tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Tiit Tammaru

Tiit Tammaru (sündinud 4. veebruaril 1972) on eesti geograaf, Eesti Teaduste Akadeemia liige (alates 2018).
Elukäik.
1994. aastal lõpetas ta Tartu ülikooli bioloogia-geograafiateaduskonna geograafia erialal ja kaitses 1996. aastal samas teadusmagistri kraadi. Pärast doktorantuuri lõpetamist Tartu ülikooli juures kaitses ta 2001. aastal doktoriväitekirja “Linnastumine ja linnade kasv Eestis nõukogude aastatel”. 
Alates 1997. aastast on Tiit Tammaru töötanud Tartu ülikooli geograafia instituudis teadurina, alates 2002. aastast vanemteadurina. Alates 2012. aastast on ta Tartu Ülikooli ökoloogia ja maateaduse instituudi linna- ja rahvastikugeograafia professor, alates 2018. aastast inimgeograafia ja regionaalplaneerimise õppetooli juhataja. 
Ta on töötanud külalisteadurina Utah' ülikoolis (USA) ja Umeå ülikoolis (Rootsi) ja külalisprofessorina Delfti tehnoloogiaülikoolis (Holland). 
2003. aastal valiti ta Tartu Ülikooli Välis-Eesti uuringute keskuse (VEUK), mis 2012. aastal muudeti Tartu Ülikooli rände- ja linnauuringute keskuseks (CMUS) ning mida ta juhtis kuni 2016. aastani. 
Eesti Teaduste Akadeemia liikmeks valiti ta 2018. aastal inimgeograafia alal. Ta kuulub akadeemia bioloogia, geoloogia ja keemia osakonda. 2021. aastal valis Eesti teaduste akadeemia Tiit Tammaru uurija-professoriks. 
Teadustöö.
Tiit Tammaru teadustöö põhisuundadeks on ränne ja segregatsioon. Tema viimaste aastate teadustööde põhiline sisu on selgitada, millised muutused toimuvad Euroopa linnades segregatsioonis ning mis on selle põhjused ja tagajärjed. Ta on osalenud nii mahukates rahvusvahelistes kui ka Eesti-sisestes teadusprojektides. Ta on rahvastiku teadusliku uurimise rahvusvahelise ühingu (IUSSP), Euroopa rahvastiku-uuringute ühenduse (EAPS) ja linnauuringutega tegeleva teadlaste võrgustiku (CAT) liige.
Tartu ülikoolis vastutab Tiit Tammaru inimgeograafia ainekava eest nii bakalaureuse-, magistri- kui doktoriõppes. Tema juhendamisel on kaitstud bakalaureuse- ja magistritöid ning kaheksa doktoritööd. 
Tiit Tammaru on üks kõige enam publikatsioone avaldanud ja tsiteeritud sotsiaalteadlasi Eestis (v.a. psühholoogia). Ta on avaldanud üle 70 kõrgetasemelist teaduspublikatsiooni (WoS) kõige olulisemates geograafia, demograafia ja linnauuringute ajakirjades.
Ta on riigi teaduspreemiate komisjoni liige.
Peeter Tenjes

Peeter Tenjes (sündinud 14. juulil 1955 Türil) on eesti astrofüüsik.
Ta lõpetas aastal 1978 Tartu Riikliku Ülikooli füüsikuna.
Ta sai doktorikraadi 1993. aastal Tartu Ülikoolis tööga "Models of Regular Galaxies" (juhendaja Jaan Einasto).
Ta on töötanud Tartu Ülikoolis assistendi, teaduri, vanemteaduri ja dotsendina. Alates 2012. aastast on ta Tartu Ülikooli astrofüüsikaprofessor.
Tema teadustöö põhiteemad on galaktikate fotomeetria, tähesüsteemide fotomeetrilised ja kinemaatilised mudelid, galaktikate allsüsteemide struktuur, kaugete galaktikate struktuur ja formeerumine, galaktikate struktuur erinevas keskkonnas, tähesüsteemide dünaamika.
Tanel Tenson

Tanel Tenson (sündinud 5. augustil 1970 Tallinnas) on eesti biokeemik, molekulaarbioloog ja mikrobioloog, Tartu Ülikooli antimikroobsete ainete tehnoloogia professor.
Ta lõpetas 1988. aastal Tallinna 3. Keskkooli ning 1992. aastal Tartu Ülikooli bioloogia-geograafiateaduskonna "cum laude" biokeemikuna. Magistrikraadi sai ta Tartu Ülikoolis 1994. aastal tööga "Mõnda "Escherichia coli" ribosoomide biosünteesist" ning doktorikraadi 1997. aastal tööga "Ribosomes, peptides and antibiotic resistance".
Aastail 1994–1996 oli ta külalisteadur Illinoisi Ülikoolis Chicagos, 1997–1998 vanemteadur Eesti Biokeskuses, 1998–2007 vanemteadur Tartu Ülikoolis, 2001. aastal külalisteadur Uppsala Ülikoolis. 2007. aastast on ta Tartu Ülikooli professor.
Tema teadustöö põhiteemaks on valkude biosünteesi mehhanismid, antibiootikumid ja antibiootikumiresistentsus.
Ema on portselanikunstnik Krista Virkus, isa merebioloog ja fotograaf Jüri Tenson, abikaasa Viia Kõiv, lapsed Kaur Tenson, Kaaren Tenson ja Tuule Tenson.
Soomusrongide Brigaad

Soomusrongide Brigaad oli Eesti soomusrongide väeüksus (brigaad).
Brigaad moodustati 1. veebruaril 1921 pärast Soomusrongide Diviisi reorganiseerimist. Reorganiseerimise käigus olid tulevaselt brigaadilt ära võetud jalaväeosad. 
1923. aasta 1. augustist reorganiseeriti Soomusrongide Brigaad kaheks rügemendiks: 1. Soomusrongirügement, mis asus Tapal, ja 2. Soomusrongirügement, mis asus Valgas. 1934. aasta 30. novembrist moodustati kahest soomusrongirügemendist üks Soomusrongirügement, mis asus Tapal.
1923. aasta augustis Soomusrongide brigaadi koosseisu kuulunud tankide- ja soomusautokompaniist, mis jagati kaheks rügemendiks ja Sõjaväe Varustusvalitsuse koosseisu kuulunud autokompaniist formeeriti ka auto-tankidivisjon.
Rodrigo Duterte

Rodrigo "Rody" Roa Duterte (sündinud 28. märtsil 1945 Maasinis) on Filipiinide poliitik, president 2016–2022.
Ta sündis aastal 1945 Maasinis Habagatang Leyte provintsis Ida-Visayase regioonis.
Duterte esimene välispoliitiline avaldus oli väljakutseks Malaisiale, sest ta nõudis tagasi Sabahi osariiki. Rodrigo Duterte hinnangul kuulub Sabah tegelikult Sulu sultanaadile ning seda valitsenud Kirami dünastiale.
Oktoobris 2021 teatas Rodrigo Duterte, et ei kandideeri 2022. aastal asepresidendiks ja lahkub poliitilisest elust.
Rahvusvahelise Kriminaalkohtu uurimine viis Duterte vahistamiseni ja Haagi kohtule üleandmiseni 11. märtsil 2025. Ta on esimese Filipiinide president, kes on silmitsi seisnud rahvusvahelise tribunaliga, ja esimene Aasia juht, kelle RKK on kohtu alla andnud.
Vallo Tillmann

Vallo Tillmann (sündinud 28. augustil 1963) on eesti arst (pediaater) ja arstiteadlane.
Ta lõpetas 1988. aastal "cum laude" Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna ning sai 1989. aastal internatuuridiplomi pediaatrias. 
2000. aastal kaitses ta Manchesteri Ülikoolis väitekirja "Methodological, biochemical and clinical aspects of short-term growth in children" ning sai meditsiinidoktori kraadi.
Ta on alates 2003. aastast Tartu Ülikooli pediaatriaprofessor ja Tartu Ülikooli Kliinikumi lastekliiniku juhataja.
Jaak Truu

Jaak Truu (sündinud 3. juunil 1967) on eesti mikrobioloog.
Ta lõpetas Tartu Ülikooli 1991. aastal mikrobioloogia erialal ning sai magistrikraadi 1994. aastal hüdrobioloogia erialal. 2004. aastal sai ta Tartu Ülikoolis filosoofiadoktori kraadi mikrobioloogia alal tööga "Oil shale industry wastewater: impact on river microbial community and possibilities for bioremediation".
Ta on Tartu Ülikooli keskkonnatehnoloogia professor.
Kulno Türk

Kulno Türk (sündinud 25. septembril 1954) on eesti majandusteadlane ja Tartu Ülikooli personalijuhtimise emeriitprofessor.
Haridustee.
Kulno Türk lõpetas 1973. aastal Tartu 1. Keskkooli (Hugo Treffneri Gümnaasium) ning 1977. aastal Tartu Riikliku Ülikooli majandusteaduskonna. Aastatel 1979–1983 oli ta Tartu Ülikooli majandusteaduskonna aspirant ning kaitses 1986. aastal majandusteaduste kandidaadi kraadi Leningradi Finants-Majandusinstituudis teemal "Püsiva kaubanduskaadri kujundamise sotsiaal majanduslikud alused" ("Разработка социально-экономических основ формирования устойчивых кадров в торговле: на материалах Эстонской ССР") töö-ökonoomika valdkonnas. 
Töökäik.
Kulno Türk oli aastatel 1977–2011 Tartu Ülikooli (TÜ) juhtimise ja turunduse ning ettevõttemajanduse instituutide dotsent. 2011-2021 TÜ majandusteaduskonna personalijuhtimise professor. 2021- ... TÜ emeriitprofessor. 2006–2017 ärijuhtimise magistriõppe programmijuht ning 2017-2021 turunduse ja finantsjuhtimise magistriõppe programmijuht. 1992-2017 TÜ majandusteaduskonna nõukogu liige ning 2014-2022 TÜ Pärnu Kolledzi nõukogu liige. 2018-2024 Eestikeelsete kõrgkooliõpikute programmi ekspertkomisjoni liige (sh 2022-2023 TÜ socialia valdkonna ekspertkomisjoni juht). 2010-2021 SA Kutsekoda Äriteeninduse ja Muu Äritegevuse Kutsenõukogu liige (Rektorite nõukogu esindaja) 
Teadustegevus.
Kulno Türk peamised uurimisteemad on personali juhtimine, töösoorituse ja tulemuslikkuse juhtimine (sh töötajate hindamine ja töötasustamine), eestvedamine (sh juhtimisstiilid ja konfliktide juhtimine), töötajate arendamine ja grupi-"coaching" (sh isiklik ja professionaalne areng), organisatsiooni strateegiline juhtimine jt. 
1995–2005 avaldas Kulno Türk kümme kõrgkooli originaalõpikut personali juhtimise, eestvedamise ja inimressursi juhtimise teemadel ning juhtimise õpiku koostöös Aino Siimoniga. 2005. aastal avaldas kõrgkooli originaalõpiku "Inimressursi juhtimine“. Ta on välja töötanud ettevõtete ja asutuste personali valiku, hindamise, töötasustamise, arendamise, eestvedamise ja grupi-coachingu uurimise metoodikad ning avaldanud üle saja teaduspublikatsiooni. Juhendanud kaitsmiseni üle 100 magistritöö ja juhendanud(b) viit doktoritööd. 
Kulno Türk on osalenud ligi kümnes teadusprojektis põhitäitjana ning juhtinud ja olnud põhitäitja neljas rakenduslikus projektis: Üldharidus- ja kutsekoolide tulemuslikkus ja seda mõjutavad tegurid (2011); Eesti finantssektori inimvara seisund, tulevikuvajadused ja arendamine (2014); Naiste roll ja selle suurendamise võimalused Eesti IKT sektoris (2015). Töö efektiivsuse digitaalne hindamine (AI põhine metoodika; WorcOcto 2020). 
Isiklikku.
Isa Vambola Türk (1928–2016), ema Koidula Türk (1932–2008). Abielus, tütar ja poeg.
Kadri Ukrainski

Kadri Ukrainski (sündinud 10. oktoobril 1974) on eesti majandusteadlane.
Tema peamised uurimisteemad on teadus- ja innovatsioonipoliitika. Ta on toetanud oma uuringutega teaduspoliitika kujundamist nii Eestis kui ka rahvusvahelistes organisatsioonides. Ukrainski on avaldanud üle 80 teaduspublikatsiooni ja uuringuraporti.
Haridustee.
Kadri Ukrainski lõpetas 1996. aastal Tartu Ülikooli majandusteaduskonna, 1998. aastal kaitses sealsamas magistritöö "Varjatud tööpuudus Eestis" ning 2008. aastal kaitses Tartu Ülikoolis doktoriväitekirja "Sources of Knowledge Used in Innovation: An Example of Estonian Wood Industries" ("Innovatsiooniteadmuse allikad Eesti puidusektori näitel"), juhendajad prof George Nicholas von Tunzelmann ja prof Janno Reiljan. 
Töökäik.
Alates 2001. aastast on Kadri Ukrainski töötanud Tartu Ülikooli majandusteaduskonnas erinevatel ametikohtadel. 2008. aastal, pärast doktorikraadi saamist, töötas ta vanemteadurina, 2015. aastal valiti Ukrainski teadus- ja innovatsioonipoliitika professoriks. 
Alates 2013. aastast on Kadri Ukrainski majandusteaduskonna riigimajanduse ja majanduspoliitika õppetooli juhataja. Aastatel 2014–2016 on ta töötanud majandusteadukskonna teadusprodekaanina ja asejuhatajana teaduse alal ning alates 2019. aastast on ta majandusteaduskonna juhataja. Ta on majandusteaduskonna (aastast 2013) ja Johan Skytte instituudi (aastast 2018) nõukogu liige. 
Teadusorganisatsiooniline tegevus.
Ukrainski on 2003. aastast Eesti Majandusteaduse Seltsi liige ning 2014. aastast Horizon 2020 programmikomitee ekspert. Aastatel 2015–2019 oli ta Eesti teaduspoliitika komisjoni liige ning 2020. aastal valitsuse majandusarengu komisjoni juurde loodud ekspertkogu ning Majandus- ja Kommunikatsiooniministeeriumi ning Haridus- ja Teadusministeeriumi poolt kokku kutsutud nutika spetsialiseerumise eksperdikogu liige.
Raipekotkas

Raipekotkas ("Neophron percnopterus") on linnuliik haugaslaste sugukonnast raipekotka perekonnast. 
Eestis on raipekotkas eksikülaline.
Raipekotkas on esindatud ka Tallinna Loomaaias.
Eero Vainikko

Eero Vainikko (sündinud 28. juulil 1963) on eesti matemaatik ja informaatik.
Ta on lõpetanud 1981. aastal Tartu 2. Keskkooli ning 1986. aastal Tartu Riikliku Ülikooli rakendusmatemaatikuna. Aastail 1987–1990 oli ta aspirantuuris Moskva Juhtimisprobleemide Instituudis, 1990. aastal kaitses ta seal füüsika-matemaatikakandidaadi väitekirja "Вынужденные периодические колебания в управляемых системах с обратными связями, зависящими от производных". 1997. aastal kaitses ta Norras Bergeni Ülikoolis doktoriväitekirja "Robust Additive Schwarz Methods – Parallel Implementations and Applications".
Ta on töötanud Tartu Ülikoolis lektori, teaduri, vanemteaduri ja erakorralise professorina. Alates 2008. aastast on ta Tartu Ülikooli hajussüsteemide professor.
Isiklikku.
Tema isa oli akadeemik, Tartu Ülikooli arvutusmatemaatika professor Gennadi Vainikko, ema oli matemaatik ja mehaanikateadlane Iivi Vainikko.
Zdeněk Mlynář

Zdeněk Mlynář (kuni 1945. aastani Zdeněk Müller; 22. juuni 1930 Vysoké Mýto – 15. aprill 1997 Viin) oli Tšehhoslovakkia ja Tšehhi poliitik. 
Mlynář oli Praha kevade üks liidreid, inimnäolise sotsialismi üks ideolooge. 
Aastatel 1968–1970 oli ta Tšehhoslovakkia Kommunistliku Partei sekretär. 
Jaanuaris 1977 kirjutas ta koos mõttekaaslastega, nende hulgas ka hilisem Tšehhi president Václav Havel, alla manifestile Harta 77. Seejärel emigreerus ta Austriasse, kus tegeles politoloogiauuringutega. 
Pärast Sametrevolutsiooni 1989. aasta detsembris pöördus tagasi Tšehhoslovakkiasse, kus liitus vasakjõududega, kuid oli mõistmatuse tõttu inimnäolise sotsialismi ideedesse sunnitud taas Austriasse emigreeruma. 
Ta sündis aastal 1930 Vysoké Mýtos (praeguse haldusjaotuse järgi Ústí nad Orlicí ringkonnas Pardubice maakonnas Tšehhis) ohvitseri perekonnas. Ta astus 16-aastaselt Tšehhoslovakkia Kommunistliku Partei liikmeks. Aastal 1955 lõpetas ta Moskva Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna. Üliõpilasaastail tutvus ta Mihhail Gorbatšoviga, nad olid ühiselamus naabrid. Nad olid head sõbrad ka siis, kui Mihhail Gorbatšov oli NLKP KK peasekretär ja NSV Liidu president. 
Pärast ülikooli lõpetamist töötas ta Tšehhoslovakkia Teaduste Akadeemias Riigi ja Õiguse Instituudis. 1960. aastate keskpaigas algas Tšehhoslovakkia ühiskonnas piiratud liberaliseerimine. Mlynář kui teadustöötaja lülitati Kommunistliku Partei juhtkonna referentide gruppi. Aastatel 1964–1968 juhtis ta Tšehhoslovakkia Kommunistliku Partei Keskkomitee juures olevat õiguskomisjoni.
Ilja Abdurahmanov

Ilja Abramovitš Abdurahmanov (vene keeles Илья Абрамович Абдурахманов), tadžikipäraselt Ilja Abdurahmonov, ka Ilja Ben Avraam Abdurahmanov (10. november 1923 Dušanbe – 2003 Iisrael) oli juudi päritolu Tadžikistani maalikunstnik (akvarellist, monumentalist). 
Abdurahmanov õppis Leningradi kõrgemas kunsttööstuskoolis, kus diplomitööna valmis tal Tadžikistani Riikliku Ooperi- ja Balletiteatri laemaalingu projekt. Aastatel 1950–1952 töötas ta õppejõuna Dušanbe kunstikoolis. 
Abdurahmanov oli NSV Liidu Kunstnike Liidu liige ja valitud Tadžikistani Kunstnike Liidu juhatuse liikmeks.
Alates 1992. aastast kuni oma surmani elas ta Iisraelis.
Isiklikku.
Tema vend on maalikunstnik Mihhail Abdurahmanov.
Copa América Centenario

Copa América Centenario oli 3.–26. juunini 2016 Ameerika Ühendriikides korraldatud jalgpallivõistlused, mis toimusid seoses 100 aasta möödumisega Lõuna-Ameerika jalgpalliliidu CONMEBOL-i asutamisest ja Lõuna-Ameerika jalgpallimeistrivõistluste (praegune Copa América) pidamisest. See oli järjekorras 45. Copa América ja esimene, mis toimus väljaspool Lõuna-Ameerikat. 
Erinevalt tavapärasest Copa Américast toimus Copa América Centenario nelja-aastase tsükli vahel ja sellest võttis tavapärase 12 meeskonna asemel osa 16 meeskonda. Võistlustel osalenud 16 meeskonnast olid kümme CONMEBOL-i liikmed ja kuus CONCACAF-i liikmed.
Turniiri võitis Tšiili, kes alistas lisaajale järgnenud penaltiseerias Argentina.
Kalmistu tänav (Narva)

Kalmistu tänav on tänav Narvas Sutthoffi linnaosas. Tänav algab Rahu tänavalt, kulgeb põhja poole Laastu tänavast lääne pool ja lõpeb Karjamaa tänavaga ristudes. Tänava pikkus on 685 meetrit.
Oletatavasti on tänav saanud nime selle järgi, et seda mööda sai minna Siivertsi kalmistule.
Mohammed Esmail Kiram I

Mohammed Esmail Kiram I oli Sulu sultan, kes valitses 1950–1974.
Ta oli 1936. aastal sultaniks saanud ja samal aastal mõrvatud Muwallil Wasit II poeg.
Tema poeg Mohammed Mahakuttah Abdullah Kiram oli viimane Sulu sultan, keda ametlikult tunnistas Filipiinide valitsus.
Eskadrill

Eskadrill (prantsuse sõnast "escadrille"), ka lennuväeeskadrill, on peamine lennuväe taktikaline allüksus. Eskadrill koosneb lülidest. Mõnes riigis nimetatakse eskadrilliks raketi- ja õhutõrjeallüksust. Eskadrill kuulub lennutiiva koosseisu.
Eskadrilli võrdsustatakse jalaväes jalaväepataljoniga.
Rahu tänav (Narva)

Rahu tänav on tänav Narvas Soldina ja Pähklimäe linnaosas. 
Koosneb kahest lõigust. Esimene lõik pikkusega 1,17 km algab Narva–Auvere maantee ja Kerese tänava ristmikult, kulgeb põhja poole, ristub Lääne tänavaga, pöördub kirde poole, ristub Vahtra tänavaga ja lõpeb Tallinna maanteega ristudes. 
Teine lõik pikkusega 1,68 km algab Tallinna maanteelt, kulgeb kirde poole, ristub Pähklimäe tänava, Jalgratta tee, Kangelaste prospekti ja Rahu põiguga ning Kalmistu tänava juures jätkub Puškini tänavaga.
Varjend

Varjend on eriotstarbeline ja hermeetiliselt suletav sõjarajatis, mis kaitseb isikkoosseisu või elanikkonda mistahes relva kahjustava toime eest. Enamasti on varjendis õhu-, vee-, elektrivarustussüsteemid ja kanalisatsioon.
Lančiūnava mõis

Lančiūnava mõis (leedu "Lančiūnavos dvaras") on endine mõis Leedus Kėdainiai rajoonis Vilainiai valla Lančiūnava külas.
Ajalugu.
Lančiūnava mõis tekkis XVI sajandi lõpus, mil Zygmunt II August andis osa sealsetest maadest sõjaliste teenete eest Kognovickiste suguvõsale. Tema poeg abiellus naabermõisa omaniku tütrega ja ühendas kõik hilisemad mõisa maad (kolm varasemat mõisa) oma valdustega. On oletatud, et sellest tuleb ka mõisa nimi (poola keeles tähendab "łączenie" ühendamist, liitmist). 
XIX sajandil jagunes mõis kolme omaniku vahel, moodustades kolm iseseisvat valdust. Peahoone lasid Kognovickid ehitada sajandi lõpus, aga ehitustööd jätkusid veel XX sajandi alguses.
Mõisakompleks.
Mõisakompleksist on säilinud uusklassitsistlik peahoone. Selle keskses osas asub kahekorruseline portikus, mõlemal hoone küljel on aga ühekorruselised tiibhooned. Portikust liigendavad kaks sammast. Aastal 1940 võõrandati mõis selle omanikelt. Juba enne võõrandamist tegutses mõisas kohalik kool, pärast võõrandamist jäi hoone vaid põllumajanduskooli käsutusse. Aastal 1958 hakkas senise põllumajanduskooli asemel hoones tegutsema tehnikum, tänapäeval on hoones taas põllumajanduskool.
Säilinud on ka mitmed kõrvalhooned: ladu, ait, laut, jääkelder, sepikoda, kõrts ja elektrijaam. 
Mõisa ümber asub korrapärase planeeringuga park. Pargist viib pärnaallee endise karjamõisani Stasinė külas.
Lančiūnava kirik.
Üks mõisa omanikest, Zigmantas Kognovickis, asus aastal 1863 vana puidust kiriku asemele uut tellistest hoonet ehitama, aga samal aastal alanud ülestõus sundis teda töid katkestama. Alles aastal 1874 sai ta loa ehitada sinna kivist kabelihoone. See hoone valmis aastal 1880. Eksituse tõttu lubas Kovno kubermangu kuberner vanast kirikust kirikuvarad kabelisse üle viia ja seal jumalateenistusi jätkata (seega kujunes hoone sisuliselt kirikuks), kuid peagi parandas ta oma vea ja lõpetas sealsed jumalateenistused. Rahvas käis seal palvetamas aastani 1885, mil ka see keelustati. Aastal 1886 lubati siseministeeriumi korraldusega kabelis kaks korda aastas (4. märts ja 2. mai) jumalateenistusi pidada, samuti olid ka lubatud mälestusteenistused surnutele, igasugune muu tegevus oli keelatud.
Pärast teist maailmasõda kirik suleti. See avati taas aastal 1991. 
Hoone on klassitsistlik nelinurkse põhiplaaniga ilma apsiidita hoone. Hoone on ehitatud tellistest.
Kiriku juures asub lohukivi. Kohaliku uskumuse kohaselt oli lohku kogunenud vesi püha.
Lidia Isac

Lidia Isac (sündinud 27. märtsil 1993 Peterburis) on Moldova laulja.
Ta kuulus duetti Glam Girls, millega üritati Moldovat esindada 2013., 2014. ja 2015. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel. Lõpuks läks ta sooloartistina võistlema ja pääses Moldovat esindama 2016. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusele lauluga "Falling Stars", kuid laul ei saanud esimesest poolfinaalist edasi.
Attaliidide dünastia

Attaliidide dünastia (kreeka keeles Δυναστεία των Ατταλιδών) oli aastatel 282−133 eKr Väike-Aasias Pergamonis valitsenud hellenistlik valitsejasugu.
Päritolu.
Dünastia rajajaks oli Musta mere äärsest Tieioni linnast pärit Philetairos (u 343−263), kes oli Aleksander Suure väepealiku Lysimachose ohvitser. Tema isa Attalose järgi said Attaliidid oma nime.
Attaliidid ja Pergamoni kuningriik.
Lysimachose teenistusest deserteerunud Philetairos kehtestas end 282. aastal Pergamonis. Alludes küll ametlikult Seleukiididele, oli ta tegelikult iseseisev valitseja. Kuna ta oli eunuhh ja tal seetõttu järglasi ei olnud, päris Pergamoni vennapoeg Eumenes I (suri 241; valitses 263−241). Viimane oli ilmselt samuti lastetu ja dünastia meesliin jätkus Philetairose noorema venna Attalose järeltulijatega. Attalos I Soter (269−197; valitses 241−197) saavutas galaatide üle võidu ja kuulutas end 230. aastatel kuningaks. Tema pojapoeg Attalos III Philometor Euergetes (u 170−133; kuningas 138−133) pärandas kuningriigi Rooma vabariigile ja sellest moodustati "Asia" provints.
Pergamoni altar.
Pergamoni altaril on friis, millel on kujutatud Heraklese poja Telephose elukäiku. Attaliidid seostasid viimast Pergamoni linnaga ja väitsid end tema kaudu põlvnevat Olümpose jumalatest.
Attaliidide sugupuu.
&lt;/table&gt;
Iveta Mukutšhjan

 Iveta Mukutšhjan (armeenia keeles Իվետա Մուկուչյան; esinejanimi Iveta Mukuchyan; sündinud 14. oktoobril 1986 Jerevanis) on Armeenia laulja, laulukirjutaja, modell ja näitleja.
Kui ta oli 5-aastane, kolis ta perega Saksamaale Hamburgi. 2009. aastal tuli ta tagasi Armeeniasse ja osales sealses talendisaates "Haj Supersthar", milles saavutas 5. koha. 2012. aastal kuulutati ta ajakirja El Style poolt seksikamaiks armeenlannaks.
Ta esindas Armeeniat 2016. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel lauluga "LoveWave". Finaalkontserdil sai see 249 punktiga 7. koha.
Dotnuva

Dotnuva on alev (endine linn) Leedus Kėdainiai rajoonis, Dotnuva valla halduskeskus. Saksa keeles kasutati asula kohta vanasti nimekuju "Dotnau", žemaidikeelne nimekuju on "Duotnova". Alev asub merepinnast 48 meetri kõrgusel Dotnuvėlė jõe kaldal, mille järgi on ka nime saanud. 
Dotnuva on kõige kuivem paik Leedus, sealne aasta keskmine sademete hulk on vaid 572 mm. 
Dotnuvas on põhikool. Vaatamisväärsusteks on XVIII sajandil ehitatud Hollandi tuulik, aastal 1810 valminud katoliku kirik ja selle juures asuv kaputsiinlaste kloostri hoonetekompleks.
Alevi järgi on nimetatud Birštonase kihistu Dotnuva kihistik.
Ajalugu.
Dotnuvat mainitakse esimest korda kirjalikult aastal 1382 ("Datinen"). Taas on sealset küla mainitud aastal 1568.
Aastal 1582 sai Dotnuvast alev. Aastal 1636 ehitati alevisse esimene kirik, aga juba järgmisel aastal sai Dotnuvast linn. Aastal 1701 rajati alevisse klooster (algselt kuulus see bernardiinidele). Algselt peeti linnas kaks korda aastas laata, aga aastal 1777 sai see õiguse pidada laata aastas neli korda.
Aastal 1707 läks Dotnuva mõisale kuulunud linn Brzostowskitelt Sczyttide valdusse. Sajandi lõpus said Dotnuva omanikeks Chrapowickid.
Aastail 1773–1810 ehitati kloostri juurde uus kirik. Aastal 1796 hakkas selle juures tegutsema ka kool. Kuna kloostriasukad osalesid ülestõusudes tsaarivõimude vastu, siis aastal 1864 klooster suleti ja kaks selle asukat viidi Siberisse sunnitööle.
Aastail 1821, 1833, 1896 ja 1911 Dotnuva põles. XIX sajandi teisel poolel rajati asula lähedusse Liibavi–Romno raudtee. Tsaariajal kasutati Dotnuva kohta vene keeles nimekujusid Датновъ, Датново, Датнов. Leedu keeles oli aastani 1925 kasutusel ka nimekuju Dotnava.
Pärast Teist maailmasõda tegutsesid alevi ümbruses Leedu metsavennad. Nõukogude ajal oli Dotnuva kohaliku kolhoosi keskasulaks. Sealne kolhoos asutati 26. veebruaril 1947 ja see oli esimene kolhoos Leedus. Kolhoos tegutses aastani 1992.
28. detsembril 1956 sai vahepeal alevi staatuses olnud Dotnuvast taas linn. Linnaõigused kaotas see aastal 1996. Aastal 1990 alustas endise bernhardiinide kloostri ruumides tegevust kaputsiinide klooster.
Akademija (Kėdainiai)

Akademija on alev Leedus Kėdainiai rajoonis Dotnuva vallas. Alev asub merepinnast 65–75 meetri kõrgusel Dotnuvėlė jõe kaldal.
Akademijas on Leedu maaviljelusinstituut, gümnaasium ja raamatukogu. Vaatamisväärsuseks on Dotnuva mõisa hoonetekompleks.
Ajalugu.
Dotnuva mõisa on esimest korda kirjalikult mainitud 1545. aastal. 1911. aastal avas Pjotr Stolõpin mõisas keskharidust andva põllumajanduskooli. 1922. aastal avati seal esimene taimede sordiaretusjaam Leedu aladel. 1923. aastal osales kolm sealset õpilast Klaipėda ülestõusus ja Väike-Leedu alade Leedu külge liitmises.
Aastail 1924–1945 tegutses alevis põllumajanduskoolist välja kasvanud Leedu Põllumajanduse Akadeemia, nüüdne Aleksandras Stulginskise Ülikool. Kooli järgi sai ka alev nime. 1946. aastal kolis kool Kaunasesse, ent Akademija nime ei muudetud. 1925. aastal võtsid sealsed katoliiklased üle juba varem püstitatud õigeusu kiriku; Nõukogude perioodil kirik aga suleti. Tänapäeval on alevis kabel, mis kuulub Dotnuva kihelkonda.
Anssi Kela

Anssi Matias Kela (29. juuli 1972 Helsingi) on soome muusik, laulja ja helilooja.
Kela debüütalbum "Nummela" ilmus 2001 ja on müügiedult Soome muusikaajaloo 13. koha plaat. See sai viiekordseks plaatinaplaadiks ehk seda müüdi üle 150 000 eksemplari. 
Kokku ta on andnud välja 6 sooloalbumit ning kirjutanud kolm raamatut.
Lapsepõlve veetis Kela Kauniaises ja 12-aastaselt kolis Vihti kirikukülla. Sealt suundus ta Nummelasse, praegu elab Helsingis Käpyläs.
Jaama park

Jaama park on park Narvas Joaoru linnaosa lõunaosas. Pargi põhjapiiriks on Vaivara tänav, ida- ja lõunapiiriks on Vaksali tänav. Pargis asub Narva bussijaama hoone ja represseeritute mälestuskivi "Memento mori".
Pargile anti nimi 19. märtsil 2008 Narva linnavalitsuse korraldusega nr 359-k.
Võidu prospekt

Võidu prospekt on tänav Narvas Soldina ja Kerese linnaosa piiril. Algab Paul Kerese tänavalt, kulgeb kirde poole, ristub Mõisa tänavaga ja lõpeb Tallinna maanteega ristudes. Tänava pikkus on 810 m.
Enne 1990. aastaid kandis tänav nime Pobedõ prospekt (vene keeles "проспект Победы").
Thamaz Gamkrelidze

Thamaz Gamkrelidze (vene Тама́з Валериа́нович Гамкрели́дзе, gruusia თამაზ გამყრელიძე; 23. oktoober 1929 Khuthaisi – 10. veebruar 2021) oli gruusia lingvist, orientalist ja indoeuropeist. 
Ta oli Gruusia Teaduste Akadeemia aupresident. Ta on avaldanud töid indoeuroopa keeleteaduse, vanade keelte, teoreetilise lingvistika ja kartveloloogia alal. 1972. aastal avaldas ta koos Vjatšeslav Vsevolodovitš Ivanoviga nn glotaalteooria. Tal on uurimusi hetiitidest.
Haridus- ja töökäik.
Gamkrelidze lõpetas 1952. aastal Thbilisi Riikliku Ülikooli idamaade teaduskonna. Pärast ülikooli lõpetamist astus Gamkrelidze aspirantuuri vana-idamaade keelte erialale. 1956. aastal kaitses ta filoloogiakandidaadi kraadi väitekirjaga "Неиндоевропейские элементы хеттского языка" ja 1962. aastal (kinnitati 1963) filoloogiadoktori kraadi väitekirjaga "Хеттский язык и ларингальная теория". 1965. aastal sai Gamkrelidze professoriks.
Aastatel 1953–1960 töötas ta Gruusia NSV TA keeleteaduse instituudis ja 1960–2008 Thbilisi ülikooli strukturaalse ja rakenduslingvistika kateedri juhatajana Aastatel 1973–2005 töötas Gamkrelidze
Gruusia TA Tsereteli-nimelise orientaalinstituudi direktorina. 2010. aastast kuulub instituut Ilia Riikliku Ülikooli koosseisu. Gamkrelidze on instituudi teadusnõukogu esimees.
Lühikest aega oli Gamkrelidze Thbilisi riikliku ülikooli rektor (1991. aasta augustist novembrini).
Aastatel 2005–2013 oli ta Gruusia Teaduste Akadeemia president. 2013. aastal valiti Gamkrelidze Gruusia TA aupresidendiks.
Ta oli aastatel 1988–1994 ajakirja Voprossõ Jazõkoznanija peatoimetaja.
Gamkrelidze Tallinnas.
XI rahvusvaheline foneetikakongress peeti Tallinnas 1987. aasta augustis. Üle 700 osavõtjaga kongressi president oli Thamaz Gamkrelidze.
Tunnustus.
Valitud teadusakadeemiate liikmeks.
Ta on valitud ka mitme Lääne ülikooli audoktoriks.
Isiklikku.
Thamaz Gamkrelidze vend on matemaatik Revaz Gamkrelidze.
Ba riik

 
Ba (hiina keeles 巴) oli vanaajal riik tänapäeva Hiina Sichuani provintsi idaosas. Algselt oli Ba pealinn Yicheng (tänapäeva Enshi linn Hubeis). Aastal 316 eKr vallutas Qin Ba. Tänapäeva thutsjad on väidetavalt Ba elanike kauged järeltulijad.
Ba oli suhteliselt nõrgalt seotud omavalitsuste liit, mis tunnustasid kõik ühte kuningat. Ba hõimud erinesid üksteisest üsna palju nii keele kui kultuuri poolest. Arheoloogilised leiud näitavad, et balased elatusid peamiselt kalapüügist ja jahist, põllumajandusel polnud suurt tähtsust, niisutust ei kasutatud. 
Territoorium.
Algselt oli Ba aladel ka Hani jõe org, pealinn oli Yicheng; hiljem olid balased sunnitud tänu Chu riigi laienemisele läände, Sichuani jõgikonna juurde liikuma. Chu laienemine sundis balasi mitmetel kordadel ka pealinna vahetama. Neljanda sajandi eKr kroonikate andmetel oli Bal mitmeid administratiivseid pealinnu, Jiangzhou (Chongqing Shi), Dianjiang ja Pingdu, lõpuks jäi pealinnaks Langzhong. Sõdivate riikide ajastul piirnesid kõik võimsamad riigid, Qin, Chu ja Shu Baga.
Anu Samarüütel-Long

Anu Samarüütel-Long (sündinud 14. veebruaril 1966) on eesti moekunstnik, disainer, illustraator ja ajakirjanik.
Ta lõpetas aastal 1984 Tallinna 2. Keskkooli ja 1991 moekunsti erialal Tallinna Kunstiülikooli, omandas 2006 Londoni Kunstide Ülikooli Central Saint Martinsi kolledžis naistemoe erialal magistrikraadi.
Samarüütel-Long tegutseb moekunstnikuna, ta on loonud Mati Undi lavastustele kostüüme, õpetanud aastast 2001 (vaheajaga) Eesti Kunstiakadeemias ja 2015 Kõrgemas Kunstikoolis Pallas, teinud kaastööd ajalehtedele ja ajakirjadele (Eesti Ekspress, Stiil), avaldanud raamatud "Ma armastan moodi" (kirjastus Valgus, 2003) ja "Minu London" (Petrone Print), illustreerinud raamatuid.
Tuuli Aule

Tuuli Aule (sündinud 2. augustil 1981) on eesti disainer. 
2005. aastal lõpetas ta Eesti Kunstiakadeemia graafilise disaini eriala.
2006. aastal võitis ta Eesti Muusikaauhindade galal Aasta Albumikujunduse auhinna Helena Tulve CD-albumi "Sula" kujunduse eest.
2016. aastal valiti tema kujundatud raamat "Juhan Kuus. Inimlikkuse mõõt. 45 aastat dokumentaalfotograafiat Lõuna-Aafrikas" 25 kauneima Eesti raamatu hulka.
2021. aastal valiti tema kujundatud raamat Tõnis Vint “Kogutud artiklid / Collection of Articles” 25 kauneima Eesti raamatu hulka.
Kopernik (film)

Kopernik on 1972. aastal valminud Poola ja Saksa DV mängufilm.
Sisu.
Filmis kujutatakse tuntud astronoomi Mikołaj Koperniku elukäiku.
Iirimaa president

Iirimaa president (iiri keeles "Uachtarán na hÉireann") on Iirimaa riigipea ja Iiri kaitseväe ülemjuhataja.
Peamiselt on presidendil tseremoniaalne funktsioon, kuid tal on ka volitused teha teatud otsuseid. Presidendi volituste hulka kuulub Taoiseachi, valitsuse liikmete, kohtunike ja teiste ametnike ametisse nimetamine; Dáil Éireanni kokkukutsumine ja laialisaatmine, seaduste allkirjastamine või nende suunamine ülemkohtusse ning Iirimaa rahva esindamine. Presidendi valib rahvas, tema ametiaeg on seitse aastat ning ta võib olla ametis kuni kaks ametiaega.
Presidendiamet seati sisse 1937. aastal. Esimene president, Douglas Hyde, valiti 1938. aastal.
Dotnuva mõis

Dotnuva mõis (leedu "Dotnuvos dvaras") on endine mõis Leedus Kėdainiai rajoonis Dotnuva valla Akademija alevis.
Ajalugu.
Dotnuva mõisa mainitakse esimest korda kirjalikult aastal 1545. Toona kuulus see Izakauskitele. XVII sajandil läks see Mlečkate valdusse. Järgmisteks omanikeks olid Brzostowskid, kes lasid lähedal asuvasse Dotnuva linna rajada kloostri.
Aastal 1707 läks Dotnuva mõisale kuulunud linn Brzostowskitelt Sczyttide valdusse. Sajandi lõpus said Dotnuva omanikeks Chrapowickid.
Jaanuariülestõusu järel konfiskeeriti mõis Chrapowickitelt. Aastal 1867 läks see Šuvalovite valdusse, aga aastal 1869 ostsid selle Kreutzid.
Järgmiseks omanikuks sai Pjotr Stolõpin. Aastal 1911 avas ta mõisas keskharidust andva põllumajanduskooli; selle tarbeks lasi ta ka rajada uue peahoone.. Aastal 1918 sai mõisa omanikuks Leedu maaviljeleja ja agrokeemik Viktoras Ruokis, kelle eestvedamisel jätkati mõisas põllumajandushariduse andmist. 1922 avati seal esimene taimede sordiaretusjaam Leedu aladel. Aastal 1923 osales kolm sealset õpilast Klaipėda ülestõusus ja Väike-Leedu alade Leedu külge liitmises.
Aastail 1924–1945 tegutses alevis põllumajanduskoolist välja kasvanud Leedu Põllumajanduse Akadeemia, nüüdne Aleksandras Stulginskise Ülikool. Kooli järgi sai alev ka omale nime. Hiljem oli see sunnitud Kaunasesse asuma, aga aastast 1956 tegutseb mõisas Leedu Maaviljelusinstituut,
Mõisakompleks.
XIX sajandi alguses kuulus mõisakompleksi lisaks peahoonele veel administratiivhoone, puidust ait, koolimaja, tall, meierei ja pruulikoda, mis oli kasutusel ka saunana. Sellest perioodist on säilinud vaid peahoone.
Mõisakompleksist on säilinud kaks peahoonet – vana ja uus. Vana klassitsistlik peahoone püstitati XIX sajandil ja see on kolmekorruseline nelinurkse põhiplaaniga hoone. Hoone keskel on risaliit. Selle tagaküljel asub paisjärv.
Uues peahoones asub Leedu maaviljelusinstituut, ent see ehitati akadeemia eesmärke silmas pidades. Hoones on õpperuumid, auditooriumid, laboratooriumid, raamatukogu, lugemissaalid, õpilasseltside ruumid, ruumid õpilaste toitlustamiseks. Hoone põles Teise maailmasõja ajal praktiliselt maha, hävis ka sealne raamatukogu. See taastati aastal 1961. 
Hoonekompleksi kuuluvad veel õppehoone, kaks ühiselamut, haigla, esimese selektsioonijaama hoone, Dionizas Rudzinskase ja Stasys Nacevičiuse laboratooriumid.
Soomerootslased

Soomerootslased (, soome keeles "suomenruotsalaiset)" on rootsi keelt emakeelena kõnelevad Soome sünnipärased elanikud.
2018. aasta 31. detsembri seisuga oli kogu Soome rahvastikust rootsi emakeelega 288 400 inimest ehk 5,2%.
Soomerootslased elavad Soomes peamiselt kolmes piirkonnas: Uusimaal, Pohjanmaal ning Ahvenamaal ja Turu saarestikus.
Soomerootsi keele – nagu ka nüüdseks kasutusest kadunud eestirootsi keele – juured on rootsi keele idamurretes.
Lääne tänav (Narva)

Lääne tänav on tänav Narvas Soldina linnaosas. Tänav algab Rahu tänavalt, kulgeb lääne poole 560 meetrit ja pöörab lõuna poole, kus lõpeb tupiktänavana. Tänava üldpikkus on umbes 770 m.
Tänavale anti nimi novembril 2004 Narva linnavalitsuse korraldusega nr 1120-k.
Petrindu

Petrindu (ungari "Nagypetri") on asula Transilvaanias, tänapäeva haldusjaotuse järgi Rumeenias Sălaji maakonna Cuzăplaci vallas.
Georg Dertinger

Georg Dertinger (25. detsember 1902 Berliin – 21. jaanuar 1968 Leipzig) oli Saksa ajakirjanik ja poliitik ning Saksa DV riigitegelane.
Georg Dertinger oli pärit kaupmehe perekonnast. Ta õppis reaalgümnaasiumis ja kadetikooolis. Aastatel 1922–1924 õppis ta Berliinis õigusteadust ja majandust, kuid ülikool jäi lõpetamata. 
Aastatel 1923–1927 töötas Dertinger ajalehtede Mageburgische Zeitung ja Stahlhelm toimetuses, 1928–1930 oli ta mitme kohaliku ajalehe Berliini korrespondent. 1930–1933 töötas ta uudisteagentuuris Dienst nationaler Tageszeitungen. Georg Dertinger oli Saksa Rahvusliku Rahvapartei liige, mille natsionaalsotsialistid 1933. aastal laiali saatsid.
Aastatel 1934–1935 ja 1938–1945 töötas Georg Dertinger toimetajana uudisteagentuuris Dienst aus Deutschaland.
1945. aastal oli Georg Dertinger üks Kristlik-Demokraatliku Liidu asutajatest Nõukogude okupatsioonitsoonis. 1946. aasta jaanuarist kuni 1949. aasta oktoobrini oli ta Kristlik-Demokraatliku Liidu peasekretär Nõukogude okupatsioonitsoonis. 1948–1949 oli ta Saksa Majanduskomisjoni (Saksa DV valitsuse eelkäija) ja Saksa Rahvusnõukogu liige. 1949–1950 oli ta Ajutise Rahvakoja ja 1950–1953 Rahvakoja (parlamendi) liige.
12. oktoobrist 1949 kuni 23. jaanuarini 1953 oli Georg Dertinger Saksa DV välisminister.
Georg Dertinger vahistati Stasi poolt 15. jaanuaril 1953. Teda hoiti 17 kuud eeluurimisvangistuses. 8. juunil 1954 mõisteti Dertinger süüdi vandenõus ja Saksa DV võimu kukutamise kavatsuses ning teda karistati 15-aastase vabaduskaotusega. 6. oktoobril 1964 vabanes Georg Dertinger amnestiaga vangistusest.
Vanglast vabanemise järel töötas Georg Dertinger aastatel 1964–1967 Leipzigis katoliiklikus kirjastuses St. Benno Verlag lektorina. 1967–1968 töötas ta Leipzigis heategevusorganisatsiooni Caritas administraatorina.
Mihhail Abdurahmanov

Mihhail Abramovitš Abdurahmanov (vene keeles Михаил Абрамович Абдурахманов) (sündinud 18. septembril 1934 Dušanbes) oli juudi päritolu Tadžikistani maalikunstnik.
Abdurahmanov lõpetas 1959. aastal Leningradis NSVL Kunstide Akadeemia Repini-nimelise maalikunsti, skulptuuri ja arhitektuuri instituudi maalikunsti erialal.
Abdurahmanov oli NSVL Kunstnike Liidu liige.
1985. aastal lõi ta etappiloova maali "Kurjuse impeeriumi krahh". Loonud ka piibliteemalisi maale.
Alates 1994. aastast elab Abdurahmanov Ameerika Ühendriikides.
Isiklikku.
Tema vend oli Ilja Abdurahmanov. Ka abikaasa Gretta Jaralova on maalikunstnik.
Tallinna maja

Tallinna maja on kahe- või kolmekorruseline kivitrepikojaga puidust üürimajatüüp, mida ehitati Tallinnas alates 1920. aastatest kuni Teise maailmasõjani.
Tallinna maja tüüpi, keskse kivitrepikojaga puitelamuid ehitati 1920.–1930. aastatel Eesti Vabariigi ajal peamiselt just pealinnas, sellest ka majatüübi nimetus Tallinna maja. Hinnanguliselt oli Tallinnas 90% 1920. aastate lõpul ja 1930. algul valminud puitelumaju kivitrepikojaga. Tallinnas on säilinud üle viiesaja seda tüüpi maja, neist 32 on arhitektuurimälestisena riikliku kaitse all.
Hooned.
Kuna Tallinna maja tüüpi ehitusaeg jäi pikal perioodil erinevate arhitektuuristiilide üleminekuperioodi, leidub erineva välisilmega maju, kuid tinglikult võib Tallinna majad sõltuvalt ehitusajast ja arhitektuurist jaotada kolme gruppi:
Aastatel 1912–1914 arhitekt Aleksandr Dmitrijevi projekteeritud Vene-Balti laevaehitustehase Vene-Balti asumi elamukompleksi kahekorruselised kivitrepikojaga elamud Kopli poolsaare tipus olid varased Tallinna maja tüüpi. Vene-Balti laevaehitustehase asula alumise kolonii hoonetes oli korrusel kuus eraldatud köögiga ühetoalist korterit (kahekorruselises majas seega kuni kaksteist korterit) ja korteritesse oli uuenduslikult toodud ka vesi ning trepikojas paiknesid vesiklosetid. 
Tallinna maja oli Lenderi maja edasiarendus. Selliseid maju projekteerisid mitmed arhitektid (Karl Tarvas jt) ja neid ehitati palju Tallinna eeslinnadesse. Valdavalt oli Tallinna maja kahekorruseline ärklikorrusega hoone, harva kolmekorruseline. Tallinna majade keldrikorrustele rajati tihti eraldi sissepääsud ning sinna olid kavandatud kõikvõimalikud äripinnad. Tallinna majade silikaattelliskivist trepikodadega sõrestikkonstruktsiooniga hooneid ehitasid soodsa riigipoolse ehituslaenuga ärksamad väikeettevõtjad, kes elasid tavaliselt hoone esimese korruse avarates korterites ning andsid kahe- ja kolmetoalised korterid üürile. 
Näiteid: 
Heina ja Taime tänava nurgal – Taime tänav 1 ja Kibuvitsa tänaval (Kibuvitsa 20, 22, 31 jt) on võimalik vaadelda kõige pikemat Tallinna majade terviklikku rivi Tallinnas. Komplektne Tallinna maja tüüpi hoonetekogum asub Kalamajas, terviklik kvartal Tallinna maju asub Salme, Tõllu, Kungla ja Kalevi tänava vahel.
Tallinna majade alamliik olid arhitekt Wilhelm Salemanni kavandatud majad: nt. Salme tänav 17, 19, 21, Tõllu tänav 12, Amandus Adamsoni tänav 24 ning krohvitud Tallinna tüüpi kortermajad, nt arhitekt Eugen Sachariase kavandatud Kalevi tänav 33 ja arhitekt Karl Tarvase Artur Kapi tänav 1.
Arhitektuurimälestised Tallinnas: Salme 15, Salme 17, Salme 19, , Salme 21, Amandus Adamsoni tänav 24, Kungla 20 ja 22 // Leigeri tänav 1, Leigeri tänav 3 ja 5, Kalevi tänav 27, 29, 31, 33, Valgevase tänav 3 ja 11, Telliskivi tänav 52 ja 54, Artur Kapi tänav 1, 2, 3, 4, 6, 8, Aasa tänav 3a, Jaan Poska tänav 24 / Roheline aas 6 jt.
Korea Sõprusühing

Korea Sõprusühing (inglise keeles "Korean Friendship Association", lühendatult "KFA"; hispaania keeles "Asociación Coreana de Amistad") on Hispaanias paiknev Põhja-Koreaga sõprust arendav organisatsioon. Ühing loodi novembris 2000. Sellel on ametlikke esindajaid 28 riigis, sh Ühendkuningriigis, USA-s, Norras, Kanadas, Brasiilias, Venemaal, Hiina RV-s, Šveitsis, Saksamaal, Itaalias, Belgias, Türgis, Iisraelis ja Poolas. Ühing eitab inimõiguste rikkumise esinemist ja koonduslaagrite olemasolu Põhja-Koreas ning paistab teiste Põhja-Korea-meelsete organisatsioonide seas silma oma agressiivsusega.
Hatid

Hatid olid varasel ja keskmisel pronksiajal ajavahemikus 2500–2000/1700 eKr Anatoolia kesk- ja kaguosa asustanud rahvas. Nende puhul on oletatud Kaukaasia päritolu.
Hatid olid hilisema Hetiidi riigi ala vanimad teada olevad asukad. Nende riigi ja rahva nimetuse ning palju ka nende usundist, kultuurist ja ühiskonnakorraldusest võtsid üle indoeurooplastest sisserändajad hetiidid, kes sulasid 2. aastatuhande esimestel sajanditel eKr hattidega kokku.
Hattide peamisi keskusi oli Hattuša.
Reet Sool

Reet Sool (1. detsember 1951 Pärnu – 30. detsember 2021) oli eesti kirjandusteadlane ja luuletaja.
Haridus.
Ta lõpetas 1970. aastal Pärnu 1. Keskkooli (108. lennus). Inglise keelt õpetas talle Linda Pais, kes nooruses oli elanud ja õppinud Inglismaal. 1976. aastal lõpetas Sool Tartu Riikliku Ülikooli inglise filoloogina. 1978. aastal astus ta TRÜ aspirantuuri ja lõpetas selle 1982. aastal. 1983. aastal kaitses ta Moskva Riiklikus Ülikoolis filoloogiakandidaadi kraadi (kinnitati 1984) väitekirjaga "Сатирические тенденции в американском романе 60–70-х годов ХХ века".
Sool täiendas end 1990. aastal Edinburghi Ülikoolis inglise ja šoti kirjanduse ning 1993. aastal Toronto Ülikoolis kanada kirjanduse alal.
Töökäik.
Üliõpilasena töötas Reet Sool aastatel 1973–1974 TRÜ raamatukogu bibliograafina ja 1974–1975 EPA vesiehituskateedris laborandina. Pärast ülikooli lõpetamist jäi ta tööle TRÜ filoloogiateaduskonda: aastatel 1976–1978 töötas ta võõrkeelte kateedris õpetajana, 1982–1984 inglise filoloogia kateedris õpetajana, 1984–1989 vanemõpetajana, 1989–1992 dotsendina. Tema õppetöö hõlmas järgmisi ainekursusi: inglise ja ameerika kirjandus ning inglise keel põhikeelena.
Alates 1992. aastast, kui filoloogiateaduskond reorganiseerimise tulemusena kaotati, jätkas ta dotsendina filosoofiateaduskonna germaani-romaani filoloogia osakonna inglise filoloogia õppetoolis. Hiljem on Sool õpetanud ameerika kirjanduse, kirjandusteooria ja James Joyce'i ainekursust.
Ühtlasi oli ta aastatel 1993–1994 ja 1995 Michigani Ülikoolis, 1998. aastal Queensi Ülikoolis (Belfast), 1999–2000 Fullbright Scholarship'iga California Ülikoolis Berkeleys. 2005. aastal oli ta Toronto Ülikooli külalisuurija.
2016. aasta seisuga töötas ta võrgustikus European Network for Comparative Literary Studies.
Teadus.
Soola uurimisvaldkonnad olid ameerika, iiri, kanada ja eesti kirjandus, võrdlev kirjandusteadus ja kirjandusteooria (hermeneutiline koolkond).
Aastatel 2008–2009 juhtis ta Tartu Ülikoolis Social Sciences and Humanities Research Council of Canada (SSHRSS) International Opportunities Fund Grant'i raames rahvusvahelise projekti "The Contribution of Literary Translation to Intercultural Understanding: Developing a Model for Reciprocal Exchange" (Kanada, Tšehhi, Rumeenia ja Eesti).
Teaduskorralduslik tegevus.
Sool oli Eesti Võrdleva Kirjandusteaduse Assotsiatsiooni asutajaliige (juhatuse liige 1994–1997), Põhja-Ameerika Balti Keskuse, Eesti Britiuuringute Keskuse, Rahvusvahelise Võrdleva Kirjandusteaduse Assotsiatsiooni, Eesti Kanada-uuringute Assotsiatsiooni asutajaliige ja president ning veel mõne teadusorganisatsiooni liige.
Isiklikku.
Ta valdas eesti, inglise, vene, saksa, prantsuse, soome, rootsi ja ladina keelt. Tema tütar Livia elab San Franciscos ning töötab kunstniku ja kujundajana. Poeg Julius on arst.
Leipuri

Leipuri, ka leiseil (hollandi keeles "lijzeil"), raapurje kõrvale juurdevõetav nelinurkne lisapuri. Leipurje kasutati 19. sajandil peamiselt klipritel pooltagant- ja taganttuule korral. Leipurjed kinnitati fokk- ja grootmasti raadelt väljanihutatavate peelte külge. Fokk - või grootleipuri paiknes vastavalt fokk- või grootpurje kõrval, marssleipuri asetses ühekordse marsspurje või topelt-marsspurjede kõrval, praamleipuri paiknes praampurje kõrval.
Aghireșu

Aghireșu (ungari "Egeres", saksa "Erldorf") on asula Rumeenias Cluji maakonnas Aghireșu vallas. Ajalooliselt kuulub ta Transilvaaniasse.
Käsundusohvitser

Käsundusohvitser ehk adjutant on kõrgema ülema või asutuse antud eriülesandeid täitev ohvitser. 
Käsundusohvitserid on kas koosseisulised või vajaduse korral määratavad.
Bakuu khaaniriik

 
Bakuu khaaniriik (pärsia keeles: خانات باکو‎‎) oli autonoomne muslimi khaaniriik, mille üle oli Pärsial süseräänsus; riik eksisteeris aastatel 1747–1806. Bakuu khaaniriik asus tänapäeva Aserbaidžaani aladel.
Ajalugu.
Vene-Pärsia sõja (1722–1723) ajal okupeeris Venemaa keisririik Bakuu, mis oli seni kuulunud Safaviidide riigi alla. Kuid kui venelased kuulsid Nadir-šahhi sõjalisest edust Pärsias ja potentsiaalsest ohust, mida ta Venemaa keisririigile kujutada võis, nõustusid nad aastal 1735 Bakuust loobuma. Šahh määras Bakuu esimeseks khaaniks Mirza Muhammad Khaan I. Nendel aegadel oli Bakuu khaaniriik nii "de facto" kui "de jure" Pärsia vasallriik.
Khaaniriik sai iseseisvaks 1747. aastal, kui Mirza Muhammad pärast Nadiri surma Afšariididele vastu hakkas. Kuna impeerium oli šahhi surmast ikka alles toibumas, läks ülestõus võrdlemisi kergelt ning kuigi Bakuu jäi "de jure" Iraani šahhide vasalliks, sai khaan "de facto" praktiliselt iseseisvaks otsuste langetamisel.
Zurab Antšabadze

Zurab Antšabadze (vene keeles Зураб Вианорович Анчабадзе, gruusia keeles ზურაბ ვიანორის ძე ანჩაბაძე; 22. aprill 1920 Gagra — 28. jaanuar 1984 Suhhumi) oli abhaasi-gruusia ajaloolane, ajaloodoktor, professor, Abhaasia Riikliku Ülikooli esimene rektor. Töid kaukasoloogia, sh abhasoloogia vallast.
Tunnustus.
1972. aastal valiti Zurab Antšabadze Gruusia NSV Teaduste Akadeemia korrespondentlliikmeks.
Barcelonèsi maakond

Barcelonès on maakond ("comarca") Kataloonias Barcelona provintsis.
Jerzy Popiełuszko

Jerzy Aleksander Popiełuszko (sünninimi " Alfons Popiełuszko"; 14. september 1947 Okopy – 19. oktoober 1984 Włocławeki juures) oli Poola katoliku vaimulik, ametiühingu Solidaarsus kaastöötaja. Ta mõrvati aastal 1984 kolme Poola Rahvavabariigi julgeolekutöötaja poolt.
Ta sündis aastal 1947 Okopys Suchowola lähedal Sokółka maakonnas Podlaasia vojevoodkonnas valgevene päritolu katoliiklikus talupoja perekonnas.
Viru Prospekt

Viru Prospekt (vene keeles Виру Проспект) oli aastatel 1999–2021 Narvas ilmunud venekeelne ajaleht.
Ajalehe peatoimetaja oli Tatjana Zavjalova.
Aastatel 1999–2007 oli ajalehe nimi Krengolmski Prospekt (vene keeles "Кренгольмский Проспект").
Viru Prospekti väljaandja oli OÜ Prospekt-Media, tiraaž oli 3000 tk.
2021. aasta alguses otsustas OÜ Prospekt-Media ajalehe Viru Prospekt väljaandmisest loobuda ja jätkata ainult Narvskaja Gazeta väljaandmist.
Aghireșu linnus

Aghireșu linnus (rumeenia "Castelul Aghireșu", ungari "Egeres vára") on linnus Transilvaanias, tänapäevase haldusjaotuse järgi Rumeenias Cluji maakonnas Aghireșu vallas Aghireșu asulas.
Linnus asub Szamosi jõe (rumeenia "Someș") ülemjooksu ühe väikese lisajõe ääres.
Linnust asus rajama István Bocskai 1572. aastal ning see on Transilvaania renessanssarhitektuuri väljapaistev esindaja. 17. sajandil kaotas linnus oma sõjalise tähtsuse ning seda üritati ümber ehitada lossiks.
20. sajandi I poolel kasutati linnust elamuna. Pärast 1948. aastat on see seisnud tühjalt ning nüüdisajal on linnus varemetes.
Linnuse varemed on Rumeenia kultuurimälestis nr CJ-II-m-B-07511 (rumeenia "Ruinele castelului Bocskay").
Berytus

Berytus ("Colonia Iulia Augusta Felix Berytus") oli Rooma koloonia, roomlaste põhiline tugipunkt Vahemere idakaldal, Anatooliast lõunas. Rooma ajal oli Berytus (tänapäeva Beirut) Foiniikia pealinn.
Rinne

Rinne on territoorium, kus toimuvad lahingud. Rinde juures saab sageli eristada rindejoont (nimetatud ka rindeks).
Betšuaanamaa protektoraat

 
Betšuaanamaa protektoraat oli protektoraat, mille asutas Lõuna-Aafrikasse 31. märtsil 1885 Suurbritannia ja Iirimaa Ühendkuningriik. Betšuaanamaast sai 30. septembril 1966 Botswana vabariik.
Ajalugu.
Šoti misjonär John Mackenzie, kes elas aastatel 1862–1876 Shoshongi linnas, uskus, et mangwatosid ja teisi Aafrika rahvaid, kellega ta töötas, ohustasid nende aladele lõunast tungivad buuri rüüstajad. 
Ta soovitas brittidel asutada protektoraat, mida juhitaks otse Suurbritanniast. Mackenzie ideedest mõjutatuna otsustas Briti valitsus saata jaanuaris 1885 Lõuna-Aafrikasse sõjalise ekspeditsiooni, et kehtestada regioonis Suurbritannia võim. Charles Warren juhtis 4000-mehelist väesalka Kaplinnast põhja poole. Olles varem sõlminud leppeid kohalike pealikega, kuulutas Warren märtsis 1885 välja Betšuaanamaa protektoraadi. 
Betšuaanamaa tähendas tsvanade maad ning administratiivsetel põhjustel jaotati see kaheks osaks. Põhjapoolset osa nimetati Betšuaanamaa protektoraadiks, lõunapoolset Briti Betšuaanamaa kolooniaks. Briti Betšuaanamaa liideti 1895. aastal Kapimaa kolooniaga ning moodustab nüüd osa Lõuna-Aafrika vabariigist.