tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
65. ekspeditsioon

65. ekspeditsioon oli Rahvusvahelise Kosmosejaama (ISS) 65. alaline meeskond.
Ekspeditsioon algas 17. aprillil 2021, kui jaamast lahkus Sojuz MS-17. Jaama komandöriks oli esialgu Shannon Walker, kellest sai jaama kolmas naiskomandör ja lühima teenistusajaga jaama komandör, olles ametis 11 päeva. 2. mail lahkus jaamast SpaceX Crew-1 ning jaama järgmiseks komandöriks sai JAXA astronaut Akihiko Hoshide. 4. oktoobril sai jaama komandöriks Thomas Pesquet, kellest sai neljas eurooplasest jaama komandör ning esimene prantslane, kes on jaama komandör olnud.
Ekspeditsiooni ajal külastasid jaama kosmonaut Anton Škaplerov, filmirežissöör Klim Šipenko ja näitleja Julia Peresild, kes filmisid jaamas stseene filmi "Challenge" jaoks.
Ekspeditsioon lõppes 17. oktoobril 2021.
Ogre piirkond

Ogre piirkond on 1. järgu haldusüksus (piirkond) Lätis.
Piirkond moodustati 2021. aastal, kui endised Ogre, Ikšķile, Lielvārde ja Ķegumsi piirkonnad ühiseks omavalitsuseks ühendati. Uue Ogre piirkonna pindala on 1839,4 km². Tekkinud uus omavalitsus vastab pindalalt endisele Ogre rajoonile. Piirkonna halduskeskuseks on Ogre linn.
Lielauce järv

Lielauce järv (ka Auce järv, läti keeles "Lielauces ezers" või "Auces ezers") on järv Lätis Dobele piirkonnas Lielauce vallas. Järve pindala on 3,76 km². Suurim sügavus on 3,5 m.
Järve ümbruses asub Vīķise soo kaitseala.
Järve kaldad on soostunud, ligipääs sellele asub Lielauce mõisa juures. Selle kallastele jäävad Lielauce ja Stirnase külad. Järve lõunaosas on kaks saart, neist suurem kannab nime Mednieki saar.
Järv asub merepinnast 100,8 meetri kõrgusel. Põhi on mudane, kohati katab seda sapropeel. Järvest on leitud kuutteist liiki kalu.
Saratoga kampaania

Saratoga kampaania oli Suurbritannia Põhja-Ameerika väejuhatuse katse võtta enda kontrolli alla strateegilise tähtsusega Hudsoni jõe org 1777. aastal Ameerika iseseisvussõja ajal. Kampaania päädis brittide alistumisega, ajaloolane Edmund Morgan on seda pidanud "sõja suureks pöördepunktiks, kuna see tagas ameeriklastele välisabi, mis oli viimane võiduks vajalik element".
Saratoga kampaania põhipingutuse planeeris ja algatas kindral John Burgoyne. Ta liikus ligi 8000 mehega juunis Quebecist lõunasse, üle Champlaini järve Fort Ticonderogasse, sealt lõunasse üle George'i järve ning viimaks mööda Hudsoni orgu Saratogasse. Esimesed kokkupõrked ei andnud kummalegi poolele otsustavat edu. Kampaania pöördepunkt saabus augustis, kui Vermonti, New Hampshire'i ja Massachusettsi omakaitseväed alistasid Benningtoni lahingus ligi 1000 Burgoyne'i väes teeninud Brunswickeri ja Hesseni sõdurit. Septembris ja oktoobris halvenes brittide olukord veelgi, kuna lüüa saadi Saratoga lahingus ning ameeriklastele saabus lisavägesid. Britid olid sunnitud kindral Horatio Gatesile alistuma 17. oktoobril.
Kaugel Londonis välja töötatud sõjaplaanidest reaalsel lahinguväljal kasu ei olnud. Kolonel Barry St. Leger oleks pidanud liikuma üle Mohawki jõe oru Albany peale itta, kuid oli sunnitud pärast Fort Stanwixi piiramist taganema. Brittide plaanitud abiväed lõunast ei jõudnud kohale möödarääkimise tõttu, kindral William Howe saatis oma väed hoopis Philadelphia peale, mitte ei läinud Burgoyne'ile appi. Oktoobris prooviti lisavägesid saata New Yorgist, kuid siis oli juba hilja.
Ameeriklaste võit oli uue riigi rahva moraalile hädavajalikuks turgutuseks, kuid mis veel tähtsam, see veenis Prantsusmaad sõtta Ameerika Ühendriikide poolel sekkuma. Prantslased toetasid ameeriklasi raha, sõdurite ja laskemoonaga, lisaks pidasid Suurbritannia vastu ülemaailmset meresõda.
Zebruse järv

Zebruse järv (ka Zebra järv või Zebre järv, läti keeles "Zebrus ezers", "Zebras ezers" või "Zebres ezers") on järv Lätis Dobele piirkonnas Biksti vallas. Järve pindala on 4,43 km². Suurim sügavus on 3,9 m.
Järve ümbruses asub Zebruse ja Svēte järvede kaitseala, mis moodustati aastal 1957. Zebruse kaldale jäävad looduskaitsealused Zebruse allikad. Järve valgala on 19 km².
Järve kaldad on kohati kõrged, lõunas soostunud. Zebrusest lõunasse jääb Svēte järv. Varem moodustasid need ühise veekogu, praegu on nende vaheline ala soostunud. Järve kaldal asuva Ezerlūki linnamäe tipp jääb järvest 30 meetrit kõrgemale. Zebruses on hektarilise pindalaga saar.
Põhi on mudane, kohati katab seda kaheksa meetri paksune sapropeelikiht. Zebrus on eutrofeerunud. Järvest on leitud kuut liiki kalu.
Ciecere järv

Ciecere järv (ka Cieceris, läti keeles "Cieceres ezers") on järv Lätis Salduse piirkonnas Ciecere vallas. Järve pindala on 2,768 km².
Ciecere asub merepinnast 100,3 meetri kõrgusel. Järv on kujunenud subglatsiaalsesse orgu. Järves asub 14 ha suurune Ozoli saar, mis võeti aastal 1977 looduskaitse alla. Ciecere kaldale jääb Brocēni linn.
Järve kaldad on enamasti kõrged. Põhi on kohati liivane, kohati mudane. Varem peeti järve väga sügavaks, arvati, et see on ligi 50 meetri sügavune. Aastal 2000 läbi viidud mõõtmistel selgus aga, et sügavus ei ületa 22 meetrit. Järvest on leitud seitset liiki kalu.
Aijaži järv

Aijaži järv (läti keeles "Aijažu ezers", ka "Lielais ezers") on järv Lätis Sigulda piirkonnas Lēdurga vallas. Järve pindala on 3,114 km². Suurim sügavus on 1,8 m.
Järve valgala on 12,7 km². See jääb merepinnast 62,4 meeri kõrgusele.
Järve kaldad on madalad ja soostunud. See asub Aijaži soo põhjaserval. Järve lähistele jäävad Aijaži ja Igate külad.
Põhi on mudane, kohati katab seda sapropeel. Kallastel on lai veetaimestiku riba seal kasvavad vesiroosid, kõrkjad ja vesikatk.
Limbaži Suurjärv

Limbaži Suurjärv (läti keeles "Limbažu Lielezers", ka "Svētezers" või "Lielezers") on järv Lätis Limbaži piirkonna Limbaži linnas ja Limbaži vallas.
Järv asub Põhja-Vidzeme biosfääri kaitsealal. Järve põhjakaldale jääb Limbaži linn. Järve põhjaküljest voolab välja ka Dūņezersi järve suubuv Donaviņa jõgi.
Järv asub merepinnast 49,6 meetri kõrgusel. Selle pindala on 2,564 km². Järve kaldad on valdavalt madalad ja kaldataimestikuga kaetud, lõuna- ja idakallas on kõrgemad. Kaldataimestiku riba on 10–30 meetri laiune, seal kasvavad kõrkjad, penikeeled, vesikatk, kardhein ja vesikupud. Järv on veelindude pesitsemispaigaks, seal elutseb laukusid, tuttpütte, luikesid ja parte. Kirdekallas on heakorrastatud, seal asuvad laste mänguväljakud, spordiplatsid, paadisillad, võrkpalliväljakud. Seal asub ka olümpiaspordikeskuse Limbaži treeningubaas. Järve kaldal on linnuvaatlustorniga 3,6 kilomeetri pikkune loodusrada.
Põhi on liivane ja mudane, kaldalähedastel aladel leidub detriiti. Sügavaim koht asub Buķise talu juures.
Järvest on leitud haugi, ahvenat, latikat, särge, roosärged, kokre, linaskit, angerjat, lutsu, karpkala ja koha.
Burley Griffini järv

Burley Griffin on paisjärv Austraalia pealinnas Canberras. Järv tekkis aastal 1963, kui kesklinna ja Parlamentaarse kolmnurga vahelt läbi voolanud Molonglo jõgi üles paisutati. Järv kannab Canberra linnaplaneeringut juhtinud Ameerika Ühendriikide arhitekti Walter Burley Griffini järgi.
Griffin kujundas järve paljude geomeetriliste motiividega, nii et tema kujunduse teljed joondusid piirkonna looduslike vaatamisväärsustega. Valitsus muutis aga tema esialgseid plaane ja enne tema lahkumist Austraaliast 1920. aastal sisuliselt tööd ei alustatud. Griffini ettepanekute elluviimist lükkasid veelgi edasi ülemaailmne majanduskriis ja teine maailmasõda ning planeerimine jätkus alles 1950. aastatel. Pärast poliitilisi vaidlusi ja muude väljapakutud variantide kaalumist alustati 1960. aastal peaminister Robert Menziesi toetusel järve süvendamist. Pärast sildade ja paisude valmimist suleti paisud 1963. aasta septembris, põua tõttu saavutati järve planeeritud veetase aga alles 1964. aasta aprillis. Järv avati ametlikult 17. oktoobril 1964.
Järv asub linna ligikaudses geograafilises keskmes ning on Griffini esialgse üldplaneeringu järgi pealinna keskpunkt. Järve kaldale on ehitatud arvukalt olulisi asutusi, nagu rahvusgalerii, rahvusmuuseum, rahvusraamatukogu, Austraalia Rahvusülikool ja ülemkohus; ka parlamendihoone asub seal lähedal. Peamiselt pargialadest koosnev ümbrus on linlaste seas populaarne aja veetmise koht, seda eriti soojematel kuudel. Kuigi järves ujumas eriti ei käida, kasutatakse seda paljude muude tegevuste jaoks, nagu sõudmine, kalapüük ja purjetamine.
Järv on pikliku kujuga, pikkus on 11 kilomeetrit ja laius kõige laiemas kohas 1,2 kilomeetrit. Selle keskmine sügavus on 4 meetrit, sügavaim koht Scriveneri paisu lähedal umbes 18 meetrit. Voolu reguleerib 33 meetri kõrgune Scriveneri pais, mis on ette nähtud ka kord 5000 aasta jooksul esinevate üleujutustega toimetulemiseks. Põua ajal saab veetaset säilitada, lastes ülesvoolu Molonglo jõe lisajõel asuvat Googongi paisu alla.
Vaimse tervise esmaabi

Vaimse tervise esmaabi on abi, mida osutatakse inimesele, kellel on tekkimas vaimse tervise probleem, kelle olemasolev vaimse tervise probleem süveneb või kellel on vaimse tervise kriis. Vaimse tervise esmaabi ei asenda professionaalset abi, kuid võimaldab oluliselt suurendada inimeste ringi, kes suudavad aidata, teha esimesed sammud paranemise teel ja seejuures vahel ka elu päästa.
Sarnaselt füüsilise tervise esmaabiga on vaimse tervise esmaabi andmine jõukohane igaühele, kes on end esmaabi põhimõtetega kurssi viinud ja läbinud vaimse tervise esmaabi koolituse.
Eestis koolitavad vaimse tervise esmaabi andjaid Peaasi.ee meeskond ja Eesti Psühhosotsiaalse Rehabilitatsiooni meeskond.
Esimene vaimse tervise esmaabi koolitus toimus 4.-5. juuni 2018. Koolitajad olid Daniel Soomer, Anna Haasma (praegu Nõmmik) ja Anna-Kaisa Oidermaa.
Vaimse tervise esmaabi sammud.
Vaimse tervise esmaabi koosneb viiest sammust:
1. samm.
LOO KONTAKT: Eesmärgiks on sekkuda olukorda, kus võimalik abivajaja võib vajada vaimse tervise esmaabi/toetust.
2. samm.
KUULA HOOLEGA: Eesmärgiks on julgustada abivajajat enda vaimse tervise olukorrast rääkima, et oleks võimalik inimese seisukorda hinnata ning et abivajaja saaks enda jaoks enda vaimse tervise seisukorda mõtestada.
3. samm.
PAKU KINDLUSTUNNET: Eesmärgiks on olukorda normaliseerida pakkudes mitmekülgset toetust teabe, praktilise abi või üldise turvatunde näol.
4. samm.
JULGUSTA TEGUTSEMA: Eesmärgiks on koos abivajajaga arutada erinevate toetusvõimaluste üle, nii professionaalse abi kui ka koheste enesetoetusvõtete osas.
5. samm.
TOETA ISEENNAST: Eesmärgiks on pakkuda endale abistavas rollis olijana enesehoidu.
Rembate vald

Rembate vald (läti keeles "Rembates pagasts") on vald Lätis Ogre piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Lielvārde ja Ķegumsi linnaga ning Birzgale, Ogresgalsi, Lielvārde, Tome, Suntaži, Laubere ja Lēdmane vallaga.
Valla pindala on 80,9 km². Aastal 2021 oli elanikke 1026. 2011. aasta seisuga elas vallas 1184 inimest. Valla keskuseks on Rembate küla. Vallamaja asub aadressil Lielvārdes iela 3.
Loodus.
Valla suurim jõgi on selle lõunapiiril voolav Daugava, teine tähtsam jõgi on selle lisajõgi Ogre jõgi.
Looduskaitse all on Kalnrēžase ja Tarbiņase dolomiitliivakivi paljandid, Sietiņi hiidrahn, Jaunstakari jalakas, Jaunstakari mänd, Seitsmetüveline pärn, Silmači tamm, Zemzari tamm ja Rubeņi tamm, lisaks veel 22 nimetut põlispuud. Valda läbib Ogre oru looduspark.
Ajalugu.
Maareformi ajal jäid valda Rembate mõis, millele kuulus 5253 hektarit maad, ja Ķegumsi mõis, millele kuulus 640 hektarit maad. Aastal 1924 liideti osa Rembate vallast Lielvārde vallaga. Aastal 1935 oli Riia kreisi kuuluva Rembate valla pindala 82,9 km² ja seal oli 1682 elanikku. 
Aastal 1945 moodustati vallas Ķegumsi ja Rembate külanõukogu, vald likvideeriti aastal 1949. Aastal 1954 liideti Rembate külanõukoguga likvideeritav Ķegumsi külanõukogu. Aastal 1963 liideti Ogre sovhoosi maad Lēdmane külanõukoguga. Aastal 1977 liideti Rembate külanõukoguga osa Suntaži ja Ogresgalsi külanõukogu alasid. Aastal 1990 muudeti külanõukogu vallaks. Aastal 2002 liideti vald Ķegumsi piirkonnaga. Aastal 2021 ühendati piirkond Ogre piirkonnaga.
Kultuurimälestistest on regionaalse kaitse all Vecdzilnase muinaskalmed ja kohaliku kaitse all Kuradikivi nime kandev hiiepaik.
Asustus.
2011. aasta seisuga elas vallas 979 lätlast, 107 venelast, 16 valgevenelast, 41 ukrainlast, 14 poolakat ja 4 leedulast.
Valla külad on:
Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.
Rembate

Rembate on küla ("ciems") Lätis Ogre piirkonnas, Rembate valla halduskeskus. Asula asub valla lõunaosas, merepinnast 50 meetri kõrgusel. Küla jääb piirkonna keskusest Ogrest 17 ning Riiast 52 kilomeetri kaugusele.
Külas on rahvamaja, postkontor ja raamatukogu. Sinna jäävad Putnu ferma, Sporta iela ja Rembate bussipeatused.
Rembate kujunes nõukogude perioodil endise Rembate mõisa ("Ringmundshof") keskuse juurde kui kolhoosi Uzvara keskasula. Aastatel 2002–2021 jäi asula Ķegumsi piirkonda.
Tome vald

Tome vald (läti keeles "Tomes pagasts") on vald Lätis Ogre piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Ogre ja Ķegumsi linnadega ning Tīnūži, Ogresgalsi, Birzgale ja Rembate vallaga. Lisaks piirneb see Bauska piirkonna Vecumnieki vallaga ja Ķekava piirkonna Daugmale ning Baldone vallaga
Valla pindala on 110,4 km². Aastal 2021 oli elanikke 666. 2011. aasta seisuga elas vallas 617 inimest. Valla keskuseks on Tome küla. Vallavanem on Ilona Ofmane.
Ajalugu.
Tome vald kuulus aastani 1924 Bauska kreisi, seejärel Riia kreisi. Aastal 1935 oli Tome valla pindala 73 km² ja seal oli 763 elanikku. 
Aastal 1945 moodustati vallas Tome külanõukogu, mis likvideeriti aastal 1947. Külanõukogu moodustati taas ja vald ise likvideeriti aastal 1949. Aastal 1954 likvideeriti külanõukogu taas ja selle maad liideti Strēlnieki külanõukoguga. Aastal 1960 likvideeriti Strēlnieki külanõukogu ja selle Tome kolhoosi kuulunud alad liideti Ķegumsi töölisasulaga, kus need moodustasid Ķegumsi maaterritooriumi. 
Aastal 1993 sai Ķegums linnaõigused, selle maaterritooriumist moodustati aga Tome vald. Aastal 1994 likvideeriti Tome vald taas, selle alad ühendati aga Ķegumsi linnaga kui selle maaterritoorium. Aastal 2002 moodustati Ķegumsi linnast ja selle maaterritooriumist Ķegumsi piirkond. Aastal 2010 moodustati piirkonnas taas Tome vald. Aastal 2021 ühendati vald ja piirkond Ogre piirkonnaga.
Kultuurimälestistest on kohaliku kaitse all Tome keskuse hoonetekompleks, sealhulgas rahvamaja, kool ja vallamaja. Riikliku kaitse all on Nariņi muinaskalmed, Grīvase muinaskalmed ja Tome kantsi keskaegsed kindlustised.
Loodus.
Valla suurim jõgi on selle põhjapiiril voolav Daugava, teine tähtsam jõgi on selle lisajõgi Ogre jõgi.
Looduskaitse all on Ķirši männid ja veel neli nimetut põlispuud.
Asustus.
Aastal 2011 elas vallas 519 lätlast, 44 venelast, 14 valgevenelast, 3 ukrainlast, 6 poolakat ja 3 leedulast.
Valla külad:
Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.
Tome

Tome on küla ("ciems") Lätis Ogre piirkonnas, Tome valla halduskeskus. Asula asub valla kirdeosas, merepinnast 28 meetri kõrgusel paigas, kus Līčupe jõgi Daugavasse suubub.
Külas on rahvamaja. Nüüdseks suletud kooli hoones asuvad muuseum ja raamatukogu. Tomes on Caunītese ja Tome bussipeatused.
Piirkond on vana liivi asuala. Vanemad talunimed on külas liivi päritolu. Asula nime kohta räägib kohalik legend, et tõbi tapnud kõik sealsed elanikud, ellu jäi vaid üks Tomsi-nimeline mees.
XVII sajandil rajasid rootslased Daugava kaldale kantsi, millel olid vallikraavid ja bastionid. Tol perioodil läks kaubatee Leedust Riiga läbi Vecumnieki ja Tome. Tomes asus toona suur sadam, sinna ehitati ka kirik. Tomesse rajati ka vabrik, kus toodeti salpeetrit. Külas asusid paberivabrik ja lubjaahi, seal toodeti tõrva. Pulverķi talu kohal asus püssirohuvabrik.
Tome keskus on muinsusmälestisena kohaliku kaitse all. Eraldi on kaitse all veel vallamaja, rahvamaja ja koolimaja. Looduskaitse all on üks külas kasvav kadakas.
Aastal 1907 valmis Hermann Hilbigi projekti järgi Tomesse uus kirikuhoone, mis aga hävis aastal 1916. Uus kirik ehitati Tomesse aastail 1999–2003. Aastatel 2002–2021 jäi asula Ķegumsi piirkonda.
Hengsberg

Hengsberg on vald "(Gemeinde)" Austrias Steiermargi liidumaal Leibnitzi ringkonnas.
Hengsberg asub Grazist lõuna pool Buchkogeli jalamil.
Ajalugu.
Esimene ajalooline sissekanne pärineb 892. aastast (Hengistburg/Hengistfeldon), mis tähendab "Hengisti linnus".
Hengsbergi peetakse vana "Hengistburgi" kõige tõenäolisemaks asukohaks. Hengistburg oli varakeskaegse niinimetatud Kärnteni margi keskus. See oli samal ajal tänapäevase Steiermargi liidumaa süda. Hengistburgi täpne asukoht on endiselt Steiermargi varase ajaloo üks peamisi küsimusi. Linnus hävitati 1053. aastal ungarlaste poolt. Teiste võimalike asukohtade hulka kuuluvad Graz, St. Margarethen bei Lebring, Wildoni linnusemägi, samuti St. Lorenzen am Hengsberg. Kuid on mitmeid olulisi argumente, et "castrum Heingist" asus Hengsbergis.
1045. aastal annetas kuningas Heinrich III Gottfriedsi markkrahvkonnas ja Sausali metsas asuva kuningliku domeeni Leitersdorf an der Laßnitz peapiiskop Balduinile "(predium quale visi sumus Liutoldasdorf habere, in comitatu Gotefridi marchionis et foresto Susel iuxta litus Losnicae fluminis situm)." Mõisakorra kaotamine toimus 1848. aastal. Sel ajal tekkis vald autonoomse organina. See oli 1850. aastal. Pärast Austria annekteerimist 1938. aastal kuulus vald "Reichsgau Steiermarki" koosseisu. Aastatel 1945–1955 kuulus see Suurbritannia okupatsioonitsooni Austrias.
Religioonid.
Hengsberg oli algne kihelkond umbes 9. sajandi esimesest poolest, seejärel emakihelkond alates umbes 13. sajandist koos Wundschuh', Wildoni, Predingi, Langi ja Sankt Margaretheni kihelkonnaga. Hengsbergi kihelkond hõlmab nüüd kõiki Hengsbergi valla külasid ning ka Lichendorfi küla Weitendorfi vallas ja Lambergi küla Zwaring-Pölsi vallas.
Pärast protestantliku kalmistu rajamist ja kellatorniga surnud maja ehitamist rajati protestantlik kabel Christus-Kirchleins ja pühitseti sisse 5. juunil 1933.
Sport.
USV Hengsberg: Hengsbergis on üks ametlik jalgpalliklubi. Selle asutasid 1968. aastal endine president Hans Oswald ja sektsiooni juht Anton Thomann.
Kitzeck im Sausal

Kitzeck on keskne asula Austrias Lõuna-Steiermargis Sausali mäestikus. See on Austria kõrgeimalasuv viinamarjakasvatuskogukond. 
Kitzeck im Sausal asub Koralpe (läänes), Väikese Ungari tasandiku (idas), Ülem-Steiermargi mägede (põhjas) ja Sloveenia mägede (lõunas) vahel.
Kitzeckis asub esimene Steiermargi veinimuuseum (1979). Lisaks veinikultuurile on turismist saanud kohaliku majanduse tugisammas ja ilmselt aetakse mõlemat tihedalt koos.
Kohalik kirik, mis on pühitsetud Jumalaemale, ehitati aastatel 1640–1644. Vahendid annetas lähedal asuva Leibnitzi linna kodanik.
YouTube'i loojaauhinnad

Hõbedane loojaauhind.
Kingitakse kanalitele, mis jõuavad 100 000 tellijani või ületavad selle. Vana versioon oli valmistatud nikeldatud kupronikli sulamist. Uus versioon (1. märtsi 2017. aasta seisuga) koosneb 92% niklist, 5% süsinikust ja 2,5% tsingist, leidub ka teiste metallide jälgi. 2018. aasta märtsis muudeti hõbedase auhinna välimust. Metallist nupust, mis asus klaaskastis ja mille esiküljele oli trükitud kanali nimi, sai puhtama välimuse ja lameda disainiga metalltahvel, millele on pressitud kanali nimi. Selle taseme kanalitel on õigus taotleda ka digitaalset kinnitusmärki. 
Kuldne loojaauhind.
Kingitakse kanalitele, mis jõuavad 1 000 000 tellijani või ületavad selle. See on valmistatud kullatud messingist. 2018. aasta märtsis uuendati kuldse auhinna välimust. Metallist nupust, mis asus klaaskastis ja mille esiklaasile oli trükitud kanali nimi, sai puhtama välimusega ning lameda disainiga metalltahvel, millele on pressitud kanali nimi. 
Teemant sisulooja auhind.
Kingitakse kanalitele, mis jõuavad 10 miljoni tellijani või ületavad selle. See on valmistatud hõbetatud metallist, mille keskel on suur esitusnupu kolmnurga kujuline värvitu kristall . Kui auhinda VidCon 2015 ajal esmakordselt tutvustati, kvalifitseerus auhinnale 35 kanalit. 28. juuni 2022. aasta seisuga on 984 kanalit, millel on 10 miljonit või enam tellijat. 
Isikustatud sisulooja auhind.
Kingitakse kanalitele, millel on 50 miljonit või enam tellijat. See puudub Creators Awardi lehelt (veebileht, kust sisuloojad saavad auhindu tellida). PewDiePie andis sellele hüüdnime rubiin sisulooja auhind (ingl k Ruby Creator Award), kuna talle kingiti tema kanali logo kujuline rubiinivärvi auhind. Värv võib aga loojati erineda, näiteks T-Series sai värvitu auhinna, Blackpink aga roosal taustal musta auhinna. Kanalid, mis on järgnevas loendis märgitud risti sümboliga (&lt;/img&gt; ) on oma auhinna avalikkusele üle andnud. 28. juuni 2022. aasta seisuga on üle 50 miljoni tellija 35 kanalil, millest 17 kanalit on jõudnud saavutuseni enne 2021. aastat:
Birzgale vald

Birzgale vald (läti keeles "Birzgales pagasts") on vald Lätis Ogre piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Lielvārde linnaga ning Lielvārde vald, Jumprava, Tome ja Rembate vallaga. Lisaks piirneb see Bauska piirkonna Valle ja Vecumnieki vallaga ning Aizkraukle piirkonna Jaunjelgava linnaga ning Skrīveri, Sērene ja Jaunjelgava vallaga.
Valla pindala on 293,7 km². Aastal 2021 oli elanikke 1518. 2011. aasta seisuga elas vallas 1655 inimest. Valla keskuseks on Birzgale küla. Vallamaja asub aadressil Lindes iela 2, vallavanem on Diāna Arāja.
Ajalugu.
Valla aladel asusid varem Linde ehk Daugava mõis ("Linden") koos Birzgale karjamõisaga, Alstiķi mõis ("Halswigshof"), Kalna mõis ("Berghof") ja Kannenieki mõis ("Kanenneken"). Maareformi ajal aastal 1920 kuulus Linde mõisale 3200 hektarit maad. Algselt kandis sealne vald Linde nime, Birzgale nime hakkas Linde vald kandma aastal 1925. Aastal 1935 oli valla pindala 207,5 km². 
Aastal 1945 moodustati vallas Daugavieši, Birzgale, Oškalne ja Degļupe külanõukogu, vald likvideeriti aastal 1949. Aastal 1954 liideti Birzgale külanõukoguga likvideeritav Oškalne külanõukogu. Aastal 1956 liideti sellega Valle külanõukogu kolhoosi Jaunā gvarde alad. Aastal 1974 liideti osa külanõukogust Daugavieši külanõukoguga. Aastal 1977 korrigeeriti külanõukogu piiri Vecumnieki külanõukoguga. Aastal 1979 likvideeriti Daugavieši külanõukogu ja alad liideti Birzgale külanõukoguga. 
Aastal 1990 moodustati külanõukogust vald. Aastal 2009 liideti see Ķegumsi piirkonnaga. Aastal 2021 ühendati vald ja piirkond Ogre piirkonnaga.
Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Linde mõisa väravad, Linde mõisa park, Slaidēni linnamägi ja asulakoht.
Loodus.
Valla suurim jõgi on selle põhjapiiril voolav Daugava, teine tähtsam jõgi on Taļķe. Vallas on suured metsamassiivid, metsaga on kaetud 68% vallast.
Looduskaitse all on Zviedri pärnad, Linde mõisa park, Linde mänd, Radzese karstiala, Strautrempi pärnad, Zariņi vaher, Tāmase tamm, Ābermaņi tamm, Rūķise tamm, Senči pärn, Senči vaher, Gāguļi tammed, Gāguļi vaher, Gāguļi jalakas, Melmeni tamm, Priedkalni tamm, Laivinieki künnapuu, Kalna Druvase pärn, Taļķe tamm, Stirnase tamm, Vēsmiņi tamm, Birzgale saar, Birzgale paju ja Napoleoni mänd. Lisaks kasvab vallas arvukalt nimetuid põlispuid. Valda jääb osaliselt Kaibala all oleva Daugava kaitseala.
Asustus.
Aastal 2011 oli vallas 1434 lätlast, 143 venelast, 21 valgevenelast, 14 ukrainlast, 17 poolakat ja 15 leedulast.
Valla külad:
Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.
Birzgale

Birzgale on küla ("ciems") Lätis Ogre piirkonnas, Birzgale valla halduskeskus. Asula asub valla keskosas, merepinnast 45 meetri kõrgusel Zvirgzde jõe kaldal. Küla jääb piirkonna keskusest Ogrest 31 ja Riiast 66 kilomeetri kaugusele.
Birzgales on Silamiķeļi ja Birzgale bussipeatused.
Külas on põhikool, muusikakool, rahvamaja, postkontor ja raamatukogu. Seal asub Rūķi muuseum. Aastail 1567–1965 asus Birzgales ka luteri kirik. Külast kaks kilomeetrit loodes asub Birzgale lennuväli.
Looduskaitse all on Birzgale saar ja Rūķi saar.
Birzgale kujunes Birzgale mõisa ("Birsgallen") ja kirikumõisa maadele. Kirikumõisa peahoone on hävinud, ent selle aita on rajatud rahvamaja. Küla staatuse sai Birzgale aastal 1932. Aastatel 2009–2021 jäi asula Ķegumsi piirkonda.
Puhkav Kristus

Puhkav Kristus on kristlikus kunstis esinev hiliskeskaegne pildisüžee, mis kujutab niuderätikus ja okaskrooniga kroonitud Kristust istuvas asendis, seotud või sidumata kätega, resigneerunult toetamas kätt reiele ja vahel hoidmas käes pillirookeppi või vitsakimpu. Kuulub harduspiltide hulka, mille puhul on Kristuse ümbert jäetud ära stseeni teised tegelased. Ajaliselt on see paigutatud aega veidi enne ristilöömist, peatusena Kolgata tee lõpul. Nagu "ecce homo" puhul, on sellel Kristuse kujutisel okaskrooni okaste haavad, kuid pole ristilöömise naelte ega küljehaava.
Ajaloost.
Esimesed selle süžeega kujutised ilmuvad 14. sajandi teisel poolel, nagu Hans Wittenile omistatud skulptuur Braunschweigi toomkirikus. Enamasti esineb puhkava Kristuse motiiv skulptuuris, maale sellel teemal on teada vähem. Suurem osa skulptuure pärineb 1500. aasta ümbrusest ja 16. sajandi esimesest veerandist, seega ajast vahetult enne reformatsiooni ja varase reformatsiooni ajast.
Kunstiajaloolased seostavad selle motiivi ilmumist kunsti "devotio moderna" esiletõusuga. Kristus on kujutatud oma kannatusloo hetkel, mil ta puhkab pärast risti kandmist Kolgatale, ja esitatud usklikele kaastunnet äratavana oma inimlikus loomuses.
Eesti kunstis.
Enne Teist maailmasõda kuulus Kihelkonna kirikule puhkavat Kristust kujutav 67 cm kõrgune tammepuust skulptuur. Kristus oli kujutatud psühholoogiliselt usutavalt hämmelduses oma jalge ette alla vaatavana, istumas ümaral kõrgendikul, jalad paralleelselt ja ühekõrgusel vastu maad. Skulptuur oli töödeldud igast küljest võrdselt, seega ümberringi vaadatavana. Kuju fotografeerimise ajaks oli kaotsi läinud okaskroon ja mõlemad käed küünarnukist saadik murdunud. Skulptuuri alumine osa oli tugevalt lõhenenud ja näha oli kunagise krundi jälgi uuema värvikihi all. Villem Raam dateeris kuju 15. sajandisse ja pidas seda suhteliselt harvaesineva motiivi levikualale viidates pärinevaks Põhja-Saksamaalt, võib-olla Lübecki meistri Saaremaale tellitud tööks. Skulptuur läks kaotsi Teise maailmasõja ajal.
Hans Witten

Hans Witten ehk meister H. W. (sündinud u 1470/80 oletatavasti Braunschweigis; surnud pärast 1522 oletatavasti Annabergis) oli saksa skulptor, kelle kolm teost on signeeritud lühendiga H. W., ülejäänud on talle omistatud stiililise sarnasuse põhjal. Oli väljapaistev hilisgooti meister, kes töötas Braunschweigis ja selle ümbruses, enne kui siirdus Saksimaale ja lõi seal oma tuntuimad teosed, sealhulgas Freibergi toomkiriku Tulbikantsli.
Looming.
H. W. on pälvinud tänu oma väljendusrikkale ja fantaasiaküllasele loomingule võrdluse luuletajaga skulptuuris. Ta on hilisgooti skulptuuri üks osavamaid meistreid, kes arendas välja oma markantselt eristuva peene ja detailirohke autoristiili. Selles on nähtud alamsaksi skulptuuri, eelkõige Veit Stoßi ja Tilman Riemenschneideri loomingu, samuti Martin Schongaueri ja Albrecht Düreri graafika mõjusid. Ka 16. sajandil on H. W. teosed stiililiselt lähemal hilisgootikale kui renessansile.
Maarit Mälgi

Maarit Mälgi (sündinud 23. mail 1992) on eesti graafik, skulptor ja keraamik.
Ta on õppinud Eesti Maaülikoolis loodusteadusi ja Tartu Kõrgemas Kunstikoolis Pallas skulptuuri eriala. Loomingus on tema mõlemad erialad põimunud looduse ja kunsti sümbioosiks.
Yoshihiro Hattori tapmine

Yoshihiro Hattori (jaapani keeles 服部 剛丈 "Hattori Yoshihiro"; tihti Yoshi Hattori; 22. november 1975 – 17. oktoober 1992) oli jaapani kooliõpilane, kes lasti Baton Rouge'is Louisianas maha, kui ta viibis vahetusõpilasena Ameerika Ühendriikides. Hattori oli teel "halloween"i peole, kuid läks kogemata valesse majja. Maja omanik Rodney Peairs lasi Hattori maha, kuna arvas, et viimane on kuritegelikel eesmärkidel majja sisse tungimas. Juhtum ning Peairsi hilisem õigeksmõistmine pälvisid ülemaailmset tähelepanu.
Alaska päev

Alaska päev (inglise keeles "Alaska Day") on tähtpäev Ameerika Ühendriikide Alaska osariigis. Seda tähistatakse iga aasta 18. oktoobril. 
Alaska päeval tähistatakse Alaska ostmise aastapäeva, mil Ameerika Ühendriigid ostis 18. oktoobril 1867 Venemaalt Alaska (toonase Vene-Ameerika).
Pappos

Pappos Aleksandriast (vanakreeka keeles Πάππος ὁ Ἀλεξανδρεύς "Páppos ho Alexandreús"; umbes 290 – umbes 350) oli üks viimaseid suuri Vana-Kreeka matemaatikuid. Tuntud on tema teos "Synagoge" (Συναγωγή; umbes 340) ja Pappose kuusnurgateoreem. Teave tema eluloo kohta pärineb ainult tema enda kirjutistest: tal oli poeg Hermodoros ja ta töötas Aleksandrias õpetajana.
Tema tuntuim teos "Synagoge" on kaheksaköiteline matemaatikakogumik, millest suurem osa on säilinud. "Synagoge" käsitleb paljusid teemasid, sealhulgas geomeetriat, hobimatemaatikat, kuubi duplikatsiooni, hulknurki ja hulktahukaid.
Dyrrhachiumi lahing (1081)

Dyrrhachiumi lahing oli lahing 18. oktoobril 1081 Bütsantsi ja Lõuna-Itaalia normannide vahel. Vaenupoolte väejuhid olid vastavalt keiser Alexios I Komnenos ja Apuulia ja Calabria krahv Robert Guiscard. Lahing leidis aset Bütsantsi jaoks Lääne-Balkanil olulise tugipunkti Dyrrhachiumi juures (tänapäeva Durrës Albaanias). Lahingu võitsid normannid.
Keiser Michael VII Dukas organiseeris pärast normannide sissetungi Lõuna-Itaaliasse abielu enda poja ja Robert Guiscardi tütre vahel. Michael kõrvaldati 1081. aastal troonilt ning Robert kasutas seda ettekäändena Bütsantsi ründamiseks. Tema maaväed asusid Dyrrhachiumit piirama, laevastik sai Veneetsialt lüüa. Normannide ja Bütsantsi väed põrkasid Dyrrhachiumi all kokku 18. oktoobril. Lahingu alguses purustas Bütsantsi parempoolne tiib normannide vasakpoolse tiiva. Varjaagid asusid normannide taganevat tiiba jälitama, kuid eraldusid põhiväest liialt ning sai lüüa. Väe keskel asunud normannide rüütlid ründasid Bütsantsi vägede keskosa, mis oli sunnitud taganema.
Normannid vallutasid Dyrrhachiumi veebruaris 1082 ning liikusid sealt edasi sisemaale, kus võtsid enda kontrolli alla enamiku Makedooniast ja Tessaaliast. Robert Guiscard oli sunnitud piirkonnast lahkuma, et aidata enda liitlast paavst Gregorius VII-t, keda ründas Saksa-Rooma keiser Heinrich IV. Kreekasse jäänud vägesid asus juhtima Roberti poeg Bohemond. Bohemond oli alguses edukas ning alistas Alexiose mitmes lahingus, kuid sai 1083. aastal Larissa lahingus lüüa. Bohemond oli oma vägedega sunnitud Itaaliasse põgenema ning ta kaotas sellega kõik normannide vallutused. Bütsantsi võimu naasmisega algas Komnenose restauratsioon.
Sordariomycetes

Sordariomycetes on üks kõige liigirikkamaid kottseente klasse. 
Sellesse klassi arvatakse alamklassid "Diaporthomycetidae", "Hypocreomycetidae", "Lulworthiomycetidae", "Meliolomycetidae", "Pisorisporiomycetidae", "Savoryellomycetidae", "Sordariomycetidae", "Spathulosporomycetidae" ja "Xylariomycetidae".
Süsikulaadsed

Süsikulaadsed ("Xylariales") on kottseente selts.
Süsikulised

Süsikulised ("Xylariaceae") on kottseente sugukond.
Punkt (kirjavahemärk)

Punkt (.) on kirjavahemärk, mida kasutatakse mitmel otstarbel, kuid eelkõige jutustava ja väitlause lõpu märkimiseks. Arvukirjutuses on punkti esmane ülesanne järgarvude märkimine.
Eesti keeles ei panda punkti eraldi real seisva pealkirja ja allkirja järele.
Punkt on pärit vanakreeka kirjast, kus sarnase märgi (rea ülaservas, keskel või allservas asuva punkti) võttis kasutusele Aristophanes Byzantionist 3. sajandil eKr.
Inglise keeles kasutatakse punkti lisaks väitlause lõpule ka kümnendmurru täis- ja murruosa eraldamiseks (nt 3.141). Eesti keeles kasutatakse selleks koma (nt 3,141).
Punkti koodid arvutikirja märgistikes on ASCII-s 0x2E ja Unicode'is U+002E.
Süsik (süsikulised)

Süsik ("Xylaria") on kottseente perekond.
Falmouthi põletamine

Falmouthi põletamine oli Suurbritannia kuningliku mereväe rünnak Falmouthi linnale Massachusettsis (tänapäeva Portland Maine'i osariigis) 8. oktoobril 1775. Laevastiku ülem oli kapten Henry Mowat. Rünnak algas laevade kahuritulega, lasti ka süütemoona. Pärast pommitamist väed maabusid, et linn lõplikult hävitada. Falmouthi põletamine jäi ainsaks suuremaks rünnakuks sadamatele, mis olid Ameerika iseseisvussõja algfaasis toetanud patriootide tegevust, kuigi plaanitud oli laiaulatuslikum kampaania.
Kolooniates tekitas rünnak Briti võimu vastu pahameelt ning viis sõltumatute valitsuste tekkimiseni. Falmouthi põletamise tõttu kutsuti kokku ka teine kontinentaalkongress, kus otsustati kuninglikule mereväele vastukaaluks rajada Kontinentaalmerevägi. Nii Mowat kui ka tema ülemus, viitseadmiral Samuel Graves, kes oli rünnakuks käsu andnud, kandsid rünnaku tõttu ametialaseid kahjusid.
Zigmars Liepiņš

Zigmars Liepiņš (sündinud 14. oktoobril 1952) on läti helilooja ja pianist. 
4. novembrist 2013 kuni 4. novembrini 2019 oli ta 
Läti Rahvusooperi juhatuse esimees. 
Liepiņš on kirjutanud koori-, soolo-, orkestri-, filmi-, teatri- ja ooperimuusikat.
Tolypocladium

Tolypocladium on perekond kottseeni seltsist helekottseenelaadsed.
Selle perekonna seened on parasiitse eluviisiga.
Tumekottseenelaadsed

Tumekottseseenelaadsed ("Melanosporales") on kottseente selts.
Tumekottseenelised

Tumekottseenelised ("Ceratostomataceae") on kottseente sugukond.
Harjaskeralaadsed

Harjaskeralaadsed ("Coniochaetales") on kottseente selts.
Harjaskeralised

Harjaskeralised ("Coniochaetaceae") on kottseente sugukond.
Musttõvikulaadsed

Musttõvikulaadsed ("Diaporthales") on kottseente selts.
Koonikulised (seened)

Koonikulised ("Valsaceae") on kottseente sugukond.
Koonik (seen)

Koonik ("Valsa") on kottseente perekond.
Siugsuudmelaadsed

Siugsuudmelaadsed ("Ophiostomatales") on kottseente selts.
Sõnnikukeralaadsed

Sõnnikukeralaadsed ("Sordariales") on kottseente selts.
Lang (Steiermark)

Lang on vald "(Gemeinde)" Austrias Steiermargi liidumaal Leibnitzi ringkonnas.
Vallas asuvad Göttlingi, Langi, Langabergi, Dexenbergi, Schirka, Stangersdorfi ja Jößi külad.
Priscilla katakombid

Priscilla katakombid on muistis Itaalias Roomas Via Salaria ääres, kus Rooma riigi ajal asus kivimurd. Alates 2. sajandi lõpust 4. sajandi lõpuni kasutati seda matmiskohana. Katakombid arvatakse olevat nimetatud konsul Manius Acilius Glabrio abikaasa järgi, kes olevat olnud kristlane ja hukatud Domitianuse käsul. Katakombi seintel leiduvad seinamaalingud kujutavad stseene vanast ja uuest testamendist ning on ühed varasemad, kus on äratuntavad paljud hilisema kristliku ikonograafia süžeed (Madonna lapsega, Hea karjane, Püha õhtusöömaaeg jt).
Tänapäevane sissekäik katakombidesse on Via Salaria tänavalt läbi Priscilla benediktlaste kloostri ristikäigu.
Matused.
Et Priscilla katakombidesse oli maetud seitse paavsti paavstluse varajasest ajajärgust ja palju märtreid, nimetati seda kohta juba hilisantiikajal "katakombide kuningannaks". Sinna maetud paavstide Marcellinuse ja Marcellus I märtrisurm on kujutatud paavstide Damasus I, Siriciuse, Coelestinus I ja Vigiliuse tellitud piltidel. Paavstide Silvester I, Stephanus I ja Dionysiuse arvatavad säilmed kaevati välja ja maeti Rooma San Martino ai Monti kiriku peaaltari alla.
Märtrite Praxedese ja Pudentiana säilmed olid maetud Priscilla katakombidesse, kuni paavst Paschalis I viis nad 9. sajandil ümber ehitatud Rooma Santa Prassede basiilikasse. Sinna olid maetud ka märter Philomena säilmed.
Lebring-Sankt Margarethen

Lebring-Sankt Margarethen on vald "(Marktgemeinde)" Austrias Steiermargi liidumaal Leibnitzi ringkonnas.
Lebring asub Muri jõe paremkaldal u. 4 km Wildonist lõunas ja 8 km Leibnitzist põhjas.
Leutschach an der Weinstraße

Leutschach an der Weinstraße on 2015. aasta jaanuarist uus vald "(Marktgemeinde)" Austrias Steiermargi liidumaal Leibnitzi ringkonnas.
Vald loodi Steiermargi vallareformi osana 31. detsembril 2014, kui kaotati iseseisvad vallad Leutschach, Schloßberg, Eichberg-Trautenburg ja Glanz an der Weinstraße.
Ajalugu.
1250. aastal on ürikus esmamainitud nime "Leutschach" ("Liubschach"). 1458. aastal andis keiser Friedrich III paigale turuõiguse ja oma jurisdiktsiooni.
Leutschachi vald tekkis 1850. aastal "Werbbezirk Trautenburgist" ja oli siis oluliselt suurem. See jaotati 1882. aastal Markt Leutschachi, Glanzi, Schloßbergi ja Eichberg-Trautenburgi vallaks. Seoses Steiermargi liidumaa ümberstruktureerimisega lõppes nelja omavalitsuse autonoomia pärast 132 aastat.
Majandus ja taristu.
Majandus.
Leutschach an der Weinstraße on suurim viinamarjakasvatuskogukond Steiermargis ja seega oluline Steiermargi viinamarjakasvatuse keskus. Selleks on viimastel aastakümnetel pidevalt kasvanud turism paljude ettevõtete peamine sissetulekuallikas. Leutschach on ka Austria suuruselt teine humalakasvatuspiirkond. Kvaliteetset humalat töödeldakse Steiermargi õlletehastes, et olla hinnatud eriõlledeks.
Taristu.
Elamukogukonnana pakub Leutschach an der Weinstraße kõiki olulisi sotsiaalseid ja majanduslikke hooldusvõimalusi. Arstiabi osutavad kolm perearsti, hambaravi eriarst, apteek ja Punase Risti filiaal.
Haridus.
Suurema kogukonna haridusasutuste hulka kuuluvad: kaks lasteaeda (Leutschach ja Langegg), lastehoid "Lachtraube", kaks algkooli (Leutschach ja Langegg) ning NMS Leutschach.
Transport.
1910. aastal kavandati raudtee Marburgist üle Pössnitzbergi, mille Pößnitzi-, Saggau- ja Sulmtali Leibnizi poolt. Projekt kukkus Esimese maailmasõja alguseks läbi.
Liikluslikult on üksikud katastrikooslused ja paikkonnad tänapäeval suures osas välja kujunenud üksikliikluse poolt (271,7 km ühisteid). Avalikud bussid ühendavad Leutschachi naaberomavalitsuste ja piirkonna pealinna Leibnitziga. Lähimad rongijaamad on Ehrenhausenis ja Leibnitzis.
Kultuur ja vaatamisväärsused.
Kultuur ja seltsid.
Paljud ühendused ("Musikverein Rebenland Leutschach", kirikukoor, Tolliühingud, "Volksstanzkreis") aitavad kaasa hea kultuurikeskkonna loomisele. Arvukate sündmuste hulka kuuluvad: tänupühaparaad, karnevalirongkäik, kirikukontserdid, advendikontserdid, jõulud, Corpus Christi rongkäik, ülestõusmispühade rongkäik, kirikupidu või nelipühapäeval tehtud palverännak Püha Vaimu juurde.
Oberhaag

Oberhaag (sloveeni "Osek") on vald ("Gemeinde") Austrias Steiermargi liidumaal Leibnitzi ringkonnas.
Oberhaag asub Saggau orus Eibiswaldi ja Arnfelsi vahel. Vallal on 5 km ühispiiri Sloveeniaga.
Kargopoli rajoon

Kargopoli rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Arhangelski oblastis. Piirneb läänes Karjala Vabariigiga ning edelas ja lõunas Vologda oblastiga.
Suuremad järved on Latša ja Ljokšmozero. Peamine jõgi on Latša järvest alguse saav Onega.
Rajoonikeskuseks on Kargopoli linn.
Rajoon on ühtlasi kohaliku omavalitsuse üksusena munitsipaalringkond ("муниципальный округ").
2021. aasta alguse seisuga oli rajoonis 16 498 elanikku. 61 % elanikest elab Kargopolis.
Salaspilsi vald

Salaspilsi vald (läti keeles "Salaspils pagasts") on vald Lätis Salaspilsi piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Salaspilsi linnaga, Riia linnaga, Ogre piirkonna Tīnūži vallaga, Ropaži piirkonna Stopiņi ja Ropaži vallaga ning Ķekava piirkonna Ķekava ja Daugmale vallaga.
Valla pindala on 107,7 km². Aastal 2021 oli vallas 5292 elanikku, 2021. aasta seisuga elas seal 4963 inimest. Valla keskuseks on Saulkalne küla, vallamaja asub aadressil Daugavmalas iela 28-3.
Ajalugu.
Aastal 1935 oli Riia kreisi kuuluva valla pindala oli 67 km² ja seal oli 1091 elanikku.
Aastal 1945 moodustati vallas Salaspilsi ja Saulkalne külanõukogu, 1949. aastal vald likvideeriti. Aastal 1951 liideti Salaspilsi külanõukoguga likvideeritav Saulkalne külanõukogu, aastal 1954 aga likvideeritav Rubeņkalnsi külanõukogu. Aastal 1964 arvati Ikšķile külanõukogu Budeskalni sovhoosi Ikšķile ja Tīnūži osakond Salaspilsi külanõukogu koosseisu. Aastal 1974 liideti külanõukoguga osa likvideeritavast Katlakalnsi külanõukogust ja osa Stopiņi külanõukogu alasid Selsamal aastal liideti osa külanõukogust Stopiņi külanõukoguga ja osa Riia linnaga. Aastal 1977 liideti osa külanõukogugst Ikšķile külanõukoguga. Aastal 1990 moodustati külanõukogust vald. Aastal 1993 sai Salaspils linnaõigused ja vald liideti linnaga kui Salaspilsi maapiirkond. Aastal 2004 moodustati Salaspilsi linna maapiirkonnast ja Salaspilsi linnast Salaspilsi piirkond. 2010. aastal nimetati Salaspilsi linna maapiirkond ümber Salaspilsi vallaks.
Kultuurimälestistest on kohaliku kaitse all Jaanimäe hiiepaik. Salaspilsi memoriaalkompleks, skulptuurirühm ja koonduslaagri asupaik on muinsusmälestisena riikliku kaitse all. Regionaalse kaitse all on Salaspilsi kiriku ase, Dole mõisaansambel, sealhulgas häärber, park ja mõisavalitseja maja ning mõisavalitseja majas asuv ahi, Dole piiskopilinnuse Uus-Dole linnus ja Vana-Dole linnus, keskaegne kindlustis Suolaži kants ja Mungamäe ehk Värtnamäe linnamägi.
Loodus.
Vallas voolavatest jõgedest tähtsaimad on Daugava ja Mazā Jugla. Valda jääb Dole saar.
Looduskaitse all on Leikase saar, Leikase tamm, Saulīši mänd, Stepiņi tamm, Skaudīgase vaher, Saulkalni paju, Dole mõisa hiidpuud, Dolesmuiža paljandid, Tilleri hiidpuud, Avoti 132 pähklipuu ja Jaksti hiidmänd. Lisaks jääb valda seitse nimetut põlispuud. Valda jääb Dole saare looduspark.
Asustus.
Aastal 2011 elas vallas 2773 lätlast, 1827 venelast, 216 valgevenelast, 151 ukrainlast, 110 poolakat ja 74 leedulast.
Valla külad:
Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.
Dzintars (Salaspilsi vald)

Dzintars (ka Dzintari) on küla ("mazciems") Lätis Salaspilsi piirkonnas Salaspilsi vallas.
Dzintars rajati suvilapiirkonnana. Küla asub valla lääneosas Getliņi soo idaserval. Asula jääb piirkonna keskusest Salaspilsist 8,3 ja Riiast 18,2 kilomeetri kaugusele. Külas asub Dzintarsi bussipeatus.
Getliņi

Getliņi on küla ("mazciems") Lätis Salaspilsi piirkonnas Salaspilsi vallas.
Getliņi rajati suvilapiirkonnana. Küla asub valla lääneosas Getliņi soo idaserval. Asula jääb piirkonna keskusest Salaspilsist 8,9 ja Riiast 18,8 kilomeetri kaugusele. Külas asub DS Getliņi bussipeatus.
Enerģētiķis (Salaspilsi vald)

Enerģētiķis on küla ("mazciems" ) Lätis Salaspilsi piirkonnas Salaspilsi vallas.
Enerģētiķis rajati suvilapiirkonnana. Küla asub valla põhjaosas Riia-Ērgļi raudtee kasutusse jäänud lõigu ääres. Asula jääb piirkonna keskusest Salaspilsist 8,3 ja Riiast 17,7 kilomeetri kaugusele. Külas asub Enerģētiķi bussipeatus.
Cekule (Salaspilsi vald)

Cekule (vanasti ka "Jauncekule") on küla ("mazciems") Lätis Salaspilsi piirkonnas Salaspilsi vallas.
Cekule rajati suvilapiirkonnana. Küla asub valla põhjaosas endise Riia-Ērgļi raudtee ja Nabiņurga jõe ääres. Aastal 1995 avati küla juures Jauncekule raudteepeatus. Asula jääb piirkonna keskusest Salaspilsist 4,4 ja Riiast 21,1 kilomeetri kaugusele. Külas asub Jauncekule bussipeatus.
Bukayo Saka

Bukayo Ayoyinka T. M. Saka (sündinud 5. septembril 2001 Londonis) on Inglismaa jalgpallur, kes mängib äärepoolkaitsja, vasakkaitsja või poolkaitsjana Inglismaa Premier League'i klubis Arsenal ja Inglismaa jalgpallikoondises.
Arsenali noorteakadeemiaga liitus ta 2008. aastal. Esimese profilepingu sõlmis ta Arsenaliga 17-aastaselt. Arsenali põhimeeskonnas debüteeris ta 29. novembril 2018 UEFA Euroopa Liiga alagrupimängus Vorskla Poltava vastu. Inglismaa kõrgliigas debüteeris Saka 1. jaanuaril 2019 mängus Fulhami vastu ning temast sai esimene 21. sajandil sündinud jalgpallur Premier League'is.
Arsenali põhimeeskonnas hakkas Saka mängima regulaarselt hooajal 2019/20. Esimese värava lõi ta Arsenali meeskonnas 19. septembril 2019 Euroopa Liiga alagrupimängus Eintracht Frankfurdi vastu. Hooaja jooksul andis ta väravasööte nii Inglismaa kõrgliigas, Inglismaa karikavõistlustel kui ka Euroopa Liigas (hooaja jooksul kokku 12 väravasöötu, mille poolest oli ta Arsenali parim mängija). 1. juulil 2020 sõlmis ta Arsenaliga uue pikaajalise lepingu. Kolm päeva hiljem lõi ta mängus Wolverhampton Wanderersi vastu oma esimese värava Inglismaa kõrgliigas. Hooajal 2020/21 lõi Saka seitse väravat, neist viis Inglismaa kõrgliigas. Lisaks oli taas hooaja jooksul enim väravasööte (8) andnud Arsenali mängija. Hooajal 2021/22 sai Sakast Arsenali suurim väravakütt: ta lõi 12 väravat, millest 11 Inglismaa kõrgliigas. Väravasööte andis ta hooaja jooksul seitse. 2021. ja 2022. aastal on Saka valitud Arsenali hooaja parimaks mängijaks.
Alates 2017. aastast mängis Saka Inglismaa noortekoondistes. Inglismaa jalgpallikoondises debüteeris Saka 8. oktoobril 2020 mängus Walesi vastu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta oma viiendas koondisemängus 2. juulil 2021 sõprusmängus Austria vastu. 2021. aastal saavutas ta Inglismaa koondisega Euroopa meistrivõistlustel teise koha. 2021. aastal lõi Saka Inglismaa koondises kokku viis väravat ja valiti hooaja 2021/22 Inglismaa koondise parimaks mängijaks.
Ta on pärit Nigeeria päritolu vanemate perekonnast.
Bajāri (Salaspilsi vald)

Bajāri (ka Priežavoti) on küla ("ciems") Lätis Salaspilsi piirkonnas Salaspilsi vallas.
Küla asub valla kaguosas, praktiliselt maantee A4 ääres. Asula jääb piirkonna keskusest Salaspilsist 5,4 ja Riiast 26,7 kilomeetri kaugusele. Külas asub Bajāri bussipeatus.
Saurieši (Salaspilsi vald)

Saurieši (vanasti ka Stopiņi) on endine küla ("skrajciems" ehk hajaküla) Lätis Salaspilsi piirkonnas Salaspilsi vallas.
Küla asus valla keskosas. Seal asusid Saurieši, Stopiņi ja Guntiņase bussipeatus.
2018. aastal oli külas 205 elanikku.
Jaunsaurieši

Jaunsaurieši on küla ("ciems") Lätis Salaspilsi piirkonnas Salaspilsi vallas.
Küla asub valla keskosas. Asula jääb piirkonna keskusest Salaspilsist 11,5 ja Riiast 24,8 kilomeetri kaugusele. Külast kagus asub Salaspilsi kipsikarjäär. Külla jäävad Stopiņi, Guntiņase, Zeltiņi ja Blāzmase bussipeatus.
Tēraudi

Tēraudi on küla ("mazciems") Lätis Salaspilsi piirkonnas Salaspilsi vallas.
Küla asub valla keskosas Mazā Jugla jõe kaldal. Külas asub Tēraudi bussipeatus.
2022. aastal oli külas 1 elanik. Aastal 2025 oli elanikke 2.
Varavīksne

Varavīksne on küla ("mazciems") Lätis Salaspilsi piirkonnas Salaspilsi vallas.
Varavīksne rajati suvilapiirkonnana. Küla asub valla põhjaosas endise Riia-Ērgļi raudtee ja Mazā Jugla jõe ääres. Külast itta jääb maantee A4. Asula jääb piirkonna keskusest Salaspilsist 9,9 ja Riiast 22,8 kilomeetri kaugusele.
Bunči

Bunči on küla ("mazciems") Lätis Salaspilsi piirkonnas Salaspilsi vallas.
Küla asub valla kirdeosas Mazā Jugla jõe kaldal, praktiliselt maantee A4 ääres. Asula jääb piirkonna keskusest Salaspilsist 7,9 ja Riiast 25,1 kilomeetri kaugusele.
Pikalne

Pikalne on küla ("mazciems") Lätis Salaspilsi piirkonnas Salaspilsi vallas.
Küla asub valla idaosas Mazā Jugla jõe kaldal. Sellega on liidetud endine Vācu kalni küla. Külas asuvad Priedītese ja Dobelnieki bussipeatus.
Salenieki

Salenieki on küla ("mazciems") Lätis Salaspilsi piirkonnas Salaspilsi vallas.
Salenieki rajati suvilapiirkonnana. Küla asub valla idaosas Mazā Jugla jõe ääres. Seal kasvav mänd ümbermõõduga 2,6 meetrit on looduskaitse all. Asula jääb piirkonna keskusest Salaspilsist 16,2 ja Riiast 33,4 kilomeetri kaugusele.
Upeslīči (Salaspilsi vald)

Upeslīči on küla ("mazciems") Lätis Salaspilsi piirkonnas Salaspilsi vallas.
Küla asub valla idaosas. Upeslīči rajati suvilapiirkonnana. Asula jääb piirkonna keskusest Salaspilsist 12,7 ja Riiast 29,9 kilomeetri kaugusele.
Küla lähistel kasvav Jaksti hiidmänd ümbermõõduga 3 meetrit on looduskaitse all.