tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Sümpaatiline närvisüsteem

Sümpaatiline närvisüsteem on osa autonoomsest närvisüsteemist. Selle ülesanne on valmistada organism ette tegutsemiseks "võitle või põgene"-olukorras.
Sümpaatilise närvisüsteemi nime päritolu on seotud sümpaatia mõistega.
Parasümpaatiline närvisüsteem

Parasümpaatiline närvisüsteem on üks kahest autonoomse ehk vegetatiivse närvisüsteemi osast. See reguleerib organismi talitlust ja taastumist puhkeperioodil. 
Parasümpaatilise närvisüsteemi peamine neurotransmitter ehk närviimpulsse vahendav aine on atsetüülkoliin.
Somaatiline närvisüsteem

Somaatiline närvisüsteem on selgroogsetel loomadel närvidest koosnev närvisüsteemi osa, mis on seotud skeletilihaste tahtele alluva tööga ja meeleelunditega. 
Somaatiline närvisüsteem liigitatakse piirdenärvisüsteemi hulka ja ta töötab koos kesknärvisüsteemiga. 
Somaatilise närvisüsteemi närvid innerveerivad nahka, vöötlihaseid, silmi, nina, kõrvu jt elundeid võimaldades meeleelundite vahendusel näha, kuulda, tunnetada, maitseid ja lõhnu tunda.
Somaatiline närvisüsteem on seotud info juhtimisega vastavatelt retseptorrakkudelt kesknärvisüsteemi poole (aferentne e. sensoorne osa) ja kesknärvisüsteemist lihaste, liigeste, mõningate näärmete või muude efektororganite suunas (eferentne osa).
Somaatilisse närvisüsteem koosneb kahte tüüpi neuronitest: sensoorsetest neuronitest ja motoneuronitest.
Somaatilise närvisüsteemi neuronid vabastavad neurotransmittereid (nt atsetüülkoliini) närvilõpete, keemiliste sünapside kaudu, mis on ühenduses sihtelundite struktuuridega. 
Somaatiline närvisüsteem ei kuulu autonoomsesse närvisüsteemi. 
Erinevalt autonoomsest närvisüsteemist, mis vajab erutuse ülekandeks kahte neuronit, kasutab somaatiline närvisüsteem seljaaju ja ajutüve somaatilistest keskustest tuleva erutuse edastamiseks ühte neuronit.
Otto Tallinn

Otto Tallinn (6. september 1914 Toovere, Kuremaa vald – 16. mai 1995 Tartu) oli eesti vaimulik.
Ta õppis Salomoni eraalgkoolis, Tartu Linna III Algkoolis ja aastatel 1928–1933 Tartu Poeglaste Reaalgümnaasiumis. Tartu ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1934–1940. Prooviaastal oli ta Tartu Peetri koguduses (Jaak Tauli juures). Õpetajaks ordineeriti ta 9. jaanuaril 1944.
Ta oli 1944. aastal Tartu praostkonna vikaarõpetaja, aastatel 1944–1945 oli ta Jüri koguduse asetäitja õpetaja. Aastatel 1945–1951 oli ta sama koguduse õpetaja, hooldades aastatel 1945–1946 Jõelähtme kogudust ja 1947–1948 Kose kogudust. Aastatel 1951–1953 oli ta Simuna Siimona ja Juuda koguduse õpetaja kohusetäitja. Aastatel 1953–1980 oli ta Jõhvi Mihkli koguduse õpetaja, hooldades aastatel 1955–1963 ja 1966–1968 Pühajõe kogudust. Aastail 1980–1995 oli ta Tartu Maarja koguduse õpetaja, hooldades samal ajal ka Vara Brigitta kogudust.
Koostöös orelimeistrite Kriisadega sai aastal 1957 korda Jõhvi kiriku orel. Kuna õpingute vaheajal töötas ta abijõuna Tartu Linna Statistikabüroos ja hiljem ka Eesti Kindlustusvalitsuse Tartumaa Inspektuuris raamatupidajana, kasutas tema teadmisi ka EELK Konsistoorium. Nimelt oli ta aastatel 1949–1990 EELK Revisjonikomisjoni liige.
Otto Tallinn jäi 1995. aasta alguses emerituuri. Mõni kuu hiljem, 18. mail 1995 ta suri ning ta on maetud Tartu Pauluse kalmistule.
Isiklikku.
Otto Tallinna poeg Jüri Tallinn (1948–2018) oli režissöör ja stsenarist; pojapoeg Jaan Tallinn on eesti programmeerija ja ettevõtja.
Toitumissuhted

Toitumissuhted ehk troofilised suhted on ökosüsteemis liikide vahel esinevad püsivad seosed toitumise objekti alusel.
Toitumissuhted moodustavad toitumissuhete võrgu. Selle võrgu osadeks on toitumisahelad. Ökosüsteemi võib vaadelda ka tsükli ehk ringena. Selle tsükli kolm põhilist osa on orgaanilise aine esmased sünteesijad, tootjad (produtsendid), tarbijad (konsumendid) ja lagundajad (destruendid). Loodus on jätkusuutlik just tänu sellise sünteesi ja lagundamise pidevale teineteist täiendavale, tasakaalustavale protsessile, aine ringkäigule. Lagundajad moodustavad laguahela, mille lõpuks on orgaaniline aine täiesti lagunenud, muutunud anorgaaniliseks. See on siis jällegi tootjate, autotroofide poolt taaskasutatav. Põhjaliku lagundamise tulemusena pole looduslikus ringkäigus kasutult kogunevat prügi. Ökosüsteemi reostumine ja saastumine on üksnes inimeste tegevusest tulenev.
Henrik Normann

Henrik Normann (sündinud 1. juulil 1971) on eesti meelelahutustegelane, näitleja ja muusik.
Henrik Normann on üks tänapäeva Eesti populaarsemaid komödiante ja parodeerijaid, kes on kehastanud huumorisarjas "Vanad ja kobedad" (1999–2002) Maiet ja Väinot ning olnud huumorisaate "Edekabel" (alates 2008) ainuisikuline sketšiesitaja.
Haridus.
Ta on lõpetanud 1989. aastal Tallinna 10. Keskkooli ning õppinud aastatel 1989–1992 Tallinna Pedagoogilises Instituudis näitejuhtimist.
Töö ja looming.
Töötanud 1993–1996 Makarov Music Managementis. Veel on ta töötanud ETV-s, Top Raadios, raadios B3, Tipp Televisioonis ja Sky Plusis.
Ta töötas 2009. aasta oktoobrist kuni märtsini 2010 Tallinna Munitsipaalpolitsei Ameti peaspetsialistina.
Ta oli 2000. aastal asutatud ansambli All Stars liige.
Ta on kirjutanud novelle ja luulet.
Poliitiline tegevus.
Ta on alates aprillist 2009 Keskerakonna liige. 
Isiklikku.
Ta on pärit Nõmmelt. 
Tema isa on endine muusikaõpetaja ja endine Tallinna Muusikakooli direktor Toots Normann.
Tema vend on Alari Normann.
Ta oli 2008–2011 abielus Katre Kütiga. Tallinna Kiirabi õde-brigaadijuhi Monikaga on neil 2014. aastal sündinud poeg Georg. Ta on olnud suhtes Kati Jägeliga. 2018–2024 oli Normanni elukaaslane Kristina Pau. 
Normannil on poeg, monteerija ja spordianalüütik Frederik (sündinud 1997) ja Georg.
Normann elab Hiiumaal Vahtrepa külas.
Akbar

Akbar (araabia جلال الدین محمد اکبر Jalāl ad-Dīn Muḩammad Akbar; 15. oktoober 1542 – 27. oktoober 1605) oli kolmas Suurmogulite riigi valitseja. Ta oli Humāyūni poeg ja valitses pärast oma isa surma 1556. aastal kuni surmani.
Akbar vallutas tagasi peaaegu kogu Põhja-India, sealhulgas Gujarāti 1572, Bengali 1574 ja Kashmiri 1581. Ta valitses ka osa Afganistanist.
Akbar kuulutas 1583 välja usuvabaduse.
Akbari mausoleum asub Agra lähedal Sikandras.
Pärast tema surma sai suurmoguliks Akbari poeg Jahangir.
Ainepunkt

Ainepunkt (AP) on õppemahu arvestusühik, mida kasutatakse õppeasutustes (kõrgkoolides) töömahu mõõtmiseks. 
Kuni 2009/2010. õppeaastani oli kõrghariduses kasutusel ainepunkt (AP), mis vastas 40 tunnile (astronoomiline tund ehk 60 min) ehk ühele õppenädalale tööle, mille üliõpilane on õppeks kulutanud, ning õppeaasta maht oli 40 ainepunkti. 
Alates 2009/2010. õppeaastast on kasutusel Euroopa ainepunktisüsteem ("European Credit Transfer and Accumulation System, ECTS"), kus üks ainepunkt vastab 26 tunnile tööle, mille üliõpilane on õppeks kulutanud – see moodustab 1560 tundi ja 60 ainepunkti õppeaastas.
Ainepunkt (AP).
1 AP = 40 h ehk üks ainepunkt vastab 40 tunnile (1 õppenädal) üliõpilase poolt õppeks kulutatud tööle, millesse on arvestatud kontaktõpe (sh e-õpe), praktiline töö (sh praktika), iseseisev töö ja õpiväljundite hindamine.
Euroopa ainepunktisüsteemi ainepunkt (EAP).
1 EAP = 26 h ehk üks ainepunkt vastab 26 tunnile (astronoomiline tund ehk 60 min) üliõpilase poolt õppeks kulutatud tööle, millesse on arvestatud kontaktõpe (sh e-õpe), praktiline töö (sh praktika), iseseisev töö ja õpiväljundite hindamine. Üleminekul AP-delt EAP-dele on rõhutatud, et õppemahtude teisendamisel ei tohi lähtuda üksnes matemaatiliselt 1 AP = 1,5 EAP, vaid lähtuda tuleb eelkõige õpiväljunditest ja nende saavutamiseks tehtavast keskmise üliõpilase tööst.
Enne EAP-dele üleminekut kasutati ECTSi aastaid ainepunktide ülekandmise süsteemina, mis võimaldas kirjeldada ainete läbimiseks vajalikku töö mahtu erinevates süstee­mides ja seeläbi paremini võrrelda üliõpilasvahetuse käigus üliõpilase poolt välismaal tehtud tööd. Ainepunkte määrati vahetusüliõpilastele võrdluses kogu õppeaasta jooksul keskmise üliõpilase tehtud tööga, neid määrati tunnustamise lihtsustamise eesmärgil niisiis suhtelisel skaalal. ECTSi rakendamisel riikliku ainepunktisüsteemina ei saa lähtuda samadest põhimõtetest. Ametliku ja ainsa punktisüsteemina omandavad Euroopa ainepunktid absoluutse väärtuse – neid ei saa enam arvestada kogu aasta töömahuga proportsionaalselt, vaid kehtestada tuleb üheselt mõistetavad standardid. 
Kokkuleppeliselt võrdub 60 Euroopa ainepunkti keskmise täiskoormusega õppiva üliõpilase aastase töö­koormusega. Üliõpilase aastane töökoormus võib seejuures olenevalt töökorral­dusest riigiti erineda, jäädes enamasti siiski 1500–1800 töötunni vahele. Niisiis võib ühe Euroopa ainepunkti saamise eelduseks olla olenevalt riigist 25–30 töötundi. Selline töömahu kõikumine ei või tunnustamisel ometi saada eri riikides välja antud Euroopa ainepunktide erineva käsitlemise aluseks, sest tihti on nende taga lihtsalt erinevad arvestusviisid või ajalooliselt kujunenud töökultuur. Eestis on ülikooliseaduse ja rakenduskõrgkooli seaduse muutmise seadusega üliõpilase õppeaasta jooksul tehtava töö piirmääraks seatud 1560 tundi, seega võrdub 1 Euroopa ainepunkt Eestis üliõpilasele 26 tunni tööga.
Constantin von Weiss

Constantin Alexander Clemens von Weiss VR I/2 (Venemaal tuntud kui "Konstantin Aleksandrovitš", vene keeles "Константин Александрович фон Вейс") (29. juuli 1877 Tsarskoje Selo, Peterburi kubermang – 17. juuni 1959 Augsburg, Baierimaa Saksamaa) oli Venemaa keisririigi ja Eesti sõjaväelane (polkovnik), Balti pataljoni ülem Vabadussõjas.
Elulugu.
Päritolu.
Weiss põlvnes 1878. aastal Eestimaa rüütelkonda immatrikuleeritud aadlisuguvõsast. Ta sündis Varudi mõisniku Alexander Karl Clemens von Weissi (1840−1921) ja tema abikaasa krahvinna Alexandrine Nierothi (1846−1895) vanema pojana.
Sõjaväeline karjäär Esimese maailmasõjani.
Ta õppis Paažikorpuses ja astus pärast selle lõpetamist 1895. aastal sõjaväeteenistusse. Teenis 4. Keiserliku Perekonna kaardiväe kütipataljonis ja ülendati 1897. aastal alamporutšikuks. 1909. aastal sai ta kapteni auastme.
Teenistus Esimese maailmasõja ajal.
Esimesest maailmasõjast võttis ta osa 4. Keiserliku Perekonna kaardiväe kütipolgu koosseisus; aastal 1917 oli ta selle väeosa komandör. 1915. aastal ülendati ta polkovnikuks.
Eesti Vabadussõjas.
Aastal 1917 naasis ta kogu perega Eestisse. 1. jaanuaril 1919 sai ta Eesti Vabadussõja ajal Eesti Vabariigile lojaalsetest baltisakslastest moodustatud Balti pataljoni ülemaks. Ta sai suvel 1919 haavata ja viibis haiglas. 1. septembril 1919 nimetati ta 1. Diviisi ülema abiks. 
Aastal 1925 läks ta koloneli auastmes erru ning hakkas pidama oma Varudi jäänukmõisa.
Teises maailmasõjas.
Teise maailmasõja ajal oli ta Saksa armee juures põllumajandusnõunikuks. Aastatel 1955–1959 (kuni surmani) elas ta Saksamaal Augsburgis.
Hutude ja tutside suhted

Hutud ja tutsid on Kesk-Aafrika rahvarühmad, kes elavad peamiselt Rwandas (84% rahvastikust hutud, 15% tutsid) ja Burundis (85% hutud ja 14% tutsid) ning vähemal arvul Kongo DV-s, Ugandas ja Tansaanias.
Hutude ja tutside erinevuse loomus.
Pole üheselt selge, kas hutude ja tutside erinevus on etnilist, rassilist või sotsiaalset laadi. 
Selle kohta on kirjanduses kolm seisukohta:
Evan Thompson

Evan Thompson (sündinud 1962) on Kanada filosoof.
Tema peamiseks valdkonnaks on vaimufilosoofia ja bioloogia filosoofia. Ta on töötanud mõnda aega koos Francisco Varela, Eleanor Roschi, Alva Noëga.
Yukoni platoo

Yukoni platoo on platoo Põhja-Ameerika kirdeosas Kordiljeeride sisevöötmes USA Alaska osariigis ja Kanadas. 
Mägede kõrgus merepinnast on 1500–2000 m, nõgude kõrgus 200–500 m. 
Platool on kuuse- ja lehisehõrendikud, mägitundra taimestik. 
Platool on muu hulgas kulla ja kivisöe leiukohad.
Põõsalind

Põõsalind ("Sylvia") on põõsalindlaste sugukonda kuuluv lindude perekond.
Esimesena kirjeldas põõsalinde teaduslikult itaalia bioloog Giovanni Antonio Scopoli 1769.
Tänapäeval arvatakse põõsalindude hulka 28 liiki.
Levila ja elukoht.
Põõsalinnud elavad Euroopa parasvöötmes ja lähistroopikas, Lääne- ja Kesk-Aasias ning Aafrikas. Nende suurim liigiline mitmekesisus on Vahemere maades. Parasvöötmes elavad liigid on kõik rändlinnud. Lähistroopikas elavad linnud on paigalinnud või osaliselt rändlinnud. Nad tegutsevad aktiivselt, põhiliselt avatud metsamaastikul, võsas, hekkides ja põõsastikes, kus nad osavalt liiguvad.
Kirjeldus.
Põõsalinnud on tugeva kehaehitusega ja tugevate jalgadega. Nokk on natuke jämedam kui enamikul värvulistel. Kõige väiksem nendest on aafrika kõrbe-põõsalind ("Sylvia deserti)", kes on 11 cm pikk ja kaalub 7 g, kõige suurem on vööt-põõsalind, kes on kuni 17 cm pikk ja kaalub 36 g.
Nende sulestik on mitut karva pruun ja hall, tavaliselt pealtpoolt tumedam ja altpoolt kahvatum. Mitmel liigil on sinakaid ja roosakaid toone, mitmel on tiivad ääristatud oranžikaspruunide või ruugete tiivasulgedega. Saba on enamasti ristkülikukujuline, mõnel otsast kergelt ümardunud. Paljudel liikidel on kerge suguline dimorfism, mis väljendub sulestiku värvis. Sellistel juhtudel on isaslindude pealagi must või erehall, aga emastel pruunikas. Umbes kolmandikul liikidel on isaslindudel silma ümber silmatorkav punane rõngas.
Põõsalinnud toituvad põhiliselt putukaist. Mõned liigid söövad ka palju vilju, eriti väikseid marju, näiteks leedripuu ja luuderohu omi. Mustpea-põõsalind sööb meeleldi mitmesugust toitu, mida inimesed lindudele talvel lindude söögimajadesse panevad.
Põõsalinnud laulavad tavaliselt üsna valjusti. Laulu järgi saab liike üksteisest eristada.
Liigid.
Eestis on kohatud järgmisi liike:
 *kõrbe-põõsalind "Sylvia nana"
Prohvet (täpsustus)

Prohvet on keegi, kes edastab Jumala sõnumit.
617

617. aasta (DCXVII) oli Juliuse kalendri aasta, mis algas laupäeval.
Kyros II

Kyros II (ka Kyros II Suur, vanapärsia Kūruš; umbes 600 eKr või 576 eKr – 530 eKr) oli ahhemeniidide dünastiast Pärsia kuningas, Pärsia impeeriumi rajaja.
Kyros II oli Kambyses I poeg.
Ta vallutas 546 eKr Väike-Aasias asunud kreeka ja Lüüdia linnad. 
539 eKr vallutas ta Babüloni ja lubas juutidel Paabeli vangipõlvest koju minna.
Kyros II rajas oma pealinna Pasargadae 43 kilomeetri kaugusele Persepolisest.
Herodotose järgi sai ta surma lahingus Tomyrise juhitud massageetide vastu Kesk-Aasias. Xenophoni "Kyrose kasvatuse" järgi suri ta oma kodus.
Pärast Kyros II surma sai Pärsia kuningaks tema poeg Kambyses II.
Õhutemperatuuri maksimum

Õhutemperatuuri maksimum on ilma- või kliimanäitaja, mis näitab mingi koha kõrgeimat õhutemperatuuri teatud ajavahemiku (kahe vaatluse vahelise aja, ööpäeva, kuu, aasta, vaatluste perioodi) jooksul. 
Õhutemperatuuri maksimumi mõõtmiseks kasutatakse maksimumtermomeetrit.
Ilmaennustus

Ilmaennustus on see osa meteoroloogiast (sünoptiline meteoroloogia ehk sünoptika), mis tegeleb ilmade ennustamisega. Kogu ilmade ennustamisega seotud tegevust nimetatakse ilmateenistuseks (Riigi Ilmateenistus). 
Tavaliselt ennustatakse ilma muutuste viisi, mingiks ajaks, mingis kohas. Ilmaprognoose tehakse periooditi.
Ilmaennustused jagunevad kahte gruppi: üldkasutatavad ja erialased. 
Erialased ilmateated ja -ennustused:
Metslane Cohen

Metslane Cohen (ka Tšingis-Cohen; inglise keeles Cohen the Barbarian) on inglise kirjaniku Terry Pratchetti Kettamaailma raamatusarja tegelane.
Cohen esineb Pratchetti raamatutes umbes 90-aastase kõhetu vanamehena, kes enamasti kannab vaid niudevööd ja musta sidet üle ühe silma, peale nende ka vana hambulist mõõka. Cohen on Kettamaailma kuulsaim ja vanim kangelane, kes on eriti osav mittesuremises. Esimestes Kettamaailma raamatutes on tal tõsiseid probleeme rääkimise ja söömisega, kuna ta on kaotanud kõik hambad. Hiljem muretseb ta endale trollihammastest ehk teemantidest proteesid. 
Kahes raamatus ("Huvitav aeg" ja "Viimane kangelane") juhib Cohen, kes nimetab end Tšingis-Coheniks, Hõbehordiks kutsutavat eakate kangelaste salka, kes on samuti ellujäämises väga vilunud. Esimeses raamatus vallutab Cohen koos Hõbehordiga Agatea impeeriumi ja saab imperaatoriks, kuid teise raamatu alguseks on ta sellest tüdinud ja otsustab jumalatele tule tagasi viia. See toob peaaegu kaasa Kettamaailma huku, kuid sellest aru saanud, otsustavad Cohen ja teised kangelased end ise ohverdada. Coheni ja teiste surm raamatu lõpus pole siiski päris kindel.
Metslane Cohen on üpris selgelt barbar Conani paroodia.
Surm (Kettamaailm)

Surm on inglise kirjaniku Terry Pratchetti Kettamaailma raamatusarja tegelane, kes vastavalt klassikalisele ettekujutusele surma personifikatsioonist esineb musta riietatud inimskeletina, kel on käes vikat.
Surm esineb peaaegu kõigis Kettamaailma raamatutes. Tegemist on pika ja kõhetu, absoluutsest pimedusest valmistatud rüüsse mähitud skeletiga, kel on ülimalt terav vikat, millega ta saab hingi keha küljest eraldada. Surm ratsutab Binky-nimelisel valgel hobusel, sest skeletthobune osutus ebapraktiliseks: ta kippus koost lagunema.
Surm resideerib Kettamaailmast erinevas dimensioonis asuvas majas, kus aeg tavapärases mõttes ei liigu ning kõik on mustvalge. Ka Surm ise on ajatu olevus, kes sarnaneb Kettamaailma surematute jumalatega; mõned viimastest: Sõda, Nälg ja Taud, on ka tema sõbrad (neli maailmalõpu ratsanikku). Surmal on teener Albert, kes kunagi oli Ankh-Morporki Nähtamatu Ülikooli ülemkantsler ehk kõigi võlurite juht.
Surm ei tapa kedagi isiklikult, vaid tuleb ainult järele neile, kelle aeg on otsa saanud. Kettamaailma kangelaste puhul aga esineb sageli surmalähedasi kogemusi, kus Surm neile küll ilmub, kuid kaasa siiski ei vii. Kõige enam on neid võlur Rincewindil. Surm suhtub inimestesse üldiselt sümpaatiaga, astudes mõnikord isegi üle talle pandud kohusest surmale määratud inimeste elu lõpetada. Samuti meeldivad talle kassid, kuid sümpaatiaga suhtub ka mitmesse teisesse, näiteks tegutseb tema heakskiidul ka Rottide Surm.
Surma kõne eristub muust tekstist vormiliselt selle poolest, et see esineb raamatutes alati kapiteelkirjas (inglise keeles "small caps"). Et Surmal pole häälepaelu, siis ei ole tema hääl kuuldav mitte kõrvade abil, vaid jõuab otse kuulaja mõtetesse. Häälel on siiski eriomane kõla, mida raamatutes on võrreldud kahe kiviploki kokkupõrke või ka kirstukaante paugutamisega.
Hospitaliseerimine

Hospitaliseerimine on haige paigutamine haiglaravile.
Maailma Terviseorganisatsiooni definitsiooni järgi on hospitaliseerimine patsiendi vastuvõtmine haiglaravi osutavasse tervishoiuasutusse ravikestusega eeldatavalt vähemalt 24 tundi. Surma või teise tervishoiuasutusse üleviimise korral võib tegelik ravi kesta vähem kui 24 tundi, sel juhul loetakse hospitaliseerimine ühepäevaseks.
Hospitaliseeritute arvu hulka ei arvata sama haigla teisest osakonnast ületooduid, päevaravipatsiente (lähevad ööseks koju) ega terveid vastsündinuid pärast sünnitust.
Hospitaliseerimine võib olla plaaniline (nt uuringute jaoks) või erakorraline (nt õnnetusjuhtumi korral).
Valga Keskstaadion

Valga Keskstaadion on mitmeotstarbeline staadion Valgas, jalgpalliklubi Valga FC Warrior kodustaadion.
Staadionil on 653 istekohta.
Kümnekroonine meenemünt

Kümnekroonine meenemünt:
Heigo Miidla

Heigo Miidla (kuni 1937 Herald Manivald Middenbritt; 29. detsember 1919 Kloostri vald, Harjumaa – 22. mai 1989 Tartu) oli eesti taimefüsioloog.
Ta lõpetas aastal 1940 Nõmme gümnaasiumi ja aastal 1946 Tartu Riikliku Ülikooli põllumajandusteaduskonna.
Tegeles puuvilja- ja marjakasvatuse, eriti viinamarjakasvatuse arendamisega.
Ta on maetud Tartusse Vana-Jaani kalmistule.
Alo Vanatoa

Alo Vanatoa (3. november 1970 Tallinn – 10. august 2022) oli eesti entomoloog.
Ta on lõpetanud Tartu Ülikooli 1993. aastal bioloogina.
Ta on tegelenud putukate ökofüsioloogiaga. 
Ta töötas pikka aega Zooloogia ja Botaanika Instituudis.
2012. aasta seisuga töötas ta Eesti Maaülikooli põllumajandus- ja keskkonnainstituudi zooloogia osakonnas.
Toomas Saat

Toomas Saat (sündinud 8. märtsil 1954 Muhus) on eesti bioloog, ihtüoloog ja embrüoloog.
Elulugu.
Toomas Saat on töölise poeg.
Lõpetas 1972 Orissaare Keskkooli ja 1978 kiitusega Tartu Riikliku Ülikooli (TRÜ) bioloogiaosakonna. 1978–1981 oli ta NSVL TA Arengubioloogia Instituudi aspirant. 1984 kaitses ta samas bioloogiakandidaadi kraadi väitekirjaga "Закономерности созревания ооцитов у костистых рыб (на примере вьюна и серебряного карася)". 
1978 oli ta Läänemere Kalamajanduse TUI Tallinna osakonna teadur, 1981–1982 TRÜ zooloogia kateedri vanemlaborant, 1982–1986 assistent, 1986–1987 vanemõpetaja, 1988–1991 TRÜ/ TÜ teadusosakonna embrüonaalse histogeneesi sektori vanemteadur ja juhataja, 1991 zooloogiamuuseumi juhataja, 1991–1992 zooloogia kateedri juhataja, dotsent, 1992–1997 zooloogia ja hüdrobioloogia instituudi juhataja, professor, 1998– TÜ Eesti Mereinstituudi direktor, ühtlasi zooloogia ja hüdrobioloogia instituudi professor. Ta oli õppe- ja teadustööl 1993 Kuopio Ülikoolis ja Rootsi Rannikumere Instituudis ning 1995 Lissaboni Ülikoolis.
Teadustöö.
Tema peamised uurimisvaldkonnad on luukalade embrüoloogia, Eesti kalandus, kalafauna dünaamika, kaitse ja ratsionaalne kasutamine ning mageveekalade ajaline ja ruumiline levik Läänemere kaldalähedastel aladel.
Saat on olnud ajakirja Cybium toimetuskolleegiumi liige, väljaannete Acta Musei Zooloogici Universitatis Tartuensis, Eesti Kalandus ja mitme kogumiku ("Väinamere kalastik ja kalandus", 2002; "Liivi lahe kalastik ja kalandus", 2005 jt) toimetaja või kaastoimetaja.
Ta on Eesti bioloogilise mitmekesisuse kaitse strateegia ja tegevuskava üks autoreid, Euroopa Ihtüoloogiaühingu, Prantsuse Ihtüoloogiaühingu ja Northwest Atlantic Fisheries Organizationi (NAFO) teadusnõukogu liige.
Teoseid.
Ta on avaldanud üle 100 teaduspublikatsiooni.
Ain Järvalt

Ain Järvalt (sündinud 15. märtsil 1958) on eesti hüdrobioloog.
Ta on Maaülikooli limnoloogiakeskuse juhataja.
Henn Haberman

Henn Haberman (13. jaanuar 1935 Tartu – 8. mai 1991 Tartu) oli eesti ihtüoloog ja hüdrobioloog.
Ta lõpetas aastal 1952 Tartu 6. Keskkooli ja aastal 1957 Tartu Riikliku Ülikooli bioloogiaosakonna. Aastail 1959–1962 oli Zooloogia ja Botaanika Instituudi aspirant ning kaitses instituudis 1965. aastal bioloogiakandidaadi kraadi, töö teema oli "Latikas Eesti NSV-s" (vene keeles).
Ta oli Võrtsjärve Limnoloogiajaama juhataja aastail 1981–1991.
Isiklikku.
Tema isa oli bioloog Harald Haberman ja õde on taimefüsioloog Evi Padu. Tema abikaasa oli bioloog Juta Haberman.
Kauplus

Kauplus ehk pood on kaupade ostu-müügikoht, kus on müügisaal. Tavaliselt on kauplus kas osa suuremast ehitisest või eraldi hoone, milles on ka laoruumid. Enamik kauplustest tegeleb üksnes jaemüügiga, kuid kaupluslaod võivad ühendada jae- ja hulgimüügi. Tänapäeval nimetatakse kauplusteks ka veebipoode, mil puudub füüsiline asukoht ja mille ostu-müügitegevus toimub internetis. Samuti võivad kauplused tegutseda suuremates transpordivahendites, näiteks laeval ja bussis või autos (rändkauplused).
Erinevalt turust, kus müügikohad koosnevad üksteise kõrval asetsevaist (peamiselt lahtistest) müügilettidest, on kauplus tavaliselt eraldi müügikoht, mis ka suuremas kaubanduskeskuses on selgelt eraldatud ning üldjuhul iseseisvalt suletav. Väiksemad kauplused võivad sarnaneda kioskitega, milles võib (kuid ei pruugi) samuti olla müügisaal.
Kaubandustegevuse seadus § 15
Ajalooliselt on suur osa kauplusi spetsialiseerunud kindlat liiki kaupadele või kaubarühmadele, näiteks leivapood, lihapood, kalapood, kangapood, rõivapood, kulinaariapood, raamatupood jt. Väikesi universaalkauplusi nimetati vanemas eesti keeles pudupoodideks või vürtspoodideks. Kolonialismiajastu Euroopas müüdi kolooniatest toodud kaupu nagu tee, riis, vürtsid jms koloniaalkauplustes. Praegusajal on levinud suured universaalkauplused, kus eri kaupu võidakse müüa eri osakondades: kaubamajad, passaažid, super- ja hüpermarketid jms.
Ajalugu.
Kaupluste tegevusvormid on ajaloos suuresti muutunud. Keskajal asusid kauplused enamjaolt kaupmeeste elamute esimesel korrusel. Hiljem arenesid neist spetsialiseerunud erikauplused ja universaalsed pudupoed, kus levinuim müügivorm oli letimüük: kaubad asusid leti taga riiulitel, kus neid vastavalt ostja soovidele ulatas, pakkis ja arvestas müüja. Tänapäeval on suurte jaekaubandusettevõtete arengu ja kaupluste ketistumise mõjul levinud eelkõige selvemüük, kus ostjad liiguvad kaubariiulite vahel ringi, koguvad soovitud kaubad kokku ning tasuvad alles väljudes kassas, letimüügis võivad olla vaid üksikud tooterühmad (nt kulinaaria, soojad toidud või kange alkohol).
Ehkki rändkaupmehed on tegutsenud paljudes riikides juba aastatuhandeid, muutis alles autotranspordi levik võimalikuks rändkaupluste tekke. Nõukogude ajal levisid ka Eestis rändkauplused (nn autolavkad), kus müügiruum võis olla veoautos või bussis või kasutati kauplusauto kaubaruumi serva või akent müügiletina (sarnanes pigem kioski kui kauplusega).
Tartu Ülikooli botaanika ja ökoloogia instituut

Botaanika ja ökoloogia instituut oli Tartu Ülikooli bioloogia- ja geograafiateaduskonna instituut.
See loodi aastal 1992. Instituudis oli 4 professuuri – ökofüsioloogia (Kalevi Kull), taimeökoloogia (Martin Zobel), botaanika (Jaanus Paal) ja mükoloogia (Kuulo Kalamees (kõik loodud ühisprofessuuridena TA Zooloogia ja Botaanika Instituudiga).
Instituut likvideeriti aastal 2007, mil ta läks Tartu Ülikooli Ökoloogia ja Maateaduste Instituudi koosseisu selle botaanika osakonnana. Õppetoolid seejuures jätkusid.
Tartu Ülikooli ökoloogia ja maateaduste instituut

Tartu Ülikooli ökoloogia ja maateaduste instituut (lühend ÖMI; ingliskeelne ametlik nimetus "Institute of Ecology and Earth Sciences") on Tartu Ülikooli loodus- ja täppisteaduste valdkonda kuuluv akadeemiline struktuuriüksus.
Ökoloogia ja maateaduste instituut loodi bioloogia-geograafiateaduskonna koosseisus 1. augustil 2007. Aastatel 2008–2015 kuulus ÖMI loodus- ja tehnoloogiateaduskonna koosseisu. Pärast Tartu Ülikooli struktuuri reformi kuulub instituut alates 1. jaanuarist 2016 loodus- ja täppisteaduste valdkonda. 
Ökoloogia ja maateaduste instituudi põhiülesanne on õppe- ning teadus- ja arendustöö ning ühiskonnale vajalike teenuste osutamine bioloogias, maateadustes ja keskkonnateadustes ning nende sidusaladel.
Struktuur.
Ökoloogia ja maateaduste instituudi struktuur:
Juhtimine.
Instituuti juhib direktor. Põhikirja kohaselt valitakse instituudi direktor salajasel hääletusel ülikooli salajase hääletuse korra kohaselt. Seejuures ei saa sama isik olla instituudi direktor rohkem kui kolm ametiaega järjest.
Instituudi nõukogu.
Instituudil on nõukogu, mille koosseisu kinnitab loodus- ja täppisteaduste valdkonna dekaan instituudi direktori ettepanekul. Nõukogu esimees on instituudi direktor. Doktoritööde kaitsmisele lubamine otsustatakse nõukogus.
Ženja Fokin

Jevgeni Fokin (sündinud 10. veebruaril 1985) on Eesti stilist, koreograaf ja saatejuht.
Ta on Tallinna Ülikooli kunstide instituudis lõpetanud koreograafi eriala.
TV3-s juhtis ta alates oktoobrist 2009 moesaadet "Stiilipäevik". Alates detsembrist 2010 on ta Star FMis hommikuprogrammi saatejuht.
2010. aasta sügishooajal osales ta saates "Tantsud tähtedega".
Massumõisa sademetemõõtejaam

Massumõisa on sademetemõõtejaam Viljandi maakonnas Viljandi vallas Holstre külas. Selle geograafilised koordinaadid on ja kõrgus merepinnast 110 m.
Aastast 1906 mõõdetakse ja vaadeldakse ööpäeva maksimaalset ja minimaalset õhutemperatuuri, atmosfäärinähtusi, sademeid ning lumikatet.
Leele Välja

Leele Välja (sündinud 20. jaanuaril 1968) on eesti kunstiteadlane.
Ta on lõpetanud Tartu Ülikooli ajaloo ja Eesti Kunstiakadeemia muinsuskaitse- ja restaureerimise erialal.
Aastatel 2011–2013 oli ta Eesti Arhitektuurimuuseumi direktor.
Uus-Lõve hüdromeetriajaam

Uus-Lõve on hüdromeetriajaam Saare maakonnas Saaremaa vallas. Selle geograafilised koordinaadid on .
Aastast 1933 mõõdetakse ja vaadeldakse Lõve jõel veetaset, veetemperatuuri, veetaimestikku, jääolusid, vooluhulka, jõe laiust ja sügavust, voolu kiirust ning jõe ristprofiili.
Aastast 1957 mõõdetakse ja vaadeldakse atmosfäärinähtusi, sademeid ning lumikatet.
Botanisiir

Botanisiir on taimede kogumiseks kasutatav plekist kohvrike.
Botanisiir on olnud varem botaanikute välitöövarustuses tavaline.
RTL

RTL on kolmetäheline akronüüm, mis võib tähistada järgmist:
Bucaspor

Bucaspor on 1928 asutatud İzmiri spordiklubi, mis on tuntud eeskätt oma jalgpallimeeskonna järgi.
The Libertines

The Libertines on inglise rokkbänd, mis loodi Londonis 1997. aastal Carl Barâti (vokaalid/kitarr) ja Pete Doherty (vokaalid/kitarr) poolt.
Flemming Jørgensen

Flemming Duun Jørgensen; hüüdnimi Bamse 'karu' (7. veebruar 1947 Randers – 1. jaanuar 2011 Egå) oli taani laulja ja näitleja. 
Ta oli ansambli Bamses Venner laulja ning basskitarrist. Ta rajas selle ansambli 1973. Ansambel esitas algul taani keeles välismaa laule, kuid hiljem kirjutas Bamse ansambli laulude sõnad ja muusika tavaliselt ise ning lõi laule ka teistele esitajatele. Aastal 1980 võitis ta ansambli Bamses Venner esitatud lauluga "Tænker altid på dig" Eurovisiooni lauluvõistluse Taani eelvooru Dansk Melodi Grand Prix ning laul tuli 1980. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel 14. kohale.
Samuti andis ta välja sooloplaate. Aastal 1999 ilmus tal rokilikum album "Stand By Me". Aastal 2010 ilmunud viimasel albumil "Tæt på" laulab ta Kim Larseni, Anne Linneti, Michael Falchi ja teiste poolt talle kirjutatud laule.
Tema albumeid (sooloalbumeid ja ansambli Bamses Venner albumeid) anti välja kokku 3,5 miljonit eksemplari.
Ta mängis ka filmides. Rolli eest Jon Bang Carlseni filmis "Ofelia kommer til byen" pälvis ta 1986 aasta parima meeskõrvalosatäitja Roberti.
Henning Scharpenberg

Henning Scharpenberg (surnud 5. aprillil 1448) oli Riia peapiiskop aastatel 1424–1448.
Henning Scharpenberg pärines Pommerist, Greifswaldist kodanikuperekonnast, ta oli Saare-Lääne piiskopi Christian Kubandi sugulane. 1393. aastal õppis ta Praha ülikoolis. 
1417. aastaks oli Scharpenbergist saanud Riia toompraost. 1424. aasta juunis valis kapiitel ta uueks Riia peapiiskopiks, misjärel ta suundus Rooma paavstilt kinnitust saama. 13. oktoobril kinnitas paavst Martinus V Scharpenbergi peapiiskopiks, järgneva kuu jooksul kohustus ta tasuma ka kinnitamisega seotud kulud ("servitium communis").
Henning Scharpenberg kuulus esialgu ilmselt Saksa ordusse, kuid just tema viis läbi Riia toomkapiitli vabastamise ordusse inkorporeeritusest; paavst kinnitas viimase 1425. aastal. Scharpenberg jätkas ka Liivimaa maapäevade kokkukutsumist, 1435. aastal sõlmis ta ordu ja teiste seisustega Valga konföderatsiooni, mis lahendas Liivimaa-sisesed vastuolud ja kestis kuni tema surmani 1448. aastal.
Scharpenberg oli ka kirikukogude liikumise äge pooldaja ning tema eestvedamisel toimusid ka kaks Riia provintsiaalkontsiili: aastatel 1427 ja 1437.
Henning Scharpenberg suri 1448. aasta 5. aprillil Riia linna lähistel.
Erkki Kõlu

Erkki Kõlu (alates 1999 ametlikult Erkki Masing; sündinud 3. aprillil 1970 Viljandis) on eesti humorist.
Erkki Kõlu lõpetas 1988. aastal Viljandi 5. Keskkooli ning õppis seejärel kuni 1994. aastani Tartu Ülikoolis ajakirjandust, kuid ei lõpetanud. 1998–2002 õppis ta samas psühholoogiat, kuid ka see jäi lõpetamata.
Anekdootide kogumist alustas Kõlu juba 1982. aastal, aastatel 1991–2003 luges ta anekdoote Tartu Raadios. 1992–1997 oli ta ajalehe Postimees huumorilisa "Herilane" toimetaja. 1995. aastal ilmus tema esimene anekdoodikogu "Tartu 1001 anekdooti" (koos Vello Läänega). 2001. aastal andis Kõlu välja Eesti suurima anekdoodikogu: "Eesti 10 000 anekdooti". 2010. aastal ilmus kogumik "10 000 uut anekdooti Erkki Kõlult" ning CD-plaat "Tee peale". 2015. aasta seisuga oli temalt ilmunud 14 anekdoodikogumikku. Kõlu on kirjutanud ka ulmejutte.
1997. aastal püstitas Kõlu koos Valdo Jahiloga maailmarekordi anekdootide kestvusrääkimises (61 tundi). 10. augustil 2002 püstitas Kõlu Guinnessi rekordi anekdootide kiirusrääkimises: 362 anekdooti ühe tunniga. Selle rekordi ületas inglane Tim Vine 2004. aastal (499 anekdooti).
Isiklikku.
Erkki Kõlu on alates 1999. aastast abielus Sille Masinguga ja sellest ajast on tema ametlik perekonnanimi samuti Masing.
Jaanus Kulli

Jaanus Kulli (sündinud 2. jaanuaril 1955) on eesti ajakirjanik ja teatrikriitik.
Ta on kaastööd teinud ajalehtedele Hommikuleht, Kultuurileht, Sõnumileht, Harju Uudised, Pühapäevaleht, Eesti Ekspress, Sirp, Eesti Päevaleht jm.
Ta töötab ajalehe Õhtuleht kultuuriajakirjanikuna, kuid on teinud rohkesti kaastööd ka ajakirjadele Teater. Muusika. Kino, Looming ning Keel ja Kirjandus.
Artiklite andmebaasis ISE on 2022. aasta 7. novembri seisuga registreeritud 1123 tema kirjutatud artiklit ja neile lisaks 276 tema tehtud intervjuuartiklit.
Filmid.
Ta on "Eesti lugude" sarja osa "Lumehobuste peremees" (režissöör Gerda Kordemets, 2007) stsenarist ning dokumentaalfilmi "Damaskus" (režissöörid Jaan Kolberg ja Jaanus Kulli, 2007) stsenarist ja kaasrežissöör.
Ta on mänginud telesarjas "Mustad lesed" (ETV, 2015) reporterit.
Isiklikku.
Tema abikaasa on Gerda Kordemets. Abikaasad on koos koostanud raamatu "Näitlejate kokaraamat" (Varrak, 2003).
Maletaja

Maletaja ehk malemängija on malemängu harrastav inimene. Malet võib harrastada asjaarmastajana (nn pühapäevamaletaja, kohvikumaletaja jms), malevõistlustel osaleva turniirimängijana või malega endale elatist teeniva kutselise malesportlasena.
Malemängu harrastajate arvu hinnati 2012. aastal 600 miljonile inimesele. Kui maletaja osaleb rahvusvahelise reitinguga malevõistlusel, siis registreeritakse ta FIDE juures. FIDE liikmete andmebaasis on üle 360 000 aktiivse turniirimängija.
Maletajate kõrgeim tiitel on maailmameister. Kõrgeim nimetus, mille maletaja võib tulemuspõhiselt saada, on rahvusvaheline suurmeister (GM), mida annab välja FIDE. Suurmeistri nimetuse saamiseks peab maletaja järjekindlalt teostama väga kõrgetasemelist mängu, teenides kolm "suurmeistri normi" ning saavutades ELO-reitingu vähemalt 2500.
19. sajandil arenes kiiresti organiseeritud maleharrastus. Loodi arvukalt maleklubisid, hakati välja andma maleraamatuid ja -ajakirju.
Oodatud malesündmus on maleolümpia, kus mängupaika koguneb üle 1500 maletaja (2018. aastal Bathumis näiteks 1667 maletajat).
Alates 1966. aastast peetakse igal aastal 20. juulil rahvusvahelist malepäeva.
Verdeni kaelakohus

Verdeni kaelakohus (saksa keeles "Blutgericht von Verden") oli massimõrv, mis leidis 782. aastal aset tänase Verdeni linna lähedal Põhja-Saksamaal. Tolleaegsete allikate järgi hukati Karl Suure käsul 4500 saksi pealikku. 
Verdeni sündmused olid osa Karl Suure saksidevastasest kampaaniast, mis oli alanud 774. aastal ning kestis 805. aastani. 782. aastaks oli suur osa sakse ristiusu vastu võtnud, kuid ainult frankide poolt sunnituna. Seetõttu ütlesid mitmed neist ristiusust uuesti lahti ja ühinesid hõimujuht Widukindi võitlusega Karl Suure vastu. Viimane marssis aga Saksimaale ning sundis Widukindi põgenema. Seejärel tõi ta Verdenisse sakside juhid, kes olid ristiusust taganenud, ja lasi nad hukata. 785. aastal oli ka vahepeal Taani põgenenud Widukind sunnitud talle alistuma ja ristiusu vastu võtma.
20. sajandil hakati hukatud sakside arvus kahtlema. 1937. aastal arvas Saksa ajaloolane Karl Bauer, et ladinakeelses tekstis peaks olema sõna "decollati" ehk pead maha raiuma asemel "delocati" ehk ümber asustama, kuid hiljem pole seda kuigi veenvaks peetud. Siiski on peetud ka vähetõenäoliseks, et korraga hukati 4500 saksi pealikku. Nii on välja pakutud, et võib-olla hukati vaid mõnikümmend saksi, kuigi tõenäolisemaks peetakse, et tapetuid oli siiski mitusada.
1935. aastal rajati Verdeni lähedale Heinrich Himmleri käsul Sachsenhaini monument, kuhu viidi ümberkaudsetest Saksa küladest 4500 kivi, mälestamaks Verdeni kaelakohtu ohvreid.
2010. aastal ilmunud Christopher Lee albumil "" olev lugu "The Bloody Verdict of Verden" on inspireeritud Verdeni kaelakohtu sündmustest.
Uwe Boll

Uwe Boll (sündinud 22. juunil 1965 Wermelskirchenis) on saksa filmirežissöör, -produtsent ja stsenarist.
Tunnustus.
2009. aastal pälvis Uwe Boll viienda ja seni viimase Kuldvaarika (Golden Raspberry) auhinna "halvima elutöö" kategoorias kui "Saksa vaste Ed Woodile".
Uwe Bolli järgi on nime saanud ka üks Eesti bänd.
EDVAC

EDVAC (inglise keeles "Electronic Discrete Variable Automatic Computer") oli üks esimesi raale.
Nagu ENIAC, loodi ka EDVAC USA armee ballistikauuringute laboratooriumis. EDVAC-i väljatöötamine algas juba enne ENIAC-i valmimist. ENIAC-i väljatöötajate Presper Eckerti ja John Mauchlyga liitusid John von Neumann ja mõned teised teadlased. Uus projekt käivitus von Neumanni aruande järgi 1945. aastal. Uue arvuti loomise leping kirjutati alla 1946. aasta aprillis. Esimene eelarve oli 100 000 USA dollarit. Konstrueerimise põhiprobleem oli töökindluse ja odavuse vahekord, aga siiski oli EDVAC-i lõppmaksumus peaaegu 500 000 dollarit, viis korda suurem eelarvest.
EDVAC paigaldati Ballistiliste uuringute laboratooriumi 1949. aasta augustis. Algul avastati ja kõrvaldati hulk rikkeid. EDVAC alustas tööd 1951, kuigi ainult piiratud ulatuses.
EDVAC-i valmimine lükkus edasi vaidluste tõttu EDVAC-i patendiõiguse üle ühelt poolt Eckerti ja Mauchly ning teiselt poolt Pennsylvania ülikooli vahel. Lõpuks lahkusid Eckert ja Mauchly töölt ning asutasid 22. detsembril 1947 Eckert-Mauchly Arvutikorporatsiooni, võttes sinna kaasa enamiku EDVAC-i kallal töötanud inseneridest. Nende ettevõte müüdi 1950. aastal ja selle õigusjärglane on tänapäeval Unisys.
1960. aastal töötas EDVAC üle 20 tunni päevas. Keskmine töötõrgeteta töötamise aeg oli 8 tundi järjest. Vahepealsete aastate jooksul oli teda täiustatud: ta oli saanud 1953 perfokaartidel töötava sisend-väljundseadise, 1954 lisamälu aeglasema magnettrumli kujul ja 1958 ujukoma kasutava aritmeetikaseadise.
EDVAC töötas kuni 1961. aastani, mil ta asendati märksa võimsama ja mitu korda suurema mäluga raaliga BRLESC. EDVAC oli töökindel ja produktiivne raal.
Tehnilised andmed.
EDVAC kasutas erinevalt ENIAC-ist kahendsüsteemi. Sisse olid ehitatud liitmine, lahutamine, korrutamine ja jagamine. Mälumaht oli 1000 (hiljem 1024) 44-bitist sõna ehk 5,5 kilobaiti.
EDVAC koosnes järgmistest komponentidest:
EDVAC kulutas liitmistehtele 864 mikrosekundit ja korrutustehtele 2,9 millisekundit.
EDVAC sisaldas ligi 6000 lampi ja 12 000 dioodi ning tarbis võimsust 56 kW. Ta vajas 45,5 m² põrandapinda ja kaalus 7,85 tonni. Tema töö igat kaheksatunnist vahetust teenindas 30-liikmeline personal.
Õhutemperatuuri miinimum

Õhutemperatuuri miinimum on ilma- või kliimanäitaja, mis näitab mingi koha madalaimat õhutemperatuuri teatud ajavahemiku (kahe vaatluse vahelise aja, ööpäeva, kuu, aasta, vaatluste perioodi) jooksul. 
Õhutemperatuuri miinimumi mõõtmiseks kasutatakse miinimumtermomeetrit.
Mängurool

Mängurool (inglise keeles "") on mängukonsooli või arvuti sisendseade, mille abil püütakse luua võimalikult elutruu sõidukogemus. Enamik seesuguseid sisendseadmeid sarnaneb võidusõiduauto rooliga. Tavaliselt on kaasas seade nii pedaalide simuleerimiseks kui ka käikude vahetamiseks. Mänguroolidel on erinev arv nuppe, mille funktsioone saab kasutaja muuta.
Ajalugu.
Esimesed mänguroolid ilmusid Nintendo 64 ja PlayStationi konsoolidele. Hiljem hakati tootma ka teiste konsoolide ja arvutite jaoks mõeldud roole.
Kasutusviisid.
Odavamate roolide keeramisnurk on 180–270 kraadi, kallimatel ulatub see 900 kraadini (2,5 täispööret) või üle selle. Eriliseks võib pidada Nintendo Wii jaoks mõeldud mängurooli, mis vahetab konsooliga informatsiooni kasutades modifitseeritud originaalpulti.
Jõu tagasiside süsteemid mänguroolides.
Jõu tagasiside on tõuke või takistuse tekitamine sisend- või väljundseadmes. 
Võimalikult elutruu sõidukogemuse loomiseks on mänguroolidel kasutusel erinevad tagasisidesüsteemid rooli keeramisel avalduva takistusjõu simuleerimiseks.
Lihtsaim tagasiside.
Odavamatel roolidel kasutatakse keeramisnurgast sõltuvat takistust, mis kasvab nurga suurenedes . Selliste roolide suurim keeramisnurk on tavaliselt maksimaalselt 270 kraadi . Sellise süsteemi mõju määrab ainult riistvara. Tarkvaraliselt tagasiside intensiivsust muuta ei saa.
Hammasratastega tagasiside.
Edasiarenduseks võib pidada hammasratastel põhinevat tagasisidesüsteemi. Kasutatakse mootorit, mille jõuülekannet suurendatakse hammasrataste abil. Hammasratas on seega mootori poolt avalduva jõu vahendaja roolini. Selle süsteemi puudusteks on ebatäpsus ja lärmakus, mis tuleneb hammasrataste pöörlemisest. 
Rihmülekandega tagasiside.
2010. aastatel hakkas turule jõudma erinevaid mänguroole, mille tagasiside põhines rihmülekandel. Hammasrataste asemel on mootori ja rooli vahel rihm, mis võimendab mootori jõudu. Selle süsteemi eeliseks on suurem jõuülekanne roolile, olles seejuures sujuvam ja vaiksem hammasratastega süsteemist. 
Otsese ajamiga mootor.
Kompromissideta tagasisidet pakub otsese ajamiga mootor. Erinevalt eelnevatest süsteemidest, kus mootori jõud ei olnud piisav, on sellel kasutusel suuremat ja võimsamat mootorit, mis on otse rooli külge ühendatud. Selline süsteem on kallim, kuid pakub kõige kiiremat, võimsamat ja sujuvamat tagasisidet.
Valguspüstol

Valguspüstol (inglise keeles "light gun") on sisendseade ekraanipiirkondadele osutamiseks. Seda kasutatakse tavaliselt ekraanil olevate sihtmärkide tulistamiseks.
Ajalugu.
Pärast vaakumvalgusandurite leiutamist 1930. aastatel hakkasid elektroonikud välja töötama lasketiire, kus saaks tulistada valguskiirega. Sealjuures märklauas oli andur ja püstolis valgusallikas. Lask loeti pihtaläinuks, kui tulistamise hetkel langes valguskiir andurile. Esimene sel põhimõttel töötav seade Seeburg Ray-O-Lite ilmus müügile 1936. aastal.
Valguspüstoleid hakati kasutama juba esimestes arkaadmängudes. Neist esimene majanduslikult edukas mäng oli Sega "Periskoop" ("Periscope"), mis lasti välja aastal 1966 ja nõudis laevakujutiste tulistamist. Kui laeva siluetile pihta saadi, siis kukkus see ümber. Peatselt jõudis see mäng ka Nõukogude Liitu, sealhulgas Eestisse.
Kasutatav tehnoloogia.
Selleks, et tulistada arvutiekraanil olevat kujutist, on tarvis see põhimõte ümber pöörata. Valguskiired väljuvad ekraanilt ja püstoli sisse on paigutatud valgusandur, mis tunneb ära ekraanist väljuva valguskiire. Seejärel tuleb kindlaks teha, missugust piirkonda ekraanil lask tabas. 
Esimest sellist püstolit kasutati 1972. aastal müügile tulnud arvutiga MIT Whirlwind.
Tänapäev.
Valguspüstolid ja sarnased seadmed on tänapäeval väga haruldased. Selle põhjuseks võib tuua arvutihiire populaarsuse ja kuvari tehnoloogia muudatused. Valguspüstolid töötavad ainult vanade CRT monitoridega.
Victor von zur Mühlen

Victor Moritz Karl von zur Mühlen (23. märts 1879 Võisiku mõis, Viljandimaa – 27. juuni 1950 Bautzeni vangla, Ida-Saksamaa) oli baltisaksa päritolu põllumees, Eesti ohvitser (kapten), Balti pataljoni ja Saksa-Balti erakonna poliitik.
Elulugu.
1879. aastal Võisikul sündinud Victor von zur Mühlen sai alghariduse Pärnus. Hiljem õppis ta Tallinna Nikolai Gümnaasiumis.
Astus aastal 1900 vabatahtlikult tsaariarmeesse ja teenis kaardiväe ratsapolgus. Aastatel 1902–1908 elas Võisikul oma mõisas ja tegutses põllunduse ja hobuste aretusega. Talle kuulus I klassi tõu- ja võidusõiduhobuste tall ning ta ise oli meisterratsutaja. 1905. aasta revolutsiooni ajal korraldas ta Viljandimaal mõisaomanikest vabatahtlikud kaitsesalgad. Esimesest maailmasõjast võttis ta osa kaardväe ratsapolgus staabirittmeistri aukraadis.
Aastal 1918 korraldas ta Viljandis baltisakslaste omakaitseüksuse, viis selle Tartusse ja ühendas sealse baltisakslaste omakaitseüksusega. 1919. aastal oli ta Balti pataljoni staabiülem ja pataljoni ülema abi, kuni üksuse demobiliseerumiseni staabiülem.
Aastatel 1920–1939 oli ta põllupidaja, majandustegelane ja poliitik, Eistvere mõisas. Aastal 1934 valiti ta rahvussotsialistliku Saksa-Balti erakonna esimeheks. Ent ta oli sunnitud poliitikast lahkuma, kuna Eesti võimudele ei meeldinud Hitleri ideede levik 30. novembril 1934 määras Tallinna-Haapsalu Rahukogu talle illegaalse organisatsiooni "Baltische National-Sozialistische Bewegung in Estland" juhtimise eest 150 krooni rahatrahvi või selle mittemaksmisel 1½ kuud aresti.
Lahkus aastal 1939 Saksamaale. Eestist lahkudes kinkis ta Eistvere mõisast haridusministeeriumile märkimisväärse kogu mitmesuguseid väärtuslikke kunstiesemeid ja raamatuid. Aastatel 1940–1945 elas ta Poseni lähedal Wargeni mõisas (praegu Wargovo, Poznani lähedal, Oborniki maakonnas Suur-Poola vojevoodkonnas). 1945. aasta jaanuari alguses murdsid venelased rinde läbi ja Punaarmee tankid veeresid Oderi suunas. Tema õde ja õemees jäid kadunuks, noorem poeg Hermann sai mürsuplahvatuses surma, abikaasa Birutta suri mõni päev hiljem raskesti haavatuna. See kõik toimus 1945. aasta jaanuari lõpupäevadel Ziechowi lähedal (Brandenburgi liidumaal, Poola piiri ääres). Viktor ise jõudis tänu vanema poja Otto abile Neumarki Oderi ääres. Pärast sõda elas ta Rossowi lähedal (Uecker-Randow' kreisis, Mecklenburg-Vorpommerni liidumaal) ühes suurtalus ja töötas põllutöölisena. Aastal 1948 arreteeriti ta NKVD poolt ja teda süüdistati valekaebuse põhjal spionaažis ning talle määrati 25-aastane vanglakaristus. Ta suri 1950. aasta suvel Bautzeni koonduslaagris.
Isiklikku.
Tema esimene abikaasa (nad abiellusid aastal 1908) oli austria päritolu kirjanik ja tõlkija Hermynia Zur Mühlen (1883–1951; sündinud krahvitar de Crenneville-Poutet), kes juba lapsena ihkas saada lahti oma seisusest ning leidis hiljem tee pahempoolsete jõudude juurde. Abielu purunes maailmavaateliste erinevuste tõttu. Tema vend oli sõjaväelane Egolf von zur Mühlen.
Teooria (loogika)

Teooria ehk formaalne teooria keeles "L" on keele "L" valemite mingi hulk "T".
Teooria semantiline ja süntaktiline defineerimine.
Tavaliselt defineeritakse teooria kas semantiliselt või süntaktiliselt. 
Semantiliselt defineeritakse teooria "T" keele 
"L" kõigi nende valemite hulgana, mis on tõesed mis tahes interpretatsiooni korral etteantud interpretatsioonide hulgast. 
Süntaktiliselt defineeritakse teooria kõigi nende valemite hulgana, mida saab tuletusreeglite abil tuletada etteantud hulka kuuluvatest valemitest, mida nimetatakse aksioomideks. 
Matemaatika teooriad võivad olla defineeritud semantiliselt või süntaktiliselt. Näiteks kompleksmuutuja funktsioonide teooria on algselt defineeritud semantiliselt, rühmateooria aga on tavaliselt defineeritud süntaktiliselt, aksioomide abil. Sageli kasutatakse korraga mõlemat defineerimisviisi.
Makettplaat

Makettplaat ehk prototüüpimis- või arendusplaat (inglise keeles "breadboard" või "projectboard") on elektromehaaniline õppevahend ja tööriist, mida kasutatakse elektriskeemide kvaliteedi kontrollimiseks enne, kui need skeemid reaalselt kokku joodetakse. Makettplaat koosneb elektrit mitte juhtivast plaadist, mille pind on kaetud aukudega ehk pesadega, ja elektrilisi kontakte tagavatest klemmpesadest, mis on teatud korrapära järgi aukude alla paigutatud ning omavahel elektriliselt ühendatud. Aukude maatriks koos klemmpesade süsteemiga moodustavad korrapäraseid omavahel elektriliselt isoleeritud sektoreid, mille abil saab reaalseid elektriskeeme kokku panna ilma, et komponente oleks omavahel tarvis kokku joota.
Pildil 1.2 on ülevaatlikumalt esitatud makettplaadi olemus. Foto keskel on näha, et plaadist tehtud väljalõikele on joonistatud punased jooned, mis tähistavad aukude all olevaid sektoreid. Antud näite puhul on tegemist plaadiga, kus on 256 5-augulist ning 16 20-augulist sektorit. Selle mudeli puhul tavaliselt kasutatakse pikkasid sektoreid elektritoite tagamiseks ning 5-auguliste sektorite peale hakatakse komponente laduma.
Pildil 1.3 on näha elektriskeem, kus takistite ning kondensaatori abil luuakse valgusdioodile toiteahel. Elektrienergia tuuakse katsetatavasse süsteemi statsionaarsest toiteplokist krokodillide abiga, mis antud näites ei ole tegelikult oluline. Fotol on näha, et LED põleb, selle jalgadelt tulevad takistid R2 ja R3 ning suunduvad makettplaadi sektoritesse, kus saavad elektrilise kontakti takistitega R1 ja R4. Nende teised jalad on ühendatud aga kondensaatoriga C1 juba uutel sektoritel ning sealt antakse ka elektritoide otse takistite jalgadele krokodillide abil.
Kui nüüd juhtub, et elektriskeem ei tööta ettenähtult, on väga mugav ebasobivad detailid lihtsalt süsteemist välja tõmmata ning uutega asendada ning siin tulebki välja makettplaadi suur eelis jootmise ees.
Klassikalise makettplaadi edasiarendus on digitaalne makettplaat. Kui klassikaline makettplaat eeldab kvaliteetse töö teostamiseks erinevaid tööriistu, nagu multimeeter, toiteplokk, ostsilloskoop, signaaligeneraator, siis digitaalsele makettplaadile on erinevate konfiguratsioonide näitel vähemalt toiteahelad ning lihtsamad pinge ja voolu mõõtmise võimalused sisse ehitatud. Et ostsilloskoop on väga keeruline ja mõõtmetelt suur seade 2010. aasta seisuga, tuleb see ikkagi eraldi töölauale soetada.
Reaalset makettplaati iseloomustavad:
Kaashäälik

Kaashäälik ehk konsonant on häälik, mille hääldamisel tekitatakse kõnekulglas takistus või suletakse õhuvool täielikult.
Eesti tähestikus tähistavad kaashäälikuid järgmised tähed: Bb, Cc, Dd, Ff, Gg, Hh, Jj, Kk, Ll, Mm, Nn, Pp, Qq, Rr, Ss, Šš, Zz, Žž, Tt, Vv, Ww, Xx, Yy.