Grampositiivsed bakterid

Grampositiivsed bakterid (tähistatakse G(+) või GP) on bakterid, mis erinevalt gramnegatiivsetest bakteritest hoiavad Grami meetodiga uurimisel aluselist värvust (kristallvioletti) pärast etanooliga loputamist. Grami meetodil lisatakse pärast kristallvioleti kasutamist kontrastvärvus (tavaliselt safraniin), mistõttu kõik grampositiivsed bakterid värvuvad violetseks või tumesiniseks. Nad on võimelised säilitama kristallvioletti tänu paksu peptidoglükaankihi olemasolule rakuümbrises. Erinevalt gramnegatiivsetest bakteritest ei ole grampositiivsetel bakteritel rakuümbrises välismembraani. Esineb tsütoplasma membraan, aga rakukesta moodustab paks peptidoglükaankiht ning nendevahelist ruumi nimetatakse periplasmaks.
Omadused.
Allpool nimetatud omadused on grampositiivsetele bakteritele iseloomulikud: 
Nii grampositiivsetel kui ka gramnegatiivsetel bakteritel võib olla lisamembraan, mida nimetatakse S-kihiks. Gramnegatiivsete bakterite S-kiht on otseselt seotud välismembraaniga. Grampositiivsete bakterite S-kiht on seotud peptidoglükaankihile. Rakukestas olevad teihhoiinhapped omavad lipiidse komponenti ning võivad osaleda peptidoglükaani ankurdamises, kuna lipiidne komponent on üheks membraani elemendiks.
Klassifikatsioon.
Grami järgi värvimine on kiire ja tõhus diagnostiline meetod selleks, et grupeerida "Bacteria" domeeni liike. Traditsioonilises ja tänapäevases mikrobioloogias on palju kriteeriume, mille järgi klassifitseeritakse ja jagatakse allüksusteks domeen "Bacteria". Peale Grami järgi värvimise võivad kriteeriumiks olla ka kasvu kiirus, antibiootikumitundlikkus või teised makroskoopilised ja füsioloogilised omadused.
Riik "Monera" oli jagatud neljaks hõimkonnaks Grami meetodi järgi: "Firmacutes" ("Firmicutes"), "Gracilicutes", "Mollicutes" ning "Mendocutes". 
Carl Woese (mikrobioloogia teaduskond, Illinois Ülikool) töökaaslastega tegeles 16S ribosomaalse RNA-ga seotud fülogeneetiliste uuringutega. Alates 1987 hakkas Carl Woese kahtlema grampositiivsete bakterite monofüleetiliste rühmade õigsuses. Uuringud andsid positiivse tulemuse, mis on kasuks nende organismide järgnevatele terapeutilistele ning üldistele uuringutele. Kasutades 16S rRNA molekulaarseid meetodeid, leidis Woese 12 bakterihõimkonda, millest kaks olid grampositiivsed: suure GC (guaniin-tsütosiin) sisaldusega grampositiivsed ("Actinobacteria") ja väikse GC sisaldusega grampositiivsed bakterid ("Firmicutes"). Hõimkonda "Actinobacteria" kuuluvad perekonnad, nagu "Corynebacterium", "Mycobacterium", "Nocardia" ja "Streptomyces". 
Hõimkond "Firmicutes" sisaldab 45–60% ulatuses aluspaari GC, mis ei ole päris madal, kuid madalam kui hõimkonnal "Actinobacteria". Hõimkonda "Firmicutes" kuuluvad perekonnad, nagu "Staphylococcus", "Streptococcus", "Enterococcus", "Bacillus", "Clostridium" ja "Listeria". Need perekonnad sisaldavad põhilisi haigusi tekitavaid liike. 
Hõimkonda "Firmicutes" oli üle viidud "Mycoplasma", kuna see on bakterisarnane organism. Mükoplasmal ei ole rakukesta. Vaatamata sellele, et mükoplasma ei saa olla värvitud, tuleneb see organism hõimkonnast "Firmicutes".
Vaatamata laialt levitud arvamusele ning praktilistele teadmistele molekulaarses fülogeenias, peavad mõned inimesed senini "Monera" riiki monofüleetiliseks klaadiks. Nende inimeste hulka kuulub ka Cavalier-Smith. 
Patogeensus.
Grampositiivsed bakterid on kõige levinumaks inimese haiguse tekkimise põhjuseks. Praegu on teada 6 GP bakterite perekonda, mis mõjutavad inimese tervist. Kaks nendest, "Streptococcus" ja "Staphylococcus", on kokid. Ülejäänud bakterid on batsillid (kepikesekujulised bakterid). Nad jagatakse kaheks rühmaks spoori moodustumise võimaluse järgi. Näidiseks võib esitada "Corynebacterium" ja "Listeria" (mittesporuleeruvad liigid) ning "Bacillus" ja "Clostridium" (liigid, mis moodustavad spoore). Peale selle jagatakse sporuleeruvad bakterid veel fakultatiivseteks ja obligatoorseteks anaeroobideks. Esimesse rühma kuulub "Bacillus" perekond ja teise "Clostridium".