Süsihappegaasi emissioon

Süsihappegaas on atmosfäärigaas, mis koosneb ühest süsiniku ja kahest hapniku aatomist. See on peamine kasvuhoonegaas, mis satub atmosfääri inimtegevuse tõttu. Süsihappegaasi kontsentratsioon värskes õhus varieerub 0,036–0,041% sõltuvalt asukohast. 
Süsihappegaas esineb looduslikult atmosfääris süsinikuringe osana, mis kujuneb atmosfääri, ookeani, mulla, taimede ja loomade koostoimel. Inimtegevuse tulemusena hakkas süsihappegaasi emissioon suurenema pärast tööstusrevolutsiooni algust. Näiteks 2012. aastal moodustas CO2 82% USA-s kõikidest kasvuhoonegaaside emissioonidest.
Fossiilkütused, peamiselt kivisüsi, kütteõli või gaas, on moodustunud taimsetest ja loomsetest jäänustest. Fossiilkütuste kasutuselevõtmine on kaasa toonud suure tööstusliku arengu kasvu. Kütuste põletamine on suurim CO2 emissiooni allikas.
Atmosfäär on maakera suurim süsinikdioksiidi hoidla ja väga oluline osa üleilmses süsinikuringes, hoides umbes 720 gigatonni süsinikudioksiidi. Atmosfääri süsinik on kasvuhooneefekti tekkes oluline tegur. Alates tööstusrevolutsioonist on CO2 kontsentratsioon atmosfääris tõusnud tasemelt umbes 280 ppm kuni tasemeni 400 ppm ning kasvab jätkuvalt. Suurenenud süsihappegaasi kontsentratsioon tugevdab kasvuhooneefekti, mis põhjustab muutusi globaalses kliimas. 
Süsihappegaasi emissioon inimtegevuse tagajärjel.
Antropogeense süsihappegaasi emissioon (25 gigatonni aastas) on võrreldes vulkaanilise tegevuse tagajärjel tekkinud CO2 emissiooniga märgatavalt suurem. Näiteks on inimtegevuse tagajärjel emissiooni maakasutuse tõttu 3,4 gigatonni aastas ja transpordi tõttu 3,0 gigatonni aastas. Tsementi tootmise tagajärjel on CO2 emissiooni 1,4 gigatonni aastas. 2010. aastal oli antropogeenne CO2 emissioon 25 gigatonni, mis on 135 korda enam kui vulkaanilise tekkega CO2 emissioon, mida on suurusjärgus 0,26 gigatonni aastas.
Metsade hävitamine.
Metsad aitavad kohalikul kliimal säilida ja mõjutavad globaalset hapniku ja süsinikdioksiidi voogusid tugevasti. Usutakse, et enne roheliste taimede ilmumist oli atmosfääris väga tühine hapnikusisaldus. Troopilised metsad kaovad murettekitava kiirusega. Hiljutise hinnangu alusel raiutakse maha umbes 100 000 km² metsa igal aastal. Troopilisi metsi oli varem 16 miljonit km², nüüd on neid jäänud aga 8–9 miljonit km². Arvatakse, et Ladina-Ameerika ja Aasia on juba kaotanud 40% oma algsest metsast, Aafrika veidi üle poole. Paljudes riikides kiireneb raie määr, näiteks Bangladeshi, India, Filipiinide ja Sri Lanka aladel. Kasvuhoonegaaside emissiooni vähendamiseks on vaja kõigepealt säilitada troopilisi metsi. Kliimale on ulatuslik metsaraie halb, kuna langetatud puud vabastavad süsinikku, mis seguneb teiste kasvuhoonegaasidega muudest allikatest. See efekt kiirendab globaalset soojenemist. Suur osa emissioonist tekib metsa eemaldamisel, millele järgneb endise metsaala kasutamine muuks otstarbeks, nt põllumajandussaaduste kasvatamiseks või uute elamurajoonide loomiseks. Metsad mõjutavad kliimat olulisel määral, näiteks aurustub vihmametsade tõttu suur hulk vett atmosfääri. Taim omistab juurtega vee koos selles lahustunud mineraalainetega enda kudedesse. Gaasi ja vee vahetus toimub väikeste avade (õhulõhede) kaudu. Aurustunud vesi muutub pilvedeks, mis aitavad vihmametsal elus püsida. Metsaraie tõttu muutub suurem osa sellest veest aga hoopis jõeveeks, mis voolab kaugele merre ja piirkond muutub püsivalt kuivemaks, sellest vihmametsad aga ei taastu.
Süsihappegaasi looduslik emissioon.
Vulkaaniline tegevus võib esile kutsuda kliimamuutust. Vulkaanilise purske käigus paisatakse suur hulk vulkaanilisi gaase, aerosoole ja tuhka stratosfääri. Gaasid nagu vääveldioksiid (SO2) võivad põhjustada temperatuurilangust, samas kui CO2, mis on üks levinumaid kasvuhoonegaase, võib põhjustada globaalset soojenemist. Uuringud näitavad, et süsihappegaasi hulk, mis on tekkinud kaasaegse vulkaanilise tegevuse käigus, ei põhjusta suurt kliima soojenemist, kuna selle kontsentratsioon on peaaegu tühine. Kuid eeldatakse, et geoloogilises minevikus võis see põhjustada tõsise globaalse soojenemise, mis omakorda võis esile kutsuda massilist väljasuremist.
Olukord Eestis.
Euroopa Komisjoni ülevaade näitab, et võrreldes 1990. aastaga on Eesti oma kasvuhoonegaaside heitkogust vähendatud koguni poole võrra ning on seega Euroopa Liidu edukaim protokolli eesmärkide täitja. Peamiseks põhjuseks on see, et Nõukogude-aegne majandus oli energiamahukas. Tänapäeval püütakse liikuda puhtama energiamajanduse poole, suurendada taastuvenergia osakaalu ja energiasäästu ning panustada rohemajandusse. 2004. aastal kuulus ÜRO andmetel Eestile 16. koht proportsionaalse süsihappegaasi emissiooni poolest. Eesti sood moodustavad viiendiku riigi maismaast. Neid on intensiivselt kasutatud ning 70% neist on kuivenduse all. Selle protsessi käigus katkeb turba ladestumine ja süsiniku säilitamine. Sood seovad süsihappegaasi ja vabastavad metaani atmosfääri. Soode kuivendamisel väheneb ökosüsteemi võime siduda CO2, nii et soost saab süsiniku salvestaja asemel süsiniku allikas.
Liigse süsihappegaasi emissiooni tagajärjed.
Globaalne soojenemine.
Kasvuhoonegaaside segu (CO2, CH4) laseb läbi Päikeselt saabuvat lühilainelist kiirgust, kuid neelab maapinna pikalainelist soojuskiirgust. Süsihappegaasi kontsentratsiooni kasv hoiab kiirgusliku energia hulka Maa atmosfääris. Kuid ilma kasvuhoonegaasideta ei saaks elu eksisteerida, sest Maa keskmine temperatuur oleks 14 °C madalam. CO2 kontsentratsioon atmosfääris on eriti suurenenud viimase sajandi jooksul. Rasketööstuse tõttu tekib enamasti kivisöe, nafta, maagaasi kasutamise tulemusena umbes kaheksa gigatonni süsihappegaasi aastas.
Maailmamere hapestumine.
Tööstusrevolutsioonist alates on inimtegevuse tulemusena CO2 kontsentratsioon atmosfääris suurenenud. Ookean omastab ¼ kogu CO2-st, seega selle kontsentratsioon kasvab ka ookeanides. See põhjustab merevee keemiliste omaduste muutumist ning kutsub esile maailmamere hapestumist ja vee pH taseme langust. Muutused vee keemilistes omadustes võivad põhjustada tõsiseid tagajärgi lubiskeletiga organismidele, eriti tiibjalalistes – peamistes plankoonilistes aragoniidi tootjates. Kui pH tase hakkab langema, langeb ka karbonaadi ioonide kontsentratsioon, seega toimub kaltsiumkarbonaadi küllastus. Uuringud näitavad, et kui see tendents jätkub ka edaspidi, siis põhilised mereorganismid (nt plankton, korallid) ei suuda enam efektiivselt hoida oma kaltsiumikarbonaadist väliskeletti.