tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
UEFA rahvuste liiga 2018/19

UEFA rahvuste liiga 2018/19 oli jalgpalli rahvuskoondiste võistluse UEFA rahvuste liiga avahooaeg. Võistlustest võttis osa 55 UEFA liikmesriigi rahvuskoondist. Võistlused toimusid 2018. aasta septembris ja novembris (Liigafaas) ning 2019. aasta juunis (Rahvuste liiga finaalid). 
Meeskonnad.
11. oktoobril 2017 selgusid liigade koosseisud.
Mängupäevad.
UEFA rahvuste liiga alagrupid loositi 24. jaanuaril 2018 Šveitsis Lausanne'is.
C-liiga.
Neljandana lõpetanud meeskonnad ja kehvim kolmandana lõpetanud meeskond langevad D-liigasse.
2. grupp.
Eesti koondise kohtumised.
Eesti mängis Ungari, Kreeka ja Soome vastu.
3. koha meeskondade järjestus.
Arvesse ei lähe mängud neljandana lõpetanud meeskonna vastu.
Laulumäng

Laulumäng. Lõbus rahvalik naiivsevõitu ja lihtsakoeline teatritükk kõnedialoogide, laulu- ja instrumentaalmuusika numbritega. Eestipärane kohalike oludele ning kasutada olnud näitlejate võimeid arvestav mugandus sakslaste "Singspielist." Nimetati suupäraselt laulumänguks, aga käsitleti ka kui ooperi ja lustimängu vahevormi. Kuna see lavaline meelelahutus osutus saksakeelsetes Euroopa maades väga elujõuliseks ja levis kiiresti, siis saksa kultuuriruumiga seotud Eesti võttis selle samuti oma modifikatsioonidega kasutusele.
Eestisse jõudis sakslaste "Singspiel" Vanemuise seltsi vahendusel. August Wiera lavastas 1886. aastal Wilhelm Heinrich Louis Mannstaedti teose "Humbug" (1880) järgi oma laulumängu "Ilumäe piimatüdruk", mis sai publikult väga hea vastuvõtu. See innustas Wiera truppi esitama järgmisel aastal August Conradi "Unter dem Birnbaum" eestikeelse variandi "Õunapuu all". Edukateks osutusid ka "Ebaparun ehk Kaltsukuningas" (1888),"August ja Klaara ehk Seisuste vaheseinad" (1888), "Mängumehe laulud" (1889), "Ema õnnistus" (1889), "Kuldvähk" (1892), "Postimees ehk Vana arm ei roosteta" (1892), "Staab-kornist" (1894) jt, mille juured olid kõik Saksamaa "Singspiel"ide mullas.
Domineerisid talupojateemad ja kosjateemad, sageli toimusid sündmused jaaniõhtul. Populaarne oli kui vaene peategelane vastandus rikkale ja vaene tüdruk sai rikkale mehele. Sündmuste kulgu anti edasi regivärsilise lauluga, stseene etendati dramaatiliselt ja laval liiguti tantsuliselt. Vahel ilmestati lugu pantomiimiga. Teksti autoriteks olid tavaliselt August Kitzberg ja Karl August Hindrey. Vahel ka Oskar Luts ja Hugo Raudsepp. Eesti oma laulumängude peamisteks autoriteks olid Eduard Oja ja Juhan Simm. Estonia Seltsi varasemas tegevuses ei olnud laulumängudel repertuaari kujundamisel sellist kaalu nagu Tartus. Tallinnas mängiti alates 1895. aastast peamiselt Wiera repertuaari, nagu "Udumäe kuningas" ja "Puriküla pruudid". Nende lavastamise eest hoolitses esialgu Wilhelm Thal ning hiljem Paul Pinna ja Theodor Altermann. Nende initsiatiivil oli laulumängudena repertuaaris "Veiderdaja", "Lilleoru Elsa", "Seisuste vaheseinad", "Kaltsukuningas", "Ilumäe piimatüdruk" jt.
1906. aastal valminud Vanemuise uus teatrimaja ajendas muutma repertuaaripoliitikat. Wiera enda kirjutatud laulumängud jäid tagaplaanile. Asemele tulid Viini ja saksa operetid.
Edmond Audran

Edmond (Achille) Audran (12. aprill 1840 Lyon – 17. august 1901 Tierceville) oli prantsuse helilooja, üks prantsuse operetikoolkonna alusepanijaid. Tema operetid paistsid silma meloodilisuse ja rütmilise varieerumise poolest.
Õpingud.
Ta õppis Pariisi École Niedermeyeris Jules-Laurent Duparto juures ja võitis 1859. aastal kompositsioonivõistlusel esimese auhinna. 
1861. aastal asus ta elama Marseillesse, kus tema isa, Opéra-Comique'i endine tenor Marius-Pierre Audran sai konservatooriumis lauluõpetaja koha. Töötas St. Josephi kirikus organistina ja kirjutas vaimulikku muusikat. Komponeeris Giacomo Meyerbeeri matusteks leinamarsi ja mõned laulud provansi dialektis tekstidele. 
Operetilooming.
1862. aastal kirjutas Eugène Scribe'i vodevilli tekstile koomilise ooperi "L'ours et le pacha" ("Karu ja paša"), kuid see jäi erilise tähelepanuta, nagu ka järgmised kaks Marseille teatrile loodud ühevaatuselist koomilist ooperit. 1866. aastal katsetas operetiga "Le petit poucet" ("Väike pöialpoiss"), mis samuti ei äratanud erilist tähelepanu. Läbimurdeks kujunes aga 1877. aastal valminud operett "Le grande mogol" ("Suurmogul"). Selle autorina sai ta Pariisi Bouffes-Parisiensi impressaariolt Louis Cantinilt peagi kutse tulla sellesse teatrisse heliloojaks. 
"Les noces d'Olivette" ("Olivette'i pulmad") ja paljudes Euroopa teatrites esitatud "La mascotte" ("Maskott") olid juba väga menukad operetid ja tõid talle rahvusvahelise tuntuse. Eriti suur menu saatis tema teoseid Inglismaal. 
Audran kujunes Pariisis Charles Lecocqi peamiseks konkurendiks ja Offenbachi operetitraditsioonide jätkajaks. 1886. aastal komponeeritud "La cigale et la fourmi" ("Rohutirts ja sipelgas") ingliskeelne versioon "The Cicada" püsis Londoni Strandi teatri repertuaaris üle aasta. Suurt rahvusvahelist edu tõid ka "Miss Helyett" ja eriti "La poupée" ("Nukk").
Viimastel eluaastatel kannatas Audran psüühikahäirete all, mistõttu tõmbus tagasi Pariisi ühiskondlikust elust.
Kirjutas 36 operetti, koomilist ooperit ja vodevilli ning ühe edutu tõsise ooperi ("Photis").
Eestis on lavastatud "La poupèe" pealkirjaga "Nukuke" 1915. ja 1920. aastal Estonias ning 1922. aastal Vanemuises; "La mascotte" pealkirjaga "Õnneingel" 1914. aastal Estonias. 
Peamised teosed.
Kui pole teisiti märgitud, on esiettekanne toimunud Pariisis.
Jean Gilbert

Jean Gilbert (sünninimi Max Winterfeld; 11. veebruar 1879 Hamburg – 20. detsember 1942 Buenos Aires) oli saksa helilooja ja dirigent, saksa operetikoolkonna nimekas liige. Ligi 50 opereti autor.
Ta pärines juudi muusikute suguseltsist, kus peaaegu kõik meessoost liikmed olid lauljad, näitlejad või muusikud. Onu Bernhard Dessau oli Preußischen Hofkapelle kontsertmeister. Nõbu Paul Dessau oli helilooja ja dirigent. Kogu suguselts toetas noore Jeani muusikahuvi. Õppis Sonderhauseni ja Weimari konservatooriumites klaverit ning Philip Scharwenka juures Berliinis komponeerimist. Oli juba 15-aastaselt klaverivirtuoos. 18-aastaselt sai Bremenshavenis kapellmeistri koha. Siirdus peagi Hamburgi Carl Schultze Theaterisse. 20-aastaselt sai ta Leo Falli mantlipärijana Hamburgi Zentralhalle Theatre muusikajuhiks.
1901. aastal kirjutas helilooja oma esimese opereti "Das Jungfernstift" ("Neitsi sõnajalg") pseudonüümi Jean Gilbert all. Karjäär jätkus Berliini Apollo-Theateri kapellmeistri kohal, dirigeerides Paul Lincke operette. Ta töötas ka kontsertdirigendina ning käis orkestriga kontserte andmas paljudes Saksamaa linnades, samuti Itaalias, Prantsusmaal ja Skandinaavias.
1910. aastal asus ta alaliselt elama Berliini ning pühendus operettide komponeerimisele. Lõi enne ja pärast Esimest maailmasõda poolsada operetti, millest suurema rahvusvahelise levikuga olid "Die keusche Susanne" ("Vooruslik Susanne") ja "Die Frau im Hermelin" ("Naine hermeliiniga").
Natside võimuletulek Saksamaal muutis radikaalselt tema elu. Looming sattus põlu alla. Nähes ette probleeme oma juudi päritolu pärast, emigreerus ta kõigepealt Hispaaniasse (Madridi), sealt edasi Pariisi ning 1939. aastal Argentinasse Buenos Airesesse. Ladina-Ameerikas töötas raadio orkestri dirigendina.
Ta kirjutas muusika tummfilmile "Prinzessin Olala" (192) ja filmidele "One Hour of Happiness" ("Tund õnne", 1931), "The Girl and the Boy" ("Tüdruk ja poiss", 1931) ja "Two Hearts Beat as One" ("Kaks südant tuksuvad kui üks", 1932).
Isiklikku.
Ta oli kaks korda abielus. Elli Rosa Wagneriga, kes oli mehest kaheksa aastat vanem, abiellus ta Hamburgis. Teine abikaasa Gerda Stehlich oli pärit Berliinist ning Gilbertist 18 aastat noorem. Tema vanem poeg Robert Gilbert oli samuti helilooja. Noorem poeg Henry Winterfeld oli nimekas noorsookirjanik.
1948. aastast on Hamburgis temanimeline tänav – Gilbertstraße.
Vincent Youmans

Vincent (Millie) Youmans (27. september 1898 New York – 5. aprill 1946 Denver) oli Ameerika Ühendriikide helilooja, 13 muusikalise komöödia ja 139 lööklaulu autor.
Karjääri algus.
Youmans oli pärit jõukast mütsitöösturiperest. Vanemad soovisid, et temast saaks insener. Astus Yale'i Ülikooli, kuid loobus peagi õpingutest. Töötas klaverimüüjana ja ametnikuna Wall Streetil. Esimese maailmasõja ajal teenis mereväes, kus hakkas komponeerima muusikat sõdurite meelelahutuseks korraldatud etendustele. Pärast sõda ühines Tin Pan Alley laululoojatega ning töötas kirjastuse Harms Music laulude kirjutajana ja reklaamijana. Oli ka helilooja Victor Herberti operettide lavaproovide klaverisaatja.
Lavamuusikuna.
1921. aastal komponeeris ta oma esimese Broadway muusikalise komöödia Ira Gershwini tekstile "Two little girls in blue" ('kaks väikest tüdrukut sinises'). Kujunes seejärel kiiresti üheks 1920. aastate tähtsamaks lavamuusika heliloojaks Põhja-Ameerikas. Aastatel 1921–1932 komponeeritud muusikalistest komöödiatest olid edukad "Wildflower" ('aasalill') ja "Hit the Deck!" ('taba tekki!'), kuid rahvusvaheliselt tuntuks sai ta operetliku muusikalise komöödiaga "No, No Nanette" ("Ei, ei, Nanette"). Selles esitatud kaks laulu "Tea for Two" ('tee kahele') ja "I Want to be Happy" ('tahan olla õnnelik') olid aastaid rahvusvahelised hitid. 
Tema muusika oli lihtsakoeline, hästi meeldejääv ja meloodiline. 
Isiklikku.
1930. aastate alguses hakkas rängalt jooma ja haigestus tuberkuloosi. Oli sunnitud komponeerimisest loobuma. Veetis suurema osa ajast sanatooriumides. 1934 laostus tema muusikakirjastaja. Ta pidi ise end kuulutama maksevõimetuks. 1943. aastal tundus, et tervis on paranenud, ja ta pöördus tagasi New Yorki ning käivitas Vincent Youmans Ballet Revue, milles kasutas Ladina-Ameerika, Maurice Raveli ja iseenda muusikat. Revüü kukkus aga suurejooneliselt läbi ja tõi talle kaela nelja miljoni dollari suuruse võla. Tõmbus seepeale meelelahutustööstusest tagasi ning kolis New Yorgist Denverisse. Suri seal tuberkuloosi.
1970. aastal lisati ta postuumselt laululoojate Kuulsuste Halli ("Hall of Fame") nimekirja.
Filmimuusika.
Kirjutanud muusika järgmistele filmidele: 
Muusikalised komöödiad.
Teosed (esitatud New Yorgis, kui pole teisiti märgitud):
Turbogeneraator

Turbogeneraator on elektrigeneraator, mis on ette nähtud käitamiseks gaasi- või auruturbiiniga.Turbogeneraatoreid (võimsusega kuni 1600 MW, nimipingega 0,4–24 kV) kasutatakse peamiselt elektrijaamade turbogeneraatoragregaatides.
Tööpõhimõttelt on turbogeneraator kiirekäiguline (ühe või kahe pooluspaariga) sünkroonmasin. Generaatori rootor on kiirest pöörlemisest (vastavalt 3000 või 1500 1/min) tulenevate mehaaniliste pingete vähendamiseks suhteliselt väikese läbimõõduga ja pikk massiivne terassilinder, mille uuretes paikneb ergutusmähis. Pöörlev rootor (induktor) tekitab staatori mähistes vahelduvpinge.
Turboagregaat

Turboagregaat on töömasinast ja seda käitavast turbiinist (jõumasinast) koosnev agregaat. 
Kui töömasinaks on turbogeneraator, siis nimetatakse niisugust auruturbiini ja turbogeneraatori koostöötavat kompleksi turbogeneraatoragregaadiks ehk turbiingeneraatoragregaadiks.
Töömasinaks võib olla ka näiteks pump või kompressor (vt turbokompressor).
Esimene turbogeneraatoragregaat paigaldati Newcastle’i elektrijaama 1890. aastal.
Matkajuhtide kokkutulek

Matkajuhtide kokkutulek (ka matkajate ja matkajuhtide kokkutulek, matkajuhtide päevad) on Eesti Matkaliidu igal aastal korraldatav kokkutulek. 
2014. aastal toimus 47. kokkutulek.
Kokkutulekul antakse aasta parimatele üle auhinnad Aasta Matkaja ja Aasta Matkategelane.
Victor Massé

Victor Massé (sünnijärgselt Félix-Marie Massé; 7. märts 1822 Lorient, Morbihani departemang – 5. juuli 1884 Pariis) oli Prantsuse helilooja. Komponeeris ligi 20 koomilist ooperit ja operetti, samuti arvukalt romansse ja laule.
Elukäik.
Pärit töölisperekonnast. Isa oli sadamatööline. Pärast isa surma kolis emaga Pariisi, kus sai esimesed muusikaalased teadmised kuninglikus vaimuliku muusika instituudis. Jätkas muusikaõpinguid Pariisi konservatooriumis Pierre-Joseph-Guillaume Zimmermani (klaver) ja Jacques Fromental Halévy (kompositsioon) juhendamisel. Võitis 1844. aastal maineka Prix de Rome'i kantaadi "Le Renégat de Tanger" ("Tangeri renegaat") eest. Stipendium võimaldas tal kaks aastat õppida Itaalias ja reisida Saksamaal. Õpingute ajal Roomas komponeeris ooperi itaaliakeelsele libretole "La favorita e la schiava" ("Lemmik ja ori"), mis esitati 1855. aastal Veneetsias. 
1860. aastal sai Pariisi Opéra Garnier' koormeistri koha. 1866–1890 oli Pariisi konservatooriumi professor, õpetades komponeerimist ja kontrapunkti. Aastatel 1973–1875 õpetas ühtlasi ka tütarlaste pansionaadis muusikat.
Looming.
Komponeeris ligi 20 ooperit, millest menukamad olid "La Chanteuse voilée" ("Varjatud laulja"), ambitsioonikas "Galathée" ja "Paul et Virginie". Kuid kõige edukam ja ka rahvusvaheliselt tuntuim oli koomiline ooper "Les Noces de Jeannette" ("Jeanette'i pulmad"). Viimane lavateos "Une Nuit de Cléopâtre" ("Kleopatra üks öö") kanti ette postuumselt. 
19. sajandi keskel olid Massé koomilised ooperid pidevalt Euroopa teatrite repertuaaris. Tema teosed järgisid täpselt prantsuspärast ooperite komponeerimise traditsiooni, kuid ta lülitas oma ooperitesse osavalt ka tollal arengujärgus olnud prantsuse operettide komponeerimise võtteid.
1872 . aastal valiti ta Prantsuse kaunite kunstide akadeemia (Académie des Beaux-Arts) akadeemikuks. 1856. aastal sai Prantsusmaa Auleegioni ordeni (Légion d’Honneur) kavaleriks ja 1877. aastal ohvitseriks. 1877. aastal nimetati ta ka Belgia kuningliku teaduste, kirjanduse ja kaunite kunstide akadeemia (Académie royale des Sciences, des Lettres et des Beaux-Arts) liikmeks.
Massé on maetud Pariisi Montmartre'i kalmistule.
Leo Ascher

Leo Ascher (tegelikult Leonem Ascher; 17. august 1880 Viin, Austria-Ungari – 25. veebruar 1942 New York, USA) oli juudi päritolu Austria helilooja ja jurist. 
Ta oli Viini hõbedase operetiajastu helilooja, 40 Viini valssopereti ja mitmesaja lööklaulu autor.
Õpingud.
Juudi päritolu Viini vihmavarjutöösturi Moritz Ascheri ja Eva Friedenthali poeg. 13-aastaselt komponeeris esimese klaveripala. Isa arvas, et muusika ei toida poega elus ära, ning suunas ta 18-aastaselt õppima õigusteadust Viini ülikooli. Leo Ascher lõpetas selle 1904. aastal õigusteaduste doktori kraadiga. Sama ülikooli juures tegutses konservatoorium, kust ta sai Robert Fucshi ja Frantz Schmidti juhendamisel komponeerimisteadmisi. Komponeeris õpingute ajal palju laule ja tegeles orkestreerimisega. 1899. aastal avaldas esimese valsi.
Operetihelilooja.
Alustas heliloojakarjääri ooperiga "Mamzelle Courgage", mis ei äratanud mingit tähelepanu. 1905 valmis esimene operett "Vergeltsgott" ("Jumal õnnistagu sind"), mis esitati Theater an der Wienis ja sai väga hea vastuvõtu osaliseks ja avas talle operetihelilooja karjääri. 1909/1910 oli Viini kabaree Fledermaus muusikajuht, kuid eelistas olla vabakutseline helilooja. 
1905–1932 komponeeris kümneid tüüpilisi Viini publikule meelepäraseid valssoperette. Austrias, Saksamaal ja Ungaris olid neist populaarseimad "Hochzeit tanzt Walzer" ("Pulm tantsib valssi"), "Der Soldat der Marie" ("Marie sõdur") ja "Bravo Peggy". Zürichis esitatud "Hochzeit tanzt Walzeri" muudetud versiooni "Hochzeitswalzer" mängitakse saksa keelt kõnelevates maades aeg-ajalt tänapäevalgi. 
1920. aastatel hakkas kirjutama ka laule ja saatemuusikat helifilmidele ja esitamiseks kontsertidel. On komponeerinud ja avaldanud üle 210 laulu. Tema muusika ilmestab tummfilmi "Der Soldat der Marie" (1924), samuti linateoseid "Purpur und Waschblau" ("Violetne ja helesinine", 1931), "Mein Leopold" ("Minu Leopold", 1931) ja eriti menukat "Hoheit tanzt Walzer" (1935).
Isiklikku.
Natside võimuletulekuga Saksamaal 1933. aastal lõppes praktiliselt tema heliloojakarjäär. Põgenes 1938. aastal vahetult enne sakslaste sissetungi Austriasse (anšluss) Prantsusmaale, sealt Inglismaale ning 1939 üle Atlandi ookeani Ameerika Ühendriikidesse. Elas New Yorgis. Komponeeris lööklaule ja lastele klaveripalu.
Oli abielus Luise Frankliga. Neil oli üks tütar, kirjanik Franzi Ascher-Nash.
Eestis on lavastatud "Tütarlaps saapapoest" (Vanemuine 1927, Endla 1931, Kannel 1934) ja "Braavo, Peggy" (Ugala, 1935).
Mähe Vaba Aja Keskus

Mähe Vaba Aja Keskus on vabaajakeskus Tallinnas Mähe asumis aadressil Mugula tee 17a. Keskus avati 27. juunil 2003.. Mähe Vaba Aja Keskus on Pirita Vaba Aja Keskuse filiaal. 
Keskuses tegutseb kolm huviringi: fotograafia, kokanduse ja Pilates.
Kose Vaba Aja Keskus

Kose Vaba Aja Keskus on vabaajakeskus Tallinnas Pirita linnaosas aadressil Rahvakooli tee 3. Keskus avati 11. juunil 2004. Kose Vaba Aja Keskus on Pirita Vaba Aja Keskuse filiaal.
Pirita Vaba Aja Keskus

Pirita Vaba Aja Keskus on vabaajakeskus Tallinnas Pirita linnaosas aadressil Merivälja tee 3. Keskus avati 11. oktoobril 1999. Keskusel on kolm filiaali: Mähe ja Kose Vaba Aja Keskus ning Pirita Sotsiaalkeskus.
Enne keskuse avamist tegutses hoones kohvik-kino Pirita.
Pirita Sotsiaalkeskus

Pirita Sotsiaalkeskus on asutus Tallinnas Pirita linnaosas aadressil Metsavahi tee 4. Keskus on mõeldud Pirita linnaosa eakatele ja erivajadustega inimestele. Keskus avati 30. septembril 2005.. Pirita Sotsiaalkeskus on Pirita Vaba Aja Keskuse filiaal. 
Hoone projekteerimist alustati 2002. See oli esimene spetsiaalselt sotsiaalkeskuseks projekteeritud hoone Tallinnas. Hoone projekteeris OÜ Kasco ja hoone ehitas Paide MEK. Hoone ehitamist finantseeris Tallinna Sotsiaal- ja Tervishoiuamet.
Isidora Sekulić

Isidora Sekulić (serbia kirillitsas Исидора Секулић; 16. veebruar 1877 Mošorin – 5. aprill 1958 Belgrad) oli serbia kirjanik, tõlkija ja kirjanduskriitik. 
Sekulić sündis Austria-Ungari Bács-Bodrogi komitaadis Mošorini külas, mis tänapäeval jääb Vojvodinasse. Tema ema, isa ja vend surid tuberkuloosi. Ta õppis Novi Sadis ja Somboris ning lõpetas 1897 Budapestis pedagoogikakooli, kus õppis matemaatikat ja loodusteadusi. 1922. aastal kaitses Berliinis doktoriväitekirja. Kuni pensionile minekuni 1931. aastal töötas ta gümnaasiumiõpetajana.
1939. aastal nimetati ta Serbia Kuningliku Akadeemia kirjavahetajaliikmeks. 1950. aastal valiti Sekulić esimese naisena Serbia Teaduste ja Kunstide Akadeemia liikmeks.
Oma novellikogus "Kronika palanačkog groblja" kujutab ta tugevaid naiskaraktereid ja kritiseerib patriarhaalset ühiskonda.
Sekulić tõlkis saksa, inglise, prantsuse, vene, norra ja rootsi keelest.
Ta oli Jugoslaavia PEN-klubi asutaja ja sekretär.
MRP Matila Röhr Productions

MRP Matila Röhr Productions Oy on Soome filmistuudio, mis on tootnud filme ja telesarju. Stuudio peakontor asub Helsingis. Stuudio eesotsas on Marko Röhr, Ilkka Matila ja Lasse Laaksonen.
Stuudio asutati 1990.
Stuudio on teinud koostööd ka Eesti filmistuudiotega. Näiteks on ühiselt valminud filmid "Nimed marmortahvlil", "Georg" ja "1944".
Aleksei Toom

Aleksei Toom (sündinud 28. detsembril 1961) on eesti-vene päritolu ajakirjanik.
Elulugu.
Aleksei Toom on sündinud 28. detsembril 1961 Nõukogude julgeolekutöötaja Paul (Pavel) Toomi pojana. 
Ta on pikemat aega töötanud Eestis ajakirjanikuna. 2000. aastate algul oli Toom Eesti venekeelse ajalehe Vesti peatoimetaja. Aastast 2016 töötab ta Venemaa riikliku propaganda uudisteportaali Sputnik uudistetoimetajana Eestis. Ta on end Nõukogude Liidu sõjaväeluure (GRU) kindraliks valetanud Villu Rooda (alias Villem Rooda alias Vladimir Rodin) tekstide toimetaja uudiseportaalis Sputnik.
Isiklikku.
Kuni 2015. aastani oli ta abielus Eesti poliitiku Jana Toomiga.
Õie tänav (Elva)

Õie tänav on tänav Elvas.
Tänav asub Käo teest põhja pool ning ühendab Kase ja Aia tänavaid. Tänava pikkus on 186 meetrit.
Õie tänavas asuvad eramajad.
Mehetapja/Süütu/Vari

"Mehetapja/Süütu/Vari" on 2017. aastal valminud Eesti ja Leedu filmitegijate (elik kineastide) koostöös sündinud mängufilm. 
Filmi režissöör ja stsenarist on Sulev Keedus.
Filmi rahvusvaheline esilinastus toimus Tallinna Pimedate Ööde Filmifestivalil 25. novembril 2017.
Põrgu (Wiiralt)

"Põrgu" on Eduard Wiiralti vasegravüür, mis valmis 1932. aastal.
Wiiralt on sellel "halastamatu rafineerituse ja teda huvitanud vanade meistrite tehnilise täpsusega välja graveerinud inimloomuse kõige tumedamad küljed, pained ja sotsiaalse rõhumise põrgulikkuse".
"Põrgu" jaoks hakkas Wiiralt visandeid tegema 1930. aastate algul. Enamasti valmisid need Pariisi kohvikus Le Dôme või Le Coupole. Alfred Rõude kogus on 18 otseselt “Põrgule” tehtud visandit. Kirjas Alfred Rõudele vastab Wiiralt küsimusele "Põrgu" saamisloost, et see on sündinud suurest õllejoomisest tekkinud hallutsinatsioonide tulemusel: "Ühele tõsisele asjaarmastajale on see ju ükspuha, mida see töö kujutab, aga rahvale seda õlleaurust sündinud "halva vaimu" näidata pole mõtet."
Kunstiteadlase Mai Levini sõnul on seda on trükitud u 70 eksemplari. 
Rein Raamat on loonud animafilmi “Põrgu” (1983), mis on valminud Wiiralti teoste ainetel.
"Põrgu" kuulub projekti Europeana 280 ühena 12 Eesti kunstiteosest. Kokku tõsteti selle projekti käigus esile 347 kunstiteost 146 institutsioonist ja 29 riigist. 
2024. aastal müüdi Allee galeriis Eesti kunsti oksjonil "Põrgu" 63 000 euroga, mis on Eesti graafika hinnarekord.
Käthe von Nagy

Ekaterina Nagy von Cziser (4. aprill 1904 – 20. detsember 1973), esinejanimega Käthe von Nagy, oli Ungari näitleja, modell, tantsija ja laulja, kes töötas Saksamaal ja Prantsusmaal.
Tema tuntuse ja ilu tõttu tegi Reichsführer-SS Heinrich Himmler talle ettepaneku olla modelliks saksa sõduritele tehtavale seksnukule, et võidelda süüfilisega rindel. Kuid ta keeldus sellest. Seda on peetud ka kuulujutuks, kuna puuduvad piisavad tõendid.
Viro-säätiö

Viro-säätio ('Eesti Fond') on Soomes tegutsev sihtasutus, mille eesmärk on toetada Eesti kultuuri, teadust ja kunsti ning edendada Eesti haridust. 
Viro-säätiö asutati 1991. aastal Soomluse Seltsi (soome "Suomalaisuuden Seura") eestvõttel.
Alates 2004. aastast tunnustab sihtasutus Soome ja Eesti vahelise kultuurisilla ehitaja, kirjanik Aino Kallase nime kandva auhinnaga eestlastest üksikisikuid või kollektiive, kellel on märkimisväärseid teeneid Eesti-Soome kultuurisuhete arendamisel.
Vaata ka.
Aino Kallase preemia
Max Valentiner

Kapten Christian August Max Ahlmann Valentiner (15. detsember 1883 – 19. juuli 1949) oli Saksa allveelaeva komandör I maailmasõja ajal. 
Ta oli edukuselt kolmas allveelaeva komandör sõjas ja autasustatud Pour le Méritega.
Ta kuulutati liitlaste poolt sõjakurjategijaks, sest uputas 30. detsembril 1915 ilma hoiatamata liinilaeva Persia, mis oli rahvusvaheliste lepete rikkumine. 
1940. aasta jaanuaris määrati Valentiner U-Boots-Abnahmekommisioni (UAK) grupi komandöriks Kiel-Danzigis, kus ta töötas kuni 1945. aasta märtsini. Vahepeal sai ta 1. jaanuaril 1941 Kapitän zur See auastme. 31. märtsil 1945 vabastati ta Kriegsmarinest.
1949. aasta 19. juunil suri Valentiner Sønderborgi haiglas kopsuhaigusse, mille ta tõenäoliselt sai, kui hingas sisse mürgiseid aurusid, mida tekitasid tema esimeste allveelaevade U-10 ja U-3 mootorid.
Kas venelased tahavad sõda?

"Kas venelased tahavad sõda?" (vene keeles "Хотят ли русские войны"; eestikeelses versioonis pealkirjaga "Kas ihkab sõda meie maa?") on Jevgeni Jevtušenko luuletus ning nendele värssidele Eduard Kolmanovski kirjutatud laul.
Jevgeni Jevtušenko kirjutas luuletuse 1961. aasta sügisel välismaal viibides, kus talt olevat sageli küsitud, kas venelased tahavad sõda. Pärast Nõukogude Liitu naasmist näitas ta luuletust Eduard Kolmanovskile, kes kirjutas sõnadele viisi. Laulu esmaesitaja oli näitleja ja laulja Mark Berness.
Jevtušenko väitel üritas Nõukogude armee poliitvalitsus laulu edutult keelustada, väites, et see on patsifistlik ning demoraliseerib Nõukogude sõdureid.
1962. aastal Moskvas toimunud rahvusvahelisel rahukongressil jagati osalejatele suveniiridena vinüülplaate laulu inglis-, prantsus-, saksa- ja hispaaniakeelse versiooniga Georg Otsa esituses.
1968. aastal tõlkis Hardi Tiidus selle laulu ka eesti keelde:Спросите вы у матерей,
спросите у жены моей,
и вы тогда понять должны,
хотят ли русские войны.
Eks vasta kindlalt ema arm,
eks vasta meie naiste arm –
ja igaüks siis aru saab:
kas ihkab sõda ta…
kas ihkab sõda meie maa.
Malmi tänav (Viljandi)

Malmi tänav on tänav Viljandis.
Tänav saab alguse Riia maanteel ja lõppeb Vabriku tänaval.
Tänava pikkus on 221 m.
Tänav on varem kandnud Jaapani tänava nime.
Aino Kallase preemia

Aino Kallase preemia (ka Aino Kallase tõlkepreemia) on auhind, millega tunnustatakse alates 2004. aastast eestlastest üksikisikuid või kollektiive, kellel on märkimisväärseid teeneid Eesti-Soome kultuurisuhete arendamisel. 
Preemiat annab välja Soome sihtasutus Viro-säätiö ('Eesti fond').
Condor

Condor Flugdienst GmbH, kaubamärgina Condor, on Saksa puhkuselennufirma, mis baseerub Frankfurdis. 
Lennufirma teeb regulaarlende Vahemere, Aasia, Aafrika, Põhja-Ameerika, Lõuna-Ameerika ja Kariibi mere piirkonna puhkekohtadesse. 
Lennufirma peamine kodulennujaam on Frankfurdi lennujaam, kust väljub enamik lennufirma kaugmaalende. Teine kodulennujaam on Müncheni lennujaam, kust lennufirma opereerib lende peamiselt Vahemere piirkonda, aga ka kaugmaalende.
Ettevõte enamusosalus kuulub Londonis baseeruvale investeerimisfirmale Attestor, mis asutas ka Eestisse registreeritud lennufirma Marabu, mis teeb koostööd Nordica ja XFly-ga.
David Shulkin

David Jonathon Shulkin (sündinud 22. juunil 1959 Fort Sheridanis Illinoisis) on Ameerika Ühendriikide arst ja poliitik. Ta oli 14. veebruarist 2017 kuni 28. märtsini 2018 Ameerika Ühendriikide veteranide asjade minister.
Ta sündis aastal 1959 Fort Sheridanis Illinoisis, kus ta isa oli sõjaväe psühhiaater.
Ta oli 6. juulist 2015 kuni 13. veebruarini 2017 Ameerika Ühendriikide tervishoiu aseminister, spetsialiseerudes veteranide asjadele.
14. veebruarist 2017 kuni 28. märtsini 2018 oli ta Ameerika Ühendriikide veteranide asjade minister.
Isiklikku.
Ta on abielus ja tal on kaks last.
Savi töötlemine

Savi töötlemise järjekord
Soovitud kujuga eseme saamiseks on palju erinevaid tehnikaid nagu, treimine, rullimine, valamine jne. 
Kui ese on valmis vormitud, tuleb see kuivatada. Savist esemeid ei tohi kuivatadaliiga kiiresti. Kuivamisel savi kahaneb ja, kui savi pinnal toimub kiire kuivamine ja seespool aeglasem, võib ese tekkinud pingete tõttu kergesti puruneda. Lihtsa, käevahel voolitud tassi kuivamisaeg tavalistes
toatingimustes on umbes 1 nädal. Kuivanud saviese on väga õrn. Kui seda pole põletatud, saab kuivanud savieset vette kastes taas savimassiks muuta.
Selleks et esemeid saaks muretult glasuurida, ilma et peaks väga muretsema
purunemise pärast, kuumutatakse neid kuni 800 kraadi juures. Sellisel temperatuuril toimuvad savis
muutused: savist põleb ära süsinik ja väävel ning savi struktuur muutub tugevamaks ja püsivamaks ning
ei lahustu enam vees. Peale eelpõletust on savi struktuurilt poorne ja vett-imav, kuid vesi ei põhjusta
enam savikeha paisumist.
Kui ese on läbinud, saab seda glasuurida. Glasuurid on ained, mis
kõrgel temperatuuril sulavad eseme pinnal klaasjaks kihiks. Glasuure kantakse eelpõletatud esemele
vedelikuna erinevatel viisidel. Eseme põhi jäetakse glasuurimata, et see ei kleepuks ahju alusele kinni.
Glasuuripõletus on keraamika valmistamise viimane aste. Kõrgel temperatuuril
toimuvad lõplikud muutused, mille tagajärjel savi tiheneb täielikult ja moodustab tugeva kivisarnase
keha. Kuumuses toimub ka glasuuride sulamine eseme pinnale klaasjaks kihiks.
Balti Teadusajaloo ja Teadusfilosoofia Ühendus

Balti Teadusajaloo ja Teadusfilosoofia Ühendus (inglise "Baltic Association of the History and Philosophy of Science", lühend BAHPS) on katusorganisatsioon, mis ühendab kolme Balti riikide teadusajaloo ja -filosoofia rahvusühendusi: Teadusajaloo ja Teadusfilosoofia Eesti Ühendus, Teadusajaloo ja Teadusfilosoofia Läti Ühendus ja Teadusajaloo ja Teadusfilosoofia Leedu Ühendus. BAHPS asutati 1990 Riias. BAHPSi tähtsaim ülesanne on korraldada Rahvusvahelisi teadusajaloo ja teadusfilosoofia Balti konverentse.
Felipe Melo

Felipe Melo de Carvalho (sündinud 26. juunil 1983 Volta Redondas) on Brasiilia jalgpallur, poolkaitsja. Ta mängib alates 2017. aastast Brasiilia kõrgliiga Brasileirão klubis Fluminense.
Aastatel 2017–2021 mängis ta Brasiilia kõrgliigaklubis. 2018. aastal tuli ta klubiga Brasiilia meistriks. Aastatel 2020–2021 oli ta klubi meeskonna kapten.
Joseph Connell

Joseph Hurd Connell (5. oktoober 1923 – 1. september 2020) oli ameerika ökoloog.
Ta on uurinud koosluste liigirikkuse mehhanisme ja suktsessiooni.
Tema järgi on nimetatud Janzeni-Connelli efekt.
Obernberg am Brenner

Obernberg am Brenner on vald ("Gemeinde") Austrias Tirooli liidumaal Innsbrucki ringkonnas. Vald asub 1380 m kõrgusel merepinnast. Valla pindala on 38,66 km², 1. jaanuaril 2016 elas seal 354 inimest.
Asend.
Obernberg am Brenner paikneb umbes 30 km Innsbruckist lõunas samanimelises orus, mis väljub Wipptali lääneküljelt Gries am Brenneri juures. Org lõpeb Schwarze Wandi massiivi ja Tribolaumi grupiga. Populaarset Obernberger Seed külastavad turistid. Obernberger Seebach voolab läbi küla ja annab Obernbergile joogivee.
Asundused.
Außerthal, Eben, Frade, Gereit, Leite, Innerthal.
Ajalugu.
Juured.
Org oli asustatud juba pronksiajast saati ja seda kasutati karjamaana. Roomlased okupeerisid paiga aastal 15 eKr. Hiljem avati kulla, hõbeda, vase ja plii kaevandused, mis tegutsesid 16. sajandini, ja neid omasid Brixeni piiskopid 1490. aastani, mil need läksid Tirooli vürstkonnale. 1238. aasta dokumendis on nimi "Padreins", samas "Obernbergi" on esmamainitud umbes 1300. aastal, senini oli seda kutsutud "Vinaders". Naaberkülad Wippatalis, nagu St. Leonhard, St. Jodok ja Gries am Brenner, kasutasid mäetööstuse arengut, kuna nende territooriumitel olid valukojad ja laod. Umbes 1560. aasta paiku tekkis väärismetallide import uuest maailmast, kaevandused ja laod suleti. Pühale Nikolausele pühitsetud, kaevurite ehitatud romaani stiilis kabelit mainitakse 1339. aasta dokumendis. 15. sajandil rahvaarvu kasvades kabelit laiendati ning ehitati gooti stiilis koor. 1758. aastani sõltus kabel Matrei am Brennerist, siis sai oma kuraatori ja samasse kohta ehitati Franz de Paula Penzi juhtimisel uus barokkstiilis kirik. 1891. aastal ülendati paik kihelkonnaks.
Šnautserid

Šnautser on Saksamaal 15. ja 16 sajandil aretatud koeratõug (kääbusšnautser, šnautser ja suuršnautser). 
Nimi tuleb saksakeelsest vastest sõnale "vuntsid", kuna koera iseloomustavad uhke habe ja vuntsid.
Kuigi šnautsereid loetakse terrier-koerteks, puudub neil terreritele iseloomulik temperament.
Oberperfuss

Oberperfuss on vald ("Gemeinde") Austrias Tirooli liidumaal Innsbrucki ringkonnas. Vald asub 812 m kõrgusel merepinnast. Valla pindala on 15,29 km². 1. jaanuaril 2016 elas seal 2984 inimest. Vald paikneb umbes 15 km Innsbruckist läänes Sellraintali suudmes. 
Kohta on dokumentides esmamainitud 1083. aasta paiku.
Patsch

Patsch on vald ("Gemeinde") Austrias Tirooli liidumaal Innsbrucki ringkonnas. Vald asub 896 m kõrgusel merepinnast. Valla pindala on 9,73 km². 1. jaanuaril 2016 elas seal 981 inimest. Vald paikneb 6,7 km Innsbruckist lõunas Patscherkofeli all.
See on üks vanemaid külasid lõunapoolses madalas mäestikus Innsbrucki ümbruses. Seda on esmamainitud 1200. aasta paiku nimega Patsche või Pats.
Malevlane

Malevlane oli aastatel 1943–1944 Soomes ilmunud eestikeelne ajaleht.
Malevlane hakkas ilmuma Helsingis 9. detsembril 1943.
Vastutav toimetaja ja peatoimetaja oli Eino Parikka. Toimetuse koosseisus olid Heinrich Mark, Arvo Horm, Voldemar Kures, veidi hiljem ka Valev Uibopuu.
Malevlane tõi informatsiooni Eestist ja andis rindeteateid. Viimane number (nr 33) ilmus 16. septembril 1944.
Pettnau

Pettnau on vald ("Gemeinde") Austrias Tirooli liidumaal Innsbrucki ringkonnas.
Vald paikneb 16,7 km Innsbruckist läänes Innist põhjas Telfsi ja Zirli vahel. See asub keskmiselt 628 m kõrgusel merepinnast. Valla pindala on 10,78 km².
Vallas on seitse osa ja see asutati 1291. aasta paiku.
1. jaanuaril 2016 elas seal 993 inimest.
Kohalikud vaatamisväärsused on St. Georgskirche (Püha Jüri kihelkonnakirik), mis ehitati aastal 1090, ja Mellaunerhof, mis on vanim võõrastemaja Tiroolis.
ÜRO Uimastite ja Kuritegevuse Büroo

ÜRO Uimastite ja Kuritegevuse Büroo (inglise keeles "United Nations Office on Drugs and Crime", UNODC) on ÜRO juurde kuuluv organisatsioon, mis edendab rahvusvahelist kuritegevusvastast koostööd. See on United Nations Development Groupi liige. Täpsemad tegevusalad on ebaseadusliku migratsiooni, inimkaubanduse, narkootikumide kasutamise, korruptsiooni ja rahvusvahelise terrorismi vastu võitlemine ning kuritegevuse ennetamine ja kriminaalõigus. UNODC asutati 1997. aastal ning selle peakorter on Viinis. 2016–2017 oli UNODC kahe aasta eelarve 700 miljonit USA dollarit.
Organisatsiooni struktuur.
UNODC heaks töötab 1500–2000 inimest üle maailma. ÜRO Viini keskuse juurde kuulub 21 valdkonnakontorit, peale selle tegutseb kaks välisbürood Brüsselis ja New Yorgis. ÜRO peasekretär määrab ametisse UNODC tegevdirektori, kelleks on alates 2010. aastast Juri Fedotov. Büroo eesmärk on valitsuste ettevalmistamine jätkusuutlikult narkootikumide, kuritegevuse, korruptsiooni ja terrorismiga seotud probleemidega tegelemiseks, maksimeerides teadlikkust ja koostööd valitsusinstitutsioonide ja -agentuuride vahel ning suurendades avalikkuse teadlikkust globaalsel, riiklikul ja kogukonna tasandil. 
Umbes 90% organisatsiooni rahastusest tuleb vabatahtlikelt toetajatelt, peamiselt valitsustelt. Eesmärke täidetakse kolme funktsiooni abil: teadustöö, suunamine ja valitsusasutuste toetamine, et nad saaksid uusi kuritegevus-, narkootikumi-, terrorismi- ja korruptsioonivastaseid meetmeid võtta ja ellu viia. Peale selle veel tehnoloogiline ja finantstugi konkreetsetele valitsustele, et olukorra ja probleemidega neis valdkondades paremini hakkama saada. 
Kampaaniad.
UNODC algatab kampaaniaid, et suurendada teadlikkust narkootikumide ja kuritegevusega seotud probleemide kohta. Iga aasta 26. juunil tähistatakse rahvusvahelise narkootikumide kuritarvitamise ja ebaseadusliku kaubitsemise vastast päeva. 9. detsember on nimetatud rahvusvaheliseks antikorruptsiooni päevaks.
Suuremad kampaaniad
Šnautser

Šnautser on Saksamaalt pärinev koeratõug, üks kolmest šnautseritõust.
Praha rotipüüdja

Praha rotipüüdja (tšehhi keeles "Pražský krysařík") on kohalikult tunnustatud koeratõug. Ajalooallikatest ilmneb, et Praha rotipüüdja tõu ajalugu ulatub kaugele Tšehhi riigi minevikku. 
Kuna see koeratõug on väikest kasvu, kuid kiire ja hästi arenenud lõhnatajuga, siis on teda palju kasutatud hiirte ja rottide püügiks. Sellest on tulnud ka tõu nimetus. 
Ajalugu.
Praha rotipüüdja kaunistas sageli Tšehhi aadlike õukondi ja bankette. Tšehhi kuningate hinnalise kingitusena jõudis see koerake ka teiste Euroopa valitsejateni. Hiljem said need populaarseks ka kodanike hulgas. Ajalooallikate põhjal võib väita, et Praha rotipüüdja pärinebki Tšehhist. 
1980. aastal sätestati Tšehhis tõu regenereerimine, mis toimib siiani edukalt. Praha rotipüüdja on uuesti populaarne ja huvi selle tõu vastu levib kiiresti ka teistes riikides.
Kirjeldus.
Praha rotipüüdja on väikest kasvu, tema turjakõrgus on 18–23 cm ja kaal 1–3 kg. Vaatamata sellele, et tegu on väikese koeraga, on ta väga energiline ja liikuv. Tema kasukas on lühikese karvaga, seega vajab koer külmas kliimas lisasoojust. Praha rotipüüdjad elavad tavaliselt 12–14-aastaseks. 
Iseloomult on Praha rotipüüdja rahulik, uudishimulik ja õrn. Võõraste suhtes mitte eriti usaldav, kuid omade suhtes sõbralik ja südamlik.
AirAsia

AirAsia Berhad on Malaisia odavlennufirma, mille peakorter asub Kuala Lumpuri lähedal Malaisias. See on suurim lennukipargi suuruse ja sihtkohade arvuga lennufirma Malaisias. 
AirAsial on palju tütarettevõtteid, näiteks AirAsia X, mis keskendub peamiselt kauglennuliinidele. AirAsia teised tütarettevõtted on AirAsia China, AirAsia Vietnam, AirAsia India, AirAsia Japan, Indonesia AirAsia, Indonesia AirAsia X, Philippine AirAsia, Thai AirAsia ja Thai AirAsia X.
Suuršnautser

Suuršnautser on Saksamaalt pärinev koeratõug, üks kolmest šnautseritõust.
Tõustandardis on koera käitumise/iseloomu kohta kirjas: „Tüüpilised iseloomujooned on heatahtlikkus ning tasakaalukus. Oma peremehe suhtes väga lojaalne. Tal on hästi arenenud meeleelundid, arukus, õppimisvõime, jõud, visadus, kiirus ja suur vastupanuvõime ilmastiku ja haiguste suhtes. Tänu kaasasündinud pingetaluvusele ja enesekindlusele sobib seltsi-, spordi-, töö- ja teenistuskoeraks.“
Romagna veekoer

Romagna veekoer on pärit Itaaliast Romagnast, tegu on haruldase koeratõuga. Romagna veekoera on kasutatud trühvlite otsijana juba sajandeid. 
Üldmulje.
Väikse kuni keskmise kasvuga, väga heade proportsioonidega ja tugeva kehaehitusega koer. Karv on tihedalt lokkis ja villava struktuuriga.
Keha.
Pea on pealtvaates mõõduka laiusega ja trapetsikujuline. 
Näopiirkond : Põsed on lamedad, lõualuud on tugevad, ripsmed on hästi arenenud, pilk on väga tähelepanelik ja elav, rahulikus olekus liibuvalt rippuvad kõrvad, koon on üsna lai, silmad on suured ja ümarad.
Kael on tugev, lihaseline, jäme ja ovaalse läbilõikega. 
Kere on trimmis ja kompaktne, turjast laudjani sirge, selg on tugevate lihastega ja sirge, rindkere on hästi arenenud ja ulatub küünarnukkideni.
Saba ei ole liiga kõrge, ega ka liiga madala asetusega, tipu suunas ahenev. Rahulikus olekus on saba saablikujulise hoiakuga, tähelepanu korral kerkib märgatavalt.
Nahk on kerel hästi liibunud, ilma voltideta, õhuke; nahaalust sidekude on vaid napilt. Nii limaskestade kui ka käpapadjandite pigmentatsioon on pruunist kuni tumepruuni värvini.
Liikumine.
Väga korrapärane samm, elav traav ja lühikeste perioodidena galopp.
Värvus.
Ühevärviliselt määrdunud-valge, pruunide või oranžide laikudega. Lubatud on pruun kuni tumepruun mask.
Tervis.
Romagna veekoer elab keskmiselt 15-16 aastaseks, seega on loomal hea immuunsussüsteem. Terviseprobleemid mis võivad esineda on neuroloogilised häired, kuid need on tavaliselt tingitud halvast aretusest.
Keisertamariin

Keisertamariin "(Saguinus imperator)" on tamariinide perekonda kuuluv imetaja. 
Levila.
Laialt levinud Lääne- ja Lõuna-Ameerika vihmametsades. 
Nimetus.
Nimetuse olevat uhkete vurrudega keisertamariin saanud kunagise Saksamaa valitseja Wilhelm II järgi, kellega ahvike olevat väga sarnane. 
Välimus.
Nad on aktiivsed, kiired, graatsilised, sõbralikud ja mänguhimulised. Karusnahk on peamiselt halli värvusega ja rind on kollakaspruun. Jäsemed on mustad ja saba on pruun. Loomal on pikad, õlgadeni ulatuvad valged vuntsid. 
Pikkus: 23–26 cm, saba: 35–41,5 cm. Kaalub umbes 500 grammi.
Hispaania veekoer

Hispaania veekoer (hispaania keeles "perro de agua español") on Andaluusia päritolu keskmise kasvu ja lokkis karvkattega koeratõug.
Päritolu.
Hispaania veekoer on pärit Lõuna-Hispaaniast Andaluusiast. 
Välimus.
Hispaania veekoer on keskmist kasvu, turjakõrgus on 38–50 cm, kaal 15–22 kg.
Karvkate on omapärane, lainjas, lokkis, ka nöörjas, vetthülgav ja väga ilmastikukindel.
Värvuselt must-valge, pruun-valge, must, valge või kastanipruun. Karvkatet pügatakse.
Käitumine.
Hispaania veekoer on sõbralik ja rahulik. Oma perekonnale on ta ustav, võõraste suhtes umbusklik ja reserveeritud. Tal on ka head valvuriomadused. Teda on kerge koolitada, ta õpib ruttu ja on koostööhimuline. Nad saavad hästi läbi lastega ja ka teiste koertega. Nad on julged ja enesekindlad koerad. Nad on rõõmsameelsed ja mänguhimulised. Sobivad aktiivsele inimesele.
Eluiga.
Hispaania veekoera eluiga jääb 14 aasta juurde.
Meie Post

Meie Post oli Rootsis aastatel 1962–1975 ilmunud ajaleht. Sama leht kandis varem nime Eesti Post, mis sai alguse Saksamaal, kuid 1950. aastast hakkas ilmuma Stockholmis. Esialgu olid toimetajaiks Herman Puusepp, Jüri Remmelgas ja teised. 1962–1964 ilmus Meie Post Osvald Viirsoo toimetusel. 1965. aastal võttis toimetamise üle Edgar Pärli. 
Eesti Posti nimeline väljaanne jätkas ilmumist Malmös, väljaandjaks Ants-Michael Uesson, toimetajaks Albert Kivikas, hiljem Osvald Viirsoo.
Geoffrey Blake

Geoffrey Blake (õieti Geoffrey Lewis Blake; sündinud 20. augustil 1962 Baltimore'is Marylandi osariigis) on Ameerika Ühendriikide näitleja.
Kodukolle (ajakiri, 1945)

Kodukolle oli ajakiri, mis hakkas ilmuma 1945. aastal Rootsis kirjastuse Orto väljaandena.
Ajakirja toimetaja oli Evald J. Voitk. Paar aastat hiljem muutus ajakiri Koduteeks, kui lõpetas ilmumise kahe numbri järel. Kirjastus Orto jätkas Kodukolde väljaandmist hiljem lühemat aega Kanadas.
Elavenil Valarivan

Elavenil Valarivan (sündinud 2. augustil 1999 Cuddalore'is Tamil Nadu osariigis Indias) on India laskesportlane, kuldmedalivõitja naiste juunioride klassis 10 m õhupüssis Maailma Laskespordiföderatsiooni (ISSF) korraldatud 2018. aasta sportlaskmise maailma karikavõistlustel Sydneys. Kvalifikatsiooniringis saavutas ta 631,4 punktiga juunioride maailmarekordi, mis ületas ka täiskasvanute oma.
Ahmedabadis elav Valarivan õpib bakalaureuseastmes (BA) inglise kirjandust. Lisaks laskespordile tegeleb ta ka sulgpalliga. 2014. aastast treenib Valarivan India olümpiamedalisti Gagan Narangi Pune'is asuvas spordikoolis Gun For Glory.
2018. aastal Malaisias toimunud 2018 FISU World University Gamesi laskespordi meistrivõistlustel võitis Elavenil Valarivan 10 m õhupüssis pronksmedali ning kuulus India naiskonda, mis võitis kuldmedali.
Tulehoidja

Tulehoidja oli aastatel 1946–1996 ilmunud väliseesti skautide ja noorteajakiri.
Tulehoidja hakkas ilmuma Rootsis Heino Jõe eestvõtmisel ajakirja Kodukolle kaasandena 1946. aastal. Seejärel ilmus see Eesti Teataja lisana ning hiljem iseseisva väljaandena. 1946–1948 oli ilmumissagedus muutuv, 1949–1965 10 korda aastas, 1967–1968 5 korda aastas, 1969–1996 4 korda aastas. 
Algul ilmus ajakiri duplikaatoril paljundatuna, edasi kirjutusmasinal ofsettrükis ja alates 1967. aastast mindi trükilaole.
Sirle Sööt

Sirle Sööt (sündinud 18. juunil 1977 Viljandi maakonnas Pärstis) on jurist ja ühiskonnategelane, kes on silmapaistvalt panustanud üleilmse eestluse edendamisse. 
Elulugu.
Tema lapsepõlv möödus Pärsti mõisas, kus ema Olga Sööt (neiuna Saar) töötas raamatukogu juhatajana ja isa Kalev Sööt oli põllumees. 
Sööt õppis esmalt Pärsti lasteaed-algkoolis (alates 1984) ja seejärel Sürgavere 9-klassilises koolis (alates 1987). 8. klassist jätkas ta õpinguid Viljandi Paalalinna Gümnaasiumis. Kooliaastatel osales ta Ugala teatris Kaarin Raidi draamastuudios. 
Kooliteed alustas Pärsti lasteaed-algkoolis (1984. aastal) ja seejärel Sürgavere 9-klassilises Koolis (alates 1987). 8. klassist jätkas õpinguid Viljandi Paalalinna Gümnaasiumis. Kooliaastatel osales ta Ugala teatris Kaarin Raidi draamastuudios. 
1995. aastal asus ta õppima õigusteadust Tallinnas Sotsiaalteaduste Erakõrgkoolis Veritas. Õpingute ajal juhtis ta Eesti Koonderakonna noorteorganisatsiooni ja töötas Rahandusministeeriumi juriidilises osakonnas. Ülikooli lõpetas ta1999. aastal ning õppis seejärel Eesti Diplomaatide Koolis Välisministeeriumi juures. Hiljem töötas ta Sotsiaalministeeriumi Euroopa Liidu osakonnas, kus tema ülesandeks oli Eesti liitumise ettevalmistamine Euroopa Liiduga isikute vaba liikumise peatüki raames.
2002. aastal, pärast ajutist stažeerimist Euroopa Komisjoni juures, asus ta elama perekondlikel põhjustel Rootsi. 2003–2004 jätkas ta õpinguidStockholmi Ülikoolis, kus omandas magistrikraadi Euroopa Liidu õiguses. 2005. aastal alustas ta tööd Rootsi justiitsministeeriumis. Aastatel 2007–2011 täiendas ta taas teadmisi Stockholmi Ülikoolis õigusteaduse alal ja sooritas rootsi juristieksami. Aastatel 2012–2014 läbis ta Rootsi kohtupraktika, sealhulgas Migratsiooniameti protsessiõiguse osakonnas, Migratsioonikohtus ning Stockholmi Halduskohtus. Hiljem pöördus ta tagasi tööle Rootsi justiitsministeeriumisse. 
Tegevus ühiskonnaelus.
2005. aastast on Sööt aktiivselt osalenud Rootsi eestlaste organisatsioonide juhtimises ja edendanud eesti keele õpet. Ta on juhtinud järgmisi organisatsioonide: Rootsi Eestlaste Liit, Stockholmi Eesti Lasteaed, Stockholmi Eesti Huvikool (Suvekodu Metsakodus, draamastuudio), Stockholmi Eesti Kooli Lastevanematekogu, Stockholmi Eesti Kooli Sõprade Selts, Eesti Teaduslik Selts Rootsis, Klubi Estetic (filmiklubi) ning Stockholmi Eesti Maja AB vanematekogu.
2013. aastast on ta Rootsi Eestlaste Liidu esimees, 2016. aastast ajakirja Rahvuslik Kontakt peatoimetaja. 2013. aastast on ta olnud Rootsi Eestlaste Liidu esindaja Ülemaailmses Eesti Kesknõukogus, mille esimeheks ta valiti 2023. aastal
Sööt on olnud ka ülemaailmsete eesti päevade ESTO peakomitee esimees aastatel 2019 ja 2025.
Isiklikku.
18. juulil 2015 abiellus ta Tallinna Püha Vaimu kirikus Taave Vahermäega. Nende kärgperes kasvab viis last, kes kõik on käinud Stockholmi Eesti Lasteaias, Stockholmi Eesti Koolis ja Stockholmi Eesti Huvikoolis ning EELK Stockholmi koguduse leeris.
Gordana Jankuloska

Gordana Jankuloska (sündinud 12. oktoobril 1975 Ohridis) on Makedoonia poliitik.
Aastal 1999 lõpetas ta Skopje Ss. Cyrili ja Methodiuse ülikooli õigusteaduskonna ja 2003. aastal magistrantuuri Kenti ülikoolis.
Ta kuulub Makedoonia rahvuskonservatiivse partei VMRO-DPMNE ridadesse.
Gordana Jankuloska oli 28. augustist 2006 kuni 12. maini 2015 Nikola Gruevski valitsuse siseminister.
Raduga (organisatsioon)

MTÜ Vähemusrahvuste Liit Raduga on Eesti vähemusrahvuste organisatsioonide katusorganisatsioon. 
MTÜ asutati 17. novembril 2004. MTÜ juhatuse esimees on Galina Ivanova.
Višegrad

Višegrad on linn Bosnia ja Hertsegoviinas Serblaste Vabariigis, Višegradi valla keskus. Višegrad asub Drina jõe ääres, selle lisajõe Rzavi suudme kohal.
Asulat on kirjalikult mainitud 1407. aastal.
2014. aastal avati Emir Kusturica ettevõtmisel Ivo Andrići auks Andrićgradiks nimetatud linnaosa.
Tänapäeval on valdav osa linnaelanikest serblased, kuid enne Bosnia sõda oli 63% linnaelanikest bosnialased. Višegradi massimõrvas 1992. aastal tapeti 1000–3000 bosnialast.
Linnas asuv osmanite ajast pärinev sild, mida Ivo Andrić on kujutanud oma romaanis "Sild Drina jõel", kuulub UNESCO maailmapärandisse.
Linna lähedal asub Dobruni klooster.
Kerjusüliõpilane

"Kerjusüliõpilane" (saksa keeles "Der Bettelstudent") on helilooja Carl Millöckeri operett kolmes vaatuses. Friedrich Zelli (õieti Camillo Walzel) ja Richard Genée libreto on loodud Victorien Sardou "Le noces de Fernande'i" (1878) ja Edward Bulwer-Lyttoni "The Lady of Lyonsi" (1838) järgi. 
Faktoloogia.
Opereti esmaettekanne oli 6. detsembril 1882 Viini Theater an der Wienis. Rollide loojad: Alexander Girardi (Szymon), Josef Joseffy (Jan), Caroline Finaly (Laura), Felix Schweighofer (Ollendorf), Carl Adolf Friese (Enterich). Dirigeeris Karl Millöcker. 
Peamised osad: Szymon Rymanowicz (tenor), Laura Nowalska (sopran), krahvinna Palmatica Nowalska (metsosopran), Bronislawa (sopran), kolonel Ollendorf (bass), Enterich (bariton), Jan Janicki (tenor), krahv Bogumil Malachowski (bass), Eva (metsosopran).
Helilooja parimaid ja enam mängitud teoseid, mis paistab silma särava muusika ja tugeva libreto poolest. Üks operetiajastu populaarsemaid teoseid. Esitati Saksamaal kuni 1915. aastani üle 5000 korra. Tänapäeval lavastatakse saksa keelt kõnelevates maades regulaarselt. 
Eestis on seda operetti lavastatud Estonias (1910, 1923, 1947) ja Endlas (1923).
Faabula.
Tegevus toimub Krakówis 1704. aastal, kui Poolat valitses Friedrich-August II. Poola krahvinna Laura tõrjub tagasi Krakówi kuberneri, kolonel Ollendorfi lähenemiskatsed. Laura ema Palmatica on otsustanud, et tütar võib mehele minna üksnes Poola ohvitserile. 
Kolonel plaanib kättemaksu. Ta hoiab vangis kahte mässulist poola üliõpilast Szymonit ja Jani. Kolonel pakub neile raha ja vabadust tingimusel, et Szymon esitleks end Poola printsina ja Jan tema sekretärina. Ta soovib, et Laura armuks noormehesse ja soostuks abielluma ning siis tema, Ollendorf, marsiks pulmapäeval kohale, et teatada Laurale, kellega on tegemist. 
Neid esitletakse Laurale ja tolle õele Bronislawale. Noormehed avaldavad neidudele kohe sügavat muljet. Laura armub Szymonisse ja vastupidi. Kui asi läheb tõsiseks, soovib Szymon neiule kõik ära rääkida, kuid Jan takistab teda. Pärast keerulisi intriige ei õnnestu Ollendorfil oma tahtmist saada. Poola vabastatakse. Laura ja Szymon ning Jan ja Bronislawa abielluvad.
Teadusaasta

Õppeaasta 2011/2012 kuulutati Eesti haridus- ja teadusministeeriumi eestvõttel teadusaastaks. Teadusaasta eesmärkide seas oli muu hulgas noorte seas populariseerida loodus- ja täppisteadusi, tehnoloogiat, innovatsiooni, samuti teadvustada teadlaste ja inseneride tähtsust ühiskonnas. Et eesmärke saavutada, korraldati õppeasutustes, ettevõtetes ja seltsides mitmesuguseid konkursse, tehnoloogiaprojekte, konverentse.
Teadusaastal oli ka mitu saadikut, näiteks geneetik Riin Tamm.
Toompäevad

Toompäevad on Tallinna kultuuriprogramm, mille raames räägitakse Tallinna Toomkirikuga seotust, samuti toimuvad Toomkirikus kontserdid, jumalateenistused ja palverännak. Üritusi toimub terve nädala jooksul.
2017. aastal toimusid 17. Toompäevad.