tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Indrāni vald

Indrāni vald (läti keeles "Indrānu pagasts") on vald Lätis Madona piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Lubāna linnaga, Dzelzava, Sarkaņi, Prauliena, Barkava ja Ošupe vallaga, Gulbene piirkonna Līgo ja Daukstese vallaga ning Balvi piirkonna Bērzpilsi vallaga, Lazdukalnsi ja Rugāji vallaga.
Valla pindala on 342,54 km². 2016. aasta seisuga elas seal 822 inimest. Valla keskuseks on piirkonna keskus Lubāna, mis aga valla koosseisu ei kuulu.
Ajalugu.
Aastal 1945 moodustati Lubāna vallas Lubāna, Indrāni, Zvidzene ja Ošupe külanõukogu, aastal 1949 vald likvideeriti. Aastal 1954 liideti Lubāna külanõukoguga likvideeritav Indrāni külanõukogu, Aastal 1958 külanõukogu likvideeriti ja ühendati töölisasula staatuse saanud Lubānaga kui Lubāna maaterritoorium. Aastal 1975 muudeti Lubāna maaterritoorium taas Indrāni külanõukogu nime kandvaks omavalitsuseks. Aastal 1979 ühendati sellega osa Meirāni külanõukogu aladest. Aastal 1990 muudeti külanõukogu vallaks. Aastatel 2007–2021 kuulus vald Lubāna piirkonda.
Loodus.
Vald asub Ida-Läti madalikul. Suuremad jõed on Pedetsi jõgi, Aiviekste jõgi ja Liede. Valda jääb 5,4 hektari suurune ja 11 meetri sügavune Kapi järv, mille ümber on 17 hektari suurune hoiuala.
Kaitstavad objektid.
Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Dzirnavsala asulakoht, Krekli soo muinaskalmed, Eiņi asulakoht, Abora muinasasulad, Abaine muinasasulad, Dzedziekste asulakoht, Visagalsi ehk Brākaļi linnamägi, Nainiekste asulakoht, Līčagalsi asulakoht ja sealsed muinaskalmed, Regionaalse kaitse all on Meirāni muinaskalmed ehk Sõjahauad, Karātavu kalnsi karistuspaik ja Zaļmežnieki muinaskalmed.
Looduskaitse all on kuivanud põlispuu Indrāni Ülisuur, (osaliselt) Lubāna-Meirāni allee, Visagalsi kalmistu elupuu, Veccepļi tamm, Vēverāji tamm, Liede tamm, Ligzdiņase tamm, Ozolsala tamm, Rītnieki pärn ja arvukalt nimetuid põlispuid. Valla lääneosas asub 207 ha suurune Kapi järve hoiuala, valla idaosa jääb osalt Lubānsi märgala hoiualale.
Asustus.
Aastal 2011 elas vallas 812 lätlast, 15 venelast, 4 valgevenelast, 3 poolakat ja 2 leedulast.
Valla külad on:
Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.
Elandsrand

Elandsrand on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Gautengi provintsis West Randi ringkonnas.
Elandsrand on kaevanduslinn, linnas asub 1978. aastal rajatud kullakaevandus.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Elandsrandi elanikest mustanahalisi aafriklasi 96,94%, valgeid 2,10%, värvilisi 0,68%, India või Aasia päritolu inimesi 0,05% ja teisi 0,23%. Sotho keelt pidas emakeeleks 32,67%, koosa keelt 31,20%, svaasi keelt 7,86%, suulu keelt 7,86%, tsonga keelt 6,80%, tsvana keelt 5,48%, inglise keelt 2,89% ja afrikaani keelt 2,08%.
Tuhkapusija

Tuhkapusija on Võru vallas Orava külas tegutsev rahvatantsurühm. Rühma juhib Ene Säinast.
Rühm alustas tegevust 1996.
Rühm esines 2003, 2004, 2005 festivalil Europeade.
Killuke

Killuke on Hiiumaa vallas Käinas tegutsev rahvatantsurühm. Rühma juhib Helgi Taelma.
Rühm alustas tegevust 1993.
Rühm esines 2002, 2004, 2005 festivalil Europeade.
Reola (tantsurühm)

Reola on Kambja vallas Reola külas tegutsev rahvatantsurühm. 
Rühm alustas tegevust 1968. Rühma juhib Kalli Ird.
Rühm esines 2001, 2003, 2004, 2005 festivalil Europeade.
Taara (tantsurühm)

Taara on Tartus tegutsev rahvatantsurühm. Rühma juhib Katrin Reino. See rühm tantsib koos rahvatantsurühmaga Upsijad.
Rühm alustas tegevust 1947.
Rühm esines 1995, 1996,1997,2004, 2005 festivalil Europeade.
Upsijad

Upsijad on Tartus tegutsev rahvatantsurühm. Rühm alustas tegevust 1982. aastal.
Rühma juhib Katrin Reino. See rühm tantsib koos rahvatantsurühmaga Taara.
Rühm esines 2004. aastal festivalil Europeade.
Vormsi (tantsurühm)

Vormsi on Vormsi vallas Hullo külas tegutsev rahvatantsurühm. Rühma juhib Eidi Leht.
Rühm alustas tegevust 1991.
Rühm esines 2002, 2003, 2004, 2005 festivalil Europeade.
Kandali

Kandali on Tallinnas tegutsev rahvatantsurühm. Rühma juhib Valdo Rebane.
Rühm alustas tegevust 13. oktoobril 1978 Tallinnas tollases 19. tehnikakoolis. Algul oldi naistantsurühm, kuid 1980. aastast alates oldi segatantsurühm.
Esmakordselt Eesti rühmadena esineti 1993. aastal koos rahvatantsurühmaga Kajakas festivalil Europeade. Veel esineti seal 1994, 1995, 1996, 1997, 2000, 2001, 2003 ja 2004. aastal.
Raptel

Raptel on Raplas tegutsev rahvatantsurühm. Rühma juhib Valdo Rebane.
Rühm alustas tegevust 1990.
Rühm esines 1994, 1995, 1997, 1998, 2000, 2002, 2003, 2004 festivalil Europeade.
Suveniir (tantsurühm)

Suveniir on Sillamäel tegutsev vene rahvatantsurühm. Rühma juhib Natalja Rasskazova.
Rühm alustas tegevust 1949.
Rühm esines 1998, 1999, 2000 festivalil Europeade.
Astijärve kirik

Astijärve Maarja kirik on luteri kirik Lätis Valmiera vallas Asti järve kaldal. See on Astijärve kihelkonnakirik. 
Hoone on arhitektuurimälestisena riikliku kaitse all. Riikliku kaitse all on ka kiriku altar, altaripiire, kantsel ja selle maalingud, 48 kirikuliste pinki ja köstri pink.
Arvatakse, et esimene kirik rajati Astijärvele juba aastal 1224, nõnda on tegemist Läti alade ühe vanima kirikuga. Wartberge Hermanni Liivimaa kroonikas on mainitud, et kui Johann I von Lunen suri, olid kirikud ehitatud Volmarisse, Astijärvele, Võnnusse ja Trikātasse. Algne kirik asus Asti ordulinnuse juures.
Aastal 1281 andis toonane ordumeister korralduse moodustada Astijärvel kihelkond. Esimesed kirjalikud teated sealse kihelkonnakohta pärinevad siiski alles aastast 1434. Vana kirik põles maha aastal 1654.
Aastal 1669 algasid ettevalmistused uue kiriku ehitamiseks. Hoone võeti kasutusele aastal 1683, kuigi valmis lõplikult kaks aastat hiljem. Ka kantsli sai kirik alles aastal 1684. Aastal 1805 remonditi kirikutorni. Aastal 1863 tabas torni välk ja see põles maha, uus torn valmis aastal 1866.
Aastal 1966 sulgesid nõukogude võimud sealse koguduse ja kirik muudeti kontserdisaaliks. Sealne altarimaal hävitati, rikuti ka suur osa kiriku sisustusest. Hoonet asuti taastama aastal 1981, seejärel allutati kirik Rundāle muuseumile kui religioossete maalide osakond.
Sealne kogudus taastati aastal 1988 Atmoda käigus. Kirik tagastati kogudusele aastal 1992. Aastal 2007 valmis kiriku tarbeks maalitud vana altarimaali koopia.
Looduskaitse al on kiriku juures kasvav Burtnieki kiriku vaher ja Kiriku tamm.
Hildebrand Veckinchusen

Hildebrand Veckinchusen (u 1370 – juuli 1426 Lübeck) oli saksa kaupmees. 
Hildebrand alustas kaupmehetööd Brugges aastatel 1395–1398, mille järel ta siirdus Riiga, kus abiellus. 
Alates 1399. aastast oli ta Lübecki kodanik. Aastatel 1402–1426 peatus ta peaaegu pidevalt Brugges. Veckinhuseni kaubatehingute raskuspunkt oli Preisi- ja Liivimaal. Samuti püüdis ta laiendada äri Veneetsiani. Viimane ettevõtmine läks küll 1412 pankrotti. Mitmete ebaõnnestunud krediiditehingute tagajärjel sattus Hildebrand 1422. aastal Brugges kolmeks aastaks võlavangi, kust vabanes alles veidi enne oma surma. Hildebrand Veckinchuseni Tallinna Linnaarhiivis säilinud üheksa arveraamatut ja sajad erakirjad moodustavad ühe olulisema keskaegse kaupmehearhiivi Alpidest põhja pool.
Kaasiksoo

Kaasiksoo (ka Kaasiksaare soo) on soo Ida-Viru maakonnas Lüganuse vallas Piilse, Rääsa ja Lipu küla alal.
Rootsisoo

Rootsisoo (ka Ninasoo) on soo Tartu maakonnas Peipsiääre vallas Rootsiküla lähedal.
Pulmalipp

Pulmalipp oli Eesti talupojapulmas nii pruudi- (punavalge) kui peiulipp (sinivalge). 
Vahel oli pulmalipuks ka riigilipp või lihtsalt valge lipp. Lipu heiskamisega näidati pulmade algust, sest pulma kutsumisel kellaaega ei öeldud. 
Pulmalipu heiskamine on hiline komme, levima hakkas alles 19. sajandi lõpuosas. 
Enne peiu saabumist ei tohtinud pruudikodus lippu välja panna. 
Pulmalipp oli kaasas ka pulmasõitudel, peiu sõidul pruudikoju kihutas äi lipuga ette, teatamaks tulekust. Lippu valvati, et lapulised ei saaks seda varastada, sest siis tuli lipp viinaga välja osta. Pruudipoolne lipp toodi hiljem koos veimekirstuga peiukoju.
Väike-Salatsi kirik

Väike-Salatsi kirik (ka "Mazsalaca Püha Anna luteri kirik", läti "Mazsalacas Svētās Annas evaņģēliski luteriskā baznīca") on luteri kirik Lätis Mazsalaca linnas. See on Väike-Salatsi kihelkonnakirik. Hoone asub aadressil Baznīcas ielā 24.
Sealset kirikut on mainitud juba aastal 1533. Algselt oli see Maarja kirik, ent kui reformatsiooni järel hakkasid seda hoonet kasutama luterlased, nimetati see ümber Anna kirikuks. Ka oli see algselt Ruhja kiriku abikirikuks. Aastal 1668 sai sellest kihelkonnakirik. Aastail 1691–1696 ehitati vana kirik põhjalikult ümber.
Tänapäevase ilme sai kirik aastal 1890. Sisuliselt ehitati uus uusgooti stiilis telliskivihoone; vana kiriku fragmente säilis üksnes apsiidi ja käärkambri juures. Samal aastal valmis ka kiriku torn, mille kõrgus on 56,6 meetrit. Kirikul on kaks altarit, säilinud on vana barokkstiilis altar, mis valmistati 17. sajandil, ent kirikus on ka uus, aastal 1905 valminud altar. Sealne orel valmis aastal 1912. Vana altar ja kiriku orel on riikliku kaitse all olevad kultuurimälestised.
1898–1915 oli Väike-Salatsi pastor Friedrich Grave (1868–1945)
Conrad Dublin

Conrad Dublin on viietärnihotell, mis asub Iirimaa pealinnas Dublinis. 
Hotellis on 11 tüüpi tube ja sviite, kokku on hotellis 192 tuba ja sviiti. Hotellis on kokku neli restorani ja ootesaali: Afternoon Tea, Alfie Byrne's by Galway Bay Brewey, The Coburg Brasserie ja Lemuel's Bar and Lounge. Hotellis on ka spordisaal koos kardiotreeninguseadmetega.
Conrad Manila

Conrad Manila on viietärnihotell, mis asub Filipiinide pealinnas Manilas. 
Hotellis 24 tüüpi tube ja sviite, kokku 347 tuba ja sviiti. Hotellis on kokku viis restorani ja ootesaaliː Brasserie on 3, China Blue, C Lounge, Sails Pool Bar ja Bru Coffe Bar. Hotellis on ka spaa ja spordisaal koos välibasseini ja lastebasseiniga.
Conrad San Luis Potosi

Conrad San Luis Potosi on viietärnihotell, mis asub Mehhikos San Luis Potosis. 
Hotellis on 8 tüüpi tube ja sviite, kokku 134 tuba ja sviiti. Hotellis on kuus restorani ja ootesaaliː Sonoma Restaurant &amp; Wine Bar, Tequila Corner, Dry Martini Bar, Poolside Terrace, Media Lounge ja Executive Lounge. Hotellis on ka spordisaal, kus on jooksulindid ja jõusaalivahendid.
Conrad Maldives Rangali Island

Conrad Maldives Rangali Island on viietärnikuurort, mis asub Maldiividel Rangali saarel. 
Kuurordis on kümmet tüüpi villasid, kokku 150 villat. Kuurordis on 12 restorani ja ootesaaliː Atoll Market, Ithaa Undersea Restaurant, Koku Grill Restaurant, Mandhoo Spa Restaurant, Sunset Grill, The Wine Cellar, Uffa by Jereme Leung, Vilu Restaurant, Vilu Bar, Rangali Bar, The Quiet Zone ja The Cheese &amp; Wine Cellar. Kuurordis on ka veespordi võimalused, spordiklubi, spaa, sukeldumiskeskus, lasteklubi ja väike kaubanduskeskus.
Joodud

Joodud olid perekondlik või kogukondlik üritus.
Lääne-Eestis nimetati niimoodi varrusid, Põhja-Eestis (Lüganuse, Kadrina, Väike-Maarja, Koeru, Jüri jne) varrusid, pulmi, matuseid (sageli vastava täiendiga: varru joodud, matuse joodud jne.). Kesk-Eestis kandsid sellist nime perekondlikud peod (ka sünnipäevad uuemal ajal). 
Lisaks olid joodud vastava täiendiga igasugused kokkutulekud söögi-joogiga teatava sündmuse tähistamiseks, näit. maja-joodud uue maja valmimisel, karjajoodud külakarjase kauplemise kinnituseks, hülgejoodud püügimeeskonna moodustamise puhul jne. .
Keskaegsetel kaupmeestel oli Tallinna Suurgildis aastas neli suurt pidustust: jõulujoodud, vastlajoodud, papagoi laskmine ja maikrahvi pidu.
Aloja kirik

Aloja kirik on luteri kirik Lätis Aloja linnas. See on Aloja kihelkonnakirik. Hoone asub aadressil Baznīcas ielā 2. Kirik on riikliku kaitse all olev arhitektuurimälestis. Kaitse all on ka selle kantsel, orel ja altar.
Ehkki sealset kihelkonda on mainitud juba aastal 1555, rajati esimene puidust kirik sinna alles aastal 1695. Sellel oli maakividest vundament ja tellistest sõrestik. See kirik ei kuulunud aga mitte kihelkonnale, vaid kohalikele mõisnikele. Kirikuga oli probleeme: aastal 1706 ei kannatanud kellatorni kandetalad kella raskust välja, aastal 1768 põles kirik aga maha. Selle asemele hakati rajama kivist kirikut, mis valmis aastal 1786.
Järelpulmad

Järelpulmad (ka "pärapulmad") olid pulmadele järgnevad kokkusaamised.
Nagu kosimine, oli ka pulmade lõpetamine järkjärguline, mitmeastmeline. 
Pulmapeole järgnesid järelpulmad. Neid peeti kas pulmadele järgneval pühapäeval (pärast kirikut) või nädal pärast pulmi. Mõnel pool peeti kahekordseid järelpulmi – nädala pärast peiu kodus ja kahe nädala pärast nooriku kodus. Järelpulmadesse kutsuti kõige ligemad sugulased (uuema tavana need, kes ei saanud pulmades osaleda – need tõid siis ka kingitusi). Paljudes kohtades läksid nooriku vanemad alles järelpulmades peiu koju (Pühalepa, Pöide, Halliste, Võnnu jne). Siis nimetati järelpulma ka langujootudeks. Järelpulmas lõpetati tavaliselt järelejäänud õlu ning anti noorikule kätte suuremad lubatud kingid..
Üldisem (eriti Lääne-Eestis) oli järelpulmade pidamine peiu pool. Ida-Eestis toimusid järelpulmad nooriku vanemate juures. Ka järelpulmadesse võeti kaasa toidukraami, ent vähem kui pulmadesse. Erilisi järelpulmadega seotud tavasid ei teata.
Kihlus

Kihlus on üldtuntud eelkokkulepe abielu sõlmimise kohta.
Euroopas sai kihlus keskajal kiriku abielutseremoniaali kohustuslikuks osaks. 
Eestis.
Varem piirdus kihlus kihlade vahetusega kosjade ajal. Kiriku survel sai kihlusest 18. ja 19. sajandil kosjadele järgnev ülesandmine kirikuõpetaja juures (nn lugemas käimine) ning sellega seotud pruutpaari eksam lugemises ja usuõpetuse tundmises. Harilikult toimus see laupäeval. Kihluse kingid pastorile olid sukad ja sukapaelad, köstrile kindad ja vöö (ning 2 kopikat kindas).
Kihluseks või kihluspeoks nimetati ka õhtul järgnevat koosviibimist mõrsja kodus. Kihlusel osales kitsas sugulaste ring ning tähtsamad pulmategelased: isamees naise ja kaasanaine mehega, kihluse joogid muretses peiu. Mõnikord toimus see ka pühapäevaõhtul pärast esimest mahakuulutamist. Kihluspeol vahetati kingitusi (kihlasid). Kihlust tähistati kas tagasihoidlikult või suurejooneliselt, määravaks said võimalused, tavad jäid tagaplaanile. 19. sajandi lõpuks olid kosjad ja kihlus kokku sulanud ühiseks kihlapeoks.
Saaremaal oli kihlus ka tasakaalustuseks nn ühe otsaga pulmadele, kus pulmapidu toimus ainult peiu kodus.
Kosjad

Kosjad olid nõusoleku saamine abieluks neiult ja neiu vanemailt. 
Eesti pärimuslikele kosjadele eelnes tavapäraselt kuulamine. Kuulamas käis nn. kuulueit, vanem naine, kes oli isamehe naine või peiu ema, kaasas pudel viina. Nõusoleku märgiks seoti tühja pudeli külge vöö või kindad . 
Järgnesid kosjad, nn. suured viinad. Kosjas käidi üldiselt sügisel või sügistalvel, sest kevadel polnud aega ega ka raha pikkade pulmade pidamiseks. Kosjade ja pulmade vahe oli umbes 2-3 kuud. 
Kosja mindi pimedas, noore kuuga, enamasti neljapäeva (ka teisipäeva ja laupäeva) õhtul, kohati mindi uuemal ajal kosja reede õhtul (ja laupäeva hommikul kirikusse üleslugema ehk üleskirjutama). Vanemal ajal mindi kosja ratsa, hiljem saani või vankriga, üldiselt täkkhobusega pidulikus rakmes (kellad, kuljused). Kosja läksid peigmees isamehega, kes pidi olema abielus . Kosjajutu eest hoolitses isamees, peiu vaikis. Kosimisjutt oli mõistukõneline, sooviti osta mullikat või muud looma. Vahel toodi sellepeale näha ka ebamõrsjaid. . 
Kaasas oli kihlaraha, mis anti hõbemüntides, mitte paberrahas. Lisaks olid kaasas kihlad, kosjaviin (varasemal ajal õlu v. mõdu), mis pidi olema punane ja kosjakakk. Kui kõik olid kosjaviina rüübanud ja kosjakakku maitsnud, olid kosjad vastu võetud. Vahetati kingitusi, peiu andis üle kihlaraha. Kosilastele pakuti süüa (kindlasti keedetud mune), kosilased lahkusid tavaliselt alles hommikul. .
Kihlade vastuvõtmine tähendas abielu eellepingu kinnitamist. Kihlad tuli tagastada, kui mõrsja hiljem abielust keeldus. Peiu keeldumisel jäid need mõrsjale. 20. sajandil on kihladest jäänud ainult kihlasõrmuse kinkimise komme.
Clausthal-Zellerfeld

Clausthal-Zellerfeld on linn Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Goslari kreisis.
Linna pindala on 43,71 km². 31. detsembril 2015 elas seal 15 818 inimest. See paikneb Harzi mägede edelaosas. Clausthal-Zellerfeld oli endise valdade ühenduse Samtgemeinde Oberharz keskus.
Ajalugu.
Clausthal-Zellerfeld koosnes algselt kahest linnast, mis ühendati 1924. aastal üheks haldusüksuseks. Clausthal on tuntud vana Clausthali tehnikaülikooli ja selle suurepärast hoonete poolest, samas Zellerfeld on tüüpiline turismikuurort matkajatele ja talisportlastele. Clausthal-Zellerfeld on suurim linn piirkonnas, mis asub mägedes, mitte jalamil.
Kaevandamine piirkonnas algas 16. sajandil. Moodsa trossi leiutas rauakaevanduste teenindamiseks 1830. aastatel Saksa mäeinsener Wilhelm August Julius Albert, seda kasutati kaevandamisel Harzi mägedes Clausthalis. See võeti kiiresti omaks, kuna osutus paremaks kanepiköitest ja metallkettidest, mida varem kasutati, ja leidis varsti tee mitmesuguste rakendusteni, sealhulgas said kõige olulisemaks rippsillad. Langelsheimi–Altenau (Oberharz) raudtee avati 1877. aastal ja pikendati 1914. aastal Altenauni. Suur jaamahoone ja 70 muud ehitist linnas purustati õhurünnakus 7. oktoobril 1944. 92 inimest kaotas elu.
Kaevandustegevus peatati 1930. aastal, kuna maagilademed ammendusid. Tänapäeval on ümbritsevas Harzi piirkonnas suured kaevandusjäänukid, millest mõned on nüüd muuseumid. Raudteeliin suleti 1976. aastal. Endine raudteejaam, mis pärast 1944. aastal purustamist aastatel 1961–1963 taas üles ehitati, majutab tänapäeval turismiinfopunkti ja linna raamatukogu.
Clausthali tehnikaülikool loodi 1775. aastal mäeinseneride väljaõpetamiseks. Tänapäeval õpetab see tehnikaülikool inseneriteadusi laiemalt.
Langelsheim

Langelsheim on linn Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Goslari kreisis.
Linna pindala on 48,72 km². 31. detsembril 2015 elas seal 11 684 inimest.
Omavalitsus asub Innerste jõe ja selle lisajõe Grane vahel Harzi mäestiku ja Harzi rahvuspargi põhjaservas, umbes 8 km Goslarist loodes.
Ajalugu.
Koht nimega Langenizze arenes 10. sajandil välja Kahnsteini mäel asuvast künkakindlusest, mille püstitas Saksi dünastia. Langelsheimis asus ajalooline rauatehas, mida on esimest korda mainitud 13. sajandil. Seal sulatati maaki Rammelsbergi kaevandustest.
The Fool on the Hill

"The Fool on the Hill" on ansambli the Beatles laul, mille kirjutas ja esitas Paul McCartney (ametlikult vormistati kaasautoriks ka John Lennon). Laul salvestati 1967. aastal plaadile "Magical Mystery Tour" ning kõlas ka samal aastal valminud samanimelises filmis.
See kirjeldab üksildast "narri", keda ei hinnata, kuid kes on tegelikult tark. McCartney võrdles laulu peategelast biitlitele suurt mõju avaldanud Maharishi Mahesh Yogiga.
Eriti laia leviku sai laul 1968. aastal ansambli Sérgio Mendes &amp; Brasil '66 esituses, mil see jõudis bossanoovana mitme edetabeli esikümnesse. Seda on esitanud veel paljud muusikud ja ansamblid, nagu Vera Lynn (1969), Björk Guðmundsdóttir (1977), John Williams (1982), Aretha Franklin (2007) ja Eurythmics (2014).
Eesti keelde tõlkis laulu 1993. aastal Heldur Karmo, kes pani sellele pealkirja "Narr kõrgel mäel". Karmo tõlkes salvestas laulu 2009. aastal Mart Mardisalu plaadil "Kui su hing on noor! Maestrole".
Laul on andnud pealkirja Gillian Lynne'i balletile (1976), Matt Ruffi romaanile (1988) ja Toomas Raudami kuuldemängule (1998).
Feliks Liivik

Feliks Liivik (14. oktoober 1921 – 12. november 2002 Tallinn) oli Eesti NSV partei- ja kinematograafiategelane.
1950. aastatel oli ta EKP Võru Rajoonikomitee sekretär, 1961–1963 EKP Tartu Linnakomitee esimene sekretär. Hiljem pikka aega, kuni 1982. aastani Eesti NSV Ministrite Nõukogu Riikliku Kinematograafia Komitee (Eesti NSV Kinokomitee) esimees. Ta oli EKP Keskkomitee liige.
Ta oli Eesti NSV Ülemnõukogu VI ja VIII koosseisu saadik.
Ta on maetud Tallinna Metsakalmistule.
Mark V

Mark V oli Suurbritannia tank, mida kasutati I maailmasõjas ja mida kasutasid ka Eesti relvajõud.
Mark V oli Mark IV arendus. See pidi olema täiesti innovatiivne tank ning välja nägema radikaalselt erinev oma eelkäijatest. Kui 1917. aasta detsembris said valmis esialgu Mark IV-le mõeldud mootor ja käigukast, heideti Mark V edasiarendatud disain kõrvale kartuses, et häiritakse paikaloksunud tankide tootmisjõudlus. Nii otsustatigi kõik uued süsteemid paigaldada Mark IV tankidele.
Aastatel 1917-1918 toodeti ühtekokku 400 tanki, "isaseid" ja "emaseid" mõlemat 200. Paljud neist muudeti "hermafrodiitideks", ehk siis paigaldati ühele poole "emase" ning teisele poole "isase" laiend/koobas. Seda eesmärgiga, et "emane" ei jääks oma relvastuse poolest alla "isasele" ning kui lahingväljal peaks sakslaste poolt vallutatud "isane" tank vastu tulema, saaks "emane" sellele vastu seista.
Tankist arendati edasi kolm eri versiooni, millest üks jäigi projektiks. Tank kaalus 28-29 tonni. Tanki kiirus oli 7,4 km/h.
Osalemine sõdades.
Mark V esimene tuleproov oli 4. juulil 1918 Hameli lahingus. Pärast seda võttis osa veel kaheksast suuremast Esimese maailmasõja lahingust. Mitu Mark V-tüüpi tanki osales Venemaa kodusõjas, hiljem anti neist neli tanki anti Eesti sõjaväele ja kaks Lätile.
Eesti tankid olid Päälik (endine nr 9118/Captain Cromie ja Капитан Кроми), Vahtula (endine nr 9349/Brown Bear ja Бурый Медведь), Uku (endine nr 9147/White Soldier ja Белый Солдат) ja Valdaja (endine nr 9261/First Aid ja Первая Помощь).
Carte blanche

Carte blanche (prantsuskeelne sõna tähenduses 'puhas leht') võib tähendada mitut asja:
Matīši kirik

Matīši kirik (ametlikult "Matīši Matteuse kirik") on luteri kirik Lätis Matīšis. See on Matīši kihelkonnakirik. Hoone asub aadressil Kalna iela 3. 
Kirik on riikliku kaitse all olev arhitektuurimälestis.
Matīši kihelkond moodustati aastal 1678, ent kihelkonnakirik ehitati alles aastal 1687. Kiriku projekteeris Riia Peetri kiriku kellatorni projekteerinud Rupert Bindenschu. Ka selle kiriku kellatorn sarnaneb Peetri kiriku omaga, ent on märgatavalt väiksem (45 meetri kõrgune). Kiriku kantsel ja altar on pärit 17. sajandist. Ka altar ja kantsel on riikliku kaitse all. Kiriku portaali kaunistab kuningas Karl XII monogramm. 
Aastail 1838–1840 kirikut remonditi. Aastal 1908 remonditi kirikutorni ja toona sai see tänapäevase väljanägemise.
Kiriku orel on valmistatud aastal 1867 Friedrich Ladegasti poolt.
Staicele kirik

Staicele kirik (ka "Rozēni-Staicele kirik") on luteri kirik Lätis Staiceles. See on endise Aloja kihelkonna aladel. Hoone asub aadressil Kalēju iela 3 ja seda kasutab Rozēni-Staicele kogudus.
Kuni 1927. aastani pidasid Aloja kirikuõpetajad jumalateenistusi Rozēni valla vallamajas. Aastal 1928 hakati sinna oma kirikut kavandama, kaks aastat hiljem algas ehitus ja see valmis lõplikult aastal 1932. Hoone projekteeris Eduards Daugulis, maalid tegi kohalik kunstnik Kārļis Keres. Kuni aastani 1933 teenindas sealset kogudust Aloja kirikuõpetaja Edgars Vītoliņš, seejärel sai kogudus oma pastori. Aastal 1934 valati Limbažis kirikukell, mis riputati üles aastal 1935.
Nõukogude perioodil kasutati kirikut laohoonena. Aastal 1963 veeti minema kiriku orel. Sealset kogudust siiski ei suletud ja nii hankisid selle liikmed aastal 1973 uue oreli. Kirik avati taas 1990. aastatel.
Kukermiit

Kukermiit (inglise keeles "kukermite") on materjal, mida kasutatakse peamiselt betoonitööstuses. 
Kukermiit on põlevkivituhk-sideaine, mis saadakse tuha lisamisel klinkrile ja selle segu jahvatamisel. Tuha sideaine omadused üksikuna on liiga nõrgad, et ainult tuhka sideainena kasutada.
Pikksaare kirik

Pikksaare kirik on endine luteri kirik Lätis Naukšēni piirkonnas Naukšēni vallas Pikksaarel.
Pärast seda, kui Ruhja kihelkond jagunes Põhja-Ruhja kihelkonnaks ja Lõuna-Ruhja kihelkonnaks, eraldas Naukšēni mõis 5000 rubla Pikksaarele kiriku rajamiseks. Ehitus algas 1905. aastal. Kiriku torni ja altari projekteeris Pauls Kundziņš. Ehitus venis, kuid kirik pühitseti aastal 1928. Altari sai see aastal 1931, oreli aastal 1932 ning lõplikult valmis aastal 1936, mil lõpetati kiriku torni ehitus.
Sealne kogudus suleti 1960. aastatel. Seejärel oli kirik kasutusel kohaliku kolhoosi põllumajandustoodete laona. Selleks otstarbeks müüriti kinni kiriku aknad ja eemaldati sisustus. Säilis vaid kirikutornis asuv 631 kg kaaluv kirikukell.
Tänapäeval on kirikuhoone kasutusel kontserdisaalina.
Neeme Näripä

Neeme Näripä (sündinud 12. detsembril 1980) on eesti klassikaline filoloog.
Ta on lõpetanud 1999. aastal Hugo Treffneri Gümnaasiumi ja 2005. aastal Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna klassikalise filoloogia erialal. 2007. aastal kaitses ta samas magistritöö "Hermogenese stasise-teooria Aristotelese kategooriate rakendusena" (juhendaja Janika Päll) ja sai magistrikraadi. 2019. aastal kaitses ta doktoriväitekirja klassikalises filoloogias "Stasis - Ein antikes Konzept" (juhendajad Janika Päll ja Martin Steinrück).
Näripä on Jaan Poska Gümnaasiumi vanakreeka ja ladina keele õpetaja ning Tartu Ülikooli Maailma keelte ja kultuuride kolledžis vanakreeka ja ladina keele lektor. Ta on ka üliõpilasseltsi EYS Veljesto vilistlane.
Solar Films

Solar Films on Soome filmistuudio; ühtlasi üks riigi tähtsamaid filmitootjaid. Ettevõtte peakontor asub Helsingis.
Ettevõte asutati 1993. aastal.
Pooled ettevõtte aktsiatest kuuluvad Taani filmitootjale Nordisk Film.
VTB

VTB (vene keeles Внешторгбанк, lühend ВТБ) on Venemaa pank. See on suuruselt Venemaa teine pank. Panga president on Andrei Kostin.
Pank asutati 1990.
Suur valss

"Suur valss" (originaalpealkirjaga "The Great Waltz") on 1938. aasta USA mängufilm. Filmi režissöör on Julien Duvivier ja tootja Metro-Goldwyn-Mayer.
Film räägib noore helilooja Johann Straussi elust 1844. aasta Pariisis.
Filmi peaosatäitjad on Luise Rainer, Fernand Gravet ja Miliza Korjus.
Elar Kuiv

Elar Kuiv (4. oktoober 1959 Tallinn – 2. september 2018) oli eesti viiuldaja ja muusikapedagoog. Aastast 1991 elas ja töötas ta Soomes.
Ta õppis aastatel 1967–1978 Tallinna Muusikakeskkoolis (Ene Pedaste klassis), aastatel 1978–1983 Tallinna Riiklikus Konservatooriumis Tõnu Reimanni klassis. Aastatel 1983–1984 täiendas end Moskva Riiklikus Tšaikovski nimelises Konservatooriumis assistentuuris-stažuuris (Galina Barinova klassis).
Ta kuulus aastatel 1981–1983 ERSO-sse ja aastatel 1983–1991 ansamblisse Hortus Musicus.
Biidermeier (muusika)

Biidermeier on muusikastiil, mida viljeldi 1815. aastal toimunud Viini kongressi ja 1848. revolutsiooni vahelisel restauratsiooniajal põhiliselt saksa keeleruumis. Biidermeieri heliloojate valdavaks hoiakuks oli austus klassitsismi traditsioonide vastu ning põhiliseks eesmärgiks publiku muusikaline harimine. 
Biidermeieri muusikaesteetika esindas kodanlikku muusikamaitset. Oluline oli pidada kinni õigetest muusikažanritest ja -vormidest ning valida igale muusikažanrile õiged muusika väljendusvahendid. Muusikal pidi olema sobiv "toon". Biidermeieri heliloojad pidasid suurimaks eeskujuks Wolfgang Amadeus Mozarti muusikat, mis nende jaoks esindas "ajastu-ülest stiili-ideaali".
Biidermeieri heliloojad pidasid muusikat luues tihti silmas uusi kodandlikke seltskondlikke institutsioonie: muusikafestivale, lauluseltse, oratooriumiühinguid, kodumusitseerimist ning asjaarmastajate muusikalist tegevust.
Biidermeier esines 19. sajandi esimesel poolel ka saksa kunstis ja kirjanduses.
Olulisemad biidermeieri heliloojad.
Louis Spohr (1784–1859) oli saksa helilooja, viiuldaja ja dirigent, kes on loonud 10 sümfooniat, 10 ooperit, 18 viiulikontserti, 4 klarnetikontserti, 4 oratooriumi, kammermuusikat ja laule. Spohr on viiulimängijatele tänaseni kasutusel oleva lõuatoe ning orkestriteoste partituuri märgitava proovitegemist hõlbustava orientiiride süsteemi kasutuselevõtja.
Carl Loewe (1796–1869) oli saksa helilooja, laulja, dirigent, kelle loomingusse kuulub üle 400 ballaadi ja laulu, millest paljud olid omal ajal väga populaarsed. Ta on kirjutanud ka 2 sümfooniat, 2 klaverikontserti, 5 ooperit, 17 oratooriumi ja kammermuusikat. 1827. aastal juhatas ta 18-aastase Felix Mendelssohni „Suveöö unenäo“ avamängu esiettekannet.
Conradin Kreutzer (1780–1849 Riia) oli saksa helilooja ja dirigent, kelle loomingusse kuulub 3 klaverikontserti, kammermuusikat ja oopereid. Ta tegutses põhiliselt Viini, hiljem ka Kölni muusikateatrite juures.
Albert Lorzing (1801–1851) oli saksa helilooja, näitleja ja laulja, kelle loomingust leiab põhiliselt koomilisi mänguoopereid (sks. k. "Spieloper"). Saksa mänguooper arenes välja laulumängust (sks. k. "Singspiel") ja sisaldas lauldud muusika kõrval ka kõneteksti. Saksa mänguooper sarnaneb prantsuse koomilisele ooperile (pr. k. "opéra comique"). 
Otto Nicolai (1810 Königsberg – 1849) oli saksa helilooja ja dirigent, kes on kirjutanud 5 ooperit ning teoseid nii orkestrile, koorile, ansamblitele kui ka solistidele. Otto Nicolai on üks Viini Filharmoonikute asutajatest.
Ladybrand

Ladybrand on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Free State'i provintsis Thabo Mofutsanyana ringkonnas, Mantsopa valla halduskeskus. Linn asub Lesotho piirist ligikaudu 4 kilomeetri kaugusel.
Ladybrand on asutatud 1867. aastal. Linn on saanud nime Oranje Vaba Riigi presidendi Johannes Brand abikaasa Catharina Brandi auks.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Ladybrandi elanikest mustanahalisi aafriklasi 88,4%, valgeid 6,8%, värvilisi 3,1%, India või Aasia päritolu inimesi 0,9% ja teisi 0,7%. Sotho keelt pidas emakeeleks 81,2% inimesi, afrikaani keelt 8,5%, inglise keelt 5,9%, viipekeelt 1,3% ja teisi keeli 3,1%.
Androslanna

"Androslanna" (originaalpealkirjaga "Andria") on vanarooma näitekirjaniku Terentiuse komöödia. Selle komöödia aluseks on vanakreeka näitekirjaniku Menandrose teosed "Samoslanna" ja "Perinthoslanna". Komöödia kanti esimest korda ette 166 eKr.
Eesti kultuuriajalukku on see komöödia läinud sellega, et see oli Eestimaal esimene teadaolev teatrietendus. Näidendi kandsid 1529 ette Tallinnas raekoja saalis Tallinna linnakooli õpilased.
Saksa Standardiinstituut

Saksa Standardiinstituut (saksa keeles "Deutsches Institut für Normung", lühendatult DIN) on Saksamaa standardite keskasutus. DINi peakontor asub Berliinis.
DIN loodi 22. detsembril 1917. 
Tänapäeval on Saksamaal üle 30 000 DINi standardi ja neid standardeid leiab peaaegu kõigist tehnika valdkondadest.
DIN (täpsustus)

DIN või Din võib tähendada järgmist:
Karelia

"Karelia" (soome keeles "Karelia") on 1893 valminud Soome helilooja Jean Sibeliuse süit. Süidi kirjutas Sibelius algselt Viiburi üliõpilasorganisatsiooni Viipurilainen osakunta tarbeks. Süit on Sibeliuse üks varasemaid teoseid ja ühtlasi ka üks tema tuntumaid teoseid. Süidi pikkus on 12 minutit.
Salatsi kirik

Salatsi kirik (ka "Lielsalaca luteri kirik", läti "Lielsalacas evaņģēliski luteriskā baznīca") on luteri kirik Lätis Salatsi linnas. See oli Salatsi kihelkonnakirik, tänapäeval kasutab seda Lielsalaca kogudus. Hoone asub aadressil Baznīcas ielā 2.
Kuigi Salatsi piiskopilinnuse juures oli juba varemgi kirik olemas, peetakse praeguse kiriku eelkäijaks aastal 1777 ehitatud puidust kirikut. Aastal 1853 asuti selle asemele ehitama kivist kirikut, mis valmis aastal 1857. Nii kiriku altar kui ka kantsel on pärit 18. sajandi teisest poolest. Kiriku orel valmis aastal 1933.
Regionaalse kaitse all on Salatsi kiriku neli reljeefi, kantsel ja altar.
Conrad Sanya Haiting Bay

Conrad Sanya Haiting Bay viietärnikuurort, mis asub Hiinas Sanya linnas. 
Kuurordis on 12 tüüpi villasid, kokku 92 villat. Kuurordis on kokku kolm restorani ja ootesaaliː La Chine, Teatro ja Vue Lounge. Kuurordis on ka spaa, spordisaal, võimalus ujuda ookeanis ja väike kaubanduskeskus.
Conrad Cartagena

Conrad Cartagena on viietärnihotell, mis asub Colombias Cartagena linnas. 
Hotellis on 9 tüüpi tube ja sviite, kokku 268 tuba ja sviiti. 
Hotellis on seitse restorani ja ootesaaliː Biblioteka, Adesso Tu, Karibana Beach Club, Sun Bar, Market Cafe, Sea Salt Grill ja Son y Ron. Hotellis on ka golfiväljak, spordiklubi, spaa, rannaklubi ja tenniseväljakud.
Conrad Bora Bora Nui

Conrad Bora Bora Nui on viietärnikuurort, mis asub Prantsuse Polüneesias Bora Boral. 
Kuurordis on 11 tüüpi villasid, kokku 114 villat. Hotellis on kokku seitse restorani ja ootesaaliː Iriatai French Restaurant, Banyan Chinese Restaurant, Tamure Beach Grill, Upa Upa Lounge Bar, Iriatai Wine Bar, Tarava Pool Bar ja Authentic Dining Experiences. Kuurordis on ka spaa, spordisaal, bassein, rand ja veespordi võimalused.
Seesen

Seesen on linn ja vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Goslari kreisis.
Valla pindala on 102,13 km². 31. detsembril 2015 elas seal 19 314 inimest. Vald asub Harzi mäestiku loodeservas, umbes 20 km Goslarist läänes.
Ajalugu.
Saksi asulat "Sehusa" on esmamainitud 974. aasta dokumendis, mille andsid välja keiser Otto II ja kantsler Willigis. 1235. aastast alates kuulus see Welfidest Braunschweig-Lüneburgi hertsogitele, kes püstitasid lossi. 1428. aastal sai Seesen Braunschweig-Göttingeni hertsogilt Otto II Ükssilmalt linnaõiguse. 17. juulil 1810 pühitses Israel Jacobson Seesenis esimese sünagoogi, kus palvuse ajal mängis orel ja laulis koor, ning juurutas veidi Saksa liturgiat. Seda päeva tähistab reformeeritud judaism ülemaailmselt asutamispäevana. 1836. aastal ehitas Heinrich Engelhard Steinweg (hiljem Henry E. Steinway) oma esimese suure klaveri oma köögis Seesenis; muusikariista eksponeeritakse tänapäeval New Yorgi Metropolitani Kunstimuuseumis.
Tohutu parempoolne vandenõu

Tohutu parempoolne vandenõu (inglise keeles "vast right-wing conspiracy") oli vandenõuteooria, mille esitas Chris Lehane 1995. aastal ja mida populariseeris Hillary Clinton 1998. aastal oma abikaasa Bill Clintoni kaitseks, väites, et Monica Lewinsky skandaal on loodud Clintoni poliitiliste vastaste poolt tema diskrediteerimiseks. Hillary Clinton mainis "tohutu parempoolse vandenõu" olemasolu uuesti 2016. aastal kampaania ajal konkurentsis Vabariikliku Partei kandidaadi Donald Trumpiga. See vandenõu jätkuvat endiselt ja olevat paremini rahastatud kui iial varem.
Jõgeva Kabeklubi

Jõgeva Kabeklubi on kabet harrastav spordiklubi Jõgeval.
Klubi juhatuse esimees on Ülar Poom.
Klubi on Eesti Kabeliidu liige.
Nõmme Kabeklubi

Nõmme Kabeklubi on kabet harrastav spordiklubi Tallinnas Nõmme linnaosas. Klubi tegutseb Nõmme Noortemajas. Klubi treener on Heinar Jahu.
Nupuklubi

Nupuklubi (varasema nimega "Lasnamäe Male-Kabeklubi") on kabe ja malega tegelev spordiklubi Tallinnas.
Klubi asutati 28. märtsil 1984.
Klubi on Eesti Kabeliidu liige.
Liebenburg

Liebenburg on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Goslari kreisis.
Valla pindala on 78,73 km². 31. detsembril 2015 elas seal 7976 inimest.
Vald asub Harzi mäestikust põhjas, Innerste kõrgustiku Salzgitteri küngastiku idaosas. See külgneb kreisikeskuse Goslariga, umbes 12 km lõunas; külgnevad omavalitsused põhjas on Salzgitter ja Schladen-Werla Wolfenbütteli kreisis.
Alljaotused.
Vald koosneb Liebenburgi tuumikust ja järgmisest üheksast külast, mis liidendati 1. juulil 1972:
Ajalugu.
Galeriihaua arheoloogilised väljakaevamised näitavad asustust piirkonnas hilisneoliitikumis. Endised Saksi valdused kuulusid 1235. aastal äsjaloodud Hildesheimi piiskopkonnale.
Aastatel 1292 kuni 1302 püstitas vürstlik piiskop Siegfried II von Querfurt "Levenborchi" lossi Salzgitteri küngastikule, piiri lähedale Braunschweig-Wolfenbütteli vürstkonnaga. 1366. aastast panditi see tema järglaste poolt Braunschweigi kodanikele, kuna oli oluline kaubatee kaitsmisel riigilinn Goslariga.
Lossi hõivas pärast Hildesheimi piiskopkonna vaenust 1523. aastal sõjakas Braunschweig-Wolfenbütteli hertsog Heinrich II ja kasutas seda ajutiselt oma armukese Eva von Trotti peidupaigana. Katoliiklik hertsog omakorda kaotas selle protestantlikule Schmalkaldeni liidule, kelle väed tegutsesid Braunschweigi maadel 1542. aastast kuni lõpliku kaotuseni 1547. aasta Mühlbergi lahingus. Kolmekümneaastase sõja ajal kasutati kindlust 1625. aastal keiserliku generalissimuse Albrecht von Wallensteini peakorterina, Rootsi väed okupeerisid selle 1633. aastal ja Keiserlik armee vallutas selle tagasi 1641. aastal.
1643. aasta rahulepinguga Braunschweigi hertsogitega anti raskelt purustatud loss Hildesheimile tagasi, kui päevatöölised ja käsitöölised elasis selle müüride vahel. Hildesheimi vürstlikud piiskopid promoted the settlement of Catholic families. Loss ise ehitati barokkstiilis osaliselt uuesti üles Wittelsbachist vürstliku piiskopi Clemens Augusti käsul, kuni ehitustööd katkestati Seitsmeaastase sõja puhkemise tõttu 1756. aastal. Pärast piiskopkonna lõplikku sekulariseerimist 1802. aastal läks Liebenburg 1814. aastal Hannoveri kuningriigile.
Lutter am Barenberge ühisvald

Lutter am Barenberge ühisvald ("Samtgemeinde Lutter am Barenberge") oli ühisvald ("Samtgemeinde") Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Goslari kreisis.
Selle pindala oli 59,76 km². 31. detsembril 2015 elas seal 4025 inimest. See asus Harzist loodes, umbes 13 km Goslarist loodes. Selle keskus oli Lutter am Barenberge.
Lutter am Barenberge ühisvald koosnes järgmistest valdadest:
1. novembril 2021 liideti Lutter am Barenberge ühisvald Langelsheimi linnaga.
Rumeenia-Moldova Kultuuri Selts

Rumeenia-Moldova Kultuuri Selts oli Eestis elavate Eesti rumeenlaste ja Eesti moldovlaste organisatsioon. Seltsi esimees oli Veronika Palandi.
Selts loodi 5. jaanuaril 1989.
1990. aastate keskel oli seltsil (koos lastega) 120 liiget.
Selts korraldas Eestis muu hulgas Rumeenia ja Moldova ajaloo loenguid ja näitusi ning samuti tähistas rahvuslikke tähtpäevi.
Selts oli Eestimaa Rahvuste Ühenduse liige.
Hahausen

Hahausen on Langelsheimi linnaosa. Aastani 2021 oli ta omaette vald Goslari kreisis.
Linnaosa pindala on 9,65 km². 31. detsembril 2015 elas seal 768 inimest. See asub Harzi mägedest loodes, Seeseni ja Lutter am Barenberge vahel.
Hahauseni koosseisu kuulub Neuekrugi küla.
Jeremy Meeks

Jeremy Ray Meeks (sündinud 7. veebruaril 1984 Tacomas) on Ameerika Ühendriikide kurjategija ja modell. 
Tema politseifoto, mis avaldati Facebookis 2014. aastal, omandas tohutu populaarsuse. Jeremy Meeksi hakati foto internetis avaldamise järel nimetama "maailma kuumimaks kurjategijaks", naised palusid ennast temaga vangikongi kokku lukustada, modelliagentuurid hakkasid ridamisi pakkumisi tegema. Ta oli varem kandnud üheksa-aastast vanglakaristust varguse pärast. Pärast vanglast vabanemist 2016. aastal alustas Meeks modellikarjääri, rikastus, ja omas The Suni andmeil 612 000 jälgijat. 
Ta lahutas hiljem oma naisest ja abiellus Chloe Greeniga, kes on Briti miljardäri Philip Greeni tütar. Paaril sündis 2018. aastal laps (Jeremy Meeksil juba oli laps eelmise naisega). 
Ka Jeremy Meeksi vanemad on kurjategijad. Tema isa on mõrvar ja vägistaja, kes on vangis istunud 33 aastat. Jeremy Meeksi ema oli heroiinisõltlane, kes kandis samuti korduvalt vanglakaristust.
Järva-Jaani kalmistu

Järva-Jaani kalmistu on mitme kalmistu nimi:
Järva-Jaani II maailmasõja matmispaik

Järva-Jaani II maailmasõja matmispaik on Teise maailmasõja aegne matmispaik Järva maakonnas Järva vallas Järva-Jaani asulas. Matmispaik on arvele võetud kultuurimälestisena.
Paika on maetud 26 sõdurit, kes 1940 Punaarmee sõduritena võitlesid Järva-Jaani lähedal toimunud lahingutes. 1952 püstitati ühishauale mälestussammas, mille kavandas Laasi.
Sambal on eesti ja vene keeles kiri "Igavene au kangelastele, kes langesid võitluses Nõukogude kodumaa vabaduse ja sõltumatuse eest."
Dikļi kirik

Dikļi kirik on luteri kirik Lätis Valmiera piirkonnas Dikļi vallas Dikļis. See oli Dikļi kihelkonnakirik.
Dikļisse rajati esimene kirik aastal 1630. See oli õlgedest katuse ja paekivist seintega väike hoone. Selle juurde rajati Pahlenite suguvõsa matmispaik. Aastal 1722 ehitati kirik ümber ja see sai praegused mõõdud. Laiendusel olid puitsõrestikuga toestatud saviseinad. Tänapäevase ilme sai kirik uute ümberehitustööde käigus aastal 1848, mil valmis praegune maakivist seintega hoone.
Kirikus on säilinud XVII sajandil valmistatud puidust altar ja kantsel. Altari annetasid kirikule aastal 1698 Budenbroka mõisa omanikud, kantsli aasta hiljem Ozolmuiža omanikud. Oreli meisterdas kirikule Mārtiņš Bitlers Jelgavast. Kiriku kantsel, altar, ja hauaplaadi fragmendid on kunstimälestistena riikliku kaitse all.
Aastail 1857–1867 oli seal kirikuõpetajaks Juris Neikens. Aastal 1864 korraldas ta kihelkonnas esimese Läti laulupeo.
Katriņa kirik

Katriņa kirik on luteri kirik Lätis Limbaži piirkonnas Viļķene vallas Viļķenes. See oli Katriņa kihelkonnakirik.
Esimene kirik rajati piirkonda XVII sajandil, esimest korda on seda mainitud aastal 1624. Aastal 1669 koostatud visitatsiooniprotokollis seisab, et selle rajasid omaalgatuslikult kohalikud talupojad, kelle jaoks teekond Lemsalu kirikusse oli liiga pikk. Aastal 1742 rajati vana asemele uus puidust kirik, mis asus tänapäevases asukohas, kiriku varasem asukoht oli tõenäoliselt Baznīckalniņši küngas praeguse kiriku lähistel.
Praegune kirikuhoone rajati Riia linna eestvõtmisel aastal 1867. Kiriku projekteeris Johann Daniel Felsko. Aasta hiljem valmistas meister Augusts Martins kirikule oreli, mis on kultuurimälestisena regionaalse kaitse all. Juba aastal 1875 algasid kirikus ümberehitustööd, uue välimuse sai kiriku altariosa ja lisati kaks käärkambrit.
Kirikukell valati aastal 1910.
Gedimiinid

Gedimiinid (leedu keeles "Gediminaičiai", poola keeles "Giedyminowicze") oli dünastia, mille esindajad valitsesid 14.–16. sajandini Leedu suurvürstiriiki.
Dünastiale pani aluse Gediminas (1275–1341).
Dünastia ühe haru moodustasid Jagelloonid.
Jelgavkrasti

Jelgavkrasti on küla ("ciems") Lätis Limbaži piirkonnas Liepupe vallas. Küla asub merepinnast 25 meetri kõrgusel Liepupe jõe kaldal, Riiast 69, endisestpiirkonnakeskusest Salatsist 34 ja valla keskusest Mustkalnist 6 kilomeetri kaugusel.
Küla kujunes Liepupe mõisa maadele. Aastatel 2009–2021 kuulus küla Salatsi piirkonda.
Tänapäeval asub Jelgavkrasti Via Baltica ääres, külas asub motell ja ambulatoorium. Jelgavkrastis asuvad Liepupes pagrieziensi bussipeatus ja kaks Jelgavkrasti bussipeatust.
Liepupe kirik jääb Jelgavkrasti külla, ka asuvad seal endise Liepupe kirikumõisa hooned. Liepupe kirik ja kabel, lisaks veel Liepupe linnamägi on muinsusmälestistena riikliku kaitse all.
Külas kasvavad Liepupe kirikumõisa pärn, Liepupe kalmistu männid, Liepupe kirikuaia männid ja Liepupīte pajud on looduskaitse all.
AUH

AUH või auh võib tähendada järgmist:
Aivar Valdre

Aivar Valdre (sündinud 13. aprill 1957 Tallinnas) on eesti filmirežissöör, stsenarist ja karikaturist.
Ta on lõpetanud 1975. aastal Tallinna 39. Keskkooli, õppinud 1982–1987 Tartu Riiklikus Ülikoolis eesti keelt ja kirjandust ning 1992. aastal täiendanud end Reutersi juures. 
Töötanud Eesti Telegraafiaagentuuris (ETA), ajalehtedes Hommikuleht, Rahva Hääl ja Eesti Ekspress.
Alates 1995. aastast on ta uudisteagentuuri Baltic News Service (BNS) välistoimetuse juhataja. 
Valdre on kirjutanud aastail 2005–2008 aastaraamatusse "Kes? Mis? Kus?" maailma sündmusi käsitleva osa. 1970.–1980. aastatel on tema karikatuure ja tekste avaldanud ajakirjas Pikker ning ajalehtedes Õhtuleht ja Sirp.
Aivar Valdre on kaasrežissöörina 2016. aastal koos Lauri Lippmaaga teinud Valgevene esimesest riigipeast Stanislav Šuškevitšist dokumentaalfilmi "Šuša". 2017. aastal oli "Šuša" nomineeritud EFTA auhinnale (Eesti filmi- ja teleauhind) dokumentaalfilmi kategoorias, kuid ei võitnud seda.
Liepupe kirik

Liepupe kirik on luteri kirik Lätis Limbaži piirkonnas Liepupe vallas Jelgavkrastis. See oli Liepupe kihelkonnakirik.
Kirik ja selle kabel on riikliku kaitse all olevad arhitektuurimälestised.
Liepupe kirikumõisa maad, millel kirik asub, olevat piiskop Michael Hildebrandile aastal 1501 koostatud aruande põhjal eraldatud juba aastal 1372. Liepupes oli kirik ka varem, kirikuraamatust on teada, et seal laulatati aastal 1744 parun Münchhausen. Kiriku (või pigem kabeli) varemed on praeguse kirikuhoone lähistel säilinud.
Praegune kirik rajati piirkonda aastail 1777–1783. Hoone on ebahariliku planeeringuga, nimelt ei asu altar mitte kirikulöövi otsas, vaid keskel, kantsli all.
29. novembril 1971 oli kirikus tulekahju. Tuli hävitas hoone sisustuse, tulle jäid ka orel ja kiriku arhiiv. Hoone jäi tühjalt seisma. Kirikut asuti taastama aastal 1989, taastatud hoone pühitseti sisse 22. mail 1999.
Liepupe kirikuaia männid on looduskaitse all.
Vokaaltehnika

Vokaaltehnika ehk laulutehnika ehk vokaalpedagoogika on hääle tekitamise ning laulmise õppimise, õpetamise ja uurimise meetodide kogum.
Vokaaltehnika valdamine peab andama vastused küsimustele 
Lisaks hääle tekitamisega seotud meetoditele hõlmab vokaaltehnika ka psühholoogilisi ja kunstilisi aspekte, sest iga muusikastiil võib nõuda erinevat hääle tekitamist. Näiteks falsett, peahääl, rinnahääl, segahääl, vibraato, poolhääl või kõnelaul võivad nõuda erinevat vokaaltehnikat.
Vokaaltehnika valdkonnad võivad olla:
Vokaaltehnika võib lauluõpetuse koolkonniti erineda. Näiteks 19. sajandil oli edukas Manuela Garcia koolkond, kes oli Rossini kolleeg. Pariisis oli kuulus Jean de Reszke (1950–1925) laulukool. Tema meetod oli "staccato", "pianissimo" ja "fortissimo" põhitehnika harjutused ning hingamisharjutused diafragma treenimiseks.
Lemsalu kirik

Lemsalu kirik (täpsemalt Lemsalu Jaani kirik) on luteri kirik Lätis Limbažis. See oli Volmari kreisi Lemsalu kihelkonnakirik. Hoone asub aadressil Lībiešu iela 2. 
Kirik ja seda ümbritsev müür on arhitektuurimälestistena riikliku kaitse all.
Sealsele kihelkonnale pani aluse Riia peapiiskoppide rajatud Lemsalu piiskopilinnus. Limbažis asus aastal 1385, mil see linnaõigused sai, ka katoliku kirik. 19. novembril 1621 kinkis Rootsi kuningas Gustav II Adolf lossipiirkonna koos kõige sinnakuuluvaga Riia linnale, millest kujunes Limbaži linnamõisa valdus. Ühtlasi sai linn ka patronaadiõiguse. 1630 oli linnakeses 8 kodanikku, kirik oli ilma katuse ja akendeta.
Praeguse kiriku rajas Riia linn aastal 1680. Hoone projekteeris Rupert Bindenschu.
Kirikaed rajati aastal 1923 arhitekt Pauls Kundziņši projekti järgi, mälestamaks Läti vabadussõjas elu kaotanud Limbaži ümbruskonna rahvast.
Aastal 2014 remonditi esimest korda Lemsalu kirikut – korrastati fassaadi, restaureeriti orel, vahetati välja kaks kolmest uksest.
Kiriku altar, altaripiirded, viis kirikuliste pinki, orel, kuus ust, seinakapp kahe ustekomplektiga ja lae dekoratsioonid on muinsusmälestistena riikliku kaitse all.
Mookgophong

Mookgophong (kuni 2006. aastani Naboomspruit) on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Limpopo provintsis Waterbergi ringkonnas, Mookgophongi valla halduskeskus.
Linn on asutatud 1910. aastal, kui lähikonnas avastati tina leiukoht.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Mookgophongi elanikest mustanahalisi aafriklasi 88,07%, valgeid 10,86%, värvilisi 0,36%, India või Aasia päritolu inimesi 0,20% ja teisi 0,50%. Pedi keelt pidas emakeeleks 56,30% inimesi, tsonga keelt 13,70%, afrikaani keelt 10,95%, sotho keelt 6,11%, ndebele keelt 2,11%, inglise keelt 1,72%, venda keelt 1,62% ja tsvana keelt 1,13%.
Roosa Lipp

Roosa Lipp oli eesti huumoriajaleht, mis ilmus aastatel 1989–1990 ebaregulaarselt Tallinnas. Lehe hüüdlause oli: "Lõpetagem perestroika ennetähtaegselt!". Hiljem lisandus alapealkiri "Üliperestroikaleht, EK'P' häälekandja". 
Lehe väljaandja oli Eesti kooperatiiv Pula.
Toimetuses olid Ago-H. Ruus, Jaak Kaljo sen., Jüri Mikk ja Riho Nassar.
Ajalehe hind oli 50 kopikat.
Sunita Williams

Sunita Pandya Lyn Williams (sündinud 19. septembril 1965) on Ameerika Ühendriikide mereväelane, katselendur ja NASA astronaut. Ta valiti astronaudiks 1998. aastal ning on osalenud missioonidel STS-116 ja STS-117. Williams on kuulunud ka Rahvusvahelise Kosmosejaama 14., 15. ja 32. ekspeditsiooni ning oli 33. ekspeditsiooni ajal jaama komandör.
2018. aastal määrati ta Boeingu CST-100 Starlineri teise missiooni meeskonda. Boeing Crew Flight Test startis 5. juunil 2024, kuid tehniliste tõrgete tõttu ei lubanud NASA kosmoselaeva meeskonnal sellega Maale naasta. Williams ja ta meeskonnakaaslane Barry Wilmore naasid Maale 18. märtsil 2025 missiooniga SpaceX Crew-9.
Ivan Kopets

Ivan Ivanovitš Kopets (vene keeles: Ива́н Ива́нович Ко́пец; 19. september 1908 Tsarskoje Selo – 22. juuni 1941 Minsk) oli Nõukogude Liidu hävituslendur, lennuväe kindralmajor, Nõukogude Liidu kangelane teenete eest Hispaania kodusõja lahingutes. 
Ta oli Suure Isamaasõja alguses läänerinde õhujõudude juhataja. Pärast vaatluslendu üle hävitatud lennuväljade ja saades teada kaotuste ulatusest – läänerinde õhuväe kaotused 22. juunil olid 738 lennukit, sh 528 lennukit lennuväljadel – lasi Kopets end umbes 18:00 oma kabinetis maha.
Études finno-ougriennes

"Études finno-ougriennes" on prantsuskeelne teaduslik jätkväljaanne (aastaraamat), mis käsitleb soome-ugri kultuuride ja keeltega seonduvat. Seda annavad välja organisatsioon Association pour le Développement des Études-Finno-Ougriennes (ADÉFO) ja kirjastus L'Harmattan. Aastaraamatu peatoimetaja on Eva Toulouze. See ilmub kord aastas.
Väljaandele panid 1964. aastal aluse Aurélien Sauvageot ja Jean Gergely.