E-vitamiin

E-vitamiin ehk tokoferoolid on E-vitamiini laadset toimet avaldavate ainete koondnimetus, ka bioaktiivsete biomikromolekulide rühm ja asendamatu rasvlahustuv vitamiin (al 1983), mille vormid on lähedase ehituse, antisteriilse, antikoagulantse ja ka antioksüdantse toimega rasvlahustuvad ühendid. E-vitamiin on biomembraanide (ka kloroplastide membraanide) oluline koostisosa.
Eksogeenne E-vitamiin on mikrokogustes iga päev vajalik paljude organismide mitmete normaalsete füsioloogiliste protsesside toimimiseks. Selle täielik puudumine (ka bioaktiivsuse minetanuna) toidus või kestev defitsiit, aga ka vitamiinipreparaatide liigmanustamine võib olla organismile kahjulik ja koguni ohtlik, põhjustades haiguslikke seisundeid.
Olenevalt kogustest võivad osaledes nii rakkude signalisatsioonis kui ka geenide ekspressiooni regulatsioonis käituda prooksüdantidena.
Nomenklatuur.
E-vitamiini vorme nimetatakse tokoferoolideks ja tokotrienoolideks. E-vitamiinid ja nende vitameerid, derivaadid ja isomeerid ning nende analoogid võivad olla looduslikud või puhtsünteetilised. Looduslikule vormile viitavad eesliited "RRR"- või "d"- keemilise nimetuse ees. Sünteetilisi vorme tähistab vähemalt üht S-tähte sisaldav eesliide või eesliited "dl"- ja "all-rac"-.
Looduslikud vitameerid.
E-vitamiini looduslikke vitameere on kaheksa. Nende biosüntees toimub valdavalt kahel teel: tokoferooli ja tokotrineooli rada pidi.
Mõnede E-vitamiini vitameeride suhtelised molekulmassid ("M"r) 
Sünteetilise vesilahustuva vitameeri "Trolox" suhteline molekulmass "M"r 250.3.
Mõnede E-vitamiini isomeeride struktuurivalemid
Farmakoterapeutiline rühm.
Konkreetse vormi teadmine on oluline eeskätt kliinilises praktikas, sest vormidel on oluliselt erinev biosaadavus, bioaktiivsus ja toksilisus. Neist bioaktiivseim on "RRR-α-tokoferool" (vana nimetusega d-α-tokoferool). Enamasti mõistetakse E-vitamiini all just seda.
Saamine ja depood.
Inimene saab E-vitamiini järgmiste protsesside tulemusena. Taimsete saaduste koostises seedekulglasse sattuvad tokoferüülestrid lõhustatakse pankrease esteraaside toimel. Tokoferoolid imenduvad passiivse difusioonina peensoole keskosast ja satuvad totaalses enamikus lümfi. Imendumine sõltub toidurasvade seedimisest ja imendumisest, sapphapetest.
Imendumist soodustab seleen pankrease töö soodustamise kaudu.
Imendumist häirivad raualiigsus, kloriidirikas joogivesi, lahtistitena kasutatavad mineraalõlid, mitmed antibiootikumid, suukaudsed rasestumisvastased preparaadid, rääsunud taimsed ja loomsed rasvad, PUFA-de (polüküllastamata rasvhapped) rohkus toidus, A-vitamiini suur kogus seedekulglas jne. E-vitamiini imendumine on igal juhul vaid 20–40%. Seedekulglast imenduvad kõik tokoferoolid, kuid organismis prevaleerub "RRR-α-tokoferool", mis moodustab 85–90% veres olevatest tokoferoolidest.
Seedekulgla limaskesta rakkudes pakitakse E-vitamiin külomikronitesse, mis liiguvad lümfiringesse. Koekapillaaridesse jõudnud külomikronitele toimib endoteelipinna lipoproteiinide lipaas. Tulemuseks on mõningase koguse E-vitamiini sattumine koerakkudesse. Tekkinud jäänuk-külomikronid haaratakse maksa parenhüümirakkudesse ja nii satub vitamiin maksa, mille parenhüümsetes rakkudes säilitatakse osa vitamiinist varudena. Maksarakkudes seovad vastavad valgud efektiivselt vaid "RRR-α-tokoferooli" ja seepärast on tokoferooli teiste vormide sattumine maksarakkudes kokkupakitavatesse VLDL partiklitesse tühine. VLDL-i partiklites transporditakse "RRR-α-tokoferool" rasvkoesse, mis on vitamiini põhidepoo, jt kudedesse. Peale maksa ja rasvkoe on vitamiini teatud varud ka neerupealistes, südames, skeletilihastes, testistes, emakas, hüpofüüsis ja vere lipoproteiinides. Maksarakud ja erütrotsüüdid haaravad "RRR-α-tokoferooli" kiiresti. Lihased, testised, peaaju ja seljaaju salvestavad vitamiini aeglaselt.
E-vitamiin metaboliseerub peamiselt kinoonvormiks, mis konjugeerub glükuroonhappe jäägiga. Glükuroniidid väljuvad peamiselt sapiga. Mingi osa aga imendub ning muundub neerudes uriiniga väljutatavaks tokoferoonhappeks.
Looduslikud E-vitamiini allikad: nisuiduõli, päevalille- ja maapähkliõli, päevalilleseemned, kaeratoidud, oder, majonees, porgand.
Biofunktsioonid.
E-vitamiin on peamine lipofiilses, seega hapnikurikkaimas keskkonnas (biomembraanid, vere lipoproteiinid, rasvkoerakud jne) töötav antioksüdant inimorganismis. Ta on primaarne kaitse lipiidide peroksüdaasi vastu, takistades PUFA-de oksüdatsiooni. E-vitamiin püüab vabu radikaale ja blokeerib radikaalilisi ahelprotsesse. 
Teda abistavad antioksüdantses rollis C-vitamiin ja glutatioon. Nimelt, E-vitamiini reageerimisel hapniku vabade radikaalidega tekib elektroni loovutanud E-vitamiinist vaba-radikaaliline vorm. See redutseeritakse C-vitamiini või glutatiooni toimel tagasi algvormi (redutseerijana tuleb arvesse ka tsüsteiin). 
Defitsiit.
Esmasümptomiteks on ülemäärane lipiidide peroksüdatsioon ja sellest tingitud erütrotsüütide membraanide kahjustustega kaasuv erütrotsüütide eluea lühenemine ja lõhustumine (hemolüütiline aneemia). Väheneb ka hemoglobiini süntees. Need häired sugenevad vastsündinutel eeskätt selle tõttu, et vastsündinutel (eriti enneaegsetel) on tokoferoolide sisaldus veres väike.
Ka krooniline toiduvalgu defitsiit põhjustab vastsündinuil E-vitamiini defitsiiti.
Kestev E-vitamiini defitsiit võib põhjustada täiskasvanuil: 
Krooniline defitsiit tingib ka neuroloogilist sündroomi – progressiivse neuropaatia – teket.
E-vitamiini vaegus.
E-vitamiini vaegus kuulub RHK-10 alamjaotisse: E56.0.
Toitumusliku staatuse määramine.
E-vitamiin ja selle vorme komplekteeritakse ja säilitatakse valdavalt maksas ning transporditakse ka inimeste veres lipoproteiinidega seotuna ja tema sisaldust vereplasmas mõõdetakse ja väljendatakse kolesterooli ehk vere kogulipiidide näitajate kaudu.
E-vitamiini normsisaldus veres on eati järgmine: 
Manustamine.
RDA (soovitatav päevane kogus): 
1 mg "RRR-α-tokoferooli" võrdub 1,49 IU
E-vitamiini manustamisel tuleb silmas pidada kolmetasemelist lähenemist: 
"d-α-tokoferooli" lisatarbimine on hädavajalik PUFA-de suuremate koguste tarbimisel ja E-vitamiini defitsiidi sümptomite ilmnemise korral.
"d-α-tokoferooli" toime on efektiivsem manustamisel koos inositooli, seleeni, mangaani ning C-, B1-, B12- ja A-vitamiiniga.
Tema oskuslik ja adekvaatne manustamine võib ravi ühe komponendina olla efektiivne arteroskleroosi, müokardiinfarkti, stenokardia, veresoonte tromboosi, aneemia, osteoporoosi, diabeedi, insuldi, katarakti, tsüstilise fibroosi, nefriidi, gastriidi, allergia jne korral.
Üleannustamine (vitamiinimürgistus).
Toksilisust normaalsel tarbimisel ei esine. Päevase ohutu koguannuse ülempiir korduval manustamisel on 800 mg ja seda ei tasuks ületada.
Toksilisuse esmasümptomid on lihasnõrkus, peavalu, kõhulahtisus.
Tugeva toksilisuse nähud on stomatiit, kreatinuuria, nõgeslööve, K-vitamiini imendumishäired, vaginaalne verejooks, nägemishäired.
Kasutamine.
Tokoferoole leivad kasutust ka toiduainetetööstuses toidulisaainetena kui antioksüdantsed ained. Euroopa Liidus kasutatakse neid toidulisaainetena tähistusega E306 – E309 tokoferoolid:
E-vitamiini ühendeid kasutatakse ka kosmeetikavahendites ning söödalisanditena ja ravimpreparaatidena jpm.
Meditsiinis.
Mõned perekondlikud haiguslikud seisundid võivad sõltuda E-vitamiiniprepraatide terapeutilistes doosides regulaarsest manustamisest (1986). 
Teadusuuringutes.
"F344 rats".
Katse, kus 3. rühma "F344" rotte toideti seitsme nädala jooksul E-vitamiiniga rikastatud toiduga (0, 50 ja 585 mg/kg toidu kohta) näitavad, et E-vitamiin võib oluliselt mõjutada T-rakkude diferentseerumist tüümuses.
Nimetus.
Sõna on tuletatud kreeka sõnadest τόκος "tókos" ('sündimine') ja φέρειν "phérein" ('kandma', 'tooma') ning -"ol" tähistab alkoholi.
Ajaloolist.
E-vitamiini (algselt X-vitamiin) avastasid 1922. aastal California ülikooli juures töötavad Herbert McLean Evans ja Katharine Scott Bishop mitu aastat kestnud rottide toitumiseksperimentide käigus, mille tulemusel muutusid nii emas- kui ka isasrotid steriilseks ehk sigimisvõimetuks. Kui toiduratsiooni lisati nisuiduõli (tiinete rottide igapäevasele toidule lisati tilgake nisuteradest valmistatud õli) ja salatilehti, siis mõlema soo sigimisvõime taastus.
Välislingid.
J Nutr Sci Vitaminol (Tokyo). oktoober 1993 ;39(5):451-63., veebiversioon (vaadatud 7.11.2014)