Lõssõtšanski lahing

Lõssõtšanski lahing oli Venemaa ja Ukraina vaheline sõjaline kokkupõrge Ida-Ukraina kampaania laiemas Donbassi lahingus Venemaa sissetungi ajal Ukrainasse. 2022. aasta maiks olid Lõssõtšansk ja selle sõpruslinn Sjevjerodonetsk Luhanski oblasti kaks suurimat linna, mis ei olnud Venemaa kontrolli all. Vene väed alustasid mais rünnakut Sjevjerodonetskile, kus toimus äge lahing kuni juuni lõpuni, mil Ukraina väed linnast taganesid. Lahingud jätkusid siis, kui Vene väed asusid ründama Lõssõtšanskit üle Donetsi jõe.
Venemaa ja Luhanski Rahvavabariik (LRV) teatasid, et nende väed vallutasid Lõssõtšanski 2.–3. juulil, kuigi Ukraina eitas esialgu linna vallutamist. Ukraina kindralstaap tunnistas 3. juulil, et nende väed lahkusid linnast "selleks, et päästa Ukraina kaitsjate elu".
Lõssõtšansk oli Luhanski oblastis viimane vallutatud Ukraina tugipunkt, mida Venemaa väitis siis täielikult kontrollivat.
Taust.
Sõpruslinnu Sjevjerodonetskit ja Lõssõtšanskit lahutab Donetsi jõgi. Mäe otsas asuv linn Lõssõtšansk asub läänekaldal ja pakkus Ukraina kaitsjatele kõrget maad. 11. aprillil 2022 tulistasid Vene väed Lõssõtšanskit raskekahurväega, hävitades neli maja, tappes ühe inimese ja vigastades veel kolme. 10. maiks olid Lõssõtšanskist ja Sjevjerodonetskist saanud ainsad järelejäänud Ukraina tugipunktid kogu Luhanski oblastis. Sjevjerodonetski lahingus hävitati mõlemat linna ühendavad kolm silda, mis andis Ukraina kaitsjatele parema kaitsepositsiooni Venemaa rünnakute eest üle jõe.
23. juuniks oli Venemaa lõunas täielikult läbi murdnud, võitis lahingu Toškivka juures ja saavutas olulisi edusamme Lõssõtšanskist lõuna pool. Vene väed vallutasid Loskutivka, Mõrna Dolõna, Rai-Oleksandrivka ja Pidlisne kõik 22. juunil. 23. juunil lõikasid Vene väed ära ja piirasid ümber Hirske ja Zolote linnad, mis väidetavalt olid järgmiseks päevaks täielikult vallutatud. 25. juuniks vallutas Venemaa Sjevjerodonetski. Venemaa läbimurdega lõunas ja võiduga Sjevjerodonetskis nihkus Venemaa pealetungi tähelepanu Lõssõtšanskile.
Lahing.
Pärast Sjevjerodonetski langemist sai Lõssõtšanskist viimane suurem linn Luhanski oblastis Ukraina kontrolli all. Separatistliku Luhanski Rahvavabariigi (LRV) sõjaväeüksused võitlesid koos Vene jalaväega ning neid toetasid Venemaa suurtükivägi ja õhurünnakud. Ukraina rahvuskaardi kiirreageerimisbrigaad rõhutas, et kaitsepositsioonid on Lõssõtšanskis paremini kaitstavad kui Sjevjerodonetskis.
Venemaa pealetungi Lõssõtšanski vastu jälgisid ja kavandasid Kesksõjaväeringkonna ülem Aleksandr Lapin ja Venemaa õhu- ja kosmosejõudude ülem Sergei Surovikin. Sõjauuringute instituut väitis, et nende tipptasemel komandöride kaasamine näitas, kui tähtis oli Venemaale linna vallutamine. Ukraina-meelsed väed tõrjusid Venemaa esialgse soomusrünnaku Lõssõtšanskile tagasi, kusjuures Ivan "Brest" Martšuki juhitud Valgevene vabatahtlikel oli suur osa tankide tõrjumisel.
25. juunil alustasid Venemaa ja separatistide üksused lõuna poolt Lõssõtšanskisse sisenemist, jõudes samal päeval linna ääres asuva kaevanduse ja želatiinitehaseni. Sõjauuringute instituudi (ISW) andmetel näitas NASA ressursside haldamise süsteemi tulekahjuteave ka želatiinitehases "kuumusanomaaliaid", mis kinnitab teateid sõjategevusest seal. 26. juunil teatas TASS, et Lapini ja Esedulla Abatševi juhitud Vene ja separatistide väed on sisenenud linna viiest suunast ja isoleerivad Ukraina üksusi, kuid seda teadet ei olnud sel ajal võimalik iseseisvalt kontrollida. Ukraina kindralstaap ütles, et Venemaa intensiivsete õhurünnakute ja suurtükiväe eesmärk oli Lõssõtšansk lõunast ära lõigata, kuid ei maininud linna sisenevaid separatiste. Anti korraldus tsiviilelanike evakueerimiseks ja üks põgenev tsiviilisik, keda Pokrovskis intervjueeriti, nimetas olukorda Lõssõtšanskis "õuduseks". Vene üksuste hulka kuulusid ka tšetšeeni kadõrovlased, mida juhtisid Zamid Tšalajev ja Apti Alaudinov, Ahmati eriüksuse juht. Selle Venemaa läbimurde keskel olid Ukraina kaitsjad sunnitud organiseerimatult taganema, mille tulemuseks oli palju kaotusi, sealhulgas Valgevene komandöri Martšuki surm.
27. juunil teatas CNN, et Lõssõtšanskis kutsuti tsiviilelanikke üles viivitamatult lahkuma, kuna Vene väed said linnas võimust. Linnas elavate inimeste tehtud videod viitasid väidetavalt sellele, et mõned tsiviilisikud ei tahtnud oma kodudest lahkuda, vaid olid valmis sinna jääma sõltumata sellest, kes linna kontrollib. Ukraina Lõssõtšanski sõjaväeadministratsioon teatas, et järele on jäänud 10 000–15 000 inimest ja ainult umbes 50 inimest evakueerub päevas. Samal ajal väitsid LRV sõjaväeohvitserid, et nad olid Ukraina vägede jaoks linnast kaks evakuatsiooniteed ära lõiganud. Vene väed sisenesid Verhnokamjankas, kesklinnast umbes 10 kilomeetrit edelas asuvasse Lõssõtšanski naftatöötlemistehasesse ja kindlustasid oma positsioone, sealhulgas rajasid suurtükiväeposte.
28. juunil väitis LRV suursaadik Venemaal Rodion Mirošnik, et Ukraina väed Lõssõtšanskis on asunud linnast taganema. ISW teoretiseeris, et nad korraldasid võitluslikku taganemist kaitsvamate positsioonide suunas Siverskis, Kramatorskis ja Slovjanskis.
Luhanski oblasti kuberner Serhi Haidai ütles 29. juunil, et Vene üksused on sisenenud Lõssõtšanski äärealadele, kuid eitas kokkupõrgete toimumist linnas endas, lükates ümber väited kui Venemaa propaganda. Ta lisas, et linna rünnatakse mitmelt poolt. Ukraina pommitajad Su-25 ja Su-24m sooritasid väidetavalt Lõssõtšanski piirkonnas "kuni 10 õhulööki", andes löögi Venemaa ja LRV logistikakeskustele, kütuseladudele ja soomukitele. Ukraina kindralstaap teatas, et Venemaa õhurünnak sooritati Lõssõtšanski naftatöötlemistehasele, kus väidetavalt toimusid maapealsed lahingud.
30. juunil ütles kuberner Serhi Haidai, et linna äärealadel on "lahingu tipphetk" koos "pidevate" Venemaa pommitamistega ja korduvate maapealsete rünnakutega. Briti kaitseministeerium teatas oma igapäevases luurearuandes, et kokkupõrked olid tõenäoliselt keskendunud naftatöötlemistehasele ja Ukraina üksused hoiavad kogu linnas oma positsioone. Ukraina kindralstaap teatas, et venelastel oli rafineerimistehase piirkonnas toimunud rünnakutes "osaline edu" ning nad kontrollisid tehase kagu- ja loodeosa. Venemaa rünnakud rafineerimistehasest kirdes asuvale Topolivka külale ning Vovtšojarivka ja Malorjazantseve linnale olid "osaliselt edukad" ja Topolivka-Lõssõtšanski maantee läks Venemaa tule kontrolli alla. Sky Newsi aruanne tõstis esile Venemaa "šokeerivalt valimatud" mürsurünnakud Lõssõtšanskis ja kirjeldas kohapealseid olusid linnas. Ajakirjanik Alex Crawford nimetas linna "äratundmatuks" ja teatas kohalikule politseinikule viidates, et 60 protsenti linnast on varemetes. "24. brigaadi 46. pataljon" kaitses Lõssõtšanski naftatöötlemistehast peidetud punkri seest, osutades visa vastupanu. Kuna kommunaalteenused olid maas, pidid linna jäänud tsiviilisikud võtma vett lähedalasuvast järvest ja ootama abijagajate toidupakke. Mõned Crawfordi intervjueeritud tsiviilisikud süüdistasid oma olukorras pigem Ukraina ja Lääne valitsusi kui Venemaad, peegeldades "mitte tähtsusetut" venemeelset separatistlikku meeleolu selles piirkonnas.
LRV juht Rodion Mirošnik ütles Telegrami postituses, et Lõssõtšanskit rünnatakse neljast suunast, ning väitis, et Vene üksused on loonud Donetsi jõe paremal kaldal "laia sillapea" ja jõudnud Lõssõtšanski kopteriväljakule. "Sealt liikusid nad üsna laia rindega edela suunas kesklinna poole." Neid väiteid ei kontrollitud tol ajal sõltumatult.
Venemaa kaitseministeerium teatas 1. juulil, et Vene väed vallutasid linna äärealal asuva miini- ja želatiinitehase ning Prõvillja linna loodeosa osana nende piiramisest ning jätkuvatest katsetest läbi lõigata Lõssõtšanski-Bahmuti maantee. Venelased väitsid, et ukrainlased kannatavad piirkonnas üha rohkem deserteerumisi ja suuri kaotusi, sealhulgas ühes külas hukkus päeva jooksul üle 120 sõduri.
Lõssõtšanski langemine.
2. juulil märkis kuberner Serhi Haidai taas lakkamatut, "suure tihedusega" Lõssõtšanski pommitamist, kuid püüdis rõhutada, et kaks Venemaa pealetungi Verhnjokamjanka ja želatiinitehase suunas on tõrjutud. Venemaa toetatud separatistid väitsid, et lõpetasid linna piiramise pärast "viimaste strateegiliste kõrguste" hõivamist, samas kui Ukraina rahvuskaart ütles, et ägedad kokkupõrked jätkuvad, kuid linn "ei ole ümber piiratud". Seejärel teatati, et Vene väed jõudsid Lõssõtšanski kesklinna.
Hiljem, 2. juulil teatasid separatistid, et nende väed on linna vallutanud, mida kinnitas ka ISW, öeldes, et hõivamine toimus tõenäoliselt pärast Ukraina vägede lahkumist. ISW nimetas Ukraina linna vallutamise eitamist "aegunud või ekslikuks". Sõda kajastav kaitseblogija Rob Lee säutsus Lõssõtšanski administratsioonihoone ees Twitteris videoid Tšetšeenia Rosgvardja sõduritest. Venemeelsed allikad säutsusid ka video Nõukogude võidulipust sama hoone varemetes ning ilmus video, kuidas elanikud asetasid Nõukogude lipu linna "langenud sõdurite mälestussambale", mis kinnitab veelgi Venemaa väiteid linna vallutamisest.
Ukraina presidendi Volodõmõr Zelenskõi nõunik Oleksi Arestovõtš tunnistas 3. juulil, et Lõssõtšanskit ähvardab oht sattuda venelaste kätte. Luhanski oblasti kuberner Serhi Haidai ütles, et linna rünnati "seletamatult jõhkra taktikaga" ja venelased "edenesid kangekaelselt" keset kaotusi. Venemaa kaitseminister Sergei Šoigu teatas president Vladimir Putinile, et Venemaa ja LRV väed on linna täielikult oma kontrolli alla võtnud ning LRV teatas, et see "puhastatakse Ukraina natsionalistidest". Vaatlejad märkisid, et Lõssõtšanski langemine tähendas seda, et Venemaa oli saavutanud oma strateegilise eesmärgi vallutada kogu Luhanski oblast, mis on osa tema suuremast eesmärgist haarata kogu Donbass.
Hiljem, 3. juulil kinnitas Ukraina kindralstaap, et nende väed olid Lõssõtšanskist taandunud, kuid president Zelenskõi eitas linna täielikku vallutamist, öeldes: "...me ei saa kindlalt väita, et Lõssõtšansk on [Venemaa] kontrolli all. Lõssõtšanski äärelinnas käivad lahingud". Hiljem, samal õhtul tunnistas kuberner Haidai, et Lõssõtšansk langes ja president Zelenskõi tõotas linna lõpuks tagasi vallutada, "tänu kaasaegsete relvade pakkumise suurenemisele".
Tagajärjed.
Pärast Lõssõtšanski langemist kuulutas Venemaa välja täieliku kontrolli kogu Luhanski oblasti üle ja president Vladimir Putin andis korralduse anda sellel rindel võidelnud võitlejatele lühiajalist puhkust. Siiski eitas Luhanski oblasti kuberner Serhi Haidai, et kogu provints on vallutatud, ja ütles, et Lõssõtšanski lääneserva külades ja linnades, Siverskile lähenedes, on käimas kokkupõrked.
10. septembril väitis Serhi Haidai, et Ukraina väed tungisid vastupealetungi käigus linna vabastamiseks Lõssõtšanski äärelinna, kuigi seda ei kinnitatud. Kuid Ukraina ja ISW võtsid endale Ukraina kontrolli Bilohorivka üle, mille tulemusena toimus teine Bilohorivka lahing.
Kaotused.
25. maiks oli lahingutes ja Lõssõtšanski pommitamises hukkunud 150 tsiviilisikut.
Venemaa rünnak veepiirile 27. juunil tappis vähemalt 8 tsiviilisikut ja sai haavata 42. Luhanski oblasti kuberner Serhi Haidai ütles, et suur osa rünnakus vigastatuid pidi läbima operatsiooni ja kaotasid jäsemed. Ta teatas ka, et see rünnak sooritati kobarpommidega, mille kasutamine on rahvusvahelise õigusega keelatud (kuigi Venemaa ega Ukraina ei ole kobarpommide konventsiooni osalised). Veel üks keelatud relv, mida venelased Lõssõtšanski lähedal väidetavalt kasutasid, olid Haidai sõnul jalaväemiinid. Neid väiteid ei kinnitatud siis sõltumatult.
28. juunil oli Lõssõtšanskis veel 15 000 tsiviilisikut. Enne invasiooni elas linnas 95 000 inimest.
Analüüs.
BBC kaitsekorrespondent Jonathan Beale märkis, et Ukraina kaitsjad lootsid algselt, et Lõssõtšanski pakutav geograafiline kõrgpunkt pakub looduslikku tugevat kaitset, kuid Venemaa piiras linna lõunast, põhjast ja idast ning võimas tulejõud ja taktikaline tase ajendas Ukraina vägesid tagasi tõmbuma enne, kui tasku oli täielikult suletud. Beale märkis ka, et Ukraina ametnikud olid 3. juulil linnas toimuvate lahingute suhtes "ebatavaliselt vaiksed", tõenäoliselt ei tahtnud operatiivjulgeoleku kaalutlustel edastada taktikalist taganemist.