Lembit (suurtükilaev)

Lembit oli Vene Keisririigis ehitatud ja hiljem Eesti merejõudude kasutuses olnud Giljak-klassi suurtükilaev (toonases kõnepruugis 'suurtükipaat'). Oli Eesti riigi esimene lahinguvõimeline sõjalaev.
Enne Eesti mereväes teenimist andis nime Bobr ja Biber.
Ajalugu.
Vene keiserlikus mereväes.
Suurtükilaev algse nimega Bobr ehitati 1907. aastal Peterburis Admiraliteedi laevatehases oma klassi 2. laevana. Kiil pandi maha 1906, vettelaskmine toimus 1907 ja teenistusse võeti laev 24. juuli (vkj)/ 6. augustil 1907. Kogu laevaklass planeeriti rannikukaitseteenistuseks Kaug-Idas, kus ta pidi olema kasutatav suurtel jõgedel ja rannikul. Põhiülesanne oli maismaajõudude toetamine tulega. Laeva süvis pidi saama minimaalne, kasutamiseks peamiselt Amuuri jõel. Kui laevad valmisid, saadetigi nad pikale reisile ümber Euraasia.
Bobr alustas koos sõsarlaeva Sivutšiga teekonda Kaug-Itta 30. novembril (vkj)/ 13. detsembril 1908. Peagi selgus aga tõsiasi, et laevad pole piisavalt merekõlbulikud selliseks reisiks. Masinad olid nõrgavõitu ja tänu väikesele süvisele kõikusid laevad laines rängalt.
Kokkuvõttes kutsuti kõik 4 laeva tagasi, neist 9. (vkj)/ 22. oktoobril 1908 teekonda alustanud Giljak ja Korejets olid juba jõudnud 24. detsembril 1908 (vkj)/ 6. jaanuaril 1909 Pireuse sadamasse Kreekas. Lisaks langes Kaug-Idas ära vajadus nende laevade järele, sest kohapeal oli jõelaevastiku jaoks vahepeal töötatud välja sobivam laevatüüp.
Läänemere laevastikus sai Bobrist esmalt õppelaev, aga peagi arvati ta 2. miinidivisjoni koosseisu ja hakkas baseeruma Viaporis. Laev sai ka miinirööpad.
Esimeses maailmasõjas osales Bobr Liivi lahes meremiinide veeskamisel ja seejärel maavägedele tuletoetuse andmisel. Paiknes 1917. aastal Turus.
Saksa keiserlikus mereväes.
Aprillis 1918 langes laev koos sõsarlaevaga Giljak Turus Soome kodusõja käigus peale tungivate Saksa ja Soome üksuste kätte, kuid erinevalt sõsarlaevast ei andnud sakslased seda soomlastele üle. Selle asemel tõid nad laeva Tallinna ja nimetasid Biberiks.
Teise versiooni järgi jäi Bobr 1918. aasta algul toimunud laevastiku Jääretkest Tallinna maha, langedes sakslaste kätte.
Laev sai Saksa võimude valduses Tallinnas ujuvtöökojaks ja talt eemaldati osaliselt relvastus.
Eesti merejõududes.
Vabadussõjas.
Novembris 1918 võtsid eestlased laeva lahkuvatelt sakslastelt üle ja nimetasid 18. novembril 1918 Lembituks. Sellest sai (koos vahilaevaga Laene) Eesti merejõudude esimene sõjalaev, millele heisati Eesti lipp.
Laev oli ülevõtmisel halvas tehnilises ja olmelises seisukorras. Mehhanismid olid lõhutud, suurtükkidel puudusid lukud ja elu- ning toitlustustingimused olid puudulikud. Komandöriks sai 27. novembril mitšman Priidik Kriisk, kes polnud aga ülesannete kõrgusel. 6. detsembril toimus siiski esimene proovi-väljasõit Tallinna lahel. Remont ja laeva kordaseadmine võttis aega ja laevas kippusid pead tõstma kommunistid. Kutsutud üles punalippu heiskama ja vahepeal korda saanud suurtükkidest isegi linna pommitama. Vastuhakk kulmineerus 17. detsembril. Sellest kõigest teada saanud ja olukorda selgitama läinud üldorganisaator Johan Pitka tagandas esialgse komandöri, viis laevalt kaasa 2 mässuõhutajat ja määras hiljem saadud ametliku volituse alusel uueks komandöriks mitšman Jaan Klaari (jõudis laeva 19. detsembril) ning komandöri abiks vanemleitnant Georg Veigelini. Laevale võeti ka noori hakkajaid kooliõpilasi. 20. detsembril toimusid laevasuurtükkide proovilaskmised. 
Esimene väljasõit toimus 23./ 24. detsembri öösel Kunda alla, et toetada Kunda dessanti vastase tagalas. Alates sellest ajast osales Lembit Vabadussõjas kõigis Eesti merejõudude operatsioonides, olles sõja algupoolel sageli Merejõudude juhataja Johan Pitka lipulaev. Võib pidada aktiivseimaks Eesti sõjalaevaks Vabadussõjas.
Muuhulgas sisenes Lembit 1919. aastal vastupealetungi käigus pärast Utria dessandi toetamist Narva jõele ja Landeswehri sõjas Riia operatsiooni käigus Daugava jõele, kus pidas eduka duelli Bolderāja sadamas asunud Saksa suurtükipatareiga.
1919. aasta mai keskel Luuga lahe poole operatsioonile sõites sattus Lembit madalikule, kuid tõmmati kohapeal viibinud dessantlaevade abiga tõsisemate tagajärgedeta vabasse vette ja jätkas sõitu.
Pärast sõda.
Pärast Vabadussõda kasutati Lembitut sageli kadettide õppelaevana.
Õppelaskmistel toimunud õnnetuse järel, kui üks 120 mm suurtükk lasu ajal purunes (oli ka kaks hukkunut), vahetati mõlemad peakaliibri suurtükid 102 mm vastu välja. Sarnased suurtükid olid ühtlasi Merejõudude hävitajatel.
Maailmasõja järgseks ajastuks, mil oli hakatud ehitama moodsamaid ja efektiivsemaid sõjalaevu, oli Lembit juba tehniliselt ja mingil määral ka moraalselt vananenud. 1920. aastate teisel poolel toimunud sõjaväereformide käigus otsustatigi vanamoeline alus teenistusest välja arvata. 15. jaanuaril 1927 kustutati suurtükilaev Lembit laevade nimekirjast ja langetati lipp. Seega teenis ta Eesti Vabariiki 8 aastat, 1 kuu ja 27 päeva. Lembit lammutati vanarauaks, osa esemeid anti Sõjamuuseumile ja osa relvastusest jäeti ka Merejõududele.
Kirjeldus.
Giljak-klassi laevadele oli iseloomulik väike süvis, mis pidi võimaldama sõitu jõele ja ranniku lähistel. Väike süvis saavutati muuhulgas soomuskaitsest loobumise hinnaga. Vaid komandosilla ehitis oli soomustatud 20 mm ja tekid 12 mm. Väike süvis tegi laeva aga vähem kõikumiskindlaks. Viga püüti parandada lisakiilude paigaldamisega, mis suurendas aga laeva pöörderaadiust.
Relvastus oli laeva väiksuse kohta kahe 120 mm ja nelja 75 mm kahuri näol üsna eeskujulik, võimaldades head tuletoetust rannikule. 120 mm Canet' kahuri laskekaugus oli umbes 11 km ja mürsu kaal üle 20 kg.
Laeval oli kokku 4 rooliratast, neist 1 ahtrisillal. Iga rooliratta juures oli kompass, masinatelegraaf ja kõnetoru. Paate oli laeval kokku 5: 8,5 m pikkune aurupaat, 14-aeruline barkass, 6-aeruline sõudepaat, julla ja lisaks veel üks väike aerupaat.
Algul oli laeval 2 masti, kuid hiljem jäi alles vaid vööripoolne. Neli aurukatelt, mis mahutasid ühtlasi 10 t vett, olid väljundatud kahekaupa kahte korstnasse. Söevaru oli 60 t, maksimaalselt sai siiski peale võtta ka 100 t. Aurumasin on 3 paisumisega (3 silindriga) ja kolvikäik 380 mm. Jätkuv võimsus saadi u 800 hj. Ankrukett oli üle 200 m pikk ja 20 hj ankrupeli suutis hiivata 12 m/min. Laeval oli 14 kuivenduspumpa kogujõudlusega 75 t/h.
Meeskonnas oli ette nähtud 10 ohvitseri: kapten, üks kõrgem ohvitser, veel viis ohvitseri, kaks insener-mehaanikut ja arst.
Lembitu kahurite kilbid.
Lembitu 120 mm kahuri ja kahe 75-mm kahuri kilbid viidi pärast laeva lammutamist Naissaarele, kus olid hiljem kasutusel mingite muude suurtükkide ja laskepesade püsikaitsena. Neid ehitati ka sel ajal oluliselt ümber.
2008. aastal viidi 120-mm kahuri kilp Naissaarelt Lennusadama angaari ekspositsiooni ja on seal oma õige nime all.
Üks 75-mm kahuri oluliselt ümberehitatud ja täiendatud kilp viidi samuti 2008. aastal Naissaarelt Lennusadama angaari, kuid on seal ekspositsioonis ümberehitatuna, vale kahuriga varustatuna ja vale nime all.
Teine 75-mm kahuri oluliselt ümberehitatud ja täiendatud kilp asub praegu Naissaare Lõunakülas. See on vale nime all arvel tehnikamälestisena.