Rahvusvaheliste suhete teooriad

Rahvusvaheliste suhete teooriad on loodud seletamaks rahvusvahelises süsteemis toimivaid mudeleid ja mehhanisme. Rahvusvahelistes suhetes toimuva selgitamisel on teadlased lahkarvamustel, mis tuleneb sellest, et fakte tõlgendatakse erinevalt. Rahvusvaheliste suhete teooriad erinevad ennekõike selle poolest, keda või mida peetakse keskseks: mõnikord peetakse selleks toimijaid, teistel juhtudel süsteemi struktuuri ja piiranguid, mida toimijatele peale surutakse.
Traditsioonilised lähenemised.
Realism.
Teooria on nime saanud selle järgijate veendumusest, et nad võtavad maailma nii, nagu see tegelikult on. Tegemist on domineeriva lähenemisega rahvusvaheliste suhete selgitamisel. Realism on enda eeldustelt ja järeldustelt pessimistlik teooria. See lähtub Thomas Hobbesi ühiskondlikust vaatest, mille kohaselt on valitsus vajalik selleks, et tagada ühiskonnasisene kord ja julgeolek. Anarhia valitsedes iseloomustaks elu pidev hirm agressiooni ees ja sellest tulenev ebakindlus. Realistid laiendavad seda vaadet rahvusvahelistele suhetele ning leiavad, et ka selles on valitsevaks anarhism. Sellest tulenevalt on ka iga riigi eesmärk tagada enda julgeolek.
Põhilised lähtekohad:
Jõudude tasakaalu eelis on see, et see tagab üsnagi rahumeelse ja stabiilse süsteemi. Süsteemi toimimiseks on tarvis seda, et riigid liituksid või astuksid liitudest välja jõutasakaalu alusel.
Liberalism.
Liberalism vastandub realismile – esimene neist on n-ö optimistlik ning teine pessimistlik lähenemine. Liberalistlikud teooriad jagunevad laias laastus neljaks: 
Liberalistlik lähenemine põhineb kolmel peamisel eeldusel:
Põhilised lähtekohad:
Pluralism.
Teooria pooldajad peavad realistlikke teooriaid rahvusvaheliste suhete tõlgendamisel ebapiisavaks. 
Põhilised lähtekohad:
Rahvusvaheline ühiskond.
Tegemist on ajaloolise ja institutsionaalse lähenemisega, mis keskendub indiviidile ja indiviidide poliitilistele väärtustele. Teooria paneb põhirõhku ideede ja ideoloogiate uurimisele. 
Lähenemine põhineb kolmel peamisel eeldusel:
Põhilised lähtekohad:
Strukturalism.
Tegemist on pigem teooriale lähenemise viisiga, mis keskendub rahvusvaheliste suhete süsteemi struktuurile. 
Põhilised lähtekohad:
Kriitilised lähenemised.
Kriitilisi lähenemisi iseloomustab ennekõike muutuse taotlemine. Traditsiooniliste lähenemiste kriitika taustaks on väide, et empirism on langenud lõksu, kuna on püüdnud vältida võimu ja muutust.
Marksism.
Rahvusvaheliste suhete marksistlikke teooriaid nimetatakse ka kriitilisteks teooriateks, kuna need taotlevad kõikehõlmavate muudatuste tegemist rahvusvahelise süsteemi struktuuris. Kriitilise teooria pooldajad väidavad, et kõik teooriad teenivad paratamatult ka mingit eesmärki või huvi, mis kuulub tavaliselt võimul olijatele. Kriitilistele teoreetikutele on omane taotlus vabaneda hierarhilistest võimusuhetest. 
Erinevad teooriad:
Postmodernism.
Keskne on arusaam, et fakte ja objektiivset tõde ei ole olemas. 
Põhilised lähtekohad:
Feminism.
Feministlike teooriate eesmärk on sooküsimuste teadlikustamise kasvatamine. Üldise sihina määratlevad feministid naiste emantsipatsiooni, mille tarvis on vaja ühiskondlikud arusaamad sooküsimuste kohta põhjalikult ümber kujundada. Feministide huviorbiidis on need rahvusvaheliste suhete aspektid, mida traditsiooniliselt seostatakse naistega: kommunikatsioon ja dialoog. 
Põhilised lähtekohad:
Konstruktivism.
Konstruktivistlike teooriate rõhuasetus paikneb ühiskondlike suhete aspektil. Konstruktivistid peavad oluliseks asjadele omistatud tähendusi – keda peame sõpradeks, liitlasteks, vaenlasteks, mis on meie huvid? Nende asjade tähendus moodustatud inimeste poolt ühiskondlike suhete kontekstis.