tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Sacco di Roma

Sacco di Roma (itaalia keeles: Rooma rüüste, riisumine) oli Rooma rüüstamine Saksa palgasõdurite poolt 1527. aastal, Cognaci liiga sõjas. 
Et keiser Karl V ei suutnud palgasõduritele palka maksta, siis muutusid nad kontrollimatuks ja otsustasid oma sissetulekuid alternatiivsetel viisidel kasvatada. Ka nende juhid Georg von Frundsberg ja konnetaabel Charles de Bourbon ei suutnud neid endale allutada ja pidid tegema seda, mida enamik nõudis. Nii asusid nad keisri käsu vastaselt Roomat piirama ja kui Bourbon hukkus, muutusid palgasõdurid, kellest suur osa olid pealegi veel protestandid, täiesti kontrollimatuks. 
Nad vallutasid Rooma ja rüüstasid seda mitu päeva. Paavst jõudis hädavaevu oma kindlusse põgeneda ja vaatas abitult hävingut pealt. Karl V mainele mõjus see "intsident" väga negatiivselt, ehkki ta selle väga karmilt hukka mõistis.
Libahunt

Libahunt (vananenud kirjanduses ka "ebahunt") on paljude rahvaste usundis ajutiselt või alaliselt hundiks muutunud või muudetud inimene. 
Libahundi (ka koduhunt, Saaremaal "inimesehunt", lõunaeesti murretes "soend") kujutelm on tuntud ka eesti rahvausundis; võimalik, et laenuna germaani ja slaavi rahvastelt. Eestlaste uskumuste järgi võis libahundiks saada nõia loitsimise (needmise) läbi või ise teatud maagilisi toiminguid sooritades (hundinaha selga tõmbamine, kolm korda ümber nõiutud kivi käimine, enda erilise nõiutud võidega määrimine, nõiasõnade lugemine).
Usuti, et libahundid murravad koduloomi, harvem ka inimesi. Usuti ka, et libahunte eristab tavalistest huntidest valge märk kaelal – jälg kaelas kantud sõlest, preesist vms ehteasjast. 
Et libahunti taas inimeseks muuta, tuli talle leiba süüa anda. Vahel lisandus nõue, et leiba pidi ulatama sepistatud rauast teraga, näiteks noa otsas.
Libahundiks nimetati ka tavalise hundi kümnendat (ka seitsmendat, üheksandat, kaheteistkümnendat) poega, kes pidavat koduloomi murdma ja sööma mitte kõri kallale hüpates, vaid tagaotsa poolt. 
Kirjapandud rahvaluuleline ainestik pärineb ajast, mil Jakob Hurda eestvedamisel hakati Eesti rahvapärimust koguma. Rahvaluule kõneles ka soenditest ja libadest. Kogumistöös osales aktiivselt noor kirjamees August Kitzberg. Nimetatud motiivile tuginedes kirjutas ta jutustuse "Libahunt". Hiljem dramatiseeris ta selle ja samanimelist tragöödiat võib pidada eesti näitekirjanduse üheks tippsaavutuseks.
Hilisemas eesti kirjanduses on libahundi motiivi kasutanud Matt Barker, August Gailit, Juhan Jaik, Andrus Kivirähk jt.
Rootsi valitsusajal toimus kiriku poolt kogu Rootsi aja võitlus nn katoliikliku ebausuga ning selle nn teise reformatsiooni ajal võideldi ka maarahva rahvausundiliste elementidega (17. sajandil toimus Eesti- ja Liivimaal ligikaudu 170 nõiaprotsessi, mille käigus hukati vähemalt 44 inimest) ning libahundiprotsesse: 1615. aastal Tallinna protsess; 1617 – Kiviloo protsess; 1618, teine Tallinna protsess; 1623, Keila Merimõisa protsess; 1628, Undla protsess; 1636, Kurna protsess; 1640, Pada protsess; 1650, Pühalepa protsess; 1651, Idavere protsess; 1691/1692 – Roosna-Alliku protsess ja 1695 – Nabala protsess.
Eesti Lastekirjanduse Keskus

Eesti Lastekirjanduse Keskus (2. jaanuarini 2007 Eesti Lastekirjanduse Teabekeskus) on lastekirjanduse kompetentsikeskus ning eriala- ja lasteraamatukogu. Keskuse põhiülesanne on eesti lastekirjanduse arendamine, kogumine, säilitamine, uurimine ning vahendamine hariduslikel, teaduslikel ja elamuslikel eesmärkidel.
Eesti Lastekirjanduse Keskus on Kultuuriministeeriumi valitsemisalas tegutsev ja ministeeriumi hallatav riigiasutus. Keskus on asutatud 1. jaanuaril 1975. aastal moodustatud Eesti Laste- ja Noorteraamatukogu õigusjärglasena.
Keskus on iga päev avatud kõigile huvilistele, kes saavad külastada majas asuvat lasteraamatukogu, illustratsioonigaleriisid, eesti lastekirjanduse varakambrit ja Nukitsamehe muinasjutupööningut.
Keskuse direktor alates 2011. aastast on Triin Soone, enne seda juhtis keskust Anne Rande. Keskuse direktor vastutab keskuse igapäevase töö ja strateegilise juhtimise eest. Tema ülesandeks on ka keskuse sisuline ning majandustegevuse lühi- ja pikaajaline planeerimine ning kavandatu elluviimine.
Kogud.
Eesti Lastekirjanduse Keskuse kogudes on kokku üle 64 000 teaviku. Vanim seal säilitatav eestikeelne lasteraamat pärineb aastast 1815.
Traditsioonilised üritused.
Lastekirjanduse keskus korraldab lastekirjanduse ja laste lugemise teemalisi üritusi. Igal aastal 3. märtsil korraldatakse lastekirjanduse aastakoosolekut ja 20. oktoobril üleriigilist ettelugemispäeva. 
Detsembris antakse aasta omanäolisima või üllatavaima eesti lasteraamatu autorile Aasta Rosina auhind.
Igal paarisaastal korraldab keskus Nukitsa konkurssi lastele enim meeldinud eesti lastekirjaniku ja lastekirjanduse illustraatori väljaselgitamiseks.
Igal paaritul aastal antakse välja Muhvi auhind parimale lastekirjanduse kajastajale ajakirjanduses.
Lisaks korraldab lastekirjanduse keskus igal aastal maikuus lasteraamatukoguhoidjate õpipäeva ja seminari "Laps kirjanduses" koostöös Underi ja Tuglase Kirjanduskeskusega. Koos kirjastusega Tänapäev korraldab keskus noorteromaani võistlust, koos kirjastusega Tänapäev ja ajakirjaga Täheke lastejutuvõistlust "Minu esimene raamat", koos kirjastusega Päike ja Pilv Põlvepikuraamatu konkurssi.
Mardus

Mardus (ka marras, mardajus, marras) tähendas Eesti rahvausundis algselt surnut, siis surnu kehast eraldunud hinge või surmahaldjat, hiljem kindlat surmaennet. 
Mardus oli sellisena tuntud peamiselt Põhja-Eestis, Lääne-Eestis tähendas ta ka õnnetust või häda. Ta ilmus looma, linnu või inimese kujul, aga ka nime hüüdva hääle või helinana. Kui hõigatu vastas, siis ta suri. Kuna surnute hingi arvati minevat putukate sisse, siis mardusega seoses on mardika nimetus. 
Sõna võib olla etümoloogiliselt seotud iraani tüvega "marta-", mis tähendas surelikku. Samast tüvest võib pärineda ka sõna "marrasknahk" – surmale määratud nahk. November (kooljakuu) on soome keeles "marraskuu" ilmselt hingedeaja tõttu. 
Eepos.
Eesti rahvuseeposes "Kalevipoeg" mõistetakse marduse all erilist surnut, kes hauas rahu ei saa. Temast on juttu eepose Sissejuhatuses:
Kuulin Mardust kiljatamas,
Laane nurgas nuttemassa,
Metsa kaisus kaebemassa.
Mardus leinab langu verda,
Langu verda, häda härda,
Rahvausund.
Mardus ilmub ikka sinna, kus keegi inimene on surmale määratud. Aga ka kohal, kus keegi õnnetult surma saanud ja maha maetud, on täheldatud marda sagedast ilmumist. Leitakse mahamaetud ehk maast välja tulnud luud ja maetakse surnuaiale maha, kaovad marda ilmumised.
Tavaliselt näitab mardus inimese kujul, harva loomana. Ent looma kujul käib marda meel ja mõte tavaliselt ikka kurja peale.
Mardus on surma käskjalg. Mardus sünnitab majades ja majade ümber viirastusi. Mõnikord ei tähenda marda ilmumine peatset surma, vaid surma koguni alles pika aja pärast. Tihti ei näita marras end, vaid kuulutab oma ligiolekut kolistamise, müristamise, oigamise või käimisega.
Nukitsa konkurss

Nukitsa konkurss on Eesti Lastekirjanduse Keskuse korraldatav üle-eestiline lugejaküsitlus, kus viimase kahe aasta eesti lastekirjanduse saaki hindavad lapsed ise. Laste häälte põhjal, mida kogutakse raamatukogude abiga (võimalik on hääletada ka elektrooniliselt), selgitatakse välja populaarseim lastekirjanik ja lasteraamatukunstnik. Konkurss toimub alates 1992. aastast. Konkurss on nimetatud kirjanik Oskar Lutsu populaarse raamatu "Nukitsamees" nimitegelase järgi.
Konkursi võitjad tehakse teatavaks pidulikul lõppüritusel rahvusvahelise lasteraamatupäeva, 2. aprilli paiku. Tavaliselt kutsututakse konkursi lõpetamisele 70 (aastatel 1992–2006 – 101) hääletuses osalenud last, kes valitakse välja loosi teel.
Kõige enam laste hääli kogunud kirjanik ja kunstnik saavad auhinnaks pronksist Nukitsamehe kuju (rätsepistes raamatut lugeva sarvikpoisi pronkskujuke), mille autor on skulptor Elo Liiv, tänukirja ja rahalise preemia. Ülejäänud kaks populaarsemat kirjanikku ja kunstnikku saavad tänukirja rahalise preemia. Võiduraamatute kirjastajad saavad samuti tänukirja. 
Aastatel 2002–2010 võtsid hääletusest osa ka täiskasvanud – raamatukoguhoidjad, õpetajad, lapsevanemad ja teised lastekirjanduse sõbrad, kuid parim kirjanik ja kunstnik valiti siiski vaid laste hääli arvestades.
Laureaadid.
1992.
Kirjanikud
Kunstnikud
1994.
Kirjanikud
Kunstnikud
1996.
Kirjanikud
Kunstnikud
1998.
Kirjanikud
Kunstnikud
2000.
Kirjanikud
Kunstnikud
2002.
Kirjanikud
Kunstnikud
2004.
Kirjanikud
Kunstnikud
2006.
Kirjanikud
Kunstnikud
2008.
Kirjanikud
Kunstnikud
2010.
Kirjanikud
Kunstnikud
2012.
Kirjanikud
Kunstnikud
2014.
Kirjanikud
Kunstnikud
2016.
Kirjanikud
Kunstnikud
2018.
Kirjanikud
Kunstnikud
2020.
Kirjanikud
Kunstnikud
2022.
Kirjanikud
Kunstnikud
2024.
Kirjanikud
Kunstnikud
Riigilipp

Riigilipp on riigiasutuste hoonetel heisatav lipp ja sümbol omamaistel või rahvusvahelistel üritustel. 
Riigilipu kirjeldus ja kasutamise kord on määratud maa põhiseaduses.
Rooma provintsid

Rooma provintsid (ladina "provincia") olid Rooma riigi haldusüksused väljaspool Itaalia emamaad. Provintside arv kasvas osalt uute alade vallutamise, osalt olemasolevate provintside väiksemaks jagamise tõttu.
Itaalias olid enamus linnu ja kogukondi Rooma liitlaste staatuses, väljapoole Itaaliat vallutatud maad võtsid roomlased oma vahetu võimu alla, muutes need provintsideks ("provincia"). Esimene provints oli Sitsiilia, millele ajaliselt järgnesid Sardiinia ja Korsika. Esimese provintsi, Sitsiilia, vallutas Rooma pärast Esimest Puunia sõda (241 eKr).
Provintside maa kuulutati Rooma riigi omandiks ja elanikud sunniti maksma andamit ("tributum"). Senati määras provintsi asehalduri, kes oli provintsis Rooma vägede ülemjuhataja ning kõrgem kohtunik ja vastutas nii avaliku korra kui ka maksude kogumise eest. 3. sajandini eKr toimisid asehalduritena spetsiaalselt selleks ametisse nimetatud preetorid, 2. sajandist eKr määrati asehalduriks senaatoreid, kes polnud sel ajal kõrgematesse ametitesse valitud. Magistraatide funktsioone täitvad asehaldurid ehk promagistraadid (prokonsulid ja propreetorid) omasid provintsi piires magistraadi võimu.
Rahvuslipp

Rahvuslipp on rahva (rahvuse) sümboliks olev lipp, mida kasutatakse selle rahva või rahvusega seotud pühade, tähtpäevade, rahvakogunemiste jt oluliste avalike või perekondlike sündmuste tähistamisel. 
Paljude rahvusriikide, sealhulgas ka Eesti puhul on rahvuslipp samane riigilipuga. Kui ametlikud lipu variandid on teineteisest erinevad, siis sageli (nt Hispaania ja paljude Ladina-Ameerika maade puhul) seisneb rahvuslipu ainus või peamine erinevus riigilipust riigivapi kujutise puudumises. 
Ametlik rahvuslipp on ka paljudel rahvastel, kellel oma rahvusriiki ei ole.
Austraalia lahtised meistrivõistlused tennises

Austraalia lahtised meistrivõistlused (ingliskeelne lühinimetus "Australian Open") on tenniseturniir, mis toimub igal aastal jaanuaris. 
Austraalia lahtised meistrivõistlused on tenniseturniir, mis toimub igal aastal jaanuari kahel viimasel nädalal Austraalias Melbourne'is. Turniir on esimene igal aastal korraldatavast neljast suure slämmi turniirist. See eelneb Prantsusmaa lahtistele meistrivõistlustele (French Open), Suurbritannia lahtistele meistrivõistlustele (Wimbledoni turniir) ja USA lahtistele meistrivõistlustele (US Open). Turniiril peetakse meeste ja naiste üksikmängud; meeste ja naiste paarismängud ning segapaarismängud; juunioride meistrivõistlused ja ratastoolidel võistlused, legendide võistlused ja näidiskohtumised. Enne 1988. aastat mängiti see muruväljakutel, kuid sellest ajast alates on Melbourne'i pargis kasutatud kolme tüüpi kõvakattega pindu: rohelist värvi Rebound Ace aastani 2007, sinist Plexicushioni aastatel 2008–2019 ja sinist GreenSetit alates 2020. aastast. 
Ajalugu.
Tennist mängitakse Austraalias 1880. aastast, kuid oma tenniseliit loodi alles 25 aastat hiljem ning seetõttu peeti esimesed Austraalia meistrivõistlused 1905. aastal. Esimest korda 1905. aastal Austraalia meistrivõistlustena korraldatud Austraalia lahtised meistrivõistlused on kasvanud suurimaks iga-aastaseks spordiürituseks lõunapoolkeral. Hüüdnimega "õnnelik slämm" ja sageli viidatud kui "Aasia / Vaikse ookeani piirkonna suur slämm" on see kõige rohkem külastatud suure slämmi turniir, näiteks 2019. aasta võistlusi külastas seal üle 780 000 inimese. See oli ka esimene suure slämmi turniir, kus korraldati mäng siseruumides niiske ilma või äärmise kuumuse tõttu. Selle kolm väljakut – peaväljak Rod Laver Arena, Melbourne Arena ja Margaret Court Arena – on varustatud avatavate katustega.
Naised said õiguse tenniseturniiril osaleda 1922. aastal. 
Algul toimusid turniirid muruväljakul, tänapäeval on mindud üle asfaltväljakule. Korduvalt on muudetud ka turniiri toimumise kohta, viimasel ajal toimuvad need Melbourne'is.
Austraalia lahtiste meistrivõistluste võitjad.
"Austraalia lahtiste meistrivõistluste meistrid võistluste kaupa:"
Eesti tennisistide saavutused.
Eestlaste parimad saavutused Austraalia lahtistel meistrivõistlustel on Anett Kontaveidi jõudmine 2020. aastal veerandfinaali ja 2018. aastal neljandasse ringi ning Kaia Kanepi jõudmine 2009. ja 2018. aastal kolmandasse ringi. Meestest on esimesse ringi jõudnud Andres Võsandi 1990. aastal ning Jürgen Zopp 2012. aastal.
2020. aastal jõudis Anett Kontaveit (WTA 31.) esimest korda suure slämmi tenniseturniiril kaheksa parema sekka, kus pidi Austraalia lahtiste meistrivõistluste veerandfinaalis tunnistama maailma edetabeli kolmandal real paikneva rumeenlanna Simona Halepi 6:1, 6:1 paremust.
Aserbaidžaani NSV lipp

Aserbaidžaani NSV lipp oli 1920–1922 Punaarmee vallutatud Aserbaidžaani aladel moodustatud Aserbaidžaani NSV lipp, 1922–1936 Taga-Kaukaasia SFNV ja 1936–1991 NSV Liidu haldusüksuse Aserbaidžaani NSV lipp.
Esimene lipp loodi 1921. aastal. See oli põhivärvilt punane ning vardapoolses ülanurgas oli roheline ristkülik, mis moodustas lipu pikkusest ja kõrgusest poole. Rohelisel olid kuldsed tähed "А.С.С.Р.".
14. märtsil 1925 kasutusele võetud lipu põhivärv oli ka punane, aga sellel oli vardapoolses ülanurgas kuldsed ristatud sirp ja vasar, nende kohal aga kuusirp, mille sees oli punane kuldse äärisega viisnurkne täht. Embleemist lehvi poole jäid aga kuldsete ladina ja araabia tähtedega kirjutatud lühend "ANSV" (Aserbaidžaani Nõukogude Sotsialistlik Vabariik). 1931. aastal võeti lipult araabia tähed ja jäid ainult ladina tähed "A.S.Ş.C.".
1937. aastal kaotati lipult kuusirp ja viisnurk, tähed aga paigutati sirbi ja vasara alla, ning muudeti "AzSSR"-iks, 1940. aastal omakorda "АзССР".
7. oktoobril 1952 sai Aserbaidžaani NSV endale uue lipu, see oli punane kangas, mille alaserva oli paigutatud sinine horisontaalne laid, ning vardapoolses ülanurgas olid kuldsed sirbi ja vasara kujutised, nende kohal aga punane kuldse äärisega viisnurkne täht. Sinine sümboliseeris Kaspia merd. Lipp oli kasutusel Aserbaidžaani iseseisvumiseni, 5. novembrini 1991.
Suure slämmi turniirid

Suure slämmi turniirideks (ingliskeelne nimetus "Grand Slam tournaments") nimetatakse tennises nelja kõige tähtsamat iga-aastast turniiri. Nendeks on Austraalia lahtised meistrivõistlused (Australian Open), Prantsusmaa lahtised meistrivõistlused (Roland Garros), USA lahtised meistrivõistlused (US Open) ning Suurbritannia lahtised meistrivõistlused (Wimbledon). Suure Slämmi turniiridel jagatakse kõige rohkem edetabelipunkte ja auhinnaraha.
Enim suure slämmi turniire on meestest võitnud Rafael Nadal (18), Roger Federer (17) ja Pete Sampras (14). Naistest on enim võite Margaret Smith Courtil (24 võitu), Steffi Grafil on 22 võitu. 
Suur slämm ja kuldne slämm.
Suureks slämmiks nimetataks seda, kui mängija võidab kõik neli suure slämmi turniiri ühe aasta sees. Esimesena sai sellega hakkama Donald Budge 1938. aastal. 1962. ja 1969. aastal tegi suure slämmi Rod Laver.
Naistest on tennises suure slämmi võitnud Maureen Connolly (1953), Margaret Smith Court (1970) ja Steffi Graf (1988). Steffi Graf võitis samal aastal ka olümpiamängude üksikmängu turniiri. Sellest ajast pärineb ka kuldse slämmi termin. Graf on ainus üksikmängija, kes on kalendriaasta jooksul võitnud kõik viis nimetatud turniiri.
Superslämmiks nimetataks kuue turniiri ehk mainitutele lisaks ka aastalõputurniiri võitmist.
Gruusia NSV lipp

Gruusia NSV lipp oli 1921–1922 Punaarmee poolt vallutatud Gruusia aladel moodustatud Gruusia NSV lipp, 1922–1936 Taga-Kaukaasia SFNV ja 1936–1991 NSV Liidu haldusüksuse Gruusia NSV lipp.
Gruusia NSV lipp loodi 28. veebruaril 1922. See oli punane kangas, mille vardapoolses ülanurgas olid kuldsed kirillitsatähed "ССРГ" ("GNSV" – Gruusia Nõukogude Sotsialistlik Vabariik).
13. veebruaril 1937 muudeti lipul olevad tähed gruusiakeelseks ning kuni 1951. aastani oli kasutusel kaks lippu, ühel olid gruusiakeelsed tähed "GNSV", teisel aga "Gruusia" ja selle all "NSV".
11. aprill 1951 sai Gruusia NSV uue lipu, selle põhivärv oli punane, mille vardapoolsesse ülanurka oli ruudukujuliselt paigutatud sinine päike. Päikese sees olid aga punased ristatud sirp ja vasar ning viisnurkne täht. Päikeseruudu kõrvale oli paigutatud sinine horisontaalne laid nii, et sellest ülespoole jäi sama lai punane laid. Sinine päike sümboliseeris pilvitut taevast, sinine laid aga Musta merd. Lippu kasutati 14. novembrini 1990 (26. märtsist 1989 oli mitteametlikult kasutusel ka Gruusia punamustvalge lipp).
USA lahtised meistrivõistlused tennises

USA lahtised meistrivõistlused (ingliskeelne lühinimetus US Open) on tenniseturniir, mis toimub igal aastal septembris. 
USA lahtised meistrivõistlused kuuluvad suure slämmi turniiride hulka.
Ajalugu.
1881. aastal loodi USA Tenniseföderatsioon ning esmaülesandena võeti korraldada esimesed rahvusvahelised meistrivõistlused. Need viidi läbi samal aastal Rhode Islandi osariigis Newportis. 
Turniiril osalesid mehed üksik- ja paarismängus. Üksikmängu võitis Richard Sears, kes püsis võitmatuna 1887. aastani, kui ta loobus vigastuse tõttu. Naised said mänguõiguse 1887. aastal.
1915. aastal viidi USA lahtised meistrivõistlused üle New Yorki Forest Hillsi ja 1978. aastal Flushing Meadowsi väljakutele. 1921–1923 mängiti aga Philadelphias.
Algselt mängiti muruväljakutel, kuid leiti, et muru hooldamine on raske ja kulukas, ning alates Flushing Meadowsisse kolimisest peetakse turniir kõvakattega väljakutel.
USA lahtiste tennisemeistrivõistluste võitjad.
"USA lahtiste tennisemeistrivõistluste meistrid võistluste kaupa:"
Eestlased USA lahtistel meistrivõistlustel.
Eestlaste parimad tulemused on Kaia Kanepi (2010. ja 2017. aastal) jõudmine veerandfinaali ning Anett Kontaveidi (2015. ja 2020. aastal) jõudmine 4. ringi.
2012. aasta USA lahtiste meistrivõistluste noorteturniiril jõudis Anett Kontaveit finaali.
2023. aastal võitis Oliver Ojakäär paarismängus rootsi tennisisti Max Dahliniga meistrivõistluste noorteturniiri.
Halinga valla vapp

Halinga valla vapp on Eesti endise haldusüksuse Halinga valla vapp.
Vapi kinnitas Riigikantselei 1. märtsil 1994 ja see õnnistati Pärnu-Jaagupi kirikus 14. detsembril 1994.
Vapi autor on Priit Herodes.
Vapi kirjeldus.
Kuldse kilbi ülemisel poolel on must karupea koos tõstetud parema käpaga. Manused on sinised. Kilbi alumisel poolel on kolm sinist pärlikarpi (2+1).
Tõlgendus.
Vapi värvused ja tunnused tähistavad Pärnumaad ja apostel Jaakobust (Pärnu-Jaagupi kihelkond).
Halinga vallavanema Ülle Vapperi sõnade kohaselt annab valla sümboolika ühtekuuluvustunde ning Halinga vapil oleva karumotiivi järgi on kõigile selge, et tegemist on Pärnumaaga. Kolmes jõekarbis näeb ta valla kolme jõe – Audru, Enge, Sauga – lättekohti. Kuldne värv aga meenutab omavalitsuse alale jäänud omaaegseid tippmajandeid.
Vapi kasutamine.
Halinga valla vapi kujutist kasutati:
Halinga valla vapi kujutis peab mõõtmetest olenemata vastama etalonkujutisele.
Halinga valla lipp

Halinga valla lipp on endise Eesti haldusüksuse Halinga valla lipp.
Lipu kinnitas Riigikantselei 1. märtsil 1994 ja see õnnistati Pärnu-Jaagupi kirikus 14. detsembril 1994.
Lipu autor on Priit Herodes.
Lipu kirjeldus.
Kuldse välja ülemisel poolel on must karupea koos tõstetud parema käpaga. Manused on sinised. Välja alumisel poolel on kolm sinist pärlikarpi (2+1).
Vallavalitsuse piduliku kandelipu varras on sinine ja selle vardaehteks on kuldne odaots. Lipu normaalsuurus on 105x105 cm. 
Tõlgendus.
Lipu värvused ja tunnused tähistavad Pärnumaad ja apostel Jaakobust (Pärnu-Jaagupi kihelkond).
Halinga vallavanem Ülle Vapperi sõnade kohaselt annab valla sümboolika ühtekuuluvustunde ning Halinga vapil, kui ka lipul oleva karumotiivi järgi on kõigile selge, et tegemist on Pärnumaaga. Kolmes jõekarbis näeb ta valla kolme jõe - Audru, Enge, Sauga - lättekohti. Kuldne värv aga on mõnevõrra nostalgiline, meenutab omavalitsuse alale jäänud omaaegseid tippmajandeid.
Lipu kasutamise kord.
Valla lipp heisati:
Koos teiste lippudega heisates paigutati Halinga valla lipp:
Valla lipp ei tohtinud ületada riigilipu mõõtmeid. Kasutamiskõlbmatuks muutunud lipp kuulub sündsal viisil hävitamisele.
Suupill

Suupill (ka harmoonika) on puhkpill, milles heli tekitatakse õhku läbi avade puhudes, kus hakkavad vibreerima metallist "keeled" (metallribad).
Suupill on populaarne bluusis ja kantrimuusikas.
Tihti loetakse suupilli Saksa rahvuspilliks, sest Teise maailmasõja ajal anti igale sõtta minevale Saksa sõdurile kaasa suupill. Tänapäeval kingivad paljud sakslased oma lapsele vähemalt ühe suupilli. Saksamaal on isegi koolides suupillikallakuga klassid.
Eestis on suurim suupilliklubi Piccolo, mis asutati 23 liikmega 1996. aastal Feliks Kargu juhtimisel. Klubist kasvas välja ka ansambel Piccolo Kvintett, kus mängivad Feliks Kark, Andrus Haugas, Andres Kokk (19.01.1970–7.01.2012), Elmar Trink ja Ilmar Tõnisson. Pärnus on peetud viis rahvusvahelist suupillipäeva ja kaks -festivali.
Ajalugu.
Tihti väidetakse, et suupilli leiutas Karl Friedrich Ludwig Buschmann 1812. aastal, kuid tegelikult arenes see tõenäoliselt välja mitme omaette tegutsenud leiutaja tööna.
Tiit Rosenberg

Tiit Rosenberg (sündinud 26. detsembril 1946 Tsirguliinas) on Eesti ajaloolane ja õppejõud.
Elulugu.
Tiit Rosenberg käis aastatel 1954–1962 Restu 8-klassilises Koolis, seejärel kuni 1965. aastani Valga 1. Keskkoolis, mille lõpetamise järel töötas ta pool aastat (1965–1966) Keeni 8-klassilise Kooli kehalise kasvatuse, geograafia ja matemaatika õpetajana. Seejärel teenis ta 1966–1968 Nõukogude armees Kaliningradis, misjärel astus ta 1968. aastal Tartu Riiklikku Ülikooli ajalugu õppima. Peagi asus ta tööle ka Eesti NSV Teaduste Akadeemia Ajaloo Instituuti, mistõttu pidi õpinguid jätkama kaugõppes, sest instituut asus Tallinnas. 1973. aastal lõpetas Rosenberg ülikooli kaugõppes "cum laude". Seejärel läks ta aspirantuuri, kus uuris agraarajalugu Artur Vassara käe all.
Kuni 1977. aastani oli Tiit Rosenberg tööl Ajaloo Instituudis, seejärel asus aga Tartu Riikliku Ülikooli Nõukogude Liidu ajaloo kateedri õppejõuks. 1980. aastal kaitses ta kandidaadikraadi, mille kinnitamise järel 1982. aastal võis ta asuda dotsendi kohale. Põhiosa tema kandidaaditööst 18.–19. sajandi maatööliste kihi kujunemisest ilmus artiklitena, sellega samaaegselt valminud uurimus maarahvastiku sotsiaalsest struktuurist Lõuna-Eestis 19. sajandi lõpul, mis pälvis 1979 vabariiklikul noorte teadlaste uurimistööde konkursil II preemia, ilmus venekeelse lühimonograafiana Eesti NSV Teaduste Akadeemia väljaandel (1980).
1993. aastal sai Rosenbergist pärast Sulev Vahtre emeriteerumist Eesti ajaloo õppetooli juhataja kohusetäitja ning alates 1994. aastast on ta Tartu Ülikooli korraline Eesti ajaloo professor. Aastatel 1995–1996 oli Rosenberg ka Tartu Ülikooli ajaloo osakonna juhataja. 1980. ja 1990. aastatel on ta täiendanud end ka välismaal, nii Venemaal, Saksamaal kui ka Inglismaal.
Tiit Rosenberg uurib peamiselt agraarajalugu, eriti mõisate ajalugu ning viimasel ajal ka 20. sajandi alguse Balti maareformide ajalugu, teda võib pidada Hans Kruusi ja Artur Vassara loodud tugeva Eesti agraarajaloo koolkonna üheks silmapaistvamaks esindajaks. Rosenberg on ka prominentsemaid Eesti ajaloo historiograafia (ajalooteaduse ja -kirjutuse) uurijaid, tema sulest on ilmunud enamik nüüdisaegseid Eestiga seotud ajaloolaste elulugusid, enamasti artiklite kujul. Seetõttu on ta palju tegelenud ka ajalooteooriaga ning aidanud seada sihte Eesti ajaloo uurimise edasisel teel. Rosenberg on üks Lennart Meri väljakuulutatud projekti "Eesti ajalugu 1700–2000" aktiivsemaid initsiaatoreid ja elluviijaid, tema kaastoimetamisel (teiseks tegevtoimetajaks oli Toomas Karjahärm) ilmus koguteose viies köide, mis käsitleb aastaid 1816/1819–1917/1918 (pärisorjuse kaotamisest Vabadussõjani).
2013. aastal ilmus Rosenbergi agraarajaloouurimusi koondav artiklikogumik "Künnivaod", mis sisaldab ka autori lühielulugu, publikatsioonide nimekirja, ettekannete ja esinemiste loendit ning juhendatud diplomi-, bakalaureuse-, magistri- ja doktoritööde nimekirja.
Liikmesus.
1995–2008 ja 2013–2014 oli ta Õpetatud Eesti Seltsi esimees.
Välislingid.
Gasherbrum I

Gasherbrum I (K5) on mägi Aasias Karakoramis Pakistani ja Hiina piiril. 
Mägi paikneb K2-st kagusuunas kõrvalises ja inimeluks sobimatus paikkonnas, selle kõrgus on 8080 meetrit.
Värvipimedus

Värvipimedus ehk daltonism on inimese võimetus tajuda erinevusi mõnede või kõikide värvide vahel, mida teised inimesed suudavad tajuda. 
Värvipimeduse põhjus on tavaliselt geneetiline, kuid võib olla ka silma-, närvi- või ajukahjustus või kokkupuude teatud kemikaalidega.
Esimese uurimuse sellel teemal avaldas inglise keemik John Dalton aastal 1794 pealkirjaga "Extraordinary facts relating to the vision of colors" ("Erakordsed faktid värvide nägemise kohta"). Ta kirjutas selle siis, kui avastas, et on ise värvipime. Ta hakkas nimelt uurima, millest tuleb see, et teised suudavad küpseid ja tooreid õunu välimuse järgi eristada, aga tema ei suuda kuidagi. Tänapäeval tähendab see kindlat tüüpi värvipimedust nimetusega deuteranoopia.
Tavaliselt klassifitseeritakse värvipimedust kui puuet, kuid mõnes olukorras võib see olla kasulik: näiteks värvipimedad jahimehed eristavad loomi segase tausta juures paremini; samuti on leitud, et värvipimedad sõdurid näevad mõnikord kamuflaaži, mis petab teised ära.
Prantsusmaa lahtised meistrivõistlused tennises

Prantsusmaa lahtised meistrivõistlused (prantsuse keeles Tournoi de Roland-Garros, inglise keeles French Open, sageli lihtsalt Roland Garros) on rahvusvaheline tenniseturniir, mis toimub igal aastal juunis Pariisis, Stade Roland Garrosi tennisekeskuses. Tegemist on ühega neljast suure slämmi turniirist ning ainsaga, mida mängitakse saviliivaväljakutel.
Ajalugu.
Tennis saavutas Prantsusmaal kiiresti populaarsuse ning 19. sajandi lõpuks tõrjus välja paljud teised sarnased pallimängud. Pariis ja Prantsuse Riviera kujunesid peagi rahvusvaheliselt tuntud tennisekeskusteks. Üheks peamiseks probleemiks oli aga sobiva väljakukatte leidmine – muruväljakud ei olnud Prantsusmaa kliima ja pinnase tõttu piisavalt vastupidavad. Selle lahendamiseks töötasid prantslased välja saviliiva baasil väljakukatte, mis on aja jooksul levinud üle kogu maailma ja kujunenud Roland Garros' tunnuseks.
Esimene Prantsusmaa lahtiste meistrivõistluste turniir peeti 1891. aastal. Esialgu said osaleda ainult Prantsuse tenniseklubide liikmed, kuid alates 1925. aastast avati turniir rahvusvahelistele mängijatele. Esimesed võistlused olid mõeldud üksnes meestele; naiste üksikmäng lisandus 1897. aastal.
Alates 1928. aastast toimub turniir Stade Roland Garrosi tennisekompleksis, mis kannab Esimese maailmasõja ajal hukkunud prantsuse lenduri Roland Garrosi nime.
Prantsusmaa lahtiste meistrivõistluste võitjad.
"Prantsusmaa lahtiste tennisemeistrivõistluste meistrid võistluste kaupa:"
Wimbledoni turniir

Wimbledoni tenniseturniir (inglise The Championships Wimbledon) on igal aastal juunis-juulis Suurbritannias toimuv tennisevõistlus. Wimbledoni turniir kuulub tipptennise suure slämmi turniiride hulka.
Wimbledon tenniseturniir toimub All England Lawn Tennis and Croquet Clubi ülikiiretel muruväljakutel. Kaks nädalat kestev tenniseturniir viiakse läbi kaheksateistkümnel väljakul, mängude arv on ligi 800.
Vastavalt Wimbledoni turniiri reeglitele peavad Wimbledoni turniiril kõik tennisistid kandma platsil valget tenniseriietust.
Ajalugu.
Aastal 1875 otsustas All-England Croquet Club rajada Londoni lähedal paiknevasse Wimbledoni tenniseväljaku. Tennis sai selles klubis peagi populaarseks ning klubi nimele tuli lisada sõna "tennis". Aastal 1877 korraldas klubi sellel väljakul esimese turniiri harrastajatele, pannes võitjale välja ajakirja The Field hõbedase rändkarika.
Võisteldi vaid meesüksikmängus ning osavõtjaid oli 22. Tennisistide riietus koosnes tol ajal flanellsärgist, lipsust, pikkadest pükstest ja mütsist, mis kõik olid valged.
Esimese turniiri võitis Spencer Gore, kes kasutas mängus tugevalt lõigatud altpallingut (ülaltservi veel ei tuntud) ja pahandas paljusid võrgu juurde jooksmisega, sest üldiselt mängiti tollal ainult tagajoonel. Finaalkohtumist jälgis 200 vaatajat, kes olid pileti eest maksnud ühe šillingi. 
Aastal 1884 korraldati esimesed võistlused meespaarismängus ja naiste üksikmängu turniir, mille võitis Maud Watson. Naispaarismäng võeti kavva 1913, sest varem arvati, et see mänguliik pole pealtvaatajate jaoks küllalt huvitav. Elukutselistele avati turniir 1968 ja sellest ajast alates loetakse Wimbledoni võistlust mitteametlikeks muruväljaku maailmameistrivõistlusteks.
Wimbledoni tenniseturniiri võitjad.
"Wimbledoni tenniseturniiri võitjad võistluste kaupa:"
Eestlased Wimbledonis.
Eestlastest parimatena on Kaia Kanepi jõudnud 2010. ja 2013. aastal veerandfinaali ning Toomas Leius kolmel korral kolmandasse ringi. Kolmandasse ringi jõudis ka Anett Kontaveit 2017., 2018. ja 2019. aastal.
Wimbledoni noorteturniiri on võitnud üksikmängus (1959. aastal) Toomas Leius ja paarismängus (2016. aastal) Kenneth Raisma.
Tõeline Jeesuse Kirik

Tõeline Jeesuse Kirik (traditsioonilises hiina kirjas 真耶穌教會) on iseseisev Hiina kirik, mis on saanud alguse nelipühikirikust. 
Kirik rajati Pekingis 1917. 
Tänapäeval tegutseb see 38 maal. Liikmeid on hinnanguliselt 1,5 miljonit. 
10 sakramenti.
Püha Vaim.
"Püha Vaimu vastuvõtmine, millest annab tunnistust keeltega rääkimine, tagab meie pärandiosa taevases kuningriigis." 
Ristimine.
"Veega ristimine on sakrament pattude mahapesemiseks vaimu uuenemiseks. Ristimine tuleb toimetada looduslikus elavas vees, näiteks jões, meres või allikas." 
Ristija, kes on juba varem saanud Püha Vaimu ristimise, juhatab ristimist Jeesuse Kristuse nimel. Ristitav tuleb allapoole painutatud peaga ja nägu alaspidi üleni vette kasta." 
Jalgade pesemine.
"Jalgade pesemise sakrament võimaldab Jeesusega üks olla. See ka tuletab meile pidevalt meelde armastust, pühadust, alandlikkust, andeksandmist ja teenimist. Iga inimene, kes on veega ristitud, peab laskma oma jalgu Jeesuse Kristuse nimel pesta. Mõlemapoolset kristlikku jalgade pesemist võib toimetada siis, kui see on asjakohane." 
Armulaud.
"Armulaud on sakrament, mida toimetatakse Jeesuse Kristuse surma mälestuseks. See võimaldab meil osa saada oma Issanda verest ja ihust ning olla temaga ühenduses nii, et me saame igavese elu ja meid päästetakse viimsel kohtupäeval. Armulauda toimetatakse alati, kui see on võimalik. Armulaual kasutatakse ainult ühte hapendamata leiba ja viinamarjamahla." 
Sabat.
"Sabatipäev, seitsmes nädalapäev (laupäev), on püha päev, mille Jumal õnnistas ja pühitses. Seda peetakse Issanda armust Jumala loomistöö ja pääste mälestuseks, lootes igavest puhkust tulevases elus."
Jeesus Kristus.
"Jeesus Kristus, Sõna, mis sai lihaks, suri ristil patuste lunastuseks, tõusis üles kolmandal päeval ja läks üles taeva. Ta on inimkonna ainus Päästja ja ainus tõeline Jumal." 
Püha Piibel.
"Püha Piibel, mis koosneb Vanast ja Uuest Testamendist, on Jumalast inspireeritud, ainus pühakirjatõde ja kristliku elu standard."
Pääste.
"Pääste antakse Jumala armust usu läbi. Usklikud peavad toetuma Pühale Vaimule, et taotleda püha elu, austada Jumalat ja armastada inimesi."
Kirik.
"Tõeline Jeesuse Kirik, mille rajas meie Issand Jeesus Kristus Püha Vaimu läbi "hilise vihma" ajal, on taastanud apostliteaegse tõelise kiriku."
Viimsepäeva kohus.
"Issanda teine tulemine leiab aset viimsel kohtupäeval, mil ta tuleb kohut mõistma maailma üle: õiged saavad igavese elu, aga õelad mõistetakse igavesse hukatusse."
Hinnavaatlus

Hinnavaatlus (ehk HV) on eestikeelne arvutustehnika toodete hinnavõrdlusele spetsialiseerunud veebisait. Sait alustas tegevust 1998. aasta alguses ja sisaldab andmebaasi arvutite ja muu tehnoloogiaga seotud toodete kohta, eriti nende hindade kohta (sellest ka nimi). Saidi juures on ka foorum.
Ladaklubi

Ladaklubi on Eesti Lada autodest huvitatuid ühendav seltsinguna tegutsev klubi ning sellega seotud veebifoorum (Ladaklubi.ee). 
Foorum tegutseb alates 17. märtsist 2002. Foorumi kasutajad on korraldanud kokkutulekuid, suurim neist on Lada Camp. Muuhulgas kogutakse teavet Lada mudelite kohta ja jagatakse autode hooldamise infot.
Kübaramoor

Kübaramoor (vene keeles "Шапокляк") on tegelane tuntud vene lastekirjaniku Eduard Uspenski raamatust "Krokodill Gena ja sõbrad" (vene keeles "Крокодил Гена и его друзья", 1966). Koos oma roti Larissaga on ta krokodill Gena lugude antikangelane.
Venekeelse nime Шапокляк on kirjanik tuletanud prantsuskeelsest sõnast "chapeau claque" [ʃap'o klak], mis tähendab madalat silinderkübarat.
Kübaramoori lugu.
Äsja kohtunud krokodill Gena, pioneer Galja ja Potsataja otsustavad Gena korteri Sõpruse Majaks nimetada, et viia kokku neid, kes otsivad sõpru. Kõigi ehmatuseks on esimeseks külaliseks väike kräbe vanamoor ja tema suur hall rott. Tuleb välja, et vanamoori nimi on Kübaramoor ja ta kogub halbusi ehk halbu tegusid. Ta tuli otsima abilisi uute pahanduste korda saatmiseks. Kui aga Kübaramoor kuuleb, et meie sõbrad tahavad teha vaid heategusid ja kavatsevad luua isegi Sõpruse Maja, siis kuulutab ta neile sõja.
Multifilmid.
Krokodill Gena seiklustest on valminud neli multifilmi:
 Filmistuudio: Sojuzmultfilm
stsenarist: Roman Katšanov, Eduard Uspenski
 režissöör: Roman Katšanov 
 kunstnik: Leonid Švartsman 
 helilooja: Vladimir Šainski
CV-Online

CV-Online on eestikeelne töökuulutuste veebisait ja tööalaste elulookirjelduste andmebaas. 
Saiti haldab CVO Group OÜ.
CV-Online loodi 1996. aastal personaliotsingu firmana nelja Eesti eraisiku poolt. 1997. aastal arendati välja Interneti-põhine teenus.
CV-Online omab kontoreid ja veebisaite lisaks Eestile Lätis, Leedus, Poolas, Tšehhis, Slovakkias, Ungaris, Venemaal, Rumeenias ja Bulgaarias.
REM

Tähekombinatsioonil "REM" on mitu tähendust.
Unehäire

Unehäire ehk somnipaatia on inimese või looma unerütmi häire. RHK-10 järgi kodeeritakse seda häiret F51 või G47.
Unehäireid.
Unehäireid jagatakse põhjuse järgi orgaaniliseks ning mitteorgaaniliseks. Sisu põhjal jagatakse unehäired kaheks:
Düssomniad.
Düssomniad on peamiselt psühhogeensed häired, mille korral on häiritud une kestus, kvaliteet ja aeg.
Parasomniad.
Parasomniate alla kuuluvad häired, mille korral ilmnevad une ajal anormaalsed episoodilised nähtused:
Meeleoluhäire

Meeleoluhäire on psüühikahäire, mida iseloomustab põhiliselt inimese meeleolu või afekti muutus, tavaliselt alanemise e. depressiooni või tõusu e. maania suunas. Sellega kaasneb tavaliselt ka aktiivsuse muutus. 
Enamik meeleoluhäireid on korduvad, episoodide algus on sageli seotud stressitekitavate sündmuste või olukordadega.
Bidasoa jõgi

Bidasoa jõgi (hispaania ja baski "Bidasoa", prantsuse "Bidassoa") on jõgi Hispaania põhjaosas ja Prantsusmaa piiril (Baskimaal). 
Jõgi saab alguse Hispaanias Navarras Baztani vallas Izpegi (prantsuse "Ispéguy") künka ja Erratzu asula lähedal Izpegi ja Iztauzi niisutuskraavi ühinedes, saades oma vee mitmetest mägiojadest, ning voolab suuremalt jaolt Hispaanias, läbides Navarra Malerreka ja Bortziriaki piirkonna (Endarlatsani) ja Gipuzkoa provintsi. Algusest kuni Oronozi ja Mugairini nimetatakse teda Baztani jõeks. Kümne kilomeetri jooksul enne suuet alates Endarlatsast on ta Prantsusmaa (Pyrénées-Atlantiques) ja Hispaania (Gipuzkoa) piiriks. Ta suubub Hendaia ning Gipuzkoa provintsis asuva Hondarribia asula vahel 
Atlandi ookeani ( Biskaia lahte ), täpsemalt Txingudi lahte, mida peetakse ka jõe osaks. Viimase Hispaania-rannikul on San Sebastiáni lennujaam, mille stardirada asub lahte rajatud muulil. Txingudi laht omakorda suubub Figuieri/Higueri lahte. 
Jõe pikkus on 69 km.
Bidasoa jõkke suubuvad muuhulgas Ceberia niisutuskraav, Ezkurra jõgi, Iruribieta kuristik, Etxalari niisutuskraav, Arregi oja ja Onin. 
Bidasoa on forelli- ja lõherikas. 
Jõe alamjooksul asuv Konpantzia saar on neutraalne ala, mis kuulub mõlemale riigile. Aastal 1659 sõlmiti seal Pürenee rahu.
Rahvusvaheline Noorsookirjanduse Nõukogu

Rahvusvaheline Noorsookirjanduse Nõukogu (inglise keeles "The International Board on Books for Young People"; lühend IBBY ['ibi]) on mittetulundusühendus, mis esindab lastekirjandusele pühendunud inimesi üle maailma.
IBBY asutati 1953 Zürichis. 2000. aastatel koosneb IBBY enam kui 60 rahvuslikust osakonnast riikides üle maailma ning selle peakontor asub Baselis.
Missioon.
IBBY eesmärgid:
IBBY põhitegevus.
IBBY korraldab lastekirjanduse alaseid seminare, projekte, näitusi ja teisi üritusi.
IBBY häälekandjaks on kord kvartalis ilmuv ajakiri Bookbird.
Alates 1967. aastast, tähistatakse Hans Christian Anderseni sünnipäeval 2. aprillil IBBY eestvedamisel rahvusvahelist lasteraamatupäeva.
Kord kahe aasta tagant annab IBBY välja Hans Christian Anderseni auhinda, mis on kõrgeim rahvusvaheline tunnustus lastekirjanduse alal.
Hans Christian Anderseni auhinna määramise žürii liige (seni ainsa eestlasena) 1992. ja 1996. aastal oli Andres Jaaksoo
Igal aastal antakse välja IBBY-Asahi auhind edukaimale laste lugemist propageerivale projektile.
IBBY aunimekiri.
Kord kahe aasta tagant koostatakse IBBY aunimekiri (inglise keeles "IBBY Honour List") – valik eeskujulikest, hiljuti välja antud raamatutest, tunnustamaks kirjanikke, kunstnikke ja tõlkijaid IBBY liikmesriikides.
Eestlased IBBY aunimekirjas.
1993–2001 oli Rahvusvahelise Noorsookirjanduse Nõukogu (IBBY) Eesti sektsiooni president Andres Jaaksoo
Eesti kirjanikud, kunstnikud ja tõlkijad, kes on kantud IBBY aunimekirja ja autasustatud IBBY audiplomiga (inglise keeles "IBBY Honour Certificate"):
1974
1994
1996
2004
2006
2008
2010
Hilary Duff

Hilary Erhard Duff (sündinud 28. septembril 1987 Houstonis) on USA filminäitleja ja laulja.
Hilary Duff sai tuntuks Disney Channeli sarjas "Lizzie McGuire", misjärel jätkas ta filmides näitlemist. Samuti on ta olnud edukas poplaulja. Tema singlid on olnud esikohal paljude riikide muusikaedetabelites ja tema albumidki on Billboardi edetabelis tõusnud kõrgetele kohtadele.
Lapsepõlv.
Hilary isa Robert Duff oli poeketi omanik ja ema Susan Duff koduperenaine. Kui Hilary oli kuueaastane, said tema ja ta vanem õde Haylie Duff osaleda balletis "Pähklipureja süit". Seejärel hakkasid nad näitlejakursusi võtma. Õed soovisid filmides näidelda ja kolisid koos emaga Los Angelesse, isa jäi Houstonisse äriga tegelema. Mõnda aega olid tüdrukute suurimad saavutused telereklaamide rollid, kuni Hilary sai peaosa "Lizzie McGuire'is".
Näitlejakarjääri varase alguse tõttu ei saanud Hilary koolis käia. Sellepärast õppis ta kodus.
Auhinnad.
Teda on nomineeritud viis korda noore näitleja auhinna (Young Artist Award) kandidaadiks ning ta on võitnud neist kaks. 1998. aastal nimetati ta filmi "Casper Meets Wendy" eest kuni 10-aastaste tüdrukute televisiooni kategooria auhinna kandidaadiks. Seda auhinda ta ei võitnud. 1999. aastal võitis ta filmi "The Soul Collector" eest auhinna televisiooni parima kõrvalosatäitja kategoorias. 
2002. ja 2003. aastal kandideeris ta seriaaliga "Lizzie McGuire" parima seriaalinäitleja kategoorias. 2003. aastal kandideeris ta sama seriaaliga parima telekomöödiasarja naispeaosatäitja kategoorias. Neid auhindu ta ei võitnud. 2003. aastal kandideeris ta filmiga "Seltsis segasem" ("Cheaper by the Dozen") noortefilmi parima näitlejaskonna kategoorias. Selle võitis ta koos enda kaasnäitlejatega.
Teismeliste valiku auhinna (Teen Choice Awards) kandidaadiks nimetati ta 13 korda 12 kategoorias ja neist võitis ta neli: 2003. aastal parim naisuustulnukas, 2005. aastal parim punastamisstseen, 2007. aastal parim armastuslaul ja 2010. aastal parim stseen.
Nickelodeoni filmiauhinna kandidaadiks nimetati ta seitse korda ja neist võitis ta kaks: 2004. aastal parim naislaulja ja 2005.aastal parim naisnäitleja (seda ei määrata konkreetse filmi, vaid kogu aasta filmiloomingu eest).
Ühtlasi on Hilary Duff neli korda nimetatud halvima näitleja auhinna Kuldne Vaarikas kandidaadiks: 2004.–2006. aastal halvima naisnäitleja kategoorias ja 2006. aastal halvima ekraanipaari kategoorias (koos oma õe Hayliega). Ta ei pälvinud neist ühtki.
Norrström

Norrström on vooluveekogu Rootsi pealinna südalinnas. 
See lähtub Mälarenist, suubub Strömmenisse, eraldab Helgeandsholmenit ja Norrmalmi linnaosa. Mere kõrge veeseisu korral voolab vesi tagurpidi.
Broad Peak

Broad Peak (ka K3 ning Phalchen Kangri; urdu keeles بروڈ پیک; , hiina keeles 布洛阿特 峰) on mägi Aasias Karakoramis. Paikneb K2 ja Gasherbrum I (K5) vahel.
Mäe peatipu kõrgus on 8051 meetrit. Maailmas kõrguselt 12. mäetipp, Pakistanis kõrguselt 4. mäetipp.
Mäel on viis tippu: Broad Peak (8051 m), Rocky Summit (8028 m), Broad Peak Central (8011 m), Broad Peak North (7490 m) ja Kharut Kangri (6942 m).
Tipputõusud.
Esmatõusu mäkke tegid 8.–9. juunil 1957 Hermann Buhli juhitud Austria ekspeditsioonis osalenud Fritz Wintersteller, Marcus Schmuck ja Kurt Diemberger. Meeskonna esimene katse tehti 29. mail, kui Fritz Wintersteller ja Kurt Diemberger saavutasid esiringi (8030 m). Nad tegid seda ka ilma täiendava hapniku, kõrgmäestikupanija või baaslaagri toeta.
Keskmise tipu esimese tõusu viis läbi J. Ferenski juhitud Poola ekspeditsioon 28. juulil 1975.
Teisena tõus mäkke sai teoks alles 8. augustil 1977 Jaapani ekspeditsiooni poolt, mis koosnes 13 inimesest ning kellest kolm jõudsid tippu.
1983. aastal tõusis tippu esimene naisalpinist Krystyna Palmowska.
2007. aasta juulis ronis Austria mägironimismeeskond Broad Peaki ja leidsid 8000 meetri kõrguselt mägironija Markus Kronthaleri surnukeha.
2007. aastal tõusis tippu ka leedulane Saulius Vilius, kes oli Alar Siku kaaslane tipputõusul Džomolungmale 2003. aasta mais.
2008. aastal tegi prantslanna Élisabeth Revol 16 päeva jooksul ilma hapnikuvabaduseta soolotõusu Broad Peakist, Gasherbrum I-st ja Gasherbrum II-st, kuna tema ronimispartner Antoine Girard oli haigestunud.
2012. aasta suvel jõudsid mäele 5 liiget Sloveenia meeskonnast "Koroška 8000". Nad kõik jõudsid mäe tippu 31. juulil 2012.
5. märtsil 2013 tegid Maciej Berbeka, Adam Bielecki, Tomasz Kowalski ja Artur Małek esimese talvise tõusu. Broad Peak oli kaheteistkümnes kaheksatuhandeline tippkohtumine talvel ja kümnes kaheksatuhandeline tippkohtumine talvel Poola mägironijate poolt. Laskumise ajal ei jõudnud Maciej Berbeka ja Tomasz Kowalski 7400 m kõrgusel asuvasse 4. laagrisse ja nad kuulutati kadunuks. Ekspeditsiooni juht Krzysztof Wielicki ütles 7. märtsil, et 58-aastase Maciej Berbeka ja 27-aastase Tomasz Kowalski elusalt leidmiseks pole mingit võimalust. 8. märtsil kuulutati mõlemad mägironijad surnuks ja ekspeditsioon lõpetati.
2013. aasta juulis üritas viiest Iraani mägironijast koosnev rühm tõusta mäkke edelaosast uue marsruudi kaudu. Neist kolm – Aidin Bozorgi, Pouya Keivan ja Mojtaba Jarahi – tõusid edukalt üles, kuid laskumise ajal olid nad kõik kadunud ja seejärel surnuks tunnistatud.
14. juulil 2019 sai Pakistanist pärit 17-aastasest Shehroze Kashifist kõigi aegade noorim mäe tippu jõudja.
Jeesus (täpsustus)

"Jeesus" on heebrea nime Ješua (יהושׁע) (varasem variant "Jehošua") eestikeelne kuju, mida kasutatakse Uues Testamendis. See nimekuju on eesti keelde tulnud kreeka nimekuju "Iesus" ("Iēsus") ning ladina nimekuju "Jesus" ("Iesus") ja saksa nimekuju "Jesus" vahendusel. 
Eestikeelses Uues Testamendis mainitakse kolme Jeesuse-nimelist isikut:
Mõnikord kasutatakse nimekuju "Jeesus" heebrea nime Ješua või Jehošua vastena ka muudel puhkudel. 
Eesti keeles nime "Jeesus" eesnimena ei kasutata, küll aga näiteks selle inglise vastet "Jesus" ja hispaania vastet "Jesús".
Eesti Raadio

Eesti Raadio (lühend ER) oli Eesti rahvuslik ringhäälinguorganisatsioon ning on Eesti Rahvusringhäälingu õiguseellane ja kaubamärk.
2007. aasta seisuga levitas Eesti Raadio viit raadioprogrammi: kolme eestikeelset (Vikerraadio, Raadio 2, Klassikaraadio), üht venekeelset (Raadio 4) ja üht mitmekeelset (Raadio Tallinn).
Eesti Raadio tegevus iseseisva ringhäälinguorganisatsioonina lõpetati 31. mail 2007. 1. juunil 2007 jõustus Riigikogus 18. jaanuaril 2007 vastu võetud seadus, millega ühendati Eesti Raadio ja Eesti Televisioon. Tegevust alustas Eesti Rahvusringhääling.
Eelkäijad.
Eesti Raadio oli rahvusliku raadioringhäälingu järjepidevuse kandja ning tema eelkäijad olid Raadio Ringhääling (1924–1934), Riigi Ringhääling (1934–1940), Landessender Reval (1941–1944; edastas saateid eesti ja saksa keeles) ja 1990. aastani tegutsenud Eesti NSV Ministrite Nõukogu Riiklik Televisiooni ja Raadio Komitee. Vabanenud jaanuaris 1990 NSV Liidu Ministrite Nõukogu Riikliku Televisiooni ja Raadio Komitee alluvusest, hakkas Eesti Raadio kujunema avalik-õiguslikuks ringhäälinguorganisatsiooniks, mis koos Eesti Televisiooniga allus Riigikogu poolt moodustatud Ringhäälingunõukogule.
Eesti Raadio kuulus Euroopa Ringhäälingute Liitu (EBU).
Eesti Raadio diktorid.
Läbi aegade on Eesti Raadios diktoriametit pidanud Aleksander Tamm, Felix Moor, Vardo Holm, Erika Weidenbaum, Irene Lebas-Menning, Lisette Peek-Anilin, Andres Birk, Ellen Bachmann-Olbrei, Robert Koha, Lydia Saarman, Lia Saarepera, Cordula Eller, Doreen Heinsoo, Silvia Krunt-Kalpus, Olev Madivere, Heljo Miilen, Voldemar Sool, Otto Samma, Linda Kald-Rummo, Vello Rummo, Valter Ojakäär, Elfriede Ilves, Rein Lepik, Einari Koppel, Gunnar Kilgas, Aino Ripus, Lydia Koik, Elsa Pant, Hans Kivilo, Endel Sõerde, Eldur Ploompuu (Leo Känd), Heino Irjas, Taimi Seljamaa, Helju Korv, Endel Padrik, Aksel Küngas, O. Sild, Marika Villa, Toomas Lasmann, Härmo Saarm, Jaak Hallika, Heino Köögard, Marite Kallasma, Aare Kreilis, Age Raa, Rein Küttim, Urve Koni, Milvi Tischler, Uno Kaupmees, Kaja Kärner, Helgi Ilo, Mare Luuk, Margus Hunt, Tõnis Tirel, Anne Eenpalu, Sirje Eesmaa, Urmas Liiv, Reet Tõllasepp, Ülle Karu, Aet Ilves jt.
Õigusakt

Õigusakt on kirjalikus vormis esitatud õigusnormide kogum. Kontinentaaleuroopa õigussüsteemis on õigusakt peamiseks õiguse allikaks.
Õigusakte jagatakse
Õigusaktid Eesti õiguskorras.
Õigusaktid vastavalt õigusjõule (alates tugevaimast):
Näited.
Euroopa Liidus koostatakse palju õigusakte ning need tuleb dokumenteerida. Euroopa Liidu dokumentides kasutatakse eurokeelt.
Hans Christian Anderseni lastekirjanduspreemia

Hans Christian Anderseni lastekirjandusauhind (inglise keeles "Hans Christian Andersen Award") on kõrgeim rahvusvaheline tunnustus, mida antakse lastekirjanikule või lasteraamatute illustraatorile. Auhinna mainekust kinnitab ka hellitusnimi "Väike Nobeli kirjandusauhind". Auhind on nimetatud Taani lastekirjaniku Hans Christian Anderseni järgi ja lastekirjandusauhinnaa patroon on Taani kuninganna Margrethe II.
Auhinda annab iga kahe aasta tagant välja Rahvusvaheline Noorsookirjanduse Nõukogu (IBBY) ühele elavale kirjanikule ja kunstnikule, kelle tööd on aegumatuks panuseks lastekirjanduses.
Hans Christian Anderseni lastekirjandusauhinna nominente esitavad IBBY rahvuslikud osakonnad ning laureaadid valib lastekirjanduse spetsialistidest koosnev žürii. Auhinnaks on diplom ja kuldmedal.
Kirjanikud.
Lastekirjanikke on Hans Christian Anderseni auhinnaga autasustatud alates 1956. aastast.
Kunstnikud.
Illustraatoreid on Hans Christian Anderseni auhinnaga autasustatud alates 1966. aastast.