tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Wilhelm Ramsay

Wilhelm Ramsay (20. jaanuar 1865 Dragsfjärdi vald – 8. jaanuar 1928 Helsingi) oli soome geoloog.
Ta oli 1899. aastast Helsingi Ülikooli professor. Tema peamised uurimisvaldkonnad olid eelkambriumi ja kvaternaari geoloogia, Läänemere hilis- ja pärastjääaegsed rauamoodustised, petrograafia, kristallograafia ja mineraloogia. Tema töödel on põhjapanev tähtsus Eesti kvaternaarigeoloogia, arheoloogia ja geograafia uurimise seisukohalt.
Ta võttis geoloogias kasutusele Fennoskandia mõiste; käsitles esimesena mandrijäätumisest põhjustatud maatõusu ja meretaseme kõikumise suhteid.
Haridus- ja töökäik.
Ta lõpetas 1884. aastal Helsingi Ülikooli "cand. phil." ja 1887.aastal "phil. lic." kraadiga. Aastatel 1888–1899 oli ta Helsingi Ülikooli mineraloogia ja geoloogia dotsent, 1899–1928 professor. 
Ta osales aastatel 1887–1914 seitsmes Koola poolsaarele tehtud ekspeditsioonis (uuris nefeliinsüeniite ning avastas uue kivimi – urtiidi), tegi uurimisretki ka Karjalasse ja Kanini poolsaarele, Loode-Venemaale ning aastatel 1925 ja 1926 Eestisse.
Peeter Ramul

Peeter Ramul (7. september 1881 Lelle vald, Pärnumaa – 27. aprill 1931 Tallinn) oli eesti muusikateadlane, pianist ja pedagoog.
Elulugu.
Peeter Ramul oli talupidaja poeg.
Lõpetas 1901 Tartus gümnaasiumi ja klaveri erialal Rudolf Grivingi muusikakooli, 1906 Moskva Ülikooli õigusteaduskonna ja 1911 klaveri erialal Moskva konservatooriumi (Aleksandr Goedicke klassis). Oli 1911–1913 Moskvas Nikolai Instituudi klaveriõpetaja ning 1913–1920 Tambovis Naiste Instituudi muusikainspektor ja ühtlasi riikliku muusikakooli klaveriõpetaja. 1920–1931 Tallinna Konservatooriumi klaveri ja muusikaajaloo õppejõud (aastast 1925 professor).
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: muusikaajalugu, -pedagoogika ja -esteetika, pianism ja rahvamuusika. Kuulus mitmesse rahvusvahelisse muusikaseltsi (Neue Bachgesellschaft, Deutsche Musikgesellschaft). Kirjutanud teoseid klaverile (2 sonaati, variatsioone), esinenud soolopianistina.
Herman Rand

Herman Rand (27. juuli 1924, Leisi vald, Saaremaa – 30. september 1994, Viljandi) oli eesti põllumajandusteadlane.
Elulugu.
Herman Rand oli talupidaja poeg ja Mare Leino isa.
Lõpetas 1944 Kõljala Põllumajanduskooli, 1947 Vana-Võidu Loomakasvatustehnikumi ja 1953 EPA agronoomiateaduskonna; põllumajanduskandidaat (1967, Eesti Teaduste Akadeemia), väitekiri "Põldoa (Vicia faba L) haljasmassiks kasvatamise võimalusi Eesti NSV-s". Oli 1965–93 Eesti Maaviljeluse ja Maaparanduse Teadusliku Uurimise Instituudi (EMMI) vanemteadur ja Olustvere katsejaama juhataja.
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: rohusöötade tootmine ja heintaimede seemnekasvatus. Teinud võrdlusuuringuid Soome katsejaamades uurimaks heinaliikide aminohappesisaldust. Ligi 60 teaduspublikatsiooni.
Mare Rand

Mare Rand (aastani 1970 Kaare; sündinud 7. septembril 1945 Koeru alevikus Järvamaal) on Eesti filoloog ja raamatuteadlane.
Eluloolist.
Mare Rand on kaubandustöötajate tütar.
Lõpetas 1964 Paide Keskkooli ja 1969 TRÜ germaani filoloogia alal. Töötas aastail 1969–2019 Tartu Ülikooli Raamatukogu käsikirjade ja haruldaste raamatute osakonnas, 1976–2007 oli selle juhataja. 
Teadustöö.
Uurinud raamatu- ja kultuurilugu, TÜ raamatukogu ajaloolisi kogusid. Aastast 1997 tegeleb Juri Lotmani arhiivipärandi läbitöötamisega. Toimetanud 15 teadusväljaannet, algatanud ja koostanud TÜ raamatukogu varasid tutvustava kalendrisarja "Rara". Ta on avaldanud üle 30 teaduspublikatsiooni.
Valter Rand

Valter Rand (ka Walter ; 29. mai (vkj)/ 11. juuni 1914 Narva – 16. august 1994 Kotkajärve, Ontario, Kanada) oli eesti tehnikateadlane ja ajaloolane.
Elulugu.
Lõpetas 1932 Tallinna Linna Poeglaste Humanitaargümnaasiumi ja 1941 Tallinna Polütehnilise Instituudi ehitusinsenerina. Inseneriteaduste doktor (1943, Karlsruhe Tehnikaülikool), väitekiri "Die Sturzbettausbildung bei lotrechten Abstürzen und bei Anwendung einer rechteckigen Endschwelle".
1942–1944 teadur ja stipendiaat Karlsruhe Tehnikaülikooli vesiehituse laboris, 1945–1951 projekteeriv insener ehitusfirmas Maurice Delens Entreprise Brüsselis, 1951–1953 teadur Iowa Ülikoolis, 1953–1956 New Yorgi Ülikoolis, 1956–1981 New Yorgi Linnaülikoolis, aastast 1968 professor, 1981 – emeriitprofessor. Osalenud mitme USA rajamises.
Uppus Metsaülikooli ajal Kotkajärvel.
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: vesiehitus, tehniline mehaanika, hüdraulika, pinnamehaanika, vesi-, süva- ja sadamaehitiste konstruktsioonid. Diversiteediteooria loojaid, globaaleestluse idee kandja ja tutvustaja, töid erialadevahelise mõtlemise ja eestluse kohta.
Teoseid.
25 teaduspublikatsiooni.
Isiklikku.
Tema õde oli Hildegard Rand-Maricq.
Hillar Aleksander Randalu

Hillar Aleksander Randalu (aastani 1935 Bachmann; 29. märts 1915 Tartu – 7. aprill 1990 Tartu) oli eesti õigusteadlane.
Elulugu.
Lõpetas 1934 Hugo Treffneri Gümnaasiumi ja 1938 Tartu Ülikooli; õigusteaduse magister (1940, TÜ, kinnitatud õigusteaduse kandidaadiks 1949), väitekiri "Kuriteole kihutamine", õigusteaduse doktor (1978, Moskva NL Prokuratuuri Instituut), väitekiri "Эффективность применения информационно-поисковых систем в предупреждении правонарушений несовершеннолетних".
Oli 1938–1941 TÜ abiõppejõud ja assistent, 1944–1952 TÜ kriminaalõiguse ja -protsessi kateedri dotsent. Sunniti ülikoolist lahkuma, 1952–1961 advokaat Vändras, Pärnus, Märjamaal, Keilas ja Tallinnas. 1961–1984 Eesti NSV Teaduste Akadeemia Majanduse Instituudi õigussektori vanemteadur, aastast 1982 TÜ kriminaalõiguse ja -protsessi kateedri professor.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: kriminoloogilised andmetöötlussüsteemid, kriminaalprotsess, kohtukorraldus, alaealiste kriminoloogia. Üle 30 teaduspublikatsiooni.
Isiklikku.
Tema isa oli eesti poliitik Adam Randalu, poolvend muusikaajakirjanik Ivalo Randalu, poolõde keeleteadlane Eeva Ahven, kasuisa Hans Kruus, abikaasa Ilme Randalu, tütred Ann Pikver ja Kadri Järve.
Ilme Randalu

Ilme Randalu (1940. aastani Ilme Pill, 15. mai 1918 Tartu – 4. juuni 1986 Tartu) oli Eesti põllumajandusteadlane.
Elulugu.
Ilme Randalu oli Mihkel Pilli tütar ja Hillar Randalu abikaasa, Ann Pikveri ja Kadri Järve ema.
Randalu lõpetas 1931 Eesti Noorsoo Kasvatuse Seltsi Tartu Tütarlaste Gümnaasiumi ja 1947 Tartu Riikliku Ülikooli põllumajandusteaduskonna. 1958. aastal kaitses ta Eesti Teaduste Akadeemia juures põllumajanduskandidaadi kraadi väitekirjaga "Odra helmintosporiooside levik ja kahjustus Eesti NSV-s ning nende tõrje". 
1947–1983 oli ta Eesti Maaviljeluse ja Maaparanduse Teadusliku Uurimise Instituudi (EMMI) noorem- ja vanemteadur, 1962–1979 taimekaitse osakonna juhataja.
Teadustöö.
Randalu peamised uurimisvaldkonnad olid odra helmintosporiooside levik ja kahjustus Eestis, kartuli seenhaigused ja nende tõrje, kartuli viirushaiguste levik ja nende tekitatud majanduslike kahjude uurimine. Ta avaldas umbes 75 teaduspublikatsiooni.
1973. aastal valmis Ilme Randalust 1 min ja 27 s pikkune kroonikafilm "Põllumajandusteadlane Ilme Randalu" (ka "Saku Maaviljeluse Instituudi teaduslik töötaja Ilme Randalu"; režissöör Valeria Anderson) osana ringvaatest "Nõukogude Eesti" nr 6, 2/6.
Ivalo Randalu

Ivalo Randalu (7. veebruar 1936 Riia – 19. detsember 2019) oli Eesti muusikaajakirjanik ja -uurija.
Elulugu.
Ivalo Randalu on ajakirjaniku ja kooliõpetaja poeg.
Lõpetas 1955. aastal Tallinna 2. Keskkooli, 1958. aastal Tallinna Muusikakool muusikateooria alal ja 1964. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi kompositsiooni erialal.
Aastatel 1962–1970 oli ta Eesti Raadio noorte- ja muusikasaadete toimetaja, 1972–1975 Estonia teatris toimetaja, 1975–1984 Eesti Televisiooni lepinguline autor, 1981–1999 Eesti Teatri- ja Muusikamuuseumi vanemteadur, 1999–2004 J. Westholmi Gümnaasiumi muusikaajaloo õpetaja.
Teadustöö.
Ta uuris Eesti muusikaajalugu ja populariseeris klassikalist muusikat. Toimetas muusikarubriike paljudes meediakanalites, kirjutas muusikaarvustusi. Heliloojana kirjutas koori- ja soololaule, instrumentaalpalu ning filmimuusika umbes 20 dokumentaalfilmile, lisaks mitu muusikafilmistsenaariumi.
Isiklikku.
Tema isa oli Eesti endine poliitik Adam Randalu ning poolvend oli õigusteadlane Hillar Aleksander Randalu ja poolõde oli keeleteadlane Eeva Ahven.
Edith Randam-Rogers

Edith Randam-Rogers (16. märts 1913 Tallinn – 6. veebruar 2005 Denver, USA) oli eesti kirjandus- ja keeleteadlane.
Elulugu.
Ta lõpetas 1941. aastal Tallinna Linna Tütarlaste Kommertsgümnaasiumi. 1944. aastal põgenes Saksamaale, kust 1948. aastal siirdus Ameerika Ühendriikidesse. Lõpetas 1961. aastal Colorado Ülikooli Denveris hispaania keele alal bakalaureusekraadiga (BA). Sai õpinguiks Fulbrighti stipendiumi ja õppis 1961–1962 ka Madridi Ülikoolis. 1962. aastal sai Colorado osariigis Boulderis magistrikraadi (MA) hispaania kirjanduses ja 1968. aastal Colorado Ülikoolis Denveris doktorikraadi väitekirjaga "The Open Code of Ballads". Oli 1966–1967 Denveris Colorado Ülikoolis instruktor, 1968–1972 "assistant prof.", 1972–1979 "associate professor", 1979. aastast hispaania keele ja kirjanduse professor. Oli American Association of Teachers of Spanish and Portugese liige.
Teadustöö.
Töid hispaaniakeelsest kirjandusest.
Toivo Rande

Toivo Rande (sündinud 20. septembril 1954 Ingliste külanõukogus Rapla rajoonis) on eesti füsioloog ja spordipedagoog.
Elulugu.
Toivo Rande on töölise poeg.
Lõpetas 1973 Tallinna 43. Keskkooli ja 1977 Tallinna Pedagoogilise Instituudi kehakultuuriteaduskonna; 1982–1986 oli kaugõppeaspirant Moskva Kehakultuuri Keskinstituudis; bioloogiakandidaat (1986, TÜ), väitekiri "Südametegevuse inertsus sinusoidaalsetel lihasetöö režiimidel". Töötanud aastast 1977 TPedI kehakultuuriteaduskonnas spordifüsioloogia laboris ja meditsiinilis-bioloogiliste distsipliinide kateedris, aastast 1989 dotsent, aastatel 1986–1989 ka prodekaan.
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: südametegevuse regulatsioonimehhanismide töö muutuva iseloomuga kehalisel koormusel, südametsükli faasanalüüs ning mitmed südametegevuse ja gaasivahetuse näitudel põhinevad testid treeningukoormuse mõju hindamiseks sportlastel. 21 teaduspublikatsiooni.
Mart Lepik

Mart Lepik (ka Martin Lepik; 18. november 1900 Virumaa Kunda vald Katela – 17. detsember 1971 Tartu) oli eesti arhivaar ja kirjandusteadlane.
Ta lõpetas 1921. aastal Viru Maakonna Reaalgümnaasiumi (poeglaste gümnaasiumi). Aastatel 1921–1928 õppis ta Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonnas eesti ja üldist kirjandust, aga ka rahvaluulet, läänemeresoome keeli, etnograafiat (ülikoolikursus jäi lõpetamata). Ta oli EYS Veljesto vilistlane.
Aastatel 1930–1950 töötas ta Õpetatud Eesti Seltsis, 1933–1940 Õpetatud Eesti Seltsi asjaajaja-raamatukoguhoidjana, 1938. aastal oli ÕES-i 100. aasta tähistamise peamisi korraldajaid. 1940. aasta alguses oli ta Eesti Kultuuriloolise Arhiivi juhataja. 
Ta juhtis Eesti Kirjandusmuuseumi loomist ning oli aastatel 1940–1942 ja 1944–1945 selle direktor ning aastatel 1943–1944 oli ta tegev muuseumi varade evakueerimist maale, Konguta valda (Aru mõisa) nende päästmiseks sõjategevuse küüsist. Muuseumi kogude päästmise ja säilitamise eest premeeriti teda ENSV Rahvakomissaride Nõukogu poolt. Aastatel 1945–1946 oli ta arreteeritud poliitiliselt süüdistatuna. 
Aastail 1946–1950 töötas ta Õpetatud Eesti Seltsi vastutava sekretärina. Aastatel 1951–1963 oli ta Eesti NSV TA Fr. R. Kreutzwaldi nimelise Kirjandusmuuseumi käsikirjade osakonna juhataja.
Mart Lepik suri 1971. aastal Tartus ja on maetud Raadi kalmistu Vana-Jaani kalmistule.
Isiklikku.
Ta oli aastatel 1956–1971 abielus Betti Alveriga.
Jüri Randjärv

Jüri Randjärv (sündinud 8. augustil 1937 Kaius Rapla vallas Harjumaal) on eesti geodeesiateadlane.
Elulugu.
Jüri Randjärv on talupidaja poeg.
1955. aastal lõpetas ta Saku Maakorralduse ja Maaparanduse Tehnikumi, 1962 Moskva Maakorralduse Inseneride Instituudi ning 1965 Moskva Geodeesia, Aeromõõdistamise ja Kartograafia Inseneride Instituudi kõrgema geodeesia kateedri aspirantuuri; tehnikateadusekandidaat (1968, NSV Liidu Teaduste Akadeemia Maafüüsika Instituut, Moskva), väitekiri "Исследование современных вертикальных движений земной коры в Прибалтике геодезическим методом". 
Töötanud EPA/EPMÜ/EMÜ maakorralduse kateedris: 1966 assistent, 1967–1974 vanemõpetaja, aastast 1974 dotsent, 1975–1978 Alžeeria Blida Maaparanduse ja Veemajanduse Instituudi geodeesia kateedri juhataja, 1978–1988 EPA maakorralduse kateedri juhataja, 1988–1992 geodeesia dotsent, 1991–92 EPMÜ maainsenerinduse teaduskonna prodekaan, 1992–1994 geodeesia õppetooli juhataja ja professor, 1994–1998 maamõõduinstituudi kaasprofessor, 1998–2002 maamõõduinstituudi juhataja, geodeesia professor, 2002– emeriitprofessor.
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: aerofotogeodeesia, stereofotogramm-meetria, topogeodeetiliste tööde planeerimine ja organiseerimine. Aastast 1993 ajakirja Geodeet peatoimetaja.
Teoseid.
Üle 65 teaduspublikatsiooni.
Isiklikku.
Jüri Randjärve hobi on koorilaul, ta laulab Eesti Maaülikooli meeskooris Gaudeamus.
Ta valdab vene, prantsuse, inglise, saksa ja soome keelt.
Tema tütar on poliitik ja koorijuht Laine Randjärv.
Anneli Randla

Anneli Randla (sündinud 15. jaanuaril 1970 Tallinnas) on eesti arhitektuuri- ja kunstiajaloolane.
Elulugu.
Lõpetas 1988 Tallinna 21. Keskkooli, 1993 Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna ajaloo osakonna, 1995 Budapesti Kesk-Euroopa Ülikooli magistriõppe ja 1999 Cambridge'i Ülikooli doktoriõppe; "M.A." (1995, Budapesti Kesk-Euroopa Ülikool), väitekiri "Dominican Architecture in Livonia", "Ph.D." (1999, Cambridge'i Ülikool), väitekiri "The Architecture of the Mendicant Orders in Northern Europe". 
Täiendas end 1994 Jeunesse &amp; Patrimoine'i arhitektuuri restaureerimise kursustel Pariisis ja St. Antoine'is. 1999–2000 Eesti Kunstimuuseumi filiaali teadur, 1999–2000 Eesti Kunstiakadeemia kunstiteaduse instituudi teadussekretär. 
2000–2004 oli Randla Muinsuskaitseameti (aastani 2002 Muinsuskaitseinspektsioon) peadirektor ja 2004–2009 peadirektori asetäitja teadusalal. 
Aastast 1999 on ta ühtlasi Eesti Kunstiakadeemia kunstiteaduse instituudi ja restaureerimisteaduskonna õppejõud. 
2013–2015 oli ta Eesti Kunstiakadeemia kunstikultuuri teaduskonna dekaan, alates 1. jaanuarist 2016 on Randla Eesti Kunstiakadeemia muinsuskaitse ja konserveerimise osakonna juhataja.
2025. aastal Anneli Randla pälvis Villem Raami auhinna.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: Eesti ja Põhja-Euroopa keskaegne sakraalarhitektuur, muinsuskaitse ajalugu ja korraldus.
Teoseid.
Teaduspublikatsiooni:
Isiklikku.
Tema isa oli majandusteadlane Tiit Randla ja ema on telekunstnik Gunta Randla.
Riina Randla

Riina Randla (sündinud 27. septembril 1957 Tallinnas) on eesti majandusteadlane.
Elukäik.
Riina Randla on töölise tütar.
Ta on lõpetanud 1981. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi; tehnikamagister (1993, TTÜ), väitekiri "Tööriistavajaduse plaanimine paindtootmises". Olnud 1981–1992 TTÜ-s tööstusökonoomika kateedri insener, assistent, nooremteadur, 1989–1993 "Tipnet" projektijuht, 1993–... Eesti Telefoni andmetöötlustalituse infosüsteemide osakonna insener.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: tootmise korralduse teoreetilised ja praktilised küsimused, infosüsteemide väljatöötamine. 17 teaduspublikatsiooni.
Tiina Randla

Tiina Randla (aastani 1978 Tomberg; sündinud 4. märtsil 1958 Jõhvis) on eesti keskkonnabiotehnoloog.
Elulugu.
Tiina Randla on mäeinseneride tütar.
Lõpetas 1977 Kohtla-Järve 5. Keskkooli, õppis 1977–79 TÜ-s bioloogia ja lõpetas 1983 Tallinna Polütehnilise Instituudi konserveerimise tehnoloogia erialal; loodusteaduste magister (1998, TTÜ), väitekiri "Põlevkivifenoole sisaldavate heitvete mikrobioloogiliste puhastusprotsesside uurimine Ida-Virumaa keskkonnaseisundi jätkusuutlikkuse kontekstis". 1982–90 TTÜ orgaanilise ja biokeemia kateedri insener ja tehnik, 1990–92 biotehnoloogia labori nooremteadur, 1993–95 keemiainstituudi biokeemia õppetooli laborant, 1995– assistent.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: jätkusuutliku arengu kvantitatiivse hindamise võimalused, keskkonnabiotehnoloogia protsessid. Umbes 30 teaduspublikatsiooni.
Arne Randlepp

Arne Randlepp (sündinud 11. detsembril 1941 Rapla vallas Harjumaal) on eesti geodeet.
Elulugu.
Arne Randlepp on talupidaja poeg.
Lõpetas 1960 Tallinna Ehitustehnikumi, 1965 Tallinna Polütehnilise Instituudi teedeinsenerina ja 1971 Moskva Geodeesia, Aerofoto ja Kartograafia Instituudi aspirantuuri; tehnikakandidaat (1971, Moskva Geodeesia, Aerofoto ja Kartograafia Instituut), väitekirjas käsitles ehitusmudelite deformatsioone stereofotogramm-meetrilisel meetodil. Oli 1966–1969 TTÜ autoteede kateedri vanemlaborant, 1971–1973 Tartu Linna Teede Remondi- ja Ehitusvalitsuse töödejuhataja, 1973–1978 TTÜ autoteede kateedri vanemõpetaja, 1978–1979 ja 1983–1992 dotsent, 1992–2003 teedeinstituudi dotsent, aastast 2003 teedeinstituudi professor, aastast 1992 ühtlasi geodeesia õppetooli juhataja. 1979–1983 töötas Guineas (Conacry Polütehnilise Instituudi professor). TTÜ inseneriteaduskonna emeriitdotsent.
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: Eesti uue kaardisüsteemi koostamine, digitaalse fotogramm-meetrika süsteemide võrdlus ja kasutamisvõimalused; ehitiste vajumite mõõtmise analüüs. Koostanud õppevahendeid.
Heino Randma

Heino Randma (aastani 1936 Heino Rubl; 5. juuli 1925 Tallinn – märts 1977 Tallinn) oli eesti tehnikateadlane.
Elulugu.
Heino Randma oli töölise poeg.
Õppis Tallinna Reaalkoolis, enne lõpetamist 1943 mobiliseeriti Saksa sõjaväkke, 1944–48 teenis Nõukogude armees. Lõpetas 1948 Tallinna Töölisnoorte Keskkooli ja 1953 ehitusinsenerina Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI); tehnikakandidaat (1971, Kaunase Polütehniline Instituut), väitekiri "Silikaatbetooni tugevusomaduste kujunemine autoklaavimise eelsel perioodil". Oli 1953–61 Eesti Tööstusprojektis vaneminsener ja aastast 1966 direktori asetäitja teaduse alal, 1974–75 Ehituse Teadusliku Uurimise Instituudis osakonnajuhataja, 1975–77 TPI ehitusmaterjalide kateedri vanemõpetaja.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: ehitussegude reoloogia, reoloogia üldküsimused, ehitusmaterjalide, eriti silikaatbetooni tehnoloogia, ehituskonstruktsioonid, plastomeetria. Umbes 40 teaduspublikatsiooni.
Lilly Regina Randma

Lilly Regina Randma (kuni 1933 Reinsberg, 3. märts 1908 Peterburi – 24. märts 1990 Tallinn) oli eesti keeleteadlane.
Elulugu.
Randma oli mehaaniku tütar.
Lõpetas 1927 Tallinna Linna 2. Tütarlaste Gümnaasiumi ja 1934 Tartu Ülikooli inglise filoloogina. Filoloogiakandidaat (1968, TÜ) väitekirjaga "Inglise passiivi väljendamine eesti keeles". Akadeemiliselt oli ta Eesti Naisüliõpilaste Seltsi liige.
Oli 1957–1975 Tallinna Polütehnilise Instituudi võõrkeelte kateedri vanemõpetaja, 1975–1986 dotsent.
Rein Randma

Rein Randma (15. märts 1935 Tallinn – 17. november 1999 Tallinn) oli eesti tehnikateadlane.
Elulugu.
Ta lõpetas 1954. aastal Tallinna Kommunaal-ehitustehnikumi ja 1961. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi insener-elektrikuna; tehnikateaduste kandidaat (1967, Moskva Energeetika Instituut), väitekiri "Теоретическое и экспериментальное исследование шаговых электродвигателей с печатной обмоткой". 
Ta oli aastatel 1954–1961 tehases Volta insener ja tehnilise kontrolli osakonna juhataja, 1961–1992 Tallinna Elektrotehnika Teadusliku Uurimise Instituudi insener, grupijuht, labori juhataja, 1992–1999 Riigikontrollis peaspetsialist ja peakontrolör.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: jõupooljuhtide tehnoloogiliste protsesside juhtimine. 1 autoritunnistus, 15 teaduspublikatsiooni.
Isiklikku.
Rein Randma isa oli agronoom ja ema õpetaja. Tiina Randma-Liiv on Rein Randma tütar.
Rein Randmann

Rein Randmann (17. detsember 1937 Tallinn – 4. jaanuar 2020) oli eesti tehnikateadlane.
Elulugu.
Rein Randmann oli teenistuja poeg.
Lõpetas Tallinna 1. Keskkooli ja 1961 Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI) soojusenergeetikuna, õppis 1964–67 TPI aspirantuuris; tehnikakandidaat (1969, TPI), väitekiri "Исследования влияния термического пограничного слоя газов вблизи топочных стен на условия теплообмена в топках". Töötanud aastast 1961 TTÜ-s: tööstusliku soojusenergeetika labori vaneminsener, vanemteadur, aastast 1973 soojusenergeetika kateedri (hiljem soojusenergeetika instituut) vanemõpetaja, aastast 1974 dotsent.
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: soojusülekande probleemid põlevkivi- ja masuudikateldes, põlevkivikatelde küttepindade saastumise küsimused, katelde küttepindade madala- ja kõrgetemperatuurilise korrosiooni probleemid, põlevkivituhas leiduvate ohtlike koostiskomponentide uurimine. Üle 40 teaduspublikatsiooni.
Hildegard Rand-Maricq

Hildegard Rand-Maricq (aastani 1952 Hildegard Rand; 23. aprill 1925 Rakvere – 25. oktoober 2009) oli eesti arstiteadlane, psühhiaater ja dermatoloog.
Elulugu.
Hildegard Rand-Maricq oli elektriku tütar ja Valter Ranna õde.
Õppis Tallinna Tütarlastegümnaasiumis, lõpetas 1943 E. Lenderi Gümnaasiumi. Siirdus 1944 Saksamaale, sealt 1945 Belgiasse. Lõpetas 1953 Brüsseli Vaba Ülikooli arstina. 
Aastast 1954 USA-s. 1955–1956 oli ta intern Jersey City Meditsiinikeskuses, täiendas end 1956 New Yorgi Columbia Presbüterlaste Meditsiinikeskuses. Oli 1957–1962 New Jersey's Essex County Overbrooki haiglas ja Lyonsi Veteranide Administratsiooni Haiglas psühhiaatriaresident ja -arst, 1963–1965 samas kliiniline uurija, 1965–1967 Columbia Ülikooli järeldoktorant, 1967–1969 mikrotsirkoloogia labori juhataja ning 1970–1973 skisofreenia uurimissektori juhataja New Yorgi Lyonsi Veteranide Administratsiooni Haiglas, 1967–1971 ühtlasi New Brunswicki Rutgersi Meditsiinikoolis teadur ja 1971–1973 samas "assistent. prof", 1973–1975 Lõuna-Carolina Meditsiinikoolis teadur, 1975–1981 "associate professor", 1981–1997 professor, aastast 1997 emeriitprofessor.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: skisofreenia, kapillaroskoopia ja perifeerne mikrotsirkulatsioon, pärilikkus- ja taudiõpetus, sklerodermia ja Raynaud' tõbi. Arendanud nende haiguste ravimeetodeid. Teinud koostööd Tartu Ülikooli teadlastega. Avaldanud üle 100 teaduspublikatsiooni. Teadlased on ka pojad keemik Michel Matti Maricq (3. juuli 1953, Brüssel) ja biofüüsik Andres Villu Maricq (22. oktoober 1956, New York). Nad valdavad eesti keelt ja on sidemetes Eesti teadlastega.
Uudus Gerhard Randmer

Uudus Gerhard Randmer (16. november 1920 Tallinn – 31. detsember 2011) oli eesti elektrotehnikateadlane.
Elulugu.
Uudus Gerhard Randmer oli äriteenija poeg.
Lõpetas 1940 Tallinnas Gustav Adolfi Gümnaasiumi ja 1948 Tallinna Polütehnilise Instituudi; tehnikakandidaat (1965, Eesti Teaduste Akadeemia), väitekiri "Термокомпенсация приборов электромеханической группы". Oli 1949–52 TTÜ metallide tehnoloogia kateedri assistent, 1952–66 vanemõpetaja, 1966–91 dotsent. Aastast 1991 pensionil.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: elektrimõõteriistad, elektrienergia jaotusvõrgud, magnetpehmed komposiitmaterjalid, elektrienergia rakendamine tehnoloogias.
Suhharivka

Suhharivka (ukraina "Сухарівка") on küla Ukrainas Žõtomõri oblastis Narodõtši rajoonis. Elanike arv on 196. Pindala on 0,85 km².
Ingmar Randvee

Ingmar-Rudolf Randvee (12. detsember 1933 Tallinn – 12. mai 2021 Tallinn) oli eesti tehnikateadlane.
Elulugu.
Ingmar Randvee oli teenistujate poeg, kuid Vene okupatsiooni ajal küüditati koos perega ning kasvas lastekodus.
Lõpetas 1954 Tallinna 21. Keskkooli, 1959 Tallinna Polütehnilise Instituudi elektriinsenerina, 1963–1966 Ukraina Teaduste Akadeemia Küberneetika Instituudis aspirant; tehnikakandidaat (1969, Kiievi Polütehniline Instituut), väitekiri "Kaevanduste ventilatsioonisüsteemide automatiseeritud juhtimise algoritmid". Olnud 1959–1960 Eesti NSV Teaduste Akadeemia Energeetika Instituudi insener, 1960–1963 ja 1966–1969 Küberneetika Instituudi vaneminsener, nooremteadur ja peainsener, 1969–1991 samas juhtimissüsteemide osakonna vanemteadur, grupijuht ja sektorijuhataja, 1991– Küberneetika Instituudi vanemteadur.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: infointegreeritud tootmissüsteemide struktureerimine ja kontseptuaalne modelleerimine; hierarhilise struktuuriga dünaamiliste süsteemide oleku hindamise ja optimeerimise meetodid; Nashi ja Stackelbergi lahenduste suhtes optimaalsed juhtimisalgoritmid. Eesti NSV riiklik preemia (kollektiivis) (1982). 73 teaduspublikatsiooni.
Tarmo Randvee

Tarmo Randvee (1935. aastani Feliks Edmund Kirkmann, 26. august 1909 Tallinn – 26. mai 1992 Tallinn) oli eesti tehnikateadlane.
Elulugu.
Tarmo Randvee oli töölise poeg.
Lõpetas 1929 Tallinna Riigi Tehnikagümnaasiumi, 1933 Tallinna Tehnikumi ehitustehnikuna ja 1941 Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI) ehitusinsenerina; tehnikakandidaat (1953, TPI), väitekiri "Ratsionaalsed paeseinad".
Oli 1943 Sverdlovskis Uurali Industriaalinstituudi teadur, 1943–1944 Moskvas Eesti NSV Ministrite Nõukogu juures asuva Tööstuse Teadusliku Uurimise Instituudi teadusdirektor, 1947–1978 TPI ehitustehnoloogia kateedri õppejõud: 1956. aastast dotsent, 1948–1962 kateedri juhataja.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: looduskivist suurplokkide valmistamise tehnoloogia ja tugevus ning silikaatbetoonist seina-, vahelae- ja sillusplokkide tugevus.
Teoseid.
25 teaduspublikatsiooni.
Tiit Randveer

Tiit Randveer (sündinud 26. juunil 1951 Keilas) on eesti zooloog (terioloog) ja jahindusteadlane.
Elulugu.
Tiit Randveer on zootehniku poeg.
Lõpetas 1969 Väike-Maarja Keskkooli ja 1974 Tartu Ülikooli; bioloogiakandidaat (1989, Moskva A. N. Severtsovi nimeline Evolutsioonilise Morfoloogia ja Ökoloogia Instituut), väitekirjas käsitles eesti metskitsepopulatsiooni iseärasusi ja majanduslikku kasutamist. Oli 1974–77 Mahtra Rohelise Vööndi Metsamajandi vanemjääger, 1977–96 Eesti Metsamajanduse ja Looduskaitse Teadusliku Uurimise Instituudis: vaneminsener, nooremteadur, teadur ja aastast 1989 vanemteadur, 1993–95 EPMÜ dotsent, 1996– vanemteadur.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: ulukite bioloogia – metskitse ökoloogia, hirvlaste, peamiselt põdra mõju metsaökosüsteemidele.
Aasa Randvere

Aasa Randvere (aastani 1957 Aasa Koemets, 2. september 1931 Võru – 11. september 2019) oli eesti arstiteadlane, terapeut ja kardioloog.
Elulugu.
Aasa Randvere oli sõjaväelase tütar ja Toomas Randvere abikaasa.
Ta lõpetas Tartu 3. Keskkooli ja 1958 Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna, meditsiinikandidaat (1971, TÜ), väitekiri " К оценке качества медицинской помощи больным инфaрктом миокарда". Oli 1958–1961 Kohtla-Järve Haigla terapeut, 1961–1965 Tallinna Balti Raudtee Haigla terapeut ja osakonnajuhataja, 1965–1968 Harjumäe Haigla teraapiaosakonna juhataja, 1968–1980 Tallinna peaterapeut, 1980–1986 Tartu Ülikooli üld- ja molekulaarpatoloogia instituudi kardiokirurgia osakonna vanemteadur, 1986–1994 Mustamäe Haigla kardioloog ja aastani 2003 Sotsiaalkindlustusameti arstliku ekspertiisi osakonna ekspert. Täiendas end korduvalt Moskvas NSV Liidu Arstide Kesktäiendusinstituudis, Kiievi Kardioloogia Instituudis, 1990 Stockholmis Karolinska Instituudi kardioloogia kliinikus. On olnud Vabariikliku Terapeutide Seltsi ja Kardioloogide Seltsi juhatuse liige, 1978–1986 Tallinna Terapeutide Seltsi juhatuse esimees.
Aasa Randvere on maetud Tallinna Rahumäe kalmistule.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: südamelihase infarkt – arstiabi mitmed aspektid. Üle 20 teaduspublikatsiooni.
Heino Rang

Heino Rang (14. august 1927 Tallinn – 27. august 2006 Tallinn) oli eesti keemik.
Elulugu.
Heino Rang oli teenistuja poeg ning Silvia Rangi abikaasa ja Toomas Rangi isa.
Lõpetas 1946 Tallinna 2. Keskkooli ja 1951 Tallinna Polütehnilise Instituudi; keemiakandidaat (1965, Eesti Teaduste Akadeemia), väitekiri "Исследование возможности получения пестицидов на основе сланцевой смолы". 
1955. aastast Eesti NSV TA Keemia Instituudi teadur, 1966–1989 vanemteadur, 1989–2006 juhtivteadur.
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: lõhnaainete ja taimekaitsevahendite sünteesimise teaduslike aluste väljatöötamine. Eesti NSV riiklik preemia (1982) (kollektiivis). 42 teaduspublikatsiooni.
Silvia Rang

Silvia Rang (aastani 1951 Silvia Tarvis; 21. juuni 1928 Tallinn – 10. september 2015) oli eesti keemik.
Elulugu.
Silvia Rang oli teenistuja tütar ja Heino Rangi abikaasa, Toomas Rangi ema.
Lõpetas 1946 Tallinna 3. Keskkooli ja 1952 Tallinna Polütehnilise Instituudi; keemiakandidaat (1962, Eesti Teaduste Akadeemia), väitekiri "Об индивидуальном составе эстонского сланцевого бензина". Töötas Eesti Teaduste Akadeemia Keemia Instituudis: 1952–1962 nooremteadur, 1963–1986 vanemteadur, 1986–1992 labori juhataja.
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: orgaanilise ühendite füüsikalis-keemiliste omaduste ja struktuuri uurimine gaasikromatograafia, ja massispektromeetria abil, segude analüüs. Nõukogude Eesti preemia (kollektiivis) (1972). 165 teaduspublikatsiooni.
Eero Rannak

Eero Rannak (aastani 1937 Erich Ritsland alias Erich Ritsbek, eesnimi muudetud 9. veebruaril ja perekonnanimi 22. veebruaril 1937; 7. detsember 1907 Räpina vald, Võrumaa – 31. oktoober 1972 Tartu) oli eesti keemik.
Elulugu.
Eero Rannak oli talupidaja poeg.
Lõpetas 1926 Räpina Gümnaasiumi ja 1933 Tartu Ülikooli keemia osakonna "cum laude"; keemiamagister (1939, TTÜ), keemiakandidaat (ümber atesteeritud 1949), väitekiri "Kalorimeetrilisi katseid tselluloosi hüdrolüüsi kohta". 
Oli 1933–1935 tööline Tartu ja Tallinna värvimisvabrikutes. 1934–1936 TÜ keemilise tehnoloogia labori vanemassistent, 1936–1941 TTÜ keemilise tehnoloogia labori assistent, 1941–1943 teadur Ida Söeuurimise Instituudi Sverdlovski ravimite katsetehases ja 1943–1944 NSV Liidu Teaduste Akadeemia Uurali filiaali vedelkütuste laboris, 1944–1956 TTÜ keemiatööstuse protsesside ja aparaatide kateedri juhataja, dotsent; 1947–1949 ka teadusliku uurimise sektori juhataja, 1955–1968 TÜ kaubandusökonoomika kateedri dotsent, 1968–1972 TÜ kaubatundmise ja kaubanduse organiseerimise kateedri dotsent.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: keemilise tehnoloogia probleemid, tselluloosi hüdrolüüs, fosforiidi töötlemine, kiudainete värvimine ja pleegitamine, toiduainete keemia ja tervisliku toitumise probleemid, kütteainete kasutamise ökonoomsus. Üle 60 teaduspublikatsiooni.
Leo Rannamägi

Leo Rannamägi (aastani 1936 Leo Strandberg; 7. juuli 1929 Tartu – 18. aprill 2022) oli eesti tehnikateadlane.
Elulugu.
Leo Rannamägi on töölise poeg.
Ta lõpetas 1948 Tallinna 1. Keskkooli kuldmedaliga, aastal 1953 Tallinna Polütehnilise Instituudi ehitusinsenerina ja 1965 Ehituse Teadusliku Uurimise Instituudi aspirantuuri. Olnud aastatel 1961–1966 Silikaltsiidi Teadusliku Uurimise ja Projekteerimise Üleliidulise Instituudi sektorijuhataja ja osakonnajuhataja ning 1966–1991 Autoklaavse Silikaatbetooni Teadusliku Uurimise Instituudi labori ja osakonna juhataja.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: silikaatbetoonide füüsikalis-mehaanilised omadused (eriti pikaaegse deformeerumise alal ning kõrgete temperatuuride tingimustes), ehituskonstruktsioonide tulekindlus. Võtnud vahetult osa silikaatbetooni tootmise ja kasutamise evitamisest paljudes endise NSV Liidu regioonides. 38 teaduspublikatsiooni.
Evi Rannap

Evi Rannap (1958. aastani Evi Kask, 27. detsember 1932 Peningi vald, Harjumaa – 25. oktoober 2018) oli eesti infoteadlane, kes pani aluse infoteaduse arengule Eestis. 
Elulugu.
Ta lõpetas 1952. aastal Tallinna Õpetajate Instituudi, 1956. aastal Tallinna Pedagoogilise Instituudi matemaatikaõpetaja kutsega, 1964–1968 oli Tartu Riikliku Ülikooli kaugõppeaspirant. Tehnikateaduste kandidaadi kraadi sai ta 1973. aastal Moskvas Nõukogude Liidu Teaduste Akadeemia juures väitekirjaga "Leiutisi kirjeldava infokeele süsteemkäsitluses".
Rannap oli aastatel 1960–1973 Eesti Teadus- ja Tehnikainformatsiooni Instituudi osakonnajuhataja ja teadusdirektor, 1973–1984 TPedI raamatukogunduse ja bibliograafia kateedri juhataja (1978. aastast dotsent), 1984–1992 samas dotsent ja 1993–1997 TPÜ infoteaduse õppetooli professor, 1997. aastast emeriitprofessor.
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: dokumentaalsed otsisüsteemid ja infokeeled, raamatukogunduse osa infosüsteemis, teadus- ja erialaraamatukogude osa infovajaduse rahuldamisel, Eesti trükis infolevi süsteemis, teadusinfo levi ja tarbimise probleemid. Õppejõuna õpetas ta infoteaduse aluseid, infoanalüüsi, infotegevust ja teenindust, infokeeli.
Ta avaldas vähemalt 66 teaduspublikatsiooni.
Liikmesus.
Evi Rannapi tegevus eriala arendamist mõjutavates ühiskondlikes kogudes oli märkimisväärne: aastatel 1984–1988 oli ta Eesti NSV Kultuuriministeeriumi Riikliku Raamatukogukomisjoni liige, seejärel 1988. aastal taasasutatud Eesti Raamatukoguhoidjate Ühingu juhatuse esimene esimees, Eesti Rahvusraamatukogu nõukogu ja Eesti Informaatikanõukogu liige, aastatel 1993–1995 kultuuri- ja haridusministeeriumi raamatukoguhoidjate koolitusnõukogu esimees ning 1991–1995 Rahvusvahelise Raamatukoguühingute ja -institutsioonide Liidu (IFLA) hariduse ja täiendusõppe sektsiooni alalise komitee liige. Evi Rannap juhtis aastaid ka ERÜ koolituse toimkonda, 1996. aastal valiti ta ERÜ auliikmeks.
Isiklikku.
Evi Rannap oli käsitöölise tütar. Tema abikaasa oli kirjanik Jaan Rannap.
Erich Rannat

Erich Rannat (15. september 1928 Haapsalu – 3. september 2012) oli eesti tehnikateadlane.
Elulugu.
Erich Rannat oli ehitustöölise poeg.
Lõpetas 1945 Haapsalu Tööstuskeskkooli, 1950 Tallinna Elektromehaanika Tehnikumi ja 1963 Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI) mehaanikateaduskonna masinaehitustehnoloogia, metallilõikepinkide ja instrumentide erialal; tehnikakandidaat (1972, TPI), väitekiri "Влияние малых пластических деформации на предел выносливости металлов при ассиметрических циклах нагружения растяжения-сжатия". 
Oli 1947–1950 Tallinna Kesktelegraafi tehnik, 1956–1957 valutehase Pioneer peamehaanik, 1957–1958 Tallinna Ekskavaatoritehase meister. 1960–1967 Tallinna Polütehnilise Instituudi masinaehitustehnoloogia kateedri laborijuhataja, 1967–1975 masinatööstuse automatiseerimise kateedri vanemõpetaja, 1976–1992 peenmehaanika kateedri ja 1992–1995 aparaadiehituse instituudi dotsent. Aastast 1995 oli Tallinna Tehnikakõrgkooli, ühtlasi aastast 2002 Eesti Mereakadeemia dotsent. Õpetanud metallilõikepinkide elektriseadmete, mehaaniliste suuruste elektrilise mõõtmise, andurite ning aparaatide detailide ja elementide kursusi.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: metallide väsimusnähtused. 10 teaduspublikatsiooni.
Kalev Rannat

Kalev Rannat (sündinud 22. oktoobril 1958 Tallinnas) on eesti geofüüsik.
Elulugu.
Lõpetas 1977. aastal Tallinna 21. Keskkooli ja 1982. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi elektroonikainsenerina; füüsikamagister (1994, Tartu Ülikool), väitekiri "Nõrgalt mittelineaarsete Rossby lainete interaktsioon 2-kihilises ookeanis"; Ph.D. (füüsika, 2007, Tartu Ülikool), väitekiri "Long weakly nonlinear waves in geophysical applications". 
Oli 1982–1989 Küberneetika Instituudi mikroprotsessortehnika sektori insener ja vaneminsener, konstruktor, 1989–1990 Eesti NSV TA Termofüüsika ja Elektrofüüsika Instituudi nooremteadur, 1990–1992 Eesti TA Ökoloogia ja Mereuuringute Instituudi nooremteadur, 1992–2002 Eesti Mereinstituudi merefüüsika sektori teadur, 2002–2005 TTÜ Meresüsteemide Instituudi teadur, aastast 2005 TTÜ Küberneetika Instituudi teadur, aastast 2008 automaatika instituudi erakorraline vanemteadur.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: nõrgalt mittelineaarsete Rossby lainete interaktsiooni teooria kihilises meres, sünoptiliste liikumiste modelleerimine, keerukate mõõtesüsteemide autokalibreerimise metoodika, mere vahekihi numbriline modelleerimine ning topeltdifusioonist tingitud efektid, pinnalainete mõõtmine ja modelleerimine, GPS-tomograafia rakendused geofüüsikas, integreeritud infosüsteemid ja nende kalibreerimine.
Kai Ranne

Kai Ranne (aastani 1964 Kai Rosenberg, 3. juuni 1942 Tartu – 10. juuli 1993 Tartu) oli eesti keemik ja zootehnikateadlane.
Elulugu.
Lõpetas 1965 TÜ keemikuna ja 1971 EPA aspirantuuri; põllumajanduskandidaat (1974, Eesti Teaduste Akadeemia), väitekiri "О содержании иода в кормах Юго-Восточной Эстонии и о подкормке животных иодом ". Oli 1964–68 EPA põllumajandusloomade söötmise kateedri vanemlaborant, 1971–75 nooremteadur, 1976–77 assistent ja vaneminsener, 1977–79 peainsener-keemik, 1979–93 Eesti NSV Varumisministeeriumi Vabariikliku Jõusööda Kesklabori osakonnajuhataja.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: loomasööda keemilise koostis ja mineraalained söödalisandina. Toimetanud kogumikke loomakasvatuse alalt.
Kai Rosenberg

Kai Rosenberg (15. aprill 1898 Kopenhaagen – 13. september 1977 Kregme) oli taani helilooja.
Üllar Rannik

Üllar Rannik (sündinud 5. oktoobril 1968 Valgas) on eesti füüsik ja atmosfäärifüüsik.
Elulugu.
Üllar Rannik on agronoomi ja mehhanisaatori poeg.
Lõpetas Otepää Keskkooli ja 1992 TÜ füüsikaosakonna; magister (1994, TÜ), väitekiri "Pilvkatte mõjust lühilainelisele kiirgusväljale ja selle ajalisest muutlikkusest", Ph.D. (1998, Helsingi Ülikool), väitekiri "Turbulent atmosphere: Vertical fluxes above a forest and particle growth". Oli 1994–2004 Helsingi Ülikooli füüsika osakonna aerosooli ja keskkonnafüüsika labori teadur, dotsent aastast 2000.
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: maalähedase atmosfääri füüsika, mikrometereoloogia, turbulentsed vood maa ja atmosfääri vahel, voogude mõõtmise tehnika. Soome Aerosooliassotsiatsiooni aukiri teoreetilise töö eest aerosooliteaduses (1998). Soome Teaduste Akadeemia uurimisrühma "Atmosfääri koostise ja kliimamuutuse füüsika, keemia ja bioloogia" ning Põhjamaade uurimisrühma "Biosfääri-aerosooli-pilvede-kliima vastasmõjutused" liige 2002.–2004. a. Üle 60 teaduspublikatsiooni.
Miia Rannikmäe

Miia Rannikmäe (kuni 1978 Miia Tammeorg; sündinud 4. oktoobril 1951 Tartus) on eesti keemik.
Elukäik.
Lõpetanud 1970. aastal Tartu 5. Keskkooli, 1975. aastal Tartu Riikliku Ülikooli keemiaosakonnas ja 1980. aastal TRÜ aspirantuuri.
MA (pedagoogika, 1996, Tartu Ülikool), väitekiri "Keemiamõisted õpilase kognitiivses tegevuses". PhD (bioloogia- ja maateaduste haridus, 2001, Tartu Ülikool), väitekiri "Operationalisation of Scientific and Technological Literacy in the Teaching of Science".
Oli 1975–1977 Tartu Riikliku Ülikooli füüsika-keemiateaduskonna stažöör-uurija, 1981–1982 assistent, 1982–1987 kõrgkoolipedagoogika labori vanemteadur, 1987–1989 teadur, 1989–1995 filosoofiateaduskonna pedagoogika osakonna teadur, 1995–1997 Tartu Bakalaureuse Kooli juhataja, 1996–2000 Tartu Tamme Gümnaasiumi keemia õpetaja, 1996–2001 molekulaar- ja rakubioloogia instituudi loodusteaduste didaktika teadur, 2001–2003 erakorraline vanemteadur, 2003–2007 vanemteadur, 2008– professor, 2003 ka külalisuurija Iowa Ülikoolis USA-s.
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: kognitiivne õppimine loodusteadustes, loodusteaduslikud mõisted õpilaste kognitiivses tegevuses, loodusteadusliku hariduse relevantsus ja selle mõju inimressursside suurendamisele teadusega seotud erialadel, loodusteaduse ja tehnoloogia alase kirjaoskuse kujundamise teoreetilised alused ja rakendatavus. Eesti Keemiaõpetajate Liidu tegevsekretär (aastast 1992). Ligi 90 teaduspublikatsiooni.
Isiklikku.
Tema isa oli professor Johannes Tammeorg.
Maret (eesnimi)

Maret on naisenimi.
2012. aasta lõpu seisuga elas Eestis Rahvastikuregistri andmetel 1799 Maretit.
1. jaanuari 2018 seisuga oli Eestis eesnimi Maret 1702 naisel. Maret on Eestis populaarsuselt 106. naisenimi. Kõige populaarsem on eesnimi Maret vanuserühmas 80–84, kus neid on 10 000 elaniku kohta 37,27 ning Hiiu maakonnas, kus neid on 10 000 elaniku kohta 30,27. Maret on keskmiselt 59 aasta vanune (mediaanvanus on 61). 
Lätis oli 2021. aasta 30. juuni seisuga eesnimi Maret 1 inimesel.
Üllar Rammul

Üllar Rammul (sündinud 13. märtsil 1967 Põlvas) on eesti bioloog.
Elulugu.
Üllar Rammul on õpetaja poeg.
Lõpetas 1985 Põlva Keskkooli ja 1992 Tartu Ülikooli bioloogiaosakonna; bioloogiamagister (1995, TÜ), väitekiri "Mittelendavate maismaaimetajate levikut mõjutavatest teguritest Eesti meresaartel". Täiendas end 1993 Helsingi ja 1999 Umeå Ülikoolis. Oli 1993–1995 Pirita Keskkooli õpetaja, 1996–1998 Oulu Ülikoolis teadur. 1993–1999 Tallinna Pedagoogikaülikooli assistent, aastast 2000 Tallinna Loomaaia teenistuse juhataja, aastast 2005 Tallinna Tehnikaülikooli geenitehnoloogia instituudi assistent.
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: Eesti meresaarte teriofauna; rohusööjate (peamiselt pisinäriliste) populatsioonidünaamika lähisarktilises elupaigakompleksis (Põhja-Norras) ja Eestis, rõhuasetusega talveökoloogiale; rohusööja-taim suhted; toidu ja abiootiliste tingimuste mõju leethiirte ja uruhiirte dünaamikale lähisarktilises elupaigakompleksis, rõhuasetusega talveökoloogiale; uruhiirte-taimestiku suhted kiskjatevabas taiga pinnahorisondi süsteemis. 10 teaduspublikatsiooni.
Hümnoodia

Hümnoodia ehk hümnilaulmine on laulmine vabalt loodud tekstidel. Pidulikud proosa- või vabavärsilised tekstid matkisid algselt kreeka ülistuslaule. Paralleelselt tunti ka stroofilisi lauluvorme. 
3.–4. sajandil sai Süürias valdavaks stroofiline hümn ("madrâshâ"), mille tuntuim autor on Ephraem Edessast (306–373). See laulutüüp oli eeskujuks ka lääne kirikule. Hilarius Poitiers'st ja Milano piiskop Ambrosius panid aluse ladinakeelsele stroofilisele hümnile, mis on käibel tänapäevani.
III üldtantsupidu

III üldtantsupidu toimus Tallinnas Kadrioru staadionil 27. juunil 1947. See kandis ametlikku nime "Rahvakunstiõhtu". Toimus üks etendus. 
Suur probleem enne pidu oli rahvariiete puudus. 1947. aasta tantsupeoga seotud legendidest on üks tuntumaid see, kuidas Ullo Toomi tegi kahepäevase hobureisi Tallinnast Keilasse villaveskisse. Toomil õnnestunud hankida kaks tonni villa 200 tantsupaari jaoks.
Peole registreerus 218 rühma 3221 tantsijaga. Tegelikult osales tantsupeol 840 tantsijat.
Esimest korda leelotas peo avatuks näitleja-leelotaja Laine Mesikäpp, kes jäi pidude laulikuks 1990. aastani. Eeslauljana esines peol ka 70-aastane setu rahvalaulik Anne Vabarna. 
Kokku esitati rahvakunstiõhtul 12 tantsu. Kõik tantsud olid eesti rahvatantsud. Ainsaks seatud tantsuks oli Anna Raudkatsi “Tuljak”. Staadionikujundeid ei tehtud, vaid tantsiti väikestes ringides või suures üleväljaringis.
Pidu jälgis hinnanguliselt paarkümmend tuhat vaatajat.
Rahvakunstiõhtu kava.
"Avasõna – Johannes Semper"&lt;br&gt;
"Kõne – Nigol Andresen"&lt;br&gt;
"NSV Liidu ja ENSV hümn (esitavad kõik koorid)"
Huige – Laine Mesikäpp
1. Kõik koorid
SEGAKOOR
NAISKOOR
MEESKOOR
2. Leelotaja – Muia Veetamm
3. Rahvapilliorkester
4. Tantsude I osa
5. Leelotaja – Anne Vabarna
6. Naiskoor
7. Kannel – Joosep Kotkas
8. Torupill – P. Piilpärk
9. Leelotaja – Laine Mesikäpp
10. Jõu- ja osavusmängud
11. Segakoor
12. Rahvapilliorkester
13. Tantsude II osa
14. Meeskoor
15. Tantsude III osa
"Lõppsõna – Johannes Semper"
Indrikoteerium

Indrikoteerium ("Paraceratherium", sünonüümid "Indricotherium" ja "Baluchitherium") on kabjaliste seltsi kuuluv väljasurnud perekond imetajaid.
Indrikoteeriumid elasid oligotseeni perioodil Euraasias.
Liikus väikeste karjadena.
Kehaehitus.
Indrikoteeriumid on suurimad kunagi elanud maismaaimetajad. Ainuüksi ta kolju oli 1,3 m pikkune.
Indricotherium oli 7,4 m pikkune. Ebatavaliselt suur sarvedeta ninasarvik.
Toitumine.
Indricotherium sõi puulehti, mida ta ulatus haarama kuni 4,8 m kõrguselt.
Liigid.
Eristatud on 5 kuni 9 liiki indrikoteeriume.
Pallada

Pallada on Kreeka jumalanna Athena lisanimi "Pallas" vene keeles. See on olnud mitme Venemaa laeva nimi:
U-26

U-26 võib tähistada järgmisi Saksa allveelaevu:
Aspirantuur

Aspirantuur on kraadiõppe vorm, mis on olnud kasutusel Nõukogude Liidus, Venemaal ja mujal.
Aspirantuuris olijal ehk aspirandil on võimalus saada stipendiumi ning tal on rida soodustusi teadustöö tegemiseks. Aspirantuuri jooksul valmistatakse ette väitekiri.
Lennart Raudsepp

Lennart Raudsepp (16. oktoober 1967 Põlva vald, Põlvamaa – 24. aprill 2021) oli eesti spordifüsioloog.
Elulugu.
Lõpetas 1986 Tallinna Spordiinternaatkooli ja 1992 TÜ kehakultuuriteaduskonna. Sporditeaduste magister (1994, TÜ), väitekiri "Liigutusvilumuste kinemaatilise struktuuri iseärasused ja seosed kehaliste võimetega 8-aastastel lastel", Ph.D. (1996, TÜ), väitekiri "Physical activity, somatic characteristics, fitness and motor skill development in prepubertal children". 
Oli 1993–1994 TÜ spordipedagoogika instituudi assistent ja 1994–1996 lektor, 1997–2004 spordipedagoogika ja treeninguõpetuse instituudi dotsent, 2004–2021 professor, ühtlasi 1997–2004 spordipedagoogika instituudi juhataja ja 1998–2004 spordi sotsiaalteaduste õppetooli hoidja.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: laste ja noorukite kehaline aktiivsus ja selle determinandid, kehaline enesehinnang ja motivatsioon spordis ja kehalises tegevuses, sportlaste võistluseelne emotsionaalne seisund. 45 teaduspublikatsiooni.
Tunnustus.
2012 Tartu Ülikooli aumärk
Rūdolfs Blaumanis

Rūdolfs Kārlis Leonīds Blaumanis (1. jaanuar 1863 Ērgļi – 4. september 1908 Punkaharju, Soome) oli läti kirjanik ja ajakirjanik. Teda peetakse üheks läti silmapaistvamaks proosakirjanikuks, kirjandusliku realismi meistriks. Ta sai tuntuks külaeluaineliste jutustustega. 
Blaumanis õppis 1875–1881 Riias saksa kaubanduskoolis ja tema esimene kirjanduslik töö ilmus 1881 saksa keeles ajalehes Zeitung für Stadt und Land. Pärast isa surma 1894 elas Blaumanis nii oma isakodus kui ka korteris Riias. Riia korteris asub tänapäeval Blaumanise majamuuseum. 1902 kolis Blaumanis Peterburi, kus ta töötas ajakirjaniku ja toimetajana läti ajalehes Pēterburgas Avīzes (Peterburi Sõnumid), toimetades ka selle satiirilisa "Purva malā". Pärast kodumaale tulekut 1904 tegi ta kaastööd ajalehele Latvija. 
1907. aastal haigestus Blaumanis tuberkuloosi ja suri järgmisel aastal Soomes Takaharju sanatooriumis.
Blaumanise teoseid on tõlgitud inglise, saksa, leedu, soome, vene, ukraina, ungari ja eesti keelde. Jutukogu "Õlest katuse all" ilmus eesti keeles juba 1892. aastal.
Riias on Blaumanise mälestussammas ja Ērgļis on tema majamuuseum.
1955. aastal valmis tema jutustuste ainetel mängufilm "Kevadised hallad", 1966. aastal mängufilm "Edgars ja Kristine" ja 1971. aastal mängufilm "Nāves ēnā" (Surma varjus).
Surnud 2013

"Sellel leheküljel on loetletud 2013. aastal surnud tuntud inimesi ja loomi.
Jakob Hurda tänav

Jakob Hurda tänav on tänav Tartus Tähtvere linnaosas.
See algab Friedrich Reinhold Kreutzwaldi tänavalt ja lõpeb Vaksali tänaval, tänava pikkus on 790 meetrit.
Tänav sai Jakob Hurda nime Tartu linnavolikogu otsusega 24. oktoobrist 1932.
21. aprillist 1950 kuni 2. märtsini 1989 oli selle tänava nimi Eduard Vilde tänav.
J.Hurda tänav 9 majas elas palju aastaid Uku Masing.
Majas J.Hurda 2 elas aastatel 1931–1966 Anton Starkopf.
Honoré Fabri

Honoré Fabri (ladinapäraselt Honoratus Fabrius) (1607 Ainis, Prantsusmaal – 8. märts 1688 Roomas) oli Prantsuse jesuiidi teoloog, matemaatik ja füüsik.
Elulugu.
1626. aastal liitus Fabri Avignonis Jesuiitide orduga. Kaheksa aasta vältel õpetas ta filosoofiat ning kuus aastat matemaatikas jesuiitide kolleegiumis Lyonis, kus tema ümber kogunes ohtralt õpilasi: nende hulka kuulusid näiteks Pierre Mousnier, Francois de Raynaud, Jean-Dominique Cassini ja Philippe de La Hire. Seejärel kutsuti Fabri Rooma, kus temast sai teoloog paavstliku penitentsiaariumi juures ("Sacra Paenitentiaria", üks kolmest Rooma kuuria tribunalist) Vatikanis. Sellesse ametisse jäi ta 30 aastaks.
Teosed.
Prantsuse jesuiidi ajaloolane Carlos Sommervogel loetleb 31 Fabri avaldatud tööd ja 14 käsikirja Lyoni raamatukogus.
Fabri tähtsamate tööde hulka kuuluvad:
Enamik Fabri ülejäänud töödest käsitlevad filosoofiat, matemaatikat, füüsikat, astronoomiat ja isegi zooloogiat. Teoses inimese kohta väitis ta end olevat avastanud vereringe juba enne William Harveyt. Küsimust uurinud teadusloolane Auguste Bellynck jõudis siiski järeldusele, et parimal juhul võis Fabri teha avastuse Harveyst sõltumatult. Temalt ilmus mitu artiklit Londoni Kuningliku Seltsi toimetistes.
Mähuste järv

Mähuste järv (ka "Mäuste järv") on oligotroofne järv Harju maakonnas Kuusalu vallas.
Järve kaldajoone pikkus on 1112 meetrit. 
Järv kuulub Harju alamvesikonda.
Stephen Halaiko

Stephen Michael Halaiko (27. detsember 1908 Auburn, Cayuga maakond, New Yorgi osariik – 6. veebruar 2001 Orange Park, Clay maakond, Florida osariik) oli USA poksija.
Halaiko sai kergekaalus (kuni 135 naela ehk 61,2 kg) 1928. aasta Amsterdami olümpiamängude poksivõistlustel hõbemedali, kaotades finaalis kuldmedali- ja olümpiavõitjale Carlo Orlandile (Itaalia).
Halaiko poksis septembrist 1929 kuni veebruarini 1943 elukutselisena. Ta pidas kokku 129 kohtumist, millest võitis 80 (neist 21 nokaudiga) ja kaotas 38 kohtumist (neist 11 nokaudiga) ning 11 kohtumist lõppes viigiga.
Minu esimene raamat (raamatusari)

"Minu esimene raamat" oli lasteraamatute sari, mida andis välja Eesti Riiklik Kirjastus 1950. ja 1960. aastail. Pärast Eesti Riikliku Kirjastuse lahutamist kaheks kirjastuseks jätkas sarja mõnda aega kirjastus Eesti Raamat. Kokku 41 trükist, mitmed samalt autorilt (Raud, Tigane, Parijõgi jt, välisautorid) ning üks kordustrükk: Vilde "Minu esimesed "triibulised" (1956 ja 1964).