tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Anneliis Simm

Anneliis Simm (10. jaanuar 1920 Tartu – 12. jaanuar 2013 Toronto, Kanada) oli eesti filmindustegelane.
Anneliis Simm oli Ants Simmi ja Linda Simmi tütar.
1969. aastast töötas Anneliis Simm Eesti Televisioonis, kus oli Eesti Telefilmi tootmisjuht ja filmidirektor.
Anneliis Simmi urn on maetud Simmi talu kalmistule.
Mihkel Salong

Mihkel Salong (17. juuli 1877 Vanemi talu, Koimla küla, Lümanda vald – 21. aprill 1946) oli eesti klaverimeister.
Noore mehena ehitas merepaate. Hiljem elas Tallinnas, 1903 siirdus Peterburi, kus õppis kuulsate klaverimeistrite käe all uut ametit. 1906 avas Peterburis oma töökoja. Tema kvaliteetsed, heakõlalised ja suhteliselt odavad klaverid olid suurlinnas minev kaup. 1918 oli sunnitud Oktoobrirevolutsiooni järgse kaose eest kogu tööstuse sisseseadet ja muud varandust maha jättes Eestisse põgenema. Naise ja kaksikutest laste Karli ja Rosaliega saabus ta Kuressaarde ja pidi otsast alustama.
1922 sisustas Mihkel Salong klaveritöökoja Väike-Sadama 4 majas, 1936 ostis ta avarama maja (Tolli 3). Seal jätkus klaverite tegemine kuni 1941. aasta natsionaliseerimiseni.
Mihkel Salong on maetud Kudjape kalmistule.
Gohar Markosjan-Käsper

Gohar Markosjan-Käsper (armeenia keeles Գոհար Մարկոսյան-Կասպեր; 14. juuli 1949 Jerevan – 10. september 2015 Barcelona) oli Tallinnas elanud vene keeles kirjutanud Armeenia kirjanik. 
Tema isa oli ooperilaulja ning ema balletitantsija. Aastal 1990 abiellus ta eesti kirjaniku ja tõlkija Kalle Käsperiga ja kolis 1991. aastal Eestisse. Hariduselt oli Markosjan-Käsper arst ja meditsiiniteaduste kandidaat, kuid Eestisse asumise järel pühendus ta täielikult kirjandusele. Ta kirjutas vene keeles.
Markosjan-Käsperi tuntuim teos on romaan "Penelope", mis on tõlgitud ka prantsuse, saksa, hollandi, hispaania ja itaalia keelde. Ta oli Eesti Kirjanike Liidu liige.
Aav

Aav on eesti perekonnanimi.
2017. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Aav 80 mehel ja 84 naisel. Perekonnanimede levikult oli Aav meeste puhul 1107. ja naiste puhul 1183. kohal.
Nimi on levinuim Saare maakonnas, kus seda esineb 10 000 elaniku kohta 11,16.
2023. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Aav 77 mehel ja 85 naisel. Perekonnanimede levikult oli Aav meeste puhul 1177. ja naiste puhul 1172. kohal.
S. R. Ranganathan

Shiyali Ramamrita Ranganathan (9. august 1892 – 27. september 1972) oli India matemaatik ja raamatukoguhoidja.
Ta töötas välja viis raamatukogunduse seadust ning vähetuntud, aga mõjuka koolonliigituse. Teda peetakse India raamatukogunduse isaks. Ta töötas viis aastat matemaatikaprofessorina Mangalore'i, Coimbatore'i ja Madrase Ülikoolis hoolimata sellest, et töötamise tegi keeruliseks kogelemise kõnehäire.
Esialgu ei kavatsenud Ranganathan raamatukoguhoidjana töötada, aga kui 1923. aastal otsis Madrase Ülikool raamatukokku töötajat, kes korrastaks halvasti organiseeritud kogu, otsustas ta kandideerida ja ta valiti 900 kandidaadi hulgast välja. Tema teadmised raamatukogunduse valdkonnas piirdusid artiklitega Encyclopædia Britannicast, seetõttu läks ta Londonisse raamatukogundust õppima. Seal tekkis tal huvi liigitusega seotud probleemide vastu ja 1933. aastal töötas ta välja koolonliigituse kavandi.
Kui Ranganathan Indiasse tagasi pöördus, oli ta veendunud, et India rahvale on ühtne raamatukogusüsteem väga oluline. Järgmised kakskümmend aastat töötas ta Madrase Ülikooli raamatukogu direktorina. Selle aja jooksul asutas ta Madrase Raamatukogude Ühingu ning osales rahvaraamatukogude ning India Rahvusraamatukogu rajamisel.
1932. aastal sõnastas ta viis raamatukogunduse seadust:
Pärast 20 aastat töötamist lahkus Ranganathan Madrase Ülikoolist juhtkonnaga tekkinud erimeelsuste tõttu ning asus professorina tööle Vārānasis Banarasi Hindu Ülikooli raamatukogus.
1955–1957 elas Ranganathan Zürichis, sest tema poeg abiellus Euroopast pärit naisega. Taoline ebatraditsiooniline suhe talle aga ei sobinud ja ta pöördus tagasi Indiasse, kuid suutis luua ja säilitada rohkesti kontakte Euroopa raamatukogunduse valdkonnas töötavate inimestega.
1957. aastal anti talle Padma Shri, mis on India neljanda järgu orden tsiviilisikutele.
1962. aastal asutas Ranganathan Bangalore'is Dokumentatsiooni Teadus- ja Koolituskeskuse. 1965. aastal nimetas India valitsus ta panuse eest raamatukogundusse riiklikuks teadusprofessoriks.
Ranganathan suri 27. septembril 1972 pikaajalise raske bronhiidi tagajärjel.
Rasina remmelgas

Rasina remmelgas on Põlva maakonnas Põlva vallas Rasina külas endise kiriku kõrval kasvav hõberemmelgas. 
Rasina remmelgas koosneb mitmest jämedast kokkukasvanud tüvest, mis 1 meetri kõrgusel harunevad neljaks. Hendrik Relve mõõtis 2001. aastal tema kõrguseks 20 meetrit ja tüveümbermõõduks kõige peenema koha pealt, 30 sentimeetri kõrguselt, 1092 sentimeetrit. 
Remmelgate seas, keda saab mõõta rinnakõrgusest madalamalt, võib tema olla nii Eesti kui ka koguni Euroopa jämedaim paju ja ka Põlvamaa jämedaim puu. 
27. oktoobril 2019 murdus suure tormiga Rasina remmelgal ära üks pool tüvest ning kadusid ka harud.
Reigi õpetaja (film)

"Reigi õpetaja" on Eesti 1977. aasta mängufilm. Filmi režissöör on Jüri Müür. Film on tehtud Aino Kallase samanimelise jutustuse ainetel.
Peategelast Paulus Andreas Lempeliust mängis Mikk Mikiver.
Reigi õpetaja (ooper)

"Reigi õpetaja" on Eduard Tubina 1971. aastal valminud ooper. Ooperi libreto kirjutas Jaan Kross, kes võttis aluseks Aino Kallase jutustuse "Reigi õpetaja".
Ooper lavastati 1979. aastal Vanemuise teatris, 1988. aastal Estonia teatris ja 2014. aastal taas Vanemuises.
Ooper on kahes vaatuses ja kuues pildis. Helilooja teine, väga tugeva faabulaga ooper. Komponeeritud 1970.–1971. aastal Estonia teatri tellimusel. Kuid Eesti NSV ideoloogiline juhtkond keeldus mitmel korral andmast luba teose lavaletoomiseks Estonias. Kaarel Ird hankis Vanemuisele loa otse Moskvast, kuid teater sai ooperit esitada vaid neli korda, kui tuli korraldus see repertuaarist maha võtta.
Esmaettekanne toimus 10. juunil 1979 Tartu teatris Vane­muine. Peaosades olid Henn Pai (Paulus Lempelius), Anu Lomp (Catharina), Väino Karo (Kempe). Estonia esitas ooperi suure eduga 1988. aastal. Vanemuine tõi ooperi lavale taas 2014. aastal.
Sisukokkuvõte.
Tegevus toimub aastatel 1644–1649 Hiiumaal Reigis ja Tallinnas. Reigi abiõpetajaks ("diaconus") saabub Jonas Kempe, kelle õpetaja Paulus Lempelius lahkelt vastu võtab. Kempet köidab Lempeliuse naise Catharina ilu. Ka Catharinale meeldib noor abiõpetaja, mis peagi jõuab ka tema mehe teadvusse. Peagi ei ole Catharina ja Jonase vahekord kellelegi saladus. 
Teenijad räägivad Catharina kiusamiseks talle igasuguseid jutte abielurikkujate karistamisest. Catharina on nendest juttudest häiritud. Lempelius ja Kempe tulevad tagasi pikalt teekonnalt, kuid nad ei ole omavahel Catharinast rääkinud. Lõpuks hakkab Lempelius nõudma Kem­pelt ülestunnistust. Nende sõnavahetus läheb ägedaks. Lempeliuse löögist langeb Kempe meelemärkusetult põrandale. Appi rutanud Catharina paljastab mehe ees oma kire.
Catherina ja Kempe otsustavad põgeneda. Mõne aja pärast nad taba­takse Soome saarestikust ja viiakse Tallinna lossikohtu ette. Seal tunnistavad nad end salasuhtes süüdi ja kinnitavad, et põgenesid armastuse sunnil. Lempelius on valmis andestama Catha­ri­nale, kuid mitte Kempele. Mõlemad mõistetakse abielurikkumise eest surma ja viiakse Raekoja platsile hukkamisele. Lempelius kutsub oma naist tagasi, kuid see keeldub. Timukas viib otsuse täide.
Salvestised.
Nordiska Musikförlaget/Gehrmans Musikförlag andis 2014. aastal välja CD-plaadi Vanemuise 2014. aasta etenduse helisalvestisega. Peaosades on Jassi Zahharov (Paavali Lempelius), Karmen Puis (Catharina Wycken), Mati Turi (Jonas Kempe), Pirjo Püvi (Viiu). Dirigent Paul Mägi.
Leili Padevest

Leili Padevest (2. august 1945 – 3. märts 2015) oli eesti teleajakirjanik.
Ta lõpetas 1970 Tartu Riikliku Ülikooli ajakirjanikuna ja töötas toimetajana Eesti Televisioonis. 
Kui 1993. aastal asutati Kanal 2, läks Leili Padevest sinna toimetajaks ja töötas seal kuni surmani.
Guido-Roland Raudver

Guido-Roland Raudver (2. juuni 1927 – 1. märts 2015) oli eesti ajakirjanik ja koduloo-uurija.
Ta on töötanud ajalehtede Töörahva Lipp, Töörahva Elu ja Edasi toimetustes (vaheaegadega aastatel 1953–1983). 
Lühikest aega oli ta ajalehe Läänlane peatoimetaja (1993).
Galiitsia vürstiriik

Galiitsia vürstiriik oli 12. sajandi keskel Kiievi-Vene riigist eraldunud vürstiriik, mida valitsesid Rjurikovitšite dünastia Romanovitšite liini esindajad. 
Galiitsia vürstiriiki valitsesid Rjurikovitšite dünastia Romanovitšite liini (Jaroslav Targa poja Vladimir Jaroslavitši poja Rostislavi poja Volodar Rostislavitši järglased) esindajad: Volodymyrko Volodarovitš (1141–1153), Jaroslav Osmomõsl (1153–1187) ja Volodymir Jaroslavitš (1189–1199).
Sisemiste vastuolude järel nõrgenenud ja lagunevast Vana-Vene riigist iseseisvunud riigi moodustas 12. sajandi keskel Volodymyrko Volodarovitš, kes päris varem väiksed Zvenigorodi vürstiriigi (1124), Przemyśli vürstiriigi (1129), Terebovlia vürstiriigi (1129), Galiitsiamaa (1141) ning asutas uue pealinnana 1444. aastal Halõtši linna, ühendatud vürstiriigi keskusena. 
Volodymyrko Volodarovitši poeg, Jaroslav Osmomõsl laiendas veelgi valdus (1153–1187) ning lisas valduste hulka ka veel alad Karpaatia mägede ja Dnisteri jõe vahelistel aladel, kuni Doonau alamjooksuni. 
Viimase Romanovitšite liinist valitseja Volodymir Jaroslavitši (1189–1199) surma järel 1199. aastal, kutsusid bojaarid riiki valitsema naabervürstiriigi,Rjurikovitšite dünastia Mstislavitšite liini esindaja Volõõnia vürstiriigi vürsti Roman Mstislavitši, kes ühendas Galiitsia ja Volõõnia ning moodustas ühise Galiitsia-Volõõnia vürstiriigi, mida valitses Novgorodi, Volõõnia, Galiitsia vürsti ja Kiievi suurvürstina.
Sümfoonia (Ester Mägi)

"Sümfoonia" on Ester Mäe 1968. aastal valminud sümfoonia; ühtlasi helilooja ainus sümfoonia. Sümfoonia esiettekanne oli 23. aprillil 1969 Eesti Raadio Sümfooniaorkestri esituses Roman Matsovi dirigeerimisel.
Sümfoonia osad:
Lac la Ronge

Lac la Ronge on liustikujärv Kanadas Saskatchewani provintsis. Järv on provintsis suuruselt viies. Arvatakse, et järv on nime saanud nime kobraste näritud pajude järgi ("ronger" on prantsuse keeles 'närima').
Järv asub Prince Alberti linnast 250 kilomeetrit põhja pool. La Ronge'i, Air Ronge'i ja Lac La Ronge First Nationi asulad on järve läänekaldal. Järv ja selle ümbrus on populaarne puhkepaik. Järvel käiakse kalastamas, paadi ja kanuuga sõitmas ning järve kallastel on ka matkarajad.
1966. aastal ehitati järvest välja voolavale Churchilli jõele Lac la Ronge'i tamm (kaldapealne betoontamm), et reguleerida järve veetaset. Tamm on 3,1 meetrit kõrge ja sellel on neli väravat. 2007. aastal paigaldati tammile ka kalatrepp.
Lac La Ronge'i provintsi park.
Lac La Ronge'i provintsi park algab La Ronge'i linnast ja ulatub järve idakaldale, seega piirab järve kolmest küljest. Pargis on 4 karavaniparklat. 26 km La Ronge linnast põhja pool asub jahimajake. Nistowiaki juga, mis asub Churchilli jões on üks kõrgemaid Saskatchewani piirkonnas. Seda saab vaadelda pargi põhjaosas kanuuga matkates.
Saskatchewani 2. kiirtee möödub järve lääneosast ning lõpeb La Ronge'i linnas, kus see muutub Saskatchewani 102. kiirteeks . Stanley Missioni asulasse viib Saskatchewani 915. kiirtee, mis möödub pargi põhjaosast. Põhiline asustus on Churchilli jõe kallastel, kus asub ka Saskatchewani regiooni vanim hoone Püha Kolmainu anglikaani kirik.
Kalade populatsioon.
Järves elab koha, kollane ahven, "Catostomus catostomus", "Sander canadensis", "Catostomus commersonii", luts, haug, järveforell, siig, "Coregonus artedi".
Erinevalt teistest Saskatchewani piirkonna järvedest on Lac la Ronge'il kala püüdmiseks vaja lisaks tavalisele kalapüügiloale ka eriluba. Eriluba on tasuta ja seda saab taotleda keskkonnaministeeriumist La Ronge'i linnas.
Jacques Fontanille

Jacques Fontanille (sündinud 1948) on prantsuse semiootik.
Ta on üks peamisi Algirdas Greimase töö jätkajaid.
Aastast 2024 on ta Rahvusvahelise Semiootika Assotsiatsiooni president.
Kolloidhõbe

Kolloidhõbe on kolloid hõbedaosakestest. Antibakteriaalse toime tõttu kasutati seda kuni 1940. aastateni desinfektsioonivahendina, enne kui see asendati antibiootikumidega, mida peeti kolloidhõbedast turvalisemaks ja efektiivsemaks.
1990. aastatel hakati seda müüma alternatiivmeditsiinis mineraalse lisandina, mida peetakse sobivaks selliste haiguste nagu vähk, diabeet, AIDS, herpes, tuberkuloos jms profülaktikaks või ravimiseks. Ühtegi neist väidetest pole teaduslikult tõestatud. Kui kolloidhõbedat kasutatakse kaua aega, siis võib sellest tekkida argüüria. Samas on selle antibakteriaalne toime tõestatud.
Eestis tohib kolloidhõbedat kasutada mõningates kosmeetikatoodetes (kui tootjal või importijal on koostatud piisava teabega ohutusaruanne), biotsiidides, näiteks mööbli, ujumisbasseinide, kliimaseadmete jmt desinfitseerimiseks (terviseameti registreerimistunnistuse olemasolul) ning jahutus- ja töötlemissüsteemides kasutatava vee või muude vedelike säilitamiseks. Kolloidhõbedat ei ole lubatud kasutada toidulisandites ega nahadesinfitseerimisvahendites. Kolloidhõbedat sisaldavaid tooteid ei tohi müüa ravimitena ega reklaamida neid kui haigusi, talitlushäireid või väärarenguid leevendavaid.
=Viited=
Eesti animafilmikunst

Eesti animafilmikunst käsitleb Eesti animafilmi ehk multifilmi läbi aja. 
Eesti animafilmikunst sai alguse 1930. aastatel, kui tehti esimesed eksperimentaalsed animafilmid. Sellest ajast on säilinud vaid üks lühianimafilm: "Kutsu-Juku seiklusi". 
Alates ülemaailmsest majanduskriisist kuni 1958. aastani Eesti animafilmikunstis arengut ei toimunud. Animafilmikunsti taassünd oli 1958, kui Elbert Tuganov asutas filmistuudio Tallinnfilm juurde nukufilmi osakonna. 1958 valmis nukufilmi osakonnas esimene animafilm: "Peetrikese unenägu".
Kolmas nukufilm, "Metsamuinasjutt" (1960) tõi filmifestivalil Bukarestis 1960. aastal esimese rahvusvahelise auhinna eesti filmikunstile. "Ott kosmoses" (1961) sai aastal 1963 rahvusvahelisel astronautika- ja kosmosefilmide festivalil Deauville’is eriauhinna. Viienda nukufilmiga "Mina ja Murri" 1961. aastaks töötas filmistuudios juba kakskümmend inimest. Siit algas regulaarne nukufilmitootmine. Aastatel 1958–1963 oli esimese üheksa nukufilmi režissöör Elbert Tuganov, seejärel debüteeris tema senine operaator Heino Pars filmiga "Väike motoroller" (1963).
Järgnesid filmid "Just nii" (1963), "Park" (1966), "Jonn" (1966), "Hammasratas" (1968) ja "Jalakäijad" (1971, mis keskendusid natuke tõsisematele teemadele, nagu nõukogude bürokraatia satiir. Järgnesid filmid "Hiirejaht" (1965), "Ahvipoeg Fips" (1968), "Aatomik" (1970) ning "Aatomik ja Jõmmid" (1970), mis säilitasid satiirilist meeleolu, siis paroodiafilmid "Eesel, heeringas ja nõialuud" (1969) ja "Verine John" (1974). Aimefilm "Žanri sünd" (1967) on kokkuvõte animafilmi tekkimisest ja kujunemisest 19.–20. sajandi vahetusel. Jätkates eksperimenteerimist, tegi Tuganov piksillatsioonfilmimise abil laulupeost reportaaži "Inspiratsioon" (1975) ja filmi "Suveniir" (1977), mis on arvatavasti maailma esimene stereoskoopnukufilm (3D-film).
Tuganovi järel arenes animatsioon rahvuslikku kultuurirada pidi, uude kunstiliiki hakati kohe kutsuma Eesti heliloojaid, kunstnikke, kirjanikke. 1972. aastal rajas esimese nukufilmi kunstnik Rein Raamat regulaarse joonisfilmitootmise.
Hüpikgasell

Hüpikgasell ("Antidorcas marsupialis") on imetaja veislaste sugukonnast ja gaselllaste alamsugukonnast.
Vaporetto

Vaporetto on Itaalias Veneetsias kasutatav veebuss. 19 vaporettoliini ühendavad nii Veneetsias kui ka teistel Veneta laguunis asuvatel saartel (nt Murano, Burano, Torcello ja Lido) asuvaid kohti.
Nimetus.
Nimetuse "vaporetto" võib tõlkida 'väikeseks aurulaevaks' ja see viitab varem sarnasel eesmärgil kasutatud auru jõul liikunud laevadele. Veneetslased kutsusid vaporettot varem nimetusega "batèo".
Üldist.
Veebussiliine opereerib Veneetsia ühistranspordisüsteemi haldav ettevõte Azienda del Consorzio Trasporti Veneziano (Actv). Veesõidukisüsteem on Veneetsias hädavajalik, kuna sealsed sügavad kanalid takistavad maa-aluste raudteede ehitamist ning maapinnal sõitvate ühissõidukite jaoks pole ruumi. Seega on kanalid ühistranspordi jaoks ainus võimalik koht.
Liinid ja piletid.
Kuigi vaporettod sõidavad 24 tundi ööpäevas, varieerub nende sagedus liiniti ning teatud liinid on töös vaid suvehooajal aprillist oktoobrini. Liin nr 1 teenindab näiteks Suurt Kanalit.
Actv müüb lisaks ühekordsetele piletitele ja 7-päevastele passidele sõidupasse ka muudeks perioodideks, näiteks 12, 24, 36, 48 ja 72 tunniks.
Vaporettod mujal.
Ka Genovas ja selle lähiümbruses kutsutakse graafiku järgi sõitvat või turiste vedavat veebussi mõnikord vaporettoks.
Põlula Kool

Põlula kool oli Lääne-Virumaal Vinni vallas Põlula külas tegutsenud põhikool. 
1. septembrist 2006 ühendati Põlula Põhikool ja Ulvi lasteaed ning kool nimetati ümber Põlula Kooliks. Koolis ja lasteaias on kokku 30 töötajat, neist 19 on pedagoogid. Õpilasi on koolis 67, lapsi on lasteaias 27.
Alates 2003. aastast oli kooli direktor Priit Freienthal. Kool suleti 2020. aastal.
Bánov

Bánov (saksa keeles "Banow", vanasti ka "Banau") on küla (endine alev) Tšehhis Morava kaguosas Zlíni maakonnas Uherské Hradiště ringkonnas. Küla asub Bílé Karpaty mägedes Slovakkia piiri ääres, asudes Uherský Brodist seitsme kilomeetri kaugusel. Bánovit läbib maantee E50, mis viib Brnost Slovakkiasse. Aastal 2010 valmis küla ümbersõidutee, mis on sealset elukvaliteeti oluliselt parandanud.
Ajalugu.
Arheoloogiliste uuringute kohaselt olid küla alad asustatud juba pronksiajal, mil seal elasid Věteřovská kultuuri kuuluvad inimesed. Ajal, mil küla kuulus Suur-Määri riiki, asusid seal riigi kaitserajatised. Seal asunud kindlus hävis Tšehhimaa ja Ungari vaheliste sõdade käigus. Sealne piirkond moodustas Ungari ja Määrimaa vahelise Lucká provintsi ("Provincia Lucensis"), mis käis sõdades korduvalt käest kätte.
Kirjalikes allikates on asulat esimest korda mainitud aastal 1091, mil seal viibis tulevane Tšehhi kuningas Břetislav II. Piirkonda valitsesid Mojmíride suguvõssa kuuluvad vürstid, kuni 13. sajandi lõpuni kuulus piirkond Ungarile, seejärel aga sai lõplikult Määrimaa osaks. Aastast 1230 hakkas küla kuuluma Neuhauside suguvõsale (nemad on pärandanud ka küla vapile oma sümboliks olevad viie kroonlehega punased roosid). 16. sajandi teisel poole said selle omanikuks Tetourid. Aastal 1570 sai Bánovist alev, kus peeti kolm korda aastas laata. Aastal 1689 ostis küla Johann Karl Graf Sérenyi, kellele kuulus ka Uherský Brod, ta liitis need üheks valduseks ja muutis selle patrimoniaalmõisaks.
Aastail 2010–2014 oli külavanemaks Zbyněk Král, aastast 2014 täidab neid kohuseid aga Marek Mahdal.
Vaatamisväärsused.
Teel Uherský Brodist Bánovisse asub küla kohal vulkaanilisel kõrgendikul mälestis "Kolm Risti".
Loodusmälestised.
Loodusmälestistest asub külas endine kivimurd Hrádek, kus kaevandati varem andesiiti. Sinna 1. oktoobril 2002 rajatud kaitseala pindala on 0,3287 hektarit. Kivimurd ise on Tertsiaari vulkaanilise aktiivsuse mälestis. Vanas karjääris elavad ka pääsusaba ("Papilio machaon") ja puriliblikas ("Iphiclides podalirius").
Laša Talahhadze

Laša Talahhadze (gruusia keeles ლაშა ტალახაძე; sündinud 2. oktoobril 1993 Satšheres) on gruusia tõstja, olümpiavõitja (2016) ja maailmameister (2015).
Ta võistleb üle 105 kg kaalukategoorias.
Oma kolmandatel täiskasvanute maailmameistrivõistlustel, 2015. aasta maailmameistrivõistlustel Houstonis, võitis ta meeste üliraskekaalus (+105 kg) hõbemedali, kuid sai maailmameistriks pärast venelase Aleksei Lovtševi tulemuste tühistamist. Neil võistlustel rebis ta 207 kg ja tõukas 247 kg, mis andis kogusummaks 454 kg.
2016. aasta Euroopa meistrivõistlustel Norras Førdes võitis Talahhadze meeste üliraskekaalu (+105 kg) võistlusel kuldmedali. Neil võistlustel rebis ta 212 kg ja tõukas 251 kg, mis tegi kogusummaks 463 kg.
Olümpiadebüüdi tegi Talahhadze 2016. aastal Rio de Janeiro olümpiamängudel, kus ta püstitas kogusumma maailmarekordi 473 kg. Rebimises sai ta tulemuseks 215 kg ja tõukamises 258 kg.
2017. aasta Euroopa meistrivõistlustel Horvaatias Splitis sai ta meeste üliraskekaalu kahekordseks Euroopa meistriks. Neil võistlustel rebis ta 217 kg, mis on ühtlasi uus maailmarekord ja tõukas 250 kg.
Isiklikku.
Jaanuaris 2025 kehtestas välisminister Margus Tsahkna talle Eestisse sissesõidukeelu.
Martin Pärn

Martin Pärn (sündinud 16. septembril 1971 Tallinnas) on eesti disainer, Eesti Kunstiakadeemia strateegilise disaini professor.
Elukäik.
Martin Pärn õppis disaini Tallinna Kunstiülikoolis 1989–90 ja Dublinis 1992–93 ning lõpetas Helsingi Kunsti- ja Disainiülikooli tööstusdisaini eriala magistrikraadiga 1995. aastal.
Ta oli Tallinna Tehnikaülikooli külalisprofessor (2012–16 masinaehituse, 2017–18 mehaanika ja tööstustehnika instituudis), 2018–22 mehaanika ja tööstustehnika instituudi kaasprofessor tenuuris, aastast 2022 samas vanemteadur.
Wilhelm Frick

Wilhelm Frick (12. märts 1877 Alsenz – 16. oktoober 1946 Nürnberg) oli Saksamaa riigitegelane ja saksa jurist.
Wilhelm Frick oli pärit kooliõpetaja perekonnast. 1896–1901 õppis ta õigusteadust Münchenis, Göttingenis, Berliinis ja Heidelbergis. 1903. aastal sooritas ta assessorieksami ja võeti juristina Baieri riigiteenistusse. 
1904. aastast töötas ta Müncheni politsei juhatuses. 1919. aastast oli ta Müncheni poliitilise politsei juhataja. 1923. aasta veebruaris sai ta Müncheni kriminaalpolitsei juhatajaks. 9. novembril 1923 võttis Wilhelm Frick osa Õllekeldriputšist, mille eest talle 1. aprillil 1924 mõisteti tingimisi 15-kuuline vabaduskaotus. 4. mail 1924 valiti ta Saksarahvusliku Vabaduspartei (Deutschvölkische Freiheitspartei) nimekirjas Riigipäeva liikmeks. 31. juulil 1924 lasti Frick Õllekeldriputšis osalemise eest politseiteenistusest lahti. 
1925. aastal astus ta Natsionaalsotsialistlikku Saksa Töölisparteisse. 1926–1930 töötas ta parlamenditöö kõrvalt Münchenis Ülemkindlustusametis. 1930. aastal sai ta Tüüringi sise- ja rahvaharidusministriks. 1. aprillil 1931 oli ta Tüüringi parlamendi umbusaldusavalduse tõttu sunnitud ministriametist tagasi astuma. 1. jaanuarist 1932 alustas ta uuesti tööd Münchenis Ülemkindlustusametis.
30. jaanuarist 1933 kuni 24. augustini 1943 oli Wilhelm Frick Saksamaa siseminister.
24. augustist 1943 kuni 4. maini 1945 oli Wilhelm Frick Böömi- ja Määrimaa Riigiprotektoraadi riigiprotektor. Riigiprotektorina oli Fricki võim suhteliselt formaalne, tegelik võim kuulus Böömi- ja Määrimaa Riigiprotektoraadi riigisekretärile Karl Hermann Frankile.
Nürnbergi protsessil mõisteti Wilhelm Frick 1. oktoobril 1946 rahuvastaste kuritegude, sõjakuritegude ja inimsusvastaste kuritegude eest surma poomise läbi. Kohtuotsus viidi täide 16. oktoobril 1946. Hukkamisel viibinud ameerika ajakirjanik Howard K. Smith kirjeldas sündmust nii: " Kuues mees, kes lahkus oma kambrist ja sisenes surmahoonesse, kandes käeraudu, oli 69-aastane Wilhelm Frick. Ta sisenes hukkamisruumi kell 02.05, kuus minutit pärast seda, kui Rosenberg oli surnuks kuulutatud. Ta oli hukatavatest kõige rahutum ja komistas 13. astmel üles tapalavale. Wilhelm Fricki ciimased sõnad olid: "Elagu kaua igavene Saksamaa!" Seejärel pandi talle kott pähe ja luuk avanes."
Sõda Afganistanis (1978–)

Sõda Afganistanis algas 27. aprillil 1978, kui Sauri revolutsiooni nime all tuntud sõjaväelise riigipöörde käigus sai võimule Afganistani Demokraatlik Rahvapartei (ADRP). Pärast riigipööret toimusid riigi paljudes paikades meeleavaldused ja protestid ADRP valitsuse vastu. Detsembris 1979 algas Nõukogude-Afganistani sõda. 
Vastupanuliikujad ehk mudžaheedid võitlesid Nõukogude armee vastu. Mõned mudžaheedide harud said tuge USAlt, Pakistanilt ja Saudi Araabialt. Veebruaris 1989 oli Nõukogude Liit sunnitud oma väed Afganistanist välja viima. Nõukogude Liidult abi saanud kommunistlik Agfanistani valitsus pidas vastu aastani 1992, kui mässuliste kätte langes pealinn Kabul.
Samal aastal jõudsid Afganistani poliitilised parteid kokkuleppele ning asutati Afganistani Islamiriik, mille eesotsas oli ajutine valitsus. Kõrge sõjaväelane Gulbuddīn Ḩekmatyār oli kokkuleppele vastu ning alustas Pakistani toetusel Kabuli pommitamist. Peale selle tekkisid Kabulis lahingud ka linnaosade vahel, kus väepealikud võimule olid saanud. Piirkonna suurjõud, Pakistan, Iraan, Saudi Araabia, India ja Usbekistan, toetasid ja mõnel juhul omasid märkimisväärset mõjuvõimu nende väepealike üle. Sel perioodil toimus sõjategevus Kabulis ja teistes suuremates linnades, maakohad, mis olid Nõukogude sõja ajal laialdaselt kannatada saanud, jäid üsna rahulikuks. Kui Afganistani kaitseminister Aḩmad Shāh Mas‘ūd oli 1994. aasta lõpuks suutnud Kabulis suhtelise rahu taastada, tekkis pealinnale ja valitsusele uus märkimisväärne oht, Ţālebān. 
Taleban tekkis algselt riigi lõunaosas asuvas Kandahāri linnas ning 1994. aasta jooksul suudeti endale allutada mitmeid Lõuna- ja Kesk-Afganistani provintse, kus keskvalitsuse võim nõrk oli olnud. 1995. aasta alguses alustasid nad pealetungi Kabulile, kuid nende väed said laialdaselt kannatada ning paljud eksperdid uskusid, et äärmusrühmituse lõpp pole enam kaugel. Kuid aastaks 1996 olid nad suutnud tänu Pakistani ja Saudi Araabia abile end uuesti koguda. Septembris 1996 tõusid nad Kabulis võimule ja asutasid Afganistani Islami Emiraadi. Aḩmad Shāh Mas‘ūdi juhtimisel loodi Põhja-Allianss, et Talibani valitsus kukutada. Taliban sai sõjalist tuge Pakistani armeelt ja Al-Qā‘idahilt.
Pärast 11. septembri terrorirünnakuid Ameerika Ühendriikides aastal 2001 algas operatsioon "Püsiv vabadus" ehk NATO sissetung Afganistani. Operatsiooni eesmärk oli kukutada Taliban, võita Al-Qaeda ning asutada eluvõimeline demokraatlik riik. Mõni eesmärkidest suudeti küll saavutada, kuid 2021. aastal tõmbas NATO oma väed Afganistanist välja ja Ţālebān võttis riigis võimu.
Kyriákos Ioánnou

Kyriákos Ioánnou (kreeka keeles Κυριάκος Ιωάννου; sündinud 26. juulil 1984 Limassolis) on Küprose kõrgushüppaja.
Koodi-Jaan

"Koodi-Jaan ": Lõbusat lugemist, pilget ja nalja"", oli huumoriajakiri, mis ilmus 1930. aastal Tallinnas kirjastuses Nauding. 
Ajakirjal oli 18 lehekülge. Väljaandja ja toimetaja oli Harald C. Pitsahl. 
Ilmus ainult üks number. Ajakirja trükiti Tallinnas trükikojas Kiirtrükk.
Lõbusad Jutud ja Naljad

"Lõbusad Jutud ja Naljad : "mitmekesise sisuga jutu-, pilke- ja naljakogu"", ilmus 1931. aastal Tallinnas, kirjastuselt "Nauding".
Väljaandja ja toimetaja Harald C. Pitsahl. Ajakirja trükiti Tallinnas "Karl Kabanovi" trükikojas.
Ilmus üks number.
Pavaan (Fauré)

"Pavaan" oopus 50 on prantsuse helilooja Gabriel Fauré teos, mille ta kirjutas 1887. aastal. Algselt oli see klaveripala, kuid sai tuntuks orkestriversioonis koos kooriga või ilma. 
Teose rütmi aluseks on 16. sajandi õukonnatants pavaan. Sellele rajatud harmoonia ja meloodia tõusud ning mõõnad moodustavad kokku "belle époque"'ile omase lummava elegantsi. "Pavaan" on orkestreeritud väikesele koosseisule, kuhu kuuluvad keelpillid, kaks flööti, kaks oboed, kaks klarnetit, kaks fagotti ja kaks metsasarve. Esitus kestab tavaliselt umbes kuus minutit.
Ajalugu.
"Pavaani" originaalversioon on kirjutatud klaverile. Helilooja ise nimetas seda elegantseks, kuid muus mõttes ebaoluliseks. Fauré soovis, et seda mängitaks elavamalt kui seda tavaliselt mängitakse. Dirigent Adrian Boult kuulis mitu korda Fauréd mängimas teose klaveriversiooni ja märkis, et helilooja valis tempoks vähemalt 100 lööki minutis. Reibas tempo pidi rõhutama, et "Pavaan" ei ole Saksa romantismile omane teos. Hiljem lisatud tekst meenutab tantsijate omavahelist vestlust.
Fauré komponeeris "Pavaani" orkestriversiooni 1887. aasta suvel Le Vésinet's. Ta nägi ette väikese koosseisuga orkestriteost, mida mängitakse kerge repertuaariga suvekontsertide sarja raames. Pärast teose pühendamist oma patroonile, krahvinna Elisabeth Greffulhe'ile, pidas ta vajalikuks muuta seda suurejoonelisemaks. Krahvinna soovitusel lisas ta nähtamatu koori ja võimaluse lisada tantsijad. Tekst koosneb Paul Verlaine'i stiilis kirjutatud seosetutest värssidest, mis väljendavad abitust romantiliste tunnete väljendamisel ja armastuse reetlikkust. Teksti autor on Robert de Montesquiou.
Orkestriversiooni esmaettekanne toimus 25. novembril 1888 Orchestre Lamoureux' esituses. Kolm päeva hiljem esitati kooriga versioon heliloojate organisatsiooni Société Nationale de Musique kontserdil. 1891. aastal aitas krahvinna Greffulhe lavale tuua koori ja tantsijatega versiooni. Sellest kujunes tantsuline etendus, mis kaunistas krahvinna aiapidu Boulogne'i metsas.
Algusest peale oli "Pavaan" tohutult populaarne, olgu kooriga või ilma. Koos Léonide Massine’ loodud koreograafiaga võeti "Pavaani" balletiversioon 1917. aastal Sergei Djagilevi balletikollektiivi Ballets Russes repertuaari. Mõned kriitikud nimetasid balletti kahvatuks, kuid Djagilev oli sellesse kiindunud ja hoidis seda trupi repertuaaris oma elu lõpuni.
Fauré andis eeskuju noorematele heliloojatele, kes kirjutasid oma pavaanid, näiteks Claude Debussy "Passepied" tema "Bergamasque'i süidis" ja Maurice Raveli "Pavane pour une infante défunte" ja "Pavane de la belle au bois dormant".
Uimastav juustumari

Uimastav juustumari ("Withania somnifera") on maavitsaliste sugukonda kuuluv taimeliik.
Uimastav juustumari on levinud Lõuna-Euroopast Indiani, seal hulgas Aafrikas. Teda kasvatatakse peamiselt Indias. 
Botaaniline kirjeldus.
Uimastav juustumari on mitmeaastane poolpõõsas. Uimastav juustumari võib kasvada 20–25 cm kõrguseks. Tema alumised lehed paiknevad järjestikuselt, ülemised vastakalt. Lehed on tumerohelise värvusega ja elliptilised. Õied paiknevad 3–6 kaupa lehtede kaenlas, on kollakasrohelise värvusega ja lõhnavad ebameeldivalt. Viljaks on punane mari.
Uimastava juustumarja juur ja leht ("Withaniae radix et folium") on taimne droog.
Uimastava juustumarja droog

Uimastava juustumarja droog on uimastava juustumarja kuivatatud juurtest ja lehtedest valmistatud droog.
Uimastava juustumarja juured on kantud India farmakopöasse.
Toimed ja näidustused.
Suurbritannias ja Aasias kasutatakse uimastava juustumarja juuri adaptogeense ja üldtoniseeriva vahendina, lehti aga palaviku alandajana. 
India meditsiinis kasutatakse teda adaptogeenina, leevendamaks vaimset ja füüsilist stressi, ka une soodustamiseks ja uriinierituse ergutamiseks. 
On hakatud kasutama ka uimastava juustumarja vilju, nende toime on oksele ajav. 
On tähele pandud, et taime tarvitamine suurendab naiste ja meeste sugutungi.
Tarvitamine parandab ajutegevust ning mälu, seetõttu peaks sobima vanuritele ja Alzhemeri tõve leevendamiseks. 
Taimel on kilpnäärmelele hüpotüreoosi korral stimuleeriv toime.
Vastunäidustused.
Uimastava juustumarja juurte ja lehtede tarvitamine on vastunäidustatud raseduse (võib esile kutsuda raseduse katkemise), AIDS-i, polüskleroosi, autoimmuunhaiguste ja vähktõve korral.
Izmir Smajlaj

Izmir Smajlaj (sündinud 29. märtsil 1993 Shkodëris) on Albaania kaugushüppaja.
2016. aasta Rio de Janeiro olümpiamängudel sai ta 21. koha (tulemus 7,72 m) ja kvalifikatsioonist edasi ei pääsenud.
2017. aasta Euroopa sisemeistrivõistlustel Belgradis võitis ta kaugushüppes isikliku rekordiga 8,08 kuldmedali. Ta tõi Albaaniale esimese kuldmedali kergejõustiku tiitlivõistluselt.
Tema isiklik rekord kaugushüppes välitingimustes on 8,03, mis on püstitatud 21. mail 2016 Elbasanis. Sisetingimustes on tema rekord 8,08, mis on püstitatud 4. märtsil 2017 Euroopa sisemeistrivõistlustel Belgradis. Tema isiklik rekord kolmikhüppes on 16,30. Kõik kolm rekordit on ühtlasi ka Albaania rekordid.
Anna Maria (Braunschweig-Calenberg-Göttingen)

Anna Maria von Braunschweig-Calenberg-Göttingen (ka Anna Maria von Braunschweig-Lüneburg; 23. aprill 1532 Münden – 20. märts 1568 Neuhausenis (praegu Gurjevsk) Königsbergi lähedal) oli sünnipärane Braunschweig-Calenberg-Göttingeni hertsoginna ning abielu kaudu Preisimaa hertsoginna.
Elukäik.
Anna Maria vanemad olid Braunschweig-Calenberg-Göttingeni (ehk Calenbergi) hertsog Erich I (1470–1540) ning Brandenburgi markkrahvinna Elisabeth (1510–1558). Tema isa jäi surmani katoliiklaseks, kuid tema ema oli üks silmapaistvaimaid reformatsiooni toetajaid Alam-Saksimaal, kes edendas seda eriti pärast oma abikaasa surma, mil ta oli viis aastat hertsogkonna tegelik valitseja. Ka Anna Maria kasvatati üles luterlikus vaimus ning 1550. aastal abiellus ta Preisimaa hertsogi Albrechtiga (1490–1568), kes oli üks esimesi luterlikke valitsejaid: 1525. aastal oli ta Saksa ordu valdused Preisimaal muutnud luterlikuks Preisimaa hertsogiriigiks. Anna Maria oli Albrechti teine abikaasa (esimene oli olnud Taani kuninga tütar Dorothea).
Albrechti ja Anna Maria abielust sündis kaks last: tütar Elisabeth (1551–1596) ning poeg Albrecht Friedrich (1553–1618), kellest isa surma järel sai järgmine Preisimaa hertsog.
Anna Maria suri 20. märtsil 1568 katku; vaid 16 tundi pärast seda, kui Tapiau linnuses oli katku surnud tema mees, hertsog Albrecht.
Georgi Gretško

Georgi Mihhailovitš Gretško (vene keeles Георгий Михайлович Гречко; 25. mai 1931 Leningrad – 8. aprill 2017 Moskva) oli Nõukogude Liidu kosmonaut, pardainsener.
Ta osales kolmel kosmoselennul (Sojuz-17, Sojuz-26, Sojuz T-14) ning viibis kosmoses kokku 134 ööpäeva, 20 tundi ja 32 minutit. 20. detsembril 1977 käis ta avakosmoses.
Hiljem töötas ta kosmonautide instruktorina ning oli Venemaa Teaduste Akadeemia liige.
Gretško oli kahekordne Nõukogude Liidu kangelane ja oli pälvinud kolm Lenini ordenit.
Mogamed Ibragimov

Mogamed Ibragimov (aseri keeles Məhəmməd İbrahimov, makedoonia keeles Могамед Ибрагимов; sündinud 22. juulil 1974 Mahhatškalas) on avaari päritolu Põhja-Makedoonia maadleja. 1996. aasta olümpiamängudel esindas Aserbaidžaani.
Ta võistles kaalukategoorias kuni 85 kg.
Billungite mark

Billungite mark (saksa: "Billunger Mark" või "Mark der Billunger") oli 10. sajandil piiriala kaugel Saksimaa hertsogiriigi kirdeservas. See on saanud nime Billungite perekonna järgi, kes seda haldas.
Mark ulatus Elbe jõelt Läänemereni ja "Limes Saxoniae"st Peene jõeni idas, laias laastus tänapäeva Ida-Holsteini, Mecklenburgi ja osaliselt Lääne-Pommeri territoorium. Saksa ekspansioon Billungite margi piirkonda oli "loomulik" ja ümberasumine "tõeline kolonisatsioon". Sellele võib vastandada "Marca Geronise" sõjalise okupatsiooni, Gero suurmark Billungitest lõunas.
Billungite mark moodustati aastal 936, kui Saksimaa hertsog ja Ida-Frangi kuningas Otto I tegi Hermann Billungist "princeps militiae" (markkrahv, sõnasõnalt "miilitsavürst"), andes talle kontrolli piiril, valitsemisega lääneslaavi obodriidi hõimude üle, sealhulgas polaabid, varnid ja vagrid, samuti redarid, tsirtsipanid ja kessinid veletite hõimuliidust ning daanid, kes korduvalt territooriumi rüüstasid. Suur osa ljutitšite ja hevellide maad asus väljaspool Hermanni mõjusfääri "Marca Geronises".
Selle piirkonna slaavlased olid sageli omavahel vaenus ja nii ei tekkinud organiseeritud vastupanu. Sellest hoolimata kasutas obodriidi pealik Nakon aastal 955 võimalust ja asus liitu Hermanni vennapoegade, Saksi krahvide Wichmann II ja Ekbert Ükssilmaga nende kodutülis oma onuga. Nende avalik mäss tipnes Raxa lahingus, kus obodriidid said kuningas Otto vägedelt lõplikult lüüa.
Hermann sai oma margis üpris suure autonoomia ja mõnikord kutsuti teda "Saksimaa hertsogiks" (millist tiitlit kandis tegelikult Otto) suure võimu tõttu, mille kuningas talle, kui oma saadikule delegeeris. Idamarkide germaniseerimise killustatus viis sajanditepikkuse vaenutegevuseni; kuid katoliku kirik, "ettenägelikum, kui kroon ... kasutas kümnist koloniaalmaadel päris algusest alates".
Nagu külgnev Põhjamark, kaotati Billungite mark lõplikult pärast obodriidide ja veletite ülestõusu aastal 983.
Pikantsed nalja-anekdoodid

Pikantsed nalja-anekdoodid oli huumoriajakiri, mis ilmus 1932. aastal Viinistul sagedusega kord kuus. 
Väljaandja ja vastutav toimetaja Eduard Koppel. 
Kokku ilmus 2 numbrit.
Pilkenali

"Pilkenali : poliitiline pilke- ja nalja ajakiri", oli huumoriajakiri, mis ilmus 1932. aastal Tallinnas. Väljaandja H. Jõbbeda. Vastutav toimetaja oli Juhan Kruberg. Ajakirja trükiti Tallinnas trükikojas "J. ja A. Paalmann". Ilmus üks number.
Veiko Liis

Veiko Liis (sündinud 24. jaanuaril 1980) on eesti disainer.
Elukäik.
Veiko Liis on lõpetanud Eesti Kunstiakadeemia tootedisaini erialal 2002. aastal bakalaureuseõppes ja 2008. aastal magistriõppes.
Naljandid

Naljandid oli nalja- ja huumoriajakiri, mis ilmus 1933. aastal Tartus. 
Ajakirja väljaandja oli R. Suudar ja vastutav toimetaja S. Eier. 
Ajakirja trükiti Tartu trükikojas "K. Mattiesen". Ilmus ainult üks number.
Kratt (ajaleht, 1979)

Kratt oli väliseestlaste ajaleht, mis ilmus aastatel 1979–1988 Kanadas Torontos. Seda andis välja kirjastus "Kotkajärve Teataja / Kotkajärve komitee Kratt". 
Toimetaja oli Ülo Soots. Ajaleht ilmus 1979. aastal 1 korra ja 1980–1988 igas kvartalis. Ajalehes kirjutati Eesti skautide ja väliseestlaste tegevustest Kanadas.
Clapeyroni-Clausiuse võrrand

Faasisiirdeid kirjeldav võrrand ehk Clapeyroni-Clausiuse võrrand on saksa füüsiku Rudolf Clausiuse ja prantsuse füüsiku Benoît Paul Émile Clapeyroni järgi nimetatud võrrand, mis kirjeldab katkendlikku faasisiiret kahe faasi vahel üheainsa faasi koostisosa kaudu.
Kõverjoont, mis eraldab rõhu-temperatuuri (P-T) diagrammil kahte faasi, nimetatakse teisisõnu ka binodaalkõveraks. Clapeyroni-Clausiuse võrrand annab nimetatud kõverjoone puutujale tõusu. Faasisiirdeid kirjeldava võrrandi võib esitada matemaatilisel kujul
formula_1
kus formula_2 on kõverjoone puutuja tõus mis tahes punktis, formula_3 on latentne soojus, formula_4 on temperatuur, formula_5 on faasisiirde eriruumala muutus ning formula_6 on faasisiirde entroopia muutus.
Ka Üks Minut

Ka üks minut oli huumori- ja satiiriajakiri, mis ilmus 1924. aastal Tallinnas. 
Ajakirja väljaandja oli Emil Elstein ja vastutav toimetaja H. Kuuskmann. 
Ajakirja ilmus kaks numbrit: nr 1 (7. aprillil 1924) ja nr 2 (24. mail 1924). Hinnaks 5 marka. 
Toimetus asus Tallinnas aadressil Pikk tänav 55-6. Ajakirja trükiti Tallinna trükikojas H. Murr &amp; A. Toom. 
Huvitavaid fakte.
Ajakirja andis välja restorani Kontsertaed kelner Emil Elstein, kes 24. mail ilmunud ajakirjas kirjutas kõmulise artikli "Minister ja pudel". See kirjeldas, kuidas siseminister Theodor Rõuk käis restoranis Kontsertaed ja soovis kahe õllepudeliga ilma maksmata lahkuda. Selle artikli peale kirjutas minister Rõuk kaitsepolitseile, et viidaks läbi vastav juurdlus. Tallinna kaitsepolitsei ülema abi Julius Eiskopi korraldatud juurdlusel selgus, et isik, kes oli end Kontsertaias siseministriks nimetanud, oli tegelikult parun von Ungern-Sternberg, kes sai oma teo eest trahviks ühe nädala aresti. 
Ilmselt lõpetas just selle kõmulise loo tagajärgede pärast ajakiri tegevuse.
Lakkvaabik

Lakkvaabik ("Ganoderma lucidum"), ka läikvaabik, on vaabiku perekonda vaabikuliste ("Ganodermataceae") sugukonda torikulaadsete ("Polyporales") seltsi kuuluv seeneliik. 
Viljakeha pealt punakas, läikiv.
Elektrėnai elektrijaam

Elektrėnai Elektrijaam (ka Leedu Elektrijaam) on 1800 MW soojuselektrijaam Leedus Elektrėnais, umbes 50 km Leedu pealinnast Vilniusest lääne pool. Seda kasutab Lietuvos Energija tütarettevõte Lietuvos Elektrinė.
Jaam ehitati aastatel 1960–1972 aastaste etappide kaupa. Strėva jõele ehitati jahutusvee saamiseks pais, mis tekitas Elektrėna reservuaari. 2008. aastal oli jaamas kaheksa töökorras plokki, kus põletati maagaasi, rasket naftat ja bituumenil põhinevat kütust orimulsiooni. Orimulsiooni on imporditud Venezuelast. See oli kavandatud baasvõimsuse jaamana ja genereeris kuni 1992. aastani umbes 10 TWh elektrit aastas. Seejärel kasutati seda Leedu tagavarajaamana ja seepärast vähenes väljundvõimsus viie protsendini. 2012. aastal avati 9. plokk.
Pärast Ignalina tuumaelektrijaama sulgemist 2009. aastal sai jaamast Leedu põhiline elektrienergia allikas. Kuna jaam ei vasta Euroopa Liidu keskkonnanormidele, on parandamiseks välja pakutud mitmeid täiustusi. 2008. aasta septembris valmis suitsu väävlist eemaldamise projekt. 2007. aasta detsembris andis Leedu majandusministeerium teada uue 400 MW kombineeritud tsükliga ploki ehitamisest. Uue ploki ehituse maksumuseks hinnati 252 miljoni eurot, millest 57% pidi tulema Euroopa Liidult, 33% jaamalt ja ülejäänud 10% riiklikust Ignalina sulgemise fondist. Üheksas plokk, mis avati 2012. aastal, läks tegelikult maksma 377 miljonit eurot.
Jaam varustab ka 1962. aastal töölistele rajatud Elektrėnai linna keskküttega.
Kaks korstent kolmest on kasutusel elektripostidena.
Torikulaadsed

Torikulaadsed ("Polyporales") on klassi "Agaricomycetes" kuuluv kandseente selts.
Vaabik

Vaabik ("Ganoderma") on vaabikuliste ("Ganodermataceae") sugukonda torikulaadsete ("Polyporales") seltsi kuuluv seeneperekond. 
Perekonda kuulub umbes 50 liiki. Enamik neist elab troopikas.
Kodanik Mats

Kodanik Mats oli huumoriajakiri, mis ilmus 1926. aastal Tallinnas. Väljaandja oli Aleksander Annus ja tegevtoimetajaks oli Hendrik Saar (ps. Kivilombi Ints). Ajakirja trükiti trükikojas "Estotrükk" Tallinn, Suur-Karja 5. Ilmus üks number. Ajakirja esikaane oli joonistanud Axel Roosmann.
Elizabeth Cady Stanton

Elizabeth Cady Stanton (12. november 1815 Johnstown, New Yorgi osariik – 26. oktoober 1902 New York) oli USA sufražett, sotsiaalaktivist, abolitsionist ja üks naiste õiguste eest võitlejate juhte.
Tema dokumenti "Declaration of Sentiments" ("Õiguste ja tunnete deklaratsioon"), mis kanti ette Seneca Fallsi konverentsil 1848. aastal, peetakse sageli organiseeritud naisõiguslaste ja sufražettide liikumise alguseks USA-s. Staton oli aastail 1892–1900 National Woman Suffrage Associationi president.
Enne naiste õiguste eest kõnelemist oli Stanton aktiivne abolitsionist. Erinevalt paljudest teistest keskendus Stanton peale naiste valimisõiguse tagamise ka teistele seotud küsimustele. Ta puudutas lisaks naiste vanema- ja hooldusõigusi, varalisi õigusi, töö- ja töötuluõigusi ning lahutuse, perekonna majandusliku heaolu ja sünnikontrolli teemasid. Ta oli ka karskusliikumise toetaja.
Pärast Ameerika Ühendriikide kodusõda põhjustas Stantoni panus naiste valimisõiguse heaks naisõiguslaste seas vastuolu, kui ta koos Susan B. Anthonyga vähendas toetust Ameerika Ühendriikide põhiseaduse 14. ja 15. paranduste läbimiseks. Ta oli vastu sellele, et afroameeriklastest meestele anti õiguslik kaitse ja valimisõigus, samas kui naistele, nii valgetele kui ka mustadele, neid õigusi ei antud. Tema positsioon selles küsimuses viis kahe erineva naisõiguslaste organisatsiooni loomiseni, mis ühinesid hiljem taas ning Stanton oli selle üks juhte ligi kakskümmend aastat.
Stanton oli "Naiste Piibli" ("The Woman's Bible"), enda autobiograafia "Eighty Years and More" ning paljude naiste valimisõigusi ja muid õigusi puudutavate artiklite ja lendlehtede autor.
Lõbusad Lehed

Lõbusad Lehed oli huumoriajakiri, mis ilmus Eestis 1908. aastal. Sisuks naljajutud ja karikatuurid. Väljaandjaks oli kirjastusühisus "Edasi". Ajakiri trükiti Soomes, Viipuri trükikojas "Viipurin Uusi Kirjapaino". Enamik materjali olid nähtavasti soome keelest tõlgitud. Seda näitas nii ajakirja keeleline külg, kui illustreerijateks olid soome karikaturistid: B. H., Kari, V. Savolainen.
Ajakiri oli 28 leheküljeline ja maksis 15 kopikat. Ilmus ainult 1 number.
Kabun

Kabun ehk kohikukk on kastreeritud kukk.
Kuked kastreeritakse kabunaks enne nende suguküpseks saamist.
Kabunate liha on õrnema maitsega ja rasvasem kui kukel või kanal.
Kohvimasin

Kohvimasin on kodumasin, mis teeb kohvi jahvatatud kohviubadest kuuma vee läbijuhtimise teel. Kõige laiemalt on kasutusel filterkohvimasinad, mitmekülgsemate võimalustega aga kohviautomaadid (espressomasinad). Esimestes suundub kuum vesi kohvipurule või -pulbrile vabalt, teistes surve all. Olenevalt automatiseerituse astmest võib masin jahvatada ube ja lisada kohvile kuuma või vahustatud piima.
Filterkohvimasina tööprotsess.
Külm vesi voolab mahutist läbi tagasivooluklapi ja kuumeneb kütteelemendi toimel torus, mis paikneb soojendusplaadis. Kuumenemisel tekkiva auru survel klapp sulgub ja kuum vesi tõuseb püsttorus, läbib rõhtsa toruosa (see võib olla pööratav) ja tilgub filtris olevale kohvipurule. Vee eemaldumise järel rõhk torus alaneb, vee survel klapp avaneb ja kuumutamiseks siseneb uus veekogus. See protsess kordub, kusjuures iga kord kaasneb jääkvee aurustumisega iseloomulik korin.
Kui kogu külm vesi on ära tarvitatud, tõuseb temperatuur kuumutustoru ümber 130−150 kraadini ja termoregulaator lülitab kohvimasina elektrivõrgust välja või (olenevalt mudelist) jätkab plaadi ja kannu soojas hoidmist kütteelementi perioodiliselt sisse ja välja lülitades. Lisaks on igal masinal termokaitselülitus, mis katkestab võrgutoite, kui näiteks regulaatori rikke korral tõuseb temperatuur üle 180 °C.
Pardel

Pardel on mehaaniline või elektriline raseerimisvahend.
Norman Greenbaum

Norman Joel Greenbaum (sündinud 20. novembril 1942 Maldenis Massachusettsi osariigis) on USA laulja ja laulukirjutaja. Tema tuntuim laul on "Spirit in the Sky", mille singlit müüdi 1969. ja 1970. aastal üle 2 miljoni eksemplari. 
Ajakiri Rolling Stone asetas laulu oma kõigi aegade 500 parima laulu edetabelis 333. kohale. Ta on üks selliseid artiste, kelle kohta öeldakse ühehitimees.
Sandra Pihlak

Sandra Pihlak (sündinud 4. mail 1989 Tallinnas) on eesti tekstiilikunstnik. 
Elukäik.
Sandra Pihlak õppis aastatel 1996–1999 Tallinna Muusikakoolis ning seejärel 2003. aastani Tallinna Nõmme Gümnaasiumis. Aastatel 2003–2006 õppis ta Brüsseli Ameerika Koolis ("Brussels American School") ning aastatel 2006–2008 Athénée Royal Crommelynckis. Ta on lõpetanud Eesti Kunstiakadeemia tekstiili eriala bakalaureuseõppe 2013. aastal. 2015. aastast alates õpib ta Londoni Ülikooli Püha Martini kunsti- ja disainikolledži magistriõppes tulevikumaterjale.
Sandra Pihlak on olnud mitme eesti tudengifilmi grimeerija ja kostüümikunstnik.
Feministlik Partei (Soome)

Feministlik Partei (soome keeles "Feministinen puolue") on Soomes tegutsev feministlik erakond.
Erakonna programmi keskmes on sooline võrdõiguslikkus, inimõigused ja inimeste turvalisus.
Erakond asutati 2016. aastal. Seda juhivad Katju Aro, Warda Ahmed ja Katriina Rosavaara.
2017. aasta kohalikel valimistel sai erakond Helsingis 1,5% häältest ja ühe koha volikogus.
Doctor and the Medics

Doctor and the Medics on Inglise glämmrokiansambel. Bänd sai tuntuks oma kaveriga Norman Greenbaumi laulust "Spirit in the Sky", mis jõudis 1986. aastal Suurbritannia singlimüügi edetabeli esikohale. Bänd tegutseb tänapäeval erinevates koosseisudes peamiselt teiste esinejate tribuutbändina.
Gareth Gates

Gareth Paul Gates (sündinud 12. juulil 1984 Bradfordis West Yorkshire'is) on inglise laulja ja laulukirjutaja. 
Ta saavutas ITV talendisaate "Pop Idol" esimesel hooajal (2001–2002) teise koha (võitis Will Young). 
Tema esitatud lauludega heliplaate on müüdud üle 3,5 miljoni eksemplari. 
Ta on tuntud ka selle poolest, et aeg-ajalt ta kogeleb.
Bauhaus (ansambel)

Bauhaus oli Inglismaal Northamptonis 1978. aastal moodustatud "post-punk"-bänd. Bändi moodustasid Peter Murphy (laul), Daniel Ash (kitarr), Kevin Haskins (trummid) ja David J (basskitarr). Bändi algne nimi oli Bauhaus 1919 ning arv tähendas Bauhausi kunstikooli esimest tegutsemisaastat.
Bänd läks laiali 1983. aastal, kuid hiljem on aeg-ajalt taas kontsertide andmiseks kokku tulnud.
Jaan Roots (agronoom)

Jaan Roots (8. oktoober 1908 Polli vald, Pärnumaa – 27. september 1967 Tallinn) oli eesti agronoom ja mesinduse eriteadlane.
Elulugu.
Jaan Rootsi isa oli samuti Jaan Roots (1860-1935), kooliõpetaja ja mesinik (ja Jaan Rootse jätkus mitu põlve ülespoole )
Lõpetas 1927 Viljandi Maakonna Poeglaste Gümnaasiumi ja 1934 Tartu Ülikooli põllumajandusteaduskonna agronoomina, täiendas end 1936–37 Baieri mesinduse instituudis Erlangenis ja Berliini mesinduse instituudis. Oli 1937–40 Põllutöökoja mesinduskonsulent ja 1941–44 Põllutöödirektooriumi mesinduse eriteadlane. 1937–40 ajakirja "Mesinik" ja 1941 ajakirja "Aed ja Mesila" toim ning 1944–67 Põllum-ministeeriumi mesinduse eriteadlane, ühtlasi 1945 Polli Aianduse ja Mesinduse TUI mesinduse osakonna juhataja. 1949–67 Eesti Aianduse ja Mesinduse Seltsi juhataja. liige.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: mesindus (tarude ehitus, mesilasperede paljundamine ja talvitumine, mee- ja vahatoodangu suurendamine).