Rästikuhammustuse mürgistus

Rästikuhammustuse mürgistuseks nimetatakse inimestel või koduloomadel tekkida võivat mürgistusseisundit rästiku hammustuse tagajärjel eesmürgihammaste abiga kudedesse, organismi suurde vereringesse sattunud rästikumürgi toimel.
Üle poolte rästikuhammustustest on "kuivad" ehk sülge mõõdetavates kogustes ei eritu. "Märjal" hammustusel eritab rästik ka sülge. Isegi vastsündinud rästikute hammustus on mürgine ja nad hammustavad kergemini kui täiskasvanud rästikud, sest neil pole muid kaitsevahendeid, aga vaenlasi on rohkem.
Eestis peetakse rästikuhammustuse mürgistuse all silmas hariliku rästiku hammustuse läbi tekkida võivat mürgistust.
Eestis saab Statistikaameti andmetel igal aastal rästikult hammustada ligi sada inimest, kuid surmajuhtumeid ei ole ette tulnud.
Rahvusvahelises haiguste klassifikatsioonis klassifitseeritakse rästikuhammustus jaotises X20 – kokkupuude mürkmadude ja mürgiste sisalikkudega.
Rästikuhammustuse tagajärjed on igal inimesel ja loomal isesugused. 
Ajaloolist.
1664. tõestas Itaalia arst Francesco Redi, et rästikuhammustuse tagajärjel tekkivat mürgistust põhjustavad hariliku rästiku peas paiknevate näärmete eritised.
Rästikuhammustuse asjaolud.
Harilik rästik on rahuarmastav ja hammustab inimest üksnes siis, kui talle peale astuda või teda käega haarata. Nad võivad püüda ennast kaitsta, hammustades agressorit. Isegi vastsündinud rästikud sisistavad hoiatuseks ja võivad hammustada ning nende hammustus on mürgine.
Päiksepaistelisel päeval ja eriti kestamise ajal näevad rästikud halvasti. Nii võib vallandada ka inimese liiga lähedale tikkunud liigutus kaitseraktsioonina ründe koos "salvamisega".
Inimestel on levinud hammustuspiirkondadeks
Mürgistuse astmed.
Rästikuhammustuse tagajärjel tekkiva mürgistuse astmed olenevad rästiku suurusest, aastaajast, elukohast. Nii näiteks on Ukrainas Harkovi piirkonnas elavad rästikud kuni kaks korda vähem mürgised kui Venemaa Brjanski alade isendid.
Rästikuhammustuse mürgistuse raskusastmed
Mürgistusnähud.
Mürgistuse kujunemisel omab rolli rästikumürgis leiduvate valkkomponentide (viperotoksiin) toimel elusorganismis tavalisest suurema koguse histamiini, serotoniini, bradikiniini jt ainete vabanemine, mis lisaks valutundlikkuse suurendamisele langetavad süstoolset vererõhku. Sellega kaasnevad tihti nõrkus koos iivelduse ja/või peapööritusega, hammustada saanud kehaosa paistetus, valutunne, südame rütmihäired, neerupuudulikkus, hingamispuudulikkus ja uriinipidamatus.
Osade rästiklaste hammustuse järgselt võib esineda leukotsütoosi – leukotsüütide tase &gt; 20 000/μl kohta võib näidata rasket mürgistust, mis võib vajada vastumürgi manustamist (olemasolul).
Esmaabi sündmuskohal.
Levinuimateks sümptomiteks peale rästikuhammustust on turse, nahavärvuse muutus, seedehäired ja vererõhu langus.
Ravi.
Patsiendi hea üldseisundi korral ja arstide korraldusel võidakse valu vaigistada paratsetamooliga (annustamine 20 mg/kilogrammi kehakaalu kohta 6 tunni järel).
Mõõduka ja raske mürgistuse korral võib vajalikuks osutuda spetsiifiline seerumravi – nii täiskasvanutele kui lastele manustatakse algselt üks viaal (10 ml) Euroopa rästiku mürgi antiseerumit. Kui süsteemse mürgistuse nähud püsivad ja/või kui rästikuhammustusest on möödas kauem kui 4 tundi, või hammustus on peapiirkonnas võib meditsiinipersonal otsustada manustada antiseerumit 20–40 ml. 
Kuigi harilik rästik on laialt levinud ja arvukas, tekitab ta inimeste tervisele ja elule suhteliselt vähe otsest kahju. Valdav enamik hammustatuid tervistuvad vahel isegi 2–4 päeva jooksul. Need kes jäävad haiglaravile vajavad ilmselt pikemat ravimikuuri, et terveneda. Paistetus võib püsida 2–4 nädalat. Toksiline neuropaatia võib kesta kuid.