tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Androy piirkond

Androy piirkond on 1. järgu haldusüksus Madagaskaril Madagaskari saare lõunatipus. See piirneb läänes Atsimo-Andrefana piirkonnaga ja idas Anosy piirkonnaga. Lõunas on India ookean. 
Androy on Madagaskari kõige lõunapoolsem piirkond. See asetseb Kaljukitse pöörijoonest lõunas. 
Piirkond loodi 2004. aastal Toliara provintsis, 2009. aastal provintsid kaotati ja piirkonnad said 1. järgu haldusüksusteks.
Androy piirkonna pindala on 19 317 km² ja elanike arv 476 600 (2004). 2003. aasta Madagaskari rahvaloenduse (1. august) järgi oli elanikke 396 016. Hinnang 2011. aasta kohta on 636 554.
Piirkonna keskus on Ambovombe. 
Nimi.
Androy tähendab malagassi keeles 'koht kus leidub mimoos "Mimosa delicatula" ("roy")'. Nime tõlgitakse okaspõõsamaaks ja okaskõrbeks. 
Loodus.
Piirkond on kuiva kliimaga. 
Piirkond asetseb ligikaudu Mandrare jõe ja Menarandra jõe vahel. Piirkonnas on veel Linta jõgi ja Manambovo jõgi. 
Piirkonnas on Andohalela rahvuspark ja Sainte-Marie neeme looduskaitseala. 
Rahvastik.
Elanike arv on 476 600 (2004). 2003. aasta Madagaskari rahvaloenduse (1. august) järgi oli elanikke 396 016. Hinnang 2011. aasta kohta on 636 554. Aastal 2005 hinnati elanike arvuks 600 000, iibeks 2,7% (mis tähendab kahekordistumist 25 aasta jooksul). 
Rahvastiku tihedus 2004. aasta hinnangu järgi on 25 in/km².
Seal elavad põhiliselt antandroid, kes tegelevad karjakasvatusega, ja karembolad (edelas). Vähesel määral on antanosisid, mahafalisid, merinasid ja betsileosid. 
Mujal Madagaskaril elab umbes 150 000 antandroid, kellest paljud on Androyst põgenenud korduvate näljahädade eest. 
Peaaegu pool rahvastikust elab Ambovombe-An droy ringkonnas, kus rahvastiku tihedus on 40 in/km². Bekily ringkonnas on umbes 150 000 elanikku (24 in/km²), Beloha-Androy ringkonnas umbes 110 000 elanikku (16 in/km²) ja Tsihombe ringkonnas umbes 75 000 elanikku (29 in/km²).
Naaberhõimud on läänes mahafalid, idas antanosid ja põhjas barad (alates Isoanalast). 
Haldus.
Piirkonna ülem on 2007. aastast Andrien Hatrifenjanahary.
Haldusjaotus.
Piirkond jaguneb neljaks ringkonnaks:
Piirkonnas on 51 valda ja 881 "fokontany"'t.
Liiklus.
Lähim lennujaam on Toliara lennujaam.
Ankaratra mäed

Ankaratra on uinunud vulkaanidest koosnev mäemassiiv Madagaskari saare kõrgplatool Antananarivo provintsi kaguosas. 
Kõrgeim tipp on Tsiafajavona ('mitte kunagi udust väljas, pilvede koguja'; 2638 või 2642 m), mis on üks kõrgemaid mägesid Madagaskaril.
Valdeku tänav

Valdeku tänav on tänav Tallinnas Nõmme linnaosas. Tänav läbib nelja asumit: Nõmme, Männiku, Liiva ja Raudalu. Valdeku tänav on üle 3,7 kilomeetri pikkune.
Suurematest teedest ja maanteedest ristub Valdeku tänav Pärnu maantee, Vabaduse puiestee, Männiku tee ja Viljandi maanteega. Valdeku tänav ristub ka raudteega.
Väiksematest teedest ja tänavatest ristub Valdeku tänav järgmistega: Piibri, Raku, Silikaltsiidi, Mahla, Kraavi, Võidu, Nelgi, Astri, Lootuse puiestee, Kreegi, Aate, Pesa, Sihi, Liiva, Ravila, Metsa, Roheline, Tiiru ja Õie tänav.
Ühesuunaline on Vabaduse puiesteelt Pärnu maanteele suunduv teelõik on kuni Õie tänavani.
Nimi.
20. sajandi algul asus Valdeku tänava ja Männiku tee nurgal kõrts nimega Valdeki ("Waldeck" – saksa keeles metsatukk).
Enne tänavanimede eestistamist 1920. aastate keskpaigas kandis tänav nime Waldecker Straße.Eesti NSV ajal, aastatel 1940-1941 kandis tänav nime Punatähe tänav.
Rekonstrueerimine.
2008. aastal tehti Pärnu maantee ja Vabaduse puiestee vahele asuval Valdeku tänava lõigul kanalisatsiooniremonti, mille käigus sai tänav uue teekatte.
Tallinna Valdeku Põhikool

Tallinna Valdeku Põhikool (algselt Tallinna 30. Keskkool, hiljem Tallinna Valdeku Keskkool ja Tallinna Valdeku Gümnaasium); vene: "Таллиннская Валдекуская основная школа") oli kool Tallinnas Nõmme linnaosas aadressil Valdeku tänav 13. 
Ajalugu.
Venekeelset haridust andnud Tallinna 30. Keskkool alustas Valdeku tänaval koolitööd 1. septembril 1951, seni olid venekeelsed klassid töötanud Hiiu koolimajas (Raudtee 55).
Alates 31. augustist 2006 kujundati kool ümber Tallinna Valdeku Põhikooliks, kuid Tallinna Linnavolikogu 22. veebruari 2007. aasta otsusega liideti Tallinna Valdeku Põhikool Tallinna 53. Keskkooliga ning kooli tegevus Valdeku tänava hoones lõpetati 1. septembrist 2007.
Põhikoolis õppis viimasel, 2006/2007. õppeaastal 148 õpilast ja töötas 30 töötajat, neist 19 pedagoogid (15 põhikohaga ja 4 tähtajalise töölepinguga). Valdeku 13 hoone ehituslik mahutavus oli 650 õpilast.
Järgnenud aastatel oli hoone kasutusel manööverpinnana: alates 1. septembrist 2007 kasutas ruume Tallinna Ühisgümnaasium ja alates 2009. aasta jaanuarist kuni sama aasta juunini Tallinna Lilleküla Gümnaasium.
2012. aastal valmis Nõmme linnaosavalitsuses plaan Valdeku tänava koolihoone ümberehituseks Nõmme põlvkondade majaks, kuhu koliksid kokku linnaosavalitsuse ametid ja sotsiaalkeskus.
Vabaduse puiestee (Tallinn)

Vabaduse puiestee on tänav Tallinnas Nõmme linnaosas.
Vabaduse puiestee algab Liivalt, kus see hargneb Männiku teest. Tee läbib Rahumäe, Nõmme, Hiiu ja Kivimäe ning lõpeb Pääskülas, kus ühineb Pärnu maanteega. Vabaduse puiestee pikkus on umbes 6 km.
Vabaduse puiesteed mööda sõidavad Tallinna liinibussid number 18, 18A, 33 ja 14 (ekspress). Vabaduse puiesteele jäävad bussipeatused: Liiva, Näituse, Haava, Valdeku, Nurme, Kaare, Hiiu, Jannseni, Hõimu, Vikerkaare, Raba ja Naaritsa.
Vabaduse puiesteed läbivad ka Harju maakonna bussiliinid 113, 114, 115, 119, 119a, 133, 190, 240 ja 256.
Vabaduse puiestee ristub järgmiste tänavatega: Kurni põik, Leesika tänav, Väikese Illimari tänav, Võidu tänav, Kirde tänav, Näituse tänav, Palli tänav, Prii tänav, Side tänav, Lootuse puiestee, Haava tänav, Õie tänav, Paul Kerese tänav, Valdeku tänav, Hämariku tänav, Seene tänav, Nurme tänav, Lõuna tänav, Mait Metsanurga tänav, Kaare tänav, Tähe tänav, Hiiu tänav, Pargi tänav, Ugala tänav, Sanatooriumi tänav, Sulevi tänav, Laulu tänav, Kõla tänav, Kandle tänav, Olevi tänav, Kruusa tänav, Hõimu tänav, Sõbra tänav, Lemmiku tänav, Rõõmu tänav, Vikerkaare tänav, Adra tänav, Rännaku puiestee, Raba tänav, Naaritsa tänav.
Vabaduse puiestee rekonstrueerimine.
4,6-kilomeetrise Vabaduse puiestee teelõigu rekonstrueerimine Valdeku tänava ja Pärnu maantee vahel vältas 2002. aastal neli kuud ja maksis ligi 159 miljonit krooni, sellest ligi 13 miljonit krooni investeeris Tallinna Vesi ja viis miljonit krooni Eesti Energia.
Tee-ehitusel oli ametis kolm peatöövõtjat: Valdeku tänavast Hiiu tänavani ehitas teed aktsiaselts Talter, Hiiu tänavast Vikerkaare tänavani aktsiaselts Aspi ja Vikerkaare tänavast Pärnu maanteeni aktsiaselts Teede REV-2.
Nimi.
Vabaduse puiestee hakkas 1940. aasta Nõukogude okupatsiooni ajal kandma 21. Juuni puiestee nime. 29. aprillist 1941 oli see Võidu puiestee. 1944. aastal, kui algas taas Nõukogude okupatsioon, siis Vabaduse puiestee nimi säilis. 
Nõukogude ajal oli käibel ütlus: "Vabaduse puiestee viib laagrisse" (Laagrisse).
Vabaduse puiestee

Vabaduse puiestee on tänav mitmes Eesti linnas:
Hiiu tänav

Hiiu tänav on tänav Tallinnas Nõmme linnaosas Hiiu asumis.
Hiiu tänav algab Hiiu raudteeülesõidu juures Pärnu maanteelt. Tänava alguse geograafilised koordinaadid on .
Hiiu tänav ristub Raudtee, Rahu, Hiiu-Maleva, Põllu, Metsa, Nõmme-Kase, Paiste ja Sihi tänava, Vabaduse puiestee ning Lehola ja Tähe tänavaga. Tänav lõpeb metsas.
Hiiu tänava pikkus on umbes 1500 meetrit. Vabaduse puiesteelt Pärnu maanteele suunduv lõik on ühesuunaline. Samal lõigul sõidab buss number 33. Hiiu tänaval on kolm bussipeatust: Hiiu, Metsa ja Raudtee. Tänava suurim majanumber on 52.
Hiiu tänava ääres asuvad muu hulgas IT-bussi töökoda (ajaloolises Hiiu raudteepeatuse hoones), Vabaduse park, Hiiu park, kirjastus Koolibri, Tallinna Diakooniahaigla (Hiiu 42), Põhja-Eesti Regionaalhaigla Hiiu korpus (Anestesioloogiakliinik ja Onkoloogiakeskus) ja Jõe apteek (Hiiu 44).
Ajalugu.
1922. aastal nimetati senine Andrejevi tänav Nõmme alevivalitsuse otsusega ümber Hiiu tänavaks. 
1930. aastatel valmis Nõmme linna generaalplaan, mille autorid olid arhitekt Robert Natus ja maamõõtja Karl Puhvel. Hiiu tänav plaaniti muuta Nõmme peatänavaks. Hiiu raudteejaamast pidi saama Nõmme peajaam. Hiiu tänava ja Vabaduse puiestee ristumiskohal olevale haljasalale pidi tulema linnavalitsuse hoone, Hiiu tänava lõppu Pääsküla rabasse aga lennuväli.
Eesti okupeerimise ja Nõmme Tallinnaga liitmise tõttu jäid need plaanid teostamata, kuid kajastuvad tänavaskeemis Vabaduse puiesteest lõuna pool.
William Baffin

William Baffin (1584 – 23. jaanuar 1622) oli inglise maadeavastaja ja tüürimees.
Tema järgi on nimetatud Baffini saar ja Baffini laht.
Papilaid

Papilaid (1642 Prestholm, 1716 Papenholmen, 1798 Papis Laid) on laid Väinameres Kesselaiust põhjas. Laid asub Matsalu rahvuspargi Väinamere vabavee sihtkaitsevööndis ja jääb Lääneranna valla Esivere küla territooriumile.
Laiu pindala on 10 hektarit. Laid ulatub kuni 6,8 meetrit üle merepinna. Papilaid hakkas merest kerkima umbes 300. aasta paiku. Vaatamata väikesele pindalale on see üks Väinamere vanemaid ja kõrgemaid laidusid.
Papilaidu on kirjeldatud kui merelist ja ürgse ilmega saart.
Saare nimekuju tekkeloost pajatab rahvapärimus:
"See nimetus olevat tulnud järgmisel põhjusel. Kord tulnud meie maale ristiusu kuulutaja võõras papp. Ei olevat rahvale sugugi meeldinud uus usk ja selle kuulutaja. Et papist lahti saada, viidud ta paadiga nimetatud laiule ja jäetud sinna nälga surema. Sellepärast hakatud seda laidu nimetama Papilaiuks." 
ERA II 227, 565/6 (3) – 1939
Asukoht.
Kirde-edelasuunalise pikliku Papilaiu ümber lõunas ja läänes on väikesed kared ja rahud.
Papilaiust 1,5 km lõunas asub väike Papirahu ja 4,5 km lõunas Kesselaid (Suursäär). Muhu Püssinina jääb 4,5 km edelasse ja lähim maanina mandril (Moori neem) 4,5 km itta. 8,5 km loodes on Sipelgarahu ja Kumari laid ning 8,5 km kirdes Puise nina.
Papilaiust läänes on Kumari kanali lõunapoolne ots.
Loodus.
Papilaiul pesitsevad kalakajakad, naerukajakad, merikajakad, hõbekajakad, randtiirud, väiketiirud, hallhaned, hahad, tõmmuvaerad, jääkosklad, rohukosklad, punajalg-tildrid, meriskid, kiivitajad ja teised linnud kokku vähemalt 32 liigist.
Laid on kivise pinnamoega, seal leidub väga palju rändrahne. Laid on kaetud rohttaimestikuga ja seal kasvab üks puu.
Inimtegevus.
Papilaidu on mainitud esimest korda 1650 ("Prestholm", hiljem on kasutusele võetud "Papenholm" ja "Papenholmen"). 
Papilaid on olnud asustatud, seal on asunud kõrts, samuti on seal heina niidetud.
Pärast Kumari kanali rajamist ehitati laiu põhjakaldale 1917. aastal päevamärk (paak). See oli värvimata nelinurkne sõrestikehitis; kõrgus maapinnast 15,8 meetrit, merepinnast 17 meetrit. Tänapäeval Papilaiul meremärke ei ole.
Papilaiul ning seda ümbritseval veealal (500 meetri ulatuses) on keelatud inimeste viibimine, välja arvatud järelevalve- ja päästetöödeks ning teaduslikeks uurimistöödeks.
Alastiolek

Alastiolek ehk alastus on inimese rõivasteta olek. 
Kujutava kunsti teost, mis kujutab alasti inimest, nimetatakse aktiks. 
Nudism ehk alastikultuur on ühise alastioleku harrastus.
Arvamus

Arvamus on fakti tõlgendamise tulemus, mida inimene või inimeste rühm peab tõeseks. 
Juba vanaaja filosoofias tehti vahet arvamusel ("doxa") ja teadmisel ("episteme"). 
Keskajal nimetati arvamust, mille põhjendamine on ratsionaalsete argumentide abil võimatu ning mille tõesus põhineb autoriteedil, dogmaks. 
Ühiskondlike nähtuste tõlgendamise tulemusel tekkinud suurema inimeste ühenduse hinnangut, mis avaldub suhtumisena ühiskonna tegevusse, nimetatakse avalikuks arvamuseks.
Inimest, kelle arvamust peetakse tõeseks ilma fakte kontrollimata, nimetatakse arvamusliidriks. 
Faktide ebapiisava tundmise alusel kujundatud arvamust nimetatakse eelarvamuseks.
Liisi (laev)

Liisi oli Kihnu Veeteede parvlaev, mis sõitis aastail 2004–2015 Pärnu–Kihnu liinil. Laev on ehitatud Norras ning kandis varem nime Nesøy. Pärast Pärnu–Kihnu liinilt lahkumist on parvlaeva nimi Light of the Sea.
Eestisse ostes oli laev kavandatud sõitma liinil Rohuküla–Vormsi.
Eos (jumalanna)

Eos ("Ἠώς") on vanakreeka mütoloogias koidujumalanna.
Ta on titaanide Hyperioni ja Theia tütar, Heliose ja Selene õde.
Wang Nan

Wang Nan (hiina 王楠, "Wáng Nán"; sündinud 23. oktoobril 1978 Fushunis Liaoningi provintsis) on Hiina lauatennisist. 1999–2001 oli ta ITTF naiste edetabelis esikohal.
2000. aasta suveolümpiamängudel Sydneys tuli ta olümpiavõitjaks nii üksik- kui paarismängus. 
2004. aasta suveolümpiamängudel Ateenas tuli ta olümpiavõitjaks paarismängus. 2008. aasta suveolümpiamängudel Pekingis tuli ta olümpiavõitjaks Hiina naiskonna koosseisus. Üksikmängus võitis ta hõbemedali kaotades finaalis kaasmaalasele Zhang Yiningile.
Wang Nan on vasakukäeline.
Zhang Yining

Zhang Yining (hiina 张怡宁, "Zhāng Yíníng"; sündinud 5. oktoobril 1982 Pekingis) on Hiina lauatennisist, neljakordne olümpiavõitja ja kümnekordne maailmameister. 
Ta on ITTF naiste edetabelis 2009. aasta mai seisuga 1. kohal nii üksik- kui paarismängus.
2004. aasta suveolümpiamängudel Ateenas tuli ta olümpiavõitjaks nii üksik- kui paarismängus. 2008. aasta suveolümpiamängudel Pekingis tuli ta olümpiavõitjaks üksikmängus ja Hiina naiskonna koosseisus. 
2008. aasta suveolümpiamängudel andis ta sportlaste esindajana olümpiatõotuse.
Hemotooraks

Hemotooraks ("hemothorax"), ka verirind on vedeliku, mille hematokrit on vähemalt 25% perifeerse vere omast, esinemine pleuraõõnes.
Sagedasemaks hemotooraksi põhjuseks koeral on trauma või hüübimishäired.
Ants Laikmaa tänav

Ants Laikmaa tänav on tänav Tallinnas Kesklinnas Südalinna ja Kompassi asumis.
Tänav algab Narva maantee ja Hobujaama tänava ristmikult, lõunasse suundudes ristub Gonsiori tänavaga ja jätkub kuni Rävala puiesteeni, kus tänav lõpeb. Enne Rävala puiestee pikenduse väljaehitamist lõppes tänav Tartu maantee alguses. Ka trammiliinide 2 ja 4 trammitee kulges 1970. aastani Narva maanteelt Tartu maanteele mööda Ants Laikmaa tänavat.
Tänav on nimetatud maalikunstnik Ants Laikmaa järgi. 
Ajalugu.
Laikmaa ja Gonsiori tänava nurgal asuv stalinistlik viiekorruseline hoone ehitati 1950. aastail. 
1974. aastast asus aadressil Ants Laikmaa tänav 5 Tallinna Teenindusmaja, mis kuulus Eesti NSV Teenindusministeeriumi haldusalasse. Hoone projekteeris RPI Eesti Tööstusprojekti arhitekt Maimu Kaarnaväli. Teenindusmajas tegutsesid individuaalõmblusvabrik Lembitu, iluteenuseid osutav teeninduskombinaat Junor, puhastusteenuseid (pesumaja ja keemiline puhastus) osutav Kiir, fotograafid ja linna suurim kübarasalong. Laenutusteenusest oli võimalik laenutada majatarbeid, lauanõusid ja valmisriideid. Hoone valmimisega suleti Gonsiori tänava vana siht, mis kulges praegusest veidi põhja pool. 
2004. aasta kevadel avati endises teenindusmaja hoones Eesti suuruselt teine hotell Tallink City Hotel. 
Paarisnumbritega poolel asus Narva maantee 2 aadressiga Tallinna Linna Lastehaigla ja Kesklinna Lastepolikliinik (lammutatud 1980. aastate algul).
 Tallinna kaubamaja, Gonsiori tänav 2
 Viru keskus, Viru väljak 6
Eluhoone koos äriruumidega (apteek) 1. korrusel, Narva maantee 2
Dinara Safina

Dinara Safina (tatari keeles Динара Мөбин кызы Сафина; Dinara Möbin qızı Safina; vene keeles Динара Мубиновна Сафина (Dinara Mubinovna Safina; käibel on ka venepärane isanimi Михайловна (Mihhailovna)); sündinud 27. aprillil 1986 Moskvas) on tatarlasest Venemaa endine tennisist, endine maailma esinumber.
Tema vanem vend on endine maailma tennise esinumber Marat Safin. Marat ja Dinara on ainsad vend ja õde, kes mõlemad tõusnud tennises maailma esinumbriks.
Safina esimene treener oli tema ema Rauza Islanova. Tema isa oli Spartaki tenniseklubi direktor. Kui ta oli 8-aastane, kolis pere Valenciasse ning seetõttu räägib Safina lisaks vene keelele vabalt ka hispaania ja inglise keelt.
2001 saavutas ta esimest korda suurt edu, kui jõudis Wimbledoni tenniseturniiril tüdrukute finaali.
7. märtsi 2010 seisuga on ta jõudnud WTA turniiridel 24 korda finaali ja võitnud 12 korda. Esimest korda jõudis ta WTA turniiri finaali 27. juulil 2002 Sopotis ja alistas seal Henrieta Nagyová 6:3, 4:0. Naispaarismängus on ta finaali jõudnud 9 korda, neist 8 korda on ta võitnud. 3 korda on ta finaalis mänginud sloveeni Katarina Srebotnikuga ja ülejäänud kordadel alati erineva partneriga. Esimest korda jõudis ta finaali 26. septembril 2004 Pekingis ja võitis koos šveitslanna Emmanuelle Gagliardiga Argentina-Colombia paari Gisela Dulko – Maria Vento-Kabchi 6:4, 6:4.
Suure slämmi turniiril on ta mänginud üksikmängus finaalis kolm korda ja alati kaotanud: 2008 Prantsusmaa lahtistel Ana Ivanovićile 3:6, 4:6, 2009 Austraalia lahtistel Serena Williamsile 0:6, 3:6 ja Prantsusmaa lahtistel Svetlana Kuznetsovale 4:6, 2:6. Kaks korda on ta mänginud naispaarismängus suure slämmi turniiri finaalis: 2006 kaotas ta koos Katarina Srebotnikuga Nataly Dechyle ja Vera Zvonarjovale 6:7, 5:7, 2007 võitis koos Dechyga USA lahtistel Taiwani paari Yung-Jan Chan – Chia-Jung Chuang 6:4, 6:2.
2008. aasta olümpiamängudel Pekingis võitis ta hõbemedali, kaotades finaalis Jelena Dementjevale. Poolfinaalis võitis ta Li Na, kes enne oli välja lülitanud Kaia Kanepi, ja veerandfinaalis maailma esinumbri Jelena Jankovići. Aasta alguses oli Safina võitnud ja Justine Henini ja Maria Šarapovat, kui need maailma esinumbrid olid, ning nii sai Safinast esimene naine, kes ühe aasta jooksul võitnud WTA turniiridel kolme maailma esinumbrit.
2008 valiti Safina WTA aasta jooksul kõige enam arenenud mängijaks. Ta pälvis sel aastal ka Venemaa aasta läbimurde auhinna.
Ta oli maailma esinumber 20. aprillist 11. oktoobrini ja 26. oktoobrist 2. novembrini 2009. Nii enne ja pärast seda kui ka kahe liidriperioodi vahepeal oli maailma esinumber Serena Williams. Sel aastal pälvis ta Venemaa aasta saavutuse auhinna. Kuid sel aastal kaotas ta Wimbledonis poolfinaalis Venus Williamsile 1:6, 0:6 ja ükski WTA esinumber polnud veel iialgi nii suurelt kaotanud.
Safina pidas oma viimase WTA mängu 2011. aastal, 2014. aastal teatas ta tipptennisest loobumisest.
Safina elab Horvaatias Varazdinis. Tema treener oli Željko Krajan, tema kehalist ettevalmistust juhendas endine sprinter ja bobisõitja Dejan Vojnović. 
Ta on 182 cm pikk ja võistluskaal oli 70 kg. Ta on paremakäeline.
Hematokrit

Hematokrit on vererakkude (täpsemini punavereliblede ehk erütrotsüütide) osa vere üldmahus.
Hematokriti saab määrata kapillaari kogutud verest vererakkude protsendi määramisega pärast tsentrifuugimist või rakuloenduriga.
Hiiu madal

Hiiu madal, tuntud ka kui Suurrahu ja rannarootsi tõlkelaenuna Näkimadalad (saksa keeles "Neckmansgrund"), on laiaulatuslik madal Hiiumaast loodes.
Madal paikneb 10 kilomeetri kaugusel kaldast ning on umbes 9 kilomeetrit pikk ja 5,5 kilomeetrit lai (ligi 50 km2), kohati on meri ainult 1,2 meetrit sügav.
Kuigi Suurrahu tuntakse Eesti ühe parima lestapüügikohana, on see mitmete laevahukkude tõttu olnud meresõitjate seas kardetud. Madalaga on seostatud pärimust suurest mustast merekoerast, kes tormide ajal ulgudes meremehi ja laevu hukutatusse meelitas.
Eeskätt ajalooliselt aitas meremeestel ohtlikku madalat vältida Kõpu tuletorn. 20. sajandil teenis piirkonnas ujuvmajakana ka tulelaev Hiiumadal ("Nekmangrund"), mille uputas Teise maailmasõja käigus 1943. aasta juunis Saksa mereväe torpeedokaater. Tänapäeval on madal tähistatud toodritega.
Nimetused.
Hiiu madal ehk Suurrahu on rannarootslastele tuntud kui "Neckmansgrund". Kirjanik Herman Sergo tõlkis selle oma rannarootsi ainelises triloogias "Näkimadalad" eesti keelde Näkimadaladeks, misjärel see tõlkelaenuline nimi on eesti keeles omakeelse Hiiu madala ja Suurrahu kõrval kiiresti rööpkäibesse läinud. Neckmansgrundi on rahvapäraselt nimetatud ka Näkmaniks.
Männiku tee

Männiku tee on tänav Tallinnas Nõmme linnaosas. See läbib kolme asumit: Rahumäe, Liiva ja Männiku asumit.
Ajalugu.
Männiku tee rajati umbes 1938. aastal, kui koos Vabaduse puiesteega (rajati arvatavasti 1937) sai Nõmme linn esimese betoontee.
Akt

Akt tähendab järgmist:
AKT tähendab järgmist:
Akt (kunst)

Akt on alasti inimkeha kujutis kujutavas kunstis. 
Akt võib olla maal (aktimaal), joonistus, foto (aktifoto) või skulptuur.
Aktifoto.
Aktifoto, millel pildistatav isik on äratuntav, on aktiportree. Kunstilisel aktifotol pole pildistatava nägu ja selle ilme alati peateema ning vahel polegi nägu nähtav, sest olulisem on pildistada ja edastada vaatajale kehavorme. 
Aktifoto erineb erootilisest fotost, sest siin pole seksuaalsuse väljendamine ja edastamine oluline.
Nii aktifoto kui ka aktimaal on tavaliselt tervikteos, millel jälgitakse kogu pildi kompositsiooni, kuid peatemaatika on inimene, tema mõtte- ja tundemaailm. 
Kehavormide paremaks edastamiseks kasutatakse pildistamisel valgust, varju (valgus-varju) ja vahel ka mustvalget gradatsiooni. Samal eesmärgil vahel keha õlitatakse või tehakse märjaks.
Ma Lin

Ma Lin (hiina 马琳, "Mǎ Lín"; sündinud 19. veebruaril 1980 Shenyangis Liaoningi provintsis) on Hiina lauatennisist, 3-kordne olümpiavõitja. Ta oli ITTF meeste edetabelis 5. detsembril 2007 üksikmängus 2. kohal.
2004. aasta suveolümpiamängudel Ateenas tuli ta olümpiavõitjaks paarismängus. 2008. aasta suveolümpiamängudel Pekingis tuli ta olümpiavõitjaks üksikmängus ja Hiina meeskonna koosseisus. 
Maailmameistrivõistlustel on ta 3 korral tulnud hõbedale ja võitnud 7 korral maailma karika.
Ma Lin on agressiivne mängija, kes on tuntud erinevate servide, kiire jalgade töö ja võimsate kolmanda palli rünnakute poolest.
Ta on 173 cm pikk ja kaalub 73 kg.
Feromoonid

Feromoonid on loomade poolt keskkonda eritatavad bioaktiivsed ained, mis samasse liiki kuuluvatel isenditel kutsuvad esile käitumuslikud, harvem ka füsioloogilised muutused.
Feromoonide eritamiseks on loomadel spetsiaalsed näärmed, mis asuvad näiteks peas ja tiibadel, nende ainete vastuvõtmiseks on loomadel erilised retseptorid ehk sensillid.
Feromoonid liigitatakse sugu-, agregaat-, häire- ja paljudeks muudeks feromoonideks.
Põllumajanduses kasutatakse feromoone sageli taimekasvatuses seoses kahjurputukate tõrjega. Kahjurputukate suguferomoonidega (atraktandid) püüniseid saab kasutada asurkonna seireks või väljapüügiks. Näiteks õunamähkuri tõrjel kasutatakse väljapüüki.
Feromoonpreparaadid toimivad valikuliselt, meelitades püünisesse ainult kindla liigi või lähedaste liikide isendeid. Nende kasutamisel välditakse keskkonna saastamist ja resistentsuse tekkimist.
Feromoonide süntees Eestis.
Tartu Ülikoolis töötati välja õunamähkuri suguferomooni sünteesimeetod ja preparatiivsed rakendused.
Eesti NSV TA Keemia Instituudis alustati Koit Läätse juhitud orgaanilise sünteesi sektoris 1970. aastate teisel poolel NSV Liidu levinumate teraviljakahjurite naksurlaste ("Elateridae") perekonna "Agriotes" suguferomoonide – peamiselt geraniooli ja farnesooli estrid – sünteesimenetluste väljatöötamist lähtudes isopreeni telomerisatsiooniproduktidest. Saadi feromoonide sünteetilised analoogid: butaan-, heksaan-, oktaan-, palderjan- ja isopalderjanhapete geraniooli ning äädikahappe farnesooli estrid.
СН3–С(СН3)=СН–СH2[–CH2–С(СН3)=СН–СH2]n–OC(O)R, kus n = 1 või 2
Neile, suure puhtusega toimeainetele, töötati välja katsetootmise tehnoloogia, mis juurutati Männikul katsetehases, ja valmistati püünistesse sobivad preparaadid, mida katsetati põldudel koostöös Põhja-Kaukaasia Fütopatoloogia Instituudi putukauurijatega. Välja töötati meelitussegud kuuele naksurmardika liigile nende püünistesse meelitamiseks väljapüügi või seire eesmärgil, aga ka inhibeerivad segud putukate keemilise kommunikatsiooni häirimiseks ning isasputukate desorienteerimiseks paaritusajal. Toimeainetele ja meetoditele saadi kaheksa autoritunnistust. Aastail 1983–1989 tehti naksurmardikate seiret 420 tõrjejaamas NSV Liidu lõunaregioonides ja kokku kasutati üle 300 000 peibutuspüünise. Sellesuunaline tegevus katkes 1992. aastal seoses Eesti iseseisvuse taastamisega.
Li Nan

Li Nan (hiina 李楠, Lí Nǎn; sündinud 25. septembril 1976 Harbiinis Heilongjiangi provintsis) on Hiina korvpallur. Ta mängib Ningbo Bayi Rocketsis.
Ta osales Hiina meeskonna koosseisus 1996, 2000, 2004 ja 2008. aasta suveolümpiamängudel.
Ta on 198 cm pikk ja kaalub 104 kg.
Kassari laht

Kassari laht (ka "Hiiu väin") on Väinamere lääneosa, mereala Hiiumaa, Muhu ja Saaremaa vahel.
Tinglikult on läänepiiriks Soela väin, idapiiriks mõtteline joon Hiiumaalt Sarve poolsaarelt Muhu Seaninani.
Laht on 35 kilomeetrit pikk ja 22 kilomeetrit lai ning kuni 10 meetrit sügav.
Merepõhjas leidub palju agarikku (furtsellaariat).
Kaevatsi laid

Kaevatsi laid on 1,25 km² suurune laid Väinameres Hiiumaast kagus. Laid asub Sarve küla territooriumil.
Nimi.
1564 on laidu nimetatud "Kwiste", 1565 "Caesthe", 1576 oli laiu peremees Kaiatze Matz up Swinholm, 1586 "Kaatzholm", 1656 "Kayetze" ja 1708 "Kaiuatzelayd".
Paul Ariste arvates tuletub laiu nimetus nimisõnast "kaev" või tegusõnast "kaevama". Lauri Kettunen pakkus, et laiu nimi tuletub sõnast "kaevand".
Asukoht.
Kaevatsi asub Sarve poolsaarest 400 meetri kaugusel. Laiu ja Hiiumaa vahel on madal meri, vahemaad on võimalik jalgsi läbida. Kaevatsi asub Saarnaki ja Heinlaiu vahel; Saarnaki jääb 2,7 km läände ja Heinlaid 2,4 km itta. Hanikatsi laid jääb 2,7 km lõuna-edelasse.
Kaevatsi ümber paiknevad väiksemad rahud (Võrkrahu, Paasrahu). Põtkurahu on Kaevatsi laiuga liitunud. Laid on sirpja kujuga, läänerannik on sopiline.
Kaevatsi ja Saarnaki varjus asub Sarve sadam.
Rohuküla–Heltermaa laevateelt vaadates sulandub saar Hiiumaaga ühte.
Loodus.
Kaevatsi laid ulatub põhjaosas kuni 7,7 meetrit üle merepinna. Eesti Geoloogiateenistuse ja Tartu Ülikooli geoloogid avaldasid 2022 aruande, mille alusel leidub Kaevatsi laiu lähistel magnetilist rauamaaki.
Kaevatsit katab valdavalt kadastik, samuti leidub metsa ja võsa.
Kaevatsi ja lähedalasuvad rahud arvatakse küll Hiiumaa laidude hulka, kuid ei kuulu Hiiumaa laidude maastikukaitseala koosseisu. Kaevatsi laid kuulub Väinamere hoiuala koosseisu.
2015. aastal sattus saarele hunt ja murdis seal lambaid.
Inimtegevus.
Kirjalikes allikates on Kaevatsi laidu esmamainitud 1564. aastal, siis olnud Kaevatsil kaks talu.
1780. aastatel (teistel andmetel 1778) oli Kaevatsil kohaliku tähtsusega paemurd.
1970. aastal elas saarel 7 elanikku. 1974. aastal jäi Kaevatsi püsielanikest tühjaks. Hooned on säilinud.
Saarel töötas tuuleveski.
Sarnaselt Saarnaki laiu Saarnakite ja Hanikatsi laiu Hanikattidega kandsid (ja kannavad) laiult pärit inimesed perekonnanime Kaevats.
Eesti soojumikas

Eesti soojumikas ("Saussurea alpina" subsp. "esthonica") on korvõieliste sugukonda kuuluv õistaim, mida enamasti käsitletakse alpi soojumika alamliigina. 
Botaanilised tunnused.
Lehed on paljad või õrnalt karvased, pealt läikivad ja tumerohelised, alt heledamad. Alumised lehed on rootsuga ja pika terava tipuga ning nende servadel on väiksed pehmed ogad. Ülemised lehed on rootsudeta. Kahvatulillad õied on koondunud 1–2 cm läbimõõduga õisikutesse. Enam-vähem ühel kõrgusel asetsevad õisikud moodustavad pöörise. Taime kõrgus on 40–80 cm.
Levilad.
Eesti soojumikas kasvab peamiselt Lääne- ja Kesk-Eestis ning puudub saartel. Lätis on teada kaks leiukohta (Pope ja Tukums).
Meie soojumika kasvukohtadeks on peamiselt lubjarikkad madalsood, soostunud niidud ning soised hõredad metsad. Kaasliikidena esinevad pruun sepsikas, sinihelmikas, lubikas, raudtarn ja muud väga niiskeid kasvukohti eelistavad lubjalembesed taimed.
Alamliigi kujunemine.
Arvatavalt jõudis alpi soojumikas Eesti aladele subarktilise kliimaperioodi lõpul või preboreaalis, mil meie aladel kasvasid peamiselt tundra- ja metsatundra taimekooslused. Järgnenud soojematel ajajärkudel jäi soojumikas kasvama vaid soisetele lubjarikastele muldadega aladele ning põhiliigist eraldatuna arenes alpi soojumikast uus alamliik.
Paljunemine.
Taim paljuneb nii seemnetega kui ka vegetatiivselt risoomi abil. Seetõttu kasvab soojumikas tihti hõredate puhmikutena. Soojumikas õitseb meil juulis-augustis. Seemnete idanevus on kesine, keskmiselt 14%.
Kaitse.
Eestis kuulub soojumikas kaitse alla 1994. aastast alates. 1994–2004 kuulus soojumikas II kaitsekategooriasse, 2004–2014 III kategooriasse ja 2014. aastast alates on uuesti kantud II kategooriasse. Samuti kuulub eesti soojumikas Euroopa Nõukogu loodusdirektiivi II ja IV lisasse. Soojumikat ohustab meil põhiliselt kasvukohtade võsastumine-metsastumine ning kuivendamine.
Lillemustriga postmargid

Lillemustriga postmargid olid esimesed Eesti postmargid, mis anti välja aastail 1918–1919.
Margid kujundas olemasolevatest trükitüüpidest Rudolf Zero ning need trükiti litograafiatehnikas Georg Bölau trükikojas Nõmmel. Kokku anti marke välja neljas nimiväärtuses (1 kopikas = 2 penni). Margid on lõigatud äärtega, välja arvatud osa 15-kopikalisi marke.
Lillemustriga margid kehtisid kuni 30. juunini 1926.
Kurdistan

Kurdistan on ajalooline kurdide asuala Lääne-Aasias. Praegu jääb Türgi, Iraagi, Iraani ja Süüria aladele.
Ajalugu.
1925. aastal väisas Põhja-Iraaki Rahvasteliidu mõjukas uurimiskomisjon, mida juhatas kindral Johan Laidoner. Komisjoni eesmärk oli uurida kohalike meeleolusid, et Rahvasteliit saaks otsustada, kuidas tõmmata Türgi-Iraagi piir. Ekslikult on arvatud, et Laidoner otsustas Türgi-Iraagi piiri paiknemise, milles ei arvestatud Kurdistaniga. Mingeid otseseid soovitusi Mosuli piirkonna kuuluvuse kohta Laidoner ei andnud. Küll aga leidsid inglased, et ettekanne häälestas Rahvasteliidu neile soodsalt. Detsembris 1925 otsustaski Rahvasteliidu nõukogu, et Mosuli piirkond peab jääma Iraagile. Türgi tunnustas seda 1926. aastal Suurbritanniaga sõlmitud Ankara lepingus.
Linnad.
Kurdistanis on enamuses kurdidega asustatud linnadeks ...
Remmert von Scharenberg

Remmert von Scharenberg (ka "Rembert von Scharnberge"; surnud 1550. aasta alguses) oli Liivi ordu liige, Tallinna komtuur aastatel 1533–1550.
Remmerti isa oli Johann von Scharenberg zu Kallenhardt. Tema vennad olid Godert, Paul, Johann ja Wigand, kaks viimast olid samuti Liivi ordu liikmed, Paul aga sai Tallinna kodanikuks. Remmerti suguvõsa pärines Kallenhardtist Warstein lähedalt Vestfaalist. 
1523. aastal sai Remmertist jahumeister ("Mühlmeister"; jahuga varustamise eest hoolitseja) Viljandis, järgmisel aastal oli ta aga linnuse peameheks ja komtuuri asetäitjaks tolle ära olles. Võimalik, et ka 1525. aasta järel jäi ta veel mõneks ajaks mingisse ametisse Viljandi komtuurkonnas. 1528. aastal sai temast aga Narva foogt ning 1533. aastal Tallinna komtuur. Sellel ametikohal oli ta 17 aastat, kuni oma surmani. 
Maetud Tallinna Niguliste kirikusse.
Rolf von Benzenrade

Rolf von Benzenrade (ka "Rolof von Benzenrod") oli Liivi ordu liige ja Tallinna komtuur aastatel 1550–1552.
Rolfi suguvõsa kohta pole kuigi palju teada, tõenäoliselt olid nad ministeriaalid või väikeaadlikud. Ta pärines Reinimaalt Benzenradest (Benseraedest). 1541. aastal sai Rolf Maasilinna foogtiks ja 1550. aastal, pärast eelmise komtuuri surma, Tallinna komtuuriks. Sel ametikohal oli ta kaks aastat, edaspidised teated temast puuduvad.
Eberhard von Syburg zu Wischlingen

Eberhard von Syburg zu Wischlingen (ka "Ebert von Siborch"; surnud 9. veebruaril 1560) oli Liivi ordu liige ja viimane Aluliina komtuur.
Eberhardi vanemad olid Jürgen von Syburg zu Wischlingen ja Anna von Plettenberg, kes oli Wischlingeni valduste ühe osa pärijanna. Tema vennad olid Dünaburgi komtuur Georg ja Riia linnusekomtuur ("Hauskomtur") Jasper ning onupoeg Kandava foogt Christoph von Syburg zum Busch.
Millal Eberhard ordusse astus, pole täpselt teada, kuid 1551. aastal on teda märgitud Ādaži (Neuermühleni) kumpanina ning 1558. aastal sai temast tugevaima ordu idapiiri linnuse, Aluliina komtuur. 1560. aasta alguses ründasid Vene väed Aluliinat ja pärast mõnepäevast piiramist otsustas Eberhard alistuda. Raevunud ordumeister Gotthard Kettler süüdistas Eberhardi reetmises ja lasi ta vangistada. Ta surigi pärast mõnepäevast vangistust Salaspilsis (Kirchholmis).
Loeff von Loe

Loeff von Loe oli Liivi ordu liige, Pärnu komtuur aastatel 1533–1550.
Loeffi vanemad olid Wessel von Loe zu Vondern ja Elisabeth von Berenbrock, suguvõsa põlvnes Kölni ministeriaalidest. Ta pärines Kleve hertsogkonnast Vondernist. 1500. aastal on teda märgitud ilmikuna Vestfaalis, 1514. aastal aga ordu majandusülemana ("Schäffer") Võnnus. 1525. aastal sai temast Rakvere foogt ja 1533 Pärnu komtuur, kelleks ta jäi kuni 1550. aastani. Tema edasine saatus on teadmata.
Rutger Lüdinghausen-Wulff

Rutger Lüdinghausen-Wulff (ka "Wulf genannt Lüdinghausen") oli Liivi ordu liige ja viimane Pärnu komtuur.
Rutgeri vanemad olid Heinrich Wulf-Lüdinghausen ja Henricke von Hanxleden, vend aga viimane Maasilinna foogt Heinrich Lüdinghausen-Wulff. Rutger oli tõenäoliselt vanem vend.
1524. aastal sai Rutger Rakveres drostiks, 1535. aastal on teda aga mainitud ordu majandusülemana ("Schäffer") Võnnus. 1539. aastal sai ta Grobiņa foogtiks ja 1550. aastal Pärnu komtuuriks. Pärnu komtuuri ametisse jäi ta kuni Liivi ordu eksistentsi lõpuni 1562. aastal. Rutger jäi ka edaspidi Liivimaale, kus suri 1563. ja 1572. aasta vahel.
Rudolf von Beverförde

Rudolf von Beverförde (ka "Rottger") oli Liivi ordu liige ja Dobele komtuur aastal 1546.
Rudolfi vanemad olid Gerhard von Beverförde zu Oberwerries ja Sophia von Torck zu Nordherringen. Tema vend Johann oli samuti Liivi ordu liige. Ta pärines Oberwerriesist Hammi lähedalt. Tema suguvõsa pärines Hollandi Bevervoorde suguvõsast, ent see haru oli 16. sajandiks saksastunud.
1533. aastal oli Beverförde kumpan Ruhjas ja 1546. aastal on ta märgitud Dobele komtuurina. Et ta oli komtuuriks vaid ühe aasta, võis ta olla ka selle kohusetäitja. 1550. aastal on ta märgitud ilmselt tavalise orduvennana.
Eberhard von Schüren

Eberhard von Schüren (surnud 16. märtsil 1561) oli Liivi ordu liige ja Dobele komtuur aastatel 1535–1545.
Eberhardi vanemad olid Konrad von Schüren zu Schuir ja Anna von Mallinckrodt. Ta pärines Schuiri mõisast, mis asub praegu Esseni linna territooriumil. Tema suguvõsa kuulus Vestfaali väikeaadelkonna hulka.
1521–1522 oli ta Tallinna linnusekomtuuri ("Hauskomtur") kohusetäitja, 1523–1525 linnusekomtuur. Seejärel pidas ta sama ametit Riias, kuid kuna Riias toona enam komtuuri polnud, oli ta Riia ordulinnuse pealik. 1535. aastal sai ta Dobele komtuuriks ja oli selles ametis kuni 1545. aastani. 1551. aastal on teda mainitud endise komtuurina, ta elas koos kolme teenijaga komtuurkonna territooriumil tagasitõmbunult Neuenburgischeni mõisas. Ta suri sealsamas 1561. aastal.
Adrian Torck

Adrian Torck oli Liivi ordu liige ja viimane Vindavi komtuur.
Adriani isa oli tõenäoliselt Johann Torck zu Vorhelm. Ta pärines Vorhelmi rüütlimõisast Ahleni lähedalt Vestfaalist. Torcki suguvõsa oli toona Vestfaalis üks mõjukamaid, suguvõsast pärineb ka üks Liivi ordumeister, Dietrich Torck.
Adrian Torcki on 1513. aastal mainitud ilmikuna Vestfaalis, kuid millalgi enne 1545. aastat astus ta Liivi ordusse, sest tol aastal sai ta Vindavi komtuuriks. Ta oli sellel ametipostil kuni 1560. aastani, mil see ametikoht kaotati. 1566. aastal on teda mainitud endise Vindavi komtuurina, seejärel teated temast lõppevad.
Wilhelm von Etzbach

Wilhelm von Etzbach oli Liivi ordu liige ja Vindavi komtuur aastatel 1535–1545.
Tema vanemad olid tõenäoliselt Wilhelm von Etzbach zu Mauel ja Gisela. Ta suguvõsa pärines Sayni krahvi ministeriaalide hulgast, Etzbach sündis aga Mauelis Rosbachi lähedal.
Umbes 1520. aastal oli ta Maasilinna foogti kumpan, 1529. aastal on teda aga märgitud linnusekomtuurina ("Hauskomtur") Viljandis. 1530. aastal sai ta Kursi komtuuriks, 1535. aastal aga Vindavi komtuuriks. 1545. aastal loobus ta sellest ametist ja 1548. aastal on teda mainitud endise komtuurina. 1562. aastal elas ta endiselt Vindavis, seejärel teated temast lõppevad.
Franz von Dumstorp

Franz von Dumstorp (umbes 1485 – 11. juuni 1583) oli Liivi ordu liige ja Bremeni komtuur aastatel 1532–1560.
Franzi vanemad olid Franz von Dumstorp, Kuhofi isand ja Sideke von Dinklage ja ta sündis Kuhofi aadlimajas Osnabrückis. Dumstorpid kuulusid Osnabrücki mõjukamate perekondade hulka.
Dumstorp elas tõenäoliselt kogu oma pika elu Vestfaalis, kuid astus ametlikult siiski Liivi ordu liikmeks ja valitses 28 aastat Bremeni komtuurkonda. Selle müügi järel jäi ta edasi Bremenisse elama, kus suri 98-aastaselt.
Dietrich von der Balen

Dietrich von der Balen, teise nimega Fleck oli Liivi ordu liige, Rēzekne foogt.
Dietrichi vanemad olid Dietrich von der Balen-Fleck Fleckenhausist ja Margarete von Berge-Trips. Ta pärines Reinimaalt Glehnist Neussi lähedalt. Ta oli suhteliselt lähedane sugulane teise orduvenna Wilhelm von der Baleniga.
Ta oli aastatel 1526–1531 Tallinna linnusekomtuur ("Hauskomtur") ja osales 1530. aastal Augsburgi riigipäeval, kus keiser Karl V andis Wolter von Plettenbergile riigivürsti tiitli. Balen oligi seal Plettenbergi peamiseks esindajaks, võttes riigiregaalid keisri käest vastu. Sealjuures täheldati tema veendunud katoliiklust ja ka seda, et ta oli vastu sekulariseeritud Preisimaa fiktiivsele läänistamisele Saksa meistrile Walter von Cronbergile, väites, et Plettenberg suudaks selle tunduvalt lihtsamalt tagasi vallutada. Seega kuulus ta Liivi ordus ilmselt selle vähemuse hulka, mis lootis Preisimaad veel ordule reaalselt tagasi võita. 1532. aastal sai temast Rēzekne foogt, sellest ametist lahkus ta aga juba 1535, tõenäoliselt pärast Plettenbergi surma. Võimalik, et selle põhjuseks olid ordusisesed vastuolud. Ehkki teda on peetud Kursi komtuuriks (aastail 1548–1552), oli selles ametis tõenäolisemalt tema sugulane Wilhelm von der Balen.
Bernhard von Smerten

Bernhard ehk Bernd von Smerten oli Liivi ordu liige ja viimane Järva foogt.
Tema vanemad olid Klaus von Smerten ja Vredecke. Ta pärines Osnabrücki lähedalt Quakenbrückist. Tema suguvõsa põlvnes Oldenburgi ministeriaalidest.
Millal Smerten ordusse astus, pole teada, kuid 1540. aastal oli ta Viljandis linnusekomtuuriks ("Hauskomtur"). 1542. aastal sai temast Rēzekne foogt ja 1551. aastal Järva foogt.
1554. aastal käis Smerten ordu saadikuna Rootsi kuninga Gustav Vasa juures, et paluda tal Moskva vastu sõda alustada.
1558. aasta suvel, kui Vene väed Järvamaale jõudsid, lahkus Smerten Paide ordulinnusest ja ilma Caspar von Oldenbockumi otsustava tegutsemiseta oleks see tõenäoliselt venelaste kätte langenud. Smertenit foogti kohalt ametlikult siiski ei tagandatud, kuid tegelikuks Järvamaa haldajaks sai Oldenbockum. 1562. aasta juunis vangistasid Smerteni rootslased, kes viisid ta Rootsi. Mõni aeg hiljem Smerten vabastati ning ta asus elama Tallinna, kus peagi ka suri.
1555. aastal ostis Smerten 3500 marga eest raehärra Diderich Muntzilt Uus-Pärnusse kivist elumaja koos kahe aiaga. Lisaks ostis ta 9. mail 1559 ordumeister Wilhelm von Fürstenbergilt vabalt pärandatavaks niinimetatud "Järva maja" Uus-Pärnus Pika ja Pühavaimu tänava nurgal, mis oli juba 1538. aastast alates Järva foogtide kasutada olnud.
Smerteni kirjutajana töötas aastatel 1556–1558 kroonik Johann Renner.
Osseedid

Osseedid on idairaani keelte hulka kuuluvat osseedi keelt kõnelev rahvas Kaukaasias. Neid on umbes 720 tuhat.
Ajalugu ja rahvanimetus.
Venemaal kasutatav kohanimi "Osseetia" ja vastav rahvanimetus "osseedid" on gruusia päritolu.
Osseedid on varakeskajal Pärsiast Kaukaasiasse rännanud alaani ja sküüdi hõimude järeltulijad.
Osseetidele lähedane rahvas jasüügid elas umbes 2500 aastat tagasi Aasovi mere põhjakaldal, kust rändas Pannooniasse (tänapäeva Ungari alale). Antiikajal seda hõimu kardeti, sest nad korraldasid ümbritsevatele aladele röövretki. Hilisantiigis lakati neid mainimast.
Keskajal, 14. sajandil liikus uus osseedi hõim, jassoonid, Ungarisse. Hõimu ungarikeelne nimetus "Jász". Hõimu liikmeid on esmamainitud 1318. Nad jäid Ungarisse elama, 18. sajandil kaotasid oma keele ja peavad end tänapäeval ungarlasteks, kuid on kohati säilitanud oma identiteedi ja mälestuse oma päritolust.
Gruusia keeles nimetatakse Alaaniat ja alaane sõnadega "oseti" ja "osebi". 14. sajandi lõpul laenas Venemaa selle nimetuse ja hakkas sellega kunagisi alaane nimetama. Vana vene nimetus selle rahva kohta oli "jass". Vene keele kaudu levis osseetide nimetus ka teistesse keeltesse.
Tänapäeval on osseetide omanimetus "irättä", vanasti "iron". See on seotud indoeuroopa sõnaga "arien", mis tähendab õilsat. See vihjab osseetide pärinemisele aarjalaste hulgast.
Levik.
Osseetide kodumaa on Osseetia, mis tänapäeval on jaotunud Põhja-Osseetia (kuulub Venemaale) ja Lõuna-Osseetia ("de jure" kuulub Gruusiale, kuid "de facto" tegutseb iseseisva riigina, selle iseseisvust on tunnustanud Venemaa, Nicaragua, Venezuela, Nauru ja Tuvalu) vahel. Osseete on maailmas 720 tuhat, kellest kolm viiendikku, 445 tuhat elab Põhja-Osseetias.
Tänapäeval elab kõige rohkem osseete Venemaal (528 500). Järgnevad Süüria (59 000), Gruusia (14 000), Türgi (37 000) ja Lõuna-Osseetia (30 000). Eestis elas 2011. aasta rahvaloenduse andmeil 93 osseeti. Esimese 17 riigi seas on Süüria ja Türgi kõrval 15 endise NSV Liidu riiki.
Religioon.
Umbes 80% osseetidest on õigeusklikud, 15–20% on muslimid. Islamit esineb Põhja-Osseetias.
Gerhard Huyn van Amstenrade

Gerhard Huyn van Amstenrade (ka Gert Huyn von Amstenrad; Gerdt (Gerd, Gert) Huyn (Huin, Hüin, Huen, Hune, Hüne) van (von) Anstenraedt (Anstenraidt, Anstenradt, Anstenrade, Amstenraedt, Amstenraide); surnud enne 1564 Tallinnas) oli Liivi ordu liige ja viimane Rakvere foogt.
Gerhardi vanemad olid arvatavasti Gerhard Huyn von Amstenraide zu Geleen ja Agnes von Printhagen. Ta pärines Geleenist Aacheni lähedalt. Tema suguvõsa oli piirkonnas üks mõjukamaid.
1536. aastal sai Amstenraide Rakvere foogtiks ja oli seda kuni Liivi sõjani. 1558. aasta sügisel langes Rakvere ordulinnus venelaste kätte, kuid Amstenraide siirdus Tallinna ja jätkas vähemalt sümboolselt Rakvere foogti ametikoha täitmist. Ka pärast seda, kui Tallinn ja Põhja-Eesti vandusid 1561. aastal truudust Rootsile, jäi ta Tallinna elama, kus suri enne 1564. aastat.
2. mail 1555 ostis ta Joachim Priori (Jochim Prior, Jochym Pryer) Rahkla mõisa (Rachküll) ja külad.
Au pair-tüdruk

Au pair"-tüdruk [op'äär] või ka au pair"-poiss (ka: "au pair") on täisealine noor inimene, kes keeleoskuse parandamise ning välisriigi (või riigi teise piirkonna) eluga tutvumise eesmärgil elab välismaa (või kodumaa teise piirkonna) peres lapsi hoides ja sellega seotud majapidamistöid tehes, saades vastutasuks tasuta öömaja ning toidu ning taskuraha. Teda ei kohelda teenijana, vaid pigem perekonnaliikmena. 
Paljudes riikides on "au-pair"-tüdruku staatus ja õigused riigi poolt kindlaks määratud. 
Väljend tuleneb prantsuskeelsest väljendist au pair. See väljend tähendab muu hulgas 'korteri ja kosti eest; vastuteene eest', mis väljendab ühelt poolt töötamise ja teiselt poolt majutamise ja toitmise tingimusi, mis on mitterahalised. Inglise keele sõnaraamatud viitavad inglise sõna "au pair" päritolule prantsuse väljendist "au pair" tähendusega 'võrdväärselt, ühe pulga peal'.
Kohustused.
Au pairilt oodatakse laste eest hoolitsemist ja kergeid majapidamistöid. Nad ei ole kohustatud kodutöödeks, mis ei ole seotud laste või ühiste elamispindadega, mida hoitakse korras kõigi perekonnaliikmete poolt. Au pairi kohustuste hulka võivad kuuluda:
Sündinud 2. septembril

"Siin on loetletud 2. septembril sündinud inimesi.
Chavdar

Chavdar (Чавдар) oli Bulgaaria autobussimark.
1924. aastal Sofiast 50 kilomeetri kaugusel asuvas Botevgradi (tollal Orhanie) linnas Račo Džambovi (1894–1983) asutatud töökojas valmistati esimene autobussikere Fiati šassiil 1928. aastal, 1928.–1948. aastal toodeti töökojas eri automarkide (Ford, Fiat, Fargo, Dodge jne) baasil kokku ligi 200 autobussikeret. 1947. aastal tehas natsionaliseeriti, uueks nimeks sai Georgi Dimitrovi nimeline autokeretehas. Džambov jätkas tehases tehnilise juhi ametikohal.
1948. aasta 1. mail tutvustati rahvale esimest Tšehhoslovakkia päritolu veoauto Škoda 706 alusvankril põhinevat autobussi, mis läks peagi ka seeriatootmisse, 1950. aastatel toodeti busse ka Praga, MAN-i ja Austro-Fiati veokite šassiidel. 1956. aastal sai töökollektiivi soovil tehase nimeks Chavdar (bulgaaria keeles Чавдар; Bulgaaria müütilise rahvuskangelase järgi). Tollane tehase võimsus oli ligikaudu 100 autobussi aastas. 1962 tutvustati avalikkusele uusi, Škoda agregaatidel põhinevaid autobusse Chavdar M65 ja M66. Samuti toodeti 1960. aastate esimesel poolel ka Nõukogude veoauto GAZ-51 alusel keskmise suurusega autobusse Chavdar Pioner. Tehase aastatoodang suurenes sel perioodil 500–600 sõidukini.
1966 liideti Botevgradi tehas riikliku tööstusgrupiga DSO Avtoprom, mis hõlmas 15 Bulgaaria autoala ettevõtet. 1968 esitleti toona uusimat sõna Bulgaaria autoehituses: LIAZ-i agregaate kasutanud autobusse M80 ja M81. Nende mudelite täismetallkere oli valmistatud juba SLV tuntud bussitootja Karl Kässbohrer AG (kaubamärk Setra) litsentsi alusel. Seeriatootmisse läksid need mudelid indeksite Chavdar 11 M3 (turismibuss) ja 11 G5 (linnabuss) nimede all.
1970. aastate teisel poolel toodeti aastas umbes 3000 autobussi; 1977 võeti tootmisse moderniseeritud linnabuss Chavdar 11 M4, mille välimus meenutas Setrat ning jõuallikaiks olid kas LIAZ-i või Raba-MANi diislid. Mudel 11 M4 võitis 1978 nii Brno kui ka Plovdivi messidelt kuldmedali.
Suurte linna- ja reisibusside kõrval toodeti ka teisi mudeleid, mainimist väärivad GAZ-66 šassiil nelikveoline väikebuss Chavdar 5C ning 20-kohaline Avial baseeruv midibuss Chavdar LC-51. 1984 osteti Austria firmalt Steyr-Daimler-Puch uue bussipõlvkonna litsents, 1988. aastast läksid tootmisse LIAZ-i agregaate kasutavad mudelid Chavdar 130 (linnabuss), Chavdar 140 (liigendbuss) ja Chavdar 330 (kaugbuss). Nendega asendati tollal juba vananenud mudelid 11 M4 ja 11 G5. 1980. aastate lõpus valmistati ka väikepartii uusi reisibusse Chavdar 410, 420, 430 ja 530.
1993. aastal sõlmiti koostööleping MAN-iga, mille viljaks oli moderniseeritud liigendbuss Chavdar 141. 1999 sattus tehas majandusraskustesse ning läks pankrotti, see tegi lõpu ka Botevgradi autobussiehitusele.
Noodigraafika

Noodigraafika on muusikas noodikirja käsikirjalise või trükitehnilise teostamise meetod ning selle tulemus noodis.
Detlev Plate

Detlev Plate (ka "Detlof, Detleff"; surnud 1555) oli Liivi ordu liige ja Sēlpilsi foogt aastatel 1531–1547.
Detlevi vanemaid pole teada, küll aga tema vend Hartwig, kes abiellus Anna Taubega. Samuti oli tema sugulaseks Harju-Viru vasall Henning Passow. Ta oli ka üks väheseid teadaolevaid Liivi ordu liikmeid, kes oli pärit Liivimaalt, täpsemalt Viljandist 50 kilomeetrit edelas asuvast Veelikse rüütlimõisast ("Hof Felix"). Võimalik, et tema esivanemad pärinesid Tallinna kodanike hulgast. Tema vend oli orduvasall ning ordunõunik, samuti kuulus too Järva meeskohtusse.
1516. aastal sai Detlevist Maasilinna kumpan, selles ametis oli ta umbes 1520. aastani. 1531. aastal sai ta Sēlpilsi foogtiks ja pidas seda ametit 16 aastat. 1555. aastal ta suri.
Likino Autobussitehas

Likino Autobussitehas (vene keeles Ликинский автобусный завод, lühend ЛиАЗ "LiAZ") on Venemaa autobussitootja. Ettevõte kuulub GAZ-i gruppi ning on spetsialiseerunud suure mahutavusega linna- ja linnalähibusside tootmisele. Tehas asub Moskva oblastis Likino-Duljovo linnas.
Tehase ajalugu loetakse 1933. aastast, mil Likino-Duljovosse loodi metsatöötlemistehas.
1945. aastal nimetati metsatöötlemistehas ümber Likino masinaehitustehaseks (Ликинский Машиностроительный завод, lühend ЛиМЗ "LiMZ"), kus toodeti elektrisaage, liikuvaid elektrijaamu, vintse, väikevedureid.
1958. aastal toimus järjekordne nimevahetus: nimelt otsustati Moskvast Lihhatšovi-nimelisest autotehasest (ZIL) Likinosse üle tuua linnaliini autobusside ZiL-158 tootmine ning LiMZ-ist sai Likino Autobussitehas. Esimene ZiL-158 katseeksemplar valmis Likinos 1959. aasta jaanuaris, lõplikult toodi ZiL-158 valmistamine Moskvast üle aastal 1961. Kokku valmistati aastani 1969 üle 7000 ZiL-158 tüüpi bussi.
Samaaegselt ZiL-158 tootmisega tegeldi ka uue suure mahutavusega linnaliinibussi LiAZ-677 väljatöötamisega. See mudel läks tootmisse 1967 ning oli suurseeriatootmises 8. augustini 1994. Kokku valmistati koos erinevate modifikatsioonidega üle 200 000 LiAZ-677, NSV Liidu suuremates linnades oli see bussitüüp kuni viimaste aastateni levinuim linnaliinibuss.
1980. aastate alguses töötati välja tagamootoriga linnaliinibuss LiAZ-5256, mis läks väikeseeriatootmisse 1985 ja suurseeriatootmisse 1988. Mudel on moderniseerituna tootmises siiani. Selle baasil on välja töötatud poolmadala põhjaga linnabuss LiAZ-5293, madalapõhjaline linnabuss LiAZ-5292 ja liigendbuss LiAZ-6212. 
Nõukogude Liidu kokkuvarisemise järel sattus tehas suurtesse majandusraskustesse, 1997. aastal tehas pankrotistus. Restruktureerimise järel hakati uuesti busse tootma. Alates 2000. aastast kuulub tehas koos Kurgani, Pavlovo ja Golitsõno autobussitehastega GAZ-i gruppi ning on Venemaa turuliider suurte linnaliinibusside osas. 2007. aasta detsembris valmistati LiAZ-5256 šassiil ka esimesed LiAZ-i kaubamärki kandvad trollibussid.