Radi Habirov

Radi Habirov (baškiiri keeles Радий Фəрит улы Хəбиров, "Radiy Fӓrit ulı Xӓbirov"; vene keeles Радий Фаритович Хабиров, "Radi Faritovitš Habirov"; sündinud 20. märtsil 1964 Sairanovos Baškiiri ANSV-s) on baškiiri rahvusest Venemaa poliitik, jurist ja haritlane.
Ta on 2018. aastast Baškortostani riigipea, olles 2018. aastast juhi asetäitja, 2019. aastast Baškortostani Vabariigi juht. Samuti on ta Ühtse Venemaa Baškortostani piirkondliku osakonna sekretär.
Elulugu.
Habirov sündis 1964. aastal Baškiiri ANSV-s Išimbai rajoonis Sairanovo külas baškiiri perre. Ta sündis külakooli direktori Farit Habirovi ja õppealajuhataja Razia Habirova kolmanda pojana. Kui Habirov oli umbes nelja-viiene, kolis pere Išimbaisse. Lasteaias sooviti Habirov saata teise, erivajadustega lastele mõeldud lasteaeda, sest ta ei osanud tollal veel rääkida vene keelt. Keskhariduse omandas Habirov Išimbai 11. Keskkoolis, olles rohkem orienteeritud humanitaariale.
Pärast kooli lõpetamist 1981. aastal läks Habirov Išimbai transpordimasinate tehasesse freesoperaatori õpilaseks. Aastatel 1982–1984 läbis ta NSV Liidu relvajõududes ajateenistuse.
Aastatel 1984–1989 õppis ta Ufaas Baškiiri Riiklikus Ülikoolis õigusteadust ja 1989–1992 töötas sama ülikooli õigusteaduskonnas riigiõiguse osakonna assistendina. 1992. aastal saadeti ta täiendõppeks praktikale Türki, 1994. aastal sai Bilkenti Ülikoolis magistrikraadi.
Ufaasse naasnult töötas Habirov aastatel 1994–2003 Baškiiri Riiklikus Ülikoolis: algul vanemõppejõuna ja hiljem dotsendina, oli õigusteaduskonna asedekaan ja aastatel 2002–2003 direktor. Sel ajal kaitses ka doktoritöö.
Poliitiline karjäär.
2003. aastast juhtis ta Baškortostani Vabariigi presidendi Murtaza Rahhimovi administratsiooni. Ametisse määramine võis tulla tema naise sidemete kaudu. Administratsioonis sai Habirov rakendada mitmeid 2000. aastatel vabariigis levinud võtteid, näiteks opositsiooni meeleavalduste keelamine viimasel hetkel ja nende asendamine režiimi toetavate meeleavaldustega.
Habirov sattus 2003. aastal Baškortostani valimiste ajal skandaali, kui Rahhimovi konkurendid leidsid trükikojast tuhandeid võltsitud valimissedeleid. Baškiiria prokuratuuri andmetel oli tellimuste sedelitele teinud Habirov, kes ise väitis seda temavastane lavastus olevat.
Habirov oli Rahhimovi administratsioonis mõjukaks isik, kuni ta jäi silma Venemaa Föderatsiooni Presidendi Administratsioonile. 2008. aastal kutsus Vladislav Surkov Habirovi tööle Moskvasse. Baškiiri juhtkond kartis, et Habirovist üritatakse välja kasvatada Moskvale lojaalne Rahhimovi asendaja, mistõttu otsustas Baškortostani presidendi administratsiooni Habirovi vallandada. Neli päeva pärast ametikoha kaotamist jäi Habirov ilma ka Ühtse Venemaa parteipiletist ning mitmed erinevad Baškiiri ametnikud süüdistasid teda avalikult korruptsioonis. Tema vastu algatati ka kriminaalasi, kuid see lõpetati peagi Moskva sekkumise tõttu.
Moskvas taastati Habirovi Ühtse Venemaa liikmesus ja ta asus tööle Venemaa presidendi administratsioonis. Algul juhtis Habirov föderaalassamblee ja erakondadega suhtlemise osakonda, peagi sai temast sisepoliitika osakonna asejuhataja. Ta jõudis töötada nelja osakonnajuhataja juhtimisel ja oli seotud mitme olulise arenguga, näiteks välisagentide seaduse väljatöötamisega, Pravoje Delo ülevõtmisega miljardäri Mihhail Prohhorovi käest ja 2014. aasta märtsis Krimmi annekteerimiseks ettevalmistamisega. Ta säilitas ametikoha ka pärast Surkovi lahkumist ja Vladimir Putini presidendi ametikohale naasmist ning lahkus presidendi administratsioonist alles pärast 2016. aasta parlamendivalimisi.
2017. aasta alguses määrati Habirov Moskva lähedal asuva Krasnogorski juhi ametikohale. Seda ametisse nimetamist peeti Habirovi meeskonna poolt "väljaõppeks" enne Baškortostani naasmist, mistõttu ehitas Habirovi administratsioon enda tõestamiseks teid ja parke, korjas prügi, suhtles rahulolematutega ja kaasas juhtkonda kuulsusi.
Tegevus Baškortostani juhina.
11. oktoobril 2018 määras Putin Habirovi Baškortostani Vabariigi juhi kohusetäitjaks. 2019. aasta valimiste jaoks valmistumiseks tegi ta mitmeid tähelepanu tõmbavaid avaldusi: väljendas ta korduvalt avalikult rahulolematust vabariigi asjade seisuga ja ähvardas vastutavaid alluvaid vallandamisega. Ta vallandas asendamatuks peetud terviseministri Anvar Bakirovi ja andis Kuštau mäe baškiiri soodaettevõttele.
2019. aasta valimistel valiti Habirov ametlikult 82,02% Baškortostani juhiks, ametikohale asus ta ametlikult 19. septembril 2019. Kuu hiljem, 25. oktoobril, valiti ta Ühtse Venemaa Baškortostani piirkondliku osakonna sekretäriks. Valimislubadustena lubas ta vabariigis luua erimajandustsoone, vähendada vaesust ja võidelda korruptsiooni vastu. Kõige lubatuga on vähemalt näiliselt tegeletud: vaesuse osakaal on langenud, erimajandustsoonid loodud ja mitmed korruptsiooniga seotud kriminaalsüüdistused esitatud. Samas on Habirov hoidnud süüdistuste eest oma lähikondlasi ja vabariigi majandustulemused on jätkuvalt kesised.
Kui esialgu olid eksperdid Habirovi võimule saamise suhted ettevaatlikult optimistlikud, siis aja jooksul see optimism hääbus. Tema võimuloleku ajal on võim ja majandus tsentraliseeritud Ufaa võimu alla. Kuid vabariigi majandus ei ole ka Habirovi võimu ajal kasvama hakanud ja kohalike sissetulekud on märgatavalt alla Venemaa keskmise. Kuna Habirov keeldus demograafiakriisi lahendamiseks eelarvest lisaraha investeerima, siis on Baškortostani demograafiline kriis märgatavam kui mujal Venemaal. Suhted Moskvaga on head, kuid Kuštau rahutuste järel on tal olnud keeruline hoida häid suhteid Baškortostani elanikega. Seda võimendab Habirovi võimu ajal märgatavalt kasvanud juriidiline nihilism. 
Habirovi võimuloleku aeg on olnud rahutu ka mitme kriisi tõttu. Tema presidentuuri ajal on ta pidanud võitlema keskkonnaaktivistide ja kohalike elanikega, kes on protesteerinud Kuštau ja teiste šihhanite kaevandamise vastu. Kuigi ta esialgu oli kaevandamisloa andnud soodaettevõttele, tühistati see 2020. aastal pärast suuri meeleavaldusi Kremli sekkumisel. Lisaks Kuštau rahutustele pidi ta 2020. aastal tegelema koroonapandeemiast tingitud haigekohtade puudusega. 2022. aastal pärast Venemaa sissetungi Ukrainasse korraldas Habirov viie vabatahtliku pataljoni moodustamist, mis põhjustas samuti rahutusi vabariigi elanike seas.
Isiklikku.
Habirov on olnud kaks korda abielus, esimesest abielust on tal kaks tütart ja teisest abielust kaks poega. Õigeuskliku venelanna Larisa Lukjanovaga tutvus ta ülikooli esimesel kursusel. Nad abiellusid 1987. aastal, 1989. aastal sündis tütar Svetlana. Tütar Rita sündis 1998. aastal Ufaas, kui Habirov oli Baškiiri Riikliku Ülikooli õppejõud. Paar lahutas abielu 2013. aastal. Mõlemad tütred elavad väljaspool Venemaad Euroopa riikides.
Moskvas elades (täpne tutvumisaeg pole teada) tutvus Habirov Karine Avetisjaniga (sündinud Babojan), kellest sai tema teine abikaasa. Karine on ortodondiharidusega Venemaa armeenlane. Paaril on 18-aastane vanusevahe. Neil on pojad Farit ja Timer.
Ülikoolis õppides sõbrustas Habirov mitme rahvuslikumalt meelestatud baškiiriga. Neist tuntumad olid Airat Dilmukhametov ja Fanit Muratbakijev. Kui Dilmukhametoviga suhted erineva poliitilise karjääri tõttu katkesid, siis Muratbakijeviga on Habirovil kontakt püsinud ning tema lapselaps nimetati Habirovi järgi Radiks. Ta on ka võimul olles kaasanud kriitikuid oma meeskonda ja nendega oma plaane arutanud.
Habirov on muslim, kuid oma lapsed on ta kasvatanud õigeusklikeks. Baškortostani juhina on ta ehitanud endale hiiglaslikud suvilad Karmaskalõ rajoonis asuvas Vjazovka külas ja Ufaas, mis ametlikult kuuluvad küll riigile. Ta on harrastanud Kreeka-Rooma maadlust.