tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
LitSat-1

LitSat-1 on üks esimesi Leedu tehiskaaslasi. See saadeti koos LituanicaSAT-1, Cygnus 2 ja 28 Flock-1 kuupsatelliidiga Antares 120 raketiga rahvusvahelisse kosmosejaama.
Start toimus Wallopsi saarel asuvalt Kesk-Atlandi regionaalse kosmodroomi stardiplatvormilt 0B.
Õhkutõus oli planeeritud detsembrisse 2013, aga see lükati edasi 2014. aasta 9. jaanuarile. Satelliit lennutati õhuruumi rahvusvahelisest kosmosejaamast NanoRacks kuupsatelliidi heitjast 28. veebruaril 2014.
Raadiojaamal Kaunase Tehnoloogiaülikoolis õnnestus luua kahepoolne side satelliidiga 6. märtsil 2014.
LitSat-1 peal oli amatöörraadio transponder, mille üleslink oli 435 MHz sagedusalas ja allalink 145 MHz.
Tiina Randus

Tiina Randus (sündinud 2. novembril 1975) on eesti tõlkija, toimetaja ja ettevõtja.
Tiina Randus on lõpetanud kirjaliku tõlke magistriõppe inglise keele suunal Tartu Ülikoolis 2004. aastal magistriprojektiga "Fantaasia-rollimängude sõnavara Dungeons &amp; Dragonsi põhjal koos inglise-eesti sõnastikuga" (juhendaja Berk Vaher). Ta on tõlkinud inglise keelest eesti keelde arvukalt ilukirjandust ja aimeteoseid, kuid teinud tõlkeid ka eesti keelest inglise keelde.
2017. aastal nomineeriti Tiina Randus Eesti Kultuurkapitali kirjanduse sihtkapitali aastaauhinnale võõrkeelse ilukirjanduse tõlke kategoorias Kurt Vonneguti teose "Isemängiv klaver" tõlkega.
Ta on Eesti Tõlkemagistrite Liidu liige.
Pjotr Skoropostižnõi

Pjotr Skoropostižnõi (eestipäraselt ka Peeter Skoropostižnõi; 17. detsember 1829 Tailova – 20. aprill 1902 Jõõpre) oli Liivimaa kubermangus tegutsenud venelasest õigeusu vaimulik (preester).
Eluloolisi andmeid.
Ta sündis 17. detsembril 1829 Tailovas köster Georg Skoropostižnõi peres, lõpetas Pihkva Vaimuliku Seminari 1851. aastal. Preester Peeter/Pjotr Skoropostižnõi suri 20. aprillil 1902 Jõõpres ja maeti Jõõpre kalmistule.
Isiklikku.
Nikolai Skoropostiznõi pere: abikaasa Anna Skoropostižnaja (sünd 1829); nende lapsed: Olipiada (sünd 1853); Veera (sünd 1856): Aleksander (sünd 1858); Nikolai (sünd 1861); Nikolai (sünd 1870).
Richard Flanagan

Richard Miller Flanagan (sündinud 1961 Tasmaanias) on Austraalia kirjanik.
Nikolai Orlov

Nikolai Orlov (26. märts 1834 Kuressaare – 3. august 1898 Kuressaare) oli Liivimaa kubermangus tegutsenud venelasest õigeusu vaimulik (ülempreester).
Elukäik.
Ta sündis 26. märtsil 1834 Kuressaares Feodor Orlovi peres, õppis Kuressaare linnakoolis. 
Nikolai Orlovil oli suuri teeneid õigeusu kirjanduse levikus. Ta avaldas mitmeid õigeusku tutvustavaid teoseid eesti keeles: “Liturgika ehk õpetus Jumalateenistusest õigeusu koolidele ja rahwale”. Üpr Nikolai Orlov töötas usuõpetajana Saaremaa Ühisgümnaasiumis ning kirjutas liturgilisi tekste ka oma õpilastele. 
Ülempreester Nikolai Orlov suri Kuressaares 3. augustil 1898 ja maeti Kudjape kalmistule.
Isiklikku.
Nikolai Orlovi abikaasa oli Akilina Orlova (Jenner), nende lapsed olid Maria Allik (sünd Orlova), Fedor, Valeria, Mihail, Nikolai, Olga, Leonid, Aleksandra, Antonina.
Eesti Hõim

Eesti Hõim oli 1928-1933 Tartus ilmunud ajakiri, mida andis välja Asutis Fenno-Ugria. 1937 jätkas Eesti Hõim ilmumist aastaraamatuna. Ajakiri oli Eesti hõimuorganisatsioonide (eeskätt Fenno-Ugria Asutise ja Akadeemilise Hõimuklubi) häälekandja.
Ajakirjal oli kaks lisa: Väliseestlane (ilmus 1928-1930) ja Fenno-Ugria Teated (ilmus 1929).
Chicago Pauluse kogudus

Chicago Pauluse kogudus on Eesti Evangeeliumi Luteriusu Kiriku kogudus, mis tegutseb Illinoisi osariigis Chicagos. Enne 2013 kuulus kogudus USA Esimese praostkonda.
Koguduse õpetajaid:
Eskilstuna kogudus

Eskilstuna kogudus on Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku kogudus, mis tegutseb Rootsis Eskilstunas. Kogudus kuulub Rootsi praostkonda.
Koguduse õpetajaid:
Gävle kogudus

Gävle kogudus on Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku kogudus, mis tegutseb Rootsis Gävles. Kogudus kuulub Rootsi praostkonda.
Koguduse õpetajaid:
Göteborgi kogudus

Göteborgi kogudus oli Eesti Evangeeliumi Luteriusu Kiriku kogudus, mis tegutses Rootsis Göteborgis. Kogudus kuulus Rootsi praostkonda. 
Tänapäeval tegutseb Göteborgi ja Lääne-Rootsi kogudus.
Koguduse õpetajaid:
Lääne-Rootsi kogudus

Lääne-Rootsi kogudus oli Eesti Evangeeliumi Luteriusu Kiriku kogudus, mis tegutses Lääne-Rootsis. Kogudus kuulus Rootsi praostkonda.
Tänapäeval tegutseb Göteborgi ja Lääne-Rootsi kogudus.
Göteborgi ja Lääne-Rootsi kogudus

Göteborgi ja Lääne-Rootsi kogudus on Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku kogudus, mis tegutseb Rootsis Göteborgis ja Lääne-Rootsi aladel. Kogudus kuulub Rootsi praostkonda. 
Varem olid eraldi Göteborgi ja Lääne-Rootsi kogudus.
Koguduse õpetajaid:
Södertälje kogudus

Södertälje kogudus oli Eesti Evangeeliumi Luteriusu Kiriku kogudus, mis tegutses Rootsis Södertäljes. Kogudus kuulus Rootsi praostkonda. 
Koguduse õpetajaid:
Gotlandi kogudus

Gotlandi kogudus on Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku kogudus, mis tegutseb Rootsis Gotlandil. Kogudus kuulub Rootsi praostkonda.
Koguduse õpetajaid:
Kumla kogudus

Kumla kogudus on Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku kogudus, mis tegutseb Rootsis Kumlas. Kogudus kuulub Rootsi praostkonda.
Koguduse õpetajaid:
Lõuna-Rootsi kogudus

Lõuna-Rootsi kogudus on Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku kogudus, mis tegutseb Lõuna-Rootsis. Kogudus kuulub Rootsi praostkonda.
Koguduse õpetajaid:
Norrköpingi kogudus

Norrköpingi Matteuse kogudus on Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku kogudus, mis tegutseb Rootsis Norrköpingis. Kogudus kuulub Rootsi praostkonda. 
Kogudus asutati 1944.
Koguduse õpetajaid:
Uppsala kogudus

Uppsala kogudus on Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku kogudus, mis tegutseb Rootsis Uppsalas. Kogudus kuulub Rootsi praostkonda.
Kogudus asutati 1946.
Koguduse õpetajaid:
Örebro kogudus

Örebro kogudus on Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku kogudus, mis tegutseb Rootsis Örebros. Kogudus kuulub Rootsi praostkonda.
Koguduse õpetajaid:
Jevgeni Jevtušenko

Jevgeni Jevtušenko (sünninimi Jevgeni Gangnus; vene keeles Евгений Александрович Евтушенко; 18. juuli 1932 Nižneudinsk, Irkutski oblast, Nõukogude Liit – 1. aprill 2017 Tulsa, Oklahoma osariik, Ameerika Ühendriigid) oli vene luuletaja.
Ta oli 1950. ja 1960. aastatel Nõukogude Liidu tuntuim luuletaja. Ta korraldas luuleõhtuid ning kirjutas peale luule ka romaane, esseesid ja filmistsenaariume.
Isiklikku.
Tema ema Zinaida Jevtušenko ja baltisakslasest isa Aleksandr Gangnus olid geoloogid; isapoolne vanaisa Rudolf Gangnus oli matemaatikaõpikute autor. Ta oli neli korda abielus: 1954. aastast Bella Ahmadulinaga, 1961. aastast Galina Sokol-Lukoninaga, 1978. aastast iiri päritolu tõlkija Jan Butleriga ja 1986. aastast Maria Novikovaga; tal oli viis poega.
Erna Sepp

Erna Sepp (aastatel 1953–1980 Tšeban; 27. veebruar 1927 Oudova – 2. jaanuar 2020) oli eesti hüdrogeoloogiainsener.
Elulugu.
1955. aastal lõpetas ta Moskva Ordžonikidze-nimelise Geoloogilise Uuringu Instituudi. Geoloogia-mineraloogiakandidaadiks sai 1969. aastal samuti Moskvas.
Aastatel 1955–1960 töötas ta Eesti Põllumajanduse Akadeemia õppejõuna ja 1957–1980 Eesti NSV Geoloogia Valitsuse hüdrogeoloogiajaama juhatajana, vanem- ja peahüdrogeoloogi ja jaoskonna juhatajana. 
Aastatel 1972–1975 oli ta geoloogina välislähetusel Sambias ja 1979–1980 Vietnamis.
Aastatel 1984–1987 oli ta Eesti NSV Rahvamajanduse Juhtivate Töötajate ja Spetsialistide Kvalifikatsiooni Tõstmise Instituudi vanemteadur.
Ta on uurinud Eesti põhjaveevaru kujunemist, kasutamist ja kaitset, avaldanud artikleid ja publikatsioone läbi aastakümnete.
Gösta Ekman juunior

Gösta Ekman juunior (28. juuli 1939 Stockholm Rootsi – 1. aprill 2017 Stockholm Rootsi) oli rootsi näitleja.
Ekman näitles nii teatrilavastustes, filmides kui ka teleseriaalides.
Filmid.
Gösta Ekman alustas karjääri režiiassistendina oma isa projektides 1950. aastate keskel. Lühikest aega töötas ta selles ametis ka Ingmar Bergmani meeskonnas (filmis "Smultronstället"). 1963. aastal algas Ekmani pikk koostöö koomikutepaari Hans Alfredsoni ja Tage Danielssoniga, mille väljundiks olid muuhulgas revüüetendused. Ekman sai tuntuks kui ainulaadselt andekas komistamise teeskleja. Koomikuna astus Gösta Ekman üles ka filmides, kõigepealt Gunnar Papphammari rollis lühikomöödias "Från och med herr Gunnar Papphammar" (1981), seejärel järgnes kuulsus Charles-Ingvar "Sickan" Jönssoni rollis nn Jönssoni liiga esimeses viies filmis:
Neist viimase nelja režissöör oli tema vend Mikael Ekman.
Gösta Ekman tegi kaasa ka tõsisema sisuga lavastustes ja filmides, mängides näiteks politseikomissar Martin Becki järgmistes linateostes:
Isiklikku.
Ta oli Hasse Ekmani poeg ja Gösta Ekman seeniori lapselaps.
Ekman suri oma kodus raske haiguse tagajärjel.
Ester Lauringson

Ester Lauringson (sündinud 2. aprillil 1956) on eesti karikaturist.
Õppis Tartu Riiklikus Ülikoolisis bioloogiat ja ajakirjandust. On kirjutanud uurimusi Eesti karikatuuriloost. Tema karikatuure on avaldatud mitmes eesti väljaandes. Alates 2013. aastast osaleb rahvusvahelistel karikatuurivõistlustel.
Tunnustus.
Tema töid on ära märgitud ja välja toodud järgmistel rahvusvahelistel karikatuurivõistlustel:
Lõuna-Florida kogudus

Lõuna-Florida Pauluse kogudus oli EELK kogudus, mis tegutses aastatel 1985–2010 Florida osariigis. Kogudus kuulus USA Esimesse praostkonda. 
Koguduse õpetajaid:
Koguduse parimal ajal oli tal 60 liiget.
Patersoni kogudus

Patersoni Pauluse kogudus oli Eesti Evangeeliumi Luteriusu Kiriku kogudus, mis tegutses New Jersey osariigis Patersonis. 
Kogudus asutati 1950.
Gilbert Baker

Gilbert Baker (2. juuni 1951 Chanute, Kansas – 30. märts 2017 New York) oli Ameerika kunstnik ja geiõiguste aktivist.
Baker kasvas üles Kansase osariigis Labette'i maakonnas Parsonsi linnas. Tema vanaemale kuulus samas linnas naisteriiete pood. Tema isa oli kohtunik ja ema oli õpetaja.
Baker teenis Ameerika Ühendriikide maaväes San Franciscos aastatel 1970–1972. Pärast sõjaväeteenistust oli ta vabakutseline õmbleja. Ta lõi geiõiguste ja sõjavastaste meeleavalduste jaoks reklaamplakateid. Tol ajal tutvus ta oma hea sõbra ameeriklasest aktivisti ja poliitiku Harvey Milkiga. Baker lõi 1978. aastal San Francisco geivabaduse päeval vikerkaarelipu. Ta keeldus selle autoriõigustest.
Baker suri 2017. aasta 30. märtsi õhtul une pealt oma kodus New Yorgis.
Philadelphia kogudus

Philadelphia kogudus oli Eesti Evangeeliumi Luteriusu Kiriku kogudus, mis tegutses aastatel 1953–2007 Pennsylvania osariigis Philadelphias.
Põhja-Inglismaa kogudus

Põhja-Inglismaa kogudus oli EELK kogudus, mis tegutses aastatel 1949–2014 Põhja-Inglismaal.
Koguduse õpetajaid:
EELK San Francisco kogudus

San Francisco kogudus oli EELK kogudus, mis tegutses aastatel 1950–2016 California osariigis San Franciscos. Kogudus kuulus USA Chicago praostkonda.
Koguduse õpetajaid:
Sault Ste. Marie kogudus

Sault Ste. Marie kogudus on EELK Välis-Eesti piiskopkonna (varem E.E.L.K. Kanada praostkonna) kogudus, mis tegutseb Kanadas Ontario provintsis Sault Ste. Marie's.
Koguduse õpetajaid:
St. Catharinesi kogudus

St. Catharinesi Pauluse kogudus on EELK Välis-Eesti piiskopkonna (varem E.E.L.K. Kanada praostkonna) kogudus, mis tegutseb Kanadas Ontario provintsis St. Catharinesis.
Koguduse õpetajaid:
Sudbury kogudus

Sudbury kogudus on EELK Välis-Eesti piiskopkonna (varem E.E.L.K. Kanada praostkonna) kogudus, mis tegutseb Kanadas Ontario provintsis Sudburys.
Koguduse õpetajaid:
Thunder Bay kogudus

Thunder Bay kogudus on EELK Välis-Eesti piiskopkonna (varem E.E.L.K. Kanada praostkonna) kogudus, mis tegutseb Kanadas Ontario provintsis Thunder Bays.
Koguduse õpetajaid:
Vancouveri kogudus

Vancouveri Peetri kogudus on EELK Välis-Eesti piiskopkonna (varem E.E.L.K. Kanada praostkonna) kogudus, mis tegutseb Kanadas Briti Columbia provintsis Vancouveris.
Koguduse õpetajaid:
Toronto Jakobi kogudus

Toronto Jakobi kogudus on EELK Välis-Eesti piiskopkonna (varem E.E.L.K. Kanada praostkonna) kogudus, mis tegutseb Kanadas Ontario provintsis Torontos.
Kogudus asutati 1951.
Koguduse õpetajaid:
Toronto Kolmainu kogudus

Toronto Kolmainu kogudus on EELK Välis-Eesti piiskopkonna (varem E.E.L.K. Kanada praostkonna) kogudus, mis tegutseb Kanadas Ontario provintsis Torontos.
Kogudus asutati 1952.
Koguduse õpetajaid:
Harilik pikklest

Harilik pikklest ehk pikklest ("Glyptocephalus cynoglossus") on kalaliik lestlaste sugukonna pikklesta perekonnast. 
Nomenklatuur.
Liigi autor on Carl von Linné (1758). 
Levik.
Pikklest elutseb parasvöötmes Põhja-Atlandi ookeani ida- ja läänerannikul. Euroopas elutseb ta rannikumeres Põhja-Hispaaniast Norrani, Ameerikas Saint Lawrence'i lahest Põhja-Carolinani. 
Välimus.
Pikklest on pikergune (pikkus on 3-4 korda suurem kui laius), lameda kehaga. Pea on võrreldes atlandi merilesta ja lestaga väike.
Küljejoon on täielik ning kulgeb sirgjooneliselt (erinevalt harilikust soomuslestast ja sarnaselt väikesuulestaga).
Mõlemad silmad on paremal küljel. Silmakülje rinnauimel on mustjas serv, uim on peast lühem. Pea pimeküljel on suured limapoorid.
Penuoja

Penuoja (ka Penuja oja) on oja Sakala kõrgustiku lõunaosas, Viljandi maakonnas Mulgi vallas ja Läti põhjaosas.
Oja pikkus on 11,6 km (koos lisaharudega 12,3 km) ja valgla pindala 26,1 km². Oja saab alguse 82,5 m kõrgusel Saate külas ja suubub Lätti. Oja kuulub Lääne-Eesti vesikonda ja Pärnu alamvesikonda. Oja on avalik veekogu.
Penuojasse suubub ka Kassikuru tiigist ja Penuja järvest lähtuv kraav.
John Foster Dulles

John Foster Dulles (25. veebruar 1888 Washington – 24. mai 1959 Washington) oli Ameerika Ühendriikide diplomaat ja poliitik, aastatel 1953–1959 USA 52. riigisekretär. 
Ta sündis aastal 1888 Washingtonis presbüterliku jutlustaja Allen Macy Dullesi ja tema abikaasa Edithi (neiuna Foster) pojana. Tema isapoolne vanaisa John Welsh Dulles oli presbüterlikuks misjonäriks Indias, emapoolne vanaisa John W. Foster oli aastatel 1892–1893 USA 32. riigisekretär. Tema vend Allen Dulles oli aastatel 1953–1961 Luure Keskagentuuri direktor. Tema poeg Avery Dulles (1918–2008) oli USA katoliku teoloog, jesuiit, kes sai aastal 2001 kardinaliks. 
Tema nime kannab Washington Dullesi rahvusvaheline lennujaam.
Peterburi metroo pommiplahvatus

Peterburi metroo pommiplahvatus toimus 3. aprillil 2017 kell 14.40 kohaliku aja järgi Peterburi metroo 2. liinil (Moskva–Petrogradi metrooliin) metroojaamade Sennaja Ploštšad ja Tehnologitšeski Institut vahel vagunis. Hukkus vähemalt 14 inimest ja 45 sai vigastada. Plahvatanud lõhkeseadeldis jäeti kohvriga rongi. Ploštšad Vosstanija metroojaamast leiti ka teine lõhkeseadeldis, mis tehti kahjutuks. Plahvatuse korraldajaks peetakse Venemaa kodakondsusega Kõrgõzstani immigranti Akbaržon Džalilovit.
Reaktsioonid.
Riigisisesed.
Rünnaku ajal Peterburis viibinud Venemaa president Vladimir Putin külastas esmaspäeva öösel plahvatuspaika ja viis metroojaama ette lilli.
Rahvusvahelised.
Mitmete riikide ja organisatsioonide esindajad on avaldanud kannatanutele kaastunnet, nende seas Ameerika Ühendriigid, Euroopa Liit, Hiina, India, Indoneesia, Iraan, Israel, Malaisia, NATO, Pakistan, Poola, Portugal, Prantsusmaa, Gruusia, Suurbritannia, Šveits, Taani, Ukraina ja ÜRO.
Saagikus

Põllumajanduses tähendab saagikus nii põllu- või aiakultuuri saaki kasvupinnaühiku kohta kui ka seemne saaki ühe kasvatatud taime kohta( kui ühest idanema pandud seemnest annab taim 3 seemet siis on saagikus suhe 1:3). Suhet 1:3 peetakse põllumajanduses ka minimaalseks jätkusuutlikuks saagikuseks, et säiliks inimkond.
Üks kolmest seemnest tuleb panna kõrvale järgmiseks istutamishooajaks, järelejäänud kaks tarbib kasvataja või läheb üks inimtarbeks ja teine loomasöödaks. Mida suurem ülejääk, seda rohkem karja on võimalik üleval pidada. See suurendab ka farmeri ja tema perekonna heaolu. Suurem ülejääk suurendab ka veoloomade hulka – hobuseid ja härgi. See omakorda kergendas ka talupidaja elu. Suurem saagikus vähendas tööliste vajadust taludes ning vabanenud tööjõud suundus tööstusse ja kaubandusse. See omakorda viis linnade tekkimiseni ja suurenemiseni.
Linnade teke ja kasv tekitas linnainimestel vajaduse osta toit endale talunike käest. Kasvav turg tähendas intensiivsemat maa harimist, uute ja efektiivsemate meetmete rakendamist ning vajadust kvaliteetsema seemne järgi. See kõik tõi kaasa saagikuse kasvu tänu millele kasvas põllumeeste sissetulek. 
Mõõtühik.
Põllusaagikust mõõdetakse kilogrammi või tonniga hektari kohta.
Ajalugu.
Suur saagikuse kasv põllumajanduses leidis aset 18. sajandi alguses vanaaja lõpul, ebaökonoomne 3-väljaline maaviljelussüsteem, kus kolmandik maast jäeti sööti igal aastal ning inimeste söök, loomade söök ja tootmine võeti välja.
See asendati 5-väljalise külvikorraga, mis on loodud Inglismaal 1730. aastal Charles Townshendi ja Viscount Townshend II poolt Briti põllumajandusrevolutsiooni ajal, nagu see oli kutsutud varajaste arvustajate sõnul.
Esimesel aastal sai nisu või kaer külvatud; teisel aastal oder või kaer; kolmandal aastal ristik, rukis, kaalikas ja/või lehtkapsas; neljandal aastal naeris, kuid see ei koristatud. Selle asemel aeti lambad naerise põllule saaki sööma ja järele jäänu trampisid mullaga segamini jalge all ning nii tehes väetasid ka põldu oma väljaheidetega. Viiendal aastal (või esimesel aastal uue rotatsiooni puhul) tsükkel algas uuesti nisu või kaera külvamisega ning keskmiselt oli 30% saagi tõus.
Ma-ilm ja mõnda, mis seal sees leida on

Ma-ilm ja mõnda, mis seal sees leida on oli 1848-1849 Tartus ilmunud ajakiri; ühtlasi esimene eestikeelne illustreeritud populaarteaduslik ajakiri. Ajakirja andis välja Heinrich Laakmann ja selle toimetaja oli Friedrich Reinhold Kreutzwald.
Ajakirja eeskujuks oli J. P. Hebeli rahvaraamat "Schatzkästlein der rheinischen Hausfreundes" () ja ajakiri Das Pfennig-Magazin () (alustas ilmumist 1833).
Tallinna kodaniku raamat oma sõpradele maale

Tallinna kodaniku raamat oma sõpradele maale (originaalpealkirjaga Tallinna koddaniko ramat omma söbbradele male) oli 1854-1857 Tallinnas ilmunud väljaanne. Väljaande koostasid Friedrich Nikolaus Russow ja Johann Daniel Petenberg (1830–1858). Väljaanne kajastas Krimmi sõjaga seotud teateid eesti maarahvale.
Jumala kartuse kool, mis Riia linna Vaimulikus Seminaris välja antakse

Jumala kartuse kool, mis Riia linna Vaimulikus Seminaris välja antakse (algupärases kirjaviisis Jummala kartusse kool, mis Ria linna Waimolikko Seminariumis wälja antakse) oli ajakiri, mis ilmus aastatel 1856–1867 Riias. 
Väljaande toimetaja oli 1863–1865 arhimandriit Jefrem ja 1866–1867 arhimandriit Modest.
Väljaandes on paralleeltekst vene keeles.
Aleksander Bežanitski

Aleksander Bežanitski (22. märts (vkj)/ 3. aprill 1858 Priipalu küla, Kuigatsi vald, Sangaste kihelkond, Tartumaa – 18. aprill 1926 Tallinn) oli  vene rahvusest Eesti õigeusu vaimulik: köster-kooliõpetaja, diakon, preester, ülempreester.
Eluloolisi andmeid.
Ta sündis ülempreester Stefan Bežanitski peres, õppis Riia Vaimulikus Koolis ja Seminaris aastatel 1870–1880, oli I järgu lõpetaja ja omandas köster-kooliõpetaja kutse. 
Preester Aleksander Bežanitski oli Haapsalu õigeusu praostkonna eestseisja (vaimulik juht) aastatel 1902–1908; Riia ja Miitavi piiskopkonna ajutine liige 1919.
Oli aastatel 1921–1923 ka Tallinna Linna 2. Tütarlaste Gümnaasiumi usuõpetaja.
Ülempreester Aleksander Bežanitski suri Tallinnas 18. aprillil 1926 ja maeti perekonna hauaplatsile Aleksander Nevski kalmistul.
Isiklikku.
Aleksander Bežanitski abikaasa oli Serafima Bežanitskaja (Rajevskaja), neil sündisid lapsed Maria, Boris, Ksenja ja Jevgeni.
Lembit Vaba

Lembit Vaba (sündinud 27. mail 1945) on eesti keeleteadlane ja tõlkija.
Ta lõpetas 1964. aastal Lihula Keskkooli. Kõrghariduse sai ta 1971. aastal, olles õppinud nii Tartu Riiklikus Ülikoolis kui ka Läti Riiklikus Ülikoolis Riias.
Ta oli aastatel 1971–1974 Keele ja Kirjanduse instituudi aspirant.
Ta sai filoloogiateaduste kandidaadi kraadi 1978. aastal Tartu Riiklikust Ülikoolist ja filosoofiadoktori kraadi 1998. aastal väitekirjaga "Uurimusi Läti-Eesti keelesuhetest" Tampere Ülikoolist.
Ta oli aastatel 1974–1984 Keele ja Kirjanduse Instituudi soome-ugri keelte sektori nooremteadur.
Aastatel 1997–2013 töötas ta Tampere ülikooli keeleteaduse ja tõlketeooria osakonna soome keele eriharu eesti keele ja kultuuri lektorina.
Looming.
Ta on tõlkinud eeskätt läti, aga ka vene kirjandust. Lembit Vaba on Läänemere keeleruumi viljakas uurija, sügavam huvi on olnud läti-eesti keelesuhteid ja eesti keele sõnavara.
Olulisemad teosed on monograafiad "Läti laensõnad eesti keeles" (1977), "Uurimusi läti-eesti keelesuhetest" (1997) ja artiklite kogumik "Sõna sisse minek" (2015).
Christian Louboutin

Christian Louboutin (sündinud 7. jaanuaril 1946 Pariisis) on Prantsuse moelooja. Tema loomingu signatuuriks on punaseks lakitud taldadega jalanõud.
Varasem elu.
Christian Louboutin sündis ja kasvas Pariisis. Lapsena tundis ta end kogu aeg kõrvalejäetuna, kuna võrreldes pereliikmetega oli tal palju tumedam nahk. Hiljem sai ta teada, et tema pärisisa on hoopis egiptlane. Tulevane disainer visati koolist kolm korda välja ning 12-aastaselt põgenes ta kodust. Ta väidab, et Sophia Loren aitas tal selle otsuseni jõuda. Ühes telesaates tutvustas Loren oma õde, kes lahkus koolist 12-aastaselt ja 50-aastaselt sai kraadi. "Kõik plaksutasid! Ja ma mõtlesin, et kui ma hakkan seda kahetsema, saan ma vähemalt olla nagu Sophia Loreni õde!"
Karjäär.
Juba teismelisena joonistas Louboutin kingi. Esimene töö oli tal Folies Bergères, kus ta assisteeris esinejaid lava taga. Tema kirg kingade vastu sai alguse 1976. aastal Aafrikas, kui ta külastas Riikliku Kunstimuuseumi Aafrika ja Okeaania ekspositsiooni. Seal keelati naistel kanda teravate kontsadega kingi, kuna see pidavat kahjustama põrandat. Ta soovis luua midagi, mis rikuks reegleid ja tekitab naistes enesekindla ja jõulise tunde. Louboutin läks tagasi Egiptusse ning naasis Pariisi 1981. aastal, kus esitas enda loodud kingade portfoolio. Temast sai praktikant Roger Vivier' ateljees. Pärast seda disainis ta kingi Chanelile, Yves Saint Laurentile ja Maud Frizonile. 1991. aastal avas ta oma kingasalongi Pariisis. Printsess Caroline Monacost oli poe esimene külastaja. Printsess kiitis ajakirjanikele poodi väga ning Louboutini bränd sai kohe tuntuks. Tema disainitud kingi on kandnud paljud kuulsused, näiteks Madonna, Jennifer Lopez, Britney Spears, Tina Turner jne. Praegu on Louboutin üks kõige otsitumaid kingabrände maailmas.
Kingad.
Louboutin tõi stiletod tagasi moodi, disainides kontsad 12 cm kõrguseks või veel kõrgemaks. Ta ütles, et tema eesmärk on muuta naine seksikamaks, ilusamaks ning näidata jalgu nii sihvakana kui võimalik. Tänapäeval disainib ta ka madalama kontsaga kingi. Louboutini disaini tuntakse just punaseks lakitud taldade tõttu. Tema punase värvikood on Pantone 18-1663 TPX.
Maya Angelou

Maya Angelou (sünninimi Marguerite Annie Johnson; 4. aprill 1928 Saint Louis, Missouri osariik – 28. mai 2014 Winston-Salem, Põhja-Carolina) oli USA proosakirjanik, luuletaja ja kodanikuõiguste aktivist.
Temalt ilmus enam kui 50 aasta jooksul seitse autobiograafiat, kolm esseekogumikku ja mitu luulekogu; ta kirjutas näidendeid ning oli filmide ja telesaadete stsenaariumide autor. 
Angelou on eelkõige tuntud seitsmest osast koosneva autobiograafiate sarja järgi, mis keskenduvad tema lapsepõlvele ja läbielamistele varases täiskasvanueas. Esimene autobiograafia, "I Know Why the Caged Bird Sings" (1969), mis jutustab tema elust kuni 17. eluaastani, tõi talle rahvusvahelise tunnustuse ja kiidupuhangu.
Ta pälvis arvukalt auhindu ja enam kui 50 aunimetust. 
Isiklikku.
Ta sündis uksehoidja ja mereväe toitumisspetsialisti Bailey Johnsoni ning meditsiiniõe ja kasiinodiileri Vivian (Baxter) Johnsoni teise lapsena. Angelou vanem vend Bailey Jr. hakkas teda hüüdma Mayaks, hüüdnimi tulenes sõnast "my" ('minu') või "mya sister" ('minu õde').
Karl Pinkowsky

Karl Friedrich Pinkovski (ka Carl Pinkovsky; 22. jaanuar 1875 Esna vald, Järvamaa – 8. oktoober 1930 Rakvere) oli õpetaja, ajakirjanik, tõlkija ja kirjanik.
Haridus.
Karl Pinkovski sündis Esna vallas Vedruka külas, kus tema isa Hans Pinkovski oli koolmeister. Ta lõpetas Paide linnakooli 1894. aastal. 1896. aastal omandas Riias õpetajakutse. 
Edasine elu- ja töökäik.
Kuni 1897. aastani töötas oma isa ametijärglasena Vedrukas kooliõpetajana, kus ta isa oli 38 aastat koolmeistriks olnud. 1896. aastal omandas Riias õpetajakutse. 1897. aastal sooritas ta kodukooliõpetaja eksami ja pärast Vedrukast lahkumist töötas aastatel 1897–1898 Amblas koduõpetaja ja Järvamaa 2. jaoskonnas kohtu-uurija sekretärina. 
1898–1906 oli Vihulas ja Nõmmkülas vallakirjutaja. Samal ajal oli ta ülemaalise vallakirjutajate ühingu sekretär, mis tekitas tolleaegsetes ülemustes suurt pahameelt ja ta sunniti kohalt lahkuma.
Ta töötas Tallinnas ajalehe Koit toimetuses 1906–1907 ja aasta hiljem siirdus ajalehe Virulane toimetusse, kus oli toimetuse sekretär. Virulase sulgemise järel määrati ta Järvakandi ministeeriumi juhatajaks. 
1911. aastal ta arreteeriti vanade poliitiliste "pattude" pärast ja ta pidi kohalt lahkuma. Samal ajal hakkas jällegi tegutsema Virulase toimetus ja ta läks sinna tagasi toimetuse liikmeks. 
1912. aastal hakkas ta välja andma pilkelehte Kilk, mida ta andis välja umbes kolm aastat. Kuid 1914. aastal Kilk suleti kuberner Izmail Korostovetsi käsul ning toimetaja otsustati maalt välja saata. Pinkovski asus elama Venemaale, algul elas Pihkvas ja hiljem Moskvas, kus töötas Ruskoje Slovo toimetuses, kuhu ta oli varemgi juba kaastööd teinud. 
Hiljem asus tööle Peterburi, kus töötas Lessneri vabrikus korrespondendina ning selle kõrvalt (1914) tegi kaastööd Pealinna Teatajale. 
Kui ta sai kodumaale tagasi tulla, töötas ta 1918–1919 Rakvere Linna Naisgümnaasiumis õpetajana. 1919–1922 oli ta Tallinna Linna Tütarlaste Kaubanduskoolis ja hiljem ka sõjakoolis lektor. Oma elu viimased aastad 1922–1930 töötas ta Rakveres era- ja koduõpetajana.
Ta suri südamehaigusse. 
Karl Pinkovski oli väga suure sisemise energiaga, mida tema nekroloogis väljendati järgmiselt: "Küünal kustus ruttu, sest ta põles kahest otsast".
Isiklikku.
Karl Pinkowsky ja tema naise Johanna Mathilde Pinkovski (sünd Soop, 28.08.1879, Kaarma, Väike-Maarja khk - 1965) poeg oli ohvitser Paul Pinkovsky (27.01.1903, Esna-?) ja tütar tõlkija Elsa Murdmaa. Elsa abikaasa oli kunstnik Oskar Murdmaa, nende lapsed olid geoloog Ivar Murdmaa, arhitekt Allan Murdmaa, füsikokeemik Kai Murdmaa ja ballettmeister Mai Murdmaa.
Looming.
Kirjanduslikku tegevust alustas Karl Pinkowsky 14-aastaselt, tehes kaastööd ajalehtedele Olewik ja Virmaline. Tema artikleid on avaldatud väljaannetes Rahva Lõbu-leht, Eesti Postimehe Õhtused Kõned, Postimees, Tallinna Kaja, Linda, Kodu, Säde, Hüüdja, Virulane ja Perekonnaleht. Vested ilmusid enamasti varjunimede Pan Karol, Preedik Tõhk ja muude nimede all. Temalt ilmus jutustusi ja teatriarvustusi, muinasjutte ja tõlkeid rootsi keelest. 1906. aastal tõlkis ta koos Jaan Leppikuga eesti keelde Rafaello Giovagnoli romaani "Spartacus".
Veronika Skvortsova

Veronika Skvortsova (vene keeles "Вероника Игоревна Скворцова"; sündinud 1. novembril 1960 Moskvas) on Venemaa arst (neuroloog), arstiteadlane, tervishoiukorraldaja. Ta oli 21. maist 2012 kuni 21. jaanuarini 2020 Venemaa tervishoiuminister.
Ta sündis aastal 1960 Moskvas arstide perekonnas. Aastal 1977 lõpetas ta keskkooli kuldmedaliga. Aastal 1983 lõpetas ta kiitusega Teise Moskva Meditsiiniinstituudi pediaatriateaduskonna.
Isiklikku.
Veronika Skvortsova on viiendat põlve arst, ta on abielus ja täiskasvanud poja ema.
Lihula muinaslinnus

Lihula muinaslinnus oli muinaseestlaste 11. ja 13. sajandil eksisteerinud linnus, mis tänapäevase haldusjaotuse järgi asub Pärnu maakonnas Lääneranna vallas Lihulas aadressil Linnuse tee 3. See asus kõrgel paeneemikul põhjapoolsel küljel, kus asub praegu Lihula pealinnus. Asula teises otsas on nn KEK-i mägi.
Arheoloogilised andmed.
1994. aastal arheoloogiliste kaevamiste käigus leiti kivilinnuse väravakäigu kohalt muinaslinnuse jäänuseid ja tänu sellele saadi mõningaid uusi arheoloogilisi andmeid. Leiti sideaineta paemüüri lõik, mis söeproovi järgi pärineb 11.-12. sajandist.
Vassili Bežanitski

Vassili Bežanitski (24. juuli 1863 Kuigatsi – 10. november 1916) oli Eestis tegutsenud vene rahvusest õigeusu vaimulik (preester).
Elulugu.
Ta  sündis 1863. aastal Tartumaal Sangaste kihelkonnas Kuigatsi vallas Priipalu külas ülempreester Stefan Bežanitski ja Anna Bežanitskaja (Jegorova) peres. Tema vend Aleksander Bežanitski oli samuti vaimulik.
Bežanitski lõpetas Riia Vaimuliku Kooli ja Seminari 1885. aastal, ta oli II järgu lõpetaja ja omandas köster-kooliõpetaja kutse. Riia ja Miitavi ülempiiskop Arseni (Brjantsev) pühitses ta diakoniks 31. jaanuaril 1888 Riia Püha Aleksei kirikus ja preestriks 7. veebruaril 1888 Riia Pühade Apostlite Peetruse ja Pauluse katedraalkirikus. Seejärel teenis ta preestrina Väike-Lähtru Jumalaema Sündimise koguduses (1888–1890), Uduvere Apostel Jaakobuse koguduses (1888–1907) ja Kärkna-Lähte Kõikide Pühakute koguduses (1907–1916). Ta oli Kergu praost aastatel 1895–1900. Preester Bežanitski suri 1916. aastal ja maeti Tartu Uspenski kalmistule.
Isiklikku.
Vassili Bežanitski oli abielus Sofia Bežanitskajaga. Neil oli viis last: Ludmilla Bežanitskaja, Konstantin Bežanitski, Leonid Bežanitski, Boris Bežanitski, Sergei Bežanitski.
Klaaskeraamika

Klaaskeraamika on klaasitaoline materjal, mis on saadud erilisandeid sisaldava sulaklaasi jahutamisel kindlal temperatuurirežiimil. Seejuures toimub osaline polükristallisatsioon ja moodustub komposiitmaterjal ühest või mitmest kristallifaasist ja amorfsest, keraamilisest faasist.
Klaaskeraamilisi materjale nimetatakse ka sitallideks (vene k "ситаллы").
Omadused.
On loodud mitmesuguseid klaaskeraamika süsteeme: MAS-süsteem (MgO × Al2O3 × nSiO2), ZAS-süsteem (ZnO × Al2O3 × nSiO2), liitiumdisilikaat-klaaskeraamika ja tööstuslikult tähtsaimana LAS-süsteem, mille peamised koostisosad on liitiumoksiid, alumiiniumoksiid ja ränidioksiid ning kristallide epitaksiaalset moodustumist soodustav tsirkoonium(IV)-oksiid koos titaan(IV)-oksiidiga.
LAS-klaaskeraamika eriti hinnatav omadus on väga väike ja seejuures negatiivne soojuspaisumistegur (0,1−1) × 10−6 1/K laias temperatuurivahemikus (nt 20–700 °C). Seega talub see materjal purunemata järske temperatuurimuutusi.
Kasutamine.
Klaaskeraamikast valmistatakse seadmete osi, mis peavad olema mehaaniliselt tugevad ning seejuures keemiliselt ja termiliselt stabiilsed, näiteks
Tootjad ja tooted.
Klaaskeraamika suurimad tootjad on , ja .
Tuntud tootenimed on Ceran ja KeraBlack (induktsioonpliitide alal), Zerodur (teleskoobipeeglid), Robax ja Pyroceram (küttekolde vaateavad).
Keraamiline pliit

Keraamiline pliit on elektripliit, mille küttekehad paiknevad loogelise ribana vahetult läbipaistva klaaskeraamilise pealisplaadi all. Selle plaadi alumisel küljel on näidatud keeduväljad tavaliselt nelja eri suuruse rõngana (mida suurem rõngas, seda suurem võimsus); mõne keeduala pindala võib olla valitav. 
Soojus kandub punakalt hõõguvalt küttekehalt infrapunakiirgusena peaaegu takistamatult läbi klaaskeraamilise plaadi keedunõu põhjale. Küttekeha soojust kasutab kõige tõhusamalt rõnga suurusele vastava põhjaga pott ja pann. Ülekantavat soojust saab reguleerida sisselülitusnupust: päripäeva pööramisel suurendab bimetall-termorelee küttekeha sisselülitusperioodide pikkust.
Kuigi keraamiline plaat püsib keeduväljade vahel jahedana, on plaat küttekeha kohal ka väljalülitamise järel mõnda aega kuum, millest annab märku jääksoojuse indikaator.
Keraamilise pealisplaadiga elektripliidid tulid müügile 1970. aastail.
Induktsioonpliit

 
Induktsioonpliit on elektripliit, milles energia kandub metallnõule soojusena üle elektriinduktsiooni teel.
Esimesed induktsioonpliidid jõudsid kodukasutusse 1970. aastail ettevõttelt.
Pliidi klaaskeraamilise pealisplaadi all on isoleeritud traadist mähis, mille keerde läbib suure sagedusega (20−100 kHz) muutuv elektrivool, kutsudes esile muutuva magnetvälja. Selle välja mõjul indutseeruvad metallnõu põhjas pöörisvoolud, millega kaasnev pinnaefekt vähendab nõu põhja materjali elektrijuhtivust. Mida väiksem on juhtivus ja vastavalt suurem takistus, seda suurem on ülekanduv võimsus ("P" = "I"2"R") ning seda rohkem energiat soojusena eraldub.
Juhi ekvivalentne väliskiht on pinnaefektist tulenevalt seda õhem (ja takistus suurem), mida suurem on materjali magnetiline läbitavus. Seetõttu kandub energia kõige tõhusamalt üle ferromagnetilisele materjalile (malmile, terasele). Järelikult sobivad induktsioonpliidil kasutamiseks rauasulamist nõud (piisab ka, kui terasest on nõu põhja üks kiht). (Kööginõu magneeditavust saab kindlaks teha näiteks külmkapimagnetiga.)
Pöörisvooludest veelgi suuremal määral põhjustab elektrivälja energia muundumist soojuseks ümbermagneetimiskadu ferromagnetilises materjalis (tingituna magnetilisest hüstereesist). Kuna kaoenergia on võrdeline magnetvälja muutumise kiirusega, siis saab genereeritava sageduse muutmisega sujuvalt reguleerida kuumutustemperatuuri.
Eelised teiste pliiditüüpide ees:
Riina Rõõmus

Riina Rõõmus (sündinud 21. märtsil 1960) on meediajuht, aastatel 2017–2022 Eesti Rahvusringhäälingu juhatuse liige. 
Tal on lõpetanud Tallinna Riikliku Konservatooriumi koolimuusika erialal ja töötanud laste muusikaõpetajana. 
Aastatel 1998–2017 oli Riina Rõõmus Vikerraadio peatoimetaja. 
2017. aasta 1. juunist kuni 2022. aasta suveni oli ta Eesti Rahvusringhäälingu juhatuse liige.
Isiklikku.
Riina Rõõmus on olnud abielus Riho Rõõmusega, hiljem sai tema elukaaslaseks Neeme Brus. Tal on kaks poega.
Seljauim

Seljauim ehk dorsaaluim on paaritu uim kalade ja mõnede teiste vees elavate selgroogsete selja keskosas. See aitab tasakaalu säilitada.
Anatoomia.
Seljauim võib olla üksik uim uimekiirtega või ilma nendeta või hoopis koosneda kahest seotud või sidumata osast – teravatest ogakiirtest ja lülinenud kiirtest ning pehmetest hargnenud kiirtest. Seljauim toetub uimekiirte tugiluudele ehk basaalidele, mis on luised alusplaadid. Tugiluid on kaladel sama palju kui uimekiiri.
Enamasti on seljauimi üks või kaks, kuid kaladel võib olla neid kuni kolm. Haidel on enamasti kaks seljauime. Seljauimede arv ja ehitus varieerub liigiti ja taksoniti. Näiteks luukalad jagunevad sagaruimsete ja kiiruimsete klassiks ning kummalgi on seljauime ehitus (nagu ka teiste uimede ehitus) erinev.
Funktsioonid.
Peamine seljauime ülesanne on organismi stabiliseerimine vees, mis takistab vees keerlema hakkamist ehk aitab hoida õiget asendit ning on abiks äkiliste pöörete teostamisel. Kuid mõnedel rühmadel on seljauimele tekkinud omapärased lisafunktsioonid.
Bioloogid kasutavad tihti spetsiifiliste vaalaliste määramiseks kriimustusi ja kulumisjälgi seljauimel. Seda meetodit kasutades võib teha kindlaks konkreetse isendi. 
Seljauime kollaps.
Mõõkvaaladel võib seljauim küljele ära vajuda. Üldiselt juhtub see vangistuses elavatel loomadel, kuid pole välistatud ka looduslikes tingimustes. Samuti on see rohkem levinum isaste puhul, sest nende seljauim kasvab suuremaks. 
Looduslikult mõõkvaalad ujuvad pikki vahemaid, ujudes kiirelt ja sügaval. Sel moel avaldab vesi suurt survet seljauimele ning aitab seda püstisena hoida. Kuid vangistuses veedavad nad palju aega veepinnal ning ei uju pikki vahemaid, seetõttu on surve väiksem ning uim vajub küljele. Teisteks põhjusteks võivad olla ka uime koe ülekuumenemine tänu soojale veele ja temperatuurile, vangistusest tingitud stress, muutus toitumises, vähenenud aktiivsus, mis põhjustab madalat vererõhku.
Jaak Valdre

Jaak Valdre (sündinud 15. märtsil 1957 Põltsamaal) on eesti spordiajaloolane.
Ta lõpetas 1975. aastal Põltsamaa Keskkooli ja 1987. aastal Eesti Põllumajanduse Akadeemia metsamajanduse erialal.
Võitleja (ajakiri, 1891)

Võitleja oli 1891-1892 Narvas ilmunud väljaanne. Väljaanne oli Narva Eesti Karskuse Seltsi häälekandja. Väljaannet trükkis Jüri Reinvald.
Väike-Lähtru Jumalasünnitaja Sündimise kogudus

Väike-Lähtru Jumalasünnitaja Sündimise kogudus oli Läänemaal Lääne-Nigula vallas Väike-Lähtru külas tegutsenud apostlik-õigeusu kogudus aastatel 1884–1970.
Ajaloost.
Väike-Lähtru õigeusu kogudus moodustati 14. veebruaril 1884. Algul seati kirik sisse Panga talus. 1889. aastal ehitati Väike-Lähtru Jumalasünnitaja Sündimise kirik. Väike-Lähtru koguduse juures töötas õigeusu kihelkonnakool aastatel 1884–1918. Kogudus tegutses aastatel 1884–1974.
Paide Teataja

Paide Teataja (vene keeles Вейсенштейнский Указатель; saksa keeles Weissensteiner Anzeiger) oli perioodiline väljaanne, mis ilmus Paides aastatel 1900–1912. Seda andis välja ja toimetas Oskar Wilhelm Brasche. Väljaandes on venekeelne pealkiri esikohal. Väljaande tekst on vene, saksa ja eesti keeles.
Petania

Petania oli 1899–1915 Tallinnas ilmunud usuteemaline ajaleht/lendleht. Selle väljaandja ja vastutav toimetaja oli Johannes Dunkel. Väljaanne suleti 26. jaanuaril 1916 sõjaseaduse alusel.
Pealkirjad:
Väljaandel oli lisa: Vaimu tuul ehk ärkamine 1877. aastal Läänemaal.
Rahvaleht (täpsustus)

Rahvaleht või Rahva Leht või Rahva leht on olnud mitmed eestikeelse väljaande nimi:
Rahva Leht (ajakiri, 1896)

Rahva Leht oli 1896–1916 (vaheaegadega) Tallinnas ilmunud ajakiri. 
Seda andis välja ja toimetas Jakob Ploompuu.
Kurttummade Sõber

Kurttummade Sõber oli 1899–1907 Vändras ilmunud ajakiri. Väljaande vastutav toimetaja oli Constantin Hörschelmann.
Mesilane (ajakiri)

Mesilane (täispealkirjaga Mesilane : Mesilaste-kasvatuse ja aiaharimise ajakiri) oli 1900–1906 Tallinnas ilmunud mesinduse ja aianduse ajakiri. Ajakirja andis välja ja selle vastutav toimetaja oli Friedrich Kask.
Eesti Põllomees kõige eesti põllomeestele

Eesti Põllomees kõige eesti põllomeestele oli Liivimaa Üldkasuliku ja Ökonoomilise Sotsieteedi "Baltische Wochenschrift für Landwirtschaft, Gewerbefleiß und Handel" lisana välja antud ajakiri, mis ilmus Tartus aastatel 1868–1889; ühtlasi esimene eestikeelne põllumajandusajakiri. 
Ajakirja andis välja 1868–1880 Johann Voldemar Jannsen ja 1882–1886 Wilhelm Adolf Just.
1880–1882 kandis ajakiri nime Eesti Põllumees: Eesti Postimehe lisaleht.
Karskuse Seltsi Leht

Karskuse Seltsi Leht oli eestikeelne ajakiri, mis ilmus 1890. aastal Pärnumaal Toris ning mida andis välja Tori Eesti Karskusselts Täht. Ajakirja trükkis Ado Grenzstein. Ajakirja ilmus seitse numbrit.
Linda (ajakiri)

Linda oli 1887–1905 ilmunud eesti naistele suunatud ajakiri. Ajakiri ilmus 1887–1893 Viljandis, 1893–1902 Pärnus ja 1902–1905 Tartus. Ajakirja väljaandja kuni 1894 oli Lilli Suburg.
1887–1890 kandis ajakiri alapealkirja "Esimene literatuurlik ja ajakohane ajakiri Eesti naisterahvale".
Elupuu kuldsed oksad

Elupuu kuldsed oksad oli 1913–1931 (vaheaegadega) ilmunud usuteemaline ajakiri. Ajakiri ilmus eri aegadel Tallinnas, Kuressaares ja Võrus. Ajakirja väljaandja oli 1913–1917 ja 1921–1925 K. Wöhrmann ja 1926–1931 A. Wöhrmann.
Ajakirja eelkäija oli Kiriku kellad ehk jutluse lendlehed (ilmus 1900–1912).
Vladimir Bežanitski

Vladimir Bežanitski (12. juuni 1856 Priipalu – 2. august 1920 Narva) oli Eestis tegutsenud vene rahvusest õigeusu vaimulik (ülempreester).
Elukäik.
Ta sündis 1856. aastal Tartumaal Sangaste kihelkonnas Kuigatsi vallas Priipalu külas üpr Stefan Bežanitski peres, õppis Riia Vaimulikus Koolis ja Seminaris aastatel 1868–1878 ja omandas köster-kooliõpetaja kutse. 
Vladimir Bežanitski töötas usuõpetajana ja õigeusu kihelkonnakoolide juhatajana: Antslas, Mustvees ja Rõngus aastatel 1884–1896. Ta oli usuõpetaja Narva Raudteekoolis aastatel 1909–1918 ja Narva Kreenholmi kirikukoolis aastatel 1918–1920. 
Ülempreester Vladimir Bežanitski suri Narvas 2. augustil 1920 ja maeti Uduvere (Pärnu-Jaagupi) kalmistule.
Isiklikku.
Vladimir Bežanitski abikaasa oli Elisabeth Bežanitskaja (Šorohhova), nende lapsed olid Boris, Evgenia, Elisaveta.
Oodgeroo Noonuccal

Oodgeroo Noonuccal (enne 1988. aastat Kath Walker; sünninimi Kathleen Jean Mary Ruska; 3. november 1920 Põhja-Stradbroke'i saar, Queensland – 16. september 1993 ) oli Austraalia luuletaja ja poliitaktivist. Ta oli esimene aborigeeni päritolu luuletaja, kes avaldas luulekogu.
Noonuccal võitles tugevalt austraalia aborigeenide õiguste eest. Kuna ta ei suutnud luua erakonda, mis seisaks aborigeenide probleemide eest, astus ta Austraalia Kommunistlikku Parteisse. Ta oli üks peamine eestvedaja, kes aitas 1967. aastal Austraalia põhiseadusesse sisse viia parandust, millega said aborigeenid valimisõiguse. Ta toetas ka Robert Menziesi ja Harold Holti peaministrikandidatuuri.
Temalt ilmus mitu luulekogu. Esimene luulekogu "We Are Going" (1964) oli esimene aborigeeni naise avaldatud raamat. Luulekogu osutus väga edukaks ja Noonuccalist sai üks suurema teoste läbimüügiga Austraalia luuletaja. Tema luuletused kandsid tugevat poliitilist sõnumit. Ta tahtis näidata uhukust selle üle, et oli aborigeen. Ta soovis, et tema luuletused süvendaksid inimestes toetama võrdsust ja aborigeenide õigusi.
1972. aastal avas ta oma kodulinnas Põhja-Stradbroke'i saarel õppeasutuse, kus lastele õpetatakse loodusteadust ja aborigeenide kultuuri. 1970. aastate lõpus sai ta stipendiumi USA-sse õppima asumiseks, kus ta pidas loenguid aborigeenide õiguste kohta.
1987. aastal protesteeris ta Austraalia avastamise 200. aastapäeva auks tehtavate pidustuste vastu ja tegi poliitilise avalduse sotsiaalse ebavõrdsuse kohta Austraalias.
Noonuccal pälvis mitu kirjandusauhinda, sealhulgas Mary Gilmore'i medali (1970), Jessie Litchfieldi auhinna (1975) ja Austraalia Kirjanike Seltsi auhinna. 1970. aastal sai Briti impeeriumi ordu autiitli.
Oodgeroo Noonuccal on traditsiooniline "Quandamooka" hõimu nimi, mille ta võttis endale 1988. aastal (Oodgeroo tähendab oja-melaleukat ("Melaleuca leucadendra") ja Noonuccal on tema hõimu nimi).
Bakuu Kristallhall

Bakuu Kristallhall (aserbaidžaani keeles: Bakı Kristal Zalı) on mitmeotstarbeline sisehall Bakuus Aserbaidžaanis. Hall valmis kuue kuuga, see avati 7. mail 2012. Kristallhall asub 30-minutise jalutuskäigu kaugusel Bakuu kesklinnast neemel, kus varem oli sõjaväebaas.
Halli projekteeris saksa arhitektuuribüroo Gerkan, Marg and Partners (GMP International GmbH) arhitekt Wolquin Marg. Leping saksa kontserniga Alpine Bau Deutschland AG sõlmiti 2. augustil 2011 , mille kohaselt peatöövõtja vastutusel oli ehitustööde planeerimine ja organiseerimine ehituse esialgse kestusega 8 kuud. Alpine koostööpartnerid olid Nüssli AG Baselist Šveitsist ja Basler &amp; Hofmann AG. Alltöövõtjate SSF Ingenieure AG ja Seele Austria GmbH &amp; Co. KG kõrval 9500 LED-lambiga fassaadi kujundas Lichtvision Berliinist.
Kristallhalli pikkus on 206 m ja laius 168 m ning selle katuse kaal 2400 tonni. Ehitamiseks kulus 6500 tonni terast ja 7800 kuupmeetrit betooni. Linnahalli mahutavus on 23 000 – 25 000 pealtvaatajat.
Mitmesuguste ürituste jaoks rajatud Bakuu Kristallhallis toimus 26. mail 2012 Eurovisiooni lauluvõistlus. Jalgpalli Liidu FIFA poolt sama aasta 22. septembrist 13. oktoobrini Aserbaidžaanis korraldatud kuni 17-aastaste naiste maailmameistrivõistluste finaalturniiri raames andis avakontserdi uue linnahalli laval Jennifer Lopez, oktoobris esinesid seal Rihanna ja Shakira. 12.–28. juunil 2015 toimusid Bakuus esimesed üleeuroopalised kahtekümmet spordiala ühendavad Euroopa mängud, mille käsi- ja võrkpallivõistlused leidsid aset Kristallhallis.
Bakuu Kristallhall kuulub maailma kaunimate ehitiste hulka.
Rephop

Rephop on Eesti tarkvaraettevõte, mis võimaldab kontsernidel planeerida ja konsolideerida finantsandmeid ühes keskkonnas, sõltumata riigist ja raamatupidamisprogrammist.
Ajalugu.
Rephopi tarkvara on loodud aastal 2014. Ettevõtte asutajateks on Madis Lämmergas ja Taavi Salo. Rephopi kontor asub Tallinnas.
2014. aastal osales Rephop edukalt Soomes idufirmade kiirendis Startup Sauna.
2017. aasta alguseks oli Rephopil üle 400 kasutaja kogu maailmas (sh Singapuris, Kasahstanis, Brasiilias).
Toode.
Rephopi loodud tarkvara on veebipõhine ning võimaldab ühes kohas kättesaadavalt lahendada nii kontserni aruandluse, konsolideerimise kui ka planeerimise.
Elva Vallakodanik

Elva Vallakodanik on valimisliit Elva vallas.
Valimisliit moodustati 2017. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimisteks. Liidu lõid piirkonna kuue omavalitsuse Elva linna ning Konguta, Puhja, Rannu, Rõngu ja Palupera valla aktiivsed külade, valimisliitude ja volikogude liikmed, nimekirjas on mitukümmend inimest, ühenduse koordinaatoriks kinnitati Rõngu valla elanik Kristel Laurits. 
Valimisliidu liikmed on veel
Missioni Lehhed

Missioni Lehhed oli 1870–1875 Saksamaal Leipzigis ilmunud ajakiri, mida andis välja R. Härting.
Ajakirja 1870 ilmunud esimese numbri alapealkiri oli järgmine: allustued Werdau linna Missioni abbiseltsi polest nüüd mitme öppetaja abbiga wälja antud Sakseni kunningrigis.
Ajakirjal oli lisa: Lissa leht (ilmus 1870-1875).
Misjoni lendleht

Misjoni lendleht (originaalpealkirjaga Missioni lendleht) oli 1898–1931 (vaheaegadega) ilmunud jätkväljaanne (lendleht). Lendleht ilmus eri aegadel Tartus, Tallinnas ja Pärnus. Lendlehte andis välja 1927 Eesti Evangeelne Luteri Usu Konsistoorium ja 1929-1931 Eesti Misjoni Selts. Lendleht ilmus aastas üks kord.
Siioni sõnumetooja leht

Siioni sõnumetooja leht oli 1877–1889 (vaheaegadega) ilmunud väljaanne. Väljaanne ilmus algul Tartus ja hiljem Riias. Väljaannet andis välja Eduard Magnus Jakobson ja hiljem Schnakenburg. Väljaande pani kirja ja selle illustreeris Eduard Magnus Jakobson.
Rõõmsad sõnumed lastele

Rõõmsad sõnumed lastele oli 1889–1900 Riias ilmunud lasteajakiri, mida andis välja Janis Aleksander Frey.
Rõõmsad sõnumed noorte inimestele

Rõõmsad sõnumed noorte inimestele oli 1889 ilmunud noortele suunatud usuteemaline ajakiri, mida andis välja Londonis tegutsev Laste Jumala Teenistuse Ühendus. Ajakirjad tõlkis inglise keelest Eduard Magnus Jakobson. Ajakirjad trükiti Riias.
Valgus (ajaleht, 1880)

Valgus oli ajaleht, mis ilmus aastatel 1880–1906 (1880–1882 Rakveres ja seejärel Tallinnas). Aastatel 1880–1881 andis lehte välja Selts Kalevipoeg, 1882–1906 Jakob Kõrv ja 1906 Karl August Hermann. 1906. aastal hakkas Valguse asemel ilmuma ajaleht Hüüdja.
Aastatel 1880–1881 kandis ajaleht alapealkirja "Majesteedi Aleksandri II Nikolajevitshi XXV aasta juubeli mälestuseks priiannete kapitaaliga asutav Eesti rahva ajaleht".
Ajalehe suur populaarsus võis tulla sellest, et seal avaldati joonealusena põnevusromaane. Näiteks ilmusid "Nana Sahib ehk mässamine Indias" ja Gregor Danilevski "Patjomkin Donau ääres". Kirjanduslike lisalehtede maht võis kohati ületada ka põhilehe oma.
Arvustajad hindasid kõrgemalt alupäraseid jutte ja nii olid ka mitmed Jakob Kõrva kirjutised sellena reklaamitud. 1887. aastal avaldatud "Luigemäe Olli" eest sai Kõrv ka esimese auhinna Kirjameeste Seltsilt. Hiljem aga selgus, et tegemist oli kohandusega prantslase Chateaubriandi teose "Atala" saksakeelsest tõlkest. Samamoodi osutus algupärandipettuseks ka samal aastal ilmunud jutt "Kiired kosjad". Sellised tõlke- ja põnevusjutud oli aga jätkuvalt minev kaup ning ajalehe trükiarv oli enamasti suurem kui teistel väljaannetel.
Viktor Bežanitski

Viktor Bežanitski (3. märts 1852 Kuigatsi – 14. mai 1924 Nõmme) oli Eestis tegutsenud vene rahvusest õigeusu vaimulik (ülempreester).
Eluloolisi andmeid.
Ta sündis 1852 Tartumaal Sangaste kihelkonnas Kuigatsi vallas Priipalu külas ülempreester Stefan Bežanitski peres, lõpetas Riia Vaimuliku Kooli ja Seminari 1873 ning omandas köster-kooliõpetaja kutse. Tegutses Rakvere õigeusu kirikukoolis (vene k. "Везенбергское Православное церковно-приходское училище"). Ülempreester Vikotor Bežanitski suri 1924. aastal Tallinn-Nõmmel ja maeti Rakvere kalmistule.
Isiklikku.
Viktor Bežanitski pere: abikaasa Sofia Bežanitskaja (Uberski), neid olid lapsed Ludmilla, Konstantin, Leonid, Boris ja Sergei.
Jaan Kägu (ajakiri)

"Jaan Kägu: Huumori ja pilke nädalaleht" oli Eesti huumoriajakiri, mis ilmus aastatel 1928–1933 Tallinnas ja hiljem jätkas ilmumist ajalehena 1989–1991 Raplas.
Alates 14. detsembrist 1928 kuni 10. oktoobrini 1929 ilmus igal neljapäeval. Ei ilmunud 1930. aastal ja hakkas hiljem uuesti ilmuma aastatel 1931–1933 sagedusega 1 kord aastas.
Vastutav toimetaja ja väljaandja O.Roose.
Toimetus asus Tallinnas, Harju 37.
Trükiti Tallinna trükikodades:
Täiendavalt ilmusid albumid:
Väljaandjad: 
Teised autorid:
1989–1991 aastal välja antud "Jaan Kägu", trükiti ajalehena Raplas.
1989. aastal ilmus 1 number, 1990. aastal 5 numbrit ja 1991. aastal 4 numbrit. Selle ajalehe toimetus koosnes erinevatest organisatsioonidest: