Altnurga klaasikoda

Altnurga klaasikoda (saksa keeles ka "Talkhofsche Glashütte") oli 18. sajandi teisel poolel tegutsenud klaasivabrik Kesk-Eestis, mis kuulus Gotthard Johann von Manteuffelile. Tegemist oli ühega seitsmest teadaolevast klaasikojast, mis tegutsesid Põltsamaa piirkonnas ja mille tegevus ulatus ajaliselt 18. sajandi keskpaigast selle lõpuni.
2025. aasta seisuga pole Altnurga klaasikoda kultuurimälestisena kaitse all.
Asukoht.
&lt;mapframe latitude="58.586151" longitude="26.206512" zoom="9" text="Altnurga klaasikoja asukoht" width="321" height="173"&gt;{
 "type": "FeatureCollection",
 "features": [
 "type": "Feature",
 "properties": {},
 "geometry": {
 "type": "Point",
 "coordinates": [ 26.308278, 58.547722 ]
}&lt;/mapframe&gt;Altnurga klaasikoda asus praeguse Altnurga küla lõunaosas, ligikaudu 370 meetrit Tallinna–Tartu maanteest ida pool. Seal paikneb tänapäeval madal küngas, mis kujunes Nõukogude-aegse maaparanduse tagajärjel. Klaasijäätmeid, tellisetükke ja katusekivikilde leidub ligikaudu 80 × 80 meetri suurusel alal. Klaasikoja keskpunkt on koordinaatidel 58°32′51.8″ N, 26°18′29,8″ E.
Ajalugu.
Altnurga klaasikoda rajati hinnanguliselt 1750. aastatel ning see jäi tõenäoliselt tegutsema kuni 1782. aastani. Klaasikoja loomist seostatakse mõisnik Gotthard Johann von Manteuffeliga (1690–1763). Pärast tema surma jätkas tegevust poeg Andreas Gotthard von Manteuffel. Lisaks Altnurga klaasikojale rajas Andreas von Manteuffel ka 1764. aastal ka Laasme klaasikoja, mis asus Altnurga külast põhja pool teisel pool Puurmanit. Laasme klaasikoda ja Altnurga klaasikoda lõpetasid tegevuse ühel ajal.
Monika Reppo doktoritöö andmetel kannab Altnurga klaasikoda eri allikates järgmisi saksakeelseid nimetusi:
Altnurga klaasikojast umbes 500 meetri kaugusel tegutses hiljemalt 1796. aastast telliselööv, mis töötas 1860. aastate alguseni. Seejärel rajati sama koha peale Altnurga külakool.
Tööjõud.
Esimesi töölisi on kirikuraamatutes nimeliselt mainitud 1750. aasta suvel, esialgu üksikjuhtudel, nagu Johann Richter koos naise Anna Kraftiga ja Johann Stichkorn koos naise Anna Sophiaga. 1757. aasta kevadeks oli klaasikoda täismahus töös 23 inimesega. Varem suletud Piersali (Piirsalu) klaasikojast olid Talkhofi ehk Altnurga klaasikotta üle tulnud näiteks Hans Hinrich Oestreich ja tema poeg Justus Christoph Oestreich. Töögruppide juhtidena on nimetatud viitsemeister Johannes Goeschelit, Johann Greinerit ja Johann Heintzet.
Klaasikojas ja ka telliselöövis leidis kohalik talurahvas rakendust eeskätt mõisa abitöödel, näiteks kütte hankimisel, toodangu- ja materjaliveol.
Klaasitööliste perekonnad.
Altnurga klaasikojas töötasid aastate jooksul järgmised perekonnad.
Tootmine ja toodang.
Altnurga klaasikojas toodeti mitmesuguseid esemeid: aknaklaasi, tahvelklaasi, kerakujulisi pudeleid, piimahapendamise kausse ning muid majapidamises vajalikke klaasnõusid. Arheoloogilistel kaevamistel on klaasikoja asukohast leitud klaasitootmise jääke ning hoonestusele viitavaid jäänustest telliseid ja katusekive.
Leiud ja arheoloogilised uurimised.
20. sajandi alguses leiti tollase Rebase talu põllult sageli hangunud sulaklaasi tilku ning kohalikud nimetasid põldu "laasiseks väljaks" ehk klaasiseks väljaks.
2010.-2011. aastal kaevas arheoloog Andres Tvauri Altnurga klaasikoja alale kolm proovikaevandit. Uuringutega tuvastati, et kogu klaasikoja hoonestus oli põllumajandustegevuse tõttu hävinud ning hoonete jäänuseid pole säilinud. Kaevamised näitasid, et 40 cm sügavusel künnikihi all algas looduslik moreenikiht.
Kaevamiste käigus kogutud leiud asuvad Järvakandi Klaasimuuseumis.