tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Šahada

Šahada (araabia keeles شهادة‎ "šahāda") on islami usutunnistus, üks islami viiest sambast. Kes lausub šahada veendumusega, see on muslim. Kui keegi selle kolm korda tunnistajate juuresolekul lausub, siis loetakse islami teoloogias, et ta on end muslimiks tunnistanud.
Usutunnistus kõlab nii: "Kuulutan, et ei ole jumalat peale Jumala, ja kuulutan, et Muhammad on Jumala saadik." Lühem vormel on: "Ei ole jumalat peale Jumala ja Muhammad on Jumala saadik."
Araabia keeles kõlavad need vormelid ligikaudu nii: 
لا إله إلا الله محمد رسول الله ] 
&lt;br&gt;['ašhadu laa ill'aaha 'illa all'aah ua 'ašhadu 'anna muh'ammadu-rras'uul-all'aah] ja [laa ill'aaha 'illa all'aah ua-muh'ammad ras'uulu-llaah]. Häälduse variandid on [ras'uulu-llaah] ja [ras'uul-all'aah].
Usutunnistust korratakse igas islami palves. See kõlab muuhulgas mitu korda päevas valjuhääldite kaudu mošeesse palvetama kutsumisel ("azan").
Jumalat nimetatakse islami kontekstis ka Allahiks. Šahada ütleb, et Jumal ehk Allah on ainus jumal, sätestades monoteismi. Jumal tunnistatakse ülimaks väärtuseks. Kui inimese elus on mingi muu ülim väärtus, siis on see tema "jumal".
Peale selle tunnistatakse Muhammad Jumala saadikuks (prohvetiks; araabia keeles "rasūl").
Prohvetiteks peetakse islamis siiski ka Vana Testamendi prohveteid (lisaks judaismis tunnistatud prohvetitele ka näiteks Aadamat) ning Jeesust (araabia keeles "Isa"). Osa muslimeid (näiteks mõned sufid) peab vajalikuks nimetada usutunnistuses kõiki prohveteid, keda mainib Koraan.
Väike-Pakri

Väike-Pakri ehk Lilla Rågö on Eesti saar Soome lahe lääneosas Pakri poolsaarest 3 kilomeetrit läänes. Mandrist eraldab saart Kurkse väin. Saare pindala on 13,5 km². Saar on pindalalt naabersaare Suur-Pakri omast veidi suurem. Mõlemad saared kuuluvad Paldiski linna koosseisu.
Nimi.
Saare rootsikeelne nimi "Rågö" tähendab rukkisaart. Selgusetu on, miks pindalalt suuremat saart on väiksemaks nimetatud.
Loodus.
Saar kuulub Pakri maastikukaitseala koosseisu.
Saare põhjaosas on kuni 11 meetri kõrgune Väike-Pakri pank. Saare keskosas on kuni 17 meetri kõrgune kõrgendik. Saare idarannikut ilmestab Väike-Pakri paerand. Saarel on looduskaitsealune Väike-Pakri rändrahn.
Saare põhjaosas on Pakri saarte ainus soo (Väike-Pakri soo), kus on arvestatav turbakihi paksus (60 cm); soo pindala on alla 10 hektari. Saare lõunaosas asuvad lähestikku kaks järve: Storträske ja kinnikasvanud Lihlträske.
Saarel kasvavad haruldased liigid ümaralehine tömptipp, kolmis-seligeeria, kaljuskapaania, kurdsammal, arktika pungsammal, soohiilakas ja nõmmnelk.
Saarel esineb rannaniite ja kasvab lehtmetsa. Mets katab kolmandiku saarest. Valdavad on soovikumetsad, kus kasvavad hall lepp, harilik saar, sookask, harilik haab, harilik toomingas ja magesõstar.
Varasemad rannaniidud on roostunud.
Ajalugu.
Pakri saari on esmamainitud 1283. aastal kui Taani kuningas Erik V Klipping kinnitas Padise kloostri valdused. Saarele asusid elama rannarootslased, kuid saar kuulus edaspidi Keila mõisale. 1628. aastal ostis saare Padise mõisnik Thomas von Ramm.
Saarel kujunes kaks küla: Suurküla ja Väikeküla. Mais 1940 pidid saare elanikud saarelt ära kolima ja saar muudeti Punaarmee polügooniks. Saarele rajati ka sõjaväelinnak. Viimased Venemaa sõjaväelased lahkusid Väike-Pakrilt mais 1994.
Väike-Pakri Suurkülas on mitu hoonet uuesti üles ehitatud. Saarel on loomi. Elektrit toodetakse väikse tuulegeneraatoriga.
Saare asustas uuesti 2004. aastal esimese püsielanikuna Mati-Erki Nyman. 2011. aastal oli saarel kaheksa püsielanikku ja 2017. aastal viis püsielanikku.
Lia Laats

Lia Laats (17. veebruar 1926 – 24. aprill 2004) oli eesti näitleja.
Elukäik.
Laats õppis aastatel 1940–1946 Tallinna 8. Keskkoolis ning seejärel 1946–1948 nii Draamateatri stuudios kui ka Estonia teatri draamaõpperühmas. 
Ta töötas Estonia teatris aastatel 1946–1948 ning 1976–1980, Endlas 1948–1951, Vanemuises 1960–1976 ning pikemalt ka Eesti Filharmoonias ajavahemikes 1951–1960 ja 1980–1981. 
Eesti Filharmoonias tegutses ta ka estraadinäitlejana. Tema lavapartneriks oli Helmut Vaag. Lia Laats võitis 1958. aastal Moskvas toimunud üleliidulise estraadiartistide konkursi. Näitleja tööst loobus ta 1986.aastal.
Teatrirolle.
Ta paistis Pärnus Endla teatris silma Katariina rolliga William Shakespeare'i "Tõrksa taltsutuses" (1949). Üks väljapaistvamaid osatäitmisi oli Vanemuises Iokaste roll Sophoklese "Kuningas Oidipuses" (1963).
Muid osatäitmisi Vanemuises:
Isiklikku.
Lia Laatsil sündisid abikaasa Kalju Vahaga pojad Jaak ja Madis ning teise abikaasa (1964. aastast) Harry Karroga tütar Kadi. Madis hukkus 2003. aastal.
Lia Laats loobus näitlejatööst pärast esimest infarkti 1986. aastal.
1. aprillil 2004 viidi ta halvatuse põhjustanud ajuinfarktiga haiglasse. 
On maetud Tallinna Metsakalmistule.
Seaborgium

Seaborgium on keemiline element järjenumbriga 106.
Tuntud isotoopidest stabiilseim on isotoop massiarvuga 269, mille poolestusaeg on 22 sekundit.
Element on nimetuse saanud füüsiku Glenn Theodore Seaborgi järgi.
Eesti lipu päev

Eesti lipu päev on Eesti Vabariigi riiklik tähtpäev, 4. juuni. See päev märgib Eesti lipu emalipu õnnistamist Otepääl Eesti Üliõpilaste Seltsi lipuna 23. mail 1884 (uue kalendri järgi 4. juunil). 
Eesti lipu päeva seadis Riigikogu sisse 14. aprillil 2004. 63 poolthäälega võeti vastu Isamaaliidu fraktsiooni ja Riigikogu liikme Tiit Matsulevitši poolt 19. jaanuaril 2004 algatatud pühade ja tähtpäevade seaduse muutmise seadus. 
Esimest korda tähistati Eesti lipu päeva 2004. aastal, sinimustvalge lipu pühitsemise 120. aastapäeval
Bohrium

Bohrium (varasema nimega "nilsboorium", tähis Ns) on keemiline element järjenumbriga 107.
Tema stabiilseima isotoobi massiarv on 272 ja poolestusaeg 9,8 sekundit.
Element on nimetatud taani tuumafüüsiku Niels Bohri järgi.
Herbert Simon

Herbert Alexander Simon (15. juuni 1916 – 9. veebruar 2001) oli Milwaukeest pärit USA ühiskonnateadlane, kes tegeles kognitiivse psühholoogia, informaatika, majandusteaduse ja filosoofiaga. 
Informaatika.
Ta oli üks tehisintellekti kui teaduse rajajaid. Koos oma kolleegi Alan Newelliga kirjutas mõned esimesed töötavad tehisintellekti alased programmid nagu näiteks "The Logic Theorist" ja "General Problem Solver".
Hassium

Hassium on keemiline element järjenumbriga 108.
Tuntud isotoopidest on stabiilseim isotoop massiarvuga 277, mille poolestusaeg on 12 minutit.
Hassium kuulub perioodilisussüsteemis aktinoididele järgnevate uranoidide hulka.
Hassiumi nimi on pandud Saksamaa liidumaa Hesseni järgi, kus asub Darmstadti linn, kus hassiumi esimest korda 1984. aastal sünteesiti.
Meitneerium

Meitneerium (ka meitnerium) on keemiline element järjenumbriga 109.
Tuntud isotoopidest stabiilseim on isotoop massiarvuga 276, mille poolestusaeg on 0,72 sekundit.
Esimest korda saadi meitneeriumi 1982. aastal Darmstadtis. Element on nimetatud austria-rootsi füüsiku ja matemaatiku Lise Meitneri järgi.
ThrustSSC

Thrust SSC (SSC – "SuperSonic Car") on Suurbritannias kujundatud ja ehitatud kahe reaktiivmootoriga auto. Selle autorid on Richard Noble ja Ron Ayers. ThrustSSC käes on autode kiirusrekord.
15. oktoobril 1997 sai autost Thrust SSC esimene maismaal liikuv sõiduk, mis ületas helikiiruse. Maksimumkiiruseks saavutas auto pärast pikki katsetusi Black Rock kõrbes Nevada osariigis USA-s 1227 km/h. Sõidukit juhtis Andy Green.
1983. aastal purustas Richard Noble oma eelmise reaktiivautoga (Thrust2) rekordi, kui ta saavutas 1018 km/h.
Thrust SSC ja Thrust 2 on mõlemad eksponeeritud Coventry transpordimuuseumis Inglismaal.
Ajalooline aeg

Ajalooline aeg on ajalooperiood, millest on säilinud kirjalikke mälestisi.
Ajalooline aeg algas pärast esiaja lõppu kirja kasutuselevõtuga. Eri maades ja piirkondades algas ajalooline aeg erineval ajal, teadaolevalt võeti kiri esimesena kasutusele Mesopotaamias Sumeris (4. aastatuhandel eKr). Tänu kirjalikele allikatele on ajaloolise aja kohta teada ajalooliste sündmuste üksikasju koos nimede ja enam-vähem täpsete daatumitega.
Mõnes maas (näiteks Kreekas, Itaalias, Egiptuses, Iraagis, Iraanis, Indias, Hiinas) hõlmab ajalooline aeg Vahemere maade perspektiivist hinnatuna osa vanaajast, keskaja, uusaja ja uusima aja. Teistes piirkondades võis ajalooline aeg alata ka keskajal, uusajal või koguni uusimal ajal. Eestis algas ajalooline aeg 13. sajandi alguses.
Lõuna-Jüütimaa maakond

Lõuna-Jüütimaa oli aastatel 1970–2006 maakond Taanis Jüütimaal. Lõunas piirnes see Saksa liidumaa Schleswig-Holsteiniga, põhjas Ribe ja Vejle maakonnaga.
Maakond moodustati 1970 Haderslevi, Tønderi, Åbenrå ja Sønderborgi maakonna ühendamisel.
Aastal 2007 läks maakonna ala Lõuna-Taani piirkonna koosseisu.
Rahvastiku tihedus on 64,2 in/km².
Maavanem ("amtsborgmester") oli viimati Carl Holst.
Haldusjaotus.
Maakonnas oli 23 valda.
Maakond koosnes järgmistest valdadest:
Rahvastik.
Lõuna-Jüütimaal elab saksa vähemus.
Suuremad linnad on Sønderborg, Padborg, Tønder, Åbenrå ja Haderslev.
Elanike arv on (1. jaanuari seisuga) olnud:
Ajalugu.
Lõuna-Jüütimaa moodustab ajaloolise Schleswigi põhjaosa, mistõttu seda nimetatakse ka (eriti kohaliku saksa vähemuse poolt) Põhja-Schleswigiks ("Nordschleswig"). Taanlased väldivad seda nimetust, küll aga nimetavad taani vähemusega Saksamaa piirkonda Lõuna-Schleswigiks ("Sydslesvig").
Pärast Teist Schleswigi sõda liideti piirkond 1864. aastal Preisimaaga, ning sellest sai Schleswig-Holsteini provintsi osa. Taanlased kipuvad kogu Schleswig-Holsteini nimetama Lõuna-Jüütimaaks.
Pärast Esimest maailmasõda läks see piirkond 1920 rahvahääletusega tagasi Taanile, mis oli sõjas olnud neutraalne, kuid oli säilitanud territoriaalsed pretensioonid 1864. aastast.
Muud.
Piirkonnas asus ka 14. sajandil Taani kuninganna Margarete poolt Gerhardile hertsogitiitli andmisega moodustunud Lõuna-Jüütimaa hertsogkond.
Møgltønderis on kuningliku perekonna loss.
Padborgis (saksa keeles "Pattburg") on raudtee piirijaam.
Sønderborg

Sønderborg (saksa keeles "Sonderburg") on linn Taanis Lõuna-Taani piirkonnas Flensburgi lahe ääres Saksamaa piiri lähedal, Sønderborgi valla keskus. 
Vanalinn ja suur osa muust linnast asub Alsi saarel (saksa keeles "Alsen"), lääneosa asub Jüütimaal. Nende vahel on 250 meetri laiune Alsi väin ("Als Sund", saksa keeles "Alsensund"), mis lõuna pool suubub Sønderborgi lahte ("Sønderborg Bugt", saksa keeles "Sonderburgbucht", mis on osa Flensburgi lahest (saksa keeles "Flensburger Förde"). Sønderborgist põhja pool ulatub sügavale Alsi saare sisse "Augustenborg Fjord". 
Ajalugu.
29. juunil 1864 vallutas linna Taanilt Preisimaa ja linn jäi Preisimaale (1871. aastast Saksamaale). Halduslikult kuulus ta sel ajal Schleswig-Holsteini provintsi. 1890. aastal oli Sonderburgis 5120 elanikku, neist 145 katoliiklast ja 7 juuti. 
1920. aastal läks Sønderborg Põhja-Schleswigi koosseisus rahvahääletusega Taanile tagasi. Praegugi on linnas märkimisväärsel hulgal sakslasi, kes on ühinenud saksa põhjaschleswiglaste liitu. 
Raudteeühenduse sai Sonderburg 15. juulil 1901. 
Elanike arv on muutunud järgmiselt (alates 1980. aastast, 1. jaanuari seis): 
Holstein-Sonderburgi suguvõsa kohta vaata Oldenburg (suguvõsa)
Vaatamisväärsused.
Vanalinnas on loss (asutatud 1170) ja sadamapromenaad. Selle läheduses on taanlaste "Dybbøl Banke" memoriaal ja muuseum. Dybbøl (saksa keeles "Düppel") on ka Sønderborgi linnaosa Jüütimaal.
Liiklus.
Sadamalinnas Sønderborgis ühendavad Alsi saart Jüütimaaga kaks maanteesilda üle Alsi väina. Põhjapoolne sild on viadukt, mida mööda kulgeb maantee nr 8, mis ühendab Tønderit Nyborgiga (Alsi ja Fyni saare vahel on parvlaevaühendus. Lõunapoolne, vanem sild on lahtikäiv sild Kong Christian X. Bro, mis on nimetatud Taani kuninga Christian X järgi. See on ka ainus sild üle Alsi väina, millele lubatakse jalakäijaid ja jalgrattureid. 
Jüütimaa poole peal on Taani Riigiraudtee väike lõppjaam, mille kaudu linnal on ühendus Tinglev'ga. Alates 1997. aastast on see raudteelõik elektrifitseeritud. Intercity-rongid Kopenhaagenisse väljuvad iga kahe tunni tagant. Sõiduaeg on 3 tundi 48 minutit (2004).
Sønderborgist põhja pool on Sønderborgi lennujaam. See asub neemel, millest ida poole jääb "Augustenborg Fjord" ja lääne poole Alsi väin. Sealtkaudu on linnal lennuühendus Kopenhaageniga.
Parvlaevaühendus on Åbenrå, Dampi, Flensburgi ja Geltingiga.
Majandus.
Linnas on masinaehitus-, tekstiilitööstus- ja toiduainetetööstuse ettevõtteid.
Turism.
Turism on elav.
Inimesed.
Linnas sündis 1749. aastal kunstnik Christian August Lorentzen.
Mintimer Şäymiev

Mintimer Şärip ulı Şäymiev [mintim'err šäim'iiev] (tatari keeles Минтимер Шәрип улы Шәймиев, "Mintimer Şərip ulı Şəymiev"; vene keeles Минтимер Шарипович Шаймиев (Mintimer Šaripovitš Šaimijev); sündinud 20. jaanuaril 1937 Anjakovos Aktanõši rajoonis Tatari ANSVs) oli Tatarstani Vabariigi president aastatel 1991–2010.
Jää

Jää on vesi tahkes agregaatolekus.
Jääl on palju vorme. Madalatel rõhkudel on stabiilne jää I.
Jää I on heksagonaalse kristallstruktuuriga ja seetõttu kaksikmurdev. Ta moodustab kergesti nõeljaid kristalle.
Jää I on hõredam kui vesi samadel rõhkudel. Madalatel rõhkudel ja sulamistemperatuuri lähedal on jää tihedus 917 kg/m3. Seetõttu alaneb jää I sulamistemperatuur rõhu tõusmisega: kolmikpunktis (4,6 mm Hg) on sulamistemperatuur 0,0076 Celsiuse kraadi, 760 mmHg juures definitsiooni järgi 0, kõrgematel rõhkudel alla 0. Jää I on sulamistemperatuuril stabiilne rõhuni 2175 atmosfääri. Kõrgematel rõhkudel tekivad muud jää modifikatsioonid, mis on veest tihedamad ja mille sulamistemperatuur seetõttu kasvab koos rõhuga.
Jää on sulamistemperatuuri lähedal pehme ja kaldub plastselt deformeeruma. Madalamatel temperatuuridel on jää kõvem.
Normaalrõhul (1 atmosfäär) tekib puhtast veest jää, kui temperatuur langeb alla 0 °C ja jää sulab, kui temperatuur tõuseb sellest kõrgemale.
Miks on jää veest kergem.
Enamiku ainete tihedus sulamisel väheneb. Sulamisel ained enamasti paisuvad (muutuvad hõredamaks), tahkumisel aga tõmbuvad kokku. Vesi on üks väheseid erandlikke aineid, mis tahkumisel (jäätumisel) paisub. Ka see vee eriline omadus on tingitud molekulidevahelistest vesiniksidemetest.
Vee jahutamisel vee tihedus üldiselt kasvab, sest madalamal temperatuuril seosutvad vee molekulid tugevamini üksteisega (tekib rohkem vesiniksidemeid). Kõige suurem on vee tiheduse 4 °C juures. Temperatuuri edasisel alanemisel hakkab aga vee tihedus mõnevõrra vähenema ja jäätumisel muutub juba märgatavalt väiksemaks. Põhjuseks on see, et jäätumisel seostuvad mitte ainult mõned, vaid juba kõik vee molekulid üksteisega vesiniksidemete abil - iga vee molekul seostub 4 naabermolekuliga, need omakorda 4 naabermolekuliga jne. Jääs tekib vee molekulidest korrapärane struktuur, mis on suhteliselt hõre.
Merejää.
Merejää tekib madalamal temperatuuril kui 0 °C, sest peale vee on meres ka palju soolasid.
Svaasimaa riigipeade loend

Svaasimaa riigipeade loend loetleb Svaasimaa riigipead alates riigi iseseisvumisest.
Kettaheide

Kettaheide on kergejõustiku ala, milles võisteldakse lapiku kettakujulise heitevahendi kauguse peale heitmises.
Ajalugu.
Kettaheide kui iseseisev spordiala kasvas välja antiikolümpiamängudel kavas olnud viievõistlusest. Tol ajal oli ketas valmistatud lihvitud kivist ja hiljem pronksist valatud. Ketas kaalus 1,35–4,8 kg. Olümpias hoiti võistluste tarvis kolme ketast. Heideti eriliselt kettaheiteväljakult. Ka heitepaigad olid erinevad, kas ring läbimõõduga 2,5 või 2,74 m või ruut küljega 2,5 m. 500. ja 480. aastat e.Kr. olevat Phayllos heitnud ketast 28,17 m. Seda tulemust on raske hinnata, sest ketta kaal pole teada. Kettaheide andis ainet paljudele antiikkunstnikele (Myroni "Kettaheitja" ("Diskobolos")).
Esimestel kaasaegsetel olümpiamängudel Ateenas 1896. aastal kasutati heitepaigana ringi läbimõõduga 2,2 m. Kaks korda on olümpiamängudel kavas olnud ka kettaheide antiikstiilis, mille puhul heideti paigalt 15 cm kõrguselt aluselt mõõtudega 70x80 cm. Selles stiilis võitis 1906 vaheolümpia Verner Järvinen, Soome kuulsama odaviskaja Matti Järvineni vend.
Kettaheitest.
Ketas on kas puust, plastikust, klaaskiust, süsinikkiust või mõnest muust siledast materjalist, mille ümber on ümar metallserv. Ketta mõlema poole keskel on metallist osa. Ketta kaal on meestel mitte üle 2 kg ja naistel mitte üle 1 kg. Ketta välismõõt peab olema 21,9–22,1 cm ja naistel 18,0–18,2 cm.
Kettaheite sektori laius on ligi 35 kraadi. Kettaheite ring on turvalisust silmas pidades ümbritsetud võrguga, mis peab ebaõnnestunud katse puhul, kui ketas on sektorist väljumas, ketta peatama. Ketta kiirus heitel on kuni 25 meetrit sekundis. Kettaheite ringi sisemõõt peab olema 2,50 m, see on süvistatud betoonalusesse 20 millimeetri võrra.
Heite sooritamisel liigutakse viskeringis tagant ettepoole, tehes samal ajal poolteise ringist pööret. Ketas heidetakse viskekäe nimetissõrmelt või keskmiselt sõrmelt. Lennu ajal pöörleb ketas ülalt vaadates päripäeva paremakäelise viskaja puhul. Lisaks maksimaalse hoo saavutamisele määrab ketta heitekauguse ka lennu trajektoor ning ketta aerodünaamiline käitumine. Kiiremini pöörlev ketas annab suurema güroskoopilise stabiilsuse. Üldjuhul saavutavad mõõdukas vastutuules tehtud heited suurima kauguse. Kettaheite tehnikat on üsna raske omandada ja selle lihvimiseks on vaja rohkelt kogemusi, paljud tippheitjad 30–aastased või vanemad.
Kettaheide Eestis.
Eesti tuntumaid kettaheitjaid:
Eesti edetabel.
Eesti 10 parimat kettaheitjat. "Seisuga 10. aprill 2025".
Naised.
Märkus: Anne Salak-Horina heitis 1986. aastal Tallinnas 66.42, kuid seda pole &lt;br&gt; Eesti rekordiks arvestatud, kuna sportlane võistles 1982. aastast Moskva AKSK ridades.
Myron

Myron (elas 5. sajandil eKr) oli kreeka skulptor ja pronksivalaja. Myron oli pärit Eleutheraist (Atikas).
Myron kujutas meisterlikult keha pingestatud liigutusi. 5. sajandi keskpaiku eKr lõi ta kujusid Ateenale, Olümpiale ja Delfile. 
Myroni kindlalt teadaolevad teosed on "Diskobolos" ("Δισκοβόλος"; "Kettaheitja") ning "Athena ja Marsyas", mis on õnnestunud skulptuuride jäänuste ja müntidel säilinud kujutiste järgi rekonstrueerida.
Palju on ülistatud Myroni loomingu looduslähedust, eriliselt on "Anthologia Palatina" 30 epigrammis kiidetud tema loodud lehmakuju.
Olümpia kunstikonkursid

Olümpiamängude kunstikonkursid olid kunstikonkursid, mis kuulusid olümpiamängude juurde aastatel 1912–1948.
Antiikolümpiamängude traditsioonidest lähtuvalt tegi parun Pierre de Coubertin 1906. aastal ettepaneku võtta olümpiamängude kavva ka sporditeemalised kunstikonkursid (arhitektuuri, kirjanduse, kujutava kunsti (maalimise ja skulptuuri) ja muusika alal) ning autasustada parimate tööde autoreid kuld-, hõbe- ja pronksmedaliga.
Esimene konkurss korraldati 1912. aastal, viimane toimus 1948. Kunstikonkurssidest loobuti, kuna tekkis küsimus kunstnike elukutselisuse või amatöörluse kohta (spordivõistlustel võisid osaleda vaid amatöörid). Hilisematel mängudel on organiseerimiskomiteed Rahvusvahelise Olümpiakomitee otsuse kohaselt olümpiamängude ajal korraldanud sporditeemalisi kunsti-, postmargi- ja fotonäitusi.
1912. aasta Stockholmi olümpiamängude kunstikonkursil oli oodatust väiksem osavõtt, oma tööd saatsid 35 kunstnikku, kuid kuldmedalid anti sellest hoolimata välja kõigis viies kategoorias. Esimest korda võeti asja tõsiselt 1924. aastal Pariisis, kui osalejaid oli 193.
Jürgen Schult

Jürgen Schult (sündinud 11. mail 1960 Neuhausis) on Saksa DV-d ja Saksamaad esindanud endine kettaheitja, olümpiavõitja (1988) ja maailmameister (1987).
Schult võitis kettaheites olümpiakulla 1988. aasta olümpiamängudel Seoulis. Maailmameistriks tuli ta 1987. aasta MM-il Roomas ja Euroopa meistriks 1990. aasta EM-il Splitis.
1986. aasta 6. juunil parandas Schult 74,08-meetrise heitega endist maailmarekordit 2 meetri ja 22 sentimeetriga. See rekord kehtis kettaheite maailmarekordina kuni 14. aprillini 2024.
Ta oli tippsportlasena 193 cm pikk ja kaalus 110 kg.
Gerd Kanter

Gerd Kanter (sündinud 6. mail 1979 Tallinnas) on endine eesti kettaheitja, olümpiavõitja ja maailmameister.
Ta on alates 2024. aastast Eesti Olümpiakomitee asepresident. 
Haridus.
Pärast esimese klassi lõpetamist kolis ta koos vanematega Tallinnast Vana-Vigalasse ja asus õppima kohalikus põhikoolis. Keskkooli läbis Kanter Pärnu-Jaagupis, seejärel õppis TTÜ Kõrgemas Majanduskoolis ärijuhtimise erialal ja sai diplomi 2001. aasta juunis. Pärast seda on õppinud Estonian Business Schooli magistriõppes. 
2018. aastal sai temast esimene eesti tippsportlane, kes on läbinud EBS-i juhtimiskootsingu (juhtimistreeneri) diplomiprogrammi.
Sportlastee.
Võistlustel esindas ta Tallinna Kalevit (alates 9. jaanuarist 2007; varem oli ta Pärnu SK Altius esindaja).
Treenerid.
Gerd Kanteri esimene treener oli Ando Palginõmm, samuti on teda treeninud Helgi Parts, Aleksander Tammert seenior ja kuni 30. augustini 2006 Uno Ojand. Aastatel 2006–2012 treenis teda islandlane Vésteinn Hafsteinsson. 2000. aastast hakkas Raul Rebase juhtimisel tegutsema Gerd Kanteri meeskond Team75 Plus (arv 75 viitas suurele eesmärgile aidata Gerd Kanteril liikuda isikliku rekordi 75 meetrit kursil, mis olnuks ühtlasi maailmarekord). 
2006. aastal võitis ta esimese sportlasena Bigbank Kuldliiga peaauhinna.
22. märtsil 2009 püstitas ta Rootsis Växjös tulemusega 69.51 sisemaailmarekordi.
24. oktoobril 2012 teatas ta, et lõpetab koostöö treener Vésteinn Hafsteinssoni ja tiimijuht Raul Rebasega. Tema treeneriks jäi füsioterapeut Indrek Tustit. 
Kanter võitis 2012. ja 2013. aastal IAAF-i Teemantliiga.
Tippspordikarjääri lõpetamine.
Sügisel 2018 teatas Gerd Kanter tippspordiga lõpparve tegemisest. Sel puhul toimus 13. septembril 2018 suurejooneline karjäärilõpuüritus "Gerd Kanteri viimane vaatus" Kadrioru staadionil, kus olid kohal maailma tippkettaheitjad (nt Daniel Stahl (isikliku rekordiga 69.72), Fedrick Dacres (69.67) ja Andrius Gudzius (69.59)) ning üle 3000 spordihuvilise. 
Tallinnas Eesti Filmimuuseumis toimus Gerd Kanteri üliedukale karjäärile tagasi vaatav rahvusvaheline konverents, kus ettekannetega esinesid Vésteinn Hafsteinsson, Raul Rebane, Indrek Tustit, Hans Üürike, Magnus Kirt ja Robert Harting.
Tegevus olümpiakomiteede sportlaskomisjonides.
2016. aastal valiti Gerd Kanter Eesti Olümpiakomitee sportlaskomisjoni juhiks. 
2017. aasta sügisel valiti ta Euroopa Olümpiakomitee sportlaskomisjoni juhiks, 2021. aastal valiti ta sellesse ametisse tagasi.
Töö treenerina.
Aastatel 2018–2020 oli ta Poola tippkettaheitjate Piotr Malachowski ja Robert Urbaneki treener. 
2021. aastast treenis ta Sloveenia tippkettaheitjat Kristjan Čehi, kes tuli 2022. aastal kettaheite maailmameistriks.
Isiklikku.
Ta abiellus Liina Pärteliga 7. oktoobril 2008 Uus-Meremaal. Märtsis 2014 sündis poeg Kristjan.
Kanteri pere elab Tallinnas ja nende maakodu on Märjamaa vallas Tiduvere külas.
Mswati III

Mswati III (sünninimi Makhosetive Dlamini; sündinud 19. aprillil 1968; mõne allika järgi on sünniaasta 1970) on Svaasimaa kuningas, Dlamini valitsejasuguvõsa pea. Ta asus Sobhuza II pojana troonile täisealiseks saamisel 25. aprillil 1986. Ta on Sobhuza 67 pojast vanuselt eelviimane. Svaasimaal on kombeks anda võim mitte vanimale pojale, vaid noorimale, et oleks lootust pikale valitsusajale.
Ta on Aafrika viimane absoluutne monarh. Ta valitseb dekreetidega ning on vastu riigi demokratiseerimisele. 
Tal on 2008. aasta seisuga 14 naist. Naised on olnud pulmade ajal harilikult 17–18-aastased. Nelja naisega on tal 2 poega ja 7 tütart, ülejäänud naistel lapsi pole. Mswati sai kurikuulsaks sellega, et 9. oktoobril 2002 laskis röövida 18-aastase koolitüdruku Zena Mahlangu oma kümnendaks naiseks. Tüdruku ema kaebas Mswati kohtusse, aga süüdistust ei esitatud ja Zenal pole lubatud oma emaga kohtuda.
Igal aastal toimub "umhlanga" pidu, millel kümned tuhanded paljaste rindadega naised tantsivad tema ees, lootes saada üheks tema naistest. 2005. aastal tantsis talle umbes 50 000 neidu.
Friedrich Pacius

Friedrich Pacius (rootsipäraselt Fredrik Pacius) (19. märts 1809 Hamburg – 8. jaanuar 1891 Helsingi) oli saksa päritolu muusik (eelkõige viiuldaja), helilooja ja dirigent. 
Ta elas aastatel 1828–1834 Stockholmis. Alates 1834. aastast elas ta Soomes. Teda on kutsutud soome muusika isaks.
Ta on kirjutanud kolm ooperit, sümfoonia ja viiulikontserdi.
Friedrich Pacius viisistas 1848. aastal Johan Ludvig Runebergi luuletuse "Vårt Land". Sellest on hiljem saanud Soome ("Maamme"), Eesti ("Mu isamaa, mu õnn ja rõõm") ja liivlaste ("Min izāmō") hümni viis.
Paciuse kuju on Kaisaniemi pargis.
Pacius on maetud Helsingi Hietaniemi kalmistule.
Sobhuza II

Sobhuza II (22. juuli 1899 – 21. august 1982) oli Svaasimaa ülempealik alates 1899. aastast ja kuningas alates 1968. aastast. Tema isa oli Ngwane V.
Ngwane V suri 10. detsembril 1899, kui Sobhuza oli mõne kuu vanune, ja kuni 21. detsembrini 1921 valitses regendina tema vanaema Labotsibeni Gwamile Mdluli. 
Ajal, kui Sobhuza oli ülempealik, sai Svaasimaa 6. septembril 1968 Suurbritannialt iseseisvuse. 12. aprillil 1973 tühistas Sobhuza põhiseaduse ning saatis parlamendi laiali, pannes aluse absoluutsele monarhiale.
Abja-Vanamõisa

Abja-Vanamõisa (kohakääne Vanamõisa ehk Vanamõisasse) ehk Tümpsi on küla Viljandimaal Mulgi vallas.
Abja-Vanamõisa asub Abja-Paluojast edelas ning Mõisakülast ja Veeliksest idas ning piirneb lõunas Lätiga.
Herbert Ligi ja E. Varep samastasid Vanamõisa 1457. aasta kirjapanekuga "Abbalis et Meitzekull". Kui nii, siis kutsuti küla või mõisat sel ajal Mõisakülaks. Järgnesid kirjapanekud 1504 kujul "Wannamoise" ja 1582 kujul "Abia mit Wannamoise". 1601 nimetati "Wannemoyse" mõisa ja 1797 karjamõisa "Wannamois". 1811 sai Vanamõisa mõis Abja mõisa kõrvalmõisaks (saksa keeles "Friedrichsheim") ja oli samade omanike käes kuni 1856, mil iseseisvus. Mõis ja küla kuulusid Halliste kihelkonda. 1920. aastatel moodustati mõisa maadele Vanamõisa asundus. See nimetati 1939. aasta paiku Tümpsi külaks, mis pärast maailmasõda jagati kaheks: Tümpsi I ja II. Need ühendati 1977 taas Tümpsi külaks, mis 1997 nimetati ümber Abja-Vanamõisaks. Tümpsi on õieti omaette paik Vanamõisast põhjas Abja-Paluoja–Kilingi-Nõmme maantee ääres.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Abja valda.
Abja-Vanamõisalt on pärit Johan Ludri.
Abja-Vanamõisa külas asuvad Abja Linavabriku 1990. aastate alguses seiskunud tööstushooned. Abja Linavabriku rajas Mats Kissa ja see oli esimene soojaveeleotamisega linavabrik Tsaari-Venemaal.
Johan Ludri

Johan Ludri (vene "Иван Мартынович Лудри"; Ivan Martõnovitš Ludri; 29. jaanuar 1895 Ärma talu, Abja-Vanamõisa, Abja vald Pärnumaa – 26. november 1937 Moskva) oli eesti päritolu Nõukogude admiral (1. järgu flagman-viitseadmiral).
Johan Ludri sündis Ärma talu popsi pojana. 1911. aastal siirdus Kroonlinna merekooli. 1915. aastal oli ta 2. järgu suurtükiväeallohvitser. Teenis liinilaeval Poltava komendorina. 
Nõukogude võimu kehtestamisel Venemaal 1917 liitus enamlastega, oli Kroonlinna baasi ning mitme flotilli ja laevastiku komissar. 1918. aastal astus VK(b)P-sse. Kodusõja ajal võttis ta komissarina osa Kroonlinna mereoperatsioonidest. Aastail 1919–1920 oli ta Äänisjärve flotilli komissar ja 1921–1923 Kaspia flotilli ülem.
1923. aastal astus ta mereväe akadeemiasse. Pärast akadeemia lõpetamist töötas ta 1927. aastast Musta mere rannikukaitse ülemana. 1930–1932 töötas Ludri Punalaevastikus valitsuse osakonnaülemana. 1932. aastal määrati ta Tööliste ja Talupoegade Punalaevastiku ülema asetäitjaks, 1937. aastast oli Leningradi mereväeakadeemia ülem.
1937. aasta novembris lasti ta maha. 1956. aastal rehabiliteeriti postuumselt.
Mälestuse jäädvustamine Eesti NSV-s.
Ärma talu õue teepoolsete viimaste puude all on talle püstitatud mälestuskivi. 
Ta oli Abja Keskkooli pioneerimaleva nimikangelane.
Johan Ludri 90. sünniaastapäeva puhul ilmus 29. jaanuaril 1985 ajalehes Rahva Hääl temast artikkel "Jungast admiraliks".
Aleksander Klumberg

Aleksander Klumberg (1936. aastast Aleksander Kolmpere; 17. aprill 1899 Tallinn – 10. veebruar 1958 Tallinn) oli eesti kergejõustiklane, treener ja spordiorganisaator, kümnevõistluse maailmarekordi omanik. Ta oli 1920. aastal Antwerpenis esimene iseseisva Eesti riigi värvides startinud olümpiasportlane ja võitis 1924. aasta suveolümpiamängudel Pariisis pronksmedali kümnevõistluses. 
Elulugu.
Klumberg õppis 1908–1917 erakeskkoolis. Kergejõustikku hakkas ta harrastama 14-aastaselt nn düünapoiste hulgas, 15-aastaselt jätkas sportimist Kalevis. Ta tuli kolmikhüppes juba 16-aastaselt tollase Venemaa keisririigi meistriks ja parandas samal alal 17–18-aastaselt korduvalt Venemaa rekordit. 
1920. aastal püstitas ta kümnevõistluses Tallinnas mitteametliku ja 1922. aastal ametliku maailmarekordi 7485,610 (12,3 – 6.59 – 12.92 – 1.75 – 55,0 – 17,0 – 39.64 – 3.40 – 62.20 – 5.11,3).
1920. aasta suveolümpiamängudel Antwerpenis sai Klumberg odaviskes 5. ja viievõistluses 8. koha, kümnevõistluse katkestas haiguse tõttu. Temast sai Antwerpenis (15. augustil 1920 kell 11.30 hommikul) ajaloos esimene Eesti sinimustvalge lipu all startinud olümpiavõistleja. 
1923 sai ta Göteborgi mängudel kümnevõistluses kulla ja odaviskes pronksi. 
1924. aasta suveolümpiamängudel Pariisis võitis Klumberg kümnevõistluses pronksmedali. 
Odaviskajana oli ta 1922 ja 1923 maailma edetabeli juht, 1921 kolmas.
Ta kuulus 1924. aastal maailma hooaja edetabeli esikümnesse kolmikhüppajana ning Euroopa edetabelisse 1923. aastal kaugushüppaja, 1922. aastal kuulitõukaja ja kettaheitjana.
Ta tuli aastatel 1917–1927 11 kergejõustikualal 48 ja jääpallis 3 korda Eesti meistriks ning püstitas 23 Eesti rekordit, koos mitteametlikega varasemast ajast 38.
1927–1932 oli ta Poola riiklik kergejõustikutreener, Poola kergejõustikukoondise peatreener 1928. aasta Amsterdami olümpiamängudel ja 1932. aasta suveolümpiamängudel Los Angeleses. Tema õpilane Janusz Kusociński võitis 1932 Los Angelese olümpiamängudel kulla 10 000 m jooksus.
1924. aastal valiti Klumberg Eesti Spordilehe küsitluse alusel Eesti kõigi aegade suurimaks sportlaseks. 
1936. aastal oli ta Eesti kergejõustikukoondise peatreener Berliini olümpiamängudel.
Klumberg-Kolmpere võistles kokku 16 riigi 58 linnas, võitis 370 auhinda.
1944. aastal vahistasid Nõukogude võimuorganid Klumberg-Kolmpere. Ta kandis 1945–1954 vanglakaristust NKVD vangilaagris Dubravlagis Mordva ANSVs Venemaal ja viibis seejärel 1954–1955 Krasnojarski krais Siberis asumisel.
Isiklikud rekordid.
100 m jooks – 11,6 (1924)
&lt;br&gt;Kaugushüpe – 7.20 (1923)
&lt;br&gt;Kuulitõuge – 13.63 (1922)
&lt;br&gt;Kõrgushüpe – 1.83 (1925) 
&lt;br&gt;400 m jooks – 54,4 (1924)
&lt;br&gt;110 m tõkkejooks – 16,4 (1924)
&lt;br&gt;Kettaheide – 42.38 (1922)
&lt;br&gt;Teivashüpe – 3.50 (1927)
&lt;br&gt;Odavise – 63.60 (1935)
&lt;br&gt;1500 m jooks – 4.49,0
Isiklike rekordite punktisumma on 6795 punkti.
Kolmikhüpe – 14.33 (1924)
&lt;br&gt;Viievõistlus – 3001 punkti (1922), omaaegse tabeli järgi 3780,100 (6.65 – 55.01 – 25,5 – 38.91 – 5.26,0).
Isiklikku.
Pikkus: 174 cm, kaal 74–75 kg.
Triatlon

Triatlon (kreeka τρεῖς ἆθλος kolmevõistlus) on spordiala, mis koosneb kolmest alast: ujumisest, jalgrattasõidust ja jooksust. Triatloniga tegelevaid sportlasi nimetatakse triatleetideks.
Ajalugu.
Esimene triatlonivõistlus peeti 25. septembril 1974 Mission Bays San Diegos USA-s. Selle korraldasid ameeriklased Don Shanahan ja Jack Johnstone.
Rahvusvaheline Triatloniliit ITU loodi 1989. aasta mais Avignonis Prantsusmaal ja sama aasta augustis peeti sealsamas ka esimesed maailmameistrivõistlused. Triatloniliidul on 87 liikmesriiki, selle peakorter asub Vancouveris. Olümpiamängudel võistlesid triatleedid esimest korda Sydneys 2000. aastal.
Triatloniga seotud spordialad on duatlon, kus võisteldakse kõigepealt jooksus, jalgrattasõidus ja siis jälle jooksus, aquatlon, kus võisteldakse jooksus, ujumises ja jooksus, ning talitriatlon, kus joostakse, sõidetakse maastikurattal ja suusatatakse. Kõigil mainitud aladel korraldatakse ka maailmameistrivõistlusi.
Võistlusalad ja distantside pikkus.
Traditsioonilist triatloni alustatakse ujumisega, jätkatakse jalgrattasõiduga ja lõpetatakse jooksuga. Standard- ehk sprindivõistluse ujumisdistantsi pikkus on 750 m, jalgrattasõit 20 km ja jooks 5 km. Põhi- ehk olümpiadistantsil on ujumine 1,5 km, jalgrattasõit 40 km ja jooks 10 km. Pikkadel distantsidel aga ujutakse 2–4 km, sõidetakse rattaga 50–180 km ja joostakse 15–42,195 km (maraton).
Maailma tuntuim triatlonivõistlus on Hawaii Ironman, mille distantsid on 3,86 km (2,4 miili), 180,2 km (112 miili) ja maraton 42 km (26,2 miili).
Triatlon Eestis.
Eesti tuntumad triatleedid on Marko Albert olümpiadistantsil ja Ain-Alar Juhanson täispikal triatlonidistantsil. Teised tuntumad Eesti triatleedid on Kirill Kotšegarov, Aleksander Latin ja Henry Räppo.
Eesti tuletornide loend

Eesti tuletornide loend loetleb Eesti tuletorne.
Raskejõustik

Raskejõustik on sportlik tegevus, mis hõlmab maadlust, poksi ja tõstmist. Raskejõustiku hulka kuuluvad ka judo, kulturism, jõutõstmine ja rammumeeste võistlused. Raskejõustiku üks oluline eripära on see, et võisteldakse kaalukategooriates. 
Raskuste tõstmise võistlusi korraldati juba Vana-Egiptuses, -Hiinas ja -Kreekas. Keskaja Euroopas esinesid jõumehed laadaplatsidel ja rahvapidudel. 18. sajandil ilmusid Inglismaa tsirkustesse elukutselised atleedid, eriti populaarseks said nende esinemised järgmisel aastasajal (tuntuimad olid sakslane Eugen Sandow ja Arthur Saxon ning kanadalane Louis Cyr).
Eesti raskejõustiku sünniajaks peetakse 1888. aastat, kui Gustav Boesberg rajas Tallinna raskejõustikuringi.
Rändrahn

Rändrahn on rahn (ümbermõõt üle 3 m), mis on liustiku poolt aluspõhjast lahti murtud ja algsest asukohast minema viidud. Rohkem kui 10 m läbimõõduga või 25 m ümbermõõduga rändrahne nimetatakse hiidrahnudeks. Herbert Viidingu järgi on ligi 90% Euroopa pleistotseense jäätumise alal levinud hiidrahnudest koondunud Eestisse.
Rändrahnuks on varem peetud ka tard- või moondekivimitest monoliite, mille läbimõõt on suurem kui 1 meeter, tingimuseks vaid, et rahn ei asu tänapäeval oma algse lasumuse kohas. Rändrahnu nimetus tuleneb sellest, et mandrijää toimel on need kivid liikunud ära oma algsest tekkekohast.
Eesti rändrahnud.
Suurim maapealne rändrahn Eestis on Ehalkivi Kunda lähedal (ruumala 930 m³, mass umbes 2500 tonni), suurim veealune rändrahn Toodrikivi Nõva lähedal (maht ligi 1500 m³).
Kokku on hiidrahne Eestis teada ligi 150 suurem osa neist on kaitse all. Suuri rahne on Eestis tuhatkond, väikeste rahnude arv on praktiliselt loendamatu.
Enamik Eesti rändrahnudest on Põhja-Eestis. Eriti rohkelt on neid Lahemaal. Rahnude jaotumus suurusnäitajate järgi on tavapäraselt sarnastele loodusnähtustele ligilähedaselt kirjeldatav eksponentfunktsiooni abil. Maapealseid rahne, mille ümbermõõt on ligi 50 meetrit või üle selle on Eestis kaks: Ehalkivi ja Kabelikivi.
Rahnude liigitamine ümbermõõdu järgi:
Lehmakauplemine

Lehmakauplemine on piltlik ja halvustav mõiste, mille Eesti ajakirjandus võttis kasutusele 1920. aastate alguses, tähistamaks poliitilise koalitsiooni läbirääkimisi. Nii nagu turul kauplemisel, nii tehti ka erinevate erakondade ja parteide vahelistel läbirääkimistel järeleandmisi ja sõlmiti kokkuleppeid, mis ei olnud varem plaanis. 
Lehmakauplemiseks hakati seda nimetama seetõttu, et ajakirjandus distantseerus poliitikast ning hakkas seda naeruvääristama. 
Teine põhjus oli ka traditsioonide puudumine ja nõrk poliitiline kultuur Eesti Vabariigis, mis viis mõnigi kord asjatute vaidluste, sõnasõdade ja solvanguteni, mis võisid kõrvalseisjaile meenutada laadasõimu ja -kaklust.
Polo

Polo on pallimäng, milles kaks ratsameeskonda püüavad pikkade vasarataoliste keppide abil palli teineteise väravasse lüüa. 
Sõna "polo" pärineb tiibeti keelest, kus sõna "pulu" tähendab palli. 
Kus see mäng sündinud on, täpselt ei teata. Ühtede andmete kohaselt on see mäng pärit Kesk-Aasiast, teiste väidete järgi Pärsiast või Hiinast. Euroopasse jõudis mäng inglaste kaudu Aasiast. 
Polo oli olümpiamängude kavas 1900., 1908., 1920., 1924. ja 1936. aastal. Kolmekordne olümpiavõitja on Suurbritannia meeskond.
Mängust.
Polos ratsutavad mängijad hobuste seljas ja püüavad käes oleva meetripikkuse puitvasaraga lüüa palli vastaste väravasse. Mäng kestab 8 x 7,5 minutit. Meeskonnas on neli ratsanikku. Mängijaid vahetada ei saa. Vahetada saab üksnes haiget või vigastatud mängijat. 
Väljaku suurus on 105 x 205 meetrit. Väljaku mõlemas otsas asub seitsme meetri laiune põikpuuta värav. 
Polopall kaalub 130 grammi ja selle läbimõõt on 8 sentimeetrit.
Jalgrattasport 1896. aasta suveolümpiamängudel

1896. aasta suveolümpiamängude jalgrattaspordivõistlused peeti kuuel alal. 
Võistlused peeti Neo Phalironi velodroomil. Maantee-grupisõidu rada kulges Ateenast Neo Phalironi velodroomi juurest Odos Kifisia puiesteelt Marathoni ja sealt tagasi. Raja pikkus oli 87 km.
Võistlesid ainult mehed.
Ühe ringi sprint (333,33 m lendstardist).
Finaal: 11. aprill
&lt;br&gt;Võistlejaid: 8
&lt;br&gt;Riike: 5
2000 m sprint.
Finaal: 11. aprill
&lt;br&gt;Võistlejaid: 4
&lt;br&gt;Riike: 3
10 000 m trekisõit.
Finaal: 11. aprill
&lt;br&gt;Võistlejaid: 6
&lt;br&gt;Riike: 4
100 km trekisõit.
Finaal: 8. aprill
&lt;br&gt;Võistlejaid: 9
&lt;br&gt;Riike: 5
Teised sportlased katkestasid. Katkestasid algul Joseph Welzenbacher (Saksamaa), Joseph Rosemeyer (Saksamaa), Adolf Schmal (Austria) ja Aristeídis Konstantinídis (Kreeka), seejärel Edward Battel (Suurbritannia) ja Theodor Leupold (Saksamaa) ning lõpuks Bernhard Knubel (Saksamaa).
12 tunni trekisõit.
Finaal: 13. aprill
&lt;br&gt;Võistlejaid: 7
&lt;br&gt;Riike: 4
See ala oli olümpiamängude kavas esimest ja viimast korda. 
Teised sportlased katkestasid. Katkestasid kõigepealt Joseph Welzenbacher (Saksamaa), A. Tryfiatis-Tripiaris (Kreeka) ja Loverdos (Türgi) ning lõpuks Geórgios Paraskevópoulos (Kreeka).
Hommikul sõideti väljaspool staadioni, pärast lõunat jõuti staadionile (velodroomile?) tagasi ning tehti ettenähtud aja lõpuni 945 tiiru. 
Võitjad olid 12 tunni möödudes kurnatud ja näljased ning neil olid jalad paistes. Keepingil olid ka käed paistes. Nad ei olnud kell 5 hommikul alanud võistluse jooksul midagi söönud ning olid joonud ainult mõned lonksud. Nad olid eritistega määrdunud ja väsimusest poolhullud. Kui nad teineteisest möödusid, oli kuulda nuttu.
Grupisõit maanteel (87 km; maraton).
Finaal: 12. aprill
&lt;br&gt;Võistlejaid: 7
&lt;br&gt;Riike: 3
Teised sportlased katkestasid.
Kergejõustik 1896. aasta suveolümpiamängudel

Kergejõustik 1896. aasta suveolümpiamängudel Ateenas toimus 6.–10. aprillini. Võistlustel osales 63 sportlast 9 riigist ja välja jagati 12 komplekti medaleid.
Tulemused.
100 m.
&lt;br&gt;Finaal: 10. aprill
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 15
&lt;br&gt;Maailmarekord: 10,8 Luther Cary, USA
400 m.
&lt;br&gt;Finaal: 7. aprill
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 7
&lt;br&gt;Maailmarekord (440 jardi): 48,5 Henry Tindall, USA ja Edgar Bredin, Suurbritannia
800 m.
&lt;br&gt;Finaal: 9. aprill
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 9
&lt;br&gt;Maailmarekord (880 jardi): 1.53,4 Charles Kilpatrick, USA
1500 m.
&lt;br&gt;Finaal: 7. aprill
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 8
&lt;br&gt;Maailmarekord (1 miil): 4.12,8 Walter George, Suurbritannia
Maraton.
&lt;br&gt;Finaal: 10. aprill
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 17
110 m tõkkejooks.
&lt;br&gt;Finaal: 10. aprill
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 8
&lt;br&gt;Maailmarekord (120 jardi): 15,4 Stephen Chase, USA ja Godfrey Shaw, Suurbritannia
Kõrgushüpe.
&lt;br&gt;Finaal: 10. aprill
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 5
&lt;br&gt;Maailmarekord: 1.97 Michael Sweeney, USA
Teivashüpe.
&lt;br&gt;Finaal: 10. aprill
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 5
&lt;br&gt;Maailmarekord: 3.49 Walter Rodenbaugh, USA
Kaugushüpe.
&lt;br&gt;Finaal: 7. aprill
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 9
&lt;br&gt;Maailmarekord: 7.21 J.J. Mooney, USA
Kolmikhüpe.
&lt;br&gt;Finaal: 6. aprill
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 7
&lt;br&gt;Maailmarekord: 15.25 Daniel Shanahan, USA
Kuulitõuge.
&lt;br&gt;Finaal: 7. aprill
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 4
&lt;br&gt;Maailmarekord: 14.32 George Gray, USA
Kettaheide.
&lt;br&gt;Finaal: 6. aprill
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 9
Knesset

Knesset on Iisraeli parlament.
Knessetile kuulub seadusandlik võim Iisraelis. Knesset valib ja kutsub tagasi presidendi ja peaministri ning teostab järelevalvet valitsuse tegevuse üle.
120-kohaline parlament valitakse rahva poolt 4 aastaks. Valimiskünnis on alates 2014. aasta märtsist 3,25%, künnise ületanud erakondade vahel jagatakse kõik kohad D'Hondti meetodil kinnise nimekirja põhimõttel. Kogu riik on üks valimisringkond.
Madala valimiskünnise tagajärjel on valitsuskoalitsioonid olnud ebastabiilsed ja tihti lagunenud enne 4 aasta möödumist.
2016. aasta aprilli seisuga toimusid viimased Knesseti valimised 2015. aasta märtsis. Enim kohti said Likud (30) ja Sionistide Ühing (24).
Paul Masson

Paul Masson [pol mass'oon] (hiljem Paul Nossam; 30. november 1874 – 30. november 1944 või 1945) oli prantsuse jalgrattasportlane, esimene kolmekordne olümpiavõitja. 
1896. aasta suveolümpiamängudel Ateenas võitis ta 6 jalgrattaspordialast kolm: trekisprint (333,33 m lendstardist 24,0), 2000 m sprint (4.58,2) ja 10 000 m trekisõit (17.54,2).
Pärast Ateena olümpiamänge hakkas ta elukutseliseks ning muutis oma nime Paul Nossamiks (Masson tagurpidi), kuid edu ei saavutanud. Siiski tuli ta elukutseliste maailmameistrivõistlustel sprindis 1897 kolmandaks.
Adolf Schmal

Felix Adolf Schmal [aadolf šmaal] (18. august 1872 – 28. august 1919) oli juudi rahvusest Austria jalgrattasportlane ja vehkleja, kes võitis 1896. aasta suveolümpiamängudel ühe esikoha ja kaks kolmandat kohta. Klubi: Academischer Technischer R.V. Wien.
1894 võitis Schmal 1500 km pikkuse velotuuri Pariis–Viin–Graz. Sellegipoolest oli ta enne olümpiat tuntum vehklejana.
Ateena olümpiamängudel osales Schmal 8. aprillil 100 km trekisõidus, mille ta katkestas. 
9. aprillil toimunud espadronivõistlust juhtis ta kahe võiduga, kui sisenes Kreeka kuninglik perekond. Korraldajad käskisid võistlust otsast alustada, et kuningas näeks kogu turniiri. Schmal kaotas mõlemale võistlejale, keda ta enne oli võitnud, ning jäi neljandaks ühe võiduga neljast. 
11. aprillil tuli ta trekisprindis kolmandaks ajaga 26,0 (jagas teist kohta Stamatios Nikolopoulosega, kuid kaotas talle kordussõidu 26,6:25,4) ja 10 000 m trekisõidus samuti kolmandaks.
13. aprillil peeti võistlus 12 tunni trekisõidus. Pärast teiste võistlejate katkestamist jäid trekile ainult Schmal ja inglane Frank Keeping. Nad olid kurnatud ja näljased ning jalad olid neil paistes. Keepingil olid ka käed paistes. Nad ei olnud kell 5 hommikul alanud võistluse jooksul midagi söönud ning olid joonud ainult mõned lonksud. Nad olid eritistega määrdunud ja väsimusest poolhullud. Kui nad teineteisest möödusid, oli kuulda nuttu. Schmal tuli olümpiavõitjaks, olles läbinud 295 km ja 300 m (886 tiiru). Keeping oli ainult 1 ringi võrra taga.
Schmal paistis välja ka autovõidusõitja ja suusatajana. Elukutselt oli ta ajakirjanik varjunimega Filius, üks Austria parimaid spordiajakirjanikke. Ta tegi kaastööd nii Illustrierte Allgemeine Radfahrerzeitungile kui ka saksa, inglise ja prantsuse spordilehtedele.
Tema poeg Adolf Schmal juunior võistles 1912. aasta suveolümpiamängudel Stockholmis laskmises ning jäi duellipüstoliharjutuses 20.-ks ning vabapüstoliharjutuses 39.-ks.
Ristna tuletorn

Ristna tuletorn on tuletorn Hiiumaal Kõpu poolsaare läänetipus Põhja-Ristna neeme lähedal. Tuletorni varasem nimi oli Dagerort. 
Tuletorni detailid valmistati Gustave Eiffeli tehases. 
Ajalugu.
Tuletorni tellis Tsaari-Venemaa valitsus eesmärgiga tagada mereohutust. Tuletorni metallkonstruktsiooni detailid valmistati 1874. aastal Pariisis Gustave Eiffeli tehases, need transporditi Hiiumaale ja pandi seal kokku. Tuletorn koosneb kahest kontsentrilisest raudsilindrist, mille vahel on keerdtrepp. 
I maailmasõja ajal 1915. aastal sai tuletorn kahjustada ja viis aastat hiljem, 1920. aastal, kaeti torn kuni teenindusruumini betoonkattega. Seetõttu on Ristna tuletorn tänapäeval nähtav raudbetoontornina. 
Ristna tuletorn on 29,5 meetri kõrgune ja tema tuli kõrgub üle merepinna 37 meetrit. Tuletorni tuli on nähtav 31,5 km kaugusele.
1994. aastal paigaldati tuletorni juurde Soome Mereadministratsiooni kaasabil satelliitnavigatsiooni tugijaam (satelliitmajakas).
Victor Hugo

Victor Marie Hugo [vikt'oor üg'oo] (26. veebruar 1802 Besançon – 22. mai 1885 Pariis) oli prantsuse kirjanik. Ta oli tähtsaim prantsuse romantik. Napoleon III vastasena oli ta 1851–1870 eksiilis.
Näidendi "Cromwell" (1827) eessõna peetakse prantsuse romantismi manifestiks, aga tegelikult on sel nii Hugo näidendite kui ka kogu tema loominguga üsna vähe pistmist. Tuleb küll tunnistada, et klassikalise teatri reeglite vastu võitles Hugo üsna aplombikalt.
Näidend "Hernani" (1830) tekitas skandaali. Nimelt tekitas see vastuolusid romantikute ja klassitsistide vahel.
1841 valiti Hugo Prantsuse Akadeemiasse.
1841 tõstis Louis-Philippe I ta aadliseisusse ja ta määrati parlamendi ülemkotta. Seal sai ta tuntuks sõnavõttudega surmanuhtluse ja sotsiaalse ebaõigluse vastu ning sõnavabaduse ja Poola iseseisvuse poolt. Pärast 1848. aasta revolutsiooni valiti ta Teise Vabariigi Seadusandlikku Assambleesse ja Konstitutsioonilisse Assambleesse.
Kui Napoleon III haaras 1851 täieliku võimu ja kehtestas antiparlamentaarse põhiseaduse, nimetas Hugo teda avalikult riigireeturiks. Kartes oma elu pärast, rändas ta algul Brüsselisse ja siis Kanalisaartele. Seal elas ta 1870. aastani ning kirjutas Napoleon III vastaseid pamflette "Napoleon väike" ja "Kuriteo ajalugu". Prantsusmaal need keelustati, kuid olid sellegipoolest mõjukad. 1859 andis Napoleon III armu kõigile poliitilistele kurjategijatele, ent Hugo ei soovinud endistviisi Prantsusmaale tulla.
Alles pärast Napoleoni kukutamist 1870 naasis ta kodumaale, kus teda võeti vastu rahvuskangelasena ning valiti kohe Rahvusassambleesse ja Senatisse.
Teosed.
Romaanid.
Lasteraamatutena on korduvalt avaldatud peatükke "Hüljatutest": "Cosette" (eesti keeles 1941, 1978, 1990 koos "Gavroche'iga", 1999) ja "Gavroche" (1941, 1955, 1972, 1990)
Pierre Corneille

Pierre Corneille [pjeer kornei] (6. juuni 1606 Rouen – 1. oktoober 1684 Pariis) oli Molière'i ja Jean Racine'i kõrval üks 17. sajandi Prantsusmaa suurtest näitekirjanikest. 
Pierre Corneille kohta on liikvel kaks väärarusaama: esiteks, et ta kirjutas vaid neli näidendit ("Cid", "Horatius", "Polyeucte" ja "Cinna"), ja teiseks, et tema teoste läbivaks ideeks on mõistuse vastandumine tunnetele.
Laskmine 1896. aasta suveolümpiamängudel

Laskmine 1896. aasta suveolümpiamängudel
Laskmises võisteldi 8.–12. aprillini Kallithea lasketiirus, mille vahetult enne võistlusi avas Kreeka kuninganna. Erinevalt mõnestki võistluspaigast oli Kallithea lasketiir kõigiti moodne.
Vabapüss 200 m.
60 lasku vabalt valitud asendis, lasti 50-ringilisse märklehte&lt;br&gt;
Registreerunuid: vähemalt 60&lt;br&gt;
Aeg: 8. ja 9. aprill&lt;br&gt;
Võistlejaid: 42&lt;br&gt;
Riike: 7
Vabapüss 300 m.
40 lasku vabalt valitud asendis, lasti 50-ringilisse märklehte&lt;br&gt;
Aeg: 11. ja 12. aprill&lt;br&gt;
Registreerunuid: 24&lt;br&gt;
Võistlejaid: 20&lt;br&gt;
Riike: 3
Duell-laskmine püstolist.
25 M, 30 lasku, aega üheks lasuks 3 sekundit&lt;br&gt;
Aeg: 10. aprill&lt;br&gt;
Registreerunuid: 17&lt;br&gt;
Võistlejaid: 16&lt;br&gt;
Riike: 4
Vabapüstol.
30 lasku, lasti 20-ringilisse märklehte&lt;br&gt;
Aeg: 10. aprill&lt;br&gt;
Registreerunuid: 6&lt;br&gt;
Võistlejaid: 5&lt;br&gt;
Riike: 3
Automaatpüstol ehk revolver.
25 M, 5X6 lasku, lasti 10-ringilisse märklehte&lt;br&gt;
Aeg: 11. aprill&lt;br&gt;
Registreerunuid: 6&lt;br&gt;
Võistlejaid: 4&lt;br&gt;
Riike: 3
Maadlus 1896. aasta suveolümpiamängudel

Maadlus 1896. aasta suveolümpiamängudel
Kreeka-Rooma maadlus.
Võistlused toimusid absoluutses kategoorias Panathinaikó staadionil 10. aprillil, esikohakohtumine 11. aprillil.&lt;br&gt;
Registreerunuid: 10&lt;br&gt;
Võistlejaid: 5&lt;br&gt;
Riike: 4
Peeti ainult 4 kohtumist. Esimesena loositi vastamisi Launceston Elliot ja Carl Schuhmann. Nähes, et Elliot oli tükk maad pikem ja raskem, olid pealtvaatajad kindlad, et matš ei kesta kaua. Nii läkski, kuid nelja minuti pärast oli selili hoopis Elliot!
Teine kohtumine Stephanos Christopouluse ja Momcsilló Tapavicza vahel oli ametliku protokolli järgi tasavägine, kuid lõppes ungarlase loobumisega.
Kolmandas matšis maadlesid kreeklased omavahel. Heitlus ei kestnud kaua, sest Christopoulos vigastas õlga.
Finaalkohtumine Schuhmanni ja Giorgios Tsitase vahel oli kestnud nelikümmend minutit, kui kohtunikud selle pimeduse tõttu katkestasid. Schuhmann väitis, et seda pole vaja, sest seljatab vastase mõne minutiga, kuid kohtunikud ei uskunud. Järgmisel päeval alustati uuesti. Schumann maadles nüüd palju aktiivsemalt ja võitis kahekümne minutiga.
Siis hakkas publik nõudma, et Schuhmann maadleks ka Christopoulosega. On teadmata, kas kohtunikud selle keelasid või polnud Christopoulos selleks suuteline.