tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Algot Untola

Algot Untola (sünninimi Algoth Tietäväinen; tuntuim kirjanikunimi Maiju Lassila; 28. november 1868 Tohmajärvi – 21. mai 1918 Helsingi) oli soome kirjanik, ajakirjanik ja pedagoog.
Eesti keeles on tema loomingust ilmunud ainult jutustuste kogumik "Tuletikke laenamas" (Eesti Riiklik Kirjastus, 1957). Nimijutustus on teist korda välja antud ka 2002. aastal.
Elulugu.
Tulevane kirjanik sündis talunike pojana, õppis koolis hästi ja omandas 1887–1891 kooliõpetaja kutse Sortavala õpetajate seminaris. Õpetajana töötas ta aastani 1900, mil asus tööle puidukaupmehena Peterburis. Osales Peterburis vasakpoolsete riigivastaste rühmituste tegevuses ja põgenes pärast siseminister Vjatšeslav von Plehwele korraldatud atentaati tagasi Soome, kus töötas aastatel 1904–1907 taas kooliõpetajana.
Alates 1905. aastast tegi ta kaastööd Soome Partei ajalehele Kokkola. Ladusalt kirjutatud lood viisid Untola palkamiseni erakonna valimisagitaatoriks. Aastatel 1908–1909 oli ta Poris ajalehe Satakunta toimetaja.
Hiljem astus ta Soome Sotsiaaldemokraatlikku Parteisse ja tegi alates 1916. aastast kaastööd partei ajalehele Työmies. 1917. aasta lõpus sai temast selle väljaande toimetaja. 
Kodusõjas punaseid toetanud Untola arreteeriti pärast Helsingi vallutamist valgete vägede poolt ja mõisteti surma. Ta hukkus ebaselgetel asjaoludel, kui teda viidi laevaga hukkamispaika Suomenlinnasse.
Untola on maetud Helsingi Hietaniemi kalmistule.
Tegevus kirjanikuna.
Untola tegevus kirjanikuna algas võrdlemisi hilja – esimese romaani avaldas ta alles 1909. aasta kevadel. Ta kasutas mitmeid kirjanikunimesid, millest tuntuim oli Maiju Lassila. Veel on ta avaldanud oma loomingut järgmiste nimede all:
Untola teostest tuntuimad on tema esikromaan, autobiograafiline teos "Harhama" (1909) ja aasta hiljem ilmunud jutustus "Tuletikke laenamas" (1910). Jutustuse eest pälvis ta riikliku preemia, kuid keeldus seda vastu võtmast.
Teosed.
Irmari Rantamala pseudonüümiga
Maiju Lassila pseudonüümiga
Ingomar Vihmar

Ingomar Vihmar (sündinud 31. märtsil 1970) on eesti näitleja ja lavastaja.
Haridus.
Ingomar Vihmar lõpetas 1992. aastal Tallinna Konservatooriumi lavakunstikateedri (15. lend).
Isiklikku.
Ingomar Vihmar on abielus näitleja Kleer Maibaum-Vihmariga. Neil on kolm last - tütred Luise Mathilde ja Ada Ida ning poeg Paul Samuel. Varasemast abielust Külli Vihmariga on tal tütar Liis ja poeg Illimar.
Kleer Maibaum-Vihmar

Kleer Maibaum-Vihmar (sündinud 28. augustil 1972 Kohtla-Järvel) on eesti näitleja. 
Ta lõpetas 1998. aastal Eesti Muusikaakadeemia Kõrgema Lavakunstikooli (18. lend).
Ta on mänginud Helenit teleseriaalis "Kodu keset linna".
Isiklikku.
On abielus lavastaja Ingomar Vihmariga. Neil on tütar Luise Mathilde Vihmar ja 10. augustil 2009 sündinud tütar Ada Ida Vihmar ning poeg Paul Samuel Vihmar (sündinud 2005).
Sergei Zenjov

Sergei Zenjov (sündinud 20. aprillil 1989 Pärnus) on Eesti jalgpallur (ründaja). Ta mängib Eesti Meistriliiga klubis Tallinna FC Flora.
Klubikarjäär.
Zenjov jooksis esimest korda Meistriliigas väljakule 2006. aastal, kui mängis esmalt Pärnu Vapruse ja seejärel FC TVMK ridades. Veebruaris 2008 sõlmis oma esimese välislepingu Ukraina kõrgliiga klubiga Lvivi Karpatõ.
3. juulil 2014 sõlmis ta lepingu Inglismaa esiliiga klubiga Blackpool. Debüüdi klubis tegi ta 9. augustil 0:2 kaotusmängus Nottingham Forestiga. 2. detsembril lõpetati tema leping poolte kokkuleppel.
Pärast Blackpoolist lahkumist sõlmis ta 2017. aasta suveks lepingu Venemaa klubiga Moskva Torpedo.
Koondisekarjäär.
Zenjov debüteeris Eesti koondises 20. augustil 2008 sõprusmängus Maltaga. Oma esimese värava lõi ta sama aasta 6. septembril maailmameistrivõistluste valikmängus Belgia vastu.
Karjääri statistika.
Klubi.
"Uuendatud seisuga 20. detsember 2023"
Koondis.
"Uuendatud seisuga 18. detsember 2023"
Pildiskandaal.
30. detsembril 2022 avaldas endine koondislane ja sel ajal jalgpalliagendina tegutsev Andrei Stepanov oma sotsiaalmeedias foto, millel istuvad Venemaa koondise peatreeneri Valeri Karpiniga ühise laua taga nii Stepanov ise, sel hetkel koondislased Konstantin Vassiljev ja Sergei Zenjov, koondise treener Andres Oper ja veel mitmed varem Eestit esindanud jalgpallurid.
Pilt on sotsiaalmeedias ja internetiportaalides pälvinud laialdast vastukaja ja paljude, teiste seas kultuuriminister Piret Hartmani arvates ei ole Venemaa koondise peatreeneriga koosistumine ja sellest pildi levitamine Venemaa Ukraina-vastase agressiooni valguses Eesti koondise jalgpalluritele sobilik.
Vladimir Voskoboinikov

Vladimir Voskoboinikov (sündinud 2. veebruaril 1983 Tallinnas) on endine Eesti jalgpallur.
Klubikarjäär.
Moskva Torpedo.
Aastail 2007–2008 kuulus Moskva Torpedosse. Meeskond langes hooajal 2008 Venemaa teise liigasse, kus välismaalastel pole lubatud mängida, ning Voskoboinikov sai kehtivast lepingust hoolimata loa leida uus tööandja.
Syrianska FC.
Pärast edutuid katseid Rootsi kõrgliiga klubi Hammarby IF juures liitus 2009. aasta märtsi lõpus äsja Rootsi esiliigase kerkinud Syrianska FC-ga. Esimese värava klubis lõi 28. mail 9. vooru kohtumises IFK Norrköpingile.
Vladivostoki Lutš-Energija.
Voskoboinikov jäi Rootsi vaid pooleks aastaks ja naasis augustis 2009 Venemaale, kus liitus esiliiga klubi Vladivostoki Lutš-Energijaga.
Bakuu Neftši.
Jaanuaris 2010 siirdus Vladimir Voskoboinikov mängima Aserbaidžaani tippklubisse Bakuu Neftši.
FC Levadia.
Augustis 2010 siirdus Voskoboinikov FC Levadiasse. Kokkuleppe kohaselt võib Voskoboinikov meeskonnast lahkuda kohe, kui uus tööandja leitud.
FK Himki.
Veebruaris 2011 sõlmis Voskoboinikov lepingu Venemaa esiliiga klubiga FK Himki, mis kestab hooaja 2011/12 lõpuni.
Statistika.
"Statistika uuendatud seisuga 20. september 2014"
Koondisekarjäär.
Debüüdi Eesti koondises tegi Voskoboinikov 2. juunil 2007 mängus Horvaatia vastu, kus viibis platsil kõik 90 minutit. Esimese värava lõi ta 18. novembril 2008 sõprusturniiril kohtumises Moldovaga.
Dyskobolia Grodzisk Wielkopolski

Klub Sportowy Dyskobolia Grodzisk Wielkopolski on jalgpalliklubi Poolas Grodzisk Wielkopolski linnas.
Klubi asutati 30. aprillil 1922.
Laur Tamm

Laur Tamm (kuni aastani 1933 Adolf Tamm; 6. august 1911 Pilve talu, Kargoja küla, Kavastu vald, Tartumaa – 2. november 1998 Tartu) oli eesti luuletaja.
Elulugu.
Tamm lõpetas 1931. aastal Hugo Treffneri Gümnaasiumi. Seejärel oli ajateenistuses Kuperjanovi pataljonis. Järgnes sõjakool Tondil. 1932. aastal arvati Tamm reservi. 1932. aasta kevadest kuni 1936. aasta suveni oli ta tuberkuloosiga haigevoodis. 1936. aasta sügisel astus Laur Tamm Tartu Ülikooli, valides õppeaineteks kirjanduse, eesti keele ja rahvaluule ning etnograafia. 1944. aasta sügisel ülikooliõpingud katkesid. 
1944–1948 töötas ta Tartu Sidesõlmes. Aastail 1949–1950 ja 1955 aitas Laur Tamm korrastada Tartumaa Põllumajandusühistute Liidu arhiivi. Seejärel töötas ta lepingu alusel Tartu Linnaarhiivis. 1965–1968 oli Laur Tamm Tartu Kalaspordiklubi juhataja, hiljem veel arhiivitööl. 1972. aasta märtsis jäi ta pensionile. Vaba aja lemmikharrastusteks olid tal süstamatkad ja kalastamine. Aastail 1965–1977 veetis Laur Tamm suved (juuli algusest augusti lõpuni) Koola poolsaarel Lapimaal Seidjavril Lovozero lähedal.
Henno Tammart

Henno Tammart (eesnimi 29. aprillini 1935 Heinrich; perekonnanimi kuni 27. juunini 1935 Põrro; 14. jaanuar 1909 Mustjala kihelkond, Saaremaa – 21. detsember 1942 Vjatlag, Kirovi oblast) oli eesti ühiskonnategelane ja luuletaja.
Ta lõpetas 1929. aastal Saaremaa Ühisgümnaasiumi.
Ta oli muu hulgas õpetaja, koori- ja orkestrijuht, skautmaster ja Kaitseliidu kompaniipealik Saaremaal. 
Ta arreteeriti aastal 1941. Vangina hakkas ta kirjutama luuletusi, sealhulgas kaasvangide Kaarel Eenpalu, Juhan Tõrvandi ja teiste mälestuseks.
Martin Vunk

Martin Vunk (sündinud 21. augustil 1984 Tartus) on endine Eesti jalgpallur (poolkaitsja).
Klubikarjäär.
Statistika.
"Statistika uuendatud seisuga 19. september 2014"
Koondisekarjäär.
Ta on esindanud Eestit jalgpallikoondise mängudes 67 korral ja löönud ühe värava. Koondisedebüüdi tegi Vunk 27. veebruaril 2008 sõpruskohtumises Poola jalgpallikoondise vastu. 67. minutil vahetas ta välja Aivar Anniste. Mäng kaotati 2:0. Mängu päeval oli Vunk 23-aastane. Vunk lõi oma karjääri esimese värava 4:1 võidumängus Põhja-Iirimaa vastu 6. septembril.
Aleksandr Dmitrijev

Aleksandr Dmitrijev (sündinud 18. veebruaril 1982 Tallinnas) on vene päritolu endine Eesti jalgpallur ja nüüdne jalgpallitreener.
Klubikarjäär.
Aastatel 2008–2011 mängis ta Norra kõrgliiga klubis Hønefoss BK.
Veebruaris 2011 sõlmis ta 2,5-aastase lepingu FK Uraliga.
Koondisekarjäär.
31. augustil 2016 mängis ta rahvuskoondise särgis 100. mängu.
Pildiskandaal.
30. detsembril 2022 avaldas endine koondislane ja sel ajal jalgpalliagendina tegutsev Andrei Stepanov oma sotsiaalmeedias foto, millel istuvad Venemaa koondise peatreeneri Valeri Karpiniga ühise laua taga nii Stepanov ise, sel hetkel koondislased Konstantin Vassiljev ja Sergei Zenjov, koondise treener Andres Oper ja veel mitmed varem Eestit esindanud jalgpallurid.
Pilt on sotsiaalmeedias ja internetiportaalides pälvinud laialdast vastukaja ja paljude, teiste seas kultuuriminister Piret Hartmani arvates ei ole Venemaa koondise peatreeneriga koosistumine ja sellest pildi levitamine Venemaa Ukraina-vastase agressiooni valguses Eesti koondise jalgpalluritele sobilik.
Dmitri Kruglov

Dmitri Kruglov (sündinud 24. mail 1984 Tapal) on Eesti jalgpallur (vasakkaitsja, vasakäär), kes mängib Eesti Meistriliiga klubis Tallinna FCI Levadia.
Koondisekarjäär.
Ta on Eesti koondises pidanud 110 kohtumist ja löönud 4 väravat.
Pildiskandaal.
30. detsembril 2022 avaldas endine koondislane ja sel ajal jalgpalliagendina tegutsev Andrei Stepanov oma sotsiaalmeedias foto, millel istuvad Venemaa koondise peatreeneri Valeri Karpiniga ühise laua taga nii Stepanov ise, toonased koondislased Konstantin Vassiljev ja Sergei Zenjov, koondise treener Andres Oper ja veel mitmed varem Eestit esindanud jalgpallurid.
Pilt on sotsiaalmeedias ja internetiportaalides pälvinud laialdast vastukaja ja paljude, teiste seas kultuuriminister Piret Hartmani arvates ei ole Venemaa koondise peatreeneriga koosistumine ja sellest pildi levitamine Venemaa Ukraina-vastase agressiooni valguses Eesti koondise jalgpalluritele sobilik.
Alo Bärengrub

Alo Bärengrub (sündinud 12. veebruaril 1984 Kehtnas) on endine Eesti jalgpallur (kaitsja).
Koondisekarjäär.
Ta on Eesti koondises pidanud 48 kohtumist.
Isiklikku.
Alo ja tema elukaaslane said oktoobris 2012 tütre.
Kadima

Kadima [kad'iima] (heebrea קדימה 'Edasi') on Iisraeli tsentristlik partei.
Kadima asutati 2005. aasta novembris, mil tollane peaminister Ari'el Sharon otsustas paremtsentristlikust Likudist lahku lüüa. Sharon lahkus Likudist, võttis kaasa endale lojaalsed inimesed, esitas presidendile avalduse valitsuse tagasiastumiseks ja kuulutas välja ennetähtaegsed valimised. Uus erakond muutus rahva seas populaarseks kohe, kui see loodi. Parteile ennustati juba 2005. aasta lõpus Knesseti valimistel kindlat võitu. 
Pärast Sharoni haiges­tumist ja 4. jaanuaril 2006 koomasse jäämist juhtis Kadi­mat Ehud Olmert. Knesseti 17. koosseisu valimistel, 28. märtsil 2006, võitis Kadima partei 29 kohaga 120 kohalises Iisraeli parlamendis. 
Knesseti 18. koosseisu erakorralistel valimistel 10. veebruaril 2009 sai Kadima 28 kohta, vaid ühe koha rohkem kui Likud. Vaatamata sellele, et Kadima sai kõige rohkem kohti, on paremjõududel Knessetis enamus ja Iisraeli president Shim'on Peres oli sunnitud pöörduma valitsuse moodustamiseks Likudi esimehe poole. Aastatel 2009–2012 kuulus partei opositsiooni.
8. mail 2012 moodustas valitsev erakond Likud erakonnaga Kadima uue valitsuskoalitsiooni, mille Knesset ka järgmisel päeval heaks kiitis. Kadima esimees Shaul Mofaz sai Iisraeli asepeaministriks.
2008. aasta septembri seisuga oli Kadimal üle 74 000 liikme.
Sander Post

Sander Post (sündinud 10. septembril 1984 Viljandis) on Eesti jalgpallur (ründaja), kes mängib Viljandi JK Tulevikus.
Klubikarjäär.
Go Ahead Eagles.
Aastail 2008–2010 mängis Post Hollandi esiliigas Go Ahead Eaglesi ridades, lüües 41 kohtumises kümme väravat.
FC Flora.
2010. aastal lõi ta FC Flora meeskonnas Meistriliigas 17 mänguga 24 väravat (1,412 väravat mängu kohta) ning osutus sellega maailma kõrgliigade kõige efektiivsemaks ründajaks. Teiseks jäi Amsterdami Ajaxi mängija Luis Suárez (33/35/1,061). 
Aalesunds FK.
31. märtsil 2011 sõlmis Post 3-aastase lepingu Norra kõrgliiga klubiga Aalesunds FK.
Koondisekarjäär.
Eesti koondises mängis Post 12 kohtumist ja lõi ühe värava. Debüüdi tegi ta 2. detsembril 2004 sõprusturniiril Ungari vastu 20-aastaselt. Esimese värava lõi ta juba järgmises mängus, 2010. aasta 21. mail, Soome vastu.
Liivo Leetma

Liivo Leetma (sündinud 20. jaanuaril 1977 Kosel) on Eesti jalgpallitreener ja endine jalgpallur (poolkaitsja).
Koondisekarjäär.
Ta on Eesti koondises pidanud 36 kohtumist. Oma koondisedebüüdi tegi Leetma 29. mail 1996 Türgi jalgpallikoondise vastu. 85. minutil vahetas ta välja Viktor Aloneni. Mäng lõppes 0:0 viigiga. Mängupäeval oli Leetma 19-aastane.
Klubikarjäär.
FC Levadia.
Aastatel 1998 ja 1999 kuulus Leetma FC Levadia rivistusse. 2008. aasta oktoobris nimetas Pavel Kazakov Leetma klubi läbi aegade silmapaistvamaks äärepoolkaitsjaks.
Ingemar Teever

Ingemar Teever (sündinud 24. veebruaril 1983 Sauel) on Eesti jalgpallur (ründaja), kes mängib Eesti Meistriliiga klubis Tallinna FC Levadia. Ta on Eesti koondises pidanud 24 kohtumist ja löönud neli väravat.
Koondisekarjäär.
Eesti koondises on Teever pidanud 24 kohtumist ning löönud neli väravat. Debüüdi tegi ta 20-aastaselt 29. märtsil 2003 sõprusmängus Kanada vastu. Esimese värava lõi ta 2004. aasta 11. juunil Makedoonia vastu.
Jelle Goes

Jelle Quirinus Goes (sündinud 26. märtsil 1970 Hilversumis) on Hollandi jalgpallitreener, kes oli aastail 2000–2004 Eesti koondise abi- ja aastail 2004–2007 peatreener. Peatreeneri ametis oli tema eelkäijaks Arno Pijpers ja mantlipärijaks Viggo Jensen.
29. juunil 2007 sai ta Eesti Jalgpalli Liidu Kuldmärgi.
2008–2009 töötas Goes Venemaa jalgpalliklubi Moskva CSKA duubelkoosseisu juhendajana ja 2010–2012 Hollandi klubi PSV Eindhoven noortejuhina. 2012 suundus taas Venemaale, kus asus Mahhatškala Anži noorteakadeemia juhiks.
Arno Pijpers

Arnoldus Dick Pijpers (sündinud 21. aprillil 1959 Rotterdamis) on Hollandi jalgpallitreener, kes oli 2000. aasta novembrist kuni 2004. aasta septembrini Eesti koondise ja FC Flora peatreener. 
Koondise peatreeneri ametis oli tema eelkäijaks Tarmo Rüütli ja mantlipärijaks Jelle Goes.
29. detsembril 2007 sai ta Eesti Jalgpalli Liidu Kuldmärgi.
Aastail 2005–2008 juhendas Kasahstani koondist, seejärel 2010. aastani töötas Venemaa jalgpalliklubi Peterburi Zenit duubelkoosseisu treenerina.
On töötanud ka jalgpalliametnikuna, juhtides 2005. aastal FC Utrechti jalgpalliosakonda.
2010. aasta aprillis astus Pijpers klubi Willem II peatreeneri ametikohalt südameprobleemide tõttu tagasi.
Teitur Þórðarson

Teitur Þórðarson [t'eitür t'ourdarson] (Teitur Thórdarson) (sündinud 14. jaanuaril 1952) on Islandi jalgpallitreener, kes oli aastail 1996–1999 Eesti koondise peatreener. 
Eesti jalgpallikoondise peatreeneri ametis oli tema eelkäijaks Aavo Sarap ja mantlipärijaks Tarmo Rüütli.
12. novembril 2004 sai ta Eesti Jalgpalli Liidu Kuldmärgi.
Jalgpallurina (ründaja) mängis teiste seas Prantsusmaa klubides RC Lens (1981–1983) ja AS Cannes (1983–1984).
Uno Piir

Uno Piir (13. november 1929 Tallinn – 4. mai 2025) oli eesti jalgpallitreener ja jalgpallur. Ta oli aastail 1992–1993 Eesti jalgpallikoondise esimene taasiseseisvumisjärgne peatreener. 
Piiri karjäär algas 1944. aastal meeskonnas Kalevi Noored. 1949., 1950. (mõlemad Tallinna Dünamo) ja 1955. (Kalev) aastal krooniti ta mängijana Eesti meistriks. 1949. aastal tuli Piir ka karikavõitjaks.
Treenerina töötas ta aastatel 1962–1989 Tallinna Normas, võites viis korda ENSV meistritiitli ja kuus korda karika. Ta oli Eesti meeste koondise esimene peatreener pärast iseseisvuse taastamist (1992–1993).
2019. aastal EJL-i juhatuse otsusega kaasnes tänuplaadiga rahaline preemia 3000 eurot.
Isiklikku.
Uno Piiri abikaasa oli iluuisutaja ja iluuisutamise treener Ly Piir (1930–2020).
Aavo Sarap

Aavo Sarap (sündinud 21. aprillil 1962 Tallinnas) on Eesti jalgpallitreener, kes töötas 1995. aastal Eesti koondise peatreenerina. 
Selles ametis oli tema eelkäijaks Roman Ubakivi ja mantlipärijaks Teitur Þórðarson.
2011. aasta seisuga töötas ta Soome klubi IF Gnistan juhendajana ning kommenteerib Eesti Televisioonis jalgpallikohtumisi. Varem on ta juhendanud ka JK Tallinna Kalevit ja Soome klubi Atlantis FC-d.
Aivar Lillevere

Aivar Lillevere (sündinud 23. jaanuaril 1962 Põltsamaal) on Eesti jalgpallitreener, kes töötas 2000. aastal Eesti koondise peatreenerina. Selles ametis oli tema eelkäijaks Tarmo Rüütli ja mantlipärijaks Arno Pijpers. Tema juhendada on olnud ka JK Viljandi Tulevik ja Eesti naiste jalgpallikoondis.
8. armee

8. armee on mitme riigi väeüksuse nimi:
Pavel Krjukov

Pavel Krjukov (7. september 1904 Staro-Grigorovo küla, Zagorski maakond, Moskva kubermang – ?) oli NLKP parteitegelane, EKP KK I sekretäri asetäitja, rahvuselt venelane, valdas vene ja nõrgalt saksa keelt. ÜK(b)P liige maist 1927.
Noorus.
Krjukov sündis töölisperekonnas: isa Ivan töötas tehastes lukksepana, ema oli koduperenaine. 1917–1923 töötas Pavel juhutöödel, hiljem elektromontöörina Zagorskis Sõja-elektrotehnilises Akadeemias. 1921 astus ta VKNÜ liikmeks, 1923 kuni septembrini 1925 oli komsomolifunktsionär: Moskva oblasti Sofronski vallakomitee sekretär. 1925–1928 õppis ta Artjomi-nimelises Töölisfakulteedis, 1928–1931 Leningradi Elektromehaanikainstituudis. Õppimise ajal oli ta töölisfakulteedi komsomolirakukese sekretär, instituudis komsomolikomitee instruktor ja õppegrupi partorg. 1931–1932 oli ta Leningradis tehase nr 212 insener, septembrist 1932 kuni 1934 tehase Elektroprompribor insener ja Sõja-elektrotehnilise Akadeemia õppejõuassistent Leningradis.
1935 määrati ta Tööpingitööstuse Rahvakomissariaadi Teadusliku Uurimisinstituudi nr 10 suurtükiväesektori ülemaks. Veebruaris 1936 saadeti ta ÜK(b)P KK otsusega ÜK(b)P KK juures asuva Parteikolleegiumi vastutavaks kontrolöriks Valgevene NSV-s. Augustist 1937 kuni 1939 oli ta Leningradis Teadusliku Uurimisinstituudi nr 8 direktor, 1939–1940 Leningradis tehase nr 209 kesklaboratooriumi juhataja, septembrist 1940 Moskvas tehase nr 251 tsehhi direktor, detsembrist 1941 Moskvas Budjonnõi-nimelise tehase filiaali ülem, veebruarist 1942 ÜK(b)P Moskva linna Leningradi rajooni rajoonikomitee sekretär kaadri alal, juunist 1942 Moskva linna Sovetski rajooni rajoonikomitee I sekretär, aprillist 1944 Moskvas ÜK(b)P KK juures asuvas Kõrgemas Parteiorganisaatorite Koolis kuulaja (ei lõpetanud).
Tegevus Eesti NSV-s.
Veebruaris 1945 komandeeriti Krjukov EK(b)P KK käsutusse, 28. veebruari 1945 EK(b)P KK büroo otsusega kinnitati KK sekretäri asetäitjaks tööstuse alal. 30. märtsil 1946 vabastati ta EK(b)P KK büroo otsusega sellelt kohalt ärakutsumise tõttu ÜK(b)P KK kaadrivalitsuse poolt.
Langus.
Tegelikult oli asi Krjukovi ametialastes kuritarvitustes. Ta omandas mitmelt poolt näidiste võtmise ettekäändel asju, mida hiljem ei tagastanud. Ta viis näiteks Moskvasse keskkomitee hoonest saadud gaasiplidi. Nikolai Karotamm kirjutas Kuzminile, et see isiklikult küsimusega tegeleks.
16. juunil 1949 kirjutas Krjukov Moskvast Karotammele avalduse, kus palus EK(b)P KK juures asuval Parteikolleegiumil vaadata läbi ja võtta vastu otsused seoses Kuzmini kirjaga. Parteikolleegiumi istungil 27. mail 1949 arutati Krjukovi apellatsiooni ÜK(b)P Moskva linna Kuibõševi rajoonikomitee 26. veebruari 1948 otsuse muutmise kohta: selle otsusega heideti Krjukov välja ÜK(b)P ridadest ametiseisundi kuritarvitamise eest, kuna EK(b)P KK sekretäri asetäitjana tööstuse alal töötades võttis ta tööstusettevõtete külastamisel näidistena kaasa mitmeid esemeid, mille hiljem omastas.
Gavriil Latõšev

Gavriil Latõšev (7. aprill 1907 Dolgjanskaja Slobodka küla, Orjoli kubermang – ?) oli NLKP parteitegelane, EKP KK I sekretäri asetäitja, rahvuselt venelane, valdas vene ja nõrgalt saksa keelt. ÜK(b)P liige märtsist 1932.
Noorus.
Sündis keskmiktalupoja peres, 1919 läks rätsepa juurde õpilaseks, seal töötas kolm aastat. 1922 – 1926 oli Dubrovski nöörivabrikus tisler. 1924 – 1932 ÜLKNÜ liige. 1926
sõitis Brjanskisse õppima õhtusesse töölisfakulteeti. Samal ajal töötas 1926 – 1928 Uritski-nim. vaguniremonditehase tislerina. 1928 pidi õpingud isa haiguse tõttu katkestama.
Oli 1928 – 1930 Dubrovkas puidutöötlemisvabrikus tisler, 1930 – 1932 Moskvas Teise Riikliku Kellatehase tisler. 1930 asus õppima Andrejevinim. töölisfakulteedi õhtusesse osakonda, 1932 – 1938 oli Moskva Stalini nim. raudteetranspordi inseneride instituudi üliõpilane (õppis tunneli- ja metrooehituse inseneriks). 1938 – 1942 töötas Moskvas Metrostroi trusti objektidel vahetusinsenerina, kaevanduse peainsenerina, 1942-1943 oli trusti “Mosoblugol” peainsener, 1943 – 1945 ÜK(b)P Moskva oblastikomitee kohaliku kütusetööstuse osakonna instruktor. 
Tegevus Eesti NSV-s.
1945 saadeti ÜK(b)P KK poolt tööle Eestisse. 1945-1946 oli EK(b)P KK kütuseenergeetika osakonna juhataja asetäitja (kinnitatud EK(b)P KK büroo otsusega 23.05.1945), 1946 KK ehituse ja kommunaalmajanduse osakonna juhataja asetäitja, 1946-1948 EK(b)P KK sekretäri asetäitja ehituse ja kommunaalmajanduse alal. 1944–1949 õppis kaugõppes ÜK(b)P KK juures asuvas Kõrgemas Parteikoolis. Kohalt vabastati seoses ametikoha reorganiseerimisega, 1948 – 1950 oli EK(b)P KK rasketööstuse osakonna juhataja.
EK(b)P Keskkomitee liige 1948 – 1951. ÜK(b)P KK otsusega 7. aprillil 1950 vabastati Latõšev rasketööstuse osakonna juhataja kohalt 22. aprillil 1950 ja saadeti ÜK(b)P KK käsutusse.
Tegevus Vene NFSV-s.
1950 – 1954 oli NSVL MN Moskva Linnaehituse Riikliku Komitee kaadriosakonna ülema asetäitja, 1954 – 1962 NLKP KK põllumajandusosakonna inspektor liiduvabariikide alal ja 1962 – 1964 inspektor, 1964–1966 NLKP ehitusosakonna maaehitussektori juhataja, 1966 – 1974 Vene NFSV maaehitusministri asetäitja. Aastast 1974 pensionil.
Abielus, 1 tütar
Tuuli Koch

Tuuli Koch (sündinud 5. novembril 1978) on eesti ajakirjanik ja riigiametnik.
Ta on lõpetanud 1996. aastal Friedrich Reinhold Kreutzwaldi nimelise Võru 1. Keskkooli (76. lend) ja 2007. aastal Tartu Ülikooli ajakirjanduse erialal. 
Aastatel 2005–2017 töötas ta ajalehes Postimees reporterina.
2004. aastal juhtis ta lühikest aega koos Mihkel Rauaga TV3 saadet "Koosolek". Aastatel 2007–2009 juhtis ta Toomas Luhatsi kaassaatejuhina Eesti Televisiooni hommikusaadet "Terevisioon".
2018. aasta veebruarist töötas ta Tallinna linnapea Taavi Aasa nõunikuna. 2019. aastast oli ta Taavi Aasa kui majandus- ja taristuministri nõunik.
Catamarca provints

Catamarca provints on Argentina 1. järgu haldusüksus. Asub riigi loodeosas. Piirneb läänes Tšiiliga.
Provints jaguneb 16 departemanguks, mis jagunevad 36 kohalikuks omavalitsuseks.
Catamarca provintsis kaevandatakse kulda ja vasemaaki.
Andres Kasesalu

Andres Kasesalu (4. märts 1962 Viljandi – 7. jaanuar 2009) oli eesti ajalooõpetaja ja mälumängur. 
Haridus ja töö.
Keskkooli lõpetas 1980. aastal Raplas. Pärast Tartu Riikliku Ülikooli lõpetamist ajaloolasena 1985. aastal töötas ta tollases Tallinna 9. Keskkoolis, hilisemas Õismäe Humanitaargümnaasiumis. 
Tema viimane töökoht oli TEA Kirjastuse entsüklopeediatoimetus. On maetud Lelle kalmistule.
Mälumäng.
Mälumänguvõistlustel hakkas kaasa lööma üliõpilasena Tartu Riikliku Ülikooli võistkonnas, kellega osales 1982. aastal ka Eesti Televisiooni mälumängusarjas "Kes keda?". 
1992. aastal tuli ta mälumängu paarismängus Eesti meistriks (koos Indrek Salisega). Võistkondlikus arvestuses jõudis ta mitu korda Eesti meistrivõistlustel esikolmikusse.
Batrachochytrium dendrobatidis

Batrachochytrium dendrobatidis on viburseen, mis põhjustab kahepaiksete haigust kütridiomükoosi. See on teadaolevalt ainuke viburseen, mis parasiteerib selgroogsetel.
Seen avastati 1998. aastal ja see on põhjustanud mitmete liikide arvukuse järsu languse või väljasuremise.
Kasvab temperatuuril 4–25 °C. Temperatuuril üle 28 °C kasv peatub.
Alexander Haig

Alexander Meigs Haig, Jr. (2. detsember 1924 Philadelphia – 20. veebruar 2010 Baltimore) oli Ameerika Ühendriikide poliitik ja sõjaväelane (kindral), Vabariikliku Partei liige. 
Haig osales Korea ja Vietnami sõjas. 
Ta oli 1972–1974 Valge Maja personaliülem ja 1974–1979 NATO Euroopa vägede ülemjuhataja. 25. juunil 1979 tegi Punaarmee Fraktsioon talle Belgias ebaõnnestunud atentaadi. Samal aastal läks Haig erru. 
Haig oli Ameerika Ühendriikide riigisekretär Ronald Reagani valitsuses 1981–1982. Ta lahkus sellelt ametikohalt erimeelsuste tõttu presidendiga. 
Aastal 1988 kandideeris ta Vabariikliku Partei kandidaadiks Ameerika Ühendriikide presidendivalimistel.
Oprah Winfrey

Oprah Gail Winfrey (sündinud 29. jaanuaril 1954 Kosciuskos Mississippi osariigis) on Ameerika Ühendriikide telesaatejuht.
Tema ülipopulaarne vestlussaade "The Oprah Winfrey Show" oli tele-eetris aastatel 1986–2011. 
Oprah Winfreyst sai maailma esimene mustanahaline naissoost miljardär. Tema varanduse suuruseks hinnati veebruaris 2008 2,5 miljardit dollarit. Ta on ka filantroop: 2007. aastal annetas ta üle 50 miljoni dollari heategevusorganisatsioonidele. 
2008. aastal avaldas ta Ameerika Ühendriikide presidendivalimiste eelvalimistel toetust Barack Obamale. Tema toetus aitas Obamal edestada Hillary Clintonit.
Elulugu.
Oprah Winfrey sündis vaese teismelise üksikema Vernita Lee esiklapsena. Tema isa oli teismeline söekaevur Vernon Winfrey. Vernita rasestus nende esimesest vahekorrast. Kaks nädalat hiljem kaotas Vernon huvi Vernita käekäigu vastu. Lapse sündimise ajal oli ta sõjaväes. 
Laps sündis kodus. Tema nimeks pandi Orpah (Piiblis Ruti raamatus (1:4) mainitud Orpa järgi). Et aga peres ei osatud seda nime õigesti hääldada, jäi tema nimeks Oprah. (Teise versiooni järgi kirjutas ämmaemand sünnitunnistusele ekslikult Oprah' asemel Orpah.)
Oprah' ema asus elama põhjaosariikidesse. Esimesed kuus eluaastat veetis Oprah maal emapoolse vanaema juures seakasvatustalus äärmises vaesuses. Ta kandis kartulikottidest riideid, mistõttu teda kutsuti kotitüdrukuks ("Sack Girl"). Oprah on meenutanud, kuidas ta nelja-aastaselt verandalt keeva veega pesu pesevat vanaema jälgides järsku mõtles, et temal saab parem elu olema. 
Kuueaastaselt kolis ta ema juurde Milwaukee kesklinna vaeste linnaossa. Ema elas seal koos mehega. Ema ei saanud Oprah' kasvatamisega hästi hakkama. Kui Oprah oli üheksa-aastane, vägistas teda nõbu. Hiljem kuritarvitasid teda seksuaalselt perekonnatuttav ja onu. 13-aastaselt jooksis Oprah kodunt ära. Teda taheti panna parandusmajja, kuid seal olid kõik kohad täis. Oprah jäi 13-aastaselt rasedaks ja kui ta oli 14-aastane, sündis tal enneaegne poeg, kes suri varsti (teise versiooni järgi sündis surnult).
Sándor Stern

Sándor Martin Stern (25. jaanuar 1924 Budapest – 24. juuni 2017) oli Eesti raamatuillustraator, loomamarkide kujundaja ja maalikunstnik.
Ta oli mängufilmide "Vallatud kurvid" ja "Ohtlikud kurvid" kaasstsenarist.
Isiklikku.
Ta ema oli eestlanna ja isa ungarlane. Tema vend Károly Stern oli Tallinna loomaaia direktor. Tema abikaasa oli luuletaja Eda Stern (1929–2021), äi oli Mihkel Laid.
Wilhelm von Ulrich (1810−1891)

Wilhelm Otto Cornelius Alexander von Ulrich (Venemaal tuntud kui "Vassili Kornilovitš", vene keeles "Василий Корнилович Ульрих") (19. oktoober 1810 Vaimastvere mõis – 17. oktoober 1891 Kehra mõis) oli Venemaa sõjaväelane (jalaväekindral). Aastail 1859–1868 oli ta Eestimaa kuberner. 
Elulugu.
Päritolu ja haridustee.
Von Ulrich põlvnes Preisimaalt XVIII sajandi esimesel poolel Venemaale rännanud ja Pärnusse elama asunud suguvõsast. Tema isa oli Vahenurme mõisnik major Cornelius Eduard von Ulrich (1770−1844), ema oli Friederike Elisabeth von Bock (1786−1860). Esmase hariduse sai oma kodus. Seejärel õppis Viljandis Holsti erakoolis ja Tartu gümnaasiumis. 1827. aastal astus Peterburis inseneripeakooli, mille lõpetas 1829. aastal ohvitserina. Seejärel täiendas end inseneriakadeemias.
Isiklikku.
Abiellus 25. oktoobril 1859 Tallinnas Kehra mõisa pärijanna Margaretha (Meta) Gertrude Adele von Esseniga (1841–1904), kes oli Sooniste ja Kehra (1855–1874) mõisniku alampolkovnik Alexander Georg Matthias von Esseni (1800–1874) ja tema teise abikaasa, Aruküla mõisast pärit ooberst Christoph Johann Andreas Peter von Brümmeri (1797–1834) lese Wilhelmine Charlotte Henriette von Baranoffi (1805–1842) tütar. Abielust sündisid:
Axel von Gernet

Konrad Axel von Gernet (14/26. november 1865 Salutaguse, Harjumaa – 5. veebruar 1920 Petrograd) oli baltisaksa ajaloolane.
Tema vanemad olid aktsiisiametnik Oskar von Gernet (1834–1908) ja Elisabeth von Stubendorff. Ta sündis Hageri kihelkonnas Salutaguse mõisas. 1878–83 õppis ta Tallinna Toomkoolis. 1886–91 õppis ta Tartu ülikoolis ajalugu. Alates 1886 kuulus ta korporatsiooni "Estonia", mille jaoks koostas ta 1888 liikmete nimekirja esimese väljaande "Album Estonorum". Samal aastal pälvis ta Tartu ülikooli kuldmedali. Pärast ülikooli lõpetamist täiendas ta end välismaal.
1892. aastast töötas von Gernet Peterburi senati heeroldiosakonnas. 1893–1899 oli ta arhivaar ja alates 1899 vanemsekretäri abi. Ta avaldas uurimusi Baltimaade vanemast ajaloost. Näiteks 1898. aastal ilmus tema raamat "Seadused Venemaa impeeriumi aadliseisuse moodustamise kohta". Ühtlasi oli ta 1893–1896 Petrovski kommertskooli õpetaja.
1903. aastast juhatas ta evangeelse luterliku kongregatsiooni abistamise fondi keskkomiteed. 1899–1917 oli ta Peterburi Püha Anna kiriku kirikunõukogu sekretär. 1893–1903 tegi ta pidevalt, edaspidi (kuni ajalehe sulgemiseni 1915) aeg-ajalt, kaastööd Peterburi saksakeelsele ajalehele St. Petersburgische Zeitung. Alates 1919 kuni surmani töötas ta Venemaa Evangeeliumi Luteriusu Kiriku Peakonsistooriumis.
Ta on uurinud Eestimaa agraarajalugu, aadli, Tartu piiskopkonna ja Venemaa luterliku kiriku ajalugu.
10. augustil 1893 abiellus ta Tartus Magdalena Maria Olga von Tiesenhauseniga. Abielust sündis kolm last: Elisabeth (1894), Magdalena Charlotta (1896) ja William (1900–1934).
Nicolaus Busch

Nicolaus Ferdinand Busch (1/13. juuli 1864 Riia – 13. oktoober 1933 Riia) oli Liivimaa ajaloolane.
Tema isa oli Riia raamatupidaja Nikolaus Busch ja ema Ottilie Roemeling. Ta ise jäi vallaliseks.
Õppis aastatel 1883–1884 ja 1889–1893 (lõpetas 1893) Tartu ülikoolis ajalugu, "cand. hist". Pärast seda asus ta Riias Liivimaa rüütelkonna juurde tööle arhivaarina ning samuti Riia ajalooseltsi raamatukogusse.
1903. aastast oli ta Suurgildi sekretär.
Ta oli Moskva keiserliku arheoloogiaseltsi, Kuramaa kirjandus- ja kunstiseltsi, Õpetatud Eesti Seltsi ja Eestimaa Kirjanduse Ühingu korrespondentliige.
Ta oli Tübingeni ülikooli audoktor.
Dominik Landertinger

Dominik Landertinger (sündinud 13. märtsil 1988 Braunau am Innis Austrias) on Austria laskesuusataja. Ta elab Hochfilzenis ja kuulub spordiklubisse HSV Hochfilzen. 
Landertinger sai juunioride MM-il 2006. aastal teatesõidus hõbemedali ja eraldistardiga sõidus pronksmedali ning 2007. aastal teatesõidus kuldmedali ja sprindis hõbemedali. 
Täiskasvanute 2009. aasta MM-il Pyeongchangis sai ta 20 km eraldistardiga sõidus kuuenda koha ja tuli maailmameistriks 15 km ühisstardiga sõidus 8,9-sekundilise eduga koondisekaaslase Christoph Sumanni ees.
Maailma karikasarjas osaleb Landertinger alates 2007–2008 hooajast. Esimesel maailma karikasarja etapil 2007. aasta detsembris Pokljukas sai ta 20 km eraldistardiga sõidus 18. koha. Esimest korda tõusis ta poodiumile 17. jaanuaril 2009 Ruhpoldingis, kui sai sprindis teise koha. Järgmisel päeval peetud jälitussõidus oli ta kolmas. Nädal hiljem Anterselvas oli ta ühisstardiga sõidus kolmas. Lisaks kuulus ta maailma karikasarja Oberhofi etapil 2009. aasta jaanuaris teatevõistluse võitnud Austria meeskonda.
Robert Alexy

Robert Alexy (sündinud 9. septembril 1945 Oldenburgis) on saksa riigiõigusteadlane ja õigusfilosoof, Kieli Christian Albrechti nimelise ülikooli avaliku õiguse ja õigusfilosoofia korraline professor.
Aastatel 1968–1973 õppis ta Göttingeni ülikoolis õigusteadust. Üliõpilasena oli ta Saksa rahva õppefondi ("Studienstiftung des deutschen Volkes") stipendiaat. Aastal 1976 kaitses ta doktoritöö teemal "Juriidilise argumentatsiooni teooria," mille eest ta sai 1982. aastal Göttingeni Teaduste Akadeemia keeleteaduslik-ajaloolise klassi auhinna. 
Aastatel 1976–1978 läbis ta juriidilise ettevalmistusteenistuse (refendariaadi). Seejärel oli kuni 1984. aastani professor Ralf Dreieri assistent ja kirjutas mahuka habilitatsioonitöö "Põhiõiguste teooria." Aastatel 1984–1986 pidas ta Kielis ja Regensburgis dotsendi ametit. 1985. aasta lõpus kutsuti teda Regensburgi ülikooli avaliku õiguse ja õiguse filosoofia õppetoolile, kuid selle asemel järgnes 1986. aasta kevadel esitatud kutsele Kieli ülikooli.
Professor Alexy on jäänud Kielile truuks: ta lükkas tagasu 1991 esitatud Grazi ülikooli kutse asuda Ota Weinbergeri õppetoolile ja 1998 keeldus Göttingeni ülikooli õppetoolile asumisest, millega võinuks kaasneda võimalus saada oma õpetaja Ralf Dreieri järglaseks.
Aastatel 1994–1998 oli ta rahvusvahelise õigus- ja sotsiaalfilosoofia ühenduse Saksa sektsiooni president. Ta kulub Bielefeldi ringi ("Bielefelder Kreis"), mis ühendab enamikku juriidilise argumentatsiooni ja tõlgendusteooria alal tooniandvaid teoreetikuid.
Friedrich von Hoyningen-Huene

Friedrich Alexander Georg von Hoyningen-Huene (6/18. mai 1843 Lehtse mõis, Järvamaa – 2. aprill 1921 Brunshaupten, Mecklenburg) oli baltisaksa lepidopteroloog.
Tema isa oli Nikolai Bernhard Eduard von Huene (20. veebruar 1807 Lehtse – 15. mai 1867 Lehtse).
Ta oli Lehtse, Kurge (saksa keeles "Kurküll") ja Aru (saksa keeles "Arrohof") mõisa omanik. Tegeles Eesti liblikate uurimise ja fenoloogiaga. Avastas uusi liblikaliike, kogus 20 588 isendist koosneva ehk Eesti suurima liblikate kogu, mida säilitatakse Tartu Ülikooli Zooloogiamuuseumis.
Ta on maetud Ambla kalmistule.
Ernst Ein

Ernst Heinrich Ein (16/28. detsember 1898 Tartu – 16. oktoober 1956 Claremont, USA) oli eesti õigusteadlane.
Ernst Heinrich Ein lõpetas Roomas 1928. aastal Rooma õiguse instituudi ja sai Tartus 1932. aastal õigusteaduses kraadi. 
Aastatel 1928–1932 oli ta õiguse ajaloo õppejõud, 1933. aastast tsiviilõiguse dotsent Tartu ülikoolis.
3.–21. oktoobril 1933 oli ta Jaan Tõnissoni valitsuses kohtu- ja siseminister.
Wilhelm Anderson

Wilhelm Robert Karl Anderson (16/28. oktoober 1880 Minsk – 26. märts 1940 Meseritz) oli Eesti astrofüüsik.
Aastatel 1936–1939 oli ta Tartu Ülikooli dotsent.
Isiklikku.
Tema isa Nikolai Anderson oli keeleteadlane, vend Walter Anderson oli folklorist ja vend Oskar Anderson oli matemaatik.
Tema vanavanaisa Gustav Emmanuel Stockenberg oli eesti vaimulik.
Erna Ariste

Erna Alvine Ariste (kuni 1928. aastani Erna Alvine Potsepp, 17. september (vkj)/ 30. september 1904 Vana-Roosa vald, Rõuge kihelkond, Võrumaa – 1. jaanuar 2000 Tallinn) oli eesti etnoloog ja arheoloog.
Ta lõpetas 1924. aastal Valga tütarlastegümnaasiumi ja 1931. aastal Tartu Ülikooli rahvaluule, arheoloogia ja etnograafia alal. Sai filosoofiamagistri kraadi.
Ta töötas aastatel 1928–1929 Eesti Rahvaluule Arhiivis, oli aastatel 1930–1937 Tartu Ülikooli arheoloogia kabineti abijõud, aastatel 1930–1937 arheoloogia abiõppejõud, aastatel 1939–1940 ja 1942–1944 arheoloogia instituudi, 1941 ja 1944–1949 arheoloogia kateedri assistent.
Läks 1949. aastal pensionile. 
Pere.
Tema abikaasa oli keeleteadlane Paul Ariste.
Chaco provints

Chaco provints on Argentina 1. järgu haldusüksus. Asub riigi põhjaosas. 
Provints jaguneb 25 departemanguks.
Ernst Blessig

Ernst Friedrich Blessig (12/24. detsember 1859 Peterburi – 22. aprill 1940 Tartu) oli Eesti arst (oftalmoloog).
Ernst Blessig oli Frederic Johann Blessigi (1816–1887) ja Wilhelmina Amburgeri (1822–1898) noorem poeg. Ta õppis Peterburis erakoolis ning aastatel 1877–1885 Tartu Ülikoolis arstiteadust. Pärast seda töötas ta Peterburi silmahaiglas. Aastatel 1887–1888 täiendas ta end Saksamaal. 1888. aastast oli ta Peterburi silmahaigla kirurg ning alates 1900. aastast selle juhataja. 
1918. aastast elas Blessig Tartus ning oli aastatel 1921–1929 Tartu Ülikooli silmahaiguste professor. Ta uuris glaukoomi ja muid silmahaigusi. Ta oli üks 1921. aastal asutatud Eesti Pimedate Hoolekande Seltsi "Pimedate abi" asutajaid.
Ernst Blessig oli kaks korda abielus. Tema esimene abikaasa oli Elise Augusta Moritz, kellega Blessig abiellus 1891. aastal Peterburis. Naine suri 1914. aastal tuberkuloosi. 1927. aastal abiellus ta Tartus Dagmar Amalie Kochiga. Kummastki abielust lapsi ei sündinud.
Mälestuse jäädvustamine.
Eesti Pimedate Muuseum paigaldas 1990. aastal tema kalmule Raadi kalmistul hauatähise: graniitkivile kinnitatud kaks pronksplaati, ühel tema nimi, ladinakeelne ametinimetus, sünni ja surma kuupäevad, teisel vähendatud koopia Tartu Ülikooli Silmakliiniku fuajees asuvast skulptor Aleksander Elleri loodud bareljeefist "Pimedat viiakse Hygieia juurde". Hauatähise kujundas kunstnik Ado Koch. 2005. aastal varastati tähiselt pronksplaadid. Eesti Pimedate Muuseum, Tartu Nägemisvaegurite Arenduskeskus ja Tartu Ülikooli Silmakliinik taastasid hauatähise 2006. aastal.
Maximilian Bresowsky

Maximilian Nikolai Gustav Bresowsky (17/29. märts 1877 Riia – 16. oktoober 1945 Kempten) oli Eesti psühhiaater.
Tema isa oli ohvitser Wilhelm Bresowsky.
Ta õppis 1895–1901 (arst, 1902 kreisiarst) Tartu ülikoolis arstiteadust ja 1901–1902 zooloogiat.
Välislingid.
Alexander von Bulmerincq

Alexander Michael Carl von Bulmerincq (24. mai/5. juuni 1868 Peterburi – 29. märts 1938 Tartu) oli Eesti teoloog ja orientalist, maailmas tunnustatud Vana Testamendi teadlane. 
Bulmerincq oli Eesti Lähis-Ida uuringute ja assürioloogiateaduse üks alusepanijaid, ta avaldas palju uurimusi Iisraeli ja ümbritsevate piirkondade aja- ja usundiloost.
Tema poeg oli tunnustatud orientalist Alexander Georg von Bulmerincq (1909–1945), kes tegutses marssal Erwin Rommeli ülemtõlgina Aafrikas.
Alexander von Bulmerincq õppis evangeelset teoloogiat, Vana Testamendi teadusi ja semiidi keeli Tartu ja Leipzigi ülikoolides. Kaitses teoloogiamagistri väitekirja 1894 Tartu Ülikoolis. Oli korp! Neobaltia liige. 1898 aastast alates oli Tartu ülikooli erakorraline ja 1907. aastast alates korraline semiidi keelte professor. 1908–1912 oli Tartu Ülikooli usuteaduskonna dekaan. Eesti Vabariigi Tartu Ülikoolis sai temast Vana Testamendi ja semiidi keelte professor.
Tema õpilaste hulka kuulusid Ameerika Ühendriikides 20. sajandi tuntuimaks süroloogiks kujunenud Artur Võõbus ning teoloog ja orientalist Uku Masing, kellest sai ka Bulmerincqi töö jätkaja Tartu Ülikooli Vana Testamendi ja semitistika professorina. Marju Lepajõe on öelnud: "Üks efektiivsemaid seminare Tartu ülikooli ajaloos on olnud mu meelest enne II maailmasõda Alexander von Bulmerincqi süüria keele tunnid, kus käisid enamasti ainult kaks õpilast: Uku Masing ja Arthur Võõbus."
Pühendusteos.
Alexander von Bulmerincqi mälestuseks ilmus Riias kogumik In piam memoriam Alexander von Bulmerincq: Gedenkschrift zum 5. Juni 1938, dem siebzigsten Geburtstage des am 29. März 1938 Entschlafenen, dargebracht von einem Kreise von Freunden und Kollegen. Abhandlungen der Herder-Gesellschaft und des Herder-Instituts zu Riga 6/3. Riga: Verlag Ernst Plates, 1938, 231 lk. Teoses avaldasid artikleid mitmed maailmakuulsad uurijad nagu Enno Littmann, Martin Noth, Heinrich Seesemann, Uku Masing, Albrecht Alt ja teised.
Oskar Daniel

Oskar Evald Daniel (15/27. märts 1874 Võru – 3. mai 1945 Ilshofen, Saksamaa) oli eesti metsateadlane.
1896–1897 Eberswalde Metsaakadeemia vabakuulaja.
1921. aastast töötas Tartu Ülikooli põllumajandusteaduskonna metsaosakonnas. 1938–1944 Tartu Ülikooli metsakasvatuse erakorraline professor. Pidas loenguid metsakasvatuse, metsakaitse, metsanduse ajaloo, metsapoliitika ja jahinduse õppeainetes.
1925–1927 Metsade Peavalitsuse juhataja.
1927–1935 ajakirja Eesti Mets vastutav toimetaja ja 1935–1940 peatoimetaja. Avaldas artikleid ka ajakirjades Konjunktuur ja Uus Talu.
1925–1940 Akadeemilise Metsaseltsi esimees. 1929. aastast ka Tartu Metsaühingu esimees.
David Grimm

David Johann Friedrich Grimm (11/23. jaanuar 1864 Peterburi – 29. juuli 1941 Riia) oli Venemaa ja Eesti õigusteadlane.
Ta oli 1891–1913 ja 1917–1920 Peterburi ülikooli professor, 1920–1927 Praha ülikooli professor ja 1889–1891 ja 1927–1934 Tartu Ülikooli professor.
Ta on uurinud Rooma õigust. 1917. aastal oli Venemaa ajutises valitsuses haridusministri abi.
Konstantin Grimm

Konstantin Grimm (10/22. september 1891 Kirillov, Novgorodi kubermang – juuni 1953) oli Eesti tehnikateadlane.
1935. aastal kinnitati ta kaheks aastaks Tartu ülikooli masinakonstruktsioonide ja tehnilise joonestamise dotsendi kohustetäitjaks. 1937. aastal töötas ta samas eradotsendina jõumasinate alal. Õpetajaks on Grimm olnud ka Tartu poeglaste gümnaasiumis, Tartu Tööstus- ja Majandusõpilaste Koolis ja Tihemetsa metsatehnilises tehnikumis.
Grimm arreteeriti NKVD poolt 1945. aastal Tihemetsa vallas Pärnumaal ja saadeti Tjumeni oblastisse asumisele. Ta põgenes asumiselt ja arreteeriti uuesti 1949. Ta vabanes 1953. aastal.
Ta on maetud Tallinna Rahumäe kalmistule.
Lazar Gulkowitsch

Lazar Gulkowitsch (8. detsember (vkj)/ 20. detsember 1899 Cyryn, Minski kubermang – juuli 1941 Tartu) oli Eestis töötanud judaist.
Ta oli 1933. aastani Leipzigi ülikooli professor. 1934 tuli ta Tartusse, kus juhtis 1940. aastani Tartu Ülikooli juudi teaduse õppetooli.
Hukati koos perega juulis 1941 natside poolt.
Pärtel Haliste

Pärtel Haliste (kuni 1928 Pärtel Bauman; 21. märts 1890 Hageri, Harjumaa – 10. juuni 1944 Soome laht) oli eesti klassikaline filoloog ja ajaloolane. 
Ta lõpetas 1916. aastal Peterburi Ülikooli. 
Sügisel 1919 valiti ta Tartu Ülikooli kreeka ajaloo ja arheoloogia dotsendiks. Alates 1926. aastast oli ta kreeka filoloogia professori kohusetäitja. Alates 1925. aastast juhtis ta didaktilis-metoodilises seminaris vanade keelte osakonda. Pärast 1929. aastat õpetas ta ka valitud ladina autorite interpretatsiooni koos stilistikaharjutustega.
1937. aastal valiti ta samal alal erakorraliseks professoriks.
Arthur Hansen

Arthur Hansen (27. november/10. detsember 1908 Kolga vald, Harjumaa – 27. aprill 1944 Illuka) oli eesti metsateadlane ja Eesti sõjaväelane (lipnik).
Ta lõpetas 1928. aastal Tallinna Linna Poeglaste Reaalgümnaasiumi ja 1933. aastal Tartu Ülikooli põllumajandusteaduskonna metsaosakonna "cum laude". Pärast seda asus ta tööle Tartu Ülikooli metsatakseerimise õppejõuna. 
1941. aastal osales ta ohvitserina Tartu enamlastest vabastamisel, 10. veebruaril 1944 ta mobiliseeriti ja temast sai leitnandi auastmes 2. piirikaitserügemendi 2. pataljoni 7. kompanii ülem. Artur Hanseni kompanii pidas ägedaid tõrjelahinguid Krivasoos. 1944. aasta 17. aprilli öösel alustasid venelased ägedaid rünnakuid. Hansen asus ise langenud võitleja asemele kuulipilduja taha. Ta sai lahingus raskelt haavata, suri 10 päeva hiljem ning maeti Jõhvi kalmistule, hiljem sängitati ümber Elvasse.
Soodla jõe ääres Oru metsavahitalu juures asuval rändrahnul on temale pühendatud mälestustahvel, mis avati 16. juulil 1992. aastal.
Isiklikku.
Tema isa oli A. H. Tammsaare vanem vend Jüri Hansen, kes oli alates 1903. aastast Koitjärve metsandiku metsavaht. Arthur sündis Oru talus pere kolmanda lapsena, tema vend oli puidu- ja metallikunstnik Albert Hansen.
Eerik Inari

Eerik Alfred Leopold Inari (kuni 1937 Erik Alfred Leopold Pipenberg, 20. aprill (vkj)/ 2. mai 1897 Tartu – 31. detsember 1998 Bad Godesberg, Bonn) oli eesti geograaf.
Hariduskäik.
Ta lõpetas 1917. aastal Tallinna Nikolai I Gümnaasiumi, 1931. aastal Tartu Ülikooli ja kaitses 1932. aastal samas magistriväitekirja. Ta oli korporatsiooni Fraternitas Normannia liige.
Ta sai 1944. aastal Berliini Ülikoolis "dr. phil. nat." kraadi.
Töö- ja teaduskäik.
Töötas aastatel 1925–1930 Tartu Ülikooli geograafia kabineti abijõuna ja 1932–1939 samas vanemassistendina. 
1939. aastal läks sakslaste ümberasumise käigus Saksamaale ja vabastati Vabariigi Valitsuse otsusega 30. novembrist 1939 Eesti kodakondsusest.
Ta oli aastatel 1940–1943 Poseni Ülikooli õppejõud, 1946. aastast Balti Ülikooli geograafialektor ja aastatel 1947–1949 professori kohusetäitja. Aastatel 1952–1958 oli ta Briti Reini Armee teenistuses. 
1960. aastal läks pensionile. Ta oli 1961. aastal üks Balti Instituudi asutajaid ja oli kuni 1970. aastani selle teadussekretär. Saksamaal elas ta peamiselt Bonnis. 
Töid inimgeograafia alalt. Tema peamised uurimisteemad Eestis olid linnageograafia (nt Pärnu, Kuressaare ja Petseri) ja geomorfoloogia (Mustoja mõhnastik ja Pihkva järve lääneranniku ja saarte loodus).
Karl Inno

Karl Inno (1/14. november 1908 Lustivere vald – 12. november 1994 Oneida, New Yorgi osariik) oli eesti majandusteadlane.
Ta lõpetas 1927. aastal Põltsamaa Ühisgümnaasiumi ja 1932. aastal Tartu Ülikooli "cum laude". Ülikooliõpingute kõrvalt õppis ta ka Ühistegevuse Instituudis. 1936. aastal sai ta magistrikraadi käitismajanduse alal (mag. rer. oec., Ühistu mõiste ja liigitus).
Aastatel 1932–1938 töötas Ühistegevuse Instituudis lektorina. 1935. aastal kandideeris ta Tartu Ülikooli ühistegevuse professoriks, kuid kaotas Jaan Tõnissonile. Alates 1936. aastast oli ta Tartu Ülikooli õppejõud, aastatel 1938–1940 ja 1941–1944 Tartu Ülikooli majandusteaduskonna panganduse ja kindlustusasjanduse adjunktprofessor.
1944. aastal põgenes Inno koos perega Saksamaale, kust 1950. aastal siirduti USA-sse New Yorgi osariiki. Seal töötas ta pearaamatupidaja ja revidendina ning kirjutas artikleid majandusteaduse ja eesti ajaloo teemadel. Ta oli Eesti Teadusliku Ühingu Ameerikas liige. Kuni 1980. aastani oli ta ajakirja Aja Kaja toimetaja.
Karl Inno suri Ühendriikides, tema tuhk maeti 1995. aastal Põltsamaa kalmistule.
Isiklikku.
Inno abiellus 1933. aastal Erika Pladoga, neil sündis kaks tütart, kellest teine suri 1945. aastal Saksamaal.
Karl Inno stipendium.
1995. aastal asutasid Karl Inno lesk, tütar ja sõbrad Karl ja Erika Inno stipendiumifondi. Fond toetab Tartu Ülikooli majandusteaduskonna bakalaureuse- ja magistriõppe finantsharu üliõpilasi, jäädvustades nii Karl Inno mälestust ja soodustades ühistegevuse arengut. Stipendiumi on saanud Priit Sander, Anu Algoja, Olga Luštšik, Henri Vaher, Margus Kõomägi, Andres Luts, Kaspar Ojasoo, Elis Ruus, Lolita Bagojan, Mariel Aim.
Hermann Jaakson

Hermann Jaakson (ka Herman Jaakson; 13/25. jaanuar 1891 Uue-Võidu vald, Viljandimaa – 28. august 1964 Kiidjärve) oli eesti matemaatik.
1913. aastal lõpetas ta Tartu ülikooli. 1925. aastal kaitses Jaakson doktoriväitekirja "Sur certains types de systèmes d'équations linéaires à une infinité d'inconnues sur l'interpolation", misjärel tast sai esimene eestlasest matemaatikadoktor.
1915–1919 töötas Jaakson Tartus matemaatikaõpetajana. Tartu ülikooli taasavamise järel õpetatas ta seal matemaatilist analüüsi ja diferentsiaalvõrrandeid. Aastal 1926 sai ta Tartu ülikooli korraliseks matemaatikaprofessoriks.
1995. aastal püstitati Kokaviidika külla Hermann Jaaksonile ja tema lellele Jüri Jaaksonile mälestuskivi.
Mart Järvik

Mart Järvik (kuni 1935 Martin Gross; 5/17. oktoober 1897 Käru vald, Järvamaa – 10. september 1956 Malmö) oli eesti piimandusteadlane.
Õppis Vändra vallakoolis ja Vändra kihelkonnakoolis 1908–1911, 1918. aastal lõpetas Jamburgi kommertskooli. Aastatel 1919–1926 õppis Tartu ülikoolis agronoomiat ning kaitses 1931. aastal samas magistritöö. 1932. aastal sai ta doktorikraadi agronoomias väitekirjaga "Võis leiduvad pungseened ja nende mõju võisse: Schleswig-Holsteini ja Eesti piimatalitiste või uurimiste andmeil". 1920. aastast kuulus ta Eesti Üliõpilaste Seltsi.
Aastatel 1929–1944 oli ta Tartu ülikooli õppejõud, algul piimatalituse dotsendi kohusetäitja, 1932. aastast dotsent, 1938. aastast piimanduse adjunktprofessor ja 1939. aastast erakorraline professor.
Samuti oli ta Akadeemilise Põllumajanduse Seltsi liige ja 1935. aastast Agronoomide Koja abiesimees. 
1944. aastal põgenes Järvik Saksamaale, kus töötas piimanduslabori teadurina. 1946. aastast elas ta Rootsis, kus töötas 1953. aastani Rootsi Piimaühingute Liidus bakterioloogina.
Hiljem Rootsis oli ta Eesti Agronoomide Seltsi, Eesti Rahvusfondi, Eesti Rahvusnõukogu ja Vabade Eestlaste Põllumajandusliidu liige.
Järvik uuris muu hulgas võis elutsevaid mikroorganisme ja otsis võimalusi, kuidas parandada või säilivust.
Mart Järvik oli põllumajandusteadlase Leida Lepajõe onu.
Bernhard Jürgens

Bernhard Jürgens (28. august/9. september 1895 Elistvere vald, Tartumaa – 2. august 1969 Ludwigsburg, Saksamaa) oli eesti arst ja arstiteadlane.