tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Rahvalaul

Rahvalaul (saksa keeles "Volkslied") on seotud kõnes rahvaluuleteos, mida esitatakse lauldes või laulvalt kõneledes ehk retsiteerides. 
Rahvalaulu muusikaline meloodia on rahvaviis.
Hugo Riemanni (1882) järgi on rahvalaul "laul, mis on sündinud rahva hulgas (st mille teksti ja muusika autor ei ole teada) või laul, mis on läinud üle rahva suhu või laul, mis on loodud 'rahvalikuna', see tähendab meloodia ja harmoonia poolest lihtsana ("„ein Lied, das im Volk entstanden ist (d. h. dessen Dichter und Komponist nicht mehr bekannt sind), oder eins, das in Volksmund übergegangen ist, oder endlich eins, das ‚volksmäßig‘, d. h. schlicht und leichtfaßlich in Melodie und Harmonie, komponiert ist“").
Alfred Götze meelest on rahvalaul laul, mis "laulutraditsiooni aluskihti kuuluvana on kultuurrahva mälus kujunenud loomulikul teel nii pika aja jooksul, et keegi, kes seda laulab, ei oma mingit isiklikku õigust selle stiilile, sõnadele või meloodiale." ("„im Gesang der Unterschicht eines Kulturvolks in längerer gedächtnismäßiger Überlieferung und in seinem Stil derart eingebürgert ist oder war, dass, wer es singt, vom individuellen Anrecht eines Urhebers an Wort und Weise nichts empfindet.“")
Tom Kannmacheri tänapäevane definitsioon kõlab: "Rahvalaulud on sotsiaalse rühma liikmete mälus laialt levinud meediumid, mis on seotud traditsioonide, kultuuriperioodide, valitsevate oludega ja ei omanda kunagi kindlaid vorme, mida oleks võimalik dokumenteerida või materialiseerida". ("„Volkslieder sind im Gedächtnis der Mitglieder einer soziologischen Gruppe allgegenwärtige Medien, die den Strömungen von Tradition, Kulturepochen, Herrschaftsverhältnissen unterworfen sind und somit nie feste Formen annehmen, die man dokumentarisch oder materiell fassen könnte“.")
Rahvalaulu stiilimudel.
Rootsi etnomusikoloog Ingrid Åkesson (2012: 77) iseloomustab rahvalaulu järgmiste tunnustega, mida võib leida erinevate maailma paikade traditsioonilises laulus, samuti klassikalises laulus väljaspool lääne muusikat, kuid leiab harva lääne kooli- või koorilaulus (Kalkun 2013: 24):
Rahvaluule

Rahvaluule ehk folkloor (inglise sõnast "folklore" 'rahvapärimus') on laias tähenduses vaimne rahvalooming, mis on pärandunud eelmistelt põlvkondadelt suuliselt, kirjasõna vahenduseta. Rahvaluule on kultuuriliselt kokkukuuluva inimeste rühma sünkreetiline pärimus, milles on koos teadmised, kogemused ja esteetika. Rahvaluule kujuneb, püsib ja levib kommunikatsiooniprotsessis ning talle on omane pidev muutumine. 
Rahvaluule hulka kuuluvad näiteks laulud, jutud, vanasõnad, mõistatused, ütlused, salmid, uskumused, kombed, rahvamuusika, rahvatantsud ja mängud. 
Tehakse vahet rahvaluulel kui vaimsel rahvaloomingul, mida uurib folkloristika ehk rahvaluuleteadus ning esemelisel rahvaloomingul, mida uurib etnograafia. 
Rahvaluuleks kitsamas tähenduses peetakse ka ainult rahva sõnaloomingut: näiteks rahvalaule, rahvadraamat, rahvajutte (muinasjutte, muistendeid, naljandeid, pajatusi), mõistatusi, vanasõnu ja kõnekäände.
Eestikeelne sõna "folkloor" on mugandvorm ingliskeelsest sõnast "folklore", mille võttis 1846. aastal kasutusele antikvaar William John Thoms.
Eesti rahvaluule liigid.
Rahvaluule jaguneb:
Sünkretism rahvaluules.
Rahvaluules ilmneb sünkretism, see tähendab liikide eristumatus: laulmisega kaasneb liikumine või tants, jutustamise puhul on suur tähtsus liigutustel ja näoilmel, jutuga põimuvad laulud, mõistatuste esitamisega seondub uskumusi. Iseseisvaid rahvaluuleteoseid nimetatakse tüüpideks (muinasjututüüp, vanasõnatüüp, tantsutüüp jne). Tüübid avalduvad teisendeina ehk variantidena. Mõnest tüübist on jäädvustatud sadu teisendeid, aga leidub ka tüüpe, millest on kirja pandud ainult üks-kaks teisendit. Mida laialdasemalt rahvaluuleteost tuntakse, seda rohkem erinevad selle teisendid üksteisest. Rahvaluule uurimine tugineb eelkõige teisendite võrdlemisele.
Rahvaluule uurimine.
Euroopas pani rahvaluule kogumisele ja uurimisele aluse Johann Gottfried Herder eri rahvaste rahvalaulude antoloogiaga "Volkslieder".
Eesti tähtsaim rahvaluulekoguja oli Jakob Hurt, suurkoguja oli ka Mattias Johann Eisen. Oskar Loorits on uurinud eriti rahvausundit, Herbert Tampere rahvalaule ja rahvamuusikat, August Annist "Kalevipoega". Eesti suurim rahvaluulekogu (umbes 1,2 miljonit lehekülge) asub Tartus Eesti Kirjandusmuuseumis.
20. sajandil on folkloristika huviorbiiti tõusnud ka kaasaegne folkloor, samuti rahvapärimuse kirjalikud ja mittetraditsioonilised vormid (näiteks grafiti ja linnalegendid).
Rahvaluule kahjulik mõju.
Tartu Ülikooli eesti ja võrdleva rahvaluule teadur Margaret Lyngdoh leidis oma uurimistöös, et folkloor võib mõnikord toimida inimgruppide lõhestajana ja viia lausa grupivägivallani ja mõrvadeni.
Romaani keeled

Romaani keeled (harvemini ladina keeled või uusladina keeled) on tänapäevased keeled, mis arenesid 3. ja 8. sajandi vahel välja vulgaarladina keelest. Need on indoeuroopa keelkonna itali keelte alamrühm. Kuus enimräägitavat romaani keelt emakeelena kõnelejate arvu järgi on hispaania (489 miljonit), portugali (250 miljonit), prantsuse (77 miljonit), itaalia (67 miljonit), rumeenia (24 miljonit) ja katalaani (4,1 miljonit). Itaalia keel on ladina keelele lähim riigikeel, millele järgnevad hispaania, rumeenia, portugali ja kõige lahknevamana prantsuse keel. Võttes arvesse kõiki romaani keeli, sealhulgas rahvus- ja piirkondlikud keeled, on sardi, itaalia ja hispaania keeled koos kolm ladina keelest kõige vähem eristuvat ning oksitaani keel on ladina keelele lähemal kui prantsuse keelele. Kõik romaani keeled on aga üksteisele lähedasemad kui klassikalisele ladina keelele.
Maailmas on enam kui 900 miljonit romaani keelt emakeelena kõnelejat, peamiselt Ameerikas, Euroopas ja Aafrika osades. Suurtel romaani keeltel on ka palju muukeelseid kõnelejaid ja neid kasutatakse laialdaselt "lingua francana". See kehtib eriti prantsuse keele kohta, mis on laialt levinud kogu Kesk- ja Lääne-Aafrikas, Madagaskaril, Mauritiusel, Seišellidel, Komooridel, Djiboutis, Liibanonis ja Põhja-Aafrikas (v.a Egiptus, kus see on vähemuskeel).
Kuna sellistele nähtustele nagu keeled, mis eksisteerivad pidevalt, on raske määrata jäiki kategooriaid, on hinnangud tänapäevaste romaani keelte arvu kohta erinevad. Näiteks Dalby loetleb 23, lähtudes vastastikuse arusaadavuse kriteeriumist. Järgnev hõlmab neid ja täiendavalt praeguseid elavaid keeli ning ühte surnud keelt, dalmaatsia keelt:
Romaani keelte loend (mittetäielik).
Romaani keeled on ladina keelest arenenud indoeuroopa keelte rühm, mille hulka kuuluvad:
Rahaühikute loend

"Siin loetletakse eri riikide rahaühikuid esmalt nimetuse järgi ja allpool lühendi järgi."
Loend lühendite järgi.
A
B
C
D
E
F
G
H
I
J
K
L
M
N
O
P
Q
R
S
Z
T
U
V
W
X
Y
Riigihümnide loend

"Siin on loetletud riigihümne.
Rebane (perekond)

Rebane ("Vulpes") on perekond kisjkalisi koerlaste sugukonnast.
Perekonna nimetuse võttis kasutusele Frisch 1775. 
Perekonnale rebane on iseloomulikud küllaltki pikk (pikem kui koertel) ja madal keha, suhteliselt lühikesed jalad (lühemad kui koertel), pikk kitsas terav koon, suured teravatipulised kõrvad ja ümara otsaga kohev saba, mille pikkus on vähemalt pool, sageli ka terve pea ja keha pikkus. Rebased on koertest graatsilisemad ja kassisarnasemad. Pupillid on ereda valguse käes enamasti ellipsikujulised. Pupillide kuju on üldiselt vertikaalselt ovaalne. Mõnel liigil on vänge "rebasehais", mis peamiselt tuleb saba selgmises osas sabajuure lähedal asuvast näärmest. Emastel on tavaliselt 6 või 8 nisa.
Rebane ja teised lähedased perekonnad on kassisarnased, sest nad toituvad sarnasel viisil. Rebased, nagu kassidki, peavad jahti üksinda öisel ajal ning nende saakloomad on väikesed. Nagu kassidki, näevad rebased pimedas hästi ja nende silmad on elliptilised. Ka tundlikud vibrissid ehk kompekarvad, kerge ja osav keha ning pikk saba (tasakaalu hoidmiseks) teevad rebased kassisarnasteks.
Liigid.
Rebase perekonda kuulub 12 liiki: aafrika liivarebane ehk kahvatu rebane ("Vulpes pallida"), afgaani rebane ("Vulpes cana"), bengali rebane ("Vulpes bengalensis"), fennekrebane ("Vulpes zerda"), kapi rebane ("Vulpes chama"), kääbusrebane ("Vulpes macrotis"), korsak ("Vulpes corsac"), polaarrebane ("Vulpes lagopus"), rebane ehk punarebane ("Vulpes vulpes"), tiibeti liivarebane ("Vulpes ferrilata"), välerebane ("Vulpes velox") ja liivarebane ("Vulpes rueppelli"). 
Paljud uurijad arvavad fennekrebase eraldi perekonda "Fennecus". Geneetilised uuringud näitavad, et afgaani rebane on fennekrebase lähedane sugulane (lahknenud 3–4 miljonit aastat tagasi). Seega peaksid nad kuuluma samasse perekonda. 
Rebasele lähedased perekonnad on ka "Atelocynus", maikong ("Cerdocyon"), "Pseudalopex", pamparebane ("Dusicyon"), kõrvukrebane ("Otocyon"), hallrebane ("Urocyon") ja polaarrebane ("Alopex"; kõige lähedasem). Nii hall- kui ka polaarrebaseid on tahetud liita perekonnaga "Vulpes". Üks ettepanek on vaadelda perekondi "Vulpes", "Fennecus" ja "Urocyon", kuid mitte perekonda "Alopex", koera perekonna ("Canis") alamperekonnana.
Põhjaameerika punarebast on mõnikord nimetatud eraldi liigiks "Vulpes fulva", kuid enamasti arvatakse ta punarebase alamliigiks ("Vulpes vulpes fulva").
Kääbusrebast ja väledat rebast on peetud ka ühte liiki kuuluvaks, sest on täheldatud nende ristumist.
Põlvnemine.
Rebased tekkisid pliotseenis.
Rebase perekonna teadaolevalt vanim liik on "Vulpes riffautae", kes elas 7 miljonit aastat tagasi Tšaadis. Ta oli tänapäeva keskmise rebase suurune, ent märksa koerasarnasem.
Rahvakultuur

Rahvakultuur on ühele rahvale omane (traditsiooniline) kultuur.
Kitsamas tähenduses koosneb rahvakultuur üksnes antud rahvale omastest, unikaalsetest ja põlistest kultuurielementidest.
Laiemas tähenduses võidakse rahvakultuuri all mõista ka kogu rahva kultuuri, kaasa arvatud kultuurilaenud ja -mõjustused teistest kultuuridest, mis koos ainuomaste kultuurielementidega moodustavadki unikaalse kogumi.
Enamasti kasutatakse rahvakultuuri mõistet vahepealses tähenduses, pidades eelkõige silmas kultuurielementide traditsioonilisust ja pikaealisust.
Roman Ubakivi

Roman Ubakivi (sündinud 24. märtsil 1945) on eesti jalgpallitreener, aastatel 1994–1995 Eesti esindusmeeskonna peatreener.
Roman Ubakivi lõpetas 1971 kaugõppes Tallinna Pedagoogilise Instituudi kehalise kasvatuse õpetajana.
Eesti rahvusest poistest koosnev meeskond, Tallinna Lõvid (esimene eestikeelne elukutseliste jalgpallimeeskond), mille Ubakivi alates 1978. aastast kokku kogus, võitis Nõukogude Liidu nahkpalli turniiri ja kahel korral Helsingi Cupi (sealhulgas 1987 ja 1988). A-klassi Eesti meistrivõistlused võitsid Tallinna Lõvid väravate suhtega 71:4. 
Tallinna Lõvide meeskond lagunes 1990. aastal pärast osavõttu Dallas Cupist 1989. Kõige tuntum endistest meeskonnaliikmetest on Mart Poom. Väga edukad on olnud ka Marko Kristal ja Martin Reim. Kaheksa poissi pääsesid Eesti rahvuskoondisse. See oli Eesti jalgpalli taassünni algus.
Hiljem mängisid mitmed endised Tallinna Lõvide meeskonna liikmed klubis Tallinna Sport Nõukogude Liidu teises liigas. Pärast Nõukogude Liidu lagunemist meeskond lagunes ja mängijad läksid välismaa klubidesse. 
Ubakivi treeningumeetodid ja distsipliin olid väga karmid. Teda on kritiseeritud selle eest, et liiga ränk füüsiline koormus liiga noores eas rikkus mängijad ära.
1993–1995 treenis Ubakivi peamiselt Eesti koondislastest koosnevat jalgpalliklubi FC Flora.
Ajal, kui Ubakivi oli rahvuskoondise treener, oli koondise bilanss 1 viik ja 23 kaotust. 
Kuulus Eesti Rahvusliku Sõltumatuse Parteisse, Põllumeeste Kogusse ja Keskerakonda. 
1999. aastal kandideeris Ubakivi Sinise Erakonna nimekirjas Riigikokku.
Ta kandideeris 2014. aasta Euroopa Parlamendi valimistel Eestis ja kogus 96 häält.
Randvere (Saaremaa)

Randvere küla asub Saaremaal Saaremaa vallas Ruhve poolsaarel.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Laimjala valda.
Küla kohta on andmeid alates 16. sajandi esimesest poolest.
Randveres asub kaks kivikalmet. Väiksem kuulub I aastatuhande algusse. Suuremast on leitud hõbedaga kaunistatud odaots ja mõõgaosi, suitsed ja muud. Need leiud on pärit 11. ja 12. sajandist. Arheoloogilised väljakaevamised Randvere kalmetel toimusid 1940 Marta Schiedehelmi ja Richard Indreko juhtimisel. Kivikalmed on ajaloomälestised.
Randvere külast on pärit Johannes Aavik, kes on kasutanud küla nime oma varjunimena.
Külas asub Villemi talu, mis tegeleb viljakasvatusega (peremees Andres Ruus).
Külavanem on Ilvi Pihl. Varem on külavanem olnud Maie Mets.
Réunion

Réunion [reüni'oon] on Prantsusmaa ülemerepiirkond 800 km Madagaskarist idas.
Ajalugu.
Eurooplased avastasid Réunioni 1513. aastal. Saar oli asustamata ja selle leidnud Portugali maadeavastajad panid saarele nimeks Santa Apolonia. Araabia meresõitjad tundsid seda juba nime Diva Morgabin (Läänesaar) all.
1642. aastal vallutasid saare prantslased ning see nimetati ümber Bourboni saareks. Réunioni nime hakkas see kandma pärast Suurt Prantsuse revolutsiooni.
Réunion kuulub Prantsusmaa koosseisu alates 19. märtsist 1946. Saarel paikneb ka sõjaväebaas.
Loodus.
Réunion on vulkaanilise tekkega ookeaniline saar. Saare siseosa on mägine, kõrgeim tipp on saare keskosas kustunud vulkaan Piton des Neiges (3071 m). Saare kaguosas asub tegevvulkaan Piton de la Fournaise (2632 m).
Haldusjaotus ja rahvastik.
Réunioni departemang jaguneb neljaks ringkonnaks. 2009. aasta seisuga elas Réunioni saarel 821 136 inimest. Kuna sisemaa on mägine, on rohkem asustatud rannikuäärsed alad.
Rrok Mirdita

Rrok Kola Mirdita (28. september 1939 Montenegro Klezna – 7. detsember 2015 Tirana) oli Durrëse-Tirana katoliku peapiiskop, Albaania priimas.
Ordineeriti preestriks 2. juulil 1965 ja oli albaania koguduse preester New Yorgis Bronxis.
25. detsembril 1992 määrati Durrëse ja Tirana peapiiskopiks ja ordineeriti 25. aprillil 1993 paavst Johannes Paulus II ja kardinal Camillo Ruini ning kardinal Jozef Tomko poolt koos veel kolme piiskopiga (Zef Simoni, Frano Illia ja Robert Ashta) paavsti pastoraalvisiidi ajal Albaaniasse. Sellega taastati katoliku hierarhia pärast tagakiusamist kommunistide poolt. Katoliku kirik Albaanias tuli uuesti üles ehitada. Peapiiskopi sõnul ei olnud talle eelkäijalt jäänud midagi peale rinnaristi.
Ta oli Albaania Piiskoppide Konverentsi esimees ja Albaania Caritase esimees.
Tema initsiatiivil rajati Tiranasse Pauluse katedraal. Selle kolmnurkne arhitektuur, mis järgib peapiiskopi ideed, sümboliseerib islami, õigeusu ja katoliikluse kooseksisteerimist Albaanias. Esimese missa uues katedraalis teenisid Vatikani kardinal-riigisekretär Angelo Sodano ja peapiiskop Rrok Mirdita 27. jaanuaril 2002. Peapiiskopi maja ehitati katedraali kõrvale.
1999. aasta jõulude ajal tervitasid katoliku peapiiskop Rrok Mirdita ja õigeusu peapiiskop Anastasios ühiselt rahvast.
Vaated.
1997. aasta sündmuste süvapõhjus on väärtuste kriis.
Ainult Kristus saab olla vastukaaluks Lääne ahvatlustele.
Röntgen

Röntgen (tähis R) on gammakiirguse ja röntgenikiirguse ioondoosi mittesüsteemne mõõtühik.
Üks röntgen on doos, mis vabastab 2,58×10−4 kulonit positiivseid ja negatiivseid laenguid ühe kilogrammi õhu kohta.
Mõõtühik on nimetatud füüsik Wilhelm Röntgeni järgi.
Reklaam

Reklaam on turunduses kasutatav turunduskommunikatsioonivõte toodetele ja teenustele vahendatud tähelepanu pööramise kaudu tarbijate manipuleerimiseks. Reklaam on üks turunduskommunikatsiooni kahest põhitüübist.
Reklaami üks eesmärk on informeerida tarbijat meedia kaudu teatud toodete ja teenuste olemasolust ja omadustest. Teine eesmärk on levitada soovitud ideid ning ühtlasi muuta inimeste suhtumist, teadlikkust, hoiakuid ja/või tarbimisharjumusi.
Tihti paigutatakse ka müügitoetus (allahindluse jms 'osta kohe' sõnumid ekslikult sildi 'reklaam' alla, kuid need kaks on eri eesmärgiga turunduskommunikatsiooni tüübid. Kui reklaami tehakse rohkem brändinguks, siis müügitoetust tehakse otseselt müügikäivete ja/või -koguste kasvatamiseks.
Reklaamiturg on tugevalt konsolideerumas. Näiteks Suurbritannias läks 2023. aastal pool reklaamikulutustest kahele USA tehnoloogiaettevõttele (Google ja Meta Platforms).
Reklaamide ja iseäranis reklaamikampaaniate loomisega tegelevad reklaamiagentuurid.
Reklaami liigitamine.
Reklaame liigitatakse
Mitmele reklaami alaliigile (nt alkoholi- ja tubakareklaam, samuti poliitiline reklaam) on paljud riigid kehtestanud erilised piirangud. Näiteks ei lubata poliitilist välireklaami vahetult enne valimisi, alkoholireklaami noorteväljaannetes jne.
Reklaam Eestis.
2020. aastal hinnati Eesti reklaamituru mahuks 88,7 miljonit eurot. Võrreldes varasema aastaga oli see 17% väiksem ja selle languse põhjuseks peetakse koroonapandeemia mõju.
Reklaamiturust 27% võttis televisioon, 26,3% internetireklaam, 14,7% välireklaam ja 11,4% raadioreklaam.
Kõige paremini läks kriisiajal internetireklaami turul, mille maht oli 21,3 miljonit eurot. Sellest hinnanguliselt 9,7 miljonit liikus Google'isse ja Youtube'i ning 6,5 miljonit Facebooki ning Instagrami.
Ruth Benedict

Ruth Benedict (sünninimi Ruth Fulton; 6. juuni 1887 New York – 17. september 1948 New York) oli USA kultuuriantropoloog ja kirjanik. Kirjanikuna kasutas ta pseudonüümi Anne Singleton.
1905. aastal astus ta Vassar College'isse. Pärast kooli lõpetamist 1909 reisis ta Euroopas, kus tutvus ka Stanley Benedictiga, kellest sai tema abikaasa (abielu lahutati 1930).
Ruth Benedict õppis 1919–1923 Columbia Ülikoolis ja lõpetas selle doktorikraadiga. 1923. aastast kuni surmani töötas ta samas ülikoolis õppejõuna. Kaks kuud enne surma sai ta korraliseks professoriks.
Tema õpetaja ja juhendaja oli Franz Boas, keda on nimetatud ameerika antropoloogia isaks. Ruth Benedict jätkas tema tööd ja näitas oma teostes, et rass, keel ja kultuur on üksteisest sõltumatud. Boase ja Benedicti järgi ei ole väide, et mõni rass on teisest väärtuslikum, tõsiseltvõetav. Nad olid oma aja mõjukad antirassismi teoreetikud.
Soome keel

Soome keel (soome keeles "suomen kieli)" on läänemeresoome keelte põhjarühma kuuluv keel, mida kõneleb umbes 5 miljonit inimest Soomes, Rootsis ja teistes riikides.
Soome keel on arenenud Häme ja Karjala hõimumurdest ning hilisemast eesti keelele lähedasest Edela-Soome murdest. Kirjakeelele pani aluse Mikael Agricola. Tema koostatud on ka vanim säilinud soomekeelne trükiteos, aabits "Abckiria" (1543).
Soome keelt räägitakse peamiselt Soomes. Soome keelt rääkivaid vähemusi on Rootsis, Norras, Venemaal ja Eestis. Rootsis elab mõnisada tuhat hiljuti emigreerunud soomlast. Ka Ameerika Ühendriikides ja Austraalias leidub soome immigrantidest vähemusi. Väikesed kogukonnad on Argentinas ja Brasiilias.
Ajalugu.
Arvatakse, et soome keel arenes ülejäänud läänemeresoome keeltega ühtmoodi soome-ugri algkeelest, millest saami keel eraldus ligikaudu 1500–100 eKr. On väidetud, et soome-ugri algkeelel oli kolm murret: põhja-, lõuna- ja idamurre. Läänemeresoome keeled eraldusid algkeelest 1. sajandi jooksul, kuid hakkasid hiljem üksteist mõjutama. Nõnda on soome keele idamurded geneetiliselt lähedased soome-ugri algkeele idavariandile ning edelamurded on lähedased eesti keelele.
Esimene soomekeelne kirjutis pärineb 16. sajandist Mikael Agricolalt. Tema lõi soome keele ortograafia, toetudes rootsi, saksa ja ladina keelele. Hilisemat kirjakeelt mõjutasid mitmed isikud, nende hulgas Paavali Juusten, Erik Sorolainen ja Jaakko Finno.
17. sajandil kirjutati Soomes raamatuid soome, taani, norra, eesti, saksa ja rootsi keeles. Tähtsamaid raamatuid kirjutati ladina keeles. Soome ja rootsi keel olid sel ajal väiksema tähtsusega keeled.
Agricola töö.
Soome kirjakeele alused lõi Mikael Agricola. Agricola keel põhines Turu murdel, nõnda jõudis selle fonoloogia ka soome kirjakeelde.
Agricola lõi uut testamenti tõlkides mitmeid uusi sõnu. Mõningaid neist kasutatakse ka tänapäeval, näiteks "armo" (arm), "vanhurskas" (õiglane). Agricola kasutas umbes 8500 sõna, neist 60% on siiani kasutuses.
Ametlik seisund.
Soome keel on üks Soome riigikeeli (teine on rootsi keel, mida räägib 6% rahvastikust), Euroopa Liidu ametlik keel ja ametlik vähemuskeel Rootsis.
Murded.
Soome keele murded jagunevad kahte rühma: läänemurded ja idamurded. Nad erinevad häälikute, diftongide ja rütmi poolest, seetõttu on neid parem pidada aktsentideks. Enamjaolt põhinevad murded samal fonoloogial, grammatikal ja sõnavaral.
Soome keele murded on jagatud järgmisteks murderühmadeks:
B. Idamurded.
Edela-Soome murdeid ("lounaismurteet") räägitakse Soome edelaosas ja Satakuntas. Need murded meenutavad mitmeti eesti keelt.
Karjalas räägitav karjala keel erineb soome keelest sedavõrd, et sel on oma ortograafia. Põhjamurret "meänkieli" räägitakse ja õpetatakse Rootsis omaette keelena.
Selma Lagerlöf

Selma Ottilia Lovisa Lagerlöf (20. november 1858 – 16. märts 1940) oli rootsi kirjanik.
Ta oli pärit Kesk-Rootsist Värmlandi maakonnast. Tema loomingus on tähtis osa kohalikel pärimustel ja muistenditel. Tema elukaaslane oli 1894. aastast Sophie Elkan.
Tuntud on romantiline romaan "Gösta Berlingi saaga" (1891). 
Lagerlöf kujutab selles haaravalt tugeva iseloomuga kirglikke inimesi, nende võitlust iseenda ja oma saatusega.
Muinasjutulises noorsooraamatus "Nils Holgerssoni imeline teekond läbi Rootsi" (1906–1907) lendab härjapõlvlaseks moondatud nimitegelane metshanede seltsis läbi kogu Rootsi. Teekonna jooksul muutub üleannetu ja südametu Nils arukaks ning loomi armastavaks poisiks.
1909. aastal pälvis Lagerlöf Nobeli kirjandusauhinna.
"Jeruusalemm" on tema romaan, mille tegevus toimub 19. sajandi viimasel veerandil. Romaani esimeses osas kujutatakse ärkamisliikumise teket ja kujunemist ühes Dalarna kihelkonnas, mille tagajärjel suur hulk selle asukaid rändab välja Palestiinasse, teises väljarännanute saatust pühal maal. Sündmustiku keskpunktis on kaks noort inimest: vanast auväärsest soost talupoeg Ingmar ja tema mõrsja Gertrud. Talu säilitamise nimel hülgab Ingmar Gertrudi, kes liitub väljarändajatega. Rohkete kannatuste järel leiavad mõlemad uue maise õnne.
Teos ekraniseeriti 1996. aastal.
Lagerlöfi "Gösta Berlingi saaga" 2006. aasta eestikeelne väljaanne (kirjastus Eesti Raamat, kujundaja Piret Niinepuu-Kiik) nimetati 2006. aasta Eesti 25 kauneima raamatu hulka.
1984. aastast antakse välja Selma Lagerlöfi auhinda.
Sport

Sport on regulaarne võistlemine, kehaliste või vaimsete võimete ja võistkondliku koostöö, samuti spordiriista(-vahendi) täiusliku käsitsemise treening, võistluste võitmise (parima tulemuse saavutamise) eesmärgil. Sport on kehakultuuri üks haru.
Sport jaguneb amatöör- ehk harrastusspordiks ja elukutseliseks (professionaalseks) ehk profispordiks. Spordist eristub eesmärgi järgi (kehakultuur ehk tervisesport), kus parima tulemuse aspekt ei ole oluline. Spordi ehk võistlusspordi äärmuslik vorm on tippsport. Spordi meelelahutuslik külg hõlmab spordihuviliste kaasaelamise võistluspaigal olles ja spordiuudiste jälgimisel, sõlmitakse ka kihlvedusid.
Maailmas enim harrastatavate spordialade seas on kergejõustik, jalgpall, korvpall, poks, võrkpall ja ujumine . Eestis on populaarseimad motokross, kergejõustik, suusatamine, orienteerumine, võrk-, korv- ja jalgpall . Suurimad ülemaailmsed võistlused on kaasaegsed olümpiamängud ja maailmameistrivõistlused.
Ajalugu.
Spordi algeid võib leida muistseist mängudest ja sõjapidamisest. Sihiteadlikuks muutus sport Vana-Kreekas, kus kehaline kasvatus seostati võistlusega. Mitmesugustest jõu- ja osavusvõistlustest arenesid suurvõistlused: 776 eKr peeti esimesed olümpiamängud.
Nüüdisaja spordi alguseks peetakse 19. sajandi II poolt, kui hakati korraldama ametlikke rahvuslikke ja rahvusvahelisi võistlusi. Sporti edendas rahvusvaheliste spordiföderatsioonide loomine ja olümpiamängude taassünd (1896; kaasaegsed olümpiamängud). Eriti kiiresti on sport arenenud pärast Teist maailmasõda.
Eestis algas sihipärane spordi-, eelkõige raskejõustikuharrastus 1890. aastatel. Raskejõustik jäigi kauaks kõige menukamaks spordialaks. Kui 19. ja 20. sajandi vahetusel asutati esimesed spordiseltsid, lisandusid jalgrattasport, jooks, võimlemine, jalgpall, poks, ujumine ja uisutamine. 1912. aasta Stockholmi olümpiamängudel kuulus Venemaa võistkonda ka eestlasi. Selleks ajaks oli teiseks edukaks alaks saanud kergejõustik. Iseseisvas Eestis saavutasid kõrge rahvusvahelise taseme laskesport, purjetamine, jääpurjetamine, male ja meeste kergejõustik, endiselt võidukad olid raskejõustiklased.
Spordirajatised.
Sportimise keskkond ehitatakse vastavalt võistlusalale ja võistlusreegleile. Staadion on rajatis, mis võimaldab mitmesuguste spordivõistluste korraldamist, peamiselt kergejõustikus ja jalgpallis. Sisevõistluste jaoks ehitatakse võimlaid, ujumisvõistluste jaoks ujulaid, jalgrattavõistluste jaoks velodroome, motospordi harrastamiseks krossirajad ja ringrajad.
Spordiga kaasnevad nähtused.
Spordi kaasnähuks on dopingu kasutamine, mille levikut on soodustanud riikide auahnus ja üha kopsakamad võiduauhinnad .
Tehnikaspordis ja tippspordis üldiselt, esineb vigastusi. Tippsportlaste tervisekahjustused ilmnevad aastaid hiljem. 
Võistkondlikus tippspordis on palju äritsemist, kus sportlased on ühtlasi müügi ja ostu objektiks.
Suspensioon

Suspensioon on dispersne süsteem, mille puhul vedelikku on pihustunud tahket keemilist ainet.
Suspensiooni korral on tahke aine settimine küll aeglane, kuid sobivate tingimuste korral (näiteks seisev vesi) see aja jooksul siiski toimub. Suspensioonina kantakse ühest kohast teise paljusid setteid. Näiteks jõevesi kannab merre suspensioonina liiva ja savi.
Näide.
Katseklaasis tekib savipulbri segamisel hägune vedelik, milles saviosakesed on hõljuvas olekus (heljum). Katseklaasi lisatud aine on savi, mis vees ei lahustu. Hägust vedelikku, mis sisaldab vees mittelahustuva tahke aine hõljuvaid osakesi, nimetatakse suspensiooniks. Seismisel tahke aine sadestub ja ladestub katseklaasi põhja. Mõne aja möödudes muutub ka katseklaasis olev vesi selliseks, nagu oli katse alguses.
Süsivesinikud

Süsivesinikud on keemilised ained, mille molekul koosneb ainult süsiniku- ja vesinikuaatomitest. Süsivesiniku molekul sisaldab süsinikahelat. Ahela ehituse järgi liigitatakse süsivesinikud ning kõik muud orgaanilised ühendid alifaatseteks ja tsüklilisteks.
Sokrates

Sokrates (Σωκράτης) (469–399 eKr) oli vanakreeka filosoof, kes elas ja õpetas Ateenas.
Sokratese õpetust tuntakse tema kaasaegsete Platoni, Xenophoni, Aristophanese jt vahendusel, ta ise ei kirjutanud midagi. Oma vaateid esitas ta avalikes vaidlustes või vestlustes, juhatades vestluskaaslast küsimuste ja vastuväidete abil tõe poole (sokraatiline meetod), nagu seda kirjeldab Platon, kelle dialooge peetakse kõige põhjalikumaks Sokratese kui filosoofi kohta käivaks allikaks ning millest lähtuvalt tavaliselt Sokratest käsitletakse. Täpselt pole teada, kui palju ja mida Sokrates ise arvas ja õpetas ning kui palju panid oma mõtteid tema suhu ta õpilased. Läbi aegade on arvatud, et Platon esitab osas oma hilisema perioodi dialoogidest Sokratese suu läbi omaenese mõtteid.
Võib arvata, et filosoofia ülesandeks pidas Sokrates õpetada inimest iseennast tundma; filosoofia pole seega mitte sõnadega sofistide kombel mängimine või pilvepiiril taevaste ja maiste asjade üle targutamine, vaid pigem elamise viis. Seepärast tegeles Sokrates ka eelkõige kõlblusse puutuva problemaatikaga ja püüdis selle käigus määratleda kreekalikke voorusi (aretē) nagu õiglus (dikaiosynē), vaprus (andreia), vagadus (hosiotēs, eusebeia), mõistlikkus (sōphrosynē) jne, mis pidid toonase arusaama järgi tagama inimesele õnneliku elu (eudaimonia).
Vooruste määratlemisega seotud ja läbiv teema Sokratese õpetuses on püüd määratleda seda, mis on teadmine (epistēmē) ja kuidas see toimib. Et kõik ametimehed midagi oskavad – neil on mõni kunst või oskus (technē) –, siis selle juurde peab kuuluma ka teadmine sellest, mida nad oskavad, ning seda teadmist peavad oskama nad ka teistele, näiteks õpipoistele edasi anda, seega peavad oskama nad sellest sõnade vahendusel aru anda (logos). Enamasti aga satuvad ametimehed oma tegevusest aru anda püüdes raskustesse, mis ongi Platoni "sokraatiliste dialoogide" üheks peamiseks teemaks.
Kuna Sokrates eelistas suhelda oma järgijatega tänavatel või avalikes paikades ning vastandus sellega sofistidele, kes õpetasid raha eest ja olid seetõttu kättesaadavad rikkamatele ateenlastele, siis pidasid küünikud end oma filosofeerimisviisi tõttu Sokratese kõige autentsemateks järgijateks.
Ateena valitsus mõistis Sokratese üle kohut, sest tema õpetamismeetodid kutsuvat noortes esile skepsise ja lugupidamatuse ning polise poolt tunnustatud jumalate salgamise. Pärast surmamõistmist lükkas Sokrates talle tema pooldajate pakutud põgenemisvõimaluse tagasi ning allus kohtuotsusele, juues täpilisest surmaputkest ("Conium maculatum") valmistatud alkoholiga segatud mürki, mida surmaotsuse täideviimisel kasutati. Tema viimased krüptilised sõnad enne surma olid: "Kriton, oleme Asklepiosele võlgu kuke. Ohverdage see talle, ärge unustage!". 
Sokratese kaaskond.
Sokratese õpilaste hulgas olid teiste seas Platon, Antisthenes, Aischines Sphettosest, Kebes, Phaidon Elisest, Simmias Teebast, Phaidondes Teebast, Menexenos ja Xenophon.
Søren Kierkegaard

Søren Aabye Kierkegaard (5. mai 1813 – 11. november 1855) oli taani filosoof ja kirjanik, keda peetakse üheks eksistentsialismile alusepanijaks. 
Suurem osa Kierkegaardi varastest töödest on kirjutatud mõne pseudonüümi all ning need "autorid" kommenteerivad varasemate "autorite" teoseid.
Kierkegaard kritiseeris teravalt oma aja hegeliaanlust ning Taani kiriku sisutühja "kristlikkust". Paljud tema teosed käsitlevad religioosseid teemasid, nagu usk jumalasse, kirik kui institutsioon, kristlik eetika ja teoloogia jne.
Tema isa oli jõukas villakaupmees Michael Kierkegaard (1756–1838). Ema Ane Lund Kierkegaard (1768–1834) oli tema teine naine, kes enne oli Michaeli juures töötanud teenijana. Isal oli seitse last, kellest kuus said täiskasvanuks, aga ainult kaks elasid temast kauem: Aalborgi piiskop ja poliitik Peter Christian Kierkegaard (1805–1888) ning Søren Kierkegaard, kes oli saanud oma emapoolse vanaisa eesnime.
8. mail 1837 tutvus 24-aastane Søren Kierkegaard 15-aastase Regine Olseniga (1822–1904) ja armus esimesest pilgust. 8. septembril 1840 pakkus Kierkegaard neiule kihlust. 11. augustil 1841 katkestas Kierkegaard kihluse, pidades end oma sõnul liigse melanhoolia tõttu abieluks sobimatuks, kuid jäi Reginega elu lõpuni sõbralikesse suhetesse. Nähtavasti oli Regine ainus naine, keda Kierkegaard oli kunagi armastanud. Regine abiellus 1847. aastal oma endise koduõpetaja Johan Frederik Schlegeliga (1817–1896), kes oli aastail 1855–1860 Taani Lääne-India kindralkuberner, nii et Kierkegaardi surma ajal oli Regine temast kaugel. Nii Schlegel kui ka Olsen olid Kierkegaardi filosoofia austajad.
28. septembril 1841 kaitses Kierkegaard Kopenhaageni ülikoolis magistritöö "Iroonia kontseptsioon Sokratest silmas pidades" ja sai magistrikraadi. Sokratest kujutasid Platon ja Xenophon tõsiselt, aga Aristophanes oma komöödia "Pilved" tegelasena. Kierkegaardi arvates mõistis Aristophanes Sokratest paremini ja kujutas teda täpsemini. Kaitsmiskomisjoni arvates oli magistritöö tähelepanuväärne ja sügavamõtteline, kuid liiga mitteformaalne ja teravmeelne selleks, et olla tõsiseltvõetav akadeemiline teadustöö.
Shkodër

Shkodër on linn Loode-Albaanias Montenegro piiri lähedal Shkodëri järve idarannikul Mbishkodra tasandiku lõunaosas Drini ja Bunë jõe vahel. Linn on Shkodëri maakonna ja Shkodëri ringkonna keskus. 
Ajalugu.
Shkodër rajati umbes 4. sajandil eKr. Seal paiknes illüüria hõim Labeat ning kuningas Gentiuse ja kuninganna Teuta residents. 
168 eKr vallutasid linna roomlased ning see jäi nende tähtsale kaubandus- ja sõjateele. 
1040 pKr vallutasid Shkodëri serblased ning sellest sai üks keskaegse serbia riigi Zeta (praegu Montenegro) tähtis majandus- ja halduskeskus. 
1396 läks linn Veneetsia võimu alla, kellega koos võideldi Osmanite riigi vastu. Hoolimata mõneaastasest vastupanust rünnakutele langes Shkodër 1479 Osmanite riigi võimu alla. Hõivamise käigus linn laastati. Linna uus õitseng saabus alles 17. sajandil. Aastatel 1757–1831 valitses linna Bushati suguvõsa.
19. sajandi lõpuks oli Shkodërist jälle saanud tähtis kaubanduskeskus. Linnal oli tähtis koht ka Prizreni liigas Albaania vabadusliikumise ajal. 
Balkani sõdade ja Esimese maailmasõja ajal püüdsid Shkodërit enda võimu alla saada Montenegro ja Serbia. Hoolimata elanike vastupanust vallutasid linna 1913. aasta alguses Serbia ja Montenegro sõjavägi. Suursaadikute Londoni konverents sundis Montenegrot loovutama Shkodëri piirkonna vast moodustatud Albaania riigile. Ent 1915 sisenesid Shkodërisse jälle Montenegro väed. Aastal 1916 vallutas linna Austria-Ungari ning see jäi üheks Austria keskustest 1924. aastani.
Teise maailmasõja ajal tungis linna Saksa sõjavägi, kes jäi sinna 19. novembrini 1944.
1990. aastate algul oli Shkodër demokraatliku liikumise tähtis keskus. 
Shkodër on tähtis haridus- ja tööstuskeskus. Linnas toodetakse mitmesuguseid mehaanika- ja elektroonikaseadmete detaile ning tekstiili- ja toiduainetetööstuse tooteid. 
Linn asub rahvusvahelise maantee ja Belgradi-Tirana raudteelõigu ääres. 
Shkodëris asuvad ka pedagoogiline instituut ja Luigj Gurakuqi nimeline Shkodëri ülikool. 
Linna pearaamatukogus on üle 250 000 köite. Linnas on ka kultuurikeskus, kunstnike ja kirjanike liit, Migjeni (Millosh Gjergj Nikolla nimeline) teater, kunstigalerii ja ajaloomuuseum. Vaatamisväärsused on ka Shkodëri kindlus (ehk Rozafa kindlus), türgi saun ja Plumbi mošee. 
Linnale annavad ainulaadse väljanägemise vanad majad ning kitsad tänavad kõrgete kivimüüride vahel. Pärast Teist maailmasõda ehitati mõned kvartalid laiemate tänavatega uuselamurajoone.
Seitse tarka

Seitse tarka (kreeka οἱ ἑπτὰ σοφοί, u 620 – u 550 eKr) olid vanakreeka riigimehed ja seadusandjad 7. ja 6. sajandist eKr, kes paistsid silma oma elutarkusega.
Seitsme targa nimekirju on erinevaid. Platoni dialoogis "Protagoras" arvatakse seitsme targa hulka Thales Mileetosest, Pittakos Mytilenest, Bias Prienest, Solon Ateenast, Kleobulos Lindoselt, Myson Chenest ja Cheilon Lakedaimonist. Samas asendab Diogenes Laertios oma teose "Väljapaistvate filosoofide eludest, õpetustest ja ütlustest" I raamatus seitsme targa loetelus Mysoni Periandrosega Korintosest ning lisab, et seitsme targa hulka on eri traditsioonides arvatud ka teisi isikuid, näiteks Anacharsist Sküütiast, Pherekydest Syroselt ja Epimenidest Kreetalt.
Seitsmele targale omistati gnoome – elutarkust väljendavaid mõtteteri. 
Seitse tarka olevat legendi järgi kohtunud Delfis, et pühendada oma mõtteterad Apollonile.
Semiootika

Semiootika on teadus tähendusloomest – märkidest, märgisüsteemidest ja märgiprotsessidest. Semiootika tegeleb tekstide tähenduse, kommunikatsiooni ja interpretatsiooniprotsesside ja -nähtuste uurimisega, nii nende teooria kui empiirilise analüüsiga.
Semiootika on alusteaduseks humanitaar- ja eluteadustele, kuivõrd märgiprotsessid on omased kõigele elusale. Semiootika uurib elu poolt kehtestatud seaduspärasusi ehk suhteid.
Semiootika on reaalsust mõistusele vahendavate märkide uurimine.
Semiootika klassikud.
Sellesarnases tähenduses kasutas seda sõna esimest korda John Locke oma teoses "An essay concerning human understanding" (1690), ent juba palju varem oli tuntud meditsiinisemiootika kui teadus haiguste märkidest ja sümptomitest.
Charles Sanders Peirce'i peetakse semiootika üheks rajajaks.
Ferdinand de Saussure kavandas teaduse nimega "märgiõpetus" (semioloogia).
Charles Morris esitas oma semiootikateooria raamatus "Foundations of the Theory of Signs".
Umberto Eco on teinud semiootika laiemalt tuntuks. Tema semiootikateooria on esitatud raamatus "A Theory of Semiotics".
Jakob von Uexküll on üks biosemiootika rajajaid.
Thomas Sebeoki juhtimisel kujunes semiootika rahvusvaheliseks keskuseks Indiana ülikool USAs. Samas asus pikka aega ajakirja Semiotica toimetus.
Algirdas Julien Greimas arendas semiootilise analüüsi meetodeid.
Juri Lotman koos kolleegidega pani aluse kultuurisemiootikale ja rajas semiootikaajakirja Sign Systems Studies.
Erialaorganisatsioonid.
Maailma semiootikuid ühendab Rahvusvaheline Semiootika Assotsiatsioon (loodud 1969). Ameerika semiootikuid ühendab Ameerika Semiootika Selts. Põhja-Euroopa semiootikute ühing on Nordic Association for Semiotic Studies. Eesti semiootikuid ühendab Eesti Semiootika Selts (loodud 1998).
Semiootika Tartus.
Tartu Ülikoolis tegutses rahvusvaheliselt tuntud semiootik Juri Lotman, kes on üks kultuurisemiootika rajajaid. Tartu-Moskva koolkonna kultuurisemiootika traditsiooni kannab Tartus ilmuv ajakiri "Sign Systems Studies", mis asutati (kui "Trudy po znakovym sistemam – Semeiotike") aastal 1964.
Tartu Ülikooli semiootika osakond loodi aastal 1992.
Kirjandus.
Raamatusarjad:
Sinilill (perekond)

Sinilill ("Hepatica") on taimeperekond tulikaliste sugukonnast.
Süstemaatika, klassifikatsioon ja taksonoomia.
Umbes kuus liiki, mis kasvavad põhjapoolkeral. Sinilille on jaotatud päris mitme liigi vahel. Küsimus liikide arvust on vaidluse all. Olukorda komplitseerib laialdane hübridiseerimine. Liikide hulka kuuluvad harilik sinilill ja transilvaania sinilill. Nende kahe liigi hübriid on keskmine sinilill.
Varem on sinililled koos ülaste ja karukelladega paigutatud ülase perekonda. Sinilille perekonna esmakirjeldaja on Philip Miller (1754).
Perekonnanimi on tuletatud sõnast "hēpar" 'maks' ja tähendab 'maksa-' (sinilille peeti maksarohuks, sest juurmised lehed meenutavad maksasagaraid ning on alt maksa värvi). Sõna pärineb keskaegsest ladina keelest.
Kirjeldus.
Sinililled on talihaljastest püsikutest tugeva risoomiga rohttaimed. Juurmised lehed on pika raoga, kolmehõlmalised, pisut maksataolised, pealt rohelised, alt pruunikaslillad. Kõrvallehed puuduvad. Kolm ovaalset kõrglehte paiknevad tupetaoliselt. Varrel on üksik õis. Õiekate on lihtne, kroonlehetaoline, tavaliselt viie kuni kaheksa tuhmsinise, harvem roosa või valge tupplehega. Tolmukaniidid on arvukad, peaaegu valged. Vili on ovaalne, karvane pähklike lisemega (elaiosoomiga).
Kromosoomide arv: 2n=14.
Eestis kasvab looduslikult ainult harilik sinilill. Harilikul sinilillel on teisendid teravahõlmine sinilill ("Hepatica nobilis" var. "acuta") ja ümarahõlmine sinilill' ("Hepatica nobilis" var. "obtusa"), mida varem tunti liikidena "Hepatica acutiloba" (ka "Hepatica acuta", "Hepatica triloba acuta") ja "Hepatica americana" (ka "Anemone hepatica", "Hepatica hepatica", "Hepatica triloba americana", "Anemone americana"). Teravate hõlmadega juurmiste lehtedega harilik sinilill on levinud Euraasias, ümarahõlmine teisend Ameerikas. Esimesel teisendil on lehtede pikkus 10 cm, teisel harva üle 7 cm. Teravahõlmisel sinilillel võib olla kuni seitse hõlma, sest ka hõlmadel võivad olla hõlmad.
Teravahõlmine sinilill on inglise keeles "sharp-lobed hepatica" 'teravahõlmine sinilill'. Ümarahõlmine sinilill on inglise keeles "round-lobed hepatica" 'ümarahõlmaline sinilill' või "round-leaved hepatica" 'ümaralehine sinilill'.
Ka Aasia teisendit on peetud omaette liigiks "Hepatica asiatica". Sinilille on jaotatud päris mitme liigi vahel. Liikide arv on vaidluse all. Olukorda komplitseerib laialdane hübridiseerumine.
Stanisław Lem

Stanisław Herman Lem (12. september 1921 Lviv – 27. märts 2006 Kraków) oli juudi päritolu Poola kirjanik, filosoof ja satiirik.
Lem on tuntud põhiliselt oma teadusliku fantastika järgi. Tema teoseid on tõlgitud 41 keelde ja tema raamatuid on müüdud üle 27 miljoni eksemplari.
Lem sündis jõuka Poola juudist kurguarsti pojana. 1939. aastal lõpetas ta Lvivis Karol Szajnocha nimelise II Gümnaasiumi. Nõukogude okupatsiooni ajal 1940–1941 õppis Lvivi ülikoolis arstiteadust. Saksa okupatsiooni ajal töötas Lem juudi päritolu varjamiseks võltsitud dokumentidega automehaaniku ja keevitajana ning osales vastupanuliikumises.
Lemi kasvatati katoliiklaseks, kuid hiljem sai temast ateist "moraalsetel põhjustel ... Maailm tundus mulle kokku panduna niivõrd valulikul viisil, et ma eelistan uskuda, et see pole loodud ... tahtlikult".
1946. aastal kolis Lem koos perekonnaga Nõukogude territooriumile jäänud Lvivist Krakówisse. Seal jätkas ta arstiteaduse õppimist Jagiełło ülikoolis, kuid talle hakkas vastu lõssenkismi propageerimine ja viimasel eksamil kukkus ta pooleldi meelega läbi. Seetõttu ei antud talle arstidiplomit. Tema kursusekaaslased saadeti üldjuhul sõjaväearstideks, kuid Lem ei soovinud sõjaväes töötada.
Lisaks arstiteadusele on ta õppinud filosoofiat. Ta töötas assistendina teadusasutuses ja töö kõrvalt kirjutas jutte. Lemist sai üks populaarsemaid poola kirjanikke. Ta on laialt tuntud ka välismaal. 1976. aastal väitis Theodore Sturgeon, et Lem on kogu maailmas kõige enam loetav ulmekirjanik.
Lem polnud kommunist, kuid ei toetanud ka Solidaarsust: ta nägi, et sellel on head plaanid, kuid on täiesti eluvõõras. 1982. aastal, kui Poolas kuulutati välja sõjaseisukord, emigreerus Lem Lääne-Berliini ja elas hiljem Viinis. 1988. aastal naasis ta Poolasse.
Tema teosed käsitlevad filosoofilisi teemasid: arutlusi tehnika arengu ja intellekti loomuse kohta ning inimkonna kohast universumis, kahepoolse suhtlemise ja arusaamise võimatust tulnukatega, ahastust inimloomuse piiratuse pärast. Tema teoseid on käsitletud ka esseede või filosoofiliste raamatutena.
Ameerika Ühendriikide ulmekirjanike organisatsioon Science Fiction and Fantasy Writers of America valis 1973. aastal Lemi auliikmeks, ent 1976. aastal võttis temalt selle tiitli ära Lemi märkuste tõttu kaasaegse teadusliku fantastika kohta. Tema meelest oli see halbade ideedega ja halvasti kirjutatud ning huvitatud rohkem seiklustest kui ideedest ja uutest kirjanduse vormidest. Organisatsioon pakkus Lemile tavalise liikme staatust, mille ta lükkas tagasi.
1981. aastal sai Lem Wroclawi ülikooli audoktoriks, 1998. aastal Jagiełło ülikooli, Lvivi ülikooli ja Opole ülikooli audoktoriks ning 2003. aastal Bielefeldi ülikooli audoktoriks.
1997. aastal sai ta Krakowi linna aukodanikuks. 1986. aastal anti talle Austria riiklik Euroopa kirjanduse auhind.
Lemi järgi on nimetatud asteroid 3836 Lem, mille avastas 1979. aastal NSV Liidu astronoom Nikolai Tšernõhh.
Sõjandus

Sõjandus on inimtegevuse valdkond, mille eesmärk on enda ühiskondlike ressursside ja territooriumi kaitse ning võimaliku vaenlase ressursside ja valduste üle kontrolli saavutamine.
Solomon Marcus

Solomon Marcus (1. märts 1925 Bacău – 17. märts 2016 Bukarest) oli Rumeenia matemaatik, informaatik, keeleteadlane ja semiootik.
Käis koolis Bacăus. Lõpetas keskkooli 1944. Õppis Bukaresti ülikoolis matemaatikat 1945–1949 ning lõpetas ülikooli kiitusega.
Oli Bukaresti ülikooli matemaatikateaduskonnas 1950. aastast assistent, 1955. aastast lektor, 1964. aastast dotsent, 1966. aastast professor. Kaitses kandidaaditöö ("Kahe muutuja monotoonsed funktsioonid") 1956 ning oli 1968. aastast teaduste doktor. Aprillis 1983 valiti Rumeenia Akadeemia korrespondentliikmeks, detsembris 2001 akadeemikuks (täisliikmeks).
Tegeles uurimis- ja õppetööga järgmistel aladel: matemaatiline analüüs, teoreetiline arvutiteadus, mõõduteooria, üldtopoloogia, keeleteadus, matemaatika ajalugu, matemaatiline poeetika, semiootika ning matemaatika rakendused loodus- ja sotsiaalteadustes.
Soodla

Soodla on küla Harju maakonnas Anija vallas.
Küla läbivad Jägala–Käravete maantee (Piibe maantee) ning Kiiu–Soodla, Soodla–Kehra ja Soodla tee. Küla piires jäävad Jägala–Käravete maantee äärde bussipeatused Soodla ja Soodla kauplus.
Soodla jõgi suubub Soodla külas Jägala jõkke. Soodla jõe suudme juures asub Gabrieli poolsaar, mis on üksikobjektina looduskaitse alla.
Soodlat on esimest korda mainitud 1241. aastal ("Sotal"). 19. sajandi alguses Soodla küla mõisastati. Küla rajati uuesti 20. sajandi esimesel poolel.&lt;ref name="Eesti nõukogude entsüklopeedia/1975"&gt;Eesti nõukogude entsüklopeedia. Kirjastus Valgus, 7. köide (RUND-TING), lk 218, Tallinn, 1975.&lt;/ref&gt;
Santander

Santander on sadamalinn Põhja-Hispaanias Biskaia lahe ääres, Kantaabria autonoomse piirkonna ja Santanderi provintsi keskus.
Kantaabriast lääne poole jääb Astuuria ja ida poole Baskimaa.
Elanike arv oli 1998. aastal umbes 184 000 ja 2009. aastal 183 466.
Rooma riigi ajal oli linna nimi "Portus Victoriae Iuliobrigensium" (1. sajand eKr). Praeguse nime on linn saanud pühalt Emetheriuselt, (hispaania keeles Emeterio), kes legendi järgi oli märter, kelle pea viidi sinna 3. sajandil. Nime vahepealsed vormid olid näiteks "Sant Emter" ja "San Ender".
1187. aastal tegi kuningas Alfonso VIII San Emeterio kloostri abti linna isandaks. 1248. aastal osales Santander Sevilla lahingus, mille eest ta sai vapi.
Santander oli keskajal Kastiiliale tähtis sadam, mille kaudu käis ka Uue Maailmaga kauplemine.
Santander sai ametlikult linnaõigused aastal 1755.
1893. aastal plahvatas sadamas prahilaev Cabo Machichaco, hukkus 500 inimest.
Santander oli kuningas Alfonso XIII meelissuvituskoht. Ka praegu on see populaarne suvituskoht, kuigi 1941. aastal hävis tulekahjus suur osa vanalinnast.
Santanderis on panga Banco Santander peakontor.
Suhhoi Su-27

Suhhoi Su-27 (vene keeles Сухой Су-27, NATO koodnimi "Flanker") oli Nõukogude Liidu ja on nüüd Venemaa relvastuses olev mitmeotstarbeline hävituslennuk. Prototüübi esmalend toimus 1977. aastal. Su-27 projekteerimise lähteülesandeks oli saavutada Ameerika Ühendriikide hävituslennukiga F-15 võrreldav võimekus. 
Esimesed lennukid anti üle NSV Liidu lennuväeosadele 1984. aastal. Ametlikult võeti Su-27 relvastusse 1990. aastal, kui olid kõrvaldatud kõik katselendudel ilmnenud puudused. Su-27 on kasutusel Venemaa, Ukraina, Valgevene, Kasahstani ja Vietnami lennuväes. Hiinas ehitatakse lennukit Su-27 (J-11) litsentsi alusel.
Su-27 on varustatud 1 x 30 mm GŠ-30-1 automaatkahuriga ning tiiva-alustele püloonidele saab kinnitada erinevid rakette ja pomme.
Modifikatsioonid: Su-27K lennukikandja versioon; õhus tankimise võimalusega; Su-27P/ Su-30, kaugmaa hävituslennuk, õhus tankimise võimalus; Su-27IB/ Su-34, kahekohaline pommitushävituslennuk; Su-27M/Su-35, moderniseeritud Su-27. Su-35: meeskond 2, lennuraadius lisakütuseta kuni 2000 km.
Su-27M/ Su-35 (NATO koodnimi Flanker-E) on Su-27 baasil ehitatud mitmeotstarbeline hävituslennuk. Su-35 lennukis on moderniseeritud kõiki Su-27 süsteeme, kandevkonstruktsioonis on kasutatud süsinik-komposiiti, uuendatud on relvastust ja mootoreid. 
Tehniline kirjeldus.
Lennuki konstruktsioonis on kasutatud suhteliselt palju titaani (kuni 30%), kõrgtugevusega duralumiiniumi sulameid ja komposiitmaterjale.
Shefqet Verlaci

Shefqet (Shevket, Sefket) Bej Verlaci (Vërlaci, Verlaçi, Verlaxhi, Velaxhi; 15. september 1877 Elbasan – 21. juuli 1946 Zürich) oli Albaania peaminister 5. märtsist (või veebruarist või märtsist) 10. juunini (või 2. juunini) 1924 ja Itaalia okupatsiooni ajal 12. aprillist (või 11. aprillist) 1939 3. detsembrini (või 4. detsembrini või 10. novembrini) 1941.
1922 oli Verlaci Albaania suurim maaomanik. Joseph Roth kirjutab, et talle kuulus enamik Elbasani maju. Tema ümber koondus Eduerakond, suurim konservatiivne partei, mis vastustas kindlalt igasugust maareformi, mis annaks talupoegadele maad. Parteisse kuulus Põhja-Albaania hõimujuhte ja väljapaistvaid moslemitest maaomanikke. 
1922. aasta lõpupoole kihlus Ahmed Zogu Verlaci tütrega, kindlustades sellega endale Verlaci toetuse ja peaministrikoha.
1924. aastal oli Zogu sunnitud finantsskandaali ja atentaadi tagajärjel haavata saamise tõttu loovutama peaministrikoha Verlacile. Verlaci jäi valitsuse etteotsa juunikuuni ning põgenes seejärel Itaaliasse. Järgnenud Fan Noli režiimi ajal mõistis eritribunal Verlaci tagaselja surma koos kogu varanduse konfiskeerimisega. 
Kui Zogu sai 1928 kuningaks, tühistas ta kohe kihluse Verlaci tütrega. See tegi Verlacist kuninga verivaenlase. 
12. aprillil (või 11. aprillil) 1939 sai Verlacist Itaalia okupatsiooni all moodustatud valitsuse peaminister. Kuni 16. aprillini oli ta riigipea kohusetäitja. 
Verlaci toetas albaanlastega asustatud Jugoslaavia ja Kreeka territooriumide liitmist Albaaniaga.
28. novembril 1939 toimus Tiranas esimene fašismivastane tänavameeleavaldus, mida toetas tööstus- ja transporditööliste streik. Nõuti itaallaste lahkumist ja valitsuse tagasiastumist. 
Verlaci suri 1946 Zürichis ja maeti Rooma protestantlikule kalmistule.