tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Dagestani tuur

Dagestani tuur ehk idakaukaasia kaljukits ("Capra cylindricornis") on sõraliseliik kitse perekonnast. 
Väline süstemaatika.
Traditsiooniliselt on dagestani tuuri ja kubani tuuri peetud eri liikideks. Geeniuuringud kinnitavad seda eraldatust. Osutub, et kubani tuur on lähemas suguluses pulstikkitsega kui dagestani tuuriga. Tuuriliikide välised sarnasused võivad seetõttu tulla hübridiseerumisest. Seda teesi kinnitab ka asjaolu, et üksikute kubani tuuride mitokondriaalne genoom vastab dagestani tuuri omale.
Välimus.
Dagestani tuur on kubani tuuriga välimuselt väga sarnane. Tal on samasugune massiivne jässakas kehaehitus ja ta on umbes samasuurune. Ta erineb kubani tuurist eelkõige veel lühema habeme poolest ja selle poolest, et tal on suuremad sarved, mis ei moodusta ümarat kaart, vaid on spiraalselt keerdus ja meenutavad pisut pürenee kaljukitse sarvi. 
Sokkude sarved on kuni meetri pikkused ning on eelkõige oma paksuse pärast muljetavaldav peaehe. Emaste sarved on palju väiksemad, maksimaalselt 30 cm pikkused. 
Sokkude tüvepikkus on 130–150 cm, õlakõrgus 79–98 cm ja kehamass 55–100 kg. Emaste õlakõrgus on 45–55 kg. Talvekarv on enamasti tume kaneelpruun kuni pähkelpruun, suvekarv on tunduvalt heledam ja punakam. Alapool on alati pisut heledam.
Levila.
Levila on Kaukasuse idaosa Venemaa, Gruusia ja Aserbaidžaan territooriumil.
Elupaigad.
Dagestani tuurid elavad Kaukasuse kaljudel ja järskudel nõlvadel 800–4200 m kõrgusel. Seal võib neid kohata nii aasadel, kiviklibusel pinnal kui ka metsamaastikul.
Toitumine.
Nad söövad rohttaimi ja lehti. Talvises toidus on lehtedel suurem osatähtsus kui suvises.
Eluviis.
Nagu kõik kaljukitsed, ronivad nad suurepäraselt. Suvel viibivad nad tavaliselt kõrgemal kui talvel. Sügisel laskuvad nad umbes 1500–2000 m võrra allapoole. Talvel viibivad nad meeleldi päikesele avatud nõlvadel, suvel aga varjulistes kohtades. 
Nad moodustavad ajutisi suuri, teadaolevalt kuni 500-pealisi karju. Püsivamatesse väikestesse rühmadesse, millest need väikesed rühmad koosnevad, kuulub enamasti tosinkond looma. 
Paljunemine.
Innaajal, mis jääb novembri ja jaanuari vahele, liituvad emasloomade karjadega sokud, kes muul ajal elavad väljaspool karju. Siis peavad nad eostumisvalmis emaste pärast omavahel ägedaid võitlusi. Pärast 150–160-päevast tiinust toovad emased ilmale ühe, harva kaks talle.
Arvukus ja ohustatus.
Nagu ka kubani tuuri arvukus, langes dagestani tuuri arvukus alates 19. sajandist peamiselt kontrollimatu küttimise tõttu oluliselt. Mõnedel aladel said populatsioonid tänu kaitsemeetmetele kosuda. IUCNi hinnangul on täiskasvanud loomade koguarv umbes 23 000 ning liik on ohulähedane.
Ülalsõiduteega betoonkaarsild

Ülalsõiduteega betoonkaarsild on ülalsõiduteega betoonkaarsild.
Ülalsõiduteega kaarsildade eelkäijad olid kivikaarsillad. Maailma vanim säilinud lahtiste viklitega segmentkaarne Anji sild Hiinas Hebeis ehitati 7. sajandi alguses. Sama tüüpi 20. sajandi alguses valminud suureavaliste kivikaarsildade (näiteks Adolphe sild Luxembourgis ja Friedensbrücke Plauenis) sildeavad ületasid 80-meetrise pikkuse. 
Varased kaarsillad.
1910. aastal valmis Uus-Meremaal Aucklandis raudbetoonist ülalsõiduteega Graftoni sild, mille 97-meetrine peasille oli valmimishetkel betoonkaarsildadest maailmas pikim.
1911. aastal ehitati Tais Bangkoki kesklinnas betoonist jalgsild Pi Kun dekoratiivste postidega, mis tänapäeval on ajaloomälestis. Samal aastal valmis jalgsild Roomas üle Tiberi jõe – François Hennebique'i patendi järgi ehitatud 100-meetrise sildeavaga Ponte del Risorgimento (valmimishetkel sildeulatuselt maailma pikim betoonkaarsild) .
Aastatel 1910–1920 ehitati hulk tähelepanuväärseid raudbetoonist tehtud kaarsildu Ameerika Ühendriikides, sealhulgas Monroe Streeti sild (peasille 86 m) ja Sunset Boulevardi sild Washingtonis, Fernbridge Californias, Colorado Streeti sild Pasadenas (peasille 71 m), Big Black River Railroad Bridge Mississippis ning Detroiti-Superiori sild Clevelandis.
Euroopas lõid sellal oma esimesi betoonkaarsildu Eugene Freyssinet (Pont de la Libération Prantsusmaal Lot-et-Garonne'is (peasille 96 m) ja Robert Maillart (Zuozi sild Graubündenis, valminud 1901).
Freyssinet ja Maillart.
Freyssinet' ja Maillarti peateosed sillaehituses sündisid 1930. aastal, kui valmisid Prantsusmaal Bresti lähedal Plougasteli sild (silded 130 m) ja 
Šveitsis Graubündenis Salginatobelbrücke (kaarava 90 m).
Suureavalised kaarsillad.
Suure sildeavaga betoonkaarsildadest on silmapaistvad näiteks 1943. aastal ehitatud Sandö sild Rootsis Västernorrlandis (sille 264 m), 1963. aastal valminud Arrábida sild Portugalis Portos (sille 270 m) ja 1964. aastal valminud Gladesville'i sild Austraalias Sydneys (sille 305 m).
Tänapäeval ehitakse arvukalt suureavalisi kaarsildu Hiinas.
Pikima sildega betoonkaarsillad maailmas on ülalsõiduteega sillad Hiinas: 1997. aastal ehitatud Wanxiani sild Chongqing Shis (sille 420 m) ja 2016. aastal valminud Qinglongi raudteesild Hubeis (sille 455 m). Enne neid oli pikim 1980. aastal ehitatud 390-meetrise peasildega Krki sild Horvaatias.
Baltimaades.
Baltimaades on tähelepanuväärseid ülalsõiduteega betoonkaarsildu Kuradisild Tartus (valminud 1913), Sindi-Lodja sild Edela-Eestis (1933; projekti autor Nikolai Leyden), Sigulda sild Lätis üle Koiva jõe (1937; projekti autor Kārlis Gailis) ja 83 m sildeavaga Ogre jalakäijate sild Lätis (1966).
Tähtkarvane hanerohi

Tähtkarvane hanerohi ("Arabis ferdinandi-coburgii") on ristõieliste sugukonda kuuluv taimeliik.
Joosep Kink

Joosep Kink (sündinud 22. aprillil 1989) on eesti videograaf ja meediaspetsialist. Tal on üle kümne aasta kogemust videoproduktsiooni, otseülekannete, helitöö ja meediaajakirjanduse valdkonnas. Kink on ettevõtte CAMRENT asutaja ja tegevjuht ning tegutseb vabakutselise videograafi ja meediaajakirjanikuna. Aastast 2024 kuulub ta Eesti Kaitseliidu Toompea malevkonda.
Haridus ja varajane tegevus.
Kink lõpetas Harmi Põhikooli (2005) ja Kose Gümnaasiumi (2008). Ta on täiendanud end Tallinna Polütehnikumis teleoperaatori erialal ning läbinud mitmeid erialaseid kursusi, sealhulgas droonilennu ja lennuõiguse koolituse Eesti Lennuakadeemias (2021) ja Microsofti tarkvaraarenduse intensiivkursuse (2009).
Karjäär.
Joosep Kink alustas karjääri helitehnikuna ja DJ-na, töötades seejärel helirežissöörina ning juhtiva kaameraoperaatorina Tallinna Televisioonis ja Linnameedias (2016–2020). 
Aastatel 2019–2020 töötas ta Videal Productions OÜ-s videotehnikatiimi juhina, kus vastutas konverentside ja ürituste jäädvustamise eest. Alates 2022. aastast töötab ta Sinuvideo Production OÜ-s videoproduktsiooni spetsialistina, osaledes projektides Postimehe, Kanal 2 ja äriklientidega. Ta on juhtinud tehnilist planeerimist, otseülekandeid, renditehnikat ja projektijuhtimist.
Kink on tegutsenud ka Austraalias, töötades aastatel 2012–2014 maanteeveokite ja rasketehnika operaatorina.
Loovtegevus.
Ta jagab oma loomingut instagrammi kanalil @joosepkink, keskendudes Eesti loodusele, kultuurile ja dokumentalistikale. Samuti on ta aktiivne YouTube’i s ja muudel visuaalmeediaplatvormidel. Ta kasutab peamiselt DaVinci Resolve Studio’t järeltöötluseks ning tegutseb ka droonipiloodina (sertifikaadiga Eestis).
Joosep Kink tegeleb lisaks videoproduktsioonile ka fotograafiaga, keskendudes peamiselt dokumentaalsetele, loodus- ja sündmuspõhistele jäädvustustele. Tema töö hõlmab nii isiklikke loomingulisi projekte kui ka koostöid erinevate organisatsioonidega, sealhulgas Eesti Kaitseliidu visuaalse arhiivi täiendamist.
Kink jagab oma fotograafilist loomingut aktiivselt sotsiaalmeedias, eelkõige Instagramis ja Flickris, kus ta esitleb hetki loodusest, kultuurisündmustest ja ühiskondlikest tegevustest. Tema stiili iseloomustab vahetu ja vaoshoitud dokumentaalsus, mille fookuses on emotsioon ja keskkonna loomulik atmosfäär.
Kaitseväeteenistus.
Joosep Kink teenis ajateenistuses Eesti Kaitseväes (2010–2011), töötades IT-tehnikuna ja turvalise sidelahenduse spetsialistina 1. jalaväebrigaadi staabikompaniis. Alates 2024. aastast kuulub ta Kaitseliidu Toompea malevkonda.
Isiklikku.
Kink on sündinud 22. aprillil 1989 ja elab Harjumaal, Kose vallas. Ta on baptist ning peab oluliseks visuaalset eneseväljendust, sõnavabadust ja lugude jutustamist.
Operación Galaxia

Operación Galaxia oli grupeeringu 23-F (kuhu kuulusid isikud tsiviilkaitsest ja sõjaväest) Hispaanias korraldatava riigipöördekatse plaani varjunimi.
Plaan sai nimeks Galaxia, kuna vandenõu sepitsemises osalenud ohvitserid kohtusid 11. novembril 1978 Madridis asuvas Cafetería Galaxia kohvikus (hiljem see ümbernimetati Van Goghi kohvikuks ja alates 2019. aastast tegutseb seal kiirtoidurestoranikett Taco Bell).
Riigipöördekatse pidi aset leidma 17. novembril 1978, et peatada Hispaania endise riigikorra üleminek demokraatiale. See kuupäev valiti seetõttu, et kuningas Juan Carlos I viibis sellel ajal Lõuna-Ameerikas.
Riigipöördekatset juhtisid 3 isikut: tsiviilkaitse kolonelleitnant Antonio Tejero, major Ricardo Sáenz de Ynestrillas Martínez ja veel üks kolonel, kelle nime pole mitte ealeski avalikustatud.
Riigipöördekatse läbirääkimiste juures viibisid ka politsei jalaväebrigaadi ülem ja maavägede juhataja, kes teavitasid teisi juhte sepitsetud vandenõust.
8. mail 1980 ilmusid kaks peamist kahtlusalust, Tejero ja Ynestrillas Martínez sõjatribunali ette ning enamik kohalikust rahvast rõõmustas selle uudise üle lehvitades Hispaania lippe, kuid oli ka neid, kes tundsid ennast häirituna, mis näitas, kui lõhestunud oli tolleaegne Hispaania ühiskond.
1986. aastal mõrvasid Euskadi ta Askatasuna (ETA) terroriorganisatsiooni liikmed Ynestrillas Martínezi koos jalaväe kolonelleitnant Carlos Vesteiro Pérezi ja nende autojuhi reamees Francisco Casillasega.
Kui auto, millega nad sõitsid, hakkas lähenema Ynestrillas Martínezi Madridis, Avenida del Manzanaresis asuvale kodule, siis avasid kaks eemal varitsenud ETA liiget auto pihta tule, tappes kõik kolm. Ynestrillas Martínez oli surma hetkel 50-aastane.
1981. aastal toimunud teine riigipöörde katse.
23. veebruaril 1981, samal ajal kui toimus uue peaministri valimine, üritas kolonelleitnant Tejero korraldada teist riigipööret.
Terejo võttis 200 mehega üle valitsuskabineti ja parlamendi alamkoja, hoides pantvangis 350 saadikut ja kuulutades välja sõjaväehunta (pärast sõjaväelist riigipööret riiki valitsev ohvitseridest koosnev organ) moodustamise.
Seda sündmust hakati nimetama 23-F riigipöördeks.
Vaikne laupäev

Vaikne laupäev on vaikne ootuse päev ning hingamispäev enne Kristuse surnuist ülestõusmist. Sel päeval viibis Kristus surmavallas, tema jüngrid olid aga purunenud lootuste tõttu segaduses.
Jeesus suri evangeeliumite andmeil reede keskpäeva paiku. Sõbrad matsid ta kiiruga enne päikese loojangut lähedal asuvasse kaljuhauda. Järgneva öö, laupäevase päeva ja öö oli Jeesus surnuna hauas.
Kiriklikud tavad.
Katoliku kirikus vaiksel laupäeval missat ei peeta ja altar jääb täiesti tühjaks. Sakramentide pühitsemine on piiratud: armulauda antakse ainult kui surijatele; samas kui patukahetsus, võidmine ja ristimine võib toimuda. Püha armulauda jagatakse eelnevatel päevadel pühitsetust. Varakristlik traditsioon, mis keskajal ülestõusmispühade läheduse tõttu oma leinapaastulise tähenduse minetas, taastati 1950. aastatel. Ka võib ülestõusmispühade jumalateenistuse vaikse laupäeva õhtule üle kanda. 
Protestantide kogudused (luterlus, anglikaani kirik, metodism jt.) järgivad suures osas samu kombeid, mis katoliku kirik, kuid nende altarid võivad olla kaetud mustaga, mitte ei ole tühjad.
Katoliiklikes, luterlikes, anglikaanide ja metodistide traditsioonides kestab vaikne laupäev kuni videvikuni, mille järel tähistatakse ülestõusmispühade ametlikku algust. 
Eesti rahvakalender.
Rahvakalendri järgi tehti just vaiksel laupäeval suurem osa pühade ettevalmistustest. Kraamiti ja koristati tube, vaasi toodi urbadega pajuoksi, käidi saunas, küpsetati pühadetoite, et pärast pikka paastuaega oleks kohe liha võtta. Valmis tuli keeta munad, mida kombestiku järgi värvitakse vaiksel laupäeval, aga valmistati ka munavõid ja munaputru. Pühadeõlu pidi samuti valmis olema laupäeval. 
Sel päeval ei tohtinud ei rahvakalendri ega kiriku tavade järgi tööd teha ega ka reisida, sest see oli hingamispäev. Keelatud oli kära ja müra tegemine: puuraiumine, ehitamine, kangakudumine, pesupesemine, kuid ka pillimäng, tantsimine ja laulmine, samuti küllaminek. Samuti ei tohtinud midagi majast välja anda.
Reichenau kloostri Pühade Peetruse ja Pauluse kirik

Pühade Peetruse ja Pauluse kirik (saksa keeles "St. Peter und Paul in Niederzell") on Lõuna-Saksamaal Bodeni järve Reichenau saarel asuv roomakatoliku kirik, osa 724. aastal asutatud Reichenau kloostrist.
Ajaloost.
Esimese Püha Peetruse kiriku sellele kohale ehitas aastal 799 piiskop Egino Veronast, kes pärast tagasiastumist jäi sinnasamma eraklasse, kus ta 802. aastal suri ja maeti kooriruumi krüpti. Katoliku kirik kuulutas Egino õndsaks ja ta sai loa olla maetud tema asutatud kirikusse, kuid matmispaiga tänapäevani säilinud kiriku kooriruumis sai ta alles 12. sajandil.
Egino ehitatud kirik oli sisse ehitatud apsiidiga saalkirik, mis pidi olema väga rikkalikult kaunistatud, nagu võib välja lugeda põhjalöövis tänapäevani säilinud ornamentaalsetest reljeefidest. Karolingide-aegsete seinamaalingute jäänused (need pole eksponeeritud) annavad tunnistust, et esimene kirik oli ka maalitud interjööriga. Pärast kaht põlengut lammutati kirik 1080. aasta paiku ning vanadele vundamentidele ehitati praegune kolmelööviline transeptita sammasbasiilika. Kiriku viimastest katusetöödest on teateid 1134. aastast.
Aastatel 1750-1760 ehitati interjöör põhjalikult rokokoo vormides ümber.
Arhitektuur ja sisustus.
Kiriku algsest romaani välisilmest saab aimu vaid kiriku kahe torniga idaosast, mille torne 15. sajandil kõrgendati. Romaani apsiidi tagaseina keskel asuv gooti aken on liiga suur, lõikudes seinamaalingutesse, ja oletatavasti asendab kunagist romaani apsiidiakent, mida võis kaunistada vitraaž. Kunagi jäi kiriku lõunaseina poole kabeli ja müüriga ümbritsetud suletud ala. Kiriku lääneküljel on kunagise müüriga ümbritsetud eesõue jäänuseid.
Apsiidis on säilinud 11. sajandi lõpu seinamaaling, mis on liigendatud kolme horisontaalsesse ossa. Ülemises on kujutatud "Maiestas Domini" koos nelja evangelisti sümbolitega, vasakul ja paremal on Peetrus ja Paulus. Keskmises reas on kaksteist apostlit, alumises prohvetid. Ajalooliselt huvipakkuvamad on aga leitud fragmendid varasematest maalingutest, mis annavad aimu Lombardia mõjudest 9. sajandi teisel poolel välja kujunenud Reichenau koolkonnale. 11. sajandi romaani interööri silmatorkavaim säilinud osa on sammastele toetuv arkaad rangete, tagasihoidliku kaunistusega kapiteelidega.
1750. aastatel uuendati kiriku interjöör rokokoostiilis, sealhulgas suurendati aknaid, lame puitlagi kaeti stukkdekoori ja maalingutega ning kiriku lääneossa ehitati oreliväär.
Lõunatorni all asub väike Egino kabel, kus alates 2001. aastatst toimuvad benediktiini munkade tunnipalvused.
Kirikus on 1783. aastal Johann Baptist Langi ehitatud 11 registriga orel, mille taastamiseks kogutakse raha. Kirikul on viis kella kolmest eri sajandist.
Jörgen Kapp

Jörgen Kapp (sündinud 30. oktoobril 1988) on eesti endine võistlustantsija ning praegune tantsutreener ja rahvusvahelise Ülemaailmse Tantsuspordi Föderatsiooni kohtunik.
Jörgen Kapp on tantsuspordiga tegelenud 20 aastat. Ta on endine S-klassi võistlustantsija, kahekordne Eesti meister, Põhja-Euroopa meister ning võitnud väga paljusid rahvusvahelisi võistlusi. Kapi tantsupartneriks oli Aleksandra Žeregelja, kellega saavutasid noorte vanuseklassi standardtantsude maailmameistrivõistlustel 6. ja sama vanusegrupi 10 tantsu maailmameistrivõistlustel 5. koha. Aleksandra Žeregelja on Eesti võistlustantsija, keda teatakse ka telesaatest "Tantsud tähtedega", kus ta tantsis koos näitleja Jan Uuspõlluga.
Elukäik.
2009.–2011. aastal õppis Jörgen Kapp Tallinna Ülikoolis koreograafiat. Tantsutreeninguid alustas Jörgen 11-aastaselt tantsuklubis Mustang, kus tema juhendajad olid Aarne ja Aime Liiv. Hiljem treenis Jörgen Kapp tantsuklubis Revalia Merle Klandorfi, Helen Klandorf-Sadama, Matis Toome ja Suurbritannia ning Norra treenerite käe all. 
2006–2008 töötas Jörgen treenerina Revalia Tantsukoolis, kus juhtis Rapla filiaali. 2006. aastast alates on ta tegutsenud tantsutreenerina Eestis ning külalistreenerina Soomes, Malaisias, Poolas, Lätis ja mujal.
Ta asutas 2010. aastal tantsuklubi Flexi, kus töötab peatreenerina ning treenib nii noori kui ka täiskasvanuid. Mitu tema juhendatud tantsupaari on jõudnud Euroopa ja maailmameistrivõistluste finaalidesse ning tulnud neljal korral maailmameistriks.
Tal on Eesti Olümpiakomitee 6. taseme võistlustantsutreeneri kutse ning rahvusvahelist WDSF (World DanceSport Federation) kategooria kohtuniku litsents.
Ta on osalenud tantsu- ja teatrietendustes, sealhulgas 2010. aastal Kanuti Gildi saalis esietendunud tantsulavastuses "Kehanäppajad" ja multimeediaooperis "Loomise mõnu".
Isiklikku.
Jörgen Kappi abikaasa on tantsutreener Reelika Kapp. Nende pojad on 2018. aastal sündinud Brenton ja 2023. aastal sündinud Trevon.
Ottmarsheimi kloostrikirik

Ottmarsheimi kloostrikirik on Alsace'i väikelinnas Ottmarsheimis asuv kunagine kloostrikirik, praegune roomakatoliku kirik Haut-Rhini departemangus Grand Estis. Kirik pärineb 11. sajandi esimesesest poolest ja kujutab endast tsentraalehitist (oktogooni), mille eeskujuks on arvatud Aacheni lossikabelit. Alates 1841. on kirik "monument historique" Prantsusmaa kultuurimälestiste nimistus ja jääb Alsace'i romaanika marsruudile ("La Route Romane d’Alsace").
Ajaloost.
Kirik kuulus algselt Ottmarsheimi benediktlaste kloostri arhitektuurikompleksi, mis asutati enne 1030. aastat ja kirik pärineb ligikaudu sellest ajast. Donaator Rudolf von Altenburg Habsburgide suguvõsast ja tema abikaasa Kunigunde kavatsesid saada sängitatud kloostri kirikusse.
Kirik püstitati Karl Suure Aacheni pfaltsi kabeli eeskujul ja pühitseti nagu toogi Jumalaemale Maarjale. Ehkki valminud juba 1030. aastal, pühitses Alsace'ist Eguisheimist pärit paavst Leo IX kiriku umbes 1049. aastal.
13. sajandi algul ehitati kiriku lääneehitis torniks ja uuendati osa välisseinu. Torni ülemise korruse suured aknad pärinevad veel hilisemast ajast. 14. või 15. sajandil sai kirikust Peetruse ja Pauluse kirik. 1495. aasta paiku ehitati kiriku kagukülge Püha Risti kabel Hugo von Landenbergi annetatud ristireliikvia jaoks. 1582. aastal ehitati kirdekülge stiftidaamide kooriruum "Liebfrauenkapelle", seda aastaarvu kannab tänapäevaks kinni müüritud portaal.
1695. aastal parandati Kolmekümneaastases sõjas kannatada saanud kuppellage. Samal ajal lubjati üle siseruumi 15. sajandi freskod.
Prantsuse revolutsiooni järgses sekulariseerimises saadeti stift laiali ja hooned müüdi 1792. aastal maha lammutamiseks. Kirik pääses sellest, kuna hoonete ostja soovis kirikut kasutada edasi kirikuna. Aastail 1833–1837 ja 1850 hoonet restaureeriti, 1875. aastal avastati freskod ja avati 1903. aastal. 1991. aasta põlengus hävis katuse toolvärk ja 18. sajandi orel, 1992–1998 ja 2016–2018 kirik taastati.
Vanahispaania keel

Vana hispaania keel (tuntud ka kui vana kastiilia või keskaegne hispaania keel või roman, romançe, romaz; hispaania keeles: español medieval), viitab Hispaania iberoromaani keelele ning selle murretele, mida keskajal valdavalt Kastiilias ja selle ümbruses räägiti. 
Varaseim, pikim ja kuulsaim vana hispaaniakeelne kirjanduslik teos on "Laul minu Cidist" (umbes 1140–1207).
Fonoloogia.
Kaashäälikud.
/b/ ja /β/.
/b/ ja /β/ olid erinevad foneemid vanas hispaania keeles, otsustades järjekindluse järgi, millega grafeeme ⟨b⟩ ja ⟨v⟩ eristati. Sellegipoolest võib neid kahte segi ajada kaashäälikuühendites (nagu alba~alva "koit"), sõna algpositsioonis, pärast häälikut /n/ või peale pausi. Häälikuid /b/ ja /β/ hakati sõna alguses kasutama umbes 1400-tel aastatel ja sõna kesk- või lõpphäälikuna hiljemalt 16. sajandi keskpaiga lõpuks.
/h/.
Arhailisel ajastul oli hääliku /h/ (ladina keelest /f/) kasutus olnud selline:
Varajases vanas hispaania keeles oli [ɸ] asendatud [h]-ga enne kõiki täishäälikuid ja arvatavasti ka enne häälikut [j].
Hilisemas vanas hispaania keeles muudeti säilinud [ɸ] ja [ʍ]/[hɸ] linnakõnes [f]-ks, tõenäoliselt tänu arvukale prantsuse- ja oksitaani keele kõnelejate juurdevoolule (ja nende erilisele ladina keele hääldusele) alates 12. sajandist. Pärast seda tekkis hispaania keelde mitmesuguseid [f]-ga algavaid laensõnu, mille tulemusel tekkisid minimaalsed paarid, nagu [ˈfoɾma] “vorm” ja [ˈhoɾma] “kingsepa viimane” (pärinevad ladina keelest). Tulemuseks oli uus foneem /f/, mis erineb /h/-st.
/ʒ/.
Oletatakse, et seda tähte hääldatakse kui [d͡ʒ] pärast pause või peale teatud kaashäälikuid (aluseks on võetud judeo-hispaaniakeelsed kirjutised ja selle keele grammatika).
Richard Irmscher

Richard Irmscher (sündinud 23. mail 2009) on Saksamaa mootorratta võidusõitja. 2025. aastal võistles ta Honda CBR600RR-iga Racingteam Irmscher meeskonnas. 2024. aastal võistles ta Northern Talent Cupis ja saavutas edetabelis 2. koha.
Livia (eesnimi)

Livia on naisenimi.
2025. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis eesnimi Livia 83 naisel. Livia oli levikult 892. naisenimi.
Kõige populaarsem oli eesnimi Livia vanuserühmas 70–74, kus neid on 10 000 elaniku kohta 1,08.
Manuel Azaña

Manuel Azaña Díaz (10. jaanuar 1880 Alcalá de Henares – 3. november 1940 Montauban, Tarn-et-Garonne'i departemang) oli Hispaania poliitik, kes oli Hispaania Teise Vabariigi peaminister (1931–1933 ja 1936), Rahvarinde organiseerija 1935. aastal ja viimane vabariigi president (1936–1939). Ta oli vabariiklaste kõige silmapaistvam juht Hispaania kodusõja ajal aastatel 1936–1939.
Ta sündis jõukas peres, kuid jäi varakult orvuks. Ta õppis Madridi Complutense Ülikoolis, Cisnerose Instituudis ja San Lorenzo de El Escoriali kuninglikus kloostris. Zaragoza ülikool andis talle 1897. aastal juristi litsentsi ja 1900. aastal Madridi Complutense Ülikool doktorikraadi.
Aastal 1909 ametikoha registrite peadirektoraadis ja praktiseeris tsiviilõiguse notari ametit ning rändas aastal 1911 Pariisi. Ta asus poliitikasse ja astus aastal 1914 Melquíades Álvareze
Pärast Hispaania Teise Vabariigi väljakuulutamist aprillis 1931 sai ta vabariigi ajutiseks sõjaministriks, ta viis läbi sõjaväereformi, et arendada välja kaasaegsed relvajõud, kus oleks vähem armee ohvitsere. Hiljem sai tast oktoobris 1931 peaminister. Aastatel 1936–1939 oli ta viimane vabariigi president.
Hispaania kodusõda puhkes ajal, mil ta oli Hispaania president. Vabariigi lüüasaamisega 1939. aastal põgenes ta Prantsusmaale, astus ametist tagasi ja suri paguluses alles aasta hiljem 60-aastaselt.
Eesti samblike punane nimestik

Alljärgnevas nimekirjas on 2023 seisuga Eesti samblike punane nimestik.
LK I, II, III – looduskaitse kategooria.
Piirkonnas välja surnud liigid ("RE").
Siia kuulub 25 liiki.
Kriitilises seisundis liigid ("CR").
Siia kuulub 118 liiki.
Väljasuremisohus liigid ("EN").
Siia kuulub 167 liik.
Ohualtid liigid ("VU").
Siia kuulub 130 liik.
Ohulähedased liigid ("NT").
Siia kuulub 104 liiki.
Soodsas seisundis liigid ("LC").
Siia kuulub 334 liiki.
Puuduliku andmestikuga liigid ("DD").
Siia kuulub 64 liiki.
Mittehinnatavad liigid ("NA").
Siia kuulub 0 liiki.
Maarja Magdaleena (täpsustus)

Maarja Magdaleena ehk Maarja Magdalast on Uue Testamendi tegelane, kelle järgi on nimetatud arvukalt kunstiteoseid.
Eestis on ka Maarja-Magdaleena küla, mis oli Maarja-Magdaleena kihelkonna keskus.
Sinine hiid

Sinine hiid on astronoomias täht, mille heleduse klass on III (hiidtäht) või II (hele hiidtäht). Hertzsprungi-Russelli diagrammil paiknevad need tähed põhijadast kõrgemal ja paremal. Siniseid hiidusid ei tohi segamini ajada siniste ülihiidudega.
Mõiste "sinine hiidtäht" hõlmab erinevates arenguetappides olevaid tähti, mis on kõik põhijadast juba eemaldunud, kuid millel pole tingimata palju muud ühist. Seetõttu ei tähenda see mõiste konkreetset tüüpi tähte, vaid pigem tähti, mis asuvad diagrammil kindlas piirkonnas. Siniseid hiidtähti esineb palju harvem kui punaseid hiide, sest nad tekivad ainult massiivsetest ja seetõttu haruldasematest tähtedest ning veedavad sinise hiidtähena suhteliselt lühikese eluetapi, keskmiselt 15-20 miljonit aastat.Kuna O- ja B-tüüpi tähed, mille heleduse klass on hiidtäht, on tihti heledamad kui sama temperatuuriga põhijada tähed ning paljud neist asuvad Linnutee galaktilises mõõtkavas Maale suhteliselt lähedal, on mitmed öötaevas eredalt paistvad tähed tegelikult sinised hiidtähed. Sellised tähed on näiteks Beta Centauri, Bellatrix, Adhara ja Alfa Lupi.
CMR-veokiri

CMR-veokiri (prantsuse keeles "lettre de voiture CMR") on rahvusvaheline kaubaveodokument, mida kasutatakse kaupade maanteevedudel riikide vahel, kes on liitunud 1956. aasta CMR konventsiooniga (""). CMR-veokiri reguleerib vedajate, saatjate ja kaubasaajate õigusi ja kohustusi rahvusvahelisel kaubaveol. 
Eesmärk ja kasutusala.
CMR-veokiri on kaubaveolepingu kirjalik tõend ning selle eesmärk on : 
CMR-veokiri ei ole omandiõigust tõendav dokument, vaid see kajastab kaubaveolepingu olemasolu ja tingimusi. Dokumenti kasutatakse ainult maanteevedudel ning ainult juhul, kui vedu toimub vähemalt kahe CMR konventsiooniga liitunud riigi vahel .
Struktuur.
CMR-veokiri sisaldab tavaliselt järgmisi andmeid ; :
CMR-veokiri koostakse tavaliselt kolmes eksemplaris: üks saatjale, üks vedajale ja üks saajale.
Õigusraamistik.
CMR konventsioon võeti vastu ÜRO egiidi all ning see jõustus 19. mail 1956. Eestis jõustus konventsioon 2004. aastal. Konventsiooni sätted on ühtlustanud vastutuse põhimõtted ning loonud selge aluse kahjunõuete esitamiseks rahvusvahelise veosekahju korral.
CMR konventsiooni ei kohaldata : 
Elektrooniline CMR (e-CMR).
Alates 2008. aastast on võimalik kasutada ka elektroonilist CMR-veokirja (e-CMR), mis võimaldab kogu veodokumendiga seotud teabe elektroonilist edastamist ja haldamist. E-CMR eesmärk on suurendada tõhusust, vähendada paberimajandust ning parandada andmete jälgitavust. Eesti liitus e-CMR protokolliga 2022. aastal.
Moldova Nouă

Moldova Nouă (ungari keeles "Újmoldova", tšehhi keeles "Nová Moldava", saksa keeles "Neumoldowa", serbia keeles Нова Молдава) on linn Rumeenias Caraș-Severini maakonnas. Linn asub ajaloolises Banaadi piirkonnas Doonau jõe kaldal Serbia piiri ääres.
Linna haldusalasse kuulub kolm küla: Măcești (ungari "Macsevics", serbia Мачевић), Moldova Veche (ungari "Ómoldova", serbia Стара Молдава) ja Moldovița (ungari "Kiskárolyfalva", serbia Молдавица).
Moldova Nouăt on esmamainitud 1600. aastal. Linnaõigused sai 17. veebruaril 1968.
2021. aasta rahvaloenduse andmetel oli linna elanikest rumeenlasi 69,77%, serblasi 10,66%, mustlasi 1,44% ja teistest rahvustest inimesi 1,17%. Rahvus oli teadmata 16,95%-l elanikest.
Rooli võim

Autosaade “Rooli võim” oli esmakordselt eetris telekanalis Tv1 30. augustil 1998. Saates tutvustatakse peamiselt uusi automudeleid ning autondusega seotud kaubaartikleid. Samuti on saates kindlustus- ja politseiteemad. Saatejuhina alustas Raivo Rimmm, kes on saatejuht tänaseni. Tegemist on Eesti telemaailma kõige pikemalt eetris olnud saatega, kus on saatejuhina algusest peale olnud ametis sama saatejuht. Lisaks Raivo Rimmile on saatejuhina assisteerinud ka teleajakirjanik Robert Rool ja laulja Silver Laas. Kairi Rondo liitus saatejuhina aastal 2009 ja koos Raivo Rimmiga juhivad saadet ka tänini. Saate idee tuli Ulvi ja Jüri Pihelilt, kes liitusid Tv1 1998-ndal aastal. Peale telekanali sulgemist 2001. aastal kolis telesaade Kanal2 telekanalile ja on põhisaatena eetris laupäeviti. Saadet toodab Roolivõim OÜ, mille ainuomanik on Raivo Rimm.
Katrin Kaarep

Katrin Kaarep (sündinud 25. juulil 1980 Tallinnas) on eesti tõlkija, luuletaja ja zoosemiootik.
Ta on õppinud Rezekne Tehnoloogiaakadeemias ning lõpetanud 2005. aastal Bathi Ülikooli. 
Ta on töötanud matkakorraldajana ja vabakutselise tõlkijana ning koostanud raamatuid. 
Valitud tõlkeid:
Koostajana:
"Mesipuu poole. Eesti luule klassikat Eduard Wiiralti piltidega". (2025)
"Ladina mõtteterad ja väljendid". (2024)
"Chuck Norrise anekdoodid". (2024) 2024. aasta müüduim eestikeelne raamat. 
"Haruldased poisinimed. Haruldased tüdrukunimed." (2007)
Sinine ülihiid

Sinine ülihiid on väga hele ja kuum täht, mida sageli nimetatakse OB superhiiuks. 
Sinised ülihiiud asuvad Hertzsprungi-Russelli diagrammi vasakus ülanurgas ja põhijadast paremal. Need on suuremad kui Päike, kuid väiksemad kui punased ülihiiud. Siniste ülihiidude pinnatemperatuur on 10 000–50 000 K ja heledus ligikaudu 10 000 kuni miljon korda suurem kui Päikesel. Astronoomid on leidnud rohkem põhijadajärgseid siniseid ülihiide, kui teoreetilised mudelid on ennustanud ning mis eeldavad, et sinised superhiiglased on lühiajalised. Selle tulemuseks on sinise ülihiiglase probleem, kuigi ebaharilikud tähtede interjöörid võivad seda seletada.
Sinised ülihiiud on näiteks Alnitak, Deeneb, Riigel ja Zeta Puppis.
Barraquito

Barraquito [parra-kii-to] või zaperoco on Tenerifelt pärit magus kohvijook. 
Seda serveeritakse keskmises või kõrges klaasis kihtidena, kuna selle koostisosad on erineva tihedusega. Tüüpiliselt on koostisosadeks kondenspiim, liköör, espresso ja vahustatud piim. Likööriks on tavaliselt Licor 43 või Tia Maria. Jooki kaunistatakse jahvatatud kaneeli ja sidruni- või laimikoorega. Soovi korral serveeritakse seda ka alkoholita.
Põhja-Tenerifel Buenavista ja Puerto de la Cruzi vahelisel alal kutsutakse jooki ka "zaperoco". Santa Cruzis ja La Lagunas viitab barraquito kondenspiima ja täispiimaga tehtud kohvile, mida mujal nimetatakse "leche-lecheks."
Valmistamine.
Igal baarmenil on oma retsept, kuid siin on näide ühest:
Esmalt lisa klaasi kondenspiim, siis liköör, kohv ja piim ning puista peale kaneeli ja riivitud sidrunikoort. Kui soovite jooki teha kihtidena, järgige eelnevalt järjekorda vastavalt vedelike suhtelisele tihedusele ja stabiliseerige kihid lusika abil. Olenevalt, kus jooki tellid, serveeritakse seda ka kas vahustatud piima või vahukoorega.
Kommunaar (tekstiilivabrik)

Tekstiilivabrik Kommunaar oli Eesti tekstiilivabrik aastatel 1940–1946, mis tegutses Tallinnas Kalamajas.
AS Tekstiilivabrik Oskar Kilgas (aadressil Tööstuse tänav 50, tänapäeval aadressidel Peetri tänav 3, 5 ja 7) riigistati 26. juulil 1940. Augustis allutati ettevõte ENSV Kergetööstuse Rahvakomissariaadi tekstiiltööstuse peavalitsusele. 20. septembril 1940 nimetati riigistatud ettevõte Tekstiilivabrik Oskar Kilgas ümber Tekstiilivabrik Kommunaariks.
17. oktoobril 1940 liideti Kommunaariga tekstiiltööstused UÜ „Kudur", J. Loorberg &amp; Ко.
Augustis 1941 hävitas Tallinnast põgenev punavägi vabriku. Hävingust pääsenud väikese masinapargiga koliti Balti manufaktuuri ühte punaste hävitamisest terveks jäänud korpusesse, kus alates 1942. aasta juulist toodeti õmblusniiti ja sokke Saksa sõjaväe jaoks.
Septembris 1944 ei pidanud Eesti NSV valitsus ettevõtte taastamist endise Peetri tehase hoonetes otstarbekaks ning pärast paariaastast töötamist Balti manufaktuuri ruumes liideti taas Kommunaari nime kandva ettevõtte niidiosakond 1. jaanuaril 1946 Balti manufaktuuriga. Hoonetesse Kalamajas kolis Nõukogude merevägi, kes hakkas seal taas tegelema laevaehituse ja -remondiga.
Thomas Shelby

Thomas Michael Shelby on Briti impeeriumi ajastut kujutava kriminaaldraama Peaky Blinders peategelane. Ta on mustlasjuurtega esimese maailmasõja veteran, kelle kriminaalne ettevõte asub Birminghamis. 
Tegelaskuju kehastab iiri näitleja Cillian Murphy, kes on Shelby kehastamise eest võitnud kaks Iiri filmi- ja teleauhinda ning kaks riiklikku teleauhinda. Tegelane on pälvinud kriitikute tunnustuse.
Kriminaaldraama narratiiv algab 1919. aastal ja keerleb suuresti Shelby ja Grace Burgessi armastuse ning inspektor Campbelli ja Shelby vaheliste halbade suhete ümber. Sarja hilisemates osades on keskseks teemaks Shelby suhe maffiabossi Alfie Solomonsiga.
Peaky Blindersi režissöör Steven Knight valis Cillian Murphy isiklikult välja, et ta kehastaks Thomas Shelbyt.
Patrimonialism

Patrimonialism on valitsemisvorm, mis põhineb valitseja isiku ja tema koja mõjuvõimul. Patrimonialism pole mitte niivõrd valitsemise vorm kui valitsemise stiil. Patrimonialistlik valitseja valitseb isikliku lojaalsuse alusel, mis tuleneb patrooni-kliendi suhetest, isiklikest lojaalsustest, sugulussidemetest ja nende kombinatsioonidest. Patrimonialism on tihedalt seotud korruptsiooni ja oportunismiga. Selle valitsusvormiga võib kaasneda riigi arengu allakäik ja riigi nõrk võimekus. 
Patrimonialismi näideteks sobivad varauusaegsed Euroopa kuningad, samuti sultanid, maharadžad või Rooma paavst, kes võisid ainuisikuliselt teha tervete riikide või impeeriumide saatust määravaid otsuseid.
Näited.
Patrimonialismi naasmine tänapäeval ohustab politoloogia professorite Stephen E. Hanson ja Jeffrey S. Kopstein hinnangul demokraatiat, kuna patrimonialistlikud valitsejad ei tee vahet enda ja riigi rahakotil ning enda ja riigi või rahvuslikel huvidel. Patrimonialismi puhul juhitakse riiki nagu juhi isiklikku maavaldust või ettevõtet. Sellise valitsemisstiili parimad praegusaegsed näited on Vladimir Putini Venemaa, Orbáni Ungari, Õiguse ja Õigluse partei Poolas ning 2025. aastast ka president Trump oma meeskonnaga. Freedom House'i 2018. aasta aruandes seostatakse pikalt Keskerakonna valitseda olnud Tallinnat patrimonalismiga.
Tunnused.
Patrimonalism põhjustab avaliku ja erasektori sulandumist. Leiab aset autokraatlikes režiimides ja oligarhias. Võimul on kõrgem- või keskklass, kellele tavaliselt allub ka sõjavägi. Patrimonialistlikku valitsemist iseloomustab bürokraatlikele protseduurireeglitele vastandumine. Max Weberi kohaselt võib juhi võimu legitiimsus tugineda kas bürokraatlikele protseduurireeglitele juhi paika panemiseks või patrimonialistlikule arusaamale riigijuhist kui isakesest, kelle võim tugineb tema isikule. See ei ole seotud mingite institutsioonide või reeglitega, vaid pigem ongi eesmärk institutsioonid ja formaalsed reeglid asendada personaalse, mitteformaalse autoriteediga. Sarnast võimumudelit, kus juhtimine taandub lojaalsusele ja suhetele, sõprade soosimisele ja päris või näiliste vaenlaste karistamisele, võib leida nii eri hõimude juures kui ka kuritegelikes organisatsioonides.
Suhe teiste valitsemisvormidega.
Patrimonialismi otsene vastand pole mitte demokraatia, vaid kindlaid protseduurireegleid järgiv riigikorraldus. Erinevalt klassikalisest autoritaarsusest võib patrimonialism demokraatiaga mõnda aega koos eksisteerida. Hanson ja Kopstein rõhutavad, et ka demokraatlikult võimule saanud riigijuht võib soovida valitseda patrimoniaalselt ning asuda riigiadministratsiooni (nn süvariiki) lammutama, et soosida ning aidata võimu juurde oma sõpru ja pereliikmeid. Demokraatia ei pea patrimonialistlikule valitsejale pikalt vastu ning patrimonialistlikud liidrid ei suuda vältida autoritaarse süsteemi kehtestamist. Isegi juhul kui autoritaarse riigikorra kehtestamist õnnestub vältida, on patrimonialismi tagajärjed demokraatlikule ühiskonnale negatiivsed, sest riigiaparaat asendub kiiresti üleüldise ebakompetentsuse ja korruptsiooniga.
Tsenseerimata raamatukogu

Tsenseerimata raamatukogu (ing k "Uncensored Library") on "Minecrafti" server ja kaart, mille on välja andnud Reporters Without Borders (RSF) ja mille on loonud BlockWorks, DDB Berlin, ja .monks et püüda vältida tsensuuri riikides, kus puudub ajakirjandusvabadus. Raamatukogu sisaldab keelatud ajakirjanduslikku sisu Mehhikost, Venemaalt, Vietnamist, Saudi Araabiast, Egiptusest, Brasiiliast, Valgevenest, Iraanist ja Eritreast. Igale riigile antakse terve tiib, millest igaüks sisaldab mitmeid keelatud artikleid. Raamatukogu ilmus 12. märtsil 2020, ülemaailmsel kübertsensuuri vastasel päeval. Raamatukogusse pääseb kaardi alla laadimisega ametlikult veebisaidilt või luues ühenduse oma Minecrafti serveriga.
Disain.
Raamatukogu on suuremahuline projekt, mis on ehitatud neoklassitsistlikus arhitektuuri stiilis. Disaini eesmärk on jäljendada tuntud institutsioone, nagu New Yorgi avalik raamatukogu, ning stilistiliselt vihjata autoritaarsetele struktuuridele, mida projekt püüab on õõnestada. Raamatukogu on ehitatud enam kui 12,5 miljonist "Minecrafti" plokist.
Vorming.
Kõigil üheksal raamatukoguga hõlmatud riigil ja ka organisatsioonil Piirideta Reporterid on individuaalne tiib, mis sisaldab mitmeid artikleid, mis on saadaval inglise keeles ja originaalkeeles, milles artikkel on kirjutatud. Raamatukogu tekstid sisalduvad mängusiseste raamatute üksustes, mida saab avada ja asetada alustele, et neid saaks korraga lugeda mitu mängijat. Need artiklid käsitlevad valdavalt tsensuuri, ebaõiglast karistamist ja muud autori valitsuse kriitikat. Iga riigi ruumi sisearhitektuur sümboliseerib vastavat riigi ainulaadset olukorda ja ajakirjanduslikke probleeme. Lisaks on raamatukogus keskne ruum, kus on kirjeldatud iga indeksiga hõlmatud riigi ajakirjandusvabaduse indeks ja ajakirjandusvabaduse seisukord, ning Mehhiko sektsioon sisaldab mälestusmärke ajakirjanikele, kes tapeti nende kirjutiste tõttu. 2020. aasta märtsis oli raamatukogus üle 200 erineva raamatu.
Raamatukogu üks ruum kajastab COVID-19 pandeemia mõju ajakirjandusele, sisaldades raamatuid 10 riigi ( Brasiilia, Hiina, Egiptus, Ungari, Iraan, Myanmar, Põhja-Korea, Venemaa, Tai ja Türkmenistan ) kohta, et näidata, kuidas on mõjutatud viirusest teatamine igas riigis.
Tunnustus.
Projekt pälvis 2022. aasta Peabody auhinna interaktiivses kategoorias.
Tsenseerimata raamatukogule Peabody auhinna andmisel kirjeldas Peabody veebisait raamatukogu kui "pressivabaduse monumenti ja uuenduslikku tagaust juurdepääsul tsenseeritud sisule".
IC 2118

IC 2118 (ka NGC 1909 ja Nõiapea udukogu) on väga nõrk peegeldav udu, mis arvatakse olevat iidne supernoova jäänuk või gaasipilv. 
Udukogu valgustab lähedal asuv sinine ülihiid Riigel, mis paikneb Orioni tähtkujus. Udu asub Eriidanuse tähtkujus, umbes 900 valgusaasta kaugusel Maast. Udukogule annavad sinise värvi tolmuosakesed, mis peegeldavad sinist valgust paremini kui punast. Raadiovaatlused näitavad kogu udukogus märkimisväärset süsinikmonooksiidi eraldumist, mis viitab molekulaarpilvede olemasolule ja tähtede moodustumisele udukogus.
Jacob Johann Kelchen

Jacob Johann Kelchen (19. november 1818 Tallinn – 25. mai 1883 Tallinn) oli ettevõtja Tallinnas, Johann Kelcheni trükikoja omanik.
Jacob Johann Kelchen sündis vabakslastud kingsepa Abram Kelcheni pojana. 
Alates 15. veebruarist 1834 oli Kelchen Lindforsi pärijate trükkali Friedrich Gotthilf Montagi õpilane-kirjaladuja, 1852. aastal astus ta Tallinna kodanikuks ja 1853. aastal avas ta Tallinnas aadressil Niguliste tänav 16 isikliku trükikoja. 
Kelchen müüs 1860. aastal osa oma trükikoja sisustusest Tallinna Theodor Dietrich Witgenstein Lutheri tütarlaste vaestekooli õpetajale Johann Arro Diesfeldile (kelle juhtimisel läks trükikoda 1862. aastal pankrotti), teise osa aga transportis 1860. aasta jooksul Saaremaale. 1860. aastal esitas Kuressaare linnavalitsus Liivimaa kubermanguvalitsusele palve lubada Kelchenil Kuressaares trükikoda asutada; luba ka saadi, kuid trükikoja tegevuse kohta Saaremaal andmed puuduvad. Kelcheni ettevõte läks 1860 J. Diesfeldile ja peagi edasi Christian Assafreyle, kes 1863. aastal kolis oma trükikojaga Kuressaarde.
Heli Rass

Heli Rass (6. november 1951 Ardu külanõukogu, Kose rajoon – 18. aprill 1972 Tallinn) oli eesti laskur.
Ta lõpetas 1970. aastal Elva Keskkooli, õppis aastatel 1970–1972 bioloogiat Tartu Riiklikus Ülikoolis.
Ta suri verevähki, olles selleks hetkeks tõusnud Eesti NSV parimaks naislaskuriks.
Sportlasena.
Laskmist hakkas harrastama 1966. aastal Tartu rajooni spordikoolis Jaan Niinepi juhendamisel. Võistles Jõu liikmena.
Sai aastatel 1969–1971 Eesti NSV meistrivõistlustel üksikaladel 4 hõbe- ja 1 pronksmedali. Püstitas 1969. aastal väikepüssi standardharjutuses 3 × 20 lasku üksikala Eesti NSV rekordi. 
Sai NSV Liidu koolinoorte spartakiaadi laskevõistlustel Jerevanis 1969. aastal võistkondliku 3. koha. Sai NSV Liidu maaspordiühingute meistrivõistlustel 1969. aastal üksikalade 1. ning 1970. aastal 2. ja 3. koha. 
Mälestuse jäädvustamine.
Elvas on alates 1973. aastast korraldatud Heli Rassi mälestusvõistlust, 2025. aastal korraldatakse juba 53. mälestusvõistlus (inglise keeles "53rd international Heli Rass Memorial").
Ajuatroofia

Ajuatroofia ehk ajukõhetus ("atrophia cerebri") on peaaju närvikoe atroofia, mis tuleneb neuronite arvu vähenemisest ja toob kaasa aju ruumala vähenemise. See võib toimuda kogu ajus ühtlaselt või mõnes konkreetses ajupiirkonnas.
See on tüüpiline mõnede neurodegeneratiivsete haiguste, näiteks Alzheimeri tõve korral, kuigi suurel osal eakatest inimestest täheldatakse vanusega seotud rohkem või vähem väljendunud aju ruumala vähenemist.
Põhjused.
Peale aju ruumala füsioloogilise vähenemise eakatel inimestel võib ajuatroofial olla rida patoloogilisi põhjusi:
Sümptomid.
Üldistunud atroofia tekitab tavaliselt psühhiaatrilisi sümptomeid, näiteks dementsus, amneesiad, afaasia, ärrituvus, epilepsiahood.
Koldeliste kahjustuste korral sõltuvad sümptomid kahjustuse piirkonnast.
Diagnoosimine.
Diagnoosimiseks kasutatakse radioloogilisi vahendeid, näiteks kompuutertomograafi ja tuumamagnetresonantsi, mis võimaldavad ruumala vähenemise kindlaks teha.
Ravi.
Ajuatroofia ei ole üldiselt pöörduv, kuid selle arengut saab aeglustada eluviisi muutuste ja spetsiaalse raviga.
On esinenud juhtumeid, kus alkoholisõltuvusega seotud ajuatroofia on alkoholi tarvitamisest loobumise korral siiski taandarenenud.
Südame isheemiatõbi

Isheemiatõbi on südame haigus, kus arterite ummistumise tagajärjel on südamelihases hapnikuvaegus. Isheemia &lt;ish`eemia 1 "s"&gt; (&lt; kr "ischō" pean kinni + "haima" veri) • med trombist, embolist vms põhjustatud paikne väheveresus, mis tekib, kui vere juurdevool mingisse kehaossa v elundisse väheneb v lakkab. 
Südame isheemiatõbi ehk koronaartõbi on südant verega varustavate pärgarterite aterosklerootilistest muutustest ning südamelihase vere- ja hapnikuvaegusest tekkinud haigus, mille korral südamelihas ei saa piisavalt verd. Südame isheemiatõbi on meeste ja vanemaealiste naiste kõige sagedasem südamehaigus. Olulisimad südame isheemiatõve riskitegurid on pärilikkus, kõrge arteriaalne vererõhk, suhkurtõbi, suitsetamine ja vere suur kolesteroolisisaldus. 
Stenokardia on südame isheemiatõve üks levinumaid ning tuntumaid väljendusi. Kuna südame valud viitavad tõsisele südamehaigusele, on oluline alustada õigeaegselt ravi, et ennetada südameinfarkti teket. Stenokardia on südame verevarustuse halvenemise kliiniline ilming. Selle tekkimise aluseks on veresoonte lubjastumine ehk ateroskleroos, mis areneb aastaid varem, kui haigus avaldub. Südame pärgarterite valendik aheneb ning pidevalt halveneb vere ja hapniku juurdepääs teatud südame osadesse. Süda (nagu kõik elundid) vajab aga normaalseks töötamiseks pidevalt verd ja hapnikku. Kuna pingutusel ning füüsilisel koormusel suureneb südame hapnikuvajadus, tekib valu sageli just neil juhtudel ning kaob puhates. Rahuolekus tekkinud valu on märguanne juba kaugele arenenud haigusest. 
Ebastabiilse stenokardia puhul kasutatakse agressiivsemat ravi haiglas. Vajalikuks võib osutuda kirurgiline ravi:
Angioplastika – veresoone kaudu viiakse südame pärgarteritesse balloon, millega püütakse ahenenud veresoont laiendada. Umbes 30 protsendil haigetest võib pärgarter taas ummistuda, mistõttu protseduuri korratakse või teostatakse šunteerimine;
Pärgarterite šunteerimine – on pikk ning keeruline operatsioon, mille käigus viiakse ummistunud veresoone juurde teine veresoon, mis tagab edaspidi kahjustunud südameosa verevarustuse. Kuni 85 protsendil haigetest taanduvad haigusnähud oluliselt.
Ka kirurgiline sekkumine ei ravi haigust täielikult, on oluline režiimi jälgimine ning ravimite pidev tarvitamine.
Prognoos sõltub stenokardia raskusest, sagedusest ja kestvusest. Kõige olulisem on jälgida režiimi ning regulaarselt käia arsti kontrollil, kasutada ravimeid. Kirurgilise raviga on alati seotud risk: suremus 1–3%, südameinfarkti tekkimine &lt; 5%. 
Peamised abivahendid ateroskleroosi ennetamiseks on õige elustiil ja režiim.
Aleksander Eduard Brandt

Aleksander Eduard Brandt (19. juuli 1856 Sipa Märjamaa – 15./2. detsember (vkj) 1909 Tallinn) oli trükkal ja raamatukaupmees-kirjastaja Tallinnas.
Aleksander Eduard Brandti isa oli Sipa koolmeister, rändraamatukaupmees, raamatuköitja Tallinnas, Friedrich (Priidik) Brandt (1830–1890).
1879. asutas Aleksander Eduard Brandt esimese, ainult eestikeelset kirjavara müünud raamatukaupluse (1879–1883) ja laenuraamatukogu Tallinnas, milleks ostis ära Mihkel Jürgensi eestikeelse raamatukogu. 1880. aastal omandas ta trükikoja, kus 1882. aastast trükiti ajalehte “Virulane”. Tegi katse anda Tallinnas välja kirjanduslikku ajakirja “Lindanissa”. Tegeles ka kirjastamisega. 1883. aastal kevadel müüs raamatukaupluse August Buschile ja trükikoja Jaak Järvele.
Leksikon

Leksikon on tähestikuliselt järjestatud materjaliga teatmeteos, (seletus)sõnaraamat.
Nt. Eestis: "Eesti biograafiline leksikon", "Eesti spordi biograafiline leksikon", "Võõrsõnade leksikon", "Eesti teaduse biograafiline leksikon", 
"Eesti kirjanike leksikon" ja "Eesti kirjanike e-leksikon", "Eesti kirjanduse biograafiline leksikon", "Eesti rahvakultuuri leksikon" jt.
Heinrich Johann Hansen

Heinrich Johann Hansen (1819 Miitavi Kuramaa kubermang – 22. mai 1900 Peterburi) oli baltisaksa harrastusajaloolane ja raamatukaupmees Narvas.
Heinrich Hansen õppis Peterburis. Asus 1833. aastal Narva, oli ametis Narva kalevivabrikus ja raamatupidaja G. E. Gendt u. Co kaubamajas. 1856. aastal avas ta raamatukaupluse Narvas, mille andis 1867. aastal üle kaupmees J. J. Lantzkyle. Ta oli Narva Suurgildi oldermann. 
Heinrich Hansen oli 1860. aastast Õpetatud Eesti Seltsi liige, 1864. aastal üks Narva Ajaloo Uurimise Seltsi asutajatest. Narva börsihoonesse ehitatud nn gilditoas hakati eksponeerima Narva linna ajalooga seotud vanavara, millega sisuliselt rajati Narva linnamuuseum. Tegevust juhtis seltsi sekretär ja konservaator H. J. Hansen (ametis 1864–1867). Tema teeneks on ka Narva linnaarhiivi korraldamine aastatel 1858–1862. Heinrich Johann Hanseni Narvast lahkumise järel seltsi aktiivne tegevus rauges. 
Heinrich Hansen avaldas uurimusi Narva ajaloost. 
1868. aastal asus elama Peterburi, kus oli Põllumajanduspanga osakonnajuhataja, suri 1900. aastal Peterburis.
Isiklikku.
Tema isa Johann Jakob Hansen (1786–1867) oli pärit Saksamaalt Eckernfördest, asus 1806. aastal Baltimaadesse, tegutses veinikaupmehena Miitavis ning seejärel Peterburis ja Narvas. Heinrich Hanseni vend, Theodor Conrad Hansen (1821–1893) oli Venemaa keisririigi finantsametnik, Venemaa Riigipangas ja Balti raudteel, Woldemar Adolf Hansen (1823–1881) oli Paistu Maarja koguduse pastor, Pärnu ja Viljandi kreisi vaimulik koolirevident.
Pilar Alegría

María del Pilar Alegría Continente (sündinud 1. novembril 1977 La Zaidas Zaragoza provintsis) on Hispaania poliitik, ta on Hispaania Sotsialistliku Töölispartei liige. Ta on 12. juulist 2021 Hispaania haridus-, kutseõppe- ja spordiminister (nii Pedro Sánchez teises valitsuses kui ka Pedro Sánchez kolmandas valitsuses). Alates 21. novembrist 2023 on ta ka Hispaania valitsuse pressiesindaja (Pedro Sánchez kolmandas valitsuses)
Ta sündis aastal 1977 La Zaidas Zaragoza provintsis. Pärast õpetajakoolituse lõpetamist Zaragoza Ülikoolis algkooliõpetaja erialal omandas ta magistrikraadi sotsiaalpedagoogika alal Madridi Complutense Ülikoolis.
Aastal 2008 valiti ta Hispaania parlamendi alamkoja Aragóni esindajaks. Aastal 2015 sai tast haridus-, innovatsiooni- ja teadusministrina Aragóni regionaalvalitsuse liige. Aastatel 2015–2019 oli ta ka Aragóni piirkondliku parlamendi liige.
2019. aasta Zaragoza kohalikel valimistel kandideeris ta Zaragoza linnapeaks. Kuigi PSOE-st sai 10 häälega volikogu tugevaim jõud, linnapead tast ei saanud (linapeaks sai Jorge Azcón).
12. juulist 2021 on ta Hispaania haridus-, kutseõppe- ja spordiminister (nii Pedro Sánchez teises valitsuses kui ka Pedro Sánchez kolmandas valitsuses). Ta on ka alates 21. novembrist 2023 on ta ka Hispaania valitsuse pressiesindaja (Pedro Sánchez kolmandas valitsuses).
Theoz

Theoz (sündinud 17. juuli 2005 Rootsis Linköpingis) on Rootsi laulja, sisulooja, tantsija ja näitleja, kes osales 2022. ja 2023. aastal Melodifestivaleni finaalis.