tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Teo Maiste

Teo-Endel Maiste (29. veebruar 1932 Võru – 14. august 2018) oli eesti laulja (bass) ja näitleja.
Elukäik.
Teo-Endel Maiste küüditati 1941. aastal koos ema ja kahe vanema vennaga Siberisse. Nende elukohaks sai Aleksandrovski rajoon Tomski oblastis, Obi jõe põhjaosas, Tomskist umbes 1000 kilomeetrit põhja pool. Teo-Endel oli küll Eestis esimese klassi lõpetanud, kuid kuna ta algul vene keelt ei osanud, siis tuli kohalikust koolist kõrvale jääda. Järgmisel aastal läks ta uuesti esimesse klassi ning sai keele kiiresti selgeks. Pärast kooli lõppu sattus noormees pärast aastast metsatööd juhuslikult Tomskis muusikakooli katsetele. Ta lõpetas 1957. aastal Tomski Muusikakooli Aleksandra Tihhomirova lauluklassi. 1957–1958 õppis Novosibirski konservatooriumis (Venjamin Arkanovi klassis). Teo Maiste naasis Eestisse 1958. aastal ja astus Tallinna Riikliku Konservatooriumi, kus lõpetas 1962. aastal Jenny Siimoni lauluklassi. 
1960–1965 oli ta Vanemuise teatri ning 1965–2011 Estonia teatri solist. Esinenud ka kammer- ja oratooriumilauljana. Alates 1970. aastast töötas ta Eesti Muusikaakadeemia õppejõuna. Tema õpilaste seas on olnud Hans Miilberg, Thomas Mürk, Jaan Willem Sibul, Taimo Toomast.
Looming.
Maiste loomingu nimistus on veerandsada soolopartiid vokaalsümfoonilistes suurvormides ning üle saja lavarolli, sealhulgas Mölder (Dargomõžski "Näkineid"), Boriss (Modest Mussorgski "Boriss Godunov"), Ramfis, Attila, Philipp II ja Suurinkvisiitor (Verdi "Aida", "Attila", "Don Carlo"), Igor ja Galitski (Aleksandr Borodini "Vürst Igor"), Parun Ochs (Richard Straussi "Roosikavaler"), Porgy (George Gershwini "Porgy ja Bess"), Leporello (Mozarti "Don Giovanni"), Cyrano (Tambergi "Cyrano de Bergerac"), Peaminister ja Kagler (Straussi "Viini veri"), Lempelius, Friesner (Eduard Tubina "Reigi õpetaja", "Barbara von Tisenhusen") jpm.
Hiidkalmaar

Hiidkalmaar ("Architeuthis") on limuste hõimkonda kuuluv peajalgsete monotüüpne perekond. Selle perekonna esindajad võivad kasvada kuni 18 m pikkuseks.
Liikide arv perekonnas pole selge – neid eristatakse ühest kaheksani. Sagedane jaotus on kolmeks liigiks, vastavalt ookeanidele, kus nad elavad – Atlandi ookeanis "Architeuthis dux", Lõuna-Jäämeres "A. sanctipauli" ja Vaikse ookeani põhjaosas "A. martensi". Uuemate hinnangute järgi on kõik need aga üks liik.
Süstemaatika.
WoRMS-i andmeil (2023. aasta juuli seisuga) kuulus perekonda ainult üks liik:
Jaan Willem Sibul

Jaan Willem Sibul (sündinud 24. märtsil 1956 Sverdlovski oblastis Verhoturjes) on eesti laulja (bariton) ja näitleja.
Elukäik.
Ta sündis Sverdlovski oblastis Verhoturjes väljasaadetute perekonnas. Tema isa oli dirigent Karl Lembit Sibul, ema laulja Adelina Sibul. Perekond kolis tagasi Eestisse 1961. aastal. 
Ta on lõpetanud 1974. aastal Antsla Keskkooli ja Antsla Muusikakooli flöödi erialal. Samal aastal astus Eduard Vilde nimelise Tallinna Pedagoogilise Instituuti, mille lõpetas 1978. aastal orkestrijuhtimise erialal. Järgnes teenistus Nõukogude armees (1978–1980). 
1980. aastal alustas tööd Riiklikus Akadeemilises Meeskooris ja astus Tallinna Riiklikku Konservatooriumi, mille lõpetas 1988. aastal laulu erialal Teo Maiste klassis. Tegeles rokkmuusikaga (ansambel T-Klaas). Aastatel 1992–2023 oli ta Vanemuise teatri ooperisolist. 
Eesti Solistide Liidu esimees (2003) ja Eesti Näitlejate Liidu juhatuse liige (2003–2010).
Upa–Leisi tee

Upa–Leisi tee (registrinumbriga 79) on üks Eesti tugimaanteedest. 
See saab alguse Upa külas Risti–Virtsu–Kuivastu–Kuressaare tee 140. kilomeetril. Tee pikkus on 36,8 km. Tee lõpeb Leisi alevikus Orissaare–Leisi–Mustjala tee 31. kilomeetril. Leisi alevikus kannab nime Kuressaare maantee.
Sillad Upa–Leisi teel.
Sildade nimistu pärineb teeregistrist.
Asulad Upa–Leisi teel.
Upa küla, Laadjala küla, Kiratsi küla, Uduvere küla, Kaarma küla, Saue-Mustla küla, Saue-Putla küla, Liiva-Putla küla, Haeska küla, Lööne küla, Jööri küla, Selja küla, Karja küla, Pärsama küla, Tutku küla, Angla küla, Aru küla, Veske küla, Leisi alevik.
Harilik äiakas

Harilik äiakas ehk nisulill ("Agrostemma githago") on nelgiliste sugukonda äiaka perekonda kuuluv üheaastane taimeliik.
Ta on levinud umbrohuna, taliviljapõldudel ja söötidel.
Varem oli liik levinud hajusalt üle Eesti, kuid nüüdseks on järele jäänud ainult üksikud leiukohad.
Vars ja lehed on pehmekarvased. Õie läbimõõt on 2–4 cm, õietupp on 4–5 cm pikkune, kitsaste hõlmadega.
Õitseb juunis, juulis. Seemned on karedad ning sisaldavad mürgist glükosiidi agrostemiini.
Põld-lehmalill

Põld-lehmalill ("Vaccaria hispanica") on nelgiliste sugukonda lehmalille perekonda kuuluv rohttaim, oma perekonna ainus liik.
Teaduslikult kirjeldas põld-lehmalille esimesena šoti botaanik Philip Miller juba 18. sajandi keskel, aga tänapäevase ladinakeelse nime võttis kasutusele saksa botaanik ja mükoloog Stephan Rauschert alles 20. sajandi teisel poolel.
Levila.
Põld-lehmalille levila hõlmab suurema osa Euraasiast: Euroopa, Vahemere maad, Väike-Aasia, Taga-Kaukaasia, Iraani, Kesk-Aasia, Lõuna-Siberi, Kaug-Ida lõunaosa, Mongoolia, Jaapani ja Hiina kuni Himaalaja lõunanõlvadeni. Võõrliigina kasvab ta Põhja-Ameerikas, Austraalias, Uus-Meremaal ja mõnel pool Põhja-Aafrikas.
Eestis on põld-lehmalill haruldane võõrliik. Esineb juhusliku tulnukana raudteede ja maanteede ääres ning põldudel.
Kirjeldus.
Põld-lehmalill on üheaastane rohttaim.
Tema juur on peenike ja harunenud.
Vars on 2–6 dm kõrge, püstine, sile ja ülalt tugevasti harunenud.
Vars on kaetud hallikasroheliste terve servaga vastakuti paiknevate lehtedega. Lehel on tavaliselt 3 roodu. Alumised lehed on 3–6 cm pikad ja 1–3 cm laiad, süstjad, tipust teravad ja ka varre poolt ahenenud. Keskmised ja ülemised lehed on väiksemad: 2–3 cm pikad ja 0,3–3 cm laiad, süstjad või munajad, ilma rootsuta ja alusel ümbritsevad vart.
Õisikuks on kohev nutt või pööris, millel on pikk (kuni 6 cm) õieraag. Kandelehed on 2–3 mm pikad ja 0,5–0,8 mm laiad, süstjad ja valge äärega. Õietupp on õitsemise alguses 10–12 mm pikk ja 2½–3 mm lai, silindriline ja 5 rohelise tiivasarnase väljakasvuga servadel. Need hambakesed on 1½–2 mm pikad, kolmnurksed, valge äärisega ja teravad. Viljade valmides laieneb õietupp oluliselt ja muutub munajaks või laimunajaks. Kroonlehed on 15–18 m pikad, tavaliselt roosad või punased, harvem valged. Kroonlehe serv on terve või saagjas. Tolmukaid on 10, emakaid 2. Lill õitseb juunis-juulis ja viljub juulis-augustis.
Lehmalille vili on munajas kupar, mis on 8–9 mm pikk ja 5–6 mm lai. Kupar on kahepesaline ja kaetud 4 hambakesega. Seemned on tumepruunid, kerajad ja kaetud väikeste nüride kühmukestega, läbimõõdus umbes 2 mm.
Majanduslik tähtsus ja kasutamine.
Põld-lehmalill on taliviljade seas kasvav umbrohi. Eriti sageli kohtab teda lina ja hirsi hulgas, sest nende seemned valmivad umbes korraga ja seetõttu satuvad lehmalille seemned külvatavate seemnete hulka.
Põld-lehmalilles leidub triterpeenseid saponiine. Seemnetes leidub vakarosiidi, mis on saanud nimetuse lehmalille ladinakeelse nime järgi, B- ja C-vaksegosiidi ning selliseid flavonoide nagu isosaponariin ja vakariin, mis samuti on saanud nimetuse lehmalille teadusliku nime järgi.
Põld-lehmalill on mürktaim. Temas sisalduvad saponiinid on üldrakumürgid, mis tekitavad verejooksu ja nekroosi.
Sellegipoolest kasvatatakse põld-lehmalille ilutaimena. Aretatud on hulk sorte, mis erinevad peamiselt õite värvuse poolest: see võib ulatuda puhasvalgest tumeda purpurpunaseni.
Morgan Robertson

Morgan Andrew Robertson (30. september 1861 – 24. märts 1915) oli Ameerika Ühendriikide kirjanik.
Morgan Robertsoni loomingusse pärandisse kuulub 9 romaani ja 200 jutustust.
Ilmselt oleks ta juba ammu unustatud, kui 1898. aastal poleks ilmunud tema romaani "Futility." Selles kirjeldab ta maailma kõige moodsama, kõige suurema, kõige luksuslikuma ja kõige merekindlama reisilaeva esimest reisi. Ja hirmsat hukku.
Luksuslaev, mille nimi on raamatus Titaan, peab Southamptonist (Inglismaalt) New Yorki sõites ületama Atlandi ookeani rekordkiirusega, kuid upub ühel pakaselisel aprilliööl pärast kokkupõrget jäämäega. 3000 reisijast pääsevad eluga üksnes vähesed, sest 24 päästepaadis jätkub kohti üksnes pooltele. Laeva pardal mängitakse maha surmaga silmitsi seisvate reisijate tragöödiad.
Raamatu ilmumise ajal loeti seda vähe. Teost tuli aga juba suurema tiraažiga juurde trükkida siis, kui 1912. aastal hukkus Titanic täpselt samal kombel kui laev, millest oli kirjutatud 12 aastat varem ilmunud raamatus. Romaanis oli laeva pikkus 800 jalga, tegelikult aga 882,5 jalga. Raamatus oli laeva kiirus jäämäega kokkupõrkamise ajal 25 sõlme, Titanicul aga 23 sõlme. Mõlemal laeval oli kolm sõukruvi. Päästepaatide arv oli Titaanil 24, Titanicul 22.
Kirjanik Morgan Robertson väitis hiljem, et tal oli "astraalne kaasautor".
Salu-tähthein

Salu-tähthein ("Stellaria nemorum") on taimeliik nelgiliste sugukonnast tähtheina perekonnast.
Taime kõrgus on 20–70 cm. Varred on karvased, mahlased, kergesti murduvad ja ristlõikes ümarad. Lehed on munajad ja pehmekarvased. Juurmised lehed on umbes ühe sentimeetri pikkuse rootsuga. Õied tulevad üksikult ülemiste väikeste lehtede kaenaldest. Õitseb mais-juunis, harva ka juulis. Kroonlehti on viis, kuid on lõhestunud nii, et neid näib olevat kümme.
Salu-tähthein eelistab niiskemaid ja varjulisemaid kasvukohti hõredamates kuuse- ja segametsades, niiduservadel.
Tiheasustusala

Tiheasustusala on ala, kus ehitised (hooned ja rajatised) paiknevad üksteisele lähedal. 
Tiheasustusalad on peamiselt linnad, alevid ja alevikud. Harvem ka tihedalt üksteise kõrval paiknevate ehitistega külakeskused. Kõik Eesti linnad on tavaliselt tiheasustusalad (erandiks võib lugeda Paldiski linna, mille põhiosa moodustavad tihedalt asustamata Pakri poolsaar ja Pakri saared). Tiheasustusala piiri ja kriteeriumi määrab reeglina konkreetse valla üldplaneering.
Hajaasustusala

Hajaasustusala on ala, kus ehitised (hooned ja rajatised) paiknevad üksteisest kaugel või neid ei ole üldse. Hajaasustusalaks on valdav osa Eesti külade territooriumist, sealhulgas põllu- ja metsalad ning loodusliku ilmega alad.
Hajaasustusala vastandiks on tiheasustusala. Haja- ja tiheasustusala piiri ja kriteeriumi määrab reeglina konkreetse valla üldplaneering.
Kahvatu tähthein

Kahvatu tähthein ("Stellaria pallida") on taimeliik nelgiliste sugukonnast tähtheina perekonnast.
Mets-tähthein

Mets-tähthein ("Stellaria holostea") on taimeliik nelgiliste sugukonnast tähtheina perekonnast.
Taime kõrgus 10 kuni 40 sentimeetrit. Lehed ja varred on kergesti murduvad. Lehed on piklikud, leheservad ja leherood karedate karvadega. Varred on paljad ja kandilised.
Kroonlehed on lõhenenud kuni keskpaigani. Valgeid kroonlehti on viis tükki.
Eelistab kasvada kuuse-segametsades, põõsastikes, puisniitudel. Eestis levikult tavaline.
Turd-tähthein

Turd-tähthein ("Stellaria crassifolia") on taimeliik nelgiliste sugukonnast tähtheina perekonnast.
Soo-tähthein

Soo-tähthein ("Stellaria palustris") on taimeliik nelgiliste sugukonna tähtheina perekonnast. 
Kuni 35 cm kõrge taim püstise neljakandilise harunenud varrega. Lehed varrel kuni 4 cm pikad, kitsad, süstjad, vastastikku asetsevad. Õied valged, kroonlehe ots vähemalt pooleni lõhestatud. Õitseb maist oktoobrini. Kogu taim veidi hallikasroheline. 
Sarnane liik on oras-tähthein, kuid viimasel on kogu taim erkroheline, vars pehme, kroonlehtede lõhestatus väiksem. Samuti erinevad liigid kasvutingimuste poolest: oras-tähthein kasvab mõõdukalt niisketel, soo-tähthein märgadel niitudel ja teistel soistel aladel.
Eestis tavaline.
Oras-tähthein

Oras-tähthein ("Stellaria graminea") on taimeliik nelgiliste sugukonnast tähtheina perekonnast.
Kasvab niitudel, põllupeenardel, jäätmaadel. Enne õitsemist on üsna märkamatu. Kroonlehti on viis, kuid on peaaegu südamikuni lõhestunud.
On mitmeaastane ja levib võsundiliste risoomide abil.
Oja-tähthein

Oja-tähthein ("Stellaria uliginosa") on taimeliik nelgiliste sugukonnast tähtheina perekonnast.
Varju-tähthein

Varju-tähthein ("Stellaria longifolia") on taimeliik nelgiliste sugukonnast tähtheina perekonnast.
Alari Põldoja

Alari Põldoja (sündinud 1. märtsil 1959 Tallinnas) on eesti laulja (bariton). 
Ta lõpetas 1977 Tallinna 12. kutsekeskkooli, on õppinud Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis ja Tallinna Riikliku Konservatooriumi ettevalmistusosakonnas. Töötanud Eesti Kunstimuuseumis ja ETV-s. Laulis 1980–1999 Estonia kooris ja 1999-2007 Vanemuise kooris.
Inverness

Inverness on linn Suurbritannias Põhja-Šotimaal, Highlandi halduskeskus. Asub Põhjamere rannikul Moray Firthi ääres, Loch Nessist väljuva Nessi jõe suudmes.
Invernessis asub Bòrd na Gàidhligi peakorter.
Tuntumad ehitised on Invernessi loss ja Invernessi katedraal.
2001. aastal sai Inverness "city"-staatuse, moodustades Suurbritannia põhjapoolseima linna.
Invernessis toimuvad iga aasta septembris torupilli soolomängu võistlused Northern Meeting.
Linna jalgpalliklubi Inverness Caledonian Thistle mängib Šotimaa 1. liigas.
Aleksandr Smirnov

Aleksandr Smirnov on mitme tuntud inimese nimi:
Aleksandr Smirnov (iluuisutaja)

Aleksandr Viktorovitš Smirnov (vene "Александр Викторович Смирнов"; sündinud 11. oktoobril 1984 Tveris) on vene iluuisutaja.
Ta võistles paarissõidus, kus alates 2006. aastast oli tema partner jaapanlanna Juko Kavaguti. Samast aastast treenis neid Tamara Moskvina.
Smirnov ja Kavaguti on kolmekordsed Venemaa meistrid iluuisutamise paarissõidus (2008, 2009, 2010). Aastatel 2011 ja 2013 tulid nad Venemaa meistrivõistlustel teisele kohale.
2009. aasta maailmameistrivõistlustel Los Angeleses ja 2010. aasta maailmameistrivõistlustel Torinos võitsid nad pronksmedali.
Aastatel 2008–2011 saavutasid nad Euroopa iluuisutamise meistrivõistlustel igal aastal medalikoha. 2010. aasta Euroopa meistrivõistlustel Tallinnas tulid nad paarissõidu Euroopa meistriks. 
Smirnov ja Kavaguti lõpetasid tippsportlaskarjääri septembris 2017.
7. lend

7. lend oli Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedris aastatel 1972–1976 õppinud lend. 
Iseloomustuseks.
Lavakunstikateedri 7. lendu peetakse sageli säravaks ja legendaarseks: neid üliõpilasi iseloomustas juba kooliajal suur töövõime ja distsipliin. On arvatud, et see võis kõige muu kõrval tuleneda sellest, et samal kursusel õppisid esmakordselt koos nii näitlejad kui ka lavastajad, kes pidid vältimatult üksteise vajaduste ning stuudiumi täitmise tingimustega arvestama. Suurem oli ka nende üliõpilaste elukogemus, kuna mitmed kursuslased olid varem, enne lavakooli jõudmist, jõudnud õppida mõnel muul erialal (Anne Paluver matemaatikat, Merle Karusoo sotsioloogiat, Külliki Tool fotograafiat, Ago-Endrik Kerge oli olnud tantsija jne). Seega võib 7. lendu pidada laia silmaringiga teadlike õppijate lennuks. 
Silma hakkab ka üliõpilaste võrdlemisi suur vanusevahe sama kursuse lõikes (Karusool täitus lavakoolis 30. eluaasta, neljas elukümnend jooksis Kergel); otse keskkoolipingist tulijaid oli 8 (Kibuspuu, Krjukov, Laanemets, Luik, Ots, Pedajas, Tamberg, Volkonski). Tooniandvateks kujunesid kursusel lavastaja suuna üliõpilased. Kursuse vaimseks liidriks ja autoriteediks võis pidada lavastaja suunal õppinud Merle Karusood, kes oli valitud ka kursusevanemaks. 
Lõpetanute mälestuste kohaselt aidati üksteist koolitöös nii referaatide koostamisel, kohustusliku kirjanduse läbitöötamisel kui ka muus; kursus ei lasknud üksteisel võlgnevusi tekitada. Kursus armastas koos pidutseda ning hoidis võrreldes paljude teiste lavakooli lendudega ühte kuni lõpuni, ehkki hiljem (nt ETV saates "Lennud") tunnistavad ka selle kursuse lõpetanud, et seegi olnud teadlik valik ning pärast kooli lõppu pudeneti laiali. Kursusel oli ühiskassa, palju tehti väljasõite ning ühiskülastusi Moskva ja Peterburi teatritesse. Lavakooli lõpuaktuse päeval külastati üheskoos loomaaeda, kus meenutati esimese kursuse nn "loomaetüüde" ning korraldati pidulik õhtusöök kõigile pedagoogidele. 
7. lend jäi lavakunstikateedris Voldemar Panso viimaseks lennuks ning Panso matustel viskasid üliõpilased teatrimehele hauda kaasa oma teklid. Seda on tagantjärele ebausust tõlgendatud kui saatuslikku tegu, sest 7. lennu 5 liiget surid verinoorena või parimas loomeeas: Tiit Berg uppus üsna varsti pärast lavakooli, Urmas Kibuspuu ja Jüri Krjukov surid raske haiguse järel, Sulev Luik mõrvati ning Aare Laanemets lahkus ootamatu terviserikke tõttu. 
Tänaseks (kevad 2021) on surnud ka T. Ots ja A.-E. Kerge.
Tänapäevani (2014) on näitlejatena repertuaariteatris veel vaid Anne Paluver (Vana Baskini teatris), Külliki Saldre (Vanemuises) ja Kalju Orro (Tallinna Linnateatris). Teine osa (Karusoo, Pedajas, Peterson, Spriit, Volkonski) jätkavad lavastajana või õppejõuna ning kolmandad mõnes teatrile lähedases valdkonnas või on sootuks muule elualale suundunud (Kadri Tamberg).
Ruunaoja

Ruunaoja on oja Harjumaal. 
Oja algab Sõjamäe rabast, voolab paralleelselt Tallinna Lennujaama territooriumi lõunapiiriga ja suubub Ülemiste järve. Oja paikneb osaliselt Mõigu asumis ning osaliselt Ülemiste ja Sõjamäe asumis.
Oja on andnud nime Ruunaoja bussipeatusele Tallinnas Suur-Sõjamäe tänaval ja Ruunaoja tänavale Lasnamäe linnaosas.
Anett Arnim

Anett Arnim (sündinud 23. jaanuaril 1990) on naisduo 2U endine laulja.
Pärast seda, kui Enrique Iglesias 2007. aastal Eestis kontserdi andis, väitis Anett ajakirjanduses, et tema (17-aastane) ja Elina Kann (18-aastane) veetsid Iglesiasega kaks ööd. Kontserdi korraldaja Peeter Rebase sõnul on see jutt vale, sest et ta ise olevat koos oma vennaga ühel ööl peaaegu hommikuni Iglesiasega koos istunud. Selle peale väitis Anett, et Peeter Rebane on tema peale kade ning et tema ja Elina olevat Iglesiasega kokku saanud alles hommiku poole ööd. "Kõige nõmedam, kui on selline asi ja siis keegi ei usu sind," arvas Anett.
Eesti Ekspressi veebitoimetus koostas 2. septembril 2007 Eesti kõige tühisemate kuulsuste edetabeli. Seal seati pingeritta isikud, keda meedia on üles haipinud, ehkki nende isikute saavutused on pehmelt öeldes olematud. Edetabelis jäi Anett esikohta jagama.
Anett teatas, et tema ei ole tühine inimene, sest tühised inimesed on Kolga-Jaanis, kuigi ta usub, et igas inimeses on midagi head. Seepeale otsustasid ETV "Erisaade" koos Kolga-Jaani vallavalitsusega Anetile Kolga-Jaani populariseerimise eest ausamba püstitada.
Ausammas avati 18. oktoobril 2007. Samba rajamise eelarve oli 100 krooni. Sammas valmistati betoonist ja sealjuures kasutati mahakantud plastmannekeeni, mis roosaks värviti.
In the Court of the Crimson King

"In the Court of the Crimson King" on Briti progressiivse roki ansambli King Crimson debüütalbum. Albumi materjal lindistati ja anti välja 1969. aastal. 
Albumi kaanepildi, mis kujutab karjuvat inimnägu, maalis Barry Godber (1946–1970), kes suri aasta pärast albumi ilmumist infarkti.
Lugude nimekiri.
B-pool.
Ilmumise 40. aastapäeva puhul anti album 2009. aastal digitaalselt uuendatuna uuesti välja kolmes versioonis:
John Shakespeare

John Shakespeare (umbes 1530 – september 1601) oli kindasepp ja valge naha köösner, talupoeg ja hiljem ka Stratford-upon-Avoni oldermann. 
Ta oli William Shakespeare'i isa.
Kultuurivedur

Kultuurivedur on ajalehe Postimees auhind ja aunimetus, mida antakse välja kord aastas eelmise aasta eest. Tiitliga kaasneb käsitööna valminud vedur, mille on meisterdanud puusepp Boris Puusepp.
Voldemar Kann

Voldemar Kann (30. august 1919 Nursi – 15. jaanuar 2010) oli eesti graafik ja trükkal.
Võrumaal kaheksalapselises peres sündinud Voldemar Kann läks 1939. aastal aega teenima Eesti sõjaväkke, kust läks üle punaväkke ja värvati Saksa sõjaväkke. Tema sõjatee lõppes vangipõlvega interneeritute ja sõjavangilaagrites Tšehhoslovakkias, Poolas, Saksamaal ja lõpuks Venemaal, polaarjoone taga asuvas Vorkutas.
1946. aastal pääses ta tagasi kodumaale ning asus tööle Tallinna Kunstihoones toiminud raamitöökotta. Järgmisel aastal rajati samadesse ruumidesse siiani tegutsev graafikakoda. Graafikakotta jäi ta tööle 48 aastaks, kujunedes eesti kõigi aegade kõige silmapaistvamaks ja mitmekülgsemaks graafikameistriks, uue graafilise tehnika cannprinti loojaks.
Voldemar Kanni esimene esinemine tegevkunstnikuna laiema avalikkuse ees toimus alles 1994. aastal, mil ta sai 75-aastaseks ja juubeliga seoses korraldati tema isikunäitus. See väljapanek tutvustas täiesti küpset loojat, kelle teosed üllatasid kunstijõulise veenvusega ning avasid tee esinemistele järgmistel näitustel, sealhulgas ka kahel Tallinna rahvusvahelisel graafikatriennaalil.
Isiklikku.
1996. aastal jäi Voldemar Kann pensionile ja hakkas kodutalus Võrumaal talupidajaks.
Voldemar Kanni tütar on Tuule Kann ja poeg Uku Kann.
Eesti Apteekrite Liit

Eesti Apteekrite Liit (lühend EAL) on apteekrite erialaorganisatsioon, mis asutati 7. aprillil 1993 Eesti apteekide juhatajate omaalgatusliku ühendusena. Nüüd ühendab Apteekrite Liit proviisoritest apteegiomanikele kuuluvaid apteeke. Liit abistab apteekreid ning apteegis töötavaid proviisoreid ja farmatseute nende töös ning seisab nende õiguste eest.
Eesti Apteekrite Liidu esimeseks esimeheks valiti proviisor Õie Kotkas. Aastatel 1999–2002 oli esimees farmaatsiamagister Rita Makarova, 2002–2005 proviisor Kiiri Vasar, 2005–2013 proviisor Kai Kimmel. Alates 2013. aastast on Apteekrite Liidu esimees proviisor Ülle Rebane.
Alates 2000. aastast töötab EAL-i peaproviisorina Kaidi Sarv (Vendla). Samast aastast annab Apteekrite Liit välja farmaatsiaajakirja Eesti Rohuteadlane. Alates 2013. aastast antakse ajakirja välja koostöös Eesti Akadeemilise Farmaatsia Seltsi, Eesti Farmaatsia Seltsi ja Eesti Haiglaapteekrite Seltsiga. 2017. aastast lisandusid ajakirja väljaandjate ringi Tartu Ülikooli Rohuteaduse Selts, Eesti Apteekide Ühendus ja Eesti Proviisorite Koda. Ajakiri ilmub praegu 4 korda aastas.
Aleksandr Pokrõškin

Aleksandr Pokrõškin (vene keeles "Александр Иванович Покрышкин"; 6. märts 1913 Novonikolajevsk – 13. november 1985 Moskva) oli Nõukogude Liidu hävituslendur teises maailmasõjas, esimene kolmekordne Nõukogude Liidu kangelane, lennuväemarssal (1972).
Elukäik.
Ta lõpetas 1933. aastal Permi tehnikakooli lennumehaanikuna. Lennukooli lõpetas 1939. aastal leitnandi auastmes ja määrati 55. hävituslennuväe polku. Polk asus sel ajal Kirovogradi lennuväljal Odessa sõjaväeringkonnas. 1940. aastal osales polk Rumeenialt Bessaraabia ja Bukoviina alade hõivamises ning baseerus seejärel värskelt loodud Moldaavia NSVs Singureni lennuväljal Beltsõ lähedal. 1941. aastal võeti polgus kasutusele Mikojan-Gurevitš MiG-3 hävituslennukid. Sõja puhkedes oli Pokrõškin eskadrilliülema asetäitja ja vanemleitnant.
1942. aasta suvel sai Pokrõškini lennuväeosa Ameerika Ühendriikidest lendliisi abi korras Nõukogude Liidule tarnitud uued hävituslennukid Bell P-39 Airacobra. Seda tüüpi lennukil tulistas Pokrõškin kahe aasta jooksul alla 47 Luftwaffe lennukit. Sõja lõpetas Pokrõškin polkovniku auastmes ja Punaarmee 9. kaardiväe lennudiviisi ülemana.
Sõja jooksul tegi ta 650 lahingulendu, osales 156 õhulahingus, laskis isiklikult alla 59 ja grupiga 6 vaenlase lennukit.
Ta võttis 1945. aastal Moskva võiduparaadist osa Ukraina rinde lipukandjana.
Jaanuarist 1972 kuni 1981. aastani oli A. Pokrõškin ALMAVÜ Keskkomitee esimees.
Valter Soosõrv

Valter Soosõrv (ka Sooserv; vkj 21. märts / 3. aprill 1903 Kärdepõllu talu, Vahastu, Kolga vald – 26. juuni 1969 Tallinn) oli eesti näitleja, lavastaja ja teatriloolane.
Raasiku FC Joker

Raasiku FC Joker on 1993. aastal asutatud Eesti jalgpalliklubi Raasikul.
Klubi asutaja on Raivo "Jokker" Vaga. Klubi esindaja on Jaan Jalas.
Duubelmeeskonnaks on Raasiku FC Joker II.
Saavutused.
5. koht 2015
2.koht 2014
11.koht 2019
1.koht 2012
2.koht 2009
1.koht 2003 ja 2008
2.koht 2018
Veerandfinalist hooajal 2010/2011
1.koht II liiga 1.turniiril 2019
Benedictus VI

Benedictus VI oli paavst 973–974. Ta oli 134. paavst.
Benedictus (Benedetto) sündis Roomas ja oli Ildebrando poeg.
Benedictus oli Johannes XIII ajal San Teodoro kardinaldiakon.
Paavstiks saamine.
Benedictus VI valiti paavstiks arvatavasti 972. aasta sügisel, Salvador Miranda järgi 20. detsembril 972. Ta pühitseti ametisse 19. jaanuaril 973, kui Saksa-Rooma keiser Otto I oli teda tunnustanud. Tema vastaskandidaadiks oli diakon Franco.
Suhted Saksa piiskoppidega.
Benedictus VI kinnitas 973 Trieri piiskopkonna privileegid.
Talle on omistatud Salzburgi peapiiskopi ja Passau piiskopi tüliga seotud dokumendid, kuid uurijate hinnangul on nende autorsus vaieldav.
Kristlik eetika.
Benedictus VI keelas piiskoppidel võtta ordineerimise eest tasu.
Kloostrireform.
Benedictus VI kinnitas Montserratis asuva San Cecilia, Vézelay ja Sant Pere de Rodesi (Verdaria) kloostrite privileegid.
Tagandamine ja surm.
Keiser Otto I suri 7. mail 973, kuid tema poeg Otto II pidi tegelema Saksamaa siseprobleemidega. Konsul Crescenzio II juhtimisel puhkes Roomas juunis 974 ülestõus, mille tagajärjel tagandati Benedictus VI ametist ja tema asemel valiti paavstiks diakon Franco, kelle käsul heideti Benedictus VI Castel Sant'Angelo kindlusse, kus preester Stephanus ta juulis 974 surnuks kägistas. "Catholic Encyclopedia" järgi suri Benedictus VI augustis 974.
Jaan Remmel

Jaan Remmel (28. mai 1934 Tallinn – 1. veebruar 2007) oli eesti looduskaitsetegelane.
Elulugu.
Remmel lõpetas 1952. aastal Tallinna 2. Keskkooli ja 1955. aastal Tartu õpetajate instituudi bioloogia, geograafia ja joonistamise õpetajana, 1960. aastal Tartu Ülikooli geograafina.
Aastatel 1961–1965 oli ta Paide koduloomuuseumi direktor, 1965–1970 ENSV metsamajanduse ja looduskaitse ministeeriumi looduskaitse valitsuse inspektor ja juhataja asetäitja ning 1970–1990 Eesti Loodusmuuseumi direktor, seejärel tegeles ta talu taastamisega.
Ta on uurinud Limu järve kinnikasvamist ning Limu järve ja Lehmja tammiku linnustikku.
Remmel oli Eesti Looduskaitse Seltsi asutaja- ja auliige ning Eesti Loodusuurijate Seltsi liige.
Isiklikku.
Etnoloog ja folklorist Mari-Ann Remmel on tema tütar.
Žakerii

Žakerii oli 1358. aastal Saja-aastase sõja ajal Prantsusmaal toimunud talupoegade mäss. Talupoegade pilkenimi oli Jacques (loe: žakk), mille järgi hakati seda ülestõusu nimetama žakeriiks ("jacquerie"). Ülestõusnud karistasid julmalt nii feodaale kui ka vaimulikke, kes nende koormisi olid suurendanud. Žakerii käigus hävitati ka dokumente, kus olid kirjas talupoegade kohustused. Ülestõusu oli väga raske maha suruda ning järgnenud karistused olid ülikarmid.
Mari-Ann Remmel

Mari-Ann Remmel (sündinud 2. augustil 1966) on eesti folklorist, kes tegeleb peamiselt kohapärimuse uurimisega. 
Ta töötab teadurina Eesti Kirjandusmuuseumis.
Elulugu.
Ta on looduskaitsetegelase Jaan Remmeli tütar.
1984. aastal lõpetas ta Tallinna 24. Keskkooli ja 1991. aastal Tartu Ülikooli eesti filoloogia osakonna. Tartu Ülikoolis sai ta ka 2001. aastal teadusmagistri kraadi Mall Hiiemäe juhendatud väitekirjaga "Eesti kohapärimus folkloristliku uurimisainena". 2004. aastast on Remmel Tartu Ülikooli doktorant. 
Remmel töötas aastatel 1985–1986 Muuseumide ja Kultuurimälestiste Teaduslik-Metoodilise Nõukogu fondisektori nooremteadurina, aastast 1991 Kultuuriministeeriumi rahvaluule osakonna (aastast 1995 Eesti Rahvaluule Arhiiv) teadurina. Ta on ISFRN-i, Akadeemilise Rahvaluule Seltsi ja Akadeemilise Usundiloo Seltsi liige.
Teadustöö kõrvalt tegeleb ka kunstiga (maalikunst, raamatuillustratsioonid).
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: kohapärimuse eri aspektid, ekspeditsioonipäevikud kui rahvaluule kogumise ajaloo ja ühiskonnamuutuste peegeldajad. Üle 20 teaduspublikatsiooni (monograafiad, artiklid).
POP

POP või pop võib olla:
POP on levinud lühend:
Inimesed:
Internetiprotokollistik

Internetiprotokollistik ehk TCP/IP on andmevahetusprotokollide komplekt, millega tagatakse interneti ja muude võrkude toimimine. Tähis TCP/IP viitab protokollistiku peamistele protokollidele TCP ja IP. Protokollistiku töötas 1970. aastatel välja Ameerika Ühendriikide kaitseministeeriumi amet DARPA pärast tööd maailma esimese laivõrgu ja interneti eelkäija ARPANET kallal.
TCP/IP koosneb rakendus-, transpordi-, võrgu- ja lülikihist.
Lənkərani Xəzər

Länkärani Häzär (aserbaidžaani keeles "Xəzər Lənkəran Futbol Klubu"; Xəzər Lənkəran FK) on endine Aserbaidžaani jalgpalliklubi, mille kodulinn oli Lənkəran.
Klubi mängis viimati Premyer Liqasıs (kõrgliiga) 2015/16 hooajal. 
 Võitja (1): 2006/07
 Võitja (3): 2006/07, 2007/08, 2010/11
 Võitja (1): 2013
 Võitja (1): 2008
Brian Joubert

Brian Joubert (sündinud 20. septembril 1984 Poitiers's) on prantsuse iluuisutaja.
Joubert võistleb meeste üksiksõidus, milles alates aprillist 2009 treenib teda Laurent Depouilly.
Aastatel 2003–2008 tuli ta kuus aastat järjest Prantsusmaa meistriks iluuisutamises.
Aastatel 2004, 2007 ja 2009 võitis Joubert Euroopa meistrivõistlused iluuisutamises. 2010. aasta Euroopa meistrivõistlustel Tallinnas saavutas ta Jevgeni Pljuštšenko ja Stéphane Lambieli järel kolmanda koha.
Maailmatasemel on Brian Jouberti tippsaavutusteks kuldmedal 2006. aastal Peterburis toimunud Grand Prix' võistlustelt ja maailmameistriks tulemine 2007. aastal Tōkyōs toimunud maailmameistrivõistlustel.
Punane sõlmhein

Punane sõlmhein ("Spergularia rubra") on taimeliik nelgiliste sugukonnast sõlmheina perekonnast.
Rand-sõlmhein

Rand-sõlmhein ("Spergularia salina") on taimeliik nelgiliste sugukonnast sõlmheina perekonnast.
Lääne-sõlmhein

Lääne-sõlmhein ("Spergularia maritima") on taimeliik nelgiliste sugukonnast sõlmheina perekonnast.
Harilik nälghein

Harilik nälghein ("Spergula arvensis") on taimeliik nelgiliste sugukonnast nälgheina perekonnast.
Kevad-nälghein

Kevad-nälghein ("Spergula morisonii") on taimeliik nelgiliste sugukonnast nälgheina perekonnast.
Alexander von Helffreich

Alexander Georg von Helffreich (Venemaal tuntud kui "Aleksandr Bogdanovitš", vene keeles "Александр Богданович Гельфрейх") (16. (ukj 28. mai) 1826 Lohu mõis – 26. veebruar (ukj 10. märts) 1908 Tallinn) oli baltisaksa päritolu Venemaa keisririigi sõjaväelane (jalaväekindral).
Elulugu.
Hariduse omandas Peterburis kaardiväe alampraporštšikute koolis. Teenistust alustas 1845. aastal Preobraženski kaardiväepolgus. 1864. aastaks oli ta tõusnud polkovnikuks. 1864−1868 oli ta Tema Kõrguse kaardiväe kütipataljoni komandör. Järgnevalt ülendati kindralmajoriks ja nimetati Izmailovo kaardiväepolgu komandöriks, kellena teenis 1873. aastani. Aastatel 1873−1876 oli ta 1. kaardiväe jalaväediviisi 3. brigaadi komandör. 1878. aastal ülendati kindralleitnandiks. 1879−1888 oli ta I armeekorpuse koosseisu kuulunud 37. jalaväediviisi ülem; tema ülemaks oli vürst Alexander Magnus Friedrich Barclay de Tolly-Weymarn (1824–1905). Läks erru jalaväekindrali auastmes.
Mõisavaldused.
Talle kuulusid Lohu ja Röa mõis.
Perekond.
Tema vanemad olid Gotthard August von Helffreich ja Vasula mõisast pärit Charlotte Wilhelmine Annette von Stiernhielm (1802–1872). Tema ema oli filosoofi ja lingvistika teadusharu looja Georg von Stiernihielmi (1598–1672) järeltulija.
Alexander von Helffreich abiellus 10. veebruaril 1854 Peterburis sõjaväearsti James Wylie (surnud 1850) ja Wera von Arpshofeni tütre Helena Wyliega (1833–1921 Lohu). Abikaasa vend Mihhail Villie (1838–1910) oli akvarellikunstnik ja akadeemik.
Rakvere teater

Rakvere teater on kutseline teater Rakveres.
Lavastusi mängitakse teatri peamajas (Rakvere mõisa peahoone-teatrihoone) ja teatri väikeses majas, mis on mõisa 18. sajandi keskelt pärit aidahoone. Peamajas on 405-kohaline suur saal ja väikeses majas "black-box"-tüüpi saal, mis mahutab 104 vaatajat. 2016. aasta augustis avati teatrihoone kõrval uusehitisena Teatrikino ja proovisaali hoone, mille arhitekt on Raul Vaiksoo. Kinosaalis on kohti 144 inimesele.
2006. aastal andis teater 40% etendustest väljaspool oma maja.
Ajalugu.
Rakveres mängiti esimest korda eestikeelset näitemängu 28. detsembril 1882. Viru Eesti Selts Kalevipoeg mängis Pikk tänav 7 Juhan Kunderi kirjutatud näidendit “Mulgi mõistus ja tartlaste tarkus”. Sellest sai alguse eestikeelne järjepidev teatritegemine Rakveres.
1921. aasta sügisel asutati teatrihuvilisi koondav Rakvere Näitlejate Ring (RNR), mis tõi 18 tegevusaasta jooksul lavale 120 näidendit. Lavastama kutsuti Ants Lauter, Ruut Tarmo jt. Mängiti peamiselt Rakvere Käsitööliste Seltsi majas Lai tänav 11. 
Rakvere mõisa endise härrastemaja kõrvale hakati teatrimaja (arhitekt Johann Ostrat) ehitama 1929. aastal, ehitus kestis vaheaegadega 1940. aastani. Valminud teatrihoone avati aktusega 1940. aasta 24. veebruaril. 25. veebruaril 1940 mängiti August Kitzbergi näitemängu "Tuulte pöörises". See oli esimene etendus Rakvere teatris.
Teatri peanäitejuhid on teiste hulgas olnud Kulno Süvalep (1956–1961), Raivo Trass (1977–1984), Peeter Jalakas (1994–1995), Üllar Saaremäe (1996–2017).
2004. aastast tegutseb Rakvere teater sihtasutuse Rakvere Teatrimaja koosseisus. Seni oli teater kultuuriministeeriumi hallatav riigiasutus. Sihtasutuse juhataja on Velvo Väli.
Teatrimaja renoveeriti 2005. aastal ning taasavati Andres Noormetsa lavastatud "Kaduviku riigiga". Teatritrepile paigaldati Ivan Zupaka loodud skulptuur "Kaduvikumehed", mis on inspireeritud teatri tolleaegsetest juhtidest.
Rakvere teatri rändav kolleegipreemia meesliinis on "sokusarved" (algataja Eldor Valter). Maria Klenskaja poolt 2016. aastal algatatud rändpreemiad "Aarne" ja "Ines" on mõeldud lavatagustele jõududele.
Alates 2006. aastast oli teatri juht Joonas Tartu ja 2013. aastast Velvo Väli.
Loominguline koosseis.
Alates 2017. aastast on teatri loominguline juht Peeter Raudsepp ja dramaturg-lavastaja Urmas Lennuk. Kirjandustoimetajana töötab 2022. aastast Lauri Saaber, peakunstnikuna Krista Aren.
Rakvere teatri koosseisulised näitlejad hooajal 2024/2025:
Vana Baskini Teater

Vana Baskini Teater on kutseline teater Tallinnas, mille asutas 2005. aastal Eino Baskin pärast Vanalinnastuudio toonase trupi koondamist. 
Teatrijuht on Aarne Valmis, Eino Baskin oli surmani teatri peanäitejuht.
Trupijuht oli Jüri Karindi. Teatri koosseisulised näitlejad on Ene Järvis, Marika Korolev, Anne Paluver, Vello Janson, Tõnu Kilgas, Väino Laes, Raivo Mets, Madis Milling, Egon Nuter ja Raivo Rüütel. Lisaks kasutab teater mitmeid vabakutselisi ja teiste teatrite näitlejaid.
Litogenees

Litogenees on geoloogiliste protsesside kogum, mis põhjustavad settekivimite teket ja muutumist. Litogenees sõltub kliimast, settimisala asukohast, maakoore kõikuvliikumisest, settimiskeskkonna vedelike liikumisest ja keemilisest koostisest, settimisjärgsetest protsessidest ning toiteala kivimilisest ehitusest. 
Litogeneesil on viis staadiumi:
Litogenees jaguneb nivaalseks, humiidseks, ariidseks ja vulkaanilis-setteliseks tüübiks. Nivaalse, humiidse ja ariidse setenditüübi esinemine sõltub kliimavöötmest.
Lorestāni provints

Lorestāni provints on 1. järgu haldusüksus (provints) Iraanis. 
Haldusjaotus.
Provints jaguneb 10 maakonnaks:
Kick-Ass (film)

"Kick-Ass" on mängufilm, mis põhineb Mark Millari ja John Romita, Jr samanimelisel koomiksil. Filmi lavastas Matthew Vaughn, see esilinastus 16. aprillil 2010.
Sisu.
Teismeline poiss Dave Lizewski (Aaron Johnson) otsustab koomiksikangelaste eeskujul hakata superkangelaseks. Varsti kohtavad teda superkangelased Big Daddy (Nicolas Cage) ja ta tütar Hit-Girl (Chloë Moretz), kelle eesmärgiks on võtta rajalt maha kohalik narkoärimees Frank D'Amico.
Lahkarvamusi.
Jaanuaris 2010 šokeeris tsenseerimata filmiklipp peresid oma vägivalla ja keelekasutusega. Näiteks lause "OK you cunts, let's see what you can do now!" ütles Chloe Moretz, kes oli filmimise ajal ainult 12-aastane. Australian Family Associationi esindaja John Morrissey teatas: "Keelekasutus [oli] solvav ja kohatu – ilma päästva traditsiooniliste kangelaste veretu võiduta". Vastuseks teatas Chloe oma MTV intervjuus: "Kui ma "kunagi" kasutaks ühte sõnadest, mida "Kick-Ass"is, siis pandaks mind aastateks koduaresti! Ma oleks oma toas kinni, kuni ma saan 20! Ma ei ütleks midagi sellist isegi miljoni aasta jooksul. Ma olen täiesti tavaline tüdruk."
Triesenberg

Triesenberg on küla Liechtensteinis Oberlandis Triesenbergi vallas. Küla asub ajaloolise Vaduzi krahvkonna alal.
Andreas von Antropoff

Andreas von Antropoff (16. august (vkj 4. august) 1878 Tallinn – 2. juuni 1956 Bonn) oli Eestimaa päritolu saksa keemik.
Ta oli Metsamõisa ja Üksnurme mõisniku Roman von Antropoffi ja viimase abikaasa Sophie Kochi poeg.
Lõpetas 1896. aastal Tallinna Reaalkooli, õppis Riias, Heidelbergis ja Londonis keemiat (Dr. phil. nat. 1907, Heidelberg; mag. chem. 1911 Peterburi), oli 1908–1915 Riia polütehnikumi assistent ja dotsent. 1915. aastal evakueeriti ta seoses Esimese maailmasõjaga Peterburisse, oli 1916–1917 poliitilistel põhjustel arreteeritud. Astus 1917. aastal Eesti 3. jalaväepolku, oli 1918. aastal Venemaal vangis, vabanes pärast Bresti rahu sõlmimist, 1918. aasta märtsis. 
Pärast koostöö nurjumist eestlastega läks samal aastal Saksamaale, sai Karlsruhe tehnikaülikooli eradotsendiks. Osales Badeni rünnakpataljoni vabatahtlikuna Saksamaa sisevõitlustes. 1925–1945 oli Antropoff Bonni ülikooli füüsikalise keemia professor.
Andreas von Antropoff oli alates 11. detsembrist 1926 abielus Erika Germanniga.
Clayhills

Clayhills oli šoti aadlisuguvõsa, mille esindajad tegutsesid ka Liivimaal, Eestimaal, Soomes ja Venemaal.
Alexander von Drenteln

Alexander von Drenteln oli mitme isiku nimi:
Benedictus VII

Benedictus VII oli paavst 974–983. Ta oli 135. paavst.
Benedictus (Benedetto) oli sündinud Roomas ja ta oli Davide poeg. Benedictus oli suguluses Rooma valitseja Alberico II-ga ja Crescenzi (Crescentii) suguvõsaga.
Benedictus sai 968 Sutri piiskopiks ja Johannes XIII ajal umbes aastal 972 kardinaldiakoniks.
Benedictus oli traditsiooni järgi enne paavstiks saamist käinud palverännakul Jeruusalemmas, kust ta tõi kaasa tüki ristist, millele Jeesus Kristus oli risti löödud.
Paavstiks saamine.
Roomas juunis 974 puhkenud ülestõusu käigus tagandati ametist Benedictus VI ja paavstiks valiti diakon Franco, kes võttis endale nimeks Bonifatius VII.
Bonifatius VII soovis leida Saksa-Rooma keisri esindajalt enda legitiimsuse kinnitamiseks tunnustust, kuid Rooma saabunud krahv Sicco ei soostunud teda tunnustama, vaid saades teada Benedictus VI tapmisest, nõudis uue paavsti valimist. Benedictus VII sai paavstiks oktoobris 974.
Skisma.
Vastupaavst Bonifatius VII põgenes vahetult enne Benedictus VII paavstiks saamist Lõuna-Itaaliasse. Benedictus VII pidas paavstiks saades sinodi, kus Bonifatius VII ekskommunitseeriti.
980 suvel puhkes Roomas Bonifatius VII ärgitusel ülestõus, mistõttu Benedictus VII pidi linnast põgenema. Saksa-Rooma keisri Otto II toetusel pöördus Benedictus VII märtsis 981 Rooma tagasi.
Suhted Itaalia piiskoppidega.
Benedictus VII rajas 983 Salerno peapiiskopkonna ja Trani piiskopkonna.
Suhted Saksa piiskoppidega.
Benedictus VII andis 975 Mainzi peapiiskopile õiguse kroonida Saksa kuningaid. Ta kinnitas peapiiskop Willigise apostellikuks vikaariks Saksamaal ja andis talle palliumi.
Ta andis 975 Trieri katedraali preestritele õiguse kanda dalmaatikat.
Ta määras Trieri piiskopi Dietrichile Rooma Santi Quattro Coronati kirikus kambri.
Ta likvideeris 9.–10. septembril 981 peetud Lateraani sinodil Merseburgi piiskopkonna ja määras Merseburgi piiskopi Giselheri Magdeburgi peapiiskopiks.
Suhted Tšehhi piiskoppidega.
Benedictus VII määras 976 Praha piiskopiks Thietmari (Dětmar).
Kloostrireform.
Benedictus VII kinnitas Cluny kloostri privileegid ja andis Lérinsi saared Cluny kloostri jurisdiktsiooni alla.
Ta kinnitas Vézelay, Sant Pere de Rodesi, Perugia, Monte Cassino, Besalú (Bisuldunens) ja Kölni kloostrite privileegid.
Ta taastas 977 Roomas Santi Bonifacio e Alessio kloostri, kus peatus Damaskusest põgenenud patriarh Sergios.
Ta pühitses 4. detsembril 980 Subiaco kloostris Santa Scholastica kiriku.
Ta võttis Gembloursi kloostri paavstliku protektsiooni alla ja vabastas selle maksudest.
Ta saatis bulla Trieris asuvatele bendediktiini kloostritele.
Simoonia taunimine.
Benedictuis VII mõistis märtsis 981 Rooma Peetri kirikus peetud sinodil hukka simoonia.
Uued kardinalid.
Benedictus VII määras 5 uut kardinali. Tema ajal said kardinaliks hilisemad paavstid Johannes XIV ja Johannes XV.
Surm.
Benedictus VII suri 10. juulil 983 Roomas ja maeti Santa Croce in Gerusalemme kirikusse. Catholic Encyclopedia järgi võis ta surra oktoobris 983.
Johannes XIV

Johannes XIV, ladinapäraselt Ioannes XIV (Pietro Canepanova, ka Campanora või Canevanova) oli paavst aastatel 983–984. Ta oli 136 paavst.
Pietro Canepanova oli sündinud Pavias ja ta sai diakoniks. Ta sai 966 või 974 Pavia piiskopiks ja 981 Saksa-Rooma keisri ülemkantsleriks Itaalias. Benedictus VII määras ta kardinaliks.
Saksa-Rooma keiser Otto II soovis Benedictus VII surma järel esmalt määrata paavstiks Cluny abti Mayeuli (Maiolus), kuid too keeldus. Seejärel pakkus ta ametit Canepanovale, kes sai Johannes XIV nime all detsembris 983 paavstiks.
Johannes XIV andis palliumi Benevento peapiiskopile Alole ja määras kardinaliks Sabina piiskopi Johannese (Giovanni).
Kui Otto II 7. detsembril 983 suri, pöördus keisrinna Theophano alaealise Otto III-ga Itaaliast tagasi Saksamaale. Vastupaavst Bonifatius VII pidas keisri lahkumist Itaaliast enda jaoks soodsaks ning pöördus Crescenzi (Crescentii) suguvõsa abiga aprillis 984 tagasi Rooma.
Johannes XIV heideti Castel Sant'Angelo kindlusesse, kus tal raiuti Salvador Miranda järgi Bonifatius VII käsul ära käed, lõigati ära nina ja keel ning torgati silmad välja.
Johannes XIV suri 20. augustil 984 nälga, teistel andmetel ta mürgitati. Ta maeti Rooma Peetri kirikusse.
Liber Pontificalises on tema valitsemisaja kohta antud kaks daatumit, mille alusel on Benedictus VII ja Gregorius V vahel valitsenud kolm Johannese-nimelist paavsti, mistõttu hiljem süvendas see segadust samanimeliste paavstidega.
Richard Kuremaa

Richard Kuremaa (1. detsember 1912 Tallinn – 1. oktoober 1991 Tallinn) oli eesti jalgpallur.
Eedo Raide

Eedo Raide (28. detsember 1946 – 21. jaanuar 2010) oli eesti rallisõitja.
Ta lõpetas 1965. aastal Tallinna Reaalkooli.
1994. aastal asutas ta omanimelise rändkarika, mis antakse igal aastal Eesti parimale rahvuslikus rühmas tagaveolise autoga sõitvale rallipaarile.
Tema poeg Henri Raide oli samuti rallisõitja.
Leonid Netšajev

Leonid Aleksejevitš Netšajev (vene keeles Леонид Алексеевич Нечаев; 3. mai 1939 Moskva – 24. jaanuar 2010 Moskva) oli vene filmirežissöör, paljude tuntud lastefilmide autor.
Leonid Netšajev töötas 17 aastat Belarusfilmis. Tema üheks tuntumaks lavastajatööks on Aleksei Tolstoi raamatu "Kuldvõtmeke ehk Buratino seiklused" ainetel valminud muusikalfilm "Buratino seiklused". Samuti on tema käe all valminud sellised lastefilmid nagu "Punamütsike", "Muinasjutt tähepoisist", "Ritsikas ahju taga", "Pöial-Liisi", "Peeter Paan" ja paljud teised.
2005. aastal sai Leonid Netšajevist esimene Buratino ordeni kavaler. 
Ordeniga autasustatakse "kultuuritegelasi, teadlasi, pedagooge ja teisi täiskasvanuid, kes on saavutanud kõrgeid tulemusi lastel ja noorukitel sisemise vabaduse, mõttepuhtuse, kodaniku algatuse ja enesekindluse kasvatamisel". 
Samuti oli ta Vene Föderatsiooni rahvakunstnik (2003) ja riikliku preemia laureaat (1993).
Leonid Netšajev on maetud Domodedovo kalmistule.
Sulev Valner

Sulev Valner (sündinud 29. mail 1965 Tallinnas) on eesti riigiametnik, endine ajakirjanik ja koolijuht.
Haridus.
Ta lõpetas aastal 1983 Tallinna 32. Keskkooli ja 1993 Tartu Ülikooli ajakirjanikuna.
Töökohad.
Sulev Valner on töötanud toimetajana väljaannetes Harju Elu (1987–1988), Vaba Maa (1989–1990), Kultuur ja Elu (1990–1991), Sõnumileht (1998).
Aastatel 1991–1993 oli ta Vasalemma Põhikooli direktor.
Aastatel 1993–1998 töötas Sulev Valner Eesti Televisioonis ning juhtis muu hulgas saateid "Otseliin" ja "Vastasseis".
Aastatel 1998–2004 ja 2007–2009 oli ta Maalehe peatoimetaja. Jaanuaris 2010 sai ta Võrumaa Teataja peatoimetajaks, kuid lahkus sellest ametist märtsi alguses. Septembrist 2011 oktoobrini 2012 töötas ta ajalehes Postimees .
Märtsist 2013 septembrini 2015 töötas ta siseministeeriumis, septembrist 2015 kuni juulini 2023 rahandusministeeriumis ning juulist 2023 kuni detsembrini 2024 regionaal- ja põllumajandusministeeriumis.
Isiklikku.
Ajakirjanik Kadri Valner on Sulev Valneri abikaasa.
Vladimir Allik

Vladimir Allik (11. jaanuar 1883 Võru – 26. jaanuar 1938 Nuia, Viljandimaa) oli eesti õigeusu vaimulik.
Ta lõpetas aastal 1903 Riia Vaimuliku Seminari, oli seejärel Kuressaare Püha Nikolai koguduse köster (samal ajal ka ministeeriumikooli õpetaja) ja alates 1908 Karksi-Nuia Püha Aleksei koguduse preester. Kuni 1917. aastani oli ta ka kohaliku kihelkonnakooli juhataja, 1919–1929 ümbruskonna koolide usuõpetuse õpetaja.
Isiklikku.
Ta isa Aleksei Allik oli eesti õigeusu vaimulik.
Sergei Kozlov

Sergei Grigorjevitš Kozlov (vene Сергей Григорьевич Козлов; 22. august 1939 Moskva – 9. jaanuar 2010 Moskva) oli vene lastekirjanik ja luuletaja.
Sergei Kozlov on tuntud eeskätt raamatu "Siil udus" ja samanimelise multifilmi stsenaariumi autorina.
Sergei Kozlov suri 9. jaanuaril 2010, olles 70-aastane. Ta maeti 12. jaanuaril Moskva Trojekurovo kalmistule.
Lincolni katedraal

Lincolni katedraal (inglise "Lincoln's Cathedral") on gooti stiilis anglikaani katedraal Inglismaal Lincolnis. Lincolni katedraal on Lincolni piiskopkonna peakirik.
Lincolni piiskopkonna lõi esimene normanni päritolu Dorchesteri piiskop Remigius de Fécamp. Lincolni piiskopkond asendas varasema Dorchesteri piiskopkonna. See piiskopkond oli Inglismaa suurim, ulatudes Thamesi jõest Humberi laheni. Piiskopkonna keskus Dorchester seevastu asus selle ühes servas tänapäeva Oxfordshire'is, mis tekitas transpordiprobleeme. Fécamp viis piiskopi asupaiga Lincolni, mis asus piiskopkonna keskel, muutes sellega Dorchesteri piiskopkonna Lincolni piiskopkonnaks. Ta käskis ka kohe Lincolni katedraali ehitama hakata. Piiskop suri 7. mail 1092, kaks päeva enne katedraali sisseõnnistamist, ja oli esimene, kes sellesse katedraali maeti. Tema hauaplaat on tänapäevalgi katedraalis näha.
Esialgu oli katedraali katus puust. 1141 hävis see tulekahjus. Kolmas piiskop Alexander laskis katedraali taastada ja seda laiendada. 1185 hävis katedraal maavärinas. Seepeale määrati uus, seitsmes piiskop Hugh of Avalon, kes alustas katedraali ulatuslikku taastamist ja laiendust. Tema eestvõttel rajati katedraal enam-vähem tänapäevani säilinud kujul. Hugh suri 1200 ja kuulutati aastal 1220 pühakuks Lincolni püha Hugh' nime all.
Katedraal on gooti stiilis. Ta on põrandapindalalt Suurbritannia suuruselt kolmas katedraal: 148 meetrit pikk ja 83 meetrit lai. Tänapäeval on katedraalil kell Great Tom of Lincoln, mis lööb igal veerandtunnil, aga see paigaldati alles 19. sajandil. Kokku on katedraali edelatornis 13 kella, kirdetornis 2 kella ja kesktornis 5 kella, sealhulgas Great Tom.
Aastail 1300–1549 oli Lincolni katedraal maailma kõrgeim ehitis, mil ta keskmine torn oli arvatavalt 160 m kõrgune, möödudes sellega Cheopsi püramiidist. 1549. aastal varises kõrgeim tornikiiver ja seda enam sellisel kõrgusel ei taastatud. Maailma kõrgemaiks ehitiseks sai seejärel Oleviste kirik Tallinnas.
31. juulil 1255 läks Lincolnis kaduma kaheksa-aastane poiss Hugh, kelle surnukeha leiti 29. augustil kaevust ja kelle surmapäevaks hinnati 27. august. Tema surmas süüdistatuna vahistati umbes 90 kohalikku juuti, neist 18 mõisteti surma rituaalmõrva eest ja hukati. Mõned kuud varem oli kuningas Henry III võtnud vastu seaduse, mis lubas tal konfiskeerida kuriteos süüdi mõistetud juutide vara, mistõttu tema huvides oli paljude rikaste juutide süüdimõistmine. Sellest juhtumist sai Lincolni katedraal palju kasu, sest seda poissi hakati kutsuma Väikeseks Pühaks Hugh'ks, temaga seostati mitmesuguseid imesid ja Lincolni hakkasid tema pärast tulema palverändurid. Hugh' 700. surma-aastapäeval paigaldati Lincolni katedraali selle sündmuse mälestustahvel, aga 20. sajandil on Väikese Püha Hugh' kultus praktiliselt lõppenud.
Punane pusurohi

Punane pusurohi ("Silene dioica") on taimeliik nelgiliste sugukonnast põisrohu perekonnast.
Siil udus

"Siil udus" (vene keeles "Ёжик в тумане") on Sergei Kozlovi lasteraamat. 
Eesti keeles ilmus raamat esmakordselt 2008. aastal Aivar Leštšinski tõlkes. Raamatu andis välja kirjastus Avita. Raamatu kordustrükk ilmus 2009. aastal.
Raamatud on illustreerinud Frantšeska Jarbussova.
Valge pusurohi

Valge pusurohi ("Silene alba") on taimeliik nelgiliste sugukonnast põisrohu perekonnast.
Väljauhtehorisont

Väljauhtehorisont ehk eluviaalhorisont ehk leethorisont ehk lessiveerunud horisont ehk E-horisont on mullaprofiili ülaosas eristuv mullahorisont.
Oma heledama värvuse poolest, mis näitab horisondi ainelist vaestumist, eristub ta selgesti tumedamatest naaberhorisontidest – A-horisondist ja B-horisondist.