Magdeburgi hertsogkond

Magdeburgi hertsogkond (saksa: "Herzogtum Magdeburg") oli Brandenburgi margi provints aastatel 1680–1701 ja Preisi kuningriigi provints aastatel 1701–1807. See asendas Magdeburgi peapiiskopkonda pärast selle sekulariseerimist Brandenburgi poolt. Hertsogkonna pealinnad olid Magdeburg ja Halle, samas kui Burg oli veel üks oluline linn. Napoleoni sõdade ajal 1807. aastal kaotatuna sai selle territooriumist 1815. aastal Saksimaa provintsi osa.
Ajalugu.
Katoliku kiriku Magdeburgi peapiiskopkonda hakkasid reformatsiooni ajal 1545. aastal haldama peamiselt luterlikud ilmalikud vürstid. 1648. aasta Vestfaali rahuga lubati peapiiskopkond Brandenburgi Hohenzollernitele pärast selle ametis oleva administraatori hertsog Augusti surma. Magdeburgi linn oli samuti kohustatud Brandenburgi kuurvürstidele andamit maksma. 1666. aastal kasutas kuurvürst Friedrich Wilhelm oma arenevat armeed, et rajada linna püsiv Brandenburgi garnison.
Brandenburg-Preisimaa päris Magdeburgi peapiiskopkonna pärast hertsog Augusti surma 1680. aastal ja reorganiseeris sekulariseeritud territooriumi Magdeburgi hertsogkonnaks, Brandenburgi kuurvürstidega pärilike hertsogitena. Halle piirkond (Saalkreis), provintsi eksklaav, oli ümbritsetud Anhalti vürstkonnast, Mansfeldi krahvkonnast (Preisimaa omandas selle 1790. aastal) ja Saksimaa kuurvürstiriigist. Hertsogkonna luterliku aadelkonna soovide vastaselt määrati hertsogkonda valitsema kalvinistist kantsler. August Hermann Francke juhtimisel sai Hallest pietismi keskus Brandenburg-Preisimaal.
Kui kuurvürst Friedrich III kroonis end 1701. aastal Preisimaa kuningaks Friedrich I-ks, sai Magdeburgi hertsogkonnast uue Preisi kuningriigi osa. Kuningas Friedrich Wilhelm I 'läänide allodifikatsioonile' ehk jõupingutustele feodaalseid maaomandiseadusi moderniseerida oli vastu hertsogkonna aadelkond, kes kartis oma maksuvaba staatust kaotada. Aadlikud said Viini keiserliku kohtu otsuse nende õiguste kaitseks 1718. ja 1725. aastal. Justus Henning Böhmer sai 1743. aastal provintsi kantsleriks.
Kui Friedrich Wilhelm I asutas 1723. aastal "Generaldirektoriumi", haldas Magdeburgi hertsogkonda, Halberstadti vürstkonda ja Brandenburgi marki "Generaldirektoriumi" teine osakond. Hertsogkonnas loodi 1780. aastal riigi rahastatud põllumajanduskrediidiühing ("Landschaft"), mis oli mõeldud ainult aadlile kasutamiseks. Kontroll Magdeburgi maade üle andis monarhiale tulusa monopoli Stassfurti ja Halle soolamaardlate üle.
Pommeri seisused kogusid Seitsmeaastases sõjas Preisi armee jaoks vabatahtlikult 5000 sõdurit; nende algatust dubleeris Magdeburgi ja naaberprovintside aadelkond.
Neljanda koalitsiooni sõjas sai Preisimaa 1806. aastal Napoleonilt lüüa. Tilsiti rahuga järgmisel aastal Magdeburgi hertsogkond kaotati. Hertsogkonna territoorium Elbe jõest läänes, sealhulgas Magdeburgi ja Halle linnad, sai Vestfaali kuningriigi osaks. Hertsogkonna territoorium Elbest idas jäi drastiliselt vähenenud Preisi kuningriigile.
Preisimaa sai Magdeburgi ja Halle territooriumid tagasi Kuuenda koalitsiooni sõjas. 1815. aastal pärast Napoleoni sõdu liideti Magdeburgi hertsogkonna, Altmarki ja osa Saksimaa kuningriigi territooriumid kokku, et luua uus Preisimaa Saksimaa provints.