tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Bohumír Lomský

Bohumír Lomský (22. aprill 1914 České Budějovice – 18. juuni 1982 Praha) oli Tšehhoslovakkia sõjaväelane ja riigitegelane.
Bohumír Lomský oli pärit plekksepa perekonnast. 1933. aastal lõpetas ta kiitusega reaalgümnaasiumi ja asus seejärel Tšehhoslovakkia armee teenistusse. 1934–1936 õppis ta Hranice Sõjaväeakadeemias. 1938. aastal õppis ta lennukoolis lennuvaatlejaks. Pärast Tšehhi okupeerimist Saksamaa poolt põgenes Lomský 1939. aasta augustis Poolasse. Pärast Poola idaosa okupeerimist Nõukogude Liidu poolt ta interneeriti. Nõukogude Liidus osales ta Tšehhoslovakkia armeekorpuse loomisel. Võttis idarindel osa lahingutegevusest. 1946–1947 õppis Lomský Moskvas Vorošilovi nimelises Sõjaväeakadeemias. 1947–1949 oli ta Tšehhoslovakkia armee peastaabi operatiivosakonna juhataja. 1949–1950 teenis ta 2. jalaväediviisi komandörina. 1950. aasta oktoobris sai Bohumír Lomský 1. sõjaväeringkonna staabiülemaks, hiljem oli Brnos Sõjaväe tehnilise Akadeemia rektor. Alates 25. septembrist 1953 oli Bohumír Lomský Tšehhoslovakkia kaitseministri esimene asetäitja.
Bohumír Lomský oli 25. aprillist 1956 kuni 9. aprillini 1968 Tšehhoslovakkia kaitseminister.
Karl II (Pfalz)

Karl II (10. aprill 1651 Heidelberg – 26. mai 1685 Heidelberg) oli Pfalzi kuurvürst aastatel 1680–1685. Ta oli Karl I Ludwigi ja Charlotte von Hessen-Kasseli poeg.
Valitsemine.
Tema lühike valitsemine ei olnud võluv. Ta nimetas oma ebakompetentse endise õpetaja Paul Hachenbergi peaministriks, jättes oma poolvennad-õed, "raukrahvid" ebasoosingusse. Ta tõi oma ema Kasselist tagasi ja maksis selle tohutuid võlgu. Karl oli nõrga ja ara loomuga, mis tulenes lapsepõlvekogemusest. Ta näitas pealiskaudset huvi sõjaväeelu vastu. Karl oli range kalvinist. Aastal 1671 korraldas tema tädi, Hannoveri kuurvürstinna Sophie talle abielu Taani kuninga Frederik III tütre Vilhelmine Ernestinega. See abielu oli lastetu.
Pärast tema surma läks Pfalzi kuurvürstkond perekonna katoliiklikule Neuburgi harule. Tema õe, Pfalzi kuurvürsti, Karl I Ludwigi tütre Elisabeth Charlotte (1652–1722), Louis XIV vennanaise, võistlevad nõuded Pfalzile olid ettekäändeks Prantsuse sissetungile Pfalzi aastal 1688, millega algas Pfalzi pärilussõda ehk Üheksa-aastane sõda.
2017. aasta mäesuusatamise maailmameistrivõistlused

2017. aasta mäesuusatamise maailmameistrivõistlused on 44. maailmameistrivõistlused mäesuusatamises. Võistlused toimuvad Šveitsis Sankt Moritzis 6.–19. veebruaril 2017. Samas paigas on varem toimunud ka 1934., 1948. (taliolümpiamängude raames), 1974. ja 2003. aasta maailmameistrivõistlused.
Võistluste korraldaja valiti välja 31. mail 2012 Rahvusvaheline Suusaföderatsiooni kongressil Lõuna-Koreas. Teised kandidaatlinnad olid Cortina d'Ampezzo (Itaalia) ja Åre (Rootsi).
Võistlustel osaleb 589 sportlast 77 riigist.
Tulemused.
Mehed.
Kiirlaskumine.
&lt;br&gt;12. veebruar
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 56
&lt;br&gt; Maailmameister 2015: Patrick Küng, Šveits 
&lt;br&gt;
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
Ülisuurslaalom.
&lt;br&gt;
8. veebruar
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 72
&lt;br&gt; Maailmameister 2015: Dustin Cook, Kanada 
&lt;br&gt;
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
Alpi kahevõistlus.
 
&lt;br&gt;13. veebruar
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 56
&lt;br&gt;Maailmameister 2015: Marcel Hirscher, Austria
&lt;br&gt;
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
Naised.
Kiirlaskumine.
&lt;br&gt;12. veebruar
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 38
&lt;br&gt; Maailmameister 2015: Tina Maze, Sloveenia
&lt;br&gt;
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
Slaalom.
&lt;br&gt;18. veebruar
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 
&lt;br&gt; Maailmameister 20153: Mikaela Shiffrin, USA
&lt;br&gt;
&lt;br&gt;[ Ametlikud tulemused] 
Suurslaalom.
 
&lt;br&gt;16. veebruar
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 98
&lt;br&gt; Maailmameister 2015: Anna Fenninger, Austria
&lt;br&gt;
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
Ülisuurslaalom.
 
&lt;br&gt;
7. veebruar
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 46
&lt;br&gt; Maailmameister 2015: Anna Fenninger, Austria
&lt;br&gt;
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
Alpi kahevõistlus.
 
&lt;br&gt;10. veebruar
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 41
&lt;br&gt; Maailmameister 2015: Tina Maze, Sloveenia
&lt;br&gt;
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
Võistkonnavõistlus.
&lt;br&gt;Finaal: 14. veebruar 
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 16 võistkonda
&lt;br&gt; Maailmameister 2015: Austria
&lt;br&gt;
&lt;br&gt; Ametlikud tulemused
Colbie Caillat

Colbie Marie Caillat (sündinud 28. mail 1985 Malibus Californias) on USA laulja ja instrumentalist.
Ludwig Philipp (Pfalz-Simmern)

Ludwig Philipp (23. november 1602 – 6. jaanuar 1655) oli Simmern-Kaiserslauterni pfaltskrahv aastatel 1610 kuni 1655.
Philipp sündis Heidelbergis Pfalzi kuurvürsti Friedrich IV noorima pojana. Pärast isa surma aastal 1610 päris Ludwig Philipp tema territooriumid Simmerni, Kaiserslauterni ja Sponheimi ümbruses. Philipp suri Krossenis ja maeti Simmernis.
Abielu.
Ludwig Philipp abiellus 4. detsembril 1631 Brandenburgi kuurvürsti Joachim Friedrichi tütre Marie Eleonorega ja nad said järgmised lapsed:
Must kera

Must kera (nn Vernoni õõneskera) kasutatakse keskkonnas soojuskiirguse mõju mõõtmiseks. See kujutab endast musta pinnaga, kuuetollise (152,4 mm) läbimõõduga õõnsat kera, mille tsentrisse on paigutatud termomeeter (termopaar). Selline kera summeerib õhu temperatuuri ja ümbritseva keskkonna ning keravahelise konvektiivse ja kiirgussoojuse.
Ludwig Heinrich (Pfalz-Simmern)

Ludwig Heinrich (11. oktoober 1640 – 3. jaanuar 1674) oli Simmern-Kaiserslauterni pfaltskrahv aastatel 1653–1673.
Elu.
Ludwig Heinrich sündis Simmern-Kaiserslauterni pfaltskrahvi Ludwig Philippi ainsa ellujäänud pojana. Ta järgnes oma isale aastal 1655 ja taandus valitsemisest aastal 1673. Ta suri vähem kui aasta pärast ja maeti Stephanskirchesse Simmernis.
Abielu.
Ludwig Heinrich abiellus aastal 1666 Hollandi printsi Frederik Hendriku tütre Mariaga. Abielu jäi lastetuks.
Ludwig Philipp

Ludwig Philipp on olnud mitme inimese nimi:
Kunnar Karu

Kunnar Karu (sündinud 9. detsembril 1981 Tartus) on eesti alpinist, kes on Himaalajas seitsmenda Eesti mägironijana tõusnud kaheksatuhandelise Džomolungma tippu. 
Ta on Nipernaadi Matkaklubi eestvedajaid (Kalle Hanseni ja Heldur Pedajase kõrval) ning Elamusretkede kepikõnni- ja käimissarja peakorraldaja. Karu kuulub mittetulundusühingute Nipernaadi Matkaklubi, Elamusretked, Elamusmaratonid ja osaühingu Nipernaadi Reisid OÜ juhatusse.
Karu on lõpetanud Tartus Miina Härma Gümnaasiumi ja 2004. aastal Tartu Ülikooli majandusteaduskonna ettevõttemajanduse erialal.
Alpinism.
23. oktoobril 2010 tõusis ta SummmitClimb INC kommertsekspeditsiooni raames Himaalajas kuuetuhandelise trekingtipu Mera Peaki ja esimese eestlasena 3. novembril seitsmetuhandelise Baruntse tippu.
28. oktoobril 2012 tõusis ta esimese eestlasena Nepalis Ama Dablami (6812 m) tippu. 
2013. aasta oktoobris tõusis ta koos kaaslastega Kazbeki (5047 m) tippu. Aasta lõpul retkles ta Aafrikas ja tõusis 
29. detsembril esimese eestlasena mandri kõrguselt teise mäe – Keenia mäe – mõlemasse tippu: Batian (5199 m) ja Nelion (5188 m).
2014. aasta oktoobris-novembris ronis ta Andides ja tõusis Ecuadoris viie viietuhandelise ja ühe kuuetuhandelise (Chimborazo) tippu. Viietuhandelised vallutatud tipud olid Illiniza Norte (5126 m), Illiniza Sur (5263 m), Cotopaxi (5897 m), Cayambe (5790 m) ja Antisana (5704 m). 30. detsembril tõusis ta Lõuna-Ameerika kõrgeima mäe Aconcagua tippu.
Isiklikku.
Tema teine kirg on veealune maailm ja sellega seotud meelisharrastuseks on tal sukeldumine.
Otto Heinrich (Pfalz-Sulzbach)

Otto Heinrich (22. juuli 1556 – 29. august 1604) oli Sulzbachi pfaltskrahv aastatel 1569 kuni 1604.
Elu.
Otto Heinrich sündis Ambergis ühena pfaltskrahv Wolfgangi viiest pojast. Pärast isa surma aastal 1569 jaotati tema maad Otto Heinrichi ja tema nelja venna vahel — Otto Heinrich sai territooriumi Sulzbach-Rosenbergi ümbruses. Otto Heinrich suri Sulzbachis ja maeti Lauingenis. Ilma elusolevate poegadeta päris Sulzbachi tema vend, Neuburgi pfaltskrahv Philipp Ludwig.
Abielu.
Otto Heinrich abiellus 25. novembril 1582 Württembergi hertsogi Christophi tütre Dorothea Mariaga ja nad said järgmised lapsed:
August (Pfalz-Sulzbach)

August (2. oktoober 1582 – 14. august 1632) oli Sulzbachi pfaltskrahv aastatel 1614 kuni 1632.
Elu.
August sündis Neuburgis Neuburgi pfaltskrahvi Philipp Ludwigi ja Anna von Kleve teise pojana. Pärast isa surma aastal 1614 jaotati tema territooriumid Augusti ja selle kahe venna vahel - August sai Neuburgi hertsogkonna põhjaosa, millest moodustus Sulzbachi hertsogkond.
August suri Windsheimis ja maeti Lauingenis.
Abielu.
August abiellus 17. juulil 1620 Holstein-Gottorpi hertsogi Johann Adolfi ja Taani printsessi Augusta tütre Hedwigiga ja nad said järgmised lapsed:
Christian August (Pfalz-Sulzbach)

Christian August (26. juuli 1622 – 23. aprill 1708) oli Sulzbachi pfaltskrahv aastatel 1632 kuni 1708.
Elu.
Christian August sündis Sulzbachis pfaltskrahv Augusti vanima pojana. Ta järgnes oma isale aastal 1632. Christian August oli salliv valitseja. Ta andis oma alamatele õiguse valida oma kristlik eelistus ja juurutas Simultaneumi, kus kirikus sai nii protestandi kui ka katoliku teenistust. Aastal 1666 võimaldas ta juutidel Sulzbachi hertsogkonda asuda. Tema valitsemise ajal muutus Sulzbach ka intellektuaalseks keskuseks ja piirkondlikult olulise trükitööstuse kohaks.
Tal olid lähedased suhted oma lapselapse Saksi-Lauenburgi Sibyllaga, kes oli Baden-Badeni Ludwig Wilhelmi naine ja nende poja regent. 
Christian August suri Sulzbachis ja maeti "Marienkirche"sse.
Abielu ja lapsed.
Christian August abiellus 27. märtsil 1649 Nassau-Siegeni krahvi Johann VII tütre Amaliega ja nad said järgmised lapsed:
Theodor Eustach (Pfalz-Sulzbach)

Theodor Eustach (14. veebruar 1659 – 11. juuli 1732) oli Sulzbachi pfaltskrahv aastatel 1708 kuni 1732.
Elu.
Theodor Eustach sündis Sulzbachis Christian Augusti ja Amalie ainsa ellujäänud pojana. Ta suri Dinkelsbühlis ja maeti Sulzbachis.
Abielu ja lapsed.
Theodor Eustach abiellus Hessen-Rotenburgi maakrahvi Wilhelmi tütre Eleanore Maria Amaliega ja nad said järgmised lapsed:
Brian Greene

 
Brian Randolph Greene (sündinud 9. veebruaril 1963 New Yorgis) on juudi päritolu Ameerika Ühendriikide füüsikateoreetik ja teaduskirjanik. 
Ta on tunnustatud stringiteoreetik. 1996. aastast on ta Columbia ülikooli teoreetilise füüsika professor. Ta tegeles peegelsümmeetria uuringutega, ka arendas ta ideed hüpoteetilisest mustast august, mille mass ja laeng võrduks elektroni omadega. Praegu on tema uurimisvaldkondadeks stringikosmoloogia ja braanikosmoloogia.
Haridus- ja töökäik.
Ta lõpetas 1984. aastal Harvardi Ülikooli füüsika erialal bakalaureusekraadiga ja kaitses 1987. aastal Oxfordi Ülikoolis doktoritöö füüsikas "Superstrings: Topology, Geometry and Phenomenology and Astrophysical Implications of Supersymmetric Models".
1990. aastal asus ta õppejõuna tööle Cornelli Ülikooli, 1995. aastal sai seal täisprofessoriks. Järgmisel aastal värbas ta endale tööle Columbia Ülikool, pakkudes talle professori kohta. Selles ametis on ta tänini, ühtlasi on ta ülikooli allasutuse – Stringide, kosmoloogia ja osakeste astrofüüsika instituudi kaasdirektor.
Isiklikku.
Ta on taimetoitlane. 1997. aastal võttis omaks veganluse eluviisi.
Ta õppis keskkoolis füüsik Lisa Randalliga samas klassis.
Johann Christian Joseph (Pfalz-Sulzbach)

Johann Christian Joseph (23. jaanuar 1700 – 20. juuli 1733) oli Sulzbachi pfaltskrahv aastatel 1732–33. Ta oli hertsog Theodor Eustachi ja selle naise Amalie teine ja noorim ellujäänud poeg. Tema vanem vend oli Joseph Karl.
Elu.
Pärast oma vanema venna Joseph Karli surma sai Johann Christian Josephist lõpuks määratud Pfalzi kuurvürstkonna pärija. Aastal 1732 järgnes ta oma isale Sulzbachi pfaltskrahvina, kuid suri Sulzbachis enne Pfalzi pärimist. Karl III Philipp, Wittelsbachide Pfalz-Neuburgi liini liige ei suutnud anda seaduslikku meessoost pärijat ja tema vennad ka mitte. Aastaks 1716 oli selge, et Neuburgi liin hääbub ja et Sulzbachi haru on selle pärija.
Abielu.
Johann Christian Joseph oli kaks korda abielus:
Sorin Grindeanu

Sorin Mihai Grindeanu (sündinud 5. detsembril 1973 Caransebeșis) on Rumeenia poliitik, ta on Sotsiaaldemokraatliku Partei liige. Ta oli 4. jaanuarist kuni 29. juunini 2017 Rumeenia peaminister.
Ta sündis aastal 1973 Caransebeșis Caraș-Severini maakonnas. Ta lõpetas aastal 1997 Timișoara Lääne Ülikooli () matemaatikateaduskonna.
Soojustakistus

Soojustakistus (tähis formula_1) on keha (näiteks soojustusplaadi) võime takistada soojusvoo edasikandumist. Soojustakistus esineb ka keha (näiteks radiaatori) pinna ja ümbritseva keskkonna vahel. Soojustakistus avaldub temperatuurivahe ja edasikanduva soojusvoo formula_2 jagatisena: 
formula_3,
kus formula_4 (formula_5 ja formula_6 on temperatuurid näiteks plaadi eri külgedel või radiaatori pinna ja ümbritseva õhu temperatuur). Soojusvoo suund ühtib temperatuuri vähenemise suunaga.
Soojustakistuse ühik on kandela vati kohta (K/W). Soojustakistuse pöördväärtus on soojusjuhtivus.
Ehitusfüüsikas arvutatakse piirdetarindi (seina, katuse) iga soojuslikult homogeense kihi soojustakistus ja määratakse üksikute kihtide soojustakistuste järgi piirdetarindi kogusoojustakistus.
Microsporum canis

Microsporum canis on kottseente hulka kuuluv patogeenne seeneliik, mis põhjustab peamiselt kassidel ja koertel, kuid mõnikord ka inimestel dermatofüütiat.
Morfoloogia.
"Microsporum canis"’e kolooniad on valge kuni kollaka värvusega, sametise või puuderja struktuuriga. Seen moodustab vaheseintega eraldatud hüüfe ning makro- ja mikrokoniide. Makrokoniidid on käävikujulised ja koosnevad 6 kuni 15 õhukese vaheseinaga eraldatud rakust. Suurus on neil umbes 35–125 × 7–20 μm ning need on ümbritsetud tugeva väliskestaga. Mikrokoniidid on 4–7 × 2,5–3,5 μm suurused nuijad moodustised.
Levik ja elukeskkond.
Peamised "Microsporum canis"’e looduslikud peremehed on kodukassid ja koerad, kellel nad koloniseerivad nahka ja karva. Spooridena suudavad nad väliskeskkonnas elus püsida kuni 15 kuud. Maailmas on see liik väga laialt levinud. Eriti sage on ta Iraanis, veidi vähem Inglismaal, Skandinaavia riikides ja Lõuna-Ameerikas. Täielikult puudub ta ekvatoriaalses Aafrikas.
Patogeensus.
"Microsporum canis" kuulub kolme peamise seeneliigi hulka, mis põhjustavad 95% loomade seenhaigustest. Peamiselt haigestuvad kassid ja koerad, kuid seen suudab nakatada ka kõiki teisi imetajaid. Nakatumine võib toimuda nii otsese kokkupuute kaudu haigestunud loomadega kui ka kaudselt, näiteks mööbli, kammide, harjade ja riiete kaudu. Seened toituvad nahas, küüntes ja karvades leiduvast keratiinist.
Haigussümptomid ja diagnoosimine.
"Microsporum canis" põhjustab infektsiooni kehal ja pea piirkonnas. Nahale tekivad punased, kergelt põletikulised ringjad kolded, kus karvad on ühelt kõrguselt murdunud ning osaliselt välja langenud, lisaks tekib peenehelbeline nahaketendus. Kui vaadelda haiguskoldeid Woodi lambiga tekib erkroheline fluorestsents, mis on omane veel mitmele teisele sama perekonna liigile. Helendust tekitab ühend nimega pteridiin, mida seen toodab aktiivselt kasvavates karvades. Lõplik diagnoos saadakse haiguskoldest võetud proovi laboratoorsete uuringute põhjal. Küünte seennakkuse (küünte dermatofüütia) puhul küüs pakseneb ja selle värv luitub ning lõpuks küüs eemaldub.
Erilane

Erilane oli nalja- ja pilkeleht, mis ilmus Tallinnas 1921. aasta septembris. Väljaandja J. W. Abrelthal ja vastutav toimetaja A. Amann. Ajakiri oli 16 leheküljeline.Trükiti Jaan Zimmermanni trükikojas. Hinnaks oli 15 marka. Ilmus vaid 1 number.
Day of Defeat

"Day of Defeat" on Teise maailmasõja läänerindel aset leidev meeskonnapõhine FPS-mäng. Algselt oli tegu modiga 1998. aasta videomängule "Half-Life", kuid modi autoriõigused osteti "Half-Life'i" autori, Valve Corporationi poolt ning 2003. aastal avaldati mod eraldi mänguna. Mäng sai kriitikutelt peamiselt positiivset tagasisidet, 79% skooriga arvustuste agregaatoris Metacriticus.
2005. aastal avaldati Valve'i poolt mängu uusversioon (remake) "", mis kasutas uut Source'i mootorit ning sisaldas uusi funktsioone graafika, heli ja mängitavuse osas.
Mängitavus.
"Day of Defeat" on mitmikmängul põhinev FPS-mäng, mis jäljendab jalaväe rühma tasemel lahingutegevust teise maailmasõja läänerinde osapoolte, liitlasriikide ja teljeriikide vahel. Mängijad saavad mängida mõlema osapoole esindajatena, liitlasriikidest on valikus Ameerika Ühendriigid ja Suurbritannia ning teljeriikidest Saksamaa.
Pärand.
"Day of Defeatist" ilmus 2005. aastal uusversioon "", mis kasutas Valve'i Source'i mootorit. Source'i kasutav uusversioon tõi kaasa märkimisväärsed muudatused "Day of Defeati" mängitavusse, lisades uusi kaarte, uuendades graafikat ning mängu füüsikamootorit.
"Day of Defeat: Source" kogus samuti kriitikutelt märkimisväärset tunnustust oma mängitavuse, heli ja graafika eest. Pärast ilmumist täiustas Valve mängu veel mitmete uuendustega, hiljem ilmus mäng ka OS X-ile (2010) ja Linuxile (2013).
Hindemburg Melão Jr.

Hindemburg Melão Jr. on maletaja. Hindemburg on tuntud kirimaletaja (Rahvusvahelise Kirimaleföderatsiooni ICCF andmetel oli tema Elo reiting 2013. aastal 2328) ja pimemaletaja (püstitas rekordi simultaanpimemales, mis fikseeriti ka 1997 Guinnessi rekordite raamatus).
Ta kirjutas raamatu "Guia dos Apodícticos: Desenvolva seu Pensamento crítico e Raciocínio lógico" (2023, portugali keeles).
Argo Mere

Argo Mere (sündinud 18. augustil 1981) on eesti alpinist ja matkasportlane.
Ta on alpinistina tõusnud seitsmetuhandelisele mäe tippu Pamiiris ja esimese eestlasena selle tipult suuskadega alla laskunud.
2007. aastal töötas ta osaühingus Matkasport projektijuhina.
Matkamine ja alpinism.
2007. aastal osales ta Valdo Kanguri juhitud ekspeditsioonis Pamiiris Lenini mäetipule (7134 m). Tippu jõudis 4 meest, nende seas ka Argo Mere. Esimese eestlasena laskus ta 18. augustil Lenini tipult mööda põhjanõlva suuskadel.
2010. aasta juulis võttis ta osa Kristjan-Erik Suurvälja juhtimisel toimunud Eesti Kunluni ekspeditsioonist, mille käigus 27. juulil tõusis ta koos kaaslastega kuuetuhandelise Lazio tippu. Tegemist oli marsruudi esmaläbimisega. Ainsana tippujõudnutest laskus ta tipult suuskadega 5800 m kõrgusel asunud vahelaagrisse. 
Pärast Laziot tegi ta kaaslastega 8. augustil esmatõusu kaardil tundmatu tipuna märgitud 5419 meetri kõrgusele mäele. Halvenenud ilmaolude tõttu tipputõus tal endal ei õnnestunud (40 m jäi tipuni), kuid alla laskuma hakkas ta talle omasel viisil – suuskadel (tipupüramiidi jalamilt kuni 5250 meetri kõrguseni rasketes oludes).
Välislingid.
Meriküla patarei nr 1

Meriküla patarei nr 1 oli Kroonlinna kindlusele allunud Venemaa rannikupatarei Virumaal Vaivara vallas, mille eesmärk oli vaenlase laevastiku tõkestamine Narva lahes. 
Tänapäeval asub patarei Ida-Viru maakonna Narva-Jõesuu linna Meriküla küla maadel.
Patareipositsioon.
Merikülas alustati aprillis 1916 Kroonlinna kindluse Narva Suurtükiväepositsiooni suurema 4x10-tollise (254 mm) suurtükipatarei ehitamist. Durlacheri lafettidega suurtükid (1895. aasta mudel) toodi Kroonlinna kindluse Obrutševi fordist. Kroonlinnast saadeti koos suurtükkidega ka uus töödejuhataja – kapten Alfred Bauman, kes valvas suurtükkide paigalduse järgi ning kellest pidi hiljem saama ka divisjoni ülem.
Patarei paiknes Meriküla panga ja Laagna oja vahel kohas, kus Hiiemetsa – Narva-Jõesuu maantee laskub klindist alla. Patarei sadevesi koguti kraavistikuga kokku ning juhiti peakraavi kaudu Laagna ojja. 
Patarei peaehitis on kompleks, kus pinnasest rinnatise taga ühel sirgel vaheldumisi paiknevad betoonist valli ja alusega kahuriõued ning lasukomplektilaod. Selja tagant kaitses ladusid ja lahtisi kahuriõuesid sirge pinnasevall.
Puit-kivi-muldtarindis lasukomplektilaod olid eraldi mürskudele ja laengutele ning paiknesid kahel pool õue, moodustades sisemistele õuedele kaksiklao. Laskemoona pealadu paiknes veidi eemal allavoolu oja, kohe enne oja langemist klindist alla. Ladu oli teras-kivi-betoontarindis. Patareis oli kaks plekk-katusega puitust vaatlustorni kõrgusega 8 ja 10 m.
1917. aastal sai positsioon ametliku nime "1-й Береговой Артиллерийский Дивизион". Pataljoni staap oli Narvas, nr 1 patarei asus Merikülas, patarei nr 2 Udrias, patarei nr 3 Hakajas (venepäraselt Gakkovo).
Varustusraudtee.
Patareini tuli laiarööpmeliselt (1524 mm) Narva–Tallinna raudtee Auvere jaamast (tollal ametlikult Korfi raudteejaam) 8 km pikkune kitsarööpmeline (750 mm) raudteeharu.
Saksa esimese okupatsiooni ajal.
Saksa okupatsiooni aegu viidi 1918. aastal kolm suurtükki kuskile ära. 
Uurimusi patareist.
Patareid on esmakordselt eesti keeles käsitletud Heino Gustavsoni ja Mati Kangro poolt 1987. aastal, eestikeelses kirjanduses lühidalt käsitletud Heino Gustavsoni poolt 1993. aastal. Lühidusest hoolimata on eksitavat teavet – patarei ei kuulunud Mereväe tagalapositsiooni (raamatus Varupositsioon) ega üldse mereväele. 
Samuti on eksitav, et patareid ei jõutud relvastada – tegelikult oli 1917. aastaks patarei täies relvis. See, et hilisemates Eesti ülevaadetes pole märgitud relvi, tuleneb hoopis sellest, et põhiliselt viisid relvad ära juba Saksa okupatsioonivõimud suvel 1918. 
Patarei tänapäeval.
Tänapäeval on patarei kasvanud võssa, suurtükiõued on üldiselt säilinud rahuldaval, teised ehitised on lagunenud ja võsastunud. Ükski neist pole kultuurimälestisena riikliku kaitse all.
Ivar Mäerand

Ivar Mäerand (sündinud 16. mail 1973) on eesti alpinist.
Ta võttis osa Baltikumi aasta parimaks kõrgtõusuks tunnistatud tipputõusust Denalile (1999). 
Ta on teeninud 25 aastat Eesti jõustruktuurides. Praegu tegeleb ta seikluskoolitusega (instruktorina).
Haridustee.
Ta lõpetas 1991. aastal Nõo Reaalgümnaasiumi ja 2004. aastal Tartu Ülikooli avatud ülikooli ärijuhtimise erialal.
Alpinism.
1994. aastal võttis ta osa eesti esimesest ekspeditsioonist Alpides asuvale Matterhornile (4477 m) (grupi juht Erika Ader), mille käigus 7 Eesti alpinisti tõusid mööda klassikalist Hörnli marsruuti selle kuulsa mäe tippu, teiste seas ka Ivar Mäerand.
1999. aastal osales ta Mägiekspeditsioonide Klubi korraldatud esimeses Eestist lähetatud ekspeditsioonis Põhja-Ameerika kõrgeimale mäele Mount McKinleyle. 31.mail tõusis ta koos kuue kaaslasega Tõivo Sarmeti juhtimisel mäe tippu.
2007. aastal võttis ta osa Valdo Kanguri juhitud ekspeditsioonist Pamiiris Leninile (7134 m) ja selle käigus tõusis ta koos kolme kaaslasega tippu.
Muud huvialad.
Lisaks alpinismile on ta tegelenud sukeldumise, langevarjuhüpete ja matkamisega. Ta on osalenud ellujäämiskoolitustes Soomes, Rootsis ja Norras. Ta on ka ise ellujäämiskoolitusi läbi viinud.
Viited.
Ajaleht (ajaleht)

Ajaleht oli ajaleht, mis ilmus aastatel 1913 veebruarist – 1914 jaanuarini Tallinnas kuus korda nädalas.
Ajalehe väljaandja ja vastutav toimetaja oli Hans Valk. Trükkikoda J. Topmann. Ajaleht maksis 1 kopikas.
Tallinna trükiasjanduse inspektori poolt arestiti ja konfiskeeriti järgmised numbrid: 1913 aastal nr. 200, 219 ja 226 ning 1914 aastal nr. 2.
1913. aastal ilmus ajaleht uue nimega Hommik
Johann Friedrich (Pfalz-Hilpoltstein)

Johann Friedrich (23. august 1587 – 19. oktoober 1644) oli Sulzbach-Hilpoltsteini pfaltskrahv aastatel 1614 kuni 1644.
Elu.
Johann Friedrich sündis Neuburgis pfaltskrahv Philipp Ludwigi ja Anna von Kleve noorima pojana. Pärast isa surma aastal 1614 jaotati tema territooriumid Johann Friedrichi ja tema vendade vahel; Johann Friedrich sai noorimana Hilpoltsteini isandkonna. Ta suri Hilpoltsteinis ja maeti Lauingenis.
Abielu.
Johann Friedrich abiellus aastal 1624 Hessen-Darmstadti maakrahvi Ludwig V tütre Sophie Agnesega ja nad said järgmised lapsed:
Gero von Wilpert

Gero von Wilpert (13. märts 1933 Tartu – 24. detsember 2009 Sydney) oli Eestis sündinud baltisakslasest kirjandusteadlane.
Ta sündis aastal 1933 Tartus. Ta õppis aastatel 1953–1957 keele- ja kirjandusteadust ning klassikalist filoloogiat ja filosoofiat Heidelbergi ülikoolis.
Aastatel 1957–1972 töötas ta Stuttgardi lähedal. Seejärel töötas ta Saksa kirjanduse professorina Sydney Ülikoolis.
Professor Dr. Gero von Wilpert suri aastal 2009 Sydneys.
Jaak Juhansoo

Jaak Juhansoo (16. mai 1942 Põltsamaa – 13. jaanuar 2017 Massachusetts) oli eesti ühiskonnategelane USAs, Ülemaailmse Eesti Kesknõukogu esimees aastail 2007–2014. 
Jaak Juhansoo vanemad põgenesid koos lastega Nõukogude okupatsiooni eest Saksamaale Augsburgi ja sealt mõni aasta hiljem New Yorki. Sealt läksid nad tööotsinguil esialgu Lõuna-Carolinasse ja paari aasta pärast Minneapolisesse.
Pärast Minnesota Ülikooli lõpetamist astus Jaak Juhansoo sõjaväkke, kus teenis 1965. aastani. Seejärel töötas ta elektroonika alal Walthamis, kuni asutas oma ettevõtte, mis jättis aega ka ühiskondlikuks tegevuseks. Akadeemiliselt kuulus ta korporatsiooni Fraternitas Estica.
Jaak Juhansoo oli Bostoni Eesti Seltsi esimees ja auliige, New Englandi Balti Ühingu president ja juhatuse liige, Ikestatud Rahvaste Komitee laekur ja juhatuse liige ning aastail 1977–2014 Eesti Rahvuskomitee Ühendriikides Esinduskogu liige – ta oli valitud üheksasse esinduskogusse. Umbes 30 aastat oli ta Ülemaailmse Eesti Kesknõukogu liige, aastail 2007–2014 oli ta selle esimees ja pärast seda laekur.
Isiklikku.
Jaak Juhansoo vanemad olid Olga ja Peeter Juhansoo, tal oli vanem vend Jaan. Ta abikaasa Daina on lätlanna. Jaak Juhansoo on maetud Gethsemane'i kalmistule West Roxburys Massachusettsi osariigis.
Regulaator

Regulaator (ingl "controller") on tehnikas seade või seadis, mis koos andurite ja täituritega on ette nähtud masina, aparaadi või tehnoloogilise protsessi mingi parameetri nõutavais piires hoidmiseks või soovitud muutmiseks, nt vastavalt programmile. Enamasti toimub reguleerimine automaatselt (vt Automaatreguleerimine), kuid mõnel juhul nimetatakse regulaatoriks ka seadist, millega parameetrit muudetakse käsitsi, näiteks helitugevusregulaator (audiovõimendis), valgusregulaator (hämardi) jt.
Automaatregulaatoreid liigitatakse mehaanilisteks, hüdraulilisteks, pneumaatilisteks ja elektrilisteks. Viimastest on kõige levinumad elektronregulaatorid.
Automaatregulaatori C sisendisse saabub veasignaal e, mis saadakse reguleeritava objekti P väljundist tagasisideahela F kaudu tuleva signaali tegeliku väärtuse y võrdlemisel nõutava väärtusega r (e = r – y). Regulaatori väljundsignaal u (juhtsignaal) muudab täituri vahendusel reguleeritava objekti töörežiimi nii, et reguleeritava suuruse y tegelik väärtus võimalikult vähe erineks nõutavast väärtusest r.
Viited.
Aparaat (täpsustus)

Aparaat on mitmetähenduslik sõna:
Aparaat

Aparaat (ladina k "apparatus" – ’masin’) on kindla otstarbega keerulise ehitusega kompaktne seade, mis teeb teatavat tööd kas osalt või täiesti iseseisvalt, näiteks elektri-, foto-, kassa-, keevitus-, Kippi, kuulde-, raadio-, röntgeni-, telefoniaparaat.
Sumisti (tehnika)

Sumisti ehk summer (saksa k "Summer", inglise k "buzzer") on elektriline helisignalisatsiooni allikas. Sumisti signaal võib kosta helinana (elektromagnetilisel uksekellal, endisaegsel lauatelefonil) või pideva toonina. Pideva tooni allikaks on tänapäeval peamiselt piesoelement, seda kasutatakse näiteks suitsuanduril, äratuskellal, kodutehnikaseadmel, turva- ja valvesüsteemides.
Fraternitas Slavia

Fraternitas Slavia oli Eestis tegutsenud vene üliõpilasorganisatsioon. 
Organisatsioon asutati 1. detsembril 1922 Tartu ülikooli juures. Organisatsioonil oli Tallinna konvent, mis registreeriti 1. septembril 1926 Tallinna tehnikumis. 
1929 organisatsioon suleti kolmeks aastaks ja sulgemine oli seotud vaidlusega teise vene üliõpilasorganisatsiooniga Fraternitas Aeterna. Keelu ajal tegutses organisatsioon kuni 1932 nime all Fraternitas Ruthenia. 1932 Fraternitas Slavia taasasutati. Organisatsioon suleti 1940.
Mustika kasvukohatüüp

Mustika kasvukohatüüp on Eesti metsade kasvukohatüüpidest kõige levinum – sellesse kuulub kuni 20% Eesti metsadest, valdavalt Kagu-Eestis. Mustika kasvukohatüüp kuulub arumetsade klassi, palumetsade tüübirühma.
Iseloomustus.
See on levinud lamedate nõlvade jalamitel, tasandikel või nõgusatel reljeefidel. Põõsarinne on enamasti hõre või puudub sootuks, esineb paakspuud, pihlakat, kadakat, paju.
Puhmarindes leidub mustika kasvukohatüübile iseloomulikku alustaimestikku ehk indikaatortaimi, nagu näiteks harilik mustikas ("Vaccinium myrtillus"), harilik pohl ("Vaccinium vitisidaea") ja sinikas ("Vaccinium uliginosum"). Lisaks veel ka kattekolda, palu-härgheina, leselehte.
Peapuuliigiks on harilikult 2-3 boniteediklassi mänd ("Pinus sylvestris"), kuid antud kasvukohatüüp jaotatakse lähtuvalt edaafilistele tingimustele kolmeks osatüübiks, mistõttu on ka metsad varieeruvad.
Alltüübid.
Tüüpiline mustika kasvukohatüüp (Ms).
Mullastik on gleistunud, mõõdukalt kuni tüsedalt leetunud harilik või huumuslik. Muld on tugevalt happeline. Puistutes enamuspuuliigiks männid, vähem leidub kuusikuid. 100-aastase puistu keskmine kõrgus on 24 m, tüvepuidu tagavara 220–350 m3/ha. 
Karusambla-mustika kasvukohatüüp (Km).
Tugevalt liigniisked leetunud glei- ja leede-gleimullad. Põhjavesi harilikult maapinnast vaid 0,4–0,1 m. Domineeriv puuliik mänd, vähem esineb kuusikuid ja kaasikuid. Alustaimestikus rohkelt puhmaid, ka samblarinne on pidev. 
Raiejärgselt kulub transpiratsiooni peale liigub märkimisväärselt vähem vett, mistõttu kiireneb metsa soostumisprotsess.
Jäneskapsa-mustika kasvukohatüüp (Jm).
Mullastik gleistunud leetnud leetmuldadel, huumuslikel leetmuldadel või kahekihilise lähtekivimiga kahkjatel muldadel. Enamuspuuliigiks on kuusk, kultiveerituna leidub ka männikuid. Puidutagavara võib ulatuda üle 400 m3/ha. 
Eristatakse alltüüpe: tüüpiline mustika (Ms), karusambla-mustika (Km) ja jänesekapsa-mustika (Jm).
Reljeef: lamedate nõlvade jalamid, tasandikud; mikroreljeef veidi mätlik.
Muld: Esinevad gleistunud kahkjas mullad ja gleistunud keskmiselt leetunud mullad.
Karusambla-mustika alltüübis esineb kahkjaid ja leetunud muldasid. Liiv või karbonaadivaesel moreenil, harvem saviliiv või liivsavi. Toorhuumust on 4–15 cm, järgneb kuni 20 cm tüsedune E-horisont, mille ülaosa võib olla nõrgalt huumuslik, mustjas. B- või Bg-horisont on eriti kergema lõimise korral hästi välja kujunenud, tume kuni mustjaspruun, ülaosas huumuse ja raua sisseuhtest tugevasti tihenenud.
Veerežiim: ajutise liigniiskuse põhjuseks on ülavesi, ajutiselt juurtetsooni ulatuv põhjavesi või selle kapillaarvööde.
1864. aasta palvekirjaaktsioon

1864. aasta palvekirjaaktsioon oli 1864 Eesti alal toimunud palvekirjaaktsioon, milles Venemaa keiser Aleksander II-le kurdeti Eesti ala talupoegade halba olukorda. Aktsiooni on mõnikord loetud ka eesti rahvusliku ärkamisaja alguseks.
Aktsioon toimus Johann Köleri ja Jaan Adamsoni eestvedamisel. Aktsiooni käigus koguti üle-eestiliselt talupoegadelt palvekirju, mis seejärel esitati Peterburi patriootide vahendusel Aleksander II-le.
Aktsioon kukkus Peterburis selle vastu tegutsenud baltisakslaste tõttu läbi.
1934. aasta rahvaloendus

1934. aasta rahvaloendus oli rahvaloendus, mis viidi Eestis läbi 1. märtsil 1934.
Rahvaloenduse andmete järgi elas Eestis 1 126 413 elanikku, kellest 349 826 (31,1%) elas linnas ja 767 535 maal.
Artis

Artis (ka Kino Artis) on Tallinnas aadressil Estonia puiestee 9 Solarise keskuses asuv kino. Kino haldab OÜ Tallinnfilm. Kino juht on Rein Palosaar.
OÜ Tallinnfilm põhitegevuseks on Euroopa filmide linastamine ja ürituste korraldamine Solaris keskuses asuvas kinos Artis, milles on 181- ja 72-kohalised saalid. Kino Artise programmi ülesehitus on püsinud ühesugune alates kino avamisest 2009. aastal. Selle üheks aluseks on vastavus Euroopa kinovõrgustiku Europa Cinemas regulatsioonidele. Kino Artis on Europa Cinemas liige 2011. aastast ja võitis 2014. aastal võrgustiku auhinna kui parima programmiga kino 2013. aasta repertuaari eest. 
Kino programm on jaotatud tavarepertuaariks ja filmiüritusteks. Tavarepertuaar koosneb välismaistest levifilmidest, Eesti filmidest ning eesti keelde dubleeritud lastefilmidest. Tavarepertuaaris linastuvad filmid Eestis tegutsevatelt filmilevitajatelt ja -tootjatelt. Nädalas linastub 1 - 5 uut filmi. Välismaisteks levifilmideks, mis moodustavad suurema osa tavarepertuaarist, on festivalidel hinnatud ja kriitikute poolt tunnustust leidnud filmid ning ka laiema publikupotentsiaaliga Euroopa ning kunstilised USA filmid. Filmiürituste hulka on arvestatud sihtgrupikino, filmisarjad ning eriüritused.
Nukitsamees (muusikal)

"Nukitsamees" on 1999. aastal valminud Olav Ehala muusikal. Muusikali libreto kirjutas Leelo Tungal Oskar Lutsu samanimelise lasteraamatu põhjal. Suur osa muusikali muusikast pärineb samanimelisest filmist. 
Muusikal esietendus 30. jaanuaril 1999 Estonia teatris.
Must pähklipuu

Must pähklipuu ("Juglans nigra"), teise nimetusega Ameerika pähkel, on üks haruldasemaid ja hinnatumaid lehtpuid.
Must pähklipuu kasvab tavaliselt 20–27 meetri kõrguseks, soodsates kasvukohtades isegi 40 meetri kõrguseks. Ilma oksteta silindrilise tüve kõrgus on 8–18 meetrit. Tüve läbimõõt on tavaliselt 0,6–1,2 meetrit, kuid heades kasvutingimustes võib ulatuda kuni 2 meetrini. 
Lülipuit on tavaliselt tume šokolaadipruun, tihti lillaka või punaka varjundiga. Maltspuit on hele (kahvatukollane), kuid aurutamisel läheb peaaegu sama tooni lülipuiduga. 
Must pähklipuu on sitke, mõõdukalt vastupidav, kerge, sillerdava läikega puit. Ta on ühtlase jämeda tekstuuriga, kiud on enamasti sirged, kuid võivad olla ka lainelised. Aastarõngad on selgesti eristatavad. Säsikiired ei ole silmaga nähtavad.
Kasvutingimused.
Must pähklipuu kasvab segametsades temperatuurivahemikus 7 °C põhja pool kuni 19 °C lõunas. On teada juhuseid, kus must pähklipuu on talunud ka –43 °C pakast, kuid see on pigem erand. Must pähklipuu on tundlik pinnase suhtes, ta kasvab ideaalselt niisketel viljakatel muldadel. Kõige paremini kasvab liivastel, savistel muldadel. Selline pinnas säilitab endas palju vett, mida puu tarvitab kasvamiseks kuivadel perioodidel. Kõige produktiivsem kasvuperiood on 40. ja 50. eluaastate vahel.
Füüsikalised omadused.
Toore pähklipuidu tihedus on 900–950 kg/m3, kuivatatud puidul on ligikaudu 640 kg/m3 (niiskussisaldus 12%). Musta pähklipuu puit on keskmise tihedusega, kõva ja sitke. Mõõdukalt vastupidav kriimustustele. Puit on väga vastupidav ilmastikutingimustele, kuid vastuvõtlik putukakahjustustele (Lõuna-Illinoisis on mustast pähklipuust leitud üle 300 erineva putukaliigi). Lülipuit on vastupidav puidukaitsevahenditega töötlemisele.
Töödeldavus.
Musta pähklipuud on kerge töödelda nii käsi- kui ka tööstuslike masinatega. Esineb mõõdukas lõiketerade nürinemine. Nael- ja kruviühendused on vastupidavad; hea liimida, kuid leeliselised liimid võivad põhjustada plekke. Reageerib hästi auruga painutamisele. Töötlemisel eraldab kerget lõhna.
Kasutusvõimalused.
Musta pähklipuu puidust valmistatakse kvaliteetset mööblit, põrandaid, muusikainstrumente, sh kõlareid ja klavereid, laevasisustust, sporditarbeid, vihmavarjude käepidemeid, kellakorpuste materjale, püstolipärasid ning lennukipropellereid. Sobib hästi treimiseks, nikerdusteks ja spooni tegemiseks ning tänu tugevusele ja elastsusele ka toolide valmistamiseks. Kõrge kvaliteediga palgid hööveldatakse kattevineeriks, mis on väga nõutud üle kogu maakera. Puu kannab söödavaid pähkleid. Jahvatatud pähklikoori kasutatakse mitmesuguste toodete valmistamisel
. Musta pähklipuu viljad sisaldavad hüdroksünaftokinoonset värvainet juglaniini ja tanniine ning pähklikoortest on saadud pruuni värvi tekstiili värvimiseks.
Mürgisus.
Pähklipuu juurtes, tüves, lehtedes ja pähklikoortes leiduv keemiline aine pärsib mõnegi puu läheduses asuva taime (tomat, kartul, mustikas, õunapuud jpt) kasvu, ja seda isegi siis, kui must pähklipuu on ammu maha raiutud. Samuti võib musta pähklipuu tolmu suhtes esineda ülitundlikkust (tavaliselt silma- ja nahaärrituse näol).
Suurelehine pärn

Suurelehine pärn ("Tilia platyphyllos") on pärnaliste sugukonda pärna perekonda kuuluv lehtpuu.
Levila ja kasvukoht.
Suurelehise pärna levila on Lääne- ja Kesk-Euroopas. Eestisse on suurelehine pärn sisse toodud ja kasvab peamiselt pargipuuna. 
Botaanilised tunnused.
Koor on noorelt valkjashall, vanemas eas hallikaspruun. Võrsed noorelt helepruunid, valkjate karvadega. Lehed on ümmargused, läbimõõt harilikult 6–10 cm pikad, tömpja või südaja alusega, teravneva tipuga, teravsaagja servaga. Alt helerohelised, pealt tumerohelised. Vanemas eas on lehed alt pehmekarvased. Leheroots on kuni 5 cm pikk ja on karvane. Õitsemise aeg on juulis, õisikus on 3–8 õit mõlemast soost. Kollakasvalged õied on meerikkad ja lõhnavad hästi. Õite hea lõhn meelitab ligi putukaid, kes aitavad puud tolmeldada. Vili on pähklisuurune pikal rootsul, kuni 0,9 cm pikk ja pikliku või kerajas kujuga. Pähklikeses on 1–2 halli- või pruunikarvast seemet.
Suurelehisele pärnale on kõige lähedasem sugulasliik harilik pärn ("Tilia cordata"). Erinevad selle poolest, et hariliku pärna lehtede alaküljel roodude hargnemiskohtadel on roostjad karvad, aga suurelehisel pärnal on seal valged karvad.
Kasvutingimused.
Suurelehine pärn on mullastiku suhtes nõudlik. Tormikindel, kuna sammasjuurestik on hästi arenenud.
Kasutamine.
Puit on kerge, mille tõttu on see väga hinnatud puidutööstuses. Suurelehine pärn on väga hea meetaim, ta talub saastunud õhku ja seetõttu leidub teda põhiliselt haljastuses, kasutatakse mitmeid võravorme.
Vikereukalüpt

Vikereukalüpt ehk mindanao eukalüpt ("Eucalyptus deglupta") on mürdiliste sugukonda, eukalüpti perekonda kuuluv suur, kiirekasvuline, laialeheline igihaljas puu. 
Levila.
Vikereukalüpt kasvab troopilises ja lähistroopilises kliimavöötmes ning on ainuke puu eukalüpti perekonnast, mille areaal ulatub põhjapoolkerani. Puu kasvab looduslikult Filipiinidel, Uus-Guinea saarel ja Indoneesias, kus ta kasvab jõudsalt troopilistes vihmametsades. Ameerikas kasvab vikereukalüpt külmaperioodita aladel, nagu Hawaii saartel, Lõuna-Californias, Texase ja Florida osariigis. 
Morfoloogia.
Oma põlises kasvupaigas kasvab ta kuni 76 meetri kõrguseks ning tüve läbimõõt võib ulatuda 1,8 meetrini. Soodsast kasvualast väljaspool jääb taime kasv aga oluliselt lühemaks, umbes 30–38 meetri vahele. Taime teatakse kõige paremini oma sileda oranži varjundiga koore tõttu, mis koorub suviti, paljastades ainulaadse mitmevärvilise koore, millest ka taime nimetus vikereukalüpt. Koor koosneb helerohelistest, punastest, oranžidest, hallidest ja lillakaspruunidest vöötidest. Väljaspool troopilist kliimat on puukoor enamasti värvivaesem. 
Terava otsaga, piigikujulised lehed, mis on kuni 15 cm pikad, on väga aromaatsed. Tillukesed valged kuni seitsmest õiest koosnevad pöörised, õitsevad eri aastaaegadel olenevalt asukohast. Eukalüpti perekonnanimi tuleb kreekakeelsetest sõnadest "eu", mis tähendab kaevu, ja "kalypto", mis tähendab midagi katma, näiteks kaanega, ja see viitab ühinenud viljalehtedele ja õielehtedele, mis moodustavad kaane või katte, mis kaob, kui õis avaneb.
Kasutamine.
Vikereukalüpti kasvatatakse aedades ja parkides peamiselt ilupuuna. Mitmevärviline tüvi teeb puust menuka maastikukujunduse elemendi. Vikereukalüpti puitu kasutatakse ka paberi valmistamiseks. Costa Rica farmerid kasutavad vikereukalüpti varju, et kohvipuud kasvaksid paremini. Puidust tehakse mööblit ja vahel kasutatakse seda ka ehituses. Hawaiil on valmistatud vikereukalüptist paate.
Udria patarei nr 2

Udria patarei nr 2 oli Kroonlinna kindlusele allunud Venemaa rannikupatarei Virumaal Vaivara vallas, mille eesmärk oli vaenlase laevastiku tõkestamine Narva lahes. Tänapäeval asub patarei Ida-Viru maakonna Narva-Jõesuu linna Udria küla maadel. Patarei paikneb Udria panga ja Udria oja vahel. 
Kroonlinna kindluse Narva Suurtükiväepositsiooni Meriküla patareist umbes 3,5 km läänedela poole Udrias paiknes Narva Suurtükiväepositsiooni kõige kaugem (läänepoolseim) patarei. 1915. aastal polnud seda patareid üldse kavas, siis juba 1916. aasta algul kavatseti siia ehitada suurem 4x10-tollise (254-mm) suurtükipatarei, kuid mais 1916 otsustati ehitada siiski betoonehitistega 4x6” (152-mm) Canet’ suurtükkidele mõeldud püsipatarei.
Patarei peaehitis on kompleks, kus pinnasest rinnatise taga ühel sirgel vaheldumisi paiknevad betoonist valliga ja arvatavasti puidust alusega kahuriõued ning lasukomplektilaod. Selja tagant kaitses ladusid ja lahtisi kahuriõuesid sirge pinnasevall. Puit-kivi-muldtarindis lasukomplektilaod olid eraldi mürskudele ja laengutele ning paiknesid õuede vahel. Patarei sadevesi koguti kraavistikuga kokku ning juhiti peakraavi kaudu Udria ojja. 
Suurtükid toodi Kroonlinna kindlusest. 9. novembril (vkj) 1916 oli patarei täies relvis. Teadaolevalt pole patareid hiljem kunagi kasutatud sõjalisel otstarbel. 
Saksa esimese okupatsiooni ajal.
Saksa okupatsiooni aegu märtsis 1918 viis tõenäoliselt Saksa okupatsioonivägi patarei relvastatuse millalgi 1918. aasta jooksul minema, sest neid suurtükke ei kohta enam üheski hilisemas loetelus.
Patarei tänapäeval.
Tänapäeval on patarei kasvanud võssa, suurtükiõued on üldiselt säilinud rahuldaval, teised ehitised on lagunenud ja võsastunud. Ükski neist pole kultuurimälestisena riikliku kaitse all.
Kägipuu

Kägipuu on üks troopiliste metsade eluvorme. Neid peetakse tähtsateks, sest nad kannavad vilja mitmel korral aastas. Viljad on toiduks mitmetele lindudele ja loomadele, näiteks papagoidele ja ahvidele. Samuti võivad erinevad viigipuud anda vilja eriaegadel, mistõttu loomadele on nad üheks peamiseks toiduallikaks. Osades troopilistes metsades võib kuni 70% loomadest sõltuda just kägipuu viljadest.
Leviku omapära.
Troopilistes ja vihmametsades on puudel omamoodi raske kasvada, kuna on vähe valgust ning toimub pidev võitlus vee ja toitainete pärast. Kägipuud on leidnud endale lahenduse, kuidas sellistes rasketes oludes toime tulla. Mitte nagu teised taimed, kes idanevad mullast, kinnituvad kägipuud epifüüti abil teisele puudele, kas siis tema okstele või tüvele. Epifüüdid jäävad alles loomsetest jääkidest, ning tihtipeale võivad nad kinnituda päris kõrgele puu külge.
Kasvamine.
Puu ise kasvab väga agressiivselt ja suhteliselt julmalt nende puude suhtes, kellelt nad toitained võtavad. Noores eas kasvavad kägipuud aeglaselt, saades energiat päikeselt ning vett ja toitaineid puu koorele kogunenud vihmaveest või niiskusest. Ajapikku idanevad peenikesed juured, mis hakkavad mööda puud alla kulgema ja end okste ja puu külge siduma. Alla jõudes hakkab kägipuu saama rohkem toitained mullast ja võistlema toitainete üle tema kõrval asetseva puuga. Sealt edasi hakkab kägipuu siduma oma oksi ümber selle puu, kellega ta toitainete pärast võitleb. Saades pinnasest toitaineid, hakkab ta kiiremini kasvama. Need oksad, mis on ümber algse peremehe end sidunud, hakkavad kasvama ja peatavad peremeespuu toitainete leviku kõrgemale puu sisse. Tänu sellisele julmale võttele kindlustab ta endale oma ohvri elupaiga ja eluks vajalikud ained.
Teadmiseks.
Liike ise esineb kuni 1000 erinevat, millest enamik esinebki vihmametsades ja muudel troopilistel aladel üle maailma.
Maidla Kool

Maidla Kool on põhikool Ida-Viru maakonnas Lüganuse vallas Maidla külas. Õppeasutuse direktori kohustetäitja on Evely Press.
Õppeasutus asutati 1925, kui Savala algkooli teise jaoskonna asemele moodustati 6-klassiline Maidla Kool (Maidla Algkool).
2012 liitusid Maidla Põhikool ja Maidla Lasteaed ning moodustati uus asutus: Maidla Kool.
Koolis õpib tänapäeval 63 õpilast.
2022. aastal ühendati kooliga Sondas ja Erras paiknevad lasteaiarühmad.
Aaro Aedviir

Aaro Aedviir (13. detsember 1939 – 25. juuli 2004) oli eesti alpinist. 
Ta on tõusnud kahel korral NSV Liidu kõrgeima mäe tippu.
Firni kodulehe andmetel on ta tõusnud Pamiiris ka Korženevskaja (7105 m) ja Lenini mäe (7134 m) tippu. 
Ta astus Alpiklubi Firn liikmeks 1974. aastal.
1982. aasta suvel töötas ta koos Ilmar Priimetsa, Urmas Graueni ja Johan Ahlbergiga instruktorina rahvusvahelises alpilaagris Pamir. Nad said loa neljakesi Kommunismi mäe (7495 m) tippu tõusta. Rünnakulaager rajati 6900 m kõrgusele. Hommikul asus tipulaagrist esimene seong (Aedviir-Ahlberg) teele. Mõne aja pärast selgus, et teise seongusse kuulunud Urmas Grauenit tabas mäehaigus. Kõik neljakesi laskusid platoole. Siin otsustati, et Grauenit saadab alla vaid üks kaaslane, ülejäänud kaks jätkavad tipputõusu. Oli küll teada, et varasematel aastatel ei lubatud seitsmetuhandelist tõusu sooritada ei üksi ega kahe mehega. Pidi olema vähemalt neljaliikmeline grupp. 1982. aastal selles osas aga reegleid muudeti, seetõttu baaslaagrist saadigi luba. Aaro Aedviir tõusis tippu teist korda.
Isiklikku.
Alpinist Kalle Aedviir on tema vend.
Kalle Aedviir

Kalle Aedviir (sündinud 12. juulil 1943) on eesti alpinist. 
Alpiklubi Firn kodulehe andmetel on ta tõusnud Pamiiris Kommunismi (7495 m), Korženevskaja (7105 m) ja Lenini mäe (7134 m) tippu. 
1982. aastal võttis ta osa Tartu Riikliku Ülikooli 350. aastapäeva auks korraldatud ekspeditsioonist Kesk-Pamiiri Tanõmasi ahelikku. Selle käigus esmavallutati kaks nimeta mäetippu. 6350 meetri kõrgune mägi, mille tippu ronis esimeste seas ka Kalle Aedviir, nimetati Tartu Ülikool 350-ks.
Isiklikku.
Tema vend oli alpinist Aaro Aedviir.
Excalibur

Excalibur on Kuningas Arthuri legendaarne mõõk, millele on omistatud maagilisi võimeid.
Mõnikord on samastatud Excalibur ja mõõk, mille Arthur tõmbas välja kivist, kuid enamikus versioonides on need eri mõõgad ja Arthur saab Excaliburi Järveemandalt.
Mõõga nime originaalversioon on kõmrikeelne "Caledfwlch". Oma teoses "Historia Regum Britanniae" (u 1136) nimetas Monmouthi Geoffrey mõõka latiniseeritud nimega "Caliburnus". Vanaprantsuskeelsetes tekstides sai sellest "Escalibor", "Excalibor" ja viimaks "Excalibur".
Harilik hiibapuu

Harilik hiibapuu ("Thujopsis dolabrata") on küpressiliste sugukonda ("Cupressaceae") hiibapuu perekonda kuuluv igihaljas okaspuuliik. Ta on ainus liik oma perekonnas.
Nimi.
"Thujopsis" tuleneb ladina keelest, kus "thuja" on 'elupuu' ja "opsis" 'sarnane', kuna ta on lähedane elupuu perekonna ("Thuja") esindajatega. "Dolabrata" on tõlkes 'tahumatult kujundatud'.
Levila ja kasvukoht.
Harilik hiibapuu kasvab Jaapani kesk- ja lõunaosa mägedevahelistes orgudes, eelistades niiskemaid muldasid ja suurema õhuniiskusega paiku. Liigi esindajaid on leitud kasvamas kuni 3000 m kõrguselt, kuid enamasti kasvab 400–1800 m kõrgusel merelise kliimaga aladel. Hiibapuu on oma kodumaal looduskaitse all. Kasvab kodumaal 25–30 (40) m, meil 2–4 m kõrguseks.
Botaanilised tunnused.
Harilik hiibapuu on õhukese koore ja halli või punakaspruuni tüvega ühekojaline igihaljas puu. Tavaliselt on ta 25–30 m kõrgune ja aeglasekasvuline, harvem ka madala põõsa kujul. Võra on tihti püramiidse kujuga, laiuv, maani ulatuv ja püstiste okstega. Võrsed on noorelt helerohelised, lamedad ja laiad, vanemalt ümarate tumepruunide soomustega. Okkad on umbes 5 mm pikkused, laiad, soomusjad, pealt tumerohelised, alt hõbevalged. Pungad on helepruunid, kujult ovaalsed, ümbritsetud külgsoomustega. 
Käbid on väikesed, püstised, ovaalsed, laimunajad või piklikümarad mõõtmetega 1–2 cm × 0,6–1 cm. Kasvades on need sinakashallid ja valminult pruunid ning neil on 6–10 teravatipulist tagasipöördunud soomust. Käbid valmivad sama aasta sügisel ja seemned varisevad kohe. Kahe väikese külgmise lennutiivaga seeme on 4–5 mm pikk ja 3–3,5 mm lai.
Kasutus.
Hariliku hiibapuu kodumaal kasutatakse selle puitu, mis on kerge ja vastupidav kõdunemisele. Puidust valmistatakse mööblit, samuti kasutatakse puitu sildade ja majade ehitamisel ning ka käsitöös. Mujal maailmas on ta kasutusel ilupuuna, hinnatakse püramiidselt laiuvat võra. Hiibapuu talub väga hästi varju, mistõttu on ta leidnud Eestis koha haljastuses alusrinde põõsana. Kasutatakse väiksemates aedades ilupõõsana, tihti poolvarjulistes paikades.
Eestis.
Eestis kasvab ta enamasti põõsana, mis on 2–4 m kõrge ja umbes 1,5 m lai. Eestis hiibapuu vilju ei anna, mistõttu paljundamine käib vegetatiivselt. Eesti suurim hiibapuu kasvab Viimsis Linda Pahki erakogus. See puu on 6,3 m kõrgune (mõõdetud 16.06.2024).
Tuntuimad sordid on 'Variegata', mis on püramiidja kujuga ning kuni 3 m kõrguse ja 1,5 m laiuse võraga puu, ning 'Nana', mis on aeglasekasvuline 60 cm kõrgune ja 1,5 m laiune põõsas.
Artur Mas

Artur Mas i Gavarró (sündinud 31. jaanuaril 1956 Barcelonas) oli 129. Generalitat de Catalunya president aastatel 2010–2016.
Ta on lõpetanud Barcelona ülikooli ökonomistina.
Isiklikku.
Ta on abielus, peres on tütar ja kakaks poega. Ta valdab katalaani, hispaania, prantsuse ja inglise keelt. Ta on katoliiklane.
Oolav Tamberg

Oolav Tamberg (6. september 1929 Lasva vald – 28. jaanuar 2017) oli eesti põllumajandus- ja sporditegelane, põllumajandusloo talletaja. 
Ta lõpetas 1946, aastal Väimela Põllumajandustehnikumi ja 1954. aastal agronoomina Eesti Põllumajanduse Akadeemia. Maetud Tallinna Metsakalmistule.
Miklós Rózsa

Miklós Rózsa (18. aprill 1907 Budapest – 27. juuli 1995 Los Angeles) oli Ungari juudi päritolu USA helilooja, tunnustatud filmimuusika looja.
Temalt pärineb järgmiste filmide muusika:
Tunnustus.
Miklós Rózsa on võitnud kolm Oscarit parima filmimuusika kategoorias filmide "Ben-Hur", "A Double Life" ja "Spellbound" eest.