tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Saatse muuseum

Saatse muuseum on muuseum Setomaa vallas Samarina külas. Alates 2019. aastast kuulub muuseum Setomaa Muuseumide koosseisu, varem oli see Seto talumuuseumi filiaal.
Muuseumi asutas 1974. aastal Satserinna kooli direktor Viktor Veeber. Muuseum asub koolimajas.
Muuseumi püsinäitus tutvustab Saatse küla ja lähiümbruse ajalugu.
Richard Kuhn

Richard Johann Kuhn (3. detsember 1900 Viin, Austria-Ungari – 1. august 1967 Heidelberg, Saksamaa) oli austria-saksa biokeemik, kes 1938. aastal pälvis oma töö eest vitamiinide ja karotenoidide alal Nobeli keemiaauhinna.
Hariduse ja tööga seotut.
Enne Döblingeri Gümnaasiumisse (Viin) õppima asumist oli Kuhn koduõppes. Teda õpetas õpetajaharidusega ema Angelika Rodler Kuhn. 
Ta töötas ka Heidelbergi Ülikoolis biokeemia professorina ja Kaiser Wilhelm Meditsiiniuuringute Instituudi (hilisem nimetus Max Plancki Instituut) direktorina.
Panus orgaanilise keemia arendamisse.
Ta uuris looduslike karotenoididega seonduvat, avastas ja koostas 8 karotenoidi struktuuri (ingl "carotenoids")ning hiljem sünteesis neid. Ta avastas, et karotenoid on vajalik teatud vetikate viljastumisel (ingl k "fertilization"). Tema ja ta kaastöötajad eraldasid karotenoide mitmesugustest looduslikest allikatest, näiteks safranist, kibuvitsamarjadest, krookustest, palmiõlist, "lobster shells"ist ja inimese emakoogist.
Vitamiinid.
Enam-vähem samal ajal Paul Karreriga (1935) teatas ta B2-vitamiini struktuuri kindlaks määramisest. Ta eraldas ligi 1 grammi riboflaviini 5300 liitrist kooritud piimast (ingl k "skim milk"), ühtlasi oli ta esimene, kes nimetatud vitamiini eraldas. 
Lisaks uuris ta aminohappeid, valke, ensüüme, vitamiine, flaviine (sh inimese rinnapiimas sisalduvat laktoflaviini), mitmeid alkaloide, glükosiide ja paljusid teisi molekule.
Poliitika.
Kriitikat on pälvinud tema koostöö Kolmanda riigi valitsusega.
Tõnu Saarman

Tõnu Saarman (sündinud 16. mail 1948 Kuldres) on eesti poliitik ja agronoom.
Ta lõpetas aastal 1963 Kuldre 8-klassilise Kooli ja aastal 1967 Antsla sovhoostehnikumi. Aastal 1972 lõpetas ta agronoomina Eesti Põllumajanduse Akadeemia ja aastal 1978 samas mullateaduse alal aspirantuuri.
Ta töötas aastatel 1972–1975 insenerina "Eesti Põllumajandusprojektis", aastatel 1975–1983 Eesti Põllumajanduse Akadeemias assistendina ja aastatel 1983–1990 Adavere näidissovhoosi asedirektorina.
Aastatel 1976–1982 oli ta ELKNÜ Keskkomitee Noorte Teadlaste ja Spetsialistide Nõukogu ja ELKNÜ Tartu Linnakomitee juures asuva Noorte Teadlaste ja Spetsialistide Nõukogu liige.
Aastatel 1990–1992 oli ta Eesti Vabariigi Ülemnõukogu liige, olles maaelukomisjoni sekretär. Ta osales maaelu käsitlevate seaduseelnõude ja programmide koostamises. 20. augustil 1991 hääletas ta Eesti iseseisvuse taastamise poolt.
Aastatel 1993–1994 oli ta Eesti Põllumajandusülikooli poolt määratud Ülenurme Õppekatsemajandi viimane direktor. Samal perioodil määrati ta ka loodava Eerika Õppemajandi direktoriks, kus ta töötas kuni Eerika Õppemajandi reorganiseerimiseni Eerika Õppetaluks.
Hiljem on ta töötanud Võru Autorem OÜ-s tegevdirektorina ja aastatel 2002–2010 Sangaste valla abivallavanemana.
Ta oli aastatel 1978–1990 NLKP liige; 18. septembrist 1991 on ta Keskerakonna liige. Ta on aastast 1988 Tartu Põllumeeste Seltsi liige. 1991.aastal oli ta Põhiseadusliku Assamblee EV ülemnõukogu valimiskomisjoni esimees. 1992. aasta Riigikogu valimistel kandideeris ta samuti Riigikogusse (valimisliidu Rahvarinne nimekirjas, 9. ringkonnas (Jõgeva ja Viljandi maakonnas), kuid ta ei osutunud valituks. 2002. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel kandideeris ta Ülenurme valla volikokku (Keskerakonna nimekirjas), kuid ta ei osutunud valituks. 2005. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel kandideeris ta Sangaste valla volikokku (valimisliidu "Sangaste" nimekirjas), ta osutus valituks ja ta sai uuesti Sangaste abivallavanemaks. 2009. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel kandideeris ta Sangaste valla volikokku (Sotsiaaldemokraatlik Erakonna nimekirjas), ta osutus valituks ja ta sai Sangaste vallavolikogu aseesimeheks ja vallavolikogu eelarvekomisjoni esimeheks.
Ta on Akadeemilise Põllumajanduse Seltsi liige, Eesti Rukki Seltsi liige, 20. Augusti Klubi liige
Seljametsa muuseum

Seljametsa muuseum on aastal 2001 asutatud muuseum, mis asub Pärnu linnas Seljametsa külas.
Muuseumis saab näha Paikuse vallaga seotud pärandkultuuri, mis pärineb 19. ja 20. sajandist.
Varbla muuseum

Varbla muuseum on aastal 2002 asutatud muuseum, mis asub Lääneranna vallas Arukülas.
Muuseub paikneb Uue-Varbla mõisa härrastemaja saalis. Püsinäitusel leiab muu hulgas infot Varbla vallaga seotud ajaloo kohta.
Auxerre

Auxerre [o'serr] on linn Prantsusmaal, Yonne'i departemangu keskus ja suuruselt neljas linn Burgundia piirkonnas. Linn on viie kantoni keskuseks.
Linna territoorium asub 93–217 meetri kõrgusel üle merepinna.
Kaali külastuskeskuse meteoriitika- ja paekivimuuseum

Kaali külastuskeskuse meteoriitika- ja paekivimuuseum on Saaremaal 2005. aastal valminud Kaali külastuskeskuses asuv muuseum.
Kaitseväe Akadeemia muuseum

Kaitseväe Akadeemia muuseum on 1990. aastate keskel asutatud muuseum Tartus, mis kuulub Kaitseväe Akadeemia koosseisu. Muuseumi põhiülesandeks on muu hulgas Eesti sõjandusliku hariduse ajalooga seotud ainese väljaselgitamine, kogumine, säilitamine, uurimine ja üldsusele vahendamine.
Muuseumi ekspositsioon keskendub Eesti kaitsejõudude tutvustamisele nii esimesel kui teisel iseseisvusperioodil. Seal on lai valik sõjaväelist sümboolikat ning mitmesuguseid relvi. Muude eksponaatide seas leiab Kaitseväe Akadeemia muuseumist näiteks Jakob Hurda tõlgitud käsiraamatu eesti noorsõduritele Vene armees, Ants Laaneotsale kuulunud 1992. aasta Eesti Vabariigi aastapäeva paraadiks valmistatud välivormi ainueksemplari ja Vabadussõjas võidelnud Põhja-Läti brigaadi mütsimärgi.
Ajalugu.
Kaitseväe Akadeemia muuseum asub Tartus samas hoones Kaitseväe Akadeemia ja Balti Kaitsekolledžiga. Maja hakati 1939. aastal ehitama Kaitseliidu tellimusel, valmimise ajal tegutses hoones aga juba Eesti Kommunistliku Partei Töölismaja. Teises maailmasõjas sai hoone mürsutabamusi ning põles sõja jooksul mitu korda. Sõja järel jõudsid majas tegutseda Teaduste Akadeemia Tartu instituudid ning Tartu oblasti parteikomitee, täitevkomitee ja oblastikohus, enne kui hoone 1956. aastal uuesti põles. Pikka aega tegutses hoones Eesti Põllumajanduse Akadeemia.
Kaitseväe Akadeemia muuseum alustas 1990. aastate alguses Kaitseliidu arhiivina. 1998. aastast kuni 2021. aastani oli muuseum Kaitseväe Akadeemia alluvuses. Alates 2022. aastast kuulub Kaitseväe Akadeemia muuseum Eesti sõjamuuseumi – kindral Laidoneri muuseumi koosseisu.
Olustvere muuseum

Olustvere muuseum on 1960. aastal asutatud muuseum, mis asub Olustvere asulas Olustvere mõisahoones.
Muuseumis on väljapanekud piirkonna ajaloost muinasajast tänapäevani. Omaette näitus on Olustvere Teenindus- ja Maamajanduskooli kohta, mis asub koolimajas. Muuseumis on ka Ilmar Tilga linnu-, looma- ja kalakaavikute kogu, kus on umbes 170 topist ja 500 liiki putukaid.
Kodanikesaal

Kodanikesaal on Tallinna raekoja teise korruse – peakorruse – kõige suurem ruum. Diele-dornse süsteemi kohaselt täidab kodanikesaal "diele" ehk kütmata eeskoja rolli. Eeskoda ("vorhus") oli ka kodanikesaali algne nimetus. Kodanikesaal on kunstiajalooline termin, mis pärineb alles 19. sajandi publikatsioonidest.
Raekoja peasissekäigust viib trepp otse üles kodanikesaali. Saali põhjaseinas asub viis kõrget ristkülikukujulist tinaraamidega akent, mis avanevad raekoja esisele platsile. Lõunaseinas asub kaks akent, mis avanevad raekojatagusele Raekoja tänavale. Et tegemist on n-ö hoovipoolsete akendega, on need tunduvalt väiksemad, kuid asetsevad piisavalt kõrgel, et püüda päikesevalgust üle ümbritsevate majade katuste. Lääneseinas asub kaks veidi suuremat akent. Seega on kodanikesaalis kokku 9 akent, mis muudavad ruumi väga valgusküllaseks, avarust lisavad sihvakad tsistertslaste mõjutusega piilarid, millele toetub võlvitud lagi. Kahevõlviline ruum on seitsme konsooliga jagatud kuueks võlvikuks. Keskajal oli põrnad laotud erisuurusega paekiviplaatidest, täna on plaadid ühetaolised. Konsoolid ja piilarid on kaetud kolmevärvilise kalasabamustriga, mis on taastatud läänepoolsel piilaril säilinud fragmendi eeskujul. Valmimisaegne kodanikesaal ei olnud siiski arvatavasti nii avar kui tänapäeval. Visuaalselt kitsendasid ruumi taimeväädimotiivilised maalingud, mis katsid võlvikuid. Ornamendiga olid kaetud ka aknapalestikud. Kodanikesaaali idaseinal olid säilinud aga fragmendid tulekeeli kujutavast maalingust. Tegemist võis olla 1433. aasta tulekahju laastavate tulemuste kujutamisega. Maali saatis tõenäoliselt mingisugune teemakohane manitsus.
Kodanikesaali lõunaseina idanurgas asuvad kaks väikest keskaegset käimlat profatti, üks meestele ja üks naistele. Saali idaseina läbiv portaal ühendab ruumi raesaaliga. Portaali kohal paikneb nišš, mille algne sisu on teadmata. 1651. aastast seisab nišis aga ladinakeelne manitsustahvel raehärradele.
Kodanikesaali seintel hoitakse ka 1547. aastal Hollandist Enghieni linnast rae poolt tellitud piltvaipu, mis kujutavad stseene kuningas Saalomoni elust.
Kodanikesaalis võeti vastu tähtsaid külalisi, linna saabunud rändmuusikuid ja näitlejaid ning korraldati uhkeid pidusööminguid, mis tihti algasid kell 10 hommikul ja lõppesid kell 23 õhtul. Ka tänapäeval täidab kodanikesaal esinduslikku rolli. Just kodanikesaalis toimuvad vastuvõttude tseremooniatoimingud nagu seda on kingituste vahetamine või kõnede pidamine. Veel ajal, mil Kaitseväe ülemjuhataja oli Tarmo Kõuts, said vanemohvitserid oma auastmed kätte kodanikesaalis.
Lorient

Lorient [lori'an] on sadamalinn Prantsusmaal Bretagne'i piirkonnas Morbihani departemangus.
Sõpruslinnad.
lisaks on sõlmitud partnerluslepingud järgmiste linnadega:
Tõnis Mets

Tõnis Mets (sündinud 26. detsembril 1938 Lihula vallas) on eesti agronoom, poliitik ja omavalitsustegelane.
Ta on lõpetanud 1959. aastal Lihula Keskkooli ja 1969. aastal Olustvere sovhoostehnikumi agronoomina.
Ta oli lapsena (1941. aastal) küüditatud. 1956. aastal asutas ta põrandaaluse Eesti Vabadusvõitlejate Liidu, arreteeriti 1959. aastal, oli seejärel kuus aastat Mordva ANSV-s vangistuses.
Aastatel 1968–1990 töötas ta Haapsalu Maaparandusvalitsuses.
Ta osales paljudes poliitilistes meeleavaldustes, alates Hirvepargi miitingust. Ta oli ka Rahvarinde aktivist.
Aastatel 1990–1992 oli ta Eesti Vabariigi Ülemnõukogu liige, tegutsedes rahvussuhete komisjonis. 20. augustil 1991 hääletas ta Eesti iseseisvuse taastamise poolt. Ta oli ka Eesti Kongressi saadik.
Ta on olnud Lihula linnapea. 
1993. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel kandideeris ta Lihula vallavolikogusse (valimisliidus Lihula Tulevik) ja osutus valituks. 1996. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel kandideeris ta Lihula vallavolikogusse (valimisliidus Ühtne Lihula) ja osutus valituks. 1999. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel kandideeris ta Lihula vallavolikogusse (valimisliidus Ühtne Lihula) ja osutus valituks.
Ta kandideeris 1995. aasta valimistel (Parempoolsete nimekirjas) ka Riigikokku, kuid ei osutunud valituks.
Bà Rịa-Vũng Tàu provints

Bà Rịa-Vũng Tàu provints on 1. järgu haldusüksus Vietnamis, riigi kagurannikul.
Lisaks mandriosale kuuluvad provintsi Côn Sơni saared.
Provintsi keskus on Bà Rịa.
Provints on jagatud kaheksaks haldusüksuseks (5 piirkonda ja kolm linna).
Kapellskär

Kapellskär on neem Rootsis Norrtälje vallas. See asub umbes 100 km Stockholmist kirdes.
Kapellskäris asub Kapellskäri sadam.
Kurortoloogia

Kurortoloogia on meditsiini haru, mis käsitleb looduslikke ravitegureid, nende toimet inimorganismile ja rakendamist kuurordis.
Eesti kurortoloogia rajajaks peetakse Carl Abraham Hunniust, kes oli Haapsalu kreisiarst ning hakkas patsientide ravimisel katsetama Haapsalu ümbruse lahtede mudaga. Ta töötas välja mudaravi metoodika ja muda kasutamise näidustused. Esimese mudaravila asutas ta 1825. aastal, mida loetakse ka Haapsalu kuurordi tegevuse alguseks.
Eesti Kohtuekspertiisi Instituut

Eesti Kohtuekspertiisi Instituut (lühend: EKEI) on riiklik ekspertiisiasutus. Instituut tegeleb peamiselt kohtuekspertiisidega. EKEI loodi 1. jaanuaril 2008 Eesti Kohtuarstliku Ekspertiisibüroo ning Kohtuekspertiisi ja Kriminalistika Keskuse ühinemisel. Instituudi direktor oli 2008–2020 Üllar Lanno.
Struktuur.
Instituudi struktuuriüksusteks on osakonnad ja talitused. Talitused võivad kuuluda osakondade koosseisu. Instituudi koosseisu kuuluvad kohtuarstlikud ekspertiisiosakonnad:
Instituudil on 4 regionaalset kohtuarstlikku ekspertiisiosakonda:
1) Põhja-Eesti kohtuarstlik ekspertiisiosakond, asukoht on Tallinn ja tööpiirkond on Tallinn ja Harjumaa;
2) Lõuna-Eesti kohtuarstlik ekspertiisiosakond, asukoht on Tartu ja tööpiirkond on Tartu linn, Tartumaa, Viljandimaa, Jõgevamaa, Võrumaa, Põlvamaa ja Valgamaa;
3) Ida-Eesti kohtuarstlik ekspertiisiosakond, asukoht on Kohtla-Järve ja tööpiirkond on Lääne-Virumaa ja Ida-Virumaa;
4) Lääne-Eesti kohtuarstlik ekspertiisiosakond, asukoht on Pärnu ja tööpiirkond on Pärnu linn, Pärnumaa, Läänemaa, Raplamaa, Järvamaa, Hiiumaa ja Saaremaa.
Władysław Gomułka

Władysław Gomułka (6. veebruar 1905 Krosno – 1. september 1982 Konstancin-Jeziorna) oli Poola kommunistlik poliitik ja riigitegelane, Poola kommunistlik liider aastatel 1956–1970.
Władysław Gomułka oli pärit töölisperekonnast. Ta omandas ainult alghariduse ning tööle läks ta juba 14-aastaselt 1919. aastal. Poola Kommunistlikku Parteisse astus Gomułka 1926. aastal. 1932. aastal mõisteti ta kommunistliku tegevuse eest neljaks aastaks vangi, kuid haiguse tõttu vabastati ta vangistusest juba 1934. aastal. Seejärel suundus ta Moskvasse, kus õppis aastatel 1934–1935 Rahvusvahelises Leninlikus Akadeemias. Gomułka pöördus 1935. aastal Poolasse tagasi, kus ta vangistati ning vabanes alles Teise maailmasõja alguses 1939. aastal. Aastatel 1939–1942 elas ta Białystokis ja Lvivis. 1942. aastal saabus ta illegaalina Varssavisse, kus temast sai Poola Töölispartei Keskkomitee liige. 1943. aasta novembrist sai temast sama partei esimene sekretär. 1944. aasta juulis saabus ta Lublinisse, kus temast sai Poola Rahvusliku Vabastamise Komitee liige. 1944. aasta detsembrist kuulus ta valitsusse peaministri asetäitjana ja "tagastatud alade" ministrina. 1948. aastal jäi ta võimuvõitluses Stalini soosikule Bolesław Bierutile alla. 1949. aastal jaanuaris eemaldati Gomułka kõigilt riiklikelt ametikohtadelt, sama aasta novembris heideti aga Poola Ühendatud Töölisparteist välja. 1951. aasta juulis ta arreteeriti ning viibis vangistuses kuni 1954. aastani.
1956. aasta augustis taastati tema liikmesus Poola Ühendatud Töölisparteis, sama aasta 21. oktoobril valiti ta aga sama partei esimeseks sekretäriks. Oma võimuperioodi algul oli Gomułka küllaltki populaarne. Ta pooldas niinimetatud "Poola teed sotsialismile". 1960. aastatel muutus ta aga Nõukogude Liidu surve all üha vanameelsemaks.
1968. aasta märtsis päästeti Gomułka juhtimisel valla "sionismivastane kampaania". Umbes 17 000 juudi rahvusest Poola kodanikku võtsid vastu väljasõiduviisa ja lahkusid maalt.
Władysław Gomułka astus parteijuhi ametikohal tagasi 20. detsembril 1970 seoses Gdanskis ja mujal Põhja-Poolas puhkenud töölisrahutustega.
Edward Adelbert Doisy

Edward Adelbert Doisy (3. november 1893 Hume, Edgari maakond, Illinois – 23. oktoober 1986 Saint Louis, Missouri) oli Ameerika Ühendriikide biokeemik.
1943. aastal pälvis ta K-vitamiini keemilise koostise avastamise eest Nobeli füsioloogia- või meditsiiniauhinna. Samal aastal sai füsioloogia- või meditsiiniauhinna ka taani biokeemik Carl Peter Henrik Dam.
Edward Adelbert Doisy oli aastail 1943–1945 The American Society For Biochemistry and Molecular Biology president.
Aastal 1945 valiti ta Ameerika Biokeemikute Ühingu (American Society of Biological Chemists) presidendiks.
Haridus ja töö.
Harvardi Meditsiinikoolis töötas ta koos Otto Foliniga välja analüütilisi meetodeid mitmete kliiniliselt oluliste ainete, nagu lämmastikku sisaldavate biokeemiliste ühendite, ka kreatiini, kreatiniini ja kusihappe taseme mõõtmiseks uriinis ja veres.. 
Panus teadusse.
Doisy tegi peamiselt K1-vitamiini ja K2-vitamiini ning suguhormoonide biokeemilisi uuringuid.
Töötanud välja nende sünteesimise meetodid, patenteeris Doisy need Saint Louise ülikooli nimele. 
K1-vitamiin (füllokinoon) ja lagunevas kalas ("rotten fish") leiduv K2-vitamiin (menakinoon) on küll sarnase toimega, kuid nende keemiline koostis on pisut erinev. Ta töötas välja meetodid nimetatud K-vitamiinide sünteesiks ning patenteeris need Saint Louise ülikooli nimele.
Isiklikku.
Tema esimene abikaasa oli Alice Ackert Doisy (abiellunud 20. juuli 1918 – surnud 1964). Pojad: Edward A. Doisy Jr (biokeemik), Robert Doisy (arst), Philip Doisy (arst), Richard Doisy (arst).
Tema teine abikaasa oli Margaret Doisy.
Vietnamlased

Vietnamlased (endanimetus "Viet") on rahvas Indohiina, Vietnami põhirahvas. Kõnelevad austroaasia keelte hulka kuuluvat vietnami keelt.
Vietnamlaste üldarv maailmas on ligikaudu 77 miljonit, sellest Vietnamis 74 miljonit (86% elanikkonnast).
Eestis elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 8 vietnamlast, kõik Tallinnas.
Antropoloogiliselt kuuluvad vietnamlased lõuna-aasia rassi.
Vietnamlaste hulgas on budiste, taoiste, konfutsianiste, katoliiklasi ja protestante. Valitseb usuline sallivus, erinevad usundid on omavahel põimunud.
Tanel Mällo

Tanel Mällo (sündinud 12. aprillil 1980) on eesti psühholoog ja isikuandmete uurija.
Alates 2018. aastast on ta Aalto Ülikooli arvutiteaduste osakonna teadur. Tema uurimisteema on isikuandmete isiklik kasutamine.
Mällo sai 2008. aastal doktorikraadi psühholoogias kaitstes Tartu Ülikoolis väitekirja "Uudistav käitumine ning 50-kHz ultrahelihäälitsused rottidel: indiviididevaheliste erinevuste käitumuslikud ja neurokeemilised profiilid" (juhendaja Jaanus Harro). Aastatel 2009–2011 oli ta järeldoktor Jyväskylä Ülikoolis ja 2016–2018 Tallinna Ülikooli teadusosakonna juhataja. 
Aastatel 2009–2018 oli Tanel Mällo raamatusarja "Transpersonaalse psühholoogia varamu" toimetaja. Sari kajastab transpersonaalse psühholoogia temaatikat ja sellega seonduvaid distsipliine.
Teaduskorralduslik tegevus.
Mällo on Eesti Farmakoloogia Seltsi ja Eesti Psühholoogide Seltsi liige.
Edward Gierek

Edward Gierek (6. jaanuar 1913 Porąbka (tänapäeval Sosnowiec) – 29. juuli 2001 Cieszyn) oli Poola kommunistlik poliitik ja riigitegelane, Poola kommunistlik liider aastatel 1970–1980.
Edward Gierek oli pärit kaevuri perekonnast. Ta oli nelja-aastane, kui ta isa tööõnnetuses hukkus. 1923. aastal asus ta koos oma emaga elama Prantsusmaale, kus ta aastatel 1926–1934 töötas söekaevandustes. 1931. aastal astus Gierek Prantsusmaa Kommunistlikku Parteisse. 1934. aastal arreteeriti ta streigis osalemise eest ja saadeti Poolasse, kus ta varsti seejärel võeti armeeteenistusse. 1937. aastal emigreerus Edward Gierek Belgiasse, kus ta töötas söekaevanduses. 1937. aastal astus ta Belgia Kommunistlikku Parteisse. Saksa okupatsiooni ajal 1940–1944 osales ta põrandaaluses vastupanuliikumises. 
1948. aastal pöördus ta Poolasse tagasi, kus töötas Poola Töölispartei Keskkomitee aparaadis. Aastatel 1949–1954 oli Gierek parteitööl Sileesias. 1954. aastal valiti ta Poola Ühendatud Töölispartei Keskkomitee liikmeks. 1956–1964 oli ta Poola Ühendatud Töölispartei sekretär, 1957–1970 Katowice vojevoodkonna Poola Ühinenud Töölispartei Komitee esimene sekretär.
1970. aasta 20. detsembril sai Edward Gierek Poola Ühendatud Töölispartei esimeseks sekretäriks. 1970. aastate algul õnnestus Gierekil Poola elanike elatustaset tunduvalt tõsta, kuid seda suurel määral tänu välislaenude võtmisele. Üldiselt Giereki algatatud majandusreformid siiski ei õnnestunud.
1980. aasta 6. septembril astus Gierek parteijuhi ametikohalt tagasi. Tema asemel sai uueks parteijuhiks Stanisław Kania. Pärast sõjaseisukorra kehtestamist Poolas 1981. aasta detsembris heideti Edward Gierek parteist välja ning ta oli lühikest aega vahistatud. Hiljem ta poliitikaga enam ei tegelenud, elas tagasitõmbunult provintsis ja kirjutas mälestusi.
William Parry Murphy

William Parry Murphy (6. veebruar 1892 Stoughton, Wisconsin – 9. oktoober 1987) oli Ameerika Ühendriikide arst. 1934. aastal pälvis ta koos George Richards Minot' ja George Hoyt Whipple'iga Nobeli meditsiiniauhinna uurimuste ning makrotsütaarse aneemia (eriti pernitsioosse aneemia) ravi leiutamise eest.
Haridus.
1914. aastal omandas ta Oregoni ülikoolis bakalaureusekraadi.
1922. aastal sai ta meditsiinidoktori kraadi Harvardi ülikooli Meditsiinikoolis.
Teadustöö.
1924. aastal tegi Murphy koos kaastöötajatega loomkatseid koertega. Ta lasi koertel verd välja voolata, et nad aneemiliseks muutuksid, ja proovis seejärel neile erinevaid toitaineid sööta, et nad paraneksid. Murphy avastas, et söötes aneemilistele koertele suurtes kogustes veisemaksa, paranesid nad kiiremini kui teiste toitainete manustamisel. 
Minot ja Whipple proovisid seejärel võimalikke ravikomponente keemiliselt eraldada. Nad leidsid, et maksas leiduv raud toimib tervendavana verekaotuse tagajärjel tekkinud aneemia korral. Vahepeal aga kasutasid teised arstiteadlased juba maksa ka pernitsioosse aneemia raviks. Aktiivseks aineks ei peetud aga mitte rauda, vaid mingit tundmatut ainet, vesilahustuvat ekstrakti. Sellest nn maksas leiduvast vesilahustuvast ekstraktist õnnestus teadlastel hiljem (1948) eraldada B12-vitamiin. 
Maksadieet pernitsioosse aneemia raviks seisnes igapäevases toore veisemaksa söömises, kogused aga olid üsna suured, ning leidus ka selliseid patsiente, kes polnud võimelised enam toitu ise sööma. Kuid söötnud patsientidele iga päev 200–400 grammi toorest maksa, leidsid nad nende vereanalüüse uurides, et erütrotsüütide arv (ingl k RBC) suurenes märgatavalt.
Maksateraapia toimis ning 1926. aastal tutvustasid mõlemad uurijaid oma kliiniliste katsetuste tulemusi Ameerika Meditsiiniühingu Atlantic Citys peetud nõupidamisel. Selleks ajaks olid Minot ja Murphy terveks ravinud 45 patsienti. 
Murphy omakorda olevat kuulda võtnud ühe patsiendi nõuannet ning hakkas haigeid söötma "püreestatud" toore maksaga, kuid esialgu toitesondi kaudu. Edasi töötasid Murphy ja Minot ning Edwin Cohn välja kontsentreeritud vedela maksaekstrakti, mida tunti fraktsioon G-na.
Minot' ja Murphy hilisem maksateraapia ehk ravi mitmete aneemiavormide korral seisnes peamiselt toorest maksast valmistatud tugevalt kontsentreeritud ekstrakti veenisisesel manustamisel, et saavutada võimalikult kiire tervenemine.
Isiklikku.
1919. aastal abiellus Murphy Pearl Harriett Adamsiga. Neil sündis kaks last: poeg William P. Murphy Jr. ja tütar Priscilla Adams Murphy.
Varnja Elava Ajaloo Muuseum

Varnja Elava Ajaloo Muuseum on Peipsiääre vallas Varnja külas asuv muuseum, mis tutvustab 19. sajandi lõpu – 20. sajandi alguse vanausuliste elulaadi.
Muuseum avati 2002. aastal.
Varnja Kalameeste Muuseum.
Varnja Elava Ajaloo Muuseumiga samas majas avati 2005. aastal ka Varnja Kalameeste Muuseum.
Valga isamaalise kasvatuse püsiekspositsioon

Valga isamaalise kasvatuse püsiekspositsioon SA on Valgas asuv muuseum, kus eksponeeritakse Eesti piirivalve, kaitseväe, Kaitseliidu, kaitsepolitsei ja politsei ajalugu ja tänapäeva.
Ekspositsioon avati 2000. aastal.
Helme koduloomuuseum

Helme koduloomuuseum on muuseum Tõrva vallas Kirikukülas. Muuseum tutvustab Helme piirkonnaga seotud pärandkultuuri.
Muuseum avati 1975. aastal. Aastast 1979 asub muuseum Helme kiriku pastoraadis.
Hellenurme vesiveski

Hellenurme vesiveski on endisaegne Hellenurme mõisa territooriumil asuv vesiveski, mis tänapäeval on kohandatud muuseumiks.
Vesiveski on ehitatud 1880. aastatel, sisustus (jahu- ja tangutootmismasinad) pärineb 1930. aastatest.
Hellenurme vesiveski muuseum.
Muuseum tutvustab Hellenurme vesiveskit ja sellega seotud ehitisi. Muuseumis näeb ka viljateradest saadud produkte ja nende valmistamise protsessi.
2013. aastal valmis programmi LEADER toel leivakoda.
Karksi külamuuseum

Karksi külamuuseum on Mulgi vallas Karksi külas asuv muuseum.
Külamuuseumis on kolm ruumi: kolhoosituba, memme-taadi kamber ja koolituba. Kolhoositoas on eksponeeritud Karksi kolhoosi aegseid lippe, vimpleid, aukirju ja fotosid. Memme-taadi kambris on üles pandud püsinäitus 20. sajandi algupoole Mulgimaa talu memme-taadi toast.
Mõisaküla muuseum

Mõisaküla muuseum on Viljandi maakonnas Mulgi vallas Mõisakülas asuv muuseum. 
Muuseumi ekspositsioon "annab põhjaliku ülevaate Mõisaküla ajaloost, asula tekkimisest, siinsete ettevõtete toodangust, haridus- ja kultuurielust ning sporditegevusest".
Muuseum asutati 1970. aastal Valter Ilisoni ja ettevõtte Talleks ühisel ettevõtmisel. 1992. aastal andis Talleks muuseumi varad üle Mõisaküla linnale. Kuni 2001. aastani asus muuseum AS ET Mõisaküla ruumides. Aastast 2001 asub muuseum 1932. aastal valminud hoones, mis on üks vähestest Mõisaküla hoonetest, mis säilis 1941. aasta sõjatulekahjus. Hoone kuulus Eesti Vabariigi ajal jaamakorraldaja Peeter Karrole.
Vastseliina koduloomuuseum

Vastseliina koduloomuuseum on Võru vallas Vastseliina asulas asuv muuseum, mis tutvustab kohalikku kultuuripärandit.
Muuseum asub 1883. aastal valminud kihelkonnakooli hoones. Muuseumis säilitatakse ja eksponeeritakse majapidamis- ja põllutööriistu, tarbeesemeid, vana käsitööd, dokumente ja fotosid.
Saksa Teaduste Akadeemiate Liit

Saksa Teaduste Akadeemiate Liit (saksa keeles "Union der deutschen Akademien der Wissenschaften", lühend "Akademienunion") on Saksamaa teadusakadeemiate ühendus.
Akadeemiate Liit on katusorganisatsiooniks kaheksale akadeemiale. Põhiülesandeks on teha koostööd ja edendada ühiseid teadushuvisid. Erilist tähelepanu osutatakse interdistsiplinaarsele teaduskoostööle. Liitu kuuluvate akadeemiate liikmeskonda kuulub kokku rohkem kui 1900 teadlast erinevatelt teadusdistsipliinidelt.
Liit kannab praegust nime 1999. aastast. Enne seda kandis Saksamaa teadusakadeemiate ühendus nime Saksamaa Liitvabariigi Teaduste Akadeemiate Konverents ("Konferenz der deutschen Akademien der Wissenschaften").
Saksa Teaduste Akadeemiate Liit on Euroopa akadeemiate ühendus ALLEA liige.
Liidu koosseis.
Liitu kuuluvad: 
Akadeemiate Liit teeb tihedat koostööd liitu mittekuuluvate Saksa Loodusuurijate Akadeemia Leopoldinaga, samuti Saksa Inseneriteaduste Akadeemiaga.
Vitali Menšikov

Vitali Menšikov (sündinud 22. novembril 1946 Kurgani oblastis) on Eesti keemiainsener ja poliitik.
Ta sündis Kataiskis Kurgani oblastis. Ta lõpetas aastal 1971 Uurali Polütehnilise Instituudi (asukohaga Sverdlovskis).
Ta töötas aastatel 1971–1979 Sillamäe Keemiametallurgia Tootmiskoondises meistri, vanemmeistri ja vahetuseülemana; aastatel 1979–1990 samas osakonnajuhataja asetäitjana.
Aastatel 1990–1992 oli ta Eesti Vabariigi Ülemnõukogu liige, olles õiguskomisjoni liige ja Ülemnõukogu Presiidiumi liige.
Ta oli aastatel 1989–1993 Sillamäe linnavolikogu liige ja novembrist 1992 kuni jaanuarini 1996 Sillamäe linnapea.
Ta on 8. oktoobrist 1994 Eestimaa Ühendatud Vasakpartei (ja selle eelkäija) liige. Ta oli ka Vene Demokraatliku Liikumise (asutatud augustis 1992) kaasesimees. 1996. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel kandideeris ta üksikkandidaadina Sillamäe linnavolikogusse, sai 55 häält ega osutunud valituks.
Vao tornlinnus-muuseum

Vao tornlinnus-muuseum on Vao tornlinnuses paiknev muuseum. Muuseum avati 1991. aastal. Muuseumis on peale Vao tornlinnuse ehitiste ka Vao mõisa ja küla ajaloo näitus.
Edward Ochab

Edward Mieczysław Ochab (16. august 1906 Kraków – 1. mai 1989 Varssavi) oli Poola kommunistlik poliitik ja riigitegelane. 1956. aasta märtsist oktoobrini oli ta Poola kommunistlik liider.
Edward Ochab astus Poola Kommunistlikku Parteisse 1929. aastal. Teise maailmasõja ajal viibis Nõukogude Liidus. Aastatel 1950–1954 oli ta Poola Ühendatud Töölispartei Keskkomitee Organisatsioonibüroo sekretariaadi liige, 1950–1956 ka Poola Ühendatud Töölispartei Keskkomitee sekretär. 1954–1968 oli ta Poola Ühendatud Töölispartei Keskkomitee Poliitbüroo liige.
Pärast Bolesław Bieruti ootamatut surma valiti Edward Ochab 20. märtsil 1956 Poola Ühendatud Töölispartei Keskkomitee esimeseks sekretäriks. 21. oktoobril lahkus ta Poolas aset leidnud protestide ja rahutuste tõttu esimese sekretäri ametist.
1957–1959 oli ta Poola põllumajandusminister. 1961–1964 oli Ochab Riiginõukogu esimehe asetäitja ja 1964–1968 Riiginõukogu esimees (formaalselt riigipea).
Vallakirjutaja

Vallakirjutaja on palgaline vallasekretär, kas ajab vallavalitsuse asju ja teeb raamatupidamistööd. Eesti alal tekkis vallakirjutaja amet pärast 1866. aasta . Vallakirjutajad täitsid enamasti ka valla kohtukirjutaja rolli.
Balti landesraat

Balti landesraat (ka Balti maakogu, Baltimaade Ühendatud Maanõukogu, saksa keeles "Der Vereinigte Landesrat für Livland, Estland, Ösel und Riga") oli Liivimaa maapäeva otsusel 22. märtsist 1918 ja Eestimaa maapäeva otsusel 28. märtsist 1918 12. aprillil 1918 moodustatud seisuslik esinduskogu, kuhu kuulusid kõigi elanikkonna kihtide ja rahvusrühmade esindajad. Samas ei olnud maanõukogu liikmete arv proportsioonis nende esindatavate gruppide arvulise suurusega. Esmakordselt kuulus Baltimaade esinduskogusse Petserimaa esindaja.
Maanõukogusse kuulusid:
Maanõukogu töökeelteks oli saksa, eesti ja läti keel.
Maanõukogu saatis 12. aprillil 1918 telegrammi teel palve Saksa keisrile ja Preisi kuningale, ühendamaks Baltimaad Saksa riigiga personaaluniooni kujul, ning valis delegatsiooni temale maanõukogu otsuste esitamiseks. Delegatsiooni juhiks valiti Eduard Dellingshausen.
8. novembril 1918 valis maanõukogu Balti regendinõukogu eesotsas Adolf Pilar von Pilchauga.
Asehaldur

Asehaldur oli ajalooliselt mingi maa-ala kõrgeim riigivõimu esindaja, ühtlasi võis olla maahärra asemik. 
Eestis.
Eesti alal on asehaldurid olnud järgmistel perioodidel:
Moskva tsaari asevalitsejad.
Liivimaa sõja ajal Moskva tsaari vägede kontrolli all olevates valduskeskustes: Narvas, Tartus, Rakveres olid vene asevalitsejad (vene k. namestnik, pomestnik) või vojevoodid. Nt. Pjotr Šuiski Tartus, Rakvere, Laiuse ja Viljandis vojevood Pavel Zabolotski.
Rootsi kuninga asehaldurid.
Kubermangu nimetati Eestimaa kuberner/Eestimaa kindralkuberner Rootsi kõrgaadli seast, kuberneri põhiasetäitjaks oli asehaldur, kes ka provintsi igapäevaelu reaalselt juhtis ning asehaldur (rootsi keeles "ståthållare") oli provintsis kohapeal, samas kui kuberner ise oli sageli kas oma valdustes Rootsis või välislähetustel. 
1584. aastal ühendati Rootsi valdused Põhja-Eestis Eestimaa hertsogkonnaks. Provintsi eesotsas oli asehaldur, keda nimetati ka kuberneriks. Provints jagunes seitsmeks linnuselääniks: Tallinna, Paide, Rakvere, Narva, Haapsalu, Koluvere ja Lihula linnuselääniks, mida juhtisid asehaldurid: Tallinnas, Paides, Rakveres, Narvas, Haapsalus, Koluveres ja Lihulas. 
Rootsi ja Vene aja asehaldurid.
Rootsi ja Vene ajal täitsid Eestis asehaldurite ülesandeid ka Eestimaa ja Liivimaa kindralkubernerid ja kubernerid.
Kalkun

Kalkun ehk kodukalkun ehk kodustatud kalkun on kalkuni perekonda kuuluv kodulind.
Kodukalkun on metskalkuni kodustatud vorm. Kalkun kodustati Kesk-Ameerikas (tänapäeva Mehhiko aladel) vähemalt 2000 aastat tagasi.
Jevgeni Kotšegarov

Jevgeni Kotšegarov (vene keeles Кочегаров, Евгений Петрович; 2. jaanuar 1945 Derbent Dagestani ANSV – ) oli Nõukogude Liidu piirivalvur ja Eesti Vabariigi Ülemnõukogu saadik.
Ta sündis Derbentis, Dagestani ANSV-s. Aastal 1962 lõpetas ta Chișinăus keskkooli, seejärel õppis ta aastatel 1962–1964 Chișinău ülikooli filoloogiateaduskonnas, lõpetas aastal 1972 Moskvas kõrgema sõjaväeõppeasutuse juristina.
Ta oli aastast 1964 sõjaväeteenistuses piirivalvevägedes. Aastatel 1972–1979 teenis ta Kaug-Idas, aastast 1979 teenis ta Eestis, muuhulgas Balti piirivalvepiirkonna vägede ülema asetäitjana. Aastal 1990 oli tema auastmeks polkovnik, hiljem kindralleitnant.
Aastatel 1990–1992 oli ta Eesti NSV Ülemnõukogu ja Eesti Vabariigi Ülemnõukogu liige, olles selle õiguskomisjoni liige. 11. märtsist 1992 lõpetati tema kui võõrriigi sõjaväelase saadikuvolitused (koos Zijautdin Abdurahmanovi, Goderdzi Ahaladze ja Sergei Volkoviga).
Ta oli aastatel 1985–1986 Rakvere Linna Töörahva Saadikute Nõukogu liige ning aastatel 1987–1989 Harju rajooni Töörahva Saadikute Nõukogu ja aastast 1989 Harju maavolikogu liige.
6. septembril 1991 määras Nõukogude Liidu president Mihhail Gorbatšov ta Nõukogude Liidu ja Eesti Vabariigi vaheliste läbirääkimiste delegatsiooni koosseisu.
Pärast Nõukogude armee Eestist lahkumist viidi Jevgeni Kotšegarov teenima Moskvasse, kus temast sai NSV Liidu RJK Piirivalvevägede asjadevalitseja. Arvatavasti suri ta aastal . Surma täpne aeg ega koht ei ole teada.
Kuubalased

Kuubalased (endanimetus "Cubanos") on Kuuba põhirahvus. Kuubalasteks peetakse kõiki Kuuba kodanikke, sõltumata nende etnilisest päritolust või rassilisest kuuluvusest. Kõnelevad hispaania keelt. Traditsiooniliselt on kuubalased olnud katoliiklased.
Kuubas elas 2012. aasta rahvaloenduse andmetel 11 163 934 inimest. Mujal maailmas elab kuubalasi arvukalt Ameerika Ühendriikides, kus 2010. aasta rahvaloenduse andmetel elas neid 1 785 547.
Eestis elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel kuus kuubalast, neist viis Tallinnas.
Kuubalased on kujunenud hispaania (ja vähesel määral ka teiste Euroopa riikide) sisserändajatest ning Aafrikast toodud neegritest. 2002. aasta Kuuba rahvaloenduse andmetel oli Kuuba elanikest valgeid (kreoole) 65,05%, mulatte 23,84%, neegreid 10,08% ja asiaate 1,02%.
George Richards Minot

George Richards Minot (2. detsember 1885 Boston, Massachusetts – 25. veebruar 1950) oli Ameerika Ühendriikide arst (meditsiiniuuringute valdkond: hematoloogia). Aastal 1934 jagas ta Nobeli meditsiiniauhinda koos William Parry Murphy ja George Hoyt Whipple'iga uurimuste ning makrotsütaarse aneemia (eriti pernitsioosse aneemia) ravi leiutamise eest.
Panus teaduse arendamisse.
Whipple tegi loomkatseid aneemiliste koertega, kus ta lasi koertel verd välja voolata, et nad aneemiliseks muutuksid, ja söötes aneemilistele koertele suurtes kogustes veisemaksa, paranesid nad kiiremini kui teisi toitaineid manustades. Need katsed panid Minot ning Murphy mõtlema selle üle, kuidas saaks katsete tulemusi inimeste aneemia raviks rakendada. Minot ja Whipple proovisid seejärel keemiliselt eraldada võimalikke ravikomponente. Nad leidsid, et veisemaksas leiduv raud toimib tervendavana verekaotuse tagajärjel saabunud aneemia korral. Vahepeal aga kasutasid teised arstiteadlased juba toormaksa ka pernitsioosse aneemia raviks. Aktiivseks aineks ei peetud aga mitte rauda, vaid mingit tundmatut ainet, vesilahustuvat ekstrakti. Sellest nn maksas leiduvast vesilahustuvast ekstraktist õnnestus teadlastel hiljem (1948) eraldada B12-vitamiin. 
Maksateraapia pernitsioosse aneemia ravil.
Maksadieet pernitsioosse aneemia raviks seisnes igapäevases toore veisemaksa söömises, kogused aga olid üsna suured, ning leidus ka selliseid patsiente, kes polnud võimelised enam toitu ise sööma. Kuid söötnud patsientidele iga päev 200–400 grammi tooret maksa, leidsid nad nende vereanalüüse uurides, et erütrotsüütide arv (inglise RBC) suurenes märgatavalt.
Maksateraapia toimis ning 1926. aastal tutvustasid mõlemad uurijaid oma kliiniliste katsetuste tulemusi Ameerika Meditsiini ühingu poolt Atlantic Citys peetud nõupidamisel. Selleks ajaks olid Minot ja Murphy edukalt ravinud 45 patsienti. 
Murphy omakorda, olevat kuulda võtnud ühe patsiendi nõuannet ning hakkas haigeid söötma "püreestatud" toore maksaga, kuid esialgu toitesondi kaudu. Edasi töötasid Murphy ja Minot ning Edwin Cohn välja kontsentreeritud vedela maksaekstrakti, mida tunti fraktsioon G-na.
Minot ja Murphy hilisem maksateraapia ehk ravi mitmete aneemia vormide korral seisnes peamiselt toorest maksast valmistatud tugevalt kontsentreeritud ekstrakti veenisisesel manustamisel, et saavutada maksimaalselt kiiret tervenemist.
Ants Käärma

Ants Käärma (sündinud 4. aprillil 1942 Võitra, Soontaga vald, Pärnumaa) on eesti agronoom ja poliitik.
Ta küüditati aastal 1949 koos ema ja vennaga Siberisse (Krasnojarski kraisse, Krasnoturanski rajooni), naasis kodumaale aastal 1956. Lõpetas aastal 1957 7. klassi Tallinna 44. 7-klassilises koolis (varem õppis Moissejevka 7-klassilises koolis), aastal 1961 lõpetas Jäneda sovhoostehnikumi agronoomina ja aastal 1969 agronoomina Eesti Põllumajanduse Akadeemia (EPA).
Ta töötas aastatel 1968–1971 EPA Ülenurme majandi rohumaade agronoomina ja aastatel 1971–1972 osakonnajuhatajana. Aastatel 1972–1990 töötas ta Aravete kolhoosis peaagronoomina.
Ta oli aastatel 1972–1990 NLKP liige. 
Aastatel 1990–1992 oli ta Eesti Vabariigi Ülemnõukogu liige, olles maaelukomisjoni aseesimees. 20. augustil 1991 hääletas ta Eesti iseseisvuse taastamise poolt. On sellega seotult 20. Augusti Klubi liige.
Aastatel 1992–1995 oli ta VII Riigikogu liige (Maaliidu Ühenduses); aastatel 1995–1999 VIII Riigikogus (valimisliidu Koonderakond ja Maarahva Ühendus nimekirjas), seal oli ta 13. märtsist 1997 14. märtsini 1999 Riigikogu I aseesimees; aastatel 1999–2003 oli ta IX Riigikogus (oli Riigikogus Eesti Koonderakonna nimekirjas). Ta kandideeris ka 2003. aasta Riigikogu valimistel (Eestimaa Rahvaliidu nimekirjas), ta sai 1015 häält, kuid ta ei osutunud valituks.
Ants Käärma oli Põllumajandus-Kaubanduskoja juhatuse esimees alates 2004. aasta aprillist, kui koja eelmine juht Ester Tuiksoo põllumajandusministriks sai.
Aastatel 1991–2000 oli ta Eesti Maaliidu liige, olles ka selle aseesimees, hiljem oli ta Eestimaa Rahvaliidu ja Eesti Konservatiivse Rahvaerakonna liige. Heideti erakonnast välja seoses 2017. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel erakonna vastu kandideerimisega.
Marjorie Estiano

Marjorie Estiano (sünninimi Marjorie Dias de Oliveira; sündinud 8. märtsil 1982 Curitibas) on Brasiilia näitleja ja poplaulja.
Instituto Federal da Bahia

Instituto Federal da Bahia (IFBA) on ülikool Brasiilias Bahia osariigis.
Pran

Pran Krishan Sikand (12. veebruar 1920 – 12. juuli 2013) oli India näitleja.
Helme Suuk

Helme Suuk (sündinud 15. novembril 1947 Tamsalu vallas) on eesti mägironija ja mägimatkaja. Ta on esimene naine Eestis ja ka Baltimaades, kes on pälvinud Lumeleopardi aunimetuse.
Haridus ja töökäik.
1969. aastal lõpetas ta Türi Sovhoostehnikumi zootehnika ja 1977. aastal Tartu Riikliku Ülikooli defektoloogia erialal. 
Seejärel töötas ta logopeedina lastepäevakodus Kirju-Mirju Kohtla-Järvel ja hiljem Kiviõli I Keskkoolis.
Mägimatkamine.
Ta hakkas tegelema mägimatkamisega 1970. aastate algul Tartu matkaklubis. Hiljem tegi ta kaasa ka Kohtla-Järve ja Alutaguse matkaklubis.
Ta on matkanud muuhulgas ka Turkestani ahelikul, Kesk-Kaukasuses ja Pamiiri-Alais. Eesti mägimatkamisetehnika meistrivõistlustel on ta osalenud võistleja ja kohtunikana.
Mitmetel mägituriaadidel on ta tegutsenud päästeteenistuse juhina.
Mägironimine.
Alpinismiga hakkas ta tegelema 1970. aastatel TRÜ alpiklubis Firn.
Ta on peaaegu 30 aasta jooksul mägironijana tõusnud rohkem kui 100 mäe tippu, sealjuures on ta esimene seitsmetuhandelise tippu tõusnud eestlanna. Ta on roninud Kirgiisias ja Tadžikistanis kõigi seitsmetuhandeliste mägede (v.a Pobeda) peatippu, neist Pamiiris asuvale Lenini mäetippu kahel korral: 1979. ja 1992. aastal. Ta on osalenud seitse korda mägiekspeditsioonidel ja 14 korda endise Nõukogude Liidu erinevate mägipiirkondade alpilaagrites. Tema lemmikkohaks on olnud Kesk-Aasias asuvad Fani mäed. Ta on tõusnud kaheksa korda kalju- ja kombineeritud 5A või 5B raskuskategooria mäetippu.
Ta on kolmekordne Eesti meister kaljuronimises ja tegutsenud instruktorina kaljuõppuste korraldamisel.
Tõus kaheksatuhandelise tippu.
Suuk on üritanud tõusta ka kaheksatuhandelisele mäetipule. Ta võttis 1988. aastal osa Eesti esimesest Himaalaja ekspeditsioonist Cho Oyu mäele (8188 m), kuid kõrgusel umbes 7900 meetrit oli ta sunnitud kurnatuse tõttu tagasi pöörduma.
Isiklikku.
Ta elab Kohtla-Järvel. 1990. aastatel harrastas ta jalgrattamatkamist Euroopa riikides.
Lydia Laas

Lydia Laas (16. juuli 1909 Viiratsi vald – 17. september 1978) oli eesti skulptor.
Elulugu.
Lydia Laas sündis Viiratsi mõisa puusepa tütrena. Õppis Vastemõisa valla algkoolis ning töötas kuni 1934. aastani kodutalus. 1934. aastal alustas ta õpinguid Kõrgemas Kunstikoolis Pallas, kus tema juhendaja oli Anton Starkopf. Kuue aasta pärast arvati Laas lõpetajate hulka, kuid ainelistel põhjustel venis diplomi saamine 1943. aastani. Laasi elukoht ja ateljee hävisid pommitamisel ning 1944. aastal naasis ta kodutallu. 1945. aastal kolis ta Tallinna, kus töötas vabakunstnikuna. 
Lydia Laas on maetud Tallinna Metsakalmistule.
Looming.
Tema 1950. aastate looming oli natuuritruu ja detailirikas, 1960. aastatel leidis aga kunstnik iseloomuliku lihtsa, veidi askeetliku käekirja. Laas oli suur muusikaarmastaja. Noorena laulis ta Vastemõisa Noorsoo Seltsi segakooris. Laasi lemmikteemad olid noored, sport ning muusika. Tema loomingusse kuuluvad teosed "Noor viiuldaja", "Muusikaõpilane", "Rahvatantsija", "Noor akrobaat", aga ka näiteks "Koolinoor laskeharjutusel" ning "Trummilööja pioneer". Üks ilmekamaid ja isikupärasemaid teoseid on 1957. aastast pärinev "Leelutaja". Esmajoones tervislikel põhjustel jäi skulptori osalemine kunstielus suhteliselt lühiealiseks, tema viimane esinemine näitusel toimus 1965. aastal. Ka jäi suur osa töid materjali viimata.
Resolutsioon

Resolutsioon (ladina keeles 'lahendus' vt ka ja ) on mitmetähenduslik sõna
Kohvikute päev

Kohvikute päev on mingis asulas, piirkonnas või suurema linna asumis korraldatav päev, mille käigus eraisikud peavad oma kodus või õues ajutisi kohvikuid, pakkudes külalistele tasulist söögi- ja joogipoolist. Mõnel pool võib kohvikute päev olla iga-aastane, teisal on see pigem ühekordne üritus.
Eestis said kohvikute päevad alguse Kärdlast 2007. aastal. Kärdla inimesi on juba ammust ajast kutsutud kohvilähkriteks. Kohvilähkrite nime pookisid Kärdla rahvale külge naaberkülade inimesed. Nad võtsid kodust kaugemale tööle minnes lähkriga hapupiima või kalja kaasa ja naersid vabrikurahvast, kelle igapäevaseks joogipooliseks peeti kohvi.
Eestis on kohvikute päevi korraldatud näiteks Arukülas, Elvas, Haapsalus, Keilas, Kiiul, Kärdlas, Peetris, Põltsamaal, Sauel, Setumaal, Soomaal, Tõrvas ja Türil, Tallinnas aga Uues Maailmas Uue Maailma päevade raames ning Kalamajas Kalamaja päevade raames.
Homo floresiensis

Homo floresiensis ehk Florese inimene on liik inimese perekonnast.
2003. aastal leidsid arheoloogid Indoneesiast Florese saarelt täiskasvanud naise luustiku, mis arvatakse olevat 18 000 aasta vanune. Florese inimene oli mitu korda väiksema ajuga, rohkem tänapäevase šimpansi mõõtu, kuid ta kasutas kivist tööriistu, tegi tuld ja käis jahil.
Liigi leidsid Austraalia arheoloogid Liang Bua koopast 5,9 meetri sügavuselt.
Arvo Junti

Arvo Junti (sündinud 17. aprillil 1953 Türil) on eesti jurist ja poliitik.
Ta on lõpetanud 1971. aastal Vändra Keskkooli ja 1976. aastal Tartu Riikliku Ülikooli (õigusteaduskonnas).
Ta töötas aastatel 1989–1990 Eesti NSV Ministrite Nõukogu Riiklikus Plaanikomitees / Majandusministeeriumis.
Aastatel 1990–1992 oli ta Eesti Vabariigi Ülemnõukogu liige. 20. augustil 1991 hääletas ta Eesti iseseisvuse taastamise poolt. Ta oli ka Eesti Kongressi saadik ja Eesti Komitee I koosseisu liige.
Aastatel 1992–1995 oli ta VII Riigikogu liige (valimisliidu Rahvarinne nimekirjas); 1995–1999 VIII Riigikogus (Keskerakonna nimekirjas), seal oli ta 20. aprillist 1995 kuni 14. märtsini 1996 Riigikogu I aseesimees.
Riigikogus paistis Junti silma obstruktsiooniga ehk oskusega istungeid lakkamatute küsimuste, paranduste ja sekkumistega venitada. Tema nime järgi sai obstruktsioon endale sünonüümiks "juntimine".
1981 - 2019 kuulus ta vandeadvokaadina Eesti Advokatuuri. Ta oli Advokaadibüroo Arvo Junti juhataja. 
Ta on töötanud õppejõuna Mainori Majandusinstituudis, Audentese Ülikoolis ja Akadeemias Nord.
Kõrrevaablased

Kõrrevaablased ("Cephidae") on sugukond pidevkehaliste hulka kuuluvaid kiletiivalisi putukaid.
Hans von Euler-Chelpin

Hans Karl August Simon von Euler-Chelpin ka Hans von Euler-Chelpin ka Hans von Euler(15. veebruar 1873 Augsburg – 6. november 1964 Stockholm) oli Saksa päritolu Rootsi biokeemik. Aastal 1929 pälvis ta suhkrute alkohoolse kääritamise ja protsessis osalevate ensüümide uurimise eest Nobeli keemiaauhinna. 
Samal aastal sai keemiaauhinna ka inglise biokeemik Arthur Harden.
Panus teaduse arengusse.
Ta avaldas üle 1000 teaduspublikatsiooni. Ta uuris koensüüme, ensüüme, glükolüüsi, suhkrute kääritamist, vitamiine (näitas, et juurviljades leiduvad beetakarotenoidid on provitamiinid ja need muudatekse organismis A-vitamiiniks), nukleiinhappeid, taimede ning seente keemiaga seotut jpm.
Eraelulist.
Hans von Euler-Chelpin oli kaks korda abielus. Esimesest abielust Astrid Cleve von Euleriga sündis viis last. Nende pojast Ulf Svante Hansson von Euler-Chelpinist sai tuntud füsioloog ja farmakoloog, kes noradrenaliini keemilise koostise uurimise eest sai aastal 1970 Nobeli auhinna. 1913 abiellus von Euler parunessi Elisabeth Ugglasiga (ingl k Elisabeth, Baroness of Ugglas) ja neil sündis neli last.
Ignati

Ignati (vene "Игнатий") on vene mehenimi.
Nimi on vene keelde tulnud kreeka keelest, kus seda tunti kujul Ignatios (Ignátios). Algupäraselt on tegemist ladina nimega Ignatius.
Tavakasutuses on Ignati Venemaal alati olnud harvaesinev eesnimi. Kõige enam on seda kasutanud vaimuliku nimena õigeusu mungad. Eestis oli 2019. aasta 1. jaanuari seisuga eesnimi Ignati 16 mehel.
Nime tuntumaid kandjaid:
J-vitamiin

J-vitamiin (ka C2-vitamiin või J-faktor) on eeldatavasti antipneumoonilise toimega looduslikult leiduv toitumisfaktor, ka vitamiinilaadne faktor.
J-faktori avastajaks peetakse Hans Karl August Simon von Euler-Chelpini ja Mai Malmbergi (1934). 
Faktori antipneumaatilise toime avastamise aluseks olid katsed noorte merisigadega, kes spontaansel kokkupuutel pneumokokkidega haigestusid raskesti kopsupõletikku. Kuid kui iga päev lisati toiduratsiooni mitut liiki marjade mahla (kokku 5 ccm), siis nakkust ei tuvastatud. Hiljem edasi uurides leidsid nad, et nimetatud aine esineb tihti koos C-vitamiiniga sidrunites ja marjades, eriti mustades sõstardes, leedri- ja pihlakamarjades.
Medina maakond

Medina maakond ("Medina County") on maakond USA-s Ohio osariigis. Geograafilised koordinaadid on 41°12' N, 81°90' W.
Maakonna halduskeskus on Medina ja suurim linn Brunswick.
Maakonna pindala on 1096 km², millest 4 km² moodustab veepindala.
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 172 332. 2000. aastal oli elanikke 151 095.
Ajalugu.
Medina maakond moodustati 18. veebruaril 1812 Portage'i maakonna osast. Maakond on saanud nime Saudi Araabia linna Mediina järgi.
Medina maakond (Texas)

Medina maakond ("Medina County") on maakond USA-s Texase osariigis. Geograafilised koordinaadid on 29°35' N, 99°11' W.
Maakonna halduskeskus on Hondo.
Maakonna pindala on 3458 km², millest 18 km² moodustab veepindala.
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 46 006. Aastal 2000 oli seal 39 304 elanikku.
Ajalugu.
Medina maakond moodustati 1848. aastal Bexari maakonna osast. Maakond on nime saanud Medina jõe järgi.
Kennis &amp; Kennis

Kennis &amp; Kennis on kunstistuudio Hollandis Arnhemis, kus töötavad paleokunstnikud ja skulptorid Adrie ja Alfons Kennis, hollandlastest kaksikvennad.
Kenniste põhitegevuseks on väljasurnud loomaliikide rekonstrueerimine. Kennis &amp; Kennis on tuntuks saanud eelkõige hominiidide rekonstruktioonidega. Nende loomingu põhitellijaiks on muuseumid, samuti on nende töid avaldatud korduvalt National Geographicu esikaanel. 
Inimese põlvenemise arenguloost raamatu "Evolution: The Story of Man" ('Evolutsioon. Inimese lugu', 2011) kirjutanud Alice Roberts kasutas illustreerimiseks vendade Kenniste loodud 3D-mudelite rekonstruktsioonide fotosid.
Kennis &amp; Kennise kuulsamaid töid on Tirooli Alpide liustikust leitud 5300 aasta vanuse muumia ("jäämehe") Ötzi rekonstruktsioon. Teisi tuntud töid: neandertallanna Wilma, Feldhoferi neandertallane ja "Lucy laps" (kolmeaastane "Australopithecus afarensis").
John Gurche

John Gurche on ameerika kunstnik. Ta sai tuntuks oma eelajaloolise elu teemaliste maalide ja skulptuuridega, eriti töödega dinosaurustest ja hominiididest. 
Gurche'i loomingut on eksponeeritud Ameerika Loodusmuuseumis, Fieldi Loodusmuuseumis ja mitmes Smithsonian Institutioni muuseumis. Ta on loonud ka illustratsioone National Geographicule.