Ludwig von Maydell

Friedrich Ludwig von Maydell (10. detsember 1795 (ukj) Teenuse, Kullamaa kihelkond, Läänemaa – 18. september 1846 (ukj) Tallinn) oli baltisaksa päritolu Eestis tegutsenud maalija, graafik ja skulptor. Ta oli Baltimaade tuntumaid romantismi ajastu kunstnikke ja üks esimesi puulõike viljelejaid Eestis.
Elukäik.
Maydell sündis Läänemaal Teenuse mõisas ja õppis aastatel 1810–1812 Tallinna Toomkoolis. Nagu aadlisoost noormeestele kohane, alustas ta karjääri sõjaväelasena. Teenis aastatel 1812–1820 Vene sõjaväes ning osales Napoleoni vastu peetud sõdades. 
Isa soovitusel hakkas ta õppima Tartu Ülikoolis õigusteadust, töötas samal ajal ülikooli arhiivis ning õppis Karl August Senffi juures joonistamist. Anu Allikvee sõnul tegi noor Ludwig joonistamises palju kiiremaid edusamme kui sõjaväes ning lõpuks tundis ära oma tõelise kutsumuse kunstnikuna. 
Maydell on üks esimesi Senffi õpilasi, kes hakkas Tartus klassitsismi asemel viljelema romantismi. Õpetaja soovitusel läks noor kunstnik end välismaale täiendama. 1822 reisis Maydell Saksamaale, kus külastas Berliini, Dresdenit ja Stuttgarti, kuid sealne stiil ei sobinud tema kunstnikuloomusega. Nagu 19. sajandil tavaks, oli paljude kunstnike unistuseks Itaalia, nii läks ka Maydell 1823 Rooma, kus lävis tihedalt (saksa) natsareenlaste Friedrich Overbecki (1789–1869), Julius Schnorr von Carolsfeldi (1794–1872) ja Ludwig Richteriga (1803–1884). Just viimasega tekkis tal eluaegne sõprus, Maydell kutsus teda oma "teiseks minaks". Natsareenlaste koolkond rõhutas oma loomingus kristlikke väärtusi. Natsareenlaste lähenemine meenutas itaalia "quattrocento"-kunsti ning toetus saksa rahvuslikule kunstile, mis avaldus eelkõige keskaja kunstis. Ludwig von Maydell sai neilt inspiratsiooni, et järjekindlat viljeleda romantismi ja uusgootikat.
1827. aastal naasis Eestisse. 1828. aastal lõpetas kunstiõpingud ning alates 1829. aastast oli vabakutseline kunstnik Tartus, kuhu jäi elama elu lõpuni. 1835 käis Saksamaal Berliinis ja Leipzigis puugravüüritehnikat õppimas ning rajas seejärel Tartusse ksülograafiatöökoja, mis oli Vene tsaaririigis esimene puulõiketöökoda. Osales Õpetatud Eesti Seltsi tegevuses ning oli selle kogude konservaator. Suri 1846. aastal Tallinnas koolerasse, on maetud Kullamaa kirikuaeda.
Looming.
Ludwig von Maydell elas pidevas rahalises kitsikuses, sest pidi peret ülal pidama üksnes kunstnikutööst saadava sissetulekuga. Ta ei spetsialiseerunud ühele kindlale alale, vaid tegutses mitmekülgselt nii maalija, skulptori kui ka tarbekunstnikuna ning oli ühtlasi võimekas raamatuillustraator. Maydell illustreeris koos oma õpilastega 1830. aastatel mitmeid väljaandeid sh Aleksandr Puškini "Mustlased" (ilmus 1924), 1837 Fr. de la Motte-Fouqée "Undiini" venekeelse värsstõlke Vassili Žukovskilt, 1843 Peterburis ilmunud N. Lambini raamatu "Peeter Suure ajalugu" ("История Петра Великого"), Carl Russwurmi "Põhjamaade saagad" ning Vassili Žukovski tõlgitud Friedrich Schilleri "Orléansi neitsi". Maydelli töökojas illustreeriti ka esimesed eesti autorite teoseid, näiteks Friedrich Robert Faehlmanni muistendid – "Keelte keetmise" illustratsioonil on kujutatud Vanemuist, kes jagab loomadele keeli. Õpetatud Eesti Seltsi töös osaledes õppis kunstnik tundma eesti talupoegade eluolu ja kombeid. Kunstnik avaldas ka joonistamise käsiraamatuid.
Kuna Maydell ei keskendunud ühele valdkonnale, on mõnikord kritiseeritud tema loomingu ebaühtlast kvaliteeti kohta. Kalev Jaago toob samas välja, et Friedrich Ludwig von Maydell tõi Eesti kunstiellu mitmeid uuenduslikke ideid. Anu Allikvee sõnul oli ta baltisaksa kunstnikest ainus, kes katsetas tarbekunsti ja skulptuuri alal ning saavutas seejuures professionaalse taseme. Näitena saab tuua Tartu Ülikooli rektori Gustav von Ewersi säilinud marmorbüsti.
Altarimaalid.
Ludwig von Maydell oli mitmete ideede algataja ja tulihingeline toetaja. Näiteks on Oleviste kiriku taastamine paljuski Friedrich Ludvig von Maydelli teene. Aastatel 1828–1840 osales ta Tallinna Oleviste kiriku restaureerimisel. See oli üks esimesi sellelaadseid ettevõtmisi ning seda peetakse süsteemsema restaureerimistegevuse alguseks Eestimaal. Teatavasti iseloomustas 18.–19. sajandit varemetekultus ning taastamise asemel pigem kaasajastati keskaegset ilmet. Oleviste kirikut asuti taastama ajal, kui klassitsismi rangesse kaanonisse lisandus historitsistlikke sugemeid, mis soosisid nn neostiilide kasutamist. Maydell projekteeris Oleviste uue sisekujunduse ustest uue altarini. Allikvee sõnul kasutas Maydell moodsat, kuid meil toona veel vähetuntud uusgooti stiili. 
Saksa rahvus leidis tuge luteri usust ja kristlikust tõekuulutusest. Gootika taassünd omakorda aitas baltisaksa kultuuril oma positsiooni leida. Maydelli loomingu üks olulisemaid osi on altarimaalid: "Kristus Õlimäel" (1835) Saarde kirikus, "Kristus ristil" (1337) Rūjiena kirikus, "Ülestõusmine" (1845) Põlva kirikus. Maydell alustas ka Vastseliina kiriku altarimaali maalimist, mille lõpetas pärast kunstniku surma Woldemar Friedrich Krüger. Maydelli kavandatud oli ka Tartu Jaani kiriku altarimaal, mis hävis 1944. aastal.
Portreed.
Kunstniku portreeloomingut on säilinud vähe. Kunstiajaloolane Voldemar Vaga on iseloomustanud Friedrich Ludwig von Maydelli autoportreed ja vanemate portreid kui meistriteoseid, mida iseloomustab vaba sundimatu käsitlus, loomulikkus ja elavus ning värske mahlakas maalimisviis. Kalev Jaago arvates on Ludwig von Maydell aga eelkõige romantismi esindaja Eestis. 
Maydelli elu lõpuaastatel huvi tema teoste vastu rauges. Kunstnik pakkus neid ka Saksamaa raamatukauplustele, aga tihti sai ta vastuseks: „Saksamaal enam selliseid teoseid ei osteta.“
Ajaloomaalid.
19. sajandi esimesel poolel, kasvas kõikjal üleüldine ajaloovaimustus ning seda mõjutasid mitmed aspektid: ajaloo kui professionaalse teadusharu sünd, suurenev huvi ajaloo tõlgendamise vastu, ajaloo sidumine rahvuse ja maaga, mis oli tähtis uute rahvuste ning rahvusliku identiteedi loomisel. Keskaeg, mida varem oli peetud pimeduseajastuks, sai nii Saksamaal ehk emamaal kui ka Balti provintsides uue mõtestatuse. Friedrich Ludwig von Maydell kavandas 50-lehelist Liivimaa ajaloopiltide sarja "Fünfzig Bilder aus der Geschichte der Deutschen Ostsee-Provinzen Rußlands", millest valmis sai majanduslike raskuste tõttu ainult 20. Teos ilmus kahes vihikus (1839, 1842). Kolmandast köitest sai Maydell valmis kõigest kaks lehte. Sarja väljaandmise katkestas kirjastaja A. Kluge pankrot ning ettetellijate vähesus. Maydelli arvamus eestlaste kohta ei ole nii kaunisõnaline ja poeetiline kui näiteks Faehlmannil. Ajaloopilte kommenteerides taotleb Maydell pigem asjalikkust ja erapooletust kui poeesiat."Maydelli raamatuillustratsioonid kõnelevad tema huvist ajalooliste isikute, kostüümide ja olustiku vastu ning kunstniku sammsammulisest liikumisest originaalse ajalooteemalise pildisarja loomise suunas. Ajas kauge ja eksootilise kõrval tundis Maydell huvi ka siinsamas tema kõrval elava "teise", kohaliku eesti talupoja etnograafilise uurimise ja kujutamise vastu."Maydell on lähtunud algallikatest "Henriku Liivimaa kroonikast" ja "Liivimaa vanemast riimkroonikast", kuid tegu on pigem populaarteadusega. Ea Janseni sõnul ei saa allikakriitikast juttugi olla, samas toonitas ta kunstniku erapooletust. Janseni sõnul on Ludvig von Maydelli illustratsioonid suure ajaloolis-kultuuriloolise väärtusega. Keegi teine pole hiljem silma paistnud selliste illustratsioonidega kui Maydell. 
Albumisse on lisatud juurde viiteid ja allikate võrdlusi, kuid ajaloolaseks Maydell ennast sellegipoolest ei nimetanud. Ilmselt sai ta ajalooteemalise sarja koostamisel inspiratsiooni natsareenlastelt ja oma kaasaegsetelt. Tärkav ajalooteadvus andis baltisakslastele võimaluse kinnitada oma positsiooni ja ajaloolist kuuluvust Balti provintsides ning kujundada saksa kogukonna identiteeti ja rahvuslikku ärkamist. Maydelli saab pidada baltisaksa identiteedi ja ajaloo väljendajaks, kaasloojaks ning visualiseerijaks. Friedrich Ludwig von Maydelli võib pidada Baltimaade ajalooteemaliste kunstiteoste žanri üheks teerajajaks. Ajalooteadvust aitas suurendada 1802 taasavatud Tartu Ülikool, kus hakati tegelema ka kohaliku ajaloo uurimisega. Rajati õpetatud seltse, korrastati arhiivi, asutati muuseume, huvituti keskaegsest pärandist, kirjutati ajalooteemalisi romaane ja publitseeriti allikaid.
Isiklikku.
Maydelli isa Reinhold Gottlieb von Maydell oli Teenuse mõisa omanik, maanõunik ja konsistooriumi esimees. Ema Barbara Gertrude Dorothea (sünd. paruness von Ungern-Sternberg, Erastvere mõis), suri vaid kuu aega pärast rasket sünnitust. Ludwig von Maydellil oli kaksikvend Paul August von Maydell ja vanem vend Gustav Jakob Leopold von Maydell, mõlemad surid noorelt. Ludwigi isa abiellus hiljem poiste emapoolse tädi Augusta Margaretha Julianaga, abielust sündis viis poega ja üks tütar.
Friedrich Ludwig von Maydell abiellus 1827. aastal Therese Agrippina Konstanze von Mülleriga (1795–1882). Nende kuuest lapsest neli surid noorelt. Poeg Gerhard Gustav Ludwig von Maydell (1835–1894) oli maadeuurija.