tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Elmar Salumaa

Elmar Silvester Salumaa (1935. aastani Elmar Silvester Teppan; 15. detsember 1908 Vara vald, Tartumaa – 7. jaanuar 1996 Kilingi-Nõmme) oli eesti usuteadlane ja vaimulik, EELK Usuteaduse Instituudi ja Tartu Ülikooli audoktor (1994).
Elulugu.
Elmar Salumaa oli metsavahi poeg.
Salumaa lõpetas 1929. aastal Tartus Hugo Treffneri Gümnaasiumi ja 1935. aastal Tartu Ülikooli usuteaduskonna teoloogiamagistri kraadiga, kaitstes väitekirja "Dialektilise teoloogia eskatoloogia".
1937–1940 ja 1942–1944 oli ta Tartu Ülikooli süstemaatilise teoloogia õppejõud, 1935–1941 ja 1942–1943 ka Hugo Treffneri Gümnaasiumi usuõpetaja ning 1942–1943 Tartu koolide inspektor, 1943–1944 Tartu Ülikooli Usuteaduse Instituudi professor, 1944–1945 Laiuse koguduse õpetaja. 
1945 arreteeriti Salumaa NKVD poolt ning 1945–1955 oli ta vangilaagris ja asumisel. 
1956–1995 oli ta EELK Usuteaduse Instituudi süstemaatilise usuteaduse professor, ühtlasi 1962–1969 EELK Konsistooriumi välissuhete referent ja 1969–1995 Saarde koguduse õpetaja.
1929. aastast oli Salumaa üliõpilasseltsi Liivika liige.
Toomas Paul on iseloomustanud Elmar Salumaad "Eesti 20. sajandi teise poole mõjukaima ja viljakaima teoloogina".
Teadustöö.
Salumaa peamised uurimisvaldkonnad olid teoloogiline eetika, dogmaatika, eksegeetika ja filosoofia. Ta on tõlkinud eesti keelde Paul Tillichi, Karl Barthi, K. M. Ischeri, H. Hesse, H. G. Pöhlmanni jmt teoseid. Mitmed tööd ("Jutlus kui teoloogiline probleem" (1957) jmt) on jäänud käsikirja. Aastast 1967 üllitas ta üksinda 58 köidet "Teoloogilist kogumikku", paarkümmend õpikut ja tosin tõlkeraamatut üliõpilastele. Viimaseks suurtööks jäi mahukas käsikiri "Dogmaatika märksõnades" (1984), mis ilmus 2008. aastal pealkirja "Süstemaatilise teoloogia käsiraamat" all.
Irina Hakamada

Irina Hakamada (vene keeles Ирина Муцуовна Хакамада, jaapani keeles イリーナ・ハカマダ või イリーナ袴田; sündinud 13. aprillil 1955 Moskvas) on Venemaa poliitik. 
Tema isa oli jaapani kommunist Mutsuo Hakamada, kes põgenes teise maailmasõja ajal Nõukogude Liitu. Ema on venelane, töötas kooliõpetajana. Tema poolvend Shigeki Hakamada on sovetoloog, Aoyama Gakuini Ülikooli professor Tōkyōs.
Hakamada lõpetas Moskvas Patrice Lumumba nimelise Rahvaste Sõpruse Ülikooli majandusteaduskonna. Ta kaitses Mihhail Lomonossovi nimelises Moskva Riikliku Ülikooli majandusteaduskonnas kandidaadikraadi. 1983 sai ta poliitökonoomias dotsendiks.
1980. aastal sai temast Vene NFSV Plaanikomitee Teadusliku Uurimise Instituudi nooremteadur. 1984–1989 kuulus ta NLKP-sse. Kuni 1990. aastate alguseni tegeles ta õppe- ja teadustegevusega.
1992. aastal asutas ta Majandusvabaduse Partei ja sai selle peasekretäriks, kuni sellest ametist 1994. aastal loobus. 1993. ja 1995. aastal valiti ta Riigiduumasse. 1997. aastal nimetati ta Venemaa Föderatsiooni väikeettevõtluse toetamise ja arendamise riikliku komitee esimeheks. Ta oli ka Venemaa majandusreformi komisjoni liige ning SRÜ riikide väikeettevõtluse toetamise ja arendamise konsultatiivnõukogu esimees.
1999. aastal valiti ta kolmandat korda Riigiduumasse. Aastatel 2000–2003 oli ta Riigiduuma asespiiker. Ta oli ka Riigiduuma eelarve- ja maksukomitee liige ning investorite õiguste kaitse komisjoni esimees.
Ta oli üks 2001. aastal asutatud Paremjõudude Liidu kaasesimeestest, kuid 2003. aastal ei suutnud ta Riigiduumasse pääseda.
Ta osales 2004. aasta presidendivalimistel, kus saavutas 4. tulemuse 3,9%-ga. 2004. aastal asutas ta partei Meie Valik, mis ühines 2005. aastal liikumisega Rahvuslik-Demokraatlik Liit. 2006. aastal asutas ta selle liikumise raames regioonidevahelise sotsiaalse solidaarsuse ühiskondliku fondi Meie Valik. 2008. aasta mais teatas ta oma poliitilise tegevuse lõpetamisest ja astus Rahvuslik-Demokraatlikust Liidust välja. 2016. aastal astus ta Kasvu Parteisse ja on selle nõukogu liige,
Sotsioloogilise küsitluse põhjal valiti ta aastatel 1997–1999 ja 2001–2005 Venemaa aasta naise kandidaadiks. 1999. ja 2002. aastal võitis ta konkursi ja tunnistati Venemaa aasta naiseks.
Tänapäeval on Hakamada pühendunud raamatute kirjutamisele. 2006. aastal ilmus tema esikteos "Seks suures poliitikas", millel oli suur lugejamenu ja tohutu ühiskondlik tagasiside. Sellele järgnesid "Armastus. Mängust väljas: ühe poliitilise enesetapu lugu" (2007) ja "Edu suures linnas" (2008).
Isiklikku.
Ta on abielus Vladimir Jevgenjevitš Sirotninskiga. Neil on kaks last.
Üldlaiend

Üldlaienditeks nimetatakse selliseid sõnu või fraase, mis kuuluvad kas ühe lauseliikme või kogu lause juurde ning annavad lausele mingi lisatähenduse. Üldlaiend on mittelauseliikmeline lauseelement.
Eesti keel.
Üldlaiendid võivad väljendada
"Võib-olla ei teadnud ta sellest midagi. Kahjuks pandi pood varem kinni. Äkki on ta tõesti haigeks jäänud."
"Kas ta üldse mäletab, millest me rääkisime?"
"Ega ma tahagi temaga kokku saada."
"Just seda ma temalt ootasingi."
Üldlaiendi funktsionaalsed rühmad.
Grammatilised üldlaiendid ("kas, või, ega, no, küll, kus" jne) võtavad osa oma mõjualale kindla grammatilise tähenduse andmisest, näiteks
"Küll on alles tuuline!
"Või kõik noormehed jooksid sulle järele? 
"Ega sul polegi vaja talle midagi öelda."
Modaallaiendid ("võib-olla, küllap, vist, niikuinii, vaevalt, õnneks, kahjuks, paraku" jne) annavad lausele nominatiivmodaalse tähenduse, näiteks
"Võib-olla nii ongi parem." 
"Küll ma temaga toime tulen." 
"Vaevalt ta sellega nõus on." 
"Õnneks on tal kõik eksamid tehtud."
Infostruktuurilaienditega viidatakse sellele, et lausega tähistatu on kas teadaolev (nt "ju, eks"), teadaolevast järelduv (nt "siis") või sellest lähtudes ootuspärane (nt "ikka"; "-gi/-ki" verbi finiitsele vormile liidetuna, näiteks
"Ma ju ei ole selline." 
"Just seda oligi tarvis tõestada." 
"Ta ikka otsustas tulla."
Konnektiivlaiendid ("ka, -gi/-ki, samuti, lisaks, näiteks, ühtlasi, hoopis, siiski, esiteks, kas või" jne) viitavad rinnastussuhtele, näiteks
"Ka meie otsustasime koju jääda. Meiegi otsustasime koju jääda. Isegi meie otsustasime koju jääda."
"Lisaks kassidele meeldisid talle oravad."
"Tema tahtis hoopis palli mängida." 
"Tulgu kas või veeuputus." 
"Me nägime palju vaeva, kuid ei saanud ikkagi esimest kohta."
Intensiivistavad üldlaiendid tugevdavad kommunikatiivset modaalsust ("ometi, no, õige, nüüd, aga"), väite jaatamist või eitamist ("muidugi, jah, küll, just, mitte, vaat, näe") jm kogu lausele toimivaid tähendusi, näiteks
"No hakkame nüüd ometi minema!" 
"Kui läheks õige koju tagasi? Läheme jah!" 
"Vaat nii on hea elada." 
"Ma läksin muidugi kohe pärast kooli koju."
Seahernes

Seahernes ("Lathyrus") on liblikõieliste sugukonda kuuluv taimeperekond.
Perekonda kuulub umbes 150 liiki parasvöötmes levivaid ühe- või mitmeaastast enamasti ronivat taime, millest mõned liigid on söödavad. Väheste liikide levila on troopilises Aafrikas ja Lõuna-Ameerikas. Õite värvus on väga kirju, esineb punaseid, lillasid, roosasid, kollaseid ja siniseid toone ja ka valget värvi õisi.
Kevadine seahernes

Kevadine seahernes ("Lathyrus vernus" (L.) Bernh.) ehk kevadine kurelääts ("Orobus vernus" L.) on seaherne perekonda kuuluv taimeliik.
Ta on Eestis pärismaine, laialt levinud kevadel õitsev taim.
Marju Bormeister

Marju Kagovere-Bormeister (sündinud 22. detsembril 1945) on eesti maalikunstnik.
Marju Bormeister sündis maalikunstnike esiklapsena ning on elanud pool oma elust Tallinna Kunstihoones.
Töötanud Teatri- ja Muusikamuuseumis, kust algas huvi fotograafia vastu. Teinud dekoraatoritööd Riiklikus Noorsooteatris, mille järel asus õppima Eesti Riiklikku Kunstiinstituuti teatridekoratsiooni, kuid siirdus maalierialale, mille täieliku kursuse ka lõpetas. Õppinud on ERKIs veel ruumikujundust ja mõnda graafikatehnikat.
2017. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel kandideeris ta Savisaare valimisliidu ja Tegusa Tallinna nimekirjas.
Töö.
Õpetanud külalisõppejõuna maali, monotüüpiat, akvarelli ja kompositsiooni Tallinna Tehnikaülikoolis, Tartu Kõrgemas Kunstikoolis ja Tartu Ülikooli maaliosakonnas.
Isiklikku.
Marju Bormeisteri vanemad olid maalikunstnikud Märt Bormeister ja Magda Bormeister ning vend on maalikunstnik ja fotograaf Märt Bormeister noorem.
Looming.
Maalinud dekoratsioone Fritz Matti, Aimee Undi ja Tõnu Virve kavandite järgi. Maalida meeldib talle loodust, igasuguseid pinna-struktuure loodusest. Maalib kodu-ateljees, kus naudib kõike seda läbi monotüüpia tehnika.
On osalenud erinevates projektides seoses monotüüpiatehnika tutvustamisega Eestis, Soomes, Rootsis, Saksamaal. Õpetanud seda Eestis viibinud diplomaatilise korpuse töötajatele (Inglismaa, Taani, USA, Soome, Norra).
Esinenud näitustel 1980. aastast. Eesti Maalikunstnike Liidu liige (1993), 
Eesti Kunstnike Liidu liige.
RF-konnektor

RF-konnektor on pistikühendus raadiosageduslike ühenduste loomiseks (RF on lühend inglise keele sõnadest "radio frequency" raadiosagedus).
RF-konnektorid on tarindatud peamiselt koaksiaalkaablitele ja nende peamine eesmärk on tagada ühenduse hea varjestus ja minimaalne sumbumus. Parima kontakti annavad kullatud pinnaga konnektoreid, mida saab ühendada ja lahutada üle 1000 korra, ilma et nende elektromehaanilised omadused muutuksid. Konnektorid võivad olla keermestatud, bajonettühendusega, klammerdatavad ja pessa pistetavad.
Tüübid.
Kiirühendatavad konnektorid.
Järgmisi audio- ja video-konnektoreid kutsutakse vahel RF-konnektoriteks, kuid üldiselt neid ei loeta RF-konnektoriteks:
Fs

fs (varasem pseudonüüm François Serpent; kodanikunimi Indrek Mesikepp; sündinud 17. oktoobril 1971 Tartus) on eesti luuletaja ja DJ. 
Elanud Kallastel, Tartus ja Tallinnas. 
Ta lõpetas 1989. aastal Tartu 1. Keskkooli ja 1999. aastal Tartu Ülikooli kunstiajaloo erialal. 
Alates 2000. aastast on Mesikepp ajakirja Looming kriitikatoimetaja. Kirjanike liidu eestseisus valis ta 28. jaanuaril 2021 ajakirja Looming uueks peatoimetajaks, selles ametis alustas ta tööd 1. märtsil 2021. 
Alates 2018. aastast teeb Mesikepp ka postpungile pühendatud raadiosaadet Floorshow (2018–2020 IDA Radios, 2020–2023 Raadio 2-s, 2024. aasta algusest taas IDA Radios).
Looming.
Ta on avaldanud neli luulekogu, samuti luulet, lühiproosat ja kirjanduskriitikat kultuuriajakirjades. Ta on maininud oma loomingu mõjutajana Juhan Viidingut. Tema luulet on tõlgitud soome, rootsi, vene, poola, bulgaaria, leedu, gaeli, inglise, prantsuse, ukraina, araabia ja udmurdi keelde. 
Ta on koostanud Marko Mägi luulekogu "Maitsestatud kanad" (2012) ning jutukogu "Luulekerena laanes ja linnas" (2015), koostanud ja illustreerinud Vahur Afanasjevi luulekogu "Eesti vaarao" (2013), koostanud u luulekogu "Tunnete sümfoonia ehk Kerjused liftides" (2014) ja valikkogu "100% (:)" (2014) ning Jüri Kolgi luulekogu "Igapidi üks õnn ja rõõm" (2016).
BNC-pistikühendus

BNC-pistikühendus ("Bayonet Neill-Concelman") ehk bajonettühendus on üks tavalisemaid bajonettühendusega kõrgsageduslikke pistikühendusi, mida kasutatakse koaksiaalkaablite otsas.
Seda tüüpi pistikühenduse töötasid välja Paul Neill ja Carl Concelman 1940. aastatel C-pistikühenduse väiksema versioonina. Tähtlühendit BNC on dešifreeritud ka kui "Bayonet Nail Connector", "Bayonet Navy Connector", "British Naval Connector", "Bayonet Nut Connector", "Bayonet Naur Connector" ja "Bayonet Norm Connector".
BNC-pistikühendusi kasutatakse raadiosagedussignaalide ning analoog- ja digitaalvideosignaalide edastamisel, amatöörraadiojaamades ning elektroonika test- ja laboriseadmetes (signaaligeneraatorid, ostsilloskoobid vms). See ühendus on alternatiiviks RCA-pistikühendustele professionaalsetes videoseadmetes.
BNC-ühendus töötab hästi sagedustel kuni 2 GHz, suurematel sagedustel võib signaal ühenduste piludest välja kiirata.
BNC-ühendustest on nii 50- kui ka 75-oomise lainetakistusega variante.
Georg von Schwengeln

Georg von Schwengeln, ka Georg Schwengell või Schwengelm, (lad Georgius Schwengell, pl: Jerzy Schwengeln); umbes 1590–1664) oli Riia linna kodanikust Liivimaa kartograaf, Rootsi kuningriigi sõjaväelane, kindralkortermeister ja fortifikatsiooniinsener.
Elulugu.
Georg von Schwengeln õppis matemaatikat ja militaararhitektuuri ("architectura militaris"). 1621. aastal pärast Riia vallutamist Poola-Rootsi sõjas Gustav II Adolfi poolt Rzeczpospolitalt astus von Schwengeln Rootsi kuningriigi teenistusse, 1625. aastal koostas Georg von Schwengeln rootslaste vallutatud Koknese piiskopilinnuse (sks "Kokenhusen") ja linna plaani..
Maavaldused.
Norrköpingi riigipäeval vastu võetud otsuse Norköppingi õiguse alusel sai ta kuningalt 3. detsembril 1628 Uue-Kastre mõisa, mis asus Gabriel Bengtsson Oxenstierna valduste kõrval Emajõe vasakkaldal Tartumaal, 12 km enne Emajõe suubumist Peipsisse 1630 ostis ta riiginõunik Oxensternalt ka Kavastu (saksa k "Kawast") mõisa ja Uue-Kastre piiskopilinnuse (saksa k "Warbecke"), Georg von Schwengelnile kuulusid Liivimaal peale Uue-Kastre ja Kavastu, veel Tammistu ("Tammist"), Kabina ("Cabina") ja Pilka ("Pilcken") mõis.
Kartograafiaalane tegevus.
Georg von Schwengeln töötas aastatel 1631–1654 Rootsi riigikantsleri Axel Oxenstierna alluvuses, kes oli talle mõisad müünud Gabriel Bengtsson Oxenstierna onupoeg. Koos insener Johan Wärnschiöldhi (sündinud Lenæus, 1610–1674) ja kindralkortermeister Johan von Rodenburgiga töötasid Rootsi idaprovintside linnades kindluste väljaarendamisel ja kaardistamisel. 1. augustil 1631 sai ta Rootsi kuningalt Gustav II Adolfilt aadlidiplomi.
1656. aastast oli Georg von Schwengeln tragunirügemendi ülem, ta osales sõjas Taani vastu ja 1659. aastal määras Karl X Gustav ta teise Taani sõja ajal Korsøri kindluse (taani k. "Korsør fæstning") komandandiks Sjællandis.
Perekond.
Georg von Schwengeln abiellus Elizabeth Igelströmiga, kes oli Västergötlandist pärit Ropka mõisniku Harald Bengtssoni (Igelström) (1604–1677) tütar. Abielust sündis:
Sidend

Sidend on lause ühe- või mitmesõnaline element, mis vormistab moodustajate grammatilise seose. 
Moodustajate seostamist sidendi abil nimetatakse sidenduseks.
Eesti keel.
Sidendi liigid.
Rinnastussidend.
Rinnastussidend (ja, ning, ehk jne) vormistab nii lausete kui ka nominaalfraaside seost.
Nt "Aias kasvavad roosid ja tulbid." 
Alistussidend.
Alistussidend vormistab peamiselt pea- ja kõrvallausete seost.
Nabucco (gaasijuhe)

Nabucco on kavandatav gaasijuhe, mis transpordiks maagaasi Türgist Austriasse, läbides teel Bulgaaria, Rumeenia ja Ungari. Gaasijuhe algaks Erzurumist, mis 2009. aasta mai seisuga on Bakuu-Thbilisi-Erzurumi gaasijuhtme ning Tabriz-Erzurumi gaasijuhtme ühinemispunktiks, ning lõppeks Baumgartenis Austrias. Juhtme kogupikkus oleks 3300 kilomeetrit.
Projekti nimi on laenatud Giuseppe Verdi samanimeliselt ooperilt, mida projekti viie partneri esindajad varase kõnelustevooru järel Viini Riigiooperis ühiselt kuulamas käisid. (Verdi ooperi nimi omakorda on juudid Juudamaalt välja ajanud Babüloonia kuninga Nebukadnetsar II itaaliakeelne lühendatud nimi.)
Projekt algatati 2002. aastal.
Nabucco oleks alternatiiviks olemasolevatele gaasitrassidele, mis läbivad Venemaa territooriumit ja konkureerib Gazpromi kavandatavate gaasijuhetega Blue Stream ja South Stream. Esimene neist kahest kulgeks Musta mere põhja mööda Venemaalt Türgisse ning suunduks seejärel Bulgaariasse, Serbiasse, ja Ungarisse. Teine aga ühendaks Venemaad ja Bulgaariat Musta mere põhja mööda otse, suundudes seejärel Serbia ja Ungari kaudu Austriasse (või Sloveenia kaudu Itaaliasse).
Nabucco gaasijuhet arendavasse rahvusvahelisse konsortsiumi kuuluvad OMV (juhtkompanii), MOL, Transgaz, Bulgargaz, BOTAŞ ja teistest hiljem liitunud RWE. Rahastajate seas on Euroopa Investeerimispank ning Euroopa Rekonstruktsiooni- ja Arengupank.
Võimalike gaasitarnijatena, kes Nabucco täidaksid, nähakse mitmeid Kesk-Aasia ja Lähis-Ida riike, esmaseks gaasiallikaks oleks Aserbaidžaani gaasiväli Shah Deniz. Hüpoteetilise suurtarnijana nähakse Türkmenistani, kuid see eeldaks poliitiliselt ebamugava Iraani kaasamist transiitmaana või Türkmenistani ja Aserbaidžaani ühendava gaasijuhtme ehitamist Kaspia mere põhja. Ka Iraani ennast nähakse hüpoteetilise gaasiallikana, pikemas perspektiivis võib ühineda Kasahstan. Lisaks võib Nabucco hakata transportima Egiptuse, Iraagi ja ehk koguni Venemaa gaasi.
Nabucco valmimisaasta oli plaanide kohaselt 2013, hinnaks 8 miljardit eurot. 
Esialgu transpordiks juhe aastas 4–13 miljardit kuupmeetrit gaasi, aastal 2020 juba 30 miljardit kuupmeetrit. Pikemas perspektiivis jõuaks Baumgartenisse pool transporditust, ülejäänu tarvitaksid transiitriigid ise.
2011. aastal lükati ehitamise algus tarnelepingute puudusel 2013. aastasse. Seoses sellega ei hakka gaasijuhe tööle enne 2017. aastat.
Nabucco poliitilist tähtsust silmas pidades on Türgi peaminister vihjanud, et Türgi võib projektist väljuda, kui Türgi kõnelusi Euroopa Liiduga ühinemiseks blokeeritakse. Projekti realiseerumisel on olnud üheks takistuseks Türgi soov saada enesele 15% toru läbivast gaasist.
2009. aasta juunis palgati gaasijuhtme poliitiliseks nõustajaks endine Saksamaa välisminister Joschka Fischer.
13. juulil 2009 allkirjastasid Austria, Bulgaaria, Rumeenia, Ungari ja Türgi ametliku kokkuleppe gaasijuhtme rajamiseks. Türgi parlament ratifitseeris leppe 4. juunil 2010.
Raul Sulbi

Raul Sulbi (sündinud 8. oktoobril 1977) on eesti ajakirjanik, ulmekirjanduse ekspert ja toimetaja.
Elulugu.
Ta on lõpetanud 1996. aastal Hugo Treffneri Gümnaasiumi ja õppinud aastatel 1996–2005 Tartu Ülikoolis ajalugu. Ta on Eesti Üliõpilaste Seltsi liige.
Ülikooli ajal hakkas ta tegelema ulmekirjandusega. Ta on mitme ulmeantoloogia koostaja. Ta oli aastatel 2006–2007 kultuurilehe Sirp huumorilisa Kirp peatoimetaja. Aastatel 2007–2015 töötas Postimees.ee-s uudistereporteri ja päevatoimetajana. 
Ta on olnud veebiajakirja Algernon toimetuse liige.
Raul Sulbi üheks meelisartistiks kodumaises popmuusikas on Mari-Leen Kaselaan.
Ivar Etverk

Ivar Etverk (27. jaanuar 1932 – 29. märts 2016) oli eesti metsateadlane.
Ta lõpetas aastal 1955 Eesti Põllumajanduse Akadeemia.
Tema doktoritöö käsitles hariliku kuuse varieeruvust.
Ta on olnud Eesti Põllumajanduse Akadeemia professor.
Humoristina.
On kirjutanud humoreske ja nendest koostanud ka mitu raamatut, kus pseudonüümiks kasutas Juhan Sookas.
Isiklikku.
Tema isa oli matemaatik ja pedagoog Elmar Etverk.
Loit Reintam

Loit Reintam (12. novembril 1929 Tallinn – 17. jaanuar 2010 Tartu) oli eesti mullateadlane ja ökoloog, Eesti Teaduste Akadeemia liige (alates 1990).
Elulugu.
Reintam lõpetas 1949 Tallinna 10. Keskkooli, 1954 Eesti Põllumajanduse Akadeemia agronoomina ja 1957 samas aspirantuuri. 1960 kaitses ta samas põllumajanduskandidaadi kraadi väitekirjaga "Kagu-Eesti mullastik". 1973 sai ta põllumajandusdoktori kraadi Novosibirskis NSVL TA Siberi osakonnas väitekirjaga "Автоморфное почвообразование на моренах и двучленных породах Эстонии". 1977 sai ta professorikutse.
1953–1999 oli Reintam EPA/EPMÜ õppejõud: 1957–1963 mullateaduse ja agrokeemia kateedri assistent ja vanemõpetaja, 1963–1977 dotsent, 1965–1969 ja 1970–1992 kateedri juhataja, 1969–1970 vanemteadur, aastast 1977 professor, 1992–1994 ökoloogia ja agrokeemia õppetooli professor ja juhataja, 1994–1999 mullateaduse ja agrokeemia instituudi professor, aastast 1999 emeriitprofessor. Ühtlasi oli ta 1958–1993 Tartu Riikliku Ülikooli õppejõud, 1986–1992 Juhtimise Kõrgema Kooli professor, 1964–1991 Üleliidulise Mullateaduse Seltsi Eesti filiaali esimees, 1990–1997 Eesti Teadusfondi nõukogu liige (1993–1997 aseesimees), 1997–2003 haridus- ja teadusministeeriumi teaduskompetentsi nõukogu liige, aastast 1978 Rahvusvahelise Mullateaduse Liidu ja aastast 1991 Euroopa Mullakaitse Seltsi liige. 
1990. aastal valiti ta Eesti Teaduste Akadeemia liikmeks. Kuulus akadeemias bioloogia, geoloogia ja keemia osakonda.
Teadustöö.
Loit Reintami peamised uurimisvaldkonnad olid Eesti ja Euraasia mitme piirkonna (Kaug-Ida, Lääne- ja Ida-Siber, Kesk-Vene kõrgustik) muldade genees, ökoloogia, geograafia, klassifikatsioon ja kaardistamine, mineraalne, keemiline ja granulomeetriline koostis, huumus ja selle koostis, taim-muld-süsteemide talitlused, mullateaduse ajalugu, metsa- ja agromullateaduse rakenduslikkus ning õpetamine. Mullauurimise eesmärgil viibis ja töötas ta enam kui 30 riigis. Reintam oli mitme teadusajakirja toimetuskolleegiumi liige. Ta avaldas üle 500 teaduspublikatsiooni ja 200 aimeraamatut. Loit Reintami loenguid erinevatest mullateaduse harudest, ökoloogiast ja keskkonnakaitsest on kuulanud nii Eesti Maaülikooli kui ka Tartu Ülikooli ja Juhtimise Kõrgema Kooli üliõpilased. Tema käe all on kirjutatud diplomitöid, ta on juhendanud kandidaadi- ja doktoritöid.
Isiklikku.
Loit Reintam oli talupidaja poeg ja Aimu Reintami vend.
Elmar Haller

Elmar Haller (22. november 1907 – 15. jaanuar 1985) oli eesti põllumajandusteadlane.
Aastatel 1958–1985 töötas professor Elmar Haller Eesti Põllumajanduse Akadeemia maaviljeluse kateedris, aastani 1980 kateedri juhatajana.
Isiklikku.
Tema poeg on füüsik Kristjan Haller.
Markku Reimaa

Markku Enok Antero Reimaa (sündinud 14. mail 1943 Turus) on Soome diplomaat.
Markku Reimaa õppis Helsingi Ülikoolis politoloogiat ja ajalugu, doktorikraadi sai 1979. aastal.
Alates 1970. aastast on ta olnud Soome välisministeeriumi teenistuses. Markku Reimaa on muu hulgas olnud Soome alaline esindaja Viinis OSCE juures ja Genfi desarmeerimiskonverentsi juures.
Rakenduskõrgkool

Rakenduskõrgkool on õppeasutus, kus toimub rakenduskõrgharidusõpe ning võivad toimuda magistriõpe ja õpe keskhariduse baasil toimuva kutsekeskhariduse õppekava järgi ning kus vähemalt kaks kolmandikku õpilastest ja üliõpilastest õpib rakenduskõrgharidusõppe õppekavade järgi.
Juhtimine ja struktuur.
Rakenduskõrgkooli juhib rektor, riigikaitselist rakenduskõrgkooli aga ülem.
Rektor valitakse avalikul konkursil kuni viieks aastaks ministri, kelle juhitava ministeeriumi valitsusalasse rakenduskõrgkool kuulub, määrusega kehtestatud korras. Riigikaitselise rakenduskõrgkooli ülema määrab ametikohale kaitseväe juhataja kaitseministri ning haridus- ja teadusministri nõusolekul. 
Rakenduskõrgkooli kõrgeim kollegiaalne otsustuskogu on rakenduskõrgkooli nõukogu, kuhu kuuluvad rektor, prorektor(id), õppejõudude esindajad ja üliõpilaskonna esindajad, kes moodustavad vähemalt 1/5 nõukogu koosseisust, ning teised põhimäärusega ettenähtud isikud. 
Rakenduskõrgkooli ja ühiskonda sidustav nõuandev kogu on nõunike kogu, mis moodustatakse majandus- ja kultuuriringkondade, registreeritud kutse- ja ametiliitude, tööandjate liitude ning riigi- ja kohaliku omavalitsuse asutuste esindajatest.
Õppekorraldus.
Rakenduskõrgkooli ülesanded on kõrghariduse omandamise võimaldamine, täienduskoolituse ja rakendusuuringute korraldamine ning arendustegevus oma õppevaldkonnas. Õppe kestus on 3-4 aastat ja alustamise tingimus on keskharidus.
Rakenduskõrgharidusõpe lõpeb lõpueksami sooritamise või lõputöö kaitsmisega. Isikul on õigus jätkata õpinguid magistriõppes õppeasutuse nõukogu kehtestatud tingimustel ja korras.
Eesti rakenduskõrgkoolid.
Eestis on seitse riiklikku rakenduskõrgkooli ja neli erarakenduskõrgkooli. Enamik riiklikke rakenduskõrgkoole kuulub Haridus- ja Teadusministeeriumi haldusalasse.
Riigi rakenduskõrgkoolid:
Erarakenduskõrgkoolid:
Rakenduskõrgharidus

Rakenduskõrgharidus on kõrghariduse esimese astme õpe, mille kestel üliõpilane omandab kindlal kutsealal töötamiseks või magistriõppes edasiõppimiseks vajalikud pädevused. Eestis kehtib rakenduskõrgharidusõpe alates 2002/2003. õppeaastast ning asendab varem kehtinud kutsekõrgharidusõppe ja diplomiõppe. 
Õppe kestus on 3–4 aastat ja alustamise tingimus on keskharidus. Õppe maht on 180-240EAP (kuni 2009.a.-ni 120–180 ainepunkti (AP) 180–270 ECTS ainepunkti). Rakenduskõrgharidusõpe lõpeb lõpueksami sooritamise või lõputöö kaitsmisega. Õppe lõpetanule antakse diplom (hallikassinisel plangil, tähis E) rakenduskõrgharidusõppe õppekava täitmise kohta, rakenduskõrgharidusõppe diplom. Isikul on õigus jätkata õpinguid magistriõppes õppeasutuse nõukogu kehtestatud tingimustel ja korras.
Rakenduskõrghariduse andmiseks ettenähtud asutust nimetatakse rakenduskõrgkooliks.
Osvald Hallik

Osvald Hallik (29. juuni 1906 Torila, Kokora vald – 3. detsember 1964 Tartu) oli eesti põllumajandusteadlane. 
Tema erialad olid mullateadus ja agrokeemia. Ta uuris happeliste muldade lupjamist. 
Osvald Hallik lõpetas Tartu Ülikooli 1930 keemia ja 1939 põllumajanduse alal. Ta oli põllumajandusdoktor (1947), professor (1952), V. I. Lenini nimelise Üleliidulise Põllumajandusteaduste Akadeemia korrespondentliige (1956) ja Eesti NSV teeneline teadlane (1957), Lenini orden (1958). Ta töötas Eesti Põllumajanduse Akadeemia professori, kateedrijuhataja ja teadusprorektorina.
Ülle Jaakma

Ülle Jaakma (varem Ülle Lahke; sündinud 1. oktoobril 1957) on eesti põllumajandusteadlane, alates 1. jaanuarist 2023 Eesti Maaülikooli rektor.
Ta lõpetas aastal 1975 Orissaare Keskkooli ja aastal 1980 Tartu Riikliku Ülikooli bioloogina. Tema kitsam eriala on veterinaaria. 
Jaakma töötab Maaülikoolis alates 1995. aastast. 2005–2013 oli ta EMÜ veterinaarmeditsiini ja loomakasvatuse instituudi professor ja vanemteadur. 
Alates 1. jaanuarist 2013 on ta olnud ülikooli teadusprorektor.
Eraelu.
Jaakma kasvas üles Muhu saarel, tema ema oli loomaarst.
Uno Siitan

Uno Siitan (sündinud 11. augustil 1944 Valgas) on eesti entomoloog. Ta on uurinud Eesti kiletiivalisi.
Ta lõpetas 1962. aastal Viljandi 2. Keskkooli. 1974. aastal sai ta Tartu Riiklikust Ülikoolist bioloogiakandidaadi kraadi tööga "Eesti käguvaablaste ("Hymenoptera, Ichneumonidae") faunast".
Ta on töötanud Zooloogia ja Botaanika Instituudis ning Eesti Põllumajandusülikoolis, aastatel 1992–1996 juhatas seal taimekaitse instituuti. 
Eesti Teadlaste Liidu juhatuse liige, Eesti Keskkonnafondi nõukogu liige.
Uno Siitan oli aastatel 1995–2001 ajakirja Eesti Loodus peatoimetaja. Tema ja Kalle Mälberg, sama ajakirja eksjuht, mõisteti 29. detsembril 2004 suurriisumise süüdistuses õigeks.
Ta on olnud ka ajakirja Eesti Mets peatoimetaja.
Ants Paju

Ants Paju (kuni 1955 Ants Valdman; 10. september 1944 Tamsi küla, Pajusi vald – 28. juuni 2011) oli Eesti kergejõustiklane, ajakirjanik ja poliitik. 
Aastatel 1949–1955 oli ta küüditatuna Siberis. 
Paju lõpetas 1971. aastal Eesti Põllumajanduse Akadeemia metsainsenerina. 
Aastail 1979–1984 oli Paju Jõgeva rajoonilehe Punalipp asetoimetaja. Aastatel 1984–1990 oli ajakirja Eesti Loodus peatoimetaja, sel ajal langes pidevalt Eesti Looduse trükiarv, mis oli saavutanud kõrgseisu endise peatoimetaja Linda Pootsi ametiajal.
Tegevus NLKP-s.
Aastatel 1974–1990 kuulus ta NLKP-sse.
Ta lõpetas 1979. aastal Leningradi Kõrgema Parteikooli ajakirjanikuna.
Poliitiline tegevus.
Paju oli aastal 1988 üks Eesti Rohelise Liikumise asutajaid. Aastatel 1990–1992 oli ta Eesti Kongressi ja Ülemnõukogu ja 1995. aastal VIII Riigikogu liige. Aastatel 1993–1999 kuulus ta Keskerakonda ning aastast 2000 Isamaa ja Res Publica Liitu.
Ta oli aastatel 2000–2001 Jõgeva linnapea ja 2004–2005 Jõgeva linnavolikogu esimees.
Valentin Kuik on temast teinud filmi "Kümme isamaa kõnet".
Paju oli 20. Augusti Klubi liige. 
Isiklikku.
Tema lapselaps on Eesti sõjablogija Artur Rehi (snd 24. aprillil 1996), kes on käinud aastast 2022 Ukrainas kaheksal missioonil, et tarnida Venemaa agressiooni vastu sõdivatele üksustele sõidukeid, droone, öö- ja termosihikuid.
Ohepalu looduskaitseala

Ohepalu looduskaitseala on looduskaitseala Lääne-Virumaal Kadrina ja Tapa vallas ning Harjumaal Kuusalu vallas.
Ohepalu looduskaitseala loodi 1973. aastal. 
Looduskaitseala maismaapindala on 5804,5 hektarit, siseveekogusid on 130,1 hektarit. Harjumaale jääb kaitsealast 2534,1 ha, Lääne-Virumaale 3400,5 ha.
Looduskaitseala väärtustest väärivad erilist tähelepanu I ja II kaitsekategooria linnuliigid, käpaliste kasvualad, ala huvitav geomorfoloogia, sood ja rabad, maalilised veekogud, mitmekesised metsad ning maastik tervikuna.
Asukoht.
Haldusjaotuslikult asetseb looduskaitseala Ridaküla, Ohepalu, Kõrveküla, Mõndavere, Arbavere, Uku ja Harju maakonnas Pala ja Kolgu küla maadel.
Geograafiliselt asub looduskaitseala Põhja-Eestis, Vahe-Eesti ehk Kõrvemaa tasandiku äärmises kirdeosas, ulatudes ühtlasi Pandivere kõrgustiku loodejalamile ja paiknedes Valgejõe ja Loobu jõe keskjooksu vahelisel territooriumil. Valgejõgi on u 5 km ulatuses ka ala edelapiiriks. 
Ohepalu looduskaitseala hõlmab Ohepalu ja Tuksmani sood ja Udriku raba ning Tapa-Pikassaare ja Ohepalu-Viitna oosistuid.
Looduskaitsealal asuvad veekogud.
Ohepalu Suurjärv (suurus 67,3 ha; valdav sügavus 0,3–0,4 m) asub keset Ohepalu raba, kaldad on madalad ja turbased ning enamasti (30–40 m laiuselt) ääristatud õõtsikuga. Vesi on põhjani läbipaistev, järve põhja katab kuni 2 m paksune turbamudakiht; haruldase nähtusena kasvab sellel kiht turbasammalt ("Sphagnum riparum fluitans"). Järves elab haruldane zooplankter – raba jämekoodik ("Heterocope saliens"). Sissevool kraavide kaudu toimub idast ja põhjast, väljavool toimub lõunaosast Põima kraavi kaudu Valgejõkke. Ohepalu Suurjärvest 0,5 km edela suunas asub Ohepalu Väikejärv. 
Udriku Suurjärv (Suur-Udrikjärv, Suur Udriku järv, Udriku järv) on 23,1 ha suurune kuni 6,9 m sügavune kirde-edela suunas piklik järv, mille edelakalda moodustab metsane Tapa-Ohepalu oosistusse kuuluv vallseljak, mujalt ümbritseb järve raba. Kaldad on turbased ja järsult vette laskuvad. Vallseljaku all esineb liivane kaldavööde, mujalt on põhi turbane. Järv on kraavi kaudu ühendatud Udriku Väikejärvega, kraavi kaudu toimub ka väljavool edela suunas Valgejõkke.
Udriku Väikejärv (Väike Udrikjärv, Väike Udriku järv) on Udriku Suurjärvest vahetult ida pool keset raba asuv 14,4 ha suurune ja 5,5–5,8 m sügavune järv, mõlemad Udriku järved on kunagi moodustanud ühise veekogu. 
Udriku järvedest põhja pool asub 4,3 ha suurune Kõnnu Mädajärv (Udriku Mädajärv). 
Vohnja Kõverjärv (Vatku Kõverjärv), mille pindala on 2,9 ha ja suurim sügavus 4,5 m, on umbjärv. Väiksematest järvedest asuvad seal veel Esimene Kaanjärv ja Tagumine Kaanjärv, Ämmassaare Haugjärv, Lossijärv ehk Kurisoo järv, Linajärv ja Udriku laugasjärv.
Mihkel Mardna

Mihkel Mardna (sündinud 28. oktoobril 1966) on eesti spordiarst.
Haridus.
Mihkel Mardna õppis aastatel 1972–1984 Tallinna 21. Keskkoolis. Aastatel 1984–1992 õppis ta Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonnas ravi erialal; 1992–1994 oli internatuuris, 1994–1999 residentuuris üldkirurgia ja traumatoloogia-ortopeedia erialal. Erialaselt on ta end täiendanud USA-s, Lätis, Austrias, Prantsusmaal, Austraalias, Leedus, Soomes, Šveitsis, Uus-Meremaal.
Töökohad.
Mihkel Mardna on olnud Spordimeditsiini Sihtasutuse juhataja, Põhja-Eesti Regionaalhaigla valvetraumatoloog, AS Ortopeedia Arstid ortopeed, Kristina Šmiguni tiimi arst. Aastatel 1997–2003 juhtis ta Eesti Antidopingu Keskust.
Mihkel Mardna on ravinud paljusid tippsportlasi; nende hulgas on Mart Poom, Erki Nool, Kristina Šmigun, Andrus Värnik, Aleksander Tammert, Gerd Kanter, Jüri Jaanson.
Lääne-Siberi laika

Lääne-Siberi laika on koeratõug.
Johannes Magnus

Johan Månsson (19. märts 1488 Linköping, Rootsi – 22. märts 1544 Rooma) oli Rootsi viimane katoliiklik Uppsala peapiiskop ja Rootsi priimas (1523–1531), samuti teoloog, genealoog ja ajaloolane. Harilikult kasutatakse tema nime latiniseeritud vormi Johannes Magnus.
Johan Månssoni isa Måns Pedersson oli Riigipäeva saadik Linköpingist, kes väitis end pärinevat aristokraatlikust Sturede perekonnast, kuid tõestust sellele pole. Månssoni nimi Magnus tundub seda taotlust rõhutavat, sest ladina keeles tähendab "Magnus" sedasama mis rootsi keeles "Sture": suurt. Johannese vend Olaus Magnus oli samuti katoliiklik kirikutegelane ja ajaloolane.
1523 nimetas Rootsi kuningas Gustav I Vasa reformatsiooni käigus Rootsis Johani Uppsala peapiiskopiks ilma paavsti heakskiiduta, sest paavst Clemens VII ei pidanud seaduslikuks eelmise peapiiskopi Gustav Trolle kõrvaldamist ametist. Kuid mõne aja pärast astus Johan välja kuninga reformatsiooniplaanidele ja tema luterlastest nõunikele Olaus ja Laurentius Petrile. 1526 sõitis Johan saadikuna Moskva suurvürstiriiki Vassili III juurde ja enam tagasi ei tulnud. Gustav Vasa määras 1531 tema asemele uueks peapiiskopiks Laurentius Petri. 1533 tunnistas Clemens VII Trolle tagandamise lõpuks seaduslikuks ja Johani uueks peapiiskopiks, aga sel ajal oli Rootsi juba katoliku kirikust lahku löönud ja Johan jäi Rooma kuni oma surmani, misjärel paavst Paulus III nimetas Rootsi uueks peapiiskopiks tema venna Olaus Petri.
Teosed.
Itaalias, Roomas ja Veneetsias kirjutas Johan kaks raamatut: "Historia de omnibus Gothorum Sueonumque regibus" ("Gootide ja rootslaste kõigi kuningate ajalugu") ja "Historia metropolitanæ ecclesiæ Upsaliensis" ("Uppsala peapiiskopkonna ajalugu"). Need raamatud avaldas postuumselt 1564 Olaus Magnus, pühendades need Rootsi printsidele. Hoolimata sellest, et need kirjutas kuninga suhtes vaenulikult meelestatud emigrant, võeti mõlemad raamatud Rootsis vaimustusega vastu nende patriotismi ja ajaloolise pärandi täiendamise tõttu. 1602 avaldati need teosed ka rootsi keeles.
Raamatutest paistab välja autori vastuseis kõigele taanipärasele, mis vastas 16. sajandi poliitilisele olukorrale. Esimene Rootsi kuningas oli Johani järgi Jaafeti poeg Maagog ja sellest ajast kuni umbes 1000. aastani on Rootsi ajalugu suuresti Johani isiklik väljamõeldis. Siiski kasutas ta näiteks Jordanese ja Saxo Grammaticuse töid taanlastest.
Ehkki Johani raamatute usaldusväärsus Rootsi vanema ajaloo osas kummutati väga kiiresti, on tema väljamõeldistest ühel siiski tänapäevani väga suur mõju. Nimelt leiutas Johan Rootsi müütiliste kuningate nimistusse 6 Karli enne Karl Sverkerssoni ja 5 Erikut enne Erik Võidukat, keda seal poleks tohtinud olla. Need kuningad, keda on iseloomustatud eranditult positiivselt, on välja mõeldud arvatavasti Rootsi printside Erik XIV ja Karl IX peale mõeldes, kellele raamat ongi pühendatud. Need võtsid Johani pakutud nummerduse vastu ja sellest ajast algab Rootsi kuningate Erikute ja Karlide nummerdus mitte ühest, vaid suuremast arvust. Näiteks Karl XII on tegelikult Rootsi kuues Karli-nimeline kuningas ja Karl XVI kümnes.
Egtved

Egtved on asula Taanis Lõuna-Taani piirkonnas Vejle vallas Vejle lähedal. 
Asula geograafilised koordinaadid on .
Elanike arv on 2236 (2008).
Egtvedi piiga.
Egtvedi piigaks nimetatakse pronksiajal elanud neiut, kelle tammekirstuhaud leiti Egtvedist. Leid on eelkõige tuntud hästi säilinud pronksiaegse rõivakomplekti pärast. 
Egtvedi piiga haud leiti aastal 1921, kui kohalik talumees Peter Platz soovis tasandada tema maal asunud ja aja jooksul suuresti laiali aetud kääpa jäänused.
Helen Mahmastol

Helen Mahmastol (sündinud 23. detsembril 1977 Tallinnas) oli Eesti Miss Estonia 1996. aastal. 
Temaga on seotud kaubamärgid Vibe, moedisainerite konkurss SuperNoova, Sun Dance Music Festival, Nõmme Kalju, Kalju Mängude Maja, OrgCom, Club Privé ja Stereo jne. 
Isiklikku.
Tema elukaaslane on Kuno Tehva. Tal on tutar Kätty Li Tehva.
Silekalju

Silekalju ehk oinapea on piklik, jää lihvitud kaljurünk või kaljuküngas. 
Silekaljud on oma voolujoonelise kuju saanud liustikujää liikumise tulemusena: liustikupoolne nõlv on neil lauge ja sile, vastasnõlv järsk ja ebatasane. 
Silekaljud ja -kaljustikud on levinud skäärrannikul.
N-konnektor

N-konnektor (N-tüüpi konnektor) kuulub RF-konnektorite sarja, mis on mõeldud koaksiaalkaablite ühendamiseks. See on üks esimesi konnektoreid, mis loodi mikrolainete edastamiseks. N-konnektori leiutas 1940 Paul Neill ettevõttest Bell Labs. Tema järgi on konnektor ka nimetatud.
Algselt oli see konnektor loodud USA armeele militaarseteks ühendusteks 50 Ω ja 75 Ω kaablitele, mis kannataksid kuni 1 GHz sagedust. Tänapäevased N-konnektorid võimaldavad edastada kuni 11 GHz sagedust. Julius Botka Hewlett-Packardist on leiutanud N-konnektori, mis võimaldab edastada kuni 18 GHz sagedust.
50 Ω konnektorid on kasutusel mobiilsetes traadita seadmetes. 75 Ω konnektoreid kasutatakse kaabeltelevisioonis.
Neid kaht konnektorit ei tohi omavahel ühendada, sest see võib konnektorid rikkuda, kuna neil on erinev nõela keskmine läbimõõt. Kuna paljud N-konnektorid ei ole märgistatud, siis on neid lihtne segamini ajada.
Kesse pank

Kesse pank ehk Kesselaiu pank (ka Kessu pank ja Kessulaiu pank) on pank Kesselaiul Muhu saare ja mandri vahel. Kesse pank on osa Lääne-Eesti paekaldast.
Iseloomustus.
Kesselaiu looderannikul paiknev ja valdavalt vertikaalse seinana tõusev paeastang on umbes 600 meetri pikkune ning kõrgemates kohtades kuni kümne meetri kõrgune. Laiu põhjaosas eemaldub astang merest ja kulgeb vaikselt laskudes edasi maismaal. Peaastangu taga paiknevad ka kaks kõrvalastangut, mis on küll metsa kasvanud. Pank on siluri Jaagarahu lademe Kesselaiu kihtide stratotüüp.
Panga alumises osas on umbes kaks meetrit sinaksa-kuni kollakashalli mergli kihte või savikat dolokivi. Järgneb poolteist meetrit kollakashalli põimjaskihilist dolomiiti, mille alumises ja ülemises osas on savikamaid vahekihte. Seejärel tuleb ligi viis meetrit kollakashalli muguljat dolomiiti, panga ülemise osa moodustab aga sinakasroheline kihistumata dolomiit.
Uurimine.
Kesselaiu aluspõhja ja ühtlasi ka Kesse panga geoloogiat on uurinud Artur Luha (1930, 1940) ja Helle Perens (1996). Kaarel Orviku (1974) ja Meeme Veisson (1976) on teinud seal rannikugeoloogilisi uurimistöid. Samuti on panka lähemalt uurinud ka Kaidi Tilk enda Siluri klindi geoloogiat ja morfoloogiat puudutava magistritöö (2004) raames, mille käigus tehti ka seni viimased täppismõõtmised pangal.
Kaitse.
Kesse pank võeti koos seda ümbritseva umbes 60 hektari suuruse maa-alaga looduskaitse alla juba 1938. aastal. Keelati pangale paemurdude rajamine, kivide ja klibu kuhjamine ning ehitiste rajamine, et säilitada paiga ilmet muutumatuna ka järeltulevastel põlvedele.
Pärast teist maailmasõda Kesse panka enam kaitsealuste objektide hulka ei arvatud ning seda arvatavasti seetõttu, et kuna tegemist oli piiritsooniga, oli see tavainimestele niikuinii kättesaamatu. Kaitseala taasloodi ja sedapuhku juba kogu saart hõlmavana 5. mai 2004 välja antud määrusega nr 184 "Kesselaiu maastikukaitseala kaitse-eeskiri" (RT I, 2004, 41, 285).
Paide piiramine (1602)

Paide piiramine leidis aset 31. maist kuni 30. septembrini 1602 Poola-Rootsi sõja ajal. Poola väed sundisid mitmekuulise piiramise järel Paide linnuse kapituleeruma.
Piiramine.
Mõni nädal pärast Viljandi vallutamist suundus Krooni suurhetman Jan Zamoyski oma vägedega Paidet piirama. Paide linnus oli Eestimaa tugevamaid, ning seda kaitses 700 meest, kes olid hästi suurtükkidega varustatud. Zamoyski piiras linnuse ümber ning jäi ootama lisavägesid.
Zamoyski saatis välihetman Stanisław Żółkiewski hävitama Tallinna lähedal paiknevat rootslaste ratsaväeüksust, kellest kardeti, et nad võivad tulla Paide garnisonile appi. Żółkiewski lõi neid 30. juunil ja sundis nad põgenema. 200 rootslast sai lahingus hukka.
7. augustil saabusid Paide alla poolakate lisajõud. Esialgu pidasid tugevad linnusemüürid Poola vägede kahuritulele hästi vastu. Seepeale otsustati viia suurtükkid linnuse soisemale küljele, mis oli nõrgemini kaitstud. 
Septembri lõpuks olid toiduvarud linnuses otsakorral ja garnison kapituleerus 21. septembril.
Alexander Wilbrecht

Alexander Wilbrecht (Aleksandr Wildbrecht, vene: Александр Михайлович Вильбрехт (Вильдбрехт), 23. november 1757 Peterburi — 2. detsember 1823 Peterburi) oli matemaatik, geograaf, kartograaf ja astronoom.
Töötas Tema Keiserliku Majesteedi isikliku kabineti geograafiaosakonna geograafina, oli 1792. aastal esimese Venemaa atlase koostaja ja selles 40 kaardi autor. 14. märtsil 1805 anti talle Püha Vladimiri 4. klassi orden. 16. veebruarist 1814 Peterburi Teaduste Akadeemia korrespondentliige. Õpetas Peterburi Mäeinstituudis kõrgemat matemaatikat.
Mariah Carey

Mariah Carey (sündinud 27. märtsil 1969) on Ameerika Ühendriikide laulja.
Janet Jackson

Janet Damita Jo Jackson (sündinud 16. mail 1966) on Ameerika Ühendriikide laulja.
Boston Celtics

Boston Celtics on USA korvpalliklubi, mis mängib korvpalliliigas NBA. Meeskond kuulub idakonverentsi Atlandi divisjoni ja peab oma kodumänge TD Gardenis, mida jagavad NHLi klubiga Boston Bruins. 
1946. aastal Bostonis asutatud Celtics on NBA meistriks tulnud 17 korda. Sama palju kordi on meistriks tulnud ka nende suurim rivaal Los Angeles Lakers, kellega on NBA finaalis vastamisi mindud 12 korda (seis Bostoni kasuks 9 : 3).
Ajalugu.
Celtics valitses NBA-s aastatel 1957–1969, kui 13 aasta jooksul tuldi NBA meistriks 11 korda, sealhulgas 1959–1966 kaheksa korda järjest. Legendaarse peatreeneri Red Auerbachi käe all mänginud meeskonna tugitala oli keskmängija Bill Russell, keda toetasid mängujuht Bob Cousy ning ääremängijad John Havlicek ja Tom Heinsohn.
Järgmised tiitlivõistlused võideti keskmängija Dave Cowensi ja mängujuhi Jo Jo White'i vedamisel 1974. ja 1976. aastal. Bostoni klubi saatis edu ka 1980. aastatel, kui Larry Bird, Kevin McHale ja Robert Parish juhtisid meeskonna taas NBA meistriks 1981., 1984. ja 1986. aastal.
Viimati tuldi NBA meistriks 2008. aastal, kui meeskonna tähtmängijad olid Paul Pierce, Kevin Garnett, Ray Allen ja Rajon Rondo.
Helvi Sipilä

Helvi Linnea Aleksandra Sipilä (sünninimi Maukola; 5. mai 1915 Helsingi – 15. mai 2009 Helsingi) oli Soome jurist, poliitik ja diplomaat.
Pärast seda, kui Helvi Sipilä 1939. aastal juristina ülikooli lõpetas, sai temast üks Soome esimesi naisadvokaate. Aastal 1943 asutas ta oma advokaadibüroo, mis tegutses 1972. aastani.
Aastatel 1954–1956 oli Helvi Sipilä rahvusvahelise naisjuristide liidu president. 
Alates 1960. aastast töötas Helvi Sipilä ÜRO-s. Aastatel 1972–1980 oli ta ÜRO peasekretäri asetäitja.
Soome 1982. aasta presidendivalimistel oli Helvi Sipilä Liberaalse Rahvapartei kandidaat ning sai ühe valijamehe toetuse.
Kõigi aegade suurima soomlase valimisel 2004. aastal hääletas rahvas Helvi Sipilä 62. kohale.
Helvi Sipilä poeg on professor Jorma Sipilä.
Isidor Levin

Isidor Levin (20. september 1919 Daugavpils, Läti – 24. juuli 2018) oli juudi soost Eesti rahvaluuleteadlane, orientalist ja teoloog. 
Levin oli rahvusvaheliselt tunnustatud folklorist ning aitas kaasa Tartu Ülikooli rahvaluuleprofessori Walter Andersoni teadusliku metoodika ülemaailmsele levikule.
Levin oli suur eestluse toetaja ning võimaldas mitmel Eesti kultuuritegelasel okupatsiooni tingimustes jätkata oma teaduslikku tööd. 21. sajandi alguses kinkis Levin Tartu Ülikoolile oma hindamatu väärtusega isikliku raamatukogu.
Lätis sündinud Levini side Eestiga sai alguse 1937. aastal, kui ta asus õppima Tartu Ülikooli filosoofia teaduskonnas juuditeadust ning hiljem Eesti ja võrdlevat rahvaluulet, Tartu Ülikooli lõpetas ta 1941. aastal. Pärast Teist maailmasõda õppis Levin 1946-1947 Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas. Lisaks Tartu Ülikoolile lõpetas Levin Leningradi Riikliku Ülikooli folkloristina ning kaitses doktoriväitekirja NSV Liidu Teaduste Akadeemia orientalistika instituudis Moskvas.
Ta oli Peterburi Religiooni ja Filosoofia Instituudi professor.
Levin oli Eesti Akadeemilise Orientaalseltsi auliige.
Ta elas Hamburgis.
Õiglaste allee

Õiglaste allee on paik Iisraelis Yad Vashemi muuseumis, kus mälestatakse nimelise puu ja mälestustahvliga neid, kes riskisid enda ja oma lähedaste eluga, et päästa juute holokausti käest. 
Eestlastest on seal jäädvustatud Uku Masing ja Eha Masing, kes varjasid Saksa okupatsiooni ajal Isidor Levinit ja Polina Lentsman, kes päästis juute Krimmis.
Johannes Esto Ühing

Johannes Esto Ühing asutati 6. aprillil 1994. Ühing on saanud nime Johannes Esto järgi, kes oli üks esimesi eesti rahvusest jesuiite. Ühingu ülesanded on haridus- ja kultuuritöö edendamine (raamatute kirjastamine, seminaride ja kultuuriürituste korraldamine) ning sotsiaalvaldkonna tööde toetamine (abi vanuritele, noortele peredele, üksikvanematele ja töötutele).
Eesti Kirik

Eesti Kirik on Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku ajaleht. Ajaleht ilmus aastatel 1923–1940 ja ilmub taas alates aastast 1990.
Fairytale

"Fairytale" on Alexander Rybaki laul, Rybak ta on nii laulu autor kui ka esitaja. 2009. aastal võitis ta sellega Moskvas Norrat esindades Eurovisiooni lauluvõistluse.
Finaalis sai "Fairytale" 387 punkti, mis on siiamaani rekord. Koos Rybakiga oli laval 3 meestantsijat ning 2 naistaustalauljat, korduvalt Norrat Eurovisioonil taustalauljatena esindanud Jorunn Hauge ja Karianne Kjærnes.
Laul on inspireeritud Rybaki ja norralase Ingrid Berg Mehuse kunagisest suhtest.
Edetabelid.
Laul sisenes 11. veebruaril 2009 Norra singlite edetabelisse kolmandale kohale. Järgmisel nädalal tõusis "Fairytale" esimeseks. See oli esimene kord, kui Melodi Grand Prix' (Norra rahvuslik eelvoor) võitja tõuseb esimeseks enne võistluse võitmist. Laul püsis esikohal kaheksa nädalat.
Johannes Esto

Johannes Esto (u. 1555 – 14. juuni 1603 Arboga, Rootsi) oli eestlasest jesuiit, ilmikvend.
Elulugu.
Johannes – hüüdnimega Esto, 'eestlane' – võeti jesuiitide ordu liikmeks 1593. aastal. Ta tegutses kaheksa aastat Tartu jesuuitide kolleegiumis ilmaliku koajuutorina, peamiselt kokana, mõnda aega hoolitses ka toidukambri eest. Peale eesti keele rääkis ta ka poola keelt. Viimastel aastatel enne Tartu vallutamist rootslaste poolt oli ta abiks misjonitel. 
Pärast 1600–1611. aastate Rootsi-Poola sõjas Tartu vallutamist 5. jaanuaril 1601 jesuiidid vangistati, teiste seas Johannes Esto. Kolm kuud hoiti vange kolleegiumis, seejärel kolm kuud Tartu lossis. Neid piinati. Siis viidi vangid, käed seljale seotud, härjavankritega Tallinna. Seal hoiti neid veel kolm nädalat lagunevas majas. Viimaks toimetati Johannes Esto koos teiste vangistatud jesuiitidega laevaga Rootsi. Johannes Esto suri märtrina Arbogas 1603. aastal umbes 50-aastaselt.
Uku Masingu Kolleegium

Uku Masingu Kolleegium on asutatud 11. augustil 1991 enda kutsutud kaasasutajaliikmetega Eha Masingu poolt.
Algselt üheksaliikmeline kolleegium on loodud Uku Masingu kirjutatud tööde ja vaimse pärandi kogumise ja Uku Masingu nime ja teoste puutumatuse valvamise ning väljaandmise otstarbel.
Kolleegium asutas 1997. aastal Uku Masingu sihtkapitali.
Arboga

Arboga on tiheasustusega paikkond Rootsis Västmanlandi läänis Arboga vallas.
Arboga oli linn juba 13. sajandil.
Paide lahing

Paide lahing (poola "Bitwa pod Białym Kamieniem", rootsi "Slaget vid Weissenstein") oli Poola-Rootsi sõja ajal 25. septembril 1604 Paide all peetud lahing. Lahingus osalesid linnust piiranud Rootsi väed ja Paide garnisonile appi tulnud Poola abijõud. Lahing lõppes poola vägede võiduga.
Paide piiramine ja lahing.
1604. aasta augustis asus Arvid Eriksson Stålarm Paide lossi tagasi võtma, kuid taandus kui sai teada, et Leedu välihetman Jan Karol Chodkiewicz oli oma vägedega Tartust liikuma hakanud.
Stålarm naasis 15. septembril 5000 sõduri ja 6 suurtükiga. Seepeale asus Tartust teele Chodkiewiczi 2300-meheline abivägi, mis koosnes peamiselt ratsaväelastest. Nad jõudsid Paide alla 25. septembril ning sundisid rootslasi nendega linnusemüüride all võitlusse astuma.
Rootslaste peamised jõud oli vasakul tiival, kus paiknesid segamini nii ratsanikud kui jalaväelased. Poolakate parem tiib koosnes husaaridest ning keskosa rüütlitest ja jalaväelastest. Rünnaku põhiraskus jäi husaaridele, Poola vägede keskosa ning vasak tiib sekkusid vähem. Chodkiewicz saatis oma husaaridest koosneva parema tiiva ründama rootslaste vasakut tiiba. Äkilise löögiga sunniti Rootsi vägede parem tiib taganema sohu. Seejärel lagunes ka ülejäänud rootslaste vastupanu.
Rootsi väed kaotasid lahingus umbes 3000 meest ning kõik oma suurtükid. Nende laagrist saadud moon aitas toita toidupuuduses vaevlevat Paide garnisoni.
Lahingut peeti niivõrd oluliseks, et selle järel sai Chodkiewicz uueks Leedu suurhetmaniks 1603. aastal surnud Krzysztof Mikołaj Radziwiłłi asemel. Rootsi vägesid juhtinud Arvid Eriksson Stålarm mõisteti aga lahingu kaotamise eest surma. Kuigi surmaotsust ei viidud täide, viibis Stålarm kuni oma surmani Gripsholmi lossis vangistuses.
Taani-Norra

Taani-Norra oli Taani ja Norra personaalunioon aastatel 1536–1814.