Taanieli mäng

"Taanieli mäng" (ladina keeles "Ludus Danielis") on ladinakeelne liturgiline draama, mis rajaneb piibli Taanieli raamatule. Ühes säilinud allikatest on tekstid koos monoodilise muusikalise saatega.
Allikad.
Säilinud on kaks versiooni "Taanieli mängust". Rohkem on tänapäeval esitatud ajaliselt hilisemat, muusikaga varianti.
Teosest.
Draama aluseks on Vana Testamendi Taanieli raamat. "Taanieli mäng" kirjeldab sellest kolme stseeni: salapärast tulikirja seinal, Babüloni langemist ja Taanieli pääsemist lõvikoopast. Draama epiloogis tuuakse sisse ka Jeesuse sünni teema. Sellepärast kantaksegi teost ette sageli jõuluajal.
Tegelased.
"Dramatis personae" nimekirja käsikirjades eraldi ei ole, tegelased on nimetatud ilmumise järjekorras:
Tegevusliinid ja tähendused.
Draama jaguneb tuntavalt kaheks osaks, milles teine on esimese järg. Esimene osa, Belsatsari pidu, kus seinale ilmub tulikiri ja vaid Taaniel suudab selle seletada, pärineb Taanieli raamatu 5. peatükist, ja teine osa, kus salalikud nõunikud soovitavad esmalt kuningas Dariusele lasta end kummardada, siis kaebavad Taanieli peale ja Taaniel visatakse lõvide auku, pärineb 6. peatükist. Keskaegset pärimust järgides on Taaniel selles loos prohvet, kes kuulutab ette Kristuse sündimise: "Ecce venit sanctus ille, sanctorum sanctissimus" 'ennäe, tuleb püha, pühadest pühim', kuid see lause pole pärit mitte piiblist, vaid ühest 6. sajandist pärit Pseudo-Augustinuse jutlusetekstist, mida loeti Beauvais' rahvale igal aastal. Teine liin on pärit apokrüüfilisest Habakuki loost: kui Taaniel on kinni võetud ja lõvide ette heidetud, saadab jumal oma ingli prohvet Habakuki juurde väljadel, et too viiks Taanielile õhtusöögi, ning ingel kannab Habakuki Taanieli asupaika. Kui Taaniel võtab taevasel viisil saadetud toidu vastu, siis koges publik seda kui viidet armulauale. Mängu peamine eesmärk paistab olevat pühitseda Kristuse sündi ja tuletada vaatajale meelde, et Taanieli jumal on tõeline jumal, kes hoiab oma lapsi. Taaniel on loos targem kui kõik babüloonlased, sest ta on Jumala mees, ja tema usk päästab ta lõvide käest.
Draama lõpus kolm viimast pala seostuvad Kristuse sünniga loogiliselt: Darius, näinud, et Taanieli jumal on ta päästnud, annab käsu kummardada seda jumalat igavesti. Järgneb Taanieli enda ettekuulutus Püha tulekust. Viimasena ilmub ingel-kuulutaja, kes teatab Kristuse sünnist Chartres'i Fulberti hümni sõnadega: "Nuntium vobis fero de supernis natus est Christus Dominator orbis in Bethleem Jude sic enim propheta dixerat ante".
Muusika.
Erineva päritoluga sisumotiivide segamise poolest on "Taanieli mängu" kaks säilinud versiooni sarnased, samuti on mõlemad rütmilises ladinakeelses värsstekstis, kuid mis on Egertoni käsikirja versiooni teinud teisest huvipakkuvamaks, on muusika. "Taanieli mängu" viiside hulgas on terve rida säravaid "conductus"'e-meloodiaid ja tegelaste karaktereid muusikaliselt edasi andvaid dramaatilisi dialooge, nagu õelate nõunike ja Dariuse kiirelt vahelduvad repliigid või Dariuse, satraapide ja Taanieli sõnavahetus, mis viib loo dramaatilise arenguni lõvide augus.
Teoses on kokku 51 muusikapala: soolod ja kooriosad, peale laulu, tantsu ja pillimängu on laval ka üks lahingustseen. Väärib tähelepanu, kui oluline oli autoritele, et kuulajad-vaatajad ikka kõigest aru saaksid – mitmeid sündmusi kuuleme kõigepealt jutustaja käest, siis laulab neid koor ja seejärel uuesti asjaosalised tegelased.
Muusika puhul on nähtud "Taanieli mängu" võimalikku seost nn lollidepühaga, mida Beauvais's pühitseti 1. jaanuaril. Episoodis, kus kuningat on meelitatud nõudma vaid enda kummardamist, tsiteeritakse meloodiaga kuulsat "eeslilaulu" ("Orientis partibus"). Päris draama alguses, kus satraabid kannavad templinõusid, aimub meloodias samuti "eeslilaulu". Beauvais' lollidepühal anti madalaima positsiooniga kleerikutele luba võtta püha korraldamine oma hoolde ja üks nende standardnaljadest oli tuua kirikusse eesel.