tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Hiid-karuputk

Hiid-karuputk ("Heracleum mantegazzianum") on sarikaliste sugukonda kuuluv õistaim. 
Hiid-karuputk on Euroopa suurim sarikaline. Ta on kiire kasvuga ning võib kasvada kuni 7 meetri kõrguseks; enamasti on taime kõrgus siiski 3...5 meetrit. Eestis on hiid-karuputk naturaliseerunud võõrliik, mis toodi Kaukaasiast silo- ja meetaimena koos Sosnovski karuputkega, ning on praeguseks laialt levinud. 
Taim kasvab peamiselt jõgede ja ojade kallastel ning söötis maadel.
Putke varred võivad kasvada kuni 10 cm jämeduseks. Lehed on sügavalt 3...5-hõlmalised; lehe laius ulatub tihti üle ühe meetri. Hiid-karuputk õitseb juulist septembrini. Sarika läbimõõt on 50...80 cm.
Hiid-karuputke mahl sisaldab fototoksiini. Kui see satub nahale ning seejärel päikese kätte, tekib äge nahapõletik.
Hiid-karuputke leidub Eestis hajusalt.
Kesk-Atlandi mäestik

Kesk-Atlandi mäestik on ookeani keskahelik Atlandi ookeani keskosas. 
See jagatakse Põhja- ja Lõuna-Atlandi mäestikuks. 
Mäestiku tekkepõhjus on laamade eemaldumine. 
Kesk-Atlandi mäestikul on palju vulkaane, sealhulgas vulkaanitekkelised saared (Island, Jan Mayen, Assoorid, Sāo-Paulo saar, Ascension, Tristan da Cunha saared, Bouvet' saar ja teised). Piirkonnas toimub tihti nõrku maavärinaid.
Väike-Juusa järv

Väike-Juusa järv (ka Olep-Juusa järv, II Juusa järv) on järv Valga maakonnas Otepää vallas Otepää külas.
Järve pindala on 3,1 hektarit.
Vesiämblik

Vesiämblik ("Argyroneta aquatica") on vee-eluline ämblik "Cybaeidae" (või teise süsteemi järgi "Dictynidae") sugukonnast, perekonna "Argyroneta" ainuliik.
Vesiämblik on levinud Palearktises, hõlmates nii Euroopa, Põhja-Aasia ja Aafrika põhjaosa. 
Vesiämbliku eluiga on umbes 2 aastat. 
Vesiämblikud söövad kõike, isegi enda liigikaslasi kui toitu napib. 
Tema keha on karvane ja pruunikas, kuna ta "kannab" endaga kaasas õhumulli, näib ta vees hõbedana. Ehkki tavaliselt on emased ämblikud suuremad kui isased, siis vesiämblikel on vastupidi. Isaste kehapikkus on kuni 15 mm, emastel 10 mm.
Eestis on vesiämblik suhteliselt laialdaselt levinud.
Hueid

Hueid (varasem eestikeelne nimetus "huid", kasutatud on ka nimetusi "tunganid" ja "dungaanid"; hiina keeles 回族 ("Huizu" ("Huízú")) on üks 56-st Hiinas ametlikult tunnustatud rahvast. Nad erinevad hiinlastest usuliselt ja kultuuriliselt. Nad on islamiusulised. Hueidel on oma autonoomne piirkond Ningxia.
2000. aasta rahvaloenduse andmeil oli Hiinas 9 816 805 hueid. 2011. aasta rahvaloenduse tulemuste järgi elas Hiinas 10,5 miljoit hueid.
RTVi

RTVi on rahvusvaheline venekeelne telekanal stuudiotega Moskvas, New Yorgis, Tel Avivis ja mujal. Kanal on jälgitav Euroopas, Põhja-Ameerikas, SRÜ riikides ja Iisraelis.
Kanalil on Venemaal tütarettevõte Ehho TV.
Telekanali põhiomanik on Vladimir Gussinski, NTV rajaja. Kaastöötajate hulgas on mitmeid endiseid NTV ja teiste suletud telekanalite kaastöölisi: Viktor Šenderovitš, Vladimir Kara-Murza, Jevgeni Kisseljov, Andrei Norkin, Jevgenija Albats. Kanal teeb koostööd raadiojaamaga Ehho Moskvõ.
Pioneerilaager

Pioneerilaager oli suvine puhkelaager 7–15-aastastele lastele, peamisi lastelaagrite tüüpe Nõukogude Liidus ja teistes sotsialismimaades. 
Pioneerilaagrid asusid enamasti selleks ehitatud või kohandatud alalistes hoonetes. Vahetus kestis kuu aega. Pioneerilaagrite tuusikuid jaotati töötajate ametiühingute kaudu.
Suurim pioneerilaager Artek asus Krimmis.
Eesti pioneerilaagrite loend.
Aastal 1946 tegutses Eestis 13 pioneerilaagrit, milles kokku käis 6000 last.
Aastal 1972 oli Eestis 35 alalist pioneerilaagrit.
Hüdrogaamia

Hüdrogaamia ehk vesitolmlemine (vanemais allikais ka "hüdrofiilia") on tolmlemisviis, kus taime õietolm, leidmaks viljastamata õit, kandub edasi vees (vesikeskkonnas). 
Sõltuvalt õietolmu levimissügavusest vees saab eristada epihüdro- ja hüpohüdrogaamiat. Esimesel juhul kandub õietolm edasi vee peal, hüpohüdrogaamia puhul aga vee all.
Süvameri

Süvameri on maailmamere osa, mis hõlmab pelagiaali ja bentaali sügavamad osad, mis ulatuvad 700...1000 m kuni sügavaimate süvikuteni (umbes 11 000 m). 
Kuna sealsesse veemassiivi ega põhja ei ulatu päikesevalgus, puuduvad seal fotoautotroofid (rohelised taimed ja fütoplankton). Fauna on liigivaene, samuti on selle biomass väike.
Hüdrohooria

Hüdrohooria ehk vesilevi on taimede diaspooride (leviste) levimine veekeskkonnas. Vees levivatel taimedel on diaspoorid selleks morfoloogilis-anatoomiliselt hästi spetsialiseerunud, näiteks vesiroosi vesilevised on limaste kestadega, mis suurendab nende ujuvust. 
Vesilevi üks alaliike on merilevi ehk talassohooria.
Hiiumaa (laev 2011)

Hiiumaa on Saaremaa Laevakompanii tellitud uute parvlaevade seeria kolmas laev, mille on 2011. aastal ehitanud Fiskerstrand BLRT.
Hiiumaa sõitis Rohuküla–Heltermaa liinil kuni 1. oktoobrini 2016. Siis rentis TS Laevad Hiiumaa aastaks, et tagada liiniliiklus, kuni riigi tellitud uued parvlaevad liinile saabuvad. Alates 14. aprillist 2017 jäi Hiiumaa uue töö ootel seisma.
Hiljem laev müüdi ja see sõidab Kanada lipu all, kandes nime "Kamutik W".
Eelmine Hiiumaa oli samuti Saaremaa Laevakompanii parvlaev (ex Taars). See oli ehitatud 1966. aastal Norras.
1996. aastani kandis nime "Hiiumaa" Hiiu Kaluri kalalaev, mis oli ehitatud 1979. aastal Nõukogude Liidus.
Neil deGrasse Tyson

Neil deGrasse Tyson (sündinud 5. oktoobril 1958 New Yorgis) on Ameerika Ühendriikide astrofüüsik.
Neil deGrasse Tyson sündis New Yorgi kõige põhjapoolsemas linnaosas Bronxis. Ta tundis astronoomia vastu huvi juba lapsena. Neil õppis teaduskallakuga keskkoolis ("Bronx High School of Science"), kus tegeles muu hulgas maadlusega ning oli koolilehe peatoimetaja. Juba 15-aastaselt esines ta astronoomiateemaliste loengutega.
Kuigi Carl Sagan püüdis andekat Neili Cornelli Ülikooli meelitada, oli tema juba varakult otsustanud Harvardi kasuks. Aastal 1980 lõpetas ta Harvardi Ülikooli bakalaureusekraadiga füüsikas. Magistrikraadi astronoomias omandas ta Austini Texase Ülikoolis (1983) ning doktorikraadi astrofüüsikas kaitses Columbia Ülikoolis 1991. Ülikoolis harrastas ta sõudmist, maadlust ning erinevates stiilides tantsu, võites muu hulgas ülikooli võistkonna koosseisus peotantsuturniiri.
Tyson on New Yorgi Ameerika Loodusloomuuseumi Haydeni planetaariumi direktor. President George W. Bush on Tysoni nimetanud kahe riikliku USA kosmosetehnika ja -uuringute tulevikku arutava komisjoni liikmeks.
Neil deGrasse Tyson tutvustab astronoomiat ja populariseerib loodusteadusi, kirjutades raamatuid ning esinedes telesaadetes ja dokumentaalfilmides. Ta juhib telekanali PBS teadussarja "NOVA scienceNOW" ning osaleb The History Channeli sarjas "The Universe". Tyson on rahvusvahelise ühingu The Planetary Society esimees.
Planetaariumi külastajates tekitas ta pahameelt sellega, et eemaldas väljapanekus Pluuto planeetide hulgast juba enne, kui Rahvusvaheline Astronoomiaunioon sellelt ametlikult planeedi staatuse ära võttis. Neil Tyson ei poolda stringiteooriat, sest ta peab seda liiga spekulatiivseks.
Tyson on ka häälekas kreatsionismi kriitik. Ta oli muu hulgas üks esinejatest 2006. aasta novembris peetud seminaril "Beyond Belief".
Amsterdami Schipholi lennujaam

Amsterdami Schipholi lennujaam (IATA: AMS, ICAO: EHAM) on Hollandi peamine rahvusvaheline lennujaam ja rahvusliku lennuettevõtte KLM baasjaam. Lennujaam asub Amsterdami kesklinnast 9,1 kilomeetrit edela pool Haarlemmermeeri poldris umbes 3 meetrit allpool merepinda. 
Lennujaam avati 16. septembril 1916 sõjaväelennuväljana. Aastal 1919 rajati Schipholi lennujaama lähedale Fokkeri lennukitehas. Esimese maailmasõja lõpus alustati tsiviillende ja lennujaam kaotas oma sõjalise rolli täielikult. 1949. aastal valmis lennujaama uus terminal, misjärel otsustati, et Schipholist saab Hollandi peamine lennujaam. Lennujaama laiendamiseks lammutati väikelinn Rijki.
Schipholi lennujaam on Euroopas suuruselt kolmas ja maailmas 14. transporditud lasti poolest. Samuti on see reisijate arvu poolest Euroopas suuruselt viies ja maailmas 14. lennujaam.
Tallinna ja Amsterdami vahelist liini on teenindanud neli ettevõtet. Estonian Air kõigepealt 1993 – 10. jaanuar 2006 ning seejärel 7. juunist 2009 sügiseni 2015, mil Estonian Air lõpetas lennutegevuse. Päevapealt võttis liini üle Nordica. Aastail 2005–2009 teenindas liini KLM Cityhopper, 2016. aasta algusest airBaltic.
Marcus

Marcus oli paavst aastal 336. Ta oli 34. paavst.
Marcus oli "Liber Pontificalise" järgi pärit Roomast ja tema isa oli Priscus.
Marcust on seostatud keiser Constantinus Suure poolt paavst Miltiadesele saadetud kirjas aastal 313 mainitud vaimulikuga.
Marcus sai paavstiks 18. jaanuaril 336.
Tema ajal tegeleti martüroloogia "Depositio martyrum" ja piiskoppide nimekirja "Depositio episcoporum" koostamisega.
Marcus andis "Liber Pontificalise" järgi palliumi Ostia piiskopile ja kohustas teda pühitsema ametisse paavsti.
Marcusele on omistatud Athanasiosele saadetud kiri, kuid sellel puudub ajalooline usaldusväärsus.
Ta rajas "Liber Pontificalise" järgi Rooma San Marco kiriku ja teise kiriku Santa Balbina katakombide lähedale.
Marcus suri 7. oktoobril 336 ja maeti Santa Balbina katakombi.
Teda austatakse katoliku kirikus ja õigeusu kirikus pühakuna. Tema mälestuspäev on katoliku kirikus 7. oktoober.
Paulus VI ametisse nimetatud kardinalid

Paavst Paulus VI nimetas ametisse 143 kardinali 6 konsistooriumil. Tema ajal said kardinalideks hilisemad paavstid Johannes Paulus I, Johannes Paulus II ja Benedictus XVI. Viimane paavst, kelle ametisse nimetatud kardinalidest said kolm kardinali paavstideks oli Innocentius X.
Seisuveekogu

Seisuveekogu on mandriveekogu, milles vesi seisab (ei voola) ja veevahetus on aeglane. 
Seisuveekogusid saab ajalist aspekti arvestades jagada püsi- ehk alatised (permanentsed) seisuveekogud ja ajutised (temporaarsed) seisuveekogud.
Seisuveekogu hulka kuuluvad järved (sh pais- ja tehisjärved), laukad, tiigid ja biotiigid, basseinid, allikad ning mõned teised väikesed looduslikud veekogud.
Enamasti on seisuveekogude floora ja fauna (eriti planktoni ja fütobentose osas) vooluveekogudest rikkalikum.
Nüüdismuusikaansamblite loend

"Siin on loetletud nüüdismuusikaansambleid."
Nüüdismuusikaansambel

Nüüdismuusikaansambel on muusikute kollektiiv, mille repertuaari põhiosa moodustab nüüdismuusika.
Vanamuusikaansamblite loend

"Siin on loetletud vanamuusikaansambleid."
Vanamuusikaansambel

Vanamuusikaansambel on muusikaansambel, mis on spetsialiseerunud Euroopa varajase muusika – keskaja, renessanss- ja barokkmuusika esitamisele.
Enamasti taotletakse seejuures ettekande ajaloolise stiili rekonstrueerimist säilinud partituuride, traktaatide, muusikainstrumentide ja muude tolleaegsete allikate põhjal.
Vanamuusika

Vanamuusika (inglise keeles "early music", saksa keeles "Alte Musik", soome keeles "vanha musiikki") on muusikas mitmetähenduslik mõiste:
Idarinne

Idarinne võib tähendada mitmeid ajaloolisi nähtusi:
Harilik vesisammal

Harilik vesisammal ("Fontinalis antipyretica") on vesisambla perekonda kuuluv liik.
Vesisambla lehed on väikesed tumerohelised kiilukujulised, nende pikkus on 3–8 ja laius 4 mm. Varred on pruunikad, varre alaosas lehed puuduvad.
Harilik vesisammal on Eestis sage.
Vesisammal

Vesisammal ("Fontinalis") on lehtsammaltaimede hõimkonda vesisamblaliste sugukonda kuuluv perekond.
Eesti liigid.
Eestis leidub neli liiki vesisamblaid:
Ökotoksikoloogia

Ökotoksikoloogia (ka "ökoloogiline toksikoloogia") on interdistsiplinaarne teadusharu, mis põimub ökoloogia ja toksikoloogiaga. 
Termini käis välja 1969. aastal René Truhaut (1977), kes defineeris seda kui toksikoloogia haru, mis uurib looduslike ja sünteetiliste pollutantide mõju ökosüsteemi osadele, kaasa arvatud inimestele, taimedele, mikroorganismidele. 
Hiljem on mõiste "ökotoksikoloogia" piirid ähmastunud, kattudes mitmete teadusharudega, näiteks ökofüsioloogia ja biogeokeemiaga.
Eestis on ökotoksikoloogilise uurimissuuna üks rajajaid Anne Kahru, kes on pälvinud tähelepanu nanomõõdus metallioksiidide nanoökotoksikoloogiliste uuringutega.
Lucy Lawless

Lucy Lawless (sünninimi Lucille Frances Ryan; sündinud 29. märtsil 1968 Aucklandis) on Kuldgloobusele nomineeritud ja Emmy auhinnaga pärjatud Uus-Meremaa näitleja ja laulja. 
Aastatel 1995–2001 kehastas ta Xenat telesarjas "Sõjaprintsess Xena". Telesarjas "" kehastab ta Lucretiat. Veel on ta osalenud sarjades "Salatoimikud", "Simpsonid" ja "Herakles".
Hiina villkäppkrabi

Hiina villkäppkrabi ("Eriocheir sinensis") on sugukonda "Varunidae" kuuluv väike krabiline. 
Levila.
Hiina villkäppkrabi looduslik levila on Aasia, peaasjalikult Hiina piirkond. Umbes aastal 1912 introdutseeriti ta ballastveega Elbe jõgikonda, kust hiljem levis ka põhjapoolsematesse piirkondadesse, näiteks Lõuna-Rootsisse. 
Eestis on hiina villkäppkrabi levinud rannikuvetes hajusalt ja vähearvukalt. Meil ta aga ei paljune, kuna vesi on selleks liiga mage.
Välimus.
Nende morfoloogia esindab tüüpilist krabilist, kelle kehasegmente ja tagakeha katab ümar seljakilp. Nende kehapikkus on kuni 6 cm.
Tema jalgu, eriti tähelepandavalt aga sõrgu, katab lopsakas karvastik – sellest tuleneb ka viimase nimetus.
Eluviis.
Sageli elab ta meredeäärsetes jõgedes, tulles sigima estuaaridesse, kuna vastsed suudavad areneda üksnes mere- ja riimvees.
Jaan Teemanti esimene valitsus

Jaan Teemanti esimene valitsus tegutses alates 15. detsembrist 1925 kuni 23. juulini 1926.
Jaan Teemanti teine valitsus

Jaan Teemanti teine valitsus tegutses alates 23. juulist 1926 kuni 4. märtsini 1927. 
15. maist kuni 17. maini 1926 toimusid III Riigikogu valimised, mille võitsid Eesti Sotsialistlik Tööliste Partei, kes sai 24 kohta, ja Põllumeeste Kogud, kes sai 23 kohta. Alates 1. detsembrist 1924 kehtestatud üleriigiline sõjaseisukord muudeti 18. juunil 1926 osaliseks sõjaseisukorraks.
1940. aasta Riigivolikogu valimised

1940. aasta Riigivolikogu valimised toimusid 14. ja 15. juuli 1940. Eesti Vabariigi põhiseadust rikkudes kõrvaldati Eesti Töötava Rahva Liidu kandidaatide vastaskandidaadid.
Enne valimisi.
17. juunil 1940 okupeeris Nõukogude Liit Eesti ja korraldas 21. juunil riigipöörde. NSV Liidu survel nimetas president Konstantin Päts ametisse Johannes Varese prosovetliku nukuvalitsuse. 5. juulil 1940 toimus valitsuse istung, mille otsusega saadeti laiali parlamendi mõlemad kojad ja otsustati kuulutada välja uue Riigivolikogu valimised. Valimistele kandidaatide esitamise tähtajaks seati 10. juuli ehk kolm ja pool päeva. Kandideerida lubati kõigi erakondade kandidaatidel. 10. juuli hommikul teatati, et kõik kandidaadid peavad 10. juulil kella kaheks päeval esitama oma valimisprogrammi.
Valimised.
14. ja 15. juulil toimus tegelikult Eesti Töötava Rahva Liidu kandidaatide poolt hääletamine. Väljaspool Töötava Rahva Liitu kandideerinud 80 kandidaadist 17 loobusid "vabatahtlikult", 1 vahistati ja 58 kuulutati valmiskomisjonide poolt kõlbmatuiks (kokku 76). Põhilisteks süüdistusteks oli, et esitatud programm oli kopeeritud Töötava Rahva Liidu programmist või oli provokatiivse sisuga. Kandidaate süüdistati nii kriminaalses kui ka rahvavaenulikus või Nõukogude Liidule vaenulikus minevikus. Samuti ei saanud kõik kandidaadid kokku nõutavat 50 toetusallkirja. 
Väidetavalt oli veel viimane alles jäänud (siiski valimiselt kõrvaldatud) Töötava Rahva Liidu vastaskandidaat Jüri-Rajur Liivak Harjumaalt, kes kandideerimise lõpetamiseks lõpuks valesüüdistusega vahistati. 
Valimised toimusid kõigis 80 valimisringkonnas, kuigi Riigivolikogu valimise seaduse järgi oleksid ühe kandidaadi esitamisel pidanud valimised ära jääma ja esitatud kandidaat saama Riigivolikogu liikmeks ilma hääletamiseta. Hääletamise läbiviimiseks moodustati 1350 valimisjaoskonda. Samal ajal toimusid valimised ka Lätis ja Leedus.
14. juulil kirjutati kommunistide ajalehes Rahva Hääl valijatele, et "oleks vägagi rumal valimistest kõrvale hoida... ainult rahvavaenlased jäävad valimispäeval koju", ka valimispäeva Sakala esiküljel kirjutati "Ainult rahvavaenlased jätavad oma hääle andmata!" Tartus olid valimisjaoskondades kohal Punaarmee sõdurid.
Tulemused.
Riigivolikogu valimiste tulemuseks teatati 18. juulil, et valimistest võttis osa 84,1% hääleõiguslikest kodanikest, kellest 92,9% hääletas Töötava Rahva Liidu poolt. Valituks osutusid 80 Eesti Töötava Rahva Liidu kandidaati.
Valitud saadikud moodustasid II Riigivolikogu.
Saksa okupatsiooni ajal loeti tulemused uuesti üle. Leiti, et tegelikuks osavõtuprotsendiks oli 80,1% ja Töötava Rahva Liidu poolt hääletas 91,6% valijatest, kuna valimisametnikud kunstlikult vähendasid hääleõiguslike kodanike arvu ja lugesid kehtetuid hääli kehtivateks; lisaks anti Rajur-Liivaku saadud hääled Töötava Rahva Liidule. Leiti ka tõendeid, et valimiskomitee oli võltsinud 35 119 häält.
Peeter Oja (matemaatik)

Peeter Oja (sündinud 16. aprillil 1949) on eesti matemaatik. 
Ta on lõpetanud 1967. aastal Nõo Keskkooli ja 1972. aastal Tartu ülikooli matemaatikateaduskonna ning kaitsnud 1975. aastal füüsika-matemaatikakandidaadi väitekirja. 
Ta töötab Tartu Ülikoolis arvutusmeetodite dotsendina. 
Teadustöös on ta tegelnud splainide ja arvutusmeetoditega. 
Ta on kirjutanud õpikud "Variatsioonvõrratused", "Funktsionaalanalüüs", "Hulgateooria", "Hulgateooria ja matemaatiline loogika" jt ning õpetanud diferentsiaal-, matemaatilise füüsika ja variatsioonvõrrandite, diskriminatsiooni- ja arvutusmeetodite, hulgateooria, matemaatilise ja funktsionaalanalüüsi, tõenäosusteooria ning splainide kursust.
Isiklikku.
Peeter Oja abikaasa oli matemaatik Eve Oja, funktsionaalanalüüsi professor, Eesti Teaduste Akadeemia akadeemik.
Paadenurme looduskaitseala

Paadenurme looduskaitseala on looduskaitseala Ida- ja Lääne-Virumaa piiril. Kaitseala kaks lahustükki jäävad Mustvee ja üks Vinni valda.
Kaitseala pindala on 344,8 hektarit. 
Kaitseala on rajatud kaitsealuste looma- ja linnuliikide (lendoravate, metsiste ja must-toonekurgede), nende elupaikade ja põliste loodusmetsade (soovikukuusikud, rabastunud männikud) kaitseks.
Hakkame, mehed, minema

"Hakkame, mehed, minema" on Eesti helilooja Gustav Ernesaksa koorilaul 1933. aastast. 
Laulusõnade aluseks on Jaan Bergmanni 1876. aastal kogutud rahvalaulu tekst (EKM ERA, H, Kolga-Jaani 1, 75 3 (2)) kogumikust "Vana kannel" (Vana Kannel. Täieline kogu vanu Eesti rahvalauluzid välja annud Dr. Jakob Hurt. Tõine kogu. Tartus, 1886. Eesti Kirjameeste Seltsi Toimetuzed. Nr. 3. Tõine kogu. Laulud Kolga Jaani kihelkonnast Viljandimaalt).
Laulu sõnades puudub s-häälik, kuigi see on eesti keele kõige levinum kaashäälik.
Tekst.
Hakkame, mehed, minema, &lt;br&gt;
kodu poole kõndima, &lt;br&gt;
tare poole tõttama, &lt;br&gt;
tare poole tõttama.
Paneme piibud põlema, &lt;br&gt;
vanad tobid tormama, &lt;br&gt;
uhked tobid uhkamaie!
Hakkame, mehed, minema, &lt;br&gt;
kodu poole kõndima, &lt;br&gt;
tare poole tõttama, &lt;br&gt;
tare poole tõttama.
Pearl Jam

Pearl Jam on Seattle'ist pärit ameerika rokk- ja grungeansambel, mis on asutatud 1990. aastal.
Ansamblisse kuuluvad Eddie Vedder (vokaal, kitarr), Jeff Ament (basskitarr), Stone Gossard (rütmikitarr) ja Mike McCready (kitarr). Praegune trummar Matt Cameron mängis enne 1998. aastat Soundgardenis. Ansambliga teeb nii laval kui stuudios koostööd klahvpillimängija Boom Gaspar.
Pearl Jam kuulub Seattle'i ansamblite "suurde nelikusse" Nirvana, Alice In Chainsi ja Soundgardeni kõrval. Ta on neist ka ainuke, kes tänapäevani tegutseb ja albumeid välja annab. Pearl Jami albumeid on maailmas müüdud üle 60 miljoni.
1993. aastal pälvisid nad MTV aasta muusikavideoauhinna loo "Jeremy" muusikavideo eest. 1996. aastal said nad Grammy parima "hard rock"'i loo kategoorias (loo "Spin the Black Circle" eest).
2000. aastal sai Taanis Roskilde festivalil Pearl Jami kontserdi ajal 9 inimest rüseluses surma. Kaheksa inimest hukkus kohapeal ja üks suri hiljem haiglas rinnapiirkonda saadud vigastustesse. Põhjuseks loetakse mitmete kehvade asjaolude kokkulangemist. Kontsert oli just lõppenud ja teine algamas, nii et suuremad rahvamassid olid liikvel. Surma otseseks põhjuseks peetakse tagant peale pressinud rahvamassi ning "crowd"-surfamist, mis surus mitmed inimesed pikali, mille tagajärjel nad lämbusid. Tragöödias süüdistati ka ansamblit. Pearl Jami liikmed kaalusid selle tõttu isegi laialiminekut, kuid otsustasid tegevust jätkata ja andsid hiljem välja singli "Love Boat Captain", milles on otsesed vihjed sellele tragöödiale.
2017. aastal võeti ansambel Rock'n'rolli Kuulsuste Halli liikmeks.
2008. aasta suveolümpiamängude medalitabel

2008. aasta suveolümpiamängude medalitabel. Riikide järjestus on selline, et esiteks on kuldmedalite arvu järgi, siis hõbe- ja pronksmedalite arvu järgi. Kui selle järel on riikidel erinevate medalite arv sama, siis jäävad nad kohta jagama tähestikulises järjekorras. Sellist järjestust kasutavad ROK ja IAAF.
Välislingid.
&lt;/noinclude&gt;
Julius I

Julius I (ladinapäraselt Iulius I) oli paavst 337–352. Ta oli 35. paavst.
Julius I oli "Liber Pontificalise" järgi pärit Roomast. Ta oli Rusticuse poeg.
Paavstiks saamine.
Julius I sai paavstiks 6. veebruaril 337.
Vaidlused ariaanidega.
Pärast Constantinus Suure surma tahtsid ariaanid Juliuselt toetust oma soosikule, kelle nad olid määranud Aleksandria patriarhiks. Senine patriarh Athanasios ja Marcellus põgenesid ariaanide eest Rooma, kus Julius I pakkus neile varjupaika. Juliuse juures saavutasid Athanasiose saadik ja kaks ariaanide saadikut kokkuleppe tüli lahendamiseks sinodil.
Aastal 340 pidas Julius I Roomas sinodi. Paavst tunnustas mõlema piiskopi õigust nende senistele ametikohtadele. Samuti eiras ta Marcelluse vastu esitatud süüdistusi sabellianismis ja tunnistas tema osadust Rooma kogudusega. Paavst vahendas sinodi otsused idas asuvatele kogudustele, kuid ariaanid leidsid endiselt, et Athanasios oli süüdi dogmaatilistes eksimustes.
Vaidluse lahendamiseks soovitas Julius I keisritel Constansil ja Constantius II kokku kutsuda kirikukogu Serdicasse (Sofia). Julius ei osalenud 342 või 343 toimunud kirikukogul, kuid saatis sinna oma saadikud preestrid Archidamuse ja Philoxenuse. Kirikukogul otsustati muuhulgas, et tagandatud piiskoppidel on õigus kaevata paavstile, samuti tagandati ametist ariaanid Ursacius ja Valens. Idakirikute delegatsioon soovis Athanasiose ärasaatmist kirikukogult. Kui seda soovi ei rahuldatud, boikoteerisid idakirikud kirikukogu, pidades Plovdivis oma kirikukogu, kus ekskommunitseeriti Julius.
346. aastal lubati Athanasiosel tagasi pöörduda Aleksandriasse, millega seoses saatis Julius Aleksandria kogudusele kirja. Julius vabastas 347 kirikuvandest ariaanid Ursaciuse ja Valensi.
Kuna ariaanidega kestnud tüli jäi lahendamata, saatsid idakirikud 352 Juliusele uue kirja, et kokku kutsuda kirikukogu, kuid paavst suri.
Ametid kuurias.
Julius I reorganiseeris paavsti kantselei. Ta määras "Liber Pontificalise" järgi ametisse "primicerius notariorum"i (sellest ametist kujunes hiljem riigisekretäri amet) ja sätestas, et notarid peavad koguma ning arhiveerima kogudustega seotud dokumente.
Liturgilised otsused.
Julius I sätestas kirjavahetuses Jeruusalemma Kyrillosega, et jõule tuleb pidada 25. detsembril.
Uued kirikud.
Julius I rajas Roomas viis kirikut, sealhulgas Juliuse basiilika (Santa Maria in Trastevere kirik). Teda on kujutatud samas kirikus oleval 12. sajandi mosaiigil.
Ordinatsioonid.
Julius I ordineeris "Liber Pontificalise" järgi 18 preestrit, 4 diakonit ja 9 piiskoppi.
Muud otsused.
"Liber Pontificalise" andmetel laskis Julius I rajada Rooma kolm kalmistut.
Surm.
Julius I suri "Liber Pontificalise" järgi 12. aprillil 352 ja maeti Calepodiuse katakombi. Tema säilmed viidi hiljem Santa Maria in Trastevere kirikusse.
Juliust austatakse katoliku kirikus pühakuna. Tema mälestuspäev on 12. aprill.
Oskar (laev)

Oskar oli puistlasti vedamiseks mõeldud mootorpurjekas, mis valmis 1937. aastal Saaremaal Papissaare sadamas. Laeva omanik oli Julius Teär, kellele kuulusid veel mootorpurjekad Jaen Teär ja Juuni.
Oskar sai pommitabamuse Saksa lennukilt 15. septembril 1941 Saaremaal Jaagarahu sadama reidil. Laev sai pommitabamuse paremasse pardasse, mille tagajärjel süttis põlema. Plahvatuse tagajärjel sai surma ka üks meeskonnaliige. 
Laev leiti merepõhjast harrastussukelduja poolt 10. septembril 2007 ehk 66 aastat pärast uppumist.
Sukeldumine.
Praegu lebab laev kiilul 7,5 meetri sügavusel. Säilinud on vöörtääv, vasak parras ja ahtertääv koos sõukruvi ning roolilehega. Laeva keskel võib näha mootorit ja vööris peli. Tekiehitis ja parem parras hävinesid pommitabamuse ja põlengu tõttu. Laevast eemale jookseb vetikatega kaetud ankrukett, mille teises otsas lebab hästi vaadeldav ankur.
Schleswig-Holstein (laev)

Schleswig-Holstein oli Saksamaa soomuslaev, mis osales nii Esimeses kui ka Teises maailmasõjas. Schleswig-Holstein tulistas 1. septembril 1939 Westerplatte garnisoni Poolas, alustades Teist maailmasõda. 
Ajalugu.
Schleswig-Holstein oli üks viiest Deutschland-klassi laevast, mis projekteeriti ja ehitati vahetult enne HMS Dreadnoughti ilmumist. Seetõttu oli laev moraalselt vananenud juba enne, kui ta lõplikult valmis sai. Siiski jäeti Schleswig-Holstein ning neli tema sõsarlaeva – Pommern, Deutschland, Hannover ja Schlesien – laevastikku alles, kuid pärast Jüütimaa merelahingut 1916. aastal võeti need laevad laevastiku nimekirjast maha ja neid kasutati edaspidi vaid abilaevadena.
Pärast sõja lõppu oli Schleswig-Holstein üks kuuest vananenud sõjalaevast, mis Saksamaale alles jäeti. Pärast moderniseerimist 1926. aastal sai Schleswig-Holsteinist kuni 1935. aasta septembrini Saksamaa laevastiku lipulaev.
1. septembril 1939 kell 4.46 tegi Schleswig-Holstein II maailmasõja esimesed lasud merel Gdańskis (Danzig) Poolas Westerplatte garnisoni pihta. Teise maailmasõja jooksul osales laev Norra dessandis ja mitmetes teistes operatsioonides, kuni meeskond ta 21. märtsil 1945 uputas.
Teise maailmasõja lõppedes tõstsid Nõukogude Liidu väed Schleswig-Holsteini üles ja viisid Tallinna Balti Laevaremonditehasesse. Tõenäoliselt liitlaste vastuseisu tõttu ei võetud teda uuesti kasutusse, vaid viidi Osmussaare lähistel asuvale Neugrundi madalikule ja kasutati seal lennuväe märklauana kuni aastani 1966.
Sukeldumine.
Vrakk asub madalas vees (kuni 10 m). Laevakerest on järel vaid rusud, mille vahel vedeleb hulgaliselt väiksemaid detaile. Hästi on vaadeldavad kolm suurt aurumootorit koos silindrite ja väntvõllidega ning peaaegu veepinnani kerkivad massiivsed katlad.
Vrakk on muinsuskaitse all ning sinna sukeldumiseks on vaja eriluba.
Don Henrie

Don Henrie (ka Vampiir Don; sündinud 27. augustil 1975) on USA näitleja. 
Ta sai tuntuks tänu osalemisele tõsielusarjas "Mad Mad House" ehk "Hullumaja", kus tema ülesandeks oli esindada vampiiride elustiili. Tema kuulsus tegi temast avaliku gooti ja vampiiride elustiili ikooni. Peale sarja "Hullumaja" on Don teinud televisioonis palju ülesastumisi. Sinna hulka kuuluvad Discovery Channel, History Channel ja paljud teised. Teda on intervjueerinud paljud meediaväljaanded, sealhulgas Maxim, Dark Realms Magazine, Entertainment Weekly ja USA Today. 
Henrie oli külalisesineja muusikavideos "Shadow Dancer", mille esitaja oli gothic metal-bänd Urn.
Viva la Vida or Death and All His Friends

"Viva la Vida or Death and all his Friends" (tuntud ka lihtsalt kui "Viva la Vida") on briti alternatiivroki bändi Coldplay neljas album. Plaati salvestati 2007. aasta juunist 2008. aasta aprillini. See avaldati 12. juunil 2008 Suurbritannias ja 17. juunil Ameerika Ühendriikides. 36 riigis oli plaat müügiedetabelite esikohal.
Johannes Narbutt

Johannes Woldemar Otto Narbutt, ka "Johannes Voldemar Otto Narbut" (3. (ukj 15.) aprill 1879 Tallinn – 6. aprill 1936 Odessa) oli Eestis, Saksamaal ja Ukrainas tegutsenud baltisaksa füsikokeemik.
Elulugu.
Johannes Woldemar Otto Narbutt oli apteekri poeg.
Narbutt lõpetas 1899 Tallinna Nikolai Gümnaasiumi ning astus Tartu Ülikooli. 1904 kaitses ta seal keemia osakonnas kandidaadikraadi, 1916. aastal samas keemiamagistri kraadi väitekirjaga "O теплоемкости и теплоты правления ряда дигалоидозамещенных бензола" ning 1930. aastal Giesseni Ülikoolis keemiadoktori kraadi väitekirjaga "Über den Herscheleffekt" (Z. f. wiss. Photographie, Photophysik und Photochemie. 1930, 28). 1905–1907 täiendas ta end Berliinis, Zürichis ja Münchenis.
Aastatel 1904–1905 oli Narbutt Tartus teadur, 1908. aastast Tartu Ülikooli keemialabori assistent, 1916–1917 eradotsent, 1917–1918 Varssavi Polütehnilise Instituudi (evakueeriti 1917 Nižni Novgorodi) füüsikalise keemia ja elektrokeemia professor, 1919.aastast Tartu Ülikooli professor, ühtlasi 1924. aastani füüsikalise keemia labori juhataja. Ülikoolis õpetas ta füüsikalist, kolloid-, elektro- ja orgaanilist keemiat. Kuna Tartu Ülikoolis puudusid võimalused jätkata uurimistööd keemilise termodünaamika vallas, siirdus ta Tallinna, kus oli 1924–1927 Toomkooli füüsika-matemaatikaõpetaja. 1927 siirdus Narbutt Saksamaale, kus töötas Dresdenis Fotograafia Teadusliku Uurimise Instituudis. 1931 läks NSV Liitu, kus töötas surmani Odessa Füüsikainstituudi fotograafia uurimislaboris.
Teadustöö.
Tartu Ülikoolis tegeles Narbutt peamiselt termodünaamika probleemidega, jätkates professor Gustav Tammanni alustatud keemilise termodünaamika uurimissuunda. 1905–1917 avaldas ta 17 teadusartiklit orgaaniliste ühendite (pm benseeni halogeenderivaatide) füüsikalis-keemilisist parameetreist ning faasisiirdeprotsesside termodünaamilistest karakteristikutest. Mõõtmistulemuste alusel tuletas Narbutt soojusmahtuvuste, aurustumis-, sulamis- ja muundumissoojuste arvutamiseks sobivaid võrrandeid. 1930. aastail avaldas ta artikleid teadusliku fotograafia probleemidest. 1908–1909 osales Narbutt Eesti Loodusuurijate Seltsi väljaannete toimetamisel. Kokku avaldas ta üle 30 teaduspublikatsiooni.
Gustav Bernhard Julius Naunyn

Gustav Bernhard Julius Naunyn (2. september 1839 Berliin – 28. juuli 1925 Baden-Baden) oli Eestis tegutsenud saksa arstiteadlane, sisearst ja patoloog, Tartu ülikooli professor.
Elukäik.
Bernhard Naunyn oli Berliini ülemlinnapea Franz Christian Naunyni poeg.
Naunyn lõpetas Berliinis Berderi Gümnaasiumi, õppis Bonni ja Berliini ülikoolis meditsiini. 1862 kaitses ta Berliini ülikoolis meditsiinidoktori kraadi väitekirjaga "De echinococcei evolutione".
1863–1866 oli ta Berliini Charité kliinilise haigla assistent, 1867–1869 eradotsent ja ühtlasi ühe osakonna peaarst. 1869 oli ta Tartu Ülikoolis eripatoloogia ja kliiniku kateedri juhataja ja erakorraline professor, 1870–1871 korraline professor. Avaloengus rõhutas ta eksperimendi tähtsust meditsiinis. Tartu Ülikooli polikliinikus töötades tegi koos üliõpilastega ka koduvisiite. 1871 lahkus Naunyn Eestist, seejärel oli ta Berni Ülikooli ja 1872–1888 Königsbergi Ülikooli sisehaiguste professor, 1888–1905 Strasbourgi Ülikooli professor, seejärel Baden-Badenis emeriitprofessor.
Teadustöö.
Bernhard Naunyn uuris kusiniku eritumist "latentse palaviku" korral ja vere leelisereservi palavikuhaigel. Tema juhendamisel valmis Tartu Ülikoolis Ferdinand Franckeni tuntud doktoriväitekiri "Über die künstliche Blutgerinnung in den Blutgefässen des lebenden Körpes". Bernis asutas ta koos Oswald Schmiedebergi ja professor Edwin Klebsiga ajakirja Archiv für experimentelle Pathologie und Pharmakologie, mis levitas üle maailma Tartu eksperimentaalfarmakoloogia koolkonna põhimõtteid. Ta oli 53 aastat üks selle ajakirja toimetajaid. Ajakiri ilmub veel praegugi nimega Naunyn-Schmideberg's Archives of Pharmakologie ingliskeelsena Berliinis. 
Königsbergis osales Naunyn ainevahetuse uurimises ja sel alal mitme püsiva väärtusega avastuse tegemisel. Ta leidis, et suhkurtõve korral areneb kudedes glükogeenivaegus, ja töötas välja suhkurtõve dieetravi.
Vassili Netšajev

Vassili Mihhailovitš Netšajev (vene keeles "Василий Михайлович Нечаев"; 20. jaanuar 1860 Moskva – 1935 Moskva, täpne surmaaeg teadmata) oli Eestis tegutsenud vene õigusteadlane ja tõlkija.
Elulugu.
Vassili Netšajev oli rahvuselt venelane ja preestri poeg.
1881 lõpetas ta Moskva Ülikooli õigusteaduskonna, jäi samasse valmistuma professorikutseks ning 1885 sooritas magistrieksamid. 1886–1887 täiendas end Berliini, Leipzigi, Strasbourgi, Müncheni ja Pariisi ülikoolis. 
1888 töötas ta Jaroslavlis Demidovi juriidilises lütseumis dotsendina Rooma ja tsiviilõiguse alal ning 1889–1893 Odessas Novorossiiski Ülikoolis. 1893–1902 oli ta Tartu Ülikoolis Vene tsiviilõiguse ja kohtukorralduse professor, õpetas ka Baltimaade kohaliku õiguse kursust, aastast 1902 Peterburis kohtuministeeriumi juristkonsult, pidas ühtlasi dotsendina loenguid Peterburi Ülikoolis, hiljem oli Kõrgemate Naiskursuste professor. 
Netšajev tegutses ka advokaadina. Ta oli Venemaa tsiviilkoodeksi uue projekti erinõupidamise liige. Aastast 1922 oli ta Petrogradi Ülikooli tsiviilõiguse professor, hiljem teadur.
Teadustöö.
Netšajev avaldas artikleid tavaõiguse ja Vene ning välisriikide õiguse ajaloost, tegi kaastööd entsüklopeediatele, sh F. A. Brockhausi – J. A. Jefroni "Entsüklopeedilisele sõnaraamatule", tõlkis vene keelde teiste maade õigusalaseid teoseid.
Christian Friedrich Neue

Christian Friedrich Neue (19. detsember 1799 (teistel andmetel 26. oktoober 1798) Spandau, Brandenburgi mark – 26. juuli (vkj 14. juuli) 1886 Stuttgart, Württembergi kuningriik) oli Saksamaalt pärit Eesti klassikaline filoloog.
Elulugu.
Christian Friedrich Neue oli sakslane, köösneri poeg.
Neue õppis Berliini Ülikoolis klassikalist filoloogiat, lõpetas 1822 filosoofiadoktori kraadiga, väitekiri "Basshylidis fragmenta commentatio" (Berlin, 1822 ; juhendaja Philipp August Böckh).
Pärast ülikooli lõpetamist oli ta Sulpfurtis (Naumburgi lähedal) vanade keelte vanemõpetaja, 1831–1861 Tartu Ülikooli kirjandusajaloo, klassikalise filoloogia ja pedagoogika professor. 1836–1838 ja 1842–1851 (teistel andmetel 1836–1839 ja 1843–1851) oli Neue Tartu ülikooli rektor, täitis 1833–1851 korduvalt dekaani kohustusi, 1843–1851 töötas ühtlasi tsensuurikomitees. Ta õpetas kreeka ja ladina meetrikat, etümoloogiat ja süntaksit, tekstikriitikat, antiik- ja keskaja kirjanduse ajalugu, kreeka keelt ning klassikalise filosoofia ajalugu, juhendas saksa keelest ladina keelde tõlkimise praktikume. 1833–1836 oli ta ajakirja "Dorpater Jahrbücher für Litteratur, Statistik und Kunst, besonders Russlands" väljaandjaid ja toimetajaid. Aastast 1848 oli ta Peterburi Teaduste Akadeemia korrespondentliige. 
Tartu ülikooli rektorina püüdis Neue edendada regionaalset teadustööd ning tegi 1837 koos teiste professoritega ettepaneku korraldada Balti ja Soome õpetlaste ühiseid teaduskongresse. Ettepanek leidis haridusministeeriumi toetust, ent soovitati kaasata ka Venemaa teadlasi. See ei rahuldanud idee algatajaid ning üritused jäid ära. Tegelik riiginõunik (1848).
Johann Heinrich Neukirch

Johann Heinrich Neukirch (7. veebruar 1803 Talsi, Kuramaa – 3. oktoober 1870 Kiiev) oli filoloog.
Kellassepa poeg. Õppis Tartu Ülikoolis 1826–1830, tudeeris ka Berliini ja Leipzigi Ülikoolis. Töötas Tartu Ülikoolis klassikalise filoloogia eradotsendina 1835–1837.
Aleksandr Nevzorov (õigusteadlane)

Aleksandr Serafimovitš Nevzorov (10. august (teistel andmetel 12. august) 1861 (mõnedel andmetel 1862) Tšeljabinsk, Orenburgi kubermang – 9. detsember 1936 Voronež) oli Eestis tegutsenud Vene õigusteadlane.
Elulugu.
Aleksandr Nevzorov oli vaimuliku poeg.
Nevzorov õppis Tšeljabinski ja Ufa vaimulikes koolides ning 1880–1884 Jaroslavli juriidilises lütseumis, kus omandas õigusteaduse kandidaadi kraadi; väitekiri käsitles abielulahutust ning selle ajaloolist arengut. Ta jäeti lütseumi juurde valmistuma professori kutseks. 1889. aastal kaitses ta Moskva ülikoolis magistrikraadi õigusteaduses.
Jaroslavlis oli Nevzorov 1888 raamatupidaja ja varahoidja, 1889 Vjatkas kooliõpetaja. 1890–1891 oli ta Novorossiiski ülikooli dotsent Odessas, 1891–1894 Tartu Ülikoolis kaubandusõiguse dotsendi (teistel andmetel 1890. aastast) (töötas dotsendi kohusetäitjana, sest ei omanud teaduslikke kraade), 1894–1917 erakorraline professor. Ta õpetas kaubandus-, veksli- ja merekaubandusõigust, börsiasjandust, Balti kubermangude kohalikku õigust jm.
1917. aasta novembrist oli Nevzorov taas Jaroslavlis, hiljem töötas Voroneži ülikoolis, kus talle anti teenelise professori aunimetus. Ta tegutses ka sealses kodu-uurimisühingus.
Teadustöö.
Aleksandr Nevzorov uuris alaealiste hooldusõigust ja naiste õiguslikku seisundit Venemaal, Balti kubermangude kohalikku õigust, selle allikaid, kirjandust ja õpetamist, börsiasjandust, kaubandusõiguse küsimusi jm. 1913–1915 oli ta Tartu Ülikooli üliõpilaste juriidilise ringi ajakirja Юридические известия toimetaja. Nevzorov aitas kaasa vene avaliku raamatukogu laiendamisele Tartus. Tema algatusel asutati 1898 Tartu Ülikooli üliõpilastele esimene kodusöökla.
Pavel Nikitin

Pavel Fjodorovitš Nikitin (4. september 1879 Belgorod – 1931) oli arhitektuuri aluste õppejõud Tartu Ülikoolis 1911–1918, Tartu ülikooli arhitekt 1910–1918.
Nikitin koostas lõpliku projekti Tartu Maarjamõisa kliiniku hoonele (Puusepa 2), mille esialgne projekt pärines Rudolf von Engelhardtilt.
Aleksandr Nikitski

Aleksandr Vassiljevitš Nikitski (vene keeles "Александр Васильевич Никитский"; 20. oktoober 1859 Marjino küla, Venemaa – 8. detsember 1921 Petrograd) oli klassikaline filoloog ja arheoloog.
Vaimuliku poeg. Õppis Peterburis. Töötas Tartu Ülikoolis klassikalise filoloogia ja arheoloogia professorina 1896–1901, hiljem ka Moskvas.
Boriss Nikolski

Boriss Vladimirovitš Nikolski (vene keeles "Борис Владимирович Никольский"; 3. oktoober 1870 Peterburi – 11. juuni 1919 Petrograd) oli vene õigusteadlane ja filoloog
Kirjandusloolase poeg. Õppis Peterburis. Töötas Tartu Ülikoolis rooma õiguse ja klassikalise filoloogia professori kohusetäitjana 1913–1917 ja eradotsendina 1917–1918.
August Nöschel

August Jacob Alexander Nöschel (8. august 1809 Viljandi – 25. märts 1877 Thbilisi) oli füüsik.
Ta õppis Tartu Ülikoolis aastatel 1828–1833 ja õpetas Tartus füüsikat aastatel 1840–1841.
Gustav Matvei

Gustav Matvei (6. detsember 1895 Kuivajõe vald, Harjumaa – 29. november 1932 Lahepere laht) oli Eesti sõjaväelane (major).
Elukäik.
Lõpetas Uuemõisa ministeeriumikooli. 1914. aastal asus sõjaväeteenistusse I lennuroodu Petrogradis. Samal aastal viidi üle Gutujevi saarel asunud merelennukooli. Komandeeriti sealt 1914. aasta detsembris õppima Petrogradi Polütehnikumi juures avatud õhusõidu teoreetilistele kursustele. Lõpetas kursused edukalt ning teenis seejärel mehaanikuna Petrogradi ja Bakuu Ohvitseride Merilennukoolides. 1917. aasta juunis lõpetas ka ise Bakuu Ohvitseride Merilennukooli ja omandas merelenduri kutse. 1917. aasta juulis määrati vanemallohvitserina teenistusse Baltimere laevastiku 2. õhusõidu brigaadi Soomes. Sama aasta oktoobris ülendati lipnikuks. 
1918. aasta algul demobiliseeriti vene sõjaväest, sama aasta septembris mobiliseeriti uuesti punaste lennuväkke. 19. augustil 1919 lendas Matvei koos Põhja lennudivisjoni ülema Znamenskiga vesilennukil M-20 Onega jõel asunud punaste merelennubaasist Arhangelskisse inglaste poolele üle. Määrati septembrist 1919 teenima Onega poolsaarel asunud Murmanski õhusõidu divisjoni. Pärast briti ekspeditsioonikorpuse lahkumist oktoobris 1919 jäi teenima vene valgete Murmanski lennudivisjoni. 1920. aasta märtsi algul vallutasid punased Murmanski ning Matvei põgenes jalgsi Soome, sealt jõudis tagasi Eestisse augustis 1920. 
5. augustist 1920 määrati Matvei Lennuroodu merelennurühma lenduriks. 1. novembrist 1920 nimetati merelennurühma vanemaks ohvitseriks-instruktoriks. 1. jaanuarist 1921 nimetati merelennurühma ülema abiks. 1. juunil 1921 nimetati Lennurood Lennuväeks ning selle allüksused said salkadeks – maalennu- ja merelennusalgaks. 13. juunist 1923 määrati Matvei merelennusalga vanema ohvitseri kohusetäitjaks, 21. septembril 1923 merelennusalga töökodade juhataja kohusetäitjaks ning alates 22. oktoobrist 1923 samade töökodade juhatajaks.
13. märtsil 1924 määrati Matvei merelennusalga ülema ajutiseks kohusetäitjaks koos enda teenistusülesannete edasitäitmisega. 15. märtsil 1924 reorganiseeriti Lennurood Lennuväerügemendiks, merelennueskadrilli ülema kohuste täitjaks sai Gustav Matvei. Pärast merelennueskadrilli likvideerimist 1927. aastal sai Lennukooli aviomotoristide klassi juhatajaks ja õppejõuks mootori- ja materjaliteaduste alal. Lennukooli ümberformeerimisel jäi samasse õppetöökoja ülemaks, kellena töötas kuni 1932. aastani. 
16. juulil 1932 formeeriti uuesti Inglismaalt ostetud Hawker Hart lennukeil merelennuüksus – üksik merelennusalk – ning Matvei määrati selle ülemaks. Hukkus teenistuskohuste täitmisel – nimelt toimetas Matvei veel kahe lennuki (lendurid Viktor Sihver ja Hans Ratas) saatel Soome visiidile Kaitseväe Staabi ülema Juhan Tõrvandi. Naastes lennukil nr. 149 Soomest, kaotas ta ülejäänud kaks lennukit silmist, eksis teelt ja maandus Lohusalu küla lähistel Lahepera lahe kaldakividel. Kuna ta oli lennuki ümbermineku ning siis lennukisse kinnijäämise kartuses enne rihmad lahti teinud, siis paiskus ta lennukist välja ja hukkus. Lennuk sai vaid kergelt viga ja remonditi hiljem.
Pavel Obraztsov

Pavel Jefimovitš Obraztsov (vene Павел Ефимович Образцов; 8. detsember 1840 Novgorod – 23. november 1895 Tartu) oli vene usuteadlane.
Vaimuliku poeg. Õppis Peterburis. Töötas Tartu Ülikoolis õigeusu teoloogia professorina 1885–1892.
Christian Friedrich Gottlieb Oesterlen

Christian Friedrich Gottlieb Oesterlen (22. märts 1812 Murrhardt – 19. märts 1877 Stuttgart) oli arstiteadlane.
Arsti poeg. Õppis Tübingeni Ülikoolis 1830–1842, oli seal professor 1843–1846. Töötas Tartu Ülikoolis dieetika, "materia medica", meditsiini ajaloo ja kirja professorina 1846–1848.
Alexander von Oettingen

Alexander Konstantin von Oettingen (12. detsember 1827 Visusti mõis, Äksi kihelkond, Tartumaa – 8. august 1905 Tartu) oli baltisaksa usuteadlane.
Alexander Konstantin von Oettingen sündis Liivimaa maamarssali Alexander von Oettingeni ja Dorothea Helene von Knorringi pojana. Õppis 1837–45 Võrus H. Krümmeri erakoolis, 1845–46 Tartu Ülikoolis filoloogiat ja seejärel 1846–49 teoloogiat. Täiendas end Erlangeni, Berliini, Bonni ja Rostocki ülikoolides filosoofia, teoloogia ning idakeelte alal. 1850 cand. theol., 1853 mag. theol., 1856 dr. theol.
Töötas 1853-1856 Tartu Ülikoolis süstemaatilise usuteaduse eradotsendina ja 1856–1890 professorina. 1873–75 dekaan. Oli 1861–62 Meranos (Itaalia, Lõuna-Tiroolid) esimese evangeelse koguduse asutaja ja õpetaja. Emeriteerus 1890. Asutas 1888 hooldekodu töötute käsitööliste jaoks, oli 1889–1902 vaestelastekooli juhataja.
Tõi käibesse sotsiaaleetika mõiste.
Alexander Konstantin von Oettingen oli arstiteadlase ja ülikoolirektori Georg Philipp von Oettingeni, füüsikaprofessor Arthur Joachim von Oettingeni ning Liivimaa poliitilises elus aktiivsete ja mõjukate August von Oettingeni, Nicolai von Oettingeni ja Eduard von Oettingeni vend.
Aavo Aaviksaar

Aavo Aaviksaar (20. september 1941 Põikva, Kivistiku talu – 28. juuli 2004 Tallinn) oli eesti biokeemik ja keemik-orgaanik.
Ta lõpetas 1956. aastal Laupa koolis 7. klassi (läbis 6 aastaga 7 klassi), seejärel õppis Türi Keskkoolis. Ta lõpetas Tartu Riikliku Ülikooli keemikuna 1965. aastal. Kaitses keemiadoktori väitekirja 1986. aastal Moskvas, professor 1987. aastast.
Aaviksaar töötas aastatel 1973–1980 Küberneetika Instituudi biokeemiasektori juhatajana ja 1980–1991 Keemilise ja Bioloogilise Füüsika Instituudi bioorgaanilise keemia laboratooriumi juhatajana. 1991. aastast oli ta EPMÜ Eksperimentaalbioloogia Instituudi direktor.
Aavo Aaviksaar sai 19 autoritunnistust ja 1987. aastal Eesti NSV riikliku preemia.
Georg von Oettingen

Georg Philipp von Oettingen 22. november 1824 Visusti – 16. veebruar 1916 Tartu) oli Liivimaa arstiteadlane, Tartu ülikooli rektor 1868–1876 ja Tartu linnapea 1878–1891.
Georg von Oettingen õppis Tartu Ülikoolis algul ühe õppeaasta õigusteadust (1841–1842) ja läks siis arstiteaduskonda, kus õppis 1842–1847. 1848 sai ta meditsiinidoktori kraadi. Kuni 1853. aastani Tartus ja Riias, seejärel jätkas teadustegevust välismaal Berliinis, Viinis, Pariisis, Londonis, Edinburghis ja Dublinis ning külastas Põhja-Ameerikat. Lühikest aega töötas ta arstina Peterburis.
1854 võeti ta tööle dotsendina Tartu ülikooli arstiteaduskonna kirurgiakateedrisse. Alates 1855 oli ta erakorraline professor, alates 1857 korraline professor. 1856 sai ta ülikooli haigla peaarstiks. 1859–1865 oli ta ülikooli prorektor, 1867–1868 arstiteaduskonna dekaan ja 1868–1876 Tartu ülikooli rektor.
Vene-Türgi sõja ajal töötas ta Punase Risti haiglas peaarstina. Pärast sõda oli ta 1878–1891 Tartu linnapea.
Georg von Oettingen oli Tartu ülikooli esimene oftalmoloogiaprofessor ja silmakliiniku direktor. Enne teda käsitleti oftalmoloogiat kirurgia osana ja seda andsid kirurgia õppejõud. Teda peetakse maailma esimeseks arstiks, kes andis amüloidoosi põhjaliku kirjelduse.
Perekond.
Georg Philipp von Oettingen oli maamarssali Alexander von Oettingeni poeg. Tema vennad olid teoloog Alexander von Oettingen (1827–1905) ja füüsik Arthur von Oettingen (1836–1930).
Esimest korda abiellus ta 16. detsembril 1854 Marie von Seidlitziga (11. aprill 1832–3. detsember 1903). Tema äi oli tõeline riiginõunik, professor, meditsiinidoktor ja audoktor Karl von Seidlitz, Väätsa, Unipiha ja Maeru mõisnik. Ämm Marie Weltzien kuulus Vene aadlisse. Neil sündis poeg Wolfgang von Oettingen (1859–1943), kes oli kunstiajaloolane ning Weimaris asuvate Goethe riikliku muuseumi ning Goethe ja Schilleri arhiivi direktor. Georg von Oettingeni esimene abielu lõppes lahutusega.
Seejärel abiellus ta 14. juulil 1875 Tartus parunessi Dorothea von Wrangelliga (16. veebruar 1847 Tallinn – 4. märts 1916 Tallinn). Äi oli Ruilast pärit kindralleitnant parun Georg von Wrangell ja ämm oli Karoline von Schwebs. Sellest abielust sündis Herbert von Oettingen (1878–1946), kes oli Saksamaal pastor. Kui 1933 võtsid natsid üle Saksamaa evangeelse luterliku kiriku, oli Herbert nende seas, kes moodustas Usutunnistajate kiriku, mis oli kaudselt natsivastane ja mis polnud soosingus, aga mille liikmeid ka otseselt ei represseeritud.
Jēkabs Osis

Jēkabs Osis (Jakob Ohse) (9. juuli 1860 Kabile, Kuramaa – 24. märts 1919 Voronež) oli läti filosoof.
Taluniku poeg. Õppis Tartu Ülikoolis 1877–1882 alul teoloogiat ning seejärel filosoofiat. Töötas Tartus filosoofia eradotsendina 1888–1889 ja professorina 1889–1918.
Osis oli üks esimesi akadeemiliselt haritud läti filosoofe. Teda peetakse kriitilise personalismi loojaks. Osise tuntumate tööde seas on magistriväitekiri "Uurimusi substantsi mõistest Leibnizi filosoofias" ja doktoriväitekiri "Personalism ja projektivism Lotze filosoofias" (1896).
Osis oli seotud ka Läti Kõrgema Kooli rajamisega ning tahtis seal tööle asuda, kuid evakueerus Esimese maailmasõja tõttu Venemaale ja suri seal tüüfusse.
Fjodor Openhovski

Fjodor Matšeslavovitš Openhovski (poola keeles Teodor Opęchowski; 29. mai 1854 – 1. jaanuar 1914, Berliin) oli Eestis tegutsenud poola arstiteadlane.
Aadlik. Õppis Tartu Ülikoolis 1838–1844, tudeeris ka Varssavi ja Kiievi ülikoolis. Töötas Tartu Ülikoolis eksperimentaalpatoloogia eradotsendina 1884–1889.
Aleksandr Orlov (teadlane)

Aleksandr Jakovlevitš Orlov (vene "Александр Яковлевич Орлов", 25. märts 1880, Smolensk – 28. jaanuar 1954, Kiiev) oli vene geofüüsik ja astronoom.
Õppis Peterburis, Sorbonne'is, Lundis ja Göttingenis. Töötas Tartu Ülikoolis (tähetornis) astronoom-vaatlejana 1905–1906 ja 1907–1912, ka Odessas.. Kaitses Peterburi ülikoolis magistri- (1910) ja doktoriväitekirja (1915). Asutas Poltaava gravimeetrijajaama (1926) ja Ukraina NSV TA astronoomiaobservatooriumi. NSVL TA k-liige (1927), Ukraina NSV TA tegevliige (1939).