tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Andrea Mantegna

Andrea Mantegna (1431 – 13. september 1506) oli itaalia vararenessansi maalikunstnik ja graafik.
Elulugu.
Mantegna õppis Padovas; käis läbi Padova ülikooli teadlastega, mis on arvatavasti mõjutanud tema huvi maalikunsti matemaatilis-perspektiivsete probleemide vastu.
Alates 1460 oli Mantegna Mantovas Ludovico II Gonzaga õukonnakunstnik. Mantova hertsogipalees "Castello di Cortes" lõi ta oma kuulsad freskod. 
Looming.
Mantegna maalis monumentaalseid antiikmütoloogia- ja piibliteemalisi seina- ja tahvelmaale. Teda iseloomustas oskuslik rakursi- ja ruumikäsitlus ning plastiline vorm. Ta andis diferentseeritult edasi antiikaja arhitektuuri ja ornamentikat ning rakendas realismi, mis tollal oli uudne. Nagu teisedki oma aja kunstnikud, katsetas Mantegnagi perspektiiviga, näiteks viis silmapiiri madalale, et suurendada monumentaalsust. Tema maastikud seevastu tunduvad olevat nagu kivist ja metallist tehtud ning inimesedki näivad skulptuuridena.
Inimese käitumises ja meelelaadis rõhutas Mantegna kangelaslikkust. Ta kujutas nii kristlikke kangelasi püha Sebastiani ja püha Jüri kui antiikaja heeroseid Scipiot ja Caesarit. Caesari võitu on ta kujutanud 9 pildil. Usutavasti samastas ta maalitud kangelasi oma kaasaegsetega, näiteks Gonzaga ja Mezzarotaga. See tõrjus maali loomise ajendi tagaplaanile ja püstitas selle asemel maali loomise tõelise eesmärgina inimkuju.
Mantegnal on oluline roll vaselõike väljaarendamises. Tema töökoda oli 15. sajandi lõpul Veneetsia juhtiv trükikoda.
Mantegna stiil mõjutas Põhja-Itaalia maalikunsti kuni 1490. aastateni, mil suuremat tähtsust hakkas omandama Giovanni Bellini eeskuju.
Mantegna on maalinud bakhanaali, Fortunat, muusasid ja Parnassost.
Fresko

Fresko (itaalia keeles "a fresco", "al fresco", "affresco" sõnast "fresco" 'värske') on seinamaaliliik ja -tehnika. Tegu on arhitektuuriga seotud monumentaalmaaliga.
Maalitehnika.
Seinale laotatakse mitme kihina lubjast ja liivast tehtud krunt. 
Fresko maalitakse märjale krohvile lubjakindla värviga. Vabaneva süsihappegaasi toimel kalgastub krohvipind klaasjaks. Tekib kõva, vees lahustamatu kaltsiumkarbonaadikiht. Värvaine reageerib krohvis oleva lubjaga ning tekivad tugevad rikkalikud värvitoonid. 
Freskomaali ei ole võimalik korrigeerida. 
Fresko on paindlik, väga püsiv ja suhteliselt odav tehnika. Freskot iseloomustab peen läige. 
"Secco".
Lisaks tuntakse ka "kuiva freskot", mille puhul töö võib lõpetada kuival pinnal, näiteks temperavärvidega peale maalides. Kuivale lubjapinnale tehtud maali nimetatakse "secco". "Fresco secco"'t on tihti kasutatud detailide lisamisel või paranduste tegemisel valmis freskodele. 
Kahe tehnika suurim erinevus seisneb selles, et tõeline fresko on kestev, kuiv fresko aga kipub aja jooksul maha kuluma.
Ajalugu.
Freskosid maaliti juba antiikajal, kuid Pompei ja teiste Rooma linnade väljakaevamistel leitud freskode puhul ei ole teada, kas sel ajal kasutati ülalkirjeldatud freskotehnikat ehk nn Itaalia meetodit, mida Cennino Cennini kirjeldab 15. sajandi alguses "tõelise freskona" ("buon fresco"). 
Rohkelt freskosid on maalitud keskajal Bütsantsis, Gruusias ja Serbias; eriti aga 14.–16. sajandil Itaalias (Giotto di Bondone, Mantegna, Michelangelo, Raffael jt) ja Vana-Venes Theophanes Kreeklane, Andrei Rubljov jt).
Georgi Lvov

Georgi Lvov (vene keeles Георгий Евгеньевич Львов; 2. november (vkj 21. oktoober) 1861 Dresden, Saksimaa kuningriik – 7. märts 1925 Pariis, Prantsusmaa) oli Venemaa riigitegelane ja Ajutise Valitsuse esimene juht alates 23. märtsist kuni 21. juulini 1917.
Georgi Lvov lõpetas Moskva ülikooli õigusteaduskonna. 1905. aastal valiti ta Venemaa Keisririigi I Riigiduumasse, konstitutsiooniliste demokraatide partei liikmena.
Aastatel 1914–1917 oli ta Ülevenemaalise haigete ja haavatute abistamise liidu esimees.
Tegevus pärast 1917. aasta veebruarirevolutsiooni.
Vürst Lvovi juhitud liberaalse ja demokraatliku valitsuse valitsemisajal kujunes Petrogradis välja kaksikvõim üheltpoolt demokraatlikult valitud Venemaa valitsuse ja teiseltpoolt demokraatlikku riigikorda mittetunnistava, radikaalsete sotsiaaldemokraatide (bolševike), mõõdukate sotsiaaldemokraatide ning esseeride poolt moodustatud Petrogradi Nõukogu vahel.
Lõpuks otsustas Lvov Sotsialistide-Revolutsionääride Partei juhtliikme Aleksandr Kerenski kasuks valitsusjuhi kohast loobuda, lootes, et vasakpoolse meelestusega elanikkond on viimase valitsemisega rohkem rahul.
Emigratsioon.
Pärast bolševike 1917. aasta riigipööret muutus Lvov soovimatuks isikuks ja oli mõnda aega ka vangis. Mahalaskmisest ta siiski pääses, kuna tal õnnestus põgeneda. Oma viimased eluaastad veetis ta Pariisis.
Paul I

Paul I (vene Павел I; 1. oktoober 1754 – /23. märts 1801) oli Venemaa keiser aastatel 1796–1801.
Paul (venepäraselt Pavel) kuulus Romanovite dünastiasse. Tema isapoolne vanaisa oli Holstein-Gottorfi hertsog Karl Friedrich ja vanaema Peeter I tütar Anna Petrovna. Tema isa oli Karl Peter Ulrich (venepäraselt Pjotr Fjodorovitš, 1762. aastal Venemaa keiser Peeter III) ja tema ema Preisi feldmarssali tütar Sophie Friederike (venepäraselt Jekaterina Aleksejevna, hilisem keisrinna Katariina II).
Noorus.
Pauli sündimise ajal valitses Venemaad keisrinna Jelizaveta Petrovna, Peeter I ja Katariina I lastetu keskmine tütar. Ta võttis Pauli kohe pärast sündimist enda juurde. Ema Jekaterina Aleksejevna nägi last alles kaheksandal päeval, ja sedagi vaid korraks. Keisrinna Jelizaveta ei usaldanud last kellelegi, isegi mitte emale. Nii kasvaski Paul eraldatuna vanematest. Pärast Pauli kuueaastaseks saamist määras keisrinna Jelizaveta Petrovna Pauli kasvatajaks Nikita Panini, kes oli olnud Venemaa saadik Taanis (1747) ja Rootsis (1748–1760) ning Jelizaveta Petrovna hinnangul erudeeritud ning euroopaliku mõttelaadiga. 
Sõjalistes harjutustes ning taktikas oli Pauli eeskujuks tolleaegse Euroopa eesrindlikem Preisi armee ja Preisi kuningriigi valitseja Friedrich II.
Paul oli oma emaga pidevas opositsioonis ja süüdistas teda oma isa Peeter III surmas. Vastasseis Katariinaga tekitas talle endale palju vastaseid, sest Katariina poliitika oli Venemaad tunduvalt tugevdanud ja teinud sellest euroopaliku suurriigi. Paulile aga olid tähtsamad põhimõtted kui pragmaatiline reaalpoliitika.
Paul I Venemaa keisrina.
Katariina suri 1796. aasta 4. novembril. Paul krooniti keisriks 1797. aasta 5. aprillil. 42-aastane Paul hakkas võimule saanult kohe radikaalseid ümberkorraldusi tegema. Ta taastas Peeter I poolt muudetud Venemaa troonipärimisõiguse: trooni pidi pärima valitseja järglane meesliinis, naisliini esindaja aga vaid meesliini katkemisel. See seadus jäi jõusse 1917. aastani. Teise seadusega piiras Paul teoorjust: talupoegadele kohustuslikku tasuta mõisategu piirati kolme päevaga nädalas.
Sisepoliitika.
Aastatel 1796–1799 omas riigivalitsemises suurt mõjuvõimu favoriit Aleksei Andrejevitš Araktšejev ("Алексей Андреевич Аракчеев").
Riigipööre ja surm.
Vandenõu organiseerisid Peterburi sõjakuberner Peter Ludwig von der Pahlen ja viitsekantsler krahv Nikita Petrovitš Panin Pauli poja Aleksandri teadmisel ja heakskiidul.
Paul I ja Eesti.
Eesti ajalukku on Paul läinud asehalduskorra kaotaja ja Balti erikorra taastajana. Tema valitsemisajal ajal hakati Läänemere provintsidest ka nekruteid võtma.
Isiklikku.
Paul I oli Venemaa keisri Peeter III ja Venemaa keisrinna Katariina II poeg.
Pauli esimene abikaasa oli Hessen-Darmstadti Wilhelmina Luisa von Hessen-Darmstadt (1755–1776).
Pauli teine abikaasa oli 7. oktoobrist 1776 Württembergi printsess Sophie Dorothee Auguste Louise ehk Maria Fjodorovna (1759–1828), kellega tal olid järglased:
Avalik teave

Avalik teave on riigiasutustes avalikke ülesandeid täites koostatud või loodud ja jäädvustatud teave, mis on mõeldud üldiseks kasutamiseks. Mõiste põhineb põhiseaduse § 44 lausel 1, mille kohaselt on igaühel "...õigus vabalt saada üldiseks kasutamiseks levitatavat informatsiooni."
Avalike teabe valdajad on lisaks riigiasutustele ka ühingud, sihtasutused ja füüsilised isikud, kes õigusakti või lepingu alusel täidavad avalikke ülesandeid.
Väärpraktikad.
Asutustele on ette heidetud avaliku teabe põhjendamatut salastamist, nii on riigisekretär Taimar Peterkop öelnud 2024. aastal, et avaliku teabe seaduse igapäevane rakendamine salastamisel on kaugenenud seaduse eesmärgist, õiguskantsler Ülle Madise on osutanud, et avaliku teabe avalikkus on reegel ja dokumentide asutusesiseseks kasutamiseks tunnistamine erand.
Justiits- ja digiministeeriumi poolt 2025. aastal avaldatud analüüsis leiti, et dokumendiregistritest on keeruline infot üles leida ning kui teavet ei väljastata ligipääsupiirangu korral ka mitte osaliselt, on tegu väärpraktikaga. Viidatakse sellele, et juba 2001. aastal tõi Andmekaitse Inspektsioon esile vastavad väärpraktika juhud ning riigikontrollid on leidnud, et auditeeritud omavalitsustes pole avalik teave alati kättesaadav, samas kui inimeste delikaatsed andmed pole alati piisavalt kaitstud.
Plettenberg

Plettenberg on linn Saksamaal Nordrhein-Westfaleni liidumaal. 
Plettenberg sai linnaõigused 1397. aastal.
Põhilisteks tööstusharudeks on metallurgia ja masinaehitus.
Plettenberg (täpsustus)

Plettenberg on mitme koha ja isiku nimi.
Ahvenamaa lipp

Ahvenamaa lääni lipp on Soome autonoomse lääni Ahvenamaa lipp. Lipp võeti ametlikult kasutusele 3. aprillil 1954. See on põhivärvilt sinine, millele on lisatud kahevärviline Skandinaavia rist. Lipu alus on Rootsi lipp, millele on lisatud punane rist. Kollane (PMS 116C) ja sinine (PMS 2945C) pärinevad Rootsi lipult, kollane ja punane (PMS 186C) aga Soome vapilt. Lipu väljad on jaotatud horisontaalselt 16+3+4+3+26 ja vertikaalselt 12+3+4+3+12.
Ahvenamaa eelmine lipp oli horisontaalsete võrdsete väljadega sini-kolla-sinine lipp, mis oli mitteametlikult kasutusel 1922–1954.
Purjetamine 1968. aasta suveolümpiamängudel

Purjetamine 1968. aasta suveolümpiamängudel Méxicos 14.–21. oktoobril.
Purjeregatt korraldati Acapulcos (Acapulco de Juárez) Guerrero osariigis.
Esimest korda kasutati olümpiamängudel järgmist punktiarvestust:
Need, kes ei startinud või katkestasid, said viimase koha punktid (võistlejate arv + 6).
Diskvalifitseeritud said lisaks veel 3 punkti (võistlejate arv + 9). Halvim sõit ei läinud arvesse.
Viimast korda võisteldi 5,5 m klassis, järgmistel suveolümpiamängude regatil tuli selle klassi asemel kasutusele Soling. 
Finn.
Olümpiavõitja 1964: Wilhelm Kuhweide (Saksamaa).&lt;br&gt;
36 võistlejat.
Lendav hollandlane.
Olümpiavõitja 1964: Uus-Meremaa (roolimees Earle Wells).&lt;br&gt;
30 paatkonda.
Star.
Olümpiavõitja 1964: Bahama (roolimees Durward Knowles).&lt;br&gt;
20 paatkonda.
Draakon.
Olümpiavõitja 1964: Taani (roolimees Olaf Berntsen).&lt;br&gt;
23 paatkonda.
5,5 m.
Olümpiavõitja 1964: Austraalia (roolimees William Northam).&lt;br&gt;
14 paatkonda.
LimeWire

LimeWire on tasuta ja avatud koodiga Gnutella kasutajalt-kasutajale (inglise "peer to peer") võrgu klient, mis on välja lastud GNU litsentsiga. Programm lubab jagada faile üle Gnutella kasutajalt-kasutajale võrguprotokolli. See oli esimene failivahetusprogramm, mis toetas läbi kahe tulemüüri failide jagamist, võimalus mida tutvustati versiooniga 4.2, mille väljalase toimus 2004. aasta novembris.
LimeWire on kirjutatud Javas ja tänu sellele töötab kõigil platvormidel kuhu on Java eelnevalt paigaldatud. Et hõlbustada installimist tavakasutajale, on arendajad välja lasknud install-paketid Microsoft Windowsi, Mac OS Xi ja ka Linuxi (Linuxi jaoks on vigade vältimiseks lastud ainult rpm paketina, seda toetavad SuSe 9.x, Suse 10.x, RedHat ja sellele üles ehitatud Linuxid (Fedora Core, Mandiva).
Kuid ta paistab silma kui parim üleplatvormiline failivahetusprogramm, mis on leidnud endale suure kasutajaskonna Apple-Macintoshi platvormil.
Mait Kõiv

Mait Kõiv (sündinud 17. augustil 1961) on eesti ajaloolane, Tartu Ülikooli ajaloo ja arheoloogia instituudi ja Tallinna Ülikooli humanitaarteaduste instituut õppejõud. 
Ta kaitses 1992. aastal magistritöö "Charillos of Sparta and Pheidon of Argos. A Study in the Beginning of Greek Tyranny".
2003. aastal kaitses doktoritöö teemal "Ancient Tradition and Early Greek History".
Ta tegeleb vanaaja, eriti Vana-Kreeka ajaloo uurimisega. Samuti on ta suure hulga kooliõpikute autor ja kaasautor.
Alates 1985. aastast abielus ajaloolase ja arhivaari Lea Kõivuga.
Tunnustus.
2024 Tartu Ülikooli aumärk
A. H. Almaas

A. Hameed Ali (sündinud 1944 Kuveidis) on Kuveidi päritolu Ameerika Ühendriikide New Age'i kirjanik. Tema kirjanikunimi on A. H. Almaas. Almaas on loonud müstilise lähenemise psühholoogiale ja psühhoteraapiale, mida ta nimetab teemantlähenemiseks ("The Diamond Approach"). Mitmed tema raamatud põhinevad teemantlähenemise gruppides loetud loengutel.
Almaasi mõistekasutus tugineb suuresti Georgi Gurdžijevil, sufismil, budismil, aga ka psühhoanalüüsil ja geštaltpsühholoogial.
Teemantlähenemist on näiteks Ken Wilber pidanud üheks tasakaalustatumaks transpersonaalse psühholoogia praktika vormiks.
Peter Larsson

Peter Larsson (sündinud 10. novembril 1978 Luleås) on rootsi endine murdmaasuusataja (sprinter).
Saavutused.
Maailma karikasarjas.
Peter Larsson osales 53 maailma karikasarja etapil ja jõudis poodiumile üheksal korral, millest neljal korral kõige kõrgemale astmele.
Leonard Orr

Leonard Orr (15. november 1937 – 5. september 2019) oli üks vaimseid õpetajaid USA-s. 
Ta lõi "rebirthing"'i – hingamistehnika, mis võimaldab inimesel tervendada oma "sünnitrauma". Kuigi "rebirthing"'it peetakse tõhusaks teraapiaks, on hinnangud Orrile jäänud vastuoluliseks, ennekõike tema ebaortodoksse nägemuse tõttu inimpsüühikast ning vaimsusest. Peamiseks põhjuseks on Orri väited, mille kohaselt on "rebirthingu" abil võimalik saavutada surematus. Oma sõnade järgi olevat Orr kohanud üheksat surematut joogit, kellest tuntuim on Babaji ehk Herakhan Baba.
Rebirthing

Rebirthing (ka "vabastav hingamine", "teadlik hingamine", "opaalhingamine" või isegi "reböfing") on teraapiline hingamistehnika, mis kasutab pausideta katkematut hingamist, lõdvestust ja tähelepanu. "Rebirthing"u eesmärgiks on tervendada "sünnitrauma." Mõned "rebirthing"u praktiseerijad usuvad, et selle abil on võimalik saavutada surematus.
"Rebirthing"u teooria ja praktika rajaja oli Leonard Orr. 
"Rebirthing"ul ei ole teaduslikku põhjendust.
Tor Arne Hetland

Tor Arne Hetland (sündinud 12. jaanuaril 1974 Stavangeris) on Norra endine murdmaasuusataja.
Hetland võitis sprindis kuldmedali nii 2001. aasta maailmameistrivõistlustel Lahtis, kui ka 2002. aasta olümpiamängudel Salt Lake Citys. 2003. aasta MM-il Val di Fiemmes oli ta sprindis kolmas ja 2005. aasta MM-il Oberstdorfis teine. Lahti MM-il kuulus ta ka 4×10 km teatesõidus maailmameistriks tulnud Norra meeskonda ning Oberstdorfis võitis ta koos Tore Ruud Hofstadiga kuldmedali esimest korda maailmameistrivõistluste kavva võetud teatesprindis.
Pikematel distantsidel Hetland pole nii edukas olnud kui sprindis, kuid on siiski kahel korral ka maailma karikasarja etapi võitnud. Esimene võit tuli 19. novembril 2005 Beitostølenis, kus ta võitis 15 km distantsi, ja teine kaks aastat hiljem Rõbinskis, kus ta oli esimene 30 km ühisstardiga vabatehnikasõidus.
Hetland lõpetas sportlaskarjääri 2009. aastal.
Saavutused.
Maailma karikasarjas.
Maailma karikasarja etapivõidud.
Tor Arne Hetland osales karjääri jooksul 169 maailma karikasarja etapil ja jõudis poodiumile 35 korral, millest 13 korral kõige kõrgemale astmele.
Kanaldamine

Kanaldamine (inglise keeles "channeling") on (väidetav) informatsiooni vastuvõtmine üleloomulikul teel. 
Nähtus sai tuntuks 19. sajandil spiritismis. Termini võtsid 1950. aastatel kasutusele rühmad, kes väitsid end olevat ühenduses ufodega. Kõige mahukamaks kanaldatud teoseks peetakse "Urantia raamatut". See moodustab õpetusliku aluse Urantia liikumisele, mis kuulub uususundiliste liikumiste hulka. Terminit kasutatakse eriti New Age'i liikumises.
Kanaldaja ehk meedium on isik, kes väidetavalt võtab vastu informatsiooni (enamasti teksti) intuitiivselt või meelteväliselt ning fikseerib selle (enamasti) üles kirjutades (vt ka automaatkirjutamine) või (mõnedel juhtudel) edasi rääkides. Informatsiooni allikaks peetakse enamasti üleloomulikke olendeid, jumalaid, surnute hingi, tulnukaid, vaime vmt. Kanaldamise tulemuseks on meediumkirjandus ehk meediumiraamatud.
Georgi Gurdžijev

Georgi Ivanovitš Gurdžijev (vene keeles Гео́ргий Ива́нович Гурджи́ев, kreeka keeles Γεώργιος Γεωργιάδης, armeenia keeles Գեորգի Գյուրջիև; ingliskeelses kirjanduses ka "George Ivanovich Gurdjieff"; 13. jaanuar 1866/1872? Aleksandropol – 29. oktoober 1949 Neuilly-sur-Seine) oli Armeenia päritolu müstik ja 20. sajandi esimese poole üks mõjukamaid vaimseid õpetajaid.
Ta isa oli kreeklane (Georgios või Ivan Georgiades) ja ema armeenlane, kes oli pärit Armeenia linnast Alexandropolisest (praegu Gjumri), mis kuulus sel ajal Venemaa Keisririigi alla.
Tema rajatud on "Neljanda Tee" vaimne kool.
Eckhart Tolle

Eckhart Tolle (sünninimi Ulrich Leonard Tölle; sündinud 16. veebruaril 1948 Lünenis Nordrhein-Westfalenis) on tänapäeva populaarsemaid eneseabikirjanikke. Tema lihtsad ja kergelt loetavad kirjutised paigutatakse vahel New Age'i kategooriasse. Peamiselt selgitab ta oma raamatutes hetkes oleku kasu.
Elulugu.
Tolle sündis ja elas kuni 13-aastaseks saamiseni Saksamaal. Seejärel elas ta koos isaga Hispaanias, kuni 19-aastaselt kolis Inglismaale. 13-aastaselt keeldus ta formaalse haridustee jätkamisest, kuid sellest hoolimata lõpetas Londoni Ülikooli parimate hinnetega. Praegu elab ta Kanadas Briti Columbias Vancouveris.
Eluaeg teda vaevanud depressioonid tipnesid siis, kui ta oli 29-aastane, umbes samal ajal, kui ta sai Cambridge'i ülikooli uurimisstipendiumi, müstilise kogemusega. Õndsusseisundis veetis ta kaks aastat hulkurina, misjärel ta otsustas oma kogemuse kirja panna.
Tegevus.
Eckhart Tolle on kirjanik ja lektor vaimsetel teemadel. Viimastel aastatel on ta oma esinemiste sagedust vanuse tõttu piiranud.
Tolle esimene raamat, "The Power of Now", ilmus 1997. aastal (väljaandja Namaste Publishing) tiraažiga 3000 eksemplari. Ta viis seda ise koos sõpradega müügile Vancouveri piirkonna raamatupoodidesse. Raamatu andis 1999 uuesti välja New World Library ning see muutus bestselleriks 2000. aastal, kui seda soovitas Oprah Winfrey oma ajakirjas "O".
Kuigi Tolle ei ole olnud ühegi vaimse liikumise järgija, on talle lähedased olnud Bo Yin Ra, Jiddu Krishnamurti ja Ramana Maharshi teosed.
Oma loengutes ja kirjutistes rõhutab ta väge, mis tuleneb käesolevale hetkele tähelepanu pööramisest (raamatu "The Power of Now" kogu sisu ongi sellest), ning seda, kui väeti on muretseda möödaniku pärast või karta tulevikku. Eckhart Tolle selgitab, et praegune on kõik, mis meil tegelikult on, ning teadlikult siinses kohalolek on parim viis tuleviku potentsiaali realiseerida. Ta toob välja, et praeguses olek viib ka teadvuse mõistusest kaugemale. Selline teadlikkus võimaldab vabaneda "valukehast", mis on tekkinud teadvuse identifitseerumisel mõistuse, keha ja egoga.
Vääna-Jõesuu

Vääna-Jõesuu on küla Harku vallas Harju maakonnas. Populaarne suvituspiirkond mereranna ning Vääna jõega.
Küla põhjaosas asub Suurupi ranna hiidrahn.
Külas paiknevad Peeter Suure merekindluse Viti kaitsepositsiooni rooduvarjend ja jaovarjendid, mis on arvatud ehitismälestisteks.
Küla

Küla on väike maa-asula, mille moodustavad üksteisega lähestikku asuvad talud või elamud. Küla elanikud tegelevad valdavalt põllumajanduse, metsanduse või kalapüügiga, kuid tänapäeval käiakse külast tööl ka väljaspool. 
Eri maades on kasutusel erinevaid ametlikke küla definitsioone, mis võivad sellest prototüüpsest külamõistest hälbida. 
Külal võib olla ka omavalitsus. 
Eestis.
Eesti territooriumi haldusjaotuse seaduse kohaselt pole küla siiski asula, vaid vallasisene territoriaalüksus. Küladel pole küll otseselt autonoomiat, kuid kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse paragrahv 58 lubab külaelanikel valida külavanema. Külavanema statuudi võib kehtestada vallavolikogu.
2011. aasta rahvaloenduse andmeil oli Eestis 4438 küla. Enamikus neist elas alla 100 inimese. Üle 1000 püsielanikuga külasid oli 12 ja 100–999 püsielanikuga 645. Suurima rahvaarvuga küladest asusid 6 Tallinna lähistel, 2 Tartu ja 2 Pärnu lähedal. Kõik need külad olid suuremad kui Eesti väikseimad linnad, näiteks oli Mõisakülas 825 ja Kallastel 852 elanikku.
2021. aasta rahvaloenduse andmeil (31.12.2021 seisuga) oli Eestis 4456 küla. Elanike arvult suurim oli Järveküla Rae vallas Harjumaal (2880 inimest), suuruselt teine Alliku küla Saue vallas Harjumaal (2096 inimest). Üheainsa elanikuga külasid oli 72, asustamata 96. Suurima pindalaga oli Sandra küla Viljandimaal Põhja-Sakala vallas (173,120 km2 ja 23 elanikku), mis hõlmas ka osa Soomaa rahvuspargist. Valdadest oli enim külasid Saaremaa vallas (427), maakondadest Võrumaal (649). Elanike keskmine vanus oli kõrgeim (74 aastat) 11 elanikuga Võitra külas Lääneranna vallas Pärnumaal, madalaim (19 aastat) 12 elanikuga Koidu külas Haapsalu linnas Läänemaal. Nimekaime leidus 392 külal. Levinuimad külanimed olid Vanamõisa koos Abja-Vanamõisa, Vigala-Vanamõisa ja Valgu-Vanamõisaga (15 tk) ning Mäeküla (10 tk). Pikimad külanimed olid Sookaera-Metsanurga (Saku vald, Harjumaa), Kahrila-Mustahamba (Rõuge vald, Võrumaa), Kaarma-Kirikuküla (Saaremaa vald, Saaremaa) ja Maarja-Magdaleena (Tartu vald, Tartumaa).
Eesti külatüübid.
Talude paiknemine külas sõltub nii looduslikust omapärast kui ka piirkonnast. 
Eestis on traditsiooniliselt olnud:
Põhja-Eestis on olnud valdavad haja-sumbkülad. Eristatud on ka ringküla, tuumikküla. Eesti asustusloos räägitakse ka tütarküladest.
Lätis.
Lätis on küla (läti keeles "ciems" või "ciemats") linna ja talu kõrval üks kolmest asulatüübist. Küla staatuse ja vahel ka piirid määratleb seal piirkondlik omavalitsus. Küla staatuse võib anda tihedama hoonestusega piirkonnale, kus on elanikke.
Hüljatud külad.
Eri põhjustel (linnastumine, epideemiad, sõjad, näljahädad, keskkonnakatastroofid jms) tekib kõikjal maailmas külasid, kus pole ühtki elanikku. Aja jooksul võidakse mahajäetud külad uuesti asustada. 
Eestis oli 2012. aasta alguses statistikaameti andmeil 102 hüljatud küla.
Tali vald

Tali vald oli omavalitsusüksus Pärnu maakonnas enne ühinemist Saarde vallaga 16. oktoobril 2005.
19. detsembril 1991 nimetati Tali külanõukogu ümber Tali vallaks.
16. oktoobri 2005 kohalike omavalitsuste valimistulemuste väljakuulutamisega ühinesid piirkonna kolm omavalitsust: Saarde ja Tali vald ning Kilingi-Nõmme linn üheks omavalitsuseks, mille nimeks jäeti juba kihelkonna nimena tuntud Saarde vald.
Septembris 2001 räsis valda Pärnu metanoolitragöödia.
Laskmine 1968. aasta suveolümpiamängudel

Laskmine 1968. aasta suveolümpiamängudel Méxicos 18.–23. oktoobril.
Vabapüss.
3x40 lasku 300 meetrilt&lt;br&gt;
Maailmarekord: Gary Anderson (USA) 1156 (1966).&lt;br&gt;
Olümpiarekord: Gary Anderson 1153 (1964).&lt;br&gt;
30 võistlejat.
Väikepüss.
3x40 lasku 50 meetrilt&lt;br&gt;
Maailmarekord: Gary Anderson (USA) 1165 (1966).&lt;br&gt;
Olümpiarekord: Lones Wigger (USA) 1164 (1964).&lt;br&gt;
62 võistlejat.
Väikepüss.
Lamades 60 lasku 50 meetrilt&lt;br&gt;
Maailmarekord: J. Halup (Ungari) 598 (1959).&lt;br&gt;
Olümpiarekord: László Hammerl (Ungari) 597 (1964).&lt;br&gt;
86 võistlejat.
Väikepüstol.
60 lasku 50 meetrilt&lt;br&gt;
Maailmarekord: Aleksandr Jassinski (NSV Liit) 566 (1955).&lt;br&gt;
Olümpiarekord: V. Markkanen (Soome) 560.&lt;br&gt;
Olümpiakiirlaskmine.
60 lasku 25 meetrilt&lt;br&gt;
Maailmarekord: V. Atanasiu (Rumeenia) 596 (1966).&lt;br&gt;
Olümpiarekord: Pentti Linnasvuo (Soome) 592 (1964).&lt;br&gt;
Kaevikrajalaskmine.
200 märki&lt;br&gt;
Maailma- ja olümpiarekord: Ennio Mattarelli (Itaalia) 198 (1964).&lt;br&gt;
59 võistlejat.
Kaarrajalaskmine.
200 märki&lt;br&gt;
Maailmarekord: J. Jotar (Tšiili) 197 (1966).&lt;br&gt;
52 võistlejat.&lt;br&gt;
Bzõbi jõgi

Bzõb (vene; abhaasi "Бзыҧ" (Bzõph), gruusia ბზიფი (Bziphi)) on jõgi Kaukaasias Abhaasias.
Bzõbi jõgi algab Suur-Kaukasusest. Ülemjooksul voolab valdavalt läände, alamjooksul pöördub lõunasse ja suubub Musta merre moodustades delta. 
Jõe suudmealal asub Pitsunda.
Jõe pikkus on 110 km ja valgala pindala 1510 km².
Zugspitze

Zugspitze on mägi Euroopas Saksamaal Baieri Alpides, Saksamaa kõrgeim mägi (2962 m).
Riksdag

Riksdag ehk riigipäev on Rootsi parlament. 
Riksdagi valitakse võrdelise valimissüsteemi põhimõtetel 4 aastaks. Sinna kuulub 349 liiget. 310 kohta jaotatakse ringkondade vahel otse ja 39 kohta tasandusmandaatidena. Valimiskünnis on 4% häältest üle riigi, et osaleda kõikide mandaatide jaotamisel või 12% vastavas ringkonnas ringkonnamandaatide jaotamisel osavõtmiseks. Riksdag on ühekojaline Rootsi seadusandlik organ.
Riksdag valitakse neljaks aastaks täisametiajaks, seda ei saa laiali saata. Toimuda saavad vaid kordusvalimised juhul, kui Riksdagi esimees (kes minetab peaministri) ei suuda neli korda nimetada peaministrikandidaati, kelle Riksdag heaks kiidab. Kordusvalimised aga ei muuda valimiskava, nende alusel valitud liikmed teenivad kuni viimaste Riksdagi põhivalimistel saadud mandaadi lõpuni.
Ramtha

Ramtha on olend, keda kanaldab J. Z. Knight. Knighti sõnul on Ramtha üks ülestõusnud meistritest, 35 000 aasta vanune Lemuuria päritolu sõdalane, kes vallutas Atlantise ja seejärel saavutas valgustatuse.
J. Z. Knightil on Ramthale autoriõigus ning ta on selle pärast korduvalt kohtus käinud.
Knight ja Ramtha osalesid koos filmis "What the Bleep Do We Know!?"
1348

1348. aasta
Sajandid: 13. sajand - 14. sajand - 15. sajand
Aastakümned: 1290. aastad 1300. aastad 1310. aastad 1320. aastad 1330. aastad - 1340. aastad - 1350. aastad 1360. aastad 1370. aastad 1380. aastad 1390. aastad
Aastad: 1343 1344 1345 1346 1347 - 1348 - 1349 - 1350 1351 1352 1353
1347

1347 (MCCCXLVII) oli 14. sajandi 47. aasta.
Neljas Tee

Neljas Tee ("The Fourth Way") on 20. sajandil Läänes laiemat tähelepanu saanud psühholoogilise ja vaimse arengu koolkond. Selle mõistega tähistatakse ka koolkonna rajaja G. I. Gurdžijevi ideid tervikuna. Sünonüümid "Töö", "Gurdžijevi Töö" viitavad arvatavasti analoogiale alkeemilise "Suure Tööga".
Gurdžijevi arvates olid seni kasutusel olnud kolm "teed":
Neljas Tee pidi kolme varasema tee olulisi elemente kasutama ning selle tulemusena arendama inimesel välja hinge, mis Gurdžijevi väitel inimestel puudub.
Tehnikate hulka, mida Neljanda Tee koolides kasutatakse, kuuluvad:
Suursaadik

Suursaadik on diplomaatiline ametiaste (ametikoht), ka erakorralise ja täievolilise suursaadiku laialt kasutatav mitteametlik vaste. 
Eesti.
Eestil on suursaadikud alates 1991. aastast.
Enne 1940. aastat Eesti Vabariigil suursaadikuid ei olnud ega lähetanud suursaadikuid siia välisriigid. Nagu on öeldud 1937. aastal: ""Suursaadiku (ambassadeur) võib ainult suurriik saata teise suurriigi valitsuse juurde. Seetõttu Eestis ei ole ühtki suursaadikut ega saada Eesti ka suursaadikut teise riiki. Suurriikideks loetakse järgmisi riike: Suur-Britannia, Põhja-Ameerika Ühendriigid, Prantsusmaa, Venemaa, Itaalia, Hispaania, Saksamaa, Poola ja Türgimaa. Türgimaal ei ole praegu küll enam suurriigi mõõtusid ja kaalu, kuid ta loetakse suurriikide hulka endise aja vägevuse järgi. Suurriikide perre tuli juure Poolamaa." ." Erandina on suursaadikuks nimetatud Belgia senaatorit Albert de Savoye'd, kes lähetati Eestisse 1934. aastal, teatamaks kuningas Albert I surmast.
Diplomaatiline teenistusaste

Diplomaatiline teenistusaste on diplomaadile lähtuvalt tema teenistusstaažist,
töötulemustest ja välissuhtlemise kogemusest antav nimetus (teenistusaste).
Diplomaatiline teenistusaste võib olla eluaegne või piiratud diplomaatilise ametikoha täitmisega.
Eri riikide välisteenistustes on kasutusel erinevad teenistusastmed, kuid näitlik loetelu (suurimast teenistusstaažist väikseimani) on järgmine:
Riikides, kus diplomaatiliste teenistusastmete kõrval on kasutusel ka diplomaatilised auastmed (näiteks Eestis), on teenistusaste alati madalam diplomaadile antavast auastmest. 
Eesti.
1936. aasta välisteenistuse seaduses.
1936. aastal avaldatud välisteenistuse seaduses diplomaatilise teenistusastme mõiste puudub.
2006. aastal vastu võetud välisteenistuse seaduses.
Eesti välisteenistuses ei kasutata saadiku teenistusastet ning suursaadik on välissuhtlemisalaste teenete eest antav nimetus (auaste), mille omistamine ei sõltu teenistusstaažist (välisteenistuse seaduse §§ 13-22).
Diplomaatiline teenistusaste on karjääridiplomaadile või karjääridiplomaadi kandidaadile Eesti riigi nimel antav nimetus, mis sõltub tema välisteenistuse staažist, töötulemustest ja välissuhtlemise kogemusest.
Diplomaatilised teenistusastmed Eestis.
Kui diplomaat vabastatakse diplomaatiliselt ametikohalt, kaotab diplomaatiline teenistusaste kehtivuse. 
Diplomaatilist teenistusastet võib madaldada, kui diplomaat on rikkunud teenistuskohustusi, on toime pannud vääritu teo või kui diplomaadi vastu on vähenenud usaldus.
Diplomaatilised teenistusastme liigid on:
Muud riigid.
Armeenia.
Diplomaatilised teenistusastmed Armeenias on:
Ukraina.
Diplomaatilised teenistusastmed Ukrainas on:
Venemaa, Valgevene, Kasahstan, Usbekistan.
Diplomaatilised teenistusastmed neis riikides on:
Vahekohus

Vahekohus ehk arbitraaž on alternatiivne vaidluste lahendamise vorm, milles õigusliku vaidluse osapooled annavad oma seisukohad sõltumatule kolmandale osapoolele otsustamiseks. 
Eristatakse alalisi ja kaasusepõhiseid ("ad hoc") vahekohtuid. Alalisel vahekohtul on oma reglement ja alaliselt tegutsev sekretariaat (kantselei). Kaasusepõhine vahekohus moodustatakse ühe kindla vaidlusküsimuse lahendamiseks. Vahekohtunikud võivad, kuid ei pea ilmtingimata omama juriidilist kõrgharidust. 
Eestis reguleerib vahekohtute tegevust tsiviilkohtumenetluse seadustiku XIV osa.
Alaliselt tegutsevate vahekohtute lahendid on rahvusvaheliselt tunnustatud neis riikies, kes on ratifitseerinud 10.06.1958 a. New Yorgi "Välisriigi vahekohtu otsuste tunnustamise ja täitmise konventsiooni".
Kaasusepõhise vahekohtu otsus kuulub viivitamatule täitmisele peale selle kinnitamist riikliku kohtu poolt. Alaliselt tegutseva vahekohtu otsus kuulub kohe viivitamatule täitmisele.
Vahekohtu otsused on lõplikud ja ei kuulu edasikaebamisele. Otsuse tühistamine on võimalik riikliku kohtu poolt üksnes seaduses sätestatud erandjuhtumeil. 
Asja allutamine vahekohtule toimub kirjalikult sõlmitava vahekohtu kokkuleppe alusel. Kord sõlmitud vahekohtu kokkulepet ei saa enam ühepoolselt muuta. Vahekohtu kokkulepe välistab võimaluse selle asja lahendamiseks riiklikus kohtus: kui riiklik kohus tuvastab vahekohtu kokkuleppe olemasolu, peab ta menetluse antud asjas kohe lõpetama ja andma asja üle vastavale vahekohtule.
Vahekohtu eeliseks kohtu ees on suurem konfidentsiaalsus, otsuse lõplikkus, menetluse kiirus ja asjaolu, et kohtunikeks saab valida vastava ala asjatundjaid. Ka võib vahekohtu menetlus olla odavam kui menetlus riiklikus kohtus.
Erakorraline ja täievoliline suursaadik

Erakorraline ja täievoliline suursaadik (inglise keeles "ambassador extraordinary and plenipotentiary"; mitteametlikult "suursaadik", kõnekeeles ebakorrektselt ka "saadik") on ühe riigi kõrgeimat tüüpi alaline diplomaatiline esindaja teises riigis (või rahvusvahelise organisatsiooni juures), tavaliselt suursaatkonna juht.
Diplomaatilise ametikohana kasutatakse seda mõistet peaaegu kõigis riikides, sealhulgas Eestis; varem kasutati ka Nõukogude Liidus. 
Eesti.
Eestis on "erakorraline ja täievoliline suursaadik" kõrge diplomaatiline ametikoht (ametikohtade hierarhias kolmandal kohal kantsleri ja asekantsleri järel ning on võrdsustatud alalise esindajaga). See on kõrgeim Eesti esindaja, kes on akrediteeritud välisriiki või rahvusvahelise organisatsiooni juurde. Ta võib olla välisesinduse juhiks.
Erakorralise ja täievolilise suursaadiku kandidatuuri esitab Vabariigi Valitsusele kinnitamiseks valdkonna eest vastutav minister atesteerimiskomisjoni ettepanekul. Vabariigi Valitsus kinnitab erakorralise ja täievolilise suursaadiku kandidatuuri ning esitab selle nõusoleku saamiseks Vabariigi Presidendile.
Prantsusmaa.
Prantsusmaal nagu ka Eestiski on "erakorraline ja täievoliline suursaadik" (prantsuse keeles "ambassadeur extraordinaire et plénipotentiaire") diplomaatiline ametikoht. Ta on kõrgeim Prantsusmaa esindaja, kes on akrediteeritud välisriiki või rahvusvahelise organisatsiooni juurde. Nagu ka eesti keeleski kasutatakse prantsuse keeles sageli erakorralise ja täievolilise suursaadiku mitteametliku vastena "suursaadik" ("ambassadeur").
Venemaa Föderatsioon.
Venemaal võib "erakorraline ja täievoliline suursaadik" (vene keeles "чрезвычайный и полномочный посол") tähendada kas diplomaatilist ametikohta või teenistusastet. Diplomaatilise ametikohana on see kõrgeim Venemaa Föderatsiooni esindaja, kes on akrediteeritud välisriiki või rahvusvahelise organisatsiooni juurde. Nagu ka eesti keeleski on vene keeles levinud kasutada erakorralise ja täievolilise suursaadiku mitteametliku vastena "suursaadik" ("посол"). 
Näide ametikoha määramisest: President Vladimir Putin määras 2015. aastal oma seadlusega Venemaa Föderatsiooni erakorraliseks ja täievoliliseks suursaadikuks Eesti Vabariigis Aleksandr Petrovi , kes omas tollal erakorralise ja täievolilise 1. klassi saadiku teenistusastet.
Ukraina.
Ukrainas võib "erakorraline ja täievoliline suursaadik" (ukraina keeles "надзвичайний і повноважний посол") tähendada kas diplomaatilist ametikohta või teenistusastet. Diplomaatilise ametikohana on see kõrgeim Ukraina Vabariigi esindaja, kes on akrediteeritud välisriiki või rahvusvahelise organisatsiooni juurde. Ukraina keeles on levinud (nagu ka muudes keeltes) kasutada erakorralise ja täievolilise suursaadiku mitteametliku vastena "suursaadik" ("посол").
Nikolai Buhharin

Nikolai Buhharin (vene Николай Иванович Бухарин; 9. oktoober 1888 Moskva – 15. märts 1938 Moskva oblast Kommunarka) oli bolševik, Oktoobrirevolutsiooni juhte ja Nõukogude Liidu riigitegelane, aastail 1924–1929 ÜK(b)P KK Poliitbüroo liige ning 1926–1929 Kominterni juht.
Elulugu.
Nikolai Buhharin oli pärit õpetajate perekonnast, aastail 1907–1910 õppis ta Moskva ülikooli majandusteaduskonnas. 
Buhharin liitus bolševikega juba 1906, vaid 18-aastaselt, ning poliitilise tegevuse eest karistati teda korduvalt. 
Pärast veebruarirevolutsiooni valiti ta 1917. aastal Moskva tööliste Saadikute Täitevkomitee liikmeks ja Moskva linnaduumasse.
Pärast bolševike võimuhaaramist oktoobrirevolutsiooni tulemusena sai temast 1918. aastal kommunistliku partei tähtsaima ajalehe Pravda toimetaja. Poliitiliselt oli ta vasakkommunistide positsioonil. 
Buhharin oli vastu Brest-Litovski rahu sõlmimisele, arvates, et peab jätkama maailmarevolutsiooni, nagu soovis ka Lev Trotski. Hiljem muutis ta oma vaateid aga kardinaalselt.
1920. aastatel oli Buhharin üks olulisimaid NSV Liidu poliitikuid, sealhulgas "Uue majanduspoliitika" (NEP) põhiline kaitsja ja edendaja. Buhharini kavade järgi oleks sarnane majanduspoliitika pidanud jätkuma ka pärast 1928. aastat, kuid Jossif Stalin arvas teisiti ning alustas majanduse tsentraliseerimist ja kollektiviseerimist.
Buhharin toetas Stalinit selle parteisiseses võimuvõitluses Trotski, Lev Kamenev ja Grigori Zinovjevi vastu.
1928–1929 üritas Buhharin Stalinile vastu seista, kuid see lõppes tema jaoks halvasti. Ta arvati ÜK(b)P KK Poliitbüroost välja ning ta rehabiliteeriti osaliselt ning ta sai 1934. aastal Izvestija toimetajaks.
Pärast Stalini poolt ainuvõimu haaramist Nõukogude Liidu kommunistlikus parteis sai temast partei juhtiv teoreetik ning nii lõi tegelikult just tema Stalini kuulsa teesi sotsialismi ehitamisest ühel maal ning ka 1936. aasta Nõukogude Liidu konstitutsiooni. 
Nikolai Buhharin mõisteti süüdi Nõukogudevastase parempoolse trotskistliku bloki süüasja raames. Prokurör Andrei Võšinski iseloomustas Buhharinit kui "rebase ja sea neetud ristsugutist" , kes "üritas siin kogu oma jälkide kuritegude košmaari" õigustada mingite ideeliste vaadetega. Buhharin hukati 1938. aasta märtsis.
Sergei Kirov

Sergei Kirov (tegelikult Sergei Mironovitš Kostrikov; 27. märts (15. märts vkj) 1886 Uržum, Vjatka kubermang – 1. detsember 1934 Leningrad) oli Nõukogude Liidu poliitik, ÜK(b)P Leningradi oblastikomitee 1. sekretär ja ÜK(b)P Keskkomitee sekretär. 
Sergei Kirov oli 1930. aastate alguses üks Stalini peamisi soosikuid ning sai ÜK(b)P Leningradi oblastikomitee parteijuhiks – keskkomitee 1. sekretäriks. 
Kuid siis muutus ta juba liiga populaarseks, hakates koguni ohustama Stalini juhtrolli parteis, (1934. aastal toimunud ÜK(b)P Kongressil, nn Võitjate kongressil sai ta rohkem saadikute hääli kui Jossif Stalin) ja seega kogu riigis. Aastal 1934 valitigi ta koos Staliniga kommunistliku partei keskkomitee sekretäriks. 
1934. aastal, vaid mõni kuu hiljem, lasti NKVD Leningradi oblastivalitsuse poolt kaitstav Kirov kolmandal katsel maha. Võimalik, et mõrv oli sooritatud Stalini soovil, kuid kindlaid tõendeid selle kohta "pole säilinud". 
Igal juhul sai Stalin sellest ettekäände suure terrori alustamiseks. Kirovi surmas süüdistati Grigori Zinovjevit ja Lev Kamenevi, kes ka kohe süüdi mõisteti (esialgu vangi, 1936. aastal surma), hiljem järgnesid tunduvalt mastaapsemad ja verisemad "puhastused".
Mälestuse jäädvustamine.
1934. aastal nimetati senine Vjatka linn Kiroviks.
1934. aastal nimetati Ukraina NSV-s senine Zinovjevsk ümber Kirovoks, seejärel 1939–2016 kandis linn nime Kirovograd.
1935. aastal nimetati Kalata linn Kirovgradiks.
1935–1989 kandis Aserbaidžaani NSV-s Gäncä linn nime Kirovobad.
1935–1991 kandis Armeenia NSV-s Vanadzori linn nime Kirovakan.
1935–1992 kandis Peterburi Maria teater Kirovi nime.
1935. aastast kannab Peterburis tema nime Kirovi-nimeline Sõjameditsiini Akadeemia.
Eestis NSV-s kandis 1950-1990 Kirovi nime S. Kirovi nimeline näidiskalurikolhoos.
1967. aastal oli Eesti NSV-s kokku 13 Kirovi nimelist majandit.
Saksa DV-s nimetati Kirovi järgi masinaehitusettevõte Leipzigis ("Kirow Leipzig"). See nimi sai raudteekraanade kaubamärgina nii tuntuks, et ettevõtte nimi on ka tänapäeval Techne Kirow GmbH.
Botswana vapp

Botswana vapp on Botswana Vabariigi ametlik vapp.
Vapp võeti kasutusele 25. jaanuaril 1966.
Püha Jüri rist

Püha Jüri rist on servadeni ulatuvate haaradega punane rist valgel põhjal.
Püha Jüri rist on Inglismaa rahvuslipul umbes aastast 1277. Juba ristisõdade ajal kandsid inglise sõdurid oma vormil sellist risti.
Püha Jüri on Inglismaa ja veel mitme riigi ja piirkonna kaitsepühak. Püha Jüri rist on ühtlasi Milano, Genova, Freiburgi ja Montréali sümbol ning esineb Barcelona linna lipul ja Gruusia lipul.
Erinevalt Püha Jüri ristist on Punase Risti embleemi rist lahtine rist: selle risti haarad ei ulatu lipu servadeni, nagu ka Šveitsi lipul.
Punase Risti embleem

Punase Risti embleem märgib järgmisi rahvusvahelise humanitaarõigusega kaitstud objekte:
Punase risti embleem on punane rist valgel taustal. Erinevalt Püha Jüri ristist ei ulatu Punase Risti embleemil risti haarad lipu servadeni. Embleem on algselt loodud Šveitsi lipu negatiivina. Islamiriigid kasutavad Punase Risti embleemina Punast Poolkuud.
Eestis reguleerib sümboolika kasutamist Punase risti nimetuse ja embleemi seadus. 
Punane Rist.
Punane rist valgel taustal oli 1864. aasta Genfi konventsioonis välja kuulutatud algne kaitse sümbol, selle kujundus pärineb algselt Šveitsi kirurgi dr. Louis Appialt ja Šveitsi kindral Henri Dufourilt, Punase Risti rahvusvahelise komitee asutajaliikmetelt.
Rahvusvahelise Punase Risti Komitee (ICRC) andmetel on embleem algselt loodud Šveitsi lipu värvide ümberpööramisega, mis on ametlikult kirjas 1906. aasta konventsiooni redaktsioonis.
190 riiklikust seltsist, mida Rahvusvaheline Punase Risti Komitee on praegu tunnustanud, kasutavad 154 oma ametliku organisatsiooni embleemina punast risti.
Punane Poolkuu.
Vene-Türgi sõja ajal (1876–1878) kasutas Osmanite impeerium Punase Risti asemel Punast Poolkuud, arvates, et rist ärritaks moslemitest sõdureid. Kokkuleppel Rahvusvaheline Punase Risti Komiteega 1877. aastal kohustus Venemaa täielikult austama kõigi Punase Poolkuu sümbolit kandvate isikute ja rajatiste pühadust, millele järgnes Osmanite valitsuse samasugune kokkulepe austada Punast Risti. Punast poolkuud tunnustati ametlikult 1929. aastal, kui Genfi konventsiooni uuendati. Pärast Ottomani impeeriumi kokkuvarisemist kasutasid Punast poolkuud esimesena Türgi ning Egiptus. Alates selle ametlikust tunnustamisest kuni tänapäevani võtsid Punase Poolkuu kasutusele peaaegu kõigi enamus moslemi elanikkonnaga riigid, välja arvatud Indoneesia.
Punase Poolkuud kasutab 33 tunnustatud ühingut 190-st.
Punane Lõvi ja Päike.
Aastatel 1924–1980 kasutas Iraan Punase Lõvi ja Päikese Seltsi sümbolit, mis põhines Iraani lipul ja embleemil. Punane lõvi koos päikesega tunnistati ametlikult sümboliks 1929. aastal koos Punase poolkuu sümboliga. Sümbol võeti Genfis kasutusele 1964. aastal. Vaatamata sellele, et 1980. aastal läks Iraan üle punasele poolkuule, säilitab riik õiguse selle sümboli kasutamiseks.
Adamiidid

Adamiitideks ehk aadamlasteks on nimetatud peamiselt kristlikke usulahke, mis pretendeerivad paradiisliku seisundi taastamisele ja mida enamasti iseloomustab alastiolek (nudism) süütuse ilminguna. Nimetus on nende vastaste antud.
Vanaaeg.
Vanaaja adamiidid tegutsesid 2., 3. ja 4. sajandil Põhja-Aafrikas.
Adamiidid väitsid, et nad on taastanud Aadama ja Eeva aegse algse süütuse Eedeni aias. Nad harrastasid "püha nudismi", eitasid abielu, mida nende meelest ilma patuta ei saaks olla, ja pidasid kinni rangest seksuaalsest abstinentsist, ning elasid ilma seadusteta, olles arvamusel, et ükski nende tegu ei saa olla hea ega halb. Nad ei töötanud.
Tõenäoliselt kujunes nende õpetus gnostitsismi ja asketismi mõjul.
Kirik kuulutas nende õpetuse hereesiaks.
Adamiitide olemasolust teatasid Theodoretos ("Haer. Fab", I, 6), Epiphanios Salamisest (esmamainimine, kaasaegsetest usulahkudest rääkivas raamatus "Panarion") ja Augustinus. Paistab, et pärast 4. sajandit see usulahk kadus.
Keskaeg.
Keskajal taaselustasid pärast 13. sajandit mõned adamiitide praktikad vaba vaimu vennad ja õed Hollandis ning mõned taboriidid Böömimaal. Kirik surus need alla, nii et 15. sajandi lõpuks olid need kadunud.
Bulgaaria.
Bulgaarias ilmus adamiitide sarnane usulahk 14. sajandi keskpaigas; aastal 1350 olid nad Tǎrnovos toimunud kirikukogul oma õpetusest lahti ütlema, mõned hukati.
Böömimaa.
Böömimaal moodustasid nad hussiitide radikaalse osa. Adamiidid pooldasid inimsuhetes vaimset ja sugulist puhtust ning käisid põhimõtteliselt alasti. Väidetavalt käisid kõik kõigiga suguliselt läbi. Selleks piisas nende juhi Adami loast. See Adam nimetas end Jumala pojaks. Tegu oli Pikardiast pärit pikardist preestri Adam Rohaniga, kes oli võitnud naistest, meestest ja lastest koosneva rühma usalduse ning asunud koos nendega elama Nežárka jõe nimetule saarele.
Tábori lähedal Klokotys kaldus adamiitide liikumine kõrvale algsest "puhta orgia" (mehed ja naised omavahel) versioonist ning Petr Kániši ja Burjan Strausi eestvõttel hakkas Klokotys levima homoseksuaalsus.
Hussiitide juht Jan Žižka 1421. aastal praktiliselt hävitas adamiitide õpetuse pooldajad, nagu ka teised hälbivate vaadetega hussiitide rühmad. Otsustav kokkupõrge toimus 1421 Ostrovis Hamris. Kuigi adamiidid võitlesid vapralt (kõik alasti!), jäid nad hussiitide vägedele alla ning 40 neist võeti vangi ja tapeti. Ainult üks olevat elu jäetud, et see jutustaks Tábori preestrile kõigist oma kaaslaste tegudest. Ta laskis Klokoty pastoraadis põletada umbes 70 adamiiti. Praeguses Klokoty linnaosas murule on nende mälestuseks asetatud suur kivi pealdisega "Táborští pikarti 1421-1996" ('Tábori pikardid 1421–1996').
Uusaeg.
Uusajal praktiseerisid adamiitide õpetust mõned inglise dissidendid.
Adamiit

Adamiit on raske arseeni ja tsinki sisaldav mineraal.
Adamiit moodustub peamiselt tsinki ja arseeni sisaldava maagi murenemisel.
Nimetatud prantsuse mineraloogi Gilbert Joseph Adami järgi.
Rahvusvaheline humanitaarõigus

Rahvusvaheline humanitaarõigus (inglise keeles "international humanitarian law") ehk relvastatud konfliktide õigus on õigusnormide ja -põhimõtete kogum, mis määratleb relvakonfliktis osalevate ning relvakonfliktist puudutatud riikide ja üksikisikute õigused ja kohustused. 
Rahvusvahelise humanitaarõiguse eesmärk on piirata sõjapidamise viise ja kaitsta neid, kes ei osale sõjategevuses. Rahvusvaheline humanitaarõigus kehtib kõigile relvastatud konflikti osalistele ja selle rikkumine ei ole vabandatav.
Tavaliselt jagatakse rahvusvaheline humanitaarõigus järgmiselt:
Haagi õigus.
Esimene Haagi rahukonverents toimus aastal 1899. Vastu võetud konventsioonid käsitlesid peamiselt sõda maal ja merel. Teine Haagi rahukonverents toimus aastal 1907 ja sisaldab näiteks konventsiooni, mis keelab kasutada võlgade sissenõudmiseks relvastatud jõudu. Samuti sisaldab see vaenutegevuse alustamise konventsiooni, mille esimene artikkel nõuab ametliku sõja kuulutamist enne vaenutegevuse alustamist.
Haagi õigus reguleerib sõjapidamise viise ja vahendeid. Haagi õigus reguleerib peamiselt relvastatud jõu kasutamist riikide vahel.
Genfi õigus.
Esimene Genfi konventsioon võeti vastu aastal 1846. Tänapäevane Genfi õigus põhineb neljal 1949. aasta Genfi konventsioonil, kahel 1977. aasta lisaprotokollil ja ühel 2005. aasta lisaprotokollil. 1949. aasta konventsioonid reguleerivad põhiliselt sõjas osalejate ja tsiviilisikute kaitset. 1977. aasta lisaprotokollid reguleerivad rahvusvahelisi ja riigisiseseid konflikte. 2005. aasta lisaprotokoll lisas universaalsete meditsiinilise abi embleemide hulka Punase Kristalli embleemi.
Genfi õigus reguleerib seda, kuidas koheldakse sõjavange ja isikuid, kes sõjategevuses aktiivselt ei osale. Genfi õiguse eesmärk on vähendada relvakonflikti põhjustatud kannatusi.
Rahvusvahelise Punase Risti Komitee.
Rahvusvaheline Punase Risti Komitee (inglise keeles International Committee of the Red Cross) asutati aastal 1863. Rahvusvaheline Punase Risti Komitee on erapooletu, neutraalne ja sõltumatu humanitaarabiorganisatsioon. Komitee eesmärk on sõja ohvrite kannatuste vähendamine. Rahvusvahelise Punase Risti Komitee aitab järgida rahvusvahelist humanitaarõigust. Komitee tuletab riikidele meelde rahvusvahelisest humanitaarõigusest tulenevaid kohustusi ja nõustab riike nende järgmisel. Rahvusvahelise Punase Risti Komitee tuvastab ka rahvusvahelise humanitaarõiguse rikkumisi.
Basiilika

Basiilika (kreeka "stoa basilikē" 'kuninglik koda') on pikliku põhiplaaniga samba- või piilariridadega löövideks jaotatud hoone tüüp, mille kesklööv on külglöövidest tunduvalt laiem ja niipalju kõrgem, et saab valgust külglöövide katustest kõrgemal asuvaist aknaist, mis moodustavad akenderea ehk valgmiku. Juhul, kui need aknad puuduvad, on tegemist pseudobasiilikaga.
Antiikbasiilika.
Vana-Kreekas oli basiilika basileuse valitsushoone. Vana-Roomas kasutati basiilikat kohtu- ja turuhoonete juures. Antiikbasiilika ühes otsas paiknes portikus ja teises apsiid, kus asus kohtuniku iste või jumala kuju.
Vanim säilinud basiilika on Rooma "Basilica Porcia" (184 eKr).
Kirikubasiilika.
Rooma basiilikad said varakristlaste kogunemiskohtadeks. Hiljem muutus see hoonetüüp kirikute arhitektuuris valdavaks. Eriti suurejoonelised olid keskaegsed romaani ja gooti basiilikad.
Tüüpilises kirikubasiilikas asuvad apsiidi ja pikihoone vahel kooriruum ja risthoone ehk transept. Rist- ja pikihoone ristumiskohas moodustuva nelitise kohal asub kesktorn.
Milano Santa Maria delle Grazie kirik

Santa Maria delle Grazie on kirik Milanos, mis on tuntud kui Leonardo da Vinci seinamaali "Püha õhtusöömaaeg" asupaik.
Kirik ehitati 1466–1490 dominikaani munkade toetusel Guiniforte Solari poolt gooti stiilis. 
Hiljem (1492–1497) on kiriku ehitamisse oma panuse andnud ka Donato Bramante, kes täiendas kirikut renessansi vaimus. Seoses hertsog Ludovico Sforza sooviga teha kirikust oma perekonna mausoleum, ehitati Bramante kavandite järgi uus apsiid Solari presbüteeriumi asemele; samal ajal (1495–1497) maalis Leonardo Santa Maria delle Grazie kloostri söögisaali seinale ka "Püha õhtusöömaaja".
Ludovico Sforza suured plaanid, milles nähti muuhulgas ette ka fassaadi täielikku ümberehitamist, katkestas tema naise Beatrice äkiline surm 1497. aastal ja Sforzade võimult tõukamine 1499. aastal.
Number

Numbrid ehk numbrimärgid on mõisted (ja kirjamärgid), mille abil esitatakse arve arvusüsteemis. Näiteks arvu 36 märgitakse numbritega "3" ja "6". 
Positsioonilises arvusüsteemis vastab igale mittenegatiivsele täisarvule, mis on väiksem kui arvusüsteemi alus, eraldi number.