tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Aleksander Massakas

Aleksander Massakas (18. juuli 1905 Tartu – 13. jaanuar 1995 Los Angeles) oli Eesti diplomaat ja konsul.
1940. aastal oli ta Eesti saatkonna I sekretär-konsul Brüsselis.
Rudolf Möllerson

Rudolf Möllerson VR I/3 (8. august 1892 Tartu – 8. oktoober 1940 Berliin) oli Eesti diplomaat.
Ta lõpetas 1914. aastal Braunschweigi tehnikaülikooli ning töötas seejärel Saksamaal, Šveitsis ja Venemaal. 
Ta osales Vabadussõjas merelaevastiku ohvitserina (leitnant). 
Ta oli Eesti ase- ja peakonsul ning saatkonnanõunik Londonis 1921–1931, välisministeeriumi haldusosakonna juhataja ja asepeakonsul Leningradis 1931–1934, välisministeeriumi poliitikaosakonna juhataja kohusetäitja 1934–1936, nõunik Eesti saatkonnas Pariisis 1936–1937, saadik Helsingis 1937–1939 ning Berliinis 1939–1940.
Inger Christensen

Inger Christensen (16. jaanuar 1935 – 2. jaanuar 2009) oli taani kirjanik.
Tema 1991. aastal ilmunud luulekogu "Sommerfugledalen" kuulub Taani kultuurikaanonisse.
Isiklikku.
Ta oli abielus kirjanik Poul Borumiga.
Krista Odakivi

Krista Odakivi (8. märts 1975 – 25. november 2009 Tallinn) oli eesti meteoroloog.
Ta lõpetas 1997 Eesti Mereakadeemia ja 2000 bakalaureusekraadiga Tartu Ülikooli. Hiljem õppis ta Tallinna Tehnikaülikooli magistriõppes. 
Alates 1997. aastast töötas ta meteoroloogina Eesti Meteoroloogia Instituudis. 
23. novembri hommikul 2009 ründas Toompuiesteele tööle minevat Krista Odakivit Snelli tiigi lähedal pesapallikurikaga mees. Ohver suri saadud vigastustesse haiglas kaks päeva hiljem õhtul.
2011. aasta märtsis mõisteti Krista Odakivi mõrvas süüdi Vjatšeslav Bajuk.
Sven Koppel

Sven Koppel (sündinud 6. oktoobril 1969 Pärnus) on eesti arhitekt.
Ta on lõpetanud 1988. aastal Lydia Koidula nimelise Pärnu 2. Keskkooli aastal 1988 ja 1993. aastal Tallinna Kunstiülikooli arhitektuuriteaduskonna.
1994–1995 töötas Sven Koppel arhitektuuribüroos A. Pähn Projekt OÜ. 1995–2000 töötas ta arhitektuuribüroos Alver Trummal Arhitektid OÜ. Aastatel 2000–2004 töötas Sven Koppel arhitektuuribüroos Ansambel OÜ ning alates aastast 2004 töötab ta arhitektuuribüroos Alver Arhitektid OÜ.
Sven Koppeli tuntumad tööd on kortermaja Kadriorus, Haapsalu Wiedemanni Gümnaasiumi võimla, Rävala puiestee ärimaja ning Jaani-Seegi varemete paviljon. Haapsalu Wiedemanni Gümnaasiumi võimla ja Jaani-Seegi varemete paviljoniga on Sven Koppel kandideerinud Mies van der Rohe auhinnale.
Tarmo Laht

Tarmo Laht (sündinud 22. märtsil 1960 Kuressaares) on eesti arhitekt.
Keskhariduse omandas Tarmo Laht Tallinna Ehitus- ja Mehaanikatehnikumis aastal 1979 ning arhitektuurialase kõrghariduse Tallinna Kunstiülikooli arhitektuuriteaduskonnas aastatel 1985–1991.
1979–1990 töötas Tarmo Laht S. M. Kirovi nimelise kalurikolhoosi projektbüroos. Aastatel 1990–1997 töötas ta arhitektuuribüroos Alver Trummal Arhitektid OÜ. Alates 1997. aastast töötab Tarmo Laht arhitektuuribüroos Alver Arhitektid OÜ.
Tarmo Lahti tuntumad tööd on De La Gardie kaubamaja, kortermaja Kadriorus, Ferrum kaubamaja Kuressaares ning City Plaza kontorihoone. Lisaks sellele on Tarmo Laht edukalt osalenud mitmetel arhitektuurivõistlustel.
VSS

VSS on lühend, mis tähistab vintraudsest relvast seisvate siluettide laskmist.
Võistluste reeglid.
Lastakse nelja 100 m kaugusel seisvat siluetti: metssiga, mägilammas /gemss, metskits ja rebane. Igale siluetile sooritatakse viis lasku. Erinevaid siluette lastakse erinevatest laskeasenditest. Võistleja võib siluettide laskejärjekorra vabalt valida (kui ei ole võistluste reeglites järjekord lisatud). Laskeharjutuse (nelja silueti) sooritamiseks antakse ühele laskurile laskmiseks aega 20 min. Enne võistlusseeria alustamist on lubatud sooritada kaks proovilasku proovilehte. Proovilaskudele kulutatud aega ei arvestata võistlusaja sisse. Proovilaskudeks antakse aega 1 minut. Ajalimiidi lõppemisest teatab kohtunik neljandal minutil "üks minut". Viienda lasu sooritamiseks laskeasendi võtnud laskuri ajalimiidi lõppedes laskmist ei katkestata, vaid lubatakse tal lask sooritada. Võistkondlike võistluste läbiviimisel võistkonna laskmisega ühele märklehtede komplektile laskekohtade vahetamisega vastavalt vabadele märklehtedele, määrab võistkonnale eraldatud laskeaja juhend (nt kuueliikmelise võistkonna puhul 45 min).
Relv.
Laetakse ühe padruniga (kassetist laadimine ei ole lubatud). Võistlejal ei ole lubatud kasutada kindaid ega paksendusega spetsiaalset laskuririietust. Võistlejatel on lubatud peale proovilaskude sooritamist kasutada vaatetoru lasketulemuste kindlaks tegemiseks. Võistluslaskude sooritamisel on kõrvaline abi ning vaatetoru kasutamine keelatud. Relva kaliiber ei tohi olla alla 22 horneti. Optilisel sihikul piiranguid ei ole. Päästiku tõmbetugevus on vaba. Relva üldine kaal (koos optikaga) ei tohi ületada 5 kilogrammi.
Tulemuse selgitamine.
Võrdse tulemuse korral nii meeskondlikus kui individuaalses arvestuses, arvestatakse paremusjärjestust alljärgnevas järjestuses: paremus metssealaskmisel, paremus mägilambalaskmisel, paremus metskitselaskmisel, paremus rebaselaskmisel. Enim tabamusi 10, kõigi laskeasendite kokkuvõttes, seejärel vastavalt 9, 8 jne. Absoluutse tulemuse saavutamisel sooritatakse lisaseeria (5 lasku) loosiga võetud asendist.
Tabamuste hindamine.
Tabamus määratakse kuuliaugu järgi, st kaliibrilist korrigeerimist ei tehta. Laskurite mittesüülise ülemäärase tabamuse korral arvestatakse maha väikseim tulemus. Märklehte lastud ülemäärase lasu korral arvestatakse maha parim tulemus.
Männiku raudteepeatus

Männiku raudteepeatus (vene "Рoмaнoвскaя") on raudteepeatus Harjumaal Saku vallas Männikul.
Männiku raudteepeatuses asub üks madal (550 mm) perroon. Rong sõidab Balti jaamast Tallinna–Viljandi rongiliinil Männikule umbes 20 minutit. Peatuses peatub alates 1. jaanuarist 2014 päevas Elroni 4 Viljandi rongi (pooled Tallinna ja pooled Viljandi poole), 10 Türi rongi (pooled Türi ja pooled Tallinna poole), 8 Rapla rongi (pooled Tallinna ja pooled Rapla poole). Piletihinnalt kuulub peatus II tsooni.
11. detsembril 2009 avati Männikul uus 550 mm kõrgune pikk perroon.
Ajalugu.
Männiku jaam rajati aastal 1916 Pärnu–Tallinna juurdeveoraudteele seoses Peeter Suure merekindluse pealadude ehitamisega selle lähedusse.
1960. aastate lõpus ehitati senine kitsarööpmeline raudtee ümber laiarööpmeliseks.
Kuni 2004. aastani oli Männiku raudteejaam, kus asus lisaks peateele kaks kõrvalteed ja toimusid rongide vahetused. 
Jaamast kulges varem veel ka eraldi harutee 1990. aastate lõpuni tegutsenud Männiku vagunite seisubaasi. 
Endine jaam on nüüd Elroni rongide peatuskoht.
Jaamahoone.
Raudkivist jaamahoone valmis 1916. aastal Peeter Suure Merekindluse kindlusraudtee tüüpprojekti järgi. Viilkatusega jaamahoonet ilmestab tolle ajastu kohta uuenduslik ehitusmaterjal: silikaattellis, millest on laotud hoone nurgad ning raamistused akendel ja välisustel. Ehitis oli kasutusel jaamahoonena kuni selle sulgemiseni. Praegu on endine Männiku jaamahoone eraomanduses ja kasutusel elamuna.
Õnnetused.
Männiku ja Tammemäe jaamade vahelisel ülesõidul toimus õnnetus juunis 1931. Sama ülesõit viib ka tänapäeval endisele polügoonile ja liivakarjääri. Sõjaväe veoauto sõitis rongile ette ja rong rebis selle tükkideks, lohistades mootori mitusada meetrit edasi. Autojuht hukkus.
Saku raudteepeatus

Saku raudteepeatus (saksa "Sack") on raudteepeatus Harjumaal Saku vallas Sakus.
Saku raudteepeatuses asub üks madal (550 mm kõrgune) perroon pikkusega 150 m. Mööda raudteed asub Saku Balti jaamast 17,3 km kaugusel, rong sõidab Sakku 21–25 minutit. Peatuses peatuvad kõik Elroni edelasuunalised reisirongid. Piletihinnalt kuulub peatus II tsooni.
Ajalugu.
Saku jaam rajati koos raudteeliiniga 1900. aastal.
1960. aastate lõpul ehitati senine kitsarööpmeline raudtee ümber laiarööpmeliseks. Seoses sellega muudeti raudteejaam peatuskohaks, kõrvalteed demonteeriti.
Varem läks Saku jaamast Saku õlletehasesse 1 km pikkune harutee. Harutee ehitati aastatel 1900–1901.
Jaam oli 2014. aastani Edelaraudtee peatuskoht. Edasi kasutab peatust Elron. 
Jaamahoone ja muud hooned jaamas.
Koos jaamaga valmisid jaamahoone, kaubaait ja veetorn. Jaamahoone ehitati tüüpprojekti järgi sarnaselt Käru, Lelle, Kohila jt jaamahoonetega. Hoone oli kasutusel kuni kitsarööpmelise raudtee sulgemiseni 1971. aastal. Nüüd on see kasutusel elamuna. Veetorn hävis teises maailmasõjas.
Kasemetsa raudteepeatus

Kasemetsa raudteepeatus on raudteepeatus Harjumaal Saku vallas Kasemetsal.
Kasemetsa raudteepeatuses on üks madal (550 mm) perroon. Rong sõidab Balti jaamast Kasemetsale umbes 27-29 minutit. Kasemetsal peatub alates 2014. aasta jaanuarist päevas Elroni 4 Viljandi rongi (pooled Tallinna ja pooled Viljandi poole), 9 Türi rongi (viis Tallinna ja neli Türi poole) ja 8 Rapla rongi (pooled Tallinna ja pooled Rapla poole). Piletihinnalt kuulub peatus II ja III tsooni.
Ajalugu.
"Saku valla elanikelt on saabunud Tallinna põllumeeste konvendile palve seisukoha võtmiseks raudteevalitsusele esitatava suhtes, milles palutakse uue peatuskoha avamist kitsaroopmelisel raudteel Saku ja Kiisa jaamade vahel. Uues peatuses palutakse toimetada ka piima vastuvõttu.
Palve põhjendamiseks tuuakse ette, et praegu peavad kohalikud elanikud seal kõverikke tegema ümber Saku soo, et pääseda oma piimaga Saku jaama. Palvele on alla kirjutanud 120 talupidajat."
Kiisa raudteejaam

Kiisa raudteejaam (saksa "Kisa") on raudteejaam Harjumaal Saku vallas Kiisal.
Kiisa raudteejaamas on üks madal 550 mm kõrgune rööbasteedevaheline perroon. Balti jaamast sõidab rong Kiisale 29–32 minutit. Peatuses asub lisaks peateele ka kõrvaltee. Kiisal peatuvad kõik Elroni edelasuunalised reisirongid. Piletihinnalt kuulub jaam III tsooni.
Ajalugu.
Kiisa kitsarööpmeline raudteejaam rajati 1928. aastal seoses sajandi alguses ehitatud Tallinna–Viljandi raudteeliiniga.
1960. aastate lõpus ehitati senine kitsarööpmeline raudtee ümber laiarööpmeliseks.
Jaamahoone.
Koos raudteejaamaga valmis mõisahoonet meenutav uhke kivist kahekorruseline jaamahoone, mis on tänapäeval Edelaraudtee kasutada. 
Hoone ehitati eriprojekti järgi, mille detailikäsitlus sarnaneb paljuski Leon Johansoni sama aja raudteejaama hoonete omaga. 
Kiisa jaamahoone kahte massiivset külgtiiba ühendab kitsam keskosa, kus asub ka peasissepääs.
Roobuka raudteepeatus

Roobuka raudteepeatus on raudteepeatus Harjumaal Saku vallas Roobukal.
Roobuka raudteepeatuses on üks madal (550 mm) perroon. Rong sõidab Balti jaamast Roobukale umbes 35–37 minutit. 
Peatuses peatub alates 1. jaanuarist 2014 päevas Elroni 8 Türi rongi (pooled Tallinna ja pooled Türi poole) ja 8 Rapla rongi (pooled Tallinna ja pooled Rapla poole). Piletihinnalt kuulub peatus III tsooni.
Vilivere raudteepeatus

Vilivere raudteepeatus on raudteepeatus Raplamaal Kohila vallas Viliveres.
Vilivere raudteepeatuses asub 550 mm kõrgune täismõõdus perroon, mis avati 2008. aastal. Rong sõidab Balti jaamast Viliverre umbes 38–40 minutit. Peatuses peatub alates 1. jaanuarist 2014 päevas Elroni 4 Viljandi rongi (pooled Tallinna ja pooled Viljandi poole), 8 Türi rongi (pooled Tallinna ja pooled Türi poole) ja 8 Rapla rongi (pooled Tallinna ja pooled Rapla poole). Piletihinnalt kuulub peatus III tsooni.
Kohila raudteejaam

Kohila raudteejaam (saksa "Koil") on raudteejaam Raplamaal Kohila vallas Kohilas.
Kohila raudteejaamas asub kaks madalat 150 meetri pikkust perrooni. Mööda raudteed on Balti jaamast Kohilasse 33 km, rong sõidab sinna 35–43 minutit, ekspressrong aga 34 minutit. Jaamas paikneb neli raudteeharu ja üks harutee, mis suundub endisse Kohila paberivabrikusse. 
Kohilas peatuvad kõik edelasuunalised reisirongid. Jaamas võib toimuda ka kaupade rongidele ja neilt mahalaadimine. Piletihinnalt kuulub jaam III tsooni.
2. novembril 2012 avati Kohilas vana jaamahoone asemel uus rongi- ja bussireisijatele mõeldud reisikeskus, kus on ootesaal, piletikassa ja jaama juhtimiskeskus.
2014. aastal, kui liine hakkas teenindama Edelaraudtee asemel Elron, suleti jaamas asunud piletikassa.
Aastatel 2019–2020 tegutses jaamahoone ühes ruumis Jaama Toidubaar, mida haldas OÜ Eifeli Köök.
Ajalugu.
Kohila jaam rajati koos Tallinna–Viljandi kitsarööpmelise raudteeliiniga 1900. aastal.
1960. aastate lõpus ehitati senine kitsarööpmeline raudtee ümber laiarööpmeliseks.
Aastatel 1906–1970 läks Kohila jaamast raudteeharu Kohila paberivabrikusse. Hiljem ehitati harutee laiarööpmeliseks ja seda kasutati kuni 1990. aastate lõpuni.
Jaamahoone ja muud hooned.
Kohila vana jaamahoone valmis 1901. aastal. Hoone oli ehitatud tüüpprojekti järgi ning sarnanes Võhma, Käru, Surju, Lelle ja veel mitme jaamahoonega. Järgmisel kümnendil tehti hoonele juurdeehitus ja nii säilis jaamahoone kuni 2012. aasta kevadeni, mil see lammutati. 
Jaamahoone kohale kerkis uus tänapäevane reisikeskus, mille juurest ei puudu ka uued perroonid ning auto- ja jalgrattaparkla.
Perrooni lõpus asub tänini raudteejaama veetorn. Kohaliku Rapla maleva Naiskodukaitse kogub 2020 seisuga veel raha selle taastamiseks.
Lohu raudteepeatus

Lohu raudteepeatus (saksa "Loal") on raudteepeatus Raplamaal Kohila vallas Mäliveres (nime saanud lähedal asuva Lohu küla järgi).
Lohu raudteepeatuses on üks madal (550 mm) perroon. 
Rong sõidab Balti jaamast Lohule umbes 50 minutit. Peatuses peatub alates 1. jaanuarist 2014 päevas Elroni 4 Viljandi rongi (pooled Tallinna ja pooled Viljandi poole), 8 Türi rongi (pooled Tallinna ja pooled Türi poole) ja 8 Rapla rongi (pooled Tallinna ja pooled Rapla poole). Piletihinnalt kuulub peatus III ja IV tsooni.
11. detsembril 2009 avati Lohul uus perroon.
Ajalugu.
Lohu pooljaam rajati 1920. aastatel Tallinna–Viljandi kitsarööpmelise raudtee äärde.
Jaamas on Elroni peatuskoht, Tallinna–Rapla, Tallinna–Türi, Tallinna–Viljandi rongiliinidel ja endistel Tallinna–Lelle ning Tallinna–Pärnu rongiliinidel.
Jaamahoone.
Ühekorruseline paekivist Lohu jaamahoone valmis koos jaamaga. Hoone ehitati eriprojekti järgi. 
Ristkülikulise põhiplaani ja viilkatusega historitsistlikku ehitist iseloomustavad punastest tellistest laotud nurgad ning raamistused hoone akendel ja välisustel. Hoone oli piletimüügiks kasutusel kuni 1980. aastateni. Nüüd kasutusel elamuna.
Hagudi raudteepeatus

Hagudi raudteepeatus (saksa "Haggud") on raudteepeatus Raplamaal Rapla vallas Hagudis.
Hagudi raudteepeatuses on üks madal (550 mm) täispikk perroon. Rong sõidab Balti jaamast Hagudisse umbes 55 minutit. 
Hagudis peatub alates 1. jaanuarist 2014 päevas 4 Viljandi rongi (pooled Tallinna ja pooled Viljandi poole), 8 Türi rongi (pooled Tallinna ja pooled Türi poole) ja 8 Rapla rongi (pooled Tallinna ja pooled Rapla poole). Piletihinnalt kuulub peatus IV tsooni.
Ajalugu.
Septembris 1899 sõitis esimene rong ehitamisjärgus oleval Tallinna–Viljandi kitserööpmelisel raudteel Tallinnast Hagudisse.
Hagudi pooljaam rajati koos raudteeliiniga 1900. aastal.
1960. aastate lõpus alustati kõikide Eesti kitsarööpmeliste raudteede asendamist uue laiarööpmelise raudteega (rööpmelaius 1520 mm). Tallinna–Rapla vaheline laiarööpmeline raudteelõik avati pidulikult 19. juunil 1969, kui Tallinnast saabus esimene laiarööpmeline reisirong D1-312.
Kuni 2002. aastani paiknes Hagudis lisaks peateele üks kõrvaltee ning Hagudi tegutses raudteejaamana. 
Praeguseks on tegemist üksnes Elroni reisirongide peatuskohaga.
Jaamahoone.
Ühekorruseline puidust jaamahoone valmis koos jaamaga aastal 1900. Aastatel 1926–1927 tehti hoonele juurdeehitused ning sellisena on ta säilinud tänini. Kuni aastani 2002 kasutas hoonet Edelaraudtee. Praegu seisab osaliselt tühjana.
Rapla raudteejaam

Rapla raudteejaam (saksa "Rappel") on raudteejaam Raplamaal Raplas. Algselt oli jaama nimi Hermeti. 
Rapla jaamas asub kaks 550 mm kõrgust perrooni pikkustega 150 m. Päevas peatub Raplas umbes 20 reisirongi. Mööda raudteed on Balti jaamast Raplasse 54,4 km, mille läbimiseks kulub rongil umbes 53 minutit kuni üks tund, ekspressrongil aga kuni 50 minutit. Jaamas asub koos peateega neli raudteeharu. Samuti asub jaamas mitu haruteed, mis suunduvad erinevatele tööstusterritooriumitele. 
Raplas peatuvad kõik lõunasuunalised reisirongid, kokku toimub paarkümmend väljumist päevas. Jaamas võib toimuda ka kaupade rongidele ning neilt maha laadimine. Piletihinnalt kuulub jaam IV tsooni.
Ajalugu.
Hermeti (hiljem Rapla) jaam rajati koos kitsarööpmelise Tallinna–Viljandi raudteega aastal 1900. Raudteejaam rajati mõni kilomeeter alevikust eemale, kuna kohalik parun ei soovinud jaama oma maa peale. Nõnda rajatigi jaam Valtu mõisa territooriumile.
Seoses 1931. aastal avatud Rapla–Virtsu kitsarööpmelise raudteega sai Raplast sõlmjaam. Virtsu raudtee oli kasutusel kuni selle sulgemiseni 1968 aastal, kuigi Raikkülani käisid rongid veel kuni 1971. aastani.
1960. aastate lõpus alustati kitsarööpmelise raudtee asendamist uue laiarööpmelise raudteega. Tallinna–Rapla vaheline laiarööpmeline raudteelõik avati pidulikult 19. juunil 1969, kui Tallinnast saabus esimene laiarööpmeline reisirong D1-312.
Jaamahoone.
Varikatusega punastest tellistest hoone ehitamiseks kasutati ilmselt kohaliku tellisetehase toodangut. Ühekorruseline jaamahoone on säilinud suhteliselt algupärasel kujul, uuemal ajal on vaid lühendatud varikatust. 
Jaamahoonest ei saa osta rongidele pileteid, kuid hoone töötab ootesaalina.
Lelle raudteejaam

Lelle raudteejaam on raudteejaam Raplamaal Kehtna vallas Lelles.
Jaamas paikneb kolm rööpapaari, lisaks üks tupiktee. Seal on kaks madalat täispikka perrooni. 
Lelle jaamale eelneb Tallinna suunalt Keava raudteepeatus (Viljandi kiirrongidel Rapla raudteejaam). Elroni reisirong sõidab Balti jaamast Lellesse umbes 1 tund ja 15 minutit.
Lelles jaguneb raudtee kaheks: Tallinna–Viljandi raudteeliin suundub Viljandisse, mil esimene peatus reisirongidele on Käru. Lelles peatub kaheksa Viljandi rongi (pooled Viljandi ja pooled Tallinna poole) ja kaheksa Türi rongi (pooled Türi ja pooled Tallinna poole).
Lelle–Pärnu raudteelõik hargneb Pärnu poole, mida alates 2018. aasta detsembrist kasutavad üksnes vähesed kaubarongid (kuni reisiliikluse sulgemiseni oli sellel liinil Tallinna–Pärnu rongidee esimesne peatus Koogiste). Lellest väljus Pärnu suunas kaks rongi, samapalju saabus Pärnust Lellesse.
Ajalugu.
Lelle jaam rajati koos Tallinna–Viljandi raudteeliiniga 1900. aastal. Algselt jäi see Vändra kihelkonda Lelle mõisa maadele. 
1918. aastal, seoses metsaveoraudtee rajamisega Eidapereni, sai Lellest sõlmjaam.
1928. aastaks pikendati Eidapere suunalist raudteed Pärnuni (vt Lelle–Papiniidu raudtee).
Jaamas oli 20. sajandi alguses kolm teed ja tupiktee. Lelle ja Keava vahel asus liini algaastatel Ohekatku peatus.
1971. aastaks ehitati senine kitsarööpmelise raudtee Lelle jaam ringi laiarööpmelisele raudteele. 
Lelle–Pärnu raudtee seisukord on muutunud järjest halvemaks. Eesti valitsus otsustas 2017. aastal, et ei investeeri Pärnu-Lelle 70 km raudtee trassile 17 000 000 eurot raudtee remondiks. Liinirongide liiklus Pärnu ja Lelle vahel lõpetati 8. detsembril aastal 2018. Lelle jaam jäi reisirongide kasutusse ainult Türi, Viljandi ja Tallinna suunal. 
Kuni 2013. aasta lõpuni oli eraldiseisvalt käigus ka Edelaraudtee opereeritav Tallinna–Lelle rongiliin.
Jaamahoone.
Lelle jaamahoone valmis aastal 1901. Hoone ehitati tüüpprojekti järgi sarnaselt näiteks Olustvere, Võhma, Käru jt jaamahoonetega. 
Puidust jaamahoonet iseloomustab ühe-kahekorruseline asümmeetriline fassaad, mille ülesehitus sarnaneb laiarööpmelise raudtee jaamahoonetega. Kitsarööpmelise raudtee jaamahoone dekoorikasutus on aga tagasihoidlikum. Hoone keskel asub läbi maja ulatuv vestibüül, millest paremal asuvas ühekorruselises külgtiivas toimib tänaseni reisijate ootesaal. Vasakul asus kontori- ja postiruum (praeguseks jaamakorraldaja tööruumid) koos vestibüüli avaneva piletimüügiaknaga. 
Teisel korrusel asus jaamaülema korter.
Lelle jaamahoone on tänaseks renoveeritud ja seda kasutab Edelaraudtee Infrastruktuuri AS.
Koogiste raudteepeatus

Koogiste raudteepeatus oli raudteepeatus Raplamaal Kehtna vallas Koogistel, Lelle–Pärnu raudteel.
Koogiste raudteepeatuses on üks madal perroon. Rong sõitis Balti jaamast Koogistele umbes 1 tund ja 35 minutit. Peatuses peatus päevas neli reisirongi (kaks Pärnu poole ja kaks Tallinna poole).
Ajalugu.
Koogiste pooljaam rajati 1925. aastal. See asus Lelle raudteejaamast 8,4 kilomeetri kaugusel. Avamise ajal kuulus jaam Lelle valda. Hiljem sai sellest raudteepeatus. Algul oli Koogiste peatuses praeguse ühe asemel kaks rööpapaari.
1960. aastate lõpul ehitati seni kitsarööpmeline raudtee ümber laiarööpmeliseks. Uus tee avati 1971. aasta suvel.
Lelle–Pärnu raudtee trassi seisukord on muutunud järjest halvemaks. Eesti Valitsus otsustas 2017. aastal, et ei investeeri Pärnu–Lelle 70 km raudtee trassile 17 000 000 eurot raudtee remondiks. Liinirongide liiklus Pärnu ja Lelle vahel lõpetati 8. detsembril 2018. 
Jaamahoone.
1926. aastal valminud jaamahoone, mis on ehitatud arhitekt Leon Johansoni tüüpprojekti järgi, oli kasutusel kuni 1980. aastateni. 
Hoone ehitati analoogselt Luuri, Tammiste, Tootsi ja Kõnnu jaama peahoonega. Väljaehitatud katusekorrusega kõrge poolkelpkatusega hoone esi- ja tagafassaadil paiknevaid keskrisaliite kroonib lopsaka puidust profiilkarniisiga raamistatud kolmnurkfrontoon. 
Fassaade ilmestavad laiad nurgalauad ja kaheksa ruuduga aknad. Peasissepääsuküljel asub kahepoolne klaasidega välisuks, mille kohal asetseb kaarliistudega liigendatud valgmik.
Praegu on hoone kasutusel elumajana.
Eidapere raudteepeatus

Eidapere raudteepeatus (saksa "Eidaperre") oli raudteepeatus Lelle–Pärnu raudteel Raplamaal Kehtna vallas Eidaperes.
Eidapere raudteepeatuses on kaks perrooni, millest üks on madal standardne kiviperroon, mida ei kasutata. Lühike perroon on 550 mm kõrgune puitperroon. Rong sõidab Balti jaamast Eidaperre umbes 1 tund ja 25 minutit, Eidaperest Pärnusse sõidab rong ligikaudu 50 minutit. Peatuses peatus päevas neli reisirongi (kaks Pärnu ja kaks Tallinna poole).
Lelle–Pärnu raudtee seisukord on muutunud järjest halvemaks. Eesti valitsus otsustas 2017. aastal, et ei investeeri Pärnu–Lelle 70 km raudtee remondiks 17 000 000 eurot. Liinirongide liiklus Pärnu ja Lelle vahel lõpetati 8. detsembril 2018.
Ajalugu.
Eidapere jaam rajati 1926. aastal. See asus Lelle raudteejaamast 15,4 kilomeetri kaugusel. Avamisel jäi jaam Lelle valda.
Eidapere jaamast sai alguse Eidapere–Järvakandi tööstusraudtee. Jaamas oli kaks raudteeharu ning sealt said alguse kaks haruteed: 1,5 km pikkune Eko Klaasivabriku A/S harutee suundus põhiraudteest vasakule ja Järvakandi klaasivabriku haru paremale. Eidaperes asus liini üks kolmest veevõtukohast. Pärast kitsarööpmelise raudtee ülesvõttu 1969. aastal likvideeriti ka raudteeharu Järvakanti (harutee Eidapere klaasivabrikusse likvideeriti juba 1928. aastal). Kuigi laiarööpmelise raudtee rajamisel jäeti võimalus haru ehitamiseks Järvakanti, seda siiski ei tehtud. 
23. juulist 1971 kuni 7. septembrini 2004 töötas laiarööpmelise raudtee ääres Eidapere jaam. Jaamas oli kaks kõrvalteed ühes tsentraliseeritud pöörmetega ja tupik. Tänapäeval on alles vaid raudteepeatus, kõrvalteed on demonteeritud.
Aastail 2010–2018 järgnes Eidaperele Viluvere raudteepeatus.
Jaamahoone.
Eidapere jaamahoone valmis Leon Johansoni projekti järgi 1927. aastal. Seni täitis jaamahoone ülesannet vana kaubavagun. Jaamahoone ehitati tüüpprojekti järgi sarnaselt Sindi, Tori, Viluvere ja Vändra jaamahoonetega. Hoone oli Edelaraudtee kasutada kuni 2004. aastani, mil lõppes Eidapere raudteejaama töö. Tänapäeval on hoone kasutusel elamuna.
Kõnnu raudteepeatus

Kõnnu raudteepeatus on endine raudteepeatus Pärnumaal Põhja-Pärnumaa vallas Kõnnus. Viimane reisirong peatus Kõnnus 30. mail 2010. Reisirongiliiklus lõpetati reisijate vähesuse tõttu.
Ajalugu.
Kõnnu jaam rajati 1926. aastal. See asus Lelle raudteejaamast 21,5 kilomeetri kaugusel. Avamisel jäi jaam Kaisma valda.
Jaamahoone.
Kõnnu jaamahoone valmis Leon Johansoni projekti järgi mõni aasta pärast jaama rajamist. Jaamahoone on tänapäeval kasutusel elumajana.
Viluvere raudteepeatus

Viluvere raudteepeatus (saksa "Willofer") oli raudteepeatus Pärnumaal Põhja-Pärnumaa vallas Viluveres.
Viluvere raudteepeatuses on üks madal perroon. Rong sõidab Balti jaamast Viluverre umbes kaks tundi. Päevas peatus neli reisirongi (kaks Pärnu ja kaks Tallinna poole).
Ajalugu.
Viluvere sõlmjaam rajati koos raudteeliiniga aastatel 1925–1927. Jaamas oli kaks raudteed: esimeselt teelt sai alguse Viluvere–Vändra harutee ja teine suundus Papiniidule (Pärnusse). Jaamast veidi Tootsi suunas suundus paremale 2 km pikkune karjääri harutee. Praegu on alles vaid raudteepeatus. See asus Lelle raudteejaamast 30,7 kilomeetri kaugusel. Avamisel jäi jaam Viluvere valda.
Aastail 2010–2016 eelnes Viluverele Eidapere raudteepeatus.
Lelle–Pärnu raudtee trassi seisukord on muutunud järjest halvemaks. Eesti Valitsus otsustas 2017 aastal, et ei investeeri Pärnu–Lelle 70 km raudtee trassile 17 000 000 eurot raudtee remondiks. Liinirongide liiklus Pärnu ja Lelle vahel lõpetati 8. detsembril 2018. 
Jaamahoone.
Viluvere jaamahoone valmis Leon Johansoni projekti järgi 1928. aastal. Jaamahoone ehitati tüüpprojekti järgi sarnaselt Eidapere, Sindi, Tori ja Vändra jaamahoonetega. Samal ajal valminud veetorn (sama projekti järgi oli ehitatud ka Vigala jaama veetorn) purustati Teises maailmasõjas. Pärast kitsarööpmelise raudtee sulgemist 1969. aastal kasutas hoonet sõjavägi. Hiljem majutati endisse jaamahoonesse "stroibati soldatid", kelle ülesandeks oli Viluvere ja Tootsi vahelise raudtee remont, mille käigus asendati puitliiprid betoonliipritega. Riigikorra vahetumise tõttu töid ei lõpetatud ning jaamahoone jäi tühjaks. Lühikese aja jooksul hoone lagastati, kohalikud tegid välislaudisest endale küttepuid ning kõik vajalikuks osutunu veeti minema. Rüüstatud jaamahoone lammutati 1994. aasta lõpuks.
Tori raudteepeatus

Tori raudteepeatus oli raudteepeatus Pärnumaal Tori vallas Tori lähistel Selja külas.
Tori raudteepeatuses asub siiani üks lühike perroon. Reisirong sõitis Balti jaamast Torisse umbes 2 tundi ja 20 minutit. 
Toris peatus päevas neli Pärnu rongi (pooled Pärnu ja pooled Tallinna poole).
Ajalugu.
Jaam avati koos raudteeliiniga 1927. aastal. Jaamas oli algselt kaks teed ja karjääri raudteeharu vasakule. See asus Lelle raudteejaamast 46,7 kilomeetri kaugusel. Avamisel jäi jaam Tori valda.
Jaamahoone ehitati Leon Johansoni tüüpprojekti järgi sarnaselt Eidapere, Sindi, Vändra ja Viluvere jaamahoonetega.
Tori jaamahoone hävis teises maailmasõjas. Hiljem täitis jaamahoone ülesannet algselt abihooneks mõeldud ehitis.
Eesti Valitsus otsustas 2017. aastal, et ei investeeri Pärnu–Lelle 70 km raudteetrassile 17 000 000 eurot raudtee remondiks. Liinirongide liiklus Pärnu ja Lelle vahel lõpetati 8. detsembril 2018. Tori peatusse kogunes viimase rongiga hüvastijätuks suur hulk rahvast, põlesid leinaküünlad.
Tammiste raudteepeatus

Tammiste raudteepeatus oli raudteepeatus Pärnumaal Tori vallas Kuiaru ja Võlla küla piiril.
Peatus suleti 2011. aasta jaanuaris väikese kasutajaskonna tõttu. Suletud peatuse asemel avati 7 km kaugusel Pärnu pool uus Pulli raudteepeatus.
Tammiste raudteepeatuses asus üks madal perroon. Rong sõitis Balti jaamast Tammistele umbes 2 tundi ja 25 minutit. Päevas peatus raudteepeatuses neli rongi (pooled Pärnu ja pooled Tallinna suunas). See asus Lelle raudteejaamast 62 kilomeetri kaugusel. Avamisel jäi jaam Tammiste valda.
Ajalugu.
Tammiste pooljaam valmis koos Lelle–Papiniidu raudteeliiniga aastal 1927. Toona järgnes Tammistele Pärnu suunal Sindi raudteejaam. 
Alates 1971. aastast, kui avati uus laiarööpmeline raudtee, muudeti Tammistest raudteetrassi asukohta, mille tulemusel kulgeb raudtee Pärnusse mööda Pärnu jõe põhjakallast ja ei läbi enam Sindit. Seoses raudtee ümberehitamisega muudeti senine Tammiste jaam raudteepeatuseks. Tammistele järgneb Pärnu kaubajaam.
Tammiste ja Sindi vahelt on alguse saanud 2 km pikkune Sindi turbaveoharu, kaks laadimisteed ja karjääritee. 
Jaamahoone.
Jaamahoone ehitati aastatel 1927–1928 Leon Johansoni tüüpprojekti järgi analoogselt näiteks Tootsi, Kõnnu, Koogiste ja Luuri jaamahoonetega. Tammiste jaamahoone oli raudteel kasutusel 1980. aastateni. Kuni 2008. aastani hoones elati, praegu seisab see tühjalt ja on halvas olukorras. Väljakolimisega on viimastel elanikel kiire olnud, veel hiljuti meenutas neid nööril kuivav pesu.
Pärnu kaubajaam

Pärnu kaubajaam on kaubajaam ja oli raudteepeatus Pärnumaal Pärnus.
Pärnu kaubajaamas on üks madal perroon. Rong sõitis Balti jaamast Pärnu kaubajaama umbes 2 tundi ja 15 minutit. Jaamas asub lisaks peateele ka viis kõrvalteed ning haruteed kaubaparki ja ettevõtetesse. Peatuses peatus päevas neli Pärnu rongi (pooled Pärnu poole ja pooled Tallinna poole).
Senisest hiilgusest kaubavedudel on praeguseks vähe säilinud. Kaubavood, mis läbisid Pärnu-Kaubajaama kui ka selle kaubaparki on kokku kuivanud. Jaamas võib siiski toimuda kaupade rongidele ning neilt maha laadimine. Piletihinnalt kuulus jaam Pärnu piirkonda.
11. detsembril 2009 avati peatuses uus perroon.
Ajalugu.
Tammiste raudteepeatuse ja Pärnu kesklinnas paiknenud raudteejaama vahel ületas kitsarööpmeline Lelle–Papiniidu raudtee Sindi silda ning läbis Papiniidu raudteejaama. Sindi sild ja Pärnu kesklinnas paiknenud raudteejaam hävisid 1944. aastal. Seejärel oli Pärnu kesklinnas raudteejaamana kasutuses elumaja, milles hiljem asus bussijaam.
Pärnu kaubajaam rajati raudteeliini laiarööpmeliseks ehitamisel, 1971. aastal. Tallinna-Pärnu raudteeliin avati pidulikult 23. juulil 1971, kui Tallinnast saabus propagandistlikult kaunistatud esimene laiarööpmeline reisirong (D1-465). Toona jäi jaam Sauga külanõukogu maadele. Pärnu kaubajaam oli reisirongide lõpp-peatuseks kuni 1976. aastani.
1976. aastal valmis üle Pärnu jõe Papiniidu raudteesild, mille tulemusel pikenes raudteeliini lõppjaam Raekülla.
Riigikorra vahetumisel jäid ehitamata planeeritud haruteed lennujaama ja uude Pärnu Piimatoodete kombinaati (mis tööle ei hakanudki), vagunite sorteerimismägi ning dispetšeripost. Perspektiive Pärnu kaubajaamal oli, ent need kadusid algselt Nõukogude aja lõpul ning teisalt Pärnu - Mõisaküla - Skulte raudteelõigu ülesvõtmisega, mil lakkas ühendus Läti Raudteega.
Seoses Lelle–Pärnu raudteetrassi viletsa seisukorraga otsustas Eesti Valitsus 2017. aastal, et ei investeeri Pärnu–Lelle 70 km raudteetrassile 17 000 000 eurot raudtee remondiks. Liinirongide liiklus Pärnu ja Lelle vahel lõpetati 8. detsembril 2018.
Purpurbakterid

Purpurbakterid on purpurpunase (lillakaspunase) värvusega anaeroobsete bakterite koondrühm, mis hõlmab purpursed mitteväävlibakterid ja purpursed väävlibakterid. Et purpurbakterid sisaldavad bakterioklorofülli, on nad suutelised bakteriaalseks ehk anoksügeenseks fotosünteesiks. 
Purpurbaktereid on umbes 30 liiki. Nende sekka kuuluvad näiteks "Rhodobacter sphaeroides", "Rhodobacter capsulatus", "Rhodopseudomonas palustris", "Rhodomicrobium vannielii", "Rhodobium orientis", "Rhodocyclus purpureus", "Rhodoferax antarcticus".
Lisaks fotosünteesiks kasutatava päikeseenergia on nad teatud tingimustes võimelised energiat saama ka orgaaniliste ühendite oksüdeerimisest, mõned liigid ka vesiniksulfiidi oksüdeerimisest.
Pärnu raudteejaam

Pärnu raudteejaam (ka "Pärnu reisijaam", rahvasuus "Raeküla jaam") oli raudteejaam Pärnumaal Pärnus, Tallinna–Pärnu rongiliini lõpp-peatus.
Jaam suleti 2014. aasta 1. jaanuaril, kui Papiniidu silla lähistel avati uus Pärnu raudteepeatus. 
Kuigi Pärnu raudteejaama rööbastee enam ei vii, asub endises peatuskohas tänini kaks madalat amortiseerunud perrooni.
Ajalugu.
Senise Pärnu suunalise kitsarööpmelise raudtee asendamisel uue laiarööpmelise raudteega ehitati uus Pärnu raudteejaam Raekülla. 
Jaam avati 1976. aastal, kui valmis Papiniidu sild. Sellega pidi Pärnust saama vahejaam Tallinna–Pärnu–Riia liinil. Viis aastat varem, 1971. aasta suvel, oli avatud juba ka Pärnu kaubajaam koos ümberehitatud Lelle–Pärnu raudteelõiguga.
1981. aastal avati Pärnu jaamast edasi suundunud Pärnu–Mõisaküla raudteelõik ja käivitus ühtlasi Tallinna–Pärnu–Riia rongiliin. 
Viimane reisirong Tallinnast Riiga sõitis läbi Pärnu 20. veebruaril 1992. Pärnu–Mõisaküla vahel (vt Tallinna–Mõisaküla rongiliin) jätkus reisirongi liiklus kuni 1996. aasta 31. jaanuarini, kaubarongid sõitsid Pärnust edasi Mõisakülla veel kuni 2001. aastani. Pärnu–Mõisaküla raudtee demonteeriti 2008. aastal, mille tulemusel sai Pärnu raudteejaamast tupikjaam. 
Rahvasuus Raeküla jaama nime saanud Pärnu raudteejaama oli kavandatud lisaks peateele kolm kõrvalteed ja üks tupiktee. Uus raudteejaam ei hakanud terviklikult kunagi tööle, vaid üksikutel kordadel juhtus kõrvalteedel seisma mõni vagun ja jaama tsentralisatsioon lõplikult valmis ei saanudki. 
1990. aastatel seisid jaama kõrvalteedel pikemalt külmutusvagunid.
Kuigi nn Raeküla jaamani rööpad enam ei vii, asub endises reisirongide peatuskohas tänini kaks madalat amortiseerunud perrooni, mille vahel on aimatav kunagiste jaamateede asukoht.
Jaamahoone.
Raeküla ühekorruseline sümmeetrilise põhiplaaniga kivist paviljonitüüpi jaamahoone valmis 1985. aasta detsembris tollase Pärnu linna peaarhitekti Kuno Raude individuaalprojekti järgi. Enne uue jaamahoone valmimist täitis ajutiselt selle ülesannet käigust kõrvaldatud vana reisivagun. Postmodernistlikku arhitektuurisuunda esindanud jaamahoones asusid algul ootesaal, tualetid ja piletimüügipunkt.
2003. aastal Edelaraudtee poolt müüdud ja vahepeal avariiliseks muutunud jaamahoone viimane kasutaja oli alates 2008. aasta lõpust Rae Café, kelle äri lõppes 2011. aastal.
Jaamahoone (aadressiga Riia mnt 116) lammutati hoolimata suurest kohalikust vastuseisust kinnistu omaniku AS Olerex eestvõtmisel 2012. aasta kevadel sooviga rajada selle kohale kütusetankla. Peale jaamahoone lammutamist tanklat sinna siiski ei rajatud.
Rail Baltic.
Tulevikus plaanitakse rajada kolme Balti riiki läbiv ning Kesk-Euroopasse kulgev standardrööpmeline raudtee – Rail Baltic. 728 kilomeetri pikkune Rail Balticu marsruut kulgeks kõige optimaalsemalt Poola piirini, trajektooril Tallinn–Pärnu–Riia–Panevėžys–Kaunas.
Damn Small Linux

Damn Small Linux (DSL) on väikseim Linuxi distributsioon, mille piirmaht tahetakse hoida allpool 50 MB. Esimene versioon oli ainult 22 MB. 
Ta sisaldab graafikamootorit, veebilehitsejat, meiliklienti ja FTP serverit.
Keskpäevane praam

"Keskpäevane praam" on Tallinnfilmis 1967. aastal valminud Kaljo Kiisa mängufilm. Stsenarist on filmis kasutanud üht dramaturgia põhivõtet: asetanud tegelased piirsituatsiooni, mis toob kiiresti esile nende tegeliku olemuse. 
Filmi sisukokkuvõte.
Kaks jaaniööl teineteist leidnud noort näevad asulakeskuse hommikuvaikuses juhuslikku veoautot ning neil sünnib hetkega idee seiklema minna. Nad poetavad end sõiduki puuvillapallide koormasse ja algab sõit sadamasse, saarega ühendust pidavale parvlaevale (praamile).
Jaanipäeva aegu Virtsu–Kuivastu liinil sõitval praamil satuvad kokku väga erinevad inimesed: juuksur oma dotsendist abikaasaga, juuksuri sõjainvaliidist vend koos õe hüljatud lapsega, neli murdehuvilist tudengineidu ratastel ja neli noort spetsialisti sõiduautoga, bussitäis mandril käinud saarlasi, puhkusel meremehed, vene lendurid ning armunud paar "jänestena" veoautokoormas. Jaaniõhtusest peost haige peaga tüürimees laseb eeskirju rikkudes pardale kaks kütuseautot. Kapten märkab tuleohtlikke tsisterne alles siis, kui praam kaist eemaldub, kuid jätab asja niisama. Keset väina aga avastatakse, et puuvillapalle vedav auto põleb otse kütuseauto kõrval.
Kaur Hanson

Oliver Rist, endise nimega Kaur Hanson (sündinud 25. märtsil 1969 Tallinnas) on eesti endine turundaja, poliitik (Res Publica ja IRL) ning ühiskonnategelane. Ta oli pedofiilias süüdi mõistetuna vangis aastatel 2009–2019.
Elulugu.
Ta on arvutiteadlase Vello Hansoni ja sotsiaaltööspetsialisti Siiri Hansoni poeg. 
1992–1993 oli Hanson Comexi marketingiosakonna juhataja, tema tööandja oli rahvusvaheline pettur Indrek Samusenko.
1993 mööblivabriku Vikero turundusdirektor
1993–1995 Eesti Tarbijateühistute Keskühistu (ETK) reklaamiosakonna juhataja
1995–2001 Zoom Copywriter, strateeg, projektijuht, juhataja, osanik
2002–2003 Saurused Juhataja, infoarhitekt, strateeg
2003–2004 Bravocom Turunduse ja tootearenduse direktor
2002–2009 Res Publica / IRL Valimiskampaania strateeg, hiljem ühtlasi Res Publica ja ka IRL poliitikasekretär
2003–2005 Lastevanemate Liidu peasekretär 
2008–2009 Kadrioru Saksa Gümnaasiumi hoolekogu esimees
Turunduspraktik on Hanson olnud alates 1992. aastast. Kaur Hanson on õppinud Tartu Riiklikus Ülikoolis aastatel 1987–1991 ajakirjandust ja psühholoogiat. Seitse aastat juhtis ta reklaamiagentuuri Zoom, seejärel asutas veebifirma Saurus. Hansoni maailmavaadet kujundas olulisel määral Aleksander Pulver. Psühhodiagnostika laboris alanud koostöö jätkus hiljemgi ühiste propagandistlike artiklite kallal. Seejärel on Kaur Hanson turundanud poliitikat, aidates teoks saada kuuel valimiskampaanial. Samuti on ta töötanud turundusjuhina kaubanduses ja telekommunikatsioonis, käivitanud Eesti Lastevanemate Liidu, kirjutanud hulga artikleid ning tõlkinud paar turundusraamatut. 
Kaur Hanson on Res Publica partei ja Euroopa Liitu astumise hääletuse reklaamikampaaniate autor. Samuti on tema välja mõeldud laialdast tähelepanu saanud sotsiaalkampaania "Ära löö last!". Kaur Hanson on juhtinud reklaamibürood Zoom, olnud Lastevanemate Liidu peasekretär ja Lastekaitse Liidu Vanemate kogu liige, kirjutanud artikleid lastekaitse teemal. Tegutsenud ka Lastekaitse Liidu ridades ning on olnud Lastekaitse Liidu Remniku laagri vanemkasvataja. Hanson oli Toomas Meola (varasema nimega Toomas H. Liiv) kaasautor ja sõber.
Hansonit süüdistati alaealiste vägistamises ja muul moel pilastamises. Tema teod ulatuvad veel eelmise sajandi lõppu, viimased leidsid aset 2009. aastal.
Politsei pidas Hansoni kinni 11. märtsil 2009 Tallinna Kesklinnas. 9. detsembril 2009 mõistis Harju Maakohus ta pedofiilia eest kümneks aastaks vangi.
2019. aasta kevadel vabanes ta vangistusest.
Moskoviidid

Moskoviidid olid Moskoovia – Moskva vürstiriigi, Moskva suurvürstiriigi või Moskva tsaaririigi – elanikud. 
Mõiste.
Mõiste "moskoviidid" ei tähenda kõiki venelasi, vaid rõhutab nende erinevust näiteks novgorodlastest, pihkvalastest, litviinidest ja russidest. Eesti keeles ei tähenda termin ka tänapäeva moskvalasi. Mõistel puuduvad eesti keeles sünonüümid – ei ole ühtegi alternatiivset sõna, mis tähendaks sama asja. 
Sõimusõna.
Sõna "moskoviidid" kasutatakse varieeruvalt ka sõimusõnana Moskva valitsusele lojaalsete kodanike suhtes.
Enn Soosaar

Enn Soosaar (13. veebruar 1937 Tallinn – 10. veebruar 2010 Keila) oli eesti tõlkija, mõtleja, arvamusliider, kriitik ja publitsist.
Enn Soosaar õppis aastatel 1944–1951 Hageri 7-klassilises koolis, 1951–1954 Tallinna 2. Keskkoolis, 1955–1956 Tallinna kaugõppekeskkoolis. Aastal 1964 lõpetas ta kaugõppes Tartu Riikliku Ülikooli inglise filoloogina.
Enn Soosaar tõlkis eelkõige ameerika autorite teoseid. Ta kirjutas tõlkekirjanduse ja tõlkimise teemalisi ülevaateid ning avaldas arvamusartikleid, arvustusi ja poliitikaanalüüse. 
Aastast 2012 antakse välja temanimelist esseistikapreemiat. Soosaare raamatukogu asub Keilas ning on avalikuks kasutamiseks. 
Enn Soosaar suri 10. veebruaril 2010 Keilas ja ta maeti 20. veebruaril 2010 Metsakalmistule.
Mälestuse jäädvustamine.
Enn Soosaare auks antakse välja Enn Soosaare esseistikapreemiat.
Isiklikku.
Tema isa Albert Soosaar oli Hageri ja Tallinna Jaani koguduse õpetaja, õemees Bruno Junk oli kergejõustiklane, käija.
Margit Mutso

Margit Mutso (sündinud 11. veebruaril 1966 Tallinnas) on eesti arhitekt.
Keskhariduse omandas Margit Mutso Tallinna 46. Keskkoolis aastatel 1973–1984. Arhitektuurialase kõrghariduse omandas ta Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi arhitektuuriteaduskonnas aastatel 1984–1989.
Aastatel 1989–1990 töötas Margit Mutso riiklikus projekteerimisinstituudis Eesti Kommunaalprojekt arhitektina. Aastatel 1990–1992 töötas ta Soomes arhitektuuribüroos V. Suonmaa. Aastatel 1993–1995 oli ta Tartu Linnavalitsuses maastikuarhitekt. Alates 1995. aastast töötab Margit Mutso arhitektuuribüroos Eek&amp;Mutso OÜ.
Margit Mutso tuntumad tööd on Rakvere bussijaam, elamu-kontorihoone Tatari tänaval Tallinnas, elamu-büroohoone Õle tänaval Tallinnas, elamu Vallikraavi tänaval Tartus ning elamu Noole tänaval Tallinnas. Lisaks on Margit Mutso osalenud edukalt mitmel arhitektuurivõistlusel. Põhitöö kõrvalt on Margit Mutso populariseerinud arhitektuuri Eesti ühiskonnas. Ta on avaldanud artikleid ajakirjandusväljaannetes ning on Eesti Arhitektide Liidu ja Oculos Film AD koostöös valminud arhitektuurifilmide "Maja" 2002, 2003, 2004, 2005 ja 2006–2007 käsikirjade autor ja toimetaja. 
Margit Mutso on Eesti Arhitektide Liidu liige ja oli aastatel 2004–2005 liidu esimees.
Multifunktsionaalne ärikeskus – 1. preemia
Linnaskulptuur – 1. preemia
Puitelamu – I preemia
Katrin Koov

Katrin Koov (sündinud 17. aprillil 1973 Tallinnas) on eesti arhitekt.
Ta on õppinud Tallinna 2. Keskkoolis aastatel 1980–1991. Arhitektuurialase kõrghariduse omandas ta Eesti Kunstiakadeemia arhitektuuri- ja linnaplaneerimise osakonnas aastatel 1992–1997.
Aastatel 1997–1999 töötas ta arhitektuuribüroos Eek &amp; Mutso OÜ. 1999. aastal asutas ta koos partneritega arhitektuuribüroo Coo Arhitektid OÜ, mis tegutses 2002. aastani. 2003. aastast töötab ta arhitektuuribüroos Kavakava OÜ, olles selle asutajaliige, partner ja arhitekt. 
Katrin Koov on Eesti Kunstiakadeemia arhitektuuriosakonna õppejõud ja õpetab ka Arhitektuurikeskuse Huvikoolis. Aastatel 2014–2017 oli ta arhitektuuriajakirja Maja peatoimetaja. 
Tema kui arhitekti tuntumad teosed on Pärnu Kontserdimaja, Pärnu kesklinna koolide võimla ja Tartu Ülikooli Narva Kolledži uus hoone. Ta on osalenud edukalt arhitektuurivõistlustel ja saanud mitu arhitektuuripreemiat. 
Katrin Koov on Eesti Arhitektide Liidu liige alates 2001. aastast. Aastatel 2016–2020 oli ta Eesti Arhitektide Liidu president.
Tallinna–Viljandi rongiliin

Tallinna–Viljandi rongiliin on rongiliin Eestis.
Lellelt hargneb raudteeharu Pärnu suunas (vt Lelle–Pärnu raudteelõik). 
Raudteeremont.
Türi–Viljandi raudteelõik kapitaalremonditi 2011. aastal, misjärel oli võimalik rongidel sõita sel lõigul kiirusega 120 km/h. Türi–Viljandi lõik taasavati pidulikult 30. detsembril 2011 ja regulaarne reisiliiklus taastus seal 1. jaanuarist 2012. Raudtee remont lühendas Tallinna–Viljandi reisirongide sõiduaega 15 minuti võrra. 2021. aastal kapitaalremonditi Lelle–Türi lõik.
Reisiliiklus.
Tallinna–Viljandi rongiliinil sõidavad vaid Elroni reisirongid. Käigus on nii Tallinna–Viljandi kiirrongid kui ka kaks tavarongi.
Peatused.
Raudteepeatused Tallinna–Viljandi rongiliinil (kiirliin):
Ajalugu.
Tallinna–Viljandi kitsarööpmeline raudteeliin.
Kitsarööpmeline Tallinna–Viljandi raudtee rajati aastal 1901. Sellele eelnes Valga–Ruhja–Pärnu raudtee Mõisaküla–Viljandi haruteega, mis avati liikluseks 1897. aastal. Tallinna–Viljandi raudtee avati liikluseks 1901. aastal. 
Raudteepeatused Tallinna–Viljandi kitsarööpmelisel raudteel, Eesti Vabariigis:
Kuni Lelle–Pärnu otsetee (Lelle–Papiniidu raudtee) valmimiseni 16. veebruaril 1928 oli Tallinna–Viljandi rongiliin osaks Tallinna sadama – Viljandi – Mõisaküla – Pärnu rongiliinist (vt Pärnu–Mõisaküla–Viljandi raudtee) ja Tallinna sadama – Viljandi – Ruhja – Riia rongiliinist. Neid liine kasutati ka II maailmasõja ajal.
Aastatel 1971–1973 asendati Tallinna–Viljandi kitsarööpmeline raudtee laiarööpmelise raudteega.
Kaubavedu.
Kuni 1902. aastani töötas liin kahjumiga. Tänu rongiliiniga kaasnenud tööstuse arengule Viljandis oli liin kasumis kuni I maailmasõjani. Raudtee klientideks olid 1903. aastast tegutsenud E. Pohli tuletikuvabrik, 1905. aastast tegutsenud U. Pohrti masinavabrik ja 1912. aastal asutatud Viljandi linavabrik.
Eesti Vabariigi ajal kasutasid raudteed paljud Viljandimaa tööstusettevõtted, sealhulgas 1928. aastal avatud Võhma Eksporttapamaja jt.
Tallinna–Pärnu rongiliin

Tallinna–Pärnu rongiliin oli rongiliin Eestis, mis algas Tallinnas ja lõppes Pärnus.
Lellelt hargneb raudteeharu Viljandisse (vt Tallinna–Viljandi rongiliin).
Limonaad

Limonaad on lühidalt vesi lahus.
Traditsioonilisel limonaadil on järgmised nii füüsikalised kui ka keemilised omadused
Limonaad sisaldab : Suhkrut, Vett, Happeid, Maitseaineid, ning enamasti süsihappegaasi.
Eestis tarbiti limonaadi esmakordselt 17. sajandil. Limonaadi hakkasid suures koguses tootma esimesena apteegid 1860ndatel.
Martin Sookael

Martin Sookael (sündinud 22. märtsil 1983) on eesti turundusspetsialist, videograaf ja helilooja.
Ta on lõpetanud 2001. aastal Audentese Erakooli. 
2002. aastal müütas USAs Southwestern Company juures ukselt uksele raamatuid. Aastatel 2002–2009 oli vabakutseline videokunstnik, fotograaf, programmeerija ja kujundaja. Ta on näiteks olnud lavastuste "Dr. Tõrva ja professor Sule süsteem", "Roots", "KrabattabarK", "Haned võlgu", "Hädaorg", "Tervitustega minu heale sõbrale kontseptsioonile" ja "Layout" videokunstnik.. Aastatel 2003–2006 töötas ta New Balance Balticsi koolitus- ja turundusjuhina. Aastatel 2007–2009 oli Estraveli veebiarendusjuht.
2009. aastal sügisel alustas ta lavastaja ja projektijuhi rollis koos Jürgen Rooste, Siim Aimla, Birk Rohelennu ja Cabaret Rhizome'iga luuleõhtute sarja "Cabaret Interruptus" korraldamist. Pooleteise aasta pärast usaldati pisikesest paarikümne sõbraga keldrisündmusest alguse saanud organisatsioonile, "Cabaret Interruptusele" 30. Tallinna vanalinna päevade avamiseks muusikali kirjutamine. Ta on 2010. aastal loodud ettevõtte Community Tools kaasasutaja.
Martin Sookael on idufirmade Meie Tallinn ja Multiverse.im tegevjuht.
Uue Maailma Seltsi algusaastatel osales ta seltsi tegevuses ning aitas luua seltsi veebi- ja ajalehte. Ta oli ajalehe Väike-Ameerika Hääl kaasasutaja ja aastatel 2008–2010 esimese kuue numbri disainer.
Martin Sookael on kirjastanud mitu raamatut, nende seas näiteks Mart Sanderi raamatu "Z, the Terminal Letter".
Ultrafilter

Ultrafilter on seade (filter), millega eraldatakse lahusest väga väikesi osakesi (näiteks valke, baktereid). 
Ultrafiltri oluline komponent on poolläbilaskev membraan, mis võib olla nii tehislik kui ka bioloogiline. 
Filtreerumine toimub hüdrostaatilise rõhu mõjumisel ultrafiltrile, millest vesi tungib läbi ja tahetud osakesed jäävad ultrafiltrile.
Ärakanne

 
Ärakanne ehk transport on mulla (sealhulgas mullas lahustunud osakeste) ja peeneteraliste pudedate setete mingilt alalt ärakandumine vee või tuule mõjul (mulla erosioon või settetransport).
Piimkala

Piimkala ("Chanos chanos") on Kagu-Aasia piirkonnas elav kalaliik. Ta on sugukonna "Chanidae" ainus retsentne liik.
Käru raudteepeatus

Käru raudteepeatus (saksa keeles Kerro) on raudteepeatus Järva maakonnas Türi vallas Käru alevikus. Kuni 1920. aastateni kandis nime Lauri (küla järgi, kus see asus, kuid see nimetati kihelkonna järgi Käruks).
Kärule eelneb Tallinna poolt Lelle raudteejaam ning järgneb Türi raudteejaam (kuni 2014. aastani järgnes Kolu raudteepeatus).
Käru peatuses asub üks lühike perroon, mille tõttu toimub rongist väljumine ainult läbi C-ala. Rong sõidab Balti jaamast Kärusse umbes 1 tund ja 25 minutit, kiirrong aga 1 tund ja 15 minutit. Kärus peatub kaheksa Viljandi rongi (pooled Viljandi ja pooled Tallinna poole) ja kaheksa Türi rongi (pooled Türi ja pooled Tallinna poole). 
Ajalugu.
Jaam rajati koos raudteeliiniga 1900. aastal. Algselt jäi see Vändra kihelkonda Käru mõisa maadele.
Seoses 1970. aastate alguses tehtud raudtee ümberehitustöödega kitsarööpmelisest laiarööpmeliseks muudeti senine Käru jaam peatuskohaks. 
1. jaanuarist 2014 anti seoses uute Stadler FLIRT reisirongide liinile tulekuga käiku uus 550 mm kõrgune ooteplatvorm.
2012. aastal renoveeriti Käru raudteeait. 2022. aastal taastati jaamahoone juurde viiv umbes 150 m pikkune ajalooline munakivitee.
Jaamahoone.
Jaamahoone valmis aastal 1901. Hoone ehitati tüüpprojekti järgi sarnaselt näiteks Olustvere ja Võhma jaamahoonega. Puidust jaamahooneid iseloomustab ühe-kahekorruseline asümmeetriline fassaad, mille ülesehitus sarnaneb laiarööpmelise raudtee jaamahoonetega. Kitsarööpmelise raudtee jaamahoonena torkab esile aga tagasihoidlikum dekoorikasutus. Hoone keskel asub läbi maja ulatuv vestibüül, millest paremal asuvas ühekorruselises külgtiivas asus reisijate ootesaal. Vasakul asus kontori- ja postiruum koos vestibüüli avaneva piletimüügiaknaga. Teisel korrusel asus jaamaülema korter.
1926. aastal tehti hoonele väike juurdeehitus ja sellisena on hoone säilinud tänini. 2001. aastal toimus hoones tulekahju, kuid nüüdseks on hoone korrastatud.
Käru jaamahoone ja jaamaait kuuluvad Käru haridusseltsile, neis tegutseb Aljona Suržikova eestvedamisel Käru Muuseum.
Varuained

Varuained on taimedesse, seentesse, loomadesse ja protistidesse talletunud suure energeetilise väärtusega ained, mis võimaldavad organismidel üle elada ebasoodsaid keskkonnaolusid, näiteks talve. 
Valdav osa varuaineid on polüsahhariidid, eriti glükogeen (loomadel) ja tärklis (taimedel).