tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Aivo Orav

Aivo Orav (sündinud 10. aprillil 1965 Pärnus) on Eesti diplomaat, Euroopa Liidu esinduse juht Kosovos. 
Ta on lõpetanud Tartu Ülikooli füüsika-keemiateaduskonna (1990) ja hiljem Tallinnas Eesti Diplomaatide Kooli (1992). 
Välisministeeriumi teenistuses on ta alates 1992. aastast. Aastatel 1995–1998 oli ta tööl Eesti alalises esinduses Euroopa Julgeoleku- ja Koostööorganisatsiooni juures Viinis; seejärel töötas 1998–2000 välisministeeriumi poliitikaosakonna julgeolekupoliitika ja rahvusvaheliste organisatsioonide büroo direktorina. 
Aastatel 2000–2005 oli Orav Eesti suursaadik Poolas. Aastal 2001 nimetati ta Eesti erakorraliseks ja täievoliliseks suursaadikuks Rumeenias ja Bulgaarias resideerimisega Varssavis. Kevadest 2005 oli Orav mitteresideeriv suursaadik Makedoonias. Pärast ametiaja lõppemist Poolas augustis 2005 pöördus Orav tagasi Eestisse, kus asus tööle välisministeeriumi poliitikadirektorina. 
27. juunil 2008 nimetas president Toomas Hendrik Ilves Orava Eesti uueks suursaadikuks Türgis. Sama aasta 1. augustil nimetas ta Orava ühtlasi Eesti suursaadikuks Aserbaidžaanis resideerimisega Ankaras. 
Orav oli aastatel 2008–2012 Eesti suursaadik Türgis ja Aserbaidžaanis. 8. septembril 2008 andis ta Ankaras oma volikirjad üle Türgi presidendile Abdullah Gülile. Aprillis 2011 nimetati ta ühtlasi Eesti suursaadikuks Liibanonis. 
29. märtsil 2012 kutsus president Ilves Orava seoses tema ametiaja täitumisega tagasi suursaadiku ametikohtadelt Türgis, Aserbaidžaanis, Liibanonis ja Makedoonias.
Detsembris 2011 määras Euroopa Liidu välisteenistuse juht Catherine Ashton Orava Euroopa Liidu suursaadikuks Makedooniasse, kus ta töötas 1. märtsist 2012 kuni 31. augustini 2016. 
Alates 1. septembrist 2016 kuni augustini 2020 töötas Orav Euroopa Liidu suursaadikuna Montenegros. Alates 1. septembrist 2020 on suursaadik Aivo Orav Eesti Vabariigi alaline esindaja Euroopa Liidu juures. 
16. aprillil 2024 nimetati Orav Euroopa Liidu esinduse juhiks Kosovos (suursaadikuks ei saa teda seal nimetada, sest kõik ühenduse riigid ei tunnusta Kosovot).
Ann Malts

Ann Malts (sündinud 9. detsembril 1941) on eesti kirjandusteadlane.
Ta töötas Tartu (Riikliku) Ülikooli vene kirjanduse kateedris õppejõuna. 
Ta oli Juri Lotmani lähedane kolleeg semiootika vallas ja üks ajakirja Trudõ Po Znakovõm Sistemam (Труды по знаковым системам) toimetajaid.
Isiklikku.
Ta oli abielus Igor Černoviga.
Ljubov Kisseljova

Ljubov Kisseljova (sündinud 17. mail 1950) on Eesti kirjandusteadlane.
Haridus.
Ljubov Kisseljova lõpetas 1972 "cum laude" Tartu Riikliku Ülikooli vene keele ja kirjanduse osakonna; tema diplomitöö teema oli "Образ М. М. Сперанского в русской литературе и публицистике первой половины XIX века". 1982 kaitses ta Tartu Riiklikus Ülikoolis filoloogiakandidaadi kraadi tööga "Идея национальной самобытности в русской литературе между Тильзитом и Отечественной войной (1807–1812)". Nii diplomi- kui kandidaaditöö juhendaja oli Juri Lotman.
Töökäik.
Ljubov Kisseljova töötas 1970–1974 Tartu Riikliku Ülikooli vene kirjanduse kateedris laborandina, 1974–1986 sealsamas vanemõpetajana, 1986–1992 dotsendina. 
Alates 1992. aastast oli ta Tartu Ülikooli vene kirjanduse korraline professor, aastast 2021 on emeriitprofessor. Aastatel 1993–1997, 2000–2003, 2006–2009 ja 2012–2021 oli Kisseljova Tartu Ülikooli maailma keelte ja kultuuride instituudi vene ja slaavi filoloogia osakonna juhataja.
Teadustöö.
Ljubov Kisseljova peamised uurimisvaldkonnad on 18. sajandi ja 19. sajandi esimese poole vene kirjanduse ajalugu, Vassili Žukovski looming, vene kirjandus teiste rahvuste kultuurikontekstis, Tartu Ülikooli ajalugu ning Juri Lotmani pärand. Ta on avaldanud eestikeelse monograafia "Eesti-vene kultuuriruum" (Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus, 2017).
Eerik Leibak

Eerik Leibak (sündinud 2. veebruaril 1960 Tallinnas Nõmmel) on eesti bioloog ja looduskaitsja.
Leibak on töötanud Eestimaa Looduse Fondis. Ta on tegelenud looduskaitsekorralduse (sealhulgas pärandkoosluste kaitse) ja ornitoloogiaga.
On olnud Soomaa ja Alam-Pedja kaitsealade moodustamise algataja ning mitme üle-eestilise loodusinventuuri eestvedaja, üks Eestimaa Looduse Fondi esimesi töötajaid.
Eerik Leibak on üks neist, kelle algatusel taastati 1991. aastal iseseisev Eesti Ornitoloogiaühing. Ornitoloogiaühingus on ta juhtinud Eesti linnunimetuste komisjoni tööd ning osalenud linnuharulduste komisjoni ja linnuatlase töörühmas. Ta on 2018. aastal ilmunud koguteose "Linnuatlas. Eesti haudelindude levik ja arvukus" kaaskoostaja ja -toimetaja (koostanud Jaanus Elts, Andrus Kuus ja Eerik Leibak; toimetanud Andrus Kuus ja Eerik Leibak).
Leibak on olnud dokumentaalfilmide "Peetrike Laanetagusel" (2018), "Põder Eestis" ja "Põdra kuningriik" (mõlemad 2007), "Eesti kotkad" (2005), "Sundasunik" (2004), "Terra silvestris" (2002) konsultant.
Karjääriplaneerimine

Karjääriplaneerimine on elukestev tegevus. Me kõik muutume ja areneme ajas, asume täitma uusi elurolle, läheme kaasa ühiskondlike muutustega ja vastavalt sellele teeme muudatusi ka oma tulevikuplaanides.
Arvamus, et karjäärialane areng on vaid ametiredelil ülespoole liikumine, on vaid müüt.
Karjäär hõlmab kogu Sinu eluteed koos kõikide erinevate rollidega. See on elu- ja töökogemuste seeria. Sama tähtis, kui on töö, on ka elukestev õppimine, hobid, elustiil, suhted lähedaste ning suhe iseendaga.
Oskus näha kaugemat eesmärki on otsuste tegemisel oluline, ilma selleta elame vaid tänases päevas.
Inimesed ei teadvusta tihti oma infovajadust ning ei oska seda õigetest allikatest hankida. Tihti saadakse karjääriinfot sõpradelt, internetist ja avalikust meediast. Selline teave tundub usaldustäratav, kuid pahatihti on ebakorrektne.
Samas korrektne ja hästi leitav info iseendast, õppimis- ja töötamisvõimalustest, ametitest ja tööturu nõudlusest on karjääriotsuste tegemise seisukohalt asendamatu.
Tartu Ülikooli vabade kunstide professor

Tartu Ülikooli vabade kunstide professor on Tartu Ülikooli rektori poolt üheks aastaks kutsutav Humanitaarteaduste ja kunstide valdkonna juurde kuuluv professor.
Tartu Ülikooli vabade kunstide professori ametis on olnud:
Kitsetorn

Kitsetorn on torn Harjuvärava ja Kiek in de Köki vahelisel Tallinna linnamüüri lõigul. Rüütli tänava käänus asetsenud torn rajati tõenäoliselt juba 14. sajandi keskel.
Torni ehituslugu on komplitseeritud, kuivõrd andmeid selle kohta on säilinud fragmentaarselt. Torn on ilmselt nime saanud ("tzegen thorn") läheduses olnud kitselauda järgi. Torni on esmakordselt mainitud 1413. aastal Tornil oli neli korrust. Pärast Kiek in de Köki rajamist Kitsetorni tähtsus vähenes.
Liivi sõdade ajal Tallinna piiramisel 1577. aastal sai torn kannatada ning pärast sõdu torni arvatavasti ei taastatud. Sellel kohal on 1673. aastal mainitud "varisenud torni". Torni on 1728. aastal nimetatud lihtsalt "nelinurkseks torniks", kuivõrd selle põhiplaan oli nelinurkne.
Osa torniga külgnenud müüre on lammutatud, osa torni ja Harju värava vahel olevat müüri uuendati 1845. aasta paiku. Torni ennast pole taastatud, kuid selle kehand on osaliselt säilinud naaberehitistes.
Harilik ploomipuu

 
Harilik ploomipuu ehk aed-ploomipuu ("Prunus domestica") on roosõieliste sugukonda toompuu perekonda kuuluv viljapuu.
Harilik ploomipuu on levinud Euraasias, Põhja-Ameerikas ning Põhja- ja Lõuna-Aafrikas.
Aed-ploomipuu hõlmab enamiku aedades kasvatatavatest ploomisortidest. Tänapäeval tuntakse maailmas üle 2000 ploomisordi.
Ploomipuu õitseb hiliskevadel. Ta on meetaim. Õiteajal suudavad mesilased 1 ha ploomipuumetsalt korjata kuni 10 kg mett.
Ploomid sisaldavad hulgaliselt vitamiine ja mineraalaineid. A-vitamiini on eriti palju tumedates viljades. Fosforit sisaldavad ploomid rohkem kui õunad ja pirnid. Suhkruid (fruktoosi, glükoosi ja sahharoosi) sisaldavad ploomid olenevalt sordist 9–17%.
Välimus.
Puu kõrgus on tavaliselt 6–12 meetrit, kuid on ka kääbussorte. Mõned sordid on põõsakujulised. Mõned vormid on ogadega. Ploomipuu elab teistest puudest vähem, kõigest 15–60 aastat.
Ploomipuu puidu tihedus on 800 kg/m³.
Enamikul Euroopas ja Eestis kasvatatavatel sortidel on lehed pungas rullunud. Lehed on ovaalsed. 
Õied on valged ja asuvad ühe kuni kolmekaupa. Õied puhkevad kevadel.
Viljad on sileda koorega ja sageli kaetud vahaja kirmega. Värvus varieerub rohelisest ja kollasest mustjassiniseni. Vilja läbimõõt on kuni 8 cm, aga on harilikult palju väiksem. Vili on tavaliselt magus, aga mõnel sordil võib olla hapu.
Ajalugu.
Aed-ploomipuu on tekkinud laukapuu ja haralise ploomipuu ristumisel. Ploomipuul on 48 kromosoomi, sama palju kui laukapuul (32) ja haralisel ploomipuul (16) kokku. Aed-ploomipuu tekkis kusagil Kaukaasias, Väike-Aasias või Balkani poolsaarel. Laukapuult päris ta külmakindluse ja kõige tavalisema tumesinise viljade värvi, haraliselt ploomipuult viljade maitseomadused. Sordiaretuse käigus on suhteliselt lihtne saada ka ploomisorte, mille viljade värv on kollane või punane nagu haralisel ploomipuul.
Ploomipuu kultuuristati 3. sajandil eKr Kaukaasias. Kreeka kaudu, kus harilikku ploomipuud tunti juba 6. sajandil eKr, levis ta mujale Euroopasse. Juba 1. sajandil eKr hakkasid roomlased kasvatama mitut sorti ploome.
Algus

Algus on protsessi või asja ajaline, ruumiline, loogiline või muus suhtes võetud esimene ots. 
Alguse vastand on lõpp. 
Ajaline algus.
Algus on protsessi kõige varasem hetk. 
Teo algusele eelneb otsus. 
Vaba algus.
Immanuel Kant pidas vabaduse eelduseks alguseta põhjuslikkust (tegijapõhjuslikkus). Looduslikult paratamatu põhjuslikkuse puhul peab põhjus tagajärjele eelnema, vaba põhjuslikkuse puhul ei ole põhjuse ja tagajärje suhe ajaline. Ajalises sündmuste järgnevuses algust ei ole, kuid teol on vaba algus.
Ruumiline algus.
Ruumilisest algusest saab rääkida näiteks niidi ja tänava puhul. 
Lineaarse kirjapandud teksti juures on oluline, kust tuleb lugemist alustada. 
Kõiksuse algus.
Teadus.
Loodusteaduses tegeleb Universumi algusega teaduslik kosmoloogia. Tänapäeval peetakse Universumi alguseks Suurt Pauku, millega tekkisid nii ruum kui ka aeg. Arusaamine algab Plancki ajast. Mis oli "enne" seda, selle kohta ei osata midagi selget öelda. Kõnekeeles nimetatakse seda eimiskiks. 
Filosoofia.
Immanuel Kanti järgi ei ole maailma algus meelelisuse seaduste järgi mõeldav. 
Religioon.
Paljudes usundites räägib algusest loomislugu. 
Esituse alguse probleem filosoofias.
Georg Friedrich Hegeli järgi ei ole filosoofial väliseid eeldusi, mistõttu filosoofia algus peab ise olema eeldus "Filosoofiliste teaduste entsüklopeedia", § 1).
Johann Georg von Grünewaldt

Johann Georg von Grünewaldt (5. september (vkj 25. august) 1763 Koigi mõis – 9. oktoober (vkj 27. september) 1817 Tallinn) oli Eestimaa poliitik ja mõisnik.
Johann Georg von Grünewaldt sündis Väike-Kullamaa, Ahula ja Koigi mõisniku Johann Adam von Grünewaldti (1719–1792) ja Katherina Elisabeth von Stackelbergi (1734–1816) pojana.
Grünewaldt teenis Venemaa sõjaväes, kus sai majori auastme. Hiljem oli ta Järvamaa meeskohtunik, kreisisaadik ja aastail 1815–1817 Eestimaa maanõunik.
Talle kuulusid Koigi, Ahula ja Esna mõis ning ta rentis veel Laimetsa ja Jalametsa mõisa.
Perekond.
Johann Georg von Grünewaldt abiellus 1792. aastal Anna Christina von Kurselliga (1769–1842). Abielust sündisid:
Kristjan Palusalu (laev)

Kristjan Palusalu oli Eesti Merelaevanduse puistlastilaev, mis ehitati 1989. aastal Nikolajevi laevatehases ja sai laevakompanii töötajate soovil Eesti maadleja Kristjan Palusalu nime. Laeva kandevõime on 52 600 tonni.
Aastail 1991–1992 viis Kristjan Palusalu Eesti sinimustvalge lipu esimese kaubalaevana ümber maailma, sest laeva reisid hõlmasid USA, Panama, Hiina, Austraalia, Saudi Araabia, Lõuna-Aafrika Vabariigi, Türgi ja Ukraina sadamaid.
Hiljem sai laeva nimeks Alex D ning hakkas sõitma Malta lipu all.
Friedrich von Ditmar

Friedrich Ferdinand Gustav von Ditmar (vene keeles Фёдор Владимирович Дитмар; 11. juuli 1809 Mõisaküla – 16. mai 1879 Uue-Vändra mõis) oli baltisaksa päritolu Venemaa sõjaväelane (kindralmajor).
Friedrich von Ditmar sündis Vändra mõisniku Woldemar Adolph von Ditmari ja Karoline Johanna von Krüdeneri pojana.
26. novembril 1851 autasustati teda Georgi ordeni 4. klassiga.
Talle kuulus Uue-Vändra mõis.
Friedrich von Ditmar annetas 1878. aastal Viljandi ordulinnuse varemetes toimunud esimesteks arheoloogilisteks kaevamisteks 2000 rubla. Leitud esemete eksponeerimiseks kavatseti asutada Ditmari muuseum.
Karksi õlletehas tootis tema auks Ditmari-nimelist õlut
Perekond.
Friedrich von Ditmar oli abielus Tatjana Šulginaga (1807–1892), kes oli kindralleitnant Dmitri Šulgini tütar. Abielust sündisid:
Georg von Stackelberg (1775–1837)

Georg Gustav Adolph von Stackelberg (vene keeles Егор Фёдорович Штакельберг; 14. aprill (vkj 3. aprill) 1775 Mõisamaa mõis – 20. detsember (vkj 8. detsember) 1837 Väike-Rõude mõis) oli baltisaksa päritolu Venemaa sõjaväelane (kindralmajor) ja tõeline riiginõunik.
Stackelbergide suguvõsast pärit Georg Gustav Adolph von Stackelberg sündis 14. aprillil 1775 Mõisamaa mõisas kapten Justus Friedrich von Stackelbergi (1737–1800) ja Katharina Elisabeth von Mohrenschildti (1750–1824) pojana.
Karjäär.
Sõjaväeteenistusse astus juba 1. jaanuaril 1783, mil ta seitsmeaastaselt seersandi auastmes Izmailovo kaardiväepolgu koosseisu arvati. 1795. aastal viidi ta üle Ukraina kergeratsaväepolku ja 1797. aastal Kaasani kürassiiripolku.
1806. aastal, mil Stackelberg oli juba majori auastmes, liideti tema eskadron äsja Vitebski piirkonnas moodustatud Soome tragunipolguga, mis kuulus 14. jalaväediviisi koosseisu. Võttis selle väeosa koosseisus osa 1806.–1807. aasta sõjakäigust prantslaste vastu ning võitles Ostroleka, Eylau, Heilsbergi ja Friedlandi lahingus, kus sai vasakusse külge ja kätte kuulihaava. Vene-Rootsi sõja puhkedes paistis silma Aborforsi ja Loviisa vallutamisel ning Suomenlinna piiramisel, samuti Tampere ja Heinola lahingutes. Seejärel ülendati ta alampolkovnikuks ning 28. oktoobrist 1810 teenis ta Soomes 1. ratsaväediviisi koosseisus. 4. mail 1811 sai temast Ordeni kürassiiripolgu (Орденский кирасирский полк) komandör. 
Võttis osa 1812. aasta sõja lahingutest osa 2. läänearmee 8. jalaväekorpuse kindralmajor Ilja Mihhailovitš Duka (1768–1830) 2. kürassiiridiviisi 1. brigaadi koosseisus, mida juhatas kindralmajor Nikolai Vassiljevitš Kretov (1773–1839). Võitles Smolenski ja Ševardino lahingus, kus sai kuulihaava paremasse jalga ning vasaku külje põrutuse tagasipõrganud kahurikuulist. Samuti võttis osa Tarutino, Malojaroslavetsi, Vjazma ja Krasnoi lahingust. 17. juulil 1813 ülendati polkovnikuks. Võttis osa 1813. aasta sõjakäigust Saksimaale ning 1814. aasta sõjakäigust Prantsusmaale. Paistis silma Lützeni, Bautzeni, Kulmi ning Leipzigi lahingus.
23. märtsil 1819 läks sõjavigastuste tagajärjel kindralmajori auastmes erru.
Ta suri 20. detsembril 1837 Väike-Rõude mõisas.
Perekond.
Georg von Stackelberg sündis Mõisamaa ja Kassari mõisniku Justus Friedrich von Stackelbergi ja Katharina Elisabeth von Mohrenschildti pojana. Tema vend oli Adavere, Imavere, Hermani ja Võrevere mõisnik Bernhard Caspar von Stackelberg (1768–1845).
Ta abiellus 1806. aastal Charlotte Friederike von Patkuliga, kes oli Haabneeme mõisniku Jakob Johann von Patkuli tütar. Abielust sündisid:
Esivanemad.
Viited:
Georg Bölau

Andreas Georg Bölau (4. mai 1873 Tallinn – 7. juuni 1963 Helsingborg) oli eesti litograaf.
Ta õppis 1888–1893 Gustav Geberti juures Tallinnas, oli seejärel Geberti juures 2 aastat sell, töötas 1893–1899 Peterburis. 1899 asutas Tallinnas oma trükikoja, mille viis 1910 Nõmmele.
Tema trükikojas trükiti 1918. aastal esimesed Eesti postmargid.
Igihaljus

Igihaljus on taimede omadus säilitada lehestikku aasta läbi seda järk-järgult uuendades, nii et taim ei ole kunagi ilma lehtedeta.
Lehed püsivad taimel mitu aastat ja vahetuvad järk-järgult uutega. Lehtede vahetumine on vajalik, kuna vee aurumise tõttu kogunevad lehtedesse mineraalsoolad, mis takistavad fotosünteesi.
Igihaljuse vastand on heitlehisus. Heitlehelised puud langetavad tavaliselt lehti (okkaid) märja ja kuiva hooajaga kohandumiseks.
Igihaljus on iseloomulik lähistroopika ja troopika (eriti sademeterohkete aladel) taimestikule, parasvöötmes on igihaljad ainult okaspuud (va lehis) ja lume all talvituvad kääbuspõõsad. Igihaljus on üks parasvöötme taimeliikide kohastumusi talveks, kus külmunud maast vee kättesaamine on raskendatud. Vähendamaks veekulu on vähenenud taimede lehepind.
Igihaljad lehed (okkad) on enamasti nahkjad ja jäigad, sageli vahakirmega kaetud lehed ning olenevalt liigist püsivad võrsel 2–15 aastat. Kõik neli Eesti pärismaist okaspuuliiki – harilik kuusk, harilik mänd, harilik kadakas ja harilik jugapuu – on igihaljad.
Igihaljad põõsad ja puud on hinnatud element iluaianduses.
Baeri muuseum

Baeri muuseum on 1976. aastal Tartus aadressil Veski 4 avatud muuseum, kus on eksponeeritud Karl Ernst von Baeri elu ja teadustööga seotud materjale. Baer elas selles majas oma elu lõpuaastail. Baeri muuseum kuulub Eesti Maaülikoolile, kellele see läks üle Zooloogia ja Botaanika Instituudi liitumisel selle ülikooliga.
Majas on elanud vahemikus 1864–1867 ka Tartu ülikooli kunstimuuseumi juhataja ning esteetika ja kunstiajaloo professor Ludwig Schwabe.
Baeri muuseum loodi Eerik Kumari initsiatiivil. Baeri-uurija Jevgeni Pavlovski, kes 1965. aastal külastas Tartut, avaldas imestust, et Baeri kodulinn on olnud nii passiivne suure teadlase pärandi osas ja et isegi tema elumaja pole veel muuseumiks muudetud.
Samas majas asub ajakirja Eesti Loodus toimetus.
Arhitektuur.
Maja ehitamisel asus see Tartu ülikooli krundil ja oli oma piirkonnas üks esimesi, üle tee algasid juba Tähtvere mõisa põllumaad. Oma kõrgema asukoha tõttu avanes rõdult avar vaade Tartu toomkiriku varemetele.
Hoone ees on mõisatelt laenatud motiivina ringikujuline ettesõidutee , mille mõlemasse äärde jäid kõrvalhooned: ühel pool ait, tõllakuur ja hobusetall, teisel pool puukuur.
Hoone projekti säilinud ei ole, kuid arhitektiks peetakse Karl Rathausi. Baeri maja valmis 1861. aastal ja on üks väheseid säilinud hilisklassitsistlikke ühekorruselisi puitelamuid. Hoone on ühekorruseline, suure ärklikorteriga, lisaks on hoonel trempelkorrus ja rõdu.
Hoone on ristkülikukujulise põhiplaaniga, fassaad on lihtne, sümmeetrilise ülesehitusega, keskrisaliidiga, mille viilu kaunistab hammaslõige. Sarnane hammaslõikega viil on hoone tagumisel küljel ja jookseb ka räästa all. Trempelkorrusel on oma kaheruuduline aknariba. Paraadukse ees on nelja astmega trepp. Algul olnud kuuest pilastrist on tänapäevaks alles neli (puudu on kõige portaalipoolsemad). Hoone nurki katvalt tahveldisega nurgaliseenid on omased uusrenessansile. Varasemad kaheksaruudulised aknad on tänapäevaks vahetatud kuueruuduliste vastu, mida ilmestavad efektsed puitraamid. Ärkliakent on hiljem pikendatud allapoole viilupinda ning muudetud samuti kuueruuduliseks (algselt neljaruuduline). Akendevahelised rombilustused ja ristkülikumotiivid on eemaldatud nagu ka portaali kohal olnud valgmik.
Aiapoolel on neljale sambale toetuv katusealune, mille rinnatis moodustab lahtise rõdu.
Veski tänav

Veski tänav on tänava nimi paljudes Eesti asulates:
Prolog

Prolog on loogika programmeerimiseks mõeldud deklaratiivne programmeerimiskeel, mis põhineb predikaatloogikal.
Horni reeglid.
Prolog'i programmid kirjeldavad relatsioone, mis on kirjeldatud eelduslausete põhjal. Prolog'is on 3 tüüpi lauseid.
Horni lausete tüübid:
Faktid.
Horni lause, millel puudub keha ja omab vaid tõeväärtust – tõene. Kirjeldavad sidet üldisemat subjektilt vähem üldisemale. Ehk, kui on tõsi üldisem on tõsi ka vähem üldisem.
Näiteks:
 sajab-&gt; külm and märg.
Sama mis:
 sajab:- külm &amp; märg.
Ehk "Kui on külm ja on märg, siis sajab."
Näiteks:
 ema('Marju', 'Margus').
Ehk "Marju on Marguse ema"
Reeglid.
Horni lause, mis omab keha ja päist. Kirjeldavad sidet subjekti ja predikaadi vahel. Ehk kui päises esitatud tingimused on tõesed, on tõene ka keha.
Näiteks:
 ema('Marju').
Sama mis:
 ema('Marju') :- true.
Ehk "Marju on ema"
Päringud.
Horni lause, millel on ainult keha. Ehk küsimus(ed), millele otsitakse järeldust. (Loogikas on järeldus=tõestus)
Näiteks:
 ?- ema('Marju'). 
 Yes
Ehk "Kas Marju on ema?"
 ?- ema(X). 
 X = Marju
Ehk "Kes on ema(d)?"
Operaatorid ja tõeväärtustablid.
NB: Kui mõnes teises programmeerimiskeeles saab eitava argumendi eitamisest argumendi enda, siis ei ole nii loogikas ! 
Ehk nt:
 (kõik) inimesed = (kõik) mitte mitte inimesed = väär
Sõnaliselt öeldud: kõik inimesed on sama, mis ei ole see, kes ei ole nagu ükski inimene – Ei ole tõsi
Liitlausete formaliseerimine.
Marju on Margus'e ema: 
 ?- ema('Marju', 'Margus').
Marju on kellegi ema: 
 ?- ema('Marju', X).
Marju on Margus'e ema ja Maie tütar: 
 ?- ema('Marju', 'Margus'), ema('Maie', 'Marju').
Grigori Orlov

Krahv Grigori Grigorjevitš Orlov (ka "Orloff", vene keeles Григорий Григорьевич Орлов) (17. oktoober 1734 – 24. aprill 1783 Moskva) oli Venemaa riigitegelane, keisrinna Katariina II soosik.
Grigori Grigorjevitš Orlov pärines Orlovide aadlisuguvõsast. Ta sündis Novgorodi kuberneri Grigori Ivanovitš Orlovi (1685–1746; "Григорий Иванович Орлов") ja tema teise naise Lukeria Ivanovna Zinovjeva pojana. 
Osales Seitsmeaastases sõjas ja sai võitluses Preisimaa kuningriigi vastu 1758. aastal Zorndorfi lahingus haavata. 1750. aastate paiku tutvus ta Anhalt-Zerbsti printsess Sophie Friederike Augustega, tulevase Venemaa keisrinna Katariina II-ga ja oli tema armuke kuni 1773. aastani, olles sel ajal Vene keisririigi mõjukamaid isikuid. 1762. aasta 28. juunil osales Peeter III vastases paleepöördes. 1762. aastal sai ta krahvitiitli ja 1772. aastal riigivürsti tiitli. 
Aastatel 1765–1781 oli vene sõjaväe "generalfeldzeugmeister".
Aastatel 1766–1781 ehitas ta Gattšinasse Gattšina palee, mille omanikuks pärast tema surma sai Katariina II kaudu viimase järeltulija Paul I.
Tegevus Eestis.
1771. aastal kinkis Katariina II kindraladjutant vürst Grigori Orlovile Koluvere mõisa ja sama aasta 19. märtsil ostis ta ise kindralleitnant Friedrich von Löwenilt Suur- ja Väike-Kullamaa ning Reopalu mõisa 140 000 rubla eest. Pärast krahv Grigori surma 1783. aastal läksid valdused Katariina II omandusse. Keisrinna surma järel kinkis Katariina II ametlik poeg Paul I oma ukaasiga 1797. aastal need mõisad koos Vaikna ja Koluvere mõisaga krahv Friedrich Wilhelm von Buxhoevedenile (1750–1811), kes oli 1777. aastal abiellunud Katariina II ja Grigori Orlovi tütre Natalja Grigorjevna Aleksejevaga (1758–1808).
Perekond.
Grigori Orlovi ja Katariina II vallaslapsed:
1777. aasta juunis abiellus oma ema venna, Peterburi ülemkomandandi, kindralmajor Nikolai Ivanovitš Zinovjevi (1717–1779; "Николай Иванович Зиновьев") tütre, preili Jekaterina Nikolajevna Zinovjevaga (1758–1782; vene k "Екатерина Николаевна Зиновьева". Krahvinna Orlova sai sama aasta 22. septembril (vkj.) Katariina II käest Püha Katariina ordeni. Nende abielus lapsi ei olnud ja krahvinna suri 16. juunil 1782 Lausanne'is.
Taheva mõis

Taheva mõis (saksa keeles "Taiwola") oli rüütlimõis Võrumaal Hargla kihelkonnas. Mõisa keskus jääb Tsirgumäe külla.
Ajalugu.
Mõisa on esmamainitud 1627. aastal.
18. sajandil olid mõisa omanikud von Delwigid ja von Koskullid. 1813. aastal võttis mõisa pandile ja hiljem ostis päriseks Bernhard von Wulff. Von Wulffide suguvõsa omanduses oli mõis kuni riigistamiseni 1919. aastal, viimaseks mõisnikuks oli Maximilian von Wulf.
Mõisa uusbarokses stiilis torniga peahoone oli ehitatud August Reinbergi projekti järgi ja valmis 20. sajandi esimesel kümnendil.
1926. aastal avas Töö- ja Hoolekandeministeerium Taheva mõisas vigaste laste kodu, mis 1927. aastal kujundati ümber tuberkuloosihaigete laste sanatooriumiks.
Mõisa peahoone hävis 1944. aastal, säilinud on osa müüre ja fragmendid verandast. 2004. aastani tegutses mõisa hoonetes Taheva Lastesanatoorium. Peale sanatooriumi sulgemist tegutsevad Taheva mõisa kompleksis Sihtasutuse Taheva Sanatoorium asenduskodu, turvakodu ja hooldekodu.
658. Eesti Pataljon

 
658. Eesti Pataljon oli Eesti vabatahtlike väeosa Saksa sõjaväes aastatel 1942–1944. 
658. Eesti Pataljoni tuumikuks oli 1941. aasta sügisel moodustatud 181. Eesti julgestusgrupp.
658. Idapataljon.
Oktoobrist 1942. aastal muudeti pataljoni eelkäijaks olnud 181. Eesti julgestusgrupp tagalateenistusüksusest rindeüksuseks ja nimetati ümber 658. Idapataljoniks ("Ost-Bataillon 658"). 
Pataljoni ülemaks olid:
Pataljoni koosseisus oli 4 kompaniid. 1. kompanii ülem SS-Hauptsturmführer Valdur Raid (1900–1979 Rootsis).
658. Eesti Pataljon.
1942. aasta jõulude ajal muudeti pataljoni nime veelkord, 658. Eesti Pataljoniks ("Estnische Bataillon 658").
Pataljon sai selle ülema Alfons Rebase järgi tuntuks kui Rebase pataljon. Pataljon võitles Idarindel Saksa armee Väegrupp Nordi ja 18. armee alluvuses Teises Laadoga lahingus. 1944. aasta taandumislahingutes jaanuaris ja veebruaris paistis pataljon silma koos 659. Eesti Pataljoniga arjergardis liikudes ja 18. armee taganemisteid lahti hoides. 
Kaotused ajavahemikul 1. veebruar kuni 7. märts 1944: langenud 15 allohvitseri ja alamväelast, haavatud 2 ohvitseri ja 61 allohvitseri ning alamväelast, haigestunud 4 allohvitseri ja alamväelast (kõik Eestist).
7. märtsil 1944 oli pataljoni koosseisus sakslasi: 1 ohvitser, 1 ametnik, 14 alamväelast; Eestist: 13 ohvitseri, 21 allohvitseri ja 420 alamväelast.
Kaotused märtsis 1944: langenud 13 allohvitseri ning alamväelast, haavatud 1 ohvitser ja 35 allohvitseri ning alamväelast, haigestunud 1 ohvitser ja 38 allohvitseri ning alamväelast (kõik Eestist).
1. aprillil 1944.a. oli pataljoni koosseisus sakslasi: 1 ametnik, 8 allohvitseri, 4 alamväelast; Eestist: 4 ohvitseri, 15 allohvitseri ja 180 alamväelast.
Pataljoni likvideerimine.
Aprillis 1944 liideti pataljon 20. Eesti Relvagrenaderide SS-diviisiga ja nimetati 47. Relvagrenaderide SS-rügemendi II pataljoniks.
Kalle Jürgenson

Kalle Jürgenson (sündinud 1. septembril 1960 Tallinnas) on Eesti poliitik, füüsik ja õpetaja.
Haridus ja töökohad.
Ta on lõpetanud 1978. aastal Tallinna 17. Keskkooli ja 1984. aastal Tartu Riikliku Ülikooli füüsika erialal.
Pärast ülikooli lõpetamist töötas Kalle Jürgenson Jõgeva 1. Keskkooli kaugõppeosakonna direktorina ja sama kooli füüsikaõpetajana.
Aastatel 1985–1988 jätkas ta õpinguid Tartu Riikliku Ülikooli aspirantuuris astrofüüsika alal ning töötas samal perioodil Tõraveres Astrofüüsika ja Atmosfäärifüüsika Instituudis.
Pärast Riigikogust lahkumist 2003. aastal töötas ta nii era- kui ka avalikus sektoris. Aastatel 2005–2007 oli ta Elva Gümnaasiumi õppealajuhataja ja alates 2007. aastast Võrumaa Kutsehariduskeskuse füüsikaõpetaja. Muu tegevuse kõrvalt tegeleb ta täiskasvanute koolitamisega. Aastatel 2014–2015 oli ta Antsla Gümnaasiumi direktor. Alates augustist 2015 on ta Mustvee Kooli õppejuht.
Poliitiline tegevus.
Kalle Jürgenson oli 1988. aastal üks Eesti Kristlik-Demokraatliku Erakonna asutajaid ja selle juhatuse liige kuni erakonna liitumiseni Rahvusliku Koonderakonnaga Isamaa. Pärast viimase liitumist ERSPga 1995. aastal sündis Erakond Isamaaliit, mille liige oli Kalle Jürgenson kuni erakonna liitumiseni Erakonnaga Res Publica 2006. aastal.
Augustis 1989 juhtis Kalle Jürgenson Nõo Eesti Kodanike Komitee asutamist ning oli 1992. aastal selle esimees ja aktiivne Eesti Vabariigi õigusjärgsete kodanike registreerija Eesti Kongressi valimisteks.
Aastatel 1990–1992 oli ta Tartu rajooni kodanike komitee esimees ja Eesti Kongressi ettevalmistamisega tegeleva Kodanike Peakomitee liige.
Aastal 1990 valiti ta Eesti Kongressi liikmeks ja ta oli kõigi Eesti Komitee koosseisude liige. Aastatel 1991–1992 juhtis ta Eesti Komitee loodud Kodakondsus- ja Migratsiooniameti Tartu osakonda.
Aastatel 1991–1992 oli ta Nõo vallavanem.
Aastatel 1991–1992 kuulus Kalle Jürgenson Eesti Kongressi poolt valituna ja Ülemnõukogu poolt moodustatud Põhiseaduse Assamblee koosseisu. Põhiseaduse Assamblees juhtis põhiseaduse kohalike omavalitsuste peatükki (XIV peatükk) koostavat toimkonda. Põhiseaduse Assamblee tegevuse lõpuosas juhtis ühiskonnas palju poleemikat tekitanud põhiseaduse rakendussätteid väljatöötavat toimkonda.
Aastal 1992 valiti Kalle Jürgenson Eesti Kristlik-Demokraatliku Erakonna liikmena valimisliidu Isamaa nimekirjas VII Riigikokku ja 1999. aastal Isamaaliidu nimekirjas IX Riigikokku. Ta oli lühikest aega ka VIII Riigikogus asendusliige. IX Riigikogus oli ta rahanduskomisjoni esimees.
Lisaks sellele oli ta aastatel 1993–1996 Nõo vallavolikogu liige, aastatel 1996–1997 Tartu abilinnapea (linnamajandus ja linnavara), aastatel 1998–1999 Elva linnapea ja aastatel 1999–2002 Elva linnavolikogu liige.
Isiklikku.
Kalle Jürgenson on abielus ja tal on kolm poega. Vanem poeg Markus Jürgenson mängib jalgpalliklubi FC Flora põhikoosseisus, keskmine poeg Martin Jürgenson on bioloog, noorim poeg Joonatan Jürgenson on pianist.
Isa Aksel Jürgenson (1926–1985) oli Tallinna Polütehnilise Instituudi ehitusmehaanika kateedri dotsent ja tugevusõpetuse asjatundja.
Toivo Jürgenson on Kalle Jürgensoni vend.
Misoloogia

Misoloogia (vanakreeka keeles "μισολογία") on mõistuse, loogika, mõtlemise ja argumentide vihkamine, kartus või umbusaldamine. 
Seda sõna on antiikajal kasutanud Platon ja Plutarchos. 
Platoni "Phaidonis" võrdleb Sokrates misoloogiat misantroopiaga. Nii nagu keegi võib armastada ja usaldada kõiki inimesi, ent kord petetud saates hakata kogu inimkonnasse halvasti suhtuma, võib keegi, kes usaldab mõistust või loogikat, hakata seda umbusaldama, nähes, et seda saab kuritarvitada mis tahes seisukoha kaitsmiseks. Sokrates hoiatab Phaidonit misoloogia ohtude eest. Platoni järgi tuleb selleks, et misoloogiast hoiduda, valida esimesed argumendid või teesid targalt, palju uurides ja õppides. 
Platoni vastanduses filosoofi ja sofisti vahel kasutab filosoof retoorikat ja dialektikat tõeni jõudmiseks, sofist aga kasutab retoorikat oma vastasest jagu saamiseks. Sofist eitab universaalset tõde, pooldades relativismi. "Sokratese apoloogias" ei piisa Sokratese mõistuspärastest veenvatest argumentidest süüdistuse vastu tema päästmiseks.
Descartesi järgi põhjustab eelarvamuste püsimine pärast mõistuspäraseid tõestusi misoloogiat. Siis võib küsida, kuidas mõistuslik olend saab mõistust ignoreerida. 
Hegel nimetab vahetule teadmisele apelleerimist misoloogiaks ("Filosoofiliste teaduste entsüklopeedia", § 11, märkus).
Soest

Soest on Saksamaal Nordrhein-Westfalenis asuv linn, Soesti kreisi keskus.
Soest asub Paderbornist 50 kilomeetrit läänes ja sama palju Dortmundist idas. Selle naabruses asuvad omavalitsused on: Bad Sassendorfi vald, Ense vald, Lippetali vald, Möhnesee vald, Werli vald ja Welveri vald. 
Soesti on esmamainitud juba 836. aastal. 12. sajandist oli see üks olulisemaid linnu Vestfaalis, 13. sajandiks oli seal juba umbes 10 000 elanikku. 1444. ja 1449. aasta vahel vabastas linn end Kölni peapiiskopi ülemvõimust ja sai keiserlikuks vabalinnaks ning oli seda kuni 1609. aastani, mil ta liideti Brandenburgiga. Kuni selle ajani oli ta ka Hansa Liidu liige.
Kolmekümneaastases sõjas sai linn rängalt kannatada ning ta kaotas pea täielikult tähtsuse. 18. sajandil oli seal vaevalt 4000 elanikku. 19. sajandi jooksul Soest siiski kosus, ehkki industrialiseerumine läks tast enamjaolt mööda. Seetõttu on ta jäänud suhteliselt väikseks linnaks.
Vaatamata Kolmekümneaastase sõja purustustele on Soesti vanalinn küllaltki hästi säilinud. Sealt on leitud ka tuhandeid keskaegseid ammunooleotsi, mis on näiteks ka eesti arheoloogil Ain Mäesalul aidanud täpsustada oma ammunoolte tüpoloogiat. Soesti lähikonnast olid pärit ka paljud Liivi ordu liikmed ning hilisemad baltisaksa aadlisuguvõsad.
Kaido Kama

Kaido Kama (sündinud 18. detsembril 1957 Viljandis) on eesti-võru poliitik.
Haridus ja varasem karjäär.
Kaido Kama lõpetas 1975. aastal C. R. Jakobsoni nimelise Viljandi 1. Keskkooli. Aastatel 1975–1976 õppis ta ERKIs arhitektuuri.
Aastatel 1982–1990 töötas Kama Antsla metskonnas metsnikuna.
Poliitiline karjäär.
Aastal 1990 valiti Kaido Kama Eesti Kongressi liikmeks. Ta oli ka Eesti Komitee ja Põhiseaduse Assamblee liige. Aastatel 1990–1992 oli Kama Eesti Vabariigi Ülemnõukogu liige ja omandireformikomisjoni esimees. Ta kuulus 1990. aastal Eesti Konservatiivse Rahvaerakonna asutajate hulka. Aastal 1992 valiti Kama Isamaa nimekirjas Riigikokku. VIII Riigikokku valiti ta Parempoolsete nimekirjas, kuid ta loobus mandaadist.
Kaido Kama oli aastatel 1992–1994 Mart Laari valitsuse justiitsminister ja 1994–1995 Andres Tarandi valitsuse siseminister.
Hilisemad ametid.
Kaido Kama on töötanud muu hulgas peaminister Juhan Partsi nõunikuna, kaitseministeeriumi nõunikuna, aktsiaseltsis Remedia ja Karula rahvuspargis.
Aastatel 1997–2004 oli ta Võru Instituudi direktor. Suvel 2008 asus Kaido Kama nõustama riigikontrolör Mihkel Oviiri.
Isiklikku.
Tema ema Himma Kama (1923–2019) oli ujumistreener, isa Endel Kama (1925–2017) oli Viljandi ratsaspordiorganisaatoreid ja vabariikliku kategooria ratsaspordi kohtunik.
Kaido Kama oli 1980–1995 abielus Pille Tomsoniga. Sellest abielust sündis neli last.
Tal on tütred Kärg ja Põim ning pojad Susi, Põvvat, Pikne, Mõtus Lõmaš ja Majjai.
Põhiolek

Põhiolek on süsteemi seisund, milles süsteemil on minimaalne võimalik energia. Süsteemilt ei ole võimalik energiat rohkem ära võtta ilma süsteemi lõhkumata või muutmata. Kui süsteemil on rohkem energiat kui absoluutne miinimum, siis on ta ergastatud olekus.
Kvantmehaanikas mõistetakse põhiolekuna süsteemi (aatomi, molekuli või aatomituuma) või elementaarosakese (näiteks elektroni) viibimist madalaima võimaliku energiaga, seisumassiga kvantolekus.
Ergastumine.
Põhiolekus on aatomi kõik elektronid vähimate võimalike kvantarvudega aatomorbitaalidel.
Selleks, et aatomit ergastada, peab mõni aatomi elektron neelama footoni energiakvandi, mille tulemusena liigub ta mõnele kõrgemal asuvale vabale orbitaalile, mille üks või mitu kvantarvu on suuremad kui vähima energiatasemega vaba orbitaali vastavad kvantarvud. Põhiolekusse naasmiseks peab elektron üleliigse energia äraandmiseks footoni kiirgama.
Sarnaselt aatomiga on tuuma põhiolekus kõik tuuma moodustavad nukleonid vähima võimaliku energiaga tuumaorbitaalidel. Tuuma ergastamiseks peab tuum neelama gammakvandi või saama lisaenergiat tuumalagunemise (või muu tuumareaktsiooni) kaudu. Tuum naaseb põhiolekusse, kiirates gammakvandi.
Soojusvõnkumiste vabadusastmete põhioleku mõiste termodünaamikas.
Vaadeldes süsteemina osakeste gruppi on selle süsteemi ergastatus määratud temperatuuriga. Selleks, et osakeste grupp viia põhiolekusse, tuleb süsteem jahutada absoluutse nullini.
Flavius Julius Constantius

Flavius Julius Constantius (surnud 337) oli Vana-Rooma keisri Constantius I Chloruse poeg ja keiser Constantinus Suure noorem poolvend.
Suurema osa oma elust veetis ta poolvenna korraldusel koduarestis Gallia provintsis Tolosa linnas.
Aastal 335 oli ta Rooma konsul.
Pärast Constantinus Suure surma mõrvati ta potentsiaalse troonipärijana Constantinuse poegade korraldatud veresaunas.
Justiitsminister

Justiitsminister on valitsuses minister, kelle ülesanne on riigi õiguspoliitika kavandamine ning õiguse süsteemne arendamine. Justiitsminister on justiitsministeeriumi juht. Mõnedes riikides tegeleb justiitsminister ka valimiste korraldamisega. Mõnedes riikides tegeleb õiguspoliitikaga kas siseminister ja/või õiguskantsler.
Ilmo Maaroos

Ilmo Maaroos (sündinud 4. mail 1967) on endine eesti vandeadvokaat.
Ta on lõpetanud Tartu Ülikooli juristina "cum laude" 1992. aastal.
Ta tegi HETA Pärnu Advokaadibüroo juhatuse liikmena aastatel 2002–2003 lepingud inimestega, kes usaldasid talle investeerimiseks oma raha. Tegelikult Maaroos omastas raha ega investeerinud seda edasi. Maaroos mõisteti neljaks kuuks reaalselt vangi ligi 18 miljoni krooni väljapetmise eest. 
Ilmo Maaroos on tegelenud lennundusega.
Gustav Sule

Gustav Sule (28. august (vkj)/ 10. september 1910 Tartu – 3. aprill 1942 Lavrovoje, Kotlase rajoon, Arhangelski oblast, Vene NFSV) oli Eesti kergejõustiklane (odaviskaja).
Aastatel 1928–1940 tuli ta Eesti meistriks 9 korral odaviskes ja ühe korra kõrgushüppes. Ta parandas 1931–1938 kuuel korral Eesti odaviskerekordit (69.54 – 75.93,5). 
Ta sai 1. Euroopa meistrivõistlustel (Torino, 1934) pronksmedali ning 2. Euroopa meistrivõistlustel (Pariis, 1938) neljanda koha. 1936. aasta Berliini olümpiamängudel oli ta 11. 
Mobiliseeriti 1941 Punaarmeesse. Oli tööpataljonis, seal olnud alatoitlusest tekkis tal kurnatus, mistõttu suri hiljem kopsupõletikku.
Mälestuse jäädvustamine.
Alates 1958. aastast peetakse Tartus Gustav Sule mälestusvõistlusi.
Aastatel 1992–2001 kandis üks Eesti puistlastilaev nime Gustav Sule ja sõitis Eesti lipu all.
Laulupeo puiestee

Laulupeo puiestee on tänav Tartus Tähtvere linnaosas, Tähtvere pargi servas.
Tänav algab Kreutzwaldi tänava, J. Hurda tänava ja Jakobi tänava ristmikult ning kulgeb loodesse. Tänav on umbes 790 m pikk.
Selle tänava ääres asuvad Tartu lauluväljak ja Tartu õlletehas, mis jäävad tänavast kirdesse. Tänavast edelasse jääb Tähtvere park.
Tänavat on varem nimetatud Tähtvere teeks, see on olnud osa Gustav Adolfi tänavast ja kuni 1.09.1989 nimetati seda osaliselt Viktor Kingissepa tänavaks.
Sellel tänaval on elanud Karl Menning, Juri Lotman ja Eino Krall.
Laulupeo tänav

Laulupeo tänav on tänav Tallinnas Kesklinna linnaosas Torupilli asumis.
Tänav saab alguse Tartu maanteelt ja lõpeb Kollase tänava lõpus, kus algab Jaan Poska tänav. Tänava pikkus on 430 meetrit. Tänav on alates ristumisest Juhan Kunderi tänavaga kuni Tartu maanteeni ühesuunaline.
Esimese Eesti Vabariigi ajal asus Laulupeo tänaval Eesti üks suuremaid ja tuntumaid autotranspordiettevõtteid Eduard Poola veoäri.
Laulupeo tänaval paikneb mälestuskivi esimesele Tallinnas peetud laulupeole, mis toimus 1880. aastal seal laiunud Lutheri heinamaal.
Lõunarahvuste, rahvusrühmade ja rahvaste osariik

Lõunarahvuste, rahvusrühmade ja rahvaste osariik oli 1. järgu haldusüksus Etioopia edelaosas.
Osariigi endisele alale jäävad Omo ja Nechisari rahvuspark.
Ajalugu.
Lõunarahvuste, rahvusrühmade ja rahvaste osariik moodustati 1992. aastal. 2020. aastal eraldati sellest Sidama osariik ja 2021. aastal Edela-Etioopia rahvaste osariik. 2023. aastal jagati osariigi järele jäänud osa Kesk- ja Lõuna-Etioopia osariigiks.
Haldusjaotus.
Lõunarahvuste, rahvusrühmade ja rahvaste osariik oli jagatud kümneks piirkonnaks ja viieks piirkonna õigustega maakonnaks.
Purunemine

Purunemine on protsess, mille käigus materjali väikesed tükid (puru) eralduvad uuritava objekti küljest tänu löögile või survele (sisemisele rõhule). Näiteks meteoriidi kokkupõrkamine planeedi või mõne muu kosmilise objekti pinnaga põhjustab selle purunemise. Kaevanduses ja geoloogias põhjustab kivimite purunemist kaevanduse või puuraugu seintes kivimi kohal oleva maapinna raskuse poolt tekitatud rõhk.
Tuumapurunemine.
Tuumafüüsikas on tuumapurunemine protsess, mille käigus suurest aatomituumast eraldub hulk nukleone kokkupõrke tõttu suure energiaga osakesega (tavaliselt footoni või neutroniga).
Tuumapurunemine toimub looduslikult Maa atmosfääris tänu suure energiaga kosmiliste kiirte kokkupõrkele atmosfääri aatomitega. Kosmilistel kehadel, millel atmosfäär puudub, toimub kosmiliste kiirte tekitatud tuumapurunemine keha pinnal.
Tehislikult on võimalik tuumapurunemist esile kutsuda elementaarosakeste kiirendi abil. Elavhõbeda, tantaali või mõne teise raske metalli pihta suunatud kõrge energiaga osakeste voog lööb tuumast välja 20-30 neutronit iga põrke kohta. Seda nähtust kasutatakse kontrollitud neutronvoogude saamiseks. Sellisel moel neutronite tekitamine on küll oluliselt kallim kui ahelreaktsiooni tulemusena saadud neutronvoost, kuid kallima hinna kaalub üles võimalus saada neutroneid vajalikul ajal ja vajalikus koguses ning ilma ahelreaktsiooni reaktori poolt tekitatud soojuseta.
19. Relvagrenaderide SS-diviis (läti 2.)

19. Relvagrenaderide SS-diviis (läti 2.) (saksa keeles "19. Lettische SS-Freiwilligen-Division, 19. Waffen-Grenadier-Division der SS (lettische Nr. 2)") oli peamiselt lätlastest koostatud Relva-SS koosseisu kuuluv jalaväediviis. Diviis formeeriti jaanuaris 1944 2. Läti SS-Brigaadist (saksa "2. SS-Infanterie-Brigade (mot)").
Pius VI ametisse nimetatud kardinalid

Paavst Pius VI nimetas ametisse 73 kardinali 23 konsistooriumil. Seni polnud ükski paavst pidanud nii arvukalt konsistooriume. Hiljem on ainult Gregorius XVI ja Leo XIII pidanud rohkem konsistooriume. Lisaks itaallastele said kardinalideks 5 prantslast, 4 hispaanlast, 3 sakslast, 2 portugallast ja 1 ungarlane. Tema ajal sai kardinaliks hilisem paavst Pius VII.
Loodus (täpsustus)

Loodus on kõige laiemas mõttes kogu füüsiline maailm (mis võib olla inimese kujundatud, kuid pole inimese loodud).
"Loodus" on ka erinevate asjade nimeks:
Seliger

Seliger (ka Selijärv; vene Селигер) on järv Ida-Euroopas Venemaal. Asub Valdai kõrgustiku loodeosas Tveri ja Novgorodi oblasti piiril. 
Järv asub 205 m kõrgusel ja on 260 km² suur. Seligeris on umbes 160 saart, neist suurim on Hatšin. Stolobnõi saarel asub Nilovi klooster, kus Nõukogude ajal oli sõjavangilaager. Gorodomlja saarel asub Solnetšnõi alev.
Seligeri voolab sisse üle 100 jõe ja oja. Järvest voolab välja Seližarovka jõgi.
Järve lõunakaldal asuv Ostaškovi linn on soositud puhkekoht. Juulis ja augustis ulatub veetemperatuur 25 °C-ni.
Järves elab umbes 30 liiki kalu.
Agordat

Agordat on linn Eritreas Gash Barka provintsis. Asub Barka jõe ääres.
Agordatis on Massawasse viiva raudtee algusjaam. Linnas on riigi suuruselt teine mošee.
Linna ümbruses on banaaniistandused.
21. detsembril 1893 toimus linna lähedal lahing Muhammad Ahmadi sudaanlaste ja Itaalia vägede vahel.
Ivars Kalniņš

Ivars Kalniņš (sündinud 1. augustil 1948 Riias) on läti filmi- ja teatrinäitleja.
Kalniņš on mänginud muu hulgas telesarjas "TASS on volitatud teatama" (1984) ning filmides "Silva" (1981), "Valge tants" (1981), "Ärge tulistage valgeid luiki" (1984) ja "Don Juani seiklused" (1985).
Heinrich von der Brüggen

Heinrich von der Brüggen (surnud 1501. aasta hilissügisel) oli Liivi ordu maamarssal.
Heinrichi vanemad olid Philipp von der Brüggen ja Margarete von Beeck. Ta sündis Bockumi kihelkonnas Krefeldi lähedal Reinimaal. Brüggenite suguvõsa juured olid Marki krahvkonnas, kuid 14. sajandil olid nad Kölni peapiiskopi vasallidena Reinimaale ümber kolinud. Heinrichi kaks nooremat venda, Eberthard ja Gerhard, tulid samuti Liivimaale, neist esimesest sai orduvasall ja teisest Liivi ordu liige.
Heinrich astus ordusse tõenäoliselt väga noorelt. Võimalik, et ta oli enam-vähem üheealine Wolter von Plettenbergiga, kuid võis olla ka temast vanem. 1478. aastal on teda mainitud Sigulda linnusekomtuurina ("Hauskomtur"). 1486. aastal oli ta Grobiņa foogt, 1490. aastal sai aga Kuldīga komtuuriks. 1495. aastal nimetas uus ordumeister Wolter von Plettenberg ta maamarssaliks. Seda ametit pidas ta kuni surmani 1501. aasta sügisel.
1501. aasta novembris tungisid Liivimaa-Moskva sõja tõttu Liivimaale venelased, kes rüüstasid rängalt idapoolseid alasid. Et Plettenberg oli sel ajal raskelt haige, oli ordu sõjaline juhtimine täielikult maamarssali vastutada. Ent ordu tõsisemat vastupanu ei organiseerinud ning passiivsuses hakatigi süüdistama maamarssalit. Ta suri aga vahetult pärast venelaste esimesi sõjaretki, seega on võimalik, et ka teda tabas mõni nakkushaigus.
Gerhard von der Brüggen

Gerhard von der Brüggen (surnud 1529) oli Liivi ordu liige ja Kuldīga komtuur.
Gerhardi vanemad olid Philipp von der Brüggen ja Margarete von Beeck. Ta sündis Bockumi kihelkonnas Krefeldi lähedal Reinimaal. Brüggenite suguvõsa juured olid Marki krahvkonnas, kuid 14. sajandil olid nad Kölni peapiiskopi vasallidena Reinimaale ümber kolinud. Gerhardi kaks venda, Eberthard ja Heinrich, tulid samuti Liivimaale, neist esimesest sai orduvasall ja teisest Liivi ordu maamarssal.
Gerhard sai ordu liikmeks enne 1493. aastat, mil temast sai Kuldīgas kumpan, samal ajal oli tema vanem vend Heinrich seal komtuur. 1502. aastal sai tast Dobele komtuur ja 1519. aastal Kuldiga komtuur. Sel ametipostil oli ta kümme aastat, kuni oma surmani.
Ernst von Münchhausen

Ernst von Münchhausen (surnud 1550) oli Liivi ordu liige ja Kuldīga komtuur aastatel 1535–1544.
Ernsti vanemad olid Ludolf von Münchhausen ja Katharina von dem Busche. Ta sündis Vestfaalis Haddenhausenis Mindeni lähedal. Tema suguvõsa oli üks Weseri piirkonna mõjukamaid. Tema vend või nõbu oli Kuramaa ja Saare-Lääne piiskop Johann, nende vend või nõbu oli ka Läänemaa stiftifoogt Christoph. Veel üks tema sugulane, nõbu Heinrich, oli orduvasall Kuramaal. 1530. aastal viibis Ernsti juures ka tema vend Wilhelm. Jasper von Münchhausen, kes oli 16. sajandi alguses Bremeni komtuur, oli Ernsti kaugem sugulane, pärinedes Münchhausenite teisest harust. 
1521. aastal oli Ernst kumpan Kuldīgas, 1527. aastal sai temast Grobiņa foogt. 1535. aastal sai ta Kuldīga komtuuriks ja oli seda üheksa aastat. Kuus aastat pärast komtuuri ametist lahkumist ta suri.
Christoph von Münchhausen

Christoph von Münchhausen (ka Mönnikhusen) oli Läänemaa stiftifoogt aastatel 1557–1561, arvatava vaheajaga 1558–1559.
Christoph oli Kuramaa ja Saare-Lääne piiskopi Johann V sugulane, kuid pole päris selge, kas tema vend või nõbu. Christoph sai Läänemaa stiftifoogtiks ilmselt piiskop Johanni toetusel. Tema üpris lähedased sugulased olid ka Kuldīga komtuur Ernst ja Kuramaa orduvasall Heinrich von Münchhausen. Christophi tütar Kattreyne abiellus 1568. aastal Diedrich von Lynteniga.
Esimesed teated Christoph von Münchhauseni viibimisest Liivimaal on kas 1549. või 1550. aastast. Liivi sõja alguses paistis ta silma äärmusliku Taani-meelsusega, mida võib seostada sellega, et ta oli Taani kuninga vasall Kolga mõisas Harjumaal. 1558. aasta suvel haaras Münchhausen Tallinna komtuuri Franz von Siegenhoveni kaasabil Toompea väikese linnuse oma kätte ja kuulutas end Taani kuninga asehalduriks Liivimaal, väites, et Taani võim Põhja-Eestis on taastatud. Et ta aga Taani kuningas Christian III-t varem oma avantüürist ei informeerinud, siis ei saanud ta ka mingit toetust ja aasta lõpuks suutis Liivimaa ordu oma võimu Tallinnas taastada ja saada ka oma kontrolli alla Toompea väikese linnuse, mida haldas Münchhauseni poolt volitatud lossipealik Heinrich von Uexküll. 
Christoph jäi siiski edasi Läänemaa stiftifoogtiks ja oli üks hertsog Magnuse lähemaid abilisi pärast seda, kui too 1560. aasta alguses Saare-Lääne ja Kuramaa piiskopkonnad üle võttis. 1560. aastal surus ta maha talupoegade ülestõusu Läänemaal ja lasi eestlaste juhi, kuninga, Kuressaares hukata. Ent 1561. aastal vabastati Münchhausen stiftifoogti ametist. Ettekäändeks toodi pillav valitsemisstiil, kuid tegelikult võisid selle taga olla poliitilised intriigid. Christoph viibis seejärel veel lühikest aega Läänemaal, kuid lahkus peagi Liivimaalt.
Christoph von Münchhausen suri Saksamaal 1565. aasta paiku.
Heinrich von Münchhausen

Heinrich von Münchhausen oli rüütel ja orduvasall Kuramaal.
Heinrich oli mõjukate Liivimaa isandate, Kuramaa ja Saare-Lääne piiskopi Johanni, Läänemaa stiftifoogti Christoph von Münchhauseni ning Kuldīga komtuuri Ernst von Münchhauseni sugulane. Võimalik, et ta sai orduvasalliks tänu Johanni ja Ernsti abile. 1548. aastal on teda Kuramaal olevana mainitud.
1545. aastal oli Heinrich üks piiskop Johanni saadikutest Saksa-Rooma riigipäevale.
Heiki Kranich

Heiki Kranich (sündinud 9. oktoobril 1961 Haapsalus) on Eesti poliitik. Ta on olnud rahandusminister ja keskkonnaminister ning kuulunud VII, VIII ja XIV Riigikogu koosseisu.
Elulugu.
Heiki Kranich on lõpetanud 1980. aastal Haapsalu 1. Keskkooli ja 1991. aastal Leningradi Elektrotehnilise Sideinstituudi.
Aastatel 1980–1992 töötas ta muu hulgas telefonivõrguettevõttes ja juhtis Lääne-Eesti Panga Haapsalu filiaali.
Heiki Kranich kuulus 1990. aastal Eesti Liberaaldemokraatliku Partei asutajate hulka ning valiti 1992. aastal Isamaa nimekirjas Riigikokku. 1995. aastal valiti ta Riigikokku juba Reformierakonna liikmena. Aastatel 1995–1999 oli ta ka Reformierakonna peasekretär.
Aastatel 1993–1998 oli Kranich Eesti Panga Nõukogu liige.
1994. aastal oli Heiki Kranich Mart Laari esimese valitsuse rahandusminister ja aastatel 1999–2002 Mart Laari teise valitsuse keskkonnaminister. Ta jätkas keskkonnaministri tööd ka Siim Kallase valitsuses.
1996. aastal esitati Heiki Kranichile süüdistus ametiseisundi kuritarvitamises ja riisumises Lääne-Eesti Panga Haapsalu filiaali direktorina 1992. aastal. Kohus mõistis ta õigeks.
Aastatel 2009–2018 oli ta Eesti Loto juhatuse esimees. Pärast seda on ta töötanud eraettevõtluses.