tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Põltsamaa II maailmasõja matmispaik

Põltsamaa II maailmasõja matmispaik on Teise maailmasõja aegne matmispaik Põltsamaa kihelkonnas Viljandimaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Põltsamaa linnas Jõgeva maakonnas.
Matmispaik asub Põltsamaa uue kalmistu vana osa kirdekülje ja Uue-Põltsamaa mõisa kalmistu edelakülje vahel. Väidetavalt on sinna maetud II maailmasõjas Nõukogude poolel langenud sõjaväelased. Hilisematel nimetahvlitel on 59 langenu nimed.
Eestis on see matmispaik on oma planeerimis- ja kujunemisloo tõttu erandlik. Harvaesinevalt poolringikujuline matmispaik oli osa Põltsamaa uue paraadtänava ja -haljasala 1945. aasta planeeringust. 
Suurest sillast üle II maailmasõjas hävinenud alade oli kavandatud läbimurre Marja tänavale, millest oleks siis saanud Põltsamaa uus paraadpeatänav. Marja uuest esindustänavast idasse oli kavandatud suur paraadlik haljasala. 
Haljasala kavandati laiendada Põltsamaa uue kalmistu vana osa arvelt. Nõukogude sõjaväelaste hauad oleksid selle plaani järgi olnud uue maastikukujunduse poolringikujulises koondumispunktis. Uuele kujundusele ette jääva Põltsamaa uue kalmistu vana osa hauatähised oleksid tõenäoliselt lihtsalt hävitatud. 
Praegune mälestusmärk püstitati matmispaigale 1947. aastal. Uue paraadtänava ja -haljasala muud osad jäid teostamata ning Põltsamaa uue kalmistu vana osa jäi hävitamata. 
Matmispaik on 1997. aastast riiklik ajaloomälestis, sellel on ühine kaitsevöönd Põltsamaa uue kalmistu ja Uue-Põltsamaa mõisa kalmistuga.
Suve lõpul 2023 eemaldati siit 1947. aasta mälestusmärk, mille edasine saatus pole teada. Selle asemele paigaldati tagasihoidlik mälestusmärk pealkirjaga "Teise maailmasõja ohvrid". Sügise algul 2023 paigaldati siia seni Lustivere II maailmasõja matmispaiga mälestusmärk (kujur Ole Ehelaid).
17. novembril 2023 maeti siia ümber 51 inimese säilmed Lustivere II maailmasõja matmispaigast ja 18 inimese säilmed Riivli matmispaigast.
Rusnė

Rusnė (saksa keeles "Ruß") on alev (endine linn) Leedus Šilutė rajoonis, Rusnė valla halduskeskus. Alev asub Nemunase deltas Rusnė saarel Atmata ja Skirvytė jõeharude lahknemiskohas. Ülejäänud Leeduga ühendab alevit üle Atmata viiv sild.
Alevis on algkool ja erikool. Vaatamisväärsusteks on aastal 1809 püstitatud luteri kirik ja katoliku kabel, linnamägi, vanad kaluriküla hooned ja kalurite elu tutvustav etnograafiamuuseum. Rusnė kuulub Väike-Leedu etnograafilisse piirkonda.
Rusnė asub üleujutatavas piirkonnas, alevi kaitseks on rajatud hulgaliselt tamme ja 20 pumbajaama. Alev asub Nemunase delta regionaalpargi territooriumil.
Ajalugu.
Rusnėt mainitakse esimest korda XIV sajandi lõpus, aastal 1419 rajati sinna esimene kirik. Aastal 1498 said sealsed kalurid õiguse püüda kala, ilma et nad selle eest maksma oleks pidanud. Aastal 1583 rajati sinna kihelkonnakool.
Põhjasõja ajal otsis 233 Klaipėda peret uut eluaset Rusnėst. Aastal 1810 rajati sinna üks esimesi veetaseme seirega tegelevaid jaamu tänapäeva Leedu aladel.
Kahe maailmasõja vahelisel perioodil kuulus Rusnė Memeli piirkonda. Aastal 1914 rajati üle Atmata esimene sild, aastal 1926 ehitati sild ka Rusnė ja Šilutė vahelisele teele suurvee ajal üleujutatavale alale. Aastal 1944 õhkisid taganevad Saksa väed Atmata silla. Aastal 1946 sai Rusnėst linn. Aastal 1949 liideti sellega arhitektuurimälestisena kaitse all olev Skirvytėlė tänavküla, mis on alevi koosseisus ka tänapäeval. Aastal 1967 ühendati linnaga kogu Rusnė saar. Aastal 1974 valmis uus sild üle Atmata (varem peeti asulaga ühendust parvega). Aastal 1997 muudeti linn aleviks, ülejäänud asulad saarel hakkasid kuuluma Rusnė valda.
Plainville

Plainville on mitme koha nimi Ameerika Ühendriikides ja Prantsusmaal.
Samarkandi amulett

"Samarkandi amulett" on Jonathan Stoudi Bartimaeuse triloogia esimene raamat. 
Raamatus kutsub noor võluriõpilane Nathaniel välja 5000- aastase džinni Bartimaeuse.
Bartimaeus arvab alguses, et ta ei pea tegema rohkemat kui paar silmamoondust- aga ta eksib rängalt. Nimelt on Nathaniel oma vanuse kohta tark.
Nathaniel käsib Bartimaeusel mina Simon Lovelace majja uurima. Ent seal on väga ohtlik. Bartimaeus- muidugi kogenud džinn- saab sealt elusalt välja. 
Nathanieli käsud on suureks üllatuseks Bartimaeusele, kes peab teda (Nathanieli) väikeseks poisikeseks.
Alfred Maasik

Alfred Maasik (26. jaanuar 1897 Tallinn – 6. juuli 1990 St. Petersburg, Pinellase maakond, Florida) oli Eesti kergejõustiklane.
Ta püstitas 1928. aastal 10 000 m jooksus Eesti rekordi ajaga 33.35,6. Ta tuli 1934. aastal maratonis Eesti meistriks.
1932. aasta olümpiamängudel Los Angeleses saavutas ta 50 km käimises kümnenda koha. 
Isiklikku.
Alfred Maasiku vend oli poksija ja jalgpallur Artur Maasik.
Kaitsevärvid

"Kaitsevärvid" on 1976. aastal valminud Poola mängufilm.
Süžee.
Filmi tegevis toimub keeleteaduse üliõpilaste suvelaagris. Vastamisi sattuvad idealistlik Jarosław Kruszyński ja küüniline karjerist dotsent Jakub Szelestowski. Jakub üritab veenda oma nooremat kolleegi, et jõhkras maailmas ellujäämiseks tuleb manipuleerida inimestega ja teha kompromisse, mis on vastuolus südametunnistusega. Nende konflikti jälgivad tähelepanelikult nii õppejõud kui ka üliõpilased.
Kristalli struktuur

"Kristalli struktuur" on 1969. aastal valminud Poola mängufilm.
Süžee.
Jan ja Marek on sõbrad juba ülikooliajast. Nende elu on aga kulgenud erinevalt. Jan elab koos oma õpetajast naise Annaga väikeses külas ja töötab meteoroloogina. Marek on aga teinud teadlasena hiilgavat karjääri ning on täiendanud end ka välismaal. Ühel talvepäeval saabub Marek autoga Janile ja Annale külla. Mareki sõidu eesmärgiks on veenda Jani tagasi pöörduma linna, kus nad koos nende endise professori juhendamisel töötaksid. Marek proovib veenda Jani, et see kasutaks oma annet teaduse hüvanguks, mitte ei raiskaks end tööga, millega iga teine hakkama saaks. Ka Anna asub Mareki poolele. Ent Jani ja Mareki ellusuhtumised on täiesti erinevad. Jani meelest on Marek teinud teadlaskarjääri nimel andestamatuid kompromisse. Jan otsustab jääda külla, kuna talle meeldivad loodus ja maaelu. Marek sõidab ära, kuid lubab sagedamini neil külas käia.
Švėkšna

Švėkšna (vene keeles vanasti Швекшни) on alev Leedus Šilutė rajoonis, Švėkšna valla halduskeskus. Alev asub Švėkšnalė jõe ääres, merepinnast 31 meetri kõrgusel.
Alevis on psühhiaatriahaigla, haridust annab gümnaasium. Vaatamisväärsusteks on aastal 1867 püstitatud luteri kirik ja aastal 1905 püstitatud katoliku kirik, Švėkšna mõis, kabel, vana surnuaed, muuseum.
Ajalugu.
Švėkšnast on arheoloogilistel väljakaevamistel leitud seitse Vana-Egiptuse päritolu jumalakujukest.
Asulat on esimest korda mainitud XIV sajandil. Alev sai arenema hakata pärast Melno rahu (1422), mil kadus ristisõdijate rünnaku oht. Aastal 1509 rajasid Kęsgailad sinna mõisa. Aastal 1509 on esimest korda mainitud sealset kirikut, ka nimetati Švėkšnat siis esimest korda aleviks.
Aastal 1606 sai alev turuprivileegid. XIX sajandil kuulus Švėkšna Plateritele, see suguvõsa rajas üle Klaipėdasse viiva tee kahe kaarega jalakäijate silla, mis ühendas mõisa kirikuga. Alev on mitu korda suurte tulekahjude käes kannatanud (1732, 1817,1858, 1861, 1891, 1925 ja 2006). Kõige rängem oli 1925. aasta tulekahju, mis hävitas peaaegu kogu alevi.
Aastail 1940–1941 oli alev piiriäärse asulana Punaarmee kontrolli all. Teise maailmasõja ajal tapsid sakslased 500 alevi elanikku. 1966–1992 oli Švėkšna kohaliku sovhoosi keskus.
Laaritsamägi

Laaritsamägi ehk Naaritsamägi ehk Naaritsmägi ehk Valgesoo kalju on liivakivipaljand ehk pae Ahja jõel, Saesaare paisjärve ääres. Laaritsamägi paikneb Ahja jõe ürgoru maastikukaitsealal, umbes 500 meetrit Saesaare hüdroelektrijaama paisust ülesvoolu jõe vasakkaldal.
Laaritsamägi on üks Ahja jõe pikemaid paljandeid, umbes 175 meetrit pikk ja kuni 15 meetrit kõrge. Ligi 100 meetri pikkusel jõelõigul paljanduvad kuni 7 meetri paksuselt Burtnieki lademe Härma kihistiku põimkihilised liivakivid. Paljandit on võimalik vaadelda nii jõelt kui vastaskaldalt. Osa paljandist on peale Saesaare hüdroelektrijaama paisu rajamist jäänud vee alla.
Mihkel Müller

Mihkel Müller (eesnimena kasutatud ka "Mikko"; 21. oktoober 1887 Paadrema, Varbla kihelkond, Läänemaa – 19. detsember 1970 Helsingi) oli Eesti maadleja.
Aastal 1920 osales ta Antwerpeni olümpiamängudel Kreeka-Rooma maadluses keskkaalus (kuni 75 kg), kus sai 18. koha.
Vaegomadussõna

Vaegomadussõna väljendab omadust ja esineb lauses täiendina. Vaegomadussõna ei ühildu oma põhisõnaga ja sel puuduvad võrdlusvormid.
Jaotumine.
"Eesti keele käsiraamatus" (EKK) on vaegomadussõnad jaotatud nelja rühma: 
1. Omastavapärased sõnakujud, millel (samas tähenduses) muud käändevormid puuduvad, nt "prantsuse (kirjandus)", "katoliku (usk)", "kulla (mees)", "paganama (poisiklutt)". 
2. Liitsõnapärased sõnakujud, mille viimane osis on osastavakujuline "-karva, -laadi, -ohtu, -verd, -võitu, -värki", kuid millel liitsõnana teised käändevormid puuduvad, nt "tuhakarva (juuksed), iselaadi (inimene), poisiohtu (töömees), mustaverd (piiga), kehvavõitu (söök), isevärki (mõtted)".
3. Sõnakujud, mis ei seostu ka ühegi muutähendusliku sõna omastava ega osastavaga, nt "väärt (jutt), eri (asjad)". 
4. Sõnakujud, mis võivad käituda ka muutuva nimi- või omadussõnana, nt "sula ~ sulast (lumest)", "mäda ~ mädal (õunal)".
Samad rühmad toob välja ka "Eesti keele grammatika I" (EKG I), viienda punktina on märgitud, et osa omadussõnadena käituvaid sõnavorme ühildub oma põhisõnaga üksnes süntaktilistel tingimustel, nt "Ta ammutab elujõudu loetud raamatutest". 
Vaegomadussõnade saamine.
Tiit-Rein Viitso järgi võib vaegomadussõnade tunnistamine tähendada keele taandarengut (tagasipöördumist) käänduvatelt omadussõnadelt käändumatutele. 
Mati Erelt sellega ei nõustu ja väidab, et täiendina mitteühilduvate omadussõnade puhul ei muutu tüüpiline omadussõna käändumatuks, mitteomadussõnaks, vaid vastupidi: ebatüüpiline omadussõna muutub tüüpiliseks või mitteomadussõna omadussõnastub. Esimese juhu, ebatüüpilise omadussõna tüüpiliseks muutmise näited võiksid olla EKK ja EKG I neljanda rühma vaegomadussõnad, mis "veel ei käändu", aga hakkavad käänduma, nt "vale inimesele &gt; valele inimesele". Teise juhu, mitteomadussõna omadussõnastumise võimalused on, et nimisõna käändevorm või määrsõna muutub täiendina ühilduvaks omadussõnaks, nt "mäda" neljandas rühmas. Nimisõna käändevorm või määrsõna võib saada ka omadussõnaliite, nt "lõhki &gt; lõhkine" või asenduda samatüvelise deverbaaliga, nt "eri &gt; erinev". 
Niisiis on vaegomadussõnade materjaliks enamasti nimisõnade käändevormid, enamasti omastava ja osastava vormid, nagu EKG I ja EKK vaegomadussõnade esimeses ja teises rühmas, või määrsõnad, justnagu väärt kolmandas rühmas ja neljanda rühma näited võiksid olla. 
Võib juhtuda ka vastupidi, omadussõnadest saavad määrsõnad. Keelendite käändsõnavormist, näiteks omadussõnavormist, määrsõnaks muutumise tingib eelkõige nende tähenduse muutumine.
Gustav Laanekõrb

Gustav Laanekõrb (ka Laanekorb; 19. september 1876 Tallinn – 1941?) oli Eesti sporditegelane ja kohtuametnik.
Juulis 1940 arreteeriti NKVDi poolt, aprillis 1941 mõisteti 10 aastaks vangi. Tema edasise saatuse kohta teateid ei ole.
Haridus.
Lõpetas Tallinna linnakooli ja õppis juristiks.
Isiklikku.
Võttis osa vabadussõjast Tallinna 1. kaitsepataljoni reamehena, "tehes kaasa lahingud Tartust kuni Võruni".
Tema tütar Anna-Liisa Künnapa oli sportlane: Eesti meister võrkpallis 1940 ja 1941, Eesti meistrivõistluste hõbe kuulitõukes (1938) ja pronks kõrgushüppes (1939).
Švėkšna mõis

Švėkšna mõis (leedu keeles "Švėkšnos dvaras") on endine mõis Leedus Šilutė rajoonis Švėkšna vallas Švėkšnas.
Švėkšna mõisa on esimest korda mainitud aastal 1509. Toona kuulus see Žemaitija valitsejatele Kęsgailadele. Aastast 1569 läks mõis Zaviszade valdusse, aga aastail 1624–1644 kuulus see Hieronim Kryszpin-Kirszenszteinile. Tema asutas mõisa juurde töökojad paberi, klaasi ja püssirohu tootmiseks, samuti telliselöövi, saekaatri ja villakraasimisvabriku. 
Aastal 1621 läks mõis Denhoffide suguvõsa valdusse, seejärel aastal 1694 Grotthußide omandisse. Aastast 1721 kuulus Švėkšna Ogińskitele. Aastal 1766 läks mõis Platerite valdusse, sama suguvõsa valdusse jäi see kuni võõrandamiseni aastal 1944.
Peahoone on uusklassitsistlikus stiilis. See valmis aastal 1880. Toonane omanik A. Plater nimetas selle oma abikaasa järgi Villa Genovaiteks. 
Peahoone ümber paikneb park, mida ehivad päikesekell ja Diana skulptuur pargis asuva tiigi saarel. Parki ühendab katoliku kirikuga üle Klaipėdasse viiva tee viiv kahe kaarega jalakäijate sild. 2008. aastal avastati, et sealses pargis kasvab müür-raunjalg; tegemist on ühega selle taime kahest kasvupaigast Leedus.
Pargi servas paiknevad kõrvalhooned. Säilinud on meierei, vesiveski, tõllakuur, jääkelder, ladu, ait. Kokku on säilinud viisteist kõrvalhoonet. Neist tähelepanuväärseim on 1919. aastal valminud koolimaja, kus õpivad tänapäevalgi Švėkšna gümnaasiumi algklasside õpilased.
Tänapäeval on mõisakompleks õigusjärgseile omanikele tagastatud, praegu on selle omanik Laimė Felicija Platerienė.
Šilutė rajoon

Šilutė rajoon on 1. järgu haldusüksus (rajoon) Leedus endise Klaipėda maakonna aladel. Rajoon piirneb läänes Kura lahega, lõunas aga Venemaaga (Kaliningradi oblast).
Rajooni pindala on 1706 km². 2014. aasta seisuga elas seal 42 473 inimest.
Rajoon moodustati 1950. aastal. Rajoon koosneb järgmistest valdadest: Gardamase, Juknaičiai, Katyčiai, Kintai, Rusnė, Saugose, Šilutė, Švėkšna, Usėnai, Žemaičių Naumiestise ja Vainutase vald.
Halduskeskus on Šilutė linn. Teised suuremad asulad on Gardamase, Katyčiai, Kintai, Rusnė, Švėkšna, Žemaičių Naumiestise ja Vainutase alev. 2011. aasta seisuga olid elanikest 96,64% leedulased, 1,81% venelased, 0,54% sakslased, 0,14% poolakad, 0,12% valgevenelased ja 0,76% oli teistest rahvustest.
Rajooni suurim jõgi on lõunapiiril voolav Nemunas. Teised tähtsamad jõed on selle lisajõed Leitė, Šyša ja Minija, samuti viimase lisajõed Tenenys ning Veiviržas. Suurim järv on Krokų Lanka.
Šilutė rajooni territoorium jääb osaliselt Nemunase delta regionaalparki.
Krokų Lanka

Krokų Lanka on järv Leedus Šilutė rajoonis. 
Kaldajoone pikkus on 16,8 kilomeetrit. Järv tekkis jõesetete poolt Kura lahest eraldatud laguunist, selle idaosas asub kahe hektari suurune saar. Järve kallastel kasvavad pilliroog, hundinui ja kaisel, sügavamal aga penikeeled, vesikuusk, kanada vesikatk.
Krokų Lanka asub Nemunase delta regionaalpargi territooriumil. Järve põhi on savine. Järve iseloomustab rikkalik linnustik, selle kallastel elavad hüüp, hallhani, soo-loorkull, mustsaba-vigle ja suurkoovitaja. Järv on ka oluline peatuspaik lindude rändel, samuti on see tähtis kalamaimude kasvupaik.
Dangė

Dangė (ülemjooksul Akmena) on jõgi Leedus. Jõgi läbib Kretinga rajooni (selle territooriumil kannab ta Akmena nime) ja Klaipėda rajooni.
Jõe pikkus on 62,5 km ja valgla on 595 km². Jõe lang on 0,88 m/km. Jõel asub neli paisjärve.
Dangė läbib Kretinga linna ja Kretingalė alevit. Suurim asula selle jõe kaldal on Klaipėda linn paigas, kus jõgi suubub merre. Seal on Dangė sügavuseks 5-7 meetrit.
Gustav Kalkun

Gustav Kalkun (22. märts 1898 Ropka vald, Tartumaa – 24. aprill 1972 Windsor, Ontario, Kanada) oli Eesti kergejõustiklane ja sporditegelane.
Kalkun võitis Eesti meistrivõistlustel aastatel 1922–1931 kettaheites 3 kuld-, 3 hõbe- ja 1 pronksmedali ning vasaraheites 1 kuld- ja 4 pronksmedalit.
Gustav Kalkun saavutas 1924. aasta Pariisi olümpiamängudel kettaheites 15. koha ja 1928. aasta Amsterdami olümpiamängudel 10. koha. 
5. juulil 1924 kandis ta Pariisis suveolümpiamängude avatseremoonial Eesti lippu. Samuti kandis ta Eesti lippu järgmiste suveolümpiamängude avatseremoonial 28. juulil 1928 Amsterdamis. 
Saksa okupatsiooni ajal oli ta aastail 1943–1944 noorteorganisatsiooni Eesti Noored peastaabi ülem. Teise maailmasõja lõpul oli ta Taanis sõjapõgenik, hiljem siirdus Kanadasse.
Ta suri 24. aprillil Kanadas Windsoris ja maeti 26. aprillil teisele poole riigipiiri USA-s Detroitis Gethsemane luteri kalmistule.
Isiklikku.
Gustav Kalkuni vennapoeg oli näitleja Karl Kalkun, kelle poeg on spordiajakirjanik Kristjan Kalkun.
Välislingid.
Georg Kristjanson

Georg-Evald Kristjanson (9. november 1897 Tallinn – 24. oktoober 1975 Tallinn) oli Eesti maadleja ja maadlustreener ning spordiajaloolane.
Töötas noorpõlves 3 aastat sepana, seejärel üle 20 aasta pagarina ning pärast II maailmasõda enam kui 25 aastat spordiorganisatsioonides ja Estonia teatris masseerijana. Oli aastatel 1956 ja 1960 masseerija ka NSV Liidu koondise olümpialaagrites.
Sportlasena.
Hakkas sportima 16-aastaselt Tallinna Vabatahtlikus Atleetide Klubis, innustatuna Georg Lurichi, Aleksander Abergi ja Georg Hackenschmidti eeskujust. Paistis maadlejana võisteldes silma võtete poolest. Tegutses kuni 1940. aastani Spordis.
Sporditegelasena.
Pärast II maailmasõda tegutses ta spordiklubides Spartak, Dünamos (1949. aastal maadlussektsiooni üks asutajaid), Tööjõureservides (aastani 1956), Laevastiku Tallinna Spordiklubis (1956–1958) ja Harju Jõus (1964–1965).
Oli väsimatu maadluse ja tõstmise propageerija.
Looming.
Oli raskejõustikuajaloo uurija. Avaldas kirjutisi Kehakultuuris, Spordilehes jm ajalehtedes.
Rakend

Rakend on veolooma sõiduvahendi või põllutööriista ette kinnitamise (rakendamise) vahendite ehk rakmete süsteem, rakendiks nimetatakse ka sõidukit või tööriista koos selle ette rakendatud ühe või mitme veoloomaga. 
Eestis oli 20. sajandi esimese pooleni levinuim hoburakend rangide ja loogaga, mille külge kinnituvad vankri või ree aisad. Loogarakendisse kuuluvad veel sedelgas ja leid. Teine levinud rakenditüüp on sorirakend, kus hobuse kaelale ja õlgadele toetuvate rangide ning üle kaela ulatuva looga asemel on rinnarihmast ja kaelapealsest rihmast koosnevad sorid.
Sedelgas

Sedelgas (vene sõnast седёлка, mille sisevorm on 'sadulake') on hoburakendi osa. 
Sedelgas võeti vene eeskujul Eestis ja Lätis kasutusele 19. sajandil, ta oli vajalik pikematel sõitudel või vedudel. Lääne- ja Saarte murdes nimetatakse sedelgat "telka".
Sedelgas oli kahest vildiga vooderdatud puuplaadist ning neid puidust või metallist kaarega ühendav hobuseriist. Ta kinnitati hobuse turja taha seljale sedelgavööga. Sedelgarihmaga, mis toetus sedelgale läbi metallaasade, reguleeriti aiste ja rangide asetust ning välditi nende loksumist. Sedelga ülesanne oli osa koorma raskust üle kanda hobuse seljale ning hoida range õigel kõrgusel, et need hobuse kaela ülaosa ei rõhuks ega hõõruks. Sedelgarihma abil sai ka koormat pidurdada.
Tänapäeval kasutatakse spetsiaalset käepidemega sedalgat abivahendina ilma sadulata ratsutamisel. Sedelga külgedel olevate rõngaste külge on võimalik kinnitada ka "jalused".
Välislingid.
Sedelgas, Eesti Põllumajandusmuuseum
Eduard Hiiop

Eduard Hiiop (ka Hiop; 7. detsember (vkj) / 19. detsember 1889 Valga – pärast 28. augustit 1941) oli Eesti kergejõustiklane, iluuisutaja, jääpallur ja tennisist.
Töötas restauraatorina, seejärel Tallinnas Kalevis raamatupidaja-asjaajajana. Võttis osa Esimesest maailmasõjast ja Vabadussõjast. Pärast sõda töötas õppejõuna spordikursustel. Asutas Tallinnas tennisreketite ja nende parandamise ettevõtte.
1914. aastal võitis ta Venemaa olümpiaadil hoota kaugushüppe.
Oli kaheksakordne Eesti meister iluuisutamise paarissõidus ja Eesti meister laskmises. Aastal 1921 ja 1923 tuli ta paigalt kaugushüppes ja 1918. aastal 4 x 100 m teatejooksus Eesti meistriks.Eesti meistrivõistlustel saavutas ta 15 korral paigalthüpetes, kümnevõistluses (1920), kaugushüppes (1921), 100 m jooksus (1920), 110 m tõkkejooksus (1918, 1920) ning vasara- (1917) ja raskusheites hõbeda või pronksi.
Osales paarissõidus (koos Helene Michelsoniga) 1936. aasta taliolümpiamängudel.
Osales tennise- ja talispordiliidu asutamises ning oli Eesti Spordi Keskliidu liige. Õpetas tennist nii Eestis kui ka Soomes. 
Eduard Hiiop arreteeriti Nõukogude okupatsioonivõimu poolt 24. augustil 1941, ta jäi teadmata kadunuks.
Isiklikku.
Tema poeg oli tennisist Heldur Hiop (1928–1998).
Surnud 1. novembril

"Siin loetletakse 1. novembril surnud tuntud isikuid.
Bovsunõ

Bovsunõ (ukraina keeles Бовсуни) on küla Ukrainas Žõtomõri oblastis Lugõnõ rajoonis. Elanike arv on 974. Pindala on 4,96 km².
Nikolai Kursmann

Nikolai Kursmann (ka Kursman; 14. november 1896 Tallinn – 11. mai 1954 Tallinn) oli Eesti maadleja, maadlustreener ja sporditegelane.
Kursmann kuulus aastal 1920 Kalevi raskejõustikuosakonna juhatusse. Ta oli EKRAVE Liidu raskejõustikuosakonna üks asutajaid.
Elmar Lepp

Elmar Lepp (9. juuni 1896 Puurmani, Tartumaa – 19. oktoober 1943 Rõbinsk, Jaroslavli oblast, Venemaa) oli eesti sporditegelane.
Ta oli 1921. aastal Eesti esimeste suusatamismeistrivõistluste üks algatajaid.
Aastal 1940 arreteeriti ta kaitseliitlasena NKVD poolt ja saadeti 1941. aastal 5 aastaks Sevspetslagi vangilaagrisse Venemaal.
Karl Lukk

Karl Lukk (6. detsember 1887 Tähtvere mõis – 17. november 1970 Tartu) oli Eesti kergejõustiklane ja sporditegelane.
Ta osales 1912. aasta Stockholmi olümpiamängudel 10 km käimises, mille küll katkestas.
Ta oli Asutava Kogu liige. 
Ta oli maletegelase Eduard Luki onu.
Elmar Reiman

Elmar Reiman (ka Reimann; 2. jaanuar 1893 Tartu – 21. aprill 1963 Stockholm) oli Venemaa ning Eesti kergejõustiklane ja eesti jurist.
Sportlase ja sporditegelasena.
Sportima hakkas 1909. aastal, järgmisel aastal alustas pikamaajooksutreeninguid. 
Ta osales Venemaa eest 1912. aastal Stockholmi olümpiamängude kergejõustikuvõistlusel maratonis, kus sai 35. koha, teistel andmetel 24. koha või katkestas.
Oli aastatel 1921–1925 Tartu Kalevi juhatuse liige. 
Ta osales Eesti eest 1924. aastal Pariisi olümpiamängude kergejõustikuvõistlusel, kus sai maratonis 30. koha.
Oli maratonis 1927. aastal Eesti meister ja 1928. aasta meistrivõistlustel kolmas ning oli 1500 m jooksus 1921. aasta meistrivõistlustel kolmas.
Osales aukülalisena 1962. aastal Stockholmi staadionil korraldatud 1912. aasta Stockholmi olümpiamängude 50-aasta juubelipidustustel.
Osavõtt sõdadest ja Kaitseliidust.
Võttis osa Esimesest maailmasõjast. Sai viis korda haavata. Talle anti kolm Georgi risti ja neli medalit. 
Võttis vabatahtlikuna osa Vabadussõjast, oli ratsaluuraja. 
Oli 1920. aastatel Kaitseliidu Tartu malevas üks spordijuhte.
Haridus- ja töökäik.
Lõpetas 1932. aastal Tartu Õhtu-ühisgümnaasiumi, õppis aastatel 1932–1940 Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas. Oli korporatsioon Fraternitas Estica liige.
Töötas kindlustusselts "Oma" ametnikuna Tartus, hiljem advokaadina. 
Läks 1944 Rootsi, töötas seal arhiivis ja oli 14 aastat kindlustusselts "Fylgia" ametnik. 
Ta suri 21. aprillil 1963 Bromma linnaosas Stockholmis ja maeti 21. mail 1963 Bromma kirikuaeda (kvartal EG, haud nr 221).
Barbara Lehtna

Barbara Lehtna (sündinud 23. märtsil 1990 Pärnus) on eesti etenduskunstnik ja lavastaja.
Elukäik.
Ta on lõpetanud Pärnu Ühisgümnaasiumi ja 2012. aastal Tartu Ülikooli usuteaduskonna teoloogia erialal. 2021. aasta kevadel omandas Hollandi ülikoolist ArtEZ University of the Arts magistrikraadi (eriala: Performance Practices). Täiendanud end residendina Palestiinas Orient Dance Theatre'is (2012), Tallinnas Kanuti Gildi SAALIS (koos koreograaf Catalina Insignaresega, 2016) ja Sõltumatu Tantsu Laval (2018–2019) ning Läti Gertrudes Ielas Teatris (2020). 
2013. aastast töötab vabakutselise lavastaja ja etenduskunstnikuna. 2017. aastal töötas Lätis Nomadic Art Schooli teatrifestival Homo Novus juures. 
Ta on teinud koostööd selliste lavastajate, tantsukunstnike ja teatritegijatega nagu Sveta Grigorjeva, Jim Ashilevi ja Johan Elm Eestis ning Doris Uhlich, Julian Hetzel ja Catalina Insignares välismaal.
Look

Look on teatud tüüpi hoburakendi osa, kõveraks painutatud puust või metallist poolkaar, mis jääb hobuse kaela kohale ning mille külge kinnituvad rangiroomade abil aisad. Look pidurdab hobuse liikumisel tekkivaid tõukeid ning võimaldab kergemat paigaltvõttu, hõlbustades väiksematel hobustel raskete koormate vedamist. Loogarakend on traditsioonilisena tuntud Soomes ja Baltimaades, sh Eestis, samuti Venemaal.
Rangid

Rangid (Lõuna-Eesti murretes "taosed", "taose") on rakendi osa, mis paigaldatakse veolooma (harilikult hobuse) kaela ning mis aiste abil kannab looma veojõu üle veovahendile. 
Ajaloost.
Rangid tulid Euroopas (ka Eestis) hoburakendis laialdaselt kasutusele arvatavasti 1. aastatuhande teises pooles pKr. 19. sajandil hakati Eestis ka üksikhärga senise ikke asemel mõningal määral rakendama rangidega.
Kirjeldus.
Rangide põhiosad on kaks rangipuud (murdes ka "taoslaud") ja nende all olev polsterpadi ehk rangipale (murretes ka "kaelus", "krants"). Rangipuude sarvekujulisi ülemisi otsi nimetatakse harjusteks. Rangipuud tõmmatakse ülevalt kokku harjuspaelaga, alumised otsad peene rihma ehk rinnusega. Alumine ots võib olla ka kinnine. 
Mõlemal rangipuul on küljel umbes keskkohas roomaaugud, millesse seotakse tugevad rihmaasad ehk rangiroomad (murdes ka "rahe"). Rangipuud ühendatakse aistega roomade ning looga abil.
Eestis olid rangipuud 19. sajandi algul nahkkatteta, kuid lõikornamendiga rikkalikult kaunistatud, mõnel pool ka värvitud. Harjuste otsad olid tihti nikerdatud hobusepea vms kujuliseks. 19. sajandi teisel poolel tulid poekaubana kasutusele nahkkattega rangid, mis 20. sajandil said üldkasutatavateks.
August Martin Silber

August Martin Silber (aastast 1938 August Sillapere; 30. juuli 1895 Kehtna vald, Harjumaa – 13. aprill 1942 Sverdlovski oblast, Venemaa) oli Eesti jalgpallur ja jalgpallikohtunik.
Silber oli 1921. aastal asutatud Tallinna Jalgpalli Klubi (TJK) asutajaliige ja hilisem klubi juhatuse liige.
Arreteeriti NKVD poolt septembris 1941, hukati 13. aprillil 1942 vangilaagris Venemaal.
Isiklikku.
Ta vend oli jalgpallur Otto Sillapere, abikaasa näitleja Ida Kuusberg.
Julius Johanson

Julius Johanson (ka Johannson; 5. aprill 1880 Tallinn – 18. mai 1942 Tallinn) oli Eesti autosportlane.
Aastal 1912 võitis ta Tallinna–Märjamaa–Tallinna võidusõidu. Ta võitis 1922. aastal II ja 1923. aastal III üleriikliku autode ja mootorrataste võidusõidu. 
Ta kuulus mitmesse spordiseltsi, näiteks Eestimaa Jalgratturite Seltsi, Eestimaa Spordiselts Union, Tallinna Veeremängu Klubisse. 
Ta oli Eesti esimese auto juht; see auto oli 1902. aastal ohvitser Fjodorovi ostetud Panhard-Levassor.
Arnold Voldemar Veiss

Arnold Voldemar Veiss (ka Arnold Voldemar Weiss; aastast 1936 Veimre; 1. märts 1899 Tallinn – 15. november 1941 Lozva, Sverdlovski oblast, Venemaa) oli Eesti kergejõustiklane, sporditegelane ja arst.
1927–1935 oli ta EKRAVE Liidu esimees. Ta oli ka Ülemaalise Eesti Noorsoo Ühenduse Tallinna Osakonna (ÜENÜTO) Spordiklubi esimees ja Eesti Akadeemilise Spordiklubi juhatuse liige. 
Veiss oli Eesti Kooli- ja Lastearstide Seltsi üks asutajaid. 
Arreteeriti NKVD poolt Tallinnas ja viidi Venemaale. Suri eeluurimise ajal Sverdlovski oblastis Sevurallagi vangilaagris.
Surnud 2. novembril

"Siin loetletakse 2. novembril surnud tuntud isikuid."
Kreen

Kreen on laeva või mõne muu veesõiduki külgkalle, mida mõõdetakse kraadides. Kreeni võivad põhjustada lasti paigutus või uppumise korral sissetungiv vesi.
Aleksander Parre

Aleksander Parre (aastani 1935 Aleksander Petrov; 26. august 1898 Tallinn – 14. juuni 1948 Tallinn) oli Eesti motosportlane.
Ta oli 1934. aastal Viljandi ja Tartu maastikusõidu ning Rakvere täpsussõidu üldvõitja. Sai 1935 Eesti V tähesõidul 2. koha. Oli Eesti Motoklubi asutajaid ja juhatuse liige.
Isiklikku.
Sporditegelane Viktor ja spordipedagoog Feliks Parre olid tema vennad. Ta oli allveesporditegelase Roland Parre onu.
Diferent

Diferent on laeva või mõne muu veesõiduki pikikalle, mida mõõdetakse kraadides või vööri ja ahtri süvise vahega, sellest ka sõna 'diferent' (sõna "'different' "tähendab inglise keeles 'erinevus'). Sarnaselt kreeniga (laeva külgkalle) võivad põhjustada diferenti lasti paigutus või uppumise korral sissetungiv vesi.
Kursi kirikuaed

Kursi kirikuaed on kirikuaed Kursi kihelkonnas Tartumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Kursi külas Põltsamaa vallas Jõgeva maakonnas. 
Kirikuaed on olnud kasutusel ka kalmistuna. Arvatavasti hakati sinna matma, kui 1648. aastal ehitati uuesti üles Kursi kirik. Matmine lõpetati kirikuaeda millalgi pärast 1772. aastat ning edaspidi maeti kihelkonna surnud Kursi kalmistule. Arvatavasti kõrvaldati olulisel määral hauatähiseid 1870. aastate alguse kiriku ümber- ja juurdeehitustööde käigus.
Kirikuaias on näha üksite hauatähiste jäänuseid, kuid pole teada, kas need on oma algsel kohal. Kirikuaeda maetud inimeste üldarv ei ole teada. Praegu (detsembris 2014) on see üldiselt hooldatud, kuid see pole eraldatud mingigi piirdega muust kirikumaast. 
Kursi kirikuaed ei ole eraldiseisev kultuurimälestis, kuid see asub Kursi kiriku ja kirikumõisa hoonetega ühtses kaitsevööndis.
Viktor Parre

Viktor Parre (aastani 1935 Viktor Petrov; 28. september 1894 Tallinn – 28. aprill 1967 Tallinn) oli Eesti sporditegelane.
Aastal 1931 võitis ta Eesti esimesel tähesõidul kuni 750 cm³ külgvankriga mootorrataste klassis esikoha.
Ta on olnud ettevõtte A. Tõnisson ja Ko meister ja osakonnajuhataja.
Gösta Gahlnbäck

Gösta Carl Erik Gahlnbäck (5. september 1897 Tallinn – 28. juuli 1961 Steinhude, Lääne-Saksamaa) oli Eesti purjetaja ja jääpurjetaja.
Ta lõpetas 1915. aastal Tallinna Reaalkooli ja õppis pärast seda Riia Polütehnikumis.
Ta osales Soome kodusõjas.
Purjetamise ja jääpurjetamisega hakkas ta tegelema 1911. aastal, 1920. aastatel võitis ta purjetamises 6 m² ja 10 m² klassis mitu regatti.
Gahlnbäck oli firma Carl F. Gahnbäck kaasomanik, AS Balti Päästeseltsi ja Eesti Lennuliinide AS Ago juhatuse liige, õhuliikluse usaldusühingu Eesti Avio, G. Gahlnbäck &amp; Co asutaja ja täisosanik, OY Aero Eesti osakonna volinik, 1937. aastast Eesti Avio, W. Laanekõrb ja Ko täisosanik. Aastatel 1936–1940 oli ta Eestimaa Merejahtklubi asekommodoor.
1940. aastal lahkus ta Rootsi, kus ta töötas laevaäri Salen-Rederiema kontrollosakonna juhatajana, 1959. aastal pärast pensionile jäämist siirdus Saksamaale.
Ta oli Mustpeade vennaskonna liige.
Isiklikku.
Ta vend oli jääpurjetaja ja purjetaja, mitmekordne Euroopa meister jääpurjetamises (1933, 1935, 1936, 1937, 1938) Etienne Carl Edmund Gahlnbäck.
Tema isa Karl Erik Gahlnbäck oli konsul ja ettevõtte Carl F. Gahlnbäcki omanik, Mustpeade vennaskonna liige.
Arkma II maailmasõja matmispaik

Arkma II maailmasõja matmispaik on Teise maailmasõja aegne matmispaik Pilistvere kihelkonnas Viljandimaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Järva maakonna Türi valla Arkma külas.
Väidetavalt on Arkmale maetud Teises maailmasõjas Nõukogude poolel 1941. aastal langenud 39 sõjameest.
Matmispaik on 1997. aastast riiklik ajaloomälestis.
Heinrich Israel

Heinrich Israel (1. oktoober 1883 Tallinn – 7. september 1964 Tallinn) oli Eesti maletaja.
Ta jagas 1909. aastal Eestimaa kubermangu maleturniiril 5.–7. ja 1910 2.–3. kohta. Aastal 1923 jagas ta Eesti I malemeistrivõistlustel 4.–6. kohta.
Israel on 1927. aastal loodud Eesti Maleliidu üks asutajaid.
1947–1957 oli ta Vabariikliku Maleklubi instruktor.
1957–1964 oli ta Pimedate Ühingu maletreener ja -organisaator.
Eduard Käppa

Eduard Käppa (26. august 1888 Hellenurme vald, Tartumaa – 15. november 1954 Tallinn) oli Eesti ehitusinsener ja purjetaja.
Aastal 1939 ostis ta Haapsalu Hai-klassi jahi ("Haili"). Ta oli Haapsalu Jahtklubi kommodoor.
Heinrich Arro

Heinrich Arro (1. august 1898 Avanduse vald, Virumaa – 10. detsember 1985 Tallinn) oli Eesti lendur, lennusportlane ja riigiametnik.
Elukäik.
Heinrich Arro lõpetas 1909. aastal Simuna Noorsoo Kasvatuse Seltsi kooli, 1916. aastal Rakvere Linna III algkoolis ja 1920. aastal Tallinna Ühisgümnaasiumi (õhtukeskkoolis). 
1916. aastal tegi Arro Rakvere posti- ja telegraafikontoris erialaeksamid ning töötas seejärel posti- ja telegraafiametis. 1917. aastast teenis ta Tallinnas Imperaator Peeter Suure merekindluse lennusalgas, 1918. aastal lühemat aega Eesti diviisis.
1. jaanuarist 1919 teenis Arro Lennuroodus. 4. veebruaril 1919 esitas ta avalduse, et soovib saada motoristiõpilaseks. 1. septembrist 1919 oli ta õppejaoskonnas kirjas lenduriõpilasena. Sai lenduri kutse 15. juulil 1921 ja sõjaväelenduri kutse 2. novembril 1922. 
Kuuludes Tartus asuvasse lennurühma üksusse, kasutas Arro võimalust ülikoolis keemia õppimiseks ja lõpetas ülikooli 1928. aastal. 1930. aastal kaitses Arro keemia erialal magistrikraadi. Aastatel 1928–1935 töötas Arro Tartu Ülikooli anorgaanilise keemia laboratooriumi assistendina, seejärel oli samas õppejõud. Heinrich Arro kuulusüliõpilaste seltsi Raimla.
Arro eestvõttel moodustati Kaitseliidu Tartu maleva lennuring, ta oli ka selle õppepealik. Hiljem kuulus Eesti Aeroklubisse.
1935. aastast oli Arro Tallinnas siseministeeriumi õhu- ja gaasikaitse ning tuletõrje inspektor. 1940. aastal avaldas ta raamatu "Sõjagaasiasjandus: õhukallaletung ja kaitse", mis oli koostatud Tartu Ülikoolis 1940. aasta I semestril peetud loengute järgi. 
1940. aasta juunipöörde järel töötas Arro algul inseneri, seejärel asedirektorina kummitööstuses Põhjala.
Saksa okupatsiooni ajal aastatel 1941–1944 oli Heinrich Arro Eesti Omavalitsuse Sisedirektooriumi õhukaitsenõunik.
1945. aastast töötas Arro Eesti NSV Tallinna Polütehnilises Instituudis, aastatel 1945–1970 oli dotsent ja 1953–1956 anorgaanilise keemia kateedri juhataja.
Ka Heinrich Arro poeg Hendrik oli sõjaväelendur.
Voldemar Noormägi

Voldemar Noormägi (10. august 1895 Jamburgi kreis, Peterburi kubermang – 28. mai 1968 Ala, Valga rajoon) oli Eesti tõstja.
Voldemar Noormägi lõpetas 1912. aastal Vändra kurttummade kooli.
1922. aasta maailmameistrivõistlustel Tallinnas võitis ta pronksmedali. 1924. aasta Pariisi olümpiamängudel sai ta 22. koha. Ta kuulus 1922–1924 Eesti tõstekoondisse.
Ta oli Narva Võitleja ja Tallinna Kalevi liige.
Isiklikku.
Tema poeg on võrkpallitreener Johannes Noormägi.
Leif Welding-Olsen

Leif Welding-Olsen (15. august 1895 Horten – 8. aprill 1940 Oslo fjord) oli Norra mereväeohvitser ja valvelaeva Pol III komandör. Ta oli esimene Norra poolel langenu Natsi-Saksamaa invasiooni ajal. 
Surm.
1940. aasta 8. aprillil kell 23.15 öösel kohtas Pol III kolme väiksemat Saksa alust, torpeedopaat Albatross juhtimas ja signaliseeris neile, et nad peatuksid ja identifitseeriksid ennast. Torpeedopaat Albatross lõikas kohe seepeale Norra laeval tee ära ja nõudis, et see ei kasutaks raadiot ja alistuks. Laeva komandör taipas, et sakslased ei soovi taganeda vaid plaanivad Norrat rünnata ja keeldus alistumast. Pol III pardalt lasti kiiresti mitu valgustusraketti, et hoiatada ohust rannakaitsekahurite meeskondi ja laeva meeskond mehitas relvad.
Sakslased mõistsid, et laev plaanib võidelda, kui nägid, et relvad on mehitatud. Pol III rammis Albatrossi ja viimane avas pärast seda väikese Norra sõjalaeva pihta tule. Laeva pihta avatud tuli haavas Welding-Olsenit ja põhjustas mitu tulekahju. Meeskond jättis laeva maha, aga Welding-Olsen, kes oli verekaotusest nõrk, ei suutnud päästepaati minna ja uppus.
Christfried Burmeister

Christfried Burmeister (aastast 1935 Puurmeister; 26. mai 1898 Tallinn – 12. juuli 1965 Bradford, Suurbritannia) oli Eesti kiiruisutaja, jääpallur ja kergejõustiklane.
Ta oli 1928. aasta Sankt Moritzi taliolümpiamängudel kiiruisutamise 500 meetri distantsil 15., 1500 meetri distantsil 19. ja 5000 meetri distantsil 24.
Ta oli mitme spordiorganisatsioonide, näiteks Revaler Turnvereini, Unioni, Kalevi ja aastast 1920 Spordi liige.
Aastast 1918 töötas ta Tallinna gaasi- ja veevärgikontori ametnikuna.
Paul Butte

Paul Butte (23. juuli 1889 Tallinn – 8. jaanuar 1973 Tallinn) oli Eesti purjetaja, jääpurjetaja ja jahikonstruktor.
Ta võistles edukalt regattidel Eestis ja välismaal.
1946–1957 oli ta Tallinna Spordilaevade Eksperimentaaltehase tehniline juhataja ja peakonstruktor.
Ferdinand Endi

Ferdinand Endi (10. september 1876 Tallinn – 29. märts 1945 Patarei vangla, Tallinn) oli Eesti spordi- ja pangandustegelane.
Aastast 1893 harrastas ta tõstmist, hiljem ka jalgrattasõitu. 
Ta on töötanud Eestimaa kubermangu kroonupalatis.
Aastal 1940 oli ta Tallinna Tööstuskaubastu revident-raamatupidaja, 1941–44 Eesti Panga inspektor ja raamatupidaja.. 
10. oktoobril 1944 arreteeriti ta NKVD poolt, suri vanglas.
Tõnis Ervin

Tõnis Ervin (9. november 1863 Velise vald, Läänemaa – 25. jaanuar 1906 Märjamaa vald, Läänemaa) oli Eesti maadleja.
Teda tuntakse legendaarse jõumehena. Enamik oma maadluskohtumisi ta võitis või viigistas; ta kaotas vaid Georg Lurichile.
Ta suri 25. jaanuaril 1906, kui 1905. aasta revolutsiooni oludes lasksid maha ta Märjamaa kiriku juures karistussalklased.
Päästepaat

Päästepaat on uppumise või muu ohuolukorra puhul inimeste päästmiseks ette nähtud uppumatu paat või mootorpaat.
Valmisolekus päästepaat võib paikneda veesõiduki pardal või sadamas (samuti kaldal) sõltuvalt kasutuspõhimõttest.
Laevadel.
Päästepaate on laevadele paigutatud juba aastasadu, kuid alles suuremate ja ohvrirohkete laevahukkude järel hakati nende piisavale arvule ja mahutavusele seadma järjest konkreetsemaid nõudeid.
Mereohutuse tagamiseks on tänapäeval suuremate veesõidukite pardale vastavalt rahvusvahelisele konventsioonile SOLAS paigutatud piisaval hulgal päästepaate, et laeva ohtu sattumisel oleks reisijatel ja meeskonnaliikmetel võimalik päästepaatide abil veesõiduki pardalt evakueeruda. Laeva päästepaadid mahutavad tavaliselt 12–150 inimest, neis on alaline magevee- ja toiduainevaru, samuti esmaabi- ja signaalvahendid. Tänapäeval on päästepaate osaliselt asendatud ka päästeparvedega. Kaubalaevadel on tänapäeval enamasti ülatekilt vette langevad kaetud päästepaadid, reisilaevadel taavetite abil piki parrast alla vette langetatavad.
Suurematel reisilaevadel aga peab olema kiire valvepaat, mida on võimalik laeva liikudes veesata. See on tavaliselt kiire mootorpaat, mida kasutatakse üle parda kukkunud inimeste päästmiseks.
Kaldal.
Alates 19. sajandist laialt levinud merepäästejaamad kasutasid merekindlaid aeru-päästepaate, mis olid võimelised iga ilmaga sõitma ja mille abil sai ohtu sattunud veesõidukitelt inimesi päästa. Erinevate merepäästevahendite levik 20. sajandil, laevadel endil paiknevad päästepaadid ja veesõidukite areng on aga merepäästejaamade tähtsust mõnevõrra vähendanud.
Tänapäeval kasutatakse kaldalt lähtuvas merepäästeteenistuses aerupaatide asemel kiirekäigulisi merekindlaid mootorpaate ja kaatreid, mida hoitakse kas vees või hõlpsalt veesatavatena slipil.
Võitleja (selts)

Võitleja (Narva Eesti Karskuse Selts Võitleja) oli aastatel 1891–1940 Narvas tegutsenud karskusselts. 
Seltsil oli laulukoor, orkester, spordi- ja näitering. “Võitleja” seltsi- ja teatrimaja asus tänase Rugodivi kultuurimaja kohal, uhke juugendsiilis hoone valmis 1908. aastal arhitekt Nikolai Opatski projekti järgi.
Seltsi näiteringi põhjal kujunes välja Narva teater "Võitleja" ja spordiringist jalgpalliklubi KS Võitleja.
Verner Eklöf

Verner Eklöf (8. märts 1897 Helsingi – 2. detsember 1955 Helsingi) oli Soome jalgpallur ja jalgpallitreener, jääpallur ja suusakahevõistleja.
Aastatel 1923–1926 oli ta Soome jalgpallikoondise kapten. 
1920. aastatel oli ta Tallinna VS Spordi treener.
Minski rajoon

Minski rajoon on 2. järgu haldusüksus (rajoon) Minski oblastis Valgevenes. Rajooni pindala on 1903 km². 2009. aasta seisuga elas seal 159 569 inimest.
Rajoon moodustati 1934. aastal. Rajoon koosneb järgmistest külanõukogudest: Astrašycki Haradoki, Baraŭlany, Chaciežyna, Harani, Juzufova, Kałodziščy, Krupica, Łašany, Łuhavaja Słabada, Mačuliščy, Michanavičy, Novy Dvori, Papiernia, Piatryški, Rahava, Samachvałavičy, Sienica, Ščomyślica ja Ždanovičy külanõukogu.
Halduskeskus on Minski linn, kuigi see ametlikult rajooni koosseisu ei kuulu. Teised tähtsamad asulad on Zasłaŭje linn ja Mačuliščy alev.
Rajooni tähtsamad jõed on Pcič ja Svisłači jõgi. Rajoonis asub Zasłaŭje veehoidla.
Minski rajoon asub suuremalt osalt Minski kõrgustikul, kaguosa Kesk-Biarezina tasandikul, kirdeosa aga Łahojski kõrgustikul. Kõrgused ulatuvad valdavalt 180–250 meetrit üle merepinna. Kõrgeim koht asub Łysaja Hara ja Lekaraŭka küla vahel (Valgevene kõrguselt teine punkt Łysaja mägi, 342 meetrit).
Rajooni territooriumil asub Valgevene vabaõhumuuseum.
2009. aasta seisuga olid elanikest 84,58% valgevenelased, 9,23% venelased, 1,56% ukrainlased ja 4,63% oli teistest rahvustest. 56,14% elanike emakeel oli valgevene keel, 36,88% elanike emakeeleks oli vene keel. Koduse keelena kasutas valgevene keelt 16,62% elanikke, vene keelt aga 73,27%.
Julius Golding

Julius Golding (16. aprill 1898 Vao vald, Virumaa – 22. mai 1989 Toronto) oli Eesti jalgrattur.
Golding tuli 1925. aastal Kadrioru ringteel esimestel Eesti meistrivõistlustel kolmekordseks meistriks: 1 km aeg 1.34,5, 5 km aeg 8.54,7 (Eesti rekord), 25 km aeg 47.18,3. 1925. aastal võitis ta 113 km pikkuse Rakvere–Tallinna võidusõidu (aeg 3.59.26).
1920. aastate lõpus läks välismaale tööd otsima. Elas ja töötas pikemat aega Kanadas. 1970. aastate lõpus tuli elama Eestisse, kuid paari aasta pärast läks taas Kanadasse.
Hans Hesse

Hans Hesse (19. november 1893 Tallinn – 29. september 1954 Erlangen, Baieri) oli tennisetegelane.
Ta lõpetas 1913. aastal Tallinna Reaalkooli.
1914–1937 oli ta Eestimaa Lawn-Tennise Klubi ja 1924–1928 Eesti Tenniseliidu juhatuse liige. 
Ta läks 1939. aastal Eestist ära Saksamaale. 
Isiklikku.
Tema abikaasa oli tennisemängija Ilse Hesse, vennad vaimulik Hermann Theodor Karl Hesse ja arst Georg Johannes Hesse, isa vaimulik Benjamin Hermann Karl Hesse, isa poolvend misjonär Johannes Hesse, tema poeg kirjanik Hermann Hesse.
Ilse Hesse

Ilse Hesse (aastani 1920 Grünberg; 21. august 1899 Tallinn – surmaaeg ja -koht teadmata) oli Eesti tennisist.
Aastal 1916 lõpetas ta Tallinna Eliisekooli. 
Ta tuli 7 korda (1920, 1923–28) tennise üksikmängus ning 1928 ka naispaarismängus Eesti meistriks. 
Ta kuulus Eestimaa Lawn-Tennise Klubisse ja Berliini klubisse Rot-Weiss. 
1939 asus koos abikaasaga ümber Saksamaale.
Isiklikku.
Hans Hesse oli tema abikaasa.
Erik von Holst

Erik Johannes Peter Ernst von Holst (18. august (vkj)/ 30. august 1894 Vaivara kihelkond, Virumaa – 31. mai 1962 Eutin, Lääne-Saksamaa) oli Eesti purjetaja ja jääpurjetaja ning Saksamaa ja Lääne-Saksamaa purjetamistegelane.
Hariduse omandas ta Võnnu lähedal Bērzaines asuvas Liivimaa rüütelkonna Bērzaine maagümnaasiumis ja Tallinna toomkoolis.
Ta konstrueeris 1932. aastal Monotüüp-XV klassi jääpurjeka.
Aastast 1932 oli ta Eestimaa Merejahtklubi asekommodoor. 1936. aasta Berliini olümpiamängudel tuli ta purjetajana jollil (O-joll ehk olümpiajoll) 17. kohale. 
Ta läks 1939. aastal "Umsiedlung"i käigus Saksamaale ning tegutses seal purjetamise alal edasi.
Isiklikku.
Tema isa oli Dr. med. Rudolf von Holst (1864 Tartu – 1916 Haapsalu), vanaisa oli raudteeinsener Peter von Goette.
Ljudmila Iznar

Ljudmila Nikolajevna Iznar (ka Isnar; 23. juuni 1890 Peterburi – surma aeg ja koht teadmata) oli tennisist.
Tennist hakkas ta mängima Peterburis ja treeninguid jätkas Narva-Jõesuus.
Ta võitis mitu korda Narva-Jõesuu lahtised meistrivõistlused. 
Ta oli Eesti esimese, 1909. aastal asutatud Hungerburgi Lawn-Tenniseklubi (Hungerburg oli Narva-Jõesuu saksakeelne nimi) asutajaliige. 
Isiklikku.
Tema vennad Vadim ja Nikolai olid samuti tennisistid ja Hungerburgi Lawn-Tenniseklubi liikmed.
Tiina Tuvikene

Tiina Tuvikene (14. juuni 1924 – 2. november 1999) oli eesti kirjanik.
Tiina Tuvikene sündis Tartus pangaametniku perekonnas. Kooliteed alustas Viljandis, lõpetas 1943. aastal Tallinnas erakolledži, õppis aastatel 1942–1944 Tallinnas teatrikoolis. Põgenes 1944. aastal Rootsi, õppis aastatel 1948–1950 Stockholmi rakenduskunstikoolis. 1951. aastast elas ta Kanadas Torontos, kus töötas pangaametnikuna.
Kirjanduslikku tegevust alustas luuletustega ajakirjanduses.
Tiina Tuvikeselt ilmus neli romaani. "Aegadesse raiutud näod" (Toronto, 1960 ja selle järg "Neli inspiratsiooni" (Toronto, 1964) käsitlevad Michelangelo elu ja kujutavad renessansiaegset Itaaliat. "Urikivist ristimisastjani" (1961) kujutab muistsete eestlaste elu ja vabadusvõitlust 13. sajandil. "Emajõe ööbik" (Toronto, 1965) on Lydia Koidula elulooromaan. 
Tiina Tuvikeselt on ilmunud ingliskeelsed luulekogud "Laurels of a life" (Toronto, 1968) ja "A wreath of the twinking stars" (Toronto, 1969).
2002. aastal ilmus Tiina Tuvikese luule valikkogu "Elu ja usk" (2. trükk 2003).
Reinhold Jürgenson

Reinhold Jürgenson (25. jaanuar 1886 Pärnu – 8. juuni 1965 Pärnu) oli eesti haridus- ja sporditegelane.
Ta lõpetas 1904. aastal Pärnu Poeglaste Gümnaasiumi ja 1909. aastal Tartu Ülikooli füüsika-matemaatikateaduskonna. Aastatel 1912–1915 ja 1919–1921 töötas ta Poolas Pinski naisgümnaasiumi juhatajana ja reaalkooli õpetajana, olles vahepeal Venemaal, kuhu need koolid kodusõja käigus evakueeriti. Ta oli Minski kubermangu haridusvalitsuse juhataja. Eestisse naasis ta 1921. aastal.
Pärnus töötas ta õpetaja ja juhatajana mitmes koolis, peamiselt Pärnu Poeglaste Gümnaasiumis. Aastatel 1935–1940 oli ta selle gümnaasiumi inspektor (õppealajuhataja) ja 1941–1944 direktor.
Aastatel 1944–1946 elas ja töötas ta Saksamaal, seejärel repatrieerus 1946. aastal Eestisse. Alates 1948. aastast kuni pensionile minekuni, oli ta õpetaja Abja Keskkoolis. 
Ta osales aktiivselt mitmesugustes seltskondlikes organisatsioonides. Aastatel 1924–1932 ja 1934–1940 oli ta Pärnus tegutsenud kultuuriseltsi Eesti Klubi juhataja. Samuti oli ta Pärnu Lawn-Tennise Klubi asutajaliige ja juhatuse liige, olles ühtlasi klubi tenniseväljakute ehituse juhataja.
Tema isa, Georg Carl Jürgenson, oli ettevõtja ja Pärnu Linnaduuma saadik.
Reinhold Jürgenson oli abielus Sofia Atroshtshenkoga aastatel 1913–1932 ning Helene Orasega aastatel 1935–1965. Tal on kaks last: tütar Nelly Osula on pensionär (töötas raamatupidajana), ja poeg Rein Jürgenson, emeriitprofessor, kes töötas TTÜs informaatikaprofessorina.
Johannes Janson

Johannes Janson (20. juuni 1891 Viimsi vald, Harjumaa – 23. juuli 1949 Leningrad) oli Eesti sporditegelane.
Ta on mänginud aastast 1914 Tallinna Olümpias jalgpalli. Ta oli üks Tallinna Veeremänguklubi asutajaid 1923. aastal. Aastal 1931 kuulus ta Veeremänguliidu asutavasse kogusse. Ta oli Tallinna Jalgpalliklubi ja Tallinna Kalevi eluaegne liige. 
Ta oli restorani Bristol omanik ja on pidanud hotelle Estonia ja Kuld-Lõvi. 
Arreteeriti NKVD poolt 1944, suri Leningradi vanglas.
Kidunud lahend

Kidunud lahend ehk kõdunud lahend (ingl. "degenerate solution") on matemaatikas teatava ülesande lahend, kus nullist erinevate komponentide arv on "normaalsest" väiksem.
Karl Kõiv

Karl Eduard Kõiv (3. detsember 1894 Sootaga vald, Tartumaa – 6. august 1974 Tallinn) oli Eesti tõstja.
Ta jagas 1920. aasta Antwerpeni olümpiamängudel tõstmises tulemusega 190 (45 + 60 + 85) 7.–8. kohta.
1. maailmameistrivõistlustel Tallinnas võitis ta 1922. aastal hõbemedali.
Ta sai aastatel 1921–1924 Eesti meistrivõistlustel tõstmises 1 kuld- ja 3 pronksmedalit.
Aastatel 1922–1925 tegutses ta esimeses Eesti Spordi Liidu raskejõustikuosakonnas.
Jaak Kärner

Jaak Kärner (22. märts 1892 Õisu vald, Viljandimaa – 22. juuli 1937 Tartu) oli Eesti laskur.
Ta võttis osa I maailmasõjast ja Vabadussõjast. 
1925. aastal pani ta aluse Kaitseliidu Paistu malevkonna Õisu kompaniile, kus oli ka relvurpealik. 
Ta oli 1935. aastal suurmeister täiskaliibrilisest püssist laskmises. 
2007. aastast korraldab Kaitseliidu Sakala malev temanimelist mälestusvõistlust.
Pant (perekonnanimi)

Pant on perekonnanimi.
Surnud 3. novembril

"Siin loetletakse 3. novembril surnud tuntud isikuid."
Eduard Kõppo

Eduard Kõppo (ka Kepp; 30. mai 1894 Paide – 6. november 1966 Tallinn) oli Eesti sporditegelane. 
Lõpetas 1911 Tallinnas eeltehnikumi, töötas Riias (1911–12), Paides, Viljandis ja Tallinnas postiametnikuna. Võttis vabatahtlikuna Kalevlaste Malevas osa Vabadussõjast. Pärast Põhja-Eesti vabastamise lahinguid demobiliseeriti ja suunati spetsialistina organiseerima postiteenistust. 
1920. aastail lõpetas spordiinstruktorite, poksi-, maadlus- ja suusatreenerite kursused.
Sportlikud saavutused.
1933–1938 oli ta Maadluse-, Poksi- ja Tõsteliidu laekur ja I abiesimees, osales Eesti meeskonna esindajana 1936 Berliini OM-il ja 1937 EM-il. 
Oli aastaid Kalevi veespordiosakonna juhatuse liige, 6 aastat esimees. Seltsi tegevuse jätkumisel (aastast 1942) oli esimehe kohusetäitja, 1944 suvel valiti esimeheks. 
Tegutsenud kohtunikuna võrkpalli-, veespordi-, kerge- ja raskejõustikuvõistlustel.
Arnold Kuulman

Arnold Emil Kuulmann (12. veebruar 1895 Tallinn – 26. juuli 1926 Tallinn) oli Eesti jalgpallur.
Ta oli 1915. aastal koos veel mitme võimlemisseltsi Sport mängijaga Tallinna spordiseltsi Olümpia asutaja. 11. augustil 1922 lõi ta Soome vastu Eesti jalgpallikoondise esimese värava.
Ta töötas elektrikuna Põhja-Puupapi vabrikus. 26. juulil 1926 hukkus ta tööõnnetuses.
Konfokaalsed koonuselõiked

Konfokaalsed koonuselõiked on matemaatikas ühel ja samal tasandil paiknevad ellipsid ja/või hüperboolid, millel on ühised fookused.