tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
2013. aasta Kidali enesetapurünnak

Kidali enesetapurünnak leidis aset 12. aprillil 2013 Malis Kidalis. Selles hukkus neli Tšaadi sõdurit, viis tsiviilisikut ning kaks rünnaku läbiviijat.
Taust.
2013. aasta veebruari algusest olid Prantsusmaa ja Tšaadi sõjaväed Kidali linna enda võtmebaasina kasutanud, seal majutati sõdureid ning algatati džihadistidest mässuliste vastu rünnakuid. Islamistide põhiline pesitsuspaik, Adrar des Ifoghasi mäestik, asub Kidalist põhjas. Terroristid on sellel põhjusel linna korduvalt rünnanud. Prantsuse sõjaväe juhitud operatsioon Panther oli 5. aprillil lõppenud ning Tšaadi sõjavägi taganes pärast mitu nädalat kestnud lahinguid mägedest tagasi enda põhibaasi Kidali äärelinnas. Kidalis viibis umbes 1800 Tšaadi sõdurit.
Rünnak.
Reede, 12. aprilli hommikul suundus grupp Tšaadi sõjaväelasi kohalikule turule varusid täiendama. Pealtnägijate sõnul jõudsid sõdurid turule umbes 9.50, sel hetkel õhkis üks ründajatest lähedalasuva turuputka juures enda pommivöö, plahvatuses hukkus kolm ning neli Tšaadi sõdurit sai raskelt vigastada. Plahvatus leidis aset tänaval, kus Tšaadi sõdurit tihti liikusid, turu keskus oli sealt umbes 100 meetri kaugusel. Pealtnägijate sõnul jõudsid sõdurid esimese ründaja enne plahvatust neutraliseerida, kuid teine suutis enda pommivöö õhkida, plahvatuses hävines osa turust ning elu kaotas ka viis tsiviilisikut. Tšaadi sõdurid tegid rahva laialiajamiseks kohe pärast plahvatust õhku automaatrelvadest hoiatuslaske. Kidali abilinnapea Abda Ag Kazina sõnul sai rünnakus neli sõdurit raskelt haavata ning nende ellujäämine polnud kindel. Pärast rünnakut seati Kidali nelja põhimaantee juurde kontrollpunktid, et takistada rohkemate terroristide linna pääsemist. Samal päeval teatas Tšaadi sõjavägi, et rünnaku korraldas Ühtsuse ja Džihaadi Liikumine Lääne-Aafrikas (MOJWA). Linnaelanike sõnul sattusid sõdurid plahvatusest paanikasse ning tulistasid rahvamasside pihta, viis inimest sai viga. Üks neljast raskelt haavata saanud sõdurist suri samal öösel Gao haiglas. Kolm ülejäänud haavatut toimetati Bamako sõjaväehaiglasse ning hiljem teatati, et nende seisund on stabiilne.
Samal päeval arreteerisid Tšaadi väed Sidi Amar Ould Algor, kellel oli Azawadi Rahvuslikus Vabastusliikumises (MNLA) koloneli auaste. Ta tunnistas, et auto, millega terroristid turule liikusid, kuulub talle. Algori vahistamine suurendas pingeid veelgi, MNLA teatas, et pole Tšaadile enda võitleja kinni pidamiseks luba andnud.
Järelmõju.
Varem samal päeval oli Sévarést 50 kilomeetrit kirdes alla kukkunud Tšaadi õhuväe kopter (tõenäoliselt Mil Mi-17), kõik viis pardalolnud hukkusid, nende seas ka üks vanemohvitser.
Kaks päeva pärast rünnakut teatas Tšaadi president Idriss Déby, et viib väed Malist välja. Põhjuseks tõi ta mässuliste partisanitaktikale.
Johann III (Werle)

Johann III (hüüdnimega "van Ruoden"; enne 1300 - 1. aprilli ja 28. augusti vahel 1352) oli Werle-Goldbergi isand 1316. aastast kuni oma surmani. Ta oli Nikolaus II ja tolle naise Richizaga poeg.
Pärast oma isa Nikolaus II surma 1316. aastal otsustati Werle jaotada. Johann III sai Werle-Goldbergi ja tema onu Johann II sai Werle-Güstrowi. Johann III ehitas endale Goldbergi lossi. Taani kuningas Christoffer II lubas Johannile ja Mecklenburgi isandale Heinrich II-le 4. mail 1326, et annab neile Rügeni. Ent ta oli vürstkonna varem Pommerile lubanud. See viis Rügeni pärilussõjani. Brudersdorfi rahuga sai Pommeri Rügeni, kuid pidi maksma Mecklenburgile 31 000 hõbemarka hüvitist.
1350. aastast alates jättis ta valitsusasjad oma pojale ja kaasvalitsejale Nikolaus IV-le. 1. aprillil 1352 oli ta juba lõplikult haige. Ta suri sama aasta lõpus. Tõenäoliselt maeti ta Malchowi kloostrisse.
Abielud ja lapsed.
Johann III abiellus 1317. aastal Pommeri hertsogi Otto I tütre Mechthildiga. Nad said järgmised lapsed:
Pärast Mechthildi surma abiellus Johann III Richardisega ja nad said kaks last:
Lapimaa (põld)

Lapimaa oli ajalooliselt küla kogukondlikus maakasutuses olev põllu- või heinamaalapp, ühiskasutatav maa.
Põhiliselt saartel, aga ka Lõuna-Eestis olid lapimaad külaväljal korratult segamini paiknevad, talude kasutuses olevad piklikud neljakandilised põllulapid. Talude osasid eraldasid kitsad kündmata "põllupeenrad". 
Lapimaasüsteem oli saraskondlik maakasutussüsteem, kus igale talule kuulus kuni mitukümmend lapimaad, mis paiknesid läbisegi naabertalude lapimaadega.
Selline vana põllujaotus kaotati kruntimisega 19. sajandi II poolel. Lapimaid oli 20. sajandi alguses säilinud veel Saaremaal ning vähesel määral ka Mandri-Eestis endistes kroonumõisates.
Privolžsk

Privolžsk on linn Venemaal Ivanovo oblastis, Privolžski rajooni keskus. Asub Volga lisajõe Šatša ääres, 46 km Ivanovost kirdes.
Asulat on esmamainitud 1485. aastal Jakovlevskoje külana. 1938 sai linnaõigused ja praeguse nime.
Johann II (Werle)

Johann II hüüdnimega "Kiilaspea" (pärast 1250 – 27. august 1337) oli aastatel 1309–1316 Werle kaasvalitseja ja aastatel 1316–1337 Werle-Güstrowi isand. Ta oli Johann I ja tema naise Sophie poeg.
Ta valitses Werlet aastatel 1309–1316 koos oma venna Nikolaus II-ga. Pärast Nikolause surma 1316. aastal otsustati territoorium jaotada ning Johann sai Werle-Güstrowi ja Nikolause poeg Johann III sai Werle-Goldbergi.
4. mail 1326 lubas Taani kuningas Christoffer II anda Johannile ja Mecklenburgi isandale Heinrich II-le Rügeni vürstkonna. Kuid Pommeri hertsogid võtsid Rügeni, mis viis Rügeni pärilussõjani. Pommeri kaitses Rügenit edukalt ja Mecklenburgi nõuded Rügenile ei jõustunud.
Võlgade vähendamiseks süüdistas ta juute hostia rüvetamises.
Johann suri 1337. aastal ja maeti Doberaner Münsterisse.
Abielu ja lapsed.
1311. aastal abiellus Johann II Braunschweig-Grubenhageni hertsogi Heinrich I tütre Mechtildiga. Nad said järgmised lapsed:
Kreenholmi sadamalaod

Kreenholmi sadamalaod olid 19. sajandi lõpus Narva sadamasse rajatud Kreenholmi Manufaktuuri puuvillalaod.
Esimene 9 boksiga ait (tänapäeval Jõe tänav 1) ehitati 1895. aastaks, teine 12-boksiline (Jõe tänav 3) 1897. aastaks. Narva jõega paralleelselt kulgevad aidad paiknevad kõrvuti, palistades sadamaala ligi paarisaja meetri pikkuselt. Kreenholmi Manufaktuuri tooraine veeti manufaktuuri veeteed mööda ning Victoria bastioni külje all olev Narva sadam oli vabrikutele lähim koht, kuhu laevadega merelt ligi pääses.
Saksa okupatsiooni ajal, oktoobrist 1941 kuni juunini 1942 paiknes aitades vangilaager Dulag 200. Sõjavangilaagris oli 3000 vangikohta.
Ka Nõukogude okupatsiooni ajal paiknes aastatel 1944–1955 aitades 206 endise Saksa sõjaväe sõjavangide ja hiljem poliitiliselt represseeritute vangilaager, kust käis läbi ligi 12 000 inimest. Neist hukkus seal umbes 1000 inimest, kes on valdavalt maetud nimetutesse haudadesse Siivertsi kalmistule.
Nikolaus IV (Werle)

Nikolaus IV, hüüdnimega "Poogenoge" ('seasilmad'), (enne 1331 – 14. märtsi ja 13. novembri vahel 1354) oli aastatel 1350–1354 Werle-Goldbergi isand.
Elulugu.
Ta oli Johann III ja selle naise Mechthildi poeg. Väidetavalt sai ta hüüdnime oma silmade kuju ja pilgu järgi.
Ta valitses Werle-Goldbergi esialgu üheskoos oma isaga ja 1350. aastast üksi. Ta sõlmis veel rahulepingu 14. märtsil 1354, kuid pärast sama aasta 13. novembrit ei ole teda enam mainitud.
Tema naine oli Agnes.
Intermeedium

Sõna "intermeedium" (ladinakeelsest sõnast "intermedius" 'vahepealne') võib tähendada üht neist:
Nikolaus III (Werle)

Nikolaus III hüüdnimega "Staveleke" (1311. ja 1337. aasta vahel – 10. august. 1360 ja 1. augusti 1361 vahel) oli Werle-Güstrowi isand aastatel 1337–1360. Ta oli Johann II ja selle naise Mechtildi poeg.
Pärast oma isa surma 1337. aastal valitses ta üksi 1339. aastani, edasi valitses ta 1347. aastani koos oma venna Bernhard II-ga. 1347. aastal jaotasid nad pärandi, Bernhard II sai Werle-Wareni ja Nikolaus III säilitas väiksema Werle-Güstrowi. Teda on viimati dokumendis mainitud 10. augustil 1360 ja ta suri tõenäoliselt veidi aega hiljem.
Abielud ja lapsed.
Nikolaus abiellus 6. jaanuaril 1338 Mecklenburgi isanda Heinrich II tütre Agnesega. Nad said järgmised lapsed:
Pärast 1341. aastat abiellus ta Holstein-Plöni krahvi Johann III tütre Mechthildiga. Nad said ühe lapse:
Bernhard II (Werle)

Bernhard II (u 1320 – 16. jaanuari 1382 ja 13. aprilli 1382 vahel) oli aastatel 1339–1347 Werle-Güstrowi isand, aastatel 1347–1382 Werle-Wareni isand ja 1374. aastast ka Werle-Goldbergi isand.
Ta oli Johann II ja tema naise Mechtildi noorem poeg.
Pärast tema isa Johann II surma 1337. aastal valitses tema vend Nikolaus III Werlet üksi, kuni Bernhard 1339. aastal täisikka jõudis. Siis valitsesid nad 1347. aastani üheskoos. 14. juunil 1347 Werle jaotati, Bernhard sai Werle-Wareni. 1374. aastal suri Johann IV ja Bernhard päris tema territooriumi.
Teda on viimati elavana mainitud 16. jaanuaril 1382.
Abielu ja lapsed.
Ta abiellus 1341. aastal Holstein-Plöni krahvi Johann III tütre Elisabethiga. Nad said kolm last:
Lorenz (Werle)

Lorenz (1338. ja 1340. aasta vahel – 24. veebruari 1393 ja 6. mai 1394 vahel) oli Werle-Güstrowi isand aastatel 1360–1393 (või 1394). Ta oli Nikolaus III ja tema naise Agnese poeg.
Pärast oma isa surma 1360. või 1361. aastal valitses ta Werle-Gustrowit esialgu üksi. Pärast 21. septembrit 1365 valitses ta koos oma venna Johann V-ga, as can be inferred from a deed they signed jointly on that date.
Johann suri noorelt, enne 9. septembrit 1378. Sellest kuupäevast alates allkirjastas Lorenz dokumente taas üksi. Lorenzi viimane allkirjastatud dokument on 24. veebruarist 1393.
Abielu ja lapsed.
Ta abiellus Werle-Goldbergi isanda Nikolaus IV tütre Mechthildiga. Nad said järgmised lapsed:
Ballo del Gran Duca

Ballo del Gran Duca (itaalia keeles 'suurhertsogi tants'), hilisema nimetusega Aria di Fiorenza või ka Aria del Granduca on muusikaline teema, mis pärineb "La Pellegrina" intermeediumide lõpupalast, Emilio de' Cavalieri "ballo"'st "O che nuovo miracolo" (1589). Teemas on kasutatud ainult viiehäälse koori jaoks kirjutatud osa.
Teema on aluseks võetud enam kui 200 muusikateoses, näiteks:
Arved Palgi

Arved Palgi (8. oktoober 1903 Rakvere – 23. mai 1984 Rakvere) oli eesti jurist, ajakirjanik. 
Ta oli Rakvere Muuseumi asutaja ja juhataja. Hiljem tegutses ta mesinikuna.
Ta lõpetas aastal 1922 Rakvere poeglaste gümnaasiumi. Seejärel astus ta Tartu Ülikooli õigusteaduskonda, mille lõpetas aastal 1932.
Ta oli aastatel 1924–1934 ajalehe Virulane toimetaja. Aastatel 1933–1939 oli ta vandeadvokaat Nikolai Küti abi. Veel on ta tegutsenud spordiajakirjanikuna. 1934. aastal valiti ta ka Rakvere linnavolinikuks.
Ta on kirjutanud raamatuid Henry Fordist, Hitlerist, Hermann Göringist, Mussolinist ja Stalinist.
Aastal 1941 arreteeriti ta NKVD poolt, oli vangilaagris Sverdlovski oblastis. Tuli 1956 Eestise tagasi. Seejärel tegutses ta mesinikuna.
Muusikaline vaikus

Muusikaline vaikus on muusikas kuulamise üldise raami ning heli tekitamise akti vaheline diskursiivne objekt.
Noodikirjas tähistatakse muusikalist vaikust pausimärgi ehk pausiga.
Esteetiline funktsioon.
Vaikus on muusika loomuomane osa, mis täidab helide vahelist ruumi ja aega. See on vajalik, eristamaks helisid üksteisest ja andmaks neile rohkem reljeefi. Vaikus on helile vastanduv element, mis on muusikalise dünaamika ja väljendusjõu teenistuses. See avaldub muusikas mitmel tasandil.
Noodikirjas on see pausimärk, mis tähistab heli ajutist katkestust. Igal standardsel noodiväärtusel on sellele vastav paus, mille ajalist väärtust võib – nagu ka noote – pikendada punkti või punktide lisamisega. Kasutatakse ka ladinakeelset mõistet "tacet" (“on vaikne”), mis on märk interpreedi vaikimiseks. 
Vaikus on ka füüsiline ruum ja raamistus, milles muusika saab sündida. Selleks on kontserdisaali ruum, kuid ka laiem keskkond ja kultuurikontekst. Muusikateose siseselt võib vaikust käsitleda helide potentsiaalina. Helidena, mida ei ole parasjagu kuuldavale toodud. Vaikus märgib siin helilooja teadlikku valikut teatud helide kõlamise ja teiste vaikimise suhtes. 
Vaikuse kui filosoofilise mõiste poleemika tõi muusikasse ameerika avangard-helilooja John Cage. Tema 1952. aastal loodud teos "4'33"" koosneb nelja minuti ja kolmekümne kolme sekundi pikkusest täielikust vaikusest. Tema esimene raamat "Silence" (1961) sisaldas tema Wesleyan Universitys peetud loenguid ning muid tekste erinevatel teemadel, millest paljud käsitlesid ka ideid vaikuse ja tühjuse kohta.
Paus (täpsustus)

Paus on mitmetähenduslik sõna:
Conor Sheary

Conor Michael Sheary (sündinud 8. juunil 1992 Winchesteris, Massachusettsis) on USA jäähokimängija, kes mängib ääreründajana NHL-i klubis Washington Capitals.
Aastatel 2010–2014 mängis ta University of Massachusetts Amhersti meeskonnas. 2014. aastal liitus ta American Hockey League'i klubiga Wilkes-Barre/Scranton Penguins, mis on Pittsburgh Penguinsi farmklubi. NHL-is debüteeris Sheary Pittsburgh Penguinsi meeskonnas 15. detsembril 2015 mängus Boston Bruinsi vastu. Kolm päeva hiljem lõita ta mängus samas meeskonna oma esimese värava NHL-is. Järgmisel hooajal kindlustas ta oma koha Penguinsi põhikoosseisus. Aastatel 2016 ja 2017 tuli ta Penguinsiga Stanley karika võitjaks.
2018. aasta juunis liitus Sheary Buffalo Sabresiga, kuid naasis 2020. aasta veebruaris Penguinsi.
2020. aasta detsembris sõlmis ta üheaastase lepingu Washington Capitalsiga.
Tristan Jarry

Tristan Seth Michael Jarry (sündinud 29. aprillil 1995 Surreys Briti Columbias) on Kanada jäähokimängija, kes mängib väravavahina NHL-i klubis Pittsburgh Penguins.
Aastatel 2011–2015 mängis ta neli hooaega Western Hockey League'i klubis Edmonton Oil Kings. 2014. aastal võitis ta klubiga Memorial Cup'i.
2013. aastal valiti ta NHL-i "draft"is Penguinsi poolt 44. valikuna. 2015. aastal asus ta mängima Penguinsi farmklubis Wilkes-Barre/Scranton Penguins American Hockey League'is. Hooajal 2016–17 pälvis ta koos Casey DeSmithiga Harry "Hap" Holmes Memorial Awardi.
NHL-is debüteeris Jarry 2016–17 põhihooaja viimases mängus New York Rangersi vastu, kus kaotati 2:3. Alates hooajast 2019/20 on Jarry olnud üks Penguinsi põhiväravavahte. 2023. aasta juulis pikendas ta Penguinsiga lepingut viie aasta võrra.
30. novembril 2023 lõi ta 4:2 võidumängus Tampa Bay Lightningi vastu värava. Ta sellega esimeseks Penguinsi ja NHL-is 14. väravavahiks, kes on värava löönud.
2020. ja 2022. aastal valiti Jarry NHL-i tähtede mängule.
Nöörimaa

Nöörimaa oli ajalooliselt küla kogukondlikus maakasutuses olev põllu- või heinamaa osa.
Põhja- ja Kesk-Eestis jaotati suured külaväljad alates 17. sajandist Rootsi eeskujul talude vahel pikkadeks kitsasteks nöörsirgeteks ribadeks. Talude põlluribad olid ühelaiused ning asusid tavaliselt kindlas järjestuses ühtlaselt üle kogu välja. Jagamisel püüti igale talule anda samaväärse viljakusega maad, sellest ka põllu siilutamine. Talude põlluosasid eraldasid üksteisest kitsad kündmata "põllupeenrad". 
Selline vana põllujaotus kaotati kruntimisega 19. sajandi teisel poolel. Nöörimaid oli 20. sajandi alguses säilinud veel Saaremaal ja vähesel määral ka Mandri-Eestis endistes kroonumõisates.
Avo Põlenik

Avo Põlenik (sündinud 13. veebruaril 1938 Kobinsaare külas Viljandimaal) on eesti loodusfotograaf ja kinomehaanik.
Ta on lindude pildistamise pioneere Eestis. Palju tema fotosid on ilmunud ajakirjas Eesti Loodus ja mujal. Ta on aastaid tegutsenud Puhtus.
Avo Põlenik on lõpetanud Kirivere mittetäieliku keskkooli ja Tallinna kinotehnikakooli. Aastatel 1953–1955 töötas kolhoosis haakijana.
Ta töötas 64 aastat (1955–2019) kinomehaanikuna: algul kaks aastat kohustusliku töölesuunamise korras Pärnu-Jaagupi rändkinos, siis muudes kinodes ning alates 1976. aastast Tartu kinos Ekraan.
Ta on tegelenud mehaaniliste fotoaparaatide ja binoklite parandamisega. 
Linde hakkas ta eesmärgistatult pildistama 1962. aastal, tema lemmikpildistamisobjekt on jäälind.
VISTA (teleskoop)

VISTA ehk Visible and Infrared Survey Telescope for Astronomy on Euroopa Lõunaobservatooriumi (ESO) Paranali observatooriumis asuv teleskoop.
VISTA ehitati ESO Väga Suure Teleskoobi lähedusse 18 Suurbritannia ülikooli koostöös. Suurbritannia oli võtnud VISTA ehitamise kohustuse ESO-ga liitumislepinguga. Teleskoobi peapeegli diameeter on 4,1 meetrit ja see alustas tööd detsembris 2009.
VISTA ülesandeks on taeva vaatlemine infrapuna lainepikkustel ning see on maailma suurim teleskoop, mis vaatleb taevast lähiinfrapuna lainepikkustel. Infrapuna lainepikkustel uurimine võimaldab uurida objekte, mis on jahedad, tolmupilve varjus või asuvad väga kaugel.
Bertalan Farkas

Bertalan Farkas (sündinud 2. augustil 1949 Gyulaházas) on Ungari kosmonaut ja lendur, Ungari esimene ja seni ainuke kosmonaut.
Farkas valiti kosmonaudiks 1. märtsil 1978 ja osales Nõukogude Liidu Interkosmose programmis. Ta startis 26. mail 1980 Sojuz-36 pardal ja viibis kosmosejaamas Saljut-6. Ta tuli tagasi maale 3. juunil Sojuz-35 pardal. Kosmoselend kestis 7 ööpäeva, 20 tundi, 45 minutit, 44 sekundit. 
30. juunil 1980 sai ta Nõukogude Liidu kangelase aunimetuse ning samal aastal ka Ungari Rahvavabariigi kangelase aunimetuse.
Generaalpaus

Generaalpaus on muusikas muusikaline vaikus ehk paus üheaegselt kõigis partiides.
Generaalpausi tähistatakse muusika noodikirjas generaalpausi märgi ehk generaalpausiga.
Rāvi

Rāvi (varem Rāva või Rāvmuiža) on küla ("mazciems") Lätis Tukumsi piirkonnas Viesatase vallas. 
Küla asub merepinnast 95 meetri kõrgusel ning jääb valla keskusest Viesatasest 8, endisest piirkonnakeskusest Jaunpilsist 21 ja Riiast 89 kilomeetri kaugusele.
Küla kujunes endise Rāve mõisa ("Rawen") keskuse juurde. Aastail 1949–1964 asus seal põhikool. Aastail 2009–2021 kuulus küla Jaunpilsi piirkonda. 
Külas on Rāvi bussipeatus ja Rāvi kalmistu.
1937. aastal rajatud toonane Rāvi koolimaja on piirkonna üldplaneeringus ära märgitud kui säilitamist vääriv objekt.
2014. aastal oli külas 41, 2019. aastal 47 ja 2020. aastal 46 elanikku.
Umbaed

Umbaed oli ajalooliselt Eesti aladel üksik eraldiseisev aiaga piiratud põllulapp.
Sellist piirdega eraldatud põllumaad nimetati umbaiaks peamiselt Lääne-Eestis ja Hiiumaal, Saaremaal ja Muhus oli see tuntud kui saat, Põhja-Eestis kui sõõrd.
Umbaed paiknes küla kogukondlikus maakasutuses olevatest põllu- või heinamaadest veidi kõrval või kaugemal metsas, kuna mõned talud suurendasid oma põldu sellega, et tegid metsast alet.
Johann V (Werle)

Johann V (1338. ja 1340. aasta vahel - enne 9. septembrit 1378) oli Werle-Güstrowi kaasvalitseja 1365. aastast kuni oma surmani.
Ta oli Nikolaus III ja tema naise Agnese poeg.
Pärast tema isa surma 1360. või 1361. aastal valitses tema vend Lorenz üksi, arvatavasti Johanni alaealisuse tõttu. 21. septembril 1365 sõlmisid Lorenz ja Johann ühise valitsemise leppe.
Tema naine oli Heinrich III tütar Euphemia, kuid ta jäi lastetuks ja suri noorelt.
Johann VI (Werle)

Johann VI (pärast 1341 – pärast 16. oktoobrit 1385) oli Werle-Goldbergi isand aastatel 1382–1385.
Ta oli Bernhard II ja selle naise Elisabethi poeg.
Ta valitses koos oma isaga ja pärast isa surma 1382. aastal üksi Werle-Goldbergi ja Werle-Wareni isandkondade üle. Tema naine oli Nikolaus IV tütar Agnes. Pole teada, millal ta suri. Dokumendis 16. oktoobrist 1385 on teda mainitud elavana. Teadaolevalt suri ta enne 1395. aastat.
Johann IV (Werle)

Johann IV (enne 1350 – 13. märtsi ja 14. detsembri 1374 vahel) oli 1354. aastast kuni oma surmani Werle-Goldbergi isand.
Ta oli Nikolaus IV ja selle naise Agnese poeg.
Kuna ta oli veel alaealine, kui ta päris Werle, pani tema ema ta Mecklenburgi hertsogi Albrecht II eestkoste alla. Kuid Albrecht II ja Johanni ema vahel tekkis vaidlus ja ema valis siis eestkostjaks Werle-Güstrowi isanda Nikolaus III. Pärast Nikolause surma valitses Johann IV üksi.
31. oktoobril 1366 sõlmis ta hertsog Albrecht II ja tema poegadega abielulepingu, mille järgi lubas ta abielluda Albrechti poja Heinrich III nelja-aastase tütre Euphemiaga. Abielu kavandati aastaks 1379, kui tütar oli 17 aastat vana. Kuid Johann IV suri 1374. aastal, nii ei saanud see abielu kunagi teoks.
Johann suri vallalise ja lastetuna. Tema surmaga hääbus Werle-Goldbergi liin ja Werle-Goldberg läks Werle-Güstrowi Bernhard II kätte. Johann maeti tõenäoliselt Doberaner Münsterisse.
Balthasar (Werle)

Balthasar (u 1375 – 5. aprill 1421) oli Werle-Güstrowi isand 1393. või 1394. aastast kuni 1421. aastani ning Wendeni vürst 1418. aastast. Ta oli Lorenzi ja selle naise Mechthildi poeg.
Pärast oma isa surma 1393. või 1394. aastal valitses Balthasar Werle-Güstrowit esialgu üksi, kuid 11. detsembrist 1395 arvatavasti koos oma venna Johann VII ja 1. maist 1401 koos oma venna Wilhelmiga. 1. maist 1418 kutsusid vennad end Wendeni vürstideks, kuna nad olid leidnud piiskop Otto von Havelbergi kroonikast tõendi oma päritolu kohta.
Balthasar suri 5. aprillil 1421 ja maeti Güstrowi toomkirikusse.
Ta oli kihlatud Pommeri hertsogi Bogislaw VI tütre Agnesega, aga nad ei abiellunud. 
18. oktoobril 1397 abiellus Balthasar Mecklenburgi hertsogi Magnus I tütre Euphemiaga. Hiljem abiellus ta Holstein-Rendsburgi krahvi Gerhard VI tütre Heilwigiga.
Balthasari lastest pole midagi teada.
Johann VII (Werle)

Johann VII (u.1375 - 14. augusti ja 17. detsembri 1414 vahel) oli aastatel 1395-1414 Werle-Güstrowi isand. Ta oli Lorenzi ja selle naise Mechthildi poeg. Pärast tema isa surma 1393. või 1394. aastal valitses tema vend Balthasar esialgu üksi, kuid 11. detsembrist 1395 valitsesid Johann ja Balthasar Werlet koos. 1. maist 1401 oli nende vend Wilhelm samuti kaasvalitseja.
Johann abiellus Saksi-Lauenburgi hertsogi Erich IV tütre Katharinaga. Tema lastest pole midagi teada.
Wilhelm (Werle)

Wilhelm (enne 1393 või 1394 – 8. september 1436) oli Werle kaasregent aastatel 1418–1425, seejärel ainuvalitseja kuni oma surmani. Pärast 1426. aastat kutsus ta end "Vendide vürstiks". Ta oli Lorenzi ja selle naise Mechthildi poeg.
Elu.
Pärast tema isa surma 1393. või 1394. aastal valitses Wilhelmi vanem vend Balthasar Werle-Güstrowit üksi, kuni Wilhelm 1418. aastal kaasvalitsejaks sai. Kui Balthasar 5. aprillil 1421 suri, sai Wilhelmist Werle-Güstrowi ainuvalitseja. Kui Werle-Wareni Christoph 1425. aastal suri, sai Wilhelmist kogu Werle valitseja. Pärast 1426. aastat kutsus ta end "Vendide vürstiks, Güstrowi, Wareni ja Werle isandaks".
Abielu ja lapsed.
Wilhelm abiellus 1422. aastal Anhalt-Kötheni vürsti Albrecht IV tütre Annaga, kes suri 1426. aastal. Siis abiellus ta Pommeri hertsogi Barnim VIII õe Sophiaga. Nad said ühe lapse, Katharine. Nõbude nõusolekul pantis Katharine onu Barnim VII Barthi, Zingsti ja Damgarteni territooriumid 20 000 kuldna eest Katharine kaasavaraks.
Wilhelmi surmaga hääbus Werle meesliin ja Werle vürstkond läks tagasi Mecklenburgidele. Mecklenburgi valitsejad jätkasid tiitli "Vendide vürst" kasutamist kuni Saksa monarhia kaotamiseni 1918. aastal.
Nikolaus V (Werle)

Nikolaus V (1341. ja 1385. aasta vahel – pärast 21. jaanuari 1408) oli Werle-Goldbergi ja Werle-Wareni isand aastatel 1385 (või 1395) – 1408. Ta oli Johann VI ja selle naise Agnese poeg.
Ta valitses koos oma isaga ja pärast isa surma üksi 1401. aastani. Pärast 1401. aastat valitses ta Werlet koos oma venna Christophiga. Pärast 1397. aastat abiellus ta Pommeri-Wolgasti hertsogi Bogislaw VI tütre Sophiaga.
Nikolaus V suri 1408. aastal ja maeti Doberaner Münsterisse.
Christoph (Werle)

Christoph (enne 1385 – 25. august 1425) oli 1395. aastast või varem kuni 1425. aastani Werle-Goldbergi ja Werle-Wareni isand. Ta oli Johann VI ja selle naise Agnese poeg.
Pärast tema isa surma valitses tema vend Nikolaus V üksi kuni Christophi täisikka jõudmiseni; 1401. aastast valitsesid nad koos. Pärast Nikolaus V surma 1408. aastal valitses Christoph üksi. 4. mail 1418 hakkas ta end kutsuma "Vendide vürstiks". Tõenäoliselt tapeti ta 25. augustil 1425 Pritzwalki lahingus Brandenburgi vastu.
Ta oli tõenäoliselt vallaline ja kindlasti lastetu. Tema surmaga hääbus Werle-Goldbergi liin ja Werle-Goldberg läks tema nõole Wilhelmile.
Zavolžsk

Zavolžsk on linn Venemaal Ivanovo oblastis, Zavolžski rajooni keskus. Asub Volga (Gorki veehoidla) ääres, 105 km Ivanovost kirdes.
Asula tekkis 19. sajandi keskel Volga vastaskaldal asuva Kinešma Zavolžje linnaosana. 1934 sai eraldi asulaks. 1954 sai linnaõigused ja praeguse nime.
2020. aasta alguses oli elanike arv 9637.
Gennadi Burbulis

Gennadi Burbulis (vene keeles "Геннадий Эдуардович Бурбулис"; 4. august 1945 Pervouralsk – 19. juuni 2022 Bakuu) oli Nõukogude Liidu ja Venemaa poliitik. Ta oli Boriss Jeltsini üks lähemaid kaastöölisi, aastatel 1991–1992 oli ta Vene Föderatsiooni riigisekretär, ta oli üks Belovežje lepingu koostajatest.
Ta sündis aastal 1945 Pervouralskis. Ta asus pärast keskkooli lõpetamist, aastal 1962 tööle lukksepana. Aastast 1964 oli ta ajateenistuses raketivägedes. Aastatel 1969–1973 õppis ta Uurali Riikliku Ülikooli filosoofiateaduskonnas.
Isiklikku.
Tema isapoolne vanaisa Kazimir Burbulis asus Leedust Uuralitesse aastal 1915.
Burgundia-Franche-Comté

Burgundia-Franche-Comté on halduslik piirkond Prantsusmaa lääneosas. See moodustati 2016. aastal varasemast Burgundia ja Franche-Comté'i piirkonnast. Piirkonna halduskeskus ja suurim linn on Besançon.
Piirkonda kuuluvad järgmised departemangud:
La Silla observatoorium

La Silla observatoorium on observatoorium, mis asub Tšiili põhjaosas Atacama kõrbes.
Observatooriumis on kasutusel 13 teleskoopi, millest kolm on Euroopa Lõunaobservatooriumi (ESO) ja ülejäänud mitme riigi astronoomide käsutuses. La Sillas asuvad näiteks Uue Tehnoloogia Teleskoop, MPG/ESO, Taani riiklik teleskoop ja TRAPPIST. See on lõunapoolkera suuremaid observatooriume ning esimene observatoorium, mida kasutas ESO.
Vladimir Tšuikin

Vladimir Tšuikin (vene keeles "Владимир Анастасович Чуйкин") on sündinud 1951. aastal.
Ta lõpetas 1975. aastal Leningradi Kinoinseneride Instituudi ja töötas Moldaavia NSV-s televisioonis.
Kolis Narvasse ja töötas Balti soojuselektrijaama ehitamisel.
1989. aasta septembrist 1993 aasta detsembrini ta töötas Narva linnavolikogu esimehena. 1991. aastal korraldas Narvas referendumi erilise majandustsooni loomisest.
Teda tunnustati medaliga "Eeskujuliku töö eest".
2018. aastal valiti ta Venemaa kaasmaalaste koordinatsiooninõukogu (vene k. "Координационный совет российских соотечественников Эстонии (КСРСЭ)") esimeheks.
Vladimir Tšuikin on abielus, tal on kaks tütart.
MPG/ESO

MPG/ESO on La Silla observatooriumi teleskoop.
Teleskoobi ehitas Carl Zeiss AG ning selle peapeegli diameeter on 2,2 meetrit. Teleskoop alustas tööd 1984. aastal.
Max Plancki Astronoomia Instituut andis MPG/ESO Euroopa Lõunaobservatooriumile (ESO) tähtajatult laenule. ESO tagastas teleskoobi 2013. aastal. Teleskoobi vaatlusaega jagavad omavahel Max Plancki Astronoomia Instituut ja Max Plancki Maavälise Füüsika Instituut ning teleskoopi hooldab ESO.
Puitplastkomposiit

Puitplastkomposiit (WPC) on võrdlemisi uus materjal, mis sisaldab peeneks jahvatataud puitu, plaste ning lisaaineid. Materjalist tehakse erinevaid tooteid, millest populaarseimad on terrassi- ning fassaadilauad. 
Valmistamine.
Materjali või toodete valmistamine erineb paljuski tootjast ning toorainete lisatud kogused võivad erineda. Kõige levinum protsess aga hõlmab peeneks jahvatatud puidu (~60%) segamist erinevate plastikute (~30%) (HDPE, LDPE, PVC jt) ning lisaainetega (~10%) (värvid, siduvad ained, määrdeained jt). Seguga edasi töötamise viise on samuti mitmeid, kuid kõige populaarsem on protsess, kus valminud segu surutakse läbi vormi õigesse kujusse ning lastakse hanguda.
Puidu asemel või lisaks puidule kasutatakse ka muid taaskasutatud materjale nagu näiteks pähklikoori, bambust, heina jpt. 
Tihti viidatakse puitplastkomposiidile, kui keskkonnasäästlikule materjalile, kuid see on tõsi vaid juhul, kui lisatakse taaskasutatud puitu ja plastikuid. 
Eelised.
Kuna materjal on välimuse ja kasutusala poolest väga sarnane puidule, siis enamasti võrreldakse neid kahte. 
Ilmastikukindlus.
Puitplastkomposiit materjalist valmistatud toodetel on plastikute ilmastikukindlad omadused, seega sobivad antud materjalist tehtud tooted kõige paremini välistingimustesse, eriti põhjamaises kliimas. Kuigi materjal pole päris ilmastikukindel, peab see siiski kauem vastu, kui puit samades tingimustes. 
Hooldatavus.
Kuna materjalisse on tihti lisatud UV-kiirguse eest kaitsvaid lisaaineid, siis ei pea muretsema toodete värvi tuhmumise või kulumise pärast, seega on hoolduskulud minimaalsed.
Miinused.
Tuleohtlikkus.
Materjalile lisatud plastikud kahjustavad tavalise puidu tulepüsivust, kuna võivad hakata sulama juba madalate temperatuuride juures. Materjali tuletundlikkuse näitaja erineb toodete vahel ning sõltub konkreetse toote toorainete sisaldusest.
Dzikie

Dzikie on küla Poolas Podlaasia vojevoodkonnas Białystoki maakonnas Choroszczi vallas. Dzikie asub Supraśli jõe vasakul kaldal, Choroszczist natuke rohkem kui 4 kilomeetrit põhjakirdes ja Białystoki kesklinnast umbes 11 km lääneloodes.
Inertpaari efekt

Inertpaari efekt on nähtus, mille korral s-orbitaali elektronid ei osale sidemete moodustamisel. 
Juhul kui s-orbitaali elektronid on tunduvalt tugevamini seotud tuumaga kui p-orbitaalide elektronid, nende osalemine kovalentse või ioonilise sideme moodustamises on energeetiliselt ebasoodne. Nii juhtub 6. perioodi p-elementidega, millele on iseloomulik madalam oksüdatsiooniaste (nt Tl(I), Pb(II) ja Bi(III)). Lisaks sellele on vastav elektronpaar steeriliselt inaktiivne. Näiteks ühendites BiI3 ja BiI63−.
Waldemar (Rostock)

Waldemar (enne 1241 – 9. november 1282) oli Rostocki valitsev isand 1278. aastast kuni oma surmani.
Ta oli Heinrich Borwin III ja selle naise Sofia poeg. Tema vanem vend Johann suri enne isa, nii päris Waldemar pärast isa surma Rostocki ja valitses üksi. Ta suri 9. novembril 1282 või üks päev hiljem. Ta maeti Doberaner Münsterisse.
Mõne allika järgi jäi ta veidi enne surma pimedaks ja jagas oma territooriumi poegade vahel. Tema pojad valitsesid ema eestkoste all 1284. aastani. 1286. aastast valitses tema noorem poeg Nicholas üksi.
Abielu ja lapsed.
Waldemar abiellus Kieli krahvi Johann I tütre Agnesega. Nad said järgmised lapsed:
Zavolžje

Zavolžje on linn Venemaal Nižni Novgorodi oblastis Gorodetsi rajoonis. Asub Volga paremal kaldal, 56 km Nižni Novgorodist loodes.
Asula tekkis 1950. aastal hüdroelektrijaama ehitusega seoses. 1964 sai linnaõigused.
2020. aasta alguses oli elanike arv 38 527.
Konowały

Konowały on küla Poolas Podlaasia vojevoodkonnas Białystoki maakonnas Choroszczi vallas. Konowały asub Choroszczist ligikaudu 9 km lääneedelas ja Białystoki kesklinnast umbes 20 km läänes.
Nikolaus (Rostock)

Nikolaus hüüdnimega "Laps" (enne 1262 – 25. november 1314) oli Mecklenburgide dünastiast Rostocki kaasvalitseja aastatel 1282–1284 ja ainuvalitseja aastatel 1284–1312.
Elukäik.
Ta oli Waldemari ja selle naise Agnese poeg. Tema vanemad vennad Johann ja Heinrich Borwin surid enne 1285. aastat, nii et temast sai ainuvalitseja, esialgu ema eestkoste all. Pärast mitut Mecklenburgi ja Werle isandate (kaks teist Mecklenburgide valitsetud isandkonda) nurjunud katset vallutada Rostock pani ta oma territooriumi Taani kuninga Erik VI kaitse ja feodaalse ülemvõimu alla. Erik VI kaitses Rostocki edukalt; kuid siis eemaldas ta Nikolause võimult ja võttis Rostocki endale.
1311. aastal käivitas Mecklenburgi isand Heinrich II uue katse võtta Rostocki linn. See õnnestus tal 15. detsembril 1312.
Kui Nikolaus 25. novembril 1314 suri, läks Rostocki isandkond esialgu Taanile. Nikolaus maeti dominiiklaste Püha Johannese kloostrisse Rostockis.
Veel üks sõda puhkes Taani ja Mecklenburgi vahel. Heinrich II vallutas ülejäänud Rostocki isandkonna. 21. mail 1323 sõlmitud rahulepinguga Heinrich II ja Taani kuninga Christoffer II vahel anti Heinrichile Rostocki, Gnoieni ja Schwaani isandkonnad kui pärilikud Taani läänid ja Rostock lakkas olemast eraldi vürstkond.
Abielu ja laps.
Nikolaus oli mitu korda kihlatud. Esiteks Lindowi krahv Güntheri tütre Euphemiaga. Heinrich II soovitusel katkestas ta kihluse Euphemiaga ja kihlus hoopis Brandenburgi markkrahvi Albrecht III tütre Margaretega. 1299. aastal abiellus ta lõpuks Pommeri-Wolgasti hertsogi Bogislaw IV tütre Margarethega. Nad said ühe tütre:
Jüri Sild

Jüri Sild (6. detsember 1941 Tartumaa, Avinurme vald, Jõemetsa küla – 3. juuli 2019) oli Energia kolhoosi esimees ja eesti keele hoidja, Ferdinand Johann Wiedemanni keeleauhinna asutaja.
Jüri Sild õppis Kuremaa Põllumajandustehnikumis. Pärast sõjaväeteenistust NSV Liidu lennuväes Eestisse naasnult omandas ta Eesti Põllumajanduse Akadeemias agronoomi kutse. Kandidaadiväitekirja kaitses Jüri Sild 1984. aastal Minskis. 1985. aastast töötas ta Rakvere rajooni Energia kolhoosi esimehena, oli aastatel 1992 ja 1993 Väike-Maarja vallavalitsuse majandusnõunik, hiljem ettevõtja ja OÜ Äntu Mõis juhataja.
Jüri Sild tegeles tõstespordiga: oli Eesti tõstekoondise kandidaat ja üliõpilasmeister.
Ferdinand Johann Wiedemanni keeleauhind.
1988. aasta sügisel sündis Jüri Silla abikaasa Irma Silla ettepanekul mõte hakata Väike-Maarjas andma välja eesti keele auhinda. Ideed toetas kohe tollase ajakirja Noorus kirjandustoimetaja Rudolf Rimmel. Esimesel neljal aastal andis auhinda välja Rakvere rajooni Energia kolhoos, hiljem püsis auhind elus tänu Jüri Sillale. 
Jüri Sild on meenutanud: “Lõpetasime Energia kolhoosis 1988. aastal Mädapea mõisa restaureerimise ning tekkis mõte: kena koht, kuidas saaksime sellega üldkultuuri toetada. Arut­elu käigus koorus välja Wiedemanni-nimelise keeleauhinna idee, sest eesti keel vajas kaitset ning eesti keele uurimise ja arendamisega tegelevate inimeste palk ja tähelepanu nende tööle polnud meie arvates nende vääriline.”
Alates 2004. aastast on Ferdinand Johann Wiedemanni keeleauhind riiklik auhind. Jüri Silla teene on ka Väike-Maarja keeletammiku rajamine. Keeletammikusse istutab iga Wiedemanni keeleauhinna laureaat oma nimipuu.
Isiklikku.
Jüri Silla abikaasa oli Väike-Maarja Keskkooli õpetaja Irma Sild.
Õnne Eelma

Õnne Eelma (sündinud Õnneleid-Astrid Põder; 11. veebruar 1934 Vastemõisa – 23. juuni 2006) oli eesti graafik.
Elukäik.
Sündis Vastemõisa Viljandimaal, õppis Tallinna 10. Õhtukeskkoolis. Aastail 1955–1962 õppis Tallinna Riiklikus Kunstiinstituudis. Aastail 1977–1990 töötas ta ERKI õppejõuna.
Oli Eesti Kunstnike Liidu liige aastast 1961.
Looming.
1963. aastast esines ta näitustel Eestis ja väljaspool seda.
1960. aastate kunsti suundumus üldistusele haaras ka teda: tema töid iseloomustab mõtteselgus, looduslähedus, helgus. 1960. aastate lõpul läks tema laad abstraktsemaks, sügavtrüki asemele tulid lito ja serigraafia. Õnne Eelma oli tugev joonistaja, viljeles ka pastelli. 
Õnne Eelma osales 1968. aastast Tallinna graafikatriennaalidel, 1977. aastal pälvis eripreemia. 
2004. aastal esines ta XIII triennaaliga kaasnevatel graafikanäitustel
70. sünnipäeva puhul korraldas isikunäituse Deco galeriis.
Isiklikku.
Abikaasa Herald Eelma (1960–1977), tütar Mae Vahur (Eelma; sündinud 1960).
Nelli Vija

Nelli (Eleonor) Vija (sündinud 30. oktoobril 1930 Peterburis) on eesti teadlane ja bioloog.
Elulugu.
Lõpetas 1950. aastal Tartu 2. Keskkool ning 1957. aastal Tartu Riikliku Ülikooli bioloogina.
Kaitses 1972. aastal väitekirja "Taimede tiheduse ja mineraalse toitumise mõjust suhkrupeedisaagi suurusele ja fotosünteesi produktiivsusele".
Töökohad.
1961. aastal astus aspirantuuri Eesti NSV Teaduste Akadeemia Eksperimentaalbioloogia Instituuti taimefüsioloogia erialale.
Töötas teadusliku töötajana 1965–1973 Eesti Loomakasvatuse ja Vetrinaaria Teadusliku Uurimise Instituudis ja aastatel 1973–1978 Eesti Maaviljeluse ja Maaparanduse Teadusliku Uurimise Instituudis ning 1978–1988 ENSV Riikliku Plaanikomitee Majanduse ja Planeerimise Teadusliku Uurimise Instituudis teadussekretäri ja vanemteadurina.
Isiklikku.
On olnud abielus Jaan Vijaga (1955–1980), Leopold Piibuga (1980–1996)  
Tema isa oli Vilhelm Reiman.
Djeboki lahing

Djeboki lahing oli Põhja-Mali konflikti kokkupõrge, mis toimus 2013. aasta märtsis Djeboki piirkonnas Malis.
Lahing.
Prantsusmaa ja Mali väed suundusid 12. märtsil Gaost In Zekouani, kus nad samal õhtul otsinguoperatsioonid käivitasid. Alguses mässulist leida ei õnnestunud, kuid öö jõudsid tulid piirkonda kaks islamistide pikapit ning mässulised avasid sõjaväelaste vastu tule. Autod õnnestus hävitada, kuid islamistid pääsesid põgenema. Hiljem märgati paari kilomeetri kaugusel veel kahte kahtlast pikapit, millest üks õnnestus valitsusvägedel hävitada. Prantslased jätkasid järgmisel päeval otsinguid ning leidsid isetehtud lõhkeseade. Vahetult pärast pommi leidmist sattusid sõdurid džihadistide varitsusse, kuid ründajad õnnestus taas põgenema panna. Islamistide järjekordne rünnak pani Mali ja Prantsusmaa sõdurid lõpuks taanduma, metsas asunud terroristide positsioone hakati pommitama. Öösel tulevahetused lõppesid ning valitsusväed võtsid kogu ala enda kontrolli alla. Vastaste laipu või muid jälgi leida ei õnnestunud.
14. märtsil märgati õhust Prantsusmaa ja Mali kolonnist eespool teel pikapit ning lõhkekeha paigaldavaid mässulisi. Sündmuskohale saadeti lennukid ning kolm helikopterit. Nad korraldasid kuuele pikapile Torteulis varitsuse, osad autodest olid täidetud lõhkeainega. Helikopteritulega õnnestus kõik autod hävitada. Järgmisel päeval saabus Torteulisse ka valitsusvägede jalavägi, kuid satuti mässuliste tule alla. Pärast lühikest tulevahetust põgenesid islamistid metsa.
Järgmisel päeval korraldasid prantslased Zekouanis otsingud, kuid midagi kahtlast ei leitud. Djeboki lahingus ühtegi Mali ega Prantsuse sõdurit ei hukkunud, mässulistest kaotas elu hinnanguliselt 15–40.
Adrar des Ifoghas

 
Adrar des Ifoghas (ka Adrar des Iforas; tamasheqi keeles tifinaghis "ⴰⴷⵔⴰⵔ ⵏ ⵉⴼⵓⵖⴰⵙ" (Adrar n Ifoghas), araabia keeles "أدرار إيفوغاس‎" (Ifoghasi mäed)) on Mali Kidali piirkonnast Alžeeriani ulatuv mäemassiiv. Selle suurus on umbes 250 000 ruutkilomeetrit.
Adrar des Ifoghasi kõrgeim tipp on 890 meetrit.
Tähe-Lee Liiv

Tähe-Lee Liiv (sündinud 11. novembril 2003) on eesti pianist. 
Tähe-Lee Liiv on edukalt osalenud arvukatel konkurssidel ja tal on noore pianisti kohta aukartustäratav repertuaar. 2019. aastal pälvis ta IX Eesti pianistide konkursi I preemia ja Tallinna Filharmoonia eripreemia. 
Tähe-Lee Liivi esimene klaveriõpetaja oli Maigi Pakri, edasi Konstantin Bogino (Itaalia), Marrit Gerretz-Traksmann ja Ivari Ilja (Tallinna Muusikakeskkool) ning Hui-Ying Liu-Tawaststjerna (Sibeliuse akadeemia, Soome).
Tähe-Lee Liiv sai peavõidu saates "Klassikatähed 2020". 
Isiklikku.
Tähe-Lee Liivi ema Diana Liiv on pianist, samuti Diana ema Maia Moik .
Pribislaw I

Pribislaw I (15. veebruari ja 3. juuni 1224 vahel – pärast 12. veebruari 1275) oli Parchim-Richenbergi isand aastatel 1238-1256.
Ta oli Mecklenburgi vürsti Heinrich Borwin II noorim poeg. Kui tema isa suri, jaotasid Pribislaw ja tema kolm venda Mecklenburgi; Pribislaw sai Parchim-Richbergi isandkonna. Kuna ta oli veel alaealine, toimis tema vend Johann I 1238. aastani tema eestkostjana ja ta sirgus Johann I õukonnas.
1238. aastal jõudis ta täisikka ja kolis Parchimi lossi. Tema isandkonda kuulusid Parchimi (sealhulgas Brenz ja Rosengarten) ja Ture valdused, Plau, Goldbergi, Sternbergi ja Richenbergi (Langen Brützi lähedal Warnowi jõe ääres) foogtkonnad. Varsti sattus ta piiritülisse Schwerini krahviga, kes sundis teda loobuma Brenzist ja Neustadt-Glewest.
Pärast seda vaenust suutis ta stabiliseerida oma territooriumi majanduse, asutades Goldbergi ja Sternbergi linnad ning stimuleerides juute asuma elama Parchimi. 1248. aastal andis ta linnaõigused Goldbergile ja Sternbergile. 1240. aastal asutas ta Elde läänekaldale "Parchimer Neustadti". 1246. aastal tõi ta Parchimi frantsisklaste ordu liikmed. 1248. aastal kolis ta oma residentsi äsjaehitatud Richenbergi lossi Warnowi jõe ääres Kritzowi küla lähedal.
Pribislaw sattus kaks korda tülli Schwerini piiskopi Rudolf I-ga, korra kümnise maksmise pärast ja korra, kui Rudolf ehitas lossi liiga piiri lähedale, Bützowisse. Pribislaw tundis end lossist ohustatuna. Ta põletas selle maha ja võttis Rudolfi vangi ning sulges ta Richenberg lossi vangikongi. Ta nõudis tagasihoidlikku lunaraha, mille piiskopkond varsti maksis. Rudolf vabastati ja kasutas siis Pribislawi kukutamiseks kõiki võimalusi. Pribislaw kuulutati lindpriiks ja heideti kirikust välja. 1255. aastal võeti Pribislaw vangi ja anti Rudolfile üle. Temalt võeti võim ja tema territoorium jaotati tema vendade ja tema õemehe Schwerini krahvi vahel. Pribislaw läks Pommerisse maapakku, kus ta sai hüvitiseks Białogardi isandkonna. Kui Rudolf 1262. aastal suri, lootis Pribislaw, et saab valdused tagasi, kuid tema vennad keeldusid sellest.
1270. aastal loobus Pribislaw oma nõudmistest Parchim-Richenbergile ja läks tagasi Białogardi, kus ta pärast 12. veebruari 1275 suri.
Abielud ja lapsed.
Pribislaw oli kaks korda abielus. Tema esimene naine oli Richard von Friesacki tütar; tema teine naine oli tõenäoliselt Pommeri hertsogi Barnim I tütar. Ta sai tütre ja poja, Pribislaw II, kes oli Białogardi isand aastatel 1270-1316.
Abdelhamid Abou Zeid

Abdelhamid Abou Zeid (sünninimega Mohamed Ghadir; 1965 – 25. veebruar 2013) oli Alžeeria islamiäärmuslane, mässuline ja salakaubitseja, kes 2010. aasta paiku sai üheks Malis asuva grupeeringu Al-Qaeda islamistlikus Magribis (AQIM) kolmest juhist. Ta oli terrorist Mokhtar Belmokhtari, kes oli mõnda aega samuti AQIM-i juht, põhirivaal. Mõlemad teenisid raha ja võimu eurooplaste pantvangistamisega. Pärast Timbuktu vallutamist aastal 2012 kehtestas Abou Zeid seal šariaadi ning hävitas sufistlikud pühapaigad.
Abou Zeid hukkus 25. veebruaril 2013 ,võideldes Põhja-Malis Prantsusmaa ja Tšaadi vägedega. Prantsusmaa presidendi kantselei kinnitas Abou Zeidi surma lõplikult 23. märtsil.
Erich (Mecklenburg)

Erich I (pärast 1359, arvatavasti 1365 – 26. juuli 1397) oli Mecklenburgi hertsog ja Rootsi troonipärija.
Erich oli Rootsi kuninga Albrechti ja kuninganna Richardise vanem poeg.
Ta abiellus 12. või 13. veebruaril 1396 Pommeri-Wolgasti hertsogi Bogislaw VI tütre Sofiaga. Nad ei saanud lapsi.
Erichi isa püüdis tugevdada oma positsiooni Rootsi kuningana 1364. aastal ja taas 1386. aastal. Taani kuninganna Margrete I sekkus 1389. aastal ja võitis Albrechti Åsle lahingus Falköpingi ümbruses. Albrecht ja Erich püüti kinni. Nad vabastati 1395. aastal pärast kolme aastat läbirääkimisi, kuhu olid kaasatud Lübecki linnapead Hinrich Westhof ja Johann Niebur.
Hiljem samal aastal tegi Albrecht Erichile ülesandeks vallutada Ojamaa. 1396. aasta suvel maabus Erich saarel armeega ja 1397. aasta kevadel võitis ta Sven Sturet, kes pidi siis Albrechtile truudust vanduma. Samuti 1397. aastal ühendati Taani, Norra ja Rootsi kuningriigid Kalmari uniooni, mis kindlustas kuninganna Margaret I positsiooni.
Hertsog Erich (nagu teda kutsuti) suri 1397. aastal katku oma mõisas nimega Landeskrone või Kronvall Klintehamnis Visbyst lõunas (Ojamaal). Ta maeti Visby Maarja kirikusse, tuntud ka kui Visby toomkirik, kus osa tema algsest hauakivist on nähtaval.
Albrecht V (Mecklenburg)

Albrecht V (1397 – 1. juuni / 6. detsember 1423) oli Mecklenburgi hertsog 1412. aastast kuni oma surmani.
Albrecht V oli Mecklenburgi hertsogi Albrecht III ja selle naise Agnese poeg. Albrecht III suri 1412. aastal ja vastavalt kokkuleppele Johann IV-ga toimis Agnes kui Albrecht V eestkostja. 1415. või 1416. aastal hakkas ta üksi valitsema. Pärast Johann IV surma 1422. aastal toimisid Albrecht V ja Johann IV lesk tema alaealiste poegade Heinrich IV ja Johann V kaasregentidena.
13. veebruaril 1419 asutasid Albrecht V ja Johann IV koos hansalinn Rostocki volikoguga Rostocki Ülikooli kui esimese ülikooli Põhja-Saksamaal ja kogu Läänemere piirkonnas.
1413. aastast oli Albrecht kihlatud Nürnbergi linnakrahvi, hilisema Brandenburgi kuurvürsti Friedrichi tütre Cäciliega. Kuid Albrecht ja Cäcilie ei abiellunud. Selle asemel abiellus Albrecht 1423. aastal Cäcilie õe Margaretega. Friedrich andis Albrechtile Dömitzi ja Gorloseni ringkonnad kui tütre kaasavara. Kuid Albrecht suri varsti pärast abiellumist.
Batagaika kraater

Batagaika kraater on termokarst Tšerski mäestiku piirkonnas Ida-Siberi taigas, halduslikult Sahha (Jakuutia) Vabariigis Venemaal.
Kirjeldus.
Maailma suurim umbes ühe kilomeetri pikkune ja kuni 100 m sügavune kirsmaakraater on saanud nime läheduses voolava Jana parempoolse lisajõe Batagaika järgi.
Maapind hakkas langema igikeltsa sulamise tõttu 1960. aastatel pärast ümbritseva metsa langetamist. Kraatri suurus kasvab jätkuvalt.
Johann IV (Mecklenburg)

Johann IV (enne 1370 – 16. oktoober 1422) oli Mecklenburgi ainuvalitseja aastatel 1384–1395 ja kaasregent aastatel 1395–1422.
Elu.
Johann IV oli Mecklenburgi hertsogi Magnus I ja tema naise Elisabethi ainus poeg.
Pärast isa surma 1384. aastal ja tema nõo Albrecht IV surma 1388. aastal valitses Johann Mecklenburgi koos oma onu Albrecht III-ga (ka Rootsi kuningas). Kui taanlased 1389. aastal Albrecht III seoses tema Rootsi-valitsemisega tabasid, valitses Johann Mecklenburgi üksi kuni Albrechti vabanemiseni 1395. aastal. Pärast Albrechti surma 1412. aastal valitses Johann koos Albrechti poja Albrecht V-ga.
13. veebruaril 1419 asutasid Johann, Albrecht V ja Rostocki linnavolikogu Rostocki Ülikooli, esimese ülikooli Põhja-Saksamaal ja kogu Läänemere piirkonnas.
Ta aitas oma onul Albrecht III-l jõustada viimase õigusi Rootsi kuningana. Sel juhul tegutses ta tõenäoliselt kui Vitaalivendade juht.
Abielud ja lapsed.
Johann abiellus kaks korda: esiteks Hoya krahvinna Juttaga, kes suri 1415. aastal, ja teiseks 1416. aastal Saksi-Lauenburgi hertsogi Erich IV tütre Katharinaga.
Johann sai kaks poega:
Saule (Jaunpilsi vald)

Saule (vanasti ka Lauku Jaunāmuiža või Jaunlauki) on küla ("vidējciems") Lätis Tukumsi piirkonnas Jaunpilsi vallas. 
Küla asub merepinnast 95 meetri kõrgusel valla keskosas. Saule jääb vallakeskusest Jaunpilsist 5 ja Riiast 95 kilomeetri kaugusele.
Küla kujunes endise Lauku Jaunāmuiža karjamõisa ("Neuhof") keskuse juurde. Nõukogude perioodi algusaastatel asus seal Saule kolhoosi keskasula, hiljem kolhoosi "Dzirkstele" osakonnakeskus. Aastail 2009–2021 kuulus küla Jaunpilsi piirkonda.
Külas asub Saules centrsi bussipeatus..
Külas kasvav hõberemmelgas ümbermõõduga 6.34 m on looduskaitse all.
Aastal 2014 oli külas 159 elanikku, aastal 2019 oli elanikke 55, aastal 2020 aga 57.
Brandavas

Brandavas (vanasti ka Brandavi) on küla ("mazciems") Lätis Tukumsi piirkonnas Jaunpilsi vallas. 
Küla asub merepinnast 55 meetri kõrgusel valla kaguosas Brandavase kraavi ja 11,6 ha suuruse Brandavase järve kaldal. Brandavas jääb valla- ja piirkonna keskusest Jaunpilsist 3,5 ning Riiast 91 kilomeetri kaugusele.
Küla kujunes endise Brandavase karjamõisa ("Brandau") keskuse juurde. Nõukogude perioodil rajati sinna veisefarm. Aastail 2009–2021 kuulus küla Jaunpilsi piirkonda.
Aastal 2014 oli külas 77 elanikku, aastal 2019 oli elanikke 54, aastal 2020 aga 55.
Heinrich IV (Mecklenburg)

Heinrich IV (1417 – 9. märts 1477) oli Mecklenburgi hertsog aastatel 1422–1477.
Elu.
Heinrich IV, keda lihavuse ja pillava eluviisi tõttu hüüti ka Heinrich Paksuks, oli Mecklenburgi hertsogi Johann IV ja tema naise Katharina poeg.
Kui Heinrichi isa 1422. aastal suri, päris poeg Mecklenburgi. Tema ema Katharina ja onu Albrecht V tegutsesid regentidena 1436. aastani. Seejärel valitses ta koos oma venna Johann V-ga, kuni tema vend 1442. aastal suri. 1432. aasta mais abiellus ta Brandenburgi kuurvürsti Friedrich I tütre Dorotheaga.
Werle vürsti Wilhelmi surmaga 1436. aastal hääbus Mecklenburgide Werle haru meesliin ja Werle läks Mecklenburgi hertsogkonnale. Pärast Mecklenburg-Stargardi hertsogi Ulrich II surma 1471. aastal oli Mecklenburg taas ühendatud ühe valitseja alla.
Stettini pärilussõda Pommeri hertsogite ja Brandenburgi kuurvürstide vahel lõppes 1472. aasta mai lõpus tänu Heinrichi vahendusele.
Elu lõpul andis ta võimu järk-järgult üle oma poegadele Albrechtile, Johannile ja Magnusele. Pärast Heinrichi surma valitsesid nad koos, kuni Johann 1474. aastal ja Albrecht 1483. aastal suri. Pärast Albrechti surma valitses Magnus üksi. Tema noorem vend Balthasar hoolis vähe valitsusasjadest.
Heinrich suri 1477. aastal ja maeti Doberani kloostrisse.
Reinhard Bütikofer

Reinhard Hans Bütikofer (sündinud 26. jaanuaril 1953 Mannheimis) on Saksamaa poliitik. Ta oli aastatel 2009–2024 Euroopa Parlamendi liige.
Ta sündis aastal 1953 Mannheimis, kuid kasvas üles Speyeris. Ta õppis filosoofiat, sinoloogiat ja ajalugu Heidelbergi ülikoolis (kuid ei lõpetanud ülikooli).
Ta on kuulunud maoistlikku kompartei ("Kommunistischer Bund Westdeutschland") ridadesse. Aastal 1984 astus ta rohelise erakonna ridadesse, selle ridades pääses ta Baden-Württembergi maapäeva liikmeks.
Aastatel 2009–2024 oli ta Euroopa Parlamendi liige, europarlamendis olles kuulub ta Roheliste/Euroopa Vabaliidu fraktsiooni.