tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Pekka Rinne

Pekka Päiviö Rinne (sündinud 3. novembril 1982 Kempeles) on endine Soome jäähokimängija (väravavaht).
Ta alustas klubikarjääri Soome kõrgliiga klubis Oulun Kärpät. Aastatel 2004 ja 2005 tuli ta klubiga Soome meistriks.
2004. aastal valis Nashville Predators ta NHL-i "draft"is 258. valikuna. Põhja-Ameerikasse suundus ta mängima hooajal 2005–06. Kogu oma NHL-i karjääri jooksul mängis ta ainult Predatorsis. Predatorsi põhiväravavahiks sai ta hooajal 2008–09.
9. jaanuaril 2020 sai ta mängus Chicago Blackhawksi vastu NHL-i ajaloo kaheteistkümnendaks väravavahiks, kes on liigas värava visanud.
Hooajal 2017–18 pälvis Rinne NHL-i hooaja parima väravavahile antava Vezina Trophy ja ta valiti lisaks hooaja sümboolsesse koosseisu. Aastatel 2016, 2018 ja 2019 osales ta NHL-i tähtede mängul. 2021. aastal pälvis ta King Clancy Memorial Trophy.
Rinne on NHL-is enim põhihooaja võite kogunud Soome väravavaht (kokku 369).
Hooaja 2012–13 esimeses pooles toimunud NHL-i tööseisaku ajal mängis ta KHL-i klubis Minski Dinamo.
2014. aasta maailmameistrivõistlustel võitis Rinne Soome jäähokikoondise koosseisus hõbemedali. 2014. aasta maailmameistrivõistlustel valiti ta turniiri väärtuslikumaks mängijaks ja turniiri sümbolsesse koosseisu. 2015. aasta maailmameistrivõistlustel valiti ta turniiri parimaks väravavahiks.
2021. aasta juulis teatas ta sportlaskarjääri lõpetamisest.
Rainsars

Rainsars on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Fourmies' kantonis.
Henessi Schmidt

Henessi Schmidt (sündinud 7. juulil 1995) on eesti näitleja.
Ta on lõpetanud 2014. aastal Tallinna 32. Keskkooli ja 2019. aastal Tartu Ülikooli Viljandi kultuuriakadeemia teatrikunsti õppekava näitleja erialal (12. lend).
Ta on mänginud teleseriaalides "Kodu keset linna", "Elu keset linna" ja "Kättemaksukontor" ning mängufilmis "Talve" (2020).
2020. aastal võttis ta osa telesaatest "Maskis laulja", kus saavutas 3. koha, kehastades draakonit.
Ramousies

Ramousies on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Fourmies' kantonis.
Recquignies

Recquignies on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Fourmies' kantonis.
Atholli hertsog

Atholli hertsog (inglise keeles "Duke of Atholl") on tiitel Šoti aadlis ("Peerage of Scotland"), mida kannab Murray klanni pea. Tiitli asutas kuninganna Anne 1703. aastal teisele Atholli markiile John Murray'le, kes oli Šoti sõjaväelane ja poliitik.
Hertsogi traditsiooniline residents on Blairi loss, kuid perekonnale on ajalooliselt kuulunud ka teisi losse ja residentse, näiteks Huntingtoweri loss, Balvenie'i loss, Tullibardine'i loss ja Dunkeld House (viimased kaks on tänapäevaks lammutatud).
Atholli hertsog on ühtlasi Atholl Highlandersi ("Atholli mägismaalased") jalaväerügemendi juht (auastmega kolonel), mis on ainus seaduslik eraarmee Euroopas.
Atholli hertsogid (1703).
Tiitlipärija on praeguse hertsogi vanim poeg, Tullibardine'i markii Michael Bruce John Murray (sündinud 1985).
Rousies

Rousies on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Fourmies' kantonis.
Hirakawa

Hirakawa (jaapani keeles 平川市) on linn Jaapanis Aomori prefektuuris Honshū saare põhjaosas. Läbi linna voolab Iwaki jõgi. Linnast kagus asub Towada järv.
Osa linnast jääb Kuroishi Onsenkyō looduspargi alale.
Elanike arv oli 2019. aastal 30 775.
Linn loodi 2006. aastal Hiraka ja Onoe alevi ning Ikarigaseki küla liitmise teel.
Linga

Linga ehk lingam (sanskriti लिङ्ग, liṅga) on hinduismis Šiva valdavalt mitteikooniline sümbol.
Sains-du-Nord

Sains-du-Nord on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Fourmies' kantonis.
Kuroishi

Kuroishi (jaapani keeles 黒石市) on linn Jaapanis Aomori prefektuuris Honshū saare põhjaosas. Asub Aomorist lõuna pool.
Peamine majandusharu on põllumajandus: kasvatatakse riisi ja õunu. 
2019. aastal oli linna elanike arv 32 284.
Uno Heinapuu

Uno Heinapuu (9. juuli 1934 Kärdla – 16. veebruar 2011 Tallinn) oli eesti ooperilaulja (bariton).
Lõpetas 1958. aastal laulu erialal Tallinna muusikakooli (Aleksander Arderi klass). 
Laulis aastatel 1952–1954 Riiklikus Akadeemilises meeskooris (RAM) ja 1955–1970 Estonia ooperikooris. On Estonia teatris kõrvalosi mänginud. 
Aastatel 1970–1998 töötas Tallinnfilmis toimetaja ja stsenaristina. 
Isiklikku.
Uno Heinapuu elukaaslane oli alates 1960. aastate lõpust Helgi Sallo, kellega tal sündis tütar, näitleja Liina Vahtrik. Tema pojad on dirigent, koorilaulja (tenor) ja pedagoog Andres Heinapuu ning koorilaulja (bass) Juhan Heinapuu (21. aprill 1965 – 20. august 2017).
Tarō Naka

Tarō Naka (那珂太郎 Naka Tarō; 23. jaanuar 1922, Hakata, Fukuoka – 1. juuni 2014) oli jaapani luuletaja.
1941. aastast õppis ta Tōkyō Ülikoolis jaapani kirjandust. 1943. aastal võeti ta Jaapani mereväkke.
1965. aastal ilmus tema luulekogu "Ongaku" (音楽, "Muusika"), mis pälvis Yomiuri auhinna ja Saisei Murō auhinna.
Oma luules pöörab ta tähelepanu nii sõnade visuaalsele kui helilisele mõjule, ta kasutab sageli homonüümidel põhinevat sõnamängu (jaapani keeles "kakekotoba"). 
2003. aastal ilmus tema nō-näidend "Shikōtei".
Lembit Sarapuu (bioloog)

Lembit Sarapuu (6. veebruar 1928 – 9. aprill 1975) oli eesti bioloog.
TA lõpetas Tartu Ülikooli 1953. aastal taimefüsioloogia erialal.
Ta töötas Tartu Ülikoolis taimefüsioloogia ja biokeemia kateedris professorina. 
Ta uurimistöö oli peamiselt seotud taimede kasvu ja arengut reguleerivate fenoolsete ühendite ainevahetusega.
Sars-Poteries

Sars-Poteries on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Fourmies' kantonis.
Sémeries

Sémeries on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Fourmies' kantonis.
Sémeries asub Helpe jõe orus Avesnoisi piirkondlikus pargis alal, mida kutsutakse väikeseks Põhjamaa Šveitsiks.
Ajalugu.
Külaõigused anti 1095. aastal Thierry d'Avesnesi poolt Liessiesi kloostrile, kes säilitas selle kuni Prantsuse revolutsioonini.
Solre-le-Château

Solre-le-Château on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Fourmies' kantonis.
Solrinnes

Solrinnes on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Fourmies' kantonis.
Trélon

Trélon on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Fourmies' kantonis.
Trélon moodustab Calestienne'i piirkonna lääneserva.
Wallers-en-Fagne

Wallers-en-Fagne (varem Wallers-Trélon) on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Fourmies' kantonis.
Wattignies-la-Victoire

Wattignies-la-Victoire on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Fourmies' kantonis.
Selle lähedal toimus 1793. aastal Prantsuse revolutsioonisõdade ajal Wattignies' lahing, milles prantslased võitsid Austriat.
Wignehies

Wignehies on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Fourmies' kantonis.
Willies

Willies on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Fourmies' kantonis.
Ave verum

"Ave verum" on hiliskeskaegne kristlik palve, mis pärineb arvatavasti 13. sajandist, palve autor pole teada.
Tekst.
Liturgiline tekst.
&lt;poem style="margin-left:2em;"&gt;
Ave verum Corpus natum
de Maria Virgine
Vere passum, immolatum
in cruce pro homine:
Cujus latus perforatum
fluxit aqua et sanguine:
Esto nobis praegustatum
mortis in examine.
O Jesu dulcis!
O Jesu pie!
O Jesu fili Mariae.
&lt;/poem&gt;
Mozarti tekst.
&lt;poem style="margin-left:2em;"&gt;
Ave, ave, verum corpus,
natum de Maria virgine,
vere passum immolatum
in cruce pro homine,
cuius latus perforatum
unda fluxit et sanguine
esto nobis praegustatum
in mortis examine,
in mortis examine!
&lt;/poem&gt;
Tõlge.
&lt;poem style="margin-left:2em;"&gt;
Ole tervitatud tõeline Ihu,
mis Maarjast sündinud,
tõeliselt kannatanud,
ristil ohverdatud inimeste eest,
kelle läbitorgatud külg
voolab vett ja verd:
meie toit, et surmakatsumust
ette maitsta.
Oo Jeesus, sulnis!
Oo Jeesus, helde!
Oo Jeesus, Maarja poeg!
&lt;/poem&gt;
Viisistused.
Teksti lauldi palju juba keskajal.
Teksti on viisistanud paljud heliloojad, sealhulgas Guillaume Du Fay, Josquin Desprez, Francisco de Peñalosa, Orlando di Lasso, William Byrd, Peter Philips, Richard Dering, Wolfgang Amadeus Mozart, Franz Liszt, Charles Gounod, Camille Saint-Saëns, Edward Elgar, Francis Poulenc, Colin Mawby, Alwin Michael Schronen, Karl Jenkins, Imant Raminsh ja György Orbán.
Tänapäeval on neist tuntuimaks ning enim esitatuimaks Mozarti motett Ave verum corpus.
A Voice for Men

A Voice for Men, tuntud ka kui AVfM, AFM või AF4M, on Ameerika Ühendriikide veebiportaal, mille asutas 2009. aastal Paul Elam. Portaal toetab meeste õiguste liikumist ja on suurim sellega seotud veebiportaal. Portaali toimetus on tugevalt antifeministlik ja süüdistab feministe tihti meestevihas.
Päären Raudvee

Päären Raudvee (ka Pärn Raudvee, aastani 1934 Bernhard Rosenwald) (28. mai 1906 Lehtse vald – 17. juuni 1964 Tallinn) oli eesti teatrikunstnik ja näitleja. 
Ta lõpetas 1924. aastal Viru Maakonna Poeglaste Gümnaasiumi, 1927. aastal Riigi Kunsttööstuskooli ja 1930. aastal Draamastuudio teatrikooli. Ta töötas 1928–1949 Eesti Draamateatris ja hiljem Eesti NSV Teatriühingu tööstuskombinaadis.
Aastal 1936 täiendas ta end nukuteatri alal Tšehhis. Aastal 1936 rajas koos Leo Kalmetiga Draamateatri nukuteatri. Aastal 1937 õppis stipendiaadina Saksamaal ja Rootsis.
Päären Raudvee oli 7. veebruaril 1932 Draamastuudio Teatris esietendunud "Vargamäe" (Andres Särevi dramatiseering, "Tõe ja õiguse" esmalavastus) kunstnik. Lavastas selle Kaarli Aluoja.
Isiklikku.
Päären Raudvee oli 1930–1939 abielus kursuseõe Salme Reegiga.
Bergholtz

Bergholtz (vene keeles "Берхгольц") oli aadlisuguvõsa.
Irkutski Riiklik Ülikool

Irkutski Riiklik Ülikool (vene keeles Иркутский государственный университет) on ülikool, mis asub Irkutski linnas Venemaal.
Ülikool asutati 27. oktoobril 1918 ning on jaotatud 14 teaduskonnaks ja instituudiks.
2019. aastal õppis koolis 14 686 üliõpilast.
Loomio

Loomio on otsuste vastuvõtmise veebitarkvara, mis loodi, et soodustada ühisloomes otsuselangetamist. See on vabavaraline veebirakendus, milles kasutajad saavad algatada arutelusid ja esitada ettepanekuid. Kui arutelu areneb ettepanekuni, saab rühm tagasisidet uueneva struktuurdiagrammi kaudu. 
Loomio programmeeris arendajate tuumikgrupp, kes asub Uus-Meremaal Wellingtonis. Uue platvormi arendamisse panustasid raha ja aega paljud inimesed üle kogu maailma. 
2014. aastal kogus Loomio ühisrahastusega üle 100 000 USA dollari, et arendada välja Loomio 1.0, mis on kasutatav nutitelefoniga. Alates 2016. aastast on Loomio kasutusel enam kui 100 riigis, tarkvara on tõlgitud 35 keelde. 
Ajalugu.
Loomio tekkis Occupy liikumisest. 2012. aastal loodi esimene prototüüp. Seda kasutati Uus-Meremaa Occupy liikumise poolt. Pärast esimese prototüübi kasutamist otsustati, et Loomio 1.0 võiks olla veebitarkvara. Loomio arendustiimist sai sotsiaalne ettevõte. 
Töökorraldus.
Loomio põhiline organisatsiooniline struktuur on "grupp". See koosneb liikmetest, kellele on määratud juurdepääs. Grupid võivad olla avalikud või eraviisilised, võimaldades vastavalt vajadusele privaatsust või läbipaistvust. 
Liikmed loovad gruppides konkreetsetel teemadel arutelusid. Arutelus saavad rühma liikmed kommenteerida ja luua uusi ettepanekuid. 
Ettepanekud nõuavad liikmetelt tagasisidet konkreetse pakkumise kohta. Liikmed võivad kas nõustuda, mittenõustuda, erapooletuks jääda või arutelu blokeerida.
Rahastus.
Loomiot rahastatakse organisatsioonide ja ettevõtetega sõlmitud lepingute ning kasutajate annetuste kaudu. 
Kasutajad.
Silmapaistvad projektid, kus Loomiot kasutatakse demokraatlikul protsessil põhinevaks ühistööks:
Lolita Torres

Lolita Torres (sünninimega Beatriz Mariana Torres Iriarte; 26. märts 1930 Avellaneda – 14. september 2002 Buenos Aires) oli argentina filminäitleja ja laulja.
Ta oli viie lapse ema, kellest viimane oli laulja Diego Torres.
Endises Nõukogude Liidus (ka Eestis) olnud Torrese filmid ("Armastuse ajastu", "Peigmees Laurale", "Armastus esmapilgul") olid väga populaarsed. Need mõjutasid paljude tulevaste kunstnike saatust - nii filminäitlejate (Ljudmila Gurtšenko) kui ka ooperilauljate (Jelena Obraztsova , Tamara Sinjavskaja ) saatusi.
Mark Dvoretski

Mark Izrailjevitš Dvoretski (vene keeles Марк Израилевич Дворецкий; 9. detsember 1947 Moskva – 26. september 2016 Moskva) oli Venemaa maletaja, maletreener ja maleliteraat, rahvusvaheline meister (1975), FIDE vanemtreener (2004). 
Dvoretski täitis meistrinormi 1966. aastal (19-aastaselt). 1972. aastal võitis ta Viljandis peetud Ilmar Raua mälestusturniiri, edestades seejuures teiseks jäänud eksmaailmameistrit Mihhail Tali. 1973. aastal tuli ta Moskva malemeistriks. NSV Liidu meistrivõistlustel sai ta parima tulemuse 1974. aastal (5.–7. koht).
Dvoretski tegutses ka treeneri ja literaadina. Avaldas üle 15 maleraamatu.
Robert Rägastik

Robert Rägastik (1. november 1902 Keila, Harjumaa – 9. mai 1959 Tallinn) oli eesti geograaf ja pedagoog.
Osales Vabadussõjas.
Lõpetas 1921. aastal Jakob Westholmi Gümnaasiumi, õppis aastatel 1922–1933 (lõpetas "cum laude") Tartu Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonnas. Akadeemiliselt oli ta ÜS Concordia liige. 
Oli Otepää Eragümnaasiumi, Paldiski gümnaasiumi, A. Tõrvand-Tellmanni Inglise Kolledži, Gustav Adolfi Gümnaasiumi ja Õhtukolledži õpetaja. Aastatel 1940–1941 oli ta Viljandi I Keskkooli ja kaubanduskooli direktor. 
1941. aastal evakueerus ta NSV Liidu tagalasse, kus oli Verhne-Uralski eesti õppekeelega kooli direktor. 
Aastatel 1947–1950 oli Eesti NSV Vabariikliku Õpetajate Täiendusinstituudi direktor, NLKP liige alates 1947. Aastatel 1952–1958 oli ta Tallinna Pedagoogilise Instituudi õppejõud ja kateedrijuhataja.
Kirjutanud geograafiaõpikuid.
Anatoly Donchenko

Anatoly Donchenko (vene keeles Анатолий Георгиевич Донченко "Anatoli Georgijevitš Dontšenko"; sündinud 1. septembril 1940) on vene päritolu Saksamaa maletaja, rahvusvaheline meister (1993). 
Donchenko täitis meistrinormi 1969. aastal. 1972. aastal mängis Viljandis peetud Ilmar Raua mälestusturniiril, kus tuli kolmandaks, edestades seejuures Leonid Šamkovitšit ja Aleksei Suetinit. 1985. aastal tuli neljandaks Pärnus toimunud Tallinna Malemaja lahtisel turniiril. Pärast Nõukogude Liidu lagunemist pääses mängima rahvusvahelistele turniiridele välismaal. Sai 1993. aastal FIDE-lt rahvusvahelise meistri nimetuse. Esindas malevõistlustel Venemaad kuni 2002. aastani. 
2002. aastal kolis Donchenko perega Saksamaale. Mängib seenioride turniiridel.
Tema poeg Alexander Donchenko on malesuurmeister.
Alexander Donchenko

Alexander Donchenko (vene keeles Александр Анатольевич Донченко "Aleksandr Anatoljevitš Dontšenko"; sündinud 22. märtsil 1998 Moskvas) on vene juurtega Saksamaa maletaja, rahvusvaheline suurmeister (2015). 
Donchenko kolis koos vanematega 2002. aastal Venemaalt Saksamaale. Sai 2015. aastal naturalisatsiooni korras Saksamaa kodakondsuse. 
2010. aastal tuli ta Saksamaa noortemeistriks U12-vanuseastmes. Samal aastal Kreekas toimunud noorte maailmameistrivõistlustel tuli Donchenko U12-vanuseastmes kaheksandaks. 
Suurmeistriks sai Donchenko 17-aastaselt 2015. aastal. Kolm aastat varem oli ta FIDE-lt saanud rahvusvahelise meistri nimetuse.
Tema isa Anatoly Donchenko on rahvusvaheline meister males.
Vaibevara

Vaibevara on pärast omaniku surma mahajäänud vara, millel puuduvad pärijad.
Eesti õigusteaduse terminoloogiasse tõid vaibevara termini Karl Ferdinand Karlson ja Johannes Voldemar Veski 1934. aastal ilmunud "Õigusteaduse sõnastikus".
Mõistet kasutati ka nõukogude perioodil. Eesti NSV Rahvakomissaride Nõukogu 18. veebruari 1941 määrusega nr. 260 kinnitati natsionaliseeritud, konfiskeeritud, peremehetu ja vaibevara kasutamise kord. Vaibevaraks loeti "omaniku surma puhul mahajäänud igasugune vara, väärtused ja rahalised vahendid, kus nad ka ei asu, kui kuue kuu jooksul, arvates pärandi avanemise päevast või selle hoiuks abinõude tarvitusele võtmise ajast, ei ilmu selle vara seadusjärgseid pärijaid; samuti sel juhul, kui kõik või mõned pärijatest loobuvad pärandist." Pärast kuue kuu tähtaja möödumist läks vaibevara riigi rahandusorganite käsutusse, kes võtsid vara arvele ning sõltuvalt vara iseloomust andsid selle üle riiklikele asutustele ja ettevõtetele või kolhoosidele, või müüsid.
Eesti pärimisseadus vaibevara mõistet enam ei kasuta. Kui omaniku surma korral ei ole varal seadusjärgseid pärijaid abikaasa ja sugulaste näol, on vara pärijaks pärandi avanemise koha ehk pärandaja viimase elukoha kohalik omavalitsusüksus. Kui pärand avaneb välisriigis ja pärimisele kohaldatakse Eesti õigust, siis on pärijate puudumisel seadusjärgne pärija Eesti Vabariik.
Masoni maakond

Masoni maakond on mitmes ameerika Ühendriikide osariigis:
Milleri maakond

Milleri maakond on mitmes Ameerika Ühendriikide osariigis:
Mitchelli maakond

Mitchelli maakond on mitmes Ameerika Ühendriikide osariigis:
Pike'i maakond

Pike'i maakond on mitmes Ameerika Ühendriikide osariigis:
Pope'i maakond

Pope'i maakond on mitmes Ameerika Ühendriikide osariigis:
Putnami maakond

Putnami maakond on mitmes Ameerika Ühendriikide osariigis:
Randolphi maakond

Randolphi maakond on mitmes Ameerika Ühendriikide osariigis:
Russelli maakond

Russelli maakond on mitmes Ameerika Ühendriikide osariigis:
Saline'i maakond

Saline'i maakond on mitmes Ameerika Ühendriikide osariigis:
Sheridani maakond

Sheridani maakond on mitmes Ameerika Ühendriikide osariigis:
Smithi maakond

Smithi maakond on mitmes Ameerika Ühendriikide osariigis:
St. Clairi maakond

St. Clairi maakond on mitmes Ameerika Ühendriikide osariigis:
Stone'i maakond

Stone'i maakond on mitmes Ameerika Ühendriikide osariigis:
Sumteri maakond

Sumteri maakond on mitmes Ameerika Ühendriikide osariigis:
Walkeri maakond

Walkeri maakond on mitmes Ameerika Ühendriikide osariigis:
Warreni maakond

Warreni maakond on mitmes Ameerika Ühendriikide osariigis:
Websteri maakond

Websteri maakond on mitmes Ameerika Ühendriikide osariigis:
White'i maakond

White'i maakond on mitmes Ameerika Ühendriikide osariigis:
Worthi maakond

Worthi maakond on mitmes Ameerika Ühendriikide osariigis:
Jan Tore Sanner

Jan Tore Sanner (sündinud 6. mail 1965 Bærumi vallas) on Norra poliitik, ta on erakonna Høyre liige. Ta oli alates 24. jaanuarist 2020 kuni 14. oktoobrini 2021 Norra rahandusminister.
Ta sündis aastal 1965 Bærumi vallas. Ta on lõpetanud "BI Norwegian Business School"'i.
Ta on 1. oktoobrist 1993 Stortingi liige.
Ta oli 16. oktoobrist 2013 kuni 17. jaanuarini 2018 Norra regionaalminister.
17. jaanuarist 2018 kuni 24. jaanuarini 2020 oli ta Norra haridusminister.
24. jaanuarist 2020 kuni 14. oktoobrini 2021 oli ta Norra rahandusminister.
Isiklikku.
Ta on abielus ajakirjanik Solveig Barstadiga (sündinud 1966), neil on kaks last. Tütar Maria Barstad Sanner (sündinud 1993) on poliitik. Tema isa Tore Sanner (sündinud 1935) on töötanud Oslo Ülikooli tööelu keemia professorina. Äi Helge Barstad (1928–2012) oli kohtunik ja poliitik. Abikaasa õde Hilde Barstad (sündinud 1961) on poliitik.
Wrighti maakond

Wrighti maakond on mitmes Ameerika Ühendriikide osariigis:
Misawa

Misawa (jaapani keeles 三沢市) on linn Jaapanis Aomori prefektuuris Honshū saare põhjaosas. Asub Vaikse ookeani ääres. Läänes piirneb Ogawara järvega.
1948. aastal moodustatud linn kandis 1958. aastani nime Ōmisawa.
2019. aastal oli linna elanike arv 38 877.
Linnas asub Ameerika Ühendriikide õhuväele kuuluv baas.
Philippe Goffin

Philippe Goffin (sündinud 1. aprillil 1967 Liège'is) on Belgia poliitik. Ta oli 30. novembrist 2019 kuni 1. oktoobrini 2020 Belgia välis- ja kaitseminister.
Philippe Goffin on lõpetanud 1992. aastal Belgia suurima prantsuskeelse ülikooli Université catholique de Louvain õigusteaduse erialal. Pärast ülikooli lõpetamist jätkas ta õpinguid notari kutseks vajaliku litsentsi saamiseks ja töötas aastatel 1993–2010 notarina. 
Alates 2000. aastast on Philippe Goffin olnud Crisnée valla ja linna juht. Seda ametit ei pidanud ta üksnes ministriks olemise ajal. 
Alates 2010. aastast on ta olnud ka Belgia parlamendi liige. 
30. novembril 2019 asus ta tööle Belgia välis- ja kaitseministrina, asendades von der Leyeni esimese komisjoni volinikuks siirdunud Didier Reyndersi. Tema ametiaeg lõppes Belgia uue valitsuse ametisse nimetamisel 1. oktoobril 2020.
Mutsu (Jaapan)

Mutsu (jaapani keeles むつ市) on linn Jaapanis Aomori prefektuuris Honshū saare põhjaosas. Asub Shimokita poolsaarel Vaikse ookeani ja Mutsu lahe ääres.
Linn loodi 1959. aastal Ōminato and Tanabu alevi liitmise teel ja sai praeguse nime 1960. aastal.
Linnas asub Jaapani mereväebaas.
2019. aastal oli linna elanike arv 54 566.
Towada

Towada (jaapani keeles 十和田市) on linn Jaapanis Aomori prefektuuris Honshū saare põhjaosas. Asub sisemaal Aomorist kagus. Edelas hõlmab osa Towada järvest.
1955. aastal sai Sanbongi alev linnaõigused ning 1956 sai praeguse nime.
Osa Towada-Hachimantai rahvuspargist asub linna piires.
2019. aastal oli linna elanike arv 61 024.
Tsugaru

Tsugaru (jaapani keeles つがる) on linn Jaapanis Aomori prefektuuris Honshū saare põhjaosas Tsugaru poolsaare läänerannikul. Läbi linna voolab Iwaki jõgi.
Elanike arv oli 2019. aastal 30 935.
Linnukasvatus

Linnukasvatus on loomakasvatuse haru, mis tegeleb kodulindude kasvatamisega nagu kanad, kodupardid, kalkunid ja koduhaned, tootes linnuliha või mune peamiselt inimtoiduks. Kodulinde, peamiselt kanu, kasvatatakse suurel hulgal, igal aastal tapetakse maailmas söögiks üle 60 miljardi kana. Munade saamiseks kasvatatavaid kanu nimetatakse munakanadeks, lihakanu aga broileriteks.
Tööstuslik linnukasvatus.
Tööstuslik linnukasvatus lääneriikides kasvas plahvatuslikult pärast seda, kui 1940. aastate lõpus hakati USAs süsteemselt aretama uusi kodulinnutõugusid. Tööstuslikud meetodid suurendasid kanalihatoodangut, langetasid liha hinda ja muutsid selle kättesaadavaks ka vaesematele ühiskonnaklassidele. Ühtlasi algas sellest kanaliha ulatuslik kasutamine kiirtoidurestoranides nagu KFC ja McDonald's.
World Watch Institute'i andmeil toodeti 2006. aastal 74% maailma linnulihast ja 68% munadest tööstuslikult suurfarmides. Üks tööstusliku linnukasvatuse alternatiive on lindude vabapidamine, kus kodulindude asustustihedus on madalam. Tööstuslik linnupidamine on pälvinud ohtralt kriitikat loomaõiguslastelt lindude halbade elutingimuste tõttu. See on küll muutnud mõningal määral tööstuse praktikaid, kuid olnud ka üks põhjus, miks taimetoitlus on üha laiemalt levinud.
Linnuhaiguste raviks või vältimiseks kasutavad kanalihatootjad sageli koduriigis lubatud ravimeid, näiteks antibiootikume, mis lisatakse lindude joogivette või linnusööta. USAs on üldjuhul antibiootikumikasutus levinum kui Euroopas. Samuti on USAs levinud kanarümpade pesemine või leotamine kloorilahuses, mistõttu niisugust kanaliha Euroopa Liitu importida ei tohi, keeldu on korduvalt arutatud ELi ja USA kaubandusläbirääkimistel. Viimastel aastatel on linnukasvatust oluliselt kahjustanud linnugripp.
Eestis.
Sihikindel põllumajanduslik linnukasvatus algas Eestis 19. sajandi lõpul, üks selle propageerijaist oli ärkamisaegne kultuuri- ja põllumajandustegelane Carl Robert Jakobson. Eesti tuntumate linnukasvatusettevõtete seas on tänapäeval Tallegg, mis kuulub kontsernile HKScan. Eesti linnukasvatajaid ühendab Eesti Linnukasvatajate Selts. Kui Nõukogude ajal valitses tööstuslik kanakasvatus, siis viimastel aastakümnetel on kerkinud taas esile vabapidamine, ehkki koduseid kanapidajaid on maal vähemaks jäänud. Peamiselt kasvatatakse kanu, kuid levinud on ka haned, pardid ja põldvutid, üksikutes eksootikafarmides kasvatatakse jaanalinde osalt ka maaturismi eesmärgil. Ainus Eestis aretatud põllumajanduslik linnutõug on 1978. aastal Jõgevamaal Kaiaveres loodud ning 1988. aastal kinnitatud Eesti vutt.
Laili Kuusma

Laili Kuusma (11. august 1965 – 28. mai 2018) oli eesti tekstiilikonservaator.
Haridus.
Ta lõpetas 1983. aastal Väike-Maarja Keskkooli ja 1985. aastal Tallinnas Kutsekeskkooli nr 2 õmbluse erialal. Aastatel 1985–1990 õppis ta Tallinna Pedagoogilises Instituudis üldtehniliste distsipliinide ja tööõpetuse õpetaja eriala. Aastatel 2003–2007 oli ta Tartu Ülikoolis magistriõppes loodusteaduste kultuuriväärtuste säilitamise suunal, magistrikraadi sai töö "Roheliste taimevärvide pesu­ ja valguskindluse uurimine ning nende kasutamine tekstiilesemete konserveerimisel" (juhendaja Heiki Timotheus) kaitsmisel.
Erialane tegevus.
Alates 1990. aastast töötas Kuusma Eesti Rahva Muuseumis (ERM), esmalt teaduri ja seejärel restaureerimisosakonna tekstiilikonservaatorina, kus ta tegeles järjepidevalt Eesti suurima tekstiilesemete muuseumikogu, ERMi tekstiiliesemete konserveerimisega. Tema töid on eksponeeritud erinevatel restauraatorite ja konservaatorite näitustel. Ta on publitseerinud ajalooliste tekstiilide pesemis­- ja toestamismetoodikate ja rahvarõivaste hoolduse teemadel. 
Organisatoorne tegevus.
Kuusma oli 1989. aastal Eesti Käsitööõpetajate Seltsi Aita asutajaliige. Aastatel 2003–2008 oli ta Tartu Restauraatorite Klubi eestseisuses ja 2008–2010 Eesti Konservaatorite Ühingu juhatuses. 2014. aastast surmani esindas ta konservaatorite kutsekomisjonis Eesti Rahva Muuseumi ning osales tekstiilikonservaatorite kutsestandardi väljatöötamisel.
Pesapall 2020. aasta suveolümpiamängudel

Pesapall 2020. aasta suveolümpiamängudel Tokyos toimub 29. juunist kuni 8. augustini. Pesapallis võistlevad meeste võistkonnad. Pesapall osaleb Tokyos 2020. aasta suveolümpiamängudel esimest korda pärast 2008. aasta suveolümpiamänge. 
Turniiril võistleb kuus rahvusmeeskonda. Iisrael, Jaapan (võõrustaja), Mehhiko ja Lõuna-Korea on seni kvalifitseerunud. Pesapall on üks viiest spordialast, mis lisati ainult 2020. aasta suveolümpiamängude kavasse; pole garantiid, et see naaseb 2024. aastal.
Võistluste formaat.
Kuus võistkonda jagunevad kaheks alagrupiks. Esialgsetes etappides mängib iga meeskond ühe matši kahe teise alagrupi meeskonna vastu. Taandamise mängud algavad alagruppide teise koha saanud võistkondade vahel (matš nr 2) ning alagruppide kolmanda koha saanud võistkondade vahel (matš nr 1). Viimase matsi kaotaja on turniiril kuues. Nende kahe matši võitjad lähevad vastamisi (matš nr 4), kus võitja kohtub alagrupi võitjate vahelise matsi (matš nr 3) võitjaga. Selle matši (matš nr 6) võitja pääseb otse finaali. Finaali teine ​​meeskond määratakse kaotajate turniiritabeli järgi väljalangemismängudelle. Kaotajate turniiritabeli esimeses voorus minnakse vastamisi grupivõitjate matšis kaotajatega (# 3) ja meeskondade kaotajatega, kes on grupis teisel kohal (# 2). Selle matši võitja kohtub matši nr 4 kaotajaga. Selle matši võitja kohtub matši nr 6 kaotajaga ja kaotaja mängib pronksimatšis. Selle matši võitja pääseb finaali ja kaotaja mängib pronksimatšis.
Maahoki 2020. aasta suveolümpiamängudel

Maahoki 2020. aasta suveolümpiamängudel Tokyos toimub 25. juulist kuni 7. augustini. Turniiril võistleb 24 võistkonda (kaksteist meeskonda ja kaksteist naiskonda). 
Võistluste formaat.
Olümpiaturniir koosneb kahest osast, alustades alagrupimängudest, millele järgneb väljalangemisring. Esialgu jagunevad meeskonnad kahte alagruppi, kus igas on 6 riiki, kus nad mängivad iga võistkonna vastu üks kord (kõik kõigi vastu). 4 parimat meeskonda pääsevad edasi veerandfinaali. Siis on see tavaline karikasüsteem kuni poolfinaalideni, kus kaotajad kohtuvad pronksimatšis ja võitjad mängivad finaalis.
Peetri Jooks

Peetri Jooks on alates 2016. aastast Peetri alevikus igal aastal toimuv jooksuvõistlus. Võistlust iseloomustavad rajal paiknevad meeleolupunktid, kus esinevad bändid ja diskorid.
Programm.
Peetri jooksul saab võistelda 10 km põhidistantsil ning 5 km pikkustel heategevus-, lapsevankri-, noorte- ja seeniorijooksudel. Lisaks toimuvad lastejooksud ligikaudu 250 m distantsil.
5 km heategevusjooks toimub koostöös patroon Roald Johannsoni ning Tartu Ülikooli Kliinikumi Lastefondiga, et aidata liikumispuudega lapsi – Peetri Jooksu heategevusjooksuga kogutakse raha liikumispuudega lapse ravikulude katmiseks.
Mihhail Lazarev

Mihhail Petrovitš Lazarev (vene Михаил Петрович Лазарев}}; 14. november (vkj 3. november) 1788 Vladimir – 23. aprill (vkj 11. aprill) 1851 Viin) oli Venemaa keiserliku mereväe admiral.
Lazarev tegi esimese ümbermaailmareisi 1813–1816, aluse "Suvorov" pardal. Ekspeditsioon sai alguse Kroonlinnast ja jõudis Alaskasse. Lazarev avastas selle ekspeditsiooni käigus Suvorovi atolli.
Fabian Gottlieb von Bellingshauseni ümbermaailmareisil 1819–1821 oli ta aluse "Mirnõi" komandör ning võttis osa Antarktika ja mitmete saarte avastamisest. 28. jaanuaril 1820 avastas ekspeditsioon Antarktise mandri, lähenedes rannikule umbes 32 km kaugusele koordinaatidel 69°21′28″S 2°14′50″W.
1822–1825 tegi Lazarev oma kolmanda ümbermaailmareisi, seekord frigati "Kreiser" komandörina.
Tema vennad olid viitseadmiral Andrei Lazarev (1787–1849) kontradmiral Aleksei Lazarev (1793–1852(?)).
Sieena

Sieena, itaalia keeles "terra di Siena" ('Siena muld'), varem ka sjeena, on looduslik anorgaaniline värvipigment, värvuselt tumekollane: kollasest ookrist tumedam ja esineb mitmes varjundis.
Värvainete indeksis on naturaalse sieena tähised PY43 (Pigment Yellow 43) ja 77492.
Saamine.
Sieenat valmistatakse savikiltadest, mille vanimad ja parima kvaliteediga pigmenti andvad leiukohad asuvad Toscana maakonnas.
Naturaalne ja põletatud sieena võeti pigmentidena kasutusele umbes 18. sajandi keskpaigas, kui avastati pigmendi tegemiseks sobiva materjali varud Siena lähedal Itaalias.
Koostis.
Peamine värvust andev komponent sieenas on raudoksiid. Pigment sisaldab umbes 50% raudoksiidi ja ülejäänud osas varieeruvas koguses muid ühendeid, savi- ja kvartsiosakesi. Keemiliselt koostiselt pole ta eristatav ookrist, erinevus on vaid värvuses.
Omadused.
Pigment on hea katvusega, valguskindel ja keemiliselt stabiilne nagu kõik ookrid. Sarnaselt teiste raudoksiididega pole pigment vastupidav hapetele. Sobib kõigi sideainetega. Teiste värvidega segamisel on sieena eriti erksa ja elava värvijõuga, andes ilusaid küpseid toone. Õlimaalis nõuab sieena suurt õlikogust sideaineks ja kuivab halvasti.
Sieena kuumutamisel ja kaltsineerimisel saadakse punakaspruuni värvusega pigment, mis on tuntud põletatud sieena nime all.
Venemaa keiserlik merevägi

Venemaa keiserlik laevastik, ka Venemaa keiserlik merevägi (vene Российский императорский флот) oli Venemaa Keisririigi merevägi. 
Venemaa keiserliku mereväe asutas Peeter I 1696. aastal, mil ta kasutas seda Azovi kindluse vallutamiseks. See saadeti laiali 1917. aastal pärast Veebruarirevolutsiooni. 
1918. aastal moodustati Nõukogude Venemaa mereväed, Tööliste ja Talupoegade Punalaevastik.
Hiroshi Yoshino

Hiroshi Yoshino (jaapani keeles 吉野弘 "Yoshino Hiroshi"; 16. jaanuar 1926 Sakata – 15. jaanuar 2014 Fuji) oli jaapani luuletaja.
Yoshino lõpetas 1942. aastal majanduskooli ning töötas seejärel naftatööstuses. Pärast sõda oli ta aktiivne ametiühingutegelane kuni ta 1949. aastal tuberkuloosi haigestus ning hakkas luuletusi kirjutama. 1953. aastal hakkas ta tegema kaastööd kirjandusajakirjale Kai. 
1957. aastal ilmus tema esimene luulekogu "Shōsoku" (消息).
1971. aastal pälvis ta luulekogu "Kanshō ryokō" (感傷旅行) eest Yomiuri kirjandusauhinna.
Üheks tema parimaks teoseks peetakse 1952. aastal kirjutatud proosaluuletust "I was born".
Ylva Johansson

Ylva Julia Margareta Johansson (sündinud 13. veebruaril 1964 Huddinge vallas Rootsis) on Rootsi poliitik. Ta oli alates 1. detsembrist 2019 kuni 30. novembrini 2024 Euroopa Komisjoni siseasjade volinik von der Leyeni esimeses komisjonis.
Ylva Johansson on õppinud aastatel 1983–1988 Lundi Ülikoolis ja 1991–1992 Stockholmi Haridusinstituudis. Tal on magistrikraad pedagoogikas ning ta on töötanud matemaatika-, füüsika- ja keemiaõpetajana.
1988. aasta Rootsi üldvalimistel valiti Johansson Rootsi parlamenti Vasakpartei liikmena. Hiljem lahkus ta parteist ja astus Rootsi Sotsiaaldemokraatlikku Töölisparteisse.
Aastatel 1992–1994 töötas ta õpetajana, kuni peaminister Ingvar Carlsson määras ta oma valitsuses koolide ministriks. Aastatel 2004–2006 oli ta Göran Perssoni valitsuses hoolekande- ja eakate minister.
Aastatel 2014–2019 oli ta Rootsi tööhõiveminister.
Ta on olnud Rootsi parlamendi liige 4. oktoobrist 1998 kuni 30. septembrini 1991 ja 6. oktoobrist 2006 kuni 5. septembrini 2019.
Isiklikku.
Aastatel 1990–1999 oli ta abielus Rootsi poliitiku Bo Hammariga.
Alates 1998. aastast on ta olnud koos Rootsi tollase rahandusministri Erik Åsbrinkiga. Aastatel 2002–2015 olid nad ka abielus.
Tal on kolm last: Bo Hammariga 1994. aastal sündinud kaksikud ja Erik Åsbrinkiga 2000. aastal sündinud poeg.
Zagrebi pearaudteejaam

Zagrebi pearaudteejaam (horvaadi keeles "Zagreb Glavni kolodvor") on Horvaatia pealinna Zagrebi peamine raudteejaam, asudes vanalinnast kilomeetri kaugusel lõunakaares.
Ajalugu.
1892. aastal uusklassitsistlikus stiilis valminud 182 m pikkuse raudteejaama arhitekt ning skulptor olid ungarlased Ferenc Pfaff ja Vilim Marschenko. Hoone ehitust korraldas Ungari Riigiraudtee.
19. sajandi lõpul oli see üks suurimaid avalikke hooneid Austria-Ungari koosseisu kuulunud Horvaatia-Slavoonia kuningriigis.
Pozzuoli punane

Pozzuoli punane, itaalia keeles Terra di Pozzuoli, on soojatoonilise oranžikaspunase värvusega looduslik anorgaaniline värvipigment, mis koostiselt on raudoksiidi sisaldav savimuld. Punaste ookrite hulka kuuluv pigment on nimetatud leidumiskoha, Itaalias Napoli lähedal Pozzuolis paikneva rauamaagimaardla järgi.
Ajaloost.
Vulkaanilisest pinnasest saadavat pigmenti "pozzolana rosso" tundsid ja kasutasid juba vanad roomlased. Kasutati sageli freskomaalis, sest see muldpigment kuivas kiiresti ja jättis järele kõva tsemendisarnase pinna.
Omadused.
Sobib kõigi sideainetega, kasutatakse õli-, akvarell- ja akrüülvärvides, samuti lubi- ja savikrohvi, kipsi ja mördi toonimiseks. On keskmise katvusega. Pigmendi värvus on veneetsia punasest sügavama ja soojema tooniga.
2020. aasta Elazıği maavärin

2020. aasta Elazıği maavärin oli maavärin, mis toimus 24. jaanuaril kell 20:55 kohaliku aja järgi (17:55 UTC) Türgis. Selle tugevuseks mõõdeti 6,7 magnituudi Richteri skaala järgi. Maavärina epitsenter asus Elazıği provintsis Sivrice linna lähedal ja see oli tajutav ka naaberprovintsides Diyarbakıris, Malatyas ja Adıyamanis ning naaberriikides Armeenias, Süürias ja Iraanis.
Maavärinas hukkus 41 inimest, vigastada sai üle 1600.
Sõne (informaatika)

Sõne (inglise keeles "string") on tervikuna käsitletav samalaadsete elementide, näiteks märkide, järjend.. 
Sõnet peetakse programmeerimises tavaliselt andmetüübiks (sõne kui andmetüüp) ja sageli rakendatakse seda baitide andmestruktuuride massiivina. Sõnet kasutatakse kõigis programmeerimiskeeltes.
Front ja back end

Informaatikas mõistetakse terminit "front-end" kui (graafilist) vaadet, mida näeb lõppkasutaja ja terminit "back-end" kui seda, mis toimub telgitagustes (andmetabelites jm). Kliendi-serveri mudelis peetakse klienti (ehk lõppkasutajavaadet) tavaliselt "front-end"'iks ja serverit "back-end"'iks, isegi kui mõningaid vaateid näidatakse kliendile serveris endas.
Tarkvaraarhitektuuris võib olla riistvara ja lõppkasutaja (kliendi) vahel mitu kihti. "Front-end" on kuvand (abstraktsioon), mis muudab sisimas oleva riistvara kasutajasõbralikuks, samal ajal "back-end" haldab kogu seda süsteemi, tegeleb loogika ja andmete salvestamisega.
Telekommunikatsioonis võib pidada "front-end"iks seadet või teenust, samal ajal "back-end" on infrastruktuur, mis toetab seda teenuse pakkumist.
Rusikareegel on see, et kliendi osa ("front-end") on kasutaja poolt mõjutatav komponent. Serveri osa ("back-end") asub tavaliselt serveris, mis asub kliendist eemal ning millega tegelevad tavaliselt programmeerijad.
Veebiarendamine kui näide.
Veel üks võimalus, kuidas mõista nende kahe erinevust on aru saada, mis teadmisi nõutakse vastavalt "front-" ja "back-end"-i arendajalt. Allolev nimekiri keskendub näitena veebiarendusele.
Mõlemad
Front-end
Back-end
Isegi kui mõlema kihi tarkvaraarendajad võivad töötada ühe projekti kallal, siis oskused, mida neil vaja läheb, on väga erinevad.
Pertseptron

Masinõppes on pertseptron binaarsete klassifitseerijate juhendatud õppimise algoritm. Binaarne klassifitseerija on funktsioon, mis otsustab, kas sisend, mis koosneb numbmbrite vektorist, kuulub kindlasse klassi. Pertseptron on lineaarne klassifitseerija ehk klassifitseerimis algoritm mis teeb ennustuse, kasutades lineaarset ennustusfunktsiooni, mis kombineerib tunnuste vektori ja kaalude hulga.
Ajalugu.
Pertseptron algoritmi leiutas Frank Rosenblatt, aastal 1958 Cornell Aeronautical Laboratorys. Projekti rahastas USA Office of Naval Research.
Algselt implementeeriti pertseptron tarkvarana IBM 704 arvuti jaoks, seejärel toodeti eraldi riistvara nimega “Mark 1 Perceptron”, mille ülesandeks oli pildi tuvastus. Masin koosnes 400 fotoelemendi reastusest, mille külge ühendati neuronid. Kaalud kodeeriti potentsiomeetritesse ja elektrimootorid muutsid kaalude väärtuseid õppeprotsessi käigus.
1958. aastal peetud pressikonverentsil tegi Rosenblatt avaldusi pertseptroni kohta, mis põhjustas vaidluseid noores tehisintellekti valdkonnas. Väidetavalt pidi pertseptron olema esimene samm elektroonilise arvutini, mis USA mereväe ootuste kohaselt oleks ühel päeval võimeline kõndima, rääkima, nägema, kirjutama, ennast paljundama ja enda olemasolust teadlik olema.
Kuigi algselt peeti pertseptronit paljulubavaks, avastati kiirelt, et pertseptronit ei saa õpetada mitmeid klasse ära tundma. Mis omakorda põhjustas tehisnärvivõrkude valdkonnas stagneerumist, kuni avastati, et mitmetasandilised otsesuunatud tehisnärvivõrgud ehk mitmetasandilised pertseptronid on võimsamad kui ühetasandilised pertseptronid.
1969. aastal Marvin Minsky ja Seymour Paperti raamatus “Perceptrons” tõestati, et ühetasandilistel pertseptronil on võimatu õppida välistav või funktsiooni. Sellest tulenes valearusaam, et mitmetasandilistel pertseptronidel on sama viga, mis põhjustas tehisnärvivõrkude uurimise rahastamise probleeme järgnevaks kümneks aastaks. 
Pertseptron on bioloogilise neuroni lihtsustatud mudel. Uuringud näitavad, et pertseptroni laadne lineaarne mudel on võimeline osaliselt jäljendama päris neuronite käitumist.
Definitsioon.
Pertseptron on tänapäevases mõistes binaarse klassifitseerija ehk lävendfunktsiooni õppimise algoritm. Lävendfunktsioon on funktsioon, mis seab vastavusse sisendi x, mis on reaalarvude vektor ja väljundi f(x), mis on üks binaarne väärtus.
formula_1
kus w on reaalarvuliste kaalude vektor, w * x on skalaarkorrutis, formula_2 , kus m on sisendite arv ja b on nihe. Nihe liigutab otsustus piiri algpunktist eemale ja ei sõltu sisenditest.
f(x) väärtust kasutatakse, et klassifitseerida x positiivseks või negatiivseks juhuks. Binaarse klassifitsserimise probleemis, kui b on negatiivne, siis kaalutud sisendite kombinatsioon peab andma suurema väärtuse kui |b|, et lükata klassifitseeriv neuron üle 0 lävendi. Ruumiliselt mõjutab nihe otsustus piiri asukohta, aga mitte suunda. Pertseptron algoritm ei lõpeta oma tööd kui sisend hulk ei ole lineaarselt eraldatav. Kui vektorid ei ole lineaarselt eraldatavad, siis ei jõuta kunagi punkti, kus kõik vektorid on lõplikult klassifitseeritud. Kõige kuulsam näide sellest on välistav või probleem.
APT Game Generator

MTÜ APT GameGenerator (APTGG) on põhiliselt Tartus tegutsev mittetulundusühing, mille tegevusala hõlmab arvutimängude arendust ning sellega seotud tegevusi.
Tegevus.
APT Game Generator tegutseb 2015. aastast mänguarendusega seotud ürituste korraldamise ning mänguarenduseks vajalike oskuste õpetamisega üle Eesti ja teistes Baltimaades.
APTGG korraldab mängujämme, töötube, loenguid, teabeüritusi ja lühikursusi. Kõik korraldatavad üritused on osalustasuta ning avatud kõigile huvilistele. Ürituste kohta jagatakse teavet APTGG Facebooki grupilehe kaudu.
Juhatus.
MTÜ APT GameGenerator juhatusse kuuluvad Ott Madis Ozolit, Raul Kübarsepp ja Jürmo Mehine. Eelnevalt on juhatuse liikmetena ühingut vedanud ka Leene Künnap, Taivo Seppa ja Marko Korbun.
Liikmed.
Ühingu liikmeks võib astuda iga mänguarenduse vastu huvi tundev isik.
MTÜ asutajaliikmeteks on Raul Kübarsepp, Taivo Seppa ja Marko Korbun. Ühingu loomisel ja arendamisel on abiks olnud veel Erich Brutus, Egon Elbre, Raimond Tunnel, Lauris Kaplinski, Edvin Aedma, Raido Kikas ja Jaanus Jaggo.
Vello Tohver

Vello Tohver (3. detsember 1922 – 28. aprill 1995) oli eesti bioloog, mikrobioloog ja biokeemik. 
Ta oli dotsent Tartu Ülikooli taimefüsioloogia ja -biokeemia kateedris.
Leelisglasuur

Leelisglasuur on madalkuumusglasuur, milles sulandajaks on leelismetalli naatrium või kaaliumi ühendid.
Omadused.
Leelisglasuuride headeks omadusteks on nende säravad puhtad värvid, mida on võimalik saavutada madalkuumusel pliid kaasamata. Teisalt on need glasuurid eriti madalkuumuskeraamika puhul suhteliselt pehmed, kipuvad mõranema ja võivad ka pärast põletust osaliselt lahustuda, nii et sobivad enam dekoratiivesemetele kui toidunõude glasuurimiseks.
Ajaloost.
Leelisglasuur on ajalooliselt vanim glasuuritüüp, ilmudes Lähis-Idas või Egiptuses umbes 4. aastatuhande eKr keskel. Tõenäoliselt leiutati leelisglasuur klaasi ja egiptuse pasta nimelise kvartsmassi valmistamise kogemuste baasil. Leelismetalli saadi nagu kvartsmassigi puhul algselt suure soolasisaldusega kõrbetaimede, näiteks soolarohu ("Salicornia europaea") vms tuhast ja hiljem imporditud soola kasutades. Uuritud Lähis-Ida glasuurides on naatriumi sisaldus 7,7–10,8%, pliid ei sisaldu kas üldse või maksimaalselt 1,1%.
Tehnoloogia.
Lähis-Ida.
Lähis-Ida leelisglasuurides oli suur ränisisaldus (keskmiselt 67%) ning lisaks sisaldasid need purustatud lubjakivi, millest saadavad kaltsiumoksiid ja magneesiumoksiid stabiliseerisid glasuure. Kuna kõik need toorained ja nende omadused olid juba varem teada kohalikele klaasitootjate, oligi varajaste glasuuride puhul tõenäoliselt tegemist pulbriks jahvatatud klaasipuruga, mis veega segatuna kas kvartsmassist või savist esemele kanti. Neid võib siis ka lugeda kõige varajasemateks frittglasuurideks. Põletus toimus suhteliselt kõrgel temperatuuril 1060–1100 °C. Neist komponentidest saab glasuuri ka ilma frittimata, segades peenestatud liiva, kohalikku heledat savi ja/või peenestatud lubjakivi ja soola (või soola sisaldava taime tuhka). Sel juhul on tegemist toorglasuuriga.
Erinevad värvivad ühendid andsid glasuurile eri toone. Väga armastatud olid vasega saadud rohekassinised ja rohekad türkiisi toonid ja koobaltiga saadav sügavsinine.
India.
Sinakad ja rohekad leelisglasuurid olid populaarsed ka Indias. Nende valmistamise tehnoloogia jõudis sinna koos moslemitega Pärsiast.
Hiina.
Erinevalt Lähis-Idast segati Hiina leelisglasuurid lihtsalt toorainetest kokku. Koostises olid salpeeter, kvartsipuru ja värviv ühend, näiteks vask. Segule lisati vett ja kanti esemele. Põhisulandajaks polnud Hiinas mitte naatrium, vaid kaalium. Sageli lisati ka pliiühendeid. Need andsid kogusest sõltuvalt koos vasega kas sinakamaid või rohekamaid toone.
Yorki hertsog

Yorki hertsog (inglise keeles "Duke of York") on kuninglik hertsogitiitel Ühendkuningriigi aadlis ("Peerage of the United Kingdom").
Tiitlit on alates 14. sajandist, algselt inglise aadli koosseisus, loodud kokku kaheksa korda. 1707. aasta Uniooniaktiga liideti tiitel Šotimaa aadlitiitliga Albany hertsog, mistõttu eksisteeris aastatel 1716–1827 koondtiitel Yorki ja Albany hertsog (loodi kolm korda).
Tiitlib kannab traditsiooniliselt valitseva monarhi vanuselt teine poeg. Praegune Yorki hertsog on kuninganna Elizabeth II teine poeg, kuningas Charles III noorem vend prints Andrew. Prints Andrewl on kaks abielust sündinud tütart. Kui tal ei ole surres poegi, kes saaksid tiitli pärida, läheb see Briti Kroonile tagasi ja seejärel saab valitsev monarh tiitli uuesti luua ja anda.
Ungari puust hauatähised

Ungari puust hauatähised või täpsemalt päitsipuud/hauapuud (ungari keeles "fejfa", mitm "fejfák") on hauatähised, mis on levinud kalvinistlike ungarlaste seas Ida-Ungaris ja Transilvaanias. Tuntuma teooria järgi on need muinasmadjari ehk soome-ugri päritolu, kuid kindel päritolu on teadmata. Nimetus hauapuu ("fa" - "puu" ung.) viitab ka varasemale kombele matta surnuid puude alla või surnu päitsisse istutada puu, mida mõnel pool praktiseeritakse siiani.
Ungari päitsipuud jagatakse harilikult kolme ossa: 1) "fejfa", 2) "kopjafa", 3) "gombosfa".
"Fejfa".
"Fejfa" ehk päitsipuu on sammas, millele on enamasti antud paadi kuju. Kõige paremini on päitsipuude traditsioon säilinud Szatmárcsekés, kuid päitsipuid võib leida ka mujal Ungari aladel. Päitsipuude sarnasust obiugrilaste matusekommetele märkis ka Lennart Meri oma filmis "Linnutee tuuled". Hantidel ja mansidel oli kombeks matta surnuid paatidesse, mille vöör rajuti maha ning püstitati surnumaja päitsisse. Ka ungarlaste rahvapärimuse järgi maeti vanasti esivanemaid paatidesse.
Samas leidub samasugune komme ka mitteungarlastel, näiteks mõnede Ungaris elavate protestantlikke saksa kogukondade seas.
"Kopjafa".
"Kopjafa" ehk odapuud on pikad, kaunilt ehitud hauatähised, enim levinud Transilvaanias kalvinistlike seekäide seas. Enne kirjaoskuse laiemat levikut anti surnu kohta käivat infot edasi läbi nikerduste ja värvivaliku, mis näitasid surnu sugu, rahvust, majanduslikku seisust, vanust ja surmapõhjust. Näiteks lühike odapuu viitas, et tegu on lapse hauaga, odapuu otsa nikerdatud tulp aga seda, et tegu oli naisterahvaga. siniseks võõbatud odapuu viitas enneaegsele surmale (enamasti lapsed), punane värv aga vägivaldsele surmale. Loomulikku surma surnute odapuud värviti mustaks. Kirjaoskuse levikuga hakati odapuudele aga kirjutama ning erinevate värvide asemel värviti sambad üle tavalise õlivärviga.
Esimesed kirjalikud andmed odapuude kohta pärinevad 16. sajandist, kui seekäi sõjameestel kujunes komme surnud sõdurite haudade päitsisse torgata odad. Leidub ka neid, kelle sõnul on see komme palju vanem, ulatudes maahõive aegadesse.
Tänapäeval on odapuud muutunud populaarseks ka teiste piiritaguste ungari kogukondade seas, et end eristada mitteungari enamustega kalmistutel.
"Gombosfa".
"Gombosfa" ehk "nupukujuline puu" on hauatähis, mille tipp on ümmargune või kerakujuline, meenutades inimest. Need on enim levinud Kunságis, kuhu 13.sajandil asusid elama Ungari kuningalt asüüli saanud kumaanid ja jaassid. on oletusi, et tegu võib olla nii muinasungari, kui ka stepinomaadidest kumaanide kombega.
Brouckerque

Brouckerque (hollandi: "Broekkerke", tähendusega "padurakirik") on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Grande-Synthe'i kantonis.
Putsolaan

Putsolaan ehk potsolaan ehk potsuolaan (itaalia keeles "puzzolana", "pozzolana" kohanime Pozzuoli järgi) on vulkaanilise päritoluga ränihapperikas roosakaspunase värvusega savimuld, mida antiikajast alates on lisatud lubjasegule veekindlate omaduste andmiseks. Laiemas tähenduses igasugused kivimid, mida purustatud kujul kasutatakse ehituses sideainete hüdrauliliseks lisandiks.
Koostis ja omadused.
Putsolaani koostises on tavaliselt ränidioksiid, savimuld, lubjakivi, raudoksiid ja aluselised ühendid. Materjali on kasutatud antiigist alates nii värvipigmendina freskomaalis kui ka putsolaantsemendi ühe komponendina. Moodustab kaltsiumhüdroksiidi ja veega sideainena kasutatava aeglaselt kõveneva, ent väga vastupidava segu.
Mõistest.
Kirjanduses kasutatakse materjali kohta mitut erinevat kirjapilti. Ehituses mõistetakse selle termini all tavaliselt kõiki hüdraulilisi lisandeid. Vulkaanilise päritoluga lisandid on vulkaanilised tuhad tuff ja trass, harvem pimss. Putsolaanideks nimetatakse neid peamiselt siis, kui need on kaevandatud Vesuuvi ümbrusest, kus tuntuim ja vanim on Puteoli (Pozzuoli) linna lähedane maardla.
Napoli lähedal asetseva Pozzuoli asutasid kreeka kolonistid 6. sajandil eKr, roomlased kutsusid teda Puteoliks seal asuvate paljude väävligaase ajavate koobaste või aukude pärast. Puteolist sai antiikajal tähtis kaubanduskeskus. Juba vanad roomlased tundsid ka sealt, aga samuti Rooma lähedalt, Auvergne'ist ja mujalt leitavat aluselist sideainet. Seda kasutati laialdaselt Rooma betooni valmistamisel. Et see moodustab koos lubjaga veega kokku puutudes vastupidava segu, kasutati putsolaani peentäiteainena eriti hüdraulilistes konstruktsioonides.
Tänapäeval on sõnal laiem tähendus. Putsolaanideks nimetatakse peale algse pudeda vulkaanilise pinnase ka mõnesid teisi ränihapperikkaid settekivimeid, samuti tööstuslikke šlakke, tuhka jm, mida kasutatakse samaks otstarbeks kui Pozzuoli putsolaani.
Cappelle-Brouck

Cappelle-Brouck (hollandi: "Kapellebroek", tähendusega "kabelipadur") on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Grande-Synthe'i kantonis.
Westminsteri hertsog

Westminsteri hertsog ("Duke of Westminster") on tiitel Ühendkuningriigi aadlis ("Peerage of The United Kingdom"), mille lõi kuninganna Victoria 1874. aastal kolmandale Westminsteri markiile Hugh Grosvenorile. Tiitel on ühtlasi uusim mittekuninglik hertsogitiitel.
Tiitliga kaasnevad viisakustiitlid "Westminsteri markii", "krahv Grosvenor", "vikont Belgrave", "parun Grosvenor" ja "Eatoni baronet".
Seitsmes ja praegune Westminsteri hertsog on Hugh Grosvenor, kes on ühtlasi Cambridge'i printsi George'i ristiisa.
Hertsogi traditsioonilised residentsid on Eaton Hall Cheshire'i krahvkonnas ja Abbeystead House Lancashire'i krahvkonnas.