tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Leo Jürgenson

Leo Jürgenson (8/21. jaanuar 1901 Tamsa, Luke vald, Tartumaa – 7. september 1986 Tallinn) oli eesti ehitusteadlane ja tehnik, Eesti NSV Teaduste Akadeemia liige (alates 1946).
Haridus.
Leo Jürgenson õppis Kärkna vallakoolis ja Tartu Aleksandri Gümnaasiumis, lõpetas Hugo Treffneri Eragümnaasiumi 1920, Tallinna Tehnikumi mehaanikaosakonna laevaehituse erialal 1924; täiendas end Massachusettsi Tehnoloogiainstituudis 1925–1929, kus omandas 1926. aastal tehnikateaduste magistri- ja 1929. aastal tehnikateaduste doktorikraadi.
Teadusmagister 1926, tehnikateaduste doktor 1929 (Massachusettsi Tehnoloogiainstituut). 
Töökäik.
Suvevaheaegadel töötas Tallinna sadamatehastes ja Vene-Balti laevaehitustehases; 1925. aastal USAs Bostoni kuivdokkides Betlehemi Laevatehase laevakatelsepp; ülikooliõpingute ajal aastatel 1925–1929 oli ta Bostoni arhitektuurifirma insener-konstruktorina; Massachusettsi Tehnoloogiainstituudi pinnasemehaanika laboratooriumi teadur 1929–1934. 
Pärast Eestisse tagasi pöördumist oli ta aastatel 1935–1936 Tartu Ülikooli tehnikateaduskonna ehituskonstruktsioonide professor.
TTÜs/TPIs 1936–1984: ehituskonstruktsioonide ja tsiviilehituse erakorraline professor ja ehitusõpetuse labori juhataja 1936–1944; direktori asetäitja 1944–1946; 1944–1946 rektori asetäitja; ehitiste kateedri professor ja juhataja 1944–1948; arhitektuuri kateedri juhataja 1948–1975; ehitusmaterjalide kateedri professor 1975–1984; 1954–1977 loomapidamishoonete ehitusfüüsika labori juhataja.
Eesti NSV Teaduste Akadeemia korrespondentliikmeks ehitusmehaanika alal valiti 1946. aastal.
Teadustöö põhisuunad.
Pinnasemehaanika, elamuökonoomika, ehitusfüüsika, loomapidamishoonete mikrokliima ja õhuvahetusprobleemid.
Avaldanud 279 publikatsiooni, sealhulgas monograafiaid, õpikuid ja aimeartikleid, “Inglise-vene-eesti pinnasemehaanika ja vundamendiehituse sõnastiku” (1958, 1965) kaasautor. Tema juhendamisel on kaitstud 14 kandidaadiväitekirja.
Teaduskorralduslik tegevus.
Alates 1930. aastatest täiendas ja korraldas eesti tehnikaalast oskussõnavara; esines rahvusvahelistel pinnasemehaanika kongressidel; oli ehitusfüüsika uurimissuuna rajajaid Eestis; tema teadustöö tulemused leidsid rakendamist ka välismaal.
TPI loomapidamishoonete ehitusfüüsika laboratooriumi teaduslik juhendaja 1954–1977; Eesti NSV TA ametkondadevahelise terminoloogiakomisjoni aseesimees 1964, Rahvusvahelise Pinnasemehaanika ja Vundamendiehituse Ühenduse terminoloogiakomisjoni “Sümbolid, ühikud ja definitsioonid” tegevliige ning aseesimees 1969–1981; tegi kaastööd 1981. aastal Kanadas ilmunud kaheksakeelsele terminite ja sümbolite sõnaraamatule; Emakeele Seltsi ja Eesti NSV vabariikliku õigekeelsuskomisjoni liige; Tallinna Teadlaste Maja asutajaliige.
Tõnis Grenzstein

Tõnis Grenzstein (4. november / 16. november 1863 Kõksi küla, Tarvastu kihelkond – 1916 Düsseldorf) oli eesti maalikunstnik.
Elukäik.
Tõnis Grenzstein sündis Viljandimaal Tarvastu lähedal Kõksi talupidaja pojana ja ajakirjaniku Ado Grenzsteini noorema vennana. Õppis Tarvastu kihelkonnakoolis. Kui pere kolis Valga lähedale Koikkülla õppis edasi Valga kreiskoolis, mille lõpetas 1881. aastal. Pärast seda asus elama Tartusse vend Ado Grenzsteini juurde ja aastatel 1881–1886 õppis ta Tartu Saksa Käsitööliste Seltsi joonistuskoolis, kus ta oli baltisakslase Rudolf von zur Mühleni õpilane. Tänu Jakob Hurda abikaasa sõbranna, vene aadlidaami A. Popova majanduslikule toetusele (toetuse saamisele oli kaasa aidanud ka Grenzsteini õpetaja Ado Trumm) pääses Tõnis Grenzstein 1886. aastal Saksamaale Düsseldorfi Kunstiakadeemiasse õppima, olles seal esimene eesti soost õpilane. Õppis seal vaheaegadega kuni 1900. aastani baltisaksa maalikunstniku Eduard Karl Franz von Gebhardti juures. Pärast akadeemia lõpetamist töötas mõnda aega õpetaja juures abilisena.
1892. aastal käis Eestis ja maalis Otepääl, Päidlas ja Peipsi randadel ning portreteeris teiste hulga ka näiteks Karl Eduard Sööti ja Matthias Johann Eisenit.
1901 läks Pariisi, töötas portretistina. Sealt siirdus varsti Saksamaale, kus asutas Lothringeni (praegune Thionville) maakonnas väikeses Diedenhofi linnakeses maalikooli ohvitseride naistele. 1914. aastal sulges Diedenhofi kunstikooli ja asus 1914. aastal elama Düsseldorfi , kus üritas hakata tootma mittetuhmuvat valget värvi. See ettevõtmine aga ebaõnnestus, kunstnik laostus rahaliselt ning hakkas jooma. Tõnis Grenzstein suri 1916. aastal Düsseldorfi haiglas ning tema õiget surmakuupäeva ei teata. Ta suri kas veebruaris või teistel andmetel suvel 1916. Ta on maetud Düsseldorfi Põhjakalmistule.
Looming.
Tõnis Grenzsteini maaliloomingusse kuuluvad Düsseldorfi koolkonnale omased pruunika koloriidiga argiselt realistlikud portreed. Lisaks on ta viljelenud natüürmorti ning lille- ja maastikumaali. Ta on loonud Vanemuise seltsile "Vanemuise laulu" teemalised lavaeesriided, mille puhul tõstis Eduard Ahas esile realistlikku rahvusromantilist teemakäsitlust ja maalitehnilist värskust. Tõnis Grenzsteini loomingu hulka kuuluvad Nõo ja Emmaste kiriku altarimaalid. Ta illustreeris Karl Eduard Söödi luulekogu "Rõõm ja mure" (1894).
Tõnis Grenzstein oli ka üks esimesi, vähemalt mõnda aega järjekindlalt tegutsenud eesti karikaturiste. 1880. aastatest joonistas karikatuure oma venna Ado Grenzsteini toimetatud Olevikule, Oleviku Naljalisale (1883) ja Oleviku Nalja-kalenderisse, aidates naeruvääristada venna poliitilisi vastaseid.
Kuigi Tõnis Grenzsteini looming on mahult tagasihoidlik ja sageli ka teostuselt abitu, tuleb temas ikkagi näha üht eesti kunsti teerajajat – kui mitte maali-, siis vähemalt raamatukunsti ja karikatuuri alal. Igal juhul vajaksid nii tema elu kui ka looming tundmaõppimist.
Johan Kruusmann

Johan Kruusmann (ka Johannes Kruusmann; 29. september 1900 Märjamaa vald, praegune Raplamaa – 1. detsember 1924 Tallinn) oli Eesti piirivalvur.
Kruusmann teenis Vabadussõja ajal 1. diviisi staabis telefonistina. Ta astus 1. septembril 1924. aastal üleajateenijana piirivalvesse Tallinna jaoskonda Tallinna rajooni Tallinna kordonisse. Tema auaste oli reamees.
Kruusmann tapeti ametikohustuste täitmisel kommunistide poolt 1. detsembri riigipöördekatse ajal. Ta oli 1. detsembri hommikul postil Tallinnas Kadriorus Russalka mälestusmärgi juures, kui mässulised tungisid talle kallale ja lasid ta maha.
Matused ja haud.
Kruusmann maeti 4. detsembril 1924. aastal. Matusetalitus toimus Tallinnas Kaarli kirikus. Kirstud viidi vankritel mööda Kaarli puiesteed Vabaduse väljakule. Sealt viidi osa kirste (ka Kruusmanni oma) Balti jaama. Algselt pidi ta maetama Märjamaale, kuid seni teadmata põhjusel maeti ta Rahumäe kalmistule koos riigipöördekatses hukkunud politseinikega samale hauaplatsile. 
Piklikul, põhja-lõunasuunalisel platsil oli seitse hauda. Kruusmanni oma oli kõige lõunapoolsem. Igal haual oli maapinnaga tasa olev Vabadusristi kujutisega lubjakivist plaat (algne hauaplaat on näiteks säilinud Tartu sõjaväekalmistul kadett Aleksander Tedre haual). Haudade ala ümbritses madalatele graniitpostidele kinnitatud teraskett.
Hauaplaadid säilisid ka esimesel ja teisel Nõukogude ajal. Kruusmanni hauale tehti 1981. aastal pealematus. Lõunapoolsed postid kõrvaldati ning piirdekett tõsteti ümber järgmistele postidele nii, et Kruusmanni hauast järgmine jäi nüüd kõige lõunapoolsemaks. Pragunenud hauaplaadid asendati 1990. aastatel uute mustast graniidist plaatidega, kuid Kruusmanni haud on seni tähistamata.
Urmas Kirs

Urmas Kirs (sündinud 5. novembril 1966 Viljandis) on Eesti jalgpallitreener ja endine jalgpallur. Ta on abitreener Eesti U21- ja U23-jalgpallikoondistes. Aastail 1992–2000 pidas Eesti koondises 80 kohtumist ja lõi viis väravat.
Mängija karjäär.
Koondis.
Koondisedebüüdi tegi Kirs 3. juunil 1992 sõpruskohtumises Sloveenia vastu. Ta kuulus algkoosseisu, aga 77. minutil vahetas Marko Kristal ta välja. See oli koondise esimene kohtumine pärast Eesti iseseisvuse taastamist. Oma debüüdi samas mängus tegid veel Mart Poom, Meelis Lindmaa, Urmas Kaljend, Urmas Hepner, Igor Prins, Toomas Kallaste, Martin Reim, Indro Olumets, Sergei Ratnikov, Tarmo Linnumäe, Risto Kallaste, Viktor Alonen, Aleksandr Puštov, Marko Kristal. Mäng lõppes viigiga 1:1. Kirs oli mängu päeval 25-aastane.
Treenerikarjäär.
Tallinna JK Visadus.
2013. aasta hooaja eel asus Kirs juhendama toona III liigas mängivat meeskonda Tallinna JK Visadus.
2014. aasta hooajaks tõusti II liigasse. Hooajalõpus lõpetas JK Visadus tegevuse.
HÜJK Emmaste.
2015. aasta hooajal eel asus Kirs peatreeneriks Esiliiga B klubis HÜJK Emmaste, mis lõpetas hooajalõpus tegevuse.
Viimsi JK.
2016. aasta hooajal asus Kirs juhendama HÜJK Emmaste ja Viimsi MRJK ühinemisel tekkinud klubi Viimsi JK, mis mängib Esiliiga B-tasandil.
Rakvere JK Tarvas.
4. juunil 2016 palgati Kirs juhendama Premium liiga klubi Rakvere JK Tarvas.
Eduard Eelma

Eduard Eelma, Eduard Vilhelm Eelma (aastani 1937 Eduard Ellmann; 7. aprill 1902 Peterburi – 16. november 1941 Kirov, Kirovi oblast) oli Eesti politseinik ja jalgpallur (ründaja). 
Aastail 1921–1935 pidas Eesti koondises 60 kohtumist ja lõi 21 väravat (koondise kolmas näitaja Andres Operi ja Indrek Zelinski järel). Ta osales ka 1924. aasta suveolümpiamängude jalgpalliturniiri eelringikohtumises USA vastu. Tuli 1923. aastal JK Tallinna Kalevi koosseisus Eesti meistriks. JK Tallinna Kalev võitis toonases mängus 1:0 Sporti. Eelma on mänginud ka Tallinna JK ridades.
NKVD arreteeris ta 11. juunil 1941 Tallinnas, ta mõisteti surma ja lasti maha Kirovi linna vanglas nr 1.
Adventistide Koguduste Eesti Liit

Seitsmenda Päeva Adventistide Koguduste Eesti Liit (lühend AKEL) on Eestis tegutsevaid Seitsmenda Päeva Adventistide kogudusi ühendav koguduste liit.
AKELi peakontor asub Tallinnas, Tondi 26. 2024. aastal kuulus liitu 19 kogudust ja 2 väikekogudust umbes 1230 liikmega.
Ajalugu.
AKEL-i esmamainimise aeg on 1917. aasta. Ajalooliselt on kasutatud ka nimesid Seitsmenda Päeva Adventusuühisuste Eesti Liit, Seitsmenda Päeva Adventistide Eesti Liit, Adventistide Koguduste Eesti Liit jt.
Juhtimine.
Liidu kõrgeimaks töövormiks on peakoosolek, mis toimub üks kord nelja aasta tagant. Peakoosolekul valitakse liidu ametnikud (president, peasekretär, laekur), liidu tööharude juhid ja nõukogu liikmed. Liidu nõukogu tegutseb volinike koosolekuna ning on peakoosolekute vahelisel perioodil kõrgemaiks juhtimisorganiks.
Kuuluvus organisatsioonidesse.
AKEL on Eesti Kirikute Nõukogu liige.
AKEL kuulub Seitsmenda Päeva Adventistide Koguduse Balti Uniooni kaudu Seitsmenda Päeva Adventistide Peakonverentsi Trans-Euroopa Divisjoni.
Seitsmenda päeva adventistid

Seitsmenda päeva adventistid on adventistid, kes pühitsevad hingamispäeva (sabatit) laupäeval. 
Suurim seitsmenda päeva adventiste koondav organisatsioon on Seitsmenda Päeva Adventistide kogudus.
Seitsmenda päeva adventistide organisatsioonid Eestis.
Eestis tegutseb kaks seitsmenda päeva adventistide organisatsiooni:
Riigivürst

Riigivürst (saksa keeles "Reichsfürst", ladina keeles "princeps regni" või "princeps imperii") oli Saksa-Rooma riigi kõrgaadlik (hertsog, vürst ja mitme suurema valduse krahv) või ilmaliku võimuga vaimulik isand (peapiiskop, piiskop ja mõne kloostri abt või abtiss), kes oli Saksa-Rooma valitseja (Saksa kuninga või Saksa-Rooma keisri) otsene vasall. 
Riigivürsti seisus tekkis 12. sajandi jooksul, kui kõige olulisemaid Saksa-Rooma riigi vasalle (hertsogid, markkrahvid ning ilmaliku võimuga peapiiskopid ja piiskopid ehk vürstpiiskopid) hakati kutsuma vürstideks (ladina "princeps", st 'esimene, juht'). 13. sajandiks kujunes välja neile spetsiifiline õiguslik korraldus: nii ilmalikud kui ka vaimulikud vürstid said oma valitsemistunnused (regaalid) otse kuningalt või keisrilt ja neile anti ka privileegid: oma raha müntimise õigus, tollimaksude kogumise, krahvidele ja vabahärradele maade läänistamise õigus. Neil oli ka tseremoniaalõigusi, näiteks nimetada end ametlikus kirjavahetuses vürstlikuks valitsejaks, omada mõjukust näitavaid regaale jne. 13. sajandil hakati valitsejaid ka ametlikult riigivürsti seisusse tõstma – varem vürstidel ametlikku ürikut selle kohta polnud, kuid neid peeti sellest hoolimata riigivürstideks. 12.–13. sajandil olid riigivürstid enamjaolt vaimulikud valitsejad, hiljem lisandus suur hulk ilmalikke. 14. sajandiks oli riigivürsti seisus oma privileegide ja kohustustega üldiselt välja kujunenud. 13. sajandil oli kõigil riigivürstidel õigus kuningat valida, kuid sajandi lõpuks hakkas kujunema tavalistest riigivürstidest kõrgemal seisev kuurvürstide seisus, mis sai lõpliku kuju 1356. aastal Karl IV Kuldbullas.
Saksa riigivürstid Vana-Liivimaal.
Ka Vana-Liivimaa piiskopid olid riigivürstid. Riia piiskop oli esimest korda keisrile vasallivande andnud juba 1208. aastal, uuesti tegi ta seda 1225. aastal ning sai ka läänikirja. Samal aastal anti läänikiri ka Tartu piiskopile, Saare-Lääne piiskop sai selle 1228. aastal. Kuid seejärel kuni 15. sajandi alguseni Liivimaa piiskopid keisrilt riigivürsti regaale ei küsinud. Alles keiser Sigismundi ajal said Riia peapiiskop, Tartu piiskop ja Saare-Lääne piiskop taas riigivürsti regaalid (nad kasutasid keisri tuge võimuvõitluses Saksa ordu Liivimaa orduharu vastu).
Kuid ka 15. sajandil jäid riigivürsti tunnuste läänistamised Liivimaa piiskoppidele ebajärjekindlaks. Alles 1521. aastal anti regaalid kõigile Liivimaa piiskoppidele, sealjuures said Kuramaa ja Tallinna piiskopid selle esimest korda. Edaspidi tunnistasid peaaegu kõik Liivimaa piiskopid endid keisri vasallideks, ainult Tallinna piiskopid tõenäoliselt ei teinud seda.
Liivi ordumeister omandas tiitli 1526. aastal, Liivimaa orduvalduste pidulik läänistamine tema esindajale toimus 1530. aastal. Ordumeistrid jäid riigivürstiks kuni Liivi ordu lõpuni 1562. aastal.
Massimeedia

Massimeedia on suure levialaga kommunikatsioonivahendite rühm, mis mõjutab suurt osa ühiskonnast.
Massimeedia sai alguse 1920. aastatel, kui tekkisid üleriiklikud raadiokanalid, suure trükiarvuga ja laia levikuga ajalehed ja ajakirjad, kuigi raamatud kui massimeediavahendid olid juba sajandeid kasutusel olnud.
Viimastel aastakümnetel on interneti kasutuselevõtu tõttu massimeedia levik veelgi hoogustunud. Interneti massimeediavahendid on
Massimeedia sotsiaalsed funktsioonid.
Massimeedia sotsiaalsed funktsioonid võib liigitada kolmeks:
Pärt Uusberg

Pärt Uusberg (sündinud 16. detsembril 1986 Raplas) on eesti helilooja ja dirigent.
Pärt Uusberg on lõpetanud Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakooli koorijuhtimise erialal Heli Jürgensoni käe all ning õppinud samas valikainena heliloomingut Alo Põldmäe ja Galina Grigorjeva juhendamisel. 2012. aastal lõpetas ta Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia heliloomingu erialal bakalaureuseõppe Tõnu Kõrvitsa juhendamisel. 2014. aastal lõpetas ta samas magistriõppe kompositsiooni erialal prof Toivo Tulevi ja Tõnu Kõrvitsa juures ja 2018. aastal magistriõppe kooridirigeerimise erialal prof Tõnu Kaljuste juhendamisel.
2008. aastal asutas Pärt Uusberg oma näitlejast ja lavastajast venna Uku Uusbergi William Shakespeare’i ainetel loodud samanimelise diplomilavastuse tarvis kammerkoori Head Ööd, Vend. Ta on juhatanud ka Eesti Koolinoorte Segakoori ja Riinimanda Kooristuudio laste- ja noortekoori, teinud koostööd kammerkooridega Voces Tallinn, Collegium Musicale, segakooriga HUIK! ja kammermeeskooriga JÕUD. Peale selle on ta kirjutanud uudisloomingut Eesti Rahvusmeeskoorile, Tehnikaülikooli Akadeemilisele Meeskoorile jt.
Ta on alates 2012. aastast Eesti Heliloojate Liidu liige.
Looming.
Pärt Uusbergi heliloomingu põhiosa moodustab koorimuusika, mida ta on kirjutanud nii sega-, nais-, mees- kui ka lastekoorile, ent ta on loonud ka ansambliteoseid, klaveripalu, orkestri- ja filmimuusikat. Tema koorilaulud on loodud enamasti eesti kirjanike (Juhan Liiv, Ernst Enno, Viivi Luik, Karl Ristikivi, Indrek Hirv) või liturgilistele tekstidele. Tema heliteoseid iseloomustab heakõlalisus ja meditatiivsus. Vokaalteoste puhul on olulisel kohal meloodia sujuv kulgemine ja tekstist lähtumine. 2009. aastal võitis ta Tallinna Keskraamatukogu korraldatud isamaaliste laulude konkursi Juhan Liivi sõnadele kirjutatud koorilauluga “Ilus ta ei ole”. 
2010. aastal valiti Pärt Uusbergi klaveripala “Paradiis” festivali World New Music Days programmi. 
Uusbergi kooriteosed on olnud laulupidude repertuaaris. XI noorte laulupeol "Maa ja ilm" 2011. aastal kõlas noormeestekooride esituses "Nad vaatavad üksteise otsa". XXVI üldlaulupeol 2014. aastal oli kavas kolm Pärt Uusbergi teost: "Lauldes" (2012, tekst Andres Ehin ja Ly Seppel) mudilaskoorile, "Muusika" (2008, tekst Juhan Liiv) segakoorile ja "Mis on inimene?" (2012, tekst Doris Kareva) meeskoorile. XXVII üldlaulupeol 2019. aastal astus Pärt Uusberg esimest korda üles dirigendina, juhatades selleks peoks kirjutatud teost "Igaviku tuules" (2017). Ta oli 2023. aastal toimunud XIII noorte laulupeo "Püha on maa" kunstiline juht.
Pärt Uusbergil on ilmunud mitu autoriplaati: "Siis vaikivad kõik mõtted" (2009), "Liiv, meri ning mõtted" (2014), "Õhtu ilu" (2016) ja "Eestimaa atmosfäärid" (2019). Samuti kõlab tema naiskoorile mõeldud looming neidudekoori Kammerhääled albumil "Luiged läevad" (2016).
Isiklikku.
Ta on Urve ja Valter Uusbergi poeg. Tema vennad on näitleja ja lavastaja Uku Uusberg ja psühholoog Andero Uusberg.
Ta mängis Ilmar Raagi filmis "Klass" (2007) peategelast Joosepit.
Ta on värvipime. Sellele jõuti jälile lasteaias, kus ta joonistas puutüved roheliseks ja taeva lillaks.
Raivo Kütt

Raivo Kütt (sündinud 31. mail 1963 Tallinnas) on eesti ettevõtja, poliitik ja sporditegelane. 
Ta lõpetas 1981. aastal Tallinna 2. Keskkooli, 1985. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi majandusteaduskonna ja 1991. aastal Eesti Kõrgema Kommertskooli.
Kütt on olnud kaubandusministri asetäitja, Eesti Tarbijate Keskühistu kaubandusdirektor Eesti esimese Maksimarketi asutamise ajal ja on alates 1995. aastast Amserv Auto AS-i juhatuse esimees ja omanik ning 2006. aastast CV Keskuse nõukogu liige.
Kütt oli Äripäeva rikaste edetabelis 2006. aastal 155. kohal (142,95 miljonit krooni) ja 2007. aastal 169. kohal (178,4 miljonit krooni), 2021. aastal 366. kohal (11,4 miljonit eurot), 2022. aastal 412. kohal (14 miljonit eurot), 2023. aastal 234. kohal (25,9 miljonit eurot), dividendide edetabelis 2007. aastal 25. kohal (16,17 miljonit krooni), 2016. aastal 250. kohal (237699 eurot) ning mõjukaimate otsustajate edetabelis 2020. aastal 48. kohal ja 2023. aastal 138. kohal.
Kütt on alates aastast 1998 Eesti Karate Föderatsiooni juhatuse liige ja 2000-2014 president, 2014. aastast aupresident, 2000–2001 Eesti Olümpiakomitee (EOK) liige, 2001–2017 Isamaa ja Res Publica Liidu liige, 2001–2016 EOK esindajate kogu liige, 2003–2005 Tallinna linnavolikogu liige ja 2002–2005 Pirita halduskogu esimees ja aseesimees, 2010–2016 Tallinna Jahtklubi juhatuse liige, on Nõmme-Tallinn Rotary Klubi ja Majandusklubi "Taurus" liige. Ta oli aastatel 2002 ja 2008 karate EM-i korralduskomitee juht, sai 2009 Eesti meistrivõistlustel avamerepurjetamises jahi Lexus meeskonnas teise koha. Kütt on asutanud koos Raivo Heinaga ettevõtte Saarte Sillad OÜ, mille eesmärk on rajada Saaremaa ja mandri vahele sild.
Peeter Kern

Peeter Kern (1. märts 1967 – 11. märts 2014) oli eesti äriettevõtja, kaabeltelevisiooni ettevõtte Starman asutaja ja juhatuse liige.
Gustav Ernesaksa Fond

Gustav Ernesaksa Fond on Gustav Ernesaksa mälestuse jäädvustamise ja koorimuusika väärtustamise fond. Fondi asutasid 22. oktoobril 1993 Eesti Üldlaulupeo Direktsioon, Eesti Kooriühing, Eesti Meestelaulu Selts, Eesti Rahvusmeeskoor ja Eesti Muusikaakadeemia. Alates 21. maist 2001 haldab fondi raha Eesti Rahvuskultuuri Fond.
Gustav Ernesaksa Fond rahastab Gustav Ernesaksa koorimuusika peastipendiumi, koorimuusika edendamise stipendiumi ja õppestipendiumi. Stipendiumid antakse välja igal aastal 12. detsembril, Gustav Ernesaksa sünniaastapäeval.
Kuni 2000. aastani nimetati koorimuusika peastipendiumi koorimuusika preemiaks.
Koorimuusika peastipendium määratakse igal aastal ühele isikule, kellel on väljapaistvaid saavutusi tegevusaladel, mida viljeles Gustav Ernesaks (koorijuht, helilooja, pedagoog, publitsist, organisaator). Koorimuusika edendamise stipendiumi kandidaadi(d) esitab Eesti Kooriühing. Õppestipendiumi kandidaadi(d) esitab Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia dirigeerimisosakond, võttes arvesse ka koorijuhtimise eriala lõpetanute taotlusi.
Härmo Saarm

Härmo Saarm (sündinud 12. märtsil 1939) on eesti ajakirjanik, pedagoog ja teatritegelane.
Saarm lõpetas Tallinna 10. Keskkooli 1958. aastal, Tallinna Pedagoogilise Instituudi 1973. aastal ja Tartu Ülikooli 1987. aastal kaugõppes sotsiaalpsühholoogia erialal.
Saarm on aastaid olnud Eesti Raadio kuuldemängude režissöör ning Eesti Televisiooni ja Eesti Raadio diktor.
Ta on töötanud lavastaja ja õppejõuna lavakunstikateedris ja Tallinna Pedagoogikaülikoolis (1980. aastatel). Eakamana on ta töötanud põhiliselt lavakõne pedagoogina ning juhendanud raadiorežii kursust Tallinna Pedagoogikaülikoolis (1999–2003), mille lõpetajate seas olid näiteks Liis Lusmägi, Karin Aule, Meelis Kompus, Allan Vinogradov ja teised.
Ta on töötanud muu hulgas ka õiguskantsleri pressinõunikuna.
Ta oli Nõmme Linnaosa Halduskogu 2. koosseisus Sotsiaaldemokraatliku Erakonna liikmena.
2013. aasta kevadest kuni 2014. aasta kevadeni oli ta Salme teatri peanäitejuht. Sel perioodil lavastas ta A. H. Tammsaare näidendi "Kuningal on külm".
Oligarh

Oligarh tähendab võimul oleva ladviku liiget.
Varjupaik

Varjupaik (ka pelgupaik, asüül) on koht, kus keegi saab varju või ulualust või ennast peita.
Kaubandusabi

Kaubandusabi tähendab nii arenguabi seda osa, mis toetab rahvusvahelist kaubandust, kui ka mitmeid kaubandust soodustavaid rahvusvahelisi arenguabi algatusi. Laiemas tähenduses sisaldab see toetust, millega rahastatakse kaubandusega seotud tehnilist abi, infrastruktuuri (teed, sadamad) ja tootmisvõimekust (toetust tööstusele, põllumajandusele, turismile). Konkreetsemas tähenduses mõistetakse kaubandusabi all kaubandusläbirääkimiste toetust arenguriikidele. 2001. aasta Ad-Dawḩah Ministrite deklaratsioon määratleb tehnilise abi ja võimekuse suurendamist arenguriikide õigusena ja läbirääkimiste arenguosa olulise komponendina. Suuremad doonorid, nagu Maailmapank ja IMF, on viimastel aastatel toetanud kaubandusreformi ja turuvõimaluste laiendamise algatust arengumaadele.
Arenguabi sidumine

Arenguabi sidumine tähendab tingimuste seadmist abisaajale, et abisaaja nõustuks kasutama abi selleks, et osta abi andnud doonorriigi tooteid ja teenuseid. Mõiste on kasutusel eelkõige eestkoste ja lobitöös, mille eesmärk on vähendada abi sidusust ning vältida sõltuvussuhete ja tingimuste tekitamist doonorriigi ja sihtriigi vahel.
Arenguabi lahtisidumine

Arenguabi lahtisidumine on arenguabi seotuse vähendamise protsess, mille eesmärgiks on kaotada doonorite poolt seatavad piirangud ja tingimused abi kasutamisele.
Humanitaarabipalve

Humanitaarabipalve on humanitaarabiorganisatsioonide koostatav vajaduste raport, mille eesmärk on leida rahastust konkreetsete kriiside või katastroofide leevendamiseks või abivajavate riikide olukorra parandamiseks või kogu organisatsiooni aasta tegevuse finantseerimiseks. Abipalveid kasutavad nii rahvusvahelised kui ka valitsusvälised organisatsioonid.
Aasia ja Euroopa koostööfoorum

Aasia ja Euroopa koostööfoorum on 43 Euroopa ja Aasia riigi foorum, mis püüab tugevdada dialoogi, vastastikuseid suhteid ja jätkusuutlikku arengut riikide vahel. Iga kahe aasta järel toimuvad tippkohtumised vaheldumisi Aasias ja Euroopas, esimene neist toimus Bangkokis 1996. aastal.
Poliitiline varjupaik

Poliitiline varjupaik ehk poliitiline asüül (inglise keeles "political asylum") tähendab kaasaegses poliitilises keeles luba jääda riiki, kuhu inimene on pagenud oma kodumaa või regiooni ohtlikkuse, seal esineva vaenu või tagakiusamise tõttu. Varjupaiga taotleja peab vastama 1951. aasta ÜRO pagulasseisundi konventsioonis ja selle 1967. aasta protokollis sätestatud tingimustele, milleks on põhjendatud hirm kodumaale naasta rassilistel, usulistel või rahvuslikel põhjustel, poliitiliste veendumuste või teatud sotsiaalsesse rühma kuulumise tõttu. 
Euroopa Liidul on ühine poliitilise varjupaiga poliitika. Alates 2004. aastast otsustavad liikmesriigid kvalifitseeritud häälteenamusega enamiku varjupaigapoliitika küsimuste üle. Nõukogu sätestab ühised mõisted ja varjupaigataotlejate tagasisaatmise menetluse. 
Kehtiva skeemi kohaselt toimib esimene Euroopa Liidu riik, kellele esitatakse varjupaigataotlus, kõigi liikmesriikide nimel. Seda mudelit on kritiseeritud, sest see ei ole kooskõlas ÜRO vastava konventsiooniga.
Segamets

Segamets on mets, kus kasvab nii okaspuid kui ka lehtpuid, ilma et kumbki neist oleks olulises ülekaalus.
Ambla kalmistu

Ambla kalmistu (ka "Ambla kirkuaed") on kalmistu Järvamaal Ambla alevikus, Valguse tee 2. See ümbritseb Ambla kirikut.
Kalmistu on rajatud pärast Ambla kiriku valmimist 13. sajandi II poolel. Kalmistuna on kirikuaeda kasutatud alates 20. sajandi algusest.
Ambla kalmistul on Anton Starkopfi loodud marmorist hauamonument "Poiss moonidega" ning tema kavandatud Vabadussõja mälestussammas Esimeses maailmasõjas ja Vabadussõjas langenutele, mis avati 27. septembril 1925 ja taasavati 23. juunil 1990 On ka paekivist riste.
Kalmistule on maetud Kuru mõisnik Karl Gustav von Maydell (1788–1857), Marie Julianne von Maydell (1794–1874 ), Mathilde Marie Elisabeth von Maydell (1826–1896) ja Friedrich Alexander Georg von Hoyningen-Huene, Jakob Kents ja Teet Lunts.
Arnold Knüpffer

Arnold Knüpffer on olnud mitme tuntud inimese nimi.
Tartu sõjaväekalmistu

Tartu sõjaväekalmistu on kalmistu Tartu linnas. Kalmistu kuulub Tartu Raadi kalmistute kompleksi ja paikneb eenduva tükina kompleksi loodeosas. Kalmistu peasissepääs on Nurme tänavalt ja selle pindala on 1,9 hektarit. Kalmistul asub looduskaitsealune ebatsuugaallee.
Kalmistu avati 9. juunil 1924. 5. detsembril maeti kalmistule 1. detsembri riigipöördekatses Eesti Vabariigi eest langenud kadett Aleksander Teder. Kalmistule püstitati 1926. aastal Vabadussõja mälestusmärk Lõuna-Eesti vabastajatele. Mälestusmärk lammutati 1940. aastate lõpus.
Nõukogude okupatsiooni ajal maeti kalmistule ka Tartus teeninud Nõukogude sõjaväelasi. Kalmistu kavatseti 1987. aastal rekonstrueerida pargiks, kuid seda kava ei jõutud teostada. Vabadussõja mälestusmärk taastati 1988–1991, kusjuures kasutati vana mälestusmärgi maasse peidetud osasid.
Kalmistu tunnistati 1997. aastal kultuurimälestiseks (mälestis nr 4323). Kalmistul asub II maailmasõjas hukkunute ühishaud, mis tunnistati 1998. aastal eraldi kultuurimälestiseks (mälestis nr 4352).
Kirstumatuseid sellele kalmistule lähedalasuvate kaevude tõttu enam ei tehta. Sõjaväekalmistule on rajatud urnimatuste ala.
Urmas Kõiv

Urmas Kõiv (sündinud 18. aprillil 1963) on eesti ettevõtja, investor, muusik, laulukirjutaja ja produtsent.
Elukäik.
Urmas Kõiv alustas oma karjääri muusikuna, töötades aastatel 1979–1981 Vanemuise teatri sümfooniaorkestris ja 1981–1991 Estonia teatri orkestriartistina. 
1990. aastate alguses suundus ta kultuuri- ja ettevõtlusjuhtimisse, olles Tallinna Filharmoonia tegevdirektor (1991–1993). Seejärel asus ta tööle telekommunikatsioonisektoris, olles EMT AS turundusdirektor ja juhatuse liige ning AS Esmofoni juhatuse liige (1993–1997). Aastatel 1998–2001 oli ta Eesti Telefon AS-i suurklientide talituse direktor ja AS Telefonipoe nõukogu liige.
Kõiv on olnud seotud mitmete ettevõtete loomise ja juhtimisega, sealhulgas: Koiv Invest OÜ (juhatuse liige alates 2008), City Solutions OÜ (alates 2009), Best Blue Solutions OÜ (alates 2018), Genergio OÜ (alates 2006), BBS International LLC IFZA, Bluetec Group LLC FZE ja Novus Recycling Limited (rahvusvahelised investeeringud ja juhatuse liikmelisus alates 2019).
Ta on olnud aktiivne ka Eesti ettevõtlus- ja konverentsimaastikul, juhtides Eesti Logistikaklastrit (2010–2011) ning korraldades kümneid konverentse ja seminare. Tema eestvedamisel on toimunud sellised üritused nagu Tartu Juhtimiskonverents, Personalijuhtimise Aastakonverents, Hea Teeninduse kampaaniad, TurundusTreff, Uue Ajastu konverentsid ja mitmed Eesti IKT-aastafoorumid.
Muusikaline tegevus.
Kõiv on tegutsenud muusikuna nii orkestrites kui ka ansamblites. Ta oli Modern Foxi kaasasutaja ja tuubamängija (1984–1994) ning osalenud ansamblites New Murphy Band, Tallinn Brass, Ristiisa ja Nyyd Ensemble. Ta on osalenud helisalvestustel ja telesaadetes, sealhulgas Modern Foxi albumitel (1987, 1989, 1996, 1999, 2004) ja projektides koos Tõnu Raadiku, Jaan Tätte, Marko Matvere ja Anne Veskiga.
Isiklikku.
Urmas Kõiv on abielus Anneli Kõivuga, kes on mitmete tema laulude sõnade autor. Perel on kolm last.
Tunnustus.
Urmas Kõiv on pälvinud tunnustust interpreedina puhkpillimängijate konkurssidel:
BTR-80

BTR-80 GAZ-5903 (vene keeles "Бронетранспортёр - БТР-80") on Nõukogude Liidus ja Venemaal valmistatud soomustransportöör.
Kirjeldus.
Võrreldes varasemate BTR-idega, on masinal suurendatud kuulipildujate tõstenurka 60°-ni ja kapriissed bensiinimootorid asendatud 1 KamAZi diiselmootoriga. Tõhustati ka dessandi laskeavade asendit. Külgedel asuvad dessandi luugid on tehtud kaheosaliseks ja suuremaks, võimaldades mugavamat väljumist. Masin on kerge, mobiilne, amfiibne ja hea läbivusega. Puudusteks on jäänud õhuke soomus ja vähene vastupidavus miini või isevalmistatud lõhkekeha plahvatuse korral.
1993. aastal valmis moderniseeritud versioon, mis sai nimeks BTR-80M. Hiljem on valminud teisigi moderniseeringuid, samuti modifikatsioone kindlat tüüpi ülesanneteks.
Ajalugu.
BTR-80 tootmist alustati 1986 ja sellega vahetati välja vanemad soomustransportöörid BTR-70 ja BTR-60. BTR-80 kujundamisel arvestati sõjakogemusi Afganistanis. Tänapäeval on BTR-80 Vene Föderatsiooni Relvajõudude põhiline soomustransportöör. Seda kasutati näiteks Tšetšeenia sõjas ja Venemaa-Gruusia sõjas.
BTR-80 edasiarendusena on valminud BTR-90.
Kasutus.
Tänapäeval on maailmas u 25 riigis kasutusel üle 5000 BTR-80, neist enamus Venemaal. Venemaal on valmistatud masinast umbes 30 versiooni ja modifikatsiooni. Lisaks on oma mudeleid valmistanud Ukraina, Ungari, Rumeenia ja Colombia. BTR-80 on olnud kasutusel paljudes viimaste aja sõjalistes konfliktides, kus on näidanud end üldjuhul heast küljest.
BTR-80 Eestis.
Suvel 1992 konfiskeeriti Eestis a/s E&amp;R Vene päritolu ärimeestelt 21 uut peamiselt relvastamata (konfiskeerimise juures olnute väitel olnud paar relvastatud kuulipildujatega, mis saanudki konfiskeerimise ajendiks) masinat BTR-80UNŠ ("unifitsirovannõi šassi", GAZ-59032). BTR-id olid ilmselt illegaalse transiidi eesmärgil Venemaalt sisse toodud "põllutöömasinatena" ja mõeldud edasisaatmiseks Angolasse. Ettevõtte ja Eesti riigi vahel toimus hiljem masinate üle aastate pikkune kohtuvaidlus.
BTR-idest enamus relvastati ja võeti kasutusele jalaväe jao transpordivahendina. Esmalt olid BTR-id Kuperjanovi üksik-jalaväepataljonis, kust viidi Pullapää kriisi paiku Jägalasse. 1993–2001 olid nad kasutusel Kalevi üksik-jalaväepataljonis, kuhu üritati koguda ka muud Vene soomustehnikat. Pataljoni likvideerimise järel 2002 anti masinad üle äsja moodustatud Scoutspataljonile Paldiskis. 
Pärast soomustransportööride Sisu XA-180EST hanget Soomest 2005 võeti järelejäänud kasutuskõlblikud BTR-id kasutusest maha ja arvati reservi. 2000. aastate lõpul seati mõned masinad töökorda ja võeti uuesti kasutusele, kuid arvati peagi jälle kasutusest välja. Järelejäänud kõlblikke masinaid on antud (koos varuosadeks mõeldud keredega) mõnede Kaitseliidu malevate käsutusse, kus on kohapeal vabatahtlike entusiastide abiga taastatud ja võetud õppeotstarbelisele kasutusele. 1-2 on antud Eesti sõjamuuseumile.
Knut H. Ulltveit

Knut H. Ulltveit oli Norra poliitik Tööparteist. Ta oli Gjerstadi valla vanem neljal korral aastatel 1967–1975 ja 1983–1991. 
Knut H. Ulltveit võitles Brokelandsheia arendamise eest.
Todd Lodwick

Todd Lodwick (sündinud 21. novembril 1976 Steamboat Springsis Colorado osariigis) on USA endine kahevõistleja, maailmameister (2009).
1996. aasta juunioride MM-il Itaalias Asiagos tuli ta normaalmäevõistlusel juunioride maailmameistriks.
Lodwick on osalenud neljadel taliolümpiamängudel. 2002. aasta OM-il Salt Lake Citys sai ta sprindis viienda ja tavavõistluses seitsmenda koha. Lisaks osales ta USA koondises meeskonnavõistluses, kus oldi neljandad. 2006. aasta OM-il Torinos oli Lodwicki parimaks kohaks individuaalselt tavavõistluses saadud kaheksas koht. Meeskonnavõistluses oli ta seitsmes.
Maailmameistrivõistlustelt võttis Lodwick esimest korda osa 1995. aasta MM-il Thunder Bays, kus ta sai meeskonnavõistluses neljanda koha. Ta on osalenud maailmameistrivõistlustel rohkem kui 15 korral, kuid esimese medali ja kohe ka kuldmedali võitis ta Liberecis 2009. aasta MM-il ühisstardigavõistluses, kus sõideti 10 km ja tehti hüppemäel kaks hüppet.
Maailma karikasarjas on Lodwick võitnud kuus etappi. Tema parim tulemus üldarvestuses on olnud neljas koht ja seda kolmel hooajal.
Lodwick lõpetas oma karjääri 2005/2006 hooajal, kuid naasis 2008/2009 hooajal. 2008. aasta detsembris võistles ta Continental Cupil neljal etapil, millest võitis kolm ja oli korra teine. Esimesel MK-etapil pärast tagasitulekut kahevõistlejate hulka osales ta 2008. aastal 27. ja 28. detsembril Oberhofis ja oli mõlemal võistlusel teine.
Saavutused.
Maailma karikasarjas.
Todd Lodwick on osalenud 175 maailma karikasarja etapil (), millest poodiumile jõudnud 28 korda ja neist 6 korral kõige kõrgemale astmele.
Jan Olav Olsen

Jan Olav Olsen (sündinud 29. septembril 1950 Arendali vallas Aust-Agderi maakonnas) on Norra poliitik, kes kuulub Høyre parteisse. 
1983. aastast oli ta järjest mitmel ametikohal Gjerstadi valla nõukogus. 
Olsen oli aastatel 1991–1999 kaks korda Gjerstadi vallavanem. Tema asetäitja oli Kjell Arild Haugen Keskparteist. 
Aastatel 1999–2001 oli ta Aust-Agderi maakonnanõukogu liige. 
Aastatel 2001–2005 kuulus ta Aust-Agderi esindajana Norra parlamenti. 2005. aastal naasis ta Sunde noorsookooli rektoriks.
Kjell Arild Haugen

Kjell Arild Haugen (sündinud 12. juunil 1960) on Norra poliitik Keskparteist. 
Ta oli 1999–2003 Gjerstadi valla vanem. Tema asetäitja oli Odvar Voie Eikeland Keskparteist. 
Vallavanema ameti võttis ta üle Jan Olav Olsenilt ("Høyre").
Odvar Voie Eikeland

Odvar Voie Eikeland (sündinud 10. juulil 1963) on Norra poliitik Keskparteist. 
Ta oli 2003–2007 Gjerstadi valla vanem. Ta võttis ameti üle Kjell Arild Haugenilt (Keskpartei). 
Tema asetäitja oli Jon Olav Gryting (Kristlik Rahvapartei). 
Eikelandi toetasid "Høyre", Kristlik Rahvapartei ja "Venstre.
Rune Hagestrand

Rune Hagestrand (sündinud 4. aprillil 1964) on Norra poliitik ("Høyre"). 
Ta on 2007. aastast Gjerstadi valla vanem. Tema asetäitja on Kjell Trygve Grunnsvoll (Keskpartei).
Gjerstadi vallas on võimul "Høyre", Keskpartei, Kristliku Rahvapartei, "Venstre" ja Progressipartei koalitsioon (14 kohta). Opositsioonis on Tööpartei (7 kohta).
Saksamaa Kristlik-Demokraatlik Liit

Saksamaa Kristlik-Demokraatlik Liit (saksa keeles "Christlich Demokratische Union Deutschlands", lühend "CDU") on 1945. aastal asutatud erakond Saksamaal, mis ideoloogiliselt liigitub kristlik-demokraatlike ja konservatiivsete erakondade hulka.
Euroopa tasandil kuulub Kristlik-Demokraatlik Liit Euroopa Rahvaparteisse.
Partei esimees on alates 23. jaanuarist 2022 Friedrich Merz.
Kui Saksamaa oli pärast Teist maailmasõda okupeeritud, tekkisid ülesaksamaalised poliitilised erakonnad. Nende hulgas muutus eriti mõjuvõimsaks pärast sõda loodud konservatiivne Kristlik-Demokraatlik Liit (CDU), mille lähimaks liitlaseks sai Baierimaal tegutsev Kristlik-Sotsiaalne Liit (CSU).
Positsioon Saksamaa poliitilisel maastikul.
CDU ja CSU liidu põhiliseks vastaseks kujunes vasakpoolne Saksamaa Demokraatlik Partei (SPD).Veidi hiljem tekkis liberaalne Vaba Demokraatlik Partei (FDP), mis liikmete arvu poolest jäi küll eelmainituile tugevasti alla, kuid sellegipoolest mängis tähtsat rolli riigi poliitilises elus. Vabad demokraadid on kuulunud valitsuskoalitsioonidesse koos CDU või SPD-ga. Taastati ka ametiühingute ning teiste ühiskondlike organisatsioonide tegevus.
Aldo Leetoja

Aldo Leetoja (sündinud 11. veebruaril 1988) on eesti kahevõistleja. 
Aldo Leetoja esindas Eestit Libereci maailmameistrivõistlustel. Avavõistlusel ühisstardiga sõidus oli ta pärast murdmaadistantsi 46. kohal, võistluste liidrist Todd Lodwickist maas 2.28,4. Hüppemäel ületas Aldo ainsa eestlasena 90 meetri joone ning 93,5-meetrine hüpe tõstis ta 35. kohale. Maailmameistriks tuli Todd Lodwick.
Normaaldistantsi hüppevooru lõpetas Aldo 11. kohaga. Oma 100-meetrise hüppega teenis ta 127,5 punkti ning pääses 10 km murdmaadistantsile liider Todd Lodwickust 32 sekundit hiljem. Lodwicku hüpe kandus 99,5 meetri peale. Lõppvõistlusel sõitis Aldo välja 22. koha, kaotades võitjale Lodwickule 2.50,5.
Aldo Leetoja treenerid olid Jukka Ylipulli, Petteri Kukkonen ja Ilmar Aluvee 
Saavutused.
Maailmameistrivõistlustel.
2009 Liberecis
Ftaalanhüdriid

Ftaalanhüdriid on ftaalhappe anhüdriid valemiga C6H4(CO)2O.
Ftaalanhüdriid on tähtis tööstuslik kemikaal, eriti plastikute suurtööstuslikul valmistamisel kui pehmendaja (plastifikaator).
Karoli Hindriks

Karoli Hindriks (sündinud 17. juunil 1983 Kohtla-Järvel) on eesti ettevõtja ja leiutaja. 
Haridus.
2001.–2002. aastal oli Hindriks Eesti Õpilasomavalitsuste Liidu juht.
Tal on bakalaureusekraad Estonian Business Schoolist rahvusvahelise ärijuhtimise erialal. 
Pehme helkur.
Kaks Hindriksi leiutist on registreeritud kasuliku mudelina. 
1999. aastal lõi Karoli Hindriks õpilasfirma enda leiutatud pehme helkuri tootmiseks. 2000. aastal kaitses ta selle kasuliku mudelina, saades Eesti esimeseks õpilas- ja ühtlasi noorimaks leiutajaks. 2002. aastal registreeris ta helkuri tootmiseks ettevõtte Heatuju Maaletooja OÜ.
Hilisem tegevus.
2006. aastast kuni aprillini 2009 kuulus Hindriks MTV Eesti tegevust alustanud meeskonda. 2006–2007 oli ta turundus- ja kommunikatsioonijuht, 2007–2009 tegevjuht. 2010. aasta märtsis kuulutati välja MTV Eesti pankrot.
2009. aastal asutas Hindriks ettevõtte Goodmood Media OÜ, mis tegeles meediakontserni Fox rahvusvaheliste kanalite turunduse ja reklaamiga Baltimaades. 1. detsembrist 2010 kuni 1. veebruarini 2012 oli ta Fox International Channelsi Balti regiooni juht.
2012. aasta kevadest töötab Hindriks idufirmas Newspin.co. 2012. aasta suvel valiti ta esimese eestlasena NASA Amesi uurimiskeskuses tegutsevasse ning tuleviku-uuringute ja -tehnoloogiatega tegelevasse Singularity Universitysse.
Ta on 2014. aastal loodud töövahendus- ja ümberasumisettevõtte Jobbatical kaasasutaja ja tegevjuht.
Poliitiline tegevus.
2001. aastal astus Karoli Hindriks Res Publicasse (hilisem IRL) liige. Ta on kahel korral valitud Pärnu linnavolikokku, kus juhtis haridus- ja kultuurikomisjoni. 
2009. aastal kandideeris Hindriks IRL-i nimekirjas Euroopa Parlamenti, kuid ei osutunud valituks. 2014. aastal astus ta erakonnast välja.
Tunnustus.
Ajakiri Business Week valis Hindriksi 2007. aastal Euroopa Noore Ettevõtja konkursi nominendiks. 
2007. aastal valiti Hindriks portaal mees.eu korraldatud internetihääletusel seksikaimaks naispoliitikuks.
2009. aastal tegi Euroopa Komisjon koolidele õppefilmi neljast noorest ettevõtjast, kelle sekka kuulus ka Karoli Hindriks. Filmi eesmärk oli julgustada noori olema ettevõtlikud ning julged oma ideede elluviimisel.
2010. aastal oli ta üks sajast noorest tulevikuliidrist, keda kutsuti 40. korda toimuvale tuleviku juhtide sümpoosionile Leaders of Tomorrow Šveitsis Sankt Gallenis, tunnustades tema silmapaistvat tegevust ettevõtliku noorena.
2019. aasta aprillis oli Hindriks ajakirja Forbes Jaapani väljaande esikaanel.
2020. aastal valis veebiajakiri EU-Startups.com Karoli Hindriksi Euroopa viiekümne mõjukaima idufirmade ja riskikapitali valdkonnas tegutseva naise hulka.
Isiklikku.
22. juulil 2012 abiellus Karoli Hindriks Las Vegases eesti ettevõtja Allan Martinsoniga, neil on tütar Maya (sündinud 2013). Oktoobris 2018 lahutas paar abielu.
Lühikeseks müümine

Lühikeseks müümine (ka lühimüük; inglise keeles "short-selling") on laenatud väärtpaberi müümine lootuses, et selle hind langeb, mille järel saab ta odavamalt tagasi osta ning omanikule tagastada. 
Lühikeseks müümine on väärtpaberi ostmisele vastupidine tehing. Lühikeseks müüja teenib kasumit siis, kui lühikeseks müüdud väärtpaberi hind langeb. Tehingu sooritaja ehk kaupleja saab endale kasumi, mis võrdub müügi- ja ostuhinna vahe ning väärtpaberite arvu korrutisega.
Lühikeseks müüdud väärtpabereid nimetatakse lühikeseks positsiooniks, omatavaid väärtpabereid aga pikaks positsiooniks. Pika positsiooni soetamiseks tuleb väärtpaberid kõigepealt osta ning tehingu lõpetamiseks müüa. Lühikeseks müümise puhul on tegevuste järjekord vastupidine – kõigepealt müüakse ning positsiooni sulgemiseks ostetakse. Lühikese positsiooni sulgemist nimetatakse lühikese positsiooni katmiseks. Lühikeseks müümiseks kasutatakse võimendust. Lühikeseks müüdud väärtpaberid ei kuulu lühikese positsiooni omanikule, mistõttu võlgneb ta nende väärtuse väärtpaberite omanikule.
Lühikeseks müümise eelis seisneb selles, et nii on kauplejail võimalik teenida ka langeval turul. Lühikeseks müümine on paljudel juhtudel seotud suurema riskiga. Peamine oht kauplejale seisneb selles, et kaotused ei ole piiratud. Näiteks aktsiate ostmisel on maksimaalne kaotus sada protsenti. See juhtub siis, kui ettevõte, mille aktsiate omanik ollakse, pankrotti läheb. Seega ei saa pika positsiooniga kaotada rohkem kui alginvesteeringu. Aktsiate hinnal maksimaalset väärtust aga ei ole. Seetõttu võib lühikese positsiooniga kaotada nii alginvesteeringu (kui väärtpaberi hind kahekordistub), kui ka kaks korda nii palju (väärtpaberi hinna kolmekordistumisel) jne.
Lühikeseks müümise teeb ohtlikuks ka asjaolu, et lühikeseks müüakse väga sageli ilmsete probleemide käes vaevlevate ettevõtete aktsiaid. Näiteks siis, kui levivad kuuldused, et mingi ettevõte läheb peagi pankrotti. Sellise ettevõtte aktsiad kauplevad aga juba niigi väga madalal, mistõttu võib hea uudise ilmnemisel aktsia hind loetud sekundite jooksul tõusta mitusada protsenti.
Lisaks seisneb raskus veel selles, et pikaajalise keskmisena tõusevad aktsiaturud ligikaudu 10–12 protsenti aastas. Seega on lühikeseks müümine nagu vastuvoolu ujumine, mis toob kasu vaid siis, kui tehing hästi ajastada. Seetõttu ei saa lühikeste positsioonide omamist lugeda investeerimiseks. Lühikeseks müümine on lühiajaline finantsspekulatsioon.
Kõigil börsidel ei ole lühikeseks müümine lubatud. Näiteks Tallinna väärtpaberibörsil seda teha ei saa. Suuremail börsidel on see tavaline, ehkki erakordsetel aegadel võidakse lühikeseks müümine ajutiselt keelata. Nii juhtus näiteks Ameerika väärtpaberibörsidel 2008. aasta sügisel, mil keelati finantssektori aktsiate lühikeseks müümine.
Lühikeseks müümist on nimetatud ebamoraalseks, sest see on spekulatiivne tegevus ning kasutab ära teiste ettevõtete või inimeste kahjumit.
Gjerstadi jaam

Gjerstadi jaam on raudteejaam Norras Agderi maakonnas Gjerstadi vallas 237,05 km kaugusel Oslost 36,6 m kõrgusel merepinnast Sørlandsbanenil, Gjerstadvatneti läänekaldal.
Jaam avati 1935, kui avati Sørlandsbaneni pikendus Neslandsvatni jaamast Nelaugi jaamani ning Kragerøbanenist sai kõrvaltee.
Gjerstadi jaamahoonet peetakse üheks paremini säilinud uusklassitsistlikuks jaamahooneks Sørlandsbanenil.
Jaamal on bussiühendus Risøri ja Tvedestrandiga.
Jaamal ei ole personali. Platvorme on 2.
Naaberjaamad on Vegårshei jaam ja Neslandsvatni jaam. Jaama läbivad Kristiansandi ja Oslo vahelised kiirrongid.
Jaama omanik on Jernbaneverket ja liine opereerib Norges Statsbaner.
Eesti Rahvuskultuuri Fond

Eesti Rahvuskultuuri Fond (lühend ERKF) on sihtasutus, mis jagab stipendiume ja toetusi kord aastas – novembris. Sihtasutuse juurde on annetajad moodustanud hulga allfonde.
Ajalugu.
Eesti Rahvuskultuuri Fond asutati 19. juunil 1991. aastal Eesti Vabariigi Ülemnõukogu otsusega. Fondi loomise eesmärk oli eesti rahvuskultuuri säilitamine ja edendamine. Kinnitati Eesti Rahvuskultuuri Fondi põhikiri ja fondile eraldati 1991. aasta riigieelarvest kolm miljonit rubla.
Eesti Vabariigi Ülemnõukogu 21. oktoobri 1991. aasta otsusega kinnitati Eesti Rahvuskultuuri Fondi esimeheks Eri Klas. Eesti Vabariigi Ülemnõukogu Presiidiumi 7. novembri 1991. aasta otsusega kinnitati Eesti Rahvuskultuuri Fondi nõukogu liikmeteks Jaan Kaplinski, Jaan Kross, Käbi Laretei, Rein Maran, Ingo Normet, Ingrid Rüütel, Jaan Tamm, Eino Tamberg ja Vive Tolli.
Eri Klas juhtis Eesti Rahvuskultuuri Fondi nõukogu tööd kuni surmani, ligi 25 aastat. 2016. aasta kevadel valisid nõukogu liikmed nõukogu esimeheks helilooja Olav Ehala. 2020. aasta seisuga kuuluvad nõukogusse veel eri kultuurivaldkondade nimekad esindajad: Krista Aru, Jüri Engelbrecht, Epp Maria Kokamägi, Anu Lamp, Rein Maran, Ingrid Rüütel, Jaan Tamm, Leelo Tungal, Rein Veidemann ja Toomas Velmet.
Aastate jooksul on Eesti Rahvuskultuuri Fondi nõukogu töös osalenud veel Madis Kolk, Leonhard Lapin, Mihkel Mutt, Boris Tamm, Erkki-Sven Tüür, Mati Unt ja Ingo Normet.
Taevakivi

"Taevakivi" on Jaan Krossi 1975. aastal ilmunud jutustus. 
"Taevakivi" jutustab ühte lugu kolme inimese – Otto Wilhelm Masingu, tema naise Cara ja Kristjan Jaak Petersoni silmade läbi. 
Jutustuse keskseks tegevuseks on Masingu taevakivi otsing, selle leidmine ning uurimine. Nimelt on ühe talumehe põllule kukkunud meteoriidi tükikene, mida kogu küla imekiviks peab. Masing, kes on tuntud kui talurahva seast kasvanud haritlane, tahab kindlaks teha, kas nn ”imekivi” pole mitte meteoriidi tükikene. Talumees Tõnis avaldas Masingule arvamust, et too kivi kukkus kindlasti tuldpurskavate mägede seest välja – Kross viitab eestlase õpihimulisele iseloomule. Nimelt Masingu Maarahva Nädalalehes oli just olnud artikkel vulkaanidest. Kross kirjeldab seejuures ilmekalt tolleaegse eestlase mitte just tagurlikku ellusuhtumist. Arvatavasti väljendab Kross ka Masingu kaudu ühte selle raamatu olulist mõtet: „Andke sellele rahvale mõtlemismaterjal kätte – tema võib imesid valmis mõtelda.”
Teose pöördepunktiks osutub vanameister Masingu ja ennast rahvalaulikuks pidava Petersoni konflikt ja Petersoni lahkumine Masingu kodust. Nimelt laseb Masing Petersonil endale ette kanda oma luuletusi. Vanema generatsiooni loomingu esindaja Masing analüüsib noore hakkaja luuletusi, ning osalt konservatiivsest meelest, teisalt ehk ka kadedusest, laidab Masing Petersoni uuendusliku loomingu maha. Tegemist on generatsioonidevahelise konfliktiga, kus kaotajaks jäi sel korral noorema põlvkonna esindaja.
Veel üheks „Taevakivi” läbivaks teemaks on Cara armumine noorde Kristjan Jaak Petersoni. Tänu armumisele noorde luuletajasse avastas naine endas teise „mina”. Cara, kes polnud ennast ammu kellegi jaoks ehtinud, imestas nüüd ennast isegi, otsides välja parimad ja ilusaimad ehted, kleidid. Kui võtta aluseks eespool mainitud konflikt, siis võib-olla Kross tahtiski Cara ja Petersoni vahel toimuvaga näidata Cara kaudu oma poolehoidu uuenduslikele ideedele. Noore inimese pealehakku ja isetegutsemist, ühtlasi ka religioosset ja hullumeelset eneseohverdust sümboliseerib teose lõpustseen – vaatamata tiisikuse süvenemist ennustavale vereköhimisele ja peatselt saabuvale Cara abile, otsustab Peterson algavas paduvihmas lahkuda omal jalul Masingu kodukohast.
Finantsspekulatsioon

Finantsspekulatsioon ehk spekulatsioon on finantsinstrumendi ostmine eesmärgiga see suhteliselt lühikese aja pärast kasumiga maha müüa (lühikeseks müümise korral on tehingute järjekord vastupidine ehk kõigepealt müüakse ning seejärel ostetakse).
Finantsspekulatsioonidega tegelejat nimetatakse spekulandiks ehk kauplejaks.
Spekuleerimist eristatakse investeerimisest, ehkki nende vahel ei ole teravat eraldusjoont (mõlemal juhul ostetakse ja müüakse väärtpabereid). Kõige silmatorkavamaks erinevuseks on ühe tehingu pikkus. Investeeringuid tehakse tavaliselt pikemaks perioodiks.
Erinev on ka riskiaste. Näiteks aktsiainvestor võib eeldada, et aktsiaid pikka aega hoides ta alginvesteeringut ei kaota, sest aktsiaturud tõusevad pikaajalise keskmisena umbes 10...12 protsenti aastas. Spekulandil selline eelis aga puudub. Lisaks võib aktsiainvestori eesmärgiks olla vaid dividendide teenimine. Spekulanti huvitab aga eelkõige väga raskesti ennustatav finantsinstrumendi hinna lühiajaline liikumine.
Spekuleerimist peetakse negatiivseks nii isikliku käitumise kui ka reaalmajanduse tõsise kahjustamise tõttu.
Bridgeport

Bridgeport on linn USA-s, Connecticuti osariigi rahvaarvult suurim linn ja Fairfieldi maakonna keskus. Linn asub Long Islandi väina ääres.
Linnas asub Bridgeporti Ülikool ja osariigi ainuke loomaaed Beardsley Zoo.