tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Truuta mõis

Truuta mõis (saksa keeles "Gertrudenhof") oli rüütlimõis Urvaste kihelkonnas Võrumaal.
Mõis rajati 1799 Koigu mõisast eraldatud alast. 1804. aastal müüs parun Gotthard Wilhelm Budberg temale kuulunud, kuid praost Johann Philipp von Rothile panditud Koigu mõisast, Lambaküla ja metsatüki Gustav Behagel von Adlerskronile. Gustav Behaghel Adlerskroni abikaasa oli Gertrude Margaretha, kelle nimi saigi arvatavasti uue mõisa nime aluseks: Gertrudenhof (1839, 1900) ja ka eesti keeles mugandatud kujul - Truuta (1826, 1900).
1904. aastal omandas Truuta ja Vidrike mõisad kreisisaadik, Tartu kreisivalitsuse direktor Alfred Nikolai von Roth (1867–1935), 1907. aastal Arved von Brasch, 1910. aastal Viljandi kodanik Johann Grünberg ja 1915. aastal sünnijärgse aukodaniku lesk Maria Zanegin.
Mõis riigistati 1919. aasta maareformiga.
Uue-Antsla mõis

Uue-Antsla mõis (saksa keeles "Neu-Anzen") oli rüütlimõis Urvaste kihelkonnas Võrumaal.
Uue-Antsla mõis rajati 17. sajandi II poolel Vana-Antsla mõisast eraldatud alast.
Mustja mõis

Mustja mõis (saksa keeles "Mustel") oli Sõmerpalu mõisa kõrvalmõis Urvaste kihelkonnas Võrumaal.
Mõis rajati 1766 Sõmerpalu mõisast eraldatud alast.
Lasva mõis

Lasva mõis (saksa keeles "Eichhof") oli rüütlimõis Vastseliina kihelkonnas Võrumaal.
Mõis rajati 19. sajandi keskpaigal Vastseliina mõisast eraldatud alast.
Loosi mõis

Loosi mõis (saksa keeles "Lobenstein") oli rüütlimõis Vastseliina kihelkonnas Võrumaal. Nüüdisajal jääb mõis Võru maakonda Võru valda.
Mõis rajati 19. sajandi keskpaigas Vastseliina mõisast eraldatud alast.
Alates 1948. aastast tegutseb seal Loosi raamatukogu.
Misso mõis

Misso mõis (saksa keeles "Illingen") oli rüütlimõis Vastseliina kihelkonnas Võrumaal.
Mõis rajati 19. sajandi keskpaigas Vastseliina mõisast eraldatud alast.
Praakmani mõis

Praakman(n)i mõis (saksa keeles "Brakmannshof") oli Loosi mõisa kõrvalmõis Vastseliina kihelkonnas Võrumaal.
Põhu mõis

Põhu mõis (saksa keeles "Braunsberg"; ka Tsorona mõis) oli rüütlimõis Vastseliina kihelkonnas Võrumaal.
Mõis rajati 19. sajandi keskpaigas Vastseliina mõisast eraldatud alast.
Vastseliina kirikumõis

Vastseliina kirikumõis (saksa keeles "Pastorat Neuhausen") oli kirikumõis Vastseliina kihelkonnas Võrumaal. Nüüdisajal jääb mõis Võru maakonda Võru valda. Mõis kuulus Vastseliina kogudusele.
Meeksi mõis

Meeksi mõis (saksa keeles "Meeks") oli rüütlimõis Räpina kihelkonnas Võrumaal. Nüüdisajal jääb mõis Põlva maakonda Räpina valda.
Mõis rajati umbes 1740 Räpina mõisast eraldatud alast.
Mägiotsa mõis

Mägiotsa mõis (saksa keeles "Katharinenhof") oli Räpina mõisa kõrvalmõis Räpina kihelkonnas Võrumaal. Nüüdisajal jääb mõis Põlva maakonda Räpina valda.
Naha mõis

Naha mõis (saksa keeles "Nahha") oli Meeksi mõisa kõrvalmõis Räpina kihelkonnas Võrumaal. Nüüdisajal jääb mõis Põlva maakonda Räpina valda.
Rahumäe mõis

Rahumäe mõis ehk Priitolmi mõis (saksa keeles "Friedholm") oli rüütlimõis Räpina kihelkonnas Võrumaal. Nüüdisajal jääb mõis Põlva maakonda Räpina valda.
Mõis rajati 1873 Räpina mõisast eraldatud alast.
Haanja mõis

Haanja mõis (saksa keeles "Hahnhof") oli riigimõis Rõuge kihelkonnas Võrumaal.
Juba mõis

Juba mõis (saksa keeles "Quellenhof") oli rüütlimõis Rõuge kihelkonnas Võrumaal. Nüüdisajal jääb mõisasüda Võru maakonda Võru valda.
Mõis asutati 1812 Vana-Nursi mõisast eraldatud alast.
Kõrgepalu mõis

Kõrgepalu mõis (saksa keeles "Hohenheide") oli rüütlimõis Rõuge kihelkonnas Võrumaal. Nüüdisajal jääb mõis Võru maakonda Rõuge valda.
Mõis asutati 1793 Sänna mõisast eraldatud alast.
Luutsniku mõis

Luutsniku mõis (saksa keeles "Lutznik") oli rüütlimõis Rõuge kihelkonnas Võrumaal. Nüüdisajal jääb mõis Võru maakonda Rõuge valda.
Mõis asutati 1816 Rogosi mõisast eraldatud alast.
Peahoone vanem osa on ehitatud 19. sandi alguses ühekorruselisena. 1860tel rajati punastest tellistest suurem kahekorruseline hoone selle paremale. Kõrvalhoonetest on säilinud ait. Muud kõrvalhooned, nagu tallihoone, on säilinud osaliselt või on varemeis.
Mäesaare mõis

Mäesaare mõis (saksa keeles "Almenau") oli Pindi mõisa kõrvalmõis Rõuge kihelkonnas Võrumaal.
Otsa mõis

Otsa mõis (saksa keeles "Otza") oli Pindi mõisa kõrvalmõis Rõuge kihelkonnas Võrumaal.
Pindi mõis

Pindi mõis (saksa keeles "Bentenhof") oli rüütlimõis Rõuge kihelkonnas Võrumaal. Nüüdisajal jääb mõis Võru maakonda Võru valda.
Mõis asutati 16. sajandil. Mõis nimi (Bendten Hoff (1638), Bentenhof (1840; 1900), Pentymoise (1627), Pindi (1826, 1900) tuleb suguvõsa Benteni järgi, kelle esindajad olid keskajal mõisa omanikud ning kellele mõis kuulus ka Liivimaa ordu ajal.
Enne 1919. aasta maareformi kuulus mõis Georg Ferdinand von zur Mühlenile (1843–1921).
Plaani mõis

Plaani mõis (saksa keeles "Plani") oli Haanja mõisa kõrvalmõis Rõuge kihelkonnas Võrumaal.
Rõuge kirikumõis

Rõuge kirikumõis (saksa keeles "Pastorat Rauge") oli kirikumõis Rõuge kihelkonnas Võrumaal. Nüüdisajal jääb mõis Võru maakonda Rõuge valda. Mõis kuulus Rõuge kogudusele.
Rõuge pastoraadi peahoone asub Rõuge alevikus aadressil Hariduse tn 2. Hoone on arvele võetud ehitismälestisena.
Tsooru mõis

Tsooru mõis (saksa keeles "Fierenhof") oli Võrumaal Rõuge kihelkonnas asunud rüütlimõis. Nüüdisajal jääb mõis Võru maakonda Antsla valda.
Mõisast on teateid alates 1516. aastast. Poola valitsusajal kuulus Tsooru mõis Stanislaus Nonhardile, mille ta pärandas Tartu Jaani kirikule 
Tsooru mõisa peahoone põles 1949. aastal. Ümberehitatud kujul on säilinud hoone läänetiib.
Mõisa ait, möldrimaja, park ja tuuleveski on arvatud kultuurimälestisteks.
Saaluse mõis

Saaluse mõis, ka Uue-Saaluse mõis (saksa keeles "Salishof") oli rüütlimõis Rõuge kihelkonnas Võrumaal. Nüüdisajal jääb mõis Võru maakonda Rõuge valda.
Mõis asutati 1540, kui sealse maa-ala andis Tartus piiskop Johannes VI Bey laenuks Vastseliina lossikrahv Reinhold Salisele. Viimase järgi sai mõis ka nime. 1638. aasta maarevisjoni dokumentides oli märgitud mõisavaldajana Reinhold Salis/Salusz. 
Algselt asus Saaluse mõis Vana-Saalusel, ent 17. sajandi II poolel viidi mõis üle Uue-Saalusesse (siitpeale mõnikord nimetatud ka Uue-Saaluse mõisaks (saksa keeles "Neu-Salishof")). 
Vana-Saalusele asutati 19. sajandi II poolel uus Vana-Saaluse mõis (saksa keeles "Waldhof").
Vana-Saaluse mõis

Vana-Saaluse mõis (saksa keeles "Waldhof") oli rüütlimõis Rõuge kihelkonnas Võrumaal.
Kuni 1870. aastateni oli Vana-Saaluse mõisa nimena kasutusel "Althof", alates 1870. aastatest aga "Waldhof", saksakeelne nimi "Salishof" oli hiljem kasutusel vaid Uue-Saaluse kohta. 
Vana-Saaluse mõisast sai Maydellide pärusvaldus 1843. aastast. Mõis jäi nende kätte kuni võõrandamiseni maaseaduse alusel 1919. aastal. 
Saaluse mõis asutati 1540. aastal, algselt asus Saaluse mõis Vana-Saalusel, ent 17. sajandi II poolel viidi mõis üle Uue-Saalusesse (siitpeale mõnikord nimetatud ka Uue-Saaluse mõisaks (saksa keeles "Neu-Salishof")). Vana-Saalusele asutati 19. sajandi II poolel uus Vana-Saaluse mõis (saksa keeles "Waldhof").
1894. aastal jagas Constantin Friedrich von Maydell mõisa oma poegade vahel ja Salishofi ehk Uue-Saaluse mõisa sai Richard von Maydell, Waldhofi ehk Vana-Saaluse (koos Halla karjamõisaga) aga Peter Gottlieb Konstantin von Maydell (1843–1906). Konstantin von Maydelli surma järel päris Vana-Saaluse 1906. aastal tema poeg Hermann von Maydell, kes oli mõisa omanik kuni mõisa võõrandamiseni 1920. aastal.
Kasaritsa mõis

Kasaritsa mõisa all võidakse mõelda:
Vana-Kasaritsa mõis

Vana-Kasaritsa mõis (saksa keeles "Alt-Kasseritz") oli riigimõis Võrumaal Rõuge kihelkonnas.
Ajalugu.
Varasemal ajal oli see Vastseliina lossiala osa. 1592. aastal läänistati Vastseliina aselinnusepealikule Teofił Mirzwinskile. Pärast Liivimaa Rootsiga liitmist doneeris Gustav II Adolf mõisa 1628. aastal Tartu linna ja lääni asehaldur 1627–1631 ooberst Ernst Creutzile (1584–1635), kelle järeltulijad Creutzid olid mõisa valdajad veel 1682. aastal. Reduktsiooniga langes mõis XVII sajandi lõpul riigile ja oli edaspidi riigimõis.
Mõisaansambel.
Häärber ei ole säilinud. See oli väike kivist poolkelpkatusega ehitis, mis pärines ilmselt XIX sajandi algusest. Hoone aiapoolsel küljel asus madal viilkatusega veranda. Kõrvalhooneid oli üksikuid ja need olid XX sajandi keskpaiku oluliselt ümber ehitatud või varemeis. Park ei ole säilinud.
Vastse-Kasaritsa mõis

Vastse-Kasaritsa mõis (saksa keeles "Neu-Kasseritz") oli riigimõis Rõuge kihelkonnas Võrumaal.
Mõis asutati 17. sajandil.
Vastse-Nursi mõis

Vastse-Nursi mõis (saksa keeles "Neu-Nursie") oli rüütlimõis Rõuge kihelkonnas Võrumaal.
Mõis asutati 1765 Vana-Nursi mõisast eraldatud alast.
Viitina mõis

Viitina mõis (saksa keeles "Kosse", varem "Koszhof, Hustia Kost, Vietingshof") oli rüütlimõis Rõuge kihelkonnas Võrumaal. Nüüdisajal jääb mõis Võru maakonda Rõuge valda.
Mõisat on esmamainitud 1542. aastal. 1598. aastal ostis Kose mõisa Rootsi major Otto Vietinghoff, kelle järglaste (Vietinghoffide Viitina suguvõsaliin) kätte see jäi kuni 1782. aastani. Mõis on saanud nime Vietinghoffide aadlisuguvõsa järgi.
1784. aastal andis Venemaa keisririigi sõjaväelane (polkovnik), tõeline salanõunik ja senaator Otto Hermann von Vietinghof-Scheel (1722–1792) mõisa üle oma tütrele Barbara Juliane von Krüdenerile. Barbara Juliana von Krüdeneri pärijad Paul von Krüdener ja Julie von Berkheim (snd von Krüdener) müüsid Viitina mõisa 1843. aastal Karl von Jürgensonnile, kes müüs 1856. aastal mõisa krahv Gustav Igelströmile, kes müüs 1857. aastal selle Arthur von Richterile, kes omakorda müüs Viitina mõisa 1860. aastal Gustav Samson von Himmelstiernile. 1904. aastal omandas mõisa Arthur von Wulff.
Heisri mõis

Heisri mõis (saksa keeles "Neu-Pigant") oli rüütlimõis Kanepi kihelkonnas Võrumaal.
Mõis asutati 1792. aastal Vana-Piigandi mõisast eraldatud alast.
Jõksi mõis

Jõksi mõis oli mitme Eesti mõisa nimi:
Jõksi mõis (Kanepi)

Jõksi mõis (saksa keeles "Jexi") oli Karste mõisa kõrvalmõis Kanepi kihelkonnas Võrumaal.
Mõisat on esmamainitud 1750. aastal. 1784. aastal eraldati mõis Kaagvere mõisast.
Jõksi mõisa juurde kuulus ka Mügra kõrvalmõis.
Kaagri mõis

Kaagri mõis (ka Kaagvere mõis; saksa keeles "Kagrimois, Kaweremois, Kaifrer") oli Kooraste mõisa kõrvalmõis Kanepi kihelkonnas Võrumaal.
Mõisast on teateid alates 1540. aastast.
Mõis on nime saanud Kaweri vasallisuguvõsa järgi.
Kanepi mõis

Kanepi mõis oli mitme Eesti mõisa nimi:
Kanepi kirikumõis

Kanepi kirikumõis (saksa keeles "Pastorat Kannapäh") oli kirikumõis Kanepi kihelkonnas Võrumaal.
Mügra mõis

Mügra mõis (saksa keeles "Bellevue" ja Pallawa) oli Jõksi mõisa ja Karste mõisa kõrvalmõis Kanepi kihelkonnas Võrumaal.
Saverna mõis

Saverna mõis (saksa keeles "Sawwern") oli rüütlimõis Kanepi kihelkonnas Võrumaal.
Valgjärve mõisa on mainitud Rootsiaegses 1638. aasta Liivimaa maarevisjonis, see oli varem iseseisva mõisana kuulunud varem kellelegi bojaarile.
Mõis taasasutati 1790 Valgjärve mõisast eraldatud alast.
Soodla mõis

Soodla mõis (saksa keeles "Neu-Pigast") oli rüütlimõis Kanepi kihelkonnas Võrumaal.
Mõis asutati 1801 Vana-Piigaste mõisast eraldatud alast.
Sõreste mõis

Sõreste mõis (saksa keeles "Serrist") oli rüütlimõis Kanepi kihelkonnas Võrumaal.
Mõis asutati 18. sajandi II poolel Vana-Piigandi mõisast eraldatud alast.
Pangodi mõis

Pangodi mõis (saksa keeles "Spankau", varem "Ichtay, Edes") oli riigimõis Nõo kihelkonnas Tartumaal.
Mõis asutati 17. sajandi algul.
Rootsi kuningas Gustav II Adolf oli mõisa andnud 17. sajandi algul oma sekretärile Paul Spandekowile. 1690. aastatel mõis mõisate reduktsioonil riigistati . Mõisa nimetati Spandkowenhof (1638), hiljem jäi -hof liide ära: Spankow (1711), Spankau (1782). A. W. Hupel andmetel saksakeelne mõisanime kõnekeelne lühikuju Spanko.
Tänapäevaks on mõisahooned hävinud.
Vana-Nõo mõis

Vana-Nõo mõis (saksa keeles "Alt-Nüggen") oli riigimõis Tartumaal Nõo kihelkonnas.
Ajalugu.
Mõis asutati 1759 Unipiha mõisast eraldatud alast.
Vastse-Nõo mõis

Vastse-Nõo mõis (saksa keeles "Neu-Nüggen") oli rüütlimõis Nõo kihelkonnas Tartumaal.
Ajalugu.
Mõis asutati 18. sajandi II poolel Vana-Nõo mõisast eraldatud alast.
Tordi mõis

Tordi mõis (saksa keeles "Tordi") oli Taabri riigimõisa karjamõis Tartumaal Tartu-Maarja kihelkonnas.
Ajalugu.
Tordit on Taabri karjamõisana ("Hoflage") esimest korda markeeritud Rückeri kaardil 1839. aastal. Mõis oli olemas veel 1900. aastal 1909. aastal oli sellel peamõisast erinev rendivaldaja: kui Taabri kuulus Viktor Kapstale, siis Tordi oli renditud Kristjan Surrale, kelle leping pidi lõppema alles 1928. aastal.
Mõis pärast maareformi.
Nõukogude perioodil kuulus Tordi Miina Härma nimelisse kolhoosi.
Mõisa suurus.
1900. aastal oli karjamõisa suurus 163 tiinu (178 hektarit). 1909. aastaks oli selle territoorium mõnevõrra laienenud, sest nüüd arvestati selle suuruseks 177 tiinu (193 hektarit).
Mõisaansambel.
Karjamõisana oli Tordi hoonestus ilmselt tagasihoidlik. Tänapäevaks on see täielikult hävinud.
Vahi mõis

Vahi mõis (saksa keeles "Franzenhütte") oli poolmõis Tartu-Maarja kihelkonnas Tartumaal.
Alates 1912. aastast kuulus mõis Tartu Eesti Põllumeeste Seltsile, mille korraldatud põllutöökursustest kasvas 1918. aastal välja Vahi põllutöökool (hilisema nimega Vahi aiandus-mesinduskool).
Ajalugu.
Mõisa omanikud olid Franz Georg Faure (1822–1889) ja tema poeg Franz Carl Christian Faure (1858–1928), kes asutasid 1883. aastal Vahile ka põllutööriistade vabriku. 1892. aastal viisid nad selle Tartu kesklinna Holmi tänaval, kus juba varasemast tegutses Faurede kaubandusettevõte, mille juures jõudis asuda ka metallitöökoda ja valutsehh.
Eestikeelse põllumajandushariduse puudusel hakkas Tartu Eesti Põllumeeste Selts 1908. aastal korraldama lühiajalisi põllutöökursusi. Algselt kahekuulised kursused muudeti 1911 neljakuulisteks ja 1912 kuuekuulisteks. Samal 1912. aastal ostis selts vabrikant Faurelt Vahi külas asunud Vahi ja Kubja talu ning 1913. aastast hakati lisaks suvistele kursustele läbi viima ka talviseid. Vahi õppemajandi suurus oli 122 ha, millest põllu- ja aiamaad võtsid enda alla 97 ha ning rohumaad 21 ha.
Saksa okupatsiooni ajal 1918. aasta novembris õnnestus registreerida see kaheaastase õppeprogrammiga Vahi põllutöökoolina, kuigi Vabadussõda ei võimaldanud õppetöö läbi viia enne 1919. aastat. 1925. aastal hakati ehitama uut kooli peahoonet ning 1927. aastast tegutses samas ka aianduskool. 1939. aastal viidi kooli haldamine Põllumeeste Seltsi alt selleks moodustatud sihtasutuse alla. Kooli tegevus lõppes 1944. aastal ning suur osa endistest mõisa hoonetest hävis tules.
Vahi mõisa ajalugu on uurinud Uuno Eiber, kes elas ise lapsepõlves mõisamajas.
Hoonestus.
Mõisniku eluhoone leidis 1908–1944 kasutust õpilaste majutamisel. Kuigi põllutöökooli uus hoone ja mitmed mõisa abihooned hävisid sõjas, siis endine mõisa peahoone jäi püsti. Küll ehitati see 1960. aastal ümber.
Säilinud on mõisa saun-aednikumaja, millele on lisatud teine korrus ja mida on muulgi moel ümber ehitatud. Teise maailmasõja elasid üle ka mõisa meierei ja töölismaja, kuid need lammutati hiljem.
Vanamõisa mõis (Tartu-Maarja)

Vanamõisa mõis (ka Luunja-Vanamõisa mõis; saksa keeles "Wan(n)amois") oli Luunja mõisa kõrvalmõis Tartu-Maarja kihelkonnas Tartumaal. Nüüdisajal jääb mõis Tartu maakonda Luunja valda.
Vasula mõis

Vasula mõis (saksa keeles "Wassula") oli rüütlimõis Tartu-Maarja kihelkonnas Tartumaal.
Mõisast on teateid alates 1446. aastast.
Rootsi valitsusajal anti Vasula mõis Tartu õuekohtu asepresident Göran Lilia/Georg Stiernhielm (aadeldatult Stiernhielm)ile (1598–1672). 
1773. aastal, pärast Peter Otto von Stiernhielmi (surn. 1757) ja Catharina Juliana (sünd von Hirschheydt) von Stiernhielmi surma, sõlmisid nende pärijad pärandavara jagamise lepingu, et Vasula mõisa omandas tema poeg Otto Wilhelm von Stiernhielm (1755–1829), 1830. aastal aga pärast Otto Wilhelm von Stiernhielmi surma, omandas mõisa tema poeg Alexander von Stiernhelm (1794–1878). 1879. aastal läks mõis Alexander von Stiernhelmi pärijate kokkuleppel tema poja Nikolai von Stiernhielmi (1834–1914) omandisse ning 1915. aastast tema poja Karl von Stiernhielmile.
Mõis riigistati 1919. aasta maareformiga.
Enne teist maailmasõda tegutses Vasula mõisas, 1924. aastast Vasula Kodumajanduskool, mille juhatajaks oli Juhan Valvere.
Veibri mõis

Veibri mõis (saksa keeles "Timmofer", ka "Timmomois") oli riigimõis Tartu-Maarja kihelkonnas Tartumaal.
Mõis kuulus Rootsi valitsusajal koos kui Ülenurme mõisaga Bernhard Busselbergile. Busselbergi suguvõsa kätte jäi mõis umbes sajaks aastaks. 1744. aastal kuulus mõis major Jakob Tönnis Zweyberg'ile.
Veibri mõisa varasemaid nimekujusi on Weiberri (1782), Veibri (1925).
Haage kirikumõis

Haage kirikumõis () oli kirikumõis Tartu-Maarja kihelkonnas Tartumaal. Nüüdisajal jääb mõis Tartu maakonna Tartu linna Haage küla territooriumile.
Poola valitsusajal, Poola kuningas Zygmunt III Waza andis mõisa 1592. aastal Tartu rae bürgermeistrile 1583–1587 Johann Grölichile ja see pärandas mõisa oma testamendis 1617. aastal Tartu Jaani kirikule, kiriku koolidele ja vaestele.
Mõis kuulus Tartu Jaani kirikule.
Kaarli mõis (Tartu-Maarja)

Kaarli mõis (saksa keeles "Karlsberg, Carlsberg", varem "Halb-Pilcken") oli Tammistu mõisa kõrvalmõis Tartu-Maarja kihelkonnas Tartumaal.
Ajalugu.
Mõis asutati 1793 Pilka mõisast eraldatud alast ning 1805. aastal müüs Carl Gustav Krüdener (1744–1822) Kaarli mõisa, Alexander von Strykile.
Kaarli mõisa nime aluseks võib pidada endise omaniku eesnime (Carl), mille järgi ka eestlased hakkasid uut mõisat kutsuma: Karoli (1826), Kaarli (1900).
Mõisa viimane omanik, enne 1919. aasta maareformi oli Alfred von Rathlef (sünd. 1883).
Maramaa mõis

Maramaa mõis (saksa keeles "Marrama") oli rüütlimõis (fideikomiss) Tartu-Maarja kihelkonnas Tartumaal.
Ajalugu.
Maramaa varasem ajalugu.
Maramaa kuulus 17. sajandil Kärkna mõisale, näiteks 1627. aastal oli see ("Marromah") poole adramaalise valdusena viimase koosseisus. Sinna tekkis karjamõis, mida on mainitud 1758. aastal. Kärkna riigimõisa karjamõis oli see veel 1782. aastal.
Maramaa eramõis 1783−1919.
Keisrinna Katariina II doneeris 1783. aastal üheksaadramaalise mõisa riiginõunik Johann Karl von Endenile (1715−1793). Viimane müüs selle aga juba 1786. aastal naabermõisnikule kaardiväerittmeister Carl von Liphartile (1719−1792). Ta liitis selle 1776. aastal asutatud fideikomissiga; edaspidi olid Maramaal ja Raadil ühised omanikud. Mõisa päris tema poeg Liivimaa maanõunik major Reinhold Wilhelm von Liphart (1750−1829), kes pärandas selle oma pojale, tulevasele Liivimaa maamarssalile Carl Gotthard von Liphartile (1778−1853), kelle nimele see kinnistati 1830. aastal. Tema pärijad sõlmisid 1855. aastal omavahel kokkulepe, millega mõisa omandas tema poeg meditsiinidoktor Carl Eduard von Liphart (1808−1891). Ta müüs selle 1879. aastal oma vanemale vennale Gotthard Lionel von Liphartile (1804−1885). 1893. aastal omandas fideikomissmõisa Reinhold Karl von Liphart (1864−1940), kellelt see 1919. aastal võõrandati.
Mõis pärast võõrandamist.
Pärast võõrandamist tükeldati kuueks krundiks, mis anti asunikele. Nõukogude perioodil kuulus Maramaa Sootaga sovhoosi. Tänapäeval on kompleks eravalduses.
Traksi karjamõis.
Maramaa ainsat karjamõisa ("Traks") on esmamainitud Rückeri kaardil 1839. aastal.
Mõisa suurus.
1909. aastal oli mõisa suurus 1244 tiinu (1359 hektarit) ja see liigitus keskmise suurusega mõisate hulka (kuni 2500 tiinu). Enne talumaa müümist oli selle suurus olnud isegi 2295 tiinu (2507 hektarit).
Mõisamajandus 1909. aastal.
Maramaal asus meierei, mille toodangut turustati Tartus.
Mõisaansambel.
Häärber ehitati 19. sajandi algul või keskpaiku. See oli väike ühekorruseline kelpkatusega puitehitis, mida liigendas lihtne eenduv laudkarniis. Peahoone lammutati 1975. aastal. Kõrvalhoonete paigutus oli vaba, see lähtus praktilistest vajadustest. Tall ja tõllakuur asetsesid kastellilaadselt ja moodustasid teest eemal paiknedes omaette ansambli. Veidi eemal asus mõisa kõrts. Suurejoonelist parki mõisal teadaolevalt ei olnud. Tänapäeval on kõrvalhoonetest säilinud ait-kuivati, karjalaut, moonakatemaja, saun-pesuköök (praegu laut), tall-tõllakuur (praegu heinaküün).
Lilastvere mõis

Lilastvere mõis (saksa keeles "Lillastfer") oli Torma kirikumõisa kõrvalmõis Torma kihelkonnas Tartumaal.
Tõikvere mõis

Tõikvere mõis (saksa keeles "Toikfer") oli rüütlimõis Torma kihelkonnas Tartumaal. Nüüdisajal jääb mõis Jõgeva maakonda Jõgeva valda.
Mõis asutati 1680 Rääbise mõisast eraldatud alast.
Vaiatu mõis

Vaiatu mõis (saksa keeles "Somel") oli rüütlimõis Torma kihelkonnas Tartumaal.
Mõisast on teateid alates 1418. aastast.
Vanamõisa mõis (Torma)

Vanamõisa mõis (saksa keeles "Alt-Padefest") oli Torma kirikumõisa kõrvalmõis Torma kihelkonnas Tartumaal.
Võtikvere mõis

Võtikvere mõis (saksa keeles "Wottigfer") oli Tähkvere mõisa kõrvalmõis Torma kihelkonnas Tartumaal. Nüüdisajal jääb mõis Jõgeva maakonda Jõgeva valda.
Arvatakse, et Võtikvere mõis oli olemas juba 16. sajandil, kui ta kuulus Laiuse ordulinnuse valdusse. Hiljem sai Võtikvere mõisast Tähkvere kõrvalmõis.
Nõmmpere mõis

Nõmmpere mõis (saksa keeles "Waldeck") oli poolmõis Märjamaa kihelkonnas Läänemaal.
Mõis rajati 1875 Lümanda mõisast eraldatud alast.
Orgita mõis

Orgita mõis (saksa keeles "Rosenthal") oli rüütlimõis Märjamaa kihelkonnas Läänemaal. Nüüdisajal jääb mõis Rapla maakonda Märjamaa valda.
Mõis asutati 18. sajandi lõpul, Tellista mõisast ja Päädeva külast Orgitast.
Pargi mõis

Pargi mõis (saksa keeles "Parkhof") oli poolmõis Läänemaal Märjamaa kihelkonnas.
Mõis asutati 1828. aastal Kõrvetaguse mõisast eraldatud alast.
Uue-Kasti mõis

Uue-Kasti mõis (saksa keeles "Neu-Kasty") oli Vana-Kasti mõisa kõrvalmõis Märjamaa kihelkonnas Läänemaal.
Mõis asutati 18. sajandi algul Vana-Kasti mõisast eraldatud alast.
1866. aastal asutas krahv Eduard Karl Jakob Sievers (1820–1900) kolm eraldi Sieversite fideikomissi: Liivimaa kubermangu 1. Läti aladel asuvad Volmari kreisis Matīši kihelkonna Vilzēni mõis, Aloja kihelkonna Stakenberģi mõis koos Puršēni mõisaga. 2. Harjumaa Raasiku, Kambi ja Paenurme koos Topi metsaga. 3. Läänemaa Märjamaa kihelkonna Vana- ja Uue-Kasti koos Uue-Märjamaa maakohaga.
Uue-Märjamaa mõis

Uue-Märjamaa mõis (rahvasuus Uuemõisa; saksa keeles "Neu-Merjama") oli Vana-Kasti mõisa kõrvalmõis Märjamaa kihelkonnas Läänemaal.
Ajalugu.
Mõis asutati 1825. aastal (Vana-)Märjamaa mõisast eraldatud alast ja oli algselt Vana-Märjamaa mõisa juurde kuuluv poolmõis, mille omanikeks oli von Ploschkuste perekond. Aastal 1849 müüdi Uue-Märjamaa mõis (Vana-)Kasti mõisnikule ning seejärel muutus ta Vana-Kasti mõisa kõrvalmõisaks. Mõisa viimaseks riigistamiseelseks omanikuks oli Helene Elisabeth Marie von Stackelberg. Pärast riigistamist Eesti Vabariigi omandisse elas mõisas perekond Riidebach.
Uue-Märjamaa mõis kujutas endast ühekorruselist poolkelpkatusega puithoonet, mis oli alles veel vähemalt kuni 1969. aastani. Seejärel hoone lammutati ning 1971-73 ehitati selle kohale Märjamaa lasteaed Pillerpall.
Välislingid.
__SISUKORRATA__
Wilhelm Ostwaldi tänav

Wilhelm Ostwaldi tänav asub Tartus Maarjamõisa linnaosas Tartu Ülikooli linnakus.
Tänav algab Ravila tänavalt ja lõpeb Sanatooriumi tänaval.
Tänav sai nime Friedrich Wilhelm Ostwaldi järgi, kes on füüsikalise keemia üks rajajaid ning ainus Eestis töötanud teadlane, kes on pälvinud Nobeli auhinna (küll mitte Tartu Ülikoolis viibimise ajal).
Otsuse Wilhelm Ostwaldi tänavale nimepanekuks langetas Tartu linnavolikogu 21. jaanuaril 2016. Ettepaneku tegi Tartu Ülikool, teise nimevalikuna oli kaalumisel "Teaduse tänav". Varem kandsid W. Ostwaldi tänava äärsed krundid numbreid Ravila tänava järgi.
Tänaval asub Tartu Ülikooli füüsikahoone Physicum.
Džairahhi rajoon

Džairahhi rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Inguši vabariigis.
Rajoonis on 5 kohalikku omavalitsusüksust ja 85 asulat.
Vepsa kirjandus

Vepsa kirjandus on vepsa keeles kirjutatud ilukirjandus.
Zika viirus

Zika viirus("Zika virus"; lüh ZIKV) on viiruseliik "Flaviviridae" sugukonnas.
Klassifikatsioon.
Zika viiruse klassifikatsioon ei ole lõplik, osade allikate kohaselt on viiruse alamliigiks "Spondweni virus" (SPOV), kes algselt identfitseeriti Zika viirusena, kuid teiste autorite arvates moodustavad nimetatud viirused viiruse perekonna "Flavivirus" klaadi.
Kirjeldus.
Zika viirus on üheahelaline RNA-viirus (ssRNA), lipiidse kestaga ja diameetriga 18-45 nm.
Zika viirusel on kaks geneetilist varianti: Aafrika ja Aasia. 
Hiljutiste Zika-viirushaiguste põhjustajaks peetakse viiruse Aasia liini.
Viirusinfektsioon.
Looduslikult levib Zika viirus teatud sääseliikide ("Aedes aegypti" ja "Aedes albopictus") hammustuse vahendusel ja võib inimestel esile kutsuda sääselevitatava viiruspalaviku Zika-viirusinfektsiooni. 
Zika-viirusinfektsioon on koondnimetus peamiselt inimestel ja mitmetel ahviliikidel tuvastatud nakkavate ja palavikuga kulgevate infektsioonhaiguste kohta, mida põhjustavad Zika viiruse mitmed tüved. 
Ajaloolist.
Zika viiruse esimene teadaolev kandja oli tõenäoliselt Ugandas paiknevas Zika metsas puuri asetatud reesusmakaak ("Macaca mulatta"). "Rhesus 766" viidi laboratooriumi ja tema seerumit inokuleeriti intratserebraalselt hiirtesse - 10 päeva möödudes haigestusid ka nemad; nende peaajust eraldati 'nakkuslik element', mis nimetati Zika viiruseks. 1948. aastal eraldati ZIKV ka samas metsas elavatelt "Aedes africanus" sääskedelt. Seroloogilised uuringud näitasid, et viirus võib nakatada ka inimesi.
Kosmos (Ahtme kino)

Kosmos oli kino Ahtme linnaosas Kohtla-Järvel Sõpruse ja Lehola tänava ristil, ametliku aadressiga Sõpruse 20. 
Arhitekt Raul-Levroit Kivi projekteeris 1950. aastate lõpus 400 istekohaga laiekraankino tüüpprojekti. Selline kino kavandati ka Ahtmesse, mis 1960. aastal liideti Kohtla-Järve linnaga ning kino on edaspidi tuntud ka kui Kohtla-Järve oma. Kino avati 1961. aastal. Selle tüüpprojekti järgi valmisid kinod ka Võrus (Noorus), Tallinnas Pääskülas (Koit) ja Tartus (Ekraan).
Kinos lõpetati filmide näitamine umbes 1992. aastal. Seda on püütud ehitada ümber nii kaupluseks kui ka hiljem eluhooneks, kuid see seisab seni kasutuseta.
Malgobeki rajoon

Malgobeki rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Inguši vabariigis.
Rajooni halduskeskus on Malgobek.
Rajoonis on 12 kohalikku omavalitsusüksust ja 12 asulat.
Igor Dmitrijev (näitleja)

Igor Dmitrijev (vene Игорь Борисович Дмитриев; 29. mai 1927 Leningrad – 26. jaanuar 2008 Peterburi) oli vene teatri- ja filminäitleja.
Nazrani rajoon

Nazrani rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Inguši vabariigis.
Rajooni halduskeskus on Nazran (ei kuulu rajooni koosseisu).
Rajoonis on 9 kohalikku omavalitsusüksust ja 10 asulat.
Taldomi rajoon

Taldomi rajoon on haldusüksus Venemaal Moskva oblasti põhjaosas. Rajoonikeskus on Taldomi linn.
Põhjas piirneb Taldomi rajoon Tveri oblasti Kaljazini ja Kimrõ rajooniga, idas ja kagus Sergijev Possadi rajooniga, lõunas ja loodes Dmitrovi rajooniga ning läänes Dubna linnaga. Kõrgus merepinnast on 113–167 m. Suuremad jõed on Volga lisajõed Dubna ja Hottša. Rajoonis on suured soomassiivid.
Rajoonis on 4 linna- ja 4 külaasundust. Suuremad asulad on Taldom, Zaprudnja ja Verbilki. Rajooni elanike arv oli 2017. aasta alguses 47 737.
Rajoonis asub kaitseala Žuravlinnaja rodina, kus on üks suuremaid sookurgede rände-eelseid kogunemispaiku Kesk-Venemaal.
KOM

KOM on tekstipõhise sisendiga teatetahvlisüsteem.
Esimene süsteemi rakendus oli QZKOM, mis avati 1978. aastal Rootsis. Hiljem imiteerisid teised süsteemid selle kasutajaliidest.
Sunža rajoon

Sunža rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Inguši vabariigis.
Rajooni halduskeskus on Sunža.
Rajoonis on 11 kohalikku omavalitsusüksust ja 11 asulat.
Reivyčiai vald

Reivyčiai vald (leedu keeles "Reivyčių seniūnija") on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Mažeikiai rajooni territooriumil. Vald asub Mažeikiai ümbruskonnas ja piirneb põhjas Lätiga.
Valla pindala on 98 km². 2011. aasta seisuga elas seal 1611 inimest. Valla keskuseks on Mažeikiai linn, mis aga valla koosseisu ei kuulu. Vallamaja aadress on Laisvės g. 216. Vallavanem on Stanislovas Putelis.
Lisaks küladele asub vallas Leckava alev, kus 2011. aastal elas 195 inimest.
Vallas on järgmised asulad:
Koiola mõis

Koiola mõisa all võidakse mõelda
Vastse-Koiola mõis

Vastse-Koiola mõis (saksa keeles "Neu-Kirrumpäh-Koiküll") oli rüütlimõis Võrumaal Põlva kihelkonnas.
Ajalugu.
Varasemal ajal kuulus see Vana-Koiola riigimõisa koosseisu. Mõis rajati sinna 1744. ja 1751. aasta vahel. Keiser Paul I doneeris 1800. aastal kümne adramaalise valduse Anna von Brandtile (sündinud von Kruse) (1732−1815); nii eraldati Vastse-Koiola iseseisvaks rüütlimõisaks. 1814. aastal omandas selle Georg von Campioni (u 1757−?) ja seejärel Johann Georg Friedrich Edler von Emme (1762−1839), kes selle 1834. aastal ära pantis. Pandivaldajad olid järgemööda perekond Löwenwolde, Roth, Schiemann, Wilcken ja Krüdener. Viimased said mõisa 1843. aastal päriseks ja olid mõisaomanikud XIX sajandi lõpuni. 1901−1902 kuulus mõis Riia kaupmehele Robert Braunile (suri 1908), seejärel 1908. aastani Markovitele ja 1908−1912 parun Edgar Otto von Krüdenerile (1876−1964). Viimane omanik oli Alexander von Sivers (1843−1926), kellelt see 1919. aastal võõrandati.
Mõisaansambel.
Häärber on hävinud; ilmselt oli see puithoone. Kõrvalhooneid oli arvukalt: neist olulisemad olid valitsejamaja, ait, ait-kuivati, laudad. Park oli stiililt vabakujuline ja see oli võrdlemisi suur.
Mäeküla mõis

Mäeküla mõis oli mitme Eesti mõisa nimi:
Tedre mõis

Tedre mõis oli mitme Eesti mõisa nimi:
Türi mõis

Türi mõis (saksa keeles "Turgel") oli Türi-Alliku mõisa karjamõis Türi kihelkonnas Järvamaal. Nüüdisajal jääb mõis Järva maakonda Türi valda.
Peeter Koppel

Peeter Koppel (sündinud 13. juulil 1976 Tallinnas) on eesti majandusanalüütik ja kolumnist, kes kommenteerib sageli Eesti meedias majandusteemasid, eriti finantsturgude käitumist ja seda mõjutavaid tegureid.
Haridustee.
Aastatel 2000–2016 õppis Peeter Koppel Estonian Business Schoolis raamatupidamist ja finantsjuhtimist, kaitstes ärijuhtimise erialal algul bakalaureuse- (BBA) ja hiljem magistrikraadi ("Executive MBA").
Töökäik.
Aastatel 2006–2008 oli Koppel investeeringujuht ettevõttes Evli Securities AS ja aastatel 2002–2004 väärtpaberi- ja valuutamaakler Sampo Pangas.
Alates aastast 2008 kuni 2023 aastani töötas Koppel SEB Pangas privaatpanganduse strateegina, kus tema ülesandeks oli varade investeerimine. Peamiselt vastutas ta investeerimisportfellide allokatsiooni ja tootlikkuse eest. Samuti oli tema ülesandeks kommunikatsioon klientidega.
2000. aastal avaldas Äripäeva kirjastus toona Äripäeva börsitoimetuse ajakirjanikena töötanud Peeter Koppeli, Romet Kreegi ja Tõnis Oja koostatud raamatu "Raha kasvatamise raamat".
Aastast 2021 veab Peeter koos Mihkel Nestoriga majanduspodcasti Nestor&amp;Koppel, kus arutletakse ja selgitatakse majandusolukorda ning finantsturgude käitumist ja neid mõjutavaid tegureid. 
https://www.seb.ee/taskuhaaling
Seda vald

Seda vald (leedu keeles "Sedos seniūnija") on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Mažeikiai rajooni territooriumil.
Valla pindala on 170 km². 2011. aasta seisuga elas seal 2847 inimest, aastal 2021 oli elanikke 2261. Valla keskuseks on Seda linn (2011. aastal 1138 elanikku).
Vallamaja aadress on Baranausko a. 1. Vallavanem on Audronė Dipševičienė. Varem on vallavanemaks olnud Leonas Vytautas Derkintis, Stasys Keleris ja Algirdas Grinkevičius.
Vallas on järgmised asulad:
Transpositsioon (muusika)

Transpositsioon on muusikas helikõrguse muutumine teatud intervalli võrra.
Transpositsioon on üks permutatsioonidest. 
Transpositsiooni teostamine on transponeerimine.
Transpositsiooni kasutatakse näiteks 
Vokaalmuusikas on transponeerimisega tegeldud ilmselt aegade hämarusest peale. Organistide kutseoskuste hulka kuulus võimekus transponeerida koraalisaateid vastavaks laulja hääle diapasoonile. Omamoodi standardiks kujunes vokaalteoste transponeerimine 19. sajandil, kui laulutsükleid hakati välja andma erinates hääleulatustes: kõrges, keskmises, madalas.
Instrumentaalmuusikas on näiteks juba 1537. aastast teada transponeeriv klaviatuur, mida kasutati vastavalt keelpillide erinevale häälestusele. 19. sajandil kadus transponeeriv klaviatuur üldiselt käibelt, kuid klaveriõpetajate poolt töötati välja terved harjutuste kogumikud, mis sisaldasid sarnaseid harjutusi kõigis helistikes.
Transponeerimine on keskseks kontseptsiooniks dodekafoonias ja teistes post-tonaalse muusika tehnikates. Näiteks Olivier Messiaen võttis kasutusele piiratud transpositsioonidega heliread, mille puhul heliridade teatud segmendid olid muude transpositsioonide segmentidega. See tähendab, et heliridu on võimalik transponeerida ainult piiratud arvu intervallide võrra ning kõiki tema heliridu ühendas koherentne helikõrguste struktuur. Ka Webern kasutas oma hilisemas muusikas dodekafoonilisi piiratud transpositsionaalse variatiivsusega heliridu.
Šerkšnėnai vald

Šerkšnėnai vald (leedu keeles "Šerkšnėnų seniūnija") on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Mažeikiai rajooni territooriumil.
Valla pindala on 133 km². 2011. aasta seisuga elas seal 1890 inimest, aastal 2021 oli elanikke 1561. Valla keskuseks on Šerkšnėnai küla.
Vallamaja aadress on Vyšnių g. 2. Vallavanem on Alina Čekienė (aastast 2016). Varasemad vallavanema on olnud Aleksandras Derkintis (1995–2001) ja Alfonsas Šakauskas (2001–2015). Alfonsas Šakauskase ja Alina Čekienė ametiaegade vahel oli vallavanema kohusetäitjaks Antanas Valtas.
Vallas on järgmised asulad:
Tirkšliai vald

Tirkšliai vald (leedu keeles "Tirkšlių seniūnija") on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Mažeikiai rajooni territooriumil.
Valla pindala on 119 km². 2011. aasta seisuga elas seal 3883 inimest. Valla keskuseks on Tirkšliai alev (2011. aastal 1507 elanikku), vallamaja aadress on S.Dariaus ir S.Girėno g. 24. Vallavanem on Juozas Kungys.
Vallas on järgmised asulad:
Viekšniai vald

Viekšniai vald (leedu keeles "Viekšnių seniūnija") on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Mažeikiai rajooni territooriumil.
Valla pindala on 211 km². 2011. aasta seisuga elas seal 4586 inimest. Valla keskuseks on Viekšniai linn (2011. aastal 1938 elanikku), vallamaja aadress on Tilto g. 12. Vallavanem on Kornėlijus Kryžius.
Židikai vald

Židikai vald (leedu keeles "Židikų seniūnija") on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Mažeikiai rajooni territooriumil.
Valla pindala on 198 km². 2011. aastal elas seal 2247 ja 2021. aastal 1834 elanikku. Valla keskuseks on Židikai alev (2011. aastal 440 elanikku), lisaks asub vallas ka Pikeliai alev (2011. aastal 378 elanikku).
Vallamaja aadress on M. Pečkauskaitės g. 10. Vallavanem on Skirmutė Flemingienė. Aastail 1995–2003 oli vallavanem Vida Olšauskienė jal 2003–2014 Stanislava Valatkevičienė.
Vallas on järgmised asulad:
Ristik (ajakiri)

Ristik on ristsõnaajakiri, mis ilmus ebaregulaarselt aastatel 1993–1996 ning uuesti hakkas ilmuma aastal 2002.
Ajalugu.
Ilmumissagedus: 
Pealkirja täiendandmed:
UDK 793.7 (051) 
Tänapäev.
Samanimeline ristsõnade ajakiri Ristik hakkas ilmuma 2002. aastal.
Karabulak

Karabulak on linn Inguššias Venemaal. 
Linnaõigused sai 1995. aastal. 
Elanikkond.
2010. aasta rahvaloenduse andmetel oli elanikest ingušše 30 060 (97,09%). Suuremad vähemusrahvad olid tšetšeenid 376 (1,21%) ja venelased 254 (0,82%).
Karula kirikumõis

Karula kirikumõis (saksa keeles "Pastorat Karolen") oli kirikumõis Karula kihelkonnas Võrumaal. Nüüdisajal jääb mõis Valga maakonda Valga valda.
Kaagjärve-Mäemõisa mõis

(Kaagjärve-)Mäemõisa mõis (saksa keeles "Grotenhof", "Kawershof Fabrik") oli Kaagjärve mõisa kõrvalmõis Karula kihelkonnas Võrumaal. Nüüdisajal jääb mõis Valga maakonda Valga valda.
Mõis rajati 1880. aastatel Kaagjärve mõisast 2,5 km lääne poole. Mõisa alale ehitati tööstuskompleks, sh püstitati õllevabrik, jahuveski, saeveski, villavabrik, ketruskoda.
Maaska mõis

Maaska mõis (saksa keeles "Maaska") oli Timo mõisa kõrvalmõis Põlva kihelkonnas Võrumaal.
Partsi mõis (Põlva)

Partsi mõis (saksa keeles "Parzimois") oli rüütlimõis Põlva kihelkonnas Võrumaal. Nüüdisajal jääb mõis Põlva maakonda Põlva valda.
Enne Liivi sõda kuulus mõis (1582 Widik Moyse) Vietinghoffide perekonnale. Mõisa alad andis Poola valitsusajal Tartu vojevoodkonna Kirumpää staarost Laczky oma teenrile Mattias Bartschile (1590 mainitud kui Macziei Barscz).
17. sajandil oli mõisa omanik Liivimaa kindralkuberner ja Tartu ülikooli kantsler Johann Skytte. Hiljem on mõisa omanikud mitu korda vahetunud. 17. sajandi lõpul oli mõis von Kosküllide omanduses. Peale Põhjasõda vahetas mõis mitmeid omanikke, kuni 1820. aastal omandasid mõisa Samson von Himmelstjernad. Alate 1840. aastast kuni 1919. aasta võõrandamiseni oli mõis von Muethelide omanduses. Viimane mõisaomanik, enne 1919. aasta mõisate riigistamist oli Wilhelm von Muethel.
Partsi mõisa ühekorruseline peahoone ehitati 19. sajandi teisel poolel. Peahoone on säilinud enamvähem algkujul.
Partsi mõisahoones tegutses aastaid ka Partsi 8-klassiline kool, mis asus seal kuni 1960-1970 aastateni.
Peri mõis

Peri mõis (saksa keeles "Perrist") oli rüütlimõis Põlva kihelkonnas Võrumaal. Nüüdisajal jääb mõis Põlva maakonda Põlva valda.
Mõis rajati keskajal ja esimesed teateid mõisast on 1544.
Saarjärve mõis

Saarjärve mõis (saksa keeles "Saarjerw") oli rüütlimõis Põlva kihelkonnas Võrumaal.
Mõis rajati 1806 Peri mõisast eraldatud alast.
Timo mõis

Timo mõis (saksa keeles "Klein-Kirrumpäh-Koiküll") oli riigimõis Võrumaal Põlva kihelkonnas. Tänapäeval jääb mõis Põlva maakonda Veriora valda.
Ajalugu.
Varasemal ajal kuulusid Timo mõisa maad Kirumpää lossiala koosseisu. Viimane läänistati 1626. aastal Måns Palmile (1572−1644). Reduktsiooniga langes see valdus riigile. Mõis rajati Timosse 1795. ja 1811. aasta vahel, mil see eraldati Vastse-Koiola mõisast.
Tõdu mõis

Tõdu mõis (saksa keeles "Tödwenshof", ka Immofer, varem Kirrikülla) oli rüütlimõis Põlva kihelkonnas Võrumaal. Nüüdisajal jääb mõis Põlva maakonda Kanepi valda.
Tõdu mõis on saanud nime Wilhelm Tödweni järgi, 16. sajandil kuulusid Kuuste mõisast eraldatud Kirrikülla ja üks Maidla mõisa küla lühikest aega Wilhelm Todwen'ile, kellele mõis kuulus Liivi sõja algul.
Omaniku perekonnanime järgi nimetati mõisat juba 16 sajandi lõpul, Töedwens Hoff, nimetus püsis 20. sajandini. Varasemad kirjapanekud on saksapärases ortograafias: Teado (1782), Töddo (Mellin, 1798), Toeddemois (1840), Tõdo (1900).
Uibujärve mõis

Uibujärve mõis (saksa keeles "Appelsee") oli rüütlimõis Põlva kihelkonnas Võrumaal.
Mõis rajati 1805 Partsi mõisast eraldatud alast.
Vana-Koiola mõis

Vana-Koiola mõis (saksa keeles "Alt-Koiküll-Kirrumpäh") oli riigimõis Põlva kihelkonnas Võrumaal. Nüüdisajal jääb mõis Põlva maakonda Põlva valda.
Mõis rajati 17. sajandi algul.
Viira mõis

Viira mõis (saksa keeles "Wiera") oli rüütlimõis Põlva kihelkonnas Võrumaal. Nüüdisajal jääb mõis Põlva maakonda Räpina valda.
Mõis rajati 1770 Partsi mõisast eraldatud alast.
Tülba mõis

Tülba mõis (saksa keeles "Tülp") oli eramõis Mündi mõisa alluvuses Paide kihelkonnas Järvamaal.
Viraksaare mõis

Viraksaare mõis (saksa keeles "Wiraksare") oli Prääma mõisa karjamõis Paide kihelkonnas Järvamaal. Nüüdisajal jääb mõis Järva maakonda Paide linna.
Rõhu mõis

Rõhu mõis (saksa keeles "Rehho") oli Preedi mõisa kõrvalmõis Koeru kihelkonnas Järvamaal. Nüüdisajal jääb mõis Järva maakonda Järva valda.
Vaali mõis

Vaali mõis (saksa keeles "Wahlhof", varem "Meyfer" ehk "Metsataggo") oli rüütlimõis Koeru kihelkonnas Järvamaal. Nüüdisajal jääb mõis Järva maakonda Järva valda.
Mõisast on teateid alates 1586. 19. sajandil jäi mõis mõnda aega ka Peetri kihelkonda.
Küti mõis (Peetri)

Küti mõis (saksa keeles "Kütti") oli Esna mõisa kõrvalmõis Peetri kihelkonnas Järvamaal.
Väike-Öötla mõis

Väike-Öötla mõis (saksa keeles "Klein-Oethel") oli eramõis Peetri kihelkonnas Järvamaal.
Mõis rajati 17. sajandi lõpul Suur-Öötla mõisast eraldatud alast.
Hundisaare mõis

Hundisaare mõis (saksa keeles "Sorgenfrei") oli Türi-Alliku mõisa karjamõis Türi kihelkonnas Järvamaal.
Kärevere mõis (Türi)

Kärevere mõis (saksa keeles "Kerrefer") oli rüütlimõis Türi kihelkonnas Järvamaal.
Kärevere mõis kuulus Wolmar Wrangellile, Pärnu linnusekrahvile Arend Ekkhofile, Reinhold Buxhöwdenile, Joachim Hagemeisterile, Jacob Reinhold ja major Gustav Otto von Helwigitele, Gustav Otto von Riesenkampffile, Christian Siegfried von Bockile, 1846–1874 Justinus Freyle. 1874. aastal omandas Kärevere mõisa, rentnik Jaan Kuldkepp. 1900. aastal kinkis Jaan Kuldkepp mõisa oma pojale Albert Kuldkepile ja 1913 ostis mõisa Talurahva Põllupanga Tallinna osakond.
Mõis rajati 1797 Oisu mõisast eraldatud alast, kui Oisu mõisa omanikuks on Gustav Otto Riesenkampff-Rehekampff (1730–1812).
Liivamäe mõis

Liivamäe mõis (saksa keeles "Liwamä") oli Vahastu mõisa karjamõis Türi kihelkonnas Järvamaal.
Mäeküla mõis (Türi)

Mäeküla mõis (saksa keeles "Mehheküll") oli rüütlimõis Türi kihelkonnas Järvamaal. Mõisa keskus asus Mäeküla külas.
Mõis rajati 18. sajandi esimesel poolel Särevere mõisast eraldatud alast.
Nehatu mõis (Türi)

Nehatu mõis (saksa keeles "Nehhato") oli Väätsa mõis karjamõis Türi kihelkonnas Järvamaal.
Oisu mõis

Oisu mõis (saksa keeles "Oiso") oli rüütlimõis Türi kihelkonnas Järvamaal. Nüüdisajal jääb mõis Järva maakonda Türi valda.
Mõisa viimane omanik enne 1919. aasta mõisate võõrandamist oli Amalie Rausch von Traubenberg.
Taikse mõis

Taikse mõis (saksa keeles "Taicks") oli Särevere mõisa karjamõis Türi kihelkonnas Järvamaal. Nüüdisajal jääb mõis Järva maakonda Türi valda.
Tedre mõis (Türi)

Tedre mõis (saksa keeles "Tedre") oli Kirna mõisa karjamõis Türi kihelkonnas Järvamaal.
Tori mõis (Türi)

Tori mõis (saksa keeles "Torri") oli rüütlimõis Türi kihelkonnas Järvamaal. Nüüdisajal jääb mõis Järva maakonda Türi valda.
Mõis rajati 17. sajandi lõpul Särevere mõisast eraldatud alast.
Tori mõis kuulus Hermann von Nierothile, Venemaa keisririigi Admiraliteedile 1710–1724, kreisimarssal Otto Fabian von Uexküll-Güldenbandile ning Freyde suguvõsale.
Vahastu mõis

Vahastu mõis (saksa keeles "Wahhast") oli rüütlimõis Türi kihelkonnas Järvamaal. Nüüdisajal kuulub mõis Rapla maakonda Rapla valda.
Mõis rajati 17. sajandil.
Varmassaare mõis

Varmassaare mõis (saksa keeles "Warmesaar") oli poolmõis Türi kihelkonnas Järvamaal.
Mõis rajati 1795. ja 1811. aasta vahel Mäeküla mõisast eraldatud alast.
Vissuvere mõis

Vissuvere mõis (saksa keeles "Wissofer") oli Kirna mõisa karjamõis Türi kihelkonnas Järvamaal.
Kambi mõis (Harju-Jaani)

Kambi mõis (saksa keeles "Kampen") oli Raasiku mõisa kõrvalmõis Harju-Jaani kihelkonnas Harjumaal. Nüüdisajal jääb mõis Harju maakonda Raasiku valda.
Mõis rajati keskajal ja seda on esmamainitud 1565. aastal.
1866. aastal asutas krahv Eduard Karl Jakob Sievers (1820–1900) kolm eraldiseisvat Sieversite fideikomissi: Liivimaa kubermangu 1. Läti aladel asuvad Volmari kreisis Matīši kihelkonna Vilzēni mõis, Aloja kihelkonna Stakenberģi mõis koos Puršēni mõisaga. 2. Harjumaa Raasiku, Kambi ja Paenurme koos Topi metsaga. 3. Läänemaa Märjamaa kihelkonna Vana- ja Uue-Kasti koos Uue-Märjamaa maakohaga.
Kaserahu mõis

Kaserahu mõis (saksa keeles "Birkenruh") oli poolmõis Harju-Jaani kihelkonnas Harjumaal. Nüüdisajal jääb mõis Harju maakonda Anija valda.
Mõis asutati 1884 Pikva mõisast eraldatud alast.
20. sajandi algul oli mõisa omanik ühiskonnategelane Eduard Virgo. Seal perioodil suvitasid ja kirjutasid seal oma teoseid näiteks Marie Under, Friedebert Tuglas, Artur Adson ning A. H. Tammsaare. Näiteks valmis seal A. H. Tammsaare romaan "Kõrboja peremees".
Kaunissaare mõis

Kaunissaare mõis (ka "Kaunisaare mõis"; saksa keeles "Kaunisaar") oli poolmõis Harju-Jaani kihelkonnas Harjumaal. Nüüdisajal jääb mõis Harju maakonda Anija valda.
Keskajal oli hilisema Kaunissaare mõisa alal piiskopimõis, mida on esimest korda mainitud 1346 ("curia nostra Kaunizaar"); ühtlasi oli see piiskopimõis Põhja-Eesti üks vanimaid mõisaid. Tollase mõisa rajas Tallinna piiskop. Piiskopimõisa keskne hoone oli arvatavasti kindlustatud mõisahoone ehk vasallilinnus. 
Kaunissaare mõis sai iseseisva mõisa staatuse (poolmõis) 1815 Peningi mõisast eraldatud alast.
Paasiku mõis

Paasiku mõis (saksa keeles "Pasik") oli rüütlimõis Harju-Jaani kihelkonnas Harjumaal. Nüüdisajal jääb mõis Harju maakonda Anija valda.
Mõis asutati 1858 Jägala mõisast eraldatud alast.
Perila mõis

Perila mõis (saksa keeles "Pergel") oli rüütlimõis Harju-Jaani kihelkonnas Harjumaal. Nüüdisaegse haldusjaotuse järgi jääb mõis Harju maakonda Raasiku valda.
Ajalugu.
Keskajal oli hilisema Perila mõisa lähedal Tallinna Mihkli nunnakloostri majandusmõis. Majandusmõisa on esmamainitud 1298. aastal. Mõisasüda asus arvatavasti Perila Veskimäel. Majandusmõis hävis Liivi sõjas. 
Rootsi ajal asutati mõis uuesti ja seda mõisa mainiti teadaolevalt esimest korda 1643. aastal, kui Viimsi mõis võeti Rootsi riigile ja anti hüvitisena Tallinna bürgermeister (1608–1630) Johann Derenthali (1575–1630) pärijaile vastu Perila mõis.
18. sajandi lõpul ehitati puidust barokne peahoone. Hiljem see lagunes ja 1970. aastatel varises kokku. Sarnaselt on varemetes ka mitmed maakivist kõrvalhooned.
Rätla mõis

Rätla mõis (ka Retla mõis; saksa keeles "Rettel") oli Perila mõisa kõrvalmõis Harju-Jaani kihelkonnas Harjumaal. Nüüdisajal jääb mõis Harju maakonda Raasiku valda.
Mõis asutati mitte varem kui 1645 Perila mõisast eraldatud alast.
Jõgeveste mõis

Jõgeveste mõis (saksa keeles "Beckhof") oli rüütlimõis Helme kihelkonnas Viljandimaal. Nüüdisajal jääb mõis Valga maakonda Tõrva valda.
Mõis asutati 1718 Helme mõisast eraldatud alast. 
19. sajand algul olid mõisa omanikud Barclay de Tolly suguvõsa esindajad. Mõisasüdamest 1,5 km eemal asub Barclay de Tolly mausoleum.
Kõpu kirikumõis

Kõpu kirikumõis (saksa keeles "Pastorat Fellin-Köppo") oli kirikumõis Kõpu kihelkonnas Viljandimaal. Nüüdisajal jääb mõis Viljandi maakonda Põhja-Sakala valda.
Pinska mõis

Pinska mõis (saksa keeles "Lapinsky") oli Puiatu mõisa kõrvalmõis Kõpu kihelkonnas Viljandimaal. Nüüdisajal jääb mõis Viljandi maakonda Viljandi valda.
Mõisast on teateid alates 1583. aastast.
Soosaare mõis

Soosaare mõis (saksa keeles "Soosaar") oli rüütlimõis Kolga-Jaani kihelkonnas Viljandimaal. Nüüdisaegse haldusjaotuse järgi jääb mõis Viljandi maakonda Viljandi valda.
Mõis asutati 17. sajandil. 1790. aastal omandas mõisa Õisu Siversi liini Friedrich Wilhelm von Siversi pärijate kokkuleppel Reinhold Heinrich von Sivers (1768–1820). 1859. aastal läks pärijate kokkuleppel mõis Karl Magnus Adolph Ernst von Siversi (1765–1830) ainuomandisse, kuid Liivimaa õuekohtu otsusega läks mõis testamendita pärimise korras Reinhold Heinrich von Siversi pärijate ühisomandisse. 1869. aastal, Karl Magnus Adolph Ernst von Siversi surma järel, läks mõis selle pärijate ühisomandisse ja seejärel Karl von Siversi pärijate kokkuleppel läks Soosaare mõis Robert Heinrich Magnus von Siversi ainuomandisse.
1918. aastal päris Soosaare mõisa Robert Heinrich Magnus von Siversi seaduslik pärija, poeg Karl Edward John Nikolai von Sivers.
1919. aasta maareformiga Soosaare mõis võõrandati Herbert von Siversilt.
1929. aasta suvel Soosaare endine omanik ei soovinud enam maad enda käes rendil pidada. Omavalitsuse arvamust küsimata planeeriti endisele mõisnikule von Sieversile 200-hektariline maa-ala. Selle peale andsid maatahtjad protesti põllutööministeeriumile. Sieversi talu planeeriti ümber ning muist põldu anti asunikele ja endisele omanikule anti sood juurde. Sievers sai neli asundustalu sooparanduse eriotstarbeks.
Mõisa peahoone.
Soosaare mõisa ühekorruseline väike kivist peahoone on ehitatud arvatavasti 19. sajandi keskel. Peahoone on pikka aega tühjalt seisnuna rüüstatud ja lagunenud.
Jõksi mõis (Paistu)

Jõksi mõis (saksa keeles "Jöxi") oli Tuhalaane mõisa kõrvalmõis Paistu kihelkonnas Viljandimaal.
Pirmastu mõis

Pirmastu mõis (saksa keeles "Pirmast") oli Holstre mõisa kõrvalmõis Paistu kihelkonnas Viljandimaal. Nüüdisajal jääb mõis Viljandi maakonda Viljandi valda.
Vasila mõis

Vasila mõis (saksa keeles "Wasila", ka "Weissenhof") oli Holstre mõisa kõrvalmõis Paistu kihelkonnas Viljandimaal. Nüüdisajal jääb mõis Viljandi maakonda Viljandi valda.