tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Mazjumprava mõis

Mazjumprava mõis ("Mazjumpravas muiža") oli mõis Lätis Riia linnas Rumbula asumis; selle peahoone aadress oli Kleistu ielā 37. Omaaegse haldusjaotuse järgi asus Riia kreisi Piņķi kihelkonnas. Saksa keeles "Jungfernhoff" või "Blumenthal".
Mazā Jumpravmuiža mõisa on esimest korda mainitud aastal 1259, mil Riia peapiiskop Albert Suerbeer andis selle tsistertslaste kloostrile. Kuni XVII sajandini oli mõisa nimi "Blumenthal", aga rahva suus kutsuti seda kloostri nunnade järgi Jumpravmuiža ("jumprava" on läti keeles neitsi).
XVI sajandi lõpus omandasid mõisa Riia jesuiidid. Toona oli tegemist Riia ümbruskonna suurima mõisaga, mille valdused ulatusid Ķīšezersini ja Ulbrokani, Daugava teisel kaldal Ķekavast Misani. 
Aastal 1627 andis Gustav II Adolf mõisa Martin Wulfile. Aastal 1636 müüs too mõisa 7000 taalri eest Riia linnale. 
XVIII sajandi alguses sai mõisa omanikuks Paul Brockhusen. Kuna ta keeldus Suure Põhjasõja ajal Vene vägesid oma mõisas kostitamast, saadeti ta Siberisse. Mõisa uueks omanikuks sai tema poeg Georg Brockhusen, kes oli väga ihne mees. Kui ta ostis Dunte mõisa, siis eemaldas ta Mazā Jumpravmuiža mõisa hoonetest ahjud, korstnad, uksed ja aknad, lastes need uude mõisa toimetada ja seal sisse seada. Samuti laskis ta aias olnud viljapuud välja kaevata ja Duntesse toimetada. Pärast tema surma võttis Riia linn varemeteks muutunud mõisa taas üle.
XVIII sajandi lõpus eraldati Mazā Jumpravmuiža mõisast mitu mõisat ja pindalas palju kaotanud laastatud mõisa peeti vaeseks.
XIX sajandil elas mõisas Jānis Frīdrihs Baumanise isa Johann Heinrich Baumann.
Mazā Jumpravmuiža mõisa hooned jäid Rumbula lennuvälja territooriumile ja hoonetes elasid Nõukogude sõdurid. Pärast nende lahkumist avastati, et mõisa peahoone on säilinud, kuigi halvas seisukorras. See ei leidnud aga omanikku ja nii olid aastaks 2009 hoonest jäänud järele ainult varemed, mille ümber asub mõisale kuulunud park.
Koikse raudteejaam

Koikse raudteejaam oli raudtee pooljaam Rapla–Virtsu raudteel 12,1 km kaugusel Rapla raudteejaamast.
Koikse jaamahoone ehitati 1930. aastatel ning suleti pärast Rapla–Virtsu raudteeliikluse sulgemist 1968. aastal.
Sinsemilla

Sinsemilla on kanepiõisikud seemnevabadelt emastaimedelt, mis on spetsiaalselt hooldatud hoidmaks ära tolmlemist, saamaks kõrgemat vaigusisaldust.
Hudahaj

Hudahaj (transkribeerituna Gudagai, valgevene keeles Гудагай) on alevik (endine alev) Valgevenes Hrodna oblastis Astravieci rajoonis, Hudahaj külanõukogu halduskeskus. Asulas oli 1995. aastal 975 elanikku, aastal 2009 aga 1009 elanikku.
Hudahajs on keskkool, raamatukogu ja kultuurimaja. Vaatamisväärsuseks on aastal 1764 ehitatud katoliku kirik.
Asula nimi tuleb Valgevene geograafi Vadzim Žučkieviči meelest vanast leedukeelsest sõnast "gud", mida kasutati valgevenelaste kohta.
Ajalugu.
Esimest korda mainitakse Hudahajd XVI sajandil kui Astravieci mõisale kuulunud küla. Külal on läbi aegade olnud palju omanikke. Aastal 1764 rajas toonane mõisnik Juzef Vojna asulasse kloostri, selle juurde ehitati ka katoliku kirik. Hudahaj sai tuntuks oma ikooni poolest, millele omistati imettegev võime.
Poola jagamisel läks Hudahaj aastal 1795 Venemaa koosseisu. Aastal 1832 sulgesid Poola ülestõusu maha suruma tulnud Vene väed kloostri, kirik ja kloostri hooned anti kohalike juutide käsutusse. Ikoon viidi Ašmianysse. Aastal 1856 sunniti juudid asulast lahkuma, tühjaks jäänud kiriku võtsid katoliiklased aga mõne aja pärast taas kasutusele. Aastal 1884 avati Hudahajd läbiv Liepaja-Romnõ vaheline raudtee. Aastal 1909 tagastati ikoon Hudahaj kirikule.
Kuni 1917. aastani oli Hudahaj Venemaa Keisririigi koosseisus, 1919–1939 kuulus Poolale, 1939–1991 oli Nőukogude Liidu koosseisus.
Gilbert du Motier de La Fayette

Marie-Joseph Paul Yves Roch Gilbert du Motier de La Fayette ehk markii de La Fayette (ka Lafayette; 6. september 1757 – 20. mai 1834) oli Prantsuse aristokraat ja sõjaväelane, kes osales kindralina Ameerika iseseisvussõjas ja juhtis Suure Prantsuse revolutsiooni ajal rahvuskaarti. 
Revolutsiooni järel välismaale põgenenult oli ta vangis Austria-Ungaris Olomoucis kuni Napoleoni sõlmitud Campo Formio rahulepinguni. Napoleoni režiimi tegevuses ta ei osalenud ning kui USA president Thomas Jefferson pakkus talle Louisiana kuberneri kohta, Lafayette keeldus, soovides elada rahus ja tagasitõmbunult maal. Napoleoni Saja päeva ajal 1815. aastal valiti ta siiski Esindajatekotta, mis pärast Waterloo lahingut kutsus Napoleoni troonist loobuma. Lafayette kuulus ka Prantsusmaal Juulirevolutsiooni järel 1830. aastal võimule tulnud ajutisse valitsusse. 
Sõjaliste teenete eest pälvis ta eluajal USA kodakondsuse, 2002. aastal anti talle postuumselt aukodakondsus.
Stopper

 
Stopper on ajavahemike mõõtmise seade, mida saab soovitud ajal käivitada ja seisata. Aega mõõdab mehaaniline või elektrooniline kell. Tänapäeval on selleks peamiselt numbernäiduga kvartskell, mille nuppudega saab ajalugemist käivitada, seisata (või ka ainult peatada) ja näitu nullida.
Osutinäiduga mehaanilise stopperi skaalajaotis on harilikult 0,1 sekundit, elektrooniline stopper võib anda numbernäidu tuhandikes sekundites.
Üldjuhul saab mõõta nii „ringiaega” kui ka „üldaega”.
Stopperitoiming võib olla ka käekelladel, samuti nutitelefonidel.
Kõrgusmõõtur

 
Kõrgusmõõtur, lennukil altimeeter on mõõteriist, millega mõõdetakse mõõtekoha kõrgust soovitava allpool oleva tasandi suhtes. Kõrgust mõõdetakse baromeetrilisel või raadiotehnilisel meetodil ning laserseadme abil. Absoluutset kõrgust mõõdetakse merepinna keskmisest tasemest, millel õhurõhk on 760 mm Hg (1013 hPa).
Baromeetriline kõrgusmõõtur.
Baromeetriline mõõtmine põhineb sellel, et kõrguse suurenedes väheneb õhurõhk kindla seadusärasuse järgi. Baromeetrilises kõrgusmõõturis kasutatakse rõhutundliku elemendina aneroidkarpi, mis toimib samal põhimõttel nagu aneroidbaromeeteris, kusjuures näidiku skaala on jaotatud rõhuühikute asemel pikkusühikutega (kilomeetrid, -meetrid, lennukõrguse näidikutes ka jalad). 
Kaasaskantavates digitaalseadmetes mõõdetakse õhurõhku kalibreeritud ja temperatuurkompenseeritud baromeetriline sensoriga, mille mõõtesignaal siseneb mikrokontrollerisse.
Mõõtetäpsus ulatub baromeetrilistel mõõturitel ühe meetrini. 
GPS-kõrgusmõõtur.
GPS-seade vajab kõrguse määramiseks signaale vähemalt neljalt GPS-satelliidilt. Mõõtetäpsus ei ületa tavaseadmetel kümmet meetrit.
Raadiokõrgusmõõtur.
Lennunduses mõõdetakse kõrgust lisaks vaadeldud meetoditele ka radari põhimõttel, s.t võrreldakse aega, mis kulub elektromagnetlaine impulsi väljasaatmisest kuni selle peegeldunud vastuvõtuni maastikult.
Laserkõrgusmõõtur.
Meteoroloogias kasutatakse laserkõrgusmõõturit maapinnalt pilvisuse täpse alusekõrguse mõõtmiseks.
Sammuloendur

Sammuloendur ehk sammulugeja ehk pedomeeter on kaasaskantav mehaaniline või elektrooniline seade astutud sammude loendamiseks.
Mehaanilisi pedomeetreid on valmistatud juba mitusada aastat. Sammuloendurite tootmine ja kasutamine hoogustus, kui Jaapanis tuli 1965. aastal müügile loendur Manpo-kei ("10 000 sammu loendur"). Seda päevast sammumäära peetakse tänini orientiiriks füüsilise vormi hoidmisel.
Loendur fikseerib sammu tavaliselt negatiivse kiirenduse järgi hetkel, mil tald maad puudutab. Mehaanilises seadmes annab pendlitaoliselt võnkuv või kiikuv detail sel hetkel tõuke hammasratasmehhanismile, mis kannab selle edasi sammunäidu osutitele numbrilaual.
Elektroonilises seadmes loeb samme MEMS-kiibina teostatud elektrooniline kiirendusandur, mille inertsiaalandurid mõõdavad kiirendusi kahe või kolme ristuva telje sihis.
Mehaanilise rütmianduriga loendur näitab kõige täpsemalt vertikaalasendis, tavaliselt kinnitatuna piha kõrgusele. Elektroonilise anduriga loendurit võib kanda suvalises asendis ja kohas keha lähedal. Võrreldavate andmete saamiseks on siiski soovitatav kanda loendurit ühes kindlas kohas (näiteks põuetaskus või tagataskus), sest vaatamata sellele, et anduri protsessor töötleb inertsiaaltajurite andmeid keeruka programmi järgi, võivad kiirenduse lähteandmed olla erinevad.
Elektroonilised loendurid võivad näidata LCD-näidikul järgmisi andmeid:
Sammuloenduri funktsiooni võib sisaldada ka nutitelefon, spordikell ja meediapleier.
Pool tundi veel

"Pool tundi veel" on Ott Leplandi esimene singel tema neljandalt stuudioalbumilt "Siinpoolne". Loo viisi ja sõnad on loonud Kaspar Kalluste.
Laskesuusatamine 2014. aasta taliolümpiamängudel

Laskesuusatamine 2014. aasta taliolümpiamängudel Sotšis toimus 8.–22. veebruarini. Võistlused peeti Laura suusa- ja laskesuusakompleksis Krasnaja Poljana lähedal. Välja jagati 11 komplekti medaleid. Esimest korda oli taliolümpiamängude kavas segateatesõit.
Tulemused.
Mehed.
10 km sprint.
&lt;br&gt;Finaal: 8. veebruar
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 87
&lt;br&gt;Olümpiavõitja 2010: Vincent Jay, Prantsusmaa
&lt;br&gt;
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
12,5 km jälitussõit.
&lt;br&gt;Finaal: 10. veebruar
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 60
&lt;br&gt;Olümpiavõitja 2010: Björn Ferry, Rootsi
&lt;br&gt;
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
15 km ühisstart.
&lt;br&gt;Finaal: 21. veebruar
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 30
&lt;br&gt;Olümpiavõitja 2010: Jevgeni Ustjugov, Venemaa
&lt;br&gt;
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
20 km eraldistart.
&lt;br&gt;Finaal: 13. veebruar
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 89
&lt;br&gt;Olümpiavõitja 2010: Emil Hegle Svendsen, Norra
&lt;br&gt;
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
4×7,5 km teatesõit.
&lt;br&gt;Finaal: 26. veebruar
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 19 võistkonda
&lt;br&gt;Olümpiavõitja 2010: Norra &lt;br&gt;Halvard Hanevold&lt;br&gt;Tarjei Bø&lt;br&gt;Emil Hegle Svendsen&lt;br&gt;Ole Einar Bjørndalen
&lt;br&gt;
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
&lt;br&gt;&lt;br&gt;15. veebruaril 2020. aastal teatati, et dopingurikkumise tõttu on Jevgeni Ustjugov ja Venemaa teatevõistkond diskvalifitseeritud 2014. aasta olümpiamängudelt. ROK ei ole veel ametlikku otsust teinud.
Naised.
7,5 km sprint.
&lt;br&gt;Finaal: 9. veebruar
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 84
&lt;br&gt;Olümpiavõitja 2010: Anastassija Kuzmina, Slovakkia
&lt;br&gt;
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
&lt;br&gt;&lt;br&gt; Rahvusvaheline Olümpiakomitee (ROK) diskvalifitseeris hiljem McLareni raporti järelduste põhjal Venemaa sportlased Olga Viluhhina, Jana Romanova ja Olga Zaitseva.
10 km jälitussõit.
&lt;br&gt;Finaal: 11. veebruar
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 60
&lt;br&gt;Olümpiavõitja 2010: Magdalena Neuner, Saksamaa
&lt;br&gt;
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
12,5 km ühisstart.
&lt;br&gt;Finaal: 17. veebruar
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 30
&lt;br&gt;Olümpiavõitja 2010: Magdalena Neuner, Saksamaa
&lt;br&gt;
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
&lt;br&gt;&lt;br&gt;Neljandana lõpetanud Evi Sachenbacher-Stehle tulemus tühistati metüülheksanamiini tarvitamise tõttu.
15 km eraldistart.
&lt;br&gt;Finaal: 14. veebruar
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 84
&lt;br&gt;Olümpiavõitja 2010: Tora Berger, Norra
&lt;br&gt;
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
4x6 km teatesõit.
&lt;br&gt;Finaal: 21. veebruar
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 17 võistkonda
&lt;br&gt;Olümpiavõitja 2010: Venemaa &lt;br&gt;Svetlana Sleptsova&lt;br&gt;Anna Bogali-Titovets&lt;br&gt;Olga Medvedtseva&lt;br&gt;Olga Zaitseva
&lt;br&gt;&lt;br&gt;ROK diskvalifitseeris 27. novembril 2017. aastal Olga Viluhhina ja Jana Romanova dopingukuritegude eest ning võttis Venemaalt hõbemedali. Võistkonnakonnakaaslasele Olga Zaitsevale määrati karistused 1. detsembril 2017. aastal 
&lt;br&gt;&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
2x6+2x7,5 km segateatesõit.
&lt;br&gt;
Kuupäev: 19. veebruar
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 16 võistkonda
&lt;br&gt;
&lt;br&gt;
Pärnu raekoda

Pärnu raekoda on ajalooline Pärnu magistraadi ja Pärnu linnavolikogu ja linnavalitsuse hoone Pärnu kesklinnas aadressil Uus tänav 4 / Nikolai tänav 3. 
Hoone koosneb kahest osast: klassitsistlikus stiilis hoone aadressil Uus tänav 4 oli algselt ehtiatud kaupmees Harderi elamuks ja 1911. aastal valminud juurdeehitis aadressil Nikolai tänav 3, kus asub Pärnu linnavolikogu istungitesaal.
Ajalugu.
Uus-Pärnu linn ("Embeck") tekkis Pärnu ordulinnuse ümber, kaubalinn Pärnu sai linnaõigused 1318. aastal ning linna valitsusorganina tegutses varakate linnakodanike seast valitud Pärnu raad.
Pärnu raad asus pärast keskaegse raekoja lammutamist uude hoonesse 1839. aastal, pärast Pärnu kindluse likvideerimist 1835. aastal ja linnavõimu üleandmist linna komandandilt linnakodanikest kuuluvale raele. Raad määras selle raekojaks, Pärnu foogtikohtu istungite paigaks, politsei asukohaks ja vanglaks.
1878. aasta novembris valisid Pärnu kinnisvaraomanikest maksumaksjad eneste seast linna uue võimuorgani Pärnu Linnavolikogu (Duuma), kes valis Pärnu linnapea koos linnavalitsusega. Pärnu kesklinnas, Uus tänav 4 / Nikolai tänav 3 asuvat hoonet kasutas Pärnu Linnavolikogu pärast juurdeehitise tegemist 1893. aastast.
6. juulil 1934 toimus hoones Vabariigi Valitsuse koosolek; see oli üldse teine Vabariigi Valitsuse koosolek, mis toimus väljaspool Tallinna.
Pärnu raekoja hoone koosneb kahest osast: Uue tänava äärne hoone on klassitsistlikus stiilis ning linnavolikogu ruumidega juurdeehitis Nikolai tänava küljel on 1911. aastal Riia arhitekti Wilhelm Bockslaffi projekti järgi tehtud uusgootika ja uusbaroki sugemetega juugendstiilis. Juurdeehitises asusid volikogu kantselei, linnavolinike tuba ja Pärnu linnapea kabinet.
Paesi keel

Paesi keel on ohustatud keel, mida räägitakse Colombias Cauca departemangus Kesk-Andide ahelikus Popayáni lähedal. Keelt kõneleb umbes 40 000 inimest, rahvuslikku koosseisu kuulub aga 119 000. Paljud õpetavad keelt oma lastele, kuid mõned tahavad, et lapsed kasutaksid ainult hispaania keelt. Kasutatakse usutalitus- ning kaubavahetuskeelena. Enamus rääkijaid kasutavad ka hispaania keelt. On õppekeelena koolides ülekaalus. Kirjaoskus L1 tasemel 10%–30%, L2 tasemel 75%. Keelt on üritatud edendada kirjaoskuskursustega. Mõned eraalgkoolid õpetavad paesi keelt koos hispaania keelega ning keelt õpetatakse ka keskkoolides. Keel on samuti kasutusel raadiosaadetes. Keeles esineb kaks dialekti: panikita ja pitayo murded. Kasutab ladina kirjaviisi.
Keele struktuuri andmed.
Keeles puuduvad määratud ja määramata artiklid. Paesi keeles on 6–7 käänet. Keele sõnajärjeks on subjekt-objekt-verb. Paesi keeles on 4 suulist ning 4 nasaalvokaali (i, e, a, u) ning tehakse vahet lühikestel ning pikkadel vokaalidel mille tulemusel on keeles 16 vokaalsegmenti: 
Keeles esineb 38 konsonantfoneemi ning keelele on omapärane palataliseeritud, aspireeritud ning palataliseeritud-aspireeritud konsonantide rikkus.
Grammatika ja süntaks.
Esimese ja teise isiku asesõnad on mees- ja naissoo vormidel erinevad ning mitmus tuletatakse igal juhul naisvormist. Kolmas isik on neutraalne. Verbi konjugeeritakse kõneviisi- ja aspektisufiksitega ning teise isiku mees- ja naissoo sufiksitega. Ka ajakategooria näitamiseks kasutatakse sufikse. Võib esineda ka intensiivsust näitavaid prefikse. Nimisõnu käänatakse sufiksite abil, mis märgivad nominatiivi, ablatiivi, lokatiivi, akusatiivi, datiivi ja instrumentaali. Keeles kasutatakse põhiliselt postpositsioone. Paesi keelt peetakse aglunatiivseks keeleks, st et enamus sõnu moodustatakse morfeeme kombineerides. Adjektiivid on nimisõna järel.
Keelenäide.
Ya'nwe'wewa'te' maa nasapa ha'dacehk hi'pku up'hi', wëtte u'huwa'hi'pta', eena' eena' f'i'zewa' hi'pta', üus hi'pta' d'ik'the hi'pta' naapa'kate. Sa' h'ukaysa üus hi'pcehktha'w sa' pyakhna'we f'i'ze hi'ptha'w. 
Kõik inimesed sünnivad vabadena ja võrdsetena oma väärikuselt ja õigustelt. Neile on antud mõistus ja südametunnistus ja nende suhtumist üksteisesse peab kandma vendluse vaim. 
Arvsõnad.
1 – teetsh
2 - e?z
3 – tekh
4 – pahz
5 – tahts
10 – kseba
Nõgesed

"Nõgesed" (ka "7 ehk Nõgesed") on Vaiko Epliku 2014. aastal ilmunud sooloalbum. Album salvestati 2013. aasta veebruarist novembrini stuudiotes Laboratoorium ja Ateljeee!. Albumi tagakaanel on žanrimääratlusena kirjas "Rapla soul".
2013. aasta lõpul ilmus albumilt kaks esimest singlit "Murelik brünett" ja "Mõtetes mõrudais" ning 2014. aasta jaanuaris lisandus kolmas singel "Kosmiline armastus".
Laul "Mõtetes mõrudais" saavutas konkursil 2013. aasta Raadio 2 Aastahitt Eesti lugude arvestuses 83 häälega 33. koha.
Lugude nimekiri.
Muusika ja sõnade autor on Vaiko Eplik (v.a. laul "Virgumine", mille sõnade autor on Hando Runnel).&lt;br&gt;
Kõik pillid mängis linti Eplik, v.a. seitsmenda loo kitarrisoolod, mille mängis sisse Sten Sheripov.&lt;br&gt;
Lugudes 3, 4, 5, 8 ja 10 lauluavad ka Anelle Trepp, Elina Tilk ja Pilleriin Asperk Rapla Laulustuudiost.
Lehter

Lehter ehk trehter on enamasti koonilise kujuga nõu, mida kasutatakse abivahendina vedelike valamisel või sademe eraldamisel. Lehter on ka sageli kasutatav laborinõu.
Eesti rahvapärased lehtrid võisid olla puidust ja künakujulised. Alates 19. sajandi lõpust said Eestis valdavaks plekist lehtrid.
Varielu Remixed

"Varielu Remixed" on Vaiko Epliku album, mis sisaldab peamiselt töötlusi tema aasta varem ilmunud albumi "Varielu" lugudest. Lisaks leiab albumilt ka ühe uue loo - lõpulugu "Koerkorter".
Lugude nimekiri.
"Sulgudes on kirjas töötleja nimi/nimed. Albumi viimane lugu "Koerkorter" ei ole remix, vaid Epliku uus seni avaldamata lugu."
Hiina kaneelipuu

Hiina kaneelipuu ("Cinnamomum aromaticum") on taimeliik.
Botaaniline iseloomustus.
Hiina kaneelipuu on igihaljas 10–15 (20) m kõrgune puu. 
Viljaks on mari.
Levila.
Hiina kaneelipuud kasvatatakse Lõuna-Hiinas, Indias, Indoneesias, Laoses, Malaisias, Tais, Jaapanis, Madagaskaril, Brasiilias ja Vietnamis.
Saadused.
Hiina kaneelipuu koort kasutatakse maitseainena ja droogina. Droogina kasutatakse ka lehtedest ja võrsetest destillatsiooni teel valmistatud eeterlikku õli Hiina kaneeliõli ehk kassiaõli ("Cinnamomi cassiae aetheroleum").
Oskar Pärn

Oskar Pärn (27. mai 1908 Vana-Kariste vald, Halliste kihelkond – 21. juuli 1999 Tallinn) oli eesti ametiühingutegelane ja raamatukogundustegelane, aastatel 1950–1951 Tallinna Keskraamatukogu direktor. 
Töökäik.
Oskar Pärn suri 21. juulil 1999 Tallinnas ja ta maeti 10. augustil 1999 Rahumäe kalmistule.
Pelguranna raamatukogu

Pelguranna raamatukogu on Tallinna Keskraamatukogu haruraamatukogu, mis asub Põhja-Tallinnas aadressil Kangru 13. 
Pelguranna raamatukogu asutati 1951. aastal. Algul tegutseti praeguse aadressi järgi Sõle 77. 1963. aastal saadi uued ruumid Kangru 13 asuvas majas ja oldi seal kuus aastat. Alates 1969. aastast asus Pelguranna raamatukogu aadressil Madala 3 (tollal N. Nekrassovi tänav), samas majas apteegi, sidejaoskonna ja teiste teenindusasutustega. Raamatukogu ruumid olid teisel korrusel. 2006. aasta suvel avati Pelgurannas rannaraamatukogu. 2008. aasta sügisel kolis raamatukogu taas aadressile Kangru 13.
Tallinna Keskraamatukogu osakondades ja haruraamatukogudes kehtib ühtne lugejakaart.
Vanaküla ohvripuud

Vanaküla ohvripuud on pühapuud ajaloolisel Võrumaal Põlva valla Vanaküla külas.
Varbuse Tilleoru Silmavee läte

Varbuse Tilleoru Silmavee läte on silmaallikas ajaloolisel Võrumaal Põlva kihelkonna ja Kanepi valla Varbuse külas.
Mitte keegi peale sinu

"Mitte keegi peale sinu" on 2014. aastal ilmunud Eesti režissööride Janno Jürgensi, Maria Reinupi, Triin Ruumeti, Ivan Pavljutškovi, Kaur Koka ja Margus Paju lühifilme koondav kassett. Filme läbiv teema on üksikinimene, tema igatsused, valikud ja vastutus. 
Kassetti kuuluvad filmid:
Rosma ristimets

Rosma ristimets on ristimets Võrumaal Põlva valla Rosma külas.
2020. aastal tunnistati Rosma ristimets kultuurimälestiseks.
Hiite Maja

Hiite Maja Sihtasutus on sihtasutus, mille asutas Maavalla Koda 2008. aastal eesmärgiga tutvustada, uurida ja toetada Eesti looduslikke pühapaiku – hiisi, pühi puid, ohvrikive, pühi allikaid.
Hiite Maja sihtasutus on poliitiliselt, maailmavaateliselt ja majanduslikult sõltumatu sihtasutus, mis on keskendunud Eesti põlisrahvaste looduslike pühapaikade uurimisele, kaitsmisele ja tutvustamisele. Sihtasutus korraldab alates 2008. aastast rahvusvahelist hiite kuvavõistlust, haldab looduslike pühapaikade andmekogu ja kaarti, tunnustab hiiesõbralikke ettevõtmisi, korraldab uuringid ja koolitusi ning nõustab pühapaikade seoses maaomanikke ja asutusi. Sihtasutus koondab ja avaldab andmeid looduslike pühapaikadega seotud rikkumiste kohta. Vt nt "Rüüstatud pühapaigad", Hiite Maja SA, 2018.
Sihtasutus osales Kultuuriministeeriumi valdkondliku arengukava "Eesti looduslikud pühapaigad. Uurimine ja hoidmine 2008-2012" rakendamises; sh lõi looduslike pühapaikade andmekogu, tellis looduslike pühapaikade õigusanalüüsi ning seadusemuudatuste ettepanekute eelnõud ning osales pühapaikade uuringutel Põlva, Võnnu, Muhu, Juuru ja Kuusalu kihelkonnas. Samuti osales sihtasutus riikliku arengukava "Eesti looduslikud pühapaigad. Uurimine ja hoidmine. Arengukava 2015-2020"  ettevalmistamises ja on märgitud arengukava dokumendis selle kaastäitjaks. Kuni 2018. aastani oli sihtasutus Muinsuskaitseameti looduslike pühapaikade eksperdinõukogu liige.
Hurmi Suure Kullaaugu ohvrikivi

Hurmi Suure Kullaaugu ohvrikivi (ka Suure kullaaugu kivi) on ohvrikivi ajaloolisel Võrumaal Kanepi kihelkonna Hurmi külas.
Eoste Keldrimägi

Eoste Keldrimägi on asulakoht Põlva maakonnas Põlva vallas Eoste külas.
Asulakoht asub Kärsa–Eoste tee (18181) ääres.
Keldrimägi on muinsuskaitseseaduse alusel tunnistatud arheoloogiamälestiseks ja kantud kultuurimälestiste riiklikku registrisse.
Keldrimäel tehti proovikaevamisi 1971. aastal arheoloog Mare Auna juhtimisel. Asulakoha kultuurikiht on õhuke (15–20 cm). Leiti söetükikesi, põlenud kivipuru ja üks savinõukild. Kultuurikihi ja savinõukillu järgi on asulakoht dateeritud II aastatuhande algusse. Teiste andmete (sh mälestise sildil oleva teksti) järgi pärineb asulakoht I aastatuhande teisest poolest.
Maavalla Koda käsitleb Eoste Keldrimäge loodusliku pühapaigana ajaloolisel Võrumaal Põlva kihelkonna Eoste külas.
Salme Lohuaru

Salme Lohuaru (neiuna (aastani 1950) Salme Andre; 1. oktoober 1919 Pärnu – 7. jaanuar 2014 Barrie) oli eesti pianist.
Ta asus aastal 1935 õppima Tallinna Konservatooriumi Helmi Viitoli klaveriklassi, kuid lõpetas aastal 1943 sama õppeasutuse professor Artur Lemba juures.
Lahkunud sõja ajal Eestist, õppis ta aastatel 1944–1946 Viini muusikaakadeemias Bruno Seidlhoferi juures klaverit. Aastal 1948 emigreerus ta Kanadasse, kus täiendas ennast professor Carmani juures. Aastatel 1949–1950 oli ta palgal Toronto Balletikoolis; muidu tegutses ta Torontos vabakutselisena, esinedes nii soolokavadega kui ka saatjana Kanadas ja USA-s, sealhulgas palju kordi Helmi Betlemi laulustuudio kasvandikega. Ta oli klaverisaatjaks kõigile neil aastail Torontot väisanud nimekatele eesti interpreetidele (Ludvig Juht, Naan Põld, Els Vaarmann, Jüri Täht jt.).
Aastal 1962 lahkus ta Torontost ja ta tõmbus muusikutöös tagasi. Ta suri 7. jaanuar 2014 Barrie's (asub Ontario provintsis).
Linte Maarjamägi

Linte Maarjamägi on looduslik pühapaik ajaloolisel Võrumaal Räpina kihelkonna Linte külas.
Terikeste Suitsumäe hiiepärn

Terikeste Suitsumäe hiiepärn ehk Mäe-Suitsu ohvripärn on looduslik pühapaik Tartumaal Võnnu kihelkonna Terikeste külas.Asukoht leitav ka bussipeatuse järgi "Hiiepärna".
Nulga Lipualuse hiis

Nulga Lipualuse hiis on looduslik pühapaik ajaloolisel Võrumaal Räpina kihelkonna Nulga külas.
Terikeste Suitsumäe hiis

Terikeste Suitsumäe hiis on looduslik pühapaik Tartumaal Võnnu kihelkonna Terikeste külas.
Kastre Pähnialune

Kastre Pähnialune (ka "Kastre Pähni alune, Pähnimägi") on looduslik pühapaik Tartumaal Võnnu kihelkonna Kastre külas. Koht on kaitse alla võetud arheoloogiamälestisena
Suure-Veerksu ohvrikivi

Suure-Veerksu ohvrikivi on ohvrikivi ajaloolisel Võrumaal Räpina kihelkonna Suure-Veerksu külas.
Süvahavva Uku koobas

Süvahavva Uku koobas on looduslik pühapaik ajaloolisel Võrumaal Räpina kihelkonna Süvahavva külas.
Härmä Kalmepetäi

Härmä Kalmepetäi (ka "Härmä püha pettäi", "Ohvrimänd Kalmotopettäi", "Kalmõtõpetäi") on pühapuu Setumaal Härmä külas.
Kohaliku rahvapärimuse kohaselt olevat puu sees puuk ehk kratt elanud ja peremehele varandust kokku tassinud.
Kombetalitusi on teadaolevalt peetud ja ohvriande toodud toomapäeval (21. detsembril).
Härmä kalmetepetäi on tunnistatud kultuurimälestiseks ja kantud kultuurimälestiste riiklikku registrisse kui ohvrimänd "Kalmotopetäi".
Hargla ohvrimänd

Püha mänd ehk Püha pettai ehk Hargla ohvrimänd (võru keeles Pühäpetäi) on pühapuu ajaloolisel Võrumaal Hargla kihelkonna Hargla külas.
Vanaküla ohvrikivi

Vanaküla ohvrikivi on looduslik pühapaik ajaloolisel Võrumaal Põlva kihelkonna Vanaküla külas.
Mammaste-Kanariku ristipuud

Mammaste-Kanariku ristipuud on ristipuud ajaloolisel Võrumaal Põlva kihelkonna Mammaste külas.
Metste ristipuu

Metste ristipuu on ristipuu ajaloolisel Võrumaal Põlva kihelkonna Metste külas.
Eoste ristipuud

Eoste ristipuud on ristipuud Võrumaal Põlva kihelkonna Eoste külas. 
Eoste külas asub ka Eoste ristimänd, Eoste Porgandi ristimänd ja Eoste Porgandi ristipuud.
Puskaru ristipuud

Puskaru ristipuud on ristipuud ajaloolisel Võrumaal Kanepi kihelkonna Puskaru külas.
Neitsikoobas

Väikese Taevaskoja Neitsikoobas on looduslik pühapaik Ahja jõe ääres Taevaskoja külas Põlvamaal Põlva vallas, kihelkondliku haldusjaotuse järgi Tartu kreisi Võnnu kihelkonna lõunapiiril. Koopasuu kõrgus on ligikaudu 5 m, laius allosas 4 m. Koopa sügavus on 14 meetrit. Koobas moodustab aheneva tunneli, mille tagaseinas on kivimassiivi sisenev lõhe. Koopast voolab välja Kuldallikas. 
Neitsikoopaga on seotud mitu legendi. Ühe legendi kohaselt elab koopas kena neiuke, kes istub kangastelgede taga ja koob kangast. Kui vaikselt kuulata, kostab koopast telgede lõksumist. Neiu käivat koopast väljas vaid kord aastas, jaaniööl. Teise legendi kohaselt viib kaljulõhe jõevaimu elupaika, kus uppunud neidude hinged peavad nõiatelgedel kuduma allmaailma rahvale riideid ja pesema allikavees kulda. Koobast on seostatud ka Vanapagana elupaigaga, kus Vanapagan oma pojale pulmaülikonda koob. Neitsikoobast on usutud koosnevat mitmest ruumist. Koopasse sisenemise eest on hoiatatud ja seda ei peeta ohutuks. Uskumuste kohaselt võib koopasse sisenemine teha pimedaks või hulluks.
Taevaskoja ristipuu

Taevaskoja ristipuu on ristipuu ajaloolisel Võrumaal Põlva kihelkonna Taevaskoja külas.
Valgesoo ohvrikivi

Valgesoo ohvrikivi on ohvrikivi Tartumaal Võnnu kihelkonna Valgesoo külas.
Kupupanemine

Kupupanemine (ka: kupupanek) on ravimeetod, mille puhul haige nahale pannakse paisliigveresuse esilekutsumiseks kupuklaasid. 
Ravimeetodit on kasutatud juba keskajal. 
Eesti rahvameditsiinis tehti enne kupu (täpsemalt: kupusarve) pealepanekut nahale kupurauaga haav.
Peeter Lokk

Peeter Lokk (15. jaanuar 1927 Tartu – 3. jaanuar 2014) oli eesti koorijuht, muusikaõpetaja ja organist.
Ta sündis Tartus koolmeistrite kümnelapselise pere esiklapsena. Aastatel 1943–1949 õppis ta Tartu Muusikakoolis Jaak Karise ja Valmar Kajara juures orelit ning aastatel 1945–1949 Voldemar Kliimandi klassis dirigeerimist. Aastatel 1949–1954 õppis ta Tallinna Riiklikus Konservatooriumis (Riho Pätsi ja Ants Kiilaspea klassis) muusikapedagoogikat.
Ta oli aastatel 1944–1949 Tartu Pauluse koguduse organist, 1946–1948 Tartu 1. 7-klassilises koolis muusikaõpetaja ning aastal 1949 Tartu Muusikakoolis teooria- ja solfedžoõpetaja. Aastatel 1950–1952 töötas ta Tallinna 20. Keskkoolis muusikaõpetajana. Kuni 20. sajandi viimase kümnendini oli Lokk orelimängija ka Tartu Peetri ja Maarja kogudustes. Peeter Loki põrm asub Pauluse kiriku kolumbaariumis.
Koorijuhina tegutses ta 1946. aastast ja oli rohkem kui kümne koori, sh AÜN Tartu Kultuurihoone meeskoori, ETKVL-i Tartu meeskoori, Tartu Teaduste Akadeemia segakoori, Kõrgemate Koolide ja Teaduslike Asutuste Töötajate Ametiühingu Tartu naiskoori dirigent. Aastatel 1957–1962 oli ta Tartu Ülikooli meeskoori koormeister Richard Ritsingu käe all. 1962. aastal asutas ta Juhan Simmi nimelise meeskoori ja juhatas seda kuni 1999. aastani. Töö selle kooriga kestis 37 aastat ja oli talle kõige südamelähedasem.
Peeter Lokk juhatas koore 1966–1994 kõigil Tartu linna ja maakonna laulupidudel ning 1978–1988 meeskooride vabariiklikel laulupäevadel (viimati Saaremaal Kuressaare lossi hoovil laulva revolutsiooni suvel).
Kõhukilbised

Kõhukilbised (ladina "scuta ventralia", "ventralia"; "gastrostege", ainsuses "scutum ventrale") on paljudel soomuselistel keha kõhupoolt katva naha soomused.
Kõhukilbised võivad olenevalt liigist olla erineva kuju ning suurusega, seetõttu kasutatakse neid ka soomuseliste teaduslikul süstematiseerimisel.
Anaalkilbist ei loeta kõhukilbiste hulka. 
Kõhukilbiste loendamine.
Kõhukilbiste loendamisel võetakse esimeseks kõhukilbiseks see kilbis, mis külgneb mõlemal pool madalaima seljasoomuse reaga - selle leidmiseks tuleks jälgida piki kaela kulgevaid seljasoomuste ridu kuni need läevad lahku kõhukilbistest. Kõhusoomuste loendamine peaks lõppema kloaagiavaeesse ehk pärakueesse kilbise ees.
Madudel.
Madudel paiknevad kõhukilbised, kaela ja kloaagiavause vahel, kere all kõhu ja kohati külgede peal. Kõhukilbiseid kasutatakse maoliste klassifikatsioonil.
Seljakilbis

Seljakilbis (ladina "scutum dorsale", mitm "scuta dorsalia"; "dorsale") on paljudel soomuselistel keha seljapoolt katva naha soomus.
Seljakilbis võib olenevalt liigist olla erineva kuju ning suurusega, seetõttu kasutatakse seda ka soomuseliste teaduslikul süstematiseerimisel.
Seljasoomuste loendamine.
Seljasoomuste loendamiseks keha ülapoolel loendatakse väikeste soomuste pikiridu aga kehaga risti, ninamiku ja kloaagiava vahelise ala keskosas, alustades ühe külje kõhusoomustest diagonaalselt ettepoole selja keskpaigani ja seejärel diagonaalselt tahapoole kuni teise külje kõhusoomuseni.
Madudel.
Madudel paiknevad seljakilbised pea taga, kere peal seljal ja kohati külgede peal. Seljakilbiseid kasutatakse maoliste klassifikatsioonil.
Internaat

Internaat on mingi õppeasutuse õpilaste ühiselamu. 
See ühiselamu võib olla samas hoones, kus tegutseb ka kool (internaatkool). Internaatkooli eripära on see, et õpilaste elamise ja õppimise suhtes teevad järelevalvet kasvatajad ja õpetajad.
Nõukogude Liidus hakati internaatkoole rajama aastast 1956.
Anaalkilbis

Anaalkilbis (ladina "scutum anale") on paljudel soomuselistel kere kõhupoolel paiknev kloaagiavaust kattev naha soomus.
Anaalkilbis võib olenevalt liigist olla erineva kuju ning suurusega, seetõttu kasutatakse seda ka soomuseliste teaduslikul süstematiseerimisel.
Anaalkilbist ei loeta kõhukilbiste hulka. 
Madudel.
Madudel paikneb anaalkilbis, mis võib olla paaritu või ka paariline (jaotunud), kere all kõhu pool kloaagiavause ees.
Anaalkilbist kasutatakse maoliste klassifikatsioonil.
Sabaalune kilbis

Sabaalune kilbis (ladina "scutum subcaudale", mitm "scuta subcaudalia"; "urostege"; "subcaudalia") on teatud soomuselistel kere kõhupoolel paiknev saba kattev naha soomus.
Sabaalused kilbised võivad olenevalt liigist olla erineva kuju ja suurusega, seetõttu võetakse neid arvesse ka soomuseliste teaduslikul süstematiseerimisel.
Anaalkilbist ei loeta sabaaluste kilbiste hulka. 
Madudel.
Madudel paiknevad sabaalused kilbised, mis võivad olla paaritud või ka paarilised, kere all kõhu pool kloaagiavausest edasi saba otsani. Sabaaluseid kilbiseid kasutatakse maoliste klassifikatsioonil.
Ķengarags

Ķengarags on asum Lätis, Riia linna Latgale eeslinna osa pindalaga 5,190 km². Asub Maskavas forštatest kagus, Šķirotavast edelas ja Rumbulast loodes Daugava paremal kaldal. Asumit ühendab Katlakalnsiga Lõunasild. 53 352 elanikku (2010). 
Ķengaragsi asumi kõige kõrgem punkt ulatub 13 meetrit üle merepinna. Kuna veel kõrgemad kohad on Riias Läänemere eri arengustaadiumite rannavallid, siis on Ķengaragsi ala kõige varasem vee alt vabanenud piirkond Riias.
Ķengaragsi alad asusid vanasti Riia linnasarases. Need piirid seadis paika juba Wilhelm Modenast. Asumi territooriumil asus siiski Mõõgavendade ordule kuulunud vend Bertoldi veski, mis ehitati tõenäoliselt aastal 1208. Kivist hoonet kasutati ka kindlusena; on teada, et vesiveskil oli ka kaitsetorn või siis asus selline torn veski juures. Riia linna ja ordu vaheliste konfliktide ajal ründasid Riia väed korduvalt veskit – ja mitte alati edukalt. 14. sajandil kaotas veski oma sõjalise tähtsuse, kuid jäi siiski edasi tegutsema.
Veskit kasutati 16. sajandini. Hilisematel aegadel jahvatati seal lisaks viljale ka pipart. Hiljem kasutati veski seadmeid vase töötlemisel ja kangaste valmistamisel. 1656. aastal ründasid veskit Vene väed, aga edutult. 
Nimi Ķengarags ("Kengeragge") kujunes 16. sajandi teisel poolel. Toona elas Daugava kaldal Ķengade perekond. Pere elas paigas, kus Daugava kaldal paljandus dolomiit, mida nad Mazā Jumpravmuiža mõisa jaoks murdsid.
18. ja 19. sajandil oli Ķengaragsis sadam ja lootsipunkt. Asumisse ehitati Blieki mõis. Toona hakkas asumisse tekkima ka tööstus. Esimesed ettevõtted olid saekaatrid, mida käitati Hollandi tuulikute abil. 19. sajandi algul lisandusid suhkruvabrik ja telliselööv. 1871. aastal ostis vene ärimees Sidor Kuznetsov vend Bertoldi veski ning rajas selle asemele portselani- ja fajansivabriku. Asumisse tekkis ka teine fajansitootmine. 1860. aastal rajati Daugava kaldale linatööstus.
Suurem osa asumist liideti ametlikult Riiaga 1924. aastal. Ķengarags jäi tööstuspiirkonnaks kuni Nõukogude võimu tulekuni. 1950. aastatel hakati asumisse ehitama paneelelamuid ja Ķengaragsist sai korterelamute piirkond.
Blieki mõis

Blieki mõis ("Blieķu muižiņa", ka "Šrēdera muižiņa" või "Bleichmuiža") oli suvemõis Lätis Riia linnas Ķengaragsi asumis peahoone aadressiga Maskavas iela 322. Saksa keeles "Bleichhof".
Mõis rajati XVIII sajandi kolmandal veerandil. Toona rentis lähedal asunud Krusta kõrtsi Schröderi nimeline mees, kes ehitas selle lähedale barokkstiilis kahekorruselise puidust suvemõisa. Mõisa juurde tekkis ka küla. Häärberi lähedale rajasid hilisemad omanikud Ventid ja Benkid saeveski, aastal 1807 ostis mõisa omanik Vent ka lähedal asunud Rammi kõrtsi.
Blieki mõisa nime sai mõis XIX sajandil. Toonased omanikud hakkasid mõisa ümbruse maid lina pleegitamiseks välja rentima. Lageda taeva all pleekivad kangad andsid mõisale nii selle saksakeelse kui ka lätikeelse nime. XX sajandi algul ehitati mõisa kohale kummitehas "Kvadrats".
Ambla vald (Ambla kihelkond)

Ambla vald (saksa keeles "Gemeinde Ampel"; enne 1892 Käravete vald, saksa keeles "Kerrafer") oli vald Ambla kihelkonnas Järvamaal. Vallamaja asus Ambla külas.
Vallas sündisid August Lubi, Leopold Raudkepp ja Endel Inglist.
1939. aasta valdade reformiga läks valla maa-ala uue Ambla valla koosseisu, välja arvatud Kuru, Kitseküla ja Rägavere küla ning Jootma asunduse maa-alad, mis läksid Lehtse valla koosseisu.
Viddalba

Viddalba on vald ("comune") Itaalias Sardiinia maakonnas Sassari provintsis Gallura ajaloolis-geograafilises piirkonnas. Halduskeskus asub Viddalbas.
Viddalba on Gallura ajaloolise piirkonna 21 omavalitsusüksusest ainus, mis ei kuulunud Olbia-Tempio provintsi, vaid piirnes sellega.
22 meetri kõrgusel merepinnast asuva Viddalba asustustihedus on keskmiselt inimest ruutkilomeetri kohta.
Viddalba piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Aggius (OT), Badesi (OT), Bortigiadas (OT), Santa Maria Coghinas, Trinità d'Agultu e Vignola (OT), Valledoria.
Viddalba halduspiirides asuvad järgmised fraktsioonid: Giagazzu, Giùncana, L'Avru, Li Reni, Tungoni.
Terje Matsik

Terje Matsik (28. detsember 1976 Haapsalu – 14. juuli 2007 Ridala vald) oli eesti kergejõustiklane (vasara- ja kettaheitja). 
Koolipäevil harrastas ta vehklemist Pille Raudsepa ja Helen Prinitsa õpilasena. Ülikoolis harrastas ta Mart Paama õpilasena ketta- ja vasaraheidet. 
Ta tuli aastatel 1999–2006 kolm korda Eesti meistriks vasaraheites ja sai veel lisaks 5 hõbemedalit. Ta sai Eesti meistrivõistlustel kettaheites 3 hõbe- ja 3 pronksmedalit. 
Ta uuendas aastatel 1999–2002 Eesti naiste vasaraheiterekordit kokku 14 korda.
Peri ristipuu

Peri ristipuu on ristipuu ajaloolisel Võrumaal Põlva kihelkonna Peri külas.
Kuutsi ohvrikivi

Kuutsi ohvrikivi on ohvrikivi ajaloolisel Võrumaal Hargla kihelkonna Kuutsi külas.
Mäletjärve Annemägi

Mäletjärve Annemägi on looduslik pühapaik Tartumaal Võnnu kihelkonna Mäletjärve külas. 
Annemäel asub ka Mäletjärve Annemäe ohvrikask, mis on võetud ka kaitse alla, ja Mäletjärve Annemäe ohvrikivi.
Karste hiietamm

Karste hiietamm ehk Kuku tamm oli pühapuu ajaloolisel Võrumaal Kanepi kihelkonna Karste külas.
Tamm on hävinud, alles on vaid kuivanud tüügas, seetõttu arvati puu 2017. aastal looduskaitse alt välja ja eemaldati keskkonnaregistrist.
Verhulitsa Laudsi pettäi

Verhulitsa Laudsi pettäi ehk Laudsi pettäi on pühapuu Setumaal Värska aleviku lõunaosas Verhulitsa küla poole viiva tee ääres.
Männi tüvi haruneb neljaks ja rahvapärimuse järgi on seda seletatud sellega, et küla rajamisel istutatud sinna kõrvuti neli mändi, mis hiljem kokku kasvasid.
Ühes Postimehe 1928. aasta artiklis kirjutati, et "Pildil olev "Laudsi pettäi" kuulub kohalikule külakonnale, kes selle tänavu maharaiumisele määras. Üks kohalik elanik ostis selle külakonnalt ära, hakates selle juurde elamut ehitama, päästes sellega ühtlasi ajaloolise puu."
Laudsi pettäi on võetud looduskaitse alla.
Toompark

Toompark on haljasala Tallinna kesklinnas. Haljasala piires on ka endisest vallikraavist moodustatud Snelli tiik ning spordiväljak.
Asukoht.
Toompargi piir kulgeb Toompuiestee ja Nunne tänava ristumiskohast mööda Nunne tänava pargipoolset teemaad kuni Nunne 11 kinnistuni, mööda nimetatud kinnistu läänepoolset piiri ja piki selle sirgjoonelist pikendust lõunasse kuni Toompea müürini, mööda müüri edelasse ja seejärel lõunasse kuni ristumiseni Falgi teega, mööda Falgi tee pargipoolset teemaad läände kuni ristumiseni bastioni müüriga, mööda müüri kirdesse ja loodesse ning piki müüri sirgjoonelist pikendust kirdesse kuni kinnistu Toompuiestee 18c hooneni, mööda nimetatud hoone pargipoolset seina kuni Toompuiesteeni ning mööda Toompuiestee pargipoolset teemaad põhja ja seejärel kirdesse kuni ristumiseni Nunne tänavaga, jättes välja kinnistud Toompuiestee 24, 26 ja 30.
Türgi tiib.
Pargi Toompea-poolset Falgi teega piirnevat osa, kus asunud Tallinna muldkindlustusvööndi Tallinna bastionikindlustuste osa on nimetatud Türgi tiivaks. Türgi tiival paiknevad kaitserajatise maa-alused ruumid ehitati aastatel 1689–1696 ja kolmnurkselt välja ulatuv muldkindlustus valmis aastatel 1698–1703. 
1860. aastatel rajati Toompeale pääsuks Tallinna vanalinna kahe bastioni vahele Falgi tee. Falgi tee kõrval Toompargis asuv Türgi tiivaks nimetatud kindlustus oli maa alt ühendatud Rootsi bastioniga. 1930. aastatel ehitati Falgi teelt Toomparki viiv trepp ja 1930. aastate lõpus kohandati Rootsi bastioni Türgi tiiva maa-alused ruumid varjendiks ning sissepääsuhoone fassaad on oletatavalt rajatud peale 1935. aastat.
Treppi restaureeriti viimati arvatavalt 1970. aastate lõpul. 2019. aastal renoveeriti müüritis ja trepp, mis viib Toompealt laskuvalt Falgi teelt kõrvalasuvasse Toomparki.
Snelli staadion.
, endine Eesti NSV aegne ÜVSÜ “Tööjõureservide” Eesti Tööjõureservide staadion () 
Toompea kõrgendiku ja Toompea lossi jalamil asuv ala koosneb jalgpalliväljakust, kahest korvpalliväljakust, kergejõustikurajast ning klubihoonest.
Snelli tiik.
Toompea lossi kaitserajatisest (vallikraavist) moodustunud kunstlik veekogu (tiik), mis asub Tallinna Kesklinna linnaosas Vanalinna asumis ning jääb Toompea kõrgendiku, Falgi tee, Toompuiestee ja Nunne tänav vahele.
Patkuli reduut.
Endise vallikraavi, hilisema Snelli tiigi Toompea külgsel osal asub algse Patkuli reduudi väljaulatuv reduudiosa.
Patkuli trepp.
Patkuli trepp ühendab all-linna Toompeaga Balti jaama poolsest küljest. Patkuli trepp algab Nunne tänava kõrval Snelli tiiki ümbritseva Toompargi Toompea põhjaküljelt ning tõuseb mööda mäenõlva Toompeal Rahukohtu tänav 3 ja 5 hoonete vahelisel alal asuvale Patkuli vaateplatvormile.
Trepp ehitati 1903. aastal ja avati 6. oktoobril 1903. aastal.
Ajalugu.
Snelli tiigi ääres Toompargis asus 1. detsembril 1974 avatud 1924. aasta 1. detsembri ülestõusu mälestusmärk.
Tuvi park

Tuvi park on haljasala Tallinna kesklinnas Tõnismäel, Veetorni, Tõnismäe ja Toom-Kuninga ja Suur‑Ameerika tänava vahel.
Asukoht.
Tuvi pargi piir kulgeb Veetorni tänava ja Toom-Kuninga tänav 11 (Saksamaa Suursaatkond Tallinnas) kinnistu ristumiskohast mööda Toom-Kuninga 11 ja Toom-Kuninga 13a kinnistute idapiiri lõuna suunas kuni Suur-Ameerika tänav 14 kinnistu loodenurgani, mööda Suur-Ameerika 14 ja Suur-Ameerika 14d kinnistute põhjapiiri ida suunas kuni kinnistu Tuvi tänav 14b edelanurgani, mööda selle kinnistu läänepiiri põhja, ida ning seejärel põhja suunas kuni sama kinnistu loodenurgani, seejärel mööda nimetatud kinnistu läänepiiri sirgjoonelist pikendust põhja suunas kuni kinnistu Tuvi 12 edelanurgani, mööda selle kinnistu läänepiiri ning selle mõttelist pikendust põhja suunas kuni Veetorni tänavani ning sealt mööda Veetorni tänava pargipoolset teemaad lääne suunas Toom-Kuninga 11 kinnistu piirini.
Ajalugu.
Tuvi pargi praegune nimi on tinglik ja suhteliselt hiline: park on saanud nime sellega külgneva Tuvi tänava järgi. Viimasele andis aga arvatavasti nime sealkandis elanud sadulseppmeister Hugo Aleksander Taubenheim. Tuvi park hõlmab endise Basti, Friedheimi suvemõisa ja Köningstahli suvemõisa (andis nime Toom-Kuninga tänavale) suvemõisa ja nende parke.
1930. aastatel ehitati Tuvi parki kuue meetri laiune paekivist paraadtrepp pargist Suur‑Ameerika tänavale. 1950.−1970. aastatel oli pargis Noorte Loodussõprade keskmaja katseaed koos kasvuhoonetega. 1970. aastail rajati Suur-Ameerika tänava äärde Lastestaadioni spordiväljakud. Park sai tugevasti kannatada 1967. aasta suures tormis.
Suvemõisate ajast on alles vaid üksikuid põlispuid, 1980. aastatel park metsistus ja jäeti hooletusse, kuid alates 2003. aastast on parki hoogsalt korrastatud. 2004. aastal võeti park riikliku looduskaitse alla.
Sarvkest

Sarvkest (ladina keeles "cornea") on inimestel ja paljudel maismaa- ja veeloomadel silmamuna fibrooskesta osa. Sarvkest on silmamuna kattev eesmine läbipaistev osa, mis piirneb külgedelt ja tagant kõvakestaga.
Sarvkesta areng, anatoomia, füsioloogia, morfoloogia, histoloogia ja patoloogia võivad suuresti erineda nii liigiti kui ka indiviiditi.
Roomajatel.
Madudel.
Madudel on tuvastatud silma sarvkest embrüonaalses arengujärgus, juba kolmenädalastel hariliku nastiku embrüotel.
Madude silma katab väljast läbipaistev silmakilbis, mis vahetub koos ülejäänud nahaga kestumise ajal.
Madudel ei moodusta silmakilbis ja sarvkest üksteist katvaid kesti vaid neid eraldab vahekiht, mis kestumise käigus täitub lümfivedelikuga. Sarvkesta niisutamise ja toitmise eest hoolitseb vesivedelik, sekreedid suubuvad nina-pisara juhadesse ja selle kaudu suuõõnde.
Öise eluviisiga madudel on sarvkest suurem kui päevase eluviisiga madudel.
Patoloogia.
Looduses elavatel madudel jääb sarvkesta patoloogia enamasti tähelepanu ning ravita. Kuid loomaaedades ning maokasvandustes ja ka kodustes terraariumites tuleks, lisaks maopidamise eeskirjadele, tähelepanu pöörata ka mao silmade tervislikule seisukorrale – läbipaistmatu ülespoole kaardunud servadega silmakilbis võib vajada veterinaari abi. Mitte mingil juhul ei tohiks "rebida" kuivanud nahatükki (silmakilbist) omal käel, see võib vigastada mao silma.
Imetajatel.
Sarvkest on veresoonte ja lümfisoonteta – teda toidavad pisaravedelik ja silma vesivedelik.
Inimestel.
Sarvkest on silma kiudkesta kumerdunud ja läbipaistev osa. Sarvkesta taga on mitmekihiline lameepiteel, mis on varustatud närvilõpmetega. Närvilõpmed muudavad sarvkesta tundlikuks koeks – püüdes sarvkesta ja silma kaitsta sulgeme silmad üsna kiiresti, nn sarvkestarefleks. 
Sarvkesta mõõtmed ja paksus erinevad indiviiditi.
Sarvkest arvati koosnevat viiest kihist (eest-taha) : 
2012. aastal avastasid Inglise Nottinghami ülikooli teadlased, et inimese sarvkihil on ka kuues kiht – Dua kiht. 
Sarvkesta lihvimine silmakirurgias.
Mõned nägemishäired alluvad erinevatele kirurgilistele muundustele, nii näiteks saab ka Eestis, vastavalt kliendi soovile ja silma anatoomilistele eripäradele, lasta silmakirurgidel töödelda spetsiaalsete laseraparaatidega ja meetoditega (näit LASIK) silma sarvkesta nii, et saavutatakse ihaldatud nägemisteravus nägemisabivahenditeta (prillide, läätsedeta).
Patoloogia.
Inimestel seostatakse sarvkestaga mitmeid silmahaigusi, nagu sarvkestapõletik, sarvkestahaavand, sarvkestasade jpt.
Nunnavärav

Nunnavärav (vanas kirjaviisis Nunnawärraw; ka Saunavärav) oli ajalooline Tallinna linnamüüri müürivärav Toompea kõrgendiku ja Saunataguse torni vahel linna loodemüüris.
Nunnavärav rajati 14. sajandil Taani kuninga Erik IV Menvedi asehalduri Johannes Kanne korraldusel, kes oli 1310. aastal andnud juhised Tallinna linnamüüri täiustamiseks. Nunnavärav on nimetatud selle lähedal asunud keskaegse tsistertslaste Tallinna Mihkli naiskloostri järgi. Kohe värava kõrval asunud sauna järgi on seda ka Saunaväravaks kutsutud. Nunna väravat on esmamainitud 1355. aastal "tornina sauna kõrval pika mäe all".
14. sajandi I pooles rajati neljakandiline kõrge peaväravatorn, mis asus linnamüüriga ühel joonel. Peavärava tugevdamiseks ehitati I eesvärav, mille põhjapoolsesse nurka rajati ümar, veidi lapiku põhiplaaniga neljakorruseline nurgatorn. Hiljem ehitatud II eesväraval nurgatorne ei olnud. 
Nunnavärava kaitseehitised koosnesid oma lõplikul kujul kolmest järjestikusest väravast, mille hiljem lisati veel 1610. aasta paiku ehitatud vallivärav koos vahtkonnamajaga. Tegemist oli Tallinna ühe võimsama väravakompleksiga. Toompea kõrgendiku all asuvatest väravaehitistest eesväravatest ja väravahoonest ulatus kuni Toompea kõrgendikuni kaks umbes 15 m vahega paekivist kaitsevalli, mis on ainsatena osaliselt säilinud.
1490. aastal ehitati Nunne värava juurde seek, nn Uus hospidal (saksa k "Das neue Sekenhaus"). Uue hospidal hoonestik koosnes hospidalist, ühest elumajast ja kahest aidast. Uus hospidal paiknes kitsal maa-alal Toompea nõlva all Nunne ja Laia tänava ristumiskohal. Majad müüdi 1547. aastal linnaelanikele.
Osa Nunnaväravast lammutati 1820. aastal ning selle säilinud osas asus 19. sajandil hobupostijaam. 1864. aastal tasandati värava taga asunud vallikraav ja muldkindlustused. 
Linna arenemisel ja laienemisel ning 1870. aastal valminudBalti Raudtee Seltsi raudteevaksalile sujuva liikluse kindlustamiseks (läbipääs Nunna väravat kaudu linnast välja oli väga väike, kitsas ja pime) müüdi 1868. aastal värav lammutamiseks maha ning lammutati. Kuid ka Nunna värava lammutamine ei taganud piisavat läbipääsu Balti vaksalini, mistõttu tehti Suur-Kloostri tänaval linnamüüri läbimurdega ka uus väravaava.
Säilinud on vaid mõned Nunne tänaval Toompea-poolses müüris olevad eesvärava osad.
Dua kiht

Dua kiht (inglise keeles "Dua's layer") on inimese silmamuna katva sarvkesta kiht.
Asend ja morfoloogia.
Dua kiht paikneb sarvkesta tagaosas, "stroma of cornea" ja Descemet' membraani vahel.
Dua kiht on tugev ja tema paksuseks, koepankade sarvkestanäidiste alusel, loetakse 15 mikromeetrit.
Avastamine.
2012. aastal avastasid Inglise Nottinghami ülikooli teadlased Harminder Singh Dua, Lana A. Faraj, Dalia G. Said, Trevor Gray, James Lowe, et inimese sarvkihil on ka kuues kiht – Dua kiht.
Dua kiht võib varasemast oftalmoloogiaalasest teaduskirjandusest puududa, kuna kuni 2012. aastani teati, et sarvkiht koosneb viiest kihist, mis on omavahel ühendatud kollageenikiududega.
Merivälja raamatukogu

Merivälja raamatukogu oli Tallinna Keskraamatukogu haruraamatukogu Pirita linnaosas aadressil Tuule tee 18. 
Merivälja raamatukogu asutati 1949. aastal. Seda plaaniti sulgeda juba 1998. aastal, lõplikult on see suletud alates 1. jaanuarist 2010. Endistesse ruumidesse rajati kodanikualgatuse korras Meriväja lugemistuba, mis avati veebruaris 2010. Eesti Postilt saadi õigus ka kirjaümbrike ja postmarkide müügiks.
Kopli raamatukogu

Kopli raamatukogu oli Tallinna Keskraamatukogu haruraamatukogu, mis asus Põhja-Tallinna linnaosas viimati aadressil Uus-Maleva 1a. 
Kopli raamatukogu avati 15. septembril 1926. 1930. aastate lõpul kerkis päevakorrale uue koolimaja ehitamine Koplisse, kuhu oleks uued ruumid saanud ka raamatukogu. 1993. aastal koliti lõpuks uutesse ruumidesse Uus-Maleva 1a. Raamatukogu on suletud alates 1. juunist 2008.