tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Vladimir Jakunin

Vladimir Ivanovitš Jakunin (vene keeles Владимир Иванович Якунин; sündinud 30. juunil 1948 Melenkis Vladimiri oblastis) on Venemaa diplomaat, luuraja ja ühiskonnategelane. Ta oli 2005–2015 Venemaa Raudteede (RŽD) president.
2003. aastast on ta Venemaa Föderatsiooni 1. klassi tõeline riiginõunik ja 2014. aastast Venemaa erakorraline ja täievoliline suursaadik.
Elulugu.
Tema isa oli NSV Liidu piirivalvevägede lendur, kes teenis 1947–1962 Pärnus. 
Jakunin õppis samal ajal kuni 1962. aastani Pärnu 3. Keskkoolis, kus sai 7-klassilise hariduse; aastal 1966 lõpetas ta Leningradi 366. Keskkooli. 1972. aastal lõpetas Leningradi mehaanikainstituudi (praeguse Balti Riikliku Tehnikaülikooli Vojenmehh) lennundusinseneri erialal.
Alates 1977. aastast töötas NSV Liidu Ministrite Nõukogu välissuhete riikliku komitee insenerina. 1982–1985 oli Teaduste Akadeemia füüsikainstituudi välissuhete osakonna ülem. 1985. aastast alates oli Nõukogude Liidu esindaja ÜRO juures. Ajalehe Russkaja Mõsl andmetel oli Jakunin NSV Liidu välisluure kaadriohvitser.
1990. aastate alguses tegeles Peterburis välisinvesteeringute toomisega Venemaale. Samal ajal rajas ta ka panga Rossia.
2000. aastast alates täitis Venemaa transpordiministri asetäitja ülesandeid ning oli Transkrediidipanga nõukogu esimees.
2003. aastal sai Venemaa Raudteede asepresidendiks. 15. juunist 2005 kuni augustini 2015 oli ta Venemaa Raudtee presidendiks. 
6. märtsist 2014 kanti Jakunin Venemaa ametnike nimekirja, kelle suhtes USA kohaldab viisa- ja majandussanktsioone "Ukraina suveräänsuse ja territoriaalse terviklikkuse rikkumise tõttu". USA kehtestas Jakunini vastu sanktsioonid 20. märtsil 2014. . Sanktsioonid kehtestas ka Austraalia. 2019. aastal kehtestas seoses Krimmi anneksiooniga tema suhtes sanktsioonid Kanada.
Vladimir Jakunin on Andreas Esmakutsutu Fondi (Фонд Андрея Первозванного) juht ja kuulub fondi Russki Mir juhatusse.
Eesti Kristlike Arstide Ühing

Eesti Kristlike Arstide Ühing (lühend EKAÜ) on Eesti arste, hambaarste, proviisoreid ja arstiteaduskonna üliõpilasi ühendav organisatsioon.
Ühing asutati 14. septembril 1991. Alates 1994. aastast on ühing Rahvusvahelise Kristlike Arstide ja Hambaarstide Assotsiatsiooni liige. EKAÜ alltööharuna tegutseb Eesti Kristlike Arstitudengite Grupp, mis sai alguse 2004. aasta sügisel.
Eesti Kristlike Arstitudengite Grupp

 Eesti Kristlike Arstitudengite Grupp (lühend EKAG) on Eesti Kristlike Arstide Ühingu alltööharu. 
EKAG alustas tegevust 2004. aastal.
Diehliomyces

Diehliomyces on kottseente perekond.
Perekonnas on teada vaid üks liik: "Diehliomyces microsporus".
Antonius Bomhower

Antonius Bomhower (ka Anton Bomhower) oli Vana-Liivimaa katoliiklik vaimulik, Christian Bomhoweri vend.
Antonius pärines Tallinnast. Teda on esmamainitud 1508. aastal ühes Christian Bomhoweri kirjas. On teada, et Antoniusel oli magistrikraad, kuid pole teada, kus ta selle omandas.
1520. aastate alguseks oli Antonius Bomhowerist saanud Riia frantsisklaste konvendi liige, kes osutus üheks aktiivsemaks luterlusevastaseks võitlejaks Liivimaal. Võimalik, et ta asus juba 1521. aastal dispuuti Riia esimese reformaatori Andreas Knopkeniga. Samal aastal tegutses ta mõnda aega ka Aizpute frantsisklaskloostris.
Pärast luterlaste rünnakuid Aizpute ja Riia frantsisklaste kloostritele otsustas Bomhower tõenäoliselt Johann Blankenfeldi soovitusel minna abi otsima paavsti käest. 1523. aasta juulis asus ta Riiast koos orduvend Burchard Waldisega teele. Rooma jõuti sama aasta novembris, mis osutus väga ebasobivaks ajaks: paavst Hadrianus VI oli just surnud ning uut paavsti poldud veel valitud. Peagi sai selleks Medicite soost pärinev Clemens VII, kes püüdis aga luterlasi lepitada, et korraldada kristlaste ühist sõjaretke Türgi vastu. Seetõttu ei õnnestunud Bomhoweril ka oma suurejoonelist Liivimaa "ketserite" karistamise programmi läbi suruda.
Selle asemel siirdusid Bomhower ja Waldis 1524. aasta alguses koos paavsti legaadi, kardinal Lorenzo Campeggioga Saksamaale, kus Bomhower esitas ulatusliku katoliku kiriku reformikava, mis nägi ette vagade kommete au sisse tõstmist ning kirikuametite kuritarvitamise lõpetamist. Pärast sisemisi kirikureforme oleks olnud võimalik asuda efektiivselt võitlema ka luterlusega. Kuid Bomhoweri reformiplaanid ei äratanud siiski laiemat tähelepanu ja nõnda pidi ta viimaks pettunult Liivimaale naasma. Ta jõudis sinna sama aasta juunis, kuid Riias vangistati ta, süüdistatuna linna ja maa vastases vandenõus. Tema kaaslane Burchard Waldis vabastati, kui oli omaks võtnud luterluse. Bomhower jäi aga katoliiklusele truuks ja pidi seetõttu kuni 1525. aastani vangistuses olema, vabanedes tänu peapiiskop Blankenfeldi ja ordumeister Wolter von Plettenbergi eestkostele.
1526. aasta lõpus sõitis Bomhower uuesti Riiga, et väidelda Andreas Knopkeniga. Riias võeti teda väga tõrjuvalt vastu ja seetõttu läks ta Tallinna. Kuid ka seal sattus ta oma katoliikliku meelsuse pärast raega vastuollu ja pidi linnast lahkuma. Mõnda aega viibis ta Pirita kloostris oma õe juures ja andis 1527. aastal tunnistusi Aizpute kloostrist lahkunud vennapoja asjus. See on ka viimane teave tema kohta. Leonid Arbusow on oletanud, et Bomhower võis edaspidi tegutseda mõnes Liivimaa frantsisklaste kloostris.
Xylogone

Xylogone on kottseente perekond. Selle taksoni asend hõimkonnas on siiani ebaselge (incertae sedis).
Perekonnas on teada vaid üks liik: "Xylogone sphaerospora.".
Maksevahend

Maksevahend on vahend, mis on vahetatav kõikide teiste kaupade vastu ning asendab müüjate ja ostjate vahelistes tehingutes bartertehinguid. Seda kasutatakse teenuste ja kaupade eest maksmiseks, võlgade tasumiseks, maksude maksmiseks jms.
Michael Bauerfeind

Michael Bauerfeind oli Tartu toomkapiitli dekaan enne 1485 – vähemalt 1526.
Bauerfeind pärines Ermlandi (Warmia) diötseesist Preisimaalt. 1465. aastal asus ta õppima Kölnis, hiljem Leipzigis ja Bolognas, viimases aastal 1470. Ta omandas teoloogiamagistri kraadi. 
1482. aastal sai Bauerfeindist Riia Peetri kiriku jutlustaja, kolm aastat hiljem, 6. jaanuaril 1485, on teda aga mainitud Tartu toomdekaanina Riiga saabumas. Seetõttu on tõenäoline, et ta sai dekaaniks juba varem, millalgi ajavahemikus 1482–1484. 
Dekaanina reisis Bauerfeind mitmel korral Rooma, näiteks aastal 1499, et saada piiskop Johann von der Ropele paavstipoolset kinnitust. Ta osales ka Liivimaa maapäevadel, viimast korda 1526. aasta suvel. See on ka viimane teade temast. Järgmist dekaani on mainitud aga alles 1528. aastal. Igal juhul oli Bauerfeind Tartu toomkapiitli pikaajalisim dekaan, olles selles ametis vähemalt 41 aastat.
1509. aastal ringles Preisi- ja Liivimaal kuulujutt, et Tartu piiskop Gerhard Schrove olla surnud ja dekaan Bauerfeind tema asemel piiskopiks valitud. Selle kuulujutu päritolu pole teada.
Männikjärve raba

Männikjärve raba on raba Endla looduskaitseala idaosas Jõgeva maakonnas. Raba on nime saanud Männikjärve järgi. Raba piirneb läänes Linnusaare raba ja lõunas Kaasikjärve rabaga.
Raba geograafilised koordinaadid on .
EMHI on teinud Männikjärve rabas hüdroloogilist seiret juba alates 1950. aastast. Männikjärve rabas asub 7,3 km pikkune Männikjärve õpperada.
Võllinge oja

Võllinge oja (ka "Võlingi oja") on Põltsamaa jõe parempoolne lisajõgi, mis paikneb Järva maakonna idaosas Järva vallas. Alamjooksul oli see Koigi ja Koeru valla piiriks.
Oja lähe on Endla looduskaitsealast loodes Alliku raba ja Vao soo vahel. Oja pikkus on 13,1 km, lisaharudega 15,3 km. Suurim lisaharu saab alguse Võlingi allikast. See haru läbib Vilbaste allikaid ja sellesse suubub Sopa oja.
Oja keskjooks paikneb Endla looduskaitsealal. Jõeküla–Vaali tee truubist umbes 100 meetrit ülesvoolu alguse saava ja suudmeni ulatuva 3,2 km pikkuse jõelõigu kaitseks on moodustatud Võlingi oja hoiuala. Hoiuala eesmärgiks on säilitada jõgede ja ojade elupaigatüüpi ning kaitsta ojas elavat harilikku võldast ("Cottus gobio").
Hoiuala piires on Võllinge oja säng looduslik, välja arvatud umbes 250 m pikkune lõik ülemises osas. Samal lõigul on sängi laius valdavalt 10–12 m, minimaalselt 5 m ja maksimaalselt 20 m. Vee sügavus jääb hoiualal põhiliselt 0,5...1 meetri vahele, kuid paiguti esineb ka madalamaid või sügavamaid kohti. Vesi on hästi läbipaistev.
Hoiuala jõelõigu põhja katavad põhiliselt pehmed setted, mille all on kohati tuntav paekivi. Paiguti on muda kaetud liivasetete kihiga ning esineb ka saviga kaetud lõike. Kallastelt on ojja langenud oksi ja terveid puid, esineb veevoolu pidurdavaid ronte.
Kirjanduslugu

Kirjanduslugu ehk kirjandusajalugu on kirjanduse ajaloo käsitlus ehk esitus.
Mart Velsker

Mart Velsker (sündinud 12. mail 1966) on eesti kirjandusteadlane.
Ta lõpetas 1984. aastal Tartu 1. Keskkooli ning 1991. aastal Tartu Ülikooli eesti keele ja kirjanduse erialal.
Mart Velsker on 1994. aastast Tartu Ülikooli õppejõud. Aastatel 2000–2004 oli ta Helsingi Ülikooli eesti keele ja kirjanduse lektor. Ta on uurinud eeskätt uuemat eesti luulet ning viimase poole sajandi kirjanduskriitikat. Ta on üks "Eesti kirjanduse ajaloo" (2001) ja gümnaasiumiõpiku "Uuem eesti kirjandus" (2006) autoreid. 
Tema kirjutised on koondatud kogumikku "Luulejutud. Tekste aastatest 1994–2020" (Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus, 2022, ilmunud sarja "Studia litteraria Estonica" 21. köitena).
Ta on üks kogumiku "Eesti novell" koostajaid.
Epp Annus

Epp Annus (sündinud 30. augustil 1969) on eesti kirjandusteadlane.
Ta lõpetas juunis 1993 Tartu Ülikooli bakalaureuseõppe ja sama aasta detsembris magistriõppe eesti keele ja kirjanduse erialal. 2002. aastal kaitses ta samas eesti kirjanduse erialal doktoriväitekirja "Kuidas kirjutada aega". 
Ta on end täiendanud 1996. aastal Turu ülikoolis ja 1999. aastal Cornelli Ülikoolis.
Aastatel 1994–2004 töötas ta Underi ja Tuglase Kirjanduskeskuses teadurina, 1999–2001 Tartu ülikooli kirjandusteooria õppetooli lektorina. 
2005–2019 oli ta Eesti Kirjandusmuuseumi kultuuri- ja kirjandusteooria töörühma vanemteadur. Alates 1. veebruarist 2020 on Annus Tallinna Ülikooli Humanitaarteaduste instituudi vanemteadur. 
Tema peamised uurimissunad on Eesti proosakirjandus, filosoofia ja kirjandus, argielu fenomenoloogia, postkolonialism.
Luule Epner

Luule Epner (neiupõlvenimega Luule Liivaku; sündinud 11. veebruaril 1953) on eesti teatriteadlane ja kirjandusteadlane.
Ta lõpetas 1971. aastal Tallinna 1. Keskkooli ja 1977. aastal "cum laude" Tartu Riikliku Ülikooli eesti keele ja kirjanduse erialal. 1984. aastal lõpetas samas aspirantuuri ja kaitses 1987. aastal filoloogiakandidaadi väitekirja. 
Ta on töötanud Tartu Riiklikus Ülikoolis / Tartu Ülikoolis vanemlaborandina (1977–1978), õpetajana (1978–1987), vanemõpetajana (1987–1990), dotsendina (1990–2002), professorina (2002–2007) ning alates 2007. aastast vanemteaduri ja dotsendina. Alates 2010. aastast on ta ühtlasi Tallinna Ülikooli eesti keele ja kultuuri instituudi dotsent, 2011. aastast ka Eesti Kirjandusmuuseumi vanemteadur.
Ta on õpetanud draamateooria, eesti näitekirjanduse ajaloo, teatriajaloo ja teatriteoreetilist kursust. Samuti on ta avaldanud artikleid eesti näitekirjanduse ja selle lavatõlgenduste kohta.
Isiklikku.
Tema isa on tõlkija ja keeleuurija Uno Liivaku, poeg teatritegelane ja kunstiajaloolane Eero Epner.
Teatriteadus

Teatriteadus on teatrit, teatri ajalugu ja etendust uuriv teadusharu.
Seadusandlik Kogu (Tonga)

Seadusandlik Kogu (tonga keeles "Fale Alea"; inglise keeles "Legislative Assembly") on Tonga parlament. Parlament tegutseb riigi pealinnas Nuku‘alofas.
Parlament on ühekojaline. Sellesse kuulub 26 liiget, kes valitakse kolmeks aastaks. Neist 17 valib rahvas ja üheksa 33 põlistesse ülikuperekondadesse kuuluvast aristokraadist koosnev kogu.
Enne 2010. aastal jõustunud seadusemuudatusi oli Tonga parlament 30-kohaline. Sellesse kuulus 12 kuninga määratud liiget, üheksa aristokraatide valitud esindajat ja üheksa rahva valitud esindajat. 2010. aasta muudatusega kaotati kuninga õigus parlamendi liikmeid määrata.
16. novembril 2017 toimunud parlamendivalimised võitis Sõbralike Saarte Demokraatlik Partei, kes sai 14 kohta 17 üldrahvalikult valitavast kohast.
Veebruaris 2018 purustas orkaan Gita Tonga parlamendihoone, mis oli üle 100 aasta vana.
Sini-kõrvukfaasan

Sini-kõrvukfaasan ("Crossoptilon auritum") on suhteliselt kogukas, sinakashallikas faasan, kes kuulub faasanlaste sugukonda. Liigil on suur levila, mis hõlmab suuremat osa Hiinast.
Kirjeldus.
Sini-kõrvukfaasan on üsna lihtsasti äratuntav. Tema pea tipus on valged või veidi beežikad tutid ning silma ümbritseb verev ring. Tema pealagi on must. Ülejäänud keha on sini-kõrvukfaasanil aga ühevärviline – sinakashallikas. Noorlinnud on siiski enne täiskasvanu sulestikku saamist noorussulestikus (jeveniilses), mis on hallikaspruun. Täiskasvanusulestiku saavad linnud pärast 4 kuu möödumist. Emased ja isased on sarnased, kuid neid on võimalik tuvastada kannuse järgi: isaslinnul on kannus suurem, emaslinnul märksa väiksem ja väljavenitatum. Kannused hakkavad ilmuma koos täiskasvanusulestiku saamisega.
Levik ja elupaik.
See kõrvukfaasanlane on levinud peaaegu üle kogu Hiina. Elupaikadeks eelistab ta parasvöötmes asuvaid metsi, rohumaid ja põõsastikke.
Seadusandlik Kogu

Seadusandlik Kogu on parlament mitmes riigis:
Michael Sculteti

Michael Sculteti (surnud 4. või 5. novembril 1500 Roomas) oli Kuramaa piiskop aastal 1500.
Sculteti pärines Preisimaalt Königsbergist. 1484. aastal asus ta õppima Krakówi ülikoolis, kus kahe aasta pärast omandas bakalaureusekraadi. 1487. aastal jätkas ta oma õpinguid Bolognas ning 1495. aastal on teda mainitud teoloogiadoktorina.
1491. aastal võttis Sculteti osa hilisema Saksa ordu kõrgmeistri Friedrich von Sachseni reisist Bolognast Sienasse ning sai neli aastat hiljem kas Ermlandi (Warmia) või Samlandi (Sambia, Sambija) toomhärraks. 1497. aastal lisandus Saksa ordu generaalprokuraatori amet.
1500. aastal suri Kuramaa piiskop Martin Lewitz ning sealne kapiitel valis veebruaris uueks karjaseks sealse toompraosti Ambrosius Korsneri. Kuid paavst kinnitas 4. mail kõrgmeister Friedrichi palvel piiskopiks hoopis generaalprokuraator Sculteti, kes 20 päeva hiljem ka pühitseti. Kuid Kuramaale Sculteti kunagi ei jõudnudki, sest ta suri juba sama aasta 4. või 5. novembril ning maeti Rooma sakslaste hospidalikirikusse.
Martin Lewitz

Martin Lewitz (surnud 31. jaanuaril 1500 Piltenes) oli Kuramaa piiskop aastatel 1473–1500.
Tõenäoliselt pärines ta Strassburgist (Martin Leonise nime all), 1456. aastal õppis ta Leipzigi ülikoolis ning omandas 1458. aastal bakalaureusekraadi. Tema arvatav vend Johannes Leonis oli Saksa ordu kõrgmeistri sekretär. Ka Martin kuulus Saksa ordusse.
1457. aastal oli Martin Lewitz kõrgmeistri saadikuks Liivi ordumeistri juurde, kuus aastat hiljem oli temast aga saanud Kuramaa piiskopi kirjutaja. 1473. aasta 9. juulil kinnitas paavst aga tema enda Kuramaa piiskopiks, ametissepühitsemine järgnes 18. juulil. Pärast ligi 27 aastat valitsemist piiskopina suri Lewitz 1500. aasta jaanuari viimasel päeval oma residentsis Piltenes.
Punapea-vart

Punapea-vart ("Aythya ferina") on partlaste sugukonda vardi perekonda kuuluv veelind.
Levila.
Punapea-vart on levinud Euraasia metsa- ja stepivööndis. Levila ulatub Briti saartest Baikalini.
Suuremas osas levilast on punapea-vart rändlind. Ta talvitub Lõuna- ja Lääne-Euroopas, Vahemere maadel, Niiluse jõgikonnas, Jaapanis, Koreas, Lõuna-Aasias ja Kesk-Ameerikas. 
Punapea-vart on Eestis harv haudelind, kokku pesitseb neid 1000–1500 paari, talvine arvukus on 10–30 isendit.
Soomes pesitseb 13 000 – 17 000 paari ja Venemaal 90 000 – 100 000 paari.
Välimus.
Punapea-vart on 42–48 cm pikk ja kaalub 700–1100 g.
Isaslinnu pea on punakaspruun. Tal on musta tipuga hall nokk. Keha sulestik on helehall.
Eluviis.
Pesitseb rohketoiteliste järvede ja merelahtede siseosades. 
Kurnas on 7–11 muna, harva rohkem. Emaslind haub mais-juunis 22–28 päeva.
Jahilind.
Punapea-vart on Eestis jahilind. Teda lastakse paarsada isendit hooaja jooksul.
Enver Paşa

Enver Paşa või Enver Bey, sünninimi İsmail Enver (اسماعيل انور araabia keeles; 22. november 1881 İstanbul – 4. august 1922 Baldžuan, Tadžikistan) oli Türgi riigitegelane ja sõjaväelane, noortürklaste juht.
Enver sündis İstanbulis türgi ja albaania päritolu perekonnas. Ta omandas sõjaväelise hariduse ning ta ülendati 1906. aastaks majoriks. Samal ajal sai temast ka Progressi ja Ühtsuse Komitee liige. 1908. aastal puhkes noortürklaste ülestõus ja Enver sai selle üheks sõjaliseks juhiks. Noortürklased tõusid võimule ja Enverist sai üks sõjaväe juhte. Ta asus sõjaväge vastavalt Saksamaa eeskujule reformima.
1911. aastal puhkes Itaalia-Türgi sõda, mille käigus Türgi kaotas Liibüa. See tõi kaasa noortürklaste populaarsuse languse, valitsuse moodustasid liberaalid. Kuid 1912–1913 toimunud Esimeses Balkani sõjas sai Türgi rängalt lüüa, mistõttu ka liberaalide populaarsus kukkus ning noortürklased said võimule tagasi. Enverist sai sõjaminister ning ta kasutas ära Bulgaaria rasket olukorda Teises Balkani sõjas, vallutades Adrianoopoli tagasi. Pärast seda sai temast paša ning teda hakati kutsuma Enver Paşaks. Lisaks abiellus ta Türgi printsessi Emine Naciye Sultaniga, saades nii sultanipere sugulaseks. Sisuliselt hakkas Türgis kehtima kolme paša sõjaline diktatuur (Enver Paşa, Talat Paşa ja Cemal Paşa). Need kolm pašat olid ka peamised süüdlased Armeenia genotsiidis.
Enver Paşa oli aktiivne Saksamaa toetaja ning seetõttu asus ta kohe esimese maailmasõja alates propageerima sõjaga ühinemist. Viimaks, 1914. aasta oktoobris, ta saavutaski selle, misjärel puhkesid ägedad lahingud Venemaaga. Enver juhtis Türgi armeed Sarikamiši lahingus, mis lõppes Türgile ränga lüüasaamisega. Seejärel naasis Enver İstanbuli ning korraldas selle kaitset Gallipoli kampaania alguses, kuid andis väejuhtimise hiljem üle Liman von Sandersile ja Kemal Mustafa Atatürkile.
Aastatel 1917–1918 korraldas Enver Paşa Lõuna-Kaukasuse vallutamist, mille tõttu ta rikkus suhted sakslastega. Samas õnnestus tal sõlmida sõbralikud suhted Nõukogude Venemaaga. Kuid vallutused Kaukaasias osutusid kasututeks, kuna sama aasta oktoobris pidi Türgi Antandile alistuma. Enver põgenes Türgist, kus ta tagaselja surma mõisteti ja oli kuni 1920. aastani Berliinis. Seal kohtus ta bolševik Karl Radekiga, kelle soovitusel ta siirdus edasi Moskvasse. Seal kohtus ta mitmete bolševike juhtidega ja veenis neid end lubama Turkestani, et maha suruda sealseid nõukogudevastaseid meeleolusid. 1921. aastal sinna saabudes asus ta aga korraldama bolševikevastast ülestõusu (basmatšide ülestõus), et luua Suur-Türgi riiki. Kuid tema plaanid kukkusid läbi ning ta hukkus 1922. aastal. 
1996. aastal maeti tema säilmed ümber İstanbuli.
Sebrad

 
Sebrad on valge-mustatriibulise nahaga liigid hobuse perekonnast.
Nad elutsevad ainult savannides perekondlike karjadena. Karja juhib täkk. 
Kirjeldus.
Üksteist tunnevad ära triipude, hääle ja lõhna järgi. Vöödid on sebrale vajalik kaitsevärvus, mis aitab varjuda kiskjate eest.
Toitumine.
Harilikult sööb sebra rohtu, mõnikord puulehti ja -koort; vett joob ta 8-10 liitrit päevas.
Paljunemine.
Terve aasta kestva tiinuse järel sünnib märal üks varss. Sündinu keha on karvadega kaetud. Umbes ühe tunni vanuselt suudavad nad ringi liikuda. Varsad hoiduvad vanade sebrade lähedusse, kus tunnevad end turvaliselt. Isasloom on väga hoolitsev ega kõhkle ohu korral varssa kiskjate eest kaitsma, tehes seda raevukalt tagant üles lüües, mis on nii hirmuäratav, et nende hoopide eest hoiduvad ka lõvid.
Liigid.
Sebrasid on tänapäeval kolm liiki:
Saare-Lääne piiskop

Saare-Lääne piiskop (keskajal tegelikult Saaremaa piiskop, ladina "episcopus Osiliensis") oli Saare-Lääne piiskopkonna ilmalik ja vaimulik valitseja 13.–16. sajandil.
Esimene Saare-Lääne piiskop astus ametisse 1228. aastal, kui piiskopkond pärast Saaremaa vallutamist rajati. Kuid Liivimaal alanud sisesegaduste ajal kadus mõneks ajaks ka Saare-Lääne piiskopi ametikoht, mis taastati alles 1234. aastal. 24. veebruaril 1236 käskis paavst Gregorius IX, Riia piiskopil loovutada Saaremaa Saare-Lääne piiskopile. Seejärel suutsid piiskopid oma võimu stabiliseerida, resideerides esialgu Lihulas, seejärel Vana-Pärnus ja alates 1263. aastast Haapsalus. Alates 14. sajandist resideerisid piiskopid tihti ka Kuressaares. Saare-Lääne piiskopid ei kuulunud reeglina Saksa ordu koosseisu ning ajasid üpris iseteadlikku poliitikat. Orduga kõige tihedamalt seotud oli Winrich von Kniprode 14.–15. sajandi vahetusel.
15. sajandil toimusid Saare-Lääne piiskopitooli ümber sagedased vaenused, aastatel 1431–1468 oli kohale ikka kaks kandidaati. Tülisse sekkusid ka Liivimaa ordu ja Taani kuningas.
16. sajandi alguses nõrgenes Saare-Lääne piiskopi positsioon oluliselt, kuna 1524. aastal laiendati tunduvalt kohalike aadlike privileege. Nad said kapiitli kõrval piiskopivalimisel osaleda ja mitteaadlikel keelati toomkapiitli liikmeks saada. Vastuolud piiskopi ja aadlike vahel tõid kaasa Saare-Lääne vaenuse, seejärel suutis piiskop Johann von Münchhausen oma võimu tunduvalt tugevdada. Viimaseks Saare-Lääne piiskopiks oli hertsog Magnus, kes saabus Saaremaale 1560. aastal ning jäi sealsest võimust ilma 1572. aastal, mil Saaremaa liideti Taani kuninga valdustega.
Ametinimetus.
Piiskop Gottfriedi ametinimetus oli "Saaremaa piiskop" ("episcopus Osiliensis"). Piiskop Heinrich I asus 10. septembril 1234 ametisse kui "Saaremaa ja Läänemaa piiskop" ("Episcopus Osilie et Maritime"), kuid 10. novembril 1234 märgib paavsti legaat Modena Wilhelm "Saaremaa piiskopkonda" ("ecclesiam Osiliensem") ja hiljem on ta peamiselt tituleeritud kui "Saaremaa piiskop". Paavst Aleksander IV otsuse alusel nimetati piiskoppi 13. jaanuarist 1260 tolleaegsetes allikates ametlikult "Saaremaa piiskopiks". 
19. sajandil hakkasid baltisaksa ajaloolased kasutama mõistet "Bischof von Ösel-Wiek", mis eesti keelde tõlgiti kui "Saare-Lääne piiskop".
Saare-Lääne piiskopid.
Saare-Lääne piiskoppide loend loetleb keskaegseid Saare-Lääne piiskoppe aastatel 1228–1572.
York

York (ametlikult City of York) on linn Inglismaal Ouse'i ja Fossi jõe ühinemiskohas.
Haldusüksusena on York tervikomavalitsus.
Ajalugu.
Yorki rajasid roomlased aastal 79, siis oli selle nimeks Eboracum. 9. sajandil vallutasid piirkonna viikingid, kes tegid Yorkist oma pealinna. Siis kasutati nii linna kui ka kuningriigi kohta skandinaaviapärast nime Jórvík. Praegust nime kannab linn alates 13. sajandist.
Keskajal oli York Londoni järel tähtsuselt Inglismaa teine linn ning seal resideerib siiani anglikaani kiriku teine peapiiskop Yorki peapiiskop (olulisem on Canterbury peapiiskop). York oli ka tähtis villakaubanduse keskus. 19. sajandil muutus oluliseks raudteetööstus, hiljem on linnas keskseima tähtsuse omandanud Yorki ülikool. Ajaloolise pärandi poolest rikka Yorki oluliseks sissetulekuallikaks on ka turism.
Yorki järgi nimetatud linnad.
Yorki järgi on nime saanud mitmed linnad nii Ameerikas kui ka Austraalias; teiste hulgas samuti suurlinn New York.
Mõttesõel

 
Mõttesõel on J. K. Rowlingu Harry Potteri lugudes ese, mis hoiab su mõtteid, kui sa kardad neid unustada. 
Albus Dumbledore'il ja Severus Snape'il on mõttesõel.
Lumehelves

Lumehelves on lume- või jääkristall, mis on enamasti kuuekiirelise tähekese või kuusnurkse plaadi kujuline.
Enn Kaup

Enn Kaup (sündinud 22. mail 1946 Võrnu külas Mäetaguse vallas Virumaal) on eesti atmosfäärifüüsik ja järveökoloog.
Elulugu.
Ta sündis taluniku peres. 
Lõpetas 1964 Kohtla-Järve 5. Keskkooli ja 1969 Tartu Riiklikus Ülikooli atmosfäärifüüsika erialal 
Ta õppis ZBI kaugõppe-aspirantuuris ning kaitses 1981 Tartu Riiklikus Ülikoolis bioloogiakandidaadi väitekirja "Kuninganna Maudi maa (Antarktika) veekogude peamiste ökoloogiliste faktorite ja primaarproduktsiooni dünaamika" (juhendaja Helle Simm).
Töökohad:
Teadustöö.
Ta on osalenud üheksas Antarktika-ekspeditsioonis (viies endise Nõukogude Liidu, kahes Austraalia ning ühes India ja Tšiili Antarktika ekspeditsioonis. Ta on uurinud Antarktika järvede ökoloogiat, veekogude algtoodangut ja seda mõjutavaid tegureid ning sisevete (järvede ja šelfiliustiketaguste merelahtede) toitainetega rikastumist (eutrofeerumist). Mõõtis Antarktises järve fütoplanktoni aastatoodangu maailma väikseima väärtuse ja avastas 1976–1977 Antarktise järvede inimtegevusest johtuva eutrofeerumise. Mõõtis ja põhjendas 1984 Maa järvede suurima läbipaistvuse 77 m Untersees Kuninganna Maudi maal Antarktises.
Uurimusi ka paleokliima ja hüdrogeoloogia alal. Teostas 20 aastat radiosüsiniku dateerimist Geoloogia Instituudi 14C labori juhatajana.
Publikatsioone.
Avaldanud üle 70 teaduspublikatsiooni ja üle 30 populaarteadusliku artikli peamiselt Antarktika teemadel
Kaja Kits-Karm

Kaja Kits-Karm (sündinud 5. mail 1937 Rääsal) on eesti nahakunstnik.
Õppis Rakvere 3. 7-klassilises koolis ja lõpetas 1955 Rakvere 1. Keskkooli. Aastatel 1955–1958 õppis ta Tartu Kujutava Kunsti Koolis. 1964. aastal lõpetas ta Eesti Riikliku Kunstiinstituudi nahkehistöö erialal. 1969. aastast on ta Eesti Kunstnike Liidu liige.
Tema loomingusse kuuluvad voolimis-, lõike- ja põletustehnikas köited, taskuraamatud ja karbid. Ta oli üks esimesi Eestis, kes hakkas nahast tegema suuremõõtmelisi vaipkompositsioone.
1964. aastast osalenud kõigil vabariiklikel tarbekunstinäitustel Tallinnas, samuti Eesti tarbekunstinäitustel Norras, Itaalias, Poolas, Ungaris, Tšehhoslovakkias, Venemaal, Austraalias, Egiptuses, Inglismaal jne.
2007. aasta mais oli Tallinnas Hop galeriis tema 70. juubeli puhul näitus "Panus laustale II".
Isiklikku.
Kaja Kits-Karmi isa oli soomepoiss Enn Karm (Kreismann). Tema abikaasa on autoinsener Vello Kits, nende poeg on arhitekt Kert Kits.
Ilmar Klammer

Ilmar Klammer (sündinud 6. novembril 1963 Rakveres) on eesti arhitekt.
Ta lõpetas aastal 1989 ERKI arhitektina.
Mungo Park

Mungo Park (11. september 1771 Selkirkshire, Šotimaa – 1806 Nigeeria, Nigeri jõgi) oli šoti maadeavastaja, Lääne-Aafrika uurija. Arvatakse, et ta uuris esimese eurooplasena Nigeri jõge.
Lauslumi

Lauslumi on tahkete sademete liik. Lumekristallid või räitsakad langevad maapinnale. Tavaliselt sajab kihtsajupilvedest, samuti kõrgkiht-, kihtrünk- ja kihtpilvedest.
Tatneft

Avatud aktsiaselts Tatneft (vene keeles ОАО «Татнефть») on vertikaalselt integreeritud Venemaa nafta- ja gaasikompanii, mille peakorter asub Almetjevskis, Tatarstanis. 
Ettevõtte peadirektor on Rinat Galejev.
Armavia lend 967

Armavia lend 967 oli Armeenia lennufirma Armavia lend Jerevanist Sotšisse, mis lõppes õnnetusega. 
Lennuk kukkus 3. mail 2006 Musta merre, kui maandumine ebaõnnestus. Hukkusid kõik pardal olnud 113 inimest.
Muyinga

Muyinga on linn Burundi põhjaosas, Muyinga provintsi halduskeskus.
World Gazetteeri arvutuste järgi on elanike arv 2010. aasta seisuga 100 624. 1990. aasta rahvaloenduse järgi oli elanike arv 30 900. Muyinga on elanike arvu poolest Bujumbura järel suuruselt teine linn Burundis.
Muyinga keskmine kõrgus merepinnast on 1731 m.
Sotsiaalsus

Sotsiaalsus ehk ühiskondlikkus on inimesele iseloomulik omadus kuuluda ühiskonda. 
Teistel loomadel esineb analoogse omadusena seltsingulisus.
Aedsalat

Aedsalat ("Lactuca sativa") on korvõieliste sugukonda, salati perekonda, kuuluv tuntud köögivili.
Aedsalat ja tema teisendid (mida on teada sadakond) on üheaastased taimed, mille lehti kasutatakse toorelt toiduks.
Kirjeldus.
Aedsalat on 35–80 cm kõrgune taim. Lehed on õrnad, helerohelised, enamasti lõhestumata, asetsevad tihedalt, enam-vähem rööbiti maapinnaga. Alumised lehed on tiivulise leherootsuga, ülemised ümbritsevad vart sügava südaja kuni noolja alusega. Korvõisikuid palju, kollakad, tiheda pöörisena.
Levila ja kasvukoht.
Pärineb Vahemere idakaldalt ja Lääne-Aasiast. Eestis kasvatatakse köögiviljana, mõnikord esineb prahipaikadel ja mahajäetud aiamaadel.
Kasvatamine.
Aedsalat on külmakindel, niiskusenõudlik lühipäevataim. Pika päeva tingimustes taim putkub ja hakkab õitsema. 
Ajalugu.
Aedsalatit kasvatati juba aastal 4500 eKr, kuigi siis oli peaeesmärk seemnetest õli saamine. Pärslased sõid aedsalatit juba seitse sajandit enne Kristuse sündi. Vanad roomlased ja kreeklased hindasid salatit nii toidu- kui ka ravimtaimena.
Spargelsalat

Spargelsalat ("Lactuca sativa" var. "angustana") on korvõieliste sugukonda ja salati perekonda kuuluva üheaastase köögivilja aedsalati teisend.
Spargelsalat on peamiselt Hiinas tuntud köögivili, mille vart kasutatakse nii toorelt kui kuumtöödeldult, lehti aga enamasti kuumtöödeldult.
Manasi rahvusvaheline lennujaam

Manasi rahvusvaheline lennujaam on Kõrgõzstani tähtsaim rahvusvaheline lennujaam. See asub Biškekist põhjas, 25 kilomeetri kaugusel.
Lennujaamas paikneb Manasi transiidikeskus, mida USA õhujõud kasutavad Afganistanis läbi viidavate sõjaliste operatsioonide toetamiseks.
Lennuväli ehitati vana Biškeki lennuvälja asendamiseks ja võttis esimese lennuki vastu 1974. aastal. Nime sai lennuväli kirgiisi eepose kangelase Manasi järgi.
Mina Corporation

Mina Corporation on Gibraltaril registreeritud ettevõte, mis varustab kütusega Manasi transiidikeskust Kõrgõzstanis.
Mina suhted Pentagoniga olid 2010. aastal Ameerika Ühendriikide Kongressi uurimise all. Kõrgõzstani võimud ei ole rahul Ameerika Ühendriikide otsusega pikendada transiidikeskuse tarnelepingut Minaga, kuna kahtlustavad, et Mina Corporation oli lähedastes korruptiivsetes suhetes kukutatud president Kurmanbek Bakijevi perekonnaga. Mina on lähedalt seotud Kõrgõzstanis ja Afganistanis tegutseva ettevõttega Red Star Enterprises Ltd, mis oli väietavalt samalaadsetes suhetes president Askar Akajevi perega.
Ettevõtte ametlik aadress on Londonis. Samale aadressile olid 2010. aasta mais registreeritud Red Star, Afganistanis tegutsev Satellite Support Services ja Maris Capital.
2010. aasta 4. novembril sõlmis USA kaitseministeeriumi kütusehangetega tegelev allasutus Defense Logistics Agency-Energy (DLA-Energy) Mina Corporationiga 600 miljoni dollarise lepingu Manasi transiidikeskuse varustamiseks kütusega. Alates 2002. aastast on DLA-Energy sõlminud Mina ja Red Stariga Manasi baasi varustamiseks neli lepingut koguväärtusega üle 2 miljardi dollari.
Ettevõte on püüdnud oma omanikeringi varjata. Hoolimata pikaajalisest koostööst ei teadnud kaitseministeerium 2010. aasta sügisel, kes on ettevõtte omanikud.
Omanikeks on peetud varem Biškekis baari (American Bar and Grill) pidanud Douglas Edelmani ja tema kirgiisist äripartnerit Erkin Bekbolotovit. Pentagoni avaldatud dokumentide kohaselt pole ametlik omanik mitte Edelman, vaid tema abikaasa Delphine Le Dain. Äri tegevjuht on alates 2003. aastast erus luureohvitser ja endine USA sõjaväeatašee Biškekis Chuck Squires, kes on tegutsenud ka CENTCOMi nõunikuna Kesk-Aasia küsimustes.
Red Star Enterprises

Red Star Enterprises Limited on Gibraltaril registreeritud ettevõte, mis tarnib kütust Ameerika Ühendriikide sõjalistele rajatistele Afganistanis ja Kõrgõzstanis. Ettevõtte ametlik aadress on Londonis.
Red Star on Bagrami õhuväebaasi kütusega ainuvarustaja. Lepingu väärtus on üle miljardi dollari. Lepingu sai Red Star ilma avaliku hanketa. 
2010. aastal oli Red Stari kütuseäri kaitseministeeriumiga USA Kongressi uurimise all.
Ettevõtte on lähedalt seotud Manasi transiidikeskust lennukikütusega varustava Mina Corporationiga. Varem varustas Manasi transiidikeskust Red Star. Väidetavasti omas Red Star korruptiivseid sidemeid 2005. aastal kukutatud president Askar Akajevi perekonnaga.
Red Stari ja Mina omanikering on pikka aega olnud selgusetu. Omanikeks on peetud varem Biškekis baari (American Bar and Grill) pidanud Douglas Edelmani ja tema kirgiisist äripartnerit Erkin Bekbolotovit. Pentagoni avaldatud dokumentide kohaselt pole ametlik omanik mitte Edelman, vaid tema abikaasa Delphine Le Dain. Äri tegevjuht on alates 2003. aastast erus luureohvitser ja endine USA sõjaväeatašee Biškekis Chuck Squires, kes on tegutsenud ka CENTCOMi nõunikuna Kesk-Aasia küsimustes. 
Alates 2002. aastast on DLA-Energy sõlminud Mina ja Red Stariga Manasi baasi varustamiseks neli lepingut koguväärtusega üle 2 miljardi dollari.
Rooma salat

Rooma salat ("Lactuca sativa" var. "longifolia") on korvõieliste sugukonda, salati perekonda kuuluva üheaastase köögivilja aedsalati teisend.
Välimuselt meenutab rooma salati tihe leherosett hiina kapsast, kuid salati sügavrohelised lehed hoiavad tipust laiali. Lehtede keskel on kiuline rood. Seesmised õrnemad lehed on heledamat värvi ja rood kollaka tooniga. 
Rooma salat on klassikalise retsepti järgi tehtud Caesari salati üks põhikomponente.
William Makepeace Thackeray

 
William Makepeace Thackeray (18. juuli 1811 Kalkuta – 24. detsember 1864 London) oli inglise kirjanik.
Elukäik.
Thackeray sündis Indias Kalkutas Richmond Thackeray ja Anne Becheri ainsa lapsena. Tema isa suri 1815 ja ema saatis poja Inglismaale. Ema abiellus 1817 uuesti oma noorpõlvearmastuse Henry Carmichael-Smythiga.
Aastail 1829–1830 õppis William Thackeray Cambridge'i ülikoolis Trinity kolledžis. 
Pärast kooli reisis ta Saksamaal ning elas mõnda aega Pariisis, kus õppis joonistamist.
Thackeray abiellus 1836 Isabella Gethin Shawe (1816–1894), kellega tal sündis kolm tütart. Keskmine neist suri 8 kuu vanuselt. Pärast kolmanda lapse sündi langes naine sügavasse depressiooni, mis muutus kiiresti vaimuhaiguseks. Rohkem kui pool sajandit elas Isabella mitmesugustes vaimuhaiglates ilma terveks saamata.
Thackeray oli elupõline liberaal. 1857 kandideeris ta Oxfordi valimisringkonnas parlamenti sõltumatu liberaalina ametisoleva teise liberaali Charles Cardwelli vastu, kuid kaotas 1005:1070.
Thackeray suri 52-aastaselt rabandusse, mille põhjustas liigsöömine ja -joomine ning vähene kehaline aktiivsus.
Looming.
19. sajandil peeti Thackerayd parimate inglise kirjanike hulka kuuluvaks, järgmiseks Charles Dickensi järel. Tänapäeval on tema teosed üldjuhul unustatud, ainsa erandina satiiriline romaan "Edevuse laat". Teatakse ka romaani "Barry Lyndoni õnn", peamiselt sellepärast, et Stanley Kubrick tegi 1976 sellest ekraniseeringu pealkirjaga "Barry Lyndon", mis pole küll päris originaalitruu.
Niihästi kirjaniku eluajal kui tänapäeval hinnatakse Thackeray teoseid põhiliselt 19. sajandi inglise ühiskonna tõepärase, ilustamata kujutamise eest. Ise pidas ta oma teoseid realistlikeks, tänapäeval nähakse neid satiirilistena.
Martin Terasmaa

Martin Terasmaa (enne eestistamist Martin-Aleksander Teimann 31. oktoober 1908 Keila – 21. juuni 1994 Viljandi) oli Eesti luterlik vaimulik. 
Ta sündis Keilas, koolis käis ta Gustav Adolfi Gümnaasiumis (mille lõpetas aastal 1926). Ta oli spordihuviline, oli Keila jalgpallimeeskonna asutajaid ja gümnaasiumi võrkpallimeeskonna liige. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1931–1937. Prooviaastal oli ta Viljandi Jaani koguduses August Oswald Westren-Dolli juures. Terasmaa ordineeriti 26. detsembril 1938 Tallinna toomkirikus piiskop Hugo Bernhard Rahamägi poolt õpetajaks.
Ta oli aastatel 1939–1940 Tõstamaa Maarja koguduse õpetaja. Töötas seejärel Tartu Noorsoo Kasvatuse Seltsi Tütarlaste Gümnaasiumis usuõpetajana. Aastatel 1942–1943 hooldas ta (kuna õpetaja Arnold Kerem oli vangistatud ja Venemaale saadetud) Tartu Jaani kogudust. 
Aastatel 1943–1949 oli ta Risti, Harju-Madise ja Nõva Püha Olevi koguduse õpetaja. Aastatel 1949–1967 oli ta Kullamaa ja Piirsalu koguduse õpetaja, hooldades aastal 1950 Martna Püha Martini kogudust. 
Aastal 1967 määrati Terasmaa teenima Viljandi Pauluse kogudust. Samaaegselt oli ta Viljandi praostkonna praost. Emerituuri jäi ta aastal 1978. Terasmaa suri aastal 1994. Tema hauakivisse on raiutud piiblisalm: "Oh Jumal, ole mulle patusele armuline" (Lk 18:13).
Statsionaarne ravi

Statsionaarne ravi ehk hospitaalne ravi ehk haiglaravi on patsientide ravi haiglas, mille puhul patsiendid seal ööbivad. 
Ajalugu.
Aastal 291 eKr ehitati Rooma riigis statsionaarse ravi jaoks spetsiaalne tempel Tevere jõe saarele.
Aastal 230 eKr asutas Ašoka Indias 18 haiglat.
Ajdar Akajev

Ajdar Akajev (20. veebruar 1976 Leningrad – 5. veebruar 2020 Moskva) oli Kõrgõzstani ettevõtja ja poliitik, endise Kõrgõzstani presidendi Askar Akajevi vanem poeg.
Isa võimu ajal pidas Ajdar Akajev rahandusministri nõuniku ametit (2001–2005). Ta juhtis Kõrgõzstani olümpiakomiteed ja poksiföderatsiooni.
Ajdar Akajev tegeles äriga. Väidetavasti kuulus talle riigi suurim mobiilioperaator. Arvatakse, et ta teenis suurt tulu, olles varjatud kasusaaja Manasi lennuväebaasi lennukikütusega varustamisse kaasatud firmadest. Pärast tema isa kukutamist selgus, et Ajdar oli Manasi lennujaama kaasomanik.
2005. aastal valiti Ajdar Akajev Kõrgõzstani Ülemnõukogu saadikuks, kuid pärast Tulbirevolutsiooni tühistati valimistulemus ringkonnas, kus ta kandideeris.
Peaprokuratuur algatas Akajevi vastu kriminaalasja süüdistustega riiklike vahendite kõrvaletoimetamises, finantsmahhinatsioonides ja võõra vara omastamises vägivalla ähvardusel.
Aastatel 1998–2001 oli Ajdar Akajev abielus Kasahstani presidendi Nursultan Nazarbajevi tütre Alijaga. 2002. aastal abiellus ta Sajkal Tšokubajevaga. Neil on poeg ja tütar. Perekond elas Moskva lähedal Rubljovkal.
Adil Tojgonbajev

Adil Tojgonbajev (ka Tojganbajev; sündinud 12. oktoobril 1966) on Kõrgõzstani endise presidendi Askar Akajevi tütre Bermet Akajeva Kasahstani kodanikust abikaasa.
Akajevi võimu ajal sai Tojgonbajevist Kõrgõzstanis mõjukas ärimees, kes hoidis oma ärisid enda kontrolli all variomanike kaudu. Muuhulgas oli tema kontrolli all üks Manasi lennuväebaasi kütuseäriga seotud allhankija.
Tulbirevolutsiooni järel esitati Tojgonbajevile korruptsioonisüüdistus.
Martin-Aleksander Teimann

 #suunaMartin Terasmaa
Kavilda vald

Kavilda vald oli vald Tartumaal Puhja kihelkonnas aastatel 1922–1939, selle territoorium kuulub tänapäeval Elva valla alla. Vallamaja asus Puhjas.
! "9. dets. 1919 Tartu-Võru rahukogu dokumendis on kirjas, et üks mees pärit Kavilda vallast."
Praegu tähistab see kohanimi Kavilda ürgorgu ja õigeusu pühakoda, mis ehitati 1873. aastal. Kavilda kui haldusüksuse nimi tulenes Puhja kirikumõisast, mis on kandnud Vana-Kavilda nime.
Aastal 1922 oli Kavilda valla pindala 85 km² ja rahvaarv 1782. Seal oli 11 küla: Saare (Puhja), Vihavu, Võllinge, Porinurme, Järvaküla ehk Järva, Tännasilma, Puhja, Mõisanurme, Siberinurme, Koiduaru ja Soovaveski. Endine Puhja vald hõlmab endisaegsetest haldusüksustest Kavilda valla ja Ulila valla.
Iapetus

Iapetus (vahel ka Japetus) on planeedi Saturn suuruselt kolmas kaaslane ja Päikesesüsteemis suuruselt üheteistkümnes kuu.
Iapetuse avastas 1671. aastal itaalia-prantsuse astronoom Giovanni Domenico Cassini, kes avastas kokku neli Saturni kaaslast. Ülejäänud kolm olid Rhea, Tethyse ja Dione.
Iapetus on alati Saturni poole sama küljega – just nagu Kuu Maa poole. Kuna selle asjaolu tuvastas samuti Cassini, siis on Iapetuse Saturnist eemalehoidev pool nimetatud tema auks kui Cassini Regio.
Just nagu teised suuremad Saturni kuud on ka Iapetus nime saanud titaanide järgi vanakreeka mütoloogias (Iapetos).
Iapetuse väike tihedus viitab sellele, et see koosneb peamiselt jääst ning ehk ainult umbes 20% ulatuses kivimitest.
Temperatuur ekvaatoril on kuni 130 K (−143 °C), tänu sealsele tumedale pinnale, mis hästi valgust püüab. Heledamates paikades on aga temperatuur juba umbes 100 K (−173 °C).
Iapetusel leidub rohkesti impaktstruktuure. Cassini-Huygensi kosmosesond on ka Kuu varjuküljelt mitmeid suuri kraatreid leidnud ning nendest on vähemalt viie diameeter üle 350 km. Suurim on Turgis diameetriga 580 km ning selle väga järsk servaala laskub ülejäänud pinnast kuni 15 km.
GFAJ-1

GFAJ-1 on ekstremofiilne bakteritüvi sugukonnast "Halomonadaceae". See pulgakujuline bakter eraldati Ameerika Ühendriikides California osariigis paiknevast väga soolasest (78 g/l) ja aluselisest (pH 9,8) Mono järvest. See halofiilne bakteritüvi pälvis laialdast tähelepanu, kuna selle avastajad väitsid, et see suudab fosfori asemel kasutada arseeni, kuid hilisemate uuringutega lükati see väide ümber.
Bakteritüve leidis NASA astrobioloogi Felisa Wolfe-Simonsi juhitud uurimisrühm 2009. aastal ning sellest anti teada teadusajakirja Science vahendusel detsembris 2010, kui bakterist, mis on suutnud asendada biomolekulides seni asendamatuks peetud fosfori elusorganismidele mürgise arseeniga.
Autorite väidete järgi võib GFAJ-1 bakteritüvi fosforinäljas olles asendada selle arseeniga, mida Mono järves esineb erakordselt kõrges kontsentratsioonis (200 μM) ning seejuures ise edasi kasvada. Laboris õnnestuski seda bakteritüve edukalt fosforivaestes, kuid väga arseenirikastes tingimustes kasvatada.
Mono järve põhjasetetest eraldatud bakteritüve nimetus GFAJ on tuletatud sõnade "Give Felisa a Job" esitähtedest.
Kohe pärast selle bakteri leidmisest ning varem võimatuks peetud arseenikasutamisest teada andmist avaldasid paljud mikrobioloogid ja biokeemikud sügavat kahtlust selle paikapidavuses. Väideti, et esitatud tõendusmaterjal pole piisav, kasvusööde võis olla saastunud üleliigse fosforiga või bakteritest leitud arseen tulenes bakterite ebapiisavast filtreerimisest enne proovide tegemist ning, et arseeni sisaldav DNA on kaugelt liiga ebastabiilne, et seda üldse uurida saaks. Vastusena kriitikale avaldas Wolfe-Simons peatselt uue artikli, kus püüdis ümber lükata söötme fosforiga saastumise võimalust ning esitada tõendeid, et DNA koosseisust leiti tõesti arseeni aatomeid. Ühtlasi andis ta teada GFAJ-1 tüve peatsest deponeerimisest nii ATCC kui ka DSMZ kollektsioonidesse, võimaldamaks selle laialdast levitamist sellest huvitatud teadlastele.
Täiendavate uurimustega lükati aga ümber väited bakteri võimest fosfori asemel arseeni kasutada, kuid mikroob on endiselt teadlastele huvipakkuv ja selle uurimist jätkatakse.
Kirde-Eesti

Kirde-Eesti on Eesti kirdepoolne osa, mille all tavaliselt peetakse silmas ligikaudu Ida-Virumaad.
Humberto Maturana

Humberto Augusto Maturana Romesín (14. september 1928 Santiago – 6. mai 2021) oli Tšiili bioloog ja filosoof.
Ta võttis kasutusele autopoeesi (inglise keeles "autopoiesis") mõiste.
Autopoees

Autopoees (inglise keeles "autopoiesis") on elussüsteemide eneseloomise protsess. 
Mõiste võtsid kasutusele Tšiili bioloogid Humberto Maturana ja Francisco Varela 1972. aastal.
Autopoeetilisus tähendab, et tootja ja toodetav (taastaja ja taastatav) on üks ja seesama. Struktuur ja funktsioon on autopoeetilistes süsteemides lahutamatud. 
Elussüsteemid on autopoeetilised süsteemid, mis tähendab, et nad on ennast taastavate protsesside võrgustikud, mis on ruumiliselt piiratud ning funktsionaalselt suletud. 
Sotsioloogias, ühiskondlike süsteemide iseloomustamisel on autopoeesi mõistet kasutanud ja arendanud Niklas Luhmann.
Francisco Varela

Francisco Javier Varela García (7. september 1946 – 28. mai 2001) oli Tšiili bioloog, kes töötas ka Ameerika Ühendriikides ja Prantsusmaal.
Ta sai tuntuks koos Humberto Maturanaga autopoeesi teooria loojana.
Harald Laksberg

Harald Alfred Johannes Laksberg (6. mai 1887 Tüki mõis, Tartumaa – 15. august 1963 Frankfurt) oli eesti haridustegelane.
Kuramaa piiskop

Kuramaa piiskop oli Kuramaa piiskopkonna vaimulik ja ilmalik valitseja 13.–16. sajandil.
Kuramaa piiskopiamet loodi esimest korda 1230. aastatel, kui Liivi ordul õnnestus Kuramaa ajutiselt allutada. Kuid 1240. ja 1250. aastatest on teated piiskoppide kohta napid ja ebaselged, teatud perioodil piiskoppi tõenäoliselt polnudki. Kuid 1267. aastaks allutati Kuramaa lõplikult ordu ja piiskopi võimule ning alates sellest ajast on teated Kuramaa piiskoppidest kindlamad, kuigi ka edaspidi esineb teatavaid auke ja puudujääke.
Kuramaa piiskop allus kiriklikult Riia peapiiskopile, nagu ka Saare-Lääne, Tartu ja Preisimaa piiskopid. Kuramaa erines teiste Liivimaa piiskopkondadest aga selle poolest, et sealne toomkapiitel oli inkorporeeritud Saksa ordusse (selle liikmed olid ordu preestervennad) ning seetõttu olid ka piiskopid enamasti ordu liikmed. Lisaks sellele oli suur osa Kuramaa piiskoppidest pärit Preisimaalt ja piiskopkond seetõttu sageli ka kõrgmeistri tugeva mõju all. Kuramaa piiskop omas aga kuni 16. sajandini vaimulikku võimu Memeli (Klaipeda) piirkonna üle.
Et Kuramaa piiskop oli enamasti orduvend, siis on tema tegevusvabadust enamasti üpris piiratuks peetud. Nende tegevusest pole aga allikate nappuse tõttu ka kuigivõrd teada. Mitmed neist olid ordu endised ametnikud, samas aga leidus ka neid, kes orduga vastuollu läksid, nagu Heinrich Basedow. Eelviimane piiskop Johann von Münchhausen, kes oli ka Saare-Lääne piiskop, ajas üpris iseteadvat majandus- ja välispoliitikat. Viimaseks piiskopiks oli hertsog Magnus, kes valitses Kuramaa piiskopkonda kuni surmani 1583. aastal. Et ta Kuramaa piiskopi ametist kunagi ametlikult ei loobunud, siis jäi see talle vähemalt formaalselt kuni surmani. Magnuse surmale järgnes Kuramaal vaenus, mille järel endine piiskopkond läks Poola võimu alla.
Qomi provints

Qomi provints on 1. järgu haldusüksus (provints) Iraanis. 
Provints eraldati 1995. aastal Teherani provintsi lõunaosast.
Provintsis on vaid üks maakond, Qomi maakond.
Ralf Mackenbach

Ralf Mackenbach (sündinud 4. oktoobril 1995) on Hollandi laulja ja tantsija.
Ta võitis Kiievis peetud 2009. aasta Laste Eurovisiooni lauluvõistluse.
Elulugu.
Mackenbach on sündinud Hollandis Bestis, kus ta elab siiamaani. Ta õpib näitlemist CKE-s ("Centrum voor de Kunsten Eindhoven") Eindhovenis. Ta on näidelnud muusikalides "Tarzan" ja "Kaunitar ja Koletis". Alates 2009. aastast õpib ta ka Amsterdami tantsuakadeemias Lucia Martha.
Kirju mudil

 
Kirju mudil ehk kirjumudil 
("Gobiusculus flavescens") on väike ahvenaliste seltsi mudillaste sugukonda kuuluv kala, oma perekonna ainus esindaja.
Pikkus 4–6 cm. Keha on punakas. Erinevalt teistest mudilatest paiknevad silmad külgmiselt. Kaks seljauime, neist esimesel on 7 uimekiirt. Eluiga kuni 2 aastat.
Levinud Atlandi ookeani idaosa rannikuvööndis Portugalist Norrani ja Läänemeres. Eestis esineb Soome lahe lääneosas.
Soomuslest

 
Harilik soomuslest ("Limanda limanda") on lestlaste seltsi soomuslesta perekonda kuuluv kala.
Soomuslest on levinud Atlandi ookeanis Biskaia lahest kuni Tšoši laheni, sealhulgas Islandi rannavetes, Põhjameres, Läänemere lõunaosas ja Valges meres. Eestist on teada 2 leidu läänesaarte ümbrusest.
Nad elavad veekogu põhjas kuni 100 m sügavuses.
Soomuslestal on lapik keha. Tema silmad paiknevad keha paremal küljel. Ta ujub ja lebab põhjas ühe külje peal. Tema silmapool on tavaliselt pruunikas või kollakaspruun sidrunkollaste tähnidega. Selja- ja pärakuuim on alt hallid. Nagu teistegi soomuslestade, nii ka tema keha on kaetud väikeste saagsoomustega. Küljejoon on rinnauimede kohal laarjalt kooldunud. Selja- ja pärakuuime alusel on märgatav tume joon.
Täiskasvanud soomuslest on kuni 40, keskmiselt 25–26 cm pikk ja kuni 720 g raske.
Soomuslest toitub zoobentosest. Ta sööb igasuguseid mereusse, molluskeid, tobiaid, kirpvähilisi ja teisi vähilaadseid ning okasnahkseid.
Harilik soomuslest on töönduslikult tähtis kala.
Esimesena kirjeldas soomuslesta teaduslikult Linnaeus 1758. Ta ühendas soomuslesta teiste lestadega ühte perekonda ja andis talle nimeks "Pleuronectes limanda", aga hiljem on see perekond mitmeks jagatud. Nime "Pleuronectes" all tuntakse tänapäeval merilesti.
Võikala

 
Võikala ("Pholis gunnellus") on ahvenaliste seltsi kuuluv kala.
Võikala on levinud Atlandi ookeani idaosas Valges meres, Põhjameres ning Läänemeres. Eesti rannikuvetes vähearvukas.
Täiskasvanud võikala on 15–25 cm pikk.