Loomeprotsess

Loomeprotsess (inglise keeles "creative process", saksa keeles "kreativer Prozess"), ka looming, on originaalse tulemuseni jõudmine.
Loomeprotsess rajaneb loovusel.
Loomeprotsessi tulemus on looming.
Loomeprotses kujutab endast tavaliselt sihipärast uute materiaalsete ja vaimsete väärtuste loomist.
Loomeprotsessi võib mõista sammude ahelana, mis on vajalik probleemi lahendamiseks. Kuna neid samme läbitakse tavaliselt mitu korda, räägitakse loomeprotsessist ka kui iteratiivsest protsessist.
Loomeprotsessi tulemuseks on tavaliselt mõistuse abil tunnetatav stabiilne tulemus, mille saavutamine toimub tavaliselt vertikaalse ehk konvergentse mõtlemise (kord, eesmärgid, reeglid, arvestused, loogika) ja lateraalse ehk divergentse mõtlemise (kaos, vabadus, juhus, spontaansus) koosmõjus.
Loomeprotsess on seotud tegelikkuse või nähtumuse "tunnetuse" ja "kujutlusega". Loomeprotsess võib esineda kõikides inimtegevuse valdkondades.
Platon käsitles loomeprotsessi kui "jumalikku ekstaasi", Friedrich Schelling ja Eduard Hartmann kui "teadvusetu elustavat hingust", Henri Bergson kui "müstilist intuitsiooni", Sigmund Freud kui "instinktide avaldumist". Loomeprotsessist võtavad osa inimese kõik vaimsed jõud, eriti "kujutlusvõime", selles esinevad ka "õppimise" ja "mängu" elemendid. Loomeprotsessi on subjektiivselt kirjeldatud ka matemaatiku Henri Poincaré poolt, kuid nende süstematiseerimise ja võrdlemiseni on jõutud palju hiljem.
Loomeprotsessi atribuudid.
Igasugust inimtegevust, sealhulgas ka loomelist mõjutavad tema meeled. Keskkonna poolt meele(elundi)le mõju avaldumise otsene tulemus on "aisting". "Tunnetus" algab aistingust, kus esemete ja nähtuste üksikud omadused (märgid!) vahetult peegelduvad teadvuses . Eseme või nähtuse aistingule tuginev "mudel" on "taju", mis sõltub ka varaseimaist kogemusist, emotsioonidest ja mõtlemisest. Tegelikkuse peegeldamise kõrgeim vorm ehk maailma peegeldus on "teadvus". "Tähelepanu" filtreerib kogu meelte kaudu tuleva teabe ja keskendub teadvuse mingile objektile või tegevusele . "Mõtlemine" on tunnetava subjekti ja tunnetatava objekti vastastikuse mõjutamise protsess, subjekti tegelikkuses orienteerumise peamine vorm. Inimmõtlemine on seotud keelega.
Loova mõtlemise piirid ulatuvad "kujundlikust (visuaalsest) mõtlemisest" kuni "abstraktse (mentaalse) mõtlemiseni". Väidetakse, et loovuseks on vaja tingimusi: a) seda soodustab atmosfäär, milles inimene tajub teatud pinget, tunneb, et vanaviisi enam ei saa; b) loovisik peab antud valdkonda hästi tundma, kuid ei lepi selle vanade lahendustega; c) kriitika ja nõuanded aitavad ideid enne avalikkuse ette viimist vajalikul määral põhjendada; d) mõned loovisikud võivad mitte huvituda tavapärastest elumõnudest ja "menukusest".
Loovust sütitab "inspiratsioon", kui kogu vaimujõu keskendumine loomingu objektile. Seda toetavad ka "intuitsioon", kui tunnetuse vahetu, loogilist arutelu välistav külg ning "assotsiatsioonid", kui indiviidi elu kestel tekkinud sidemeid psüühilise tegevuse ja või seisundite vahel, mis väljendub ühtede esilekutsumises teiste poolt.
Väidetavalt toimub maailma peegeldus (kujutus) ajus mudeli põhimõttel. Pole kahtlust, et nii kunstiteosel kui ka teaduslikul esitusel on mudeli omadus. Modelleerida, st luua uus reaalsus, mis peegeldab maailma ning sarnaneb "primaarse" reaalsusega. "Modelleerimine" üldse, sh ka kunstis, kujutab endast inimese tunnetusliku ja loomingulise tegevuse ühtsust.
Laias laastus jaguneb loome "[[visuaalseks, auditiivseks, [[sensoorsus|sensoorseks]] ja [[mentaalsus|mentaalseks]]" kujundiks. Visuaalseks ehk nägemismeelega tajutavaks loomeks peetakse "kujutavat kunsti", mille all on aegade jooksul mõeldud küll vaid "maali, graafikat, skulptuuri ja arhitektuuri" kuid see hõlmab ka teisi, nii "tarbekunstiks" tituleeritud harusid kui ka mitmesuguseid "[[disain]]i-" ja teisi nišiilminguid. Auditiivseks ehk kuulmismeelega tajutavaks loomeks on "helikunst ehk [[muusika]]". Peaaegu kõikides kunstiharudes esineb "sensoorsust ehk meelelisust". "Mentaalsust ehk mõtestatust või vaimsust" võib leiduda nii "kujutavas- ja helikunstis" kui ka "kirjanduses ja teaduses".
Selleks, et midagi luua peab see eelnevalt ette kujutatud ehk kujutletud olema. "Kujutlus" on meeleline kujund, mis tekib objekti (varem tajutud eseme või nähtuse) otsese mõjuta meeleelunditele. [[Puškin]]i väitel on kujutlus vajalik nii [[geomeetria]]s kui ka [[poeesia]]s. "[[Tunnetus]]protsessis" on kujutlus meelelise tunnetuse ja abstraktse mõtlemise vaheaste. Kujutlus on "[[teadvus]]e" vältimatu element, sest see seostab alati mõistete "tähendust ja mõtet" asjade kujunditega ning annab samal ajal teadvusele võimaluse vabalt opereerida esemete meeleliste kujunditega. "Kujutlusvõime" on võime luua inimteadvuses tegelikkusest saadud muljete ümbertöötamise alusel uusi meelelisi või mõttelisi kujutusi, mida ei esine meile antud tegelikkuses. "[[Fantaasia]]" on kujutlusvõime, millele on iseloomulik loodavate kujundite eriline jõud, eredus ja ebatavalisus.
Seega on kujutlus loome "pooltoode" mille alusel midagi kujutada püütakse. Kujutleda võib nii "pilti, helindit, süžeed, kontseptsiooni, hüpoteesi kui ka matemaatilist avaldist, algoritmi ja tõestuskäiku," kuni nad "välja kujunevad" ehk "kujundiks" vormuvad. Seega loomeprotsess algab kujutluse tekkimisega ja lõpeb kujutamisega.
"Kujund" on mitmetähenduslik mõiste. Siin huvitugem selle üldisest tunnetuslikust (st "~image, Gestalt") tähendusest kui loome olulisest atribuudist, mis toob esile kunsti ja teaduse ideaalse ning peegeldusliku seose oma objektiga (objektiivse maailma subjektiivne kujund). Eritatakse järgmisi kujundeid:
1) "Visuaalne ehk "kunstiline" kujund (peegeldus)" on kunstiloomele eriomane tegelikkuse taas- ning ümberloomise, tunnetamise ja hindamise viis ning vorm, kõigile kunstiliikidele ühine üldkategooria. Kujutav kunst peegeldab tunnetatavat ja kunstniku elamusi nägemismeelega tajutavate kujundite kaudu.
2) "Auditiivne ehk muusikaline kujund (peegeldus)" kujutab endast midagi kuulmismeelega tajutavat. Väidetakse, et muusika on "intoneeritud mõtte kunst".
3) "Kirjanduslik kujund (peegeldus)" tähendab vormi ja stiili. See on sõnakunsti võte, mis taotleb sõnavaliku, sõnade erilise tähendusliku seostatuse, lausestuse või häälikulise suhestuse kaudu keele väljendusrikkust, piltlikkust ja mõjukust. Kirjanduslik kujund on eelkõige "sensoorne ehk meeleline", eriti poeesias. Selle aktsepteerimiseks viiest tuntud meelest ei piisa.
Ka teaduslik looming "kujutab" midagi. Määratlegem see:
4) "Teaduslik kujund (peegeldus)" on eelkõige "mentaalne ehk mõtestatud" ning avaldub sõnade ja/või märkide erilise tähendusliku seostatuse näol. Kõige selle taga võib esineda ka materiaalne toode. Teaduslikeks kujunditeks on, näiteks "[[teooria]], [[kontseptsioon]], [[hüpotees]], [[teoreem]], [[võrrand]], [[valem]]valem, … ning [[seade]] ja [[toode]].
Nii kunsti, helindite, kirjanduse kui ka inseneri ja teaduse loomeprotsess hõlmab "aistinguid, taju, mõtlemist, assotsiatsioone, intuitsiooni, inspiratsiooni, kujutlust, probleemide lahendamist ja produtseerimist". Igasugune loomeprotsess on "[[heuristika|heuristiline]]" . Selle "[[algoritm]]" kätkeb endas peale tunnetusatribuutide veel looja (tegija) individuaalseid omadusi ja tema "maitset", mitmesuguseid omaksvõetud reegleid ja tõekspidamisi. Selle teostus on piiratud tegija võimetega. Selle tulemus peaks kandma "kvalitatiivselt uut materiaalset või vaimset väärtust". Vahetevahel on selle väärtust hinnata raske, siis tegelevad sellega valitud subjektid.
Viited.
[[Kategooria:Loovus| ]]