunagised maoorikeelsed nimed.
Norfolki kaaka ja Chathami kaaka surid välja üsna hiljuti; kakapo, kea, ning kaaka kaks alamliiki on kõik ohustatud liigid.
Sugukond lahknes teistest papagoilistest umbes 82 miljonit aastat tagasi, kui Uus-Meremaa eraldus Gondwanast.
Nestor (linnuperekond)

Nestor ("Nestor") on "Strigopidae" sugukonda papagoiliste seltsi kuuluv linnuperekond. 
Perekonda kuulub kaks praegu elusolevat liiki: kea ja kaaka. Mõlemad on endeemsed Uus-Meremaale. Nii kea kui ka kaaka on jässaka kehaehitusega. Perekonna iseloomulikuks jooneks on keele ehitus, mille tipus on karvakesed.
Astor

Astor on asula Ameerika Ühendriikides Florida osariigis Lake'i maakonnas.
2000. aasta rahvaloenduse järgi elas Astoris 1487 inimest.
Jasper Fforde

Jasper Fforde (sündinud 11. jaanuaril 1961 Londonis) on inglise kirjanik.
Fforde'i esimene fantaasiaromaan "The Eyre Affair" ilmus 2001 ning see on tema tuntuima, nn Thursday Nexti sarja esimene raamat. Sarja peategelaseks on kirjandusteostes töötav naisdetektiiv Thursday Next.
Fforde'i romaane iseloomustab kirjanduslike viidete küllus ning rohke sõnamängu kasutus, mis teeb need osaliselt tõlkimatuks.
Hendrik van der Zee (poksija)

Hendrik van der Zee (eesnimi ka Hein, Henk, Heintje; 6. september 1929 Amsterdam – 5. detsember 1991 Oostzaan, Põhja-Hollandi provints) oli Hollandi poksija.
Van der Zee osales Euroopa eest ühe korra kärbeskaalus (kuni 112 naela ehk 50,8 kg) maavõistlusel USA Kuldkinda-turniiri võitjate meeskondadega ja võitis 1951. aastal oma kohtumise Washingtonis.
Van der Zee osales kärbeskaalus (kuni 51 kg) 1952. aasta Helsingi olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas 1. ringis oma kohtumise hilisemale pronksmedalivõitjale Anatoli Bulakovile (NSV Liit) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Van der Zee osales kärbeskaalus (kuni 51 kg) 8. Euroopa meistrivõistlustel (Oslo, 1949), kuid kaotas veerandfinaalis oma kohtumise hilisemale kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Janusz Kasperczakile (Poola) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja ning sai kärbeskaalus (kuni 51 kg) 9. Euroopa meistrivõistlustel (Milano, 1951) hõbemedali, kaotades finaalis kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Aristide Pozzalile (Itaalia). 
Van der Zee poksis oktoobrist 1952 kuni juulini 1959 elukutselisena. Ta osales kokku 42 kohtumisel ning võitis neist 28 (neist 9 nokaudiga), kaotas 11 (neist 6 nokaudiga) ja viigistas 3 kohtumist.
Elio Di Rupo

Elio Di Rupo (sündinud 18. juulil 1951 Hainaut' provintsis Morlanwelzi vallas Morlanwelz-Mariemontis) on itaalia päritolu prantsuskeelne Belgia poliitik. Ta oli 6. detsembrist 2011 kuni 11. oktoobrini 2014 Belgia peaminister.
Alates 13. septembrist 2019 on ta Belgia suurima haldusüksuse Valloonia peaminister.
Ta oli alates 16. septembrist 1999 kuni peaministriks saamiseni 6. detsembril 2011 ning on alates 22. juulist 2014 prantsuskeelse Sotsialistliku Partei esimees.
Elio Di Rupo on lõpetanud Mons-Hainaut' ülikooli. Tal on doktorikraad keemias.
Aastatel 1987–1989 oli ta parlamendi alamkoja liige, 1989–1991 Euroopa Parlamendi liige, seejärel kuni 1995. aastani senati liige ja pärast seda kuni 2000. aastani uuesti alamkoja liige. Aastatel 1992–1994 oli ta Valloonia haridusminister (1993. aastast ka audiovisuaalsete kunstide minister), seejärel 23. jaanuarist 1994 kuni 23. juunini asepeaminister ning kommunikatsiooni- ja riigiettevõtete minister Jean-Luc Dehaene'i esimeses valitsuses ja 23. juunist 1995 kuni 12. juulini 1999 Belgia asepeaminister ning majandus- ja telekommunikatsiooniminister Jean-Luc Dehaene'i teises valitsuses, 15. juulist 1999 kuni 4. aprillini 2000 ja 6. oktoobrist 2005 kuni 20. juunini 2007 oli ta Valloonia peaminister. Alates 8. oktoobrist 2000. aastast on ta Monsi linnapea.
Ta oli esimene avalikult homoseksuaalne Euroopa Liidu riigi valitsusjuht..
Lapsepõlv ja õpingud.
Elio Di Rupo itaallastest vanemad olid kolinud Belgiasse 1947. aastal Itaalia ja Belgia vahelise lepingu raames. Tema perekond on pärit Abruzzo maakonnast San Valentino in Abruzzo Citeriore vallast. Juulis 1952 hukkus ta isa autoõnnetuses ja ema kasvatas üksi seitset last. Vaese perekonna laps sai varakult aru, et saab oma tuleviku rajada ainult haridusele. Ta sai Monsi Ülikoolist doktorikraadi keemias. Hiljem oli ta selles ülikoolis haldusnõunik. 
Õpingute ajal hakkas noorel Elio Di Rupol kujunema poliitiline teadlikkus. Hiljem astus ta Sotsialistlikku Parteisse, mis tema sõnul vastas tema sotsiaalse õigluse ja indiviidi vabaduse ideaalidele.
Isiklikku.
Di Rupo nimetanud end ateistiks, ratsionalistiks ja vabamüürlaseks. 
Ta räägib vabalt itaalia, prantsuse ja inglise keelt. Pärast peaministriks saamist on tema hollandi keele oskus mõnevõrra paranenud.
1996. aastal süüdistati Elio Di Rupot Dutroux' kohtuasja taustal pedofiilias; süüdistus osutus alusetuks. 1996. aastal küsisid tänaval jälitanud ajakirjanikud De Rupolt, kas ta on gei. Ta vastas: "Jah. Mis siis?" Di Rupo rääkis avalikult oma homoseksuaalsusest. Belgias oli ta üks esimesi kõrgetasemelisi poliitikuid, kes seda tegi..
De Rupo on esimene iseseisva riigi valitsusjuht, kes on avalikult gei, ja Jóhanna Sigurðardóttiri järel teine valitsusjuht, kes on avalikult homoseksuaalne.
Kea

Kea ehk keapapagoi ("Nestor notabilis") on perekonda "nestor" kuuluv papagoi.
Kea on 46 cm pikk. Tiiva pikkus on 302–330 mm, saba 146–175. Kaalub 922 g. Isaslinnud on emastest umbes 5% suuremad, isaslinnu nokk on 12–14% pikem.
Sulestik on peamiselt oliivipruun. Tiibade ülapoolel on sinised ja alapoolel oranžid suled. Lühike ja kandilise otsaga saba on veidi rohekas ja saba otsas on tume triip. Nokk on must, jalad tumehallid. Silmad on pruunid. Noored kead on heledamat värvi, silma ümbrus on kollane ja jalad on kollakamad. Sarnaneb kaakaga, kuid kaaka sulestik on soojemat tooni, pealagi on heledam, kukal ja kõht on punased.
Elavad Uus-Meremaa Lõunasaarel mägedes 600–2000 m kõrgusel merepinnast.
Toituvad lehtedest, pungadest, juurtest, seemnetest, marjadest, õitest ja nektarist, vahel ka putukatest ja raibetest.
Okste, lehtede ja samblikega vooderdatud pesa asub urus või mahalangenud puu õõnsuses. Kead on paigatruud.
Pesitsevad juulist jaanuarini. Kurnas on 2–4 muna, mida emaslind haub 21–28 päeva. Pojad saavad lennuvõimeliseks 13–14 nädala vanuselt.
Kea võib elada 50-aastaseks.
Kakaduulased

Kakaduulased ("Cacatuidae") on papagoiliste seltsi kuuluv sugukond.
Sugukonda kuulub 7 perekonda 21 liigiga. Kakaduude nimi pärineb Malaist – kaka(k)tua ("kaka" "papagoi" + "tuwah" või "kakak" "õde" + "tua" "vana").
Kakaduude levila ulatub Filipiinidelt ja Indoneesia ida-saarteni, Wallaceast Uus-Guineani ja sealt Austraaliani. 
Kakaduud tunneb ära nende uhke tuti ja kõvera noka järgi. Nende suled on küll vähem värvilised kui teistel papagoidel, olles tavaliselt kas valged, hallikad või mustad, ent see-eest on nende tutt tihti värviline. Kakaduud on küllaltki suured, sarnanedes suuruselt näiteks ronkadega. Kõige tuntum kakaduude seast on kindlasti kollatutt-kakaduu.
Sevani poolsaar

Sevani poolsaar (armeenia keeles Սևանի թերակղզի; endine Sevani saar) on poolsaar Sevani järves Armeenias, Gegharkhunikhi maakonnas.
Poolsaare kõrgeim koht on 1950 meetrit merepinnast. Selle geograafilised koordinaadid on 38°20′30″N 43°02′07″E.
Poolsaarel asub 9. sajandist pärinev Sevanavanki katedraal, mis on üks Armeenia tuntumaid vaatamisväärsusi. Põhjakaldal paikneb kloostri seminar, Vaskeniani teoloogiaakadeemia.
Stalini ajal alustati Sevani järve pinna langetamist, et saada juurde uut põllumaad. Kokku langes veetase umbes 20 meetrit ning saarest sai poolsaar. Selle lõunakaldale ehitati Armeenia Kirjanike Liidu külalistemaja. Idakaldal asub Armeenia presidendi suveresidents.
Kui tähtis on olla tõsine

"Kui tähtis on olla tõsine" ("The Importance of Being Earnest"; täieliku pealkirjaga "The Importance of Being Earnest, A Trivial Comedy for Serious People") on Oscar Wilde'i näidend. Näidend esietendus 14. veebruaril 1895 Londoni St. Jamesi teatris.
Teosest on tehtud mitu filmi. Näiteks:
Lucrezia Landriani

Lucrezia Landriani (sünd u 1440) oli Milano hertsogi Galeazzo Maria Sforza kaaslanna ja nimeka vallaslapse, Imola sinjoora, Forlì krahvinna, Caterina Sforza, ema. Lucrezial oli hertsogiga veel vähemalt kolm last ning kaks last oma abikaasaga. 
Elu.
Lucrezia oli krahv Gian Piero Landriani abikaasa, kes oli Galeazzo Maria Sforza (24. jaanuar 1444 – 26. detsember 1476; Milano hertsogi Francesco Sforza ja hertsoginna Bianca Maria Visconti poeg) õukondlane ja lähedane sõber. Galeazzo Mariast saanuks pärast isa surma 8. märtsil 1466 Milano hertsog.
Lucrezia sündis Milanos 1440. a paiku; lähemad andmed tema nooruse ja vanemate kohta puuduvad. Domenico Veneziano maalitud kaasaegselt portreelt Lucreziast näeb vaataja blondijuukselist, sinisilmset, kõrgelaubalist ja peente näojoontega kena daami. Oma kaasa, Gian Pieroga, oli tal kaks last, poeg Piero Landriani, kellest hiljem sai Forlimpopoli kindluse kastellaan; ja tütar, Bianca Landriani, kes abiellus Tommaso Feo’ga, Ravaldino kindluse kastellaani ja Caterina Sforza lähedase sugulasega. Lucrezia’st sai Galeazzo Maria südamedaam 1460. a paiku, kui Galeazzo Maria oli kuueteistaastane.
Luzrecial ja Galeazzo Marial oli vähemalt neli ühist last:
Lucrezia lapsed tunnistati seaduslikeks ning kasvatati üles hertsogi õukonnas, kõrvuti Galeazzo seaduslike lastega. Peamiseks kasvatajaks oli siiski laste isapoolne vanaema, Bianca Maria Visconti. Galeazzo ja Lucrezia kõige andekamaks ja tähelepandavamaks lapseks oli Caterina, kes sai vanaemalt õpetust nii diplomaatia kui sõjapidamise alal. Need oskused olid hädavajalikud 15. sajandi Itaalia poliitilises õhkkonnas, mille märksõnadeks olid linn–riikide ja nende valitsejate pingelisest omavahelisest võistlusest ajendatud intriigid, sõnamurdlikkus, salamõrvad ja lakkamatu võimuvõitlus.
Galeazzo Maria Sforza torgati surnuks 26. detsembril 1476 San Stefano kirikus Milanos. Seejärel sai hertsogiks Galeazzo ainus seaduslik poeg Gian Galeazzo Sforza. 
Lucrezia Landriani surmaaeg on teadmata.
Artsvašen

Artsvašen (armeenia Արծվաշեն, aserbaidžaani "Başkənd") on küla Armeenias Gegharkhunikhi maakonnas, mis asub eksklaavina Aserbaidžaanis. Alates augustist 1992 on küla Aserbaidžaani vägede okupatsiooni all ja kuulub Gədəbəy rajooni.
Küla asutati 1845. aastal. 1873. aastal oli elanike arv 1015, 1926. aastal 2909, 1939. aastal 4280, 1959. aastal 4112, 1970. aastal 3368 ja 1979. aastal 2771. 1992. aastal sunniti armeenlased lahkuma ja küla asustati aserbaidžaanlastega.
Aneto

Aneto on Püreneede ja Hispaania Aragoni autonoomse piirkonna kõrgeim mägi. 
3404 meetrit kõrgune mägi on kõrguselt Hispaania kolmas. Asub Hispaania Huesca provintsis (põhjapoolseim Aragoni provintsidest), Maladeta mäemassiivi lõunaosas. 
Aneto ümbruses Maladeta mäemassiivis paikneb Hispaania suurim, kuid kiirelt sulav liustik, mis kattis 1981. aastal 106,7 ha ja 2005. aastal 79,6 ha.
Tõusu Aneto mäele alustatakse tavaliselt öösel Renclusa mägihotellist/alpilaagrist 2140 m kõrgusel. Sealt liigutakse suurtel kividel kaljulõhesse, traverseeritakse alpinismivarustuses liustiku pikimat osa, mis ulatub Aneto tipust põhja poole. Tipp asub lühikesel kitsal kaljuribil nn "Mohammedi sillal". Aneto tipus on muljetavaldav rist ja vaade lumisele Maladeta massiivile põhjas ja Alto Aragoni regioonile lõunas. Tippu jõudmiseks kulub 5–6 tundi, laskumiseks veidi vähem.
Esmatõusu Aneto tippu tegi endine Vene ohvitser Platon de Tchihatcheff kolme saatjaga 18. juulil 1842. Nad kasutasid Hospice de France'ist algavat rada, läbisid Benasgue kuru ja ööbisid Renclusa varjupaigas. 
Eestlased on Aneto tipus käinud korduvalt: Ivar ja Inna Lai 1998 ja Ülo Kangur 2011. aasta suvel.
Aivar Kokk

Aivar Kokk (sündinud 15. aprillil 1960 Jõgeval) on Eesti ettevõtja ja poliitik, Riigikogu XII, XIII, XIV ja XV koosseisu liige. 2004–2009 oli ta Jõgeva maavanem.
Kokka on süüdistatud seotuses sundparteistamisega.
Elulugu.
Kokk sündis 15. aprillil 1960 Jõgeval. Lapsepõlv ja kooliaeg möödus Luual ja Palamusel. 1983. aastal lõpetas Tallinna Polütehnilise Instituudi ehitusinseneri-tehnoloogina.
Poliitiline tegevus.
1989. aastast on ta kuulunud Jõgeva vallavolikokku: aastatel 1989–2000, 2013–2017 ja taas 2017. aastast vallavolikogu liikmena, aastatel olnud 2002–2004 ja 2009–2011 volikogu esimees. Aastatel 2004–2009 oli ta Jõgeva maavanem.
2011. aastast kuulub erakonda Isamaa.
2011. aastal valiti Riigikogu XII koosseisu. Riigikogus on olnud maaelukomisjoni aseesimees ning kohalike omavalitsuste ja regionaalpoliitika toetusrühma esimees. 2015. aastal valiti Riigikogu XIII koosseisu, olles ühtaegu sotsiaalkomisjoni esimees ning kohalike omavalitsuste ja regionaalpoliitika toetusrühma esimees. 2016. aasta detsembris valiti majanduskomisjoni esimeheks. 2017. aasta veebruarist oli Kokk riigireformi probleemkomisjoni liige, 2017. aasta juunist maaelukomisjoni esimees, 2022. aasta juunist Riigikogu rahanduskomisjoni esimees. 
On kuulunud Eesti-Venemaa, Eesti-Hiina ja Eesti-Soome parlamendirühma. 
Erakondlikus plaanis on ta erakonna Isamaa volikogu ja eestseisuse liige ning on Isamaa Jõgevamaa piirkonna kontaktisik .
Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 9 (Jõgeva- ja Tartumaa (v.a Tartu linn)) 3136 häält ning osutus valituks.
Tegevus ettevõtjana.
Kokk tegutseb 1991. aastast ettevõtjana. Kokku on ta asutanud 6 ja juhtinud 11 ettevõtet. 2019. aasta seisuga kuulub ta kolme ettevõtte juhatusse:
Isiklikku.
Kokk on abielus ja tal on kolm tütart. Tema hobid on tervisesport, aiandus, fotograafia ja toiduvalmistamine.
Sinisukk (kirjastus)

Sinisukk on kirjastamisega tegelev Eesti ettevõte, mis loodi 1992. aastal. 2024. aastal oli Sinisukk 722 000-eurose käibemahuga raamatukirjastuse sektoris 7. kohal.
Suurima osa kirjastuses väljaantavatest teostest moodustavad lasteraamatud. Samuti antakse välja teabe- ja käsiraamatuid, biograafiaid ja ilukirjandust.
Kirjastus on välja andnud raamatusarja "Klassikalised lood". 
2017. aastal anti välja umbes 120 nimetust raamatuid. 2023. aastal ilmus kirjastuselt 144 teost, millest 60% on lastekirjandus ja ülejäänu jaguneb sarjade ja teiste segmentide vahel.
2015. aastal oli kirjastuse käive umbes 842 000 eurot, 2016. aastal 947 000 eurot ja 2017. aastal 960 000 eurot. Ettevõte lõpetas 2023. aasta ligikaudu 542 000 euro suuruse kahjumiga.
Daniel Hellebuyck

Daniel Hellebuyck (5. juuli 1933; Petegem(-aan-de-Leie), Deinze vald – 26. mai 2001) oli Belgia endine poksija, rahvuselt flaam.
Hellebuyck osales kukk-kaalus (kuni 54 kg) 1956. aasta Melbourne olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas 2. ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Hellebuyck sai kukk-kaalus (kuni 54 kg) 11. Euroopa meistrivõistlustel (Lääne-Berliin, 1955) pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Zenon Stefaniukile (Poola) j ajäädes edasisest medaliheitluselt välja. 
Hellebuyck poksis juunist 1957 kuni maini 1959 elukutselisena. Ta osales kokku 13 kohtumisel ning võitis neist 9 ja kaotas 4 (neist 1 nokaudiga) kohtumist.
Donald Ramotar

Donald Rabindranauth Ramotar (sündinud 22. oktoobril 1950) on Guyana poliitik, kes oli 3. detsembrist 2011 kuni 16. maini 2015 Guyana president.
Ta õppis Guyana ülikoolis majandusteadust.
Donald Ramotar on alates 1997. aastast Progressiivse Rahvapartei peasekretär. Alates 1992. aastast on ta parlamendi liige.
Vital L'Hoste

Vital L'Hoste (sündinud 6. juunil 1925 Biez's Grez-Doiceau' vallas Vallooni Brabandi provintsis Valloonia piirkonnas Belgias – surmaaeg ja -koht on teadmata) on Belgia endine poksija, rahvuselt valloon.
L'Hoste osales poolraskekaalus (kuni 80 kg) 1948. aasta Londoni olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas 2. ringis oma kohtumise Harry Siljanderile (Soome) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
L'Hoste sai poolraskekaalus (kuni 80 kg) 7. Euroopa meistrivõistlustel (Dublin, 1947) pronksmedali. 
L'Hoste poksis jaanuarist 1950 kuni maini 1952 elukutselisena. Ta osales kokku 3 kohtumisel, kaotas neist 2 (mõlemad nokaudiga) kohtumist ja viigistas 1 kohtumise.
Sergei Krikaljov

Sergei Krikaljov (vene "Сергей Константинович Крикалёв"; sündinud 27. august 1958 Leningradis) on endine Nõukogude Liidu ja Venemaa kosmonaut ning raketiteadlane. 
Ta osales Sojuz TM-7, Sojuz TM-12, Sojuz TM-13, STS-60, STS-88, 1. ekspeditsiooni (Soyuz TM-31, STS-102), 11. ekspeditsiooni (Soyuz TMA-6) lendudel.
Ta oli aastatel 2005–2015 kõige kauem – kokku 803 päeva 9 tundi ja 39 minutit – kosmoses viibinud inimene. Ta on käinud avakosmoses 8 korda, kokku 41 tundi ja 8 minutit.
Sergei Krikaljov on Nõukogude Liidu kangelane, Venemaa kangelane ja Peterburi aukodanik.
Kuulutaja

Kuulutaja on reedeti ilmuv tasuta nädalaleht, mille tiraaž on 14 000. Kuulutajat trükitakse täisvärvitrükis, mahus 16–28 lehekülge. Lisaks Lääne-Virumaale levib ajaleht ka Ida-Virumaal (Kiviõlis, Kohtla-Järvel, Jõhvis, Ahtmes), Harjumaal, Järvamaal, Jõgeval, Tallinnas ja Maardus Grossi Toidukaupade keti kauplustes.
Ilmumise algusaastatel oli Kuulutaja 4–8-leheküljeline tarbijaleht, kus enamiku lehepinnast moodustas reklaam, lisaks mõned tarbijale suunatud artiklid. Hiljem on Kuulutaja olnud nädalaleht, milles leidub arvamuslugusid, probleemartikleid, uudiseid ning loomulikult ka reklaampakkumisi ja 12 leheküljel rubriigikuulutusi.
Ajalehte annab välja Oleg Grossi firma AveC Kirjastuse AS.
Näärid

Näärid on Eestis aastavahetuse aeg, mida tähistatakse vähemalt keskajast. Selle ajaga on seotud omapärased kombed nagu näärisoku jooksmine ehk sokutamine. Nääride nimetus, tähistamine ja kombestik viitab selgelt Skandinaavia päritolule. Nimetus on tulnud arvatavasti rootsi sõnast "nyår" (uus aasta). Võimalik on nimetuse pärinemine sama tähendusega keskalamsaksakeelsetest sõnadest "nē jār".
Nõukogude ajal, mil jõule nende kristliku tähenduse tõttu avalikult ei peetud, võttis jõulukombestiku suuresti üle näärikombestik (jõuluvana asemel näärivana jms).
Eesti rahvakultuuris on näärikombestikku kõige rohkem järgitud nääriõhtul (ka: vana-aastaõhtu) ja nääriõhtu tavad, uskumused ja toidud on lähedased jõuluõhtu omadega.
Kaitsepataljonid (Eesti Vabadussõda)

Kaitsepataljonid olid Eesti Vabadussõja ajal 1918. aastal Kaitseliidu liikmetest moodustatud väeüksused.
Kaitsepataljonid moodustati Eesti sõjavägede ülemjuhataja Johan Laidoneri korraldusel 28. detsembril 1918 ja likvideeriti 27. juulist 1919.
Lähtudes operatiivolukorrast Vabadussõja rinnetel reorganiseeriti osa kaitsepataljone ka rindeväeosadeks.
Kaitsepataljone nimetati algul ka KL Pataljonideks (N: “Kuressaare Kaitse Liidu Bataljon”).
Kaitsepataljonide koosseisu kuulusid Sõjavägede Ülemjuhataja poolt 16. jaanuaril 1919 kinnitatud koosseisude alusel: pataljoni ülem, adjutant, arst, asjaajaja (ka laekahoidja), kortermeister (ka majandusülem), püssimeister. Pataljoni koosseisu kuulus 4 roodu, milles igas 4 rühma ja milles igas 8 jagu.