tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kallaste linnavolinike loend

"Siin on loetletud Kallaste linnavolikogu volinikke."
1939.
3. oktoobril tunnustati valituks teiste kandidaatide puudumisel ja kinnitati 30. oktoobril 1939 Tartu maavanema poolt Kallaste linnavolinikeks (RTL 1939, 101):
10. veebruaril 1940 esitasid seitse linnavolikogu liiget 12-st lahkumisteadaanded.
1940.
1940. aastal valiti Kallaste linnavolikogu kuna senise volikogu koosseisust lahkus seitse volinikku.
828 hääleõiguslikust kodanikust käis valimas 749 (90,4%). 12 kohale seati üles 21 kandidaati, omavahel võistlesid linnavanem Ivan Pavlovi ja endise linnavanema Pavel Skorohodovi pooldajad.
31. märtsil ja 1. aprillil 1940 valiti Kallaste innavolikogusse järgmised volinikud:
Uue volikogu koosseisu valiti ainult venelased, kuna varem kuulus sinna ka kolm eestlast.
Narva-Jõesuu linnaosa volinike loend

Narva linna Narva-Jõesuu komitee poolt tunnustati 29. septembril 1939 teiste kandidaatide puudumisel valituks ja kinnitati 3. novembril 1939 Siseministri poolt Narva-Jõesuu linnaosa volinikeks (RTL 1939, 101):
Parvīz Zeydvand

Parvīz Zeydvand (sündinud 16. augustil 1980 Khorramshahris) on Iraani Kreeka-Rooma maadleja. 
Ta hakkas maadlemist treenima 1990. aastal.
Ta on kahekordne Aasia meister Kreeka-Rooma maadluses.
Ta saavutas 2000. aastal olümpiamängudel 16. koha, 2004. aasta olümpiamängudel (pärast kahte eelringides saadud matšivõitu) ta diskvalifitseeriti.
1996. aastal saavutas ta kadettide Kreeka-Rooma maadluse maailmameistrivõistlustel esikoha.
Eesti maadlejatest on temaga maadelnud Kristjan Press, kes kaotas 2004. aasta olümpiamängude Kreeka-Rooma maadluse valikturniiril punktidega 4-6.
Johann Christoph Bach (1671–1721)

Johann Christoph Bach (16. juuni 1671 – 22. veebruar 1721) oli Saksa muusik ja helilooja. 
Ta oli veel kuulsama muusiku ja helilooja Johann Sebastian Bachi vanim vend. Johann Christoph õppis Erfurdis Johann Pachelbeli juures. Tema raamatukogus oli Pachelbeli, Johann Jakob Frobergeri ja Johann Kaspar Kerlli klahvpillimuusikat. 1690. aastal sai temast Ohrdrufis Michaeliskirche organist, 1694. aastal abiellus ta seal.
Suhe Johann Sebastian Bachiga.
Lorenz Christoph Mizleri kirjutatud Johann Sebastian Bachi nekroloogi järgi omandas Sebastian klahvpillitehnika põhialused Christophi käe all. Sagedamini meenutatakse siiski, kuidas Christoph keelas nooremale vennale oma muusikapalade kogumikku:
Bernhard Ingel

Bernhard Eduard Ingel (23. veebruar 1901 Kudina vald, Tartumaa – 7. aprill 1983) oli eesti ajakirjanik.
Ta õppis aastail 1923–1934 Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas, Eesti Üliõpilaste Seltsi vilistlane.
Bernhard Ingel osales Vabadussõjas, töötas Postimehe toimetuses, hiljem oli Võru Teataja toimetaja. Alates 1935. aastast oli ta vandeadvokaat Jaan Tõnissoni abi Tallinnas. 
1944. aastal põgenes ta Rootsi, oli seal kuni 1953. aastani Teataja esimene toimetaja, hiljem kullassepp.
Alfred Tammiko

Alfred Tammiko (aastani 1931 Alfred Prunn; 11. juuni 1903 Peterburi – 25. detsember 1981) oli eesti vaimulik.
Aastal 1920 mängis ta ühe mängu Eesti jalgpallikoondises. 
Ta lõpetas aastal 1927 Tallinna Õhtugümnaasiumi. Aastatel 1931, 1934–1940 ja 1942–1943 õppis ta Tartu Ülikoolis majandust. Ta oli EÜS Põhjala vilistlane. Ordineeriti 16. detsembril 1945 õpetajaks.
Ta oli aastatel 1945–1946 Kihelkonna Mihkli koguduse õpetaja, aastatel 1945–1949 Kaarma ja Kuressaare Laurentiuse koguduse õpetaja. Aastatel 1946–1950 hooldas ta Muhu Katariina kogudust, aastatel 1946–1954 oli ta Mustjala, Valjala ja Püha Jakobi koguduse õpetaja. Aastatel 1954–1961 oli ta Rõuge Maarja koguduse õpetaja, aastatel 1961–1974 Nissi Maarja koguduse õpetaja.
Alfred Tammiko suri 25. detsembril 1981 ja ta maeti 30. detsembril 1981 Liiva kalmistule.
Kuigi ta mängis ajaloolise esimese mängu Eesti koondises, oli tema kohta vähe teada. Aastaid tunti teda ekslikult kui Artur Prunn, ning kuna ta muutis aastal 1931 oma perekonnanimeks Tammiko, siis on selge miks oli tema kohta raske midagi leida – inimesed otsisid Artur Prunni kuid tema nimi oli Alfred Tammiko.
Hüdrostaatiline nivelleerimine

Hüdrostaatiline nivelleerimine on meetod, millega määratakse näiteks kahe reeperi vaheline kõrgusvahe, kasutades ühendatud anumate põhimõttel töötavat voolikloodi.
Hüdrostaatilist nivelleerimist kasutatakse eelkõige suurrajatiste (nt hüdroelektrijaamade paisude) juures. 
Eestis on Eesti NSV ajal meetodit edukalt viljelenud Tartu Astrofüüsika Observatooriumi juures tegutsenud Lembit Tamme töörühm.
Arnold-Ferdinand Tammik

Arnold-Ferdinand Tammik (31. jaanuar 1893 Ämbra – 5. november 1970) oli eesti vaimulik.
Ta lõpetas aastal 1913 Hugo Treffneri Gümnaasiumi. Aastatel 1914–1916 ja 1920–1924 õppis ta Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Aastatel 1916–1918 võttis ta osa Esimesest maailmasõjast, aastatel 1918–1920 Vabadussõjast. Ta töötas aastatel 1920–1924 Tartu maavalitsuse haridusosakonna sekretärina ja aastatel 1922–1923 Hugo Treffneri Gümnaasiumis õpetajana. Prooviaastal oli ta Tartu Peetri koguduses. Ordineeriti 28. detsembril 1924 õpetajaks.
Ta oli aastatel 1924–1945 Valga Peetri koguduse ja Valga Luke koguduse õpetaja, aastatel 1941–1945 ka Valga Jaani koguduse õpetaja. Samuti oli ta Valga gümnaasiumide usuõpetaja ja aastast 1935 Valga garnisoni pastor. 
Aastal 1945 ta arreteeriti NKVD poolt, aastal 1950 oli ta Eestis tagasi. Aastatel 1950–1962 töötas ta raamatupidajana. Aastatel 1960–1964 oli ta Torma Maarja koguduse õpetaja, hooldades aastatel 1960–1963 Mustvee kogudust.
Paul Männik

Paul Männik (3. september 1901 Kabala vald, Viljandimaa – 25. jaanuar 1987 Mercer Island, King, Washingtoni osariik, USA) oli Eesti omavalitsustegelane.
Ta õppis 1923–1929 ja 1935–1936 Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas, Korporatsioon Sakala vilistlane.
Paul Männik osales Vabadussõjas vabatahtlikuna Viljandi kooliõpilaste pataljoni koosseisus.
Paul Männik oli aastail 1924–1930 Harjumaa Põllumeeste Esituse sekretär, 1930–1936 Harju maavalitsuse esimees (astus tagasi liiklusõnnetuse tõttu). Vahepeal, 1936–1940 oli Paul Männik Eesti Maaomavalitsuste Liidu peasekretär. 
1940. aastal (määratud 12. juunil 1940, astus ametisse 20. juunil, vabastatud 8. juulil) Harju maavanem. Pärast ametist vabastamist elas Paul Männik Peningi vallas oma talus, mis liideti jaanuaris 1941 Peningi sovhoosiga, NKVD arreteerimisest pääses end varjates. 30. augustil 1941 nimetas "Ortskommandant" ta uuesti Harju maavanemaks, millisel kohal oli kuni 1944. aastani. 
1944. aastal põgenes ta Saksamaale, 1984. aastal elas USA-s. Eesti Põllumeeste Kogude Esinduse Paguluses abiesimees.
Karl Kiisk

Karl Kiisk (25. märts 1909 Tartu – 19. oktoober 1974 Lakewood) oli eesti vaimulik.
Ta lõpetas 1928. aastal Hugo Treffneri Gümnaasiumi. Aastatel 1928–1933 õppis ta Tartu Ülikooli usuteaduskonnas ja kuulus korporatsiooni Sakala. Prooviaastal oli ta Pärnu Eliisabeti koguduses ja 2. septembril 1934 ordineeriti ta õpetajaks. Aastatel oli ta 1934–1944 Karula koguduse õpetaja.
1944. aastal põgenes Kiisk Saksamaale, kus oli aastatel 1944–1951 vaimulik DP-laagrites. 
1952. aastast elas ta Ameerika Ühendriikides, kus oli aastatel 1953–1960 Portlandi ja Seattle'i koguduse õpetaja ning 1960–1966 Chicago ja Seabrooki koguduse õpetaja.
Johann Christoph Bach

Johann Christoph Bach (6. detsember 1642 Arnstadt – 31. märts 1703 Eisenach) oli Saksa barokiajastu muusik ja helilooja.
Ta sündis Arnstadtis ja tema isa oli Heinrich Bach, Johann Sebastian Bachi vanaonu. Johann Christoph Bach oli ka J. S. Bachi esimese naise Maria Barbara Bachi onu.
Johann Christoph Bachi kuulsuse heliloojana ületas tema perekonnas ta eluajal vaid Johann Sebastian. Ta töötas Eisenachis organistina, hiljem samas õukonna kammerorkestri muusikuna. Tema vend Johann Michael Bach (Johann Sebastian Bachi äi ja Maria Barbara isa) oli samuti helilooja.
Mõned ta töödest omistati hiljem Johann Sebastianile, kuid hiljuti tuvastati Johann Christophi autorsus. Üks ta tuntumaist teostest on kantaat "Meine Freundin, du bist schön", mis põhineb "Saalomoni ülemlaulul". Ka ta vanim poeg Johann Nicolaus Bach oli helilooja. 
Vaatamata edule muusikuna kannatas Johann Christoph Bach rahapuuduse käes. See võis olla põhjus, miks teda ei valitud Johann Sebastiani eestkostjaks, kui tolle vanemad surid. Kui Johann Christoph Bach Eisenachis suri, oli ta ränkades võlgades.
Johann Christoph Bach (täpsustus)

Johann Christoph Bachi nime on kandnud mitu Bachide suguvõsa muusikut ja heliloojat:
Udo Jürgens

Udo Jürgens (sünninimi Udo Jürgen Bockelmann; sündinud 30. september 1934 Klagenfurt Austria – 21. detsember 2014 Münsterlingen, Thurgau kanton, Šveits) oli austria helilooja ja laulja.
Oma rohkem kui 50 aasta pikkuse karjääri jooksul on ta kirjutanud üle 800 laulu ja tema albumeid on müüdud rohkem kui sada miljonit eksemplari.
1964. aastal esindas ta oma lauluga "Warum nur warum?" Austriat Eurovisiooni lauluvõistlusel ning saavutas kuuenda koha. Järgmise aasta võistlusel jõudis ta lauluga "Sag ihr, ich lass sie grüßen" neljandale kohale ning 1966. aasta võistluse võitis ta lauluga "Merci, Chérie".
France Gall

France Gall (sünninimi Isabelle Geneviève Marie Anne Gall; 9. oktoober 1947 Pariis – 7. jaanuar 2018 Neuilly-sur-Seine) oli prantsuse laulja.
Ta esindas Luksemburgi 1965. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel ning võitis selle lauluga "Poupée de cire, poupée de son". Laulu viisi ja sõnad kirjutas Serge Gainsbourg (Eestis sai see tuntuks kui "Laulev vahanukk" Heldur Karmo loodud sõnadega ja Tiiu Variku esituses).
Tema tuntumaid laule on "Ella, elle l'a", mille kirjutas ta abikaasa Michel Berger ja mis on pühendatud Ella Fitzgeraldile.
Arnstadt

Arnstadt on linn Saksamaal Tüüringi liidumaal Ilmi maakonnas Gera jõe ääres. See on üks Tüüringi vanemaid linnu ja kannab hüüdnime "Das Tor zum Thüringer Wald" ('Tüüringi metsa värav').
Tänapäeval on Arnstadtis umbkaudu 25 000 elanikku (31. detsember 2010). See on tööstuskeskus, kus tegutsevad klaasitehased ja sulatusahjud, päikesepaneelitehas, kindavabrik ja puidutöötluskäitised. Linna läheduses kaevandatakse mangaanimaaki. Linn asub keskmiselt 288 m kõrgusel merepinnast, selle pindala on 55,29 km² ja see jaguneb kuueks linnaosaks. Praegune linnapea on Hans-Christian Köllmer.
Igal aastal toimub Arnstadtis kõrgushüppeüritus Hochsprung mit Musik, mis toob kohale maailma parimad kõrgushüppajad. 2006. aastal püstitas Kajsa Bergqvist Arnstadti spordisaalis Jahn-sportparkis võistluste rekordi 2.08.
Ajalugu.
14. sajandil valitsesid Arnstadti Schwarzburgi krahvid, hiljem sai sellest Schwarzburg-Sondershauseni pealinn.
Linnas alustas oma muusikakarjääri helilooja Johann Sebastian Bach, kelle suguvõsa oli ümbruskonnas elanud mitu põlvkonda. Enamik Bachi-uurijaid usub, et Bach kirjutas oma tuntud "Tokaata ja fuuga d-molli" aastatel 1703–1709 just Arnstadtis.
Vaatamisväärsused.
Arnstadti vanalinn on säilinud heas korras ning avatud vaid jalakäijatele. Silmapaistvamate hoonete seas on 13. sajandist pärinev Neitsi Maarja kirik ja 18. sajandil ehitatud loss.
Edgar Vaalgamaa

Edgar Vaalgamaa (liivi keeles Edgar Vālgamō, läti keeles Edgars Vālgamā; 14. september 1912 Kūoštrõg – 20. detsember 2003 Soome) oli liivi päritolu Soome vaimulik ja tõlkija.
Ta sündis Liivi rannas Kūoštrõgi külas kaluri peres. Ta lõpetas Ventspilsis gümnaasiumi. Hõimuliikumise mõjul asus ta aastal 1934 Helsingi Ülikooli usuteadust õppima. Kuid pärast ülikooli lõpetamist 1939. aastal ei saanud ta alanud Teise maailmasõja tõttu pöörduda tagasi kodukohta.
Jätkusõja ajal teenis ta Soome sõjaväevaimulikuna. Pärast sõja lõppu teenis ta Iittis (Kymenlaakso maakonnas) luterliku vaimulikuna.
Looming.
Ta tõlkis soome keelde Andrejs Pumpursi eepose "Lāčplēsis" ("Karutapja"). Samuti kirjutas ta liivlaste ajaloost raamatu "Valge liiva rahvas" (Edgar Vaalgamaa. "Valkoisen hiekan kansa: Liiviläisten historiaa ja kulttuuria". Jälkisanat Valda Šuvcāne. Jyväskylä: Atena, 2001). Ta oli seotud Uue Testamendi liivi keelde tõlkimisega.
Isiklikku.
Tema poeg Lauri Vaalgamaa on luteri vaimulik Lemis (Lõuna-Karjala maakonnas).
Hüdronüüm

Hüdronüüm on veeobjektide (jõgede, järvede, merede, lahtede, väinade jt) nimed. Mõni allikas loeb ka soonimed hüdronüümide hulka.
Õpetust hüdronüümidest nimetatakse hüdronüümiaks.
Koidula Piir

Koidula Piir (1937. aastani Kellamov, 1937–1957 Kasema; 26. august 1929 , Tartumaa – 5. november 2018 Värska, Setomaa) oli eesti keemik.
Elulugu.
Koidula Piir oli põllupidaja tütar.
Ta lõpetas 1948. aastal Tartu 2. Keskkooli ning 1953. aastal Tartu Riikliku Ülikooli keemia osakonna ja 1961. aastal aspirantuuri. 
Oli 1953–1954 TRÜ analüütilise keemia kateedri vanemlaborant, 1954–1958 assistent, 1961–1962 pooljuhtide ja elektroluminestsentsi probleemlabori vanemlaborant ja insener, 1962–1972 nooremteadur, 1972–1990 Eesti NSV TA Füüsika Instituudi insener ja vaneminsener, 1990–1999 Tartu Ülikooli raamatukogu kataloogimise osakonna vanemraamatukoguhoidja.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: kilede ja kristallfosfooride sünteesi tingimused ning nende füsikokeemilised, dosimeetrilised ja optilised omadused. 27 teaduspublikatsiooni, 2 autoritunnistust.
Robert Piir

Robert Piir (sündinud 21. jaanuaril 1930 Leningradi oblastis Luuga rajoonis Strelka külas) on eesti puuviljandusteadlane.
Elulugu.
Robert Piir on talupidaja poeg.
Ta on lõpetanud 1950. aastal Tartu Meditsiinikooli, 1953. aastal Tartu 1. Töölisnoorte Keskkooli, 1958. aastal Tartu Riikliku Ülikooli bioloogiaosakonna. On olnud aastatel 1950–1951 Rõuges velsker, 1951–1953 Tartu polikliinikus ja sõjaväehaiglas vanemröntgenitehnik, 1958–1961 Antsla Keskkoolis õpetaja, 1961–1992 Eesti Maaviljeluse ja Maaparanduse Teadusliku Uurimise Instituudi (EMMI) Polli katsebaasi teadur.
Teadustöö.
Uurinud puuvilja- ja marjasortide keemilist koostist ja sobivust töötlemiseks, introdutseerinud Eestise uusi puuvilja- ja marjakultuuride sorte ning -liike. Rajas Pollis ühe täielikuma pihlakate sordikollektsiooni (endise Nõukogu Liidu ulatuses). Avaldanud artikleid puutaimede puhkeperioodi, õuna-, pirni- ja ploomisortide töötlemiseks sobivuse, uute kultuuride viljade keemilise koostise ning uute puu- ja köögiviljakultuuride kasvatamise kohta. Üle 100 teaduspublikatsiooni.
Reet Piiri

Reet Piiri (sündinud 2. mail 1955 Tartus) on eesti ajaloolane ja etnoloog.
Reet Piiri on teenistujate tütar.
Lõpetas 1974 Tartu 8. Keskkooli, 1980 Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo osakonna. 
Ta oli aastatel 1978–1980 Eesti Rahva Muuseumi (ERM) kunstnik, 1980–1997 vanemteadur ning on 1998. aastast ERM-i teadur-kuraator. Õpetanud Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemias rahvarõivakursust, juhendanud Tartu Ülikooli ja Eesti Kunstiakadeemia üliõpilaste välitööpraktikat, juhendanud ja retsenseerinud diplomitöid.
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: eestlaste rõivastus (sh rahvariided), toidumajandus; Eesti Rahva Muuseumi (ERM) ajalugu. Käinud ekspeditsioonidel ja kogunud materjali Eestis (Viljandimaal, Järvamaal jm) ning Leningradi oblasti vadja ja isuri külades. Koostanud ERM-i püsiekspositsiooni rahvarõivaste osa, koostanud (peamiselt rahvarõivaid ja rahvakunsti tutvustavaid) näitusi ka teistes Eesti ning välismaa muuseumites. Esinenud rahvusvahelistel konverentsidel kodu- ja välismaal. Õpetatud Eesti Seltsi (ÕES), Rahvusvahelise Muuseumiühingu (ICOM) ja Eesti Muuseumiühingu liige.
Teoseid.
20 teaduspublikatsiooni, üle 30 aimeartikli.
Krista Piirimäe

Krista Piirimäe (1968. aastani Hiiemets; sündinud 5. aprillil 1946 Tallinnas) on Eesti kunstiajaloolane ja pedagoog.
Elulugu.
Ta lõpetas 1964. aastal Tallinna 2. Keskkooli ja 1970. aastal Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonna. Kaitses 2000. aastal Tartu Ülikoolis väitekirja "Eesti kunsti näitustealased välissuhted aastatel 1920–1940" ja sai magistrikraadi.
Ta on 1970. aastast Tartu Kunstimuuseumi teadur, ühtlasi 1981. aastast mitmes praeguse Tartu maakonna keskkoolis kunstiajaloo õpetaja.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: kunstiharidus, näitused, Tartu kunst ja tarbekunst. Kirjutanud uurimuslikke artikleid ja kunstinäituste arvustusi, koostanud näitusekatalooge, dokumentaalfilmi "Professor Aleksander Vardi" stsenarist, raamatu "Eesti kunsti ja arhitektuuri biograafiline leksikon" (Tallinn, 1996) kaasautor. Aastail 1992–2002 ja 2005 ilmunud 8.–11. klassi ajalooõpikute kunstiajaloo peatükkide autor. Üle 10 teaduspublikatsiooni.
Isiklikku.
Krista Piirimäe abikaasa oli Helmut Piirimäe. Neil on neli last: tütar on põllumajandusteadlane Triinu Peters; pojad on ajaloolased Pärtel Piirimäe ja Kaarel Piirimäe ning bioloog Kristjan Piirimäe.
Kristjan Piirimäe

Kristjan Piirimäe (sündinud 13. juunil 1975 Tartus) on eesti hüdrobioloog.
Elulugu.
Kristjan Piirimäe lõpetas 1993. aastal Tartu 16. Keskkooli ja 1997. aastal Tartu Ülikooli bioloogia osakonna. 1997 kaitses ta Tartu Ülikoolis magistritöö hüdrobioloogias "Bacterioplankton viability and heterotrophic activity in the thermally stratified small Estonian lakes" ning 2007 Tallinna Tehnikaülikoolis doktoritöö loodus- ja täppisteadustes "Long-term changes of nutrient fluxes in the drainage basin of the Gulf of Finland – applocation of the PolFlow model" (Tallinn, 2007). Ta täiendas end 1995 New Yorgis ÜRO juhtimiskoolituse kursustel, 2001 Rootsis, Lätis, Poolas ja Leedus säästva arengu ja keskkonnakaitse alal ning 2004 Hollandis Utrechti Ülikoolis GIS modelleerimise alal. 
Aastatel 1995–1997 töötas ta Zooloogia ja Botaanika Instituudi (ZBI)) Võrtsjärve Limnoloogiajaama laborandina, 1997–2001 vanemlaborandina, 2001–2005 Tallinna Tehnikaülikooli keskkonnatehnika instituudi teadur-doktorandina ning 2005. aastast töötab Järva-Jaani Gümnaasiumi geograafiaõpetajana.
Piirimäe on olnud Eesti Veeühingu ja Tehiskeskkonna Instituudi juhatuse liige (2002–2005), Eesti Keskkonnaühenduste Koja koordinaator ja keskkonnaekspert (2004–2005).
Teadustöö.
Kristjan Piirimäe peamised uurimisvaldkonnad on siseveekogude ja Soome lahe reostus ning veekaitse. Ta on loonud veereostuse kirjeldamise mudeleid. Ta on avaldanud umbes 20 teaduspublikatsiooni.
Isiklikku.
Kristjan Piirimäe on Helmut Piirimäe ja Krista Piirimäe poeg, Kaarel Piirimäe ja Pärtel Piirimäe ning Triinu Petersi vend.
Irja Piirma

Irja Piirma (aastani 1943 Tiits; 4. veebruar 1920 Tallinn – 5. detsember 2009 Stow, Summiti maakond, Ohio, USA) oli eesti päritolu USA keemik.
Elulugu.
Ta lõpetas 1939. aastal Tallinna Prantsuse Lütseumi ja õppis aastatel 1940–1943 Tallinna Tehnikaülikoolis keemiat.
1949. aastal lõpetas Darmstadti Tehnikaülikooli keemikuna ja emigreerus samal aastal Lääne-Saksamaalt USA-sse.
Keemiamagister (Akroni Ülikool, Ohio), PhD (polümeeride keemia, 1960, samas). Oli 1952–1956 Akroni Ülikooli kummiuuringute labori ja 1956–1960 kummiuuringute instituudi teadur, 1960–1963 sama instituudi keemia osakonna lektor / , 1963–1967 keemilise osakonna ja polümeeride instituudi instruktor / , 1967–1976 polümeeride osakonna assistent. professor, 1976–81 "associate professor". Aastast 1981 professor polümeeride alal, ühtlasi 1982–1985 osakonnajuhataja.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: polümeeride keemia – polümerisatsiooni kineetika emulsioonides. liige.
Teoseid.
Üle 30 teaduspublikatsiooni.
Eduard Piiroja

Eduard Piiroja (6. veebruar 1931 Tallinn – 4. märts 1996 Tallinn) oli eesti keemik.
Haridus.
Lõpetas Tallinna 10. Keskkooli 1949, Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI) keemia-mäeteaduskonna anorgaaniliste ainete tehnoloogia erialal 1954 ("cum laude"), samas aspirantuur, lõpetas 1957. Tehnikakandidaat 1958 (TPI), väitekiri "Mõnede kahealuseliste fenoolide polükondentsatsioonireaktsiooni uurimine"; dotsent 1962; tehnikateaduste doktor 1993 (TTÜ), väitekiri "Oxidation and destruction of polyethylene". Täiendanud end Moskvas 1974.
Töökäik.
TTÜs 1954–1996: polümeeride sünteesi laboratooriumi vaneminsener 1954–1962; orgaanilise keemia kateedri dotsent 1962–1992, kateedrijuhataja 1990–1992; polümeermaterjalide instituudi dotsent ja direktor 1992–1995, TTÜ orgaanilise ja biokeemia kateedri professor 1995–1996.
Teadustöö põhisuunad.
Polümeeride keemia ja tehnoloogia,polüeteeni oksüdatsioon ja destruktsioon. Loonud polüeteeni vaba pinnaenergiat tõstes ja adhesiooni parandades sellele trükkimise tehnoloogia, samuti trükivärve, mis on patenteeritud seitsmes riigis. Tema loodud termilise destruktsiooni menetlus võimaldab looduses mittelagunevat materjali kasutada uue toormena. Balti Materjalitehnika Ühingu ja Ameerika Materjaliuuringute Seltsi liige. NSV Liidu Rahvamajanduse Saavutuste Näituse kuldmedal (1968) ja pronksmedal (1975). Üle 100 teaduspublikatsiooni, õppevahendid, 22 NSV Liidu ja 42 välisriikide patenti.
Isiklikku.
Eduard Piiroja oli puusepa poeg.
Heino Piirsalu

Heino Piirsalu (10. märts 1927 Jõgeva vald, Tartumaa – 25. veebruar 1992 Tartu) oli eesti loomakasvatusteadlane ja statistik.
Elukäik.
Heino Piirsalu oli väiketalupidaja poeg.
Lõpetas 1948. aastal Kuremaa Loomakasvatuse Tehnikumi, 1953 Eesti Põllumajanduse Akadeemia zootehnika erialal, 1956 samas aspirantuuri, põllumajanduskandidaat (1958, EPA), väitekiri "Erinevate täispiima kogustega üles kasvatatud eesti punase tõu noorveiste kasv, areng ja lihaproduktiivsus". Oli 1952–1954 EPA eriloomakasvatuse kateedri assistent, 1956–1960 põllumajandusloomade aretuse kateedri assistent, 1960–1968 vanemteadur, 1968–1978 majandusküberneetika kateedri vanemõpetaja, 1978–1984 dotsent kohusetäitja; aastast 1984 pensionil. Õpetas põllumajandusloomade aretust, statistikat ja arvutustehnikat, koostas statistikaalaseid metoodikajuhendeid.
Teadustöö.
Töid noorveiseliha tootmise tehnoloogiast ja veiseliha uurimisest, koostanud valimiku söödaratsioone põhilistele loomaliikidele, osalenud loomakasvatuse optimaalse planeerimise ülesannete koostamises.
Mare Piirsalu

Mare Piirsalu (6. september 1950 Paide – 6. september 2021 Tartu) oli eesti keemik.
Elulugu.
Mare Piirsalu on töölise tütar.
Lõpetas 1969. aastal Paide 1. Keskkooli ja 1974. aastal Tartu Riikliku Ülikooli füüsika-keemiateaduskonna keemia osakonna orgaanilise keemia erialal. 1997. aastal kaitses samas "M.Sc." kraadi (väitekiri "Alküülbensoaatide ja asendatud fenüülbensoaatide leeliselise hüdrolüüsi kineetika uurimine") ja 2003. aastal "Ph.D." kraadi (väitekiri "Substituent, temperature and solvent effects on the alkaline hydrolysis of substituted phenyl and alkyl esters of benzoic acid").
Aastatel 1974–1976 oli ta Tallinna Polütehnilise Instituudi sanitaartehnilise probleemlabori vaneminsener, 1976–1990 TÜ orgaanilise keemia kateedri nooremteadur, 1990–1993 keemilise kineetika ja katalüüsi labori teadur. Aastatel 1993–2007 töötas Tartu Ülikooli keemilise füüsika instituudi teadurina ja alates 2007. aastast töötas Tartu Ülikooli keemia instituudis teadurina.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: füüsikaline orgaaniline keemia, keemiline kineetika – estrite leeliseline hüdrolüüs erinevatel temperatuuridel, orgaanilistes solventides ja vesilahustes. Akadeemilise Keemiaseltsi liige (aastast 1991). 20 teaduspublikatsiooni.
Matti Piirsalu

Matti Piirsalu (sündinud 5. juulil 1947 Raplas) on eesti linnukasvatusteadlane.
Elulugu.
Matti Piirsalu on töölise poeg.
Lõpetas 1966 Rapla Keskkooli, 1971 Eesti Põllumajanduse Akadeemia linnukasvatuse erialal, põllumajanduskandidaat (1978, Leningradi Põllumajanduse Instituut), väitekiri "Влияние различных методов обработки яиц и уровня пантотеновой кислоты в рационе кур на инкубационные показатели и качество цыплят", 1995–1996 EPMÜ doktorant, "Ph.D." (põllumajanduse ajalugu, 1996, EPMÜ), väitekiri "Linnukasvatuse areng Eestis".
Oli 1972–1978 EPA mittekoosseisuline teadur ning 1972–1981 Roela sovhoosi Rakvere haudejaama juhataja, 1981–1984 Sindi sovhoosi peazootehnik, 1985–1994 Põllumajandusministeeriumi linnukasvatussektori ja -osakonna juhataja, loomakasvatuse-büroo peaspetsialist, 1986–1993 ka Eesti Põllumajandus Õppe- ja Nõuandekeskuse lektor, 1994–1995 Eesti Vabariigi Põllumajandusministeeriumi maamajanduse osakonna peaspetsialist, 1995–2003 loomakasvatusbüroo juhataja, 2004–2010 põllumajandusturu korraldamise osakonna nõunik.
Ilmunud artikkel 70. juubeli puhul https://agrt.emu.ee/pdf/chronicle/2017_1_tikk.pdf 
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: linnukasvatus Eestis, selle ajalugu; loeb end professor Harald Tiku koolkonda kuuluvaks linnukasvatusteadlaseks. Uurinud põllumajanduslindude munade hautamist, -lindude pidamistehnoloogiat, sugu- ja noorkanade söötmist, ensüümide, antioksüdantide ja vitamiinide kasutamise võimalusi. Uurimistöö tulemustest on rakendatud haudemunade aerosoolidega, suurendatud sugukanade pantoteenhappe tarbenorme. Paljude kodu- ja välismaiste linnukasvatuse teadus- ning erialaseltside liige, sh Lindude Tõuaretuse Nõukogu liige (1971–1988), sekretär (1988–1989), Ülemaailmse Linnukasvatuse Teaduse Assotsiatsiooni Nõukogu osakonna (1988–1992) ning Eesti osakonna presiidiumi liige (aastast 1992) ja president (1998–), on olnud ajakirja Agraarteadus toimetuskolleegiumi liige, Eesti Linnukasvatuse Seltsi juhatuse esimees (1992–2014), Akadeemilise Põllumajanduse Seltsi eestseisuse liige (1998-) jm. Üle 300 teaduspublikatsiooni.
Peep Piirsalu

Peep Piirsalu (sündinud 15. juunil 1958 Rakveres) on eesti loomakasvatusteadlane.
Elulugu.
Peep Piirsalu on zootehniku poeg.
Lõpetas 1976 Rakvere Keskkooli, 1981 Eesti Põllumajanduse Akadeemia zootehnikainsenerina, 1983–1985 Moskva Põllumajanduse Akadeemia aspirant, põllumajanduskandidaat (1986, samas), väitekiri käsitles valgepealiste lammaste parandamist sisestaval ristamisel ildefransi tõugu jääradega. Oli 1981–1982 Rakvere rajooni Energia kolhoosi zootehnik, 1982–1983 EPA põllumajandusloomade söötmise kateedri nooremteadur, 1986 eriloomakasvatuse kateedri nooremteadur, 1986–1989 väikelooma- ja linnukasvatuse osakonna assistent, 1989–1990 vanemõpetaja, 1990– dotsent, 1989–1992 zooinseneriteaduskonna prodekaan. Loengukursused: lambakasvatus, eriloomakasvatuse, loomakasvatussaaduste kvaliteet.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: põllumajandusloomade aretus ja selektsioon – lammaste geneetika parameetrite hindamine, aretusväärtused ja -programmid, importlammaste mõju eesti lambatõugude liha- ja villajõudlusele ning viljakusele. Ajakirja Lammas ja Kits toimetaja (aastast 1998). Akadeemilise Põllumajanduse Seltsi ja Eesti Lambakasvatajate Seltsi liige (aastast 1990, president 1995–1997, juhatuse esimees aastast 1997). Üle 70 teaduspublikatsiooni.
Kai Piirsoo

Kai Piirsoo (aastani 1972 Kai Allmere; sündinud 13. juulil 1949 Viljandis) on eesti hüdrobioloog.
Elulugu.
Kai Piirsoo on teenistuja tütar ja Andres Piirsoo abikaasa.
Lõpetas 1967 C. R. Jakobsoni nimelise Viljandi 1. Keskkooli, 1972 TÜ bioloogiaosakonna, bioloogiamagister (1996, TÜ), väitekiri "Eesti rannikumere fütoplankton ja selle biomassi mõjutavad tegurid". Filosoofiadoktor (PhD, 2006, EMÜ), väitekiri "Structure of the phytoplankton community and its relation to environmental conditions in Estonian running waters". Oli 1972–74 TÜ taimesüstemaatika ja geobotaanika kateedri insener, 1974-86 Zooloogia ja Botaanika Instituudi (ZBI) nooremteadur, 1986– EPMÜ/EMÜ teadur, ühtlasi ka TÜ ja EPMÜ/EMÜ õppeülesande täitja.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: fütoplanktoni koosluse struktuur ja seda mõjutavad keskkonnategurid Läänemeres ja Eesti jõgedes. Aastail 1975–90 osales Eesti rannikumere ja Läänemere avavete ning aastast 1991 Eesti jõgede hüdrobioloogia kompleksuuringuis. Üle 30 teaduspublikatsiooni.
Raimund Johannes Piirvee

Raimund Johannes Piirvee (20. maini 1940 Pilemann; 1. märts 1923 Tallinn – 3. oktoober 2011) oli eesti metsateadlane.
Elulugu.
Lõpetas 1942 Tallinnas Gustav Adolfi Gümnaasiumi, õppis 1943 Tartu Ülikooli metsa-osakonnas, mobiliseeriti, viidi 1944 Saksamaale. Õppis 1946–1947 Pinnebergis Balti Ülikooli metsaosakonnas. Siirdus 1947 Kanadasse, lõpetas 1953 Toronto Ülikooli metsandusteaduskonna, täiendas end 1955 Duke'i Ülikoolis (USA) ja 1956–1957 Briti Columbia Ülikoolis (Kanada), metsandusmagister (1955, Duke Ülikool), väitekiri käsitles männi mahu ja kaalu suhteid. Oli 1953–1954 Canadien International Paper Company Ltd uurija-eriteadlane metsatüpoloogia klassifikatsiooni alal, 1956–1966 Vancouveris jm paberivabrikute ja saeveskite töö korraldamise ekspert ning metsakorraldaja, sh Briti Columbia indiaanireservaatides, 1967–1968 FAO esindaja Panamas ja Jamaical, 1970–1986 Kanada Metsandusministeeriumi provintsiaalvalitsuse ja metsainstituudi teadur ja nõunik metsakorralduses ning metsavarude inventeerimisel ja hindamisel, arvutite rakendamisel metsamajanduses ning geoinfosüsteemi ARIES väljatöötamisel ja rakendamisel metsa- ja põllumajanduses.
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: metsabiomeetria ja -statistika. Koost metsamahutabelite meetermõõdustikku ümberarvutamise metoodika, loonud Kanada metsavaru hindamise ja kaardistamise programmid, osalenud Kanada loodusvarude uurimise satelliitinfosüsteemi loomises ja rakendamises. Kanada Metsateadlaste Ühingu liige (1960). Alates 1990. aastast külastas korduvalt Eestit ning esines erialaste ettekannetega Eesti Metsakorralduskeskuses ja EPMÜ-s.
Marion Piisang

Marion Piisang (18. mai 1953 Tallinn – 9. september 2016) oli eesti kergejõustiklane ja spordipedagoog.
Elulugu.
Ta lõpetas 1971. aastal Tallinna 46. Keskkooli ja 1975. aastal Tallinna Pedagoogilise Instituudi (TPedI), kus õppis kehakultuuri; sporditeaduse magister (1993, Tallinna Pedagoogikaülikool, TPÜ), väitekiri "13- ja 15-aastaste Eesti kooliõpilaste kehalised võimed".
Ta oli 1975–1987 TPedI/TPÜ kehalise kasvatuse kateedri õpetaja ja vanemõpetaja, 1987–1996 TPÜ võimlemise lektoraadi assistent, 1996–1998 dotsent, 1997–1999 ka kehakultuuriteaduskonna prodekaan, –2016 TPÜ/TLÜ spordipedagoogika õppetooli lektor. Ta on õpetanud spordipedagoogikat, kehalise kasvatuse didaktikat, spordiajalugu; koostanud õppe- ja metoodikavahendeid.
Sportlasena.
Ta alustas kergejõustikutreeninguid 1966. aastal Kalevi kergejõustikukoolis Harry Aumere juhendamisel. Ta on tulnud Eesti NSV meistriks 100 meetri jooksus, 200 meetri jooksus ja sisemeistrivõistlustel 60 meetri jooksus; takistusjooksudes on ta tulnud kolmekordseks Eesti NSV meistriks. Ta on võistelnud 11 korda Eesti NSV koondises.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: laste ja noorukite kehalised võimed ja sportimisaktiivsus.
Teoseid.
Esiõpetus: eesmärgid ja õppesisu (kaasautor). Tallinn 1993
Isiklikku.
Tema ema oli kergejõustiklane Eugenia Piisang, isa kergejõustiklane ja spordiajakirjanik Eugen Piisang; vend Erkki Piisang on pedagoog ja haridusjuht.
Nikolai Pikalev

Nikolai Pikalev (13. detsember 1928 Narva – 23. mai 2004) oli Eesti tehnikateadlane.
Elulugu.
Nikolai Pikalev oli hüdrotehniku poeg, rahvuselt venelane.
Lõpetas 1948 Tallinna 32. Keskkooli, 1954 Balti Sõjalaevastiku Leningradi Kõrgema Insener-Ehitusliku Instituudi, 1971 samas aspirantuuri, tehnikakandidaat (1982, samas). Oli 1954–1967 Murmanskis Põhjamere Sõjalaevastiku Ehitusvalitsuse töödejuhataja ja tehnikaosakonna juhataja, 1967–68 ja 1971–76 Balti Sõjalaevastiku Ehitusvalitsuse tehnikaosakonna juhataja asetäitja ja juhataja, 1976–1980 Balti Sõjalaevastiku Tallinna Ehitusvalitsuse peainsener, 1980–1983 Ehituse Teadusliku Uurimise Instituudi vanemteadur, 1983–1991 tehnikaprogressi ja ehitusökonoomika labori juhataja, 1991. aastast oli ta tehnilise arengu osakonna juhataja.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: ehitustehnoloogia – monoliitbetooni ja raudbetooni paigaldamise meetodid (survebetoon), ehitussegude füüsilised, reoloogilised ja struktuuriomadused ning kohalike ehitusmaterjalide kasutamine, ehituse tehniline areng, ehituse normdokumendid. 16 teaduspublikatsiooni.
Arno Pikamäe

Arno (Arnold) Pikamäe (29. august 1929 Holstre vald, Viljandimaa – 28. aprill 1992 Tallinn) oli eesti keeleteadlane-leksikograaf, soome-eesti ja eesti-soome sõnaraamatute autoreid.
Elulugu.
Arno Pikamäe oli maatöölise poeg.
Lõpetas 1948. aastal Viljandi 2. Keskkooli, 1953 Tartu Riikliku Ülikooli eesti keele ja kirjanduse osakonna soome-ugri keelte erialal, 1956 aspirantuuri, filoloogiakandidaat (1957, TRÜ), väitekiri "Tüveline astmevaheldus läänemeresoome keeltes ja lapi keeles". Oli 1957–1989 Eesti NSV TA Keele ja Kirjanduse Instituudi (KKI) sõnaraamatute (leksikoloogia) sektori noorem- ja vanemteadur.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: eesti keele leksikograafia. Olnud seotud peamiselt "Eesti kirjakeele seletussõnaraamatuga" – oli üks koostamispõhimõtete väljatöötajaid, koostamisjuhendi (mille kohta avaldas ka artikleid teadusväljaannetes) loojaid ning sõnaraamatute autoreid ja sõnaraamatu toimetajaid. Osales ka soome-eesti ja eesti-soome tõlkesõnaraamatute koostamisel. Üle 10 teaduspublikatsiooni.
Tiina Pikamäe

Tiina Pikamäe (aastani 1972 Tiina Olep, sündinud 5. juunil 1947 Tallinnas) on eesti kunstiajaloolane ja -kriitik.
Lõpetas 1965. aastal Tallinna 22. Keskkooli ja 1970. aastal Tartu Riikliku Ülikooli.
Töötas 1969–1993 Eesti Kunstimuuseumis, sh 1985–1993 skulptuuriosakonna juhatajana. Oli 1993–2000 Muinsuskaitseameti kunstimälestiste peainspektor, seejärel Tallinna 21. kooli õpetaja.
Käsitlenud peamiselt 1970. aastate põlvkonna Eesti skulptorite loomingut, uurinud August Ludwig Weizenbergi loometeed ja Eesti medalikunsti ajalugu, tegutsenud kunstikriitikuna, koostanud näitusi ja katalooge.
Isiklikku.
Tema isa oli teatrikunstnik Jaak Olep ning vend oli kunstiajaloolane ja -kriitik Jaak Olep.
Anatol Pikas

Anatol Pikas (29. november 1928 Viljandi – 1. november 2021) oli eestlasest kasvatusteadlane ja psühholoog.
Elulugu.
Anatol Pikas oli linnasekretäri poeg.
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: pedagoogika, pedagoogika psühholoogia, rahukasvatus. Umbes 70 teaduspublikatsiooni.
Jaak Pikk

Jaak Pikk (sündinud 21. augustil 1942 Viljandis) on eesti metsateadlane.
Elulugu.
Jaak Pikk on metsniku poeg. Ta lõpetas 1961 Võru Kohaliku Tööstuse Tehnikumi, 1966 Eesti Põllumajanduse Akadeemia metsamajanduse erialal, põllumajanduskandidaat metsakasvatuses (1988, Valgevene Tehnoloogia Instituut), väitekiri "Лесоводственная эффективность применения минеральных удобрений на осущенных торфяно-болотных почвах в Эстонской ССР".
Oli 1966 Tudu metsamajandi metsapunkti tootmisjuhataja, 1967–72 Kambja sovhoosi agro-metsamelioraator, 1972–89 Eesti Metsamajanduse ja Looduskaitse Teadusliku Uurimise Instituudi vaneminsener ja nooremteadur, 1989–96 vanemteadur, labori juhataja ja töörühma juhataja, 1995–2004 EPMÜ metsatööstuse instituudi dotsent, ühtlasi 1996–97 metsaökosüsteemide uurimiskeskuse ja 1998–2004 metsandusliku uurimisinstituudi vanemteadur, 2005– EMÜ metsandus- ja maaparandusinstituudi dotsent.
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: metsaparandus ja metsakasvatus, väetatud ja kuivendatud puistute tootlikkus, jääksoode ja kuivendatud soode metsastamine, soode pinnavee koostis, kuivendatud metsade majandamine. Kuulub professor Uno Valki sooteaduse ja metsaparanduse koolkonda. Looduseuurijate Seltsi ja Akadeemilise Metsaseltsi liige. Üle 40 teaduspublikatsiooni.
Jaan Pikk

Jaan Pikk (sündinud 28. novembril 1934 Tartus) on eesti majandusteadlane ja põllumajandusökonomist.
Elulugu.
Jaan Pikk on töölise poeg.
Ta on lõpetanud 1954. aastal Elva Keskkooli, 1959 Tartu Riikliku Ülikooli majandusteaduskonna, 1965 aspirantuuri, majanduskandidaat (1967, TRÜ), väitekiri "Tootmishoonete ehitamiseks kasutatava pikaajalise krediidi majanduslik efektiivsus Eesti NSV kolhoosides". 
Oli aastatel 1959–1962 Riigipanga Tartu osakonna krediidiinspektor, 1965–1967 Tartu Riikliku Ülikooli raamatupidamise kateedri assistent, 1967–1968 vanemõpetaja, 1968–1974 rahvamajandusharude ökonoomika kateedri juhataja, 1972–1992 dotsent, 1992–1994 rahvamajanduse ja ettevõttemajanduse üldteooria instituudi dotsent, 1994–1998 majanduspoliitika ja riigimajanduse instituudi dotsent, 1978–1992 ka majandusteaduskonna prodekaan. Õpetas põllumajanduse tootmise ökonoomikat, organiseerimist ja planeerimist, ettevõtete majandustegevuse analüüsi, rahvamajanduse planeerimist, rahvamajandusharude ökonoomikat. Koostanud õppevahendeid.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: põllumajandusökonoomika. Umbes 40 teaduspublikatsiooni.
Tiit Pikka

Tiit Pikka (17. september 1936 Tallinn – 30. september 1976 Tallinn) oli eesti tehnikateadlane ja füüsik.
Tiit Pikka oli töölise poeg.
Ta lõpetas 1956 Tallinna Polütehnikumi, 1961 Tallinna Polütehnilise Instituudi elektriinsenerina, 1966 aspirantuuri NSVL TA Kristallograafia Instituudis Moskvas. Ta kaitses 1970 Vilniuse Ülikoolis füüsika-matemaatikakandidaadikraadi. Tema väitekirja pealkiri oli "Фазовые переходы в полупроводниках типа АvВviСvii" ("Faasiüleminekud A5B6C7-tüüpi pooljuhtides"). Ta oli 1961–63 ja 1966–69 TPI füüsika kateedri assistent, aastast 1969 vanemõpetaja.
Tiit Pikka uuris pooljuhtmaterjalide füüsikat. 1970. aastate keskel uuriti TPI-s tema algatusel fotolüüsi fotokujutiste saamiseks pooljuhtide pinnal infrapunakiirguses. Ta kasvatas ja uuris A5B6C7-tüüpi pooljuhtide-senjettelektrikute monokristalle, selgitas kristallide kasvu elektriväljaga mõjutamise võimalusi ning projekteeris ja ehitas pooljuhtmaterjalide omaduste määramiseks originaalseid mõõteseadmeid. Tal oli 10 teaduspublikatsiooni.
Lui Pikkov

Lui Pikkov (sündinud 16. juulil 1935 Rapla vald, Harjumaa) on eesti keemiainsener.
Elulugu.
Lui Pikkov on talupidaja poeg ja Otto Pikkovi vend.
Lõpetas 1954 Rapla Keskkooli, 1959 Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI), 1964 aspirantuuri samas keemiatööstuse protsesside ja aparaatide alal, tehnikakandidaat (1966, TPI), väitekiri "Destillatsioon Ventuuri aparaadiga". Täiendanud end 1971 Moskva D. I. Mendelejevi nimelises Tehnoloogiainstituudis ja 1992 Lappeenranta Tehnikaülikoolis. Oli 1966–71 TPI keemiatööstuse protsesside ja aparaatide kateedri vanemõpetaja, 1971–2003 dotsent. Loengukursused: tehnoloogiliste protsesside matemaatiline modelleerimine, ökoloogia ja keskkonnakaitse alused.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: keemilise tehnoloogia teoreetilised alused, kitsamalt massiülekanne mitmefaasilistes süsteemides, keskkonnakaitse tehnoloogia. 75 teaduspublikatsiooni, 6 autoritunnistust.
Otto Pikkov

Otto Pikkov (27. märts 1922 Rapla vald, Harjumaa – 30. november 1988 Tallinn) oli eesti tehnikateadlane.
Elulugu.
Otto Pikkov oli talupidaja poeg ja Lui Pikkovi vend.
Õppis 1938–1940 Riigi Tööstuskoolis, lõpetas 1941 Tallinna II Poeglaste Ametikooli raadiotehnika haru. Osales teises maailmasõjas, oli Kaasanis ehituspataljoni elektrik, hiljem radist ja raadio-telegraafimeister laskur- ja tagavarapolgus. Lõpetas 1952 Tallinna 9. Täiskasvanute Keskkooli, 1958 Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI) mehaanikateaduskonna elektrijaamade, -võrkude ja -süsteemide erialal, 1959–1963 samas aspirant, tehnikakandidaat (1971, Leningradi Elektrotehnikainstituut), väitekiri "Исследование методов релейного преобразования частотно-импульсного сигнала в системах автоматического контроля". 
Aastatel 1938–1941 oli Raadio-Elektroonika Tehase (RET) tööline, 1947–1949 Raadiokomitees tehnik, 1950–1957 Raadiomajas insener. 
1957. aastast teadustööl: 1957–1959 TPI elektrijaamade, -võrkude ja -süsteemide kateedri labori juhataja, 1959–1965 Elektrotehnika Teadusliku Uurimise Instituudi automaatikavahendite labori juhataja, 1960. aastast ka TPI automaatika ja telemehaanika ning arvutustehnika kateedrite tunnitasuline õppejõud, 1965. aastast tööstuselektroonika kateedri dotsent, 1968–1978 elektroonika kateedri juhataja, hiljem dotsent.
Otto Pikkov suri 30. novembril 1988 Tallinnas ja maeti 6. detsembril 1988 Liiva kalmistule.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: muundustehnika ja automaatikavahendid. Osales Eesti esimeses energoküberneetikauuringus, mille tulemusena valmis spetsiaalanaloogarvuti aktiivvõimsuste optimaalseks jaotamiseks soojuselektrijaamade vahel; seade võeti kasutusele Eesti Energias. Selgitas statistiliste võtete rakendusvõimalusi mõõteseadmete projekteerimisel, uuris signaaliparameetrite mõõtemeetodeid ja -vahendeid, osales jõupooljuhtseadiste katsetamiseks vajaliku mõõteaparatuuri väljatöötamises. Toimetanud elektrotehnika- ja automaatikateemalisi teaduskogumikke. Üle 40 teaduspublikatsiooni, 29 käsikirjalist teadustööaruannet.
Mihkel Pikner

Mihkel Pikner (3. september 1936 Koonga vald, Pärnumaa – 29. jaanuar 2003 Tallinn) oli eesti tehnikateadlane.
Elulugu.
Mihkel Pikner oli külasepa poeg.
Lõpetas 1955 Tallinna Kommunaal-Ehitustehnikumi, 1960 Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI) mehaanikateaduskonna masinaehitustehnoloogia erialal, 1964–67 oli Baumani-nimelise Moskva Kõrgema Tehnikakooli aspirant, tehnikakandidaat (1970, samas); väitekiri käsitles automaatseadmeid elektrovaakum- ja pooljuhitööstuses. Täiendas end 1975 Moskva Tööpinkide ja Instrumentide Instituudis, 1992 Helsingi Tehnikaülikoolis. 
Oli 1958–60 Tallinna Ekskavaatoritehase konstruktor, 1960 tehase "Volta" konstruktor, 1960–64 Elektrotehnika Teadusliku Uurimise Instituudi konstruktor ja grupijuht, 1968–70 TPI assistent, 1970–72 vanemõpetaja, 1972–86 masinaehitustehnoloogia kateedri dotsent, 1986–92 tööpinkide ja instrumentide kateedri dotsent, 1992–2002 masinaehituse instituudi masinate projekteerimise (hiljem tootmistehnika) õppetooli dotsent; 1972–76, 2001–02 ühtlasi mehaanikateaduskonna prodekaan ja 1976–94 dekaan, 1994–2001 mehaanikaõpikonna juhataja.
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: tööpinkide tootlikkus ja töökindlus, pneumoautomaatika, tehnilise kõrghariduse ajalugu. 1992–93 riikliku aktsiaseltsi Tallinna Masinatehase juhatuse liige. Eesti Masinatööstuse Liidu president (1995–2000). 15 teaduspublikatsiooni.
Valentin Pikner

Valentin Pikner (17. mai (vkj 5. mai) 1899 Tallinn – 28. detsember 1960 New York, USA) oli Eesti majandusteadlane.
Elulugu.
Valentin Pikner oli juveliiri poeg.
Ta lõpetas 1919 Tallinna Poeglaste Reaalgümnaasiumi, seejärel oli 1919–1920 Eesti sõjaväes ja osales Vabadussõjas. Aastatel 1919–1921 õppis ta Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas, lõpetas 1924 19, (1924, samas), väitekiri "Die estnische Währung, ihre Grundlage und Entwicklung nebst einem geschichtlichen Überblick über das Geldwesen in den baltischen Ländern". Täiendas end 1928 New Yorgi Columbia Ülikooli juures. 
Ta töötas aastatel 1920–1927 Eesti Välisministeeriumis, 1925–1927 ja 1934–1935 Eesti Tarvitajateühisuste Keskühisuses, 1928–1934 New Yorgis panga Irving Trust Co statistikaosakonnas, 1937–1940 Tallinnas J. Lorupi klaasivabriku müügiosakonna juhataja. 
Läks 1944. aastal Saksamaale, sealt USA-sse, oli 1950 , hiljem Raleigh' Kolledži professor.
Nikolai Piksanov

Nikolai Piksanov (vene keeles Николай Кирьякович Пиксанов; 11. aprill 1878 Novouzenski maakond, Samara kubermang – 10. veebruar 1969 Leningrad) oli Eesti vene kirjandusteadlane.
Elulugu.
Lõpetas Samara vaimuliku seminari, õppis 1898–1904 Tartu Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonnas vene-slaavi kirjandust, võttis osa kohalikust kirjanduselust ja üliõpilasliikumisest. NSV Liidu Teaduste Akadeemia korrespondentliige (1931). Oli Saratovi, hiljem Moskva ja Leningradi Riiklik Ülikooli professor.
Teadustöö.
Avaldanud arvukalt peamiselt tekstiuurimuslikke töid vene kirjanduse klassikute (Aleksandr Puškini, Ivan Gontšarovi jmt, eriti Aleksandr Gribojedovi) loomingu kohta, samuti uurimusi allikaõpetusest, bibliograafiast, ajakirjandusest ja kriitikast. Töid ka ühiskondliku mõtte ajaloost. Umbes 600 teaduspublikatsiooni.
Aina Piksarv

Aina Piksarv (sündinud Johanna Kuuste (Gustel), 25. veebruar 1914 Uue-Vändra vald, Pärnumaa – 9. august 1995 Tallinn) oli eesti keemik.
Elulugu.
Aina Piksarv oli talupidaja tütar, Evald Piksarve abikaasa.
Lõpetas 1942 Tallinna Tehnikaülikooli keemia osakonna, tehnikakandidaat (1959, TPI, väitekiri "Põlevkivi olefiinide struktuuri uurimine katalüütilise hüdrogeniseerimise teel". Oli 1944–45 TPI anorgaanilise ja analüütilise keemia kateedri assistent, 1945–46 TÜ anorgaanilise keemia kateedri assistent, 1946–60 TPI füüsikalise ja biokeemia kateedri assistent, 1962–74 dotsent.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: põlevkivikeemia.
Evald Piksarv

Evald Piksarv (25. veebruar 1914 Tallinn – 30. september 1997 Tallinn) oli eesti tehnikateadlane.
Elulugu.
Evald Piksarv oli töölise poeg ja Aina Piksarve abikaasa.
Lõpetas 1932 Tallinna Tehnikumi tehnikaharu ja 1941 Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI) keemia-mäeteaduskonna, tehnikakandidaat (1965, Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI)), väitekiri "Kukersiitpõlevkivi tolmpõlemise lendtuha peenemate fraktsioonide koostisest, kivinemisprotsessidest ja sideainelistest omadustest". 
1941 mobiliseeriti Punaarmeesse, oli tööpataljonis, võttis keemiarühma komandörina osa Velikije Luki lahingutest. 1944 Narva rindel arreteeriti, oli kuni 1947 vangis, seejärel Arhangelski oblastis hüdrolüüspärmitehase tööline, 1948–1954 Ertsevo elektrijaama labori juhataja. 
Eestisse naasnult ei lubatud teda esialgu Tallinna elama, oli 1954–1960 Salutaguse pärmitehase labori juhataja, 1956–1960 TPI teadusliku uurimistöö sektori põlevkivituha töörühma teadur, 1960–1970 ehitusmaterjalide labori teadur, 1970–1986 tuhktsementide osakonna juhataja.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: tuhk-ehitusainete tehnoloogia. Uuris põlevkivituhktsementide koostist ja omadusi, hüdratatsiooni- ja kivistumisnähtusi ning korrosioonikindlust. Uuringute tulemusel loodi teoreetilised alused kõrgemargilise kiirestikivineva portland-põlevkivitsemendi tootmiseks Kundas. Kuulus professor Verner Kikase koolkonda, keemiainsenerina luges end professor Adolf Gustav Partsi õpilaseks.
Üle 80 teaduspublikatsiooni, 4 autoritunnistust.
Ann Pikver

Ann Pikver (aastani 1967 Ann Randalu; sündinud 27. augustil 1941 Tartus) on eesti keeleteadlane.
Elulugu.
Ta lõpetas aastal 1959 Tallinna 2. Keskkooli, 1965 Tartu Riikliku Ülikooli (TRÜ) inglise filoloogia erialal, 1969–1972 oli Moskva Võõrkeelte Instituudi aspirant, filoloogiakandidaat (1974, samas), väitekiri käsitles distributiiv-statistilise meetodi rakendamist morfeemikas (inglise keele põhjal). 
Pikver oli aastatel 1967–1969 Tallinna Pedagoogilise Instituudi (TPedI) inglise keele kateedri õpetaja, 1972–1974 vanemõpetaja, 1974–1978 TRÜ inglise filoloogia kateedri vanemõpetaja, 1978–1988 TPedI inglise keele kateedri dotsent, 1988–1991 Tallinna Kunstiülikooli keeltekateedri dotsent ja 1991–1996 kateedri juhataja. Loengukursused üldkeeleteadusest, inglise keele teoreetilise grammatikast, keelte võrdlevast tüpoloogiast; koostanud inglise keele õpikuid.
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: keelte kõrvutav analüüs, inglise keele morfeemika, inglise ja eesti keele noomenifraasi võrdlev uurimine. Üle 20 teaduspublikatsiooni.
Isiklikku.
Tema isa oli õigusteadlane Hillar Randalu, ema põllumajandusteadlane Ilme Randalu, õde on taimegeneetik Kadri Järve.
Rein Pikver

Rein Pikver (18. oktoober 1939 Tartu – 29. aprill 2008 Tallinn) oli eesti füüsik ja keemik.
Elulugu.
Rein Pikver oli teenistujate poeg.
Lõpetas 1958 Tartu 1. Keskkooli, 1963 TÜ matemaatika-loodusteaduskonna füüsika erialal, oli 1965–66, 1967–69, 1969–70 aspirant, keemiakandidaat (1986, TÜ), väitekiri "Количественное исследование потенциалов ионизации соединений с кратными связами". Oli 1963–65 TÜ eksperimentaalfüüsika kateedri stažöör, 1966–67 pooljuhtide ja luminestsentsi labori nooremteadur, 1969 eksperimentaalfüüsika kateedri assistent, 1970–71 füsioloogia kateedri vaneminsener, 1971–74 elektromeetria labori nooremteadur, 1974–78 aeroionisatsiooni ja elektroaerosoolide labori vanemteadur, 1978–80 Küberneetika Instituudi vaneminsener, 1980–83 Eesti NSV TA Keemilise ja Bioloogilise Füüsika Instituudi vaneminsener, 1983–86 vaneminsener, grupijuht, 1986– vanemteadur.
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: keemiline füüsika, fotoionisatsioon, fotoelektron-spektroskoopia, mass-spektromeetria. Eesti Teadlaste Liidu liige. Üle 40 teaduspublikatsiooni, sh 2 monograafiat; 1 autoritunnistus.
Lea Pild

Lea Pild (sündinud 4. jaanuaril 1959 Petseris) on Eesti vene filoloog ja kirjandusteadlane.
Elulugu.
Lea Pild on õpetajate tütar.
Lõpetas 1979 Pihkva Muusikakooli, 1986 Tartu Riikliku Ülikooli filoloogiateaduskonna vene filoloogia erialal, õppis professor Zara Mintsi kirjandusteaduse seminaris, oli 1986–1988 aspirant, 1995–1999 doktorant, filoloogiamagister (1992, TÜ), väitekiri "Звучащий мир в прозе А. П. Чехова"; PhD (vene kirjandus, 1999, TÜ), väitekiri "Тургенев в восприятии русских символистов" (Tartu, 1999). Oli 1985–86 TÜ käitumishälvete sotsioloogia labori vanemlaborant, 1988–92 vene kirjanduse kateedri vanemõpetaja, 1992– vene kirjanduse õppetooli lektor. Õpetanud vene kirjandust ajalugu, tõlketeooriat, ilukirjandusteksti analüüsi, vene kultuurilugu.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: 19. sajandi II poole – 20 sajandi alguse vene kirjanduse ajalugu. Üle 40 teaduspublikatsiooni.
Toomas Piliste

Toomas Piliste (sündinud 11. mail 1957 Tallinnas) on eesti majandusteadlane.
Elulugu.
Toomas Piliste on juristi poeg.
Lõpetas 1975 Tallinna 44. Keskkooli, 1980 Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI) majandusteaduskonna, 1987 aspirantuuri, majandusmagister (1993, TTÜ), väitekiri "Tööpuuduse evolutsioon Eesti Vabariigis". Oli 1982–88 TPI majandusteaduskonna nooremteadur, 1988–92 vanemteadur, 1992– teadur, ühtlasi aastast 1998 TTÜ ärikorralduse instituudi direktori kohusetäitja ja 2000– majandusteaduskonna prodekaan. Loengukursused: tööturu ökonoomika, tööturg ja töösuhted; koostanud õppevahendeid.
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: tööturg, tööpuudus ja tööhõive, ettevõtlus. Üle 30 teaduspublikatsiooni.