Bretagne'i kuningriik

Bretagne'i kuningriik (prantsuse "Royaume de Bretagne", bretooni "Rouantelezh Breizh") (818–913) tekkis kolme varajase Aremorica kuningriigi ühendamisest: Vannes, Domnonée ja Broërec. See on üks kuuest eelkäijast, mis nüüd on tuntud kui kuus keldi rahvast. Küsimus sellest, kas kuningriik oli tegelikult sõltumatu, oli esmatähtis selle järglasriigi, suveräänse Bretagne'i hertsogkonna ajaloos. Bretagne'i kuningriik eelnes hertsogkonnale, mis jäi sõltumatuks suveräänseks riigiks kuni selle liitmiseni Prantsusmaa kuningriigiga 1500. aastail. 
Geograafia.
Kuningriigi poolt valitsetav ala kujutab endast üht suuremat bretooni rahva poolt asustatud ala ja katab suures osas Aremorica, Mandri-Euroopa loodepoolseima poolsaare. Siin elasid roomlased, kes arvatavasti kasutasid Carhaix'd kaubanduskeskuse ja võib-olla ka halduskeskusena. 
Osalenud rahvad.
Kolm rahvast aitasid rajada kuningriiki. Roomlased dokumenteerisid Aremoricas palju keldi hõime. Vannes'i kuningriik paiknes ümber Vannes'i, olles suurim kolmest eellasest, mis moodustasid Bretagne'i kuningriigi tuumiku. 
Bretagne'i ala oli asustatud mitme komplekti immigrantidega Cornwallist ja Walesist, samuti Britannia ja Iirimaa teistest osadest. Domnonée kuningriik asutati arvatavasti väljarändajate poolt Dumnoniast Edela-Britannias ja arenes mitmes eraldi liinis pärast Briti saarte lääneosa langemist anglosaksi sissetungijate kätte. Varajane Broëreci kuningriik oli väikseim kolmest Bretooni eelkäijakuningriigist ja asutati Bretooni väepealiku Gwereg II poolt. 
Kuningriigi vähemääratud ida- ja kagupiirid peegeldasid erinevate sissetungijate püüdeid kontrollida Aremoricat. Frangi kuningad, Normandia hertsog ja lõpuks Prantsusmaa kuningad jätkasid neid püüdeid kuni Bretagne'i hertsogkond sai lõplikult Prantsusmaa osaks. Ühel hetkel dokumenteerisid Frangi keisrid Vannes'i kui läänepoolseimat Bretooni linna, mille üle neil mõju oli. Bretagne'i marki hallati sageli Nantes'ist. Prantsusmaa keskaegsed kuningad, eriti Charles V, ei suutnud tungida Bretagne'i, isegi mitte Carhaix'sse.
Bretagne'i kuningriik tekkis Vannes'i, Domnonée ja Broërec'i kuningriikide liitmisest.
Kuningriigi rajamine.
Piirkond kujunesa kuningriigiks, kui Erispoe nimetati aastal 851 Bretagne'i kuningaks. Erispoe oli Nevenoe poeg, kes oli aastast 831 Bretagne'i "missus imperatoris" Prantsusmaa kuningriigi poolt. Nevenoe mässas aastal 845 siiski Charles II Paljaspea vastu pärast vaidlust Nantes'i krahvkonna üle. Bretooni sõltumatus keisrist saavutati tänu võitudele Balloni lahingus (845) ja Jengland-Beslé lahingus (851), pärast mida andis kuningas Charles Erispoele vasallkuninga staatuse.
Bretagne vajus rahutuste aega, mille tekitasid pärimistülid pärast Salauni surma aastal 874, samuti viikingite sissetungid. Selle tulemusel kuningatiitel hääbus. Alan I Suure järglased valitsesid suveräänsete hertsogitena, mitte kuningatena. Siiski paistis nende sõltumatus suhete kaudu Prantsusmaa ja Inglismaa kuningriikidega. Prantsusmaa Louis IV väitis, et Bretagne ei olnud osa tema kuningriigist, kui see võitles ja võitis viikingi sissetungijaid. Pärast rahu sõlmimist nimetati viikingijuht Rollo Normandia hertsogiks, Prantsusmaa kuninga vasalliks. Seoses Inglismaaga, erinevatel aegadel nimetasid Bretagne'i hertsogid eeldatavaid pärijaid Inglismaa kuningale. Muudel juhtudel tungis Inglismaa kuningas Bretagne'i, et saada selle üle kontroll. Viimasel sellisel Inglise sissetungil võitis Konan II inglastelt välja rahu ja tegi Inglismaa Henry II-st Nantes'i krahvi, Bretagne'i hertsogkonna vasalli.
Bretagne'i kuningriik kui Bretagne'i hertsogkonna eelkäija.
10. sajandi algul muutis viikingite tegevus jäädavalt Bretagne'i kuningriigi olemust. Kui viikingid olid lõpuks välja aetud, kandsid Bretagne'i uued valitsejad üldiselt hertsogi, mitte kuninga tiitlit, kuigi nende sõltumatus võõrkroonidest oli suuresti säilinud, erineva eduastmega.