tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Šāntarakšita

Šāntarakšita (sanskriti "Śāntarakṣita"; tiibeti "zhi ba ‘tsho"; inglise "Shantarakshita"; tõlkes 'Rahu järele valvaja'; 8. sajand) oli Indiast pärit õpetlane ja tantrist, Vikramašīla klooster-ülikooli eestseisja.
Ta saabus Tiibetisse kuningas Trisong Detseni kutsel 767. aasta paiku selleks, et populariseerida budismi. 
Teda peetakse Vadžrapani kehastuseks. Ta on tuntud ka Khenpo Bodhisattva ja Bhikšu Bodhisattva Šāntarakšita nime all.
Šāntarakšita filosoofia on segu maadhjamika ja joogatšaara koolkonna õpetusest. Tema filosoofilise pärimusliini on taastanud ja selgitanud Mipham Rinpoche tekstikommentaaris "Madhyamaka Lamkara".
Nālandā

Nālandā (hindi नालंदा) oli Indias Biharis 450. aastast eKr kuni 12. sajandini pKr tegutsenud vihaara ehk budistlik klooster.
Ajalugu.
Ajaloolane Sukumar Dutt jaotab Nālandā kooli ajaloo kahte ajajärku: 6.–5. sajand eKr, kui kool kasvas, arenes ja õitses ning seda iseloomustasid liberaalsed kultuuritraditsioonid, ning 9.–12. sajand, kui toimus kooli allakäik.
Õppeasutuse ajalugu ulatub tagasi Buddha aega. Usutakse, et Siddhārtha Gautama isiklikult külastas Nālandā kooli ja Pāvārika puudesalu, kus õpetas rahvast. Kevatta Sutta järgi olevat Nālandā olnud juba sel ajal mõjukas ja heal järjel linn, kuigi ei olnud veel õppekeskusena kuulsust kogunud. Buddha õpilane Sāriputta on sündinud ja ka surnud Nālandās. Arvatakse, et kuningas Ašoka olevat Nālandāsse tema auks lasknud ehitada templi. Tiibeti allikad väidavad, et Nāgārdžuna õpetas Nālandās.
Aastal 450 eKr rajasid Gupta dünastia Nālandā vihaara. Seda ja sellele järgnevat ajastut iseloomustab areng ja õitseng. Nendel aegadel õppis koolis kuni 20 000 üliõpilast, keda õpetas 2000 õppejõudu. Üks mahasiddhadest, Nālandā kuninga poeg Ghandhapa omandas hariduse Nālandās, kus temast sai munk-õpetlane. Hiljem tegutses ta Patna lähedal kuningas Devapala (809–849) valduses. 
Nālandā hiilgeaeg jäi 7. sajandisse, kui kooli eestseisja oli Harsavardhana Kannaujist (606–647). Nālandā õpilaskond oli rahvusvaheline. Teiste seas õppis seal Tangi dünastia (618–907) ajal aastaid hiina palverändur Xuanzang (602–644/664), samuti oli rahvast Koreast ja mujalt. Õppeprogrammis olevat ka olnud eriainena i-tsing. Xuanzang on oma kirjutistes sellest ajastust detailse pildi maalinud.
Iidses Bengalis ja Magadhas tekkis Pāla ajastul (750–1174) arvukalt kloostreid-õppeasutusi. Tiibeti allikate järgi eristus viis tähtsamat: Vikramashila (esinduslikem ülikool), Nālandā (juba endist hiilgust kaotanud, kuid siiski eriliselt tuntud), Somapura, Odantapurā ja Jaggadala. Need viis kooli moodustasid võrgustiku. 
1193. aastal rüüstasid ülikooli türklased. Verise vandaalitsemise käigus olevat hukkunud tuhanded mungad ning hävitatud raamatukogu. Õppeasutus tegutses raskustele vaatamata siiski edasi. Kui Tiibeti tõlkija Chag Lotsawa (1197–1264) aastal 1235 Nālandāt külastas, leidis ta eest lagunenud ja rüüstatud kooli, kus 90-aastane õpetaja andis ligi 70 õpilasele tundi. Chag Lotsawa eluajal põgenesid needki õpilased, sest türklased jätkasid oma rüüsteretki.
Leszek Milleri valitsus

Leszek Milleri valitsus tuli Poolas võimule 2001. aasta valimiste järel 19. oktoobril, lahkus sisetüli tõttu 2. mail 2004. 
Valitsuse koosseis.
&lt;br clear=all&gt;
&lt;br&gt;
1Poola wiki järgi kuni 30. aprill 2004, samas valitsuse ametlik koduleht väidab, et lõpuni.&lt;br&gt;
Jerzy Buzeki valitsus

Jerzy Buzeki valitsus tuli Poolas võimule 1997. aasta valimiste järel 31. oktoobril ning läks laiali järgmiste valimiste kaotamise järel 19. oktoobril 2001. 
Valitsuse koosseis.
&lt;br clear=all&gt;
&lt;br&gt;
1kohusetäitja
&lt;br&gt;2 originaalis "Minister Rolnictwa i Gospodarki Żywnościowej"
Tiibeti kunst

Tiibetlased seostavad kunsti alati peegliga, me-long ehk meie meelte peegeldusena. 
Tiibeti kunsti on mõjutanud India, Hiina, Nepal.
Geograafiliselt loetakse Tiibeti kunsti levipiirkonda Himaalaja regioonis asuvad Bhutan, Ladakh, Sikkhim.
Mõjutanud on ta Mongoolia, Hiina, Burjaatia, Kalmõkkia ja muude aasia maade kunsti.
Tiibeti traditsioonis loetakse kunsti alla kõik, mida inimene kasutab enda meelte stimuleerimiseks – värv, vorm, lõhnad, helid, maitse jne.
Kujutava kunsti väljendusvormideks tiibeti kunstis on mandala, (tanka, (thang-ka)), skulptuur (jumaluste kujud), arhitektuur (kloostrid, templid, hooned), sisekujundus, muusika (tseremooniatel esitatavad muusikapalad).
Amuletid.
Omaette nähtus on Dzii-kivid, mille kohta tiibetlased väidavad, et nood on taevast jumalate poolt visatud vöi kukkunud maale amuletid, mida kantakse kaelas. Sageli esineb võltsinguid; mõningate originaaleksemplaride puhul võib hind olla kuni 150 000 USA dollarit.
80286

Intel 286 ehk 286 ehk 80286 on Inteli mikroprotsessor, mis kuulub Inteli x86-protsessorite perekonda. 
286 protsessorile eelnes 8086. Esimene 286 tüüpi protsessor ilmus veebruaris 1982 ja sisaldas 134 000 transistorit.
Protsessori töösagedused on 6, 8, 10, 12, 16, 20 ja 25 MHz.
Arhitektuur.
Protsessoril on kaks töörežiimi: reaalne ja kaitstud. Reaalne oli ühilduv 8086-ga. Kaitstud režiim kasutab samu võimalusi, mis 80286. Kaitstud režiimis suudab protsessor adresseerida 16 MB mälu. Kaitstud režiimi viidud protsessorit on tagasi reaalsesse režiimi võimalik viia ainult arvuti taaskäivitamisega.
Võistre

Võistre on küla Viljandi maakonnas Viljandi vallas. Küla asub Viljandist 8 km põhjas Imavere – Viljandi – Karksi-Nuia maantee ääres.
Külas paikneb Võistre järv ja puhkeala. Külast ja Võistre järvest voolab läbi Uueveski oja. Külas voolab ka Polli oja (Võistre oja).
Kuni 2013. aastani kuulus küla Saarepeedi valda.
Włodzimierz Cimoszewiczi valitsus

Włodzimierz Cimoszewiczi valitsus tuli Poolas võimule 7. veebruaril 1996 ja lahkus järgmiste valimiste kaotamise järel 31. oktoobril 1997.
Valitsuse koosseis.
&lt;br clear=all&gt;
&lt;br&gt;
&lt;br&gt;1 originaalis "Minister Rolnictwa i Gospodarki Żywnościowej"
Lumbinī

Lumbinī on Siddhārtha Gautama sünnipaik, üks neljast tähtsamast budismi suurest pühapaigast ehk tšaitjast (sanskriti keeles "mahācaitya").
Lumbinī oli juba esimestel sajanditel pärast Šākjamuni parinirvaanat palverännakute sihtpunkt. Seal asus hulgaliselt stuupasid ja kloostreid, kuid budismi hääbudes Indias vajus paik unustusse, kuni 1896 taasavastati. Pärimuse järgi oli see aed, kus kuninganna Mahāmāyā sünnitas tulevase Buddha. 
Lumbinī asub Nepali territooriumil Rummindai asulas Himaalaja jalamil India piiri lähedal. Koha geograafilised koordinaadid on 27° 29' N, 83° 17' E. 
Lumbinī avastati arheoloogilistel väljakaevamistel 1896. Tähtsaim leid oli 6,5 m kõrgune kivisammas, mille laskis 245 eKr püstitada kuningas Ašoka. Sellele on magadhi keeles brahmi kirjas kirjutatud: 
"Kakskümmend aastat pärast kroonimist tuli kuningas Devanampija Pijadasi [Ašoka] siia austust avaldama, sest siin on sündinud Buddha, Šākja soost tark. Ta laskis valmistada kivireljeefi, et näidata, et suurmees on siin sündinud. Lumbinī küla vabastas ta maksudest ning alandas selle loonused [tavaliselt veerandilt] kaheksandikule."
Hollandi parlament

Hollandi parlament (hollandi keeles "Staten-Generaal van het Koninkrijk der Nederlanden") on Hollandi kõrgeim seadusandlik kogu.
See koosneb kahest kojast: alamkojast ("Tweede Kamer" – eesti keeles 'teine koda') ja ülemkojast ("Eerste Kamer" – 'esimene koda'), millest olulisem on alamkoda; ülemkoda on mitteametlikult tuntud ka kui senat. 
Hollandi parlament asub Binnenhofis Haagi linnas.
Alamkoda.
Alamkoda ehk teine koda koosneb 150 liikmest, kes valitakse üldvalmistel neljaks aastaks. Esimehe määrab kuningas kolme kandidaadi hulgast teise koja poolt esitatud saadikute nimekirjast ühe istungjärgu ajaks.
Ülemkoda.
Ülemkoda ehk esimene koda koosneb 75 liikmest, kes valitakse provintside esindajate hulgast proportsionaalse esindatuse põhimõttel.
Carmen Kass

Carmen Kass (sündinud 14. septembril 1978 Tallinnas) on eesti supermodell. 
Carmen Kass on lõpetanud Paide 3. Keskkoolis põhikooli ning õppinud Estonian Business Schoolis.
Modellina.
14-aastase Carmeni avastas modellindusega tegelev itaallasest agent, kes tegi talle tööpakkumise.
18-aastaselt kolis Carmen Pariisi, kus saavutas kiiresti edu ning jõudis paljude moeajakirjade esikaanele: 
L'Officiel ja Vogue (Prantsusmaa) 1997, Elle (Austraalia), Image (Inglismaa), Madame Figaro, Numéro, Vogue (Prantsusmaa) ja Vogue (Ameerika) 1999.
Aastal 2000 valis ajakiri Vogue ta aasta modelliks.
Ta on teinud koostööd selliste tuntud disaineritega nagu Alberta Ferretti, Anna Sui, BCBG, Bill Blass, Calvin Klein, Chanel, Christian Dior, DKNY, Dolce &amp; Gabbana, Gianfranco Ferré, Gianni Versace, Gucci, Jill Stuart, MaxMara, Michael Kors, Moschino, Nicole Miller, Prada, Óscar de la Renta, Ralph Lauren, Tommy Hilfiger ja Valentino.
Carmen on poseerinud ka disaineritööde – Calvin Klein, Chanel, Donna Karan, General Motors, Guy Laroche, Krizia ja Versace – jaoks.
Olles New Yorgis, sai temast kahe suurima Ameerika moeajakirja, Vogue'i ja Harper's Bazaari põhiline müügiartikkel. 2009. aasta juunis poseeris ta Saksamaa ajakirjale Stern.
Carmen on osanik oma esimeses modelliagentuuris Baltic Models.
Meedias.
2003. aasta augustis intervjueeris Urmas Ott teda telesaates "Augustivalgus" (1/7) ning sama aasta detsembris oli ta külaline Craig Kilborni saates "The Late Late Show".
Tal on olnud ka üksikuid filmirolle. 2001. aastal mängis ta Ben Stilleri komöödias "Zoolander" iseennast. 2004. aastal mängis ta peaosa režissöör Ilmar Taska mängufilmis "Täna öösel me ei maga".
Carmen Kassi tegelaskuju kasutas oma romaanis "" ameerika kirjanik Meg Cabot.
Ühiskondlik tegevus.
23. mail 2004 valiti Carmen Kass Eesti Maleliidu üldkoosolekul ühehäälselt liidu presidendiks. Selles ametis oli ta kuni 2011. aasta aprillini. 2004. aastal astus ta ka erakonna Res Publica liikmeks ning kandideeris selle nimekirjas 2004. aasta Euroopa Parlamendi valimistel, kus talle anti ligi 2000 häält, kuid mandaati ta ei saanud.
Isiklikku.
Tema modellimõõdud olid 2007. aastal järgmised:
Tema isa Viktor Kass (1945–2021) oli maletreener, õde Victoria Kass on kergejõustiklane ja modell, õepoeg Antonio Sebastian Kass on modell, räppar, produtsent, kinnisvaramaakler ja müügitiimijuht, õetütar Yasmyn on poplaulja.
Eesti poolakeelsed kohanimed

NB! SEDA LOENDIT MITTE TÄIENDADA-PARANDADA, OLEMAS ON Eesti mitmekeelne kohanimede loend
Eesti poolakeelsed kohanimed on loend, mis aitab orienteeruda Eesti poolakeelsetes kohanimedes, eriti ajaloolises kirjanduses, mis puudutab ajastut 1561 - 1660, kui Eesti ala lõunapoolne osa kuulus Poola provintsi Inflanty koosseisu. 
Aluliina - Marienburg
Antsla - Anzen
Emajõgi - Ema
Ermistu - Ermes
Haapsalu - Hapsal
Haljala - Haljal
Heinaste - Andzel
Helme - Helmet
Hiiumaa - Dago
Irboska - Izborsk
Jaanilinn - Iwangorod
Jõhvi - Jewe
Karksi - Karkus
Kirumpää - Kirumpa
Koivaliina - Adsel
Kolga-Jaani - Kl. Sw. Jana
Kuusalu - Kusal
Laiuse - Lais
Liivi laht - zatoka Ryska
Lämmijärv - jezioro Ciepłe
Märjamaa - Merjama
Navesti jõgi - Nawast
Narva - Narwa
Narva laht - odnoga Narwska
Otepää - Odenpal
Paldiski - Bałtycki Port
Peetri (Suure-Jaani lähedal) - Kl. Sw. Piotra
Peipsi järv - jezioro Pejpus, jezioro Czudzkie
Petseri klooster - Monaster Peczerski
Paide - Biały Kamień
Pihkva järv - jezioro Pelba, jezioro Pskowskie
Põltsamaa - Iberpol
Pärnu - Parnawa
Pärnu vojevoodkond - województwo parnawskie
Raanitsa - Neuhof
Rannu - Randem
Rõngu - Ringem
Räpina - Rapina
Saarde - Saara
Saaremaa - Ozylia
Soome laht - zatoka Fińska
Tallinn - Rewel, Koływan
Tartu - Dorpat
Tartu vojevoodkond - województwo dorpackie
Tarvanpää - Wesenberg
Valga - Walk
Vastemõisa - Wast
Vastseliina - Nowogród Inflanty
Vigala - Fickel
Viljandi - Felin
Võrtsjärv - jezioro Wirckie
Hinajaana

Hinajaana (sanskriti keeles "hīnayāna "‘väike sõiduk’; tiibeti keeles "theg dman"; hiina keeles ⼩ 乘 "xiaosheng"; jaapani keeles "shōjō") on mahajaana järgijate poolt antud üldnimetus konservatiivsetele budismi koolkondadele.
Hinajaana nimetusega viidatakse asjaolule, et selle kaudu jõudvat nirvaanasse ainult väike hulk inimesi, samal ajal kui mahajaana avarad meetodid andvat selleks võimaluse palju suuremale hulgale olenditele. Tänapäeval on hinajaanaks nimetatud koolkondadest säilinud ainult theravaada. 
Kuna "hinajaana" on mõnes mõttes halvustav mõiste, siis tänapäeval üldiselt välditakse selle kasutamist. Korrektsemad üldmõisted oleksid "mitte-mahajaana" või "šraavakajaana" ning kui jutt on tänapäeva budismist, siis theravaada. 
Ajalugu.
Umbes aastal 400 e.m.a. toimus Vesālīs teine budistlik Suurkogu, kus Buddha loodud sanghast eraldus Mahasanghika koolkond. See viis eraldumiseni ning hiljem uue koolkonna tekkimiseni, mis hakkas ennast nimetama "suureks sõidukiks" ehk mahajaanaks ja teisi "väikseks sõidukiks" ehk hinajaanaks.  
Koolkonnad.
Mahasanghika koolkond.
Mahasanghika koolkond lahknes sthaviravaadast teisel suurkogul (umbes 100 aastat peale Buddha parinirvaanat). Koolkonna kohta käivad andmed on napid, kuna koolkond ja ka suurem osa selle kaanonist hävisid keskajal muslimite invasiooni käigus. Mahasanghika õpetuses väärib äramärkimist "lokottarav"ādaehk "ülemaise" Buddha õpetus, mis tõstab Buddha kõrgemale tavapärasest inimlikust olendist. Mõneti sarnaneb see kontseptsioon mahajaana arusaamaga.
Sthaviravaada koolkond.
Sthaviravaada koolkonna ainsaks tänapäevani säilinud harukoolkonnaks ning ühtlasi ainsaks säilinud mitte-mahajaana koolkonnaks on theravaada, mida iseloomustab rõhuasetus arahandi ideaalile ja Buddha antud originaalõpetusele ehk Tipitakale. Tänapäeval on theravaada koolkond levinud Kagu-Aasias.
Pudgalavaada koolkond.
Pudgalavaada (ka "vātsīputrīja" või "sammitīja") koolkond tekkis 3. sajandil e.m.a sthaviravaada koolkonna lõhenemisel ning püsis kuni 9. või 10. sajandini. Koolkonna kõige iseloomulikumaks vaateks on õpetus pudgala ehk "isiksuse" olemasolust, milles teiste koolkondade esindajad nägid vastuolu Buddha "anātman"'i ehk isetuse kontseptsiooniga. Pudgalavaada koolkonna järgi on "isiksus" lõplikult reaalne substraat, mis teeb võimalikuks ümbersündide, mälu ning teo ja teovilja seaduse (karma) toimimise. 
Sarvastivaada koolkond.
Sarvastivaada koolkond oli 3. sajandist e.m.a kuni 7. sajandini mõjukaim budismi koolkond Indias ja Sise-Aasias, eriti Gandhāras. Koolkonna keskse õpetuse kohaselt on dharmad ehk seadmused olemas kogu aeg ega ole taandatavad millelegi muule. Sarvastivaada koolkond töötas välja kuuest ületavast toimingust koosneva virgumistee skeemi, mis sai hiljem oluliseks mahajaanas. Samuti lõid nad kuulsa eluratta kujundi, mis sai hiljem tuntuks Tiibeti budismis.
Sautraantika koolkond.
Sautraantika koolkond tekkis vastureaktsioonina kommenteerivale ja abhidharmale keskendunud õpetussuunale. Koolkonna nimi (tõlkes "suutraga lõpetades") annab tunnistust sellest, et abhidharmat pühakirja osana ei tunnistata.
Mandala

Mandala (sanskriti keeles "maṇḍala "‘ring’; tiibeti keeles "dkyil ’khor"; hiina keeles 曼荼羅 "mantuluo"; jaapani keeles "mandara") on hinduismis, budismis, džainismis, šintoismis ja teistes idamaistes vaimsetes praktikates, rituaalides ja meditatsioonil kasutatav visuaalne kujund, objekt või sümboldiagramm, mis aitab ja toetab eriliste teadvusseisundite saavutamist.
Mandalad on tavaliselt ringikujulise põhiplaaniga ja võivad olla nii kahe- kui ka kolmemõõtmelised. "Yantra"d on lihtsamad ja abstraktsemad visuaalsed kujundid või sümboldiagrammid, mis samuti aitavad ja toetavad vaimset praktikat.
Mandala-taolisi kujundeid leidub ka kristluses, asteekidel, maiadel ja paljudes teistes kultuurides ja religioonides.
Budistlikud mandalad.
Budismis võib mandala sümboliseerida maailmakõiksust, aga ka Buddha ihu, kõnet ja meelt jmt.
Eriti palju kasutatakse mandalaid mediteerimise abivahendina vadžrajaanas. Seal kujutatakse mandalana sageli ühe või teise mütoloogilise buda budavälja, mille keskel asub antud süsteemi peamine buda, teda ümbritsevad teised budad ja bodhisattvad ning arvukad muud sümbolid.
Tiibeti ja Jaapani esoteerilises budismis kasutatakse mandalaid õpetuse kandjatena, rituaalsetel eesmärkidel ning meditatsiooni ja teadvustatud toimimise abivahenditena. 
Liivamandala.
Vadžrajaanas on tuntud mandala ohverdamise rituaal. Liivamandala luuakse rituaalselt värvilistest liivadest, korrates selle käigus pühasid palveid ja mantraid. Kui mandala on valmis, pühitakse see kokku, sümboliseerides kogu mateeria ja inimloomingu kaduvust, ning puistatakse voolavasse vette, et palved üle kogu maa kõikide olenditeni kanduksid. See rituaal on osa budistlikust praktikast ja seda võivad läbi viia vaid aastate jooksul vastava väljaõppe saanud mungad. Tänapäeval on hästi tuntud Tiibeti liivamandalad, mida on mitmetel kordadel ka Eestimaal tehtud.
Jaak Järv

Jaak Järv on mitme tuntud inimese nimi.
Hans Kann

Hans Kann (31. märts )1849 Kaagvere – 6. oktoober 1932) oli eesti koorijuht ja laulja, rahvusliku liikumise tegelane.
Kann sündis Kanepi kihelkonnas Kaagveres. Oli samas koolmeister ning aktiivne seltsiliikumise tegelane: oli Kanepi pasunakoori asutaja ja lauluseltsi asutajaid, laulis kuulsas Kanepi kooris. Samuti kuulus ta Võru Eesti Põllumeeste Seltsi ja Eesti Kirjameeste Seltsi.
Isiklikku.
Tema tütred olid keeleteadlane ja õpetaja Kallista Kann ja muusikapedagoog Salme Kann.
Joosep Kapp

Joosep Kapp (12. mai (vkj 30. aprill) 1833 Rutikvere vald – 20. veebruar (vkj 8. veebruar) 1894 Suure-Jaani) oli eesti koolmeister ja muusik.
Kapp sündis Rutikveres Põltsamaa kihelkonnas. Tema isa oli koolmeister, kes venestamise alguses asus Adavere mõisa aidameheks. Alghariduse sai Joosep Kapp Rutikveres isa käe all, kuid peagi saadeti Tartusse Kreiskooli. Õpingudi jätkas ta Tartu gümnaasiumis ja aastatel 1850–1853 Cimze seminaris, kus tema klassikaaslaseks oli C. R. Jakobson, kellega ta jätkas koostööd ning kirjavahetust ka pärast kooli. 
1853. aastal sai temast 20-aastaselt Suure-Jaani kihelkonnakooli õpetaja ja kohalik köster. Joosep Kapi juures on õppinud mitmed hilisemad tuntud nimed. Erilist rõhku pani Kapp külakoolmeistrite väljaõpetamisele, üsna pea olid kõik oma kihelkonna õpetajad juba tema käe alt tulnud.
Üritades rikastada tolleaegset kehva koolikirjanduse valikut koostas Kapp 1878. aastal "Geomeetria. Kihelkonnakoolidele ja iseöpetuseks välja annud J. Kapp", mis oli esimene selleteemaline õpik ja jäi paljudeks aastateks ka ainsaks. 1879. aastal ilmus temalt "Eesti ema - lühikene teejuht emadele, kuidas nad oma lapsi esimeste eluaastate siis kasvatama peavad". 
Õpetajatöö kõrvalt leidis Kapp aega osaleda ka seltsiliikumises: asutas Suure-Jaani mees- ja mängukoori ning oli Aleksandrikooli liikumise raames aastast 1870 Eesti Aleksandrikooli peakomitee liige. Samuti oli ta Viljandi Eesti Põllumeeste Seltsi asutajaliige, kuni 1872. aastani selle president, hiljem asepresident. Ta kuulus ka Eesti Kirjameeste Seltsi ning tegi kaastööd ajalehtedele Eesti Postimees ja Sakala. 1887. aastal asutas Joosep Kapp Suure-Jaani haridusseltsi Ilmatar.
Joosep Kapp on maetud Suure-Jaani kalmistule. 1896. aastal püstitati tema hauale Kapi endise õpilase, harrastusskulptor Meineri kavandi järgi hauasammas. Põhjaka nõmmelt leitud maakivist hauatähis on 5 meetrit kõrge ning läks maksma 500 rubla. Samba avamispäevaks oli Kapi noorim poeg Artur, kes siis õppis Peterburi Konservatooriumis, komponeerinud ühe oma esimestest lauludest. 
Isiklikku.
Tema pojad olid Artur, Aleksander ja Hans Kapp.
Pentium

Intel Pentium ehk Pentium on Inteli mikroprotsessor, mis kuulub Inteli viiendasse x86-protsessorite perekonda.
Pentium protsessorile eelnes Intel i486. Esimene Pentium tüüpi protsessor ilmus 22. märtsil 1993 ja sisaldas 3,1 miljonit transistorit.
Friedrich Kuhlbars

Friedrich Karl Johann Kuhlbars (pseudonüümid Villi Andi, Mangu Sild, Fritz Klüse; 17. august 1841 Uniküla, Laatre vald, Sangaste kihelkond, Tartumaa – 28. jaanuar 1924 Viljandi) oli eesti kirjanik ja koolmeister.
Ta sündis koolmeistri pojana Sangaste kihelkonnas Unikülas. Oli Viljandis koolmeister, juhatas laulukoori, kuulus Eesti Kirjameeste Seltsi ja tegutses Eesti Aleksandrikooli liikumises.
Elulugu.
Kuhlbars õppis algul Tartu II elementaarkoolis ja kreiskoolis, seejärel aga õppis algkooliõpetajaks saksakeelses Tartu Elementaarkooliõpetajate Seminaris (1859–1861).
Pärast seminari lõpetamist töötas Kuhlbars 1861-1862 parun Wolffi koduõpetajana Gulbene mõisas Lätimaal. 1862. aastast töötas saksakeelse Viljandi Poeglaste Elementaarkooli õpetajana Viljandis ning valiti hiljem selle juhatajaks. Koolijuhataja kohalt tagandati Kuhlbars 1895 venestusajal riigikeele oskamatuse pärast. Pärast seda sai Kuhlbarsist vaba literaat, kes tegeles peamiselt pseudomütoloogiliste uurimustega (uuris muinasaega ja kohanimesid) ning luuletuste kirjutamisega.
Järelärkamisajal populaarse luuletajana toetus Kuhlbars peamiselt saksa romantilisele traditsioonile. Juba enne Lydia Koidulat kirjutas ta idüllilist luulet isamaa ülistamiseks. Tema tähtsamaid tekste on luuletus "Vanemuine", üldtuntud rahvaliku lauluna "Kui Kungla rahvas kuldsel aal…" (1869). 
1904. aasta 12. augustil oli Koidu seltsil vähisöömise õhtu, kus tõsteti üles mõte: 35-aastane koor vajab oma laulu. Luuletaja ja kooliõpetaja Friedrich Kuhlbars, kes seltsi üritustel alati kohal oli, võttis paberi ette ning veerandi tunni pärast oli üheksa rida teksti paberil: «Laulud nüüd lähevad kaunimal kõlal...» See on laul "Koit". 
Samuti on Kuhlbarsi välja pakutud Viljandi teatri Ugala nimi – Muinas-Eesti maakonna Ugandi järgi (Ugandi ja Sakala maakonnanimede liitmise teel).
Kuhlbarsi esimene raamat oli murdekeelne "Wastse laulo ja kannel" (1863), millele järgnes lauluõpik lastele "Laulik koolis ja kodus". Ka teised Kuhlbarsi luuletused on enamasti kirjutatudki koorilaulude tekstideks. Kuhlbars on tuntud ka lasteluuletajana, eriti teksti "Teele, teele kurekesed!" autorina. 
Elu lõpul koostas ta "Villi Andi luuletused" (I-III, 1923-1924). 
Friedrich Kuhlbars suri 1924. aastal Viljandis ning on maetud Viljandi vanale kalmistule.
Tema järgi on saanud nime Friedrich Kuhlbarsi tänav Tallinnas.
Looming.
Friedrich Kuhlbars on avaldanud järgmised luulekogud:
Juhan Kunder

Juhan Kunder (26. detsember 1852 Holstre vald Kovali talu – 24. aprill 1888 Peterburi) oli eesti näitekirjanik, luuletaja, loodusloo õpikute autor ja pedagoog.
Elulugu.
Juhan Kunder õppis Pulleritsu külakoolis, Paistu kihelkonnakoolis, Viljandi alg- ja kreiskoolis. Aastail 1872–1875 õppis ta saksakeelses Tartu Elementaarkooliõpetajate Seminaris. 1873. aasta sügisel astus Eesti Üliõpilaste Seltsi, mis tollal tegutses Kalevipoja-õhtute vormis.
Pärast õpingute lõpetamist töötas ühe aasta õpetajana Tartus ja seejärel aastail 1876–1886 Rakveres, oli seal majaomanik, Rakvere elementaar- ja kreiskooli õpetaja, Rakvere linnavolikogu liige ja vabatahtliku tuletõrjeühingu abiesimees. 1878. aastal abiellus ta Theophile Freibergiga. 1882. aastal sooritas kreiskooli õpetaja eksami. 
Aastail 1885–1886 oli ta ajakirja Meelejahutaja toimetaja. Tegi kaastööd ka ajalehtedele Eesti Postimees, Sakala ja Valgus.
1886. aastal läks edasi õppima Kaasanisse, seejärel Peterburi, kus ta suri 24. aprillil 1888 tüüfusse. Juhan Kunder maeti 30. aprillil 1888 Rakvere linnakalmistule. 
Juhan Kunder kuulus Eesti Kirjameeste Seltsi (oli 1882–1888 seltsi asepresident), tegutses Aleksandrikooli liikumises ning kogus rahvaluulet.
Isiklikku.
Eesti rahvusliku liikumise tegelane Hain Henno oli Juhan Kunderi poolvend.
Mälestuse jäädvustamine.
Tema järgi on nimetatud Juhan Kunderi tänav Tallinnas ja Kunderi tänav Rakveres. Tema järgi on veel nime saanud rändrahn Suure Munamäe nõlval (Juhan Kunderi kivi).
Rakveres aadressil Pikk tänav 29 tegutseb Juhan Kunderi Selts. Hoonele, kus selts tegutseb ja kus algselt oli Rakvere elementaarkool ja kus J. Kunder elas, paigaldati 24. aprillil 1998 mälestustahvel, millega tähistati 110 aasta möödumist Juhan Kunderi surmast. 2012. aastast annab selts välja Juhan Kunderi nimelist Vaimsuse auhinda.
1938. aastast on Kunderi mälestuseks Rakverre Pika tänava lõppu püstitatud Juhan Kunderi mälestussammas.
Kovali talu asukohta, kus Juhan Kunder sündis ja kus elas rahvusliku liikumise tegelane Hain Henno, on püstitatud mälestuskivi.
Juhan Kurrik

Juhan Kurrik (29. mai 1849 Viljandi vald – 20. mai 1922 Tartu) oli eesti koolmeister ja rahvusliku liikumise tegelane.
Kurrik oli koolmeister Rõuges, Tartus ja Rannus. Asutas Rõuges Aleksandrikooli abikomitee, tegutses nii Eesti Kirjameeste Seltsi kui ka Aleksandrikooli peakomitee eestseisuses kirjatoimetajana, kuulus Vanemuise seltsi ja Eesti Üliõpilaste Seltsi.
Looming.
Ta oli Eesti Postimehe ja Sakala kaastööline.
Isiklikku.
Tema tütar oli eesti etnograaf Helmi Kurrik.
Jakob Kõrv

Jakob Kõrv (3. detsember 1849 Kokora vald, Kodavere kihelkond, Tartumaa – 21. september 1916 Bern, Šveits) oli eesti kirjanik ja ajakirjanik.
Kõrv oli 1868–1874 Alatskivil koolmeister. 1874. aastal läks ta Tartusse, proovides sisse saada Tartu Ülikooli. Seal tutvus ta Mihkel Veske ja teiste eesti rahvuslastega ning sai impulsi oma kirjandusliku tegevuse alustamiseks. Samas sõbrunes ta ka vene professori Pavel Viskovatoviga, kes hakkas teda mõjutama venemeelsuse suunas. 
Hiljem oli ta Tartu Eesti Põllumeeste Seltsi sekretär ja Sakala abitoimetaja (1881–1882), üks Carl Robert Jakobsoni lähemaid kaasvõitlejaid. 1882. aastal hakkas ta Tallinnas välja andma oma ajalehte Valgus. Ta oli ka aktiivne rahvustegelane: kuulus Eesti Kirjameeste Seltsi, kogus rahvaluulet, tegi kaastööd mitmele ajalehele ning kuulus mitmesse seltsi.
Venestusajal loobus Kõrv aga rahvuslikest põhimõtetest ning hakkas 1880. aastate lõpul avalikult toetama venestamist. Kõrva ajaleht saavutas 1890. aastatel suure populaarsuse, sest ta avaldas seal põnevikke ja kirjutas ka ise kaasahaaravaid jutte. Võitluses konkurentidega (Jaak Järve "Virulane") kasutas ta isiklikke tutvusi Vene ametnike ja tsensoritega ning rikkus täielikult oma suhted rahvuslastega. 
Jakob Kõrv oli edukas majandustegelane ning 1904. aastail oli ta rikkaim eestlasest kinnisvaraomanik Tallinnas.
1899–1907 kuulus talle Jakob Kõrvi trükikoda, mille ta müüs 16. oktoobris 1907 Johannes ja Alma Paalmannile.
1892. aastal heideti Kõrv Eesti Kirjameeste Seltsist välja, misjärel selts Kõrvi kaebuse peale suleti. Tema mõju hakkas aga "Tartu renessansi" (rahvusluse taasaktiveerumise) mõjul kiiresti vähenema ning 1906. aastal müüs Kõrv oma ajalehe Karl August Hermannile. Ta loobus avalikus elus tegutsemisest ja siirdus 1912. aastast alates Šveitsi, kus ta oli varemgi olnud ravil. 
Kõrv suri Berni lähedal närvikliinikus 1916. aastal.
Tema tuhastatud põrm maeti 1. märtsil 1981 koos tütar Alise põrmuga ümber Tallinna Rahumäe kalmistule.
David Otto Wirkhaus

David Otto Wirkhaus (1. oktoober 1837 Vasula vald, Tartu-Maarja kihelkond – 29. juuli 1912 Sootaga vald, Äksi kihelkond) oli eesti seltsiliikumistegelane ja muusik. Ta oli David Wirkhausi poeg.
Wirkhaus tegutses "Vanemuise" seltsis, Tartu Eesti Põllumeeste Seltsis, Aleksandrikooli liikumises ning juhatas Väägvere pasunakoori ning üldlaulupidude pasunakoore.
Mälestuse jäädvustamine.
Tema auks antakse välja Wirkhausi-nimelist puhkpillimuusika stipendiumi.
Isiklikku.
Tema poeg oli muusikaõpetaja ja dirigent Adalbert Wirkhaus (1880–1961), kelle poeg oli dirigent Taavo Virkhaus (1934–2021). Helilooja ja koorijuht Leonhard Virkhaus (1910–1984) oli David Otto Wirkhausi pojapoeg. 
David Otto Wirkhausi poolvend oli koolmeister ja seltsiliikumise tegelane Joosep Heinrich Wirkhaus (1854–1934) ning Tartu ettevõtja Karl Aleksander Wirkhaus (sünd. 1844), Põllumajandustarvete kaubandusosaühisus C. A. Wirkhaus asutaja, kelle pojad olid majandustegelane ja Jaan Tõnissoni teise valitsuse Eesti kaubandus- ja tööstusminister 1920. aastal, AS Kauba Pank juhatuse esimees, "Oscar" Johannes Leonhard Wirkhaus (1870–1920) ja "Adalbert" August Alexander Wirkhaus (1875–1928).
Rolandi laul

Rolandi laul (prantsuse keeles "La Chanson de Roland") on prantsuse kangelaslaul, mida peetakse vanimaks prantsuse eeposeks.
"Rolandi laulu" vanim käsikiri (nn Oxfordi käsikiri) pärineb 12. sajandi keskpaigast ning sisaldab 4004 kümnesilbilist värssi, mis moodustavad erineva värsiarvuga stroofe. Eepos võib olla sündinud 10. sajandi lõpul ja saanud lõpliku kuju esimese ristiretke (1096–1099) aegadel.
"Rolandi laul" on ühe poeedi looming, mis põhineb muinasprantsuse luulepärimusel. Sündmustiku aluseks on 778. aasta 15. augustil Roncevaux' kuristikus Pürenee mäestikus toimunud Roncevaux' lahing, kus baskid ründasid frankide kuninga Karl Suure Hispaania sõjaretkelt tagasipöörduva armee järelväge.
"Rolandi laulu" süžee esineb muu hulgas ka fääri traditsiooni kuuluvates lugulauludes "kvæði'des".
Hans Wühner

Hans Wühner (sünninimi Hans Vanakubja; 13. november 1836 Aidu vald (Paistu kihelkond) – 13. august 1911 Karula vald) oli kihelkonnakooliõpetaja ja eesti rahvusliku liikumise tegelane.
Ta õppis Aidu vallakoolis ja aastail 1849–1854 Viljandi elementaarkoolis ja Viljandi kreiskoolis. Sooritas 1854. aastal kihelkonnakooliõpetaja kutseeksami ja töötas seejärel Paistu kihelkonnakoolis (1854–1858), Tarvastu kihelkonnakoolis (1858–1880) ja Tarvastu köstrina. Koolmeistrina kasvatas Wühner õpilastes rahvustunnet ja isamaalisust. Tema käe all on õppinud Mihkel Veske, Ado Grenzstein, Martin Lipp.
Wühner oli aktiivne rahvusliku liikumise tegelane, edendades Tarvastu kultuuri- ja hariduselu ning korraldades ühiskondlikke üritusi. Ta asutas kohaliku laulukoori ning 1860. aastal ühe esimese eesti rahvaraamatukogu. Wühner oli koos Jaan Adamsoniga Eesti Aleksandrikooli mõtte algatajaid ning Eesti Aleksandrikooli peakomitee liige. Oli Eesti Kirjameeste Seltsi praktiline asutaja ning liige aastail 1972–1881 ja Tartu Eesti Põllumeeste Seltsi esimees (1895–1897). Tegi kaastööd kõikidele rahvuslikele ajalehtedele. Wühner oli üks väheseid rahvuslasi, kes osales kõigis olulisemates ärkamisaja ettevõtmistes.
Ta ostis 1880. aastal Nõo kihelkonnas asunud Keeri mõisa ning oli Nõo kiriku eestseisja.
Isiklikku.
Tema pojad olid Karula koguduse pastor Theodor Hans Wühner ja Valga Peetri koguduse märterpastor Richard Alexander Georg Wühner.
Tema vend oli Martin Wühner.
Janek Vadi

Janek Vadi (sündinud 15. veebruaril 1979) on eesti näitleja.
Ta on lõpetanud 1997. aastal Kiviõli 1. Keskkooli. Aastatel 1997–1998 õppis Tallinna Tehnikaülikooli energeetikateaduskonnas. 2003. aastal lõpetas Viljandi Kultuuriakadeemia näitlejana (4. lend).
Aastatel 2003–2005 oli ta vabakutseline näitleja, 2005. aastast töötab Ugala teatris.
Tarvo Vridolin

Tarvo Vridolin (sündinud 26. novembril 1974) on eesti näitleja ja kujundusgraafik.
Ta on lõpetanud 1997. aastal Viljandi Kultuurikolledži näitlejana (1. lend). Töötab alates 1996. aastast Ugala teatris näitleja ja arvutigraafikuna, alates 2010. aastast ainult näitlejana.
John Forbes Nash

John Forbes Nash Jr. (13. juuni 1928 Bluefield, Lääne-Virginia – 23. mai 2015) oli USA matemaatik. Ta töötas põhiliselt mänguteooria ja diferentsiaalgeomeetria alal.
Aastal 1994 pälvis ta koos Reinhard Selteni ja John Harsanyiga Nobeli majandusauhinna panuse eest mänguteooria vallas. Ta on üks väheseid matemaatikuid, kes on Nobeli auhinna pälvinud, sest matemaatikaauhinda välja ei anta.
Nashi kui majandusauhinna saaja kandidatuur oli kaalumisel juba 1980. aastate keskel, kuid tema haigus ning uurimisasutustega ametlike sidemete puudumine tegi auhinna määrajad ettevaatlikuks. Otsustavaks sai haiguse taandumine ja Princetoni ülikooli otsus anda talle külalisteadlase nimetus, mis andis Nashile n-ö akadeemilise kodu.
Isiklikku.
John Nash oli noorena väga lootustandev matemaatik. Kui ta oli 30-aastane, diagnoositi tal skisofreenia, millest ta paranes alles 1990. aastatel.
Nashi elust valmis 2001. aastal mängufilm "Piinatud geenius", mis pälvis neli Oscarit.
Evolutsiooniline mänguteooria

Evolutsiooniline mänguteooria on mänguteooria haru, mis käsitleb erinevate käitumisviiside "ellujäämist" konkurentsis ja tekkivaid tasakaalulisi lahendeid.
See on eraldi uurimissuund alates John Maynard Smithi töödest. Ta oli suuna rajaja, rakendades 1970. aastatel mänguteooriat bioloogias. Tema klassikaline teos "Evolution and the Theory of Games" ilmus 1982. aastal.
Evolutsioonilist mänguteooriat on kasutatud laialt inimese käitumise seletamiseks, sealhulgas altruismi, õiglustunnetuse, ühisvara jagamise, empaatia, inimkultuuri, moraalse käitumise, eraomandi ja sotsiaalsete normide selgitamiseks. Teooriat on kasutatud ka loomade käitumise uurimisel.
Eesti Ekspress

Eesti Ekspress on eestikeelne Eestis kolmapäeviti ilmuv nädalaleht. Ajalehe esimene number ilmus 22. septembril 1989.
Eesti Ekspressi ajakirjanikud on enim võitnud uuriva ajakirjanduse auhinda Bonnieri preemiat.
Lugejaskond ja käive.
Ajalehe lugejaskond.
Ajalehe põhisihtrühm on 25–49-aastased lugejad, kellest 52% on nooremad kui 39 aastat ja 70% pole veel saanud 50-aastaseks. Ekspressi lugejaskond elab peamiselt Tallinnas ja Põhja-Eestis, vastavalt 18% ja 44% lugejaskonnast.
Eesti Ekspressi lugejaskond TNS Emor Meediauuringu järgi:
Ajalehe rubriigid 2006. aastal.
Ajaleht koosneb kolmest osast: A-osa, kultuurilisa "Areen" ja "TV Ekspress".
Lisaks ilmuvad korra kuus ka moe- ja iluteemaline kuukiri "Mimi", sisustus- ja arhitektuurilisa "Moodne kodu", auto- ja tehnikalisa "Homme" ning "Tervis".
Hispaania grand prix

Hispaania "grand prix" ("Gran Premio de España") on Catalunya ringrajal Barcelonas Hispaanias peetav Vormel 1 võidusõit suurele auhinnale.
Ajalugu.
Esimest korda toimus Vormel 1 Hispaania "grand prix" võidusõit Catalunya ringrajal 1951. aastal ja peale paariaastast pausi uuesti 1954. aastal.
Aastatel 1968–1975 toimus Hispaania "grand prix" vaheldumisi Circuito del Jarama ringrajal Madridis ja Montjuich Park'i ringrajal Barcelonas.
Aastatel 1976 kuni 1981 toimus võidusõit Madridis.
Ajavahemikul 1981–1986 ei toimunud Hispaania "grand prix" etappe.
Aastatel 1986 kuni 1990 toimus "grand prix" Circuito de Jerez ringrajal Jerez de la Fronteras.
Aastast 1991 toimub Vormel 1 võidusõit uuesti Catalunya ringrajal Barcelonas.
Mats Wühner

Mats Wühner (ka Matthias Wühner; 9. aprill 1852 – 1935) oli eesti koolmeister ja rahvusliku liikumise tegelane.
Wühner sündis Paistu kihelkonnas Aidu vallas Kõrve talu rentniku pojana.
Ta õppis Aidu vallakoolis ja Tarvastu kihelkonnakoolis.
1873. aastal sooritas ta kihelkonnakooliõpetaja eksami. Pärast seda oli ta Tarvastus koolmeistriks ja hiljem köstriks.
1894. aastal kutsus Ado Grenzstein teda Tartusse Oleviku ajalehe ja raamatukaupluse ärijuhiks.
Tal oli Helme vallas talu. 1900. aastal ostis ta Sangla mõisa. 1914–1918 oli ta Rannu kihelkonna eestseisjaks. Pärast poja Erichi surma Vabadussõjas jättis ta mõisapidamise sinnapaika ja omandas Tartus mõned majad.
Ta tegi kaastööd Perno Postimehele, Eesti Postimehele, Sakalale ja Olevikule, osales Aleksandrikooli liikumises, kuulus Eesti Kirjameeste Seltsi ning juhatas laulu- ja pasunakoore.
Oma elu lõpuaastatel elas Wühner koos abikaasaga Tartus.
Joosep Heinrich Wirkhaus

Joosep Heinrich Wirkhaus (17. veebruar 1854 Vasula – 15. detsember 1934 Tartu) oli eesti koolmeister ja seltsiliikumise tegelane.
Wirkhaus sündis Tartu-Maarja kihelkonnas koolmeister David Wirkhausi pojana.
Ta õppis Väägvere külakoolis, aastatel 1873–1875 Tartus Hollmanni seminaris vallakooliõpetajaks ja 1876. aastal sai Valga Cimze seminarist kihelkonnakooliõpetaja-köstri kutse. Wirkhaus õppis Tartu ülikooli juures F. Brenneri ja H. Zöllneri juhendamisel ka muusikat.
Aastatel 1875–1878 töötas ta õpetajana Võrumaal Lalli koolis, 1878–1893 Raadi mõisa erikoolis, oli ka Raadi mõisas mõisavalitseja. Töötas ka karjaravitseja ja meierina Vasulas.
Ta organiseeris keel- ja puhkpilliorkestreid ja laulukoore, lõi kaasa "Vanemuise" seltsis ning Aleksandrikooli liikumises.
Aastatel 1879–1910 võttis oma kooridega osa üldlaulupidudest. IV üldlaulupeol juhatas ta keelpilliorkestreid, olles koos vend David Otto Wirkhausiga ühed peo üldjuhtidest.
Temalt ilmus ka muusikakirjutisi.
Andres

Andres on eestipärane mehe eesnimi. See võib mõnikord esineda ka perekonnanimena.
Nime päritolu ja tähendus.
Pärineb vanakreeka eesnimest "Andreas", mis tähendab 'mehine' (vanakreeka sõnast ἀνήρ, genitiivis ἀνδρός). 
Nime variante.
Anders (rootsi), Andi, Andor, Andrä, András (ungari), Andre, André, Andréa, Andreas, Andree, Andrei (vene), Andrés, Andrew (inglise), Andriko, Andris, Andrusch, Andrzej (poola), Andy, Drees, Rees, Res, Andris, Antero (soome), Ondřej (tšehhi).
Kasutus.
Eestis.
Eestis oli Andres ja selle variant Andrus populaarseim poisinimi aastatel 1957–1961, kui see nimi pandi 3,8%-le lastest.
Eestis elas Rahvastikuregistri andmetel 8. mai 2012 seisuga 6759 Andrese-nimelist inimest. 1. jaanuari 2025 seisuga oli Eestis eesnimi Andres 6237 mehel. Andres oli Eestis levikult 7. mehenimi.
Eestis oli 2017. aasta 1. jaanuari seisuga perekonnanimi Andres 27 mehel ja 19 naisel. Perekonnanimede levikult on Andres meeste puhul 4337. ja naiste puhul 7152. kohal.
Eesti kirjanduses on tuntud A. H. Tammsaare "Tõe ja õiguse" Mäe Andres ja Oskar Lutsu teos "Andrese elukäik".
Lätis.
Lätis oli 2021. aasta 30. juuni seisuga eesnimi Andres 16 ja Andress 21 inimesel.
Nimepäev.
30. november (andresepäev)
Anne Valge

Anne Valge (22. veebruar 1954 – 22. detsember 2013) oli eesti näitleja.
Anne Valge lõpetas 1972. aastal Tartu 8. Keskkooli ja 1980. aastal Vanemuise õppestuudio (juhendaja Evald Hermaküla).
Aastatel 1972–1980 töötas ta müüjana, 1980. aastast oli Valge Ugala näitleja. Tema viimane suurem roll näitelaval oli eide osa Madis Kalmeti lavastuses "Ukuaru". 
Anne Valge suri pärast aastatepikkust rasket haigust.
Isiklikku.
Anne Valge ema oli näitleja Ande Rahe ja isa näitleja Edgar Valge.
1958. aasta NSV Liidu meistrivõistlused rahvusvahelises kabes

IV NSV Liidu meistrivõistlused rahvusvahelises kabes
1957. aastal meistrit ei selgitatud ja nii peeti IV meistrivõistlused 2.–26. aprillini 1958. Leningradis. Osavõtjate seas ei olnud kõikidel eelmistel kordadel võidutsenud Iser Kupermani. Kuldmedal läks aga taas Ukrainasse – seekord võitis Mihhail Korhov.
Vilen Künnapu

Vilen Künnapu (sündinud 30. juunil 1948) on eesti arhitekt.
Ta on projekteerinud hulgaliselt hooneid nii Eesti külades kui ka Tallinna ja Tartu kesklinnas. Tema projekteeritud on näiteks Viru keskus Tallinnas, Tigutorn Tartus ja Kareda Valla Maja Peetri alevikus Järvamaal.
Elulugu.
Vilen Künnapu on lõpetanud 1971. aastal Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi. Alates 2000. aastast on ta Tallinna Tehnikakõrgkooli professor. Aastatel 2006–2007 oli ta ka Tartu Ülikooli vabade kunstide professor.
1969–1991 töötas ta arhitektina projekteerimisinstituudis EKE Projekt ning alates 1991. aastast on ta seotud arhitektuuribürooga Künnapu &amp; Padrik.
Isiklikku.
Tema abikaasa Liivi Künnapu on kunstiajaloolane, nende poeg August Künnapu on arhitektiharidusega maalikunstnik. Tema tädi oli Olga Lauristin, täditütar on Marju Lauristin, tädipoeg Jaak Allik.
Arhitekt

Arhitekt on ehitisi projekteeriv kunstnik. 
Arhitektuur kuulub ainelisse kultuuri ja kunsti, mistõttu arhitekti töö sõltub oluliselt nii ajastu ehitustehnikast (eriti ehitusmaterjalidest ja konstruktsioonitüüpidest) ning otstarbenõudeist kui ka ilupõhimõtteist ja kunstivaadetest.
Eesti arhitektide loend

"Siin on loetletud Eestist pärit, Eestis elanud, Eesti kodakondsusega ja eesti rahvusest arhitekte.
"Artiklitele Eesti ja eesti arhitektide kohta lisatakse kategooria .
Raivo Puusepp

Raivo Puusepp (sündinud 21. märtsil 1960) on eesti arhitekt.
Ta on projekteerinud muu hulgas SEB Eesti Ühispanga peakontori (1999), WW Passaaži (1997), Sikupilli ärikeskuse, Opeli keskuse hooned, Solarise keskuse (2009) ja Lasnamäe linnaosavalitsuse hoone (2011) Tallinnas, Põltsamaa tuletõrjedepoo (koos Krista Väärtnõu ja Peeter Looga; 2000), Tervise Paradiisi Pärnus (2004) ning Tartu Kaubamaja Tartus (2005).
Puusepp lõpetas 1983. aastal Eesti Riikliku Kunstiinstituudi. 1992. aastal asutas arhitektibüroo Raivo Puusepp OÜ, kus tegutseb juhi ja vastutava arhitektina.
Haljand Udam

Haljand Udam (8. mai 1936 Rakvere – 17. detsember 2005 Viterbo, Itaalia) oli eesti orientalist ja esseist. 
Elulugu.
Ta lõpetas 1954. aastal Rakvere 1. Keskkooli ja 1959. aastal Tartu Riikliku Ülikooli geoloogia erialal. Ta õppis 1963–1964 Taškendi ülikoolis ja 1967–1971 Moskva Orientalistikainstituudis pärsia keelt ja kultuuri ning kaitses 1971. aastal kandidaaditöö islami müstilisest suunast sufismist ("Sufismi luule terminoloogia pärsia keeles"). 
Töötas muuhulgas ka Eesti Entsüklopeediakirjastuses, toimetades nii ühiskonnateadusi kui ka väliskirjandust. Ta oli Wellesto liige.
Haljand Udam tõlkis hindi, urdu, usbeki, tadžiki, pärsia ja araabia keelest, rääkis ka olulisemaid lääne keeli (prantsuse, saksa, itaalia) ja vene keelt. Tema tõlked on pärsia – Umar Hajjami, Rudaki, Saadi värsid, Ali Safi "Inimlikud imetabasused" – ja araabia kultuuriruumi klassikast: "Mulla Nasreddin" ja Ibn Tufaili "Elav ärganu poeg". Ta on tõlkinud eesti keelde ka koraani.
Ta oli mõjutatud René Guénoni teostest.
Udam oli ise luteri koguduse liige.
Isiklikku.
Tema abikaasa oli prantsuse keele õpetaja ja jaapani keele tõlkija Ülle Udam. Nad abiellusid 1970. aastal.
Emily Dickinson

Emily Elizabeth Dickinson (10. detsember 1830 Amherst, Massachusetts – 15. mai 1886 Amherst) oli ameerika luuletaja. Teda peetakse üheks kuulsamaks ameerika naisluuletajaks.
Elulugu.
Emily Dickinson sündis mainekas Amhersti perekonnas. Tema isa, Edward Dickinson, oli advokaat ja esindas mõne aasta oma koduosariiki Ameerika Ühendriikide Kongressi esindajatekojas. Tal oli noorem õde Livonia ja vanem vend Austin, kes jäid Dickinsoni lähimaks ringiks. 1847. aastal lõpetas Dickinson Amhersti akadeemia ning jätkas esialgu õpinguid Mount Holyoke'i naisseminaris, kuid loobus peatselt nii nõrga tervise tõttu kui ka usulistel põhjustel. Pärast kooli elas Dickinson üksildast elu: tal oli vähe sõpru ning tutvusi. Seda enam pühendub ta kirjavahetusele ja tema lähedaste sõprade hulka kuuluvad mitmed tolle aja silmapaistvad inimesed, nagu näiteks kolonel T. W. Higginson, abolitsionist ja naiste õiguste eest seisja. Mõne poole pöördub sõnaga Õpetaja. Ta polnud kunagi abielus. Emily Dickinson suri neerupuudulikkusse, mille oli põhjustanud Brighti tõbi, 1886. aasta mais.
Looming.
Dickinson kirjutas oma luuletusi endatehtud kaustikusse, mille ta hiljem ise kinni köitis. Emily Dickinson kirjutas umbes 2000 lühiluuletust, aga oma elu ajal avaldas ta neist vaid 7. Kirjutamist alustas ta tuttavate kirikulaulude meetrumis juba koolis. Emily Dickinsoni luule on vormilt väga lihtne – tavaliselt on need mõnerealised ja aforistlikud. Luuletaja värssides domineerivad surma, teistpoolsuse, tõe, igaviku ja kõiksuse teemad, mis on andnud põhjust teda pidada romantikuks, müstikuks, transtsendentalistiks ja meditatsioonipoeediks. Samuti avaldub Dickinsoni luules erk loodusetaju. Sageli on tema luuletustes rõhutatud naiste tähtsust ja nende rolli ühiskonnas. Teda mõjutanud teosed olid peaasjalikult Piibel ja Shakespeare'i näidendid. 
Pärast Emily Dickinsoni surma avaldas tema õde Lavinia kirjaniku luuletused, kokku kolme raamatuna. Need tugevasti isikupärased, poeesia tavanorme julgelt eiravad luuletused on suuresti mõjutanud paljusid 20. sajandi poeete, eriti imažiste.
René Guénon

René Jean Marie Joseph Guénon (tuntud ka islamipärase nimega Sheikh 'Abd al-Wahid Yahya; 15. november 1886 Blois, Prantsusmaa – 7. jaanuar 1951 Kairo) oli prantsuse traditsionalistlik kirjanik. Võrdlevas usundiloos paigutatakse ta kõrvuti uurijatega nagu Ananda K. Coomaraswamy ja Mircea Eliade.
Elulugu.
Guénon sündis katoliiklikus peres. Nooruses tegeles ta matemaatika ja filosoofiaga.
Aastal 1907 siirdus Pariisi, kus liitus mitmete põrandaaluste kultuuriliikumistega, nagu teosoofia, spiritualism, okultism, gnostitsism ja hinduistliku šivaiitide koolkonnaga.
Neil aastail toimus tema lähenemine islamile, kristlusele ja budismile. Tema esialgne kokkupuude budismiga tekitas temas arusaama, et budism on vaid moonutatud arusaam hinduismist. Hiljem kokku puutudes Ananda Coomaraswamy ja Marco Pallisega sai ta selgeks budismi tegeliku olemuse ning hindas ümber oma varasemad seisukohad budismi kohta. 
Aastal 1912 sai temast Rootsi maalija Ivan Aguéli õhutusel islamijärgija. 
René Guénon ei esinenud mitte kui akadeemiline uurija, kellele usund on vaid pelk uurimisobjekt, vaid kui "ärganu" ja "usklik", kelle jaoks religioon ja äärmuseni käsitatud religioossus on ainuvõimalik eksisteerimisviis. Guénoni raamatud levisid tema eluajal vähe ja ta lahkus Euroopast juba 1930. aastal.
René Guénon oli aktiivne metafüüsika pooldaja. Ta uuris ja tegeles ka kultuuride võrdleva analüüsiga. Guénon käsitleb Läänt kui metafüüsika suhtes "kurti" ja "pimedat" tsivilisatsiooni. Ta pidas mõttetuks kasutada eristavat lähenemist mõistetele "filosoof" ja "mõtleja".
Guénoni on seostatud ka konservatiivse revolutsiooni mõttevooluga.
Rumba küla

Rumba on hajaküla Pärnu maakonnas Lääneranna vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Lääne maakonda Lihula valda.
Küla läbib Kirbla – Vana-Vigala kohalik maantee. Küla piires suubub Velise jõgi Vigala jõkke. Tänapäeval on Rumba harrastuskalurite seas populaarne õngitsemiskoht.
Looduslikult on Rumba suhteliselt madal – enamik külas on umbkaudu 6 meetrit meretasemest kõrgemal. Seal leiavad suurvee ajal aset ulatuslikud üleujutused, mil küla võib jääda muust maailmast äralõigatuks. Varem olid üleujutused veelgi ulatuslikumad, kuni 1930. aastatel Kasari ja Velise jõge süvendati. Jõesängis paljanduvate paekihtide järgi hakati hiljem eristama Adavere lademe Rumba kihistut, mis on saanud nime Rumba küla järgi.
Rumba küla tekke kohta on ajalooallikates suhteliselt vähe infot. Keskajal oli Rumba kohal suure rannarootslaste osakaaluga sisemaal asuv küla, mis 17. sajandi lõpuks oli juba eestistunud. 19. sajandil oli külas külakõrts (1826. aastast, nüüdseks varemeis), Vanamõisa mõisale alluv Rumba poolmõis (iseseisvus 1880. aastal) ning Vana-Vigala mõisale kuuluv vesiveski (teateid aastast 1512, nüüdseks varemeis). Varem moodustas Rumba koos kagus asuva Märjamaa valla Kojastu külaga kaksikküla ("Kojastu-Rumba" või ka "Kojastu-Rumma")
Aastatel 1931–1968 läbis küla Rapla–Virtsu kitsarööpmeline raudtee, mille ääres asus Rumba raudteejaam. Rumba jaamahoone on säilinud, kuid kehvas seisus. Pärast raudtee likvideerimist on küla taandarenenud. Palju on Rumbas mahajäetud talusid ning küla elanike arv väheneb pidevalt.
Raudtee eriprojekti järgi valminud betoonvõlvsild on arhitektuurimälestisena kaitse all ning on tänapäeval kasutuses maanteesillana. Aastatel 1937–1941 oli raudteesilla kõrval sarnase konstruktsiooniga Rumba maanteesild.
2011. aasta rahvaloenduse andmeil oli külas neli elanikku.
10. jaanuaril 2014 eraldati Rumbast Jõeääre küla.
Alaküla (Lääneranna)

Alaküla on küla Pärnu maakonnas Lääneranna vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Lääne maakonda Lihula valda.
Hälvati

Hälvati on küla Pärnu maakonnas Lääneranna vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Lääne maakonda Lihula valda.
Külas asub looduslik pühapaik ja kultuurimälestis Hälvati Hiiealune.
Kelu

Kelu on küla Pärnu maakonnas Lääneranna vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Lääne maakonda Lihula valda.
Külas asub Jaagu talu, mille hooned on ehitatud 19. sajandi lõpul ja mis on arvel kultuurimälestistena. Talus elavad filmitegijad Katri Rannastu ja Joosep Matjus.
Saastna

Saastna on küla Pärnu maakonnas Lääneranna vallas. See asub Saastna poolsaarel Matsalu rahvuspargis.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Lääne maakonda Lihula valda.
Külas asuvad Saastna nõiamänd ja Saastna päevamärk.
Ajalugu.
Lihula mõisa kõrvalmõisana rajati 1663. aastal külla Saastna mõis.
Keskajal asus küla veel saarel, kuid maakerke tõttu on see tänapäevaks mandriga liitunud. 16. sajandil elas saarel 13 peret.
Külas asub Saastna Kabelimägi, kus on varem asunud kabel. Pühale Olavile pühitsetud kabel jäi mereteede äärde ning seda külastati ka Gotlandilt ja Kuramaalt.
Vagivere

Vagivere on küla Pärnu maakonnas Lääneranna vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Lääne maakonda Lihula valda.
Valuste

Valuste on küla Pärnu maakonnas Lääneranna vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Lääne maakonda Lihula valda.
San Clemente saar (California)

San Clemente on saar Vaikses ookeanis, üks Kanalisaartest.
Pindala 147 km². Saar on künklik, kõrgus kuni 596 meetrit. 
Kuulub Ameerika Ühendriikidele.
Võhma (Lääneranna)

Võhma on küla Pärnu maakonnas Lääneranna vallas.
Aastatel 1991–2017 oli küla Lääne maakonnas Lihula vallas.
2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli külas 23 elanikku.
10. jaanuaril 2014 eraldati Võhmast Uluste ja Mõisimaa küla.