Buratino nukk

Buratino nukk on nukuteatris ja teleteatris kasutatud iseloomulikult pika ninaga nukk, kelle mängis kuulsaks näitleja Ferdinand Veike. Buratino esimene ülesastumine oli häälena Eesti Raadio kuuldemängus. Hiljem nägi teda nii Eesti Nukuteatri laval kui ka Eesti Televisiooni lastesaadetes.
Buratino on nn jaava nukk ehk varrasnukk, mis tähendab, et nuku käsi liigutatakse varrastega.
Buratino nukk.
Riia Nukuteatris valmistati 1954. aastal Buratino nukk sealse lavastuse "Puunuku seiklused" tarbeks ning eeskujuks oli võetud Walt Disney 1940. aasta animafilm "Pinocchio". Lavastust ja nukke üle vaadanud tollased ametnikud leidsid aga, et nukk on kapitalistliku šniti järgi tehtud, ja see ei läinud kasutusse. Teatri peakunstnik Paul Šenghof (ka Pāvils Šenhofs) kinkis nuku Veikele, kelle tehtud Buratino häält oli ta juba varem kuulnud.
Peagi ilmnes probleem, et nukk on Eesti teatris lavastustes kasutamiseks liialt väike. Televisioonis väike nukk end õigustas, sest kaamera oli talle lähedal, kuid 500–600 vaatajaga teatrisaalis oli tarvis suuremat nukku. Seepärast tehti algset Riia väikest nukku eeskujuks võttes suuremad nukud. Tehti ka selliseid nukke, kus suurendati (mõnikord lausa 5–6 korda) pead, keha jäi aga endiseks.
Eri andmetel on kokku valmistatud kümmekond üksteisest pisut erinevat Buratino nukku, ühel viimastest oli võimalik ka suud avada.
Buratino tegelaskuju raadios.
Esimest korda oli nukk Buratino eetris raadios. Eesti Raadio helirežissöör Eero Sepling oli kirjutanud Aleksei Tolstoi lasteraamatut "Kuldvõtmeke ehk Buratino seiklused" aluseks võttes kuuldemängu ning kutsunud Ferdinand Veiket 1954. aasta kevadel selle kuuldemängu salvestuse juurde näitejuhiks.
Buratino eriline kõrge hääl pidi esialgu sündima sel viisil, et oli plaanis näitleja häält tavalisel moel lindile salvestada ja hiljem kiiremini ette mängida. Näitleja, kelle hääl proovides kasutuses oli, keeldus aga salvestust kuuldes sellest rollist. Seejärel proovis näitejuht Veike ise teksti esitada ning jäigi Buratino rolli peale.
Ferdinand Veike on Buratino hääle sündi kirjeldanud: "Otsisime kaua puupoisi kriuksuvat häält. Lõpuks valisime magnetofonilindil välja sellise lindi pöörlemiskiiruse, mille juures tekkis sobiv hääl, lindistasime kõik Buratino laused eraldi ja lõikasime teiste näitlejate jutu vahele." Salvestamine ja hiljem teiste näitlejate tavateksti vahele Buratino kiirendusega mängitud repliikide vahele monteerimine oli pikk ja vaevaline töö. Veike sõnutsi võttis esimese saate tegemine umbes kolm nädalat aega.
Kuuldemängu esmaeetri järel tuli raadiosse palju kirju, saadet sooviti uuesti kuulata, samuti sooviti uuesti kuulata kuuldemängus esitatud laule.
Mõni aeg peale kuuldemängu eetrisseminekut kutsuti Veike Keila koolilastele Buratinoga esinema ning ta võttis sinna kaasa talle Riias kingitud väikese Buratino nuku. Lastele tegi ta küll prooviks pisut seda erilist häält, ent see hakkas häälepaeltele. Läks veel terve suvi, enne kui Veike õppis päriselt enda tervisele viga tegemata kõrget Buratino häält tegema.
Raadios salvestati veel hiljemgi Buratino tegelasega saateid. Eesti Rahvusringhäälingu arhiivis on säilinud Buratino kuuldemängude salvestisi 1950. aastate algusest.
Buratino laulud.
Kõige tuntumaks looks võib pidada puunuku tunnuslaulu "Buratino laul", mille sõnad kõlavad:"Mul Buratino nimeks ja ärge pange imeks, et lõbus olen ma, sest teisiti ei saa!"1976. aastal anti välja Üleliidulise firma Meloodia Riia Heliplaadivabriku Tallinna Heliplaadistuudio 7" vinüülplaat "Buratino lood". Sellel plaadil kõlavad Jaan Koha ja Tõnis Kõrvitsa loodud laulud Priit Aimla ja Eero Seplingu sõnadele. Esitavad Buratino ja onu Ferdinand (Ferdinand Veike) ning instrumentaalansambel Rein Vaigu juhatusel.
Buratino nukk teatris.
Teatrinukk Buratino seostub põhiliselt näitleja Ferdinand Veike nimega, kuid Eesti Nukuteatri lavale tõid selle pikaninalise puupoisi 1955. aastal tegelikult lavastuse "Buratino teab kõik" autor ja lavastaja Lo Tui, kunstnik Raivo Laidre ning näitleja Uno Leies. Lo Tui kirjutas nukunäidendi "Buratino teab kõik" Aleksei Tolstoi muinasjuturaamatu "Kuldvõtmeke" ja selle põhjal valminud raadiokuuldemängude alusel.
1962. aastal kirjutas Uno Leies oma esimese lastenäidendi "Buratino lendab kuule". Eesti Nukuteatris lavale tulnud tükis mängisid Buratinot duublis Ferdinand Veike ja Väino Luup. Esimese lavastuse edu innustas Uno Leiest veel näidendeid kirjutama ning 1965. aastal tuli välja lavastus "Maailmarändur Buratino", milles puunukk Ameerikasse reisis.
Buratinost sai aga aastakümneteks Eesti Nukuteatri sümbolkuju, samas ka Nukuteatri ettevõtmisi reklaamiv tele- ja raadioreporter ning ajakirjanik.
Buratino nukk Eesti Televisioonis.
1955. aasta 24. juulil ehk kolmandal televisiooni saatepäeval, jõudis nukk Buratino teleekraanile. Saateks oli "Buratino esineb telestuudios" ning puunukule andis elu ja hääle nukunäitleja Ferdinand Veike. Nukkudega mängisid selles saates veel ka Bruno Mitt ja Raivo Kuremaa. Eesti Televisioon kandis siis nime Tallinna Televisioonistuudio ning Buratino esinemise näol oli tegemist esimese omasaatega.
1956. aasta detsembrist alates esines telenukk Buratino juba püsivalt ETV lastesaates "Võluraamat".
1960. aastatel, mil Buratino teatrilaval esines, oli tal korduvalt asja ka telemajja – 1960. aastate telesaadetes korraldati tema osavõtul joonistusvõistlusi, viktoriine ja vestlussaateid, aastatel 1977.–1979 oli aga eetris koguni saade "Liiklusinspektor Buratino". Televaatajaist lastega suhtles Buratino ajalehe Televisioon kaudu, kus oli eraldi Lasteekraani lehekülg.
Uuesti pääses Buratino tegelaskuju teleekraanile 2002. aastal alguse saanud ETV telelavastuses "Buratino tegutseb jälle", kuid siis juba mitte nukuna, vaid näitleja Priit Võigemasti kehastatuna.