Hüpotermia

Hüpotermia (kreeka "Υποθερμία" (Ῠ̔ΠΟ+ΘΈΡΜΗ), ladina "hypothermia", inglise "hypothermia"), alatemperatuur, vaegsoojumus, allajahtumisseisund ehk alajahtumine on seisund, kus organismi kehatemperatuur on langenud normaalsest madalamale. Inimese kehatemperatuur püsib tänu termoregulatsioonile umbes 37 °C juures, alajahtumine tekib kehatemperatuuri langemisel alla 35 °C. 
Keha väljaulatuvad osad, nagu kõrvad, nina, põsesarnad, sõrmed ja varbad, kaotavad soojust kõige kiiremini. Organismi siseregulatsioon üritab vereringe kaudu siseelundeid külmumisest päästa, ahendades nahaaluseid veresooni. Kehatemperatuuri langedes ilmuvad sellised alajahtumise sümptomid nagu värisemine ja meeltesegadus.
Kui hüpotermiat ei ravita, siis võib see viia südamerabanduse, hingamiselundite töö seiskumise või surmani.
Sümptomid.
Alajahtunud inimene ei ole tavaliselt oma olukorrast teadlik, sest sümptomid tekivad järk-järgult ja sellega seotud mõttesegadus takistab eneseteadlikkust. Alajahtumine pole alati põhjustatud külmast välistemperatuurist. Eakam inimene võib saada kerge alajahtumise jahedas ruumis, mis on nooremale või tervemale täiskasvanule talutav.
Kerge alajahtumine.
Kergema alajahtumise sümptomid on peaaegu identsed raskema variandi omadega. Peamine sümptom on külmavärinad: keha automaatne kaitse külma välistemperatuuri vastu, püüdes niimoodi keha soojendada. Teiste sümptomite hulka kuuluvad kiirenenud hingamine ja pulss, raskused kõnelemisega ja üldine mõttesegadus, koordinatsiooni puudumine, väsimus.
Raske alajahtumine.
Kehatemperatuuri edasisel langemisel sümptomid kas raskenevad või muutuvad nõrgemaks. Külmavärinad on pidevad, esineb kohmakust ja koordinatsiooni puudumist. Kõne on ebaselge ja tekivad raskused mõtlemisega. Otsustusvõime halveneb, näiteks võib tulla soov sooje riideid seljast võtta. Liikumine väheneb, tekib unisus, jõuetus ja apaatia enda oleku suhtes. Esineda võib ka järkjärgulist teadvusekaotust. Pulss nõrgeneb ja hingamine aeglustub ning muutub pindmiseks.
Alajahtumine imikutel.
Imikute alajahtumisele viitavad erepunane külm nahk ja loid olek.
Põhjused.
Pikk viibimine igasuguses kehatemperatuurist külmemas keskkonnas võib viia alajahtumiseni, kui inimene pole sobivalt riides või ei suuda oma seisundit kontrollida.
Soojuskao peamised põhjustajad on:
Imikute ja vanurite puhul tuleks jälgida ka kliimaseadme temperatuuri, mis võib olla keeratud nende jaoks liiga madalale. Probleemiks võib kujuneda ka ebapiisav majasoojustus.
Riskitegurid.
Alajahtumist soodustavad mitmed tegurid:
Tüsistused.
Alajahtunud inimesed võivad külmas ilmas või vees viibimise tõttu olla vastuvõtlikumad ka teistele külmaga seotud kahjustustele:
Kontrollimine ja diagnoos.
Alajahtumise diagnoosimine on toimub inimese kehaliste näitajate ja hetkeolukorra järgi. Leebete sümptomite korral ei pruugi diagnoosi panemine olla nii kerge, näiteks kui siseruumis oleval vanuril on meeltesegadus, koordinatsioonihäired ja kõneprobleemid. Sellistel juhtudel võib olla vaja ülevaatust, mille hulka võib kuuluda rektaaltermomeetriga kehatemperatuuri mõõtmine.
Ravi.
Kui keegi tundub olevat alajahtunud, tuleb viivitamatult leida arstiabi. Abi saabumiseni tuleks jälgida järgmisi juhiseid.
Meditsiiniline ravi.
Alajahtumise tõsidusest sõltuvalt võib kiirabi sekkuda mõne järgmise meetodiga, et kehatemperatuuri tõsta:
Ennetamine.
Sooja hoidmine külmas ilmas.
Enne külma kätte minemist jäta ise meelde ja õpeta lastele lihtne lühend KÜLM – kuiv, üleriided, liigne pingutus, müts.
Teised ennetusviisid:
Laste ohutus.
Imikud ja nooremad lapsed võiksid olla täiskasvanuga võrreldes riietatud ühe lisakihiga. Laste õues külma käes veedetud aeg peaks olema piiratud, nad võiksid käia tihti toas ennast soojendamas, võib pakkuda teed või kakaod.
Talvine autoohutus.
Halva ilmaga reisides teavita kindlasti kedagi oma sihtpaigast ja arvatavast saabumise kellaajast. Siis oskavad päästjad sinu autot probleemide tekkimisel otsida. Hea mõte on kaasas kanda ka hädaabivarustust puhuks, kui auto enam ei käivitu. See võiks sisaldada mitut tekki, tikke, küünlaid, esmaabipakki, kuiv- või purgitoitu, konserve ja konserviavajat. Võimaluse korral tuleks reisile kaasa võtta mobiiltelefon. Kui satute hädaolukorda, koguge kõik vajalikud asjad autosse, kogunege üksteise lähedale kokku ja katke end kinni. Käivitage auto kümneks minutiks iga tunni aja tagant. Avage veidi üht akent ning tehke kindlaks, et summuti poleks mootori töötamise ajal lumega kaetud.
Alkoholi tarbimine.
Ärge jooge alkoholi:
Ohutus külmas vees.
Vesi ei pea olema jäiselt külm, et tekitada alajahtumist. Keha kaotab soojust juba siis, kui vesi on kehatemperatuurist külmem. Külma vette kukkumisel võiks ellujäämiseks jälgida järgmisi näpunäiteid.
Alajahtumine Eestis.
Tartu maraton.
Tartu maratoni korraldajate analüüsi kohaselt näitas 2011. aasta avatud raja sõit mitmeid puudusi tervisesportlaste ohutunnetuses. Paljude osavõtjate riietus ei olnud ilmastikule vastav, ei arvestatud ka ekstreemse külma ilmaga kaasneva kõrgema energiavajadusega, mis viis erakordse väsimuseni ja katkestamiseni. Külmad ilmad tekitavad ka lisaprobleeme suuskade määrimisel.
Tartu Maratoni kodulehel on osalejatele välja toodud järgmised riietumissoovitused:
Talveuni ja taliuinak.
Maailma külmades piirkondades jäävad paljud imetajad talvekuudeks sügavasse tardumusseisundisse, mida nimetatakse talveuneks.
Külmades piirkondades elavad putuktoidulised, näiteks nahkhiired, on sunnitud talvel magama, sest siis ei leidu söögiks putukaid. Ka suslikud ja siilid magavad talviti. Talveunes siili hapniku- ja energiatarve on suvisest palju väiksem: kehatemperatuur võib langeda kuni +6 °C-ni ehk üle 30 kraadi ja hingamine aeglustuda mõnekümnelt korralt üheksa korrani minutis.
Eesti pruunkarud jäävad taliuinakule. Suurtel loomadel on uinaku ajal kehatemperatuur veidi üle kolmekümne kraadi. Pruunkarud vahetavad tihti oma asendit ja on tegelikult uinakust hoolimata vajadusel või häirimise korral teovõimelised.
Lindude seas jäävad päriselt talveunne vaid Ameerikas elavad uniöösorrid ja mõned teised öösorrid.
Justin Smithi juhtum.
Teadaolevalt on kõige kauem alajahtunud olekus olnud ning seejärel elustatud inimene Justin Smith, kes leiti 2015. aasta veebruaris USA Pennsylvania osariigis lumehangest. Smith oli ligi 20-kraadise külma käes olnud umbes 12 tundi, tal ei tuvastatud pulssi ega kehatemperatuuri. Haiglasse lennutamise järel püüti teda soojendada ning esialgu edutult elustada, kuid viimaks õnnestus hapnikurikka sooja vere südamest läbi juhtimise abil süda üles soojendada ning seejärel elektrišoki abil uuesti tööle saada. Smith ärkas mõni aeg hiljem koomast ning vastu eeldusi ei tekkinud tal ka ajukahjustust. Smith jäi ellu arvatavasti tänu sellele, et ta keha oli jahtunud piisavalt aeglaselt, et selle metabolism jõuaks jahtumisega kohaneda ning energiat säästa. Tema äärmusliku külmumise ainuke tagajärg oli varvaste ja väikeste sõrmede amputeerimine.