Kognitiivne nihe

Kognitiivne nihe või kognitiivne moonutus (ingl. k. "cognitive bias") on teatud seaduspärasid järgiv kõrvalekalle loogilisest otsustusprotsessist, mille tulemusena jõutakse teiste inimeste või situatsioonide suhtes ebaloogilistele järeldustele. Kognitiivse nihke tekkimisel lähtub inimene enda jaoks loodud subjektiivsest sotsiaalsest reaalsusest. Subjektiivne sotsiaalne reaalsus võib hakata kognitiivse nihke tagajärjel dikteerima inimese sotsiaalset käitumist, kognitiivse nihke puudumisel on selleks objektiivne sisend. Kognitiivne nihe seisneb seega just kui moonutatud tajus ning põhjustab ebatäpseid otsuseid ja ebaloogilisi tõlgendusi või mida üldiselt kutsutakse irratsionaalsuseks.
Kognitiivse nihke tüüpe on mitu. Mõned kognitiivsed nihked on tõenäoliselt kohastumuslikud. Kognitiivne nihe võib olenevalt konkreetsest kontekstist juhtida hoopis rohkem efektiivsete tegudeni. Lisaks lubab kognitiivne nihe sooritada inimesel otsuseid kiiremini, seda näiteks juhul kui otsuselangetamise kiirus on olulisem kui otsuselangetamise täpsus. Teised kognitiivse nihke tüübid võivad olla niinimetatud limiteeritud infotöötluse "kõrvalsaadused", mis võivad tuleneda vaimsetest mehhanismidest, näiteks piiratud ratsionaalsus.
Kognitiivseid nihkeid on uuritud juba kuuskümmend aastat, kasutades selleks kognitiivteaduslikke, sotsiaalpsühholoogilisi ja käitumisökonoomilisi uurimismeetodeid. Kognitiivsete nihete uurimine on oluline, kuna sellised süstemaatilised vead võivad viidata psühholoogilistele otsustamisprotsesside alusmehhanismidele. Kahneman ja Tversky väidavad, et kognitiivsete nihete uurimisel on ka piisavalt praktilist väärtust muudes valdkondades, näiteks kliinilises hindamises.
Ülevaade.
Kognitiivsed nihked võivad tuleneda erinevatest protsessidest, mille eristamine võib vahel olla keeruline. Sellised protsessid on näiteks:
Kognitiivsete nihete olemasolule pöörasid esmalt tähelepanu Amos Tversky ja Daniel Kahneman aastal 1972. Khaneman ja Tversky puutusid kokku inimestega, kes ei olnud võimelised aru saama matemaatilisest loogikast ning olid võimetud intuitiivselt juurdlema suuremate suurusjärkude üle. Tversky, Kahneman ja nende kolleegid demonstreerisid mitmel korrataval viisil, kuidas inimeste otsused erinevad ratsionaalse valiku teooria seaduspärasustest. Nad selgitasid inimeste erinevusi hinnangutes ja otsuselangetamises erinevate heuristikutega. Heuristikud on niinimetatud vaimsed otseteed, mis võimaldavad inimestel anda kiireid hinnanguid ebamäärastele tajudele. Heuristikutest suudab inimaju aru saada kerge vaevaga, kuid samas on mõni kord heuristilise mõtlemise tulemiks ränk süstemaatiline viga.
Näiteks esinduslikkuse heuristikut defineeritakse kui tendentsi hinnata teatud juhtumi tõenäosuse sagedust tuginedes teatud tüüpsündmusele. Esinduslikkuse heuristiku hea näide on „Linda probleem“. Linda probleem on ülesanne, milles osalejatele esitatakse kirjeldus fiktiivsest naisest – Lindast. Kirjelduse põhjal võib arvata, et Linda on ilmselt feminist. Kirjelduses mainitakse näiteks, et ta hoolib soolisest diskrimineerimisest ja muudest sarnastest sotsiaalsete õigluse probleemidest. Kirjeldusele järgnevalt küsitakse osalejatelt, kas Linda on tõenäolisemalt (a) pangateller või (b) teller ja lisaks ka aktiivne feminist. Enamik uuringus osalejaid vastab küsimusele, et Linda on tõenäolisel (b) teller ja lisaks ka aktiivne feminist. Selline viga (matemaatiliselt ei saa vastus (b) olla tõenäolisem kui vastus (a) on hea näide „konjunktsiooniveast“; Tversky ja Khaneman väitsid, et vastajad teevad vea, kuna variant (b) on nende arvates sobivam kirjeldus Lindast. Representatiivsuse heuristik võib viia sarnaste vigadeni ka sotsiaalses kontekstis, näiteks võivad inimesed nii lähtuda stereotüüpidest ning anda heuristiku põhjal ebatäpseid hinnangud teiste kohta.
Khanemani ja Tversky kriitikud väidavad, et heuristikud ei tohiks viia meid arvamuseni, et inimese mõtlemine on kognitiivsetest nihetest läbi imbunud, vaid pigem vaadelda ratsionaalsust kui kohastumuslikku tööriista, mis ei allu formaalse loogika seaduspärasustele või tõenäosusarvutustele . Sellest hoolimata on kognitiivseid nihkeid demonstreerivad eksperimendid (näiteks Linda probleem) kasvanud ajapikku heuristikute ja kognitiivsete nihete uurimisprogrammiks ning on praeguseks levinud ka akadeemilisest psühholoogiast edasi teistesse valdkondadesse, näiteks meditsiini ja politoloogiasse.