tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Abrasiivpaber

Abrasiivpaber ehk lihvpaber (lihvimispaber; liivapaber; klaaspaber) on abrasiivpulbriga kaetud paber või riie pindade lihvimiseks.
Olenemata sellest, kuidas eri tootjad või turundajad abrasiivpaberit nimetavad, ei kasutata tänapäeval selle tootmisel enam liiva ega klaasi, vaid muid abrasiivpulbreid, näiteks granaadi- või ränikarbiidipõhiseid. Liivapaberit toodetakse eri suuruses ja karedusega. Seda kasutatakse materjalide viimistlemisel, et muuta need vastavalt vajadusele kas siledamaks või karedamaks. Samuti kasutatakse liivapaberit vana materjalikihi, näiteks vana värvi või laki eemaldamiseks.
Paberi karedust väljendab arv, mis näitab, mitu abrasiivtera mahub ühe tolli pikkusele joonele. Väiksem karedusindeks, näiteks K40 või K80, tähistab jämedat tera, seevastu suurem karedusindeks, näiteks P1000 või P1500, märgib peenemat tera.
Ajalugu.
Esimesena dokumenteeriti liivapaberi kasutamine 13. sajandil Hiinas, kus purustatud merekarbid, seemned ja liiv olid kokku pandud pärgamendile, kasutades kinnitamiseks looduslikke polüsahhariide.
Klaaspaber võeti kasutusele Londonis, kui John Oakey ettevõte (John Oakey &amp; Sons) töötas 1833. aastal välja uued liimimistehnikad, mis võimaldasid klaaspaberi masstootmist. Tollal täheldati, et klaas on parem abrasiiv kui liiv, kuna klaasipuru teravaservalised osakesed lõikusid materjaliga efektiivsemalt.
Esimene tänapäevasem abrasiivpaber võeti kasutusele 1921. aastal, kui ettevõte 3M leiutas niinimetatud märgkuiva liivapaberi, mis sisaldas ränikarbiidi ja veekindlat liimi. See andis tõuke mitmele tööstusettevõttele, kes asusid oma liivapabereid uuendama.
Ehituse mõisteid

"Siin on loetletud ehituse mõisteid. Ehitusmaterjale on loetletud ehitusmaterjalide loendis. Eraldi loend on arhitektuuri mõistetele (Arhitektuuri mõisteid)
1,2-etaandiool

1,2-etaandiool ehk etüleenglükool (keemiline valem HOCH2–CH2OH) on dioolide hulka kuuluv keemiline aine, mida kasutatakse laialdaselt antifriisina. 
Ta on värvuseta ja lõhnatu magus siirupitaoline mürgine hügroskoopne vedelik.
Keemistemperatuur on 197,8 °C.
Kasutamine.
Etüleenglükooli kasutatakse jahutussegudes, antifriisides, polümeeride lähteainena, loodusliku gaasi torustikes ja paljudes tarbekaupades.
Orgaanilises sünteesis kasutatakse etüleenglükooli karbonüülrühmale kaitserühma saamiseks. Aldehüüdi või ketooni töötlemine etüleenglükooliga happelise katalüsaatori (näiteks p-tolueensulfoonhape või BF3•Et2O) juuresolekul moodustub vastav 1,3-dioksolaan (tsükliline atsetaal või ketaal), mis ei reageeri nukleofiilide ega alustega. 1,3-dioksolaani kaitsva rühma saab hiljem eemaldada happelisel hüdrolüüsil. Näiteks: 
Mürgisus.
Veterinaaria.
Etüleenglükooli sissesöömine on sage ägeda neerupuudulikkuse põhjus koertel ja kassidel. Mürgistust esineb sagedamini kassidel. Letaalne doos kassile on 1,5 ml/kg.
1,3-dikloropropeen

1,3-dikloropropeen on keemiline aine, mille summaarne molekulvalem on C3H4Cl2. 1,3-dikloropropeeni kasutatakse fumigandina aedvilja ja tubaka juuri söövate ümarusside hävitamiseks.
Aine esineb "cis"-1,3-dikloropropeenina ja trans-1,3-dikloropropeenina, mis on omadustelt väga sarnased ja mida kasutatakse kahjurite tõrjes sageli mitmesugustes vahekordades segudena. 
1,3-dikloropropeen on magusa lõhnaga värvitu vedelik, mille aur on mürgine.
13. kuupalk

13. kuupalk on töötajale makstav iga-aastane lisatasu, mis on võrdne või võrreldav tema kuupalgaga.
Östradiool

Östradiool (õieti 17β-östradiool ehk 17-beetaöstradiool) on üks naissuguhormoonide hulka arvatav suguhormoon. See esineb ka meestel ning on inimese östrogeenide seast tähtsaim. 
Peale paljunemise ja seksuaalsuse mõjutab östrogeen näiteks ka luu ehitust.
194

194. aasta
Sajandid: 1. sajand - 2. sajand - 3. sajand
Aastakümned: 140. aastad 150. aastad 160. aastad 170. aastad 180. aastad - 190. aastad - 200. aastad 210. aastad 220. aastad 230. aastad 240. aastad
Aastad: 189 190 191 192 193 - 194 - 195 196 197 198 199
Haapsalu vapp

Haapsalu vapp on Lääne maakonnas asuva Eesti linna Haapsalu vapp.
Haapsalu Linna vapp kinnitati  27. aprillil 2018 otsusega nr 63.
Vapi kirjeldus.
Punase ja kuldsega pikuti jaotatud kilbil on paremal üle jaotise kuldne linnavärav, väravaavas kuldne rõngasrist; ja vasakul jaotisjoonest eenduv must nimbusega avatud langetatud tiibadega kotkas.
Põhjendus.
Haapsalu vapil on kujutatud evangelist Johannese (Läänemaa ja Haapsalu kaitsepühaku) kotkas. Sama kotkas oli algselt ka Saare-Lääne piiskopkonna vapil. Hiljem lisandus linna vapile vabalinna sümbolina kindluse kujutis. Arvatud on, et ilmselt on vapil kujutatud mitte niisama abstraktset torni nagu enamasti, vaid konkreetselt Haapsalu linnust.
Haapsalu lipp

Haapsalu lipp on Lääne maakonnas asuva Eesti linna Haapsalu lipp.
Haapsalu lipp pärineb 1930. aastatest.
Lipp on kinnitatud 27. septembril 1994.
Lipu kirjeldus.
Haapsalu linna lipuks on ristkülikukujuline kangas, mis on jagatud vertikaalselt kaheks väljaks. Vardapoolne väli moodustab 1/3 ja lehvipoolne 2/3 lipu pikkusest. Mõlemad väljad on omakorda jagatud kolmeks võrdseks horisontaalseks laiuks, vardapoolsel väljal sini-valge-siniseks ja lehvipoolsel valge-sini-valgeks.
Lipu pikkuse ja laiuse suhe on 2:1 ning normaalmõõtmed 1650x825 mm.
Luhametsa

Luhametsa on küla Võru maakonnas Antsla vallas.
Soome (Antsla)

Soome on küla Võru maakonnas Antsla vallas.
Viirapalu

Viirapalu on küla Võru maakonnas Antsla vallas.
2011. aastal avati eesotsas külavanem Alex Lepajõega spordiväljak.
Säre

Säre on küla Võru maakonnas Antsla vallas.
Küla põhjapiirile jääb Valga–Koidula raudteelõik.
Vana-Antsla

Vana-Antsla on alevik Võru maakonnas Antsla vallas. Asub Antslast põhjas.
Seal on Vana-Antsla mõisaansambel, kus tegutses Antsla Sovhoostehnikum ja Vana-Antsla Kutsekeskkool.
Aleviku elanike arv oli 215 (2005).
Kikkaoja

Kikkaoja on küla Võru maakonnas Antsla vallas.
195

195. aasta
Sajandid: 1. sajand - 2. sajand - 3. sajand
Aastakümned: 140. aastad 150. aastad 160. aastad 170. aastad 180. aastad - 190. aastad - 200. aastad 210. aastad 220. aastad 230. aastad 240. aastad
Aastad: 190 191 192 193 194 - 195 - 196 197 198 199 200
196

196. aasta
Sajandid: 1. sajand - 2. sajand - 3. sajand
Aastakümned: 140. aastad 150. aastad 160. aastad 170. aastad 180. aastad - 190. aastad - 200. aastad 210. aastad 220. aastad 230. aastad 240. aastad
Aastad: 191 192 193 194 195 - 196 - 197 198 199 200 201
197

197. aasta
Sajandid: 1. sajand - 2. sajand - 3. sajand
Aastakümned: 140. aastad 150. aastad 160. aastad 170. aastad 180. aastad - 190. aastad - 200. aastad 210. aastad 220. aastad 230. aastad 240. aastad
Aastad: 192 193 194 195 196 - 197 - 198 199 200 201 202
Sikakurmu

Sikakurmu on küla Põlva maakonnas Räpina vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal asus küla Tartu maakonnas Meeksi vallas.
Aravu

Aravu on küla Põlva maakonnas Räpina vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal asus küla Tartu maakonnas Meeksi vallas.
Aravult on pärit Vaino Vahing. 
Aastal 2008 asfalteeriti teelõik Lääniste – Rasina – Meeksi vallamaja mis kulgeb ka läbi Aravu.
Meerapalu

Meerapalu on küla Põlva maakonnas Räpina vallas. Asub Peipsi järve kaldal, Meerapalu oja ääres. Küla lõunaosas asub Meerapalu soo.
Räpina kihelkonna Meeksi valla Meerapalu külas avati, Meeksi mõisaomaniku ooberst Knorringi poolt 1805. aastal Meerapalu algkool. 1876. aastal ehitati mõisa materjali ja küla elanikkude rahaga uus koolimaja, mis asus palvemajaga ühe katuse all.
Meerapalus on sündinud vabadusvõitleja Evald Laidvere ja õigusteadlane Artur-Tõeleid Kliimann.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal asus küla Tartu maakonnas Meeksi vallas.
Aastatel 1977–2019 oli Pedaspää küla Meerapaluga liidetud.
Järvselja

Järvselja on küla Tartu maakonnas Kastre vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Meeksi valda.
Seal paikneb praegu Eesti Maaülikooli alla kuuluv sihtasutus Järvselja Õppe- ja katsemetskond.
Järvselja metskonnas asuvad ühed Eesti kõrgeimatest puudest, 44,1 m kõrgune kuusk ja 43,3 m kõrgune mänd, samuti 38 m kõrgune Eesti kõrgeim kask ning umbes 370 aastat vana Kuningmänd (ümbermõõt 3,3 m, kõrgus 43,3 m).
198

198. aasta
Sajandid: 1. sajand - 2. sajand - 3. sajand
Aastakümned: 140. aastad 150. aastad 160. aastad 170. aastad 180. aastad - 190. aastad - 200. aastad 210. aastad 220. aastad 230. aastad 240. aastad
Aastad: 193 194 195 196 197 - 198 - 199 200 201 202 203
199

199. aasta
Sajandid: 1. sajand - 2. sajand - 3. sajand
Aastakümned: 140. aastad 150. aastad 160. aastad 170. aastad 180. aastad - 190. aastad - 200. aastad 210. aastad 220. aastad 230. aastad 240. aastad
Aastad: 194 195 196 197 198 - 199 - 200 201 202 203 204
Meeksi

Meeksi on küla Põlva maakonnas Räpina vallas, endise Meeksi valla keskus.
Mehikoorma

Mehikoorma on alevik Põlva maakonnas Räpina vallas. Asub Lämmijärve ääres, kohas, kus Peipsi-Pihkva järv on kõige kitsam (1,7 km).
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal asus alevik Tartu maakonnas Meeksi vallas.
Alevikus on Mehikoorma Põhikool, kauplus, apteek, raamatukogu, Mehikoorma õigeusu kirik ja Mehikoorma luteri kiriku varemed (EELK Mehikoorma kogudus tegutseb pastoraadi hoones), hüdromeetriajaam, tuletorn ja piirivalvekordon. 
Bussiühendus on Tartuga ja Räpinaga. Lähim kiirabi, tuletõrje ja politseijaoskond asub Räpinas.
Vaatamisväärsused.
Mehikoormasse sisenedes peatänavast vasakul on Mehikoorma kalmistu; sellest edasi, kõrguvate puude vahel näeb 1895. aastal ehitatud ja Teises maailmasõjas hävitatud (saksa k. "Ismene") Mehikoorma luteri kirikuvaremeid. EELK Mehikoorma kogudus tegutseb tänapäeval pastoraadi hoones. Vana kiriku varemetest kagus asuvad vasakul pool Mehikoorma kool ja tänavad, mis viivad sadamasse. Pärast seda tuleb paremat kätt bussipeatuse plats, niinimetatud Mehikoorma keskpunkt, kus asub ka kauplus.
Keskplatsi järel läheb tee edasi piirivalvekordoni poole, mille lähedal asuval parkimisplatsil saab vaadata 26. augustil 2006 avatud Mehikoorma ausammast Teises maailmasõjas Eesti riigi taastamise eest võidelnud eesti meestele. Kordoni ees ranna juures on koht, kus saab võrkpalli mängida ja võimelda.
Mehikoorma kordoni lähedane järvekallas koosneb liivasest kiviklibusest rannast, mida eraldab pilliroog. Rannakõrgendikul on Mehikoorma tuletorn, mis ehitati 1938. aastal. Rannajoonest 63 meetri kaugusel järve peal on kivikuhi, mis oli vanasti kaldaga ühendatud ja mida kasutati sadamana. 
Enne Eesti riikliku iseseisvuse taastamist 1991. aastal peeti suviti Mehikoormas üle Peipsi järve ujumise võistlusi.
Lahingud.
1. Eesti kaitselahingud Lämmijärve kaldal veebruaris 1944. Meerapalu lahing
2. Punaarmee Mehikoorma dessant 15.-16. augustil 1944.
3. Punaarmee Mehikoorma dessandi pommitamine Luftwaffe poolt augustis 1944.
Ettur

Ettur on males kõige nõrgema väärtusega malend. 
Kummalgi mängijal on partii alguses 8 etturit, mis seisavad müürina mängijapoolses äärmises reas asetsevate vigurite ees järgmisel real. 
Ettur võib käia ainult otse ühe välja võrra edasi, mitte kunagi aga tagasi ega külgsuunas. Erandi moodustavad algseisus seisvad etturid, mis võivad käia edasi kas ühe või kahe välja võrra, sõltuvalt maletaja soovist. Kahe välja võrra edasi käimisel peavad mõlemad väljad vabad olema. Ettur on ainuke malend, mis ei saa minna tagasi väljale, kus ta juba oli. 
Ettur lööb diagonaalis ühe välja võrra edasi. Ta on ainuke malend, mis lööb teises suunas kui käib.
Etturil on võimalik lüüa ka "en passant" (löömine möödaminnes). 
Kui ettur on jõudnud mängulaua viimasele reale, siis peab mängija asendama ta vabal valikul mis tahes viguriga peale kuninga (muundamine). Enamasti asendatakse ettur lipuga (lipustumine). Ettur eemaldatakse mängulaualt ja asendatakse sama värvi viguriga. Viguri käigu- ja löögivõimalused hakkavad kohe kehtima, nii et võib tekkida isegi matt. Ei ole tähtis, kui palju vastavat liiki vigureid mängijal parajasti laual on, nii et mängija võib saada enda käsutusse teise lipu või kolmanda oda või vankri. Selle võimaluse tõttu muutub ettur seda tugevamaks, mida kaugemale ta jõuab, eriti lõppmängus.
191

191. aasta
Sajandid: 1. sajand - 2. sajand - 3. sajand
Aastakümned: 140. aastad 150. aastad 160. aastad 170. aastad 180. aastad - 190. aastad - 200. aastad 210. aastad 220. aastad 230. aastad 240. aastad
Aastad: 186 187 188 189 190 - 191 - 192 193 194 195 196
Naxçıvan

Naxçıvan (varem ka Nahhitševan) on linn Aserbaidžaanis, Nahhitševani Autonoomse Vabariigi pealinn. See asub Bakuust 450 km läänes, Zangezuri aheliku eelmägedes, Nahhitševani jõe paremkaldal, 873 m kõrgusel merepinnast.
Linna nime päritolu kohta on eri teooriaid, kuid keeleteadlased on üksmeelel, et nime tagumine osa on armeenia sõna "avan" ("linn").
Kohaliku traditsiooni järgi olevat Naxçıvani asutanud Noa pärast suurt veeuputust ning seal olevatki ta surnud ja maetud. Movses Khorenatsi teatel olla Armeenia kuningas Tigran I 2. sajandil eKr asustanud Naxçıvani Meedia sõjavangid. Ajaloolistest allikatest mainib linna esimesena Ptolemaiose "Geographia" Naxouana nime all (kreeka keeles Ναξουὰνα). Hiljem on linn kuulunud Bütsantsi, Armeenia ja Gruusia riiki, 1401. aastal vallutas selle Timur, pärast teda Ottomanid ja Pärsia ning 1828. aastal annekteeris piirkonna Vene keisririik, kus linn kuulus Jerevani kubermangu. 1896. aastal oli Naxçıvanis 7433 elanikku, neist umbes kaks kolmandikku aserikeelsed moslemid ja kolmandik armeenia kristlased. Oktoobrirevolutsiooni järel jäi linn Taga-Kaukaasia Komissariaati, oli algul Türgi ja pärast Briti okupatsioonivägede valduses, anti 1919. aastal Armeeniale, kuid okupeeriti 1920. aastal taas Türgi ning lõpuks Nõukogude Venemaa poolt, kes lõi Nahhitševani NSV keskusega Naxçıvanis. Türgi ja Venemaa rahulepingute alusel muudeti see 1924. aastal Nahhitševani ANSV-ks Aserbaidžaani NSV koosseisus.
Linna idaosas asub palverändude sihtkoht, looduslik Ashabi-Kahfi koobas. Kultuuriasutustest on taastatud nõukogudeaegne ooperiteater, rajatud Heidar Alijevi nimeline kultuuripalee ja Heidar Alijevi muuseum, samuti Armeeniaga peetud võitluse teemaline Memoriaalmuuseum. Naxçıvanis tegutseb kolm kõrgkooli: Naxçıvani Riiklik Ülikool, Naxçıvani Eraülikool ja Naxçıvani Pedagoogiline Instituut. 1970. aastatel rajati Naxçıvani lennujaam.
2012. aastast on Naxçıvani sõpruslinn Batumi Gruusias. 2018. aastal oli Naxçıvan islami kultuuripealinn. Linnast pärines Aserbaidžaani kõige pikaajalisem valitseja Heydər Əliyev.
Indrek Hirv

Indrek Hirv (sündinud 15. detsembril 1956 Kohilas) on eesti luuletaja, tõlkija ja kunstnik.
Elulugu.
Indrek Hirv sündis kunstnike peres. Ta on õppinud Tartu 10. algkoolis ja Tartu 1. keskkoolis. 1975. alustas õpinguid Eesti NSV Riiklikus Kunstiinstituudis keraamika erialal, lõpetas kooli 1981. aastal. Olnud 1986. aastast põhiliselt vabakutseline. Asutas 1988. aastal Tartu Kunstiühingu Konrad Mägi Ateljee ja oli selle esimene juhataja. Elanud peamiselt Tartus ja Tallinnas ning aastatel 1989–1991 Hollandis ja 2005–2006 Saksamaal. Hollandis oli Indrek Hirv Raadio Vaba Euroopa Amsterdami korrespondent.
Viljeles aastatel 1979–1986 glasuurialust portselanimaali, teinud ehisvorme ja seinataldrikuid. Huvi portselanimaali vastu sai alguse 1979. aastal, mil ta suunati õppetöö raames praktikale Leningradi Lomonossovi-nimelisse portselanitehasesse. Tema portselanimaale on esitletud nii kohalikel kui ka välisnäitustel (Jugoslaavias, Hollandis, Poolas, Mehhikos). Loonud ka õlimaale ning litograafia- ja oforttehnikas graafilisi lehti. Eksponeeris esmakordselt oma graafilisi töid 1977. aastal Tartu sügisnäitusel ja noortenäitusel. 1985. aastal toimus tal isikunäitus Tartu Kunstimuuseumis ja 1986. aastal Adamson-Ericu muuseumis.
2007. aastal debüteeris Indrek Hirv näitekirjanikuna. Tema mononäidend "Pauluse kiriku kellad" põhineb Heino Elleri elul. Esietendus toimus samal aastal Eesti Muusika Päevadel, lavastas Margus Kasterpalu ja heliloojat kehastas Rain Simmul.
Ta oli kirjandusrühmituse Wellesto liige ja üks selle asutajaid. Ta on nii Kunstnike Liidu (1985), Kirjanike Liidu (1991) kui ka Eesti Üliõpilaste Seltsi liige (2009).
Poliitiline tegevus.
2017. aasta KOV valimistel sai ta Eesti Konservatiivse Rahvaerakonna nimekirjas Tartu linnas 171 häält ning osutus valituks Tartu linnavolikogu liikmeks.
Juunis 2024 astus ta EKRE-st välja.
Isiklikku.
Indrek Hirve isa oli maalikunstnik Louis Pavel (1915–1977) ja ema graafik Helgi Hirv (1925–1977).
Tal on kolm tütart ja poeg: Tui Hirv (1984), Käbi Hirv (1988), Ingel Hirv (1993) ja Pärtel Hirv (1999).
Tema lell oli näitleja Voldemar Paavel, lelletütar on tantsija ja filminäitleja Reet Paavel. 
Tema onutütar on ehtekunstnik Piret Hirv.
Noarootsi valla vapp

Noarootsi valla vapp on Lääne maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Noarootsi valla vapp.
Vapp kinnitati riigisekretäri poolt 11. aprillil 1995.
Vapi kirjeldus.
Vapp on kilbikujuline kaldjaotusega poolitatud kuldse osaga ülal paremal ja sinise osaga all vasakul. Kuldsel väljal on ploomipuuoks kolme punase ploomi ja kahe rohelise lehega; alumisel, sinisel väljal on vasakule suunduv ühemastiline kahvelpurjestusega kuldne purjekas.
Põhjendus.
Noarootsi valla vapi taustavärvid sümboliseerivad valla ajaloolist eripära rootsi asustuse näol ja tihedaid sidemeid väljarännanud rootsi kogukonnaga. Sinine ja kuldne taust võiks samal ajal väljendada ka Noarootsi mereäärset asendit ja ulatuslikku liivaranda Noarootsi valla Riguldi piirkonnas (vrd. Sven Danelli mälestusteraamatut "Kuldrand"). Purjekas merelainete taustal väljendab rannarahva meresõidutraditsioone ja kontakte teiste maadega. Kolm punast ploomi sümboliseerivad ühelt poolt Noarootsis aretatud ploomisorti ("Noarootsi punane"), teiselt poolt ka kolme valla ajaloolist piirkonda – Noarootsi, Sutlepa ja Riguldi (1920.–1930. aastatel iseseisvad vallad; võrreldavad kolme ploomiga ühe oksa küljes).
Vapi kasutamise kord.
Valla vapi kujutist:
Loa valla vapi kujutise kasutamiseks nimetatud juhtudel annab vastava kirjaliku taotluse alusel valitsus.
Xankəndi

Xankəndi ehk Xankändi [hankänd'ii] ehk Stephanakert (armeenia Ստեփանակերտ) on Aserbaidžaani linn, mis aastatel 1992–2023 oli tunnustamata Mägi-Karabahhi Vabariigi pealinn.
Xankəndi paikneb Väike-Kaukasuse jalamil.
Elanike arv oli Mägi-Karabahhi 2005. aasta rahvaloenduse järgi 49 300. Aserbaidžaani andmetel 2009. aastast oli elanike arv 55 000. Elanikud olid valdavalt armeenlased, aserbaidžaanlased olid põgenenud. 2023. aastal põgenes enamik armeenlasi linnast Armeeniasse.
Linnas on siiditöötlemis-, naha-, rõiva- ja toiduainetööstuse ning veini valmistamise ettevõtted.
Xankəndi küla ('khaani küla') rajas 18. sajandil Karabahhi khaan. Aastal 1923 rajati küla kohale linn, mis sai Stephan Šahumjani järgi nimeks Stephanakert. Linn sai ühtlasi Mägi-Karabahhi autonoomse oblasti halduskeskuseks.
Mägi-Karabahhi sõja käigus kuulutas Mägi-Karabahhi rahvusnõukogu septembris 1991 välja Mägi-Karabahhi Vabariigi. 26. novembril 1991 võttis Aserbaidžaan Mägi-Karabahhilt autonoomia staatuse ära ning hakkas linna rakettidega tulistama. Aastal 1992 põhjustas Aserbaidžaani raketirünnak linnas suuri purustusi. Rünnakud lakkasid, kui armeenlased 1992 vallutasid Şuşa.
Nõva valla vapp

Nõva valla vapp on Lääne maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Nõva valla vapp.
Vapp kinnitati 13. juunil 1997.
Vapi kirjeldus.
Kaldjaotusega paremalt poolitatud hõbe-sinise kilbi ülemisel, hõbedasel väljal roheline mänd; alumisel, sinisel väljal hõbedane lestakala.
Põhjendus.
Vapi põhimotiivid tulenevad valla asendist ja looduse omapärast. Vald asub Eestimaa mereäärses loodenurgas, kus on suured metsad ja sood. Meri ja mets on ka valla elanike tähtsaim elatusallikas. Vapi sinine värvus ja lestakala sümboliseerivad merd ja kalapüüki, sinine ka taevast, noorust ja lootust. Hõbedasel väljal olev roheline stiliseeritud rannamänd on metsade ja üldiselt looduse võrdkuju. Hõbedane on valguse, puhtuse ja vaimsuse värvus.
Lihula valla vapp

Lihula valla vapp on endise Eesti haldusüksuse Lihula valla vapp.
13. mail 1999 otsustati senise Lihula linna ja senise Lihula valla baasil luua uus omavalitsusüksus Lihula vald. Lihula valla sümboolikana jäeti muutmatul kujul kasutusele Lihula linna vapp ja lipp. Vapp kinnitati 30. juulil 1996.
Vapi autor on Priit Herodes.
Vapi kirjeldus.
Põigiti müürihammaslõikeliselt poolitatud kilbi punasel ülemisel poolel on hõbedane piiskopimitra. Alumisel hõbedasel väljal on kilbi alumisest servast tõusev must mõõgatüvis (käepidempoolne osa).
Põhjendus.
Vapivärvid viitavad Läänemaale, Liivi ordule ja tsistertslastele. Müürihambuline jaotus tähistab kaitsefunktsiooni ja osutab sellisena eestlaste muistsele maalinnale ning hilisemale piiskopi- ja ordulinnusele. Mitra tähistab piiskopivõimu, mõõk ordut ja Lihula mail peetud taplusi.
Vapi kasutamine.
Lihula valla vapi kujutist kasutatakse:
Lihula valla vapi kujutist võib kasutada:
Şuşa

Şuşa ehk Šuši on linn Aserbaidžaanis Mägi-Karabahhis.
Ajalugu.
1752. aastal asutas Karabahhi khaaniriigi valitseja Panah Ali Khaan Panachabadi kindluse, mis
nimetati hiljem ümber lähedal asuva Şuşa asula järgi. 
1822. aastal sai Karabahhi khaaniriigi halduskeskus 1805. aastani, mil khaaniriigist sai Venemaa protektoraat.
1992–2020 oli linn Mägi-Karabahhi Vabariigi valduses. 8. novembril 2020 võtsid Aserbaidžaani väed Şuşa oma kontrolli alla ja armeenia elanikkkond lahkus linnast.
Lihula valla lipp

Lihula valla lipp on endise Eesti haldusüksuse Lihula valla lipp.
13. mail 1999 otsustati senise Lihula linna ja senise Lihula valla baasil luua uus omavalitsusüksus Lihula vald. Lihula valla sümboolikana jäeti muutmatul kujul kasutusele Lihula linna vapp ja lipp.
Lipp kinnitati 30. juulil 1996.
Lipu autor on Tõnu Kukk.
Lipu kirjeldus.
Lihula valla lipp on jaotatud müürihambuliselt kaheks võrdseks horisontaalseks väljaks. Lipu ülemine pool on punane, alumine valge. Valge pool algab müürihambaga. Iga hamba pikkus on 1/9 lipu pikkusest, laius 1/7 lipu laiusest.
Lipu normaalsuurus on 105×165 cm, laiuse ja pikkuse suhe on 7:11 ühikut.
Seinalipu varda pikkus on ligikaudu kolm korda suurem lipu laiusest ja lipumasti kõrgus on ligikaudu kuus korda suurem lipu laiusest.
Põhjendus.
Lipuvärvid viitavad Läänemaale, Liivi ordule ja tsistertslastele. Müürihambuline jaotus tähistab kaitsefunktsiooni ja osutab sellisena eestlaste muistsele maalinnale ning hilisemale piiskopi- ja ordulinnusele.
Lipu heiskamine ja kasutamine.
1) Lihula valla lipp heisatakse alaliselt Lihula valla ametiasutuse hoonel.
2) Valla lippu võib heisata:
3) Koos teiste lippudega heisates paigutatakse Lihula valla lipp lipurivi tagant vaadatuna järgmiselt:
4) Kasutamiskõlbmatuks muutunud lipp hävitatakse sündsal viisil.
Oru valla vapp

Oru valla vapp on Lääne maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Oru valla vapp. 
Vapp oli kasutusel 3. juunist 1998 kuni 20. oktoobrini 2013, mil ühineti Taebla ja Risti vallaga ühtseks Lääne-Nigula vallaks.
Vapi kirjeldus.
Pikuti kuldse viljakõrrega poolitatud kilbi parem pool on roheline, vasak pool sinine. Vapi keskel ristatuna kaks kuldset viljakõrt. 
Põhjendus.
Roheline ja sinine värv sümboliseerivad valla mereäärset asukohta. Viljapeade kimp sümboliseerib valdavalt põllumajanduslikku tegevust vallas.
Ridala valla vapp

Ridala valla vapp on Lääne maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Ridala valla vapp.
Vapp kinnitati 7. veebruaril 2000.
Vapi kirjeldus.
Punase kilbi alumisest servast tõusev hõbedase ääristusega must, jalaga rõngasrist. Risti harudevahelised sektorid on kuldsed.
Põhjendus.
Rõngasrist sümboliseerib elupuud, mis tähendab igavest elu ning pärineb unikaalselt muistiselt, milleks on trapetsikujuline hauaplaat Ridala kiriku edelanurga lähedal. Risti harude vahelised kollased sektorid sümboliseerivad päikeseketast ilmasamba otsas.
Risti valla vapp

Risti valla vapp on Lääne maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Risti valla vapp. 
Vapp oli kasutusel 27. veebruarist 1998 kuni 20. oktoobrini 2013, mil ühineti Taebla ja Oru vallaga ühtseks Lääne-Nigula vallaks.
Vapi kirjeldus.
Helesinisel kuldse äärisega kilbil on hõbedane pügalrist. Kujund pärineb vöökirjalt.
Põhjendus.
Sinine värv sümboliseerib taevast, ausust ja siirust. Kuldne sümboliseerib jõukust ning hõbedane on ristuvate maanteede ja elutarkuse värv.
Taebla valla vapp

Taebla valla vapp on Lääne maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Taebla valla vapp. 
Vapp oli kasutusel 5. oktoobrist 2004 kuni 20. oktoobrini 2013, mil ühineti Risti ja Oru vallaga ühtseks Lääne-Nigula vallaks.
Vapi kavandi autor on Agu Kübarsepp.
Vapi kirjeldus.
Rohelisel kuldse välisäärisega vapikilbil on kaks kuldset kujundit – vankriratas ja kahepoolne taluvärav, mis moodustavad ühtse sümboli.
Põhjendus.
Vankriratas sümboliseerib tööd ja liikumist. Kahepoolne taluvärav sümboliseerib kodu ning neid ümbritsev väliseääris viitab hea töö ja ilusa kodu omavahelisele seotusele. Roheline värv vapil viitab valla pidevale arengule, kuldne on küpsuse ja jõukuse värv.
Petaaluse

Petaaluse on küla Pärnu maakonnas Lääneranna vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Lääne maakonda Lihula valda.
Elanike arv 2011. aasta rahvaloenduse andmeil oli 38.
10. jaanuaril 2014 eraldati Petaalusest Peanse küla.
Poanse

Poanse on küla Pärnu maakonnas Lääneranna vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Lääne maakonda Lihula valda.
Muististest asuvad Poanse küla territooriumil Poanse tarandkalmed vanusega I aastatuhande II pool eKr ja Poanse väikeselohuline kultusekivi.
Konsooliemulaator

Konsooliemulaator on arvutiprogramm (emulaator), mis võimaldab arvutil käivitada mängukonsoolile (nagu Atari 2600, Super Nintendo või Game Boy) loodud tarkvara. Peamiselt kasutatakse konsooliemulaatoreid vanemate videomängude arvutil mängimiseks, kuid ka mängude tõlkimiseks teistesse keeltesse, mängude modifitseerimiseks ning demode loomiseks. Konsooliemulatsioon on võimalik ka erinevate konsoolide vahel. Nii saab võimsam mängukonsool emuleerida vähemvõimsat.
Konsooliemulaatoreid.
Arkaadmängude emulaatoreid: MAME, FB Alpha, Dolphin
Mõned konsoolide emulaatorid:
Mitme süsteemi emulaatoreid:
Õhne jõgi

Õhne jõgi (ka "Suislepa" ja "Hoomuli jõgi") on jõgi Sakala kõrgustiku kaguosas Viljandi maakonnas ja Valga maakonnas. Jõe alamjooks asub Võrtsjärve madalikul.
Õhne jõe pikkus on 103 km, valgla 573 km², laius alamjooksul 30 m, langus 62 m ja lang 0,58 m/km. Jõgi saab alguse Veisjärvest ja suubub Võrtsjärve. Suuremad lisajõed on Kärstna Orukõrtsi juurest algav Helme jõgi ja Koorküla Virtsjärvest algav Jõku jõgi.
Jõe järgi on saanud nime Õhne kihistu.
Kirjeldus.
Jõgi saab alguse 96 meetrit merepinnast kõrgemal asuvast Veisjärvest, millest voolab välja järve edelaküljele rajatud 3,3 km pikkuse Õhne kanali kaudu. Jõe endine säng on kinni kasvanud ja õõtsikuga kattunud. Kanal on kaevatud 1920. aastatel ja seda on hiljem süvendatud. Kanalile on ligikaudu 240 m allavoolu ehitatud Veisjärve veetaseme hoidmiseks puidust pais. Pärast kanalit voolab jõgi ligikaudu 5 km ulatuses Viljandi maakonna ja Valga maakonna piiril.
Jõgi voolab ligikaudu 3,5 km ulatuses ka läbi Läti vabariigi.
Looduskaitse.
Õhne jõgi voolab esimesed 4 km Rubina looduskaitsealal. Lõik Koorküla sillast Leebiku sillani kuulub looduskaitseseaduse § 51 lg 1 piirangualasse (Natura 2000).
Ajalugu.
Enne Teist maailmasõda oli Tõrva-Helme piirkonnas Õhne jõel üheksa vesiveskit.
Gigantism

Gigantism on haiglaslik hiidkasv. 
Kui maks ei tule enam toime veres asuvate toksiinide filtreerimise ja neutraliseerimisega, asub tegevusse kaitseliin, mis püüab mürke juhtida teistesse erituselunditesse. Tähtsaimad endokriinsed (sisesekretsiooni- ehk sisenõre-) näärmed, millel tuleb see ponnistus enese peale võtta, on ajuripats ehk hüpofüüs, mis asetseb peaaju põhjas; kilpnääre, mis asetseb kaela sees, ja neerupealised, mis on just nagu mütsid kummagi neeru peal. Sisesekretsiooninäärmed sunnitakse ületalitlusse, nõudes neilt üha enama nõre valmistamist. Näärme sekretsiooni hulk on täpses vahekorras sellest läbivoolava vere kogusega ning seetõttu paisub nääre liigse verevajaduse tõttu, millel omakorda võivad olla hukatuslikud kehalised tagajärjed. Hüpofüüsil näiteks pole paisumiseks kuigi palju ruumi, sest ta on suletud luust karpi koljupõhimikul. Kui see hoidla on väike sünnipäraselt või varases eas põetud rahhiidi tulemusel, siis juba väga väike paisumine võib tekitada kohutavaid sümptomeid. Sellisest survest võib tekkida neli haigust / haiguslikku seisundit: migreen, langetõbi, gigantism ja pimedaksjäämine.
Gigantismi saab parandada vaid noorukieas.
Inglise patsient (film)

"Inglise patsient" on 1996. aasta film. Filmi stsenaarium põhineb Michael Ondaatje romaanil "Inglise patsient".
Film võitis üheksa Oscarit: parima filmi, lavastaja, naiskõrvalosatäitja (Juliette Binoche), operaatoritöö, kostüümidisaini, kunstnikutöö, montaaži, filmimuusika ja heli eest.
Inglise patsient

"Inglise patsient" ("The English Patient") on Michael Ondaatje romaan, mis ilmus 1992. aastal.
See räägib neljast erinevast inimesest, kes saavad kokku Itaalias Teise maailmasõja ajal.
Romaan sai Bookeri auhinna.
Romaanist valmis 1996. aastal Anthony Minghella lavastatud film.
Kõrgessaare

Kõrgessaare on alevik Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus alevik Hiiu valda.
Kuni 2013. aastani oli ta Kõrgessaare valla halduslik keskus.
Kõrgessaare alevikus asub veekogudest Viscosa vabriku jaoks Armioja suudmes paisjärvena Köönaauk, selle lähedusse jäävad Tammelais ja Veskilais. 
Kõrgessaare sadam.
Aleviku järgi on nime saanud Vormsi lademe Kõrgessaare kihistu.
Alevikus asus Kõrgessaare mõis. Mõisa valitsejamajas tegutseb tänapäeval Kõrgessaare Raamatukogu. Alevikus on ka Kõrgessaare vallamaja.
Osa Kõrgessaare alevikust (Tööstuse tee ja sellest hargnevad teed, tänavad) on kohalike hiidlaste hulgas tuntud kui Viskoosa, samanimeline bussipeatus asub viinaköögi lähedal.
Kõrgessaarel tegutses, Hiiu Kaluri gruppi kuulunud kalatehas Dagotar. 2005. aastal omandas Lehtma ja Kõrgessaare kalatehased Hiiu Kalatööstuse Osaühing, mis pankrotistus 2011. aastal.
Gammalsvenskby

Gammalsvenskby (tõlkes "Vana Rootsiküla"; ukraina keeles "Старошведське"; saksakeelne ajalooline nimi "Altschwedendorf") on endine hiiurootslaste küla Ukrainas Hersoni oblastis Berõslavi rajoonis, praegu osa Zmijivka (ukraina keeles "Зміївка") külast.
Gammalsvenskby rajasid ligi 500 hiiurootslast 1782. aastal. 1929. aastal said nad võimaluse asuda ümber Rootsi. Osa Rootsi lahkunutest läks hiljem Nõukogude Liitu tagasi.
21. sajandi teisel kümnendil elab külas ligi 200 rootslast, kellest rootsi keele kõnelejaid on umbes 20.
ÜRO peasekretär

ÜRO peasekretär on ÜRO sekretariaadi juhataja, kes tegutseb ühtlasi ÜRO "de facto" esindaja ja juhina. ÜRO peasekretäri õigused ja kohustused on sätestatud Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni põhikirja XV peatükis (artiklid 97–101).
ÜRO peasekretäri nimetab ametisse peaassamblee julgeolekunõukogu soovitusel. Tavakohaselt ei nimetata peasekretäriks ühegi Julgeolekunõukogu alalise liikmesriigi kodanikku. Üldjuhul nimetatakse iga järgmine peasekretär ametisse erinevast maailmajaost. Seoses ÜRO julgeolekunõukogu alalise liikme vetoõigusega ei pruugi uue kandidaadi soovitamise suhtes üksmeelele jõudmine olla lihtne.
Esimene ÜRO peasekretäri kohusetäitja enne Trygve Lie ametissenimetamist oli lord Gladwyn Jebb (24. oktoober 1945 – 1. veebruar 1946). 
2024. aasta märtsi seisuga on endistest peasekretäridest elus vaid Ban Ki-moon (sündinud 13. juunil 1944). 
Endised peasekretärid Boutros Boutros-Ghali (Egiptus) ja Kofi Annan (Ghana) on pärit Aafrikast, kus ÜRO-l on kõige rohkem liikmeid. 
Alates 1. jaanuarist 2017 kuni 2026. aasta lõpuni on ÜRO peasekretär António Guterres Portugalist.
Taali vulkaan

Taal on kihtvulkaan Filipiinidel Luzoni saare edelaosas, pealinnast Manilast 50 km kaugusel. Ta asub varasema väga tugeva vulkaanipurske tagajärjel tekkinud kaldeeras asetsevas Taali järves. Kõrgeimas järvest välja ulatuvas punktis on Taali vulkaani kõrgus 311 meetrit. 
Taal on üks Filipiinide aktiivsemaid vulkaane. Alates 1572. aastast on täheldatud 33 purset. Kõige laastavam neist nõudis 1911. aastal üle tuhande inimelu. Seni viimane purse leidis aset 2022. aastal. Alates 2020. aasta jaanuarist on kunagi tuhandetele inimestele eluasemeks olnud vulkaanisaarele minek keelatud, sest paljud majad jäid tookord purske järel laava alla, kariloomad said surma ja elanikud olid sunnitud põgenema.
Peasekretär

Peasekretär on juhtiv administratiivne ametikoht mõnes rahvusvahelises organisatsioonis, parteis või muus organisatsioonis. Mõnel juhul on see amet kujunenud ka poliitiliseks (nt NLKP KK peasekretär).
Peasekretärid on või on olnud näiteks järgmistel organisatsioonidel:
Armunud Shakespeare

Armunud Shakespeare on 1998. aastal valminud film, mille lavastas režissöör John Madden. 
Film võitis 7 Oscarit: parim film, algupärane stsenaarium, naispeaosatäitja (Gwyneth Paltrow), naiskõrvalosatäitja (Judi Dench), kostüümidisain, kunstnikutöö ja filmimuusika.
Roberto Bolaño Ávalos

Roberto Bolaño Ávalos [rov'erto bol'anjo 'aavalos] (28. aprill 1953 Santiago – 15. juuli 2003 Barcelona) oli Tšiili kirjanik.
Eesti keeles on ilmunud tema romaanid "Metsikud detektiivid" ("Los detectives salvajes", Tallinn: Koolibri, 2013, tõlkinud Klaarika Kaldjärv), "Tšiili nokturn" ("Nocturno de Chile", Tallinn: Kultuurileht, 2013, tõlkinud Kai Aareleid) ja "Liuväli" ("La pista de hielo", Tallinn: Kultuurileht, 2015, tõlkinud Ruth Sepp).
Abrasioon (günekoloogia)

Emakaõõne abrasioon (kõnekeeles ka emakaõõne puhastus) on protseduur, mille käigus eemaldatakse küretiga emakalimaskest või selle osa või kiht. 
Abrasiooni üheks alamliigiks on prooviabrasioon (emakalimaskesta kaabe diagnoosi täpsustamiseks).
Eesti Kirikute Nõukogu

Eesti Kirikute Nõukogu (lühend EKN) on Eesti kristlike kirikute ja koguduste liitude organisatsioon.
Liikmed.
Eesti Kirikute Nõukogusse kuuluvad:
Juhtkond ja tööharude juhid.
20. novembri 2022 seisuga on Eesti Kirikute Nõukogus ametis:
Ajalugu.
Eesti Kirikute Nõukogu asutati Kuremäel, Pühtitsa kloostris 16. veebruaril 1989. aastal. Asutamisotsusele kirjutasid alla Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku poolt peapiiskop Kuno Pajula, Vene Õigeusu Kiriku Tallinna ja Eesti piiskopkonna poolt metropoliit Aleksius, Evangeeliumi Kristlaste Baptistide poolt vanempresbüter Ülo Meriloo, Eesti Metodisti Kiriku poolt superintendent Olav Pärnamets, Seitsmenda Päeva Advendistide poolt vanempresbüter Aarne Kriisk, Katoliku Kiriku poolt vaatlejana preester Rein Õunapuu.
Katoliku kirik sai täisliikmeks 1994. aastal, 1990. aastatel lisandusid vaatlejaliikmetena Eesti Apostlik-Õigeusu Kirik, Armeenia Apostliku Kiriku Eesti Kogudus ja Eesti Kristlik Nelipühi Kirik; 2000. aastatel lisandus ka Eesti Karismaatiline Episkopaalkirik
Eesti Kirikute Nõukogu presidendid on olnud 1989–1993 Kuno Pajula, 1993–2013 Einar Soone, 2013–2022 Andres Põder ja alates 2022. aastast Urmas Viilma.
Täitevsekretäri ehk tegevjuhi ametit on pidanud 1996–2004 Eerik Jõks, 2004–2011 Tauno Teder (2009–2011 pikaajalises välislähetuses), 2009–2022 Ruudi Leinus (2009–2011 kohusetäitjana), alates 2022. aastast Vilver Oras.
Seisukohavõtte.
Eesti Kirikute Nõukogu on avaldanud seisukohad bioeetiliste küsimuste osas; homoseksuaalsuse suhtes; suhtumisest põgenike vastuvõtmisesse; avaldanud arvamust mitteabielulise kooselu ja selle õigusliku regulatsiooni suhtes ja raseduse katkestamise ja steriliseerimise seaduse muutmise kohta.
Muuhulgas on Eesti Kirikute Nõukogu võtnud sõna ka religiooniõpetuse teemadel.
2012. aasta sügisel saatis EKN justiitsminister Kristen Michalile oma arvamuse kooseluseaduse eelnõu kohta, milles avaldas vastuseisu mitteabieluliste kooseluvormide abielusarnasele registreerimisele, kuna EKN-i hinnangul viiks see homoseksuaalsuse heakskiitmise ja propageerimise levikuni ühiskonnas: "Kirikute Nõukogu leiab, korrates juba varem väljendatud seisukohta, et homoseksuaalne eluviis on Kõigekõrgema palge ees patt selle mis tahes vormis. Pattu ega pahesid ei saa aga õigustada ega õiguslikult aktsepteerida."
Muu tegevus.
EKN korraldab regulaarseid religioonisotsioloogilisi uuringuid "Elust, usust ja usuelust" (1995, 2000, 2005-2006, 2010, 2015); viib läbi projekti Teeliste Kirikud; annab välja oikumeenilist aastapreemiat ning korraldab oikumeeniliste projektide konkursse.
Raamatud.
EKN on välja andnud oma tegevusega seotud raamatuid.
Metslõugu

Metslõugu on küla Harju maakonnas Lääne-Harju vallas.
Aastatel 1992–2017 kuulus küla Padise valda.
Arava

Arava on küla Harju maakonnas Anija vallas.
Külast voolavad läbi Kiruoja ja Pikva peakraav.
Külas asub Arava Kabelimägi, mida on kasutatud kivikalmena I aastatuhande esimesest poolest.
Härmakosu

Härmakosu on küla Harju maakonnas Anija vallas.
Kaunissaare

Kaunissaare on küla Harju maakonnas Anija vallas.
Küla läbib Jägala jõgi ja jõel on Kaunissaare veehoidla. Veehoidlast saab alguse Jägala–Pirita kanal.
Kaunissaare jääb Kehrast kagusse ja küla läbib Kose–Jägala tee. Küla põhjapiiril kulgeb Tallinna–Narva raudtee.
Ajalugu.
Kaunissaares asus Harjumaa üks vanemaid mõisaid, mis asutati 1326. aastal Tallinna piiskopi residentsina. Hilisematel sajanditel iseseisev mõis seal küll kadus, säilis ainus veskikoht Jägala jõel. Kaunissaarde taasasutati mõis (Kaunissaare poolmõis) 1815. aastal. Mõisa 19. sajandist pärinev puidust katusekorrusega peahoone hävis 1944. aastal tulekahjus, säilinud on mitu kõrvalhoonet (eraomanduses).
1980. aasta paiku rajati mõisa kõrvale Jägala jõele Tallinna joogiveehaardesse kuuluv Kaunissaare veehoidla, millega kadus mõisasüdames asuv ajalooline jõeületuskoht.
2024–2025 rajati külla ligi 53MW võimsusega Pihlaka päikesepark, mis on üks Eesti suuremaid.
Aavere (Anija)

Aavere (kohakääne Aaveresse) on küla Harjumaal Anija vallas.
Külas asub Õitsekivi hiidrahn.
Küla on esmamainitud 1241. aastal Taani hindamisraamatus kujul "Hauaueeræ". Järgnesid mainimised 1330 kujul "Havere", 1339 kujul "Haueuere", 1712 kujul "Hawra", 1725–1726 kujul "Hawer" (külas elas "Havre Jahn") ja 1798 kujul "Awerre". 1355 läks küla Pirsu mõisale ("Pirsen"), 1540 kuulus Anija mõisale.
Balti kohaleksikonis on ekslik arvamus, justkui saanuks küla nime selle omaniku Hans Haveri järgi, kes suri 1492, kuid külanimi on vanem ja hoopis vasallisuguvõsa sai oma nime küla järgi.
Paul Johansen arvas, et esialgne nimekuju oli "Haavaveere" sõnadest haab ja veer. Seda pidas võimalikuks ka Lauri Kettunen, kelle meelest pole välistatud ka "Hauaveere", ent tema arvates pidanuks sel juhul Taani hindamisraamatu nimekujus (võib-olla mõnes hilisemaski) olema d-täht.
Anija

Anija on küla Harju maakonnas Anija vallas.
Anijat on esmamainitud 1241. aastal ("Hanaegus"). 
Ajavahemikul 1355–1482 asutati endise küla asemele Anija mõis. 
1849. aastal asutati külas Anija külakool.
1858. aastal nõudsid Anija mõisa talupojad mõisalt teokoormiste vähendamist ning läksid seda mõisniku keeldumise tõttu Tallinna nõudma. Eduard Vilde on kirjutanud nende sündmuste põhjal romaani "Kui Anija mehed Tallinnas käisid".
Praegune Anija küla sai alguse 1919. aasta maareformi järel, mil mõisa maad jagati väikesteks asundustaludeks (varasem Anija asundus). Anija asundus eksisteeris 1977. aastani, mil see nimetati ümber Anija külaks.
Vaatamisväärsed on 20. sajandi algul laiendatud paljude võõrpuuliikidega kaitsealune Anija mõisa park ning mõisast kilomeetri jagu edelas asuv Anija looduskaitseala koos soise järvega, mis on tänapäevaks kinni kasvanud. Looduskaitseala lääneosa jääb otsapidi Kihmla külla. Külas asub mitu kultuurimälestiseks tunnistatud kultuskivi.
Külast voolab läbi Anija oja.
Vassivere

Vassivere on küla Lääne-Viru maakonnas Vinni vallas.
Aastatel 1992–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Laekvere vallas.
Venevere (Vinni)

Venevere on küla Lääne-Viru maakonnas Vinni vallas.
Venevere küla läbib Rakvere–Luige maantee ja Avijõgi.
Veneveres on elanud Osvald Tooming ja sündinud Erich Raiet.
Nimi.
17. sajandi alguse Rootsi kaardil on Venevere tähistatud nimega "Wennefer". 
18. sajandi lõpu Ludwig August Mellini koostatud atlases on nime Venevere ("Wennefer") juures tähistatud nii mõis kui ka küla.
Ajalugu.
Aastail 1866–1892 ja 1919–1939 eksisteeris ka Venevere vald.
Enne II maailmasõda töötas Veneveres vesiveski. 18. sajandi lõpus koostatud atlases on Venevere juures märgitud koguni kaks vesiveskit – üks Venevere küla ja teine Raggisaare kõrtsi juures.
Aastatel 1992–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Laekvere vallas.
Kaasiksaare

Kaasiksaare on küla Lääne-Viru maakonnas Vinni vallas.
Aastatel 1992–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Laekvere vallas.
Luusika

Luusika on küla Lääne-Viru maakonnas Vinni vallas.
Aastatel 1992–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Laekvere vallas.
Salutaguse (Vinni)

Salutaguse (18. sajandi kaartidel "Sallotak") on küla Lääne-Viru maakonnas Vinni vallas.
Aastatel 1992–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Laekvere vallas.
Loode tammik

Loode tammik on tammik Saare maakonnas Kaarma vallas. Asub Kuressaarest 3 km edelas. Looduskaitse all on mets 1955. aastast (Loode tammiku kaitseala; pindala 55 ha).
2003. aastal avati seal linnuvaatlustorn.
Loode tammiku vanimasse põlvkonda kuuluva keelemees Johannes Aavikule pühendatud tamme vanuseks mõõdeti 2000. aasta oktoobris 450–500 aastat.
Võib oletada, et Loode tammiku vanima põlvkonna moodustavad puud, mis jäid järele Peeter I algatatud laevastikuehituse kampaaniast.
Tammik on mitmete haruldaste rohttaimede kasvukoht. Sealt on leitud 14 liiki käpalisi.
Loode tammik on varem olnud suures osas kasutusel puisniiduna. Praeguseks on hooldatavat puisniitu alles vähe.
Tammikus on õpperada.
Alekvere

Alekvere on küla Lääne-Viru maakonnas Vinni vallas. Asub Muuga külast idas.
Aastatel 1992–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Laekvere vallas.
Arukse

Arukse on küla Lääne-Viru maakonnas Vinni vallas. 
Aastatel 1992–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Laekvere vallas.
Mustvee lipp

Mustvee lipp on Jõgeva maakonnas asuva Eesti linna Mustvee lipp.
Lipp on kinnitatud 21. juunil 1993.
Lipu kirjeldus.
Mustvee lipuks on ristkülikukujuline kangas, mida läbib horisontaalne valge laineline joon, sellest üles jääb sinine ning alla must väli. Lipuväljade laius ülalt alla on vastavalt 4; 1 ja 2 ühikut. Laine sügavus 1/2 ühikut.
Lipu laiuse ja pikkuse suhe on 7:11 ning normaalsuurus 105×165 cm.
Malietoa Tanumafili I

Susuga Malietoa Tanumafili I (1879–1939) oli Samoa valitseja (Malietoa).
Malietoa Tanumafili I abikaasa oli Momoe Lupeuluiva Meleiseā ja neil sündis viis last:
Roomassaare

Roomassaare on Kuressaare linnajagu, mis asub Kuressaare vanalinna kaguservas.
Algselt oli Roomassaare Kuressaare linna ääremaadele jäänud, õigeusu kiriku maadele tekkinud asum praeguse Vana-Roomassaare tänavas. 19. sajandi teisel poolel kujunes õigeusu kiriku maadel välja elitaarne suvituslinnaosa mitme pansionaadi ja Mierzeyewski (Roomassaare) eramudaravilaga (ehitatud 1876, hävis 1941). See, ajalooline Roomassaare linnaosa hõlmab osa Allee tänavast, Vana-Roomassaare, Uus-Roomassaare, Kivi, Kraavi ja osa Talve tänavast. 20. sajandi lõpus toimunud kruntide vähendamise käigus loodi sellesse piirkonda ka Pae tänav.
20. sajandi lõpust alates on Roomassaare linnajagu laienenud lõuna ja kagu suunas alles 1929. aastal Kaarma-Suurvallast linna külge liidetud aladele, kuhu on loodud ja loomisel uusi tänavaid: Tuule, Saue, osa Nooruse tänavast jt.
Roomassaare linnajagu külgneb põhja pool Põllu aleviga ja kirdes Kelmiküla linnajaoga. Linnaosast edelasse jääb endine Weise heinamaa sinna 20. sajandil rajatud staadioniga. Lõuna ja kagu poole jäävad endine Roomassaare karjamaa ja Kullimäe.
Roomassaares asuvad Kuressaare lennujaam ja Roomassaare sadam. 1917. aastal alustas Saksa okupatsioonivõim kitsarööpmelise raudtee ehitamist, mis võimaldaks Roomassaare sadamast kaupu mujale Saaremaale transportida. Enne okupatsiooniväe lahkumist 1918. aastal jõuti valmis ehitada raudteeliin kuni Röösani. Suurem osa raudteest lammutati 1922. aastal, kuid Roomassaare–Kuressaare raudteelõik jäi aastakümneteks tööle (see lammutati arvatavasti 1940. aastate lõpul).
Nimi.
Roomassaare on deskriptiivne liitsõnaline kohanimi, mis koosneb omastavas käändes olevatest sõnadest "roog", "maa" ja "saar". Paiga vanem nimi oli Roomaa saar.
Roomassaare sadam

Roomassaare sadam (sadama kood: EE RMS) asub Kuressaare linna Roomassaare linnajaos Roomassaare poolsaarel. Sadam rajati aastatel 1891–1894.
Sadama geograafilised koordinaadid on .
Sadama territoorium hõlmab 74 000 m2 maa-ala ja 80 700 m2 veeala.
Sadamas on 6 kaid üldpikkusega 544 m. Suurim sügavus kai ääres on 5,5 m.
Suurim võimalik laev: pikkus 120 m, laius 15 m, süvis 5 m.
Sadamas on alumine tulepaak, kaituli, ülemine tulepaak, teljepoi, tuletorn ja uue laevatee teljepoi. Nüüdisajal on Roomassaare kauba-, reisi- ja jahisadam.
Ajalugu.
Sadam rajati aastatel 1891–1894 ning süvendati 1913. aastal, kuid suuremaid ehitustöid takistas esimene maailmasõda.
Aastatel 1917–1918 rajas Saksa okupatsioonivõim Saaremaale 600 mm laiuse väliraudtee, mis algas Roomassaare sadamast ja kulges läbi Kuressaare kuni Röösani, teetamm jõuti valmis teha kuni Orissaareni. 1922. aastal sisemaa liin lammutati, käiku jäi vaid 3 km pikkune lõik Roomassaarest Kuressaareni. 1920.–1930. aastatel ühendas sadamat Kuressaare linnaga kitsarööpmeline raudtee. Linna ja sadama vaheline raudtee kasutamine lõpetati 1940. aasta sügisel. Raudteeliin ja vedurid olid niivõrd halvas seisukorras, et sõit ja kaubavedu raudteel muutusid ohtlikuks. Oleks aidanud põhjalik renoveerimine, kuid see jäi tegemata. 1940. aasta novembri alguseks lõpetati suure veokoormuse tõttu kõvasti kannatada saanud Roomassaare kivitee remont ja kruusatamine.
1994. aastal tähistati Roomassaare sadama 100. aastapäeva. Samal aastal andis Eesti Vabariigi Teede- ja Sideministeerium sadama haldamise üle riiklikule aktsiaseltsile Saarte Liinid.
Ama

Ama on küla Lääne-Viru maakonnas Kadrina vallas.
Lahdenpohja rajoon

Lahdenpohja rajoon on haldusüksus Karjala Vabariigis Venemaal.
Lahdenpohja rajoon on moodustatud 9. juulil 1940.
2002. aasta rahvaloenduse andmetel oli Lahdenpohja rajooni elanikest venelasi 82,5%, valgevenelasi 6,5%, ukrainlasi 4,3%, karjalasi 2,1% ja muust rahvusest inimesi 4,6%.
2020. aasta rahvaloenduse andmetel oli Lahdenpohja rajooni elanikest venelasi 85,49%, valgevenelasi 2,31%, ukrainlasi 1,69%, karjalasi 1,14%, tšuvašše 0,52%, tatarlasi 0,33%, soomlasi 0,26%, armeenlasi 0,19%, vepslasi 0,14% ja teistest rahvustest inimesi 7,93%.
Rajoonis on Lahdenpohja linn, Elisenvaara külaasundus, Hiitola külaasundus, Miinala külaasundus ja Kurkijoki külaasundus.
Vepsa rahvusvald

Vepsa rahvusvald oli Venemaal Karjala Vabariigis Äänisranna rajoonis asuv haldusüksus, mis loodi 20. jaanuaril 1994 vepslaste asualale Äänisjärve läänekaldale ning jagati 1. jaanuaril 2006 omavalitsusreformi tagajärjel kolmeks osaks. Tekkisid Šokša Vepsa külaasundus, Šoutjärve Vepsa külaasundus ja Kalajoki Vepsa külaasundus Äänisranna rajooni koosseisus.
2002. aasta rahvaloenduse andmetel elas vallas 3493 inimest, neist 1202 vepslased.
Tootsi

Tootsi on alev Pärnumaal Põhja-Pärnumaa vallas.
Alevvald liitus 2017. aastal Eesti omavalitsuste haldusreformi käigus naabervaldadega Põhja-Pärnumaa vallaks.
Alevis asuvad lasteaed-põhikool, raamatukogu, apteek, spordikompleks ujulaga, postipunkt. Asula tekkis 1939. aastal valminud briketivabriku lähedusse. 
Alevi järgi on nimetatud Pirgu lademe Tootsi kihistu.
Ajalugu.
Asula tekkis briketitehase lähedusse, mida hakati ehitama Pööravere Suursoos 1937. aasta sügisel ning mis alustas briketitootmist 1939. aasta veebruaris. Pööravere Briketitööstus nimetati veel vabriku ehitamise ajal ümber Tootsi Briketitööstuseks lähedalasuva Tootsi karjamõisa järgi. Tootsi raudteejaamast rajati valmiva Tootsi briketivabriku juurde 3 km pikkune harutee. Kuivendatud soost veeti turvast mööda rabaraudteed vabrikusse.
Asula esimesed töölismajad rajati 1938. aastal kuivendatud soo- ja metsaalale. Tootsi sai töölisalevi staatuse 1949. aastal.
Briketivabrik suleti 2011. aastal.
Tänavad.
Tootsis on järgmised tänavad ja muud aadressikohad: Ehitajate, Jaama, Kesktänav (Kesk tänav), Kooli, Metsa, Männi, Sõmera, Tuleviku, Tööstuse ja Uus.
Kontupohja rajoon

Kontupohja rajoon on haldusüksus Karjala Vabariigis Venemaal.
2002. aasta rahvaloenduse andmetel oli Kontupohja rajooni elanikest venelasi 80,5%, karjalasi 8,0%, valgevenelasi 4,1%, soomlasi 2,7%, ukrainlasi 1,7% ja muudest rahvustest inimesi 3,0%.
2020. aasta rahvaloenduse andmetel oli Kontupohja rajooni elanikest venelasi 87,26%, karjalasi 3,48%, valgevenelasi 1,61%, soomlasi 1,00%, ukrainlasi 0,63%, vepslasi 0,18%, poolakaid 0,13% ja teistest rahvustest inimesi 5,72%.