Riia asehaldurkond

Riia asehaldurkond (läti keeles "Rīgas vietniecība", vene keeles "Рижское наместничество") oli Venemaa keisririigi halduspiirkond Lõuna-Eestis ja Põhja-Lätis.
Riia asehaldurkond moodustati Riia kubermangu asemele 1783. aastal vastavalt Venemaal 1775. aastast sisse seatud uue halduskorralduse seadusele. Riia asehaldurkond piirnes põhjas Tallinna, idas Pihkva ja Polotski asehaldurkonnaga.
Asehalduskorra ajajärku Balti kubermangude ajaloos nimetatakse asehalduskorra perioodiks ja lõppes pärast Katariina II surma 1796. aastal, kui Venemaa keiser Paul I ukaasiga 26. veebruarist 1797 taastati asehalduskorra-eelne halduskord ja Liivimaa kubermang.
Asehaldurkonna valitsemine.
Keisrivõimu kõrgeimaks kohapealseks esindajaks sai mõlema asehaldurkonna jaoks üks Liivi- ja Eestimaa kindralkuberner, aastatel 1783–1792 krahv George Browne ja 1792–1798 vürst Nikolai Repnin, kelle asukohaks määrati Riia linn. Liivi- ja Eestimaa kindralkubernerile allusid Riia asehaldurkonna ja Tallinna asehaldurkonna kindralkubernerid.
Asehaldurkonna valitsemiseks moodustati Liivimaa kubermangu valitsus (saksa k. "Rigische Statthalterschaftsregierung", vene k. "Правление Рижского наместничества"). 1784. aastal kuulusid Liivimaa kubermanguvalitsusse:
Loodi kroonupalatid (vene keeles "Казенная палата", saksa keeles "Kameralhof") ja üldise hoolekande kolleegiumid.
Politseilisi ülesandeid maakondades asus täitma alamkohus, linnades politseivalitsus. Senine kohtusüsteem asendati uuega: moodustati piirkondlikud kohtuasutused - (Tsiviilasjade Palat ja Kriminaalasjade Palat). Talupoegade jaoks asutati alamkorrakohus ja ülemkorrakohus, aadlike jaoks maakohtu asemel kreisikohus ja õuekohtu asemel Liivimaa ülemmaakorrakohus. Ülemmaakohtute, mis asutati endiste sillakohtute asemele, sillakohtuniku asemele asus kreisipealik ja liikmeteks kutsuti ka kaks talupoega. Teise astme kohtus seati ametisse prokurörid, kes allusid kubermangu peaprokurörile. Reformi täiendas armuandmiskirjade kasutuselevõtt.
Haldusjaotus.
Venemaa keisrinna Katariina II 1775. aasta ukaasiga ühtlustati Venemaa ning Balti kubermangude halduskorraldust. Liivimaa kubermangu asemele moodustati 1783. aastal vastavalt Venemaal 1775. aastast sisse seatud uue halduskorralduse seaduse alusel Riia asehaldurkond, mille juhiks oli Eestimaa kubermangu ja Riia kubermangu kindralkuberner George Browne.
Uus halduskorraldus muutis Liivimaa Venemaa sisekubermanguks. Kubermangud jagunesid maakondadeks – 20 000–30 000 revisjonihinge ja mitmeid maakondi muudeti väiksemaks ja moodustati uusi: Pärnu kreisist eraldati Viljandi kreis, Tartu kreisist Võru kreis, Riia ja Võnnu kreisi osadest Valga kreis, Valgast sai kreisilinn. Võru sai 1784. aastal linnaõigused, kui Võru rüütlimõisast sai maakonnalinn.
Asehalduskorra ajal moodustati ajutiselt kolm uut maakonda: Riia kreis, Võnnu kreis ja Pärnu-Koknese kreis.
Katariina II 3. märtsi ukaasi alusel pidi Browne moodustama Läänemere saartest kaks maakonda. 3. juuli ukaasi alusel asutatud Riia asehaldurkonda kuulus 9 kreisi:
Muudatused elukorralduses.
Sisse seati pearahamaks, 70 kopikat hinge pealt, mis nõuti talupoegadelt mõisavalitsuste kaudu sisse. 1784. aastal määras kubermanguvalitsus, et mõisnik maksujõuetule talupojale pearaha laenaks ja siis laenu tööde ja orjuste kujul laseks tasa teha, mis põhjustas pearaharahutused.
Asehalduskorra likvideerimine.
Kuna uus halduskorraldus oli vastuolus Uusikaupunki rahuga Läänemereprovintsidele tagatud autonoomiaga, õnnestus kohalikel seisustel saavutada asehaldurkorra tühistamine uue keisri Paul I poolt 1796. aastal, mis jõustus 1797. Erandina asehalduskorra-eelsest ajast hakati nüüd Läänemere provintsidest nekruteid võtma.
Kirjandus.