tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kiirestikuulja

Jumalaema Kiirestikuulja pühakuju (kreeka keeles "Panagia Gorgoepikoos", kirikuslaavi keeles "Скоропослушница") on üks Jumalaema ikoonidest, mida peetakse imettegevaks. Samuti on "Kiirestikuulja" üks Jumalasünnitaja epiteetidest. Kuulsaim ja varaseim Kiirestikuulja kujutis asub Athose Pühal mäel, see on seinamaaling Docheiariou kloostris refektooriumi idapoolsel välisseinal, sissepääsust paremal.
Kiirestikuulja Jumalaema pühakuju püha tähistatakse 1. oktoobril.
Eestis on Kiirestikuulja pühakujule pühitsetud MPEÕK Tallinna Jumalaema Kiirestikuulja ikooni kirik Lasnamäel Tallinnas.
Pärimus.
1664. aastal kuulis Docheiariou kloostri munk ja köögiülem ("trapezares") Neilos, kes oli harjunud oma tööpäeval kõndima refektooriumist mööda oma tee valgustamiseks tõrvikut kandes, häält ütlemas, et ta ei kõnniks tõrvikuga ega ajaks suitsu pühakujule. Neilos jättis selle tähele panemata, kuid kuulis häält taas määramas mungale karistuseks pimedaksjäämist. Mungad hakkasid ikoonile sellest möödudes austust avaldama ja riputasid selle ette õlilambi, samuti käskisid järgmisel köögiülemal selle ees viirukit suitsutada.
Pime Neilos viibis sestpeale pidevalt latris ikooni ees ja palus Jumalasünnitajal talle andestada ning ta terveks teha. Peagi kuulis ta koos nägemise paranemisega ikoonilt kolmandat korda sõnumit, et tema palvet on kuulda võetud, et see sündis tänu Jumalaema eestkostele Jumala ees ning et mungad saavad sellele eestkostele loota kõigis oma hädades. Pühakuju hakati selle imepärase sündmuse järel nimetama "Kiirestikuuljaks".
Sõnum imest ja Jumalema tõotusest levis kiiresti üle kogu Athose ning pühakuju juurde hakkas tulema arvukalt palverändureid. Koridor, milles ikoon asus, ehitati kinni, nii et moodustus väike kabel. Ikoonile on omistatud arvukalt hilisemaid imetegusid.
Kirjeldus.
Kiirestikuulja kuulub Hodegetria tüüpi ikoonide hulka. Jumalaema on kujutatud pooles pikkuses, ta hoiab Kristust oma vasakul käel ja osutab talle paremaga, kallutades oma pead kergelt lapse suunas. Kristuslaps õnnistab parema käega ja hoiab vasakus rullraamatut, eristuvaks detailiks on tema parema jala asend, mille kand on suunatud ikooni vaataja poole. Vahel on Jumalaema kujutatud krooniga, mida kannab oma "maphorion"i peal.
Eugeniusz Kwiatkowski

Eugeniusz Felicjan Kwiatkowski (30. detsember 1888 Kraków – 22. august 1974 Kraków) oli Poola keemik ja poliitik. Ta oli aastatel 1926–1930 Poola tööstus- ja kaubandusminister. Aastatel 1935–1939 oli ta Poola asepeaminister ning Poola rahandusminister.
Elulugu.
Tema isa oli jurist ja Krakowi raudteeameti töötaja. Pärast pärandit kolis perekond Czernichowcesse Zbaraži lähedal (asub praeguse haldusjaotuse järele Ternopili oblastis). Ta alustas õpinguid aastal 1898 Franz Josephi Gümnaasiumis Lvivis, aastatel 1902–1907 õppis ta Hõrivi jesuiitide kolleegiumis.
Aastatel 1907–1910 õppis ta keemiat Lvivi tehnikaülikoolis, õpingute ajal osales ta Poola põrandaaluste üliõpilaste sõltumatute organisatsioonide tegevuses. Aastatel 1910–1912 õppis ta keemiat Müncheni ülikoolis.
Aastal 1913 naasis ta Lvivi, asudes tööle linna gaasikatlamajja. Septembris 1913 abiellus ta Leokadia Glazeriga, neile sündis kolm lastː Jan (1914–1939), Anna (1918–2007) ja Ewa (1925–2018).
Esimese maailmasõja ajal võitles ta Poola leegionides. Vahel töötas ta ka Lublini gaasitehases juhatajana. Sellele järgnenud Nõukogude-Poola sõja ajal töötas ta sõjaministeeriumi keskhangete büroo keemiaosakonnas. Aastal 1921 demobiliseerus ta porutšiku auastmes. Temast sai Varssavi tehnikaülikooli õppejõud. Ta töötas ka lämmastikutehases Mościckis (Ülem-Sileesia lämmastikutehased Chorzówis, Ida/Poola Ülem-Sileesia).
Pärast Józef Piłsudski riigipööret 1926. aastal pakkus president ja Piłsudski usaldusisik Ignacy Mościcki teda majandusministri ametikohale (Ministerstwo Przemysłu i Handlu) Kazimierz Barteli valitsusse.
Csurgó

Csurgó (horvaadi keel "Čurguj" või "Čurgov") on linn Ungaris Somogyi komitaadis, Csurgó kreisi halduskeskus.
Geograafiline asend.
Csurgó asub riigi edelaosas, Horvaatia piirist 6 km kaugusel, komitaadikeskusest Kaposvárist ligikaudu 54 km läänes. Linna läbib Dombóvár–Gyékényesi raudteeliin.
Ajalugu.
Csurgó on esmamainitud 1019. aastal. Ungari kuningas Béla III annetas Csurgó 1193. aastal Malta ordule (johanniitidele). Aastatel 1217–1226 ehitati asulasse klooster. 1405. aastal sai Csurgó turulinna staatuse. Piirkond sattus pärast Szigetvári langemist 1566. aastal Türgi võimu alla. 1792. avati Csurgós kalvinistlik gümnaasium. 19. sajandi teisel poolele arenes asula kiiresti. Trianoni rahulepingu tagajärjel jäi Csurgó piiri lähedale. 1989. aastal sai Csurgó vahepeal kaotatud linnaõigused tagasi.
Reticularia lycoperdon

Reticularia lycoperdon, varem "Enteridium lycoperdon", on liik limakuid.
Benjamina Karić

Benjamina Karić (neiupõlvenimega Benjamina Londrc; sündinud 8. aprillil 1991 Sarajevos) on Bosnia ja Hertsegoviina poliitik (Bosnia ja Hertsegoviina Sotsiaaldemokraatlik Partei) ja jurist.
Benjamina Karići isa on islamiusuline bosnialane ja ema serblane.
Ta lõpetas 2013. aastal Sarajevo ülikooli õigusteaduskonna, 2014. aastal omandas ta samas magistrikraadi õigusteaduse alal. 2015. aastal lõpetas ta Sarajevo ülikooli ajaloo erialal. 2018. aastal omandas ta doktorikraadi Zenica ülikooli õigusteaduskonnas. Ta töötas Travniku ülikooli õigusteaduskonnas riigi- ja õigusajaloo osakonna dotsendina. Alates 2019. aastast oli ta õppeprodekaan.
Bosnia ja Hertsegoviina Sotsiaaldemokraatliku Partei liige on ta alates 2009. aastast. 2019. aastal valiti ta partei aseesimeheks.
8. aprillil 2021 valis Sarajevo linnavolikogu ta Sarajevo linnapeaks. Sellel ametikohal oli ta kuni 18. novembrini 2024.
Thonny

Thonny on tasuta, avatud lähtekoodiga integreeritud arenduskeskkond (IDE) Pythoni jaoks, mis on suunatud algajatele. See sisaldab erinevaid viise koodi läbimiseks, avaldise hindamiseks ja põhjalikuks visualiseerimiseks. 
Ajalugu.
Thonny peamine arendus toimus 2014-2018 Eestis, Tartu ülikooli arvutiteaduse instituudis. Alates 2018. aasta septembrist osaleb arendustöös Cybernetica AS. 
Saadavus.
Thonny töötab Windowsi, macOSi ja Linuxiga. 
Vastuvõtt.
Thonny on saanud palju positiivset tagasisidet Pythoni ja arvutiteaduse hariduse kogukondadelt. Kasutajad kiidavad selle lihtsat ja kasutajasõbralikku kasutajaliidest ning võimalust kiiresti alustada Pythoni programmeerimisega. Thonny pakub ka lihtsaid tõrkeotsingu tööriistu, mis muudavad vigade leidmise ja parandamise hõlpsaks. Lisaks hinnatakse Thonny't selle tõttu, et see on kergesti ligipääsetav ja sobib hästi õppekeskkondadesse, aidates õpilastel kiiresti omandada programmeerimise alusteadmisi.
Michael Kumpfmüller

Michael Kumpfmüller (sündinud 21. juulil 1961 Münchenis) on saksa kirjanik ja ajakirjanik.
Ta sündis aastal 1961 Münchenis, kuid kasvas üles Unterschleißheimis (asub Ülem-Baieri ringkonnas). Pärast keskkooli lõpetamist Garching bei Münchenis aastal 1980 kolis ta Tübingeni. a osales Leibnizi kolledžis üheaastasel üldõpetuse kursusel. Ta õppis aastatel 1981–1984 Tübingeni ülikoolis ajalugu ja saksa kirjandust, aastatel 1984–1986 õppis ta Viini ülikoolis ja aastatel 1987–1990 Berliini Vabaülikoolis. Aastatel 1990–1994 oli ta doktorantuuris. Tema doktoritöö "Die Schlacht von Stalingrad" (eesti keeles "Stalingradi lahing") uuris Stalingradi lahingu käsitlemist kirjanduslikes ja mittekirjanduslikes tekstides aastast 1942. Aastatel 1996–1998 töötas ta teadurina Berliini Vabaülikoolis.
Aastast 1985 on ta töötanud vabakutselise ajakirjanikuna, kirjutades peamiselt tööst, sõjast ja religioonist. Ta alustas praktikandina avalik-õiguslikus ringhäälinguorganisatsioonis Bayerischer Rundfunk ja töötas peamiselt raadios. Aastast 1990 on ta teinud kaastööd sellistele ajalehtedele ja ajakirjadele nagu Die Zeit, Neue Zürcher Zeitung, Frankfurter Allgemeine Zeitung, Süddeutsche Zeitung ja Frankfurter Rundschau. Aastast 2000 on ta vabakutseline kirjanik.
2005. aasta Saksamaa föderaalvalimiste ajal sai ta Günter Grassi asutatud mitteametliku kodanikualgatuse liikmeks, mis toetas ametis olevat sotsiaaldemokraatide ja roheliste koalitsiooni. Varsti pärast valimisi sai Kumpfmüller kirjandusliku ühenduse Lübecker Literaturtreffen (tuntud ka kui "Lübeck 05", "Gruppe 06" või "Gruppe Lübeck 05") liige, mis on mitteametlik saksa autorite ja kirjanike rühmitus.
Tema teostest on eesti keelde tõlgitud "Elu toredus" (saksa keeles "Die Herrlichkeit des Lebens"), raamat ilmus eesti keeles sarjas "Punane raamat", tõlkijaks Eve Sooneste.
Isiklikku.
Ta oli aastatel 2004–2017 abielus Eva Menassega, neil on ühine poeg.
Alpi litterkõdrik

Alpi litterkõdrik ehk alpi litterhein ("Noccaea caerulescens") on taimeliik ristõieliste sugukonnas.
Megacarpaea

Megacarpaea on taimeperekond ristõieliste sugukonnas.
Borodinia

Borodinia on taimeperekond ristõieliste sugukonnas.
Niklirohi

Niklirohi ("Odontarrhena") on taimeperekond ristõieliste sugukonnas.
Lepapoi

Lepapoi ("Agelastica alni") on mardikaliste seltsi kuuluv putukaliik.
Valtteri Puustinen

Valtteri Jani Aleksi Puustinen (sündinud 4. juunil 1999 Kuopios) on Soome jäähokimängija, kes mängib NHL-i klubis Pittsburgh Penguins ründajana paremäärel.
Ta alustas klubikarjääri Soome klubis HPK, mille meeskonnas debüteeris ta Soome kõrgliigas hooajal 2018/19. Debüüthooajal lõi ta Soome kõrgliigas kümme väravat ja tuli 2019. aastal HPK-ga ka Soome meistriks. Hooajal 2019/20 lõi ta Soome kõrgliigas 17 väravat ja järgmisel hooajal 21 väravat.
2019. aastal valis Pittsburgh Penguins ta NHL-i "draft"is 184. valikuna. 2021. aasta mais sõlmis ta Penguinsiga kaheaastase lepingu. Hooajal 2021/22 asus ta mängima American Hockey League'is (AHL) Penguinsi tütarklubis Wilkes-Barre/Scranton Penguins. NHL-is debüteeris Puustinen 11. märtsil 2022 mängus Vegas Golden Knightsi vastu ja andis selles mängus ka väravasöödu, kuid see jäi kaheks hooajaks tema ainsaks mänguks NHL-is. 2023. aasta juunis sõlmis ta Pittsburgh Penguinsiga uue üheaastase lepingu. Hooajal 2023/24 kuulus ta suurem osa hooajast Pittsburgh Penguinsi meeskonda, kus sai 52 mänguga kirja viis väravat ja 15 väravasöötu.
2019. aastal tuli Puustinen Soome kuni 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistriks. 2021. aasta maailmameistrivõistlustel võitis ta Soome jäähokikoondise koosseisus hõbemedali, kuigi pääses väljakule vaid kahes mängus.
Tihvini Jumalaema

Tihvini Jumalaema ehk Jumalaema Tihvini pühakuju (vene keeles "Тихвинская икона Божией Матери") on üks Jumalaema imettegevatest ikoonidest õigeusu kirikus.
Ikooni püha tähistatakse 26. juunil.
Pärimus.
Pühakuju on üks neist, mille loomine on omistatud evangelist Luukale endale ja mis pärimuse järgi viidi 5. sajandil Jeruusalemmast Konstantinoopolisse; kuid sama pärimust on teada paljude Hodegetria tüüpi kuuluvate ikoonide kohta.
1383. aastal olid kalamehed Novgorodimaal Laadogal tunnistajateks, kuidas ikoon hõljus vee kohal valgust kiirates. 16. sajandi algusest pärinev vene käsikiri, "Lugu Tihvini Jumalaema pühakuju imedest", väidab, et Jumalaema ise otsustas, et ikoon peab lahkuma Konstantinoopolist, et mitte jääda sinna Bütsantsi impeeriumi langemise ajaks.
Ikoon olevat ilmutanud end mitmel pool Tihvini ümbruses ja lõpuks Tihvini lähedal. Ikooni jaoks ehitati Jumalaema uinumisele pühitsetud puukirik, kus ikoon elas tervena üle mitu tulekahju. 16. sajandi algul ehitati Vassili III ajal selle asemele kivikirik, Ivan IV ajal asutati 1560. aastal mungaklooster.
Ikoon säilis imepärasel viisil hulgas hilisemates sõdades ja elas üle segaseid aegu, sealhulgas ka kommunistide korraldatud kirikute sulgemise ja kirikuvarade natsionaliseerimise ning müügi 1920. aastatel.
Kirjeldus.
Tihvini Jumalaema ikoon kuulub Hodegetria tüüpi. Jumalaema on kujutatud vöökohast saati, ta hoiab Kristust oma vasakul käel ja osutab temale paremaga; Kristus hoiab käes rullraamatut ja õnnistab parema käega (väga sarnased sellele on Smolenski ja Ivironi Jumalaema). Kunstiajaloolased on ikooni dateerinud 13.–14. sajandi vahetusse ja see haakub pärimusega, mille kohaselt ikoon ilmutas end imelisel viisil Tihvini lähedal Venemaal.
Ajaloost.
Alates 14. sajandist on ikoon asunud Venemaal Tihvinis, kuhu spetsiaalselt ikooni jaoks ehitati kirik ja asutati Jumalaema Uinumise klooster. 1941. aastal okupeerisid linna saksa väed, kes viisid ikooni Pihkvasse, sealt edasi Riiga. Läti õigeusu piiskopi eestvõttel viidi ikoon Ameerika Ühendriikidesse ja see asus aastail 1949–2004 Chicago õigeusu katedraalis. 1978. aastal austati seda Holdingfordi õigeusu kirikus Minnesotas.
Ikoon toodi Venemaale tagasi 2004. aastal Chicago õigeusu piiskopi kasupoja korraldamisel. Ikoon asub praegu Jumalaema uinumise kloostris Tihvinis, kus asus ka enne 1917. aastat. 2016. aastal kingiti Chicago katedraalile ikooni täpne koopia, sh seda kattev vääriskividega kaunistatud riisa.
Salehardi–Igarka raudtee

Salehardi-Igarka raudtee on poolelijäänud raudtee Venemaal Salehardi ja Igarka ning Dudinka vahel.
Raudteed ehitasid 1947–1953 GULAGi laagrite vangid.
Konstantin Primakov

Konstantin Primakov (27. aprill 1946 Žmerõnka, Vinnõtsja oblast, Ukraina NSV – 7. märts 2024) oli Eesti poksija.
Ta lõ­petas 1968. aastal Tallinna Merekooli ja 1972 Tallinna Polütehnilise Instituudi majandusteaduskonna. 
Hakkas poksi harrastama Ukraina NSV-s, Tallinna Dünamos treenis Karl Lemani juhendamisel. Tuli aastatel 1967, 1968 ja 1970 I kergekeskkaal (kuni 63,5 kg) Eesti NSV meistriks.
Ta osales aastatel 1966–1969 kolm korda Eesti NSV ja Soome sõpruskohtumistel (1966., 1968. ja 1969. aastal) ning kaotas kõik oma kohtumised.
Oli 1968. aastal México suveolümpiamängude poksivõistlusele mineva NSV Liidu koondise kandidaat.
Ta pidas 125 kohtumist ja võitis neist 106.
Töötas 1970–1992 Dünamos ja Eesti NSV noortekoondise poksitreenerina, aastatel 2011–2015 oli tal poksitreeneri 6. kutsetase. Tegutses ka poksikohtunikuna (1984 üleliiduline kategooria, 1992 rahvusvaheline kategooria).
Oli hiljem AS Karl Lemani peadirektor. Oli alates 1993. aastast Euroopa Harrastuspoksi Ühenduse (EABA) noorsookomisjoni liige.
Lehepuhur

Lehepuhur on aiatööriist langenud lehtede, rohu ja prahi koristamiseks. Lehepuhur tekitab tugeva õhuvoolu, mis puhub prahi soovitud suunas. Mõned mudelid võimaldavad lisaks puhumisele kasutada imemisfunktsiooni, tõmmates prahi kotti.
Lehepuhureid on elektri- või bensiinimootoriga. Bensiinimootorid olid esialgselt kahetaktilised, hiljem neljataktilised, et vähendada õhusaastet ja müra. Elektrimootoriga puhureid on juhtmega või akutoitega. Lehepuhurid on käeshoitavad või seljakotina kinnitatavad, mis on ergonoomilisem pikemaajaliseks kasutamiseks. 1970. aastal valmistas Kyoritsu Noki esimese bensiinimootoriga seljas kantava lehepuhuri ja 1977. aastal esimese käeshoitava lehepuhuri.
Lehepuhurite kasutamisel on negatiivseid külgi, kuna nendega kaasnevad õhu- ja mürasaaste ning ökoloogilise elupaiga häiringud.
Urmas Talve

Urmas Talve (31. märts 1941 Tallinn – 22. september 1997) oli eesti poksija.
Ta poksis Tallinna Dünamos Karl Lemani juhendamisel. Tuli 1961. aastal II kergekeskkaal (kuni 67 kg) ja 1963. aastal keskkaal (kuni 75 kg) Eesti NSV meistriks.
Valitseja

 
Valitseja on päriliku võimuga riigipea või ülemvõimukandja teatud piirkonnas.
Jānis Mendriks

Jānis Mendriks (21. jaanuar 1907 – 1. august 1953) oli läti päritolu katoliku preester, kes tapeti Vorkuta gulagis ülestõusu ajal. 
Elulugu.
Jānis Mendriks sündis 1907. aastal Kalupe vallas Anton ja Anna Plocinsi peres. 26. oktoobril 1926 astus ta Pärispatuta Saamise Mariaanide kongregatsiooni ning sama aasta 8. detsembril sai ta isa Benedikts Skrinda käe all noviitsiks. Ta õppis algul Aglonas ning alates 1933. aastast Riia Katoliku Vaimulikus Seminaris. 1938. aasta 3. aprillil pühitseti Mendriks Riia Püha Jakobi kirikus Riia peapiiskop Antonijs Springovičsi poolt preestriks. Ta oli preester Viļānis jm.
1942. aastal oli ta preester Ustroņis, kus ta keeldus partisanide poolt tapetud Saksa kollaboraatori matusetalitust korraldama, kuna ta oli armukest pidanud. Seetõttu pidi ta Saksa võimude eest peitu minema. Peale Nõukogude võimu taastumist 1944. aastal jätkas ta oma preestrikohustusi.
19. veebruaril 1948 määrati isa Mendriks Jaunborne ja Elerne koguduste preestriks. 25. oktoobril 1950 arreteeriti ta Nõukogude võimude poolt ning saadeti Riiga vanglasse. Järgmise aasta 24. märtsil mõisteti ta kümneks aastaks "Nõukogude-vastase tegevuse ja Nõukogude-vastaste natsionalistlike gruppide organiseerimise" eest Vorkuta gulagi söekaevandustesse.
Vangistuses täitis ta ikka oma preestrikohustusi: pidas jumalateenistust ja armulauda ning kuulas pihtimusi. Ta kandis vanas sigaretikastis euharistiat.
Uudised Jossif Stalini surmast jõudsid ka Vorkutasse, kus algas ülestõus. 1. augustil piiras sõjavägi tööliste laagri ümber. Mendriks kiirustas vangide sekka ning hakkas sõdurite ees absolutsioonipalvet lugema. Pärast sõnade "Misereatur vestri Omnipotens Deus" lausumist lasti ta valvurite poolt maha.
2020. aastal avaldati raamatuna isa Mendriksi päevik ning muud kirjutised. 9. veebruaril 2021 algatas Vatikani Pühakukskuulutamise Kongregatsioon isa Mendriksi pühakukskuulutamise protsessi.
Anto Õnnis

Anto Õnnis (sündinud 16. augustil 1979 Tallinnas) on eesti löökpillimängija ja laulja (tenor).
Elulugu.
Lõpetas 1997 löökpilli (õpetaja Rein Roos) ja koorijuhtimise erialal (õpetaja Erki Pehk) Tallinna Muusikakeskkooli ja 2002 löökpilli erialal Eesti Muusikaakadeemia (Rein Roosi klass). Täiendas end 2002 Groningenis Noord Nederlands Conservatoriumis (juhendajad Rein Niemeijer ja Luuk Nagtegaal) ning 2003–06 Sibeliuse Akadeemias (juhendajad Olli-Pekka Martikainen, Timothy Ferchen ja Lassi Erkkilä). Hiljem õppinud laulmist Vilja Sliževski juhendamisel.
Anto Õnnis on töötanud aastast 1997 Rahvusooper Estonia orkestris löökpillimängijana ning olnud ühtlasi 1999–2004 löökpilliõpetaja Tallinna Muusikakoolis. Aastast 2003 õpetab ta löökpille Vanalinna Hariduskolleegiumi Muusikakoolis. Anto Õnnis on osalenud paljude orkestrite ja kammerkoosseisude töös sh Tallinna Kammerorkester, NYYD Ensemble ja Eesti Riiklik Sümfooniaorkester, lisaks on ta on aastal 2001 loodud löökpilliansambli PaukenFest asutajaliige ning tegutseb ansamblis tänaseni. Anto Õnnis on osalenud paljude Eesti heliloojate sh Toivo Tulevi, Jüri Reinvere, René Eespere, Helena Tulve, Tõnis Kaumanni ja Margo Kõlari teoste esiettekannetel, ta on astunud üles solistina nii Eestis sh festivalidel „NYYD“, „Jazzkaar“ja „Improvizz“, Eesti Muusika Päevad, kui ka välismaal (Soome, Holland). Aastate pikkune koostöö on olnud akordionist Jaak Lutsojaga, kellega Anto Õnnis on esinenud nii laval kui ka televisioonis. Koos on nad publiku ette toonud mitmete eesti heliloojate teoste esiettekandeid sh Mirjam Tally, Jüri Reinvere, Mari Vihmandi, Timo Steineri ja Ardo Ran Varrese looming.
Tallinna Linnamisjon

Tallinna Linnamisjon oli Tallinnas tegutsenud Eesti heategevusorganisatsioon. Tallinna Linnamisjon asus Lasnamäel Pae tänav 19.
1889. aastal alustas tööd Tallinna Linnamisjon, mida juhtis Tallinna Oleviste kiriku teise pihtkonna pastor Benjamin Hermann Karl Hesse. Linnamisjon tegeles prostituutide ja joodikute päästmisega ning majanduslikult raskes olukorras olevate üksikinimeste ja perekondade aitamisega. 1922. aastal asutati taas Tallinna Linnamisjon ja tegutses 1940. aastani, MTÜ Tallinna Linnamisjon taastas oma tegevuse 1992. aastal ja lõpetas tegevuse 2012. aastal.
Algselt tegutses Tallinna Linnamisjon Kentmanni tänav 6 algses hoones. Linnamisjoni juhatuses tegutsesid Kaarli, Jaani, Peeteli ja Pauluse koguduste õpetajad ning koguduste liikmed. Selts oma laulukooriga külastas vanglaid, haigeid, vanade- ja leskedekodusid, koduslamavaid raskeid haigeid, mahajäetud lapsi ja perekondi, lohutades neid jumalasõnaga ja andes jõudumööda ka ainelist toetust.
Tegevust taasalustanud Tallinna Linnamisjoni eesmärk oli raskesse seisu sattunud inimeste olukorda leevendada nii hingeliselt kui ka aineliselt. Linnamisjon oli algul peaaegu täielikult Soome ja teiste Põhjamaade linnamisjonite ülalpidamisel ning tegeles humanitaarabi korras saadetud riiete ja toiduainete tasuta jagamisega.
Misjoniselts haldas Pae tänav 19 asunud riide- ja toiduabi jaotuspunkti, pühapäevakooli ja päevakeskust; Peeteli kirikus Pelgulinnas supikööki, Ristiku tänav 31 kasutatud riiete ja jalatsite poodi, Kauge tänav 4 kodutute öömaja-varjupaika. Tallinna Linnamisjon oli ka Tallinna Sotsiaal- ja Tervishoiuameti sotsiaalhoolekande osakonna koostööpartner kodutute öömajade haldamisel. Tallinnas asusid öömajade ja turvakodud: Mustamäel Akadeemia tee 48, Põhja-Tallinnas Alasi tänaval, Nõmme-Kase 12 ja Asula 11, Lasnamäel Ülemiste tee 7
Alfred Eisenstaedt

Alfred Eisenstaedt (6. detsember 1898 – 24. august 1995) oli saksa fotograaf ja fotoajakirjanik. Ta on tuntud oma avameelsete fotode poolest, mis olid sageli tehtud 35mm Leica M3 kaugusmõõturiga kaameraga. 
Eisenstaedt sündis Dirschaus Lääne-Preisimaal Saksamaa keisririigis 1898. aastal. 1906. aastal kolis pere Berliini. Eisenstaedt hakkas pildistama 11-aastaselt, kui talle kingiti esimene fotoaparaat, kokkupandav Eastman Kodaki kaamera. Hiljem teenis ta esimese maailmasõja ajal Saksa armee suurtükiväes ja sai haavata 1918. aastal. Töötades 1920. aastatel Saksamaal Weimaris vööde ja nööpide müüjana, hakkas Eisenstaedt Berliini kontoris vabakutselisena pildistama. 
Pärast 1935. aastal New Yorki elama asumist elas Eisenstaedt kogu ülejäänud elu Jackson Heightsis Queensis. Ta tutvus lõuna-aafriklanna Kathy Kayega ja abiellus temaga 1946. aastal.
Eisenstaedt suri 96-aastaselt oma Menemsha Inni suvilas.
Abiogenees

Abiogenees on loomulik protsess, mille käigus elututest ainetest, näiteks lihtsatest orgaanilistest ühenditest, tekib elu. 
Valdav teaduslik hüpotees seisneb selles, et üleminek elututelt olenditelt elusolenditele Maal ei olnud üksiksündmus, vaid üha keerukamaks muutuv protsess, mis hõlmas elamiskõlbliku planeedi moodustumist, orgaaniliste molekulide prebiootilist sünteesi, molekulaarset isereplikatsiooni, isekoostet, autokatalüüsi ja rakumembraanide tekkimist. Üleminekut elutult elule poldud katseliselt kunagi vaadeldud, kuid sellise protsessi erinevate etappide kohta on tehtud palju ettepanekuid.
Abiogeneesi pole seni tõestatud ega ümber lükatud.
Terra e Paixão

"Terra e Paixão" (portugali keeles 'maa ja kirg') on Brasiilia "telenovela", mille produtseeris Estúdios Globo ja mida hakkas näitama TV Globo 2023. aastal.
Rämpstoit

Rämpstoit on toiduained, mis sisaldavad 100 grammi kohta vähemalt 17 g rasva ja 20 g suhkrut. Rämpstoiduks saab liigitada ka palju rafineeritud ja ülitöödeldud toitu, mis kaua säilib või sellist toitu, mille koostisosadeks on ebatervislikult palju naatriumi, soola, suhkrut ja rasva (nt kreemitort), kuid ebapiisavalt kiudaineid, valku või mikrotoitaineid, nagu vitamiinid ja mineraalid.
Aqva Spordikeskus

Aqva Spordikeskus on spordikompleks, mis asub Rakvere linnas aadressil Kastani pst 16.
Kirjeldus.
Üldpind hõlmab 5000 m² ning selles on kaks korrust, sisaldades nelja tenniseväljakut, nelja sulgpalliväljakut, kahte squash-väljakut, kahte aeroobikasaali, võitluskunstide saali ning suurt jõusaali. Spordikeskuses töötab füsioterapeut..
Spordikeskuses tegeleb 11 organisatsiooni:
Ehitus.
Kompleksi idee algataja ja selle arendaja oli ettevõtja Roman Kusma. Enne nime vahetamist oli Aqva Spordikeskuse nimeks Reketlonhall. 
Hoone projekteerisid KOKO Arhitektid ja ehitas Mudel Ehutus OÜ. Ehituse projektijuht oli Jaanus Koval. Spordihoone jaoks vajalik varustus tuli ettevõttelt OÜ Stigmar. 
Aqva Spordikeskuse ehitust alustati 2015. aasta augustis ning see avati 1. juunil 2016. aastal.
Cacus

Cacus (kreeka keeles kάκος „paha”) oli vanakreeka mütoloogia järgi kole, kuri ja tuldpurskav hiiglane, sepatöö ja tulejumala Vulcanuse poeg, kes elas tulevase Rooma linna kohal asuval Aventinuse mäel. Ta püüdis ja tappis reisijaid ning kaunistas oma koobast nende luudega.
Ühel päeval aga jõudis sinna kanti Herakles, kes ajas läbi Itaalia Mükeene kuninga Eurystheuse juurde hiiglaselt Geryonilt saagiks saadud veised. See oli kümnes Heraklese kaheteistkümnest vägiteost, mida ta sooritas kuninga teenistuses. Teenistus ise oli jumalate tahet vahendava Delfi oraakli poolt määratud patukustutuseks, sest Herakles oli meeltesegaduses tapnud oma perekonna.
Erilised punased veised meeldisid ka Cacusele ja et mitte jälgi jätta, tõstis (teise variandi järgi vedas) ta kui Herakles magas, mõned lehmad sabapidi oma koopasse. Kuid kangelane kuulis neid ammumas, ründas ta Cacust ja tappis ta oma nuiaga. Teise versiooni kohaselt andis Cacuse välja ta oma naine või hoopis õde Caca.
Puhta vee teemapark

Puhta vee teemapark on puhta vee temaatikale keskenduv teaduspark, mis asub Metsamõisa talus Lääne-Viru maakonnas Järsi külas Tapa vallas.
Ajalugu.
Puhta vee teemapargi rajamist alustati 2009. aastal. Puhta vee teemapark on rajatud Metsamõisa alale, kus asus Metsamõisa mõis, mida võib pidada Järsi küla keskuseks. 1938. aastal ostis Metsamõisa mõisa Arnold Adler. Mõis jäeti ostja poolt 1947. aastal repressiooniohu tõttu maha, misjärel see võeti kasutusele Aavere Internaatkodu Metsamõisa osakonnana. Nõukogude ajal paigutati Metsamõisa vanurite hooldekodu. Metsamõisa hooldekodu tegevus lõpetati 1970. aastate lõpul, mil vanurid jaotati Aavere ja Koeru hooldekodu vahel. 
1996. aastast kuulub Metsamõisa Priit Adlerile.
Teemapargi kontseptsioon.
Puhta vee teemapark paikneb Pandivere ja Adavere-Põltsamaa alal, kus asuvad karstilehtrid, karstijärsakud, karstikoopad ja Järsi karstijärv. Puhta vee teemapargis saab õppida puhta vee teket ja tutvuda vee-elustiku arenguga loodusmatkade ja koolitusloengute vormis. Teemapargi alal on matka- ja õpperajad, samuti ratastoolirajad.
Eriluure

Eriluure (inglise keeles "special reconnaissance") on luureandmete kogumise viis, mida teostatakse piirkonnas, kus mõjutused tervele sõjategevuse olukorrale on kõige olulisemad ning kasutatavad meetodid ei ole piiratud.
Mõiste.
Eriluureks on peetud ka tegevusi, mida viiakse läbi tundlikes keskkondades, et koguda andmeid või leida kinnitust andmetele, millel on strateegiline või operatiivne tähtsus.
Jozef Ráž

Jozef Ráž (sündinud 17. juulil 1979 Bratislavas) on Slovakkia poliitik. Ta on 25. oktoobrist 2023 Slovakkia transpordiminister Robert Fico neljandas valitsuses.
Ta sündis aastal 1979 Bratislavas. Ta õppis Bratislava Majandusülikoolis rahvusvahelist äri ja Bratislava Õiguskõrgkoolis õigusteadust.
Pärast kooli lõpetamist tegi ta karjääri avalikus teenistuses. Aastatel 2005–2010 töötas ta kaitseministeeriumis. 2010. aastal sai temast Slovenská pošta juhatuse liige. 2016. aastal sai Slovenská pošta direktor Tomáš Drucker tervishoiuministriks ja Rážist sai tema kantsler. Ráž pidas seda ametit kuni 2018. aastani, mil peaminister Peter Pellegrini esitas tema kandidatuuri siseministri kohale. President Andrej Kiska lükkas Ráži kandidatuuri tagasi tema sidemete tõttu endise ministri Robert Kaliňákiga, keda süüdistati võimu kuritarvitamises ja sidemetes organiseeritud kuritegevusega.
Pärast tagasilükkamist tõmbus Ráž avalikust elust tagasi ja keskendus oma toitlustusäri juhtimisele.
25. oktoobrist 2023 sai temast Slovakkia transpordiminister.
Isiklikku.
Ta on abielus ja on kahe tütre isa. Tema isa Jozef Ráž (Jožo Ráž) on laulja.
Vushtrri veresaun

Vushtrri veresaun oli Kosovo albaanlastest põgenike massiline tapmine Vushtrri lähedal Kosovo sõja ajal 2.–3. mail 1999.
Taust.
Umbes 100-st traktorist koosnevas kolonnis liikus umbes 1000 põgenikku, kes põgenesid Kosovo Vabastusarmee ja Serbia vägede vahelise võitluse eest Vushtrrist ida pool. Serbia politsei ja paramilitaarsed jõud jõudsid lõunasse sõitnud konvoile järele. 2.-3. mail Gornja Sudimlja ja Donja Sudimlja vahel Vushtrri lähedal tapeti hinnanguliselt sada kolonnis liikunud meest.
ICTY uurija Romeu Ventura teatas, et serblaste väed mõrvasid 2. mail 120 tsiviilisikut, kes maeti kaks päeva hiljem ühishauda Vushtrrist kaheksa kilomeetrit ida pool. Pärast sõda avastasid ICTY kohtuekspertiisi meeskonnad Gornja Sudimljast 98 surnukeha.
Vushtrri juhtum tõstatati Serbia politseikindrali Vlastimir Đorđevići kohtuprotsessil. Đorđevići vastu esitatud süüdistuses öeldakse, et umbes 105 Kosovo albaanlast tapeti veresaunas Sudimlje küla lähedal 2. mail 1999. Đorđević mõisteti 27 aastaks vangi.
Thobias Montler

Thobias Montler (varem Thobias Nilsson Montler; sündinud 15. veebruaril 1996 Landskronas) on Rootsi kaugushüppaja.
Ta pääses 2018. aasta Euroopa meistrivõistlustel Berliinis sai ta 8.10-ga neljanda koha.
2019. aasta Euroopa sisemeistrivõistlustel Glasgow's võitis ta Miltiádis Tentóglou järel hõbemedali. Sama aasta maailmameistrivõistlustel Dohas oli ta üheksas.
2021. aasta Euroopa sisemeistrivõistlustel Toruńis hüppas Montler Rootsi rekordi 8.31 ja võitis taas Tentóglou järel hõbemedali. Samal aastal toimunud olümpiamängudel Tōkyōs tuli ta 8.08-ga seitsmendaks.
2022. aasta sisemaailmameistrivõistlustel Belgradis hüppas ta Rootsi rekordi 8.38, kuid kaotas taas Tentógloule. Sama aasta maailmameistrivõistlustel Eugene'is sai ta 11. koha. Euroopa meistrivõistlustel Münchenis hüppas ta finaalis 8.06 ja võitis Tentóglou järel hõbemedali. Samuti 8.06 hüpanud ja pronksmedali võitnud Jules Pommeryd edestas ta parema paremuselt teise katsega.
2023. aasta Euroopa sisemeistrivõistlustel İstanbulis hüppas Montler 8.19 ja võitis kolmandat sise-EMi järjest Tentóglou järel hõbemedali. Sama aasta maailmameistrivõistlustel Budapestis oli ta kuues.
2024. aasta sisemaailmameistrivõistlustel Glasgow's oli Montler kaheksas.
Isiklikku.
Thobias Montleri sünninimi on Thobias Nilsson Montler. 2019. aastal loobus ta ametlikult oma ema perekonnanimest Nilsson. Ta põhjendas otsust sellega, et teda tuntakse peamiselt Montleri nime all ja tema pikk nimi ei mahtunud lennupiletitele ega võistlusnumbritele.
2023. aastal kihlus ta Rootsi sprinteri Lisa Liljaga.
Vohnja Lasteaed-Algkool

Vohnja Lasteaed-Algkool on lasteaed ja algkool Vohnja külas Kadrina vallas.
Õppeasutust haldab Kadrina vald. 
Koolihoone asub Vohnja mõisa härrastemajas kõrgendikuga saarel, mida ümbritseb paisutatud allikajärv ja tiik. Vohnja lasteaias on kaks rühma ja koolis neli klassi. Kooliga samas majas asub Kadrina valla raamatukogu Vohnja filiaal. Koolis ning lasteaias on õppekeeleks eesti keel. Õpilaste arendamiseks toimuvad põhikoolis mitmed huviringid, näiteks koorilaul, vibulaskmine, näitering ja robootikaring. Kooli esimese korruse võimlas on võimalik nii lasteaia- kui ka koolilastel mängida korvpalli, rahvastepalli, sulgpalli, lauatennist, võimelda ja lasta vibu.
Ajalugu.
1. septembril 1993. aastal avati Vohnja Kool kahe lasteaiarühma ja 1. klassiga. Kool pidas oma 30. aastapäeva 21. oktoobril 2023. aastal. Nõukogude ajal oli see maja kasutusel kolhoosi kontorina, kuid pärast Eesti iseseisvuse taastamist ja kolhoosi likvideerimist ei leitud enam sellele hoonele rakendust. Aastast 2010. on koolijuhiks olnud Õnne Kiviperk. Vohnja lasteaed-algkool on pälvinud Aasta tegija 2023 tiitli.
Zach Parise

Zachary Justin Parise (sündinud 28. juulil 1984 Minneapolises, Minnesotas) on USA jäähokimängija, kes mängib NHL-i klubis Colorado Avalanche ründajana vasakäärel.
Aastatel 2002–2004 mängis ta Põhja-Dakota ülikooli jäähokimeeskonnas.
2003. aastal valis New Jersey Devils ta NHL-i "draft"is 17. valikuna. Hooajal 2003/04 mängis ta American Hockey League'is (AHL) Devilsi tütarklubis Albany River Rats (NHL-i hooaeg 2003/04 jäi tööseisaku tõttu vahele). Devilsi meeskonnas mängis Parise aastatel 2004–2012 kokku seitse hooaega. Hooajal 2008/09 lõi ta NHL-is 45 väravat ja andis 49 väravasöötu – see on olnud ka tema resultatiivseim hooaeg NHL-is. Hooajal 2008/09 oli Parise NHL-is viies resultatiivseim mängija ja kolmas suurim väravalööja. 2009. aastal osales Parise lisaks NHL-i tähtede mängul. Oma viimasel hooajal Devilsis oli Parise klubi meeskonna kapten. 2012. aastal jõudis ta Devilsiga Stanley karika finaali, kus kaotati Los Angeles Kingsile mängudega 2:4.
Aastatel 2012–2021 mängis Parise üheksa hooaega Minnesota Wildis. Tema resultatiivseim hooaeg seal oli 2014/15, mil ta lõi 33 väravat ja andis 29 väravasöötu.
Aastatel 2021–2023 mängis Parise kaks hooaega New York Islandersis. Hooaja 2023/24 esimeses pooles Parise ei mänginud, kuid 2024. aasta jaanuaris sõlmis ta lepingu Colorado Avalanche'iga.
2002. aastal tuli Parise USA kuni 18-aastaste koondisega omavanuste maailmameistriks ja 2004. aastal USA kuni 20-aastaste koondisega juunioride maailmameistriks. 2004. aasta juunioride maailmameistrivõistlustel valiti Parise lisaks turniiri väärtuslikumaks mängijaks. USA jäähokikoondise koosseisus võitis ta 2010. aasta taliolümpiamängudel hõbemedali. USA jäähokikoondisse kuulus ta samuti 2005., 2007. ja 2008. aasta maailmameistrivõistlustel ning 2014. aasta taliolümpiamängudel.
Pat Martino

Pat Martino (sünninimi Patrick Carmen Azzara; 25. august 1944 Philadelphia, Pennsylvania – 1. november 2021 Philadelphia) oli USA džässkitarrist ja helilooja.
Huvi džässi vastu sütitas temas isa. Džässkitarristina sai Martino tuntuks juba teismelisena. Kümnendas klassis heideti ta välja katoliiklikust keskkoolist. Seejärel liitus ta laulja Lloyd Price'i bigbändiga ja temast sai elukutseline muusik. 1962. aastal hakkas ta mängima koos džäss-saksofonist Willis Jacksoniga.
1967. aastal ilmus Martino debüütalbum "El Hombre", millele järgnes veel palju albumeid. Karjääri algusaastatel võrreldi teda sageli varasema džässkitarristi Wes Montgomeryga, kuid 1970. aastateks oli Martinol välja kujunenud täiesti oma stiil. 1960. aastatel mängis ta paljudel Willis Jacksoni albumitel ning tegi karjääri jooksul koostööd veel paljude teiste džässmuusikutega, teiste seas orelimängija Jack McDuffi ja altsaksofonist Charles McPhersoniga.
1970. aastate teises pooles hakkasid teda üha enam vaevama peavalud ja krambid, mille käes ta oli kannatanud juba lapsepõlves. 1980. aastal tehti talle ajuoperatsioon, mille tagajärjel ta kaotas mälu. Sellest hoolimata õppis ta uuesti kitarri käsitsema, tema mälu taastus ja ta tegutses muusikuna veel kolm aastakümmet.
Juri Kuznetsov

Juri Kuznetsov (vene keeles Юрий Васильевич Кузнецов; sündinud 7. märtsil 1969 Ruzajevkas) on Venemaa sõjaväelane, kindralleitnant.
Postvundament

Postvundament on postidest koosnev vundamendi liik, millele rajatakse ehitis. Postvundament kannab ehitise omakaalu ning ehitisele mõjuvad jõud postide abil üle pinnasele. Postvundament on sobiv kergehitistele – terrass, suvila, aiamaja, väliköök, kasvuhoone.
Postvundamendi rajamisel tuleb arvestada ehitise kaaluga ning valida postide sügavus vastavalt maapinna külmumispiirile. Üldjuhul on külmumipiir maapinnas 1,2 m sügavusel ning postvundamendi puhul peaks liivast või kruusast aluspadi ulatuma vähemalt külmapiirini, et vältida postide kerkimist talvel. Vundamendi postide vaheline samm tuleb valida vastavalt posti läbimõõdule ning ehitise kaalule, kuid mitte rohkem kui 2 meetrit.
Erinevus vaivundamendist.
Postvundamendile sarnaneb vaivundament. Vaivundamendis kasutatakse postideks raskeid raudbetoonist vaiasid, mis on tugevad ning sobivad raskematele konstruktsioonidele. Vaivundament sobib ebastabiilsele pinnasele, mis tähendab, et võrreldes postvundamendiga võib asetseda vaivundamendiga ehitis maapinnast kõrgemal. Võrreldes postvundamendiga on vaivundamendi ehitus kallim ning nõuab palju eeltööd.
Šeik

Šeik (araabia keeles شيخ, šaykh) on araabia kultuuris ja islami maailmas kasutatav tiitel, mida kasutatakse erineva staatuse ja rolliga isikute puhul. Tiitli täpne tähendus ja kasutus võivad erineda sõltuvalt piirkonnast ja kultuurikontekstist.
Peamised tähendused on: hõimupealik, külavanem, usujuht.
Olav Roots (maadleja)

Olav Roots (13. märts 1941 Pärnu – 20. aprill 2010 Tallinn) oli Eesti maadleja.
Top Hill Marketing Solutions

Top Hill Marketing Solutions on digitaalse turunduse agentuur, mille kaasasutas Rhys Southern 2019. aastal. Algul asus ettevõtte peakorter Austraalias, kuid 2021. aastal koliti peakorter Eestisse Tallinna. Agentuur keskendub veebisaitide arendamisele, otsingumootori optimeerimisele (SEO) ja Google Adsi haldamisele.
Ajalugu.
Rhys Southern asutas Top Hill Marketing Solutions 2019. aastal eesmärgiga osutada digitaalse turunduse teenuseid ettevõtetele, kes soovivad parandada oma veebikohalolu. 2021. aastal koliti agentuur Tallinna, tuues põhjuseks strateegilised kaalutlused, mis olid seotud juurdepääsuga Euroopa turule ja Eesti arenenud digitaalse infrastruktuuriga.
Teenused.
Ettevõte osutab mitmeid digitaalse turunduse teenuseid:
Veebisaitide arendamine: loob klientide spetsifikatsioonidele vastavaid veebisaite, rõhutades kasutajakogemust ja funktsionaalsust.
SEO teenused: pakub strateegiaid veebisaitide nähtavuse parandamiseks otsingumootori tulemustes, eesmärgiga suurendada orgaanilist liiklust.
Google Adsi haldamine: haldab ja optimeerib tasulise kliki (PPC) kampaaniaid Google Adsis, et parandada reklaamide efektiivsust ja tõhusust.
Tupp-kilbirohi

Tupp-kilbirohi ("Alyssum alyssoides") on taimeliik ristõieliste sugukonnas.
Läänekollakas

Läänekollakas ("Barbarea vulgaris") on taim ristõieliste sugukonnas.
Tallinna Uus Seek

Tallinna Uus Seek oli 16. sajandil rajatud hoolekandeasutis (seek) Tallinna vanalinnas
Tallinna Uue seegi haiglahoone rajati 16. sajandi alguses Niguliste kiriku omaaegse pastoraadi alt vabanenud territooriumile. Hoone ehitati 1531. aastal, põhilised ehitustööd tehti aastatel 1526–1531 ning seda kasutati Tallinna Uue seegi hoonena.
17. sajandi lõpul täiendati Uue Johannese (Jaani) seegi hooneansamblit haiglast põhja poole jääva kahekorruselise hoonega, nn ketrusmajaga, mille teisel korrusel ja haiglahoone pööningul avati ketrustöökoda. Ketrusmajas said peavarju ja tööd töövõimelised naised seegist, üksikuks jäänud naised ja ka kergete elukommetega ehk „mittekorralikud” naised. Uus seek oli Tallinnas Suurgildi ülal pidada; gildivennad hoolitsesid vaeste toidulaua eest ja tegelesid personaliga.
Praeguseks on seegi haiglahoone, Tallinna vanalinnas Rüütli tänaval osaliselt ümber ehitatud ja üldilmelt muutunud algne seegi ja haiglamaja hoonekompleks koosneb kõrge kaheosalise kelpkatusega ühekorruselisest peahoonest Rüütli tänava ääres ja sellega põhjaotsal liituvast pisut madalamast ning omaette kelpkatusega kahekorruselisest kõrvalehitisest.
1716. aastal sundis Eestimaa kuberner krahv Aleksandr Menšikov rootslaste Rootsi-Mihkli koguduse lahkuma oma senisest endisest Suur-Kloostri tänaval asunud Tallinna Püha Mihkli kloostrikirikust, kus kogudus oli tegutsenud alates 1. juunist 1631. Alles 1726. aastal leidis rootsikeelne kogudus tegevuse jätkamiseks ruumid Rüütli tänava endistes Tallinna Uue seegi ruumides, mis pühitseti 1733. aastal.
Vozuća lahing

Vozuća lahing (bosnia keeles "Bitka za Vozuću") oli Bosnia sõja ajal Bosnia ja Hertsegoviina Vabariigi armee 3. korpuse ja Bosnia islamivõitlejate rünnak 10. septembril 1995 strateegiliselt tähtsa Srpska Vabariigi armee valduses oleva Vozuća küla vastu Zavidovići vallas.
Rünnak.
Rünnaku korraldas 3. korpuse "El Mudžahidi üksus". Rünnak oli kavandatud juba 1995. aasta mais ja see viidi läbi kolmes etapis. Esimene faas kandis nime "Crveni lav" (Punane Lõvi), mille põhieesmärk oli katkestada side VRS-iga Vozućas. See õnnestus ja sundis serblaste väed tagasi. Teine etapp kandis nime "Au lahing", mille eesmärk oli valmistada Srebrenicast ja Žepast pärit põgenikke ette pärast selle vabastamist piirkonda kolimiseks. Tegelikult saabus pärast rünnakut hävitatud Vozuća piirkonda vaid väike arv inimesi.
Viimane faas.
Viimane rünnak, mis kandis koodnimetust "Uragan" (orkaan) algas 10. septembril ja lõppes samal päeval Bosnia vägede totaalse võiduga. Bosnia armeed ja islamiste aitas erivägede üksus Mustad Luiged. Bosnia väed jätkasid edasiliikumist läbi Ozreni piirkonna.
Tagajärjed.
Pärast küla ülevõtmist võtsid islamivõitlejad vangi ja tapsid umbes 50 serblast, kellest mitmel raiuti rituaalselt pea maha. ICTY esitas Bosnia kindralile Rasim Delićile süüdistuse sõjakuritegudes tema kontrolli all oleva üksuse poolt toime pandud kuritegudes, millest osa käsitles Vozuća juhtumit, kuigi ta mõisteti nendes süüdistustes õigeks. 2016. aastal anti Bosnia armee endine kolmanda korpuse ülem Sakib Mahmuljin kohtu alla, kuna ta ei suutnud ära hoida Bosnia serblaste mõrvu ja piinamist tema üksuse liikmete poolt Vozuća ja Zavidovići piirkonnas. Ta mõisteti 2021. aasta jaanuaris esimeses astmes 10 aastaks vangi.
Nii Ayikwei Parkes

Nii Ayikwei Parkes (sündinud 1. aprillil 1974 Lincolnshire'is) on Ghana kirjanik ja ajakirjanik, kes kirjutab lühijutte, artikleid, laulusõnu ja ka räppi.
Ta sündis Suurbritannias Ghanast pärit vanematele ja kasvas üles Ghanas. Esmalt õppis ta Ann's Preparatory School North Industrial Area ja seejärel Achimota koolis Accras. Hiljem õppis ta Inglismaal Manchesteri Metropolitani ülikoolis. Selle aja jooksul hakkas ta ka luuletama ning liitus kohaliku luulemaastikuga ja mustanahaliste kirjanike ühissõnade rühmaga.
Parkes elab ja töötab Londonis, kus ta muuhulgas ka korraldas ja modereeris Covent Gardeni kirjanduskohvikus Aafrika kirjanike õhtu sarja. Tema oskused Farrago UK Poetry Slami tšempionina ja räpisõnade kirjutajana võimaldavad tal jõuda väljarändaja taustaga laste ja noorteni ning loovkirjutamise töötubades kunstilist jõudu edasi anda. Tema lavaluuletekstid on dokumenteeritud kahel CD-l: "Incredible Blues" ja "Nocturne of Phrase". Ta töötab ka toimetajana väikeses sõltumatus kirjastuses flipped eye. Ghanas lõi ta kirjanike fondi, mille eesmärk on populariseerida loovkirjutamist riigi noorte seas.
Koos kirjanike Taiye Selasi, Priya Basili ja Chika Unigwega osales ta 2014. aastal Tübingeni poeetikaloengul. Need neli esindavad Taiye Selasi sõnul "afropoliitseks kirjanduseks".
Tema esimene romaan "Sinise linnu saba" ilmus 2009. aasta juunis kirjastuselt Jonathan Cape ja valiti 2010. aasta Rahvaste Ühenduse kirjanike auhinna eelnimekirja. Romaanis uurib Ghana linnaelanik ja kohtuekspertiisi patoloog Kayo ühes tagamaa külas ministri armukese surma. "Sinise linnu saba" ilmus aastal 2024 sarjas "Loomingu Raamatukogu", tõlkijaks (inglise keelest) Heili Sepp.
Sisulooja

Sisulooja ehk lihtsamalt öeldes suunanäitaja, suunamudija (inglise keeles "influencer" 'mõjutaja', 'mõjuisik') või mõjutaja on keegi, kes jagab internetis enda elu ja igapäevategemisi sealsete jälgijatega, teeb koostööd tuntud brändidega ja saab selle eest tasu.
Kirjeldus.
Platvormid ja teemad.
Levinumad platvormid, kus sisuloojad tegutsevad, on Facebook, Instagram, TikTok, Twitter, WeChat, WhatsApp ja YouTube. Enda huvidest ja soovitud sihtrühmast lähtudes valitakse jututeemad, näiteks arvutimängud, filmid, fantaasiamaailmad, aga ka moeteemad, riietus, meiginipid, moekad mänguasjad jne.
Eestis tegutsevad sisuloojad.
Sisuloojana on esile tõstetud näiteks Liina Ariadne Pedanikku, Martti Hallikut, Maria Rannavälja, Liisa Leetmaad, Victoria Villigit, Merilin Taimret, Brigitte Susanne Hunti ja Nele Kirsipuud.
Dota 2

"Dota 2" on arvutimäng žanris MOBA (Multiplayer Online Battle Arena), kus võistlevad kaks viieliikmelist meeskonda: Särav (eng. The Radiant) ja Kohutav (The Dire). Iga mängu eesmärk on vastasmeeskonna iidse (Ancient) hävitamine ning oma iidse kaitsmine.
Mänguprotsess.
Iga kümnest mängu osaleja juhib ühte tegelast, keda nimetatakse kangelaseks; mängijad valivad ühe 123 kangelasest, kellest igaühel on oma äratuntav välimus, tugevused ja nõrkused ning ainulaadsete võimete komplekt, sealhulgas kõige võimsam neist – ülim võime. Mängu käigus täidab mängija teatud rolli, nagu näiteks "carry" või "support", ja kangelased võivad oma omaduste poolest paremini sobida ühte või teise rolli. Mängu jooksul saab kangelane kogemuspunkte, teenib kulda ja ostab ning kogub esemeid, mis teda tugevdavad või annavad lisavõimeid. "Carry'd" on mängu alguses sageli suhteliselt nõrgad, kuid muutuvad tugevamaks, kui nad koguvad kogemuspunkte ja saavad ligipääsu võimetele, mis võimaldavad neil kergesti vaenlasi alistada ja lõpuks kogu meeskonnale võidu kindlustada. "Support'ide" võimed võimaldavad liitlasi abistada – näiteks suurendada nende kaitset või taastada kaotatud tervisepunkte. Kui kangelase tervisepunktid vähenevad nullini – näiteks kui vaenlase kangelane teda lahingus alistab – loetakse kangelane lühikeseks ajaks "surnuks"; selle aja lõppedes ilmub kangelane uuesti oma kindluse lähedal asuva allika juurde ja mängu juhtiv mängija saab mängu jätkata. Vaenlase kangelase alistamine annab võitjale märkimisväärse hulga kulda ja kogemuspunkte.
Mängu arendamise ajalugu.
Mängu arendamine algas 2009. aastal, kui Valve palkas DotA peamise arendaja IceFrog'i, ja 2010. aasta suvel esitas taotluse selle kaubamärgi registreerimiseks. 13. oktoobril 2010 kuulutati mänguportaalis Game Informer välja mängu ilmumine 2011. aastal. 15. augustil 2011 avaldati ametlikus blogis mängu treiler. Dota 2 ilmus juulis 2013 pärast kaheaastast beetatestimise perioodi.
Dissertationes Semioticae Universitatis Tartuensis

Dissertationes Semioticae Universitatis Tartuensis on Tartu Ülikooli semiootika osakonnas kaitstud doktoritööde sari.
Sari asutati aastal 2000. 
Sarja kirjastab Tartu Ülikooli Kirjastus, nagu ka teistel erialadel Tartu Ülikoolis kaitstud dissertatsioonide sarju.
Tatari krambe

Tatari krambe ("Crambe tataria") on ristõieliste sugukonda krambe perekonda kuuluv rohttaim.
Terje Terasmaa

Terje Terasmaa (sündinud 12. oktoobril 1963) on eesti esimene professionaalne naislöökpillimängija, kes esineb erinevate orkestrite ja ansamblite koosseisus meil ja mujal. Terasmaa lemmikpill on vibrafon, mida Eestis valdavad vaid vähesed.
Terje Terasmaa on lõpetanud Tallinna Muusikakeskkooli (1982) ja Tallinna Riikliku Konservatooriumi (praegune Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia, 1987) oma isa Kalju Terasmaa juhendamisel. Ta on pälvinud diplomi vabariiklikul puhk- ja löökpillimängijate konkursil (1986) ja eripreemia festivalil “Tudengi-jazz” (1987).
ERSOs alates 1986.
Ta esineb peamiselt trios koos viiuldaja Arvo Leiburi ja kitarrist Heiki Mätlikuga.
Mitmed heliloojad on sellele triole pühendanud teoseid: René Eespere “Skulptuuri hommik”, Raimo Kangro “Kevadnägemused”, Toivo Tulevi “Amid”, Tõnu Naissoo “Door of the Dream Can Be Open”, Galina Grigorjeva “Kusagil heliseb”, Peeter Vähi “Aleatory Heavy”, Juuso Voltti “Jänkha-dänkha”, Robert Jürjendal “Bells from the Past”. Ühiselt on plaadistatud kolm CDd: “Viva España” (1998), “Tango King Astor Piazzolla” (2000 – pälvis Eesti aasta parima klassika-CD auhinna),  “Drama” (2001, Eesti heliloojate muusika) ja DVD “Grand Cafe Concert” (2005).
Välislingid.
Mart Niineste. Terje Terasmaa: kiire mäng on vibrafonimängu võlusid.{{Kiire mäng on vibrafonimängu võlusid} 10. detsember 2009 Eesti Päevaleht LP
Isiklikku.
Tema isa oli Kalju Terasmaa. Tema abikaasa on viiuldaja Arvo Leibur, neil on poeg ja tütar.
Sloveenia Territoriaalkaitse

Sloveenia Vabariigi Territoriaalne Kaitse ( (TO RS)), tuntud ka kui Sloveenia territoriaalkaitse (sloveeni keeles: "Teritorialna obramba Slovenije"(TOS)), oli Sloveenia relvajõudude eelkäija. See sai nime Jugoslaavia territoriaalkaitse järgi.
Ajalugu.
Pärast 1968. aasta Varssavi pakti sissetungi Tšehhoslovakkiasse võttis Jugoslaavia juhtkond vastu üldise rahvakaitse doktriini ja asutas territoriaalkaitse üksused. Pärast demokraatlike parteide võitu 1990. aasta Sloveenia parlamendivalimistel andis Belgradi keskvalitsus korralduse Sloveenia territoriaalkaitse desarmeerimiseks, mida tegelikult eirati. Paljud relvad kadusid seejärel tarneladudest ja anti hiljem välja Sloveenia Vabariigi esialgsetele territoriaalkaitseüksustele.
Juhtimine.
TO peakorter asutati 20. novembril 1968. aastal. Selle väejuhatuse varajane väljatöötamine oli peaaegu eranditult Sloveenia ohvitseride kätes. 1990. aastal okupeeris föderaalarmee vägivaldselt territoriaalse kaitse peakorteri. Pärast seda juhtumit määras Sloveenia uue peakorteri, mis asus juhtima Sloveenia armeed. Mais 1991 avati esimesed sõjaväe väljaõppekeskused Ljubljanas, Igis, Pekres ja Mariboris. Esimesed ajateenijad vannutati ametisse 2. juunil.
Organisatsioon.
TO käsukeel oli sloveeni keel ja see ise oli organiseeritud JNA-le täiendava löögijõuna. Pärast 1990. aastat organiseeriti see eraldi armeena, mis moodustati lõpuks iseseisvumisele eelnenud kuudel vastavalt Sloveenia põhiseadusele, mis võeti vastu 1991. aastal.