Maffia

 
Maffia on sisemise astmestusega organiseeritud kuritegevuslike jõukude ühendus, mille tegevuseks on varalise kasu saamine peamiselt ebaseadusliku äriga, kasutades selle teostamiseks või soodustamiseks korrumpeerunud riigiametnikke.
Maffia liikmeid nimetatakse mafioosodeks.
Päritolu.
Sõna "maffia" tekkelugusid on erinevaid.
Seni ei ole kellelgi õnnestunud sõna "maffia" päritolu ja tähendust rahuldavalt selgitada. Siiski on dokumentaalselt tõestatud, et 1868. aastal ilmus see esmakordselt itaalia-sitsiilia sõnaraamatusse.
Sitsiilia.
Algselt hakati sõnaga "maffia" (itaalia "mafia") tähistama Itaalias Sitsiilia saarel 18. sajandi lõpus Sitsiilias tekkinud terroristlikku salaorganisatsiooni, mis tekkis talupoegade omakaitseorganina, kujunedes hiljem organiseeritud kuritegevuse salaühingks. 
Maffia salastatud tegevus tugines perekondlikele või maffia sidemeile ning seda iseloomustas rivaalitsevate rühmade omavaheline võitlus. Kehtisid veretasu ja vaikimiskohustus "omerta", Sitsiilia saarelt jõudis maffia kiirelt mandri Itaaliasse, kasutades oma mõjuvõimu laiendamiseks äraostmist ja ähvardamist. Algselt kandis "Maffia" nimetust Sitsiilia saarel tegutsenud Cosa Nostra kuritegelik ühendus, hiljem nimetati nii ka teisi sarnaseid organiseeritud kuritegevusrühmitusi.
Bourbonide valitsemisajast pärinevates allikates teatakse maffia kohta, et ta oli detsentraliseeritud ülesehitusega. Ta jagunes niinimetatud "coche"’deks – maffiaperekondadeks, kelle eesotsas istus "capofamiglia" – perekonnapea. Neid perekondi ühendas ja sidus nii tollal kui ka tänapäeval aukoodeks, mida iga mafiooso pidi surmaähvardusel järgima. Maffiajuhid nõudsid tingimusteta kuulekust. Iga "Auväärse Ühingu" liikme vastu suunatud tegu hindasid nad kallaletungina kogu maffiale ning karistasid selle eest ka vastava rangusega.
Kogu maffia võim toetub eelkõige "omerta"le, mille abiga valitsetakse veel tänapäevalgi. Mafioosode silmis polnud midagi hullemat kui rikkuda "omerta"’d ehk tingimatut vaikimiskohustust. Kirjutamata seadus kõlab: kes suud ei pea, peab surema. Sitsiilias pidid vaikima mitte ainult mafioosod, vaid ka kõik teisedki tsiviilelanikud.
Itaalia maffia Ameerikas.
Maffia tegevus suudeti Sitsiilias 1920. aastatel fašistliku režiimiga ajutiselt vaigistada, ning paljud mafioosod läksid pärast Benito Mussolini poolt suurema osa Sitsiilia maffia vahistamist Itaaliast USA-sse, rakendades seal itaalia emigrantide seas kodumaal juba tuttavat kuritegelikku skeemi ning peagi omandas peamiselt itaallaste juhitav maffia väga suure mõjuvõimu ka kiirelt arenevas suurriigis. Kuid pärast liitlasvägede saabumist Sitsiiliasse Teise maailmasõja lõpupäevil taastas maffia uuesti oma jõu.
Ameerikas sai toona alguse pitsarestoranide laine. Neid rajati üle riigi. Peale selle, et sealt sai osta itaallaste maitsvat "pizza"'t, oli need pigem loodud jaotuspunktideks. Nende kaudu äritseti narkootikumidega, mis tagasid grupeeringutele suure sissetuleku ning andis võimaluse soetada suurtes kogustes relvi. Seega "pizza"-restoranide peamine müügiartikkel oli kokaiin. Et seda äri rahus ajada, sõlmiti kokkuleppeid kohalikkude politseinikutega ning maksti neile vaikimise eest. Samal ajal suurenes kokaiinisõltlaste arv meeletu kiirusega ning riik püüdis seda peatada, kuid suhteliselt tulutult. Kokaiini levik suurenes oluliselt tänu "kuivale seadusele", mille riik kehtestas.
Maffia NSV Liidus.
Nõukogude Liidus oli maffia, organiseeritud kuritegevus ja varimajandus 1970.–1980. aastatel suureks probleemiks. Maffiavastase võitlusega tegeles peamiselt NSV Liidu Siseministeeriumi ja Eesti NSV-s, Eesti NSV Siseministeeriumi 6. osakond. (Vt ka Vene maffia, Vene kuritegevuse ajalugu, Seaduslik varas.)
Maffia "versus" organiseeritud kuritegevus.
Maffiat eristab tavalisest organiseeritud kuritegevuslikust grupeeringust täpselt paika pandud hierarhia ja nn kirjutamata seadused ja reeglid, mis on aja jooksul välja kujunenud ja mida järgitakse. Peamine reegel, millele maffia võim toetub, on absoluutne vaikimiskohustus ehk nn "omerta", mille võiks kokku võtta sõnadega: kes suud ei pea, peab surema. Siit ka põhjus, miks maffiavastastele kohtuprotsessidele on väga raske leida tunnistajaid.
Maffia "versus" organiseeritud kuritegevus, määratlus Itaalia seadustes.
Itaalia Kriminaalkoodeksi § 416 määratleb organiseeritud grupi mõiste.
Kriminaalõiguslikust vaatenurgast vaadates seisneb kuriteokoosseisu erinevus selles, et kuriteost osavõtu korral on eelnev kokkulepe isikute vahel kindlate kuritegude toime panemiseks, seejuures kuritegelik side lõppeb pärast antud tegude toime panemist. Kuritegeliku ühenduse korral aga side ei piirdu ühe või mõnede kuritegude toime panemisega eesmärk on toime panna piiramatu arv kuritegusid.
Itaalia kriminaalkoodeksi §416-1 formuleerib mafioosse grupi tunnused.
Itaalia organiseeritud kuritegelik organisatsioon ja organisatsiooni liikmed.
Itaalia-tüüpi maffiaperekonna eesotsas on "don", keda nõustab nõunik (it. "Consigliere"). Don määrab omale kas ühe või mitu abilist (en. "Underboss"), kes teda vajadusel aitaksid ning võtaksid ajutiselt üle ohjad perekonna juhtimiseks, kui doniga peaks midagi juhtuma. Bossi abilistest aste allapoole jäävad kaptenid (en. "Caporegime"), kelle kamanduses on keskmiselt 10 "tehtud meest (en. "Made men")", kellele kapten käske jagab. Perekonna liitlasi (en. "Assosiates") on perekonna heaks töötamas tavaliselt 10 korda rohkem kui tehtud mehi. Kuna liitlased ei kuulu perekonda, siis on neil ka keelatud vigastada/tappa kedagi kes kuuluks perekonda. Näiteks tehtud mehe löömine võib halvimal juhul lõppeda liitlasest lööjale surmaga.
Itaalias eristatakse nelja suurimat kuritegelikku maffiaorganisatsiooni: Sitsiilia Cosa Nostra, Napoli ja Campania Camorra, Calabria Ndrangheta ning Apuulia Sacra Corona Unita.