tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Pierce Brosnan

Pierce Brendan Brosnan (sündinud 16. mail 1953) on iiri näitleja, filmiprodutsent ja keskkonnakaitsja. 
Tema ema oli meditsiiniõde ja isa puusepp, kuid isa lahkus pere juurest, kui Brosnan oli väike poiss. Brosnanil on nii Iirimaa kui ka Ameerika Ühendriikide kodakondsus. 
Lahkus koolist 16-aastaselt. Näitekunsti õppis Londonis Drama Centre'i koolis. Esimese telefilmirolli tegi 1980. aastal 27-aastaselt. 
Tema läbimurderolliks sai kriminaalsari "Remington Steele" (1982–1987). 1993. aastal kehastas ta filmis "Mrs. Doubtfire" Stuart Dunmeyerit. 1997. aastal mängis ta filmis "Dante's Peak", kehastades vulkanoloogi. 
Aastatel 1995–2002 kehastas ta James Bondi filmides " (1995), " (1997), " (1999) ja " (2002).
Aastatel 1977–1991 (kuni naise surmani) oli ta abielus Austraaliast pärit näitleja Cassandra Harrisega. 2001. aastast on ta abielus Keely Shaye Smithiga. Brosnanil on viis last.
Loona mõis

Loona mõis (saksa keeles "Kadvel") oli rüütlimõis Saaremaal Kihelkonna kihelkonnas. Nüüdisajal asub kunagine mõisasüda Saaremaa vallas Loona külas.
Mõisa varaklassitsistliku peahoone põhiosa on ehitatud 19. sajandi alguses, mantelkorsten ja köögiosa aga varem. 1980. aastal rekonstrueeriti hoone puhkebaasiks, praegu on seal külalistemaja ja Vilsandi rahvuspargi keskus.
Rudolf Buchheim

Rudolf Richard Buchheim (1. märts 1820 Bautzen – 25. detsember 1879 Gießen) oli saksa arst ja farmakoloog.
Elu ja töö.
1845. aastal sai ta doktorikraadi Leipzigi Ülikoolis, peatselt pärast seda võttis ta aga vastu professorikoha Tartu Ülikoolis.
Juba esimesel Tartu-aastal lõi ta maailma esimese eksperimentaalfarmakoloogialabori ja aastal 1860 Eksperimentaalfarmakoloogia Instituudi. Oma laboris rajas ta aluse täpsete teaduslike uurimuste meetoditele ja võttis kasutusele keemiliselt puhtad aktiivsed ained. Ta võttis farmakoloogias kasutusele biotestid ja lõi meetodeid keemiliste ainete koostisosade ja meditsiiniliste mõjude määramiseks. Ta võttis kasutusele tänaseni kasutatava ravimainete klassifikatsiooni keemilise toime järgi. 1867. aastal lahkus ta Tartust ning sai farmakoloogia- ja toksikoloogiaprofessoriks Gießeni Ülikoolis.
Õppides veel Leipzigis, tõlkis Buchheim Jonathan Pereira (1804–1853) farmakoloogia käsiraamatu inglise keelest saksa keelde. Ta ka toimetas selle ise, eemaldades vananenud ja väheefektiivsed ravimid ja meetodid, samal ajal uuendades informatsiooni ja lisades terve peatüki – "Art der Wirkung" ("Farmakoloogiline mõju"). Üks tema tuntumaid õpilasi oli Oswald Schmiedeberg (1838–1921), keda peetakse moodsa farmakoloogia loojaks. Tänapäevalgi on Gießeni ülikoolis Rudolf Buchheimi nimeline farmakoloogiainstituut.
2007. aasta Euroopa Parlamendi valimised Bulgaarias

2007. aasta Euroopa Parlamendi valimised toimusid Bulgaarias 20. mail. Ühtlasi oli see Bulgaaria esimene kord valida Euroopa Parlamenti.
Valimistulemused.
Valimisaktiivsus oli 28,6%.
Henry Rider Haggard

Sir Henry Rider Haggard (22. juuni 1856 Norfolk, Inglismaa – 14. mai 1925 London) oli inglise kirjanik. Tema seiklusromaanide tegevustik toimub tolle aja lugejate jaoks eksootilistel maadel. 
Sai tuntuks romaaniga "Kuningas Saalomoni kaevandused" (1885, eesti keeles ilmunud 1960. aastal sarjas "Seiklusjutte maalt ja merelt" koos "Seeba kuninganna sõrmusega"), millega pani aluse nn "kadunud maailma" kirjandusžanrile, mis inspireeris muuhulgas Edgar Rice Burroughsi, Arthur Conan Doyle'i, Edgar Wallace'i ja Rudyard Kiplingi loomingut.
2007. aasta Euroopa Parlamendi valimised

2007. aastal toimusid Euroopa Parlamendi valimised kahes sama aasta alguses Euroopa Liiduga liitunud riigis:
Rein Otsasoni Fond

Rein Otsasoni Fond on 24. mail 2006 asutatud sihtasutus, mille eesmärk on toetada Eesti üliõpilaste ja noorteadlaste õpinguid ja teadusuuringuid ning arendada heategevust.
Fond on saanud nime taasiseseisvumise järgse Eesti Panga esimese presidendi ning Eesti Krediidipanga asutaja ja presidendi Rein Otsasoni järgi ning see asutati tema 75. sünniaastapäeval.
Sihtasutuse esimene juhataja oli aastatel 2006–2011 Krediidipanga juhatuse aseesimees Valmar Moritz. Alates 2011. aastast on sihtasutuse juhataja Veljo Otsason.
Sihtasutuse nõukogusse kuulusid algselt Valentina Otsason, Ain Soidla ja Andrus Kluge. Pärast Andrus Kluge lahkumist nõukogust 2011. aastal lisandusid veel Marju Arras, Marina Laaneväli ja Ruslan Dontsov.
Rein Otsasoni Fond asutati Eesti Krediidipanga ning Rein Otsasoni perekonna ja kolleegide poolt.
Struktuur.
Sihtasutuse Rein Otsasoni Fond juures tegutseb kaks allfondi:
Stipendiaadid.
2007.
Esimesed Rein Otsasoni stipendiumid anti üle 24. mail 2007. Stipendiumi said:
2008.
Teised Rein Otsasoni stipendiumid anti üle 23. mail 2008. Stipendiumi said:
2009.
Kolmandad Rein Otsasoni stipendiumid anti üle 22. mail 2009. Stipendiumi pälvisid:
2010.
Neljandad Rein Otsasoni stipendiumid kuulutati välja 24. mail 2010. Stipendiumi pälvisid:
2011.
Viiendad Rein Otsasoni stipendiumid kuulutati välja 24. mail 2011. Stipendiumi pälvisid kolm doktoranti:
2012.
Kuuendad Rein Otsasoni stipendiumid kuulutati välja 24. mail 2012. Stipendiumi pälvisid:
2013.
Seitsmendad Rein Otsasoni stipendiumid kuulutati välja 24. mail 2013. Stipendiumi pälvisid:
2014.
Kaheksandad Rein Otsasoni stipendiumid kuulutati välja 23. mail 2014. Stipendiumi pälvisid:
2015.
Üheksandad Rein Otsasoni stipendiumid kuulutati välja 24. mail 2015. Stipendiumi pälvisid:
Vana anatoomikum

Vana anatoomikum on klassitsistlik hoone Tartus Toomemäel aadressil Uppsala 10 (2018. aastani Lossi 38). See on ehitatud Tartu Ülikooli arstiteaduskonna õppehooneks. Pärast uue anatoomikumi valmimist 1888. aastal on hoone tuntud vana anatoomikumina.
Ehitus.
Rotund.
Algehitiseks oli madala kupliga klassitsistlik rotund, mis toetus nelinurksele rustikapindadega soklikorrusele. Hoone on ehitatud ülikooli arhitekti Johann Wilhelm Krause projekti järgi aastatel 1803–1805. Rotundi ja sokliehitise seovad ühtseks tervikuks neli Toscana pilastrite ja kolmnurkviiludega risaliiti. Rotundil on kõrged kitsad aknad, mille alaosas on balustrid, ülal aga väiksemad "mezzanino"-aknad.
Peakorrusel asus amfiteatrina ehitatud ringauditoorium. Selle lagi toetus kaheksale sambale (need kõrvaldati aastal 1856). Auditooriumi seintel olid Karl August Senffi "grisaille"-maalingud. Anatoomikumi kompleksi kuulusid ka luukamber ja surnukuur.
Esimene laiendus.
Aastatel 1825–1827 ehitati J. W. Krause projekti järgi rotundile külge kahekorruselised poolkaarjad tiibhooned. Ehitise kujundus lähtub palladionistliku ringhoovi motiivist.
Teine laiendus.
Aastail 1856–1860 pikendati (arhitekt Carl Rathhausi projekti järgi) anatoomikumi tiibehitisi veel ühe järgu võrra. Ühele tiivale ehitati puust juurdeehitis 1911. aastal.
Professorid.
Selles hoones on töötanud Karl Friedrich Burdach, Carl Wilhelm von Kupffer, August Rauber, Friedrich Bidder, Rudolf Buchheim, Oswald Schmiedeberg, Nikolai Pirogov, Carl Wilhelm von Kupffer, Martin Heinrich Rathke, Jakob Ernst Arthur Böttcher, Martin Ernst Styx, Johann Friedrich von Erdmann, Bernhard Körber, Rudolf Albert Martin Boehm, Eduard Rudolf Kobert, Nikolai Burdenko, Walter Siegfried Loewe, Georg Kingisepp, Siegfried Talvik, Gerhard Rooks, Lembit Allikmets jt.
Õppetöö.
Vanas anatoomikumis toimus õppetöö kuni 1999. aastani, mil valmis Biomeedikum.
2002. aasta kevadel-suvel tegutses vanas anatoomikumis ajutiselt Eesti Üliõpilaste Selts, sest EÜSi ajalooline seltsimaja aadressil Jaan Tõnissoni 1 oli renoveerimisel.
Aastal 2014 valmis vana anatoomikumi ühes tiivas Tartu Ülikooli haridusuuenduskeskus. Selles toimuvad õpetajakoolituse seminarid ja praktikumid, täiendusõpe ning kohalikud ja rahvusvahelised seminarid.
Aastast 2024 pärast pōhjalikku renoveerimist, asus majas tööle Tartu Ülikooli infotehnoloogia osakond.
Külli Teetamm

Külli Teetamm (sündinud 22. mail 1976) on eesti näitleja ja teatripedagoog.
Ta on lõpetanud 1998. aastal Eesti Muusikaakadeemia Kõrgema Lavakunstikooli (18. lennus). Töötab samast aastast Tallinna Linnateatri näitlejana. 
Teetamm on ka EMTA lavakunstikooli õppejõud: koos Jaak Printsiga oli 31. lennu (2020–2024) juhendaja ja on näitlejatöö vanemlektor.
Isiklikku.
Tal on paarikümneaastasest kooselust näitleja Andero Ermeliga pojad Artur ja Rasmus.
Divergents (bioloogia)

Divergents on liikide ja muude taksonite evolutsiooniline lahknemine ühest eellasvormist, organismide mitmekesistumine evolutsioonis. 
Divergentsi vastand on konvergents.
Geenivool

Geenivool ehk geenisiire (inglise "gene flow") on geneetilise materjali vahetus populatsioonide või populatsiooni allosade vahel isendite migratsiooni ja ristumise teel.
Genofond

Genofond ehk geenifond on populatsiooni või liigi kõigi geenide ja nende alleelide ning muude geneetiliste elementide kogum.
Herbivoor

Rohusööja ehk herbivoor on loom, kes on anatoomiliselt ja psühholoogiliselt kohandunud toituma taimsest toidust, näiteks lehtedest või rohust. Herbivoori vastand on karnivoor. 
Mõnikord eristatakse herbivooride seas füko- ehk algofaage, kes toituvad vetikatest. Rohusööjad võivad olla sama väiksed kui mõned putukad, aga ka suuruselt võrreldavad elevantidega. Herbivoorid on primaartootjad ja nad on esimesed tarbijad toiduahelas. Erinevad organismid on jaotatud toiduahelas erinevatele troofilistele tasemetele. Rohusööjad kuuluvad teise troofilisele tasemele ning nad toituvad autotroofidest. 
Herbivooride organism on sageli kohastunud seedima või läbi töötlema kiudainerikast toitu. Näiteks hobustel ja teistel herbivooridel on laiad hambad ja tänu sellele saavad nad süüa ka kõvemaid materjale, näiteks puukoort. Mäletsejate magu on kaheosaline, kus esimeses osas aitavad taimset materjali lagundada spetsiaalsed bakterid. Bakterite poolt poolseeditud toit suunatakse uuesti mäletseja suhu teistkordseks mälumiseks.
Herbivoorid kulutavad sageli palju aega söömisele. Näiteks elevandid söövad päevas 130 kg toitu ning selle koguse söömiseks võib neil kuluda kuni 18 tundi ööpäevas.
Mõned herbivoorid toituvad ainult surnud taime- ja loomajäänustest, neid kutsutakse detrivoorideks.
Röövloom

Kiskja ehk röövloom ehk predaator on kiskeluviisiga loom, kes peab jahti saakloomadele. 
Üldkeeles peetakse röövloomadeks sageli kiskjalisi ("Carnivora") röövimetajaid, kuid kiskeluviisiga loomi on ka lindude (röövlinnud), kalade (röövkalad) ja putukate (röövputukad) seas.
Bioloogias peetakse sageli röövloomadeks ka teisi heterotroofseid organisme, kes süstemaatiliselt ei kuulu loomade ("Animalia") hulka, näiteks paljud protistid.
Kohanemine

Kohanemine (ehk ontogeneetiline adapteerumine) on isendi fenotüübi otstarbekas muutumine genotüübi raames. See toimub enamasti vastusena keskkonnatingimuste toimele, ning on potentsiaalselt pöörduv, s.t. sellega ei kaasne geneetilisi muutusi. 
Kohanemine esineb isendi tunnuste geneetiliselt mittepärilikes (modifikatsioonilistes) muutustes tema geneetiliselt määratud reaktsiooninormi piires.
Kohanemise tulemust võib nimetada kohanemuseks.
Aigar Vahemetsa

Aigar Vahemetsa (pseudonüüm Lembit Kivisaar; 7. märts 1936 Tallinn – 8. mai 2007) oli eesti ajaloolane, sotsioloog ja kirjanik.
Hariduse omandas Aigar Vahemetsa aastatel 1943–1954 Tallinnas (lõpetas aastal 1954 Tallinna 2. Keskkooli). Õpingud jätkusid seejärel Tartu Riiklikus Ülikoolis, mille ta lõpetas 1959. aastal ajaloo erialal.
Aastatel 1959–1962 töötas Vahemetsa Tartu Riikliku Ülikooli NLKP ajaloo kateedri assistendina ja jätkas siis õpinguid aspirantuuris Moskvas. Tema töökohaks sai NSV Liidu Teaduste Akadeemia, kus ta oli tegev algul filosoofia instituudi nooremteadurina ja hiljem sotsioloogia instituudi vanemteadurina.
1970. aastate alguses taandus ta süveneva stagnatsiooni tõttu teadusest ja alustas 1974. aastal tööd Eesti Televisiooni lepingulise stsenaristina. Näitekirjaniku ja stsenaristina pakkus talle huvi Eesti ajalugu, eriti periood 1917–1924. 
1980. aastate lõpust sidus teda koostöö filmilavastaja Olav Neulandiga ja ta oli tegev mitmete dokumentaalfilmide valmistamise juures ("Hitler ja Stalin", "XX sajandi dokumentaalmüsteerium. Kristuse dilemma", jpm). Tema tuntumad filmistsenaariumid on kirjutatud filmile "Romantikud" (lavastaja Virve Aruoja) ja teleseriaalile "Poliitilised kired" (1979, lavastaja Tõnis Kask).
1980. aastate lõpus avaldas ta mitmeid nõukogude ideoloogiast kantud brošüüre Eesti Vabariigi tekke ja algusaastate kohta:
Aastal 1988 ilmusid kirjastuselt Eesti Raamat Vahemetsa koostatud Viktor Kingissepa "Teosed" kahes osas.
Lembit Kivisaare nime all on ta avaldanud 1974. aastal romaani "Paradiisi Illu" noore teadlase vahekorrast võimuga ja 1977. aastal romaani "Vana diivan", mis kajastas eestlase elu Moskvas. Vahemetsa novell "Peetud positiivseks kangelaseks" võitis 1960. aasta Loomingu novellivõistlusel kolmanda preemia.
Ta on ka näidendite "Maailmareis" ning "Martin Luther ja Leo Medici" autor.
Konvergents (bioloogia)

Konvergents on erineva evolutsioonilise päritoluga organismide mõnede tunnuste üksteisest sõltumatu sarnastumine, mis on tavaliselt seotud kohastumisega ühesugustele keskkonnatingimustele või ökoloogilise nišiga.
Konvergentsi vastand on divergents.
Näited.
Austraalia kukkurhunt, kes väliselt sarnaneb dingoga, on DNA andmetel lähedamalt suguluses hoopis känguruga. Kuigi kukkurhundi ja dingo lähim ühine esivanem elas 160 miljonit aastat tagasi juuraajastul, muutusid nende kolju- ja kehakujud sarnaseks, sest mõlemad liigid olid sarnases keskkonnas hõlvanud sarnase ökoloogilise niši. Mõlemad liigid toitusid värskest lihast ning arendasid välja sarnase jahipidamisviisi, mistõttu konvergentse evolutsiooni tagajärjel nägi kukkurhunt lõpuks välja nagu kukruga dingo.
Lagundajad

Lagundajad ehk destruendid ehk redutsendid on surnud organismide koostisaineid, orgaanilisi ühendeid lagundavad heterotroofsed organismid (bakterid, seened, selgrootud loomad). Peale surnud organismide võivad destruendid lagundada ka veel elusolevate organismide koostisaineid, sest neil puudub kõrgem närvisüsteem selleks, et vahet teha elus ja surnud organismil. Sellised lagundajad on näiteks seenhaigused, seened, kes võivad elada elava inimese jalgadel, varvaste vahel. Seega seal, kus on lagundaja jaoks sobivad tingimused, ta ka tegutseb. 
Lagundamine toimub ensüümide toimel. Lagundajate osa bioloogilises aineringes on elu kui tervikliku, jätkusuutliku süsteemi jaoks fundamentaalse, hädavajaliku tähtsusega. Ilma nende tegevuseta ei saaks eluslooduses, biosfääris eksisteerida dünaamilist, ökoloogilist tasakaalu.
Omnivoor

Omnivoor (ladina sõnast "omnivorus" 'kõikeõgiv') ehk eurüfaag ehk polüfaag ehk kõigetoiduline ehk kõigesööja on segatoiduline loom, kes toitub nii taimedest kui ka loomadest. Omnivoorsetest loomadest rääkides peetakse tavaliselt silmas loomaliiki, näiteks siga.
Inimene on omnivoorne liik vaatamata sellele, et mõned isendid söövad ainult taimset toitu (taimetoitlane) ja mõned loomset päritolu toitu (karnivoor). Üldiselt söövad inimesed võrreldes teiste primaatidega rohkem loomset toitu.
Hameln

Hameln on linn Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Weseri jõe ääres, Hameln-Pyrmonti kreisi keskus. Linna pindala on 102,30 km². 31. detsembril 2016 elas seal 56 747 inimest. Linn on tuntud Hamelni rotipüüdja muistendi järgi.
Ajalugu.
Hameln sai alguse benediktiini kloostrist, mis asutati juba 851. aastal. Küla kasvas naabruses ja sai linnaks 12. sajandil. Juhtum "rotipüüdjaga" (vaata allpool) juhtus öeldavasti 1284. aastal ja võib põhineda tõelisel sündmusel, kuigi mõnevõrra erinevana muistendist. 15. ja 16. sajandil oli Hameln Hansa Liidu pisiliige.
1634. aasta juunis, Kolmekümneaastase sõja ajal, kaotas keisriarmee kindral Lothar Dietrich vabahärra von Bönninghausen Oldendorfi lahingus Rootsi kindral Kniphausenile, misjärel piirati Hameln Rootsi armee poolt ümber.
Linna suurima õitsengu ajastu algas 1664. aastal, kui Hamelnist sai Calenbergi vürstkonna kindlustatud linn. 1705. aastal sai see osaks äsjaloodud Braunschweig-Lüneburgi kuurvürstkonnast (kutsutud ka Hannoveriks), kui Calenbergi vürst Georg Ludwig, hilisem Suurbritannia kuningas George I, päris Lüneburgi vürstkonna.
Hameln ümbritseti nelja kindlusega, mis andis talle hüüdnime "Põhjala Gibraltar". See oli kõige tugevamalt kindlustatud linn Hannoveri kuurvürstkonnas. Esimene kindlus (Fort Georg) ehitati aastatel 1760 kuni 1763, teine (Fort Wilhelm) 1774. aastal, kolmas 1784. aastal ja viimane (Fort Luise) ehitati 1806. aastal.
1808. aastal alistus Hameln võitluseta Napoleonile, pärast viimase võitu Jena ja Auerstedti lahingus. Napoleoni väed tõmbasid seejärel maha ajaloolised linnamüürid, vahitornid ja kolm kindlust Weseri jõe teisel kaldal. 1843. aastal ehitas Hamelni rahvas Fort Georgi varemetest Klüti mäele vaatamisväärse torni. Seda torni kutsutakse "Klütturm" ja see on populaarne turismisihtkoht.
1867. aastal sai Hameln Preisi kuningriigi osaks, mis annekteeris Hannoveri pärast 1866. aasta Austria-Preisi sõda.
Teise maailmasõja ajal peeti Hamelni vanglas kinni sotsiaaldemokraate, kommuniste ja teisi poliitvange. Umbes 200 suri seal; rohkem suri aprillis 1945, kui natsid saatsid vangid pikale rännakule, kartes liitlaste edenemist. Kohe pärast sõda kasutati Hamelni vanglat Briti okupatsioonivägede poolt sõjakuritegudes süüdistatavate sakslaste kinnipidamiseks. Pärast süüdimõistmist hukati neist seal umbes 200, sealhulgas Irma Grese, Josef Kramer ja üle tosina Stalag Luft III mõrvade toimepanija. Hukatud sõjakurjategijad maeti vangla õuele, kuni see täis sai; edasised matmised toimusid Am Wehli kalmistule Hamelnis. 1954. aasta märtsis hakkasid Saksa võimud ekshumeerima 91 keha vangla õuest; nad maeti ümber eraldi haudadesse pühitsetud maal Am Wehli kalmistul. Hiljem on vangla ümber ehitatud hotelliks.
Aastail 1923–1973 oli Hameln kreisivaba linn.
Vaatamisväärsused.
Rotipüüdja lugu.
Linn on kuulus rahvajutu Hamelni rotipüüdja (saksa: "Der Rattenfänger von Hameln") poolest; see on keskaegne lugu, mis räägib 13. sajandil linna tabanud tragöödiast. Vendade Grimmide kirjutatud versioon tegi selle kogu maailmas populaarseks; see on ka Goethe ja Robert Browningu tuntud luuletuste teema. Suviti igal pühapäeval esitavad näitlejad loo kesklinnas.
Toitumisahel

Toitumisahel ehk toiduahel ("inglise trophic chain, food chain, feed chain ") on jada organisme, keda seostab järjestikku toitumine ja sealhulgas ka toiduobjektiks olemine . Toitumisahel algab alati tootjatest ehk produtsentidest (fotosünteesi teostavad bakterid, rohelised taimed ja puud) ja jätkub konsumentidega (taimetoidulised loomad, kiskjad, tippkiskjad nagu grislid ja mõõkvaalad), neile järgnevad detritivoorid (kakandilised, vihmaussid) ja destruendid, kes on lagundajateks (seened, bakterid). Produtsendid ehk tootjad on autotroofid ja tarbijad ehk konsumendid on heterotroofid.
Teadlane ja filosoof Al-Jahiz oli üks esimesi, kes juba 9. sajandil tutvustas inimestele toitumisahelat. Alles pärast 1927. aastat andis Charles Elton välja raamatu, kus tutvustati juba lähemalt ka toitumisvõrgustiku mõistet. 
Toiduahela tasemed.
Esimene troofiline tase koosneb produtsentidest ehk orgaaniliste ainete tootjatest, kes päikesekiirguse abil fotosünteesivad endale orgaanilisi aineid (autotroofid). Teise troofilise taseme moodustavad konsumendid ehk tarbijad, nemad kasutavad oma eluks orgaanilist ainet. Konsumendid liigitatakse vastavalt toiduobjektile kas I astme tarbijaks (rohusööjad) (fütofaagid), II astme tarbijaks (kõigesööjad) või III astme tarbijaks (lihasööjad ehk zoofaagid). Kolmandale troofilisele tasemele kuuluvad destruendid ehk lagundajad, kes toituvad eelnevate tasemete surnud orgaanilisest ainest, muutes need taas lihtsamateks ühenditeks. Toitumisahel ja toiduvõrgustik on omavahel ühendatud erinevate loomade toitumissuhete alusel ja selles keerulises võrgustikus võetakse reegliks eripära, kus liik on keskendunud ainult ühele toiduobjektile . Läbi toitumisahelate toimub energia ülekandumine, mis algab alati madalamast astmest nagu produtsendid või orgaaniline aine ning lõpevad tarbijatega.
Toiduahela pikkuse olulisus.
Toiduvõrgustiku troofiliste struktuuride koguseid väljendatakse toitumisahela pikkusega. Toitumisahela pikkus on pidevalt muutuv, varieerudes 2–6 ja enama lülini. Energia ei teki ega kao, vaid muundub ühest vormist teise. Igal järgmisel kõrgemal toiduahela tasemel on saadaval järjest vähem kasulikku energiat. Tihti kasutatakse toitumisahelaid ka ökoloogilistes mudelites. Seal kujutavad nad endast üldiselt lihtsustatud toitumisvõrku, kuid on piisavalt keerulised, et neid dünaamiliselt ja matemaatiliselt teistele mõista anda. Ökoloogid on koostanud ja proovinud erinevaid hüpoteese, kus looduslik ökoloogiline muster võiks seostuda toitumisahela pikkusega. Näiteks suurema toitumisahela lülide arvu tõusuga suureneb ka ökosüsteemi enda suurus, igal edukal tasemel saavutatud energia vähendamine või väide, kus pikad toitumisahelad võivad olla ebapüsivad. Läbi toitumisahelate õppimise võime jälgida mürkide edasi kandumist ühelt troofiliselt tasemelt teisele ja näha seeläbi, et keskkonnas olevad reostusained võimenduvad, kui liikuda troofiliselt tasemelt üles.
Toiduahelad liigitatakse järgmiselt:
Adeniin

Adeniin ehk 6-aminopuriin on lämmastikalus (puriinalus), üks neljast tähtsamast nukleiinalusest nii DNA kui ka RNA koosseisus. See on heterotsükliline ühend, puriini derivaat, millel on 6. positsioonis aminorühm. Aine nimetus orgaaniliste ühendite süstemaatilises nomenklatuuris on 9H-puriin-6-amiin. Adeniini molekulivalem on C5H5N5.
Adeniini nukleosiidid on desoksüadenosiin (DNA-s) ja adenosiin (RNA-s).
Adeniin moodustab aluspaari DNA-s tümiini ja RNA-s uratsiiliga.
Füüsikalised omadused.
Tema molaarmass on 135,13 g/mol ja sulamispunkt on 360–365 °C.
Keemilised omadused.
Adeniin moodustab mitu tautomeeri, mis võivad kiiresti üksteiseks muutuda ja mida peetakse tihti samaväärseteks.
Biosüntees.
Puriini metabolism hõlmab adeniini ja guaniini sünteesimist. Mõlemad sünteesitakse nukleotiidist, mille nimetus on inosiinmonofosfaat (IMP). IMP-d sünteesivad ribosoomid keeruka mitmeastmelise protsessi abil, kasutades glütsiini, glutamiini ja asparagiinhappe molekulide aatomeid.
Pagaripärm sünteesib P-ribosüül-PP molekuli adeniiniks 7 vaheastet sisaldava protsessi abil.
Bioloogiline roll.
Adeniin esineb nii DNA ja RNA kui ka bioloogiliselt aktiivsete ja makroergiliste molekulide (AMP, ADP, ATP) koosseisus.
Adeniin on üks kahest puriini nukleiinalusest (teine on guaniin), mida kasutatakse nukleiinhapete nukleotiidide sünteesimisel. Vastavalt komplementaarsusprintsiibile seondub adeniin DNA koosseisus tümiiniga kahe vesiniksideme abil, et aidata stabiliseerida nukleiinhappestruktuure. Valkude sünteesiks kasutatava RNA koosseisus seondub adeniin uratsiiliga.
Kui adenosiin on seotud riboosiga, siis moodustab ta nukleosiidi adenosiin, aga kui ta on seotud desoksüriboosiga, siis desoksüadenosiini. Temast sünteesitakse adenosiintrifosfaati (ATP), nukleotiidi, milles ühele adenosiini molekulile on lisatud kolm fosfaatrühma PO4-. ATP-d kasutatakse rakkude metabolismis keemilise energia peamise säilitamise ja edastamise vahendina.
Seos vitamiinidega.
Vanasti nimetati adeniini vahel B4-vitamiiniks. Seda ei peeta enam korrektseks, adeniini ei peeta enam B-rühma vitamiinide hulka kuuluvaks. Kuid kaks B-vitamiinide hulka kuuluvat ainet, niatsiin ja riboflaviin, reageerivad adeniiniga, moodustades vastavalt nikotiinamiidadeniindinukleotiidi (NAD) ja flaviinadeniindinukleotiidi (FAD).
Uurimislugu.
Üks esimesi teadlasi, kes uuris adeniini, oli Hermann Emil Fischer.
Yūshō

Yūshō (jaapani 優勝) on turniirivõit sumo mis tahes liigas.
"Yūshō"ga kaasneb tavaliselt tõus ühe võrra kõrgemasse liigasse või kõrgeimas "makuuchi"-liigas kõrgem positsioon.
Honolulu

Honolulu on Vaikses ookeanis asuva ning Ameerika Ühendriikide koosseisu kuuluva Hawaii osariigi pealinn ja rahvaarvult suurim linn. See asub O'ahu saare kagurannikul ning on Ühendriikide läänepoolseim ja lõunapoolseim suurlinn. Honolulu on Hawaii peamine värav maailma. See on ka suur äri-, rahandus-, ja riigikaitse keskus nii osariigis kui ka Okeaanias. Linna iseloomustab erinevate Aasia, Lääne ja Vaikse ookeani kultuuride segu, mis kajastub selle mitmekesises demograafias, köögis ja traditsioonides.
Honolulu tähendab hawaii keeles "varjatud sadam" või "rahulik sadam". Linn on olnud Hawaii saarte pealinn alates 1845. aastast, olles esmalt iseseisva Hawaii Kuningriigi ning alates 1898. aastast Ameerika Ühendriikide territooriumi ja alates 1959. aastast Hawaii osariigi pealinn. Linn saavutas ülemaailmse tunnustuse pärast Jaapani Keisririigi rünnakut lähedalasuvale Pearl Harborile 7. detsembril 1941, mis ajendas USA sisenema Teise maailmasõtta. Sadam on tänapäevalgi mereväe jaoks oluline, sest seal paikneb USA Vaikse ookeani laevastik.
2020. aastal elas Honolulus 350 964 inimest, millega see on Okeaania rahvarohkeim väljaspool Australaasiat asuv linn. Linna soodne troopiline kliima, rikkalik loodusmaastik ja suured rannad muudavad selle turistide seas populaarseks ülemaailmseks sihtkohaks. Honolulu oli 2022. aasta seisuga enam kui 711 000 külastajaga Ameerika Ühendriikide külastatavuselt kümnendal kohal.
Denver

Denver on linn ja maakond Ameerika Ühendriikides, Colorado osariigi pealinn ja suurim linn. Linn paikneb Kõrgtasandiku lääneservas Kaljumäestiku Front Range'i mäeahelikust idas.
Elanike arv on 2020. aasta rahvaloenduse seisuga 715 522. Aastal 2010 oli elanikke 600 158. Denver on üks kõige kiiremini kasvavaid suurlinnu USA-s. See on suurim linn 900 km raadiuses ning Phoenixi järel suuruselt teine linn mägiosariikides. USA-s on see rahvaarvult 19. kohal.
1858. aasta suvel rajasid kullakaevurid toonase Kansase territooriumil Pike's Peaki kullapalaviku ajal Lõuna-Platte'i jõe äärde Montana City, millest arenes välja Denveri linn. Algselt oli Denver osa Arapahoe maakonnast, kuid alates 1902. aastast on Denver konsolideeritud linn-maakond.
Linn on saanud nime Kansase territooriumi kuberneri James W. Denveri järgi. Linna hüüdnimi on "Mile High City", kuna selle ametlik kõrgus merepinnast on täpselt üks miil (1609 meetrit).
Denveris tegutsevad Denveri Ülikool (asutatud 1864), University of Colorado Denver (1912), mille üks linnak asub Auroras, ja Metropolitan State University of Denver (1965).
Denver on üks kümnest linnast USA-s, millel on meeskond Põhja-Ameerika viies suurimas profiliigas. Linnas tegutsevad ameerika jalgpalliklubi Denver Broncos, korvpallklubi Denver Nuggets, pesapalliklubi Colorado Rockies, jäähokiklubi Colorado Avalanche ja jalgpalliklubi Colorado Rapids.
Topeka

Topeka on linn USA-s Shawnee maakonnas, Kansase osariigi keskus.
Pattaya

Pattaya on linn Tais Chon Buri provintsis, tuntud turismipiirkond.
Giza

Giza on Kairo eeslinn Egiptuses Niiluse vasakul kaldal.
Väga tuntud on Giza püramiidid, Chephreni sfinks ja Giza platoo.
Esther Roode

Esther Roode (nõukogude ajal Ester Roode; sündinud Esther Raudsepp; aastatel 1945–1957 Ester Potisepp; 15. jaanuar 1923 Tallinn – 9. mai 2007 Tallinn) oli eesti maalikunstnik.
Haridus ja elukäik.
Ta sündis Tallinna ettevõtjate perekonnas ja lõpetas 1939. aastal Lenderi tütarlaste eragümnaasiumis progümnaasiumi. Sõja-aastatel õppis Esther Raudsepp Tallinna I Naiskutsekoolis ja lõpetas selle 1944. aastal moekunsti erialal.
Juba samal aastal jätkas ta õpinguid Tallinna Riiklikus Tarbekunsti Instituudis, kuid läks 1947. aastal üle Tartu Riikliku Kunstiinstituudi maaliosakonna teisele kursusele. Õpingute ajal Tartus tutvus Ester Potisepp (nimi Potisepp üürikeseks jäänud abielust) õpingukaaslase, oma tulevase abikaasa, kunstnik Henn Roodega. Seal kujunes välja tema tutvusringkond, kuhu kuulusid hilisemad tuntud kunstnikud Ülo Sooster, Lembit Saarts, Heldur Viires, Valve Janov, Lüüdia Vallimäe-Mark jt.
Novembris 1949 arreteeriti Ester Potisepp, Henn Roode, Lembit Saarts, Ülo Sooster, Valdur Ohakas, 1950. aasta alul Heldur Viires. Ester Potisepp oli ligi seitse aastat Venemaal Mordvas Javasis (Dubravlagis) vangilaagris. 1956. aasta sügisel vabastati Ester Potisepp, Henn Roode ja teised kaaslased ennetähtaegselt ja rehabiliteeriti. 
Pöördunud kodumaale tagasi, Ester ja Henn Roode abiellusid (19. veebruaril 1957), peres sündis kaks tütart. Ester Roode jätkas koos abikaasaga õpinguid Tallinnas Eesti Riiklikus Kunstiinstituudis, mõlemad lõpetasid selle 1959. aastal maalikunstniku diplomiga.
Pärast ülikooli lõpetamist töötas Ester Roode kunstiõpetajana Tallinna Õpetajate Majas ja Tallinna Kultuuriülikoolis. Aastatel 1962–1978 õpetas ta maalimist ja joonistamist Tallinna Pedagoogilises Instituudis ning tegi illustraatorina kaastööd kirjastustele.
Aastast 1971 oli Ester Roode Eesti Kunstnike Liidu liige.
Maetud Tallinnas Metsakalmistule.
Teoseid.
Esther Roode on tuntud eelkõige õlimaalitehnikas portreede ja akvarellitehnikas maastikumaalide poolest. Tema tuntumate tööde hulka kuuluvad Lisl Lindau portree aastast 1963 ja Rein Areni portree aastast 1969.
Näitustel debüteeris ta maalidega 1958. aastal. Elu jooksul õnnestus tal esineda kolme suurema isikunäitusega – aastatel 1971 ja 1975 Tallinna Kunstihoones ning aastal 1983 Tallinna Kunstisalongis. 1997 toimus isikunäitus galeriis La Galerie Passage Tallinnas. Ta osales regulaarselt akvarellistide aastanäitustel ja tema maalid olid sageli esindatud Riia akvarellitriennaalidel.
Ühe viimase teosena valmis Esther Roodel akvarelliseeria Eestimaa kirikutest. Arvukad Ida-Virumaa tööstusmaastikul valminud akvarellid on omandanud oma kunstikogusse Eesti Põlevkivimuuseum. Esther Roode loomingut on erakogudes Eestis, Saksamaal, Kanadas, Rootsis, Belgias ja mujal.
Ristsiire

Ristsiire ehk krossingover (homoloogiline rekombinatsioon) on protsess, mille käigus toimub homoloogiliste kromosoomide põimumine, mille jooksul nad vahetavad võrdsetes kogustes pärilikkusainet.
Sajakroonine meenemünt (2004)

Eesti sajakroonine meenemünt lasti 2004. aastal käibele, et jäädvustada Eesti sportlaste saavutusi läbi aegade. See on valmistatud puhtast kullast.
Kollektsionääridele mõeldud meenemündi maksimumtiraaž on 5000 tk, see lasti käibele 1. juulil 2004.
Münti müüdi Eesti Panga muuseumis. Iga münt on plastkapslis, mis omakorda on spetsiaalses karbis, ning iga mündiga käib kaasas sertifikaat, millel on mündi number. Algselt oli ühe mündi hind 1985 krooni, hiljem (alates 2007. aastast?) 2500 krooni. Tiraaž müüdi läbi 2007. aasta juuni alguseks.
Mündi on verminud Leedu Rahapaja (Mint of Lithuania) "prooflike"-kvaliteediga.
Kujundus.
Tiit Jürna kujundatud kuldne münt kaalub 7,776 grammi, läbimõõt on 2,2 sentimeetrit ning selle serv on rihveldatud.
Avers.
Mündi esiküljel on Eesti suur riigivapp, mille kohal on sõnad "EESTI VABARIIK" ja all on vermimise aasta "2004".
Revers.
Mündi tagaküljel on Eesti Olümpiakomitee logo ja nimiväärtus "100 krooni", mille ümber ringiratast on 19 Eesti olümpiavõitja nimed: Tiit Sokk, Mait Riisman, Viljar Loor, Jaak Uudmäe, Ivar Stukolkin, Andrus Veerpalu, Erki Nool, Erika Salumäe, Svetlana Tširkova, Ants Antson, Johannes Kotkas, Aavo Pikkuus, Jaan Talts, Jüri Tarmak, Osvald Käpp, Eduard Pütsep, Alfred Neuland, Kristjan Palusalu, Voldemar Väli.
Sertifikaat.
Iga mündiga käib kaasas sertifikaat, mille ühel küljel on mündi spetsifikatsioon ja teisel küljel Eesti Panga presidendi Vahur Krafti pühendus eesti ja inglise keeles. Pühenduse eestikeelne tekst on järgmine:
Selle puhtast kullast vermitud mündiga, mille reversil on ära toodud 19 Eesti olümpiavõitja nimed ning Eesti Olümpiakomitee logo, soovib Eesti Pank jäädvustada Eesti sportlaste saavutusi olümpiamängudel läbi aegade. Hõbedast meenemüntidega on Eesti Pank olümpialiikumist kui inimkonna õilsate mõtete ja tunnete väljendust ära märkinud 1992. ja 1996. aastal.
Zielona Góra

Zielona Góra (saksa keeles "Grünberg in Schlesien") on maakonnaõigustega linn Lääne-Poolas Lubuszi vojevoodkonnas. Koos Sulechówi ja Nowa Sóli linnaga moodustab nn Lubuszi kolmiklinna – Trójmiasto Lubuskie. 
Linnaõigused sai 1323. aastal. Kuni 1945. aastani kuulus Saksamaa koosseisu. Saksa rahvusest elanikud, kes polnud põgenenud, deporteeriti Saksamaale.
Zielona Góra on tuntud kui Poola veinipealinn. Mungad tootsid seal veini juba aastal 1250.
Lõunarist

Lõunarist (ladina "Crux") on ristikujuline lõunataeva tähtkuju. See on tänapäeva 88 tähtkujust kõige väiksem – selle suurus on vaid 68 ruutkraadi ehk 0,165% öötaevast. See on kergesti äratuntav, sest kõigi nelja peamise tähe näiv tähesuurus on suurem kui +2,8.
Lõunaristi tähtesid Acrux ("Alfa Crucis") ja Gacrux ("Gamma Crucis") on kasutatud navigatsioonis lõunasuuna näitajatena. 
Lõunaristi stiliseeritud kujutist on kasutatud mitme riigi lipul, näiteks Brasiilia lipul, Austraalia lipul, Samoa lipul ja Paapua Uus-Guinea lipul, aga ka Mercosuri lipul.
Kärbes (tähtkuju)

Kärbes (ladina "Musca", lühend "Mus") on lõunataeva tähtkuju. Selle pindala on 138 ruutkraadi, millega see on 88 tänapäeva tähtkuju seas 77. kohal.
Tähtkuju moodustasid Pieter Dirkszoon Keyser ja Frederick de Houtman aastate 1595 ja 1597 vahel.
Kärbses asub planetaarne udukogu NGC 5189.
Lea Veelma

Lea Veelma-Sinissaar (25. mai 1947 Tallinn – 9. mai 2007 Tallinn) oli eesti ajakirjanik, kes sai tuntuks Vikerraadio keskööprogrammide ja Raadio 2 saate "Kunstikanal" juhina.
Elulugu.
Lea Veelma õppis Tallinnas Allika tänava põhikoolis ja Tallinna 2. Keskkoolis, mille ta lõpetas 1965. aastal. Seejärel õppis ta Tartu Riiklikus Ülikoolis, mille lõpetas inglise keele ja kirjanduse erialal.
Ülikooli kõrvalt alustas Lea Veelma tööd ajakirjanikuna, töötades aastatel 1966–1970 ajalehes Rahva Hääl. 1973. aastast töötas ta Eesti Raadios, kus juhtis ühe saatejuhina Vikerraadios keskööprogrammi ja aastatel 1993–2004 Raadio 2 kunstisaadet "Kunstikanal" (mis valmis koostöös aktsiaseltsiga Restor).
Vahepeal või raadiotöö kõrvalt töötas ta ka Tallinna Riiklikus Konservatooriumis (1971–1973), Teatri- ja Muusikamuuseumis (1973–1979), aktsiaseltsis Restor (1993–1998) ja Ajakirjade Kirjastuses (1998–2000).
Lea Veelma-Sinissaar suri pärast pikka ja rasket haigust Tallinnas 9. mail 2007.
Isiklikku.
Aastast 1987 oli Lea Veelma abielus ajakirjaniku ja hilisema poliitiku Tiit Sinissaarega, neil on 1989. aastal sündinud poeg Roald-Henrik Sinissaar.
Diamond of Night

"Diamond of Night" on laul, mis esindas Eestit 1999. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Jeruusalemmas. Meloodia autorid on Priit Pajusaar ja Glen Pilvre, sõnad kirjutas Maian-Anna Kärmas. Laul sai 90 punkti ja pälvis 6. koha. Ennustustabelid ja kihlveokontorid ennustasid Eestile kindlalt kohta esikümnes. Lugu kõlas kontserdil viimasena enne rahvahääletuse algust. 
Esitajad olid Evelin Samuel (laul), Camille (viiul), Saale Kivimaker (harf), Maian-Anna Kärmas (taustalaul) ja Anneli Tõevere (taustalaul). Esitajate valget tooni lavarõivad disainis moelooja Arne Niit.
Eesti Eurolaulu finaali pääses laul eestikeelsena, kuid finaali televoorude ajaks tõlgiti lugu inglise keelde. Eestikeelne versioon pealkirjaga "Langevate tähede aeg" (autor Kaari Sillamaa) avaldati alles 1999. aasta suvel, paar kuud pärast võistlust Jeruusalemmas. 
Spekulatsioonid.
Kinnitamata andmetel oleks "Diamond of Night" Eurovisiooni lauluvõistluse ülekaalukalt võitnud, kui telefonihääletus oleks mingil põhjusel ebaõnnestunud. Riikide varužüriide punktid (191) olevat Eesti esindusloo asetanud esikohale Islandi ees (137 punkti). Võistluse korraldaja EBU pole 1999. aasta varasuvel internetti lekkinud teateid Eesti "võidust" selgesõnaliselt kinnitanud ega ka ümber lükanud. Võistluse tegelik võitja Rootsi saavutanuks nendel kinnitamata andmeil viienda koha.
Lisateave.
Plaadifirma Universal avaldas laulust singli, mida müüdi mitmes Euroopa riigis. "Diamond of Night" on lisatud ka Evelin Samueli sooloplaadile AlterNature "Over The Water Blue" (2002).
Laulust salvestas Gerli Padar 2018. aastal kaverversiooni, mis ilmus tantsuspordimuusika albumil "The Music of German Open". Padari esituses kõlab laul aeglase valsi rütmis ehk taktimõõdus 3/4. Evelin samueli originaalversioonis on laulu taktimõõt 4/4 ning see kõlab do-mažooris. 
Laulu teksti autor Maian Kärmas on tunnistanud, et loo refrääni viimane fraas "now I can say it is my time" sündis teadlikult, seoses kurva kogemusega aasta varem, kui Evelin Samuel jäi Eurolaulu koduses eelvoorus napilt teisele kohale.
Ühekroonine pangatäht

Ühekroonine on väikseima nimiväärtusega pangatäht, mis 1992. aasta rahareformiga kasutusele võeti.
Pärast 1992. aastat pole ühekrooniseid paberrahasid juurde trükitud ning eurotsooniga liitumise ajaks olid need praktiliselt käibelt kadunud.
Ühe- ja kahekroonised pangatähed on trükitud Ameerika Ühendriikide ettevõttes United States Banknote Company.
Kujundus.
Pangatähe on kujundanud Urmas Ploomipuu, selle suurus on 140 × 69 mm ja see on kollakaspruunides toonides.
Esikülg.
Kupüüri esiküljel on kujutatud Eesti maalikunstniku, haridus- ja muuseumitegelase Kristjan Raua büsti.
Tagakülg.
Kupüüri tagaküljel on vaade Toompea lossile.
Õigusrealism

Õigusrealism on kahe õigusteoreetilise suuna nimetus:
Spermatogenees

 
Spermatogeneesiks (ladina "spermatogenesis") nimetatakse paljudel isastel loomadel (sh meestel) seemnerakkude tekkele viivat rakkude etapilist arenguprotsessi isassuguelundites.
Spermatogenees on kompleksne bioloogiline protsess, mis on hädavajalik paljude loomade suguliseks sigimiseks.
Roomajatel.
Madudel.
Suguküpsetel isaste madude seemnerakkude arenguprotsess toimub munandites. Spermatogeneesi kestvus on varieeruv ja oleneb suuresti madude elupaiga temperatuurist - arvatakse, et puhkeseisundis talvituvatel madudel on spermatogenees sesoonne. 
Imetajatel.
Meestel.
Spermatogeneesi käigus jagunevad diploidsed tüvirakud spermatogoonid algul mitoosi teel, seejärel moodustuvad neist meioosi teel haploidsed spermatiidid, millest küpsevad spermatosoidid. 
Spermatosoidide küpsemist nimetatakse spermiogeneesiks. 
Seemnerakkude etapiline arenguprotsess toimub mitmetes meessuguelundites, sh vääniliste seemnetorukeste iduepiteelis, munandites ja munandimanustes, mis on nimetatud rakkude reservuaar kuni seemepurskeni.
Kogu tsükli pikkus on umbes 70–80 ööpäeva. 
Spermatogeneesiks on hädavajalik testosterooni olemasolu. Spermatogeneesi hormonaalset ringlust reguleerivad hüpotalamus, ajuripats ja Leydigi rakud.
Algab poistel puberteedieas (spermarhe) ning kestab normaaljuhul elu lõpuni.
Patoloogia.
Spermatogenees toimub suguküpseks saanud poistel ja täiskasvanud meestel vahetpidamata ning häired arenguprotsessis võivad suguküpsetel poistel ja täiskasvanud meestel mitmeid häireid esile kutsuda ka mitmete haiguslike seisundite poolt ebasoodsalt mõjutatud saada.
007 ja igavene homne

"007 ja igavene homne" (originaalpealkirjaga "Tomorrow Never Dies") on Roger Spottiswoode'i lavastatud Bondi-film aastast 1997, Bondi-sarja 18. film. Selles linateoses kehastas MI6 agenti James Bondi teist korda Pierce Brosnan.
Sisu.
Osavalt salarelvadega terroriseeriv meediamogul Elliot Carver (Jonathan Pryce) tahab Suurbritannia ja Hiina väed III maailmasõjaga teineteisele kallale ässitada ja miljardilise auditooriumiga satelliittelekanali käivitada. James Bond (Pierce Brosnan) osutub ainsaks ja otsustavalt vintskeks takistajaks, kes tungib Carveri korralikult õlitatud masinavärki. M (Judi Dench) palub Bondil kasutada oma kunagist suhet Carveri naisega (Teri Hatcher), et infiltreeruda Carveri rahvusvahelisse organisatsiooni. Carver aga aimab Bondi püüdlusi. Siiski pääseb Bond Hiina armee naisagent Wai Lini (Michelle Yeoh) abil lähemale ja lähemale, kuid kas ta suudab takistada Carveri püüdlusi Pekingile pomm visata?
Sõidukid ja Q (Desmond Llewelyni) vidinad.
BMW 750iL: Bond kasutas seda Saksamaal Hamburgis. Lisad: mobiiltelefoni teel kontrollitav turvasüsteem, sõrmejäljelugeriga kindalaegas, katuseluugi alt lastavad raketid, naelte pillamine (tagaosast), taastäidetavad rehvid, traadilõikamisseade BMW logo all ja telefoni teel juhitav.
Tiiu (eesnimi)

Tiiu on eesti naisenimi.
Nimi pärineb tihase nimest (vrd soome "tiainen").
Ajavahemikus 1935–1955 oli see Eestis kõige populaarsem naisenimi.
Eestis elas Rahvastikuregistri andmetel 8. mai 2012 seisuga 4795 Tiiu-nimelist inimest.
2018. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis eesnimi Tiiu 4545 naisel. Tiiu oli populaarsuselt 17. naisenimi. Tiiu oli keskmiselt 65 aasta vanune (mediaanvanus oli 67). Kõige populaarsem oli eesnimi Tiiu vanuserühmas 75–79, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 153,43.
2023. aasta 1. jaanuari seisuga oli eesnimi Tiiu 4159 naisel. Tiiu oli populaarsuselt 21. naisenimi. Tiiu oli keskmiselt 69 aasta vanune (mediaanvanus oli 71). Kõige populaarsem on eesnimi Tiiu vanuserühmas 80–84, kus neid on 10 000 elaniku kohta 167,88.
Aatommassiühik

Aatommassiühik (tähis u) või dalton (tähis Da) on massi mõõtühik, mida kasutatakse aatomite ja molekulide massi väljendamiseks. Alates 1961. aastast on kasutusel ühtne aatommassiühik (ingl "unified atomic mass unit," siit ka ühiku tähis u), mis on 1/12 süsiniku isotoobi 12C aatomi massist. Aatommassiühik ei kuulu SI-süsteemi, kuid Rahvusvahelise Vihtide ja Mõõtude Komitee liigituse järgi loetakse ta ühikute hulka, mida võib kasutada kõrvuti SI-süsteemi ühikutega ja mille arvväärtus SI-süsteemi ühikutes määratakse katseliselt.
Süsiniku 12C aatomi tuumas on 6 prootonit ja 6 neutronit, kokku 12 nukleoni. Kui nende nukleonide mass 12-ga jagada, saame ühe nukleoni massi. Seega on aatommassi ühikuks ühe nukleoni (prootoni või neutroni) mass. Kuna kõikide keemiliste elementide aatomituumad koosnevad samasugustest prootonitest ja netronitest, siis on nende aatommassid ligikaudu aatommassiühiku kordsed. Elektronide mass on võrreldes nukleonide massiga väga väike, sellepärast seda arvesse ei võeta.
Aatomite massi määratakse massispektromeetri abil.
Seos SI-süsteemi ühikutega.
Aatommassiühiku väärtus kilogrammides
formula_1 
ehk antud mõõtemääramatust arvestades vahemikus 1,660 539 020 ∙ 10−27 kg kuni 1,660 539 060 ∙ 10−27 kg.
Tulenevalt massi ja energia ekvivalentsusest saab aatommassiühiku väärtuse väljendada ka elektronvoltide (eV) kaudu: 
formula_2
Ajaloost.
Aatommassiühiku võttis kõigepealt kasutusele inglise keemik John Dalton 1803. aastal. Ta valis ühikuks vesiniku aatomi massi. Hiljem leiti, et mõõtetehnilistel põhjustel on suhtelisi aatommasse kohasem väljendada hapniku aatomi kaudu, eeldades selle aatommassiks 16. Selle ühiku rahvusvaheliseks tähiseks oli amu (inglise keele sõnadest "atomic mass unit"), eesti keeles vastavalt amü.
Kui 20. sajandi esimestel aastakümnetel avastati, et algainetel, sealhulgas hapnikul, on mitmeid isotoope ja sellest tulenevalt erisugused aatommassid, võeti füüsikas ja keemias kasutusele teineteisest veidi erinevad ühikud: 
Kuna looduslik hapnik sisaldab mõnevõrra isotoope 17O ja 18O, siis osutus, et keemiline ühik oli füüsikalisest 1,000282 korda suurem. Nimetatud ja muudelgi põhjustel kehtestati 1961. aastal süsiniku isotoobil 12C põhinev standard, mis asendab nii füüsikalise kui keemilise aatommassiühiku (amu). Süsinik-12 valiti sellepärast, et tema aatommassi väärtus oli kõige täpsemalt kindlaks tehtud (mõõtetulemuste erinevus väiksem kui teiste elementide puhul).
Ühtse aatommassiühiku nimetusena on biokeemias ja orgaanilises keemias kasutusel ka dalton (tähis Da, ka kDa) ja seda peamiselt lühiduse pärast. Rahvusvaheline Puhta ja Rakenduskeemia Liit avaldas 2003. aastal toetust selle rööpnimetuse kasutamisele.
Ivo Linna

Ivo Linna (sündinud 12. juunil 1949 Kuressaares) on eesti poplaulja. 1996. aastal esindas ta koos Maarja-Liis Ilusaga Eestit Eurovisiooni lauluvõistlusel ja saavutas lauluga "Kaelakee hääl" viienda koha.
Haridus.
Ivo Linna on lõpetanud Kuressaare (tolleaegse nimega Kingissepa) keskkooli ja õppinud aastail 1967–1969 Tartu Riiklikus Ülikoolis eesti keelt ja kirjandust.
Muusikutee.
Ivo Linna on alustanud laulmist ja kitarrimängu Kuressaares ansambliga Müstikud (1966–1967). Sellele järgnes ansambel System (1968) ja seejärel taas Müstikud (1969), kuid seekord tegutsesid nad Tartus. Sundajateenistuse endises Nõukogude armees läbis Linna Eestis – ta oli Tondil sõjaväeorkestris muusik.
Telepubliku ette astus Ivo Linna esimest korda 1968. aasta sügisel Eesti Televisiooni saates "Kanal 13", mille toimetaja ja saatejuht oli Mati Talvik. Ivo Linna laulis 1970. aastal valminud telefilmis "Duett-Duell" lugu "Julge laul".
Pärast ajateenistust Nõukogude armees oli ta baar-varietee Tallinn ja hiljem ka teiste varieteede solist. Aastail 1973–1974 oli ta Olav Ehala ansambli solist, aastal 1975 oli orkestris Vana Toomas, aastail 1975–1980 kuulus ansamblisse Apelsin ja aastast 1978 ansamblisse Rock Hotel. Viimasesse kuulus ta 2022. aastani, mil ansambel tegutsemise lõpetas.
Ivo Linna töötas alates 1985. aastast Eesti Raadio estraadiorkestri koosseisulise solistina. Ta on üle 30 aasta teinud koostööd Antti Kammistega. 2010. aastate teisest poolest alates on Ivo Linna esinenud Eesti lavadel koos ansambliga Supernova.
Laulva revolutsiooni ajal kujunes Ivo Linna selle üheks juhtmuusikuks. Ta on laulnud kuulsaks Alo Mattiiseni viis isamaalist laulu: "Eestlane olen ja eestlaseks jään", "Sind surmani", "Ei ole üksi ükski maa", "Mingem üles mägedele" ja "Isamaa ilu hoieldes".
Isiklikku.
Ivo Linna isa Timoteus Linna oli õigeusu preester, koorijuht ja Kuressaare Muuseumi direktor, ema Helene töötas samuti muuseumis.
Linna emapoolsed vanavanemad olid küüditatud; ta on näinud vaid oma Siberist tagasi toodud vanaema.
Ta on muusik Taivo Linna ja kiviraidur Temme Linna noorem vend. Nende onu oli ajakirjanduse uurija Juhan Peegel. 
Aastatel 1973–1995 oli Ivo Linna abielus ajakirjanik Reet Linnaga. Neil on tütar Hanna-Stina Vahimets ja poeg Robert Linna.
Alates 1999. aasta juunist on Ivo Linna abielus raamatupidaja Imbi Aderiga.
Eesti Vabadussõjalaste Liit

Eesti Vabadussõjalaste Liit (lühend EVL) oli Eestis aastail 1933–1934 tegutsenud organisatsioon, mille põhikirjaliseks eesmärgiks oli "organiseerida vabadussõjalasi ja koondada enese ümber kõiki vabadussõjalaste organisatsioone, kes seisavad demokraatia ja iseseisvuse alusel; aidata süvendada ja uuendada kodanikus omariikluse mõtet, kohuse- ja rahvustunnet, alal hoida vabadussõjalastes ja levitada kodanikes seda vaimu". 
Eesti Vabadussõjalaste Liit registreeriti Eesti Vabariigi kohtu- ja siseministeeriumis 28. oktoobril 1933.. Liidu kontor asus Tallinnas, Narva maantee 28 esimesel korrusel.
Ajalugu.
Eesti Vabadussõjalaste Liidu eelkäijaks oli 1929. aastal loodud vabadussõjalaste kohalikke ühendusi koondav Eesti Vabadussõjalaste Keskliit (EVKL). Keskliidu juhtideks olid erukindral Andres Larka ja Artur Sirk. Aastal 1932 laiendati EVKL-i liikmeskonda nii, et liikmeks said astuda ka Vabadussõjas mitte osalenud mehed. Järgmise aasta augustis sulges Vabariigi Valitsus kaitseseisukorra meetmete raames EVKL-i, mille asemel registreeriti pärast üleriikliku kaitseseisukorra tühistamist Eesti Vabadussõjalaste Liit. 
Liitu astumisel ei olnud määrav Vabadussõjas osalemine, vaid soovitus. Ka Vabadussõja veteranide vastuvõtmise eelduseks oli soovitus. Admiral Johan Pitka iseloomustas liitu 1933. aasta oktoobris järgmiselt: "Nüüd on sinna niipalju mitte-vabadussõjalasi vastu võetud, et vabadussõjalased ise seal kaugeltki kaaluvam ollus ei ole. See on väga kirju kogu, kellel on ühine ainult protest maksva korra vastu."
Vabadussõjalased esitasid 7. detsembril 1933 riigikogule marksismivastast võitlust käsitleva seaduse eelnõu, mis nägi ette sotsialistliku partei keelustamist. Riigikogu ei võtnud eelnõu vastu. 
Tallinnas toimus 17. detsembril 1933 EVL-i kongress. Sellel osales 1019 delegaati. Kongress valis EVL-ile 13-liikmelise keskjuhatuse ja võttis vastu EVL-i programmi. 
Kohtu- ja siseministri Johan Mülleri otsusega 22. märtsist 1934 nr. 2387 suleti Eesti Vabadussõjalaste Liit ühes osakondadega ja ühing “Vabadussõjalaste Rahvaliikumine” ("Riigi Teataja" 26, 101).
14. aprillil 1934 väitis advokaat Ferdinand Karlson Riigikohtus, et pole demokraatia vastane, kui rahvas oma enamuses tahab näha fašistlikku riigikorda ja seepärast ei saa süüdistada organisatsiooni, kes leiab, et see kord on sobivam mõnest teisest korrast. Riigikohus jättis kaebused liidu, selle osakondade ja Vabadussõjalaste Rahvaliikumise ühingu sulgemise kohta tagajärjeta, samuti kaebused Tallinna ja Tartu linnavolikogude vabadussõjalastest linnavolinike volituste tühistamise asjus, tunnustades sellega, et need otsused olid seaduslikud ja põhjendatud.
Eesti Vabadussõjalaste Liidu keskjuhatus.
Eesti Vabadussõjalaste Liidu ainsal kongressil detsembris 1933 valiti keskjuhatuse liikmed Andres Larka, Artur Sirk, Aleksander Seiman, Theodor Rõuk, Eduard-Alfred Kubbo, Oskar Luiga, Karl Podrätsik, Johannes Holland, August Klasmann, Paul Telg, August Kook, Karl-Arnold Jalakas, Leonhard Laast-Laas.
Ühekrooniline

Ühekroonilised on erinevad rahamärgid: