Pauluse kiri efeslastele

Pauluse kiri efeslastele on üks Uue Testamendi raamat kristlikus Piiblis (lühend Ef). See on kanoonilises Uues Testamendis 10. raamat, millele eelneb Pauluse kiri galaatlastele ja järgneb Pauluse kiri filiplastele. Kirja autor on traditsiooni järgi apostel Paulus, kuid hilisemad tekstianalüüsid peavad kirja pigem deutero-pauliinlikuks. Kardinal Stephen Langton jagas teksti 6 peatükiks. Kiri on algselt kirjutatud koinees.
Uues Testamendis on Pauluse kirjad paigutatud kreekakeelse algteksti pikkuse järjekorras, alustades kõige pikemast, mis on Pauluse kiri roomlastele) ning kiri efeslastele on teksti pikkuselt viies.
Nimetus.
Pauluse kirjad polnud algselt pealkirjastatud. Traditsiooni järgi nimetati esimeste sajandite jooksul Pauluse kirja efeslastele kreeka keeles "Επιστολή πρὸς Ἐφεσίους". Vulgatas on kiri kui "Epistola ad Ephesios".
Autorlus.
Kiri algab Pauluse pöördumisega Efesose koguduse ja kristlaste poole, mistõttu traditsiooni järgi on kirja autoriks apostel Paulus. Pauluse autorlust on kinnitanud varased kirikuisad ja hilisematest teoloogidest näiteks Adolf von Harnack. Erasmus Rotterdamist arvas tekstianalüüsi alusel esimesena, et kirja koostas mõni Pauluse õpilastest.
Kirjanduslikult on Efesose kiri väga tihedalt seotud Pauluse kirjaga koloslastele, mille autorluse osas on teoloogid tõstatanud vähe küsimusi ning teoloogias on üldaktsepteeritud, et tegu on siiski ehtsa Pauluse kirjaga. Tavapäraseim selgitus sellele on, et Efesose kirja autor on ette võtnud koloslaste kirja teksti ja seda omal viisil oma huvides laiendanud, kuid see seletus ei veena kõiki teolooge ning erialakirjanduses on argumentatsioon mõlema kirja autorluse üle veel käimasolev.
Mõned peavad nii Efesose, Kolossa kui ka Fileemoni kirja tegelikuks autoriks Timoteost, kuna, olles ise Aasia päritolu, olnuks ta pädev juhtnööridele toetudes Aasia retoorika stiilis kirju koostama.
Tekkelugu.
Pauluse kiri efeslastele kuulub apostel Pauluse vanglakirjade hulka. Kirja võimalik koostamise aeg arvatakse olevat 60. või 61. aasta, kui Paulus viibis Roomas vangis. Teoloogid, kes ei tunnista Paulust kirja autorina, eeldavad, et kiri võidi koostada ajavahemikus aastatel 70–80.
Kiri on suunatud Efesose kogudusele, kuid varasemates säilinud manuskriptides puudub kirjakohas Ef 1:1 märge "Efesosele" ("ἐν Ἐφέσῳ"), mistõttu oli kiri suure tõenäosusega küll suunatud Efesose kogudusele, kuid mõeldud ringlema ka teistes Väike-Aasia kogudustes. Markion eeldas omakorda, et tegu võib olla Pauluse kirjaga laodikealastele, kuid ka see oli üks väiksematest kogudustest, kuhu see kiri oli määratud jõudma .
Paulus külastas Efesost kaks korda: lühidalt oma teise misjonireisi ajal ja teist korda oma kolmanda misjonireisi ajal, mil ta viibis Efesoses umbes 3 aastat . Efesose koguduse rajas Paulus koos Akvila ja Priskillaga oma teisel misjonireisil ning jättis nad sinna misjoneerima. Akvila ja Priskilla olid, nagu Pauluski, elukutselt telgitegijad Paulus kirjutas Efesoses ka oma 1. kirja korintlastele.
Kirja varaseim säilinud terviklik tekst sisaldub Papüürus 46 manuskriptil 2. sajandist. Osa tekstist sisaldub ka Papüürus 49 manuskriptil.
Efesos.
Efesose linn.
Efesos oli Rooma riigi peamine linn Väike-Aasias ning elanike arvult 4. linn (rahvaarv umbes 250 000). Rooma võimu alla langes linn 133 eKr.
Efesos oli suurim kaubanduslinn Rooma Aasia provintsis ning seetõttu nii etniliselt kui ka religiooniliselt väga integreeritud, kus aktsepteeriti väga paljusid liikumisi judaismist erinevate polüteistlike religioonideni. Seal asus ka Artemise tempel .
Efesose linna valitsus oli põhiliselt demokraatlik.
Efesose kogudus Ilmutuse raamatus.
Ilmutuse raamatu alguses on kirjas läkitused seitsmele kogudusele: Efesose, Smürna, Pergamoni, Tüatiira, Sardese, Filadelfia ja Laodikeia kogudus.
Efesose linn oli täidetud kristlaste jaoks ebajumala teenijatega, samuti oli levinud nõiakunsti praktiseerimine, kuid vaatamata sellele pidas kristlik kogudus vastu ning oma usu puhtuse eest on neid ka Ilmutuse raamatu läkituses kiidetud, kuid seejuures laidetud ka oma "esimese armastuse" maha jätmise eest. Selle all võidakse mõelda kas, et oma võitluses hereesiaga on Efesose kogudus unustanud vennaarmastuse või pigem, et kogudus ei tunne enam koguduse tööst rõõmu ja armastust, vaid teevad seda sunnitult ja käsumeelsusest.
Ülesehitus.
Pauluse kiri efeslastele koosneb 6 peatükist, mis jagunevad 155 salmiks. Kirja jagas peatükkideks kardinal Stephen Langton 13. sajandil ja salmideks Robert Estienne 1551.
Kreekakeelses tekstis moodustavad 1. peatüki salmid 3-14 (pealkirjastatud "Hümn Kristuse ülistuseks") ühtse 202st sõnas koosneva lause, mis on terves Piiblis pikkuselt teine lause (kõige pikem Kl 1:9–20 218 sõnaga).
Sisu ülevaade.
Kiri efeslastele ei käsitle ühtki konkreetset probleemi, vaid selles ülistatakse rõõmu osadusest ja suhtest Kristusega. Samuti on rõhk usklike staatusel Kristuses ning kristlikul eluviisil.
Avakiitusele (Ef 1:3) järgneb kiitust toetav õnnistuste loetelu, või teisisõnu ka päästeajalugu: äravalimine (Ef 4), ettemääratus (Ef 5), lunatus ja andeksand (Ef 7), saladuse ilmutamine (Ef 9), Jumala päranduse saamine (Ef 11) ja Püha Vaimu pitseri saamine (Ef 13).
Kõne keel on hoolikalt komponeeritud, kujunditerohke nn "Aasia stiil", mispuhul erilist tähelepanu pööratakse muuhulgas ka etteloetava teksti kõlalisele ilule (eufoonia). Käesoleva perikoobi ehk kõne "encomium"’i puhul on jälgitav veel täiendav asjaolu – nimelt on kreeka tekst struktureeritud nõnda, et iga fraas kestaks ühe hingetõmbe ja kordustele toetuv mõttearendus haarab kuulaja kaasa.
Ain Riistan karakteriseerib Efesose kirja konteksti ja struktuuri järgmiselt: "Efesose kiri on oma iseloomult "kõne kirjas", täpsemini epideiktiline kõne või homiilia Jumala auks." Kiri algab ja lõpeb epistolaarsete kirjakonventsioonide kohaselt (formaalsed algus ja lõpp), ent kuna kiri on mõeldud kuulajaskonnale ette lugemiseks, siis on kogu vahepealne osa üles ehitatud antiigi kõnepidamise reeglite kohaselt.
Struktuuriliselt on kõne üles ehitatud järgmiselt:
1997.aasta tõlkes jaguneb Pauluse kiri efeslastele 13. alapeatükiks:
Kiri eesti keeles.
Georg Mülleri jutlustest on säilinud varasemad teadaolevad eestikeelsed kirjakohad Pauluse kirjast efeslastele.
Tekst ilmus esmakordselt tervikuna eesti keeles 1686 "Wastses Testamendis" kui "Pahwli se Apostli Rahmat Eweesrile". 1694 Müncheni käsikirjas on kiri pealkirjastatud "Eweso Rahwale" ja 1739 Piiblis "Apostli Paulusse Ramat Ewesusse-rahwale kirjotud."