tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Amoco

Amoco Corporation oli rahvusvaheline nafta- ja keemiatööstusettevõte.
Ettevõtte eellased olid Standard Oil Company (Indiana), mis asutati 1889. aastal Ameerika Ühendriikides Indiana osariigis Whitingis paiknenud rafineerimistehase ümber, ning 1910. aastal Baltimore'is asutatud American Oil Company.
1998. aastal liideti Amoco BP-ga. Kuni 2000. aastani kandis ühisettevõte nime BP Amoco plc.
Amoco saavutuseks peetakse bensiini transportimiseks mõeldud tsisternautode ja bensiinijaamade kasutuselevõttu.
Wojciech Jaruzelski

Wojciech Witold Jaruzelski (6. juuli 1923 Kurów – 25. mai 2014 Varssavi) oli Poola sõjaväelane ja poliitik.
Ta oli Poola Rahvaarmee ülemjuhataja (1983. aastast), Poola Ühinenud Töölispartei keskkomitee esimene sekretär (1981–1989), Poola peaminister (1981–1985), Poola Riiginõukogu esimees (1985–1990) ja president (1989–1990). Jaruzelski loobus võimust pärast 1989. aastal toimunud ümarlauakõnelusi, mille kokkulepete kohaselt viidi Poolas läbi demokraatlikud valimised.
1943. aastal astus Jaruzelski Nõukogude Liidus formeeritud teise Poola väkke. Aastatel 1965–1968 oli ta kindralstaabi ülem, seejärel kuni 1983. aastani kaitseminister. 
1981. aasta detsembris, mil Poolat ähvardas väidetavalt Nõukogude Liidu vägede sissetung, kehtestas ta riigis sõjaseisukorra ning keelustas ametiühinguliikumise Solidaarsus tegevuse. Jaruzelski eitas väidet, mille kohaselt ta olevat enne sõjaseisukorra väljakuulutamist palunud oma Moskva sõbralt marssal Viktor Kulikovilt olukorra rahustamiseks sõjaväe sissetoomist Poolasse.
Mercy laht

Mercy laht on laht Põhja-Jäämeres Kanada Arktika saarestikus Banksi saare põhjarannikul.
Lahe geograafilised koordinaadid on .
Mercy laht on osa Aulaviki rahvuspargist.
Juulis 2010 leidsid Kanada arheoloogid Mercy lahest hästisäilinud laeva Investigator, mis jäeti jäässe kinnikiilununa maha 1853. aastal John Franklini Loodeväila-ekspeditsioonil kaduma läinud laevu otsides.
Kultaranta

Kultaranta on Soome presidendi suveresidents Naantalis Luonnonmaa saarel.
Residentsi geograafilised koordinaadid on .
Residentsi peahoone on aastatel 1914–1916 ehitatud arhitekt Lars Soncki projekteeritud graniidist loss, mida ümbritseval 54 hektari suurusel alal on muu hulgas parke ja kasvuhooneid. Aastal 1922 ostis Soome riik Kultaranna ära ja otsustas sellest teha presidendi suveresidentsi.
Mariin Ratnik

Mariin Ratnik (sündinud 29. veebruaril 1976 Tartus) on Eesti diplomaat.
Ta lõpetas 1999. aastal Tartu Ülikooli majandusteaduskonna ettevõttemajanduse erialal. Ta on õppinud rahvusvahelisi suhteid Humboldti ülikoolis ja on lõpetanud Eesti Diplomaatide Kooli.
Alates 2000. aastast töötab ta Eesti välisministeeriumis, 2022. aastast alates välismajanduse ja arengukoostööküsimuste asekantslerina.
Aastail 2010–2011 oli Ratnik Eesti suursaadik Belgia Kuningriigis ja alates novembrist 2010 ühtlasi suursaadik Luksemburgi Suurhertsogiriigis ning aastail 2011–2015 suursaadik Euroopa Julgeoleku- ja Koostööorganisatsiooni (OSCE) juures Viinis. Aastail 2015–2017 töötas Ratnik välisministeeriumi poliitikaosakonna direktorina. Pärast seda oli ta kaks aastat peaministri välisnõunik. 2019.-2022. oli ta Eesti suursaadikuks Hispaanias, Alžeerias ja Andorras. 
Mariin Ratnik räägib eesti, inglise, saksa, vene, prantsuse ja hispaania keelt.
Dési Bouterse

Desiré Delano Bouterse (13. oktoober 1945 – 23. detsember 2024) oli Suriname sõjaväelane ja poliitik, 12. augustist 2010 kuni 16. juulini 2020 Suriname president. 
Pärast 1980. aasta sõjaväelist riigipööret sai temast riigi "de facto" liider ning ta oli seda kuni 1987. aasta valimisteni.
19. juulil 2010 valis Suriname parlament Dési Bouterse presidendiks. 14. juulil 2015 valiti ta uueks ametiajaks tagasi.
29. novembril 2019 mõistis Suriname sõjaväekohus ta süüdi 15 inimese tapmises 1982. aastal ning karistas teda 20-aastase vangistusega. Varem oli ta 1999. aastal Hollandis tagaselja süüdi mõistetud ka kokaiiniga kauplemise eest ja kuulutatud rahvusvaheliselt tagaotsitavaks.
Andres Koort

Andres Koort (sündinud 17. mail 1969 Tallinnas) on eesti maalikunstnik, stsenograaf, kujundaja ja kuraator.
Ta on lõpetanud Eesti Kunstiakadeemia lavakujunduse erialal (õppis seal 1987–1993) ja täiendanud end 1991. aastal Hollandis Groningenis Academia Minervas maali erialal.
Koort on osalenud näitustel 1991. aastast. 
Ta on Eesti Maalikunstnike Liidu juhatuse liige 2002. aastast ning on loonud lavakujundusi lavastustele Eesti Draamateatris, Tallinna Linnateatris, Pärnu teatris Endla, Eesti Nukuteatris ja Theatrumis. 
Tema teoseid leidub Tartu Kunstimuuseumi ja Leedu Kunstimuuseumi kogudes. Koorti teoseid on raske paigutada traditsiooniliste kunstivoolude raamidesse. Kunstnik kasutab äratuntavaid kujundeid, mistõttu tema maastikud näivad teatud määral realistlikud, sealjuures ei järgi ta oma ruumikäsitluses elementaarseid perspektiivi reegleid ega ürita luua valguse ja varju efekti. Perspektiiv ja varjud määravad hetke ja koha, nende puudumine võib viidata kunstniku soovile kujutada reaalsust üldises võtmes, väljaspool aega ja ruumi 
Andres Koorti vanavanaisa oli skulptor Jaan Koort.
Wesel

Wesel on linn Saksamaa lääneosas Nordrhein-Westfaleni liidumaal, Weseli kreisi keskus. Asub Reini jõe ääres Lippe suubumiskohas.
Teises maailmasõjas hävis liitlaste pommirünnakutes 97% linna hoonetest. 
Wesel jaguneb viieks linnaosaks.
Elanike arv on 61 000 (2009). 
Weselist oli pärit viimane Tartu piiskop Hermann Wesel.
Elvis Efert

Elvis Efert (sündinud 13. juulil 1985 Rakveres) on eesti raadioajakirjanik.
Ta lõpetas 2005. aastal Vinni-Pajusti gümnaasiumi. Ta on töötanud 2008. aastast raadios Viru saatejuhina ja 2010. aastast Rakvere teatris turundusjuhina. 
Elvis Efert kuulus korvpallimeeskonda KK Rakvere, mis tuli 2002. aastal Eesti meistrivõistlustel U20-klassis teiseks ja 2003. aastal U18-klassis kolmandaks. 
Ta on abielus näitleja Marin Mägiga. 3. juulil 2010 sündis neil tütar Elli.
Sergei Tretjakov

Sergei Tretjakov (5. oktoober 1956 – 13. juuni 2010) oli Venemaa välisluure ohvitser ja Ameerika Ühendriikide topeltagent.
Töötanud varem Ottawas, asus ta 1995. aastal välisluure residendiks New Yorgis Venemaa ÜRO missiooni pressiatašee New Yorgis diplomaatilise kattevarju all. Alates 1997. aastast, mil suri Tretjakovi Venemaal elanud ema, tegutses ta topeltagendina. 2000. aasta oktoobris pages ta koos perega. See sai ajakirjanduses teatavaks 2001. aasta jaanuaris, mil Venemaa välisministeerium soovis temaga konsulaarkohtumist, veendumaks, ega ameeriklased Tretjakovi vastu tahtmist kinni pea.
Tretjakovi väitel põhjustasid tema ülejooksmise veendumus, et Venemaal olid võimule tulnud inimesed, kelle teenimine oli moraalivastane, ning soov kindlustada oma tütrele parem elu maal, millel on tulevikku.
2007. aastal sai tema pere Ameerika Ühendriikide kodakondsuse.
Sergei Tretjakov suri 53-aastaselt südameataki tagajärjel. Tema abikaasa palus läbi viia lahkamise FBI järelevalve all.
Ferdinand Theodor von Gebhardt

Ferdinand Theodor von Gebhardt (24. mai 1803 Tallinn – 1. veebruar 1869 Kullaaru) oli Eestimaa vaimulik.
Õppis Tallinna kreiskoolis ja Tallinna gümnaasiumis. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1822–1824. Korporatsioon Estonia liige.
Ordineeriti õpetajaks 15. novembril 1825.
Kutsuti Järva-Jaani Ristija Johannese koguduse õpetajaks 18. septembril 1825. Oli Järva-Jaani koguduse õpetaja aastatel 1825–1861, Järva praostkonna praost alates 11. detsembrist 1851, Eestimaa konsistooriumi assessoriks sai mais 1851. Emeriteerus 10. detsembril 1862, kuid jäi edasi assessoriks ja oli Järva praostkonna praost märtsini 1865.
Oli Õpetatud Eesti Seltsi liige 13. maist 1841, Eestimaa Kirjanduse Ühingu liige aastast 1843. Asutas aastal 1844 Järva-Jaanis abipiibliseltsi ja oli selle juhataja. Koostas ülevaate piiblitrükkide jaotumisest Eestimaal, oli Uue Testamendi eestikeelse tõlke revideerija. Eestikeelse evangeeliumi seletuse (1839, 1841) ja aritmeetika õpiku autor (1854). Koostas eesti keele grammatika, mis aga trükis ei ilmunud.
Isiklikku.
Tema isa Johann Bernhard von Gebhardt oli Tallinna Niguliste koguduse ülemõpetaja, vend Carl Bernhard von Gebhardt oli Tõstamaa Maarja koguduse õpetaja, poeg Ferdinand von Gebhardt oli Järva-Jaani Ristija Johannese koguduse õpetaja, poeg Eduard von Gebhardt oli maalikunstnik ja Düsseldorfi Kuns­ti­akadeemia professor.
Ferdinand von Gebhardt

Peter Bernhard Ferdinand von Gebhardt (20. juuni 1832 Järva-Jaani – 22. november 1902 Järva-Jaani) oli baltisaksa päritolu Eesti vaimulik.
Õppis aastatel 1845–1849 Tallinna toomkoolis ja 1849–1853 Tallinna gümnaasiumis. Aastail 1853–1856 õppis ta Tartu ülikoolis ja 1858–1859 Erlangeni ülikoolis usuteadust.
15. jaanuaril 1861 Sai ta Eestimaa vikaarvaimulikuks. 24. oktoobril 1861 kutsuti ta Järva-Jaani Ristija Johannese koguduse õpetajaks ning ordineeriti 10. detsembril 1861. 1895–1902 oli ta Järva praost ning 1881. aastast Järvamaa koolikolleegiumi liige..
Isiklikku.
Tema vanaisa Johann Bernhard von Gebhardt oli Tallinna Niguliste koguduse ülemõpetaja, onu Carl Bernhard von Gebhardt oli Tõstamaa Maarja koguduse õpetaja, isa Ferdinand Theodor von Gebhardt oli Järva-Jaani Ristija Johannese koguduse õpetaja, vend Eduard Karl Franz von Gebhardt oli maalikunstnik ja Düsseldorfi Kuns­tia­kadeemia professor.
Teokarp

Teokarp on limuste koda, eksoskelett, mis püsib peale organismi surma.
Teokarbid moodustuvad lubjast, kasvades limuse mantli epidermist eraldunud ensüümide kaasabil.
Koda (zooloogia)

Koda on limustel esinev lubjast moodustunud eksoskelett. (Peale organismi surma järele jäänud koda nimetatakse ka teokarbiks).
Koda on olemas enamikul limustel (nii tigudel kui karpidel), puududes nälkjatel.
Koda moodustub lubjast, kasvades limuse mantli epidermist eraldunud ensüümide kaasabil.
Taluperenaine (ajakiri)

Taluperenaine ": kodumajanduse ja kodukultuuri ajakiri", oli kodumajanduse ja kodukultuuri ajakiri, mida andis aastatel 1927–1940 Tartus välja Akadeemiline Põllumajanduslik Selts. Ajakirja üheks initsiaatoriks oli Peeter Kõpp, kes Akadeemilise Põllumajanduse Seltsi 19. jaanuari 1927. a juhatuse koosolekul teeb ettepaneku maanaiste kutseajakirja loomiseks. Otsus kinnitatakse seltsi üldkoosolekul 26. jaanuaril. 
Ajakiri oli Eesti Maanaiste Keskseltsi ja maanaisteseltside häälekandja, peatoimetaja oli agronoom Liis Martinson-Käbin ja vastutav toimetaja Veera Kõpp. Ajakiri imus korra kuus ja maksis 40 senti.
Ajakiri jagunes sisult kuude põhiossa, millest üks oli kokandus, lauakatmine ja toiduainete alalhoid. Toiduretsepte pakuti lugejale igas numbris ja väga erinevale maitsele. Igakuine söögisedel võttis arvesse eelkõige aastaajast tulenevad võimalused. Kõrge tasemega artiklid olid kirjutanud oma ala asjatundjad. Toimetuses töötasid Alma Martin (kodumajanduse ja -kultuuri toimetaja), Hilda Ottenson (toiduainete säilitamise ja konserveerimise osa toimetaja), Marta Põld-Riives (kodumajanduse, toitlustuse ja köögiviljanduse osa toimetaja), Ebba Saral (kudumisosa toimetaja), Helmi Treilman (käsitööosa toimetaja). Toimkonnas töötasid Olga Madisson, Alma Martin, Hilda Ottenson, Marta Põld-Riives, Ella Treffner ja Salme Ungerson. Taluperenaisest kujunes kõige suurema tiraažiga (tellijaid üle 30 000) ajakiri tolleaegses Eestis.
1930. aastast ilmus Taluperenaise lisana Laste Maailm, mille tegevtoimetaja oli Ella Treffner.
1940. aasta sügisel muutub ajakirja nimi Maanaiseks.
Harilik järvekarp

Harilik järvekarp ("Anodonta anatina") on jõekarplaste sugukonda kuuluv karbiliik.
Harilik järvekarp elab kruusastes ja liivastes jõgedes ja järvedes, kõval põhjal. Eestis on ta harilik.
Hariliku järvekarbi koja pikkus on kuni 10 cm. Koja värvus on kollakas- või rohekaspruun.
Ebajärvekarp

 
Ebajärvekarp ehk õhuke järvekarp ("Pseudanodonta complanata") on jõekarplaste sugukonda kuuluv karbiliik.
Ebajärvekarp elab enamasti aeglasevoolulistes mudase põhjaga veekogudes. Eestis esineb ta paiguti, sealhulgas Peipsi järves..
Ebajärvekarbi koja pikkus on kuni 9 cm, koda on väga lame. Koja värvus on tumepruun või rohekas.
Ubasalu oja

Ubasalu oja on oja Läänemaal Lääne-Nigula vallas Jõgisoo, Ubasalu ja Kaasiku külas.
Oja lähe on Kaasiku külas. Ülemjooksust põhja poole jääb Marimetsa looduskaitseala (Marimetsa raba). Oja suubub Jõgisoo külas paremalt Liivi jõkke (15,2 km suudmest).
Oja vees on palju saviühendeid.
Oja on mitteavalik veekogu, mille piiranguvöönd on 50 m.
Ubasalu oja keskkonnaregistri kood on VEE1117100.
Silgi oja

Silgi oja on oja Läänemaal Lääne-Nigula vallas Liivi ja Ubasalu, Kaasiku ja Nõmme külas.
Oja lähe on Kaasiku külas Marimetsa looduskaitsealal, ülemjooksust kirdesse jääb Marimetsa raba. Oja suubub Liivi külas paremalt Liivi jõkke (14,1 km suudmest).
Oja on mitteavalik veekogu, mille piiranguvöönd on 50 m.
Silgi oja keskkonnaregistri kood on VEE1117200.
Üheksakraav

Üheksakraav (ka "Patsu kraav") on kraav Läänemaal Lääne-Nigula vallas Liivi külas.
Kraavi pikkus on 2,6 km ning see suubub paremalt Liivi jõkke (8 km suudmest). Kraavi valgla on 5,8 km². Kraavi suudme vastas, Liivi jõe idakaldal on Laiküla soo.
Üheksakraav on mitteavalik veekogu, mille piiranguvöönd on 50 m.
Üheksakraavi keskkonnaregistri kood on VEE1117300.
Õrnpäevik

Õrnpäevik ("Leptophlebia") on ühepäevikuliste seltsi kuuluv putukate perekond.
Venekraav

Venekraav (ka "Ohtla peakraav") on kraav Läänemaal Lääne-Nigula vallas Liivi, Mõrdu Ubasalu, Kabeli, Keskvere, Laiküla, Ohtla, Soo-otsa ja Uusküla külas.
Kraavi pikkus on 15,1 km ning see suubub Laiküla külas paremalt Liivi jõkke (4,9 km suudmest). Kraavi valgla on 35,4 km². See saab alguse Uusküla külas.
Venekraav on tugevasti muudetud avalik veekogu, mille piiranguvöönd on 100 m.
Venekraavi keskkonnaregistri kood on VEE1117400.
Soovälja peakraav

Soovälja peakraav on kraav Läänemaal Lääne-Nigula vallas Lemmikkülas ning Päri, Üdruma ja Laiküla külas.
Peakraavi pikkus on 12 km ning see suubub Laiküla külas vasakult Liivi jõkke (2,2 km suudmest). Peakraavi valgla on 12,5 km². See saab alguse Päri külas. Kraavist lääne ja loode poole jääb Laiküla soo. Kraav kulgeb Risti–Virtsu–Kuivastu–Kuressaare maantee kõrval mõnesaja meetri kaugusel lääne pool. Kraavist ida ja kagu poole, teisele poole Risti–Virtsu–Kuivastu–Kuressaare maanteed jääb Keskküla raba.
Soovälja peakraav on tugevasti muudetud mitteavalik veekogu, mille piiranguvöönd on 50 m.
Soovälja peakraavi keskkonnaregistri kood on VEE1117500.
Kaha

Kaha on püügivahend maismaaselgrootute püüdmiseks taimestikult.
Kaha sarnaneb liblikavõrguga, kuid on tugevama ehitusega ja riidest kotiga.
Kiisaoja

Kiisaoja on oja Läänemaal Lääne-Nigula vallas Allikotsa, Kabeli, Keskvere, Männiku, Rõude, Soo-otsa ja Tammiku külas.
Alamjooksul ületab oja Haapsalu–Laiküla maantee. Oja suubub Rõude külas paremalt Kasari jõkke (10,2 km suudmest). Suue jääb Matsalu rahvuspargi alale.
Kiisaoja on savika veega mitteavalik veekogu, mille piiranguvöönd on 50 m.
Kiisaoja keskkonnaregistri kood on VEE1117600.
Entomoloogiline võrk

Entomoloogiline võrk ehk liblikavõrk on püügivahend putukate, eriti lendavate putukate püüdmiseks.
Kirjandus.
Voore, V. 1961. "Zooloogilisi ekskursioone". Tallinn: Eesti Riiklik Kirjastus, lk. 16–18.
Putukavõrk

Putukavõrk ehk sääsevõrk on akende, magamiskoha vm ette paigutatav võrk lendavate putukate eemalhoidmiseks.
Putukavõrgud võivad olla tekstiilist (nt marlist), plastikust või metallist.
Penijõgi

Penijõgi on jõgi Pärnu maakonnas Lääneranna vallas Hälvati, Kloostri ja Penijõe külas.
Jõkke suubub paremalt Penijõe kraav (5,2 km suudmest). Jõe lähtealale jääb Lihula maastikukaitseala (Lihula raba), jõe suudmealale jääb Matsalu rahvuspark. Penijõgi suubub Penijõe külas Kasari jõkke 2,5 km kaugusel viimase suudmest.
Jõgi on savika veega avalik veekogu, mille piiranguvöönd on 100 m.
Penijõe keskkonnaregistri kood on VEE1117700.
Hälvati soon

Hälvati soon (ka "Penijõe kraav") on kraav Pärnu maakonnas Lääneranna vallas Hälvati, Lautna, Pagasi ja Penijõe külas.
Kraavi pikkus on 4,7 km ning see suubub paremalt Penijõkke (5,2 km suudmest). Kraavi valgla on 19,6 km². Kraavi lähe on Lihula maastikukaitseala põhjapiiril.
Hälvati soon on tehislik mitteavalik veekogu, mille piiranguvöönd on 50 m.
Hälvati soone keskkonnaregistri kood on VEE1117800.
Käru kirik

Käru kirik on kirik Järva maakonnas Käru alevikus.
Puidust kirik ehitati 1860. aastal Vändra abikirikuna.
Kirikut kasutab Käru kogudus.
Käru kirikus peetakse ka kontserte. Kirikus on aastal 1928 August Terkmanni valmistatud orel.
Aastatel 2008–2009 kirik renoveeriti.
Isaac Hasselblatt

Isaac Hasselblatt (28. veebruar 1680 Noarootsi – 27. september 1742 Södra Wi) oli Eesti vaimulik.
Immatrikuleeriti aastal 1698 Turu ülikooli, 25. novembril 1700 Uppsala ülikooli, Greifswaldi ülikooli 12. oktoobril 1705. Kutsuti aastal 1706 Eestimaa konsistooriumi vaimulikuks notariks. Ordineeriti õpetajaks 3. aprillil 1707 piiskop Jacob Langi poolt.
Oli 1707–1710 Tallinna Toomkoguduse rootsi koguduse abipastor. Põgenes aastal 1710 Rootsi ja oli Norrköpingi saksa koguduse pastori, aastail 1715–1732 Röki ja Heda koguduse (praeguse haldusjaotuse järgi Ödeshögi vallas Östergötlandi läänis) pastor. Seejärel asus Soome Lapinjärvile ja Pernajasse, oli seal 1734–1741 kirikuõpetaja. Siirdus seejärel Rootsi, kus ta ka Linköpingi lähedal Södra Wis suri.
Isiklikku.
Tema isa Christian Hasselblatt ja vanaisa Isaac Svenonis Hasselblatt olid Noarootsi Püha Katariina koguduse õpetajad. Vend Gustav Ernst Hasselblatt oli Jõelähtme Püha Neitsi Maarja koguduse õpetaja, vend Carl Friedrich Hasselblatt oli õpetaja Noarootsi ja Reigi koguduses. Äi oli Vormsi koguduse pastor Laurentius Malm.
Carl Friedrich Hasselblatt

Carl Friedrich Hasselblatt (3. jaanuar 1701 Noarootsi kihelkond – 10. august 1730 Noarootsi) oli Eesti vaimulik.
Õppis Haapsalu linnakoolis kuni 1713, Tallinna gümnaasiumis alates 1714. Immatrikuleeriti Halle Ülikooli juulis 1719, oli kohal veel aastal 1721. Ordineeriti õpetajaks 3. märtsil 1722.
Noarootsi Püha Katariina koguduse vaimulikuks kutsuti 9. veebruaril 1722, Noarootsi kogudust teenis aastatel 1722–1728. Reigi Jeesuse koguduse õpetajaks kutsuti 3. juulil 1727, kohale asus 1. veebruaril 1728 ning introdutseeriti ametisse 10. märtsil 1728. Saarte-Lääne praostkonna abipraostiks sai aastal 1729.
Isiklikku.
Tema isa Christian Hasselblatt ja vanaisa Isaac Svenonis Hasselblatt olid Noarootsi Püha Katariina koguduse õpetajad. Vend Isaac Hasselblatt oli Tallinna Toomkoguduse rootsi õpetaja, vend Gustav Ernst Hasselblatt oli õpetaja Jõelähtme Püha Neitsi Maarja koguduses. Tema väimees oli Märjamaa Maarja koguduse õpetaja Johann Ignatius, tütrepoeg oli Vigala Maarja koguduse õpetaja Johann Friedrich Ignatius.
Christian Hasselblatt

Christian Hasselblatt (5. detsember 1653 Noarootsi – 7. september 1718 Noarootsi) oli Eesti vaimulik.
Õppis Tallinna gümnaasiumis alates 18. oktoobrist 1667, immatrikuleeriti 27. augustil 1674 Turu ülikooli, oli kohal veel aastal 1676, mil isa ta endale abiks kutsus. Ordineeriti õpetajaks 11. detsembril 1678.
Oli Noarootsi Püha Katariina koguduse adjunktõpetaja 1678–1682, sama koguduse õpetaja oli 1682–1718. Sai Saarte-Lääne praostkonna praostiks 10. veebruaril 1709, oli praost 1709–1718, "senior ministerii" (Eestimaa pastorkonna vanem) oli 1710–1718. Osales Tallinnas Eestimaa piiskopi valimisel 28. märtsil 1710 ja hääletas Jacob Langi poolt. Jätkas Noarootsis isa ja onu alustatud koolitegevust. Aastast 1683 kuulus talle Dirsläti küla.
Isiklikku.
Tema isa Isaac Svenonis Hasselblatt oli Noarootsi Püha Katariina koguduse õpetaja. Tema emapoolne vanaisa oli piiskop Joachim Jhering. Poeg Isaac Hasselblatt oli Tallinna Toomkoguduse rootsi õpetaja, poeg Carl Friedrich Hasselblatt oli õpetaja Noarootsi ja Reigi koguduses, poeg Gustav Ernst Hasselblatt oli õpetaja Jõelähtme Püha Neitsi Maarja koguduses.
Isaac Svenonis Hasselblatt

Isaac Svenonis Hasselblatt (2. veebruar 1608 Mariestad Västergötland Rootsi – 7. aprill 1682 Noarootsi Läänemaa) oli Eesti vaimulik.
Isaac Svenonis Hasselblatt õppis Strängnäsi gümnaasiumis, immatrikuleerus 21. novembril 1630 Uppsala Ülikooli, pidas väitluskõne 30. mail 1633. Immatrikuleeriti 12. augustil Tartu Ülikooli ja sai 21. oktoobril 1634 magistriks. 
Kutsuti Noarootsi Püha Katariina koguduse adjunktpastoriks 28. detsembril 1634, stuudiumi jätkamist toetas finantsiliselt Noarootsi koguduse õpetaja Martin Martini Winter. Immatrikuleeriti Rostocki Ülikooli 1635. Vahepeal kodulinnas, kus kutsuti uuesti Noarootsi koguduse õpetajaks 1. juulil 1637, pastor alates 1638. 
Oli Ranna-Lääne praostkonna 25. jaanuarist 1642–1647. Saarte-Lääne praostkonna praost alates 4. märtsist 1647. Eestimaa konsistooriumi assessor alates 1642 ja konsistooriumi juhataja asetäitja.
Hasselblatt kirjutas juhuluulet, trükitud väitlused Tartu Ülikoolis 31. augustil 1633 ja "pro gradu" 12. oktoobril 1634. Asutas umbes 1650 Noarootsi kiriku juurde kooli, mille rektoriks sai tema vallaline vend Abraham Mariaestadius.
Isiklikku.
Tema esimese abikaasa Elisabeth Winteri (1615–1645) isa oli Noarootsi koguduse õpetaja Martin Martini Winter, tema teise abikaasa Brigitta Griess'i (sünd. Jhering, 1619–1685) isa oli piiskop Joachim Jhering. Poeg Christian Hasselblatt oli Noarootsi Püha Katariina koguduse õpetaja. 
Pojapoeg Isaac Hasselblatt oli Tallinna Toomkoguduse rootsi õpetaja, pojapoeg Carl Friedrich Hasselblatt oli õpetaja Noarootsi ja Reigi kogudustes, pojapoeg Gustav Ernst Hasselblatt oli õpetaja Jõelähtme Püha Neitsi Maarja koguduses.
Pruun-tondihobu

Pruun-tondihobu ehk pruun tondihobu ehk suur tondihobu ("Aeshna grandis") on tondihobulaste sugukonda tondihobu perekonda kuuluv kiililine.
Pruun-tondihobu elab Põhja- ja Kesk-Euroopas ning Aasias. Ta on tavaline Eestis ja Inglismaal, aga puudub Šotimaalt.
Ta elab rohke taimekasvuga tiikides, järvedes ja vooluveekogudes. Tal on kindel jahiterritoorium, mille piire ta tarmukalt sissetungijate vastu kaitseb.
Pruun-tondihobu eristub teistest kiilidest hästi. Ta on hästi äratuntav isegi lennul oma pruuni keha (ainus pruun eristiivaline kiil Eestis) ja pronksjate tiibade järgi. Kui ta istub, on isasel märgatavad sinised laigud tagakeha teisel ja kolmandal segmendil; emasel need puuduvad. Tiibade siruulatus on 95–105 mm ja sellega on ta kõigest pisut väiksem kui 
kuningkiil. Kehapikkus on tiibade siruulatusest märksa väiksem: 70–78 mm. Silmad on pruunid, isastel siniste laikudega. Pruun-tondihobu lendab hästi ja teda võib kohata ka veest kaugel.
Emane muneb munad vahetult veepinna alla taimevartele. Röövikud kooruvad järgmisel aastal. Nad on peamiselt mustvalged ja elavad põhiliselt veetaimedel. Vastsestaadium kestab paar-kolm aastat. Valmikud ei talvitu.
Pruun-tondihobu lendab juulist septembrini.
Ta kuulub soodsas seisundis liikide hulka.
Teaduslikult kirjeldas pruun-tondihobu esimesena Linnaeus aastal 1758.
Kuitsa oja

Kuitsa oja on oja Läänemaal Lääneranna vallas Kunila külas. Oja lähtest läände jääb Kõverdama raba. Ojast lõunasse jääb Tuhu maastikukaitseala (Tuudi raba).
Oja suubub Kunila külas vasakult Tuudi jõkke (19,7 km suudmest).
Oja on avalik veekogu, mille piiranguvöönd on 100 m.
Kuitsa oja keskkonnaregistri kood on VEE1118000.
Oidrema peakraav

Oidrema peakraav on kraav Pärnumaal Lääneranna vallas Oidrema, Paimvere, Tuhu, Tõitse, Soovälja, Kunila ja Parivere külas.
Peakraavi pikkus on 11,7 km ning see suubub Parivere ja Kunila küla piiril paremalt Tuudi jõkke (15,1 km suudmest). Peakraavi valgla on 58,8 km². See saab alguse Paimvere külas. 7,3 km suudmest suubub sellesse Tuti kraav. Peakraavist kirdesse jääb Lihula maastikukaitseala (Lihula raba). Peakraavist edelasse jääb Tuhu maastikukaitseala (Tuudi raba, Tuhu soo). Peakraavi suudmes asub Oidrema hüdromeetriajaam.
Oidrema peakraav on tugevasti muudetud avalik veekogu, mille piiranguvöönd on 100 m.
Oidrema peakraavi keskkonnaregistri kood on VEE1118100.
Tuti kraav

Tuti kraav on kraav Pärnu maakonnas Lääneranna vallas Tuhu, Kiska ja Oidrema külas.
Kraavi pikkus on 3,3 km ning see suubub vasakult Oidrema peakraavi (7,3 km suudmest). Kraavi valgla on 4,9 km². Kraavist edelasse jääb Tuhu maastikukaitseala.
Tuti kraav on mitteavalik veekogu, mille piiranguvöönd on 50 m.
Tuti kraavi keskkonnaregistri kood on VEE1118200.
Reinhold Johann Winkler noorem

Reinhold Johann Winkler noorem (12. jaanuar 1767 Tallinn – 24. jaanuar 1815 Tallinn) oli Eesti vaimulik.
Õppis Tallinna Gümnaasiumis, siis aastatel 1785–1788 Jena Ülikoolis. Oli mitu aastat koduõpetaja, 1793–1795 Moskva saksa kooli rektor. Ordineeriti 23. septembril 1795 õpetajaks.
Oli aastatel 1795–1810 Jüri koguduse õpetaja. Kutsuti 21. oktoobril 1810 (introdutseeriti 21. novembril 1810) Tallinna Toomkoguduse ülemõpetajaks. Oli alates 30. juunist 1810 veel Eestimaa konsistooriumi assessor.
Winkler oli Johann Heinrich Rosenplänteri "Beiträge" kaastöölisi; on avaldanud trükis vaimulikke laule ja eestikeelse katekismuse. Tema eestikeelsed valmid ilmusid Gresseli kalendris, luuletusi leidub ka esimeses eesti lauldavate laulude valimikus "Monned Laulud" (1806). Kogumikus "Eesti-ma Ma-wäe söa-laulud" (1807) ilmusid värsid, mille eesmärgiks oli maaväe võitlejate ridades vaprust Napoleoni vastu võideldes õhutada. Raamat "Juttud" ilmus Tallinnas 1816 ja 1828; raamatuke "Jummalasanna laulud" (16 lk.) ilmus 1817.
Isiklikku.
Tema isa Reinhold Johann Winkler oli Tallinna Oleviste koguduse ülempastor ja Tallinna superintendent, vanaisa Reinhold Winkler oli Järva-Jaani Ristija Johannese koguduse õpetaja, vanavanaisa Abraham Winkler oli Rapla Maarja-Magdaleena koguduse õpetaja. Vend Abraham Nicolaus Winkler oli Rakvere Kolmainu koguduse õpetaja. Poeg Constantin Winkler oli Rakvere Kolmainu koguduse õpetaja, väimees Carl Bernhard Gebhardt oli Tõstamaa Maarja koguduse õpetaja, pojapoeg Reinhold Johann Winkler III oli Karja Katariina koguduse õpetaja ja viimane Saaremaa superintendent. Tema venna pojapoeg Rudolf Adam Winkler oli Jüri- ja Tallinna Toomkoguduse õpetaja.
Riisa oja

Riisa oja (ka "Kulujõgi") on oja Läänemaal Lääneranna vallas Parivere ja Valuste külas. Oja lähtest itta jääb Lihula maastikukaitseala (Lihula raba). 2,3 km suudmest suubub ojja Riisa kraav. Riisa silla juures (Pärnu–Lihula maantee) asub Valuste hüdromeetriajaam. Oja suubub paremalt Tuudi jõkke (13,3 km suudmest).
Oja on avalik veekogu, mille piiranguvöönd on 100 m.
Riisa oja keskkonnaregistri kood on VEE1118300.
Riisa kraav

Riisa kraav (ka "Sookatse kraav") on kraav Pärnu maakonnas Lääneranna vallas Parivere ja Sookatse külas.
Kraavi pikkus on 4,3 km ning see suubub vasakult Riisa ojja (2,3 km suudmest). Kraavi valgla on 17,1 km². Kraavist itta jääb Lihula maastikukaitseala.
Riisa kraav on tehislik mitteavalik veekogu, mille piiranguvöönd on 50 m.
Riisa kraavi keskkonnaregistri kood on VEE1118400.
Uduma oja

Uduma oja (ka "Kaitsa oja") on oja Pärnu maakonnas Lääneranna vallas Tuudi külas. 
Oja suubub Tuudi ja Valuste piiril vasakult Tuudi jõkke (12,7 km suudmest).
Oja on mitteavalik veekogu, mille piiranguvöönd on 50 m. 
Uduma oja keskkonnaregistri kood on VEE1118500.
Da Hinggan Lingi ringkond

Da Hinggan Lingi ringkond on 2. järgu haldusüksus Hiinas Heilongjiangi provintsi loodeosas. Piirneb põhjas Venemaaga. Ringkonna Mohe maakonnas asub Hiina põhjapoolseim punkt. 
Ringkonna haldusala pindala on 82 928,8 km². Sellest 18 160,4 km² on Sise-Mongoolia piirides ja Heilongjiangi piirides 64 768,4 km².
Nimi tuleb Suur-Hingani pooleldi sisemongolikeelsest nimest. 
Telefoni eelvalimiskood on 0457. 
Loodus.
Valdavad Suur-Hinggani metsad, mida suuremalt jaolt võib nimetada taigaks. Domineerib lehis ja kask. 
Levinud on igikelts.
Da Hinggan Lingi ringkonnas paikneb suur osa Hiina metsavarudest.
Haldus.
Ringkonna haldusala hõlmab provintsi loodesopi ning osa Orotšooni autonoomsest hošuunist, mis kuulub Sise-Mongoolia 2. järgu haldusüksusesse Hulunbeir Shi'sse. Sel Hiinas ainulaadsel halduslikul erijuhtumil öeldakse ametlikult, et pind (maa) kuulub Sise-Mongooliale ning on osa Orotšooni autonoomsest hošuunist, ala aga haldab Heilongjiangi provints. Ka ringkonna keskasula Jagdaqi asub Sise-Mongoolias. 
Ringkond jaguneb halduslikult kolmeks maakonnaks ja neljaks allringkonnaks, kuid ringkonna haldusalasse kuuluvad Songlingi allringkond ja Jagdaqi allringkond on ametlikult Sise-Mongoolias (teised kaks allringkonda on Heilongjiangi provintsis). 
Need omakorda jaotatakse 23 suurvallaks, 12 vallaks, 6 kvartaliks, 60 kogukonnaks ja 80 külaks.
Tavaliselt antakse ringkonna pindalaks 46 755 km², kusjuures arvestatakse ainult kolme maakonda. Tegelikult on aga kolme maakonna pindala kokku 47 122 km². Allringkondade pindalasid ja isegi mitte nende olemasolu ei mainita, ka mitte Hiina ametlikes publikatsioonides; see puudutab ka neid allringkondi, mis paiknevad Heilongjiangi provintsis. Asi võib olla selles, et allringkonnad on küll maakonna tasandi haldusüksused, kuid ühtlasi ka omamoodi "riigiettevõtted", nii et majanduslikud ja halduslikud funktsioonid on ühitatud. Heilongjiangi provintsis paiknevaid allringkondi loetakse ametlikult Huma maakonna osaks.
Rahvastik.
2000. aasta rahvaloenduse (1.10.2000) andmetel oli elanike arv 505 842. Rahvastiku tihedus oli 6,12 in/km² (arvestatud on ka Sise-Mongoolia maad). 
Elanike arv on 520 000 (2005). 
Rahvuslik koosseis on 2000. aasta rahvaloenduse andmetel järgmine. 
Majandus.
2007. aastal oli ringkonna sisemajanduse kogutoodang 6,1 miljardit jüaani ning majanduskasv 11,1%.
Tähtsaim majandusharu on metsandus.
Reinhold Johann Winkler vanem

Reinhold Johann Winkler (vanem) (15. september 1731 Järva-Jaani Tallinna kubermang Venemaa keisririik – 1. september 1795 Tallinn Tallinna asehaldurkond Venemaa keisririik) oli Eestimaa vaimulik.
Ta õppis aastatel 1742–1750 Tallinna Toomkoolis, pärast seda ka Halle, Göttingeni ja Helmstedti ülikoolis. 
5. detsembrist 1755 kuni 1763. aastani töötas ta Tallinna Gümnaasiumis ja ka Tallinna triviaalkoolis. Ordineeriti pastoriks 6. augustil 1756.
Ta oli aastatel 1756–1764 (introdutseeriti 25. augustil 1756) Tallinna Püha Vaimu koguduse abipastor, 1764–1792 Tallinna Oleviste koguduse abipastor, Tallinna triviaalkooli ja poistekooli inspektor, 13. augustist 1792 kuni 1795. aastani sama Oleviste koguduse ülempastor ja Tallinna superintendent.
Winkleril oli suur raamatukogu. Alates 1768. aastast koostas ta rae tellimusel uut saksakeelset lauluraamatut, mis ilmus 1771. aastal pealkirjaga "Sammlung geistlicher Lieder".
Isiklikku.
Tema isa Reinhold Winkler oli Järva-Jaani Ristija Johannese koguduse õpetaja, vanaisa Abraham Winkler oli Rapla Maarja-Magdaleena koguduse õpetaja. Teine vanaisa Christian Kelch oli Järva-Jaani ja Viru-Jaakobi koguduse õpetaja ning kroonik. Vanavanaisa Abraham Winkler oli Tallinna Toomkiriku saksa koguduse õpetaja. 
Poeg Abraham Nicolaus Winkler (1762–1848) oli Rakvere Kolmainu koguduse õpetaja, Samuel Reinhold Winkler (1764–1839) oli arst, Reinhold Johann Winkler (noorem) (1767–1815) oli Jüri ja Tallinna Toomkoguduse õpetaja.
Petaaluse kraav

Petaaluse kraav (ka "Petaaluse peakraav") on kraav Pärnu maakonnas Lääneranna vallas Alaküla, Kirikuküla ja Petaaluse külas.
Kraavi pikkus on 3,3 km ning see suubub vasakult Tuudi jõkke (3,4 km suudmest). Kraavi valgla on 10,2 km². Kraavi alamjooks ja suue jäävad Matsalu rahvuspargi alale.
Petaaluse kraav on mitteavalik veekogu, mille piiranguvöönd on 50 m.
Petaaluse kraavi keskkonnaregistri kood on VEE1118600.
Rõude jõgi

Rõude jõgi on jõgi Läänemaal Lääneranna vallas Kloostri külas ning Lääne-Nigula vallas Kurevere ja Rõude külas. Rõude jõgi on Kasari jõe põhjapoolne suudmeharu ja suubub Matsalu lahte.
Rõude jõgi jääb Matsalu rahvuspargi alale.
Jõgi on savika veega mitteavalik veekogu, mille piiranguvöönd on 50 m.
Rõude jõe keskkonnaregistri kood on VEE1106900.
Reinhold Winkler vanem

Reinhold Winkler (vanem) (oktoober 1686 Rapla – 10. juuli 1733 Järva-Jaani) oli Eesti vaimulik.
Winkler õppis alates 1696 (koos kaksikvenna Theodor Winkleriga) Lübecki ladina koolis. Ta immatrikuleeriti 11. oktoobril 1706 Kieli Ülikooli ja kaitses seal koos kaksikvend Theodoriga 13. jaanuaril 1713 dissertatsiooni "De Gemellis". Oli Kohilas maanõunik Wrangeli juures koduõpetaja. Ordineeriti 19. septembril 1714 kirikuõpetajaks.
Oli 1714–1733 Järva-Jaani Ristija Johannese koguduse õpetaja. Winkler oli vastu, et kirikuteenistuses hakatakse kasutama Eberhard Gutsleffi uut pietistlikku lauluraamatut, ning seetõttu kõrvaldati ta 5. oktoobril 1727 ajutiselt ametist.
Isiklikku.
Tema isa Abraham Winkler (1649–1696) oli Rapla Maarja-Magdaleena koguduse õpetaja, ta vanaisa Abraham Winkler oli Tallinna Toomkiriku saksa koguduse õpetaja, kaksikvend Theodor Winkler oli Tallinna Püha Vaimu koguduse õpetaja, vend Johann Abraham Winkler oli Koeru- ja Järva-Jaani Ristija Johannese koguduse õpetaja, vend Samuel Matthäus Winkler oli Märjamaa Maarja koguduse õpetaja. 
Poeg Reinhold Johann Winkler (1731–1795) oli Tallinna superintendent ja Tallinna Oleviste koguduse ülemõpetaja, pojapoeg Reinhold Johann Winkler (noorem) (1767 –1815) oli Tallinna Toomkoguduse ülemõpetaja.
NSV Liidu Riikliku Julgeoleku Komitee Kuues Valitsus

NSV Liidu Riikliku Julgeoleku Komitee Kuues Valitsus ("Шестое управление КГБ CCCP") oli NSV Liidu Riikliku Julgeoleku Komitee majandusvastuluure ja tööstussaladuste kaitse keskasutus, mis moodustati 1982. aastal RJK Teise PV koosseisu kuulunud P valitsuse ("Управление "П"") eraldamise teel iseseisvaks struktuuriüksuseks. 
NSVL RJK Kuuenda Valitsuse tegevus.
6. valitsus viis läbi ka menetlusi NSV liidu kuulsamates korruptsioonikuritegudes: Jelisejevi gastronoomi direktori süüasjas, varimajanduse süüasjades ("дела «цеховиков»"), siseministri Nikolai Štšelokovi, Leonid Brežnevi väimehe – siseministri 1. asetäitja Juri Tšurbanovi Usbeki süüasjas.
Ajalugu.
16. märtsil 1937 moodustati NSV Liidu SARK-i Miilitsa Peavalitsuse koosseisus esimene nõukogude majanduskuritegude vastu võitlemise asutus "Sotsialistliku omandi riisumise vastu võitlemise osakond"
Riikliku Poliitvalitsuse Majandusvalitsus.
Vene SFNV Siseasjade Rahvakomissariaadi juures asuva Riikliku Poliitvalitsuse Majandusvalitsus tegeles majandusspionaaži ja kontrrevolutsiooni vastase võitlusega majandusvaldkonnas, sh sabotaaži, spekulatsiooni, ebaseadusliku valuutaoperatsioonide jm. Põhirõhk oli NEPi aegsete eraettevõtetel, kontsessioonidel (millesse oli kaasatud väliskapital), strateegilist ja kaitsetööstuses tähtsust omavates ettevõtetes ning kaubandusettevõtetes. Vastuluurealane töö välismaise kapitaliga ettevõtetes andis ka võimaluse infiltreeruda välismaale vastuluurealase töö teostamiseks. 
Ühendatud Riikliku Poliitvalitsuse Majandusvalitsus.
NSV Liidu SARKi Ühendatud Riikliku Poliitvalitsuse Majandusvalitsuse juht oli Jefim Jevdokimov, ülema asetäitja Lev Mironov
SARK-i Majanduse Peavalitsus 1938. aastal.
Majanduse Peavalitsus teostas järelevalvet nõukogude majandusettevõtetes ja oli nõukogude majandustegevust kontrollinud ning osutus suurema osa NSV Liidu repressioonide ajajärgu rahvavaenlaste ja kahjurite represseerimiste ning fabritseeritud kohtuprotsesside algatajaks ja läbiviijaks. 
SARK-i Majanduse Peavalitsus.
NSV Liidu Siseasjade Rahvakomissariaadi Riikliku Julgeoleku Peavalitsuse Majanduse Peavalitsus ("Главное экономическое управление (ГЭУ)")
Theodor Winkler

Theodor Winkler (oktoober 1686 Rapla – 30. oktoober 1735 Tallinn) oli Eestimaa vaimulik.
Õppis alates 1696 (koos kaksikvenna Reinhold Winkleriga) Lübecki ladina koolis. Immatrikuleeriti 11. oktoobril 1706 Kieli ülikooli, kus kaitses koos kaksikvenna Reinholdiga 13. jaanuaril 1713 dissertatsiooni "De Gemellis". 
Kutsuti 13. detsembril 1713 Tallinna Püha Vaimu koguduse abiõpetajaks ning aastatel 1713–1726 ta oligi seal abiõpetaja. Winklerit kutsuti aastal 1721 Tallinna Oleviste koguduse abiõpetajaks, kuid ta ei võtnud kohta vastu. Alates 31. jaanuarist 1726 kuni aastani 1735 oli ta Tallinna Püha Vaimu koguduse pastor. 
Winkler suri aastal 1735 ja ta maeti 21. novembril 1735 Tallinna Toomkirikusse.
Isiklikku.
Tema isa Abraham Winkler oli Rapla Maarja-Magdaleena koguduse õpetaja, ta vanaisa Abraham Winkler oli Tallinna Toomkiriku saksa koguduse õpetaja, kaksikvend Reinhold Winkler oli Järva-Jaani Ristija Johannese koguduse õpetaja, vend Johann Abraham Winkler oli Koeru ja Järva-Jaani Ristija Johannese koguduse õpetaja, vend Samuel Matthäus Winkler oli Märjamaa Maarja koguduse õpetaja. Tema poeg Johann Abraham Winkler oli Viljandi Jaani koguduse õpetaja. Tema äi Johann Andreas Helwig oli Tallinna superintendent.
Karl-Richard Idlane

Karl-Richard Idlane (18. jaanuar 1910 Saaremaa, Kaarma küla – detsember 1942) oli Eesti jalgpallur ja veepallur.
Idlane õppis Jakob Westholmi Gümnaasiumis ning oli edukas jalgpallis. Esimese jalgpallikoolituse sai ta Lutheri NMKÜ spordiväljakul. 17-aastaselt võeti ta klubi "Sport" meeskonda. 1929. aastal mängis Idlane esimese mängu Eesti koondises. Mäng toimus võõrsil Rootsi vastu ning debüütmängus õnnestus tal lüüa Eesti auvärav. Varem olid seda teinud Elmar Kaljot, Helmuth Räästas, Herbert Kipp ja Feliks-Juhan Kull. Mõningatel andmetel lõi värava Ernst Joll. Ülejäänud kaks väravat lõi Idlane 1933. aastal Leedu vastu.
1934. aasta Eesti meistrivõistlustel jalgpallis oli Idlane 8 väravaga suurim väravalööja.
1929–1936. aastal mängis ta Eesti jalgpallikoondises 31 mängu ja lõi 2 väravat. Eesti veepallikoondises mängis ta ühe mängu.
Aastatel 1937–1940 oli Idlane Tartu Olümpia treener.
1941. aasta suvel mobiliseeriti ta Tallinnas Punaarmeesse. Idlane suri 1942. aastal Arhangelski oblastis Verhnjaja Toima rajoonis nälga.
Isiklikku.
Idlane oli 192 cm pikk ja kaalus 86–88 kg.
Tema poeg Mati Idlane oli korvpallur.
Johannes Tucherm

Johannes Tucherm (1. jaanuar 1893 Albu vald, Järvamaa – 6. mai 1922 Tallinn) oli Eesti politseinik.
Ta mobiliseeriti 1914. aastal Vene sõjaväkke, osales Vene sõjaväe koosseisus Esimeses maailmasõjas, alates 29. maist 1919. aastast Vabadussõjas 4. jalaväepolgus vanemallohvitserina kuni 1. augustini 1920, mil ta demobiliseeriti.
Sama aasta 5. septembril astus Tucherm vanemkordnikuna Tallinna linna politseireservi teenistusse, 1. juulil 1921 nimetati ta rajooniülemaks ja viidi üle II politseijaoskonda. 1. mail 1922 haavas tagaotsitav kommunist Johannes Linkhorst teda kõhtu ja ta suri 6. mail. Ta maeti 10. mail Järva-Madise kalmistule Albu vallas.
Kõhutüüfus

Kõhutüüfus (ladina keeles "typhus abdominalis" või "febris typhoides") on bakteri "Salmonella typhi" põhjustatud eluohtlik soolestiku nakkushaigus.
Haigestumine.
Inimene haigestub bakteriga, kui sööb toitu või joob vett, mis on saastunud haige inimese väljaheidete või uriiniga. Bakter püsib vees või kuivanud heitveega kohtades nädalaid. Bakter võib levida ka puudutuse teel, kui haige ei ole käsi pesnud. Sellepärast on kõhutüüfus levinud viletsa hügieenitasemega piirkondades, kus napib puhast joogivett, nagu Aasia, Aafrika ja Ladina-Ameerika. Maailmas haigestub sellesse aastas ligi 12,5 miljonit inimest. Haiguse peiteaeg on 3–60 päeva.
Sümptomid.
Kõrge palavik (kuni 40 °C), valulik kurk, oksendamine, verepais rinnus, kõhulahtisus, lööve nahal ja nõrkus. Haigus võib kesta kuni kuus nädalat. Tüüfusse haigestumist saab määrata väljaheite- või vereproovi alusel.
Paranemine.
Ilma ravita on inimene kuude viisi haige ning 10–30% sureb üldise nakkuse ja tüsistuste, nagu kopsupõletik ja sisemised verejooksud, tagajärjel. Lastele, eriti imikutele on tüüfus peaaegu alati surmav. Kui ravi alustada õigeaegselt, siis on paranemine täielik, surmajuhte täheldatakse ravitud patsientidel haruharva. Ravitakse antibiootikumidega.
August Kudi

August Kudi (28. september 1905 Kambja vald, Tartumaa – 5. september 1938 Tartu) oli Eesti politseinik.
1. märtsil 1929 astus ta Politseikooli alamasse klassi, mille lõpetamise järel määrati 28. juunil 1929 kordnikuks Tartu linna 3. politseijaoskonda. Ka kuulus ta Kaitseliidu Tartu maleva ratsaeskadroni. 
August Kudi hukkus õnnetusjuhtumi tagajärjel politseinike õppelaskmisel Kaitseliidu laskerajal Lembitu kasarmute juures. 
Ta oli abielus ja tema poeg oli tema hukkumise ajal kaheksa aastane.
Peeter Vassil

Peeter Vassil (29. november 1879 Sangaste – 14. november 1919) oli Eesti politseinik.
Vanemkordnik Peeter Vassil tabas 14. novembri varahommikul 1919 Raadi mõisa väljal kaks hobusevarast koos hobustega, kes samal ööl olid varastatud Kodijärve vallas elavalt Anna Austalt. Ühel hobusevargal õnnestus põgeneda. Teise hobusevarga viis ta lähedalasuvasse Vahi tallu, et seal kutsuda telefoni teel Tartust abi. Helistamise ajal laskis varas selja tagant talle kuuli pähe.
Arved Koll

Arved Koll (23. juuli 1896 – 29. november 1918 Tallinn) oli Eesti politseinik.
Ta oli vanemmilitsionäär Tallinna 1. politseijaoskonnas. 29. novembril 1918 läks ta koos kaitseliitlastega läbi otsima maja, kus saadud andmeil pidi olema salk kurjategijaid. Maja piiramisel läks ühe kaitseliitlase püss eksikombel lahti. Kuul tabas Arved Kolli rinda ja tõi silmapilkse surma.
Johann Abraham Winkler

Johann Abraham Winkler (27. aprill 1722 Tallinn – august 1769 Viljandi) oli Eesti vaimulik.
Õppis usuteadust (immatrikuleeriti 6. septembril 1742) Halle Ülikoolis. Ordineeriti 25. augustil 1748 õpetajaks.
Oli 1748–1749 Viljandi Jaani koguduse adjunktõpetaja, aastatel 1749–1769 sama koguduse õpetaja.
Isiklikku.
Tema isa Theodor Winkler oli Tallinna Püha Vaimu koguduse õpetaja, vanaisa Abraham Winkler oli Rapla Maarja-Magdaleena koguduse õpetaja, emapoolne vanaisa Johann Andreas Helwig oli Tallinna superintendent. Tema äi Johann Friedrich Körber oli Tarvastu, Otepää ja Helme Maarja koguduse õpetaja.
Haldjaist ristivanemad

"Haldjaist ristivanemad" (inglise keeles "The Fairly OddParents") on Ameerika Ühendriikidest pärit multifilmisari, mille loojaks on Butch Hartman. 
Peategelaseks on poiss nimega Timmy Turner, kellele antakse haldjatest ristivanemad Cosmo ja Wanda. 
Sari sai alguse lühimultikatest, mida näidati saates "Oh Yeah! Cartoons" 4. septembrist 1998 kuni 23. märtsini 2001. aastal. Hiljem loodi samade tegelastega terve sari telekanali Nickelodeon jaoks.
Eestis näitab sarja TV3.
Vikerkaarekeha

Vikerkaarekeha (tiibeti keeles "Jalü" või "Jalus" (`Ja` vikerkaar, `lus`keha), hiina keeles" 虹光身 / 光蘊身") on keha, mis ei ole lihast ega luust, vaid koosneb puhtast valgusest/energiast.
Vikerkaarekeha on dzogchen õpetuse kõrgeim meisterlikkuse
tase, mis saavutatakse tavaliselt peale surma hetke 
bardos e. vaheolus viibides.
Vikerkaarekeha manifesteerumisega kaasneb tavaliselt 
mitmesuguste vikerkaarte ilmumine surnukeha läheduses,
kuuldakse ka ebamaist muusikat, tuntakse lõhnu.
Protsess võib lõpulejõudmiseni aega võtta mitu päeva ning selle käigus keha mõõtmed pidevalt vähenevad kuniks keha
üldse kaob, mõnikord jättes järgi küüned ja juuksed, mõnikord mitte.
Silvester Stodewescher

Silvester Stodewescher (ka Sylvester Stodewescher; surnud 1479) oli Riia peapiiskop aastatel 1448–1479.
Stodewescher kuulus Saksa ordu kõrgmeistri Konrad von Erlichshauseni lähikonda ning kui ordu Liivimaa haru soovis Riia peapiiskopkonda enda võimu alla saada, siis suruti paavsti juures läbi just Stodewescheri kandidatuur. 
Esialgu täitis Stodewescher kuulekalt ordu soove: 1451. aastal taaskinnitas ta peapiiskopi ja Riia toomkapiitli inkorporeerituse Saksa ordusse ning aasta hiljem sõlmis ta Kirchholmi lepingu, mis andis Riia linna ordu ja peapiiskopi kaksikvõimu alla (enne seda oli Riia ametlikult allunud vaid peapiiskopile, reaalselt aga ordule).
Hea läbisaamine orduga ei kestnud siiski kuigi kaua. Stodewescher, keda toetasid nii Riia kui ka mõned rahulolematud aadlikud, püüdis oma sõltumatust ordust kasvatada. 1470. aastal, kui ordus puhkes sisetüli, oleks see tal peaaegu ka õnnestunud, kuid uus ordumeister Bernd von der Borch surus oma tahte peapiiskopile siiski peale. Alles 1478. aastal õnnestus peapiiskopil saavutada paavsti toetus Saksa ordust väljaastumisele. Ordu reageeris sellele aga sõjakäiguga peapiiskopi vastu, mis lõppes Stodewescheri vangistamisega (Stodewescheri vaenus). Peapiiskop pidi loobuma orduvastasest poliitikast ning kinnitama endised lepingud. Kuid varsti pärast seda ta suri ning Riia ja ordu vahel puhkesid tõsised tülid.
Constantin Winkler

Constantin Winkler (7. mai 1809 Jüri – 4/16. mai 1855 Rakvere) oli Eestimaa vaimulik.
Lõpetas Tallinna Toomkooli. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1829–1832. Ordineeriti 8. detsembril 1835 õpetajaks.
Oli aastatel 1835–1855 Rakvere Kolmainu koguduse õpetaja. Asutas aastal 1843 Rakveresse piibliseltsi ja juhtis selle tegevust. Lisaks oli ta Rakvere vaeslastekooli ja vaestemaja, Rakvere linnapea Adam Gottlieb Zeehi loodud heategevusasutuse juhataja.
Isiklikku.
Tema isa Reinhold Johann Winkler oli Tallinna Toomkoguduse ülemõpetaja, vanaisa Reinhold Johann Winkler oli Tallinna Oleviste koguduse ülempastor ja Tallinna superintendent, vanavanaisa Reinhold Winkler oli Järva-Jaani Ristija Johannese koguduse õpetaja. Õemees Carl Bernhard Gebhardt oli Tõstamaa Maarja koguduse õpetaja, pojapoeg Reinhold Johann Winkler III oli Karja Katariina koguduse õpetaja ja viimane Saaremaa superintendent. Äi Friedrich August Hörschelmann oli Viru-Jaakobi koguduse õpetaja.
Abraham Nicolaus Winkler

Abraham Nicolaus Winkler (22. november 1762 Tallinn Tallinna kubermang Venemaa keisririik – 7. mai 1848 Türi Järva kreis Eestimaa kubermang Venemaa keisririik) oli Eestimaa vaimulik.
Immatrikuleerus 16. oktoobril 1780 Göttingeni Ülikooli, õppis Leipzigi Ülikoolis aastatel 1780–1783. Oli koduõpetaja Saaremaal. Ordineeriti 21. augustil 1784 õpetajaks.
Oli 1784–1790 (kutsuti 18. juunil 1784) Tallinna Püha Vaimu koguduse abipastor. Rakvere Kolmainu koguduse pastoriks kutsuti aastal 1790, kogudust teenima asus 4. veebruaril 1791. Oli Rakvere Kolmainu koguduse pastor aastatel 1791–1835. 
Emerituuri jäi pastoriametist detsembris 1835. Oli Viru praostkonna praost aastatel 1812–1839, veel oli ta alates aastast 1812 Virumaa ülemkirikueestseisja ameti liige, septembrist 1815 - Eestimaa provintsiaalkonsistooriumi nõunik ja 20. septembrist 1829 "senior ministerii". 
Ta oli ka Ulvi mõisa omanik.
Isiklikku.
Tema isa Reinhold Johann Winkler oli Tallinna Oleviste koguduse ülempastor ja Tallinna superintendent, vanaisa Reinhold Winkler oli Järva-Jaani Ristija Johannese koguduse õpetaja, vanavanaisa Abraham Winkler oli Rapla Maarja-Magdaleena koguduse õpetaja, vend Reinhold Johann Winkler oli Jüri- ja Tallinna Toomkoguduse õpetaja; väimees Adam Johann Schubbe oli Kursi Maarja-Eliisabeti koguduse õpetaja.
John Phillips (ökoloog)

John Frederick Vicars Phillips (15. märts 1899, Grahamstown – 17. jaanuar 1987, Hekpoort) oli Lõuna-Aafrika botaanik.
Rakendas holistlikke vaateid bioloogias. Oli tuttav Jan Smuts'iga.
Õppis Edinburghi Ülikoolis.
1931. aastal sai ta botaanikaprofessori koha Witwatersrandi Ülikoolis. 1950. aastatel töötas Ghana Ülikoolis, kus asutas põllumajandusteaduskonna. 1960. aastal kolis Rodeesiasse, kus töötas Maailmapanga ning ÜRO Toidu- ja Põllumajandusorganisatsiooni nõunikuna.
Tema abikaasa oli Jeanie Dalgleish Turnbull (1903–1979), kellega ta kohtus Edinburghis õppides. Neil on kolm tütart ja kaks poega.
Mihkli kogudus (täpsustus)

Mihkli kogudus on mitme koguduse nimi:
Klooga rand

Klooga rand on liivaluiteline supelrand Harju maakonnas Lääne-Harju vallas Kloogaranna külas. Rand jääb Lahepere lahe kaguossa. Klooga rand ja temaga piirnevad alad kuuluvad Natura 2000 võrgustikku.
Männimetsaga kaetud supelranda kasutati juba 19. sajandi lõpul. 1960 aasta suvel valmis piirkonda Klooga–Klooga-Ranna raudteelõik koos Klooga-Ranna raudteepeatusega (praegu Kloogaranna), mille ooteplatvorm jääb rannast umbes 50 meetri kaugusel. Lahe juurdepääs muutis Klooga ranna suvitajate seas populaarseks.
Käesoleval ajal on rand väheses kasutuses. Keila vallavalitsus algatas 2010. aastal koos Ettevõtluse Arendamise Sihtasutuse kaasrahastamisega projekti "Kloogaranna rannapiirkonna väljaarendamise kava" ranna korrastamiseks.
2021. aastal lõpetati rekonstrueerimistööde I etapp. 2022. aastal plaanitakse ehitada täiendavad 800 ruutmeetrit laudteid ning rajada juurde mängu- ja spordiväljakuid. Juulis 2023 ilmus Agu Veetamme koostatud raamat asula ja ranna ajaloost ning suvitamisest. 
Klooga ranna piirkonna arhitektuur.
Rannas oli vetelpäästejaam (alles vaid algne NSV Liidu piirivalve 106. piirivalvesalga 11. piirivalvekordoni tehnilise vaatluse post Lahepere lahe ääres Kloogarannas, soditud torn), rannarestoran Kajakas (valmis 1961, lammutati 1994 või 1995, alles vaid vundament ja aastaarvuga trepiplaat), rannavahendite laenutus-garderoob, kuus alalist müügikioski (enamus hävinud või maha jäetud), hulgaliselt laste liumägesid-kiikesid jm atraktsioone, palliplats.