Jõudlustest

Jõudlustest (inglise keeles "benchmark") on arvutitehnikas protseduur riistvara või tarkvara arvutusjõudluse hindamiseks. 
Jõudlustestiks nimetatakse nii mõõtmist kui ka selleks kasutatavat programmi.
Riistvara puhul mõõdetakse tavaliselt sooritatud operatsioonide arvu ajaühikus, näiteks protsessori puhul ujukomaoperatsioonide arvu sekundis (FLOPS) ja mälu puhul loetud või kirjutatud andmete hulka sekundis. Riistvara jõudlustestid kasutavad jõudluse arvutamiseks tegelikke väärtusi ja annavad paremat tagasisidet kui seadme tehniliste näitajate järgi prognoositud tulemused. Jõudlustestid aitavad inseneridel paremini aru saada, kuidas riistvara tegelikult toimib ja kui hästi suudetakse antud parameetritega täita erinevaid ülesanded.
Jõudlustestide abil analüüsitakse sageli seadme komponentide maksimaalset suutlikkust. See aitab arendajatel paremini mõista süsteemi võimalikke kitsaskohti ja tuvastada neid põhjustav tark- või riistvara. Jõudlustesti kasutamine enne ja pärast seadme muutmist aitab kasutajal paremini mõista muutuste mõju seadme kiirusele.
Eesmärgid.
Arvuti arhitektuuri arenedes muutus seadmete võrdlemine tehniliste näitajate põhjal järjest keerulisemaks ja suurenes vajadus erinevate arhitektuuride omavahelist võrdlemist võimaldavate testide järele. Näiteks võrdse taktsagedusega protsessorite võrdlemine ei pruugi näidata sama jõudlust, kuna tegelik jõudlus sõltub paljudest asjaoludest, nagu tuumade arv, vahemälu suurus ja lõimede arv.
Samuti tehakse jõudlusteste komponentide mitmekülgse koormamise eesmärgil. Kuigi see on ennekõike koormustesti ülesanne, on jõudlustest hea esmase testimise vahend veendumaks, kas seade töötab korrektselt. Näiteks vead arvuti mälus või graafikakaardi draiverites võivad jõudlustesti käigus avalduda.
Testitüübid.
Jõudlustestid võib jagada kaheks: sünteetilised testid ja rakendustestid. Samuti leidub hübriide, mis võtavad lõpptulemuses arvesse mõlema liigi tulemusi. Jõudlustesti oluline osa on tulemuste võrreldavus, mille kohaselt peab testitulemusi olema võimalik omavahel tähendusrikkalt kõrvutada. Sama testi käivitamine identsel konfiguratsioonil ja erinevatel ajahetkedel peaks andma samasuguse või lähedase tulemuse. Ideaaltingimuste korral peaksid jõudlustesti tulemused olema võrreldavad mitte ainult sama seadme puhul, vaid sarnaseid tulemusi peaksid andma ka teised ligilähedased seadmed, mis kasutavad teistsugust arhitektuuri, operatsioonisüsteemi või riistvara.
Sünteetilised testid teostavad lihtsalt mõõdetavaid arvutusi, mida reaalses kasutuses praktiliselt ei esine. Testid on disainitud kergesti korratavateks üksikutel komponentidel, minimeerides ohtu, et süsteemis olev kitsaskoht mõjutab lõpptulemust. See muudab üksikute komponentide omavahelise võrdlemise kergeks, kuid ei tähenda üksiku komponendi tulemuse kajastumist tavakasutuses.
Rakendustestid imiteerivad rakenduste käitumist ja proovivad modelleerida kasutaja tegutsemist süsteemis. Test mõõdab kogu süsteemi käitumist määratud koormuse all ning mõõdab ülesande täitmise kiirust. Tulemus arvutatakse iga testitud lüli põhjal ning see aitab hinnata süsteemi kui tervikut, kuid ei anna teavet üksikute komponentide soorituse kohta. Sellise lähenemise suurim probleem on testi loojate definitsioon kasutaja tüüpilisest töökoormusest.
Probleemid.
Paljud tootjad on modifitseerinud oma tooteid nii, et need annaks koormustestide ajal ebarealistlikult kõrgeid tulemusi, mis igapäevases kasutamises ei kajastu. Näiteks on osad nutiseadmete tootjad muutnud oma telefone ja tahvelarvuteid kõrge tulemuse saavutamiseks nii, et need tuvastaks enamlevinud jõudlustestid ning tõstaksid testi läbiviimise ajal osade komponentide taktsagedust ja maksimaalset temperatuuritaluvust.
Ainult ühe testi tulemuste põhjal pole mõistlik seadme jõudluse kohta hinnanguid anda, sest see näitaja pole universaalne. Kuna jõudlusteste on palju, on tootjad suutelised leidma sellise, mis näitab nende tooteid paremast küljest. Objektiivseimat tulemust on võimalik saada testiga, mis koormab süsteemi sarnaselt tavakasutusele. Liigselt koormates võivad komponendid ülekuumenemise vältimiseks jõudlust vähendada ning liiga madala koormuse puhul ei pruugi tulemus kajastada süsteemi käitumist normaalkoormuse all.
Levinud jõudlustestid.
Super PI.
Super PI on sünteetiline ühelõimeline protsessori jõudlustest, mis arvutab pii väärtust kasutaja määratud täpsusastmeni ja toetab kuni 32 miljonit komakohta. Test kasutab arvutusmahukat Gaussi-Legendre'i algoritmi ja on vabavara.
Geekbench.
Geekbench kasutab protsessori jõudluse mõõtmiseks mitmesuguseid teste ja töökoormusi. Sooritatavad testid on jaotatud kolme kategooriasse. Täpse nimekirja sooritatavatest testidest koos seletustega leiab siit. 
3DMark.
3DMark on populaarseim test graafilise jõudluse hindamiseks. Testi tulemus moodustatakse graafika, füüsika ja kombineeritud stseeni tulemuste harmooniliset keskmisest. Testi toetab internetis asuv ja pidevalt täienev andmebaas, mis sisaldab üle 35 miljoni 3DMarki tulemuse. Andmestik annab kasutajale võimaluse võrrelda enda tulemusi sarnaste riistvarakonfiguratsioonidega. Programmi kasutavad paljud meediaväljaanded graafikakaartide testimiseks ja test annab hea võrdluspunkti kasutajale, kes soovib oma süsteemi uuendada.
CrystalDiskMark.
CrystalDiskMark on mitmekülgne ja kergesti kasutatav vabavaraline andmekandjate töökiiruse test, mis võimaldab käivitada nii järjestik-lugemis- ja kirjutamisteste kui ka juhu-lugemis- ja kirjutamisteste ning väljastab mõõtmistulemused ühikutega MB/s ja IOPS.