tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Rauno Võsaste

Rauno Võsaste (30. mai 1971 Jõgeva – 1. mai 2024) oli eesti kirjanik ja politseinik.
Haridus.
Ta lõpetas 1989. aastal Jõgeva 1. Keskkooli, 1992–1996 õppis Sisekaitseakadeemias.
Töökäik.
1991. aastal asus Võsaste tööle Jõgeva kriminaalpolitseis kordnik-autojuhina. 1996–2004 töötas Jõgeva Prefektuuris kriminaalpolitsei inspektori ja ülemkomissarina. 2004–2009 oli ta Lõuna Prefektuuri kriminaalosakonna juhi asetäitja ning suvel 2009 asus Ida Prefektuuri kriminaalpolitsei direktori kohale, ent lahkus viie kuu pärast politseist. 
Aastal 2007 pälvis ta politseiameti peadirektorilt 15 aasta pikkuse laitmatu töö eest teenistusmärgi. 
Pärast politseist lahkumist on töötas ta AS Atria Eestis turvajuhina ja Eesti Energia ASi sisekontrolli osakonna juhatajana ning seejärel tegutses enda loodud ettevõttes Ferricrux OÜ, mis tegeles enda või renditud kinnisvara üürileandmise ja käitusega. 
Võsastet kutsuti korduvalt tagasi politseisse kriminaalpolitsei tööd kureerima, kuid mees keeldus. Politseist ära oldud aja jooksul jõudis ta avaldada mitmeid raamatuid, millel oli alati ajalooline ja tõsieluline taust. Nii avaldas ta uurimused Eesti ohvitseridest Johannes Soodlast, Ain Merest ja Harald Riipalust, samuti Lõuna politsei ja prokuratuuri siseintriigidest rääkiva ilukirjandusliku teose "Hea ment" ning autobiograafilise teose "Topeltmõrv Paunveres".
Valeri Zalužnõi

Valeri Zalužnõi (ukraina keeles Валерій Федорович Залужний; sündinud 8. juulil 1973 Novohrad-Volõnskõis) on Ukraina diplomaat ja sõjaväelane, kes oli Ukraina relvajõudude ülemjuhataja 27. juulist 2021 kuni 8. veebruarini 2024. Ukraina kangelane (2024).
Haridus ja teenistuskäik.
Haridus.
1993. aastal lõpetas kiitusega Novohrad-Võlõnskõi masinaehitustehnikumi ja 1997. aastal kiitusega Odessa Maavägede Instituudi. 2007. aastal lõpetas kuldmedaliga Ukraina Rahvusliku Kaitseakadeemia. 2014. aastal lõpetas Ivan Tšernjahhovskõi nimelise Rahvusliku Riigikaitseülikooli. Operatiiv-strateegilise väljaõppe parima lõpetajana pälvis ta Ühendkuningriigi kuninganna mõõga. Lõpetas 2020. aastal Ostrohi Akadeemia rahvusvaheliste suhete magistriprogrammi.
16. detsembril 2023 kaitses Zalužnõi Odessa õigusakadeemias doktorikraadi. Tema väitekirja teema ja sisu on riigisaladuse sisaldamise tõttu salastatud.
Sõjaväeteenistus.
Pärast Odessa sõjakooli lõpetamist läbis ohvitserina sõjaväeteenistuse etapid: rühmaülem, õpperühmaülem, lahingrühmaülem, õppekompaniiülem, kadetikompaniiülem, pataljoniülem.
Töötas alates 2007. aastast kaks ja pool aastat Ukraina 24. üksiku mehhaniseeritud brigaadi ülema esimese asetäitjana. Aastatel 2009–2012 juhtis ta 51. üksikut mehhaniseeritud brigaadi.
Alates 2014. aastast on sõdinud Donbassi rindel Venemaa hübriidvägede vastu.
2017. aastal – staabiülem – Ukraina relvajõudude maavägede operatiivväejuhatuse Lääs ülema esimene asetäitja. 2018–2019 Ukraina relvajõudude ühendatud operatiivstaabi ülem – ühendvägede ülema esimene asetäitja. Alates 2019. aastast oli ta maavägede operatiivväejuhatuse Põhi ülem.
Ta oli alates 27. juulist 2021 kuni 8. veebruarini 2024 Ukraina relvajõudude ülemjuhataja. Alates 4. märtsist 2022 on ta kindral. President Zelenskõi vabastas ta sõjaväeteenistusest alates 8. maist 2024.
Alates 2024. aasta märtsist on ta Ukraina erakorraline ja täievoliline suursaadik Ühendkuningriigis. 
President Zelenskõi nimetas ta Ukraina uueks suursaadikuks Ühendkuningriigis 7. märtsil 2024. Zalužnõi asus ametisse 9. mail ning esitas ametlikult oma volikirja 10. juulil 2024.
Isiklikku.
Teda nimetatakse üheks otsekohesemaks kindraliks, kes mõistab sõdurite ja nooremohvitseride probleeme ning "ei arva, et mundris staarid on põhjus üleolevaks suhtumiseks". Võitlemine tegelikkuses, mitte paberil: nii ütles üks ohvitseridest Zalužnõi kohta.
Zalužnõi:
"Üldine suund Ukraina relvajõudude reformimisel vastavalt NATO põhimõtetele ja standarditele jääb pöördumatuks. Ja võti on siin põhimõtted. Muutused peavad toimuma eelkõige maailmapildis ja suhtumises inimestesse. Soovin, et te vaataksite inimestega silmitsi. Minu suhtumine inimestesse ei ole kogu minu teenistuse jooksul muutunud."
Tallinna trammi-objekt

Tallinna trammi-objekt on Tallinnas Pärnu maantee viadukti ja Vana-Lõuna tänava vahel asuval Vana-Lõuna haljakul paiknev Kaarel Kurismaa installatsioon.
Teose tellis 1988. aastal Tallinna linnakunstnik Urmas Mikk kavatsusega püstitada Tallinna trammi 100 aasta juubeliks Trammipargi esisele väljakule skulptuur. Installatsiooni algne idee pärineb 1983. aastal valminud Tallinnfilmi nukufilmist "Trammivasikas". "Tallinna trammi-objekt" on Eesti heli- ja kineetilise kunsti teerajaja Kaarel Kurismaa installatsioon, mis valmis 1993. aastal ning avati trammiliikluse 105. aastapäeval.
Installatsiooni "Tallinna trammi-objekt" mälestiseks tunnistamise ettepaneku tegi Temnikova ja Kasela galerii 2019. aasta oktoobris ning kultuurimister Tõnis Lukas tunnistas selle kultuurimälestiseks 13. novembril 2020. aastal.
Tallinna linn restaureeris Trammi-objekti 2022.a ning see taasavati monumendi autori osavõtul pidulikult Tallinna trammi 134. aastapäeval, 24. augustil 2022.a.
Ionic (laev 1902)

Ionic (prefiksiga SS ehk Steamship, 'aurulaev'; hiljem RMS ehk Royal Mail Steamer, 'kuninglik postiaurik') oli White Star Line'ile ehitatud ookeaniliinilaev, mis seilas aastatel 1902–1936. See valmis Harland &amp; Wolffi laevatehases Belfastis, teenindades edaspidi Suurbritannia ja Uus-Meremaa vahelist liini.
Laev lammutati 1936. aastal Ōsakas.
Robbins Reefi tuletorn

Robbins Reefi tuletorn (inglise keeles "Robbins Reef Light" või "Robbins Reef Light Station") on tuletorn New Jersey osariigis Constable Hooki maasääre lähistel, Upper New York Bay põhiline tuletorn. Praegune rajatis ehitati 1883. aastal. Selle põhiliseks eesmärgiks jäi Atlandit ületavate laevade juhatamine New Yorgi sadamasse.
Nantucket

Nantucket on 272,6 km² suurune saar, mis asub Ameerika Ühendriikide Massachusettsi osariigis Cape Codist lõunas. KoosTuckernucki ja Muskegeti saarega moodustab see Nantucketi nimelise maakonna ja linna, millel on ühendatud maakonna- ja linnavalitsus. See on ainus selline konsolideeritud linnkond osariigis. 2010. aasta rahvaloenduse seisuga oli seal 10 172.
La Provence

La Provence oli Compagnie Générale Transatlantique'ile ehitatud ookeaniliinilaev, mis seilas aastatel 1905–1916. See valmis Ateliers et Chantiers de Penhoëti laevatehases Saint-Nazaire'is.
Laev hukkus Esimese maailmasõja ajal 26. veebruaril 1916, pärast Saksa allveelaeva U-35 torpeedorünnakut.
Puuetega laste tugikeskus Päikesekiir

Puuetega Laste Tugikodu Päikesekiir loodi EMK Jõhvi koguduse ja Jõhvi Vallavalitsuse koostöös aastal 2011. Erivajadustega laste hoiuteenust hakati pakkuma aastast 2013. Tugikodu Päikesekiir asub Jõhvi linnas.
Tugikodu pakub lastehoiu, tugiisiku ja transporditeenuseid puuetega laste peredele, laste vajadustele vastavat arengukeskonda ja õppetegevust ning vanemate nõustamist ja jõustamist.
BENU Apteek

BENU on üle-euroopaline apteeke ühendav kaubamärk, mis tegutseb kümnes riigis ning hõlmab ligi 1300 apteeki. BENU Apteegid asuvad Leedus, Lätis, Eestis, Ungaris, Šveitsis, Tšehhis, Slovakkias, Serbias, Hollandis ja Montenegros. Üle Euroopa töötab BENU kaubamärgi apteekides rohkem kui 7500 töötajat ning aastas tehakse üle 50 miljoni ostu. BENU apteekrite professionaalne teenindus tagab klientidele alati kvaliteetse nõustamise.
BENU Apteekide omanik Lätis ja Leedus on Tamro Baltics - üks juhtivaid ravimite jaemüüjaid Baltimaades. Eestis kuuluvad BENU apteegid iseseisvatele proviisoritest omanikele. Kokku kannab Eestis BENU kaubamärki üle 140 apteegi.
Rein Veskimäe

Rein Veskimäe (6. veebruar 1936 Tallinn – 24. juuni 2021) oli eesti loodusajakirjanik ja teaduse populariseerija.
Rein Veskimäe on avaldanud sadu teadust populariseerivaid kirjutisi. 2000. aastal asutas kirjastuse OÜ Reves Grupp. On koostanud koos teadlastega neli algupärast Universumi-sarja raamatut ja kogumiku intervjuudest akadeemikutega.
Elulugu.
Rein Veskimäe sündis 6. veebruaril 1936 Tallinnas. Pärast Tallinna pommitamist kolis pere Kantula tallu Vihasool. Ta lõpetas 1955. aastal Loksa keskkooli ning 1960. aastal Tallinna Pedagoogilise Instituudi matemaatika ja füüsika erialal. 
Ta töötas füüsika- ja astronoomiaõpetajana Paunkülas, Tallinna Pelgulinna gümnaasiumis ja Tallinna Pedagoogilises koolis. 
Ta töötas 45 aastat (1967–2013) ajakirja Horisont reaalteaduste toimetajana, 1992. aastast oli ka tegevtoimetaja.
Isiklikku.
Ta harrastas võistlustantsu.
Jaanus (perekonnanimi)

Jaanus on eesti perekonnanimi.
2021. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Jaanus 344 inimesel: 165 mehel ja 179 naisel. Perekonnanimede levikult on Jaanus meeste puhul 404. kohal ja naiste puhul 402. kohal. Nimi Jaanus on levinuim Viljandi maakonnas, kus neid on 10 000 elaniku kohta 7,62.
Ida-Viru Keskhaigla

SA Ida-Viru Keskhaigla on Ida-Virumaa suurim tervishoiuasutus, mis pakub laia valikut meditsiiniteenuseid enam kui 100 000 elanikule. 
Haigla tegutseb mitmes asukohas, sealhulgas Kohtla-Järvel, Kiviõlis, Sillamäel ja Narvas, hõlmates erakorralise meditsiini osakonda, aktiivravikompleksi, taastusravi- ja õendusabikliinikut ning mitmeid tervisekeskusi. Haigla annab tööd enam kui 1200 töötajale, sealhulgas umbes 200 arstile.
Katajanokka terminal

Katajanokka terminal (soome keeles "Katajanokan terminaali") on üks Helsingi Lõunasadama terminalidest.
Aastast 2000 liiguvad terminalist laevad ka Tallinna–Helsingi laevaliinil: Viking Cinderella (aastatel 2000–2003), Rosella (2003–2008), Viking XPRS (2008–). 
Terminali teenindavad Helsingi trammiliinid 4 ja 5.
Hebbel-Theater

Hebbel-Theater on teatrimaja Saksamaal Berlin-Kreuzbergis, mida haldab alates 2003. aastast Hebbel am Ufer (HAU).
Ligikaudu 800 istekohaga teatrihoone projekteeris Berliinis tegutsenud ungari päritolu arhitekt Oskar Kaufmann. Juugendstiilis hoone ehitati 1907–1908. See oli arhitekti varajane töö, mis tõi talle kuulsust teatrihoonete loojana; tema käe all valmis Berliinis pärast seda veel viis teatrit.
Hebbeli teater oli väga edukas 1920. aastatel. See oli ka ainus Berliini näitemänguteater, mis elas II maailmasõja üle peaaegu ilma kahjustusteta.
Hebbeli teater, Schaubühne am Halleschen Ufer ja Theater am Ufer on HAU hallatavad teatripaigad.
Link (perekonnanimi)

Link on perekonnanimi.
2021. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Link 434 inimesel: 229 mehel ja 205 naisel. Perekonnanimede levikult on Link meeste puhul 235. kohal ja naiste puhul 329. kohal. Nimi Link on levinuim Pärnu maakonnas, kus neid on 10 000 elaniku kohta 9,44.
Linde

Linde on perekonnanimi.
2021. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Linde 267 inimesel: 124 mehel ja 143 naisel. Perekonnanimede levikult on Linde meeste puhul 609. kohal ja naiste puhul 573. kohal. Nimi on levinuim Valga maakonnas, kus neid on 10 000 elaniku kohta 6,43.
Jõhvi Haigla

Jõhvi Haigla on haigla Ida-Virumaal, Jõhvi linnas. Jõhvi Haigla missiooniks on tunda oma teenuse saajate vajadusi ning pakkuda pühendunud töötajate abil kõige sobivamaid sotsiaal- ja tervishoiuteenuseid nende elukvaliteedi ja toimetuleku parandamiseks.
Compagnie Générale Transatlantique

Compagnie Générale Transatlantique (CGT, üldtuntud kui Transat) oli prominentne 1855. aastal Prantsuse teises keisririigis asutatud laevanduskompanii, mille põhiliseks eesmärgiks oli Atlandi ookeani ületus.
La Bretagne

La Bretagne oli ookeaniliinilaev, mis sõitis Compagnie Générale Transatlantique'i (CGT) heaks aastail 1886–1912. Aurulaeva eesmärgiks oli Atlandi ookeani ületus. 1912. aastal müüdi alus Compagnie de Navigation Sud-Atlantique'ile. Esialgne nimi jäeti muutmata, kuid Prantsusmaa–Lõuna-Ameerika liinidel sõitis see uue nime Alesia all. 
1923. aasta detsembris sunnati see Hollandisse lammutamisele, kuid sattus pukseerimisel madalikule.
La Bourgogne

La Bourgogne oli ookeaniliinilaev, mis sõitis Compagnie Générale Transatlantique'i (CGT) heaks aastail 1886–1898, enne kui põrkas Sable'i saare juures kokku purjelaeva Cromartyshire'iga. Hukk, milles kaotas elu 549 inimest, oli tollal kurikuulus, kuna ainult 13% reisijatest jäi ellu, samas kui 48% meeskonnast pääses.
Aurulaeva eesmärgiks jäi Atlandi ookeani ületus.
La Touraine

La Touraine oli ookeaniliinilaev, mis sõitis Compagnie Générale Transatlantique'i (CGT) heaks aastail 1890–1923. Aurulaeva eesmärgiks oli Atlandi ookeani ületus liinil Le Havre – New York.
1923. aasta oktoobris suunati see Dunkirki lammutamisele.
Le Havre'i sadam

Le Havre'i sadam on Prantsusmaa linna Le Havre'i sadam. See on kogumahutavuse poolest riigi suuruselt teine kaubasadam ja suurim konteinerisadam, millel on kolm terminali. Sinna on ligipääs igas mõõdus maailma kruiisilaevadele. Arendamisel on uus suur jahisadam. Le Havre'i sadam on üle La Manche'i väina ühendatud Inglismaa linna Portsmouthiga, mida opereerib Brittany Ferries.
Enrico Garozzo

Enrico Garozzo (sündinud 21. juunil 1989 Catanias Sitsiilias) on itaalia paremakäeline vehkleja.
Ta tuli meeskondlikult 2016. aasta suveolümpiamängudel hõbedale.
Isiklikku.
Alates 2016. aastast elab ja treenib ta elukaaslane Erika Kirpu Itaalias Milanos. Ta alustas 2017 ka vene keele (mis on Erika Kirpu emakeel) õpinguid.
Paris (laev 1916)

Paris oli ookeaniliinilaev, mida Compagnie Générale Transatlantique (CGT) hoidis töös aastail 1921–1939. See valmis Chantiers de l'Atlantique'i laevatehases Saint-Nazaire'is viivitusega pärast Esimest maailmasõda. Aurulaeva eesmärgiks oli Atlandi ookeani ületus liinil Le Havre – New York.
Ülemaailmse majanduskriisi ajal kruiisis see Vahemerel ja Põhjamerel.
1939. aasta 18. aprillil süttis laev Le Havre'i sadamas põlema ja läks ümber. Lõplikult lammutati see kaheksa aastat hiljem.
Dusty Hill

Joseph Michael "Dusty" Hill (19. mai 1949 Dallas, Texas – 28. juuli 2021 Houston, Texas) oli Ameerika Ühendriikide kitarrist, laulja ja laulukirjutaja. Ta oli eelkõige tuntud rokkansambli ZZ Topi basskitarristi ja kõrvalsolistina, samuti mängis ta ansamblis klahvpille.
Noorena õppis Hill tšellot. Enne ZZ Topiga liitumist mängis ta 1960. aastate teisel poolel oma venna Rocky Hilli ja ZZ Topi hilisema liikme Frank Beardiga Dallase kohalikes ansamblites. Kuna Rocky soovis keskenduda bluusile ja Dusty rokkmuusikale, läksid nende teed lahku, Dusty ja Beard kolisid Houstoni, kus nad liitusid psühhedeelse "blues rock"i ansambli Moving Sidewalksi endise kitarristi Billy Gibbonsi 1969. aastal asutatud ansambliga ZZ Top.
2004. aastal võeti ta ZZ Topi liikmena vastu Rock'n'rolli Kuulsuste Halli.
Norddeutscher Lloyd

Norddeutscher Lloyd (NDL) oli prominentne 1857. aastal Saksa Liidus asutatud laevanduskompanii. 
Ettevõte oli üks Saksamaa suuremaid laevanduskompaniisid 19. sajandi lõpul ja 20. sajandi algul ning mängis olulist rolli Bremeni ja Bremerhaveni linnade arengus.
1. septembril 1970 liitusid Norddeutscher Lloyd ja Hamburg-Amerikanische Packetfahrt-Actien-Gesellschaft (HAPAG) ning moodustus Hapag-Lloyd.
Leesi (perekonnanimi)

Leesi on eesti perekonnanimi.
2021. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Leesi 27 mehel ja 35 naisel. Perekonnanimede levikult on Leesi meeste puhul 4483. ja naiste puhul 3654. kohal.
Perekonnanime Leesi kandja on keskmiselt 41 aasta vanune (mediaanvanus on 38). Kõige levinum on perekonnanimi Leesi vanuserühmas 75–79, kus neid on 10 000 elaniku kohta 1,23. Perekonnanimi Leesi on levinuim Saare maakonnas, kus neid on maakonna 10 000 elaniku kohta 2,68.
19. sajandi algul pandi perekonnanimi Leesi Saaremaal
1930. aastate nimede muutmise kampaania käigus vahetasid perekonnanimede Lenzmann ja Muda kandjad nime Leesiks. Samas ükski Leesi oma perekonnanime ei muutnud.
Saksamaa Föderaalkohus

Saksamaa Föderaalkohus (saksa keeles "Bundesgerichtshof" (BGH)) on Saksamaa Liitvabariigi kõrgeim kohus kriminaalasjades ja eraõigusasjades.
Saksa Föderaalkohus loodi 1. oktoobril 1950.
1. juulist 2014 juhib kohut president Bettina Limperg.
Ene Timmi

Ene Timmi (sündinud 12. detsembril 1956) on Eesti jurist, endine prokurör.
1980. aastal lõpetas Timmi Tartu Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna.
Mart Timmi

Mart Timmi (sündinud 11. jaanuaril 1946) on eesti põllumajandustegelane.
Agu Timmi

Agu Timmi (sündinud 2. augustil 1961 Võrus) on Eesti jurist, endine kohtunik.
1979 lõpetas Timmi Friedrich Reinhold Kreutzwaldi nimelise Võru 1. Keskkooli, 1984 Tartu Riikliku Ülikooli. 1984–1987 oli ta Paide rajooni siseasjade osakonna uurija, 1987–1993 Järva maakohtu kohtunik.
7. aprillil 1994 nimetas president Lennart Meri Riigikohtu üldkogu ettepanekul Agu Timmi Tartu Ringkonnakohtu teise astme kohtunikuks. Tema teenistussuhte viimane päev Tartu apellatsioonikohtus oli 30. juunil 2017.
Agu Timmi on Eesti Kohtunike Ühingu üks asutajatest, kuid tänaseks enam mitte ühingu liige.
Timmi

Timmi on eesti perekonnanimi.
2021. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Timmi 32 mehel ja 30 naisel. Perekonnanimede levikult on Timmi meeste puhul 3589. ja naiste puhul 4343. kohal.
Perekonnanime Timmi kandja on keskmiselt 39 aasta vanune (mediaanvanus on 35). Kõige levinum on perekonnanimi Timmi vanuserühmas 20–24, kus neid on 10 000 elaniku kohta 1,01. Perekonnanimi Timmi on levinuim Võru maakonnas, kus neid on maakonna 10 000 elaniku kohta 7,07.
Merit Bobrõšev

Merit Bobrõšev (sündinud 24. augustil 1979) on Eesti jurist, ametilt kohtunik.
11. eluaastani elas Ida-Virumaal. Keskkooli lõpetas Raplas. Õigust asus Veritasse õppima sõbranna kutsel, kuigi algus soovis minna hoopis Audentesse majandust tudeerima, kuid loobus liigkõrge õppemaksu tõttu.
Tööalast karjääri alustas kohtu istungisekretärina.
Aastatel 2008–2013 oli ta konsultant Tallinna Ringkonnakohtus, 2014–2016 kohtujurist Harju Maakohtus.
6. detsembril 2016 nimetas Vabariigi President Riigikohtu üldkogu ettepanekul Bobrõševi esimese astme kohtunikuks alates 1. jaanuarist 2017. Ta asus tööle Viru maakohtusse ja lahendas süüasju.
2020. aasta veebruaris vabanes Tallinna Ringkonnakohtus ametikoht seoses senise kriminaalkolleegiumi liikme Andres Parmase asumisega riigi peaprokuröriks. Kandideerisid Tambet Grauberg Pärnu maakohtust, Merle Parts ja Aulike Salo Harju maakohtust ning Heili Sepp ja Merit Bobrõšev Viru maakohtust. Valituks osutus Heili Sepp.
Ta oli Riigikohtu juures asuva distsiplinaarkolleegiumi liige veebruarist 2020 kuni maini 2021.
1. maist 2021 sai temast Justiitsministeeriumi karistusõiguse ja menetluse talituse juhataja. 31. oktoobril 2022 oli tema teenistuse viimane päev ministeeriumis ning ta asus tööle kohtunikuna Harju maakohtusse.
Isiklikku.
Bobrõšev sai oma perekonnanime Ukrainast pärit vanaisalt, kes oli Siberisse küüditatud nagu eestlannast vanaemagi.
Jevgeni Bobrõšev

Jevgeni Jevgenjevitš Bobrõšev (sündinud 13. novembril 1987 Kondrovos Kaluga oblastis) on vene motosportlane.
Ta on mitmekordne Venemaa meister. Maailmameistrivõistlustel võitis 2015. aastal MXGP sarjas pronksmedali.
Bobrõšev

Bobrõšev (vene keeles Бобрышев) on vene perekonnanimi.
Nimi on tuletatud venekeelsest sõnast "bobr", mis tähendab kobrast. 
2021. aasta seisuga on Eestis sellise perekonnanime kandjaid vähem kui 5.
Kai Realo

Kai Realo (sündinud 24. oktoobril 1967 Viljandis) on Eesti ärijuht. 
Muu.
2018. aastal pälvis Kai Realo Eesti Personalijuhtimise Ühingu PARE konkursil parima juhi auhinna. 
2019. aasta veebruaris valiti Realo kolmeks aastaks Eesti Tööandjate Keskliidu volikogu esimeheks. 2022. aasta veebruaris valiti Realo jätkama volikogu esimehe rolli järgneval kolmel aastal. 
2022. aasta novembris pälvis ta Eesti Päevalehe, LP ja Delfi koostatud edetabelis "Eesti mõjukad 2022" 76. koha.
Realo

Realo on eesti perekonnanimi.
2021. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Realo alla viiel mehel ja 6 naisel. Perekonnanimede levikult on Realo meeste puhul 31429. ja naiste puhul 20300. kohal.
19. sajandi algul perekonnanimede määramise käigus seda ühelegi perekonnale teadaolevalt ei antud.
1930. aastate nimede muutmise kampaania käigus vahetati perekonnanimi Reiner perekonnanime Realo vastu. Samas, Realo nime mõne muu perekonnanime vastu keegi ei vahetanud.
Lipov

Lipov on mitme isiku perekonnanimi, ka on Lipov mitme asutusüksuse nimi.
Isikud.
Perekonnanime Lipov kannab mitu isikut:
Andrei Lipov

Andrei Jurjevitš Lipov (sündinud 23. novembril 1969 Moskvas) on vene riigiametnik.
29. märtsist 2020 on ta Roskomnadzori juhataja.
Ameerika Ühendriikide põhiseaduse kahekümne esimene parandus

Ameerika Ühendriikide põhiseaduse kahekümne esimene parandus on Ameerika Ühendriikide põhiseaduse muudatus 18. põhiseadusparanduse tühistamise kohta ehk alkohoolsete jookide impordi taaslubamise kohta.
Parandus võeti vastu Kongressis 20. veebruaril 1933 ning ratifitseeriti osariikide tasemel 5. detsembril 1933.
France (laev 1910)

France oli Compagnie Générale Transatlantique'ile ehitatud ookeaniliinilaev, mis seilas aastatel 1912–1935. See valmis Chantiers de l'Atlantique'i laevatehases Saint-Nazaire'is.
Laev lammutati Dunkirkis 1936. aastal.
Juri Brežnev

Juri Leonidovitš Brežnev (vene keeles "Юрий Леонидович Брежнев"; 31. märts 1933 Kamjanske, Dnipropetrovski oblast, Ukraina NSV – 3. august 2013 Moskva) oli Nõukogude Liidu riigitegelane.
Juri Brežnev oli Leonid Brežnevi poeg. Ta lõpetas 1955. aastal Dniprodzeržõnski Metallurgiainstituudi ja 1960. aastal Üleliidulise Väliskaubanduse Akadeemia.
1960. aastatel oli Brežnev NSV Liidu kaubandusesindaja Rootsis. Aastatel 1976–1979 oli ta NSV Liidu Väliskaubanduse ministri asetäitja ja 1979–1983 ministri esimene asetäitja. 1986. aastal saadeti Brežnev 53-aastaselt pensionile.
Brežnev elas Moskvas. 2003. aastal lisandus vanaduspensionile 3000 rubla suurune personaalpension. Ta suri 80-aastaselt augustis 2013. Tema põrm on maetud Vagankovo kalmistule Moskvas. 
Tunnustus.
Teda autasustati aastatel 1966–1982 kokku viie ordeniga. Augustis 1982 anti talle Lenini orden.
Isiklikku.
Juri Brežnevil oli kaks poega, neist noorim Andrei Brežnev tegeles poliitikaga.
Galina Brežneva oli Juri Brežnevi õde.
Andrei Brežnev

Andrei Jurjevitš Brežnev (vene keeles "Андрей Юрьевич Брежнев"; 15. märts 1961 Moskva – 10. juuli 2018 Sevastopol) oli Venemaa poliitik.
Andrei Brežnev oli Leonid Brežnevi lapselaps. Ta lõpetas 1983. aastal NSV Liidu Välisministeeriumi Moskva Riikliku Rahvusvaheliste Suhete Instituuti (MGIMO) rahvusvaheliste majandussuhete teaduskonna. 
Aastatel 1989–1991 oli ta NSV Liidu Kaubandusministeeriumi välissuhete valitsuse ülema asetäitja. Pärast Nõukogude Liidu lagunemist (1991) töötas ta erasektoris.
Aastatel 2004–2014 oli ta Venemaa Föderatsiooni Kommunistliku Partei liige. 2014. aastal valiti ta Venemaa Sotsiaalse Õigluse Kommunistliku Partei Keskkomitee esimeseks sekretäriks.
Brežnev elas Sevastopolis. Ta suri 57-aastaselt juulis 2018 infarkti tagajärjel. Tema põrm on maetud Novodevitšje kalmistule Moskvas. 
Isiklikku.
Andrei Brežnevi isa oli Juri Brežnev ja tädi Galina Brežneva. Andreil oli kaks poega: Leonid (sündinud 1984) töötab sõjaväetõlgina ja Oxfordi Ülikooli haridusega Dmitri (sündinud 1985), kes töötab tarkvaramüügi valdkonnas.
73. mereerioperatsioonide keskus

Antin Holovatõi nimeline 73. mereerioperatsioonide keskus (ukraina keeles "73-й морський центр спеціальних операцій імені кошового отамана Антіна Головатого") on Ukraina erioperatsioonijõudude struktuuriüksus. 
Ajalugu.
Üksus takistas 2022. aastal Mõkolajivi lahingus Vene vägedel Mõkolajivi lennujaama üle kontrolli saavutamist. 2022. aasta juuli alguses tegi üksus pärast Maosaare lahingut Zmijinõi saarel vaatlust ja andmete kogumist. 2022. aasta oktoobris tegutses üksus Hersoni oblastis.
Richard Carapaz

Richard Antonio Carapaz Montenegro (sündinud 29. mail 1993 Tulcáni kantonis) on Ecuadori jalgrattur. Olümpiavõitja grupisõidus (2020).
Karjäär.
Aastatel 2017–2019 sõitis ta meeskonnas Movistar Team.
Aastatel 2020–2022 meeskonnas Ineos Grenadiers.
Alates 2023 võistleb EF Education–EasyPost ridades.
Saavutused.
2019. aastal võitis ta Giro d'Italia. 2020. aastal oli ta Vuelta a Españal teine ja 2021. aastal Tour de France'i kolmas.
2020. aasta suveolümpiamängudel Tōkyōs tuli ta grupisõidus olümpiavõitjaks. Carapaz sai sellega Ecuadori ajaloo teiseks olümpiavõitjaks ja üldse teiseks medalivõitjaks.
Marek Piestrak

 
Marek Piestrak (sündinud 31. märtsil 1938 Krakówis) on Poola filmilavastaja, telerežissöör ja filmistsenarist.
Piestrak lõpetas 1961. aastal Gdański Tehnikaülikooli ja seejärel 1968. aastal Łódźis Leon Schilleri Filmi, Televisiooni ja Teatri Riikliku Kõrgkooli režii alal. Stažeeris 1968. aastal Hollywoodis Roman Polański filmi "Rosemary laps" võtetel.
Piestrak on Poola Filmiakadeemia liige.
Filme.
Piestrak on loonud mängufilme, tele- ja filmisarju ning dokumentaalfilme, sealhulgas: 
Koostöös eestlastega tehtud kolmest mängufilmist kuulsaim on "Navigaator Pirx" (1979).
Harrastused.
Piestrak harrastab mägironimist. Ta on osalenud Ameerika-Poola mägiekspeditsioonis kaheksatuhandelise Dhaulagiri (8167 m) tippu, kus tõusukõrgusel umbes 7000 meetrit oli ta sunnitud tagasi pöörduma.
Anatoli Arhangelski

Anatoli Arhangelski (15. detsember 1977 – 3. märts 2023 Udine, Itaalia) oli Eesti balletitantsija. 
Arhangelski lõpetas 1996. aastal Tallinna Balletikooli (erialaõppejõud Ago Herkül). Seejärel töötas ta Estonia teatri balletirupis, kus 2003. aastal sai solistiks ja hiljem esitantsijaks. 
23. juulil 2021 viidi ta raske prioonhaiguse tõttu ravile Udine haiglasse Itaalias. 2022. aasta mais lubati ta stabiilses seisundis kodusele ravile oma Fontanafreddas elava õe juurde. Hiljem raviti teda veel paar korda haiglas, kui tema seisund halvenes kopsupõletiku tõttu.
Isiklikku.
Tema abikaasa oli balletitantsija Marika Muiste. Neil on tütar Sofia ja poeg Simon.
Eberndorf

Eberndorf (sloveeni: "Dobrla vas", vananenult "Dobrla ves") on turulinn Austria Kärnteni liidumaa Völkermarkti ringkonnas.
See on peamine asula Drava jõe Jauni ("Podjuna") orus, Kärnteni pealinnast Klagenfurtist idas. Siin viib tee Völkermarktist üles Karawankide mäestikule ja üle Seebergi sadula kuru Sloveeniasse. Naabrusesasuv Gösselsdorfi järv on suviti populaarne päevareisijate sihtkoht.
Omavalitsuse osad on Buchbrunn ("Bukovje"), Gablern ("Lovanke"), Gösselsdorf ("Goselna vas"), Kühnsdorf ("Sinča vas"), Loibegg ("Belovče"), Mittlern ("Metlova"), Mökriach ("Mokrije") ja Pribelsdorf ("Priblja vas"). 2001. aasta rahvaloenduse andmetel olid 8,6% rahvastikust Kärnteni sloveenid.
Ajalugu.
11. sajandi lõpus asutas Aribonist krahv Kazelin ("Chazelinus") Kärnteni hertsogkonnas Eberndorfi kloostri. Aquileia patriarh Ulrich kinnitas asutamise 1106. aasta dokumendis, mis puudutas krahvi maiste jäänuste üleviimist äsjaehitatud kloostrikirikusse. 12. sajandi keskpaigas laiendas Aquileia patriarh Pilgrim ruume regulaarkanoonikute kogukonnale. 1473. aastast alates laastasid hooneid Osmanite sissetungid ja tulekahju, rekonstrueerimist juhendas praost Leonhard von Keutschach, hilisem Salzburgi peapiiskop.
Vastureformatsiooni käigus kaotas paavst Clemens VIII 1604. aastal augustiinide kogukonna. Habsburgist ertshertsog Ferdinand II, Sise-Austria maade valitseja, kutsus teda üles rajama siia jesuiitide residentsi. Klooster sekulariseeriti pärast jesuiitide keelustamist 1773. aastal. 1809. aastal anti see benediktlaste Pauluse kloostrile Lavanttalis.
Tänapäevane omavalitsus loodi pärast 1848. aasta revolutsioone. Globasnitzi, Rückersdorfi ja Sittersdorfi külad eraldati 1876. aastal. Kitsarööpmeline raudteeliin Völkermarktist Eberndorfi kaudu Eisenkappelisse avati 1902. aastal, see likvideeriti 1971. aastal. Omavalitsus sai turuõiguse 1952. aastal.
Oleg Baklanov

Oleg Dmitrijevitš Baklanov (vene keeles Олег Дмитриевич Бакланов; 17. märts 1932 – 28. juuli 2021) oli Nõukogude Liidu riigitegelane.
Ta osales 1991. aasta augustiputšis. Ta oli viimane elus olev riigipöördekatse korraldanud kaheksaliikmelise rühma, isehakanud Riikliku Erakorralise Seisukorra Komitee liige.
Baklanov oli aastatel 1983–1988 NSV Liidu üldmasinaehitustööstuse minister juhtides riigi kosmosetööstust. 
Aastatel 1986–1991 oli ta NLKP Keskkomitee liige ja 1988–1991 Keskkomitee sekretär.
Duncan Scott

Duncan William MacNaughton Scott (sündinud 6. mail 1997 Glasgow's) on Suurbritannia ujuja, olümpiavõitja, kolmekordne maailmameister ja seitsmekordne Euroopa meister. Ta võistleb põhiliselt vabaujumise distantsidel.
Suurbritannia rekordid.
Duncan Scotti nimel on järgmised Suurbritannia rekordid ()
Prantsusmaa 2020. aasta suveolümpiamängudel

Prantsusmaa osales 2020. aasta suveolümpiamängudel Tōkyōs 398 sportlasega. Prantsusmaa sportlased võistlesid kõigil spordialadel peale pesapalli ja pehmepalli, maahoki ning veepalli.
Avatseremoonial olid Prantsusmaa lipukandjad judoka Clarisse Agbegnenou ja võimleja Samir Aït Saïd.
Olümpiavõitjateks tulid meeste ja naiste käsipallikoondised, meeste võrkpallikoondis, judo segavõistkond, Romain Cannone meeste epeevehklemise individuaalvõistlusel, Erwann Le Péchoux, Enzo Lefort, Julien Mertine ja Maxime Pauty meeskondlikus floretis, Clarisse Agbegnenou naiste judos kehakaalus kuni 63 kg, Matthieu Androdias ja Hugo Boucheron sõudmises meeste paarisaerulises kahepaadis, Jean Quiquampoix olümpiakiirlaskmises 25 meetrilt ning Steven Da Costa karates kehakaalus kuni 67 kg.
Jalgpall.
Prantsusmaa võistkond 2020. aasta suveolümpiamängudel meeste jalgpalliturniiril:
Paul Bernardoni, Pierre Kalulu, Melvin Bard, Timothée Pembélé, Niels Nkounkou, Lucas Tousart, Arnaud Nordin, Enzo Le Fée, Nathanaël Mbuku, André-Pierre Gignac, Téji Savanier, Alexis Beka Beka, Clément Michelin, Florian Thauvin, Modibo Sagnan, Stefan Bajić, Anthony Caci, Randal Kolo Muani, Ismaël Doukouré, Isaac Lihadji, Dimitry Bertaud
Korvpall.
Prantsusmaa korvpallikoondis 2020. aasta suveolümpiamängudel meeste korvpalliturniiril:
Frank Ntilikina, Timothé Luwawu-Cabarrot, Thomas Heurtel, Nicolas Batum, Guerschon Yabusele, Evan Fournier, Nando de Colo, Vincent Poirier, Andrew Albicy, Rudy Gobert, Petr Cornelie, Moustapha Fall
Prantsusmaa naiste korvpallikoondis 2020. aasta suveolümpiamängudel naiste korvpalliturniiril:
Marine Fauthoux, Endéné Miyem, Alexia Chartereau, Sandrine Gruda, Héléna Ciak, Sarah Michel, Valériane Vukosavljević, Iliana Rupert, Gabby Williams, Marine Johannès, Alix Duchet, Diandra Tchatchouang
Jevhen Moisjuk

Jevhen Moisjuk (ukraina keeles "Євген Георгійович Мойсюк"; sündinud 7. oktoobril 1979) on Ukraina sõjaväelane (auastmelt kindralleitnant), Vene-Ukraina sõjas osaleja, temast sai esimene Ukraina relvajõudude sõdur, kes alustas sõda võitlejana ja sai kindrali auastme. 
Sõjaväeteenistus.
Aastatel 2014–2018 juhtis ta 81. aeromobiilset brigaadi ning aastatel 2019–2021 Ukraina dessantvägesid. 
Alates 29. juulist 2021 oli ta Ukraina relvajõudude ülemjuhataja asetäitja. Pärast seda nimetas Ukraina president ta 2024. aasta veebruaris enda eriesindajaks rahvusvaheliste julgeolekugarantiide realiseerimise ja kaitsejõudude arendamise alal.
Välislingid.
École nationale d'administration

École nationale d'administration ('rahvuslik juhtimise kool'; akronüüm ENA) oli "Grande École" tüüpi eliitkõrgkool Prantsusmaal, kus valmistati ette kõrgemaid riigiametnikke.
École nationale d'administration loodi 1945. aastal Pariisis Prantsusmaa Vabariigi Ajutise Valitsuse esimehe Charles de Gaulle'i otsuse alusel. Ajapikku viidi kool peaaegu tervikuna üle Strasbourgi 1991. aastal restaureeritudCommanderie Saint-Jeani. Siiski oli ENA halduses säilinud kampus ka Pariisis.
Igal aastal lõpetas selle õppeasutuse 80–90 õppurit ("étudiants-fonctionnaires").
2019. aastal teatas president Emmanuel Macron, kes ise on ENA vilistlane, kavatsusest kool sulgeda. Aprillis 2021 teatas Macron ENA sulgemisest. Selle asemel avatakse jaanuaris 2022 Institut national du service public.
Eisenkappel-Vellach

Eisenkappel-Vellach (sloveeni: "Železna Kapla-Bela") on turulinn Austria Kärnteni liidumaa Völkermarkti ringkonnas. Kuurort on Austria lõunapoolseim omavalitsus Sloveenia piiri lähedal.
Omavalitsus hõlmab Vellachi oja oru, mis kulgeb põhja-lõuna suunas Kamniki-Savinja Alpide ja Karawankide mäestiku kõrgusest alla Drava jõeni. Obiri massiiv läänes sisaldab suurt tilgakivikoobaste süsteemi. Kaks mäekuruteed viivad Sloveeniasse: Seebergi sadul edelas ühendab selle Jezerskoga ja vähemsage Pavliči sadul kagus Solčavaga.
Eisenkappel-Vellachi osad on Bad Eisenkappel, Bad Vellach ("Bela"), Blasnitzen ("Spodnja Plaznica"), Ebriach ("Obirsko"), Eisenkappel ("Železna Kapla"), Koprein Petzen ("Pod Peco"), Koprein Sonnseite ("Koprivna"), Leppen ("Lepena"), Lobnig ("Lobnik"), Rechberg ("Reberca"), Remschenig ("Remšenik") ja Trögern ("Korte").
2001. aasta rahvaloenduse andmetel olid 38% rahvastikust Kärnteni sloveenid.
Ajalugu.
Seebergsattel oli Rooma tee osa Noricumi provintsis juba alates 15. aastast eKr. "Capella" asulat Kärnteni hertsogkonnas (nimetatud kabeli (saksa: "Kapelle", sloveeni: "Kapela") järgi) Brixeni piiskopi valduses on esmamainitud 1050. aasta paiku. Turg rajati tõenäoliselt 13. sajandi alguses hertsog Bernhard von Spanheimi valitsemise ajal. Turuõigus kinnitati ametlikult 1267/1268. aasta dokumendis, kui Seebergsattel oli oluline kaubatee soolale ja rauamaagile (saksa: "Eisen"). Alates 15. sajandist oli org mitme rauatehase asupaik. Kindlustused ehitati Osmanite vägede sissetungide vastu, kuid Kappel laastati 1473. aastal. Keiser Friedrich III laskis linna ümber ehitada ja andis 1493. aastal sellele tänapäevase vapi.
Kappeli omavalitsus loodi 1850. aastal, 1890. aastal nimetati see ümber Eisenkappeliks, samas kui rauatööstus langes. Eisenkappeli kodanikud pidid lootma metsandusele ja suveturismile mitme mineraalveeallika ümbruses, mida soodustas "Vellachtalbahni" kitsarööpmelise raudteeliini avamine 1902. aastal. Eisenkappel ja Vellach liideti kokku lõpuks 1939. aastal. Teise maailmasõja viimastel päevadel oli kauge Peršmani talu Koprein Petzenis sloveeni partisanide, Austria ainsa kunagi olemas olnud natsidevastase sõjalise vastupanu tugipunkt. 25. aprillil 1945 ründas natside "SS" üksus hoonet, tappes 11 elanikku, sealhulgas 7 last.
Yui Ōhashi

Yui Ōhashi (jaapani keeles 大橋 悠依 "Ōhashi Yui"; sündinud 18. oktoobril 1995 Hikones) on Jaapani ujuja. Ta võistleb peamiselt kompleksujumise distantsidel.
2017. aasta maailmameistrivõistlustel Budapestis võitis ta 200 meetri kompleksujumises hõbemedali rahvusrekordiga 2.07,91. 400 meetri kompleksujumises jäi ta esimesena medalita.
2019. aasta maailmameistrivõistlustel Gwangjuus võitis ta pronksmedali 400 meetri kompleksujumises. 200 meetri distantsil ta diskvalifitseeriti ujumisstiili rikkumise eest.
2020. aasta suveolümpiamängudel Tōkyōs tuli ta olümpiavõitjaks nii 200 meetri kui ka 400 meetri kompleksujumises,
Ta on võitnud medaleid ka Pan Pacifici meistrivõistlustel, Aasia mängudel, Aasia meistrivõistlustel ja suveuniversiaadil.
Ohashile kuuluvad pikal rajal Jaapani rekordid nii 200 meetri (2.07,91; 27. juulil 2017) kui ka 400 meetri kompleksujumises (4.30,82; 8. aprillil 2018). Lühirajal on ta mõlemal distantsil Aasia rekordi valdaja (200 meetris 2.03,93 ja 400 meetris 4.22,73).
Emma McKeon

Emma McKeon (sündinud 24. mail 1994 Wollongongis) on Austraalia ujuja. Ta võistleb peamiselt vaba- ja liblikujumise distantsidel.
Ta on tulnud 4×100 meetri teateujumises vabastiilis kaks korda olümpiavõitjaks (2016 ja 2020). Lisaks on ta olümpiamängudel võitnud veel kaks hõbemedalit ja kolm pronksmedalit. Individuaalaladel on ta võitnud pronksmedali 2016. aasta suveolümpiamängudel Rio de Janeiros 200 meetri vabaujumises ja 2020. aasta suveolümpiamängudel Tōkyōs 100 meetri liblikujumises.
Ujumise maailmameistrivõistlustelt on ta võitnud 17 medalit. Kõik tema neli kuldmedalit on võidetud ainult teateujumistes. Individuaalaladel on ta võitnud ainult kolm medalit: 2017. aasta maailmameistrivõistlustel Budapestis hõbemedalid 200 meetri vabaujumises ja 100 meetri liblikujumises ning 2019. aasta maailmameistrivõistlustel Gwangjus pronksmedali 100 meetri liblikujumises.
Rahvaste Ühenduse mängudelt on McKeon võitnud kaheksa kuldmedalit ja neli pronksmedalit.
McKeonile kuulub Austraalia rekord 100 meetri liblikujumises 55,72, mille ta püstitas Tōkyō olümpiamängudel. Samadel mängudel püstitas ta Austraalia teatenaiskonna liikmena maailmarekordi 4×100 meetri teateujumises vabastiilis (3.29,69).
Ta on õppinud Griffithi Ülikoolis rahvatervist ja tervisedendust.
James Peace

Kenneth James Peace (sündinud 28. septembril 1963 Paisleys) on šoti helilooja, kontsertpianist ja visuaalkunstnik.
Elukäik.
James Peace sündis 1963. aastal Šotimaal Paisley linnas. Suurema osa lapsepõlvest veetis ta Šotimaa lääneosas asuvas mereäärses kuurordis nimega Helensburgh . Tema perekonda kuulus mitmeid kunstnikke (nt John McGhie) ning ta on suguluses ka 20. sajandi esimeses pooles tegutsenud populaarse tantsumuusika helilooja Felix Burnsiga. Peace alustas klaveriõpinguid kaheksa aastaselt ning tema esimene avalik esinemine toimus 14-aastaselt, mil ta esitas Scott Joplini muusikat. Aasta hiljem sai ta Dumbartoni (gaeli keeles "Dùn Breatainn") Püha Andrease kiriku organistiks ja 16-aastaselt võeti ta kõigi aegade noorima täiskoormusega õpilasena vastu Šoti Kuninglikku Muusika- ja Teatriakadeemiasse (praeguse nimega Šotimaa Kuninglik Konservatoorium [gaeli keeles "Conservatoire Rìoghail na h-Alba"]). 1983. aastal lõpetas ta Glasgow’ Ülikooli (gaeli keeles "Oilthigh Glaschu"), kus omandas bakalaureusekraadi klaveri erialal. Järgmisel aastal sai ta pärast RSAMD orkestriga Mendelssohni 1. klaverikontserdi mängimist interpreedi diplomi. Pärast kooli lõpetamist oli ta pianistina väga nõutud ja elas aastatel 1988–1991 Edinburghis (gaeli keeles "Dùn Èideann").
1991–2009 elas James Peace Saksamaal Bad Nauheimis. Alates 1998. aastast tegeles ta tangomuusikaga ning andis oma tangožanrist inspireeritud klaveriteostest välja CD "„Tango escocés“" (Šoti tango). 2002. aastal sai ta Victoria muusika- ja teatrikolledži (inglise keeles "Victoria College of Music and Drama") teaduriks. Samal aastal käis ta septembris ja oktoobris soolokontsertreisil Põhja-Saksamaal ja novembris Kaug-Idas. Tema „Tango XVII“ esmaettekanne toimus Hongkongis. Ta pälvis Tōkyōs rahvusvahelise klaveriduo ühingu mälestusmedali (I klass).
Järgnevatel aastatel esines ta peamiselt Euroopas. Ta on esitanud oma tangosid järgmistes pealinnades: Amsterdamis, Ateenas, Berliinis,Brüsselis, Helsingis, Lissabonis, Londonis, Madridis, Oslos, Reykjavíkis ja Viinis.
2005. aastal pälvis ta Pariisi rahvusvahelise Lutèce’i akadeemia kuldmedali ja 2008. aastal sai temast tunnustuseks tangode eest Londoni muusikakolledži (inglise keeles "London College of Music") teadur.
Pärast lühikest aega Edinburghis naasis ta 2010. aasta veebruaris Saksamaale Wiesbadenisse. See tõi uusi loomingulisi impulsse ja ta asus tegelema filmikunstiga. Tema teoste hulka kuulub ka dokumentaalfilm „James Peace Wiesbadenis“.
Žigansk

Žigansk (jakuudi keeles Эдьигээн; vene keeles Жиганск) on küla Sahhas, Žiganski ulussi halduskeskus. 
Žigansk asub Trekalovka jõe mõlemal kaldal, suubumisel vasakult kaldalt Leenasse. Asutati 1633. aastal talvituskohana ja sai Venemaa Keisririigi põhjapoolseks eelpostiks Jakuutias. 1989. aastal oli asulas 4511 ja 2018. aastal 3399 elanikku.
2002. a rahvaloenduse ajal oli Žiganskis 42% elanikest evengid ja 33% jakuudid. Asulast 2 km kaugusel asub lennuväli. Elanike põhitegevuseks on kalapüük ja küttimine.
Venemaa kultuuriloos.
Peetri ajast alates on Žigansk olnud üks põhjapoolsemaid süüdimõistetute väljasaatmise kohti. Aastatel 1783–1805 oli Žiganskil linna staatus. Seal elas tollal 70 inimest. Linnale sai saatuslikuks Solikamski söekaevandusest põgenenud nelja sunnitöölise röövretk.
Arvatavasti neist asjaoludest tingituna käibivad vene kultuuriruumis ja iseäranis blatnoide subkultuuris "Žigansk" erilise tähendusega. Zigan on teatud inimtüüp – kindlameelne, kaval ja osav tegutseja. Sõna on kasutanud oma lauludes Võssotski ja teised bardid.
Näiteks:
«Споём жиган, нам не гулять по бану…»
Haapsalu jääkaru kuju

Haapsalu jääkaru kuju on ujuv jääkaru skulptuur, mis asub Haapsalu Tagalahes kuursaali lähistel. 
Kuju autorid on kolm kohalikku kunstnikku – May Aavasalu, Ursula Aavasalu ja Indrek Jets, kes taastasid ajaloolise, okupatsiooniaastatel hävitatud kuju 2010. aastal.
Ajalugu.
Praegune jääkaru kuju on valminud Roman Haavamäe 1923. aastal Haapsalu Kaunistamise Seltsi tellimusel loodud puuskulptuuri põhjal. 1920.–1930. aastatel asetsesid Haapsalu Tagalahe ääres Aafrika rannas mitmed puuskulptuurid. Algne jääkaru kuju asus umbes samas kohas, kus praegunegi. Suvel oli kuju ujuvplatvormil Tagalahe põhja ankurdatud, kuid talveks viidi hoiule. Jääkaru ja teised promenaadil olnud puuskulptuurid hävisid 1939.–1940. aasta talvel, kui Nõukogude sõjaväelased need küttepuudena ära põletasid.
Tänapäev.
Jääkaru uus versioon valmis 2010. aastal. Kuju autorid on Haapsalu kunstnikud May Aavasalu, Ursula Aavasalu ning Indrek Jets. Kuju valmistamiseks kulunud 40 000 krooni tasus Haapsalust pärit ärimees Veiko Tishler. Kuju taastati Haapsalu ajaloolise promenaadi renoveerimise käigus. Algupärane jääkaru oli värvitud puuskulptuur, uus jääkaru kuju on ujuvplatvormil metallkarkassil, vormitud polüuretaanvahust (Penosil) ja kaetud polüureaga (Line-X). Jääkaru asub kuursaalist mõnekümne meetri kaugusel vees, umbes samas kohas seisis ka kuju originaal.
Griffen

Griffen (sloveeni: "Grebinj") on turulinn Austria Kärnteni liidumaa Völkermarkti ringkonnas.
Griffen asub Drava jõe laias "Jauntali" orus, Klagenfurti nõo (läänes) ja Lavanttali (põhjas) vahel.
Omavalitsuse osad on Griffnerthal, Großenegg ("Tolsti Vrh"), Haberberg ("Gabrje"), Kaunz ("Homec"), Kleindörfl ("Mala vas"), Pustritz ("Pustrica"), Sankt Kollmann ("Šentkolman"), Wölfnitz ("Golovica") ja Wriesen ("Brezje").
Ajalugu.
7. sajandist alates oli "Jauntali" (sloveeni: "Podjuna") piirkond Ida-Alpide slaavi asustuse keskus ja osa varakeskaegsest Karantaania vürstkonnast. Siiani on see Kärnteni sloveenide põhiterritoorium.
Asulat on esmamainitud 822. aasta dokumendis pärast Karantaania liidendamist Karolingide impeeriumisse ja arenemist Baieri Kärnteni margiks. 1124. aastast alates püstitas piiskop Otto von Bamberg Saksamaa kuninga Heinrich II käest 1007. aastal saadud piiskopkonna Kärnteni valdustesse Griffeni lossi. Keiser Friedrich I Barbarossa tunnistas "Grivena" kindluse 1160. aastal Bambergi mõisaks. 1237. aastast oli Griffenil turuõigus.
U. 1233. aastast laiendasid Bamberg piiskopid romaani stiilis Griffeni kihelkonnakirikut ja ehitasid selle ümber premonstratenside kloostriks. Esimesed kanoonikud tulid Veßra kloostrist Frangimaa Hennebergi krahvkonnas. Kloostrikompleks valmis 1272. aastal ja 17. sajandil suurendasid barokkhooned seda märkimisväärselt. Griffen jäi ainsaks premonstratenside kloostriks Sise-Austria maadel kuni selle kaotamiseni keiser Joseph II valitsemise ajal 1786. aastal.
Griffen ise jäi Bambergi piiskopkonna valduseks, kuni 1759. aastal ostis mõisa keisrinna Maria Theresia. Loss lagunes ja on täna varemeis. Tänapäevane omavalitsus tekkis 1850. aastal, ajutiselt kuulus sellesse ka Ruden. Pärast 1920. aasta Kärnteni plebistsiiti tekkis sloveeni- ja saksa-keelse elanikkonna vahele palju pingeid, mis kulmineerus Kärnteni sloveenide tagakiusamise ja ümberasustamisega pärast Austria anšlussi Natsi-Saksamaasse 1938. aastal.
Diex

Diex ([diə̯ks]; sloveeni: "Djekše") on linn Austria Kärnteni liidumaa Völkermarkti ringkonnas. See on tuntud oma gooti stiilis kindluskiriku poolest künkatipus.
Diex asub Kagu-Kärntenis Saualpe lõunanõlval kõrgel Jauntali ja Lavanttali kohal.
Feistritz ob Bleiburg

Feistritz ob Bleiburg (sloveeni: "Bistrica pri Pliberku") on linn Austria Kärnteni liidumaa Völkermarkti ringkonnas.
Ajalugu.
1920. aasta Kärnteni plebistsiidis oli Sankt Jakob üks 17 Kärnteni omavalitsusest, kus enamik rahvastikust (65%) hääletas annekteerimise poolt Serblaste, Horvaatide ja Sloveenide Kuningriiki (Jugoslaavia).
Rahvastik.
2001. aasta rahvaloenduse andmetel olid 33,3% rahvastikust Kärnteni sloveenid.
Maria Keres

Maria Konstantsia Keres (sünninimi Maria Konstantsia Rives; 24. aprill 1917 Viciebsk, Vitebski kubermang – 31. oktoober 2014) oli Eesti malesuurmeister Paul Kerese abikaasa. 
Maria Keres oli toeks oma abikaasale paljudel malevõistlustel, sealhulgas mitmel tippturniiril: Haagi-Moskva MM-turniiril (1948), pretendentide turniiridel Jugoslaavias (1959), Curaçaos (1962) ja Lääne-Saksamaal. 
Maria Rives õppis 1935–1941 (lõpetas "cum laude)" Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonnas ning 1945 ja 1949–1952 ajaloo-keeleteaduskonnas, Eesti Naisüliõpilaste Seltsi liige.
Kereste abielu sõlmiti detsembris 1941. aastal Tartus. Maria õppis sellal Tartu Ülikoolis slaavi filoloogiat, Paul matemaatikat. Keresed asusid elama esialgu naise ema korterisse Tartus Kastani tänaval, hiljem sai nende eluasemeks kolm tuba suurest korterist allkorrusel. 1944. aasta sõjasuvel oli Maria Keres lastega Tootsis, Paul samal ajal Rootsis mängimas. Kastani tänava korterist sai osa väärtuslikumaid raamatuid Harald Kerese juurde tähetorni viidud. Kuid juhtus nii, et kannatada said nimelt tähetorni viidud raamatud (seal tegutsesid hiljem punaarmeelased).
1944. aasta septembris otsustas Paul Keres pere Läände viia. Nad ootasid mootorpaati 22. septembril Matsalu lahe loodenurgas Puise rannas, kuid paati Rootsist ei saabunud oodatud ajaks, vaid palju hiljem, mil Nõukogude Punaarmee oli kogu rannapiirkonna hõivanud.
1950. aastate keskel lasi Paul Keres oma perele ehitada Nõmmel Õie tänaval Peeter Tarvase projekti järgi terrasiitkrohvist välisviimistlusega kahekorruselise eramu. Pärast Paul Kerese surma (1975) nimetati 1976. aastal see osa Õie tänavast, kus paiknes ka Kerese eramu, Paul Kerese tänavaks. Maria Keres elas selles majas kuni oma elu lõpuni.
Maria Keresel sündis abielust kolm last: Peeter (20. oktoobril 1942), Kadrin (13. novembril 1943) ja Krista (9. märts 1954 – 6. august 2004). Pojapoeg Paul Keres on vandeadvokaat. Maria Keresel oli kaks õde. Üks neist elas Tallinnas, teine Kanadas Montréalis. 1967. aastal sõitis maailmanäitusele EXPO 1967 Montréali NSV Liidu delegatsioon, mille koosseisus oli ka Paul Keres. Raha kokkuhoidmiseks majutati eestlasi kohalike kodudesse ning juhuse tahtel sai Paul Keres öömajale ja kostile oma naiseõe juurde.
Gallizien

Gallizien ([ɡaˈliːt͡si̯ən]; sloveeni "Galicija") on linn Austria Kärnteni liidumaa Völkermarkti ringkonnas.
Gallizien asub Lõuna-Kärntenis Rosentali ja Jauntali piiril. Vellach voolab läbi selle.
Globasnitz

Globasnitz (sloveeni: "Globasnica") on linn Austria Kärnteni liidumaa Völkermarkti ringkonnas.
Rahvastik.
Märkimisväärne osa (42,1%) rahvastikust on Kärnteni sloveenid ja sloveeni keel on teine ametlik keel omavalitsuses.
Ajalugu.
1920. aasta Kärnteni plebistsiidis oli Sankt Jakob üks 17-st Kärnteni omavalitsusest, kus enamik elanikkonnast (52%) hääletas Serblaste, Horvaatide ja Sloveenide Kuningriiki (Jugoslaavia) annekteerimise poolt.
Neuhaus (Kärnten)

Neuhaus (sloveeni: "Suha") on vald Austria Kärnteni liidumaa Völkermarkti ringkonnas, u. 4 km Sloveenia piirist.
Neuhaus asub "Jauntali" äärmises idaosas Drava jõest lõunas.
Ajalugu.
Neuhausi ("Newenhavse") on esmamainitud 1288. aastal; Leiflingi asulat on esmamainitud 1154. aastal kui "Liwuelich" ja Schwabeggi asulat 1212. aastal kui "Castrum Swabec". Heunburgi krahvid ehitasid Neuhausi lossi 13. sajandi lõpul.
1958. aastal loodi praegune Neuhausi omavalitsus, kui liideti Leiflingi ja Schwabeggi omavalitsus.
Ruden (Austria)

Ruden (sloveeni: "Ruda") on linn Austria Kärnteni liidumaa Völkermarkti ringkonnas.
Ruden asub Jauntali idaosas, Dravat põhja pool, Wallersbergi, Liesnabergi ja Weißeneggeri mägede vahel. Ruden on populaarne peatuspaik paljudele inimestele selle loodusimede ja inimeste tõttu. Üks vaatamisväärsusi on Jörg Haideri sild.
Sankt Kanzian am Klopeiner See

Sankt Kanzian am Klopeiner See (sloveeni: "Škocjan v Podjuni") on vald Austria Kärnteni liidumaa Völkermarkti ringkonnas.
Sankt Kanzian asub Jauntalis Völkermarkti veehoidlast lõunas u. 7 km Völkermarktist.
Sittersdorf

Sittersdorf (sloveeni: "Žitara vas") on linn Austria Kärnteni liidumaa Völkermarkti ringkonnas.
Sittersdorf asub linnulennult umbes 10 km kaugusel Sloveenia piirist. Läbi selle linna voolavad Vellachi ja Suchabachi jõgi. Valla suurimad siseveekogud on Gösselsdorfi järv ja Sonneggeri veehoidla.
2001. aasta rahvaloenduse andmetel olid 19,8% rahvastikust Kärnteni sloveenid.
Koditsill

Koditsill (ladina keeles deminutiiv "codicillus" või "codicilli" &lt; "codex" 'raamat, arveraamat, koodeks') on testamendile hiljem tehtud lisand (lisadokument), mis testamenti mõnes üksikasjas muudab.
Serhi Šaptala

Serhi Šaptala (sündinud 5. veebruaril 1973 Kostjantinõvkas Smila rajoonis Tšerkassõ oblastis) on Ukraina sõjaväelane.
Sõjaväeteenistus.
Nimetati 2020. aastal operatiivväejuhatuse Lääs ülemaks. Ukraina Relvajõudude Kindralstaabi ülem 28. juulist 2021 kuni 9. veebruarini 2024.
Hall teetigu

Hall teetigu ("Arion circumscriptus") on teeteo perekonda kuuluv liik nälkjaid.
Eestis elab pärismaisena.