Vjatšeslav Molotov

Vjatšeslav Mihhailovitš Molotov (vene keeles Вячеслав Михайлович Молотов; tegelik nimi: Vjatšeslav Skrjabin (Скрябин); kasutanud ka pseudonüümi Aleksandr Stepanovitš Potjohhin; 9. märts (25. veebruar vkj) 1890 Kukarka küla, Nolinski maakond, Vjatka kubermang, Venemaa keisririik – 8. november 1986, Moskva, NSV Liit) oli Nõukogude Liidu riigitegelane, kindralmajor (1940). Ta oli üks Stalini lähedasemaid abilisi juba enne tolle täielikku võimuhaaramist.
Noorpõlv.
Vjatšeslav Molotov astus 1906. aastal VSDT(b)P-sse, 1911. aastal lõpetas eksternina Kaasani 1. reaalkooli, aastail 1911–1916 õppis Peterburi Polütehnilises Instituudis.
Revolutsioonid.
1917. aastal oli Petrogradi Nõukogu Täitevkomitee liige, Petrogradi Sõja-Revolutsioonikomitee liige. 
Karjäär NSV Liidus.
Vjatšeslav Molotov oli aastail 1920–1921 Ukraina K(b)P Keskkomitee sekretär, 1921–1930 VK(b)P/ÜK(b)P Keskkomitee sekretär ja aastail 1928–1929 ka ÜK(b)P Moskva linnakomitee I sekretär. Aktiivne osaline massirepressioonides; sageli tegi nõukogude juhtide poolt allkirjastamisele kuulunud represseeritavate nimekirjades kavandatud vabadusekaotuse korral märkuse "asendada mahalaskmisega".
Tegevus kollektiviseerimisel ja süü Ukraina "holodomor"'is.
Vjatšeslav Molotov oli ÜK(b)P erakorraline volinik Ukrainas 1931. aasta detsembris ja 1932. aasta oktoobris korraldatud viljavarumisaktsioonis, kus rakendati vilja sundkogumist ja rekvireerimist ning tekitati nõnda 1932.–1933. aasta näljahäda (vt "Holodomor").
Välisminister.
Asus tööle NSV Liidu välisasjade rahvakomissarina (välisministrina) 3. mail 1939, asendades juudi rahvusest Maksim Litvinovi. Stalini käik oli ilmselt mõeldud võimaluse loomiseks Saksamaaga suhete parandamiseks, nii tajuti seda ka Saksamaal. Molotov vallandas kohe ministeeriumis repressioonid Litvinovi lähimate kaastöötajate vastu. Molotov teatas oma alluvatele: "Me teeme siin igaveseks lõpu sellele sünagoogile"..
1953. aasta ja Jossif Stalini surm.
Enne Stalini surma sattus ta ebasoosingusse ning nii oli tolle ootamatu surm talle suureks kergenduseks. Järgnenud võimuvõitluses kaotas ta aga Nikita Hruštšovile ja Georgi Malenkovile ning pidi poliitilisest elust tagasi tõmbuma.
Võimukaotus.
Aastal 1957. arvati Vjatšeslav Molotov välja Poliitbüroost ja Keskkomiteest, kuhu ta oli kuulunud aastast 1920, kui sai Keskkomitee kandidaadiks ja 1921 Keskkomitee liikmeks (37 aastat), ning lähetati saadikuks Mongooliasse. 
Aastal 1960. määrati ta NSV Liidu esindajaks Rahvusvahelise Aatomienergia Agentuuri juurde. Siis tundus see osalise rehabiliteerimisena. Aga pärast NLKP 22. kongressi 1961. aastal tagandati ta kõikidest oma ametitest ning heideti välja ka parteist. Lõplikult sunniti ta pensionile minema 1962. aastal, kui Hruštšov oli stalinismi täielikult hukka mõistnud. 
Molotov rehabiliteeriti osaliselt Leonid Brežnevi valitsemisaastail ning 1984. aastal lubati tal taas liituda NLKP-ga. Jäi surmani truuks oma varasematele poliitilistele veendumustele, pidas Hruštšovi kommunismiidee vaenlaseks, ainsaks lootuseks pidas Mao Zedongi Hiinat (tolle võimu ajal).
Molotov elas väga kõrge eani, ta suri 96-aastaselt. Ta on maetud Moskvasse Novodevitšje kalmistule.
Perekond.
V. Molotovi lapselaps Vjatšeslav Aleksejevitš Nikonov on politoloog ja Putini-meelne poliitik.