Langobardide arhitektuur

Langobardide arhitektuur hõlmab ehitised, mis püstitati langobardide kuningriigis aastail 568–774 (Lõuna-Itaalias kohati 10. ja 11. sajandini) langobardi kuningate ja ülikute tellimusel.
Põhja-Itaalias ("Langobardia Major") pole enamus sellest arhitektuurist säilinud hoonete hilisemate ümberehituste tõttu, väheste erandite hulka kuuluvad Tempietto longobardo Cividale del Friulis ja Santa Maria foris portas, kirik Castelseprios. Rohkem ehitisi on alles Lõuna-Itaalias ("Langobardia Minor"), eriti aladel, mis kuulusid Benevento hertsogkonna alla: säilinud on linnakindlustusi, Santa Sofia kirik ja üks väheseid militaarrajatisi Rocca dei Rettori.
Langobardide Itaalia valitsemiskeskused aastaist 568–774 ("Longobardi in Italia: i luoghi del potere") on seitse väärtuslike arhitektuuri- ja kultuurimälestiste kompleksi, mis on kantud alates 2011. aastast UNESCO maailmapärandi nimistusse.
Kirjeldus.
Kui langobardid 6. sajandi lõpus Itaaliasse saabusid, puudus neil oma arhitektuuri- ja kunstitraditsioon, ent nad rakendasid oma ehitiste loomisel piirkonnas tegutsevaid käsitöölisi. See on üks põhjusi, miks langobardide kunstipärand Itaalias langobardide kuningriigi eri osades on erinev. Kuigi oli olemas püüdlus ühtlustada monumentaalseid ehitisi, leidub samas erisuguseid kunstilisi lahendusi. See sai võimalikuks tänu organisatsioonidele ja gildidele, mis olid võimelised kõrgetasemelisteks töödeks ja mis olid säilinud tänu linliku tsivilisatsiooni suhtelisele säilimisele Itaalias pärast Lääne-Rooma impeeriumi langemist, erinevalt enamikust muust kristlikust Lääne-Euroopast.
Langobardide vanimad ehitised Itaalias, eriti pealinnas Pavias, pole säilinud või on hilisemal ajal suures osas uuendatud. Arheoloogiline materjal näitab mõningaid suundumusi, mis eristusid Itaalias hilisantiigis domineerinud Vana-Rooma ja varakristlikust arhitektuurist.Pavia Santa Maria in Pertica kirikul (hävinud) oli Rooma-pärane kaheksanurkne ümbritseva arkaadiga põhiplaan, kuid eristus selle väga kõrge keskosa. Lomello San Giovanni ad Fontese kiriku baptisteerium eristus tüüpilise varakristliku ehitise kompaktsusest kõrvale kõrge keskosa poolest.
Nagu varem Roomas, kasutas langobardide eliit ilmalike ja religioossete hoonete tellimist oma prestiiži ja autoriteedi väljendamiseks. Paljudes mälestistes on taotlus järgida varasema aja ehitiste esinduslikkust ja prestiižsust. Seda illustreerivad kõige paremini Spoleto San Salvatore basiilika ja Campello sul Clitunno kirikuks kujundatud varasem Jupiteri pühamu Tempietto sul Clitunno, mis mõlemad on klassikalises Rooma stiilis.
7. ja 8. sajandil kujunes langobardide arhitektuuris välja suund, milles oli rohkelt viiteid antiikarhitektuurile. Eri mõjutuste koosesinemine ja uute tehnikate omaksvõtt kulmineerus kuningas Liutprandi (712–744) valitsemisajal, eriti Cividale del Friulis. Tempietto longobardo ja San Salvatore klooster Brescias on mõjutatud tolleaegse Ravenna ehitistest. Sel perioodil sai erilise hoo kloostrite ehitamine ja mitte üksnes religioonikeskustena ja donaatorite usulise pühendumis väljendamiseks, vaid ka kummardamise kohtadena või tellijate usu väljendusena, nende varade haldaja ja poliitilise mõjukeskuse ülesannetes. Kuningas Desiderius (756–774) ja tema arvukad hertsogid andsid sellele suundumusele hoo, millele polnud sarnast mujal toonases Euroopas.
Langobardide arhitektuuri areng Põhja-Itaalias katkes Karl Suure vallutusega aastal 774. Lõuna-Itaalias, mis oli osaliselt veel langobardide tegeliku võimu all, järgis arhitektuur algupäraseid jooni kuni normannide vallutuseni 11. sajandil ja alade lülitamiseni Sitsiilia kuningriigi koosseisu. Seda järjepidevust näitab eriti Langobardia Minori kõige olulisem langobardide ehitis, Benevento Santa Sofia kirik: 8. sajandil ehitatud kirik järgib sama tüüpi nagu Santa Maria in Pertica selle kõrgendatud keskosaga, mida varjutab Bütsantsi-pärane mahtude liigendus ja põhistruktuur, mis kaugelt meenutab Hagia Sophia kavatist.
Ehitisi.
Hilisem aeg.
Kuigi frangid vallutasid 8. sajandi teisel poolel langobardide kuningriigi, hakkas Lombardias mõne aja möödudes, 9. ja 10. sajandil, osalt varasema ehituskunsti baasil välja kujunema omanäoline Lombardia romaanika, mis mõjutas Ibeeria poolsaare ja muu Euroopa romaani arhitektuuri.