Toost

Toost on tervitus, pühendus või austusavaldus inimesele, sündmusele, joogile või muule, mida öeldakse peamiselt seltskonnas alkoholi tarvitades ja joogiklaase kokku lüües. Eestis on levinumad toostid "Terviseks!" ja ladina algupäraga "Proosit!".
Kaukaasia.
Kaukaasias oli kombeks määrata ürituse toostide ütleja, "tamada". Algselt oli terve õhtu toostide ütlemine tema ülesanne, hiljem on komme muutunud, esimesed toostid ütleb küll "tamada" – esmalt toost jumalale, siis maailmarahule, isamaa, naiste, esivanemate, sõprade jne terviseks ning kasutatakse pigem mõistujutte kui lihtsalt hõikeid – ja siis liigub toostide lausumiskord ringis mööda lauda.
"Tamada" peab olema lugupeetud isik ja omamoodi poeet, kuna mõnedes Kaukaasia rahvuskommetes on tema kohus tutvustada kõiki kohalviibijaid. Mida kirjanduslikumas ning ülistavamas vormis, seda parem. "Tamada" ei tohi end ka täis juua ja toostid ei tohi muutuda labaseks. "Tamada" märguande peale peab mõni seltskonna liige toosti täpsustama, jätkama või selle luulelise vahendiga teisele tasandile viima. Klaas juuakse tavaliselt põhjani ja virutatakse tagurpidi lauale – näitamaks, et võeti hingega. Lahkumis- ehk viimane toost on Gruusias "goveltsatsminda" – toost kõige püha auks kogu maailmas.
Suurbritannia.
Suurbritannias oli toostide ütlemine sagedane rituaal 18. sajandil, selle abil kinnitati rühmaidentiteeti ja poliitilisi sidemeid. Osaleda lubati vaid meestel. Olemas oli ka toostide ütleja amet, kelle jaoks mõnel pool loodi spetsiaalsed klaasid, millel oli tavalisest klaasist mitu korda paksem põhi, nii et kui toostimeister koos teistega klaasi tühjaks jõi, siis tarvitas ta poole vähem alkoholi kui ülejäänud seltskonnaliikmed.
USA.
Toosti kõrgaeg USA-s jäi aastatesse 1880–1920, mil paljud tuntud kirjanikud kirjutasid tooste, avaldati toostide raamatuid ja voldikuid ning ajalehtedes avaldati selleteemalisi rubriike. Väljaandes The National Magazine oli oma toostide toimetaja, kelle ülesanne oli iga kuu toostide võistluse parimad valida.
Ukraina.
Esimese toosti ütleb tavaliselt võõrustaja, kes tänab oma külalisi. On reegel, et esimese ja teise toosti vahe ei tohi jääda liialt pikaks. Kui teise toosti teema on inimese enda valida, siis kolmas toost kõlab naiste auks. Toostid on osaks rõõmsatest sündmustest, aga ka näiteks matustest, kus peiedel kõlavad head soovid ja meenutused, kuid erinevalt muudest sündmustest peiedel pärast toosti klaase kokku ei lööda.
Rootsi.
Rootsis käib iga kange joogi juurde mõni lühike populaarne joomislaul (rootsi k "snapsvisa"), selleks tõuseb terve laudkond püsti ja klaase käes hoides lauldakse näiteks üht populaarseimat, vähemalt 150 aastat vana "Helan går"i: ""Helan går"
"Sjung hopp faderallan lallan lej"
"Helan går"
"Sjung hopp faderallan lej"
"Och den som inte helan tar"
"Han heller inte halvan får"
"Helan går"
"Sjung hopp faderallan lej""
Ligikaudne tõlge: "Võtame esimese / Laula hop-vaderalla-lalla-lei / Võtame esimese / Laula hop-vaderalla-lalla-lei / Kes esimest ei võta / Eal oma janu ei kustuta / Võtame esimese / Laula hop-vaderalla-lalla-lei". Rootsis on teadaolevalt üle 10 000 sellise napsulaulu.
Aasia.
Nii Jaapanis, Koreas kui ka Hiinas on sarnase kõlaga toostid – Jaapanis öeldakse "kanpai", Hiinas, "gan bei" ja Koreas "gonbae". Koreas raputatakse pärast klaasi tühjendamist viimased paar piiska maha ja antakse külalisele ning võõrustaja täidab klaasi. Klaasi ei täideta kunagi enne selle täielikku tühjendamist. Samas Jaapanis täidetakse aga klaasi pidevalt, nii et see ei saa kunagi tühjaks.