Karl Ristikivi

Karl Ristikivi (Paadrema koguduses õigeusku ristitud nimega Karp, alates 5. juulist 1936 Karl; kasutas ise kitsamas ringkonnas naljatamisi ka Karl Konstantin; 3. oktoober (vkj)/ 16. oktoober 1912 Sipka talu, Uue-Varbla asundus, Saulepi vald, Varbla kihelkond, Läänemaa – 19. juuli 1977 Solna, Stockholmi lään) oli eesti kirjanik.
Elulugu.
Juba Tallinnas elades ja poesellina töötades hakkas Karl Ristikivi tegelema kirjutamisega. Esimene kirjanduspreemia võimaldas seni üksikema lapsena kitsastes oludes elanud Ristikivil astuda Tartu Ülikooli, kus ta Veljesto seltsi kaudu kaasati ka Tartu kirjandusellu. Ülikoolipäevil valmis Ristikivi nn Tallinna triloogia, mis tõi talle uut tunnustust.
Muuhulgas võttis ta Veljestos naljatamisi kasutusele teise eesnime Konstantin, mille kirjandusloolane Endel Nirk arvas olevat tuletatud Konstantin Pätsi nimest.
Pärast ülikooli lõpetamist Teise maailmasõja päevil emigreerus Ristikivi 1943. aastal Soome ja sealt 1944. aastal Rootsi. Ehkki ta sõjategevuses ei osalenud, olles eluaeg nõrga tervisega, oli ta paguluses siiski aktiivne isamaalane. 
Juba sõja lõpul ilmusid Soomes ja Rootsis esimesed Ristikivi teoste tõlked, kuid mõne aasta jooksul nägid trükivalgust ka ta esimesed uued romaanid: tagasivaated elule sõjaeelses Eestis.
Rootsis leidis Ristikivi pärast mõningaid otsinguid rakendust kindlustusametnikuna ning jäi sellesse ametisse pikaks ajaks, kirjutades ametnikutöö kõrvalt oma elutööks kujunenud sarja ajaloolisi romaane, samuti lühiproosat, kirjandusloolisi käsitlusi, ajakirjanduslikke lühitekste ja oma ainsa luulekogu.
Ristikivi suri üksi oma korteris. Tema surnukeha leidsid Kalju ja Asta Lepik, kes palusid kojanaisel ukse varuvõtmega avada, kui Ristikivi polnud telefonikõnedele vastanud. Surnukeha ülevaatuse ja kaudsete tõendite põhjal (esiku põrandal olnud ajalehed) määrati oletatavaks surmakuupäevaks 19. juuli.
Ühiskondlik tegevus.
Karl Ristikivi oli koos Valev Uibopuuga aastatel 1944–1946 Helsingis ja Stockholmis neljas osas ilmunud koguteose "Eesti Looming" eestvedaja.
Ristikivi oli Eesti Rahvusfondi juhatuse liige. Eesti Rahvusnõukogu juhatuses esindas ta Vabariiklikku Ühingut.
Ristikivi valiti 1966. aastal, 1968. aastal ja 1970. aastal Eesti Komitee Asemike Kogusse.
Ta kuulus Eesti Apostlik-Õigeusu Kirikusse ja samuti Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku Kultuurifondi juhtkonda.
Looming.
Looming paguluses.
Ajaloofilosoofiline sari:
Triloogiate vahel ilmusid samasse sarja kuuluvad antiutoopia "Imede saar" (1964, Eestis avaldatud Loomingu Raamatukogu sarjas, 1966 nr 27-30) ja novellikogu "Sigtuna väravad" (1968).
Karl Ristikivi ainus luulekogu "Inimese teekond" ilmus 1972. aastal.
Ristikivi viimaseks romaaniks jäi "Rooma päevik" (1976), mis lõpetas ajaloofilosoofilise sarja.
Publitsistika ja postuumselt ilmunud teosed.
Postuumselt avaldati lühiproosakogu "Klaassilmadega Kristus" (1980).
Rootsi-perioodil esines Ristikivi ka viljaka kriitikuna, ta on "Eesti kirjanduse loo" (1954) ja lühimonograafia "Bernard Kangro" (1967) autor. 1985. aastal ilmus Bernard Kangro ja Karl Ristikivi kirjavahetus pealkirja all "Kirjad romaanist. 31 kirja aastaist 1966-1977". 1992. aastal avaldati eesti keeles Jaan Krossi tõlkes Ristikivi kriminaalromaan "Hurmakägu on surma nägu", mis esmalt ilmus rootsi keeles varjunime Christian Steen all. 1993. aastal avaldati sarjas Loomingu Raamatukogu (nr 1-2) valimik pealkirjaga "Mälestusi ja reisikirju". Postuumselt avaldatud publitsistikakogu "Viimne vabadus" koondas esseid ja artikleid kirjandusest, geograafiast ning poliitikast (koostaja Janika Kronberg, 7. raamat sarjast "Eesti mõttelugu", Ilmamaa, 1996).
2000. aastal avaldati osa Ristikivi päevikust pealkirja all "Karl Ristikivi. Kirjanduslik päevik" (koostas Rutt Hinrikus; sari "Litteraria. Eesti kirjandusloo allikmaterjale", nr 17) ja 2002. aastal "Valitud kirjad 1938-1977" (koostas ja kommenteeris Rutt Hinrikus). 2009. aastal ilmus tervikuna "Päevaraamat 1957-1968". 2012. aastal avaldas Loomingu Raamatukogu (nr 31-32) vihiku "Lõhkemata pomm. Pimenägemine".
Samal aastal üllitati ka raamat "Karl Ristikivi teekonnad. Kaheksakümmend kuus postkaarti reisidelt 1946–1976" (koostanud ja kommenteerinud Janika Kronberg).
Karl Ristikivi hauad.
Karl Ristikivi oli maetud Stockholmi Metsakalmistu õigeusklike kalmistuossa.
15. septembril 2017 jõudis Eesti Kirjanike Liitu urn Ristikivi tuhaga. See maeti 28. oktoobril 2017 Paadrema kalmistule.
Mälestuse jäädvustamine.
Karl Ristikivile püstitati 1987. aastal mälestusmärk Varblas. Tartus tegutses Karl Ristikivi muuseum Tähtvere linnaosas aadressil Hermanni 18 aastail 1987–2007. 2003. aastal kavandati ka Uue-Varbla mõisa eraalgatusel Ristikivi muuseumi.