tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Erling Nilsen

Erling Nilsen (30. detsember 1910 Moss – 22. aprill 1984 Moss) oli Norra poksija.
Nilsen sai raskekaalus (üle 175 naela ehk 79,4 kg) 1936. aasta Berliini olümpiamängude poksivõistlustel pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale Guillermo Lovellile (Argentina) ja võites kolmanda koha kohtumises Ferenc Nagy'i (Ungari).
Nilsen sai raskekaalus (üle 175 naela ehk 79,4 kg) 5. Euroopa meistrivõistlustel (Milano, 1937) pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Olof Tandbergile (Rootsi) ja võites jälle kolmanda koha kohtumises Ferenc Nagy'i (Ungari).
Klassikaliste filoloogide loend

"Siin on loetletud klassikalisi filolooge.
Inglise täisvereline ratsahobune

Inglise täisvereline ratsahobune () on hobusetõug, mille aretus sai alguse 17.–18. sajandil Inglismaal. See tõug kuulub kuumavereliste hobusetõugude sekka. Inglise täisverelised on kiired ja elavaloomulised. Enamasti kasutatakse neid galopivõidusõidul ja jahivõidusõidul. Inglise täisverelisi hobuseid kasutatakse tihti teiste hobusetõugude täiustamisel ja parandamisel. Selle tõu abil on loodud ka uusi hobusetõuge, sealhulgas veerandmiili hobune, ameerika traavel, anglo-araabia hobune ja erinevad soojaverelised ratsaspordihobused. Ka eesti sporthobuse aretuses on inglise täisvereline komponenttõuna lubatud.
Ajalugu.
Päris täpselt pole tõu algus teada, kuid 17. sajandi lõpul ja 18. sajandi alguses hakati Inglismaal põliseid inglise päritolu märasid ristama Lähis-Idast sissetoodud idamaiste täkkudega. Enamus tänapäeva inglise täisverelisi pärineb kolme idamaise täku järglastest: Byerley Turk, Darley Arabian ja Godolphin Arabian.
Kirjeldus.
Loomult kirjeldatakse inglise täisverelist kui tundlikku, närvilist ja tulist hobust. Täisverelised on atleetliku välimusega elegantsed hobused. Keskmine turjakõrgus on umbes 162 cm. Kael on pikk, turi väljapaistev, rind sügav ja selg lühike. Jalad on pikad ning tagakeha lihaseline. Liigesed on tugevad, et suurtele kiirustele vastu pidada.
Värvus.
Kõrb, must, raudjas ja hall on kõige tavalisemad värvid. Ameerika Ühendriikides on palomino ja kimmel samuti lubatud värvused. Valge on väga haruldane, aga lubatud ja tunnustatud eraldi hallist. Täisverelised on alati ühtlase värviga ja kirjusid värvuseid tavaliselt tõuraamatutesse vastu ei võeta, kuid valged märgised näol ja jalgadel on lubatud.
Kasutamine.
Võidujooks.
Inglise täisvereline ratsahobune on tuntud galopivõidusõidu hobusena. Kehaehituse ja lihastiku poolest on see tõug sobiv suurte kiiruste saavutamiseks ja samas on ta ka suhteliselt vastupidav. Nad suudavad joosta kuni 40 miili ehk ligi 64 km tunnis. Täisvereliste võiduajamised toimuvad erinevatel distantsidel, mille seas on sprint, keskmine ja pikem vahemaa. Näiteks on täisvereliste võidujooksude võimalikud distantsid Inglismaal:
Erinevate vahemaade jaoks kasutatavad hobused on välimuse järgi äratuntavad: sprintija on lihaselisem ja pika vahemaa hobune saledam.
Muu.
Peale võidujooksu on nad tänu atleetlikkusele sobivad ka takistussõidu, kolmevõistluse, ratsajahi ja koolisõidu jaoks. Ameerika Ühendriikides on inglise täisverelised veerandmiili hobuste kõrval ühed enim kasutatud polohobused.
Botafogo de Futebol e Regatas

Botafogo de Futebol e Regatas on Brasiilia jalgpalliklubi, mis tegutseb Rio de Janeiros Botafogo asumis. See mängib Brasiilia kõrgliigas Série A ja Rio de Janeiro osariigi meistrivõistlustel Campeonato Carioca.
Klubi asutati 1894. aastal algselt sõudmisklubina "Club de Regatas Botafogo".
Klubi sai hüüdnime "O Glorioso" ('hiilgav') tänu edule 20. sajandi alguses. Botafogo on tulnud Brasiilia meistriks kahel korral, aastatel 1968 ja 1995. Aastatel 1977–1978 püsis klubi kaotuseta 52 mängu järjest, sealhulgas 42 mängu järjest Brasiilia liigas. 1909. aastal alistas klubi Sport Club Mangueira 24:0, mis on senini kõige suurem võit Brasiilias. Rio de Janeiro osariigi meistriks on tulnud Botafogo 21 korral. Suurim rahvusvaheline tiitel on 1993. aastal võidetud Copa CONMEBOL.
Klubi suurim linnarivaalid on Clube de Regatas do Flamengo, Fluminense ja Vasco da Gama.
2007. aastast on klubi kodustaadion Estádio Olímpico Nilton Santos, mis mahutab 46 831 pealtvaatajat.
Klubi on mänginud maailmas üle sajas linnas viie mandril. 2000. aastal klubi ajakirja FIFA World Magazine lugejate poolt 20. sajandi 12 parima klubi hulka.
Klubi mänguvorm on mustas ja valges värvitoonis.
Mängijad.
Praegune meeskond.
"Seisuga 4. september 2024"
Fluminense Football Club

Fluminense Football Club on Brasiilia jalgpalliklubi, mille kodulinn on Rio de Janeiro. See mängib Brasiilia kõrgliigas Campeonato Brasileiro Série A ja Rio de Janeiro osariigi meistrivõistlustel Campeonato Carioca.
Klubi asutasid 21. juulil 1902 Rio de Janeiro aristokraatide pojad Brasiilia sporditegelase Oscar Coxi juhtimisel.
Fluminense on Rio de Janeiro osariigi üks edukamaid klubisid. Brasiilia meistriks on see tulnud neljal korral (viimati 2012. aastal) ja osariigi meistriks 33 korral, jäädes viimases arvestuses alla ainult Flamengole. 2008. aastal jõudis Fluminense Lõuna-Ameerika klubide meistrivõistluste Copa Libertadores finaali, mille finaalis kaotati Ecuadori klubile Quito. 2023. aastal võideti Copa Libertadorese finaalis Argentina klubi Boca Juniorsi lisaaja järel 2:1. Aasta hiljem võitis ta Fluminense ka Lõuna-Ameerika superkarika, kui kahe mängu kokkuvõttes võideti 2:1 sedasama Quitot.
Fluminense suurimaks linnarivaaliks on Flamengo ning nende vahelised mängud on tuntud nime Fla–Flu all. Teised rivaalid on Botafogo ja Vasco da Gama.
Klubi kodustaadion on Maracanã, mis mahutab 78 838 pealtvaatajat.
Kuigi klubi asutati algselt ainult jalgpalliklubina, on sellel veel 16 muude spordialade osakonda. Klubi tunnusvärvid on punane, roheline ja valge.
Praegune meeskond.
"Seisuga 15. juuni 2025"
Costa Favolosa

Costa Favolosa on Carnival Corporation &amp; plc tütarettevõttele Costa Crociere S.p.A. kuuluv Concordia-klassi ristluslaev, mis on ehitatud Fincantieri laevatehases Margheras (Veneetsia linnaosa) Itaalias 2011. aastal. Itaalia lipu all sõitva laeva kodusadam on Genova.
Ajalugu.
Laevakompanii Costa Crociere tellis laeva 2007. aasta oktoobris. Kiil pandi laevale tehasenumbriga 6188 Fincantieri laevatehases 3. novembril 2009. Vettelaskmistseremoonia toimus 6. augustil 2010. 30. juunil 2011 sai laev valmis ja anti omanikele üle.
Laev ristiti 2. juulil 2011 Triestes (Itaalia) ja ristiemaks sai itaalia näitleja ja supermodell Margareth Madè. Ristluslaev asus esmareisile 1. juulil 2000. 
Ristluslaeva sõsarlaevad on Costa Serena, Carnival Splendour, Costa Pacifica, Costa Fascinosa ja õnnetuslaev Costa Concordia, mis sõitis karile reedel, 13. kuupäeval.
2012. aastal kasutatakse laeva Veneetsiast lähtuvateks kruiisideks.
Guljašš

Guljašš on Ungari päritolu lihasupp paprikaga. 
Guljaši koostises on liha, õli või rasv, sibul, varsseller, roheline paprika, tomat või letšo, kartul, jahvatatud vürtspaprika, sool, küüslauk, jahvatatud köömned, kirsspaprika, paprika. 
Eestis on guljašš rohkem tuntud lihakastmena, mida tavaliselt serveeritakse koos keedukartuliga.
Lauri Vaska

Lauri Vaska (7. mail 1925 Rakvere – 15. november 2015 Basking Ridge, New Jersey) oli eesti päritolu USA keemik.
Ta õppis aastatel 1933–1936 Hiiu algkoolis, aastatel 1936–1940 Riiklikus Inglise Kolledžis, aastatel 1940–1942 Tallinna 9. Keskkoolis, aastatel 1942–1943 Rakvere 2. Gümnaasiumis.
Ta oli rahvusvaheliselt tuntud keemik, uurimisaladeks metallorgaaniliste ühendite süntees ja homogeenne katalüüs. Tema järgi on nimetatud Vaska kompleks. 
Lauri Vaska kuulus EYS Veljestosse.
Isiklikku.
Tema isa Jakob Vaska oli Vabadusristi kavaler ja Omakaitse ülem Virumaal Teise maailmasõja ajal; filosoof Vootele Vaska oli ta vend.
Reputatsioon

Maine ehk reputatsioon (ehk renomee) on üldiselt levinud hinnang inimese või kollektiivi või ettevõtte kohta.
Maine on oluline tegur loomulikus sotsiaalses regulatsioonis.
Arnold Voldemar Elken

Arnold Voldemar Elken (25. veebruar 1909 Kodavere kihelkond – 24. märts 1994 Eksjö, Rootsi) oli Eesti vaimulik.
Ta lõpetas aastal 1928 Tartu Linna Poeglaste Reaalgümnaasiumi, seejärel õppis ta aastail 1928–1934 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas, pidas prooviaasta Tartu Pauluse koguduse juures, ordineeriti 15. detsembril 1935.
Arnold Voldemar Elken oli aastail 1935–1943 Valjala koguduse õpetaja ning 1941–1944 Kuressaare koguduse õpetaja. Aastail 1941–1944 oli ta Saaremaa praostkonna usulise elu korraldaja. 
Septembris 1944 põgenes ta Rootsi, oli paguluse algaastail eestlaste õpetaja Kalmari piirkonnas, hiljem oli ta Rootsi kiriku teenistuses.
Arnold Voldemar Elken suri 24. märtsil 1994. Ta maeti 8. aprillil 1994 Eksjö (asub Eksjö vallas Jönköpingi läänis) kalmistule.
Matt Lillipuu

Matt Lillipuu (26. veebruar (vkj)/ 9. märts 1884 Hummuli vald, Helme kihelkond, Viljandimaa – 11. november 1966 Emmaste) oli Eesti vaimulik.
Ta lõpetas 1930. aastal Tartu Ülikooli usuteaduskonna.
Ta pidas prooviaasta Laiuse koguduse juures, ordineeriti 25. märtsil 1931. Ta oli Pärnu praostkonna vikaarõpetaja aastail 1931–1934, Piirsalu koguduse õpetaja 1935–1938, Emmaste koguduse vikaarõpetaja 1938–1939, Käina koguduse asetäitja õpetaja 1941–1959, Saarte-Lääne praostkonna kirikuelu korraldaja alates 1941. aastast.
Carlo Barberini

"Mitte segamini ajada tema vanaisaga, Carlo Barberini (1562–1630)."
Carlo Barberini (1. juuni 1630 – 2. oktoober 1704) oli Itaalia kardinal ja Barberini perekonna liige. Kardinal Maffeo Barberini (Urbanus VIII) oli tema vanaonu ja Taddeo Barberini (Palestrina prints) oli tema isa.
Elulugu.
Carlo Barberini sündis 1630. aastal Roomas. Ta oli Taddeo Barberini ja Anna Colonna (Filippo I Colonna tütar) poeg. Tal oli vanem vend Lucrezia Barberini ja noorem vend Maffeo Barberini. Tema onud olid Francesco Barberini (seenior) ja Antonio Barberini – vennad Taddeo kardinalid. Tema venna Maffeo poeg oli Francesco Barberini (juunior).
Barberini ja ta noorem vend mängisid olulist rolli Barberini perekonna lepitamisel paavstiga (Innocentius X ajal) pärast Castro sõdu. Maffeo abiellus paavst Innocentius X sugulasega ja paavst määras Carlo kardinaliks 1653. aastal.
Barberini osales seitsmel konklaavil. Ta oli San Caesareo de Appia kiriku kardinaldiakon (18. august 1653) ja lõpuks Santa Maria in Cosmedini kardinaldiakon (2. detsember 1675). Hiljem sai ta Santa Maria della Pace kardinalpreestriks (27. september 1683) ja 30. aprillil 1685 Lucinas asuva San Lorenzo kardinalpreestriks. 1667. aastal nimetati ta Rooma Peetri kiriku ülempreestriks.
Carlo Barberini esines paavsti kuurias kui Savoia hertsogkonna (1671. aastast) ja Poola Kuningriigi (1681. aastast) kardinal-protektor.
Ta suri 2. oktoobril 1704 ja maeti Aracoeli Püha Maria basiilikasse.
Efektiivväärtus

Efektiivväärtus on elektrotehnikas siinuselise vahelduvpinge ja vahelduvvoolu ruutkeskmine väärtus (ingl "root mean square", lühend RMS).
Siinuspinge ja -voolu efektiivväärtus moodustab ligikaudu 0,707 amplituudiväärtusest:
formula_1 ja formula_2
kus formula_3 ja formula_4 on vastavalt pinge ja voolu amplituudiväärtus.
Siinuseline vahelduvvool on efektiivsuselt, näiteks soojustoimelt, samaväärne niisama tugeva alalisvooluga. Seega ainult aktiivtakistust omaval elektritarvitil (küttekehal) eraldub antud efektiivväärtusega vahelduvvoolu toimel niisama palju soojust kui sama tugeva alalisvoolu korral.
Vahelduvvooluvõrgu pinget väljendatakse efektiivväärtusena. Vooluvõrgu 230-voldise pinge korral amplituudiväärtus formula_5.
Saaremaa 1. jaoskonnakohus

Saaremaa 1. jaoskonnakohus asus Kuressaares. Kohtu jaoskonda kuulusid Kuressaare linn, Kihelkonna, Kuressaare, Kärla, Lümanda, Ruhnu, Salme ja Torgu vald.
Saaremaa 1. jaoskonnakohtunik oli 1940. aastal Paul Parts.
Saaremaa 2. jaoskonnakohus

Saaremaa 2. jaoskonnakohus asus Kuressaares. Kohtu jaoskonda kuulusid Kaarma, Laimjala, Leisi, Muhu, Mustjala, Pihtla, Pärsamaa, Pöide ja Valjala vald.
Saaremaa 2. jaoskonnakohtunik oli 1940. aastal Augustin Verlin.
Lihula jaoskonnakohus

Lihula jaoskonnakohus asus Lihulas. Kohtu jaoskonda kuulusid Karuse, Kirbla, Kullamaa, Lihula, Märjamaa, Varbla, Velise ja Vigala vald.
Lihula jaoskonnakohtunik oli 1940. aastal Martin Tulmin.
Tartu 3. jaoskonnakohus

Tartu 3. jaoskonnakohus asus Tartus. Kohtu jaoskonda kuulusid "Emajõe pahemal kaldal asetsev Tartu linna osa tema administratiivpiirides (s. o. Tartu linna 3. politseijaoskond, kusjuures sellesse jaoskonda kuuluvad ka Raadi mõisa süda ja mõisa maad, kuivõrra nad asetsevad linna administratiivpiirides)".
Tartu 3. jaoskonnakohtunik oli 1940. aastal Juhan Tekkel.
Suure-Jaani jaoskonnakohus

Suure-Jaani jaoskonnakohus asus Suure-Jaanis. Kohtu jaoskonda kuulusid Suure-Jaani linn; Kabala, Kõo, Olustvere, Taevere, Vastemõisa, Vändra ja Lelle vald.
Suure-Jaani jaoskonnakohtunik oli 1940. aastal Valter Taremaa.
Rakvere 1. jaoskonnakohus

Rakvere 1. jaoskonnakohus oli Rakvere Ringkonnakohtu ringkonda kuuluv jaoskonnakohus Rakveres, Tallinna tänav 47. 
Rakvere 1. jaoskonnakohtu jaoskonda kuulusid Rakvere linn; Rakvere, Haljala ja Aaspere vald.
Rakvere 1. jaoskonnakohtunik oli 1940. aastal Heinrich Viidekop.
Jõgeva jaoskonnakohus

Jõgeva jaoskonnakohus asus Jõgeval. Kohtu jaoskonda kuulusid Jõgeva linn; Jõgeva, Kaarepere, Kursi, Kuremaa, Kudina, Laiuse, Saadjärve, Sadala ja Vaimastvere vald; raudteeliin jaoskonna piirides.
Jõgeva jaoskonnakohtunik oli 1940. aastal Osvald Anton.
Tapa jaoskonnakohus

Tapa jaoskonnakohus asus Tapal. Kohtu jaoskonda kuulusid Tapa linn; Lehtse, Ambla, Vohnja ja Undla vald.
Tapa jaoskonnakohtunik oli 1940. aastal Oskar Linno.
Harju Sõjaväeringkond

Harju Sõjaväeringkond (kuni 1937. aastani Harju Kaitseringkond) asus Harjumaal. 
Sõjaväeringkonna ülemad.
Riigivanema otsusega 1940. aastast, alates 1. veebruarist jaotati Eesti Vabariigi maaala neljaks diviisi rajooniks ja viimased omakorda sõjaväeringkondadeks järgmiselt:
Pärnu-Viljandi Sõjaväeringkond

Pärnu-Viljandi Sõjaväeringkond (kuni 1937. aastani Pärnu-Viljandi Kaitseringkond) asus Pärnu- ja Viljandimaal. Ringkonna staap asus Viljandis, esimene ülem oli kolonel Aleksander Pulk.
Ülemad.
Riigivanema otsusega 1940. aastast, alates 1. veebruarist jaotati Eesti Vabariigi maaala neljaks diviisi rajooniks ja viimased omakorda sõjaväeringkondadeks järgmiselt:
Lääne-Saare Sõjaväeringkond

Lääne-Saare Sõjaväeringkond (kuni 1937. aastani Lääne-Saare Kaitseringkond) asus Lääne- ja Saaremaal. 
Lääne-Saare Kaitseringkonna eellasteks olid Lääne kaitseväe asutis (asutatud 15. jaanuar ukj, Saare kaitseväe asutis (Ralf Teiman –1927) (asutatud 21. jaanuar ukj).
Sõjaväeringkonna ülemad.
Riigivanema otsusega 1940. aastast, alates 1. veebruarist jaotati Eesti Vabariigi maaala neljaks diviisi rajooniks ja viimased omakorda sõjaväeringkondadeks järgmiselt:
Valga Sõjaväeringkond

Valga Sõjaväeringkond (kuni 1937. aastani Valga Kaitseringkond) asus Valgamaal. 
Ringkonna staap asus Valgas Maleva tänav 5a, esimene ülem oli kolonel Friedrich-Karl Pinka.
Valga Kaitseringkonna Staap moodustati 1. veebruaril 1919, kui Valga vabastati Eesti Vabadussõjas Eesti vägede poolt. Komandantuur oli üks esimesi asutusi, mis vabastatud linnas tööd alustas. Valga linna ja maakonna komandandiks määrati kornet Kornel.
1. aprillil 1937 jõustunud Sõjaväeteenistuse seaduse alusel asendati kaitseringkonna nimetus sõjaväeringkonna nimetusega.
Ülemad.
Riigivanema otsusega 1940. aastast, alates 1. veebruarist jaotati Eesti Vabariigi maa-ala neljaks diviisi rajooniks ja viimased omakorda sõjaväeringkondadeks järgmiselt:
6. Üksik Jalaväepataljon

6. Üksik Jalaväepataljon oli Eesti sõjaväeosa asukohaga Pärnus.
6. Jalaväepolgu, hilisema üksikpataljoni asutamise päevaks loeti 21. novembrit 1918, kui Eesti Ajutine Valitsus võttis vastu otsuse Eesti rahvaväe 1. Diviisi ja selle koosseisu kuuluvate väeosade, sh 6. Jalaväepolgu moodustamiseks.
6. Üksik Jalaväepataljon tegutses kuni 1940. aasta 23. detsembrini, mil ta lõplikult likvideeriti.
Eesti Vabadussõjas.
6. jalaväepolk formeeriti Pärnus ja Viljandis, mille isikkoosseis oli detsembris 1918 ligi 1800 inimest. Mobiliseeritutega moodustati detsembri teisel poolel ka kolmas pataljon. 19. detsembril allutas Operatiivstaabi ülem Johan Laidoner 1. Pärnus formeeritavad 6. jalaväepolgu roodud Viljandisse ning Mõisakülla koondada, kus nende väljaõpet tuli jätkata. 6. jalaväepolk pidi kaitsma Viljandi- ja Pärnumaad vaenlase pealetungide vastu idast ning kagust.
6. jalaväepolgu koosseisus oli maist 1919 Viljandi kooliõpilaste rood. 6. jalaväepolk võttis sõjategevusest osa peamiselt Lõunarindel, Põhja-Lätis ja Pihkva lähistel ning kaitsel Irboska ja Laura rajoonis, 1919. aasta novembri lõpul viidi üle Viru rindele Narva jõe joonele.
Tartu rahulepingu järel asus 6. jalaväepolk riigipiirile Narva jõe taha piirivalveteenistusse kuni 20. maini 1920. aastal.
1920–1940.
6. jalaväepolk paigutati 3. juunil 1920. aastal ümber Viljandisse. Aastatel 1920–1921 vähendati sõjaväe koosseis 12 pataljonini kuue (hiljem viie) polgu alluvuses, 1. jaanuaril 1921 allutati 6. jalaväepolk ajutiselt 4. Jalaväepolgu koosseisu 6. pataljonina. 12. juulil 1921 viidi 6. pataljon Viljandist Pärnu ja liideti 9. pataljoniga ning moodustati 6. Jalaväepolk. 
1922. aastal toimus Vabariigi Valitsuse 1921. aasta 3. novembri "Seadluse muudatuste kohta kaitseväe organisatsioonis ja terminoloogias" alusel Eesti rahvaväe venepäraste väeosade nimetuste asendamine Lääne-Euroopas kasutatavate maa- ja mereväe sõjaväeosade nimetustega (roodud – kompaniideks ja polgud rügementideks, 25. novembril 1922 nimetati 6. Jalaväepolk ümber 6. Jalaväerügemendiks. 
1928. aastal kehtestati "Kaitseväe organisatsiooni ja koosseisude seadlusega", mis määratles Eesti kaitseväe rahuaegse organisatsiooni. Eestis kehtestati üheaastane ajateenistus, ajateenistuse aja vähendamisega kaasnes ka sõjaväeteenistuses olevate ajateenijate arv kolmandiku võrra, mis tingis ka vajaduse vähendada väeosade isikkoosseise ja vähendada väeosade suurusi. Väeosa nimetati "6. Üksikuks jalaväepataljoniks" alates 1. oktoobrist 1928. 
8. juulil 1928 väeosale annetatud lipu varda hõbevõrul on väeosa nimetatud ladina keeles "REGIMENTUM INFANTERIAE VI".
Eesti sõjaväe kujundamisel Punaarmee 22. Eesti Territoriaalseks Laskurkorpuseks, formeeriti 3.-st, 6.-st ja 9. Üksikust Jalaväepataljonist 182. Eesti Laskurdiviisi 171. laskurpolk.
S3 (Berliin)

S3 on Berliini S-Bahni liin, mis kulgeb Ostkreuzi ja Erkneri jaamade vahel. Liin avati 1892. aastal (elektrifitseeriti 1924. aastal) ja see on üks noorimaid S-Bahni liine. 
Liin on 43,7 km pikk ja sellel asub 30 peatust. 
S3 peatub järgmistes 30 jaamas: 
S3 liin sõidab keskmiselt iga 20 minuti järel, kuid tipptundidel iga 10 minuti järel.
Sakala Üksik Jalaväepataljon

Sakala Üksik Jalaväepataljon oli Eesti sõjaväeosa asukohaga Viljandis.
Sakala üksiku jalaväepataljon loomise ajaks loetakse, 1918. aasta 25. detsembrit, kui moodustati alampolkovnik Hans Kurvitsa juhtimisel Viljandis, Viljandi kaitsepataljon. Aasta hiljem laiendati pataljon Sakala Partisanide polguks.
Lõuna-Madalmaad

Lõuna-Madalmaad (hollandi keeles "Zuidelijke Nederlanden", hispaania keeles "Países Bajos del Sur", prantsuse keeles "Pays-Bas méridionaux") oli ajalooline piirkond Madalmaades.
See hõlmas:
Valitsejad.
Erinevalt Prantsuse kuningriigi Burgundiast ja vabariiklikest Põhja-Madalmaadest (Hollandi Vabariik) kuulusid need riigid Austria Habsburgide valitsemise all Saksa Rahva Püha Rooma Keisririigi territooriumite Burgundia ringkonda.
Suur Türgi sõda

Suur Türgi sõda on koondnimetus aastatel 1667–1700 peetud sõdadele Osmanite riigi ja 1684. aastal Pühaks Liigaks ühinenud kristlike Euroopa riikide vahel. Sõja teist poolt tuntakse ka Püha Liiga sõja nime all (mitte segi ajada Cambrai liiga sõjaga, mida samuti vahel Püha Liiga sõjaks nimetatakase).
Suure Türgi sõja esimene pool hõlmab Osmanite-Habsburgi, Poola-Osmanite, Osmanite-Veneetsia ja Vene-Türgi sõdadest. Selle osade seas on Poola-kasakate-Tatari sõda (1666–1671), Poola-Türgi sõda (1672–1676) ja Vene-Türgi sõda (1676–1681). Teise poolde ehk Püha Liiga sõtta jäävad Türgi-Veneetsia sõda (1684–1699) ehk Morea sõda, Poola-Türgi sõda (1683–1699) ja Vene-Türgi sõda (1686–1700).
Sõjategevus toimus Austrias, Ungaris, Serbias, Horvaatias, Kreekas ja Ukrainas (sealhulgas Krimmis). 
Sõdade tulemuseks oli Püha Liiga riikide otsustav võit, mis kinnitati 26. jaanuaril 1699 Karlowitzi rahuga, Venemaa ja Türgi vahel 1700. aastal Konstantinoopoli rahuga. 
Sõdade tulemusena võitis Austria territooriumi Ungaris ja Balkani poolsaarel, Poola osa Ukrainast, Venemaa omandas Azovi ja Veneetsia vabariik Morea ehk Peloponnesose poolsaare.
Johann Eckard Löffler

Johann Eckard Löffler (ka Johann Eckhard, Joes Eckart või Joan Eckart; sündis Treysas Nassaus; suri pärast 1680. aastat Kölnis) oli saksa graafik, kes viljeles vasegravüüri ja oforti.
Kuna Johann Eckardi noorem vend Johann Heinrich Löffler, kes oli samuti graafik, signeeris oma teosed Löffler noorema nimega, kutsutakse esimest vahel ka Löffler vanemaks. Ta signeeris oma teoseid mitmeti: JEL, IEL, EL, L, Löffler senior, Joes Eckart Löffler fecit ja Joan Eckart Löffler.
Tema aktiivne tööperiood Kölnis kestis aastatel 1630–1675.
Teoseid.
"Thesaurus philopoliticus".
Johann Eckard Löffler tegi kaastööd Frankfurdi kirjastaja Eberhard Kieseri (1583–1631) ja luuletaja Daniel Meisneri (1585–1625) koostöös välja antud populaarsele linnavaadete seeriale "Thesaurus philopoliticus".
"Flores seraphici".
Vendade Löfflerite suurimaks tööks peetakse 1640. ja 1642. aastal ilmunud kaheköitelise "Flores seraphici" gravüüride valmistamist. "Flores seraphici" kujutas endast aastail 1525–1612 elanud 723 kaputsiini munga biograafiate kogumikku.
S41 (Berliin)

S41 on Berliini S-Bahni liin, mis kulgeb päripäeva mööda ringraudteed "Ringbahn"i. Liin on umbes 37 km pikk ja sellel asub 28 peatust.
José María Callejón

José María Callejón Bueno (sündinud 11. veebruaril 1987 Motrilis) on Hispaania jalgpallur, kes mängib tipu- või ääreründajana Hispaania esiliigaklubis Granada.
Tema kaksikvend Juanmi on samuti jalgpallur. Mõlemad alustasid jalgpallikarjääri Madridi Reali kasvandikena. Jose Callejon alustas oma karjääri Real Madridi reservmeeskondades mängides, tuntuks sai ta aga Espanyolis mängides. 2011. aastal naasis Callejon Real Madridi, kust kaks aastat hiljem liikus S.S.C. Napolisse. Napolis mängis ta aastatel 2013–2020, lüües Itaalia kõrgliigas 255 liigamänguga 64 väravat. Aastatel 2020–2022 mängis ta Itaalia kõrgliigaklubis Fiorentina.
2022. aasta juulis sõlmis ta üheaastase lepingu Granada.
Endine U21 koondise mängija tegi oma debüüdi Hispaania koondises 2014. aastal. Aastatel 2014–2017 mängis ta Hispaania koondises kokku viis korda.
S42 (Berliin)

S42 on Berliini S-Bahni liin, mis kulgeb vastupäeva mööda ringraudteed "Ringbahn"i ümber kesklinna. Liin on umbes 37 km pikk ja sellel asub 28 peatust.
S45 (Berliin)

S45 on Berliini rongiliin, mis kulgeb Berlin-Brandenburgi lennujaamas (Flughafen Berlin-Brandenburg) asuvast Terminal 1-2 peatusest Südkreuzi. Sellel asub 14 peatust. 
Rong sõidab tipptunnil 20-minutilise intervalliga ning pole käigus öösiti. 
20. juulist 2009 kuni 2. oktoobrini 2011 ei olnud liin käigus.
Võru-Petseri Sõjaväeringkond

Võru-Petseri Sõjaväeringkond (kuni 1937. aastani Võru-Petseri Kaitseringkond) asus Võru- ja Petserimaal. 
Võru-Petseri Kaitseringkonna eellasteks olid Võru kaitseväe asutis (asutatud 21. november, Petseri kaitseväe asutis (asutatud 8. veebruar)/Petseri Kaitseväeringkond.
Juhid.
Riigivanema otsusega 1940. aastast jagati alates 1. veebruarist Eesti Vabariigi territoorium neljaks diviisi rajooniks ja viimased omakorda sõjaväeringkondadeks järgmiselt:
Aleksander Täheväli

Aleksander Täheväli (Aleksander Sternfeldt; 23. november 1888 Mäksa vald, Võnnu kihelkond, Tartumaa – 30. jaanuar 1955 Stockholm) oli eesti vaimulik.
Ta õppis aastail 1914–1918 ja 1920 Tartu ülikooli usuteaduskonnas, läbis prooviaasta Viljandi Pauluse koguduse juures, ordineeriti 23. jaanuaril 1921.
Ta oli Sangaste koguduse õpetaja aastail 1921–1924, Tallinna Jaani koguduse 2. pihtkonna õpetaja 1924–1944, Tallinna praost 1941–1944, konsistooriumi assessor 1939–1944. 
Aleksander Täheväli põgenes 1944. aastal Rootsi, oli Eesti Evangeeliumi Luteriusu Kiriku Stockholmi koguduse õpetaja 1945–1955 ja Rootsi praostkonna praost 1953–1955.
Isiklikku.
Tema tütre Maria abikaasa oli Eesti Evangeeliumi Luteriusu Kiriku peapiiskop Konrad Veem, teise tütre abikaasa oli diakon Tarvo Kass, tütrepoeg on Cleveland-Ohio koguduse õpetaja Ando Martin Kass.
Purustatud õhuloss

"Purustatud õhuloss" (rootsi "Luftslottet som sprängdes") on Stieg Larssoni 2007. aastal postuumselt avaldatud Millenniumi-triloogia kolmas ja viimane osa. 
Eestikeelsed väljaanded.
2010. aastal andis selle välja kirjastus Varrak. Raamat on 680-leheküljeline tavaformaadis ja kõvas köites. Rootsi keelest tõlkinud Kadri Papp.
Välislingid.
Manivald Heinam

Manivald Heinam (kuni 1936. aastani Friedrich Emmanuel Manivald Heiman; 1. veebruar 1894 Rabivere, Hageri kihelkond – 30. mai 1969 Vancouver) oli eesti vaimulik.
Ta sündis Hageri kihelkonnas Rabivere koolimajas kihelkonnakooli juhataja pojana. Ta lõpetas Tallinna Nikolai Gümnaasiumi aastal 1914 hõbeaurahaga. Aastail 1914–1916 ja 1920–1922 õppis ta Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. 1916–1920 teenis Vene ja Eesti sõjaväes, võttis osa Vabadussõjast. Oli prooviaastal Tartu Pauluse ja Tartu Ülikooli koguduses, ordineeriti õpetajaks 29. jaanuaril 1923.
Manivald Heinam oli Kanepi Jaani koguduse õpetaja aastail 1923–1944, Võru praostkonna abipraost 1930–1931 ja praost 1933–1944.
Põgenes Saksamaale 1944. aastal, teenis DP laagrites ja oli Lübeckis laagri kooli usuõpetaja. Läks 1950. aastal Kanadasse, oli Vancouveri ja Victoria eesti koguduse asutaja õpetaja 1950–1963. Lisaks pidas ta aastal 1953 teenistusi Dunsani ja Victoria koguduses saksa keeles ning Nanaimo koguduses inglise keeles.
Uno Meikas

Uno Meikas (9. märts 1931 Rakvere – 19. jaanuar 2012 Tallinn) oli eesti arst, tervishoiutegelane ja poksija,
Poksijana.
Ta tuli 1949. aastal poksi kergekaalus (kuni 62 kg) Eesti NSV koolinoorte (17–18-aastaste) meistriks.
Hariduskäik.
Ta lõpetas 1950. aastal Rakvere Eesti Keskkooli. Ta lõpetas 1956. aastal Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna dermatoloogina.
Badass Yuki

Badass Yuki on Eesti ansambel, mis alustas tegevust 2008. aasta kevadel Luksemburgis.
Debüütalbum "Black Apple Trip" oli nomineeritud Eesti Muusikaauhinnad 2012 valimisel aasta alternatiivalbumite kategoorias. 
Samuti oli see Eesti Ekspressi Areeni 2011 aasta albumite edetabelis 10. kohal.
Teine täispikk album "Open Your Eyes To The Landmass" sai nominatsiooni Eesti Muusikaauhinnad 2015 valimisel aasta elektroonikaalbumite kategoorias. Eesti Ekspressi aasta albumite edetabelis jõudis see 3. kohale.
Fütotelm

Fütotelm on taimesisene veemahuti, milles elab iseloomulik pisiloomastik.
Fütotelmi moodustub näiteks mõnedel bromeelialiste liikidel, kanntaimel.
Veepiir

Sõnal "veepiir" on mitu tähendust.
Ott Raukas

Ott Raukas (õieti Ottmar Raukas; 23. jaanuar 1911 Kurista vald – 2. juuli 1962 Tallinn) oli eesti ooperilaulja (bass).
Pärast õpetajate seminari läbimist ja enne lauljakarjääri algust töötas Ott Raukas kooliõpetajana. 
Tallinna Konservatooriumi (Aleksander Arderi klassis) lõpetamise järel 1938. aastal sai temast ligi veerandsajaks aastaks Ooperi- ja Balletiteatri Estonia laulja – Benno Hanseni (1891–1952) kõrval Eesti tuntuim bass. 
Ott Raukas on olnud nii Leporello Mozarti "Don Juanis" (1952) kui ka Bartolo "Figaro pulmas" (1958). Samuti jõudis ta laulda mitmes Wagneri ooperis (Hermann "Tannhäuseris" 1942, Daland "Lendavas hollandlases” 1958). Rohkem kui ühes lavastuses oli ta Puccini "Boheemi" Colline, Anton Rubinsteini "Deemoni" Gudal, Tšaikovski ooperis "Jolanthe" René.
Ott Raukase lauljatee sai ootamatu lõpu, kui ta hukkus filmivõtete aegu toimunud mootorrattaõnnetuses.
Peterseni graaf

Peterseni graaf on üks lihtne, kuid huvitavate omadustega regulaarne graaf, mille konstrueeris 1898. aastal Taani matemaatik Julius Petersen kontranäitena ühele tollasele regulaarseid graafe puudutavale teoreemile. Selle graafi omadusi on uuritud eri aspektidest ja uurimine veel jätkub.
Üldised parameetrid.
Peterseni graaf on "harilik" (st mittesuunatud) "kuupgraaf" (st 3-valentsregulaarne). See 10-tipuline ja 15 servaga graaf on konstrueeritav kui "5-täisgraafi servagraafi" täiend. Selle "kromaatiline arv" on 3, "kromaatiline klass" 4, st ei kujuta endast kolme 1-faktori summat.
Peterseni graafi:
Regulaarsused ja sümmeetria.
Peterseni graaf on "3-valentsregulaarne, 2-distantsregulaarne ja 5-vööregulaarne". Kolmevalentseid vööregulaarseid graafe nimetatakse "kage’ks" (inglise: "cage"). Peterseni graafis on kaksteist 5-vööd. Iga tipp esineb 6 vöös ja iga serv esineb 4 vöös.
Peterseni graafi 'täiend' on "4-klikkregulaarne", selles on viis lõikuvat 4-klikki. Iga tipp esineb kahes klikis ja iga serv esineb ühes klikis.
Peterseni graaf ja selle täiend on "transitiivne" ja "sümmeetriline". Sellest tuleneb ka nende n-ö "tugev regulaars", mis antud juhul tuleneb otseselt nende bisümmeetriast (kõik bisümmeetrilised graafid on tugevregulaarsed, kuid mitte vastupidi).
Graafi automorfismirühm on S5.
Teisi omadusi.
Peterseni graaf on "mittetasandiline" ja "hüpohamiltonlik." See graaf on seotud "värvitavuse probleemiga" (inglise: "vertex and edge colouring"). Räägitakse "Peterseni fenomenist" ja "Peterseni perekonnast" graafides. Viimase puhul on püütud konstrueerida 14-, 18-, … tipulisi graafe, mis säilitavad 5-vööregulaarsuse (kuid ei säilita bisümmeetriat).
Peterseni graafi nagu mõnda teistki on uuritud erinevate inimeste poolt väga spetsiifilistest külgedest. Kokkuvõtvat kirjutist sellest ei leidu. Üks kokkuvõtlikumaid suundi näitavaid artikleid sellest on inglise Wikipedias.
Graafi struktuuri ja sümmeetriaomaduste uurimiseks sobivad nende semiootilised mudelid.
Reotaksis

Reotaksis (inglise "rheotaxis") on veeorganismide (sh veeloomade ja veemikroobide) orienteeritus veevoolu suhtes. Kui organism on orienteeritud või liigub veevoolu suunas (s.t pärivoolu), räägitakse negatiivsest reotaksisest, kui aga vastu veevoolu, siis positiivsest reotaksisest. 
Nt mikroobide jaoks on vooluvees keskkonnatingimused stabiilsemad kui seisvas vees, sest sinna ei kogune mikroobide elutegevust takistavaid ainevahetussaadusi.
Makuuchi

Makuuchi (jaapani 幕内) või makunouchi (幕の内) on profisumo kõrgeim liiga. Selle suurus on täpselt 42 võitlejat ("rikishi"), kes on järjestatud viiele astmele sõltuvalt nende eelnevate turniiride tulemustest.
"Makuuchi" tähendab 'kardinate sees'. Sõna pärineb profisumo algaegadest, mil tippvõistlejatel oli omaette piiratud istumisala, kus nad ootasid oma etteastet.
Tippastmeks on "yokozuna" ja sel astmel võin olla 1–2 "rikishi"'d. Järgnevad "sanyaku"-astmed on "ōzeki", "sekiwake" ja "komusubi". Kõige madalamal paiknevad "maegashira rikishi"'d, keda on üle 30 ja kelle täpne arv sõltub hetke "yokozuna"'de ja "ōzeki"'de arvust.
Võistlejaid ülendatakse või alandatakse auastmelt enne turniiri sõltuvalt eelmise turniiri tulemustest. Üldjuhul, kui võitude arv ületab kaotusi ("kachikoshi"), minnakse üks või mitu astet kõrgemale, vastupidine ("makekoshi") viib astme alandamiseni. Kahe tippastme ("yokozuna" ja "ōzeki") saamise reeglid on karmimad. "Yokozuna"'ks saamiseks kindlaid reegleid ei ole, selle otsustab iga kord vastav komisjon. Enamasti on selleks tarvis kaht turniirivõitu "yūshō"'d ja püsivalt kõrge kvaliteediga maadlust.
Kantō suur maavärin

Kantō suur maavärin (関東大震災 "Kantō daishinsai") tabas Kantō tasandikku Jaapani suurimal Honshū saarel kell 11.58:44 Jaapani aja järgi (2.58:44) UTC) laupäeval, 1. septembril 1923. Eri allikate järgi kestis maavärin 4–10 minutit. See oli Jaapani ajaloo kõige ohvriterohkem maavärin ja kuni 2011. aasta Sendai maavärinani ja teadaolevalt ka ajaloo kõige tugevam maavärin Jaapanis.
Maavärina tugevus oli 7,9 (Mw) ning selle epitsenter asus sügaval Izu Ōshima saare all Sagami lahes. Maavärinale järgnes 57 järeltõuget.
Maavärina otsesed kahjud olid suured, kuid sellele lisandusid tulekahjud ja pogrommid. Jaapani ühiskond on sellest maavärinast teinud palju järeldusi ning saadud õppetunnid on aluseks tänapäeva Jaapani ehitusnõuetele, tsiviilkaitse koolitustele ning massimeedia kasutamisele hädaolukordades. 
Kantō suur maavärin kuulub tsükliliste Kantō maavärinate hulka.
Tulekahjud.
Maavärin toimus päevasel ajal, kui paljud inimesed valmistasid lahtisel tulel toitu. Tuli levis kiiresti, kuna samal ajal möllas ka taifuun. Tulekahjude kustutamist raskendas asjaolu, et maavärin oli rikkunud veevärgi.
Tulekahjudes hukkus palju inimesi. Lisaks toimus suur õnnetus ühel väljakul, kus tuul ja tuli tekitasid tulekeerise ning korraga hukkus umbes 38 000 inimest.
Tokyo Ülikooli raamatukogu tulekahjudes hävis umbes 700 000 köidet, sealhulgas umbes 10 000 raamatut Hoshino raamatukogus (星野文庫). 
Pogrommid.
Kuna massimeedia vahendid olid hävinud, hakkasid levima kuulujutud. Üks kuulujutt oli, et korealased röövivad ja varastavad ning korraldavad pommiplahvatusi. Nende kuulujuttude tõttu toimusid pogrommid Tōkyōs ja Yokohamas korealaste suhtes. Kuna välimuselt on korealased ja jaapanlased sarnased, kuid hääldavad osa sõnu erinevalt, sai tapmisotsuse kaalukeeleks tihti see, kuidas keegi "viisteist jeeni, viiskümmend seni" (15円 50銭 ehk "jū-go-en, go-jū-sen") hääldas. Seejuures hukati ekslikult ka mitmete kohalike dialektide rääkijaid, hiinlasi ja kõnedefektidega inimesi. 
Sel moel hukkunute arv pole täpselt teada. Järgnenud uurimises tuvastati järgmised faktid: 231 korealast tapetud, 43 vigastatud; 3 hiinlast tapetud; 59 jaapanlast tapetud, 43 vigastatud. Reaalsed korea pogrommide ohvrite arvud on aga arvatavasti 2500 ja 6600 vahel. 
Järgnenud kohtuprotsessides mõisteti 362 Jaapani tsiviilisikut süüdi mõrvade, mõrvakatsete, röövimiste jms eest.
Sellest juhtumist on võetud õppust ning tänapäeval on Jaapanis seatud tähtsale kohale kiire ja tõese informatsiooni jagamine suurõnnetuste järel, vältimaks kuulujuttude levikut.
Nukleofiilne asendusreaktsioon

Nukleofiilne asendusreaktsioon on keemiline reaktsioon, mille käigus vaba elektronpaari omav reagent – nukleofiil – atakeerib substraadi molekuli, millel on elektronodefitsiitne tsenter, ning tulemusena substraadi molekulis mingi aatom või aatomite rühm asendub mõne teise aatomi või rühmaga. Protsessi üldvalem on:
Nu: + R-X → R-Nu + X:
kus Nu: on vaba elektronpaari omav nukleofiil, R-X on substraat ja X on lahkuv rühm. Nukleofiil võib olla molekul või anioon ja substraat on molekul või katioon.
Orgaanilises keemias on polaarse Cδ+-Xδ- sidemega (C-Hlg, C-OH, C-OR, C-NH2 jt) ühendite nukleofiilsed asendusreaktsioonid laialt kasutatavad keemilise ühendi funktsionaalrühma asendamiseks mingi teise aatomi või rühmaga. 
Substraadi keemilise olemuse ja reaktsiooni mehhanismi põhjal jagunevad nukleofiilsed asendusreaktsioonid kahte rühma:
SN1 ja SN2 on põhimõtteliselt konkureerivad reaktsioonimehhanismid ja tulemus sõltub substraadi ning nukleofiili keemilisest olemusest, aga ka tingimustest. SN2 reaktsioon on eelistatud, kui süsinikuaatom reaktsioonitsentris on nukleofiilile kergesti juurdepääsetav, s.t. ilma oluliste steeriliste takistusteta. SN1 reaktsioon seevastu realiseerub, kui reaktsioonitsentri süsinikuaatom on seotud (mahukate) asendusrühmadega, eriti kui need stabiliseerivad moodustuvat karbokatiooni.
Me...Et..."i"-Pr..."tert"-Bu
SN1 kasvab → → →
SN2 kahaneb → → →
Lembitu tänav (Tallinn)

Lembitu tänav on tänav Tallinna Kesklinna linnaosas Sibulaküla asumis. Tänav kulgeb Rävala puiesteelt Liivalaia tänavale ja on 434 meetrit pikk.
Lembitu tänava paralleeltänavad on ühel pool Lauteri tänav ja teisel pool Kaupmehe tänav.
Suurem osa Lembitu tänava omaaegsest hoonestusest hävis märtsipommitamise tagajärjel 1944. aastal.
Lauteri ja Lembitu tänava vahel asub Lembitu park ja tänava ääres peamiselt 1950. aastatel ehitatud hooned ning Lauteri ja Liivalaia tänava nurgal Olümpia hotell.
Ajalugu.
Lembitu tänav Tallinnas on kandnud ajalooliselt nimetusi Suur-Balesna tänav, Suur-Baleasna tn, Balesna tn, Paliasna uulits, (saksa keeles "Grosse Baleasnoi-Strasse, Große Baleasnoistraße, Palesnaja Straße, Balesnowoi-Straße, Bolesnoy Straße, Pimenowsche Straße, Lapinskoy Straße", vene keeles "Большая Балясная улица, Полесная ул.").
Nimi tulenes mereväe erukaptenleitnandi Nikolai Pantelejevitš Baleasnoi nimest, kellel oli seal maja, mis tema võlgade katteks 1807. aastal oksjonil maha müüdi. Vahel kasutati ka teiste majaomanike nimedest tuletatud nimesid, näiteks 1813. aastal – "Lapinskoi Strasse", 1833. aastal – "Pimenowsche Strasse" (kaupmees Ivan Pimenovitš Derikovi isanime järgi) jne, kuni 1876. aastal fikseeriti Baleasnoi-Strasse nimi.
Praeguse Lembitu tänav nime sai tänav 17. jaanuaril 1923.
Sundvõõrandamine

Sundvõõrandamine ehk rekvireerimine on riigi poolt sundkorras vara endale võtmine kas tasu eest või ajutiselt.. Sõja ajal võib riik näiteks rekvireerida vilja, toiduaineid, loomi.
Eestis reguleerib kinnisasjade sundvõõrandamist kinnisasja avalikes huvides omandamise seadus.
Ants Lauteri tänav

Lauteri tänav on tänav Tallinna Kesklinna linnaosa Maakri ja Sibulaküla asumis. Tänav kulgeb Rävala puiesteelt Liivalaia tänavale. 
Lauteri ja Lembitu tänava vahel asub Lembitu park.
Ajalugu.
1979. aastal avastati Härjapea jõe piirkonnas, Kaasani kiriku värava juures üsna ulatuslik asulakoht, kui trassi kaevamisel tuli päevavalgele tulease, mis osutus uurimiste käigus ligikaudu 2300 aasta vanuseks. Rootsi ajast kuni 1830. aastateni oli tihedama hoonestusega linnakehandi piiriks Liivalaia tänav.
Alates 1846. aastast kandis A. Lauteri tänav nimesid: Suur-Arehna (saksa keeles "Große Arefjewstraße", vene k. "Большая Арефьевская ул"), Arefjevi, Orechowi, Orehhovi. Nimetused tulenesid sealse piirkonna majaomaniku kapten Nikolai Arefjevi nimest. 17. jaanuaril 1923 nimetati tänav Imanta tänavaks. 
Tallinna Linna Töörahva Saadikute Nõukogu Täitevkomitee otsusega 13. veebruarist 1976 nimetati Lenini puiesteelt Kingissepa tänavale kulgenud Imanta tänava vanem osa Ants Lauteri järgi Ants Lauteri tänavaks.
Lembitu park (Tallinn)

Lembitu park asub Tallinnas Sibulaküla asumis Lauteri tänava, Kauka tänava, Vambola tänava ja Lembitu tänava vahel.
Lembitu pargi pindala on 0,9 ha. Park rajati 1953. aastal, hiljem on taimi veel juurde istutatud. Pargis kasvab 17 taksonit puittaimi: puude perekondadest on arvukamad vaher, pärn, kask, viirpuu ja tamm. Suurimad puud on hobukastan, mägivaher, läänepärn ja tamm. 
Märkimisväärsemad Lembitu pargis kasvavad suured puud: hariliku tamme kultivar „Cupressoides”, võimas hobukastan ja mägivaher. Põõsastest on haruldasemad võimsad pahklike tüvedega ja igal aastal rohkelt õitsvad ungari sireli tüvikud. Neid kasvab teisteski pärast sõda rajatud Tallinna parkides ja just need puukujuliseks kasvatatud sirelid annavad Tallinna kesklinna parkidele isikupära.
 
Eesti NSV ajal asus pargi Vambola tänava poolses otsas Hans Pöögelmanni ausammas. 2012. aastast asub Lembitu pargis Juta Eskeli skulptuur "Kolhoosineiu" ehk "Tütarlaps kausiga".
2022. aasta aprillis otsustati Lembitu parki rajada Ukraina väljak.
Ajalugu.
Lembitu park praegusel kujul rajati pärast Teist maailmasõda, põhiosas 1953. aastal. Mõned suured vanad puud pärinevad varem seal asunud majade aedadest. Eelnevalt paiknesid samal alal enamasti 18. sajandil ehitatud puumajad, kuid peaaegu kõik selle piirkonna ehitised hävisid 1944. aasta 9. märtsi pommitamises. Pärast sõda varemed lammutati, osa ümbruskonna kvartaleid hoonestati suurte kivimajadega, linnaosa keskele aga rajati planeerimiskava järgi üldkasutatav park.
Park on range geomeetrilise kujundusega ja stalinistliku pargikujunduse paremaid näiteid Tallinnas. Algselt hõlmas see ka praeguse Välisministeeriumi (endise EKP keskkomitee) hoone ala, nii et moodustus katkematu haljasvöönd (nn roheline rist), mis võttis enda alla Lembitu pargi, Rävala (toona Lenini) puiestee ja Teatri väljaku.
Oma praegused mõõtmed sai park 1969. aastal. 
Praegust nime kannab Lembitu park ametlikult alates 12. aprillist 1996. Varem on sama pargi nimed olnud Vambola park ja Pöögelmanni park.
Tallinna Kergetööstustehnikum

Tallinna Kergetööstustehnikum oli keskeriõppeasutus Tallinnas Lauteri tänaval. Praegu tegutseb samas hoones Estonian Business School. 
Selles koolis õpetati välja kergetööstuse töötajaid, nagu õmblejaid, kudujaid ja tikkijaid, kuid haridust anti ka hotellinduse erialal.
Ajalugu.
Tallinna Kergetööstustehnikum asutati 29. novembril 1944 mitme väiksema kutsekooli liitmise teel ja see sai nimeks Tallinna Käsitööstuslik Tehnikum. Kool tegutses hoones Kentmanni 6b.
13. veebruaril 1945 nimetati kool ümber Tallinna Kergetööstustehnikumiks. 1945. aastal kolis õppeasutus hoonesse Tõnismägi 12/14, filiaal asus Nõmmel Nurme tänav 40. 
Tallinna Kergetööstuse Tehnikumi õppekavades olid erialad: a) Rõivaste konstrueerimine ja modelleerimine; b) Dekoratiivkudumine; c) Trikotaaž ja tikandus; d) Dekoratiiv-nahkesemete tootmine. 
Kuigi kooli nimetati hiljem veel mitu korda ümber (1948–1954 Tallinna Tekstiili- ja Õmblustehnikumiks), jäi Tallinna Kergetööstustehnikum lõplikult püsima.
1956. aastal kolis tehnikum uude Ants Lauteri tänav 3 majja. 1970 aastateks oli tehnikum üks suuremaid koole. 1988. aastal hakati õpilasi vastu võtma rahvusliku Käsitöö erialale. Üldse on tehnikumis õpetatud ligi 40 eriala ja lõpetanuid on 15 000. 
Tallinna Kergetööstustehnikum lõpetas tegevuse 1. septembril 2006 ja erialane õpe koondati Tallinna Tehnikakõrgkooli, sekretäritöö osakond liideti Tallinna Majanduskooliga.
Juhte.
1985–1988 Viktor Siilats
Õpetajaid.
1978–1980 Ilmar Selge, õigusained
Tõnis Niinemets

Tõnis Niinemets (sündinud 10. oktoobril 1987 Rakveres) on eesti näitleja, õhtu- ja saatejuht.
Ta on lõpetanud 2007. aastal Rakvere Gümnaasiumi ja 2011. aastal Tartu Ülikooli Viljandi kultuuriakadeemia näitlejana (8. lend).
Kooli ajal tegi kaasa Rakvere Gümnaasiumi teatriansamblis (juhendaja Aili Teedla).
Ta töötas aastatel 2012–2015 Von Krahli Teatris, aastatel 2015–2021 oli vabakutseline. Alates sügisest 2021 on ta Eesti Draamateatri näitleja.
Isiklikku.
Ta sündis pere teise lapsena. Tal on vanem vend Mihkel Niinemets.
Tema abikaasa on koreograaf Liis Ilula-Niinemets. Peres kasvavad tütar (2013) ja poeg (2015).
Liis Ilula-Niinemets

Liis Ilula-Niinemets (sündinud 14. aprillil 1987) on eesti tantsija ja lavastaja. 
2010. aastal lõpetas ta Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemia tantsukunsti osakonna.
Isiklikku.
Tema abikaasa on näitleja Tõnis Niinemets.
Johannes Teksal

Johannes Teksal (10. mai 1902 Jõhvi vald, Virumaa – 29. juuli 1936) oli Eesti sõjaväelane (leitnant).
Ta teenis 1. Jalaväerügemendis ja Kaitseliidu Viru malevas.
August Reinhold Tomingas

August Reinhold Tomingas VR I/3 (12. november 1883 Viljandi – 2. september 1936 Tartu) oli Eesti sõjaväelane (leitnant).
Ta teenis Vabadussõjas 7. Jalaväepolgus ja Soomusrongide Divisjonis. 
Oli alates aprillist 1919 kuni Vabadussõja lõpuni Soomusrongide Divisjoni noorem adjutant.
Aleksander-Harald Trilljärv

Aleksander-Harald Trilljärv (19. aprill 1871 Porkuni – 30. september 1944 Tallinn) oli eesti näitleja ja tõlkija.
Elukäik.
Aastatel 1888–1891 oli ta kutseline näitleja Tallinna Saksa teatris ning aastatel 1903–1936 Estonia teatris. Estonia teatri algusaegadel kuulus Trilljärv selle juhtivate tegelaste hulka. 
Ta on kirjutanud ühe näidendi, humoreske ja novelle ning tõlkinud eesti keelde ligikaudu 30 operetti (sh "Linnukaupmees", "Lõbus talupoeg" jm). Töötanud ajalehtedes Postimees, Olevik ja Sakala.
Eluajal jõudis ta olla veel metsaärimees, õpetaja Järvamaa koolides ja mõisavalitseja Venemaal. Läbiva kõrvaltegelasena esineb ta Andrus Kiviräha romaanis "Liblikas".
Trilljärve tekstil põhineb Paul Tammeveski muusikaga šlaager "Paula, sul on poisipea".
Isiklikku.
Trilljärve isa oli Porkuni mõisa aednik.
Erika Tetzky

Erika Anna Maria Tetzky (ka Tetski, Tetzki ja Dezky, aastast 1916 Michelson, ka Erika-Anna-Maria-Dagmar; 13. märts 1894 Arbavere – 12. mai 1918 Tallinn) oli eesti näitleja ja tantsija.
Ta õppis Tallinna tütarlastegümnaasiumis ja Karl Jungholzi teatrikursustel; tantsu alal täiendas end Peterburis Aleksandr Tšekrõgini juures.
Tetzky kuulus Estonia teatri truppi, tema ja August Michelson olid Eesti esimesed kutselised tantsijad.
Ta on üks Andrus Kivirähki romaani "Liblikas" peategelastest.
Isiklikku.
Erika Tetzky abiellus 1916. aastal oma tantsupartneri August Michelsoniga, neil sündis samal aastal poeg Hans-August.
Erika Tetzky suri 24-aastaselt pleuriidi tagajärjel Tallinnas Diakonisside Asutises. Ta maeti Kopli kalmistule, kuid pärast selle likvideerimist 1951. aastal maeti ümber Metsakalmistule.
Ernst Otto Matisoo

Ernst Otto Matisoo (kuni 1936. aastani Ernst Otto Mattisson; 8. juuni 1896 – 21. jaanuar 1938 Petseri) oli Eesti sõjaväelane (kapten).
Ta teenis 6. Jalaväepolgus ja 7. Jalaväerügemendis, suri südamehaigusse.
August Michelson

August Michelson (pärast eestistamist August Mihklisoo; 6. juuli/18. juuli 1880 Aegviidu – 4. september 1952 Tallinn) oli eesti näitleja ja tantsija. 
Ta õppis Karl Jungholzi teatrikursustel ja täiendas end tantsu alal Peterburis Aleksandr Tšekrõgini () juures.
Michelson tegutses aastatel 1897–1906 karskusseltsis "Valvaja", kuulus 1906–1948 Estonia teatri truppi ja 1948–1952 tegutses Draamateatris.
Michelson ja Erika Tetzky olid Eesti esimesed kutselised tantsijad. 1910. aastail tegi ta liikumisseadeid operettidele.
August Mihklisoo maeti 17. septembril 1952 Metsakalmistule.
Ta on üks Andrus Kiviräha romaani "Liblikas" peategelastest ja minajutustaja.
Isiklikku.
Ta oli aastatel 1916–1918 abielus Erika Tetzkyga.
Jevgeni Kafelnikov

Jevgeni Aleksandrovitš Kafelnikov (vene keeles "Евгений Александрович Кафельников"; sündinud 18. veebruaril 1974 Sotšis) on endine Venemaa tennisist, olümpiavõitja (2000).
Jevgeni Kafelnikovist sai esimene Venemaa tennisist, kes on võitnud suure slämmi turniiri (Prantsusmaa lahtised meistrivõistlused, 1996). Hiljem võitis ta ka 1999. aasta Austraalia lahtised meistrivõistlused. 3. mail 1999 tõusis Jevgeni Kafelnikov ATP edetabelis esikohale.
2000. aasta suveolümpiamängudel võitis Kafelnikov kuldmedali, kui alistas finaalis Tommy Haasi.
Berliini Kunstiülikool

Berliini Kunstiülikool (UdK – Universität der Künste Berlin) on kunstiülikool Berliinis. 
Ülikoolis on vabade kunstide, disaini-, muusika-, arhitektuuri-, teatri- ja meediateaduskonnad. Ülikoolis õpib ligikaudu 3600 üliõpilast.
Kooli on nimetatud ka "Berliini Kunstiakadeemiaks".
Lembitu park (Paide)

Lembitu park on park Paides Pärnu tänava ääres.
Park planeeriti aastatel 1936–1937, praeguse kuju sai see 1980. aastatel.
1975. aastal püstitati parki kõrge Nõukogude sõjaväelase Johannes Raudmetsa monument, mis teisaldati 2007. aastal ja viidi Eesti ajaloomuuseumi.
Pargis asub Järvamaa muuseum, pargi naabruses asuvad Järvamaa Haigla ja veetorn-elamu.
Diplomaatiline auaste

Diplomaatiline auaste on diplomaatidele antav aunimetus.
Riikides, kus diplomaatilise auastmete kõrval on kasutusel ka diplomaatilised teenistusastmed (näiteks Eestis), on auaste alati kõrgem diplomaadile antavast teenistusastmest. Diplomaatiline auaste on võrreldav Prantsusmaal presidendi poolt antava suursaadiku tiitliga.
Eesti.
Eestis on diplomaatiline auaste karjääridiplomaadile Eesti riigi nimel antav aunimetus, mis antakse välissuhtluskogemuste ja välisteenistuses saavutatud silmapaistvate tulemuste eest. Selliseid auastmeid on alates 2007. aastast Eestis vaid üks: suursaadik.
Varem, aastatel 1996–2006 kehtinud välisteenistuse seaduse alusel, oli diplomaatilisi auastmeid kaks: suursaadik ("ambassadeur", "ambassador") ja sellest madalam auaste saadik ("envoye", "envoy").
Rahvusvaheline arenguabi

Rahvusvaheline arenguabi ehk arengukoostöö (inglise keeles "development co-operation") on üldtermin, mis hõlmab arenguriikidele suunatud rahalist abi, oskusteabe edasiandmist (tehnilist abi) ja materiaalset abi. 
Arengukoostööd viiakse ellu nii kahepoolse kui ka mitmepoolse koostöö korras. Sellest tulenevalt liigitatakse arengukoostöö arenguabiks, mida doonorriigid koostöös annavad abisaajariigile või mida doonorriik annab sihtotstarbeliselt rahvusvahelise abiorganisatsiooni kaudu, ning arenguabiks, mida abisaajariigile annavad rahvusvahelised organisatsioonid. 
Ametlik arenguabi ("Official Development Assistance" – ODA) on rahvusvaheline termin, mis hõlmab arenguriikidele avalikust sektorist majandusliku arengu ja heaolu toetamiseks antavaid laene ja grante, sealhulgas humanitaarabi. Ametliku arenguabi definitsiooni ja seda liiki abi hulka loetavad abitegevused otsustab Majandusliku Koostöö ja Arengu Organisatsiooni (OECD) Arenguabi Komitee (DAC), mis kogub ka rahvusvahelist arenguabi statistikat.
Ernst van der Bellen

Ernst van der Bellen (2. aprill/14. aprill 1862 Kuressaare – 13. jaanuar 1929) oli Eesti rohuteadlane ja Jürsi mõisnik.
Ta õppis aastatel 1886–1888 Tartu Ülikoolis farmaatsiat. Dr. Pharm. 1890 Beiträge zur Kenntniss des Myoctonins und Lycaconitins