tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Georg Leets

Georg Leets VR I/3 ja VR II/3 (7. august 1896 Pärnu – 18. oktoober 1975 Tallinn) oli eesti ajaloolane ja sõjaväelane (kolonel, 1929).
Elulugu.
Georg Leets võttis osa 1918. aasta 28. novembril alanud Eesti Vabadussõjast ning sai ka haavata 28. novembril 1918 (esimene Vabadussõjas haavata saanud Eesti sõjaväelane).
1919. aasta kevadel oli G. Leets 2. Suurtükiväepolgu väljapatareis nr. 9, mille formeerimist alustati Tallinnas 17. märtsil 1919. aastal, patarei ülem, 1919. aasta novembris teenis leitnandi auastmes 2. Suurtükiväe polgus. Ülendati 7. novembril 1919 kiiduväärt teenistuse eest alamkapteniks, vanusega 18. juuni 1919.
Pärast Vabadussõja lõppu jätkas teenistust Eesti Rahvaväes, kus ülendati majoriks 24. veebruaril 1923. aastal.
Aastatel 1924–1934 oli G. Leets 1. Diviisi suurtükiväe ülem, ülendati kolonelleitnandiks 24. veebruaril 1926. aastal ja koloneliks 24. veebruaril 1929. aastal.
Aastatel 1931–1940 oli G. Leets Kõrgema Sõjakooli lektor ja kateedrijuhataja.
Aastatel 1934–1939 Tartu sõjaväeringkonna ülem ning 15. novembrist 1939 kuni 1940. aastal Sõjavägede Staabi Suurtükiväe inspektor.
Eesti Vabariigi ajal uuris G. Leets ka Vabadussõja ajalugu. 
1941. aastal arreteeriti ta NKVD poolt ja saadeti GULAGi vangilaagrisse, kust vabanes 1951. aastal, ent tagasi Eestisse lubati tal tulla alles 1956. aastal. 
Seejärel uuris ta peamiselt Aleksandr Puškini vaarisa Abram Hannibali elu ja tegevust, eriti tolle Tallinna komandandiks oleku ajal. Ta sai oma uurimistulemused ka raamatu kujul avaldada, kuid see sai tuntuks alles pärast tema surma. 1981. aastal sai ta postuumselt Juhan Smuuli kirjanduspreemia.
Georg Leets oli korporatsiooni Ugala liige.
Isiklikku.
Tema isa Aleksander Leets (1870–1961) oli Rakvere Jumalaema Sündimise koguduse ülempreester, onu Dimitri Lebedev oli Venemaa keisririigi ja hiljem Eesti sõjaväelane, kindralmajor, vanaisa Kapiton Lebedev (1848–1911) oli Kergu Püha Suurkannataja Sinaiida koguduse preester.
Georg Leetsi hobi oli relvade kogumine, enne GULAG-i vangistust andis Georg Leets oma relvakogu Tallinna Linnamuuseumi hoiule. 1953. aastal võeti see seal arvele kui peremeheta vara. 1957. aastal rehabiliteerituna Tallinna jõudes Leets kinkis oma relvakogu (70 külm- ja tulirelva) ametlikult muuseumile. 1975. aastal avati kuu enne tema surma Linnamuuseumis tema kogu põhjal näitus.
Nyen

Nyen (rootsi keeles "Nyen", saksa keeles "Nyenschantz", soome keeles "Nevanlinna", vene keeles "Канцы") oli 17. sajandil Rootsi linn Ohta jõe ühinemiskohas Neeva jõega (praeguse Peterburi territooriumil). 
Jakob De la Gardie sõjakäigu järel Moskva tsaaririiki kontrollisid Jakob De la Gardie väed tsaar Vassili IV-ga sõlmitud lepingu kohaselt Rootsile lubatud alasid. 1611. aastal valis ta Ohta jõe suudmes (praeguse Peterburi territooriumil) uue Nyeni kaitserajatise asukoha ja alustas Nyenskansi kindluse ehitamist. 1617. aastal sõlmitud Stolbovo rahulepinguga sai Rootsi kuningriik oma Rootsi Ingeri valdusse maa-alad Jäämerest Maanselja mägimaa, Laadoga järve Neeva jõgikonna Ingerimaa ja Peipsi idaranna kaudu Väinajõeni.
Gustav II Adolf langetas 17/27. juunil 1632 otsuse rajada Neeva jõe äärde ja teistesse sobivatesse kohtadesse Karjalas ja Ingerimaal linnad, andes neile 6 aastaks maksuvabastuse. Kuninga surma tõttu jäi see otsus täitmata, kuid Kristiina eestkostevalitsus kinnitas 28. septembril 1638 soovi võtta linna rajamine uuesti käsile. Alalise linnaõiguse sai Nyen 20. septembril 1642. Kuni 1651. aastani (üleviimiseni Narva) oli Nyen Rootsi Ingerimaa kubermangu pealinn. Takistuseks Nyeni asutamisele ja arengule oli ka Tallinna, Narva ja Viiburi protest uue Läänemerel konkureeriva kaubanduslinna asutamise vastu. 
Linna juhtis raad, mille koosseisu kuulus kuni 3 bürgermeistrit ja 5–7 raehärrat. 14/24. juunil 1640 oli linnal 67 meessoost kodanikku. Elanikke oli 1642. aastal 471, neist 232 naissoost ja 239 meessoost. Hiljem elanike arv kasvas 2500-ni.
5. juunil 1656 põletasid linna maha Vene väed Pjotr Potjomkini juhtimisel, kuid pärast Kärde rahu sõlmimist linn taastati. 
Nyenskansi kindlus koos Nyeni linnaga langes venelaste kätte ja hävitati 12. mail (Rootsi kalendri järgi 2. mail, Juliuse kalendri järgi 1. mail) 1703. 
Vene ja nõukogude historiograafias on Nyeni olemasolu üldiselt maha vaikitud, kuna see ei sobinud kontseptsiooniga Peterburi asutamisest tühjale kohale.
Michael Walzer

Michael Laban Walzer (sündinud 3. märtsil 1935 New Yorgis) on USA poliitikafilosoof. 
Ta on emeriitprofessor instituudis Institute for Advanced Study Princetonis New Jerseys ja vasakliberaalse poliitilise kvartaliaajakirja Dissent toimetaja. Ta on kirjutanud paljudel teemadel, näiteks õiglane ja ebaõiglane sõda, natsionalism, rahvuskuuluvus, majanduslik õiglus, sotsiaalne kriitika, radikalism, tolerants ja poliitiline kohustus. Ta on kaastoimetaja ajakirjas The New Republic, toimetuse liige ajakirjas Philosophy &amp; Public Affairs. Ta on kirjutanud 27 raamatut ja avaldanud üle 300 artikli, essee, ja retsensiooni. Ta on mitme filosoofiaühenduse (nt American Philosophical Society) liige.
Michaeli vanem vend on ajaloolane Judith Walzer Leavitt.
Walzerit teatakse kui kommunitaristliku poliitilise teooria suuna pooldajat koos Alasdair MacIntyre ja Michael Sandeliga. Ta on arutlenud teemal, et poliitiline teooria peaks põhinema traditsioonil ja konkreetse ühiskonna kultuuril ning ei poolda liigseid abstraktsioone poliitilises filosoofias. Tema oluline vaimne panus on õiglase sõja teooria, mis väidab, et sõjaaja eetika on oluline ning sealjuures väldib ta patsifismi.
"Keerulise võrdsuse" teooria. Kui mõõta üksikjuhtudel vaid võrdsust, siis ei pruugi see moraalselt õige olla vaid egalitaarne õiglus nõuab, et iga hüve peaks olema jaotatud vastavalt oma sotsiaalsele tähendusele ja et ükski hüve (nagu raha või poliitiline jõud) ei või domineerida või moonutada hüvede levikut teise sfääri. Walzeril on väide, et õiglus on peamiselt konkreetse rahva ja ühiskonna moraalne standard ja seda ei saa universaalses abstraktsioonis käsitleda.
Eesti keeles on ilmunud raamat "Sallivusest", mille on tõlkinud Märt Väljataga ja mis ilmus 1998 kirjastuses Vagabund.
Tunnustus.
Michael Walzer valiti 1990. aastal Ameerika Filosoofiaseltsi liikmeks.
Katabolism

Katabolism ehk dissimilatsioon ehk lagundav ainevahetus (kreeka "katabolē" 'allaviskamine', sõnadest κατά "kata", "allapoole" ja βάλλειν "ballein", "viskama") on organismis hapniku kaasabil toimuv keemiline protsess, ainevahetuse osa, milles keerulisematest ainetest tekivad lihtsamad ja milles vabaneb energiat.
Katabolism on polümeeride biolagundamine ensüümide toimel monomeerideni (näiteks tselluloos glükoosini) või lihtsate orgaaniliste aineteni (glükoosi lagundamine CO2 ja H2O-ni).
Dissimilatsiooni moodustavad organismi kõik lagundamisprotsessid. Toiduga saadavad või organismis sünteesitud orgaanilised ühendid lõhustatakse ensüümide abil järk-järgult lihtsama ehitusega molekulideks. Selles protsessis võime eristada biopolümeeride hüdrolüüsi (nt. tärklise lagundamist glükoosi molekulideks) ja sellele järgnevat monomeeride (nt. glükoosi) oksüdatsiooni. Enamiku dissimilatsiooni protsessidega kaasneb energia vabanemine. See talletatakse energiarikastesse ehk makroergilistesse ühenditesse umbes 40% kasuteguriga. Üheks peamiseks makroergiliseks ühendiks on ATP (adenosiintrifosfaat). Viimasel on oluline roll ka assimilatsiooni protsessides. Dissimilatsioonist ja assimilatsioonist koosneb organismi metabolism.
Mikojan-Gurevitš MiG-31

MiG-31 (vene keeles МиГ-31, NATO koodnimega "Foxhound") on Nõukogude Liidus lennuki MiG-25 baasil konstrueeritud ja siiani Venemaa relvastuses olev ülehelikiirusel lendav püüdurhävitaja, mis töötati välja 1970. aastatel ja mille prototüüp tõusis õhku 1975. aastal. 
NSV Liidu õhuvägede väeosadesse jõudsid esimesed lennukid 1981. aastal. Kokku on ehitatud 519 sellist lennukit..
Hävitaja kaalub 40 tonni ning on konstrueeritud lendamiseks suurtes kõrgustes lühiajaliselt kiirusega kuni 3000 km/h (Machi arv 2,83). Relvastuseta lennukit kasutatakse luureülesannetel.
MiG-31 on relvastatud Gatling-tüüpi GŠ-6-23 automaatkahuriga (260 mürsku) ja 2 õhk-õhk-tüüpi raketti R-40 (NATO koodnimi AA-6 Acrid) või 4 R-60 (NATO koodnimi AA-8 Aphid). Raketid kinnituvad püloonidele tiiva all, tavaliselt R-33 (NATO koodnimi AA-9 Amos).
Lennukid MiG-31 on tänapäevalgi (2025. a) Venemaa ja oli Kasahstani (kuni aastani 2020) relvastuses.
Kurgolovo

Kurgolovo ehk Kurkula ehk Kurkola (vene keeles "Курголово") on küla Kurgolovo poolsaare põhjaosas Venemaal, ajaloolisel Ingeri- ja Vadjamaal (Kosemkina kihelkond). Asub Lipovo järve põhjakaldal. Praeguse haldusjaotuse järgi kuulub Leningradi oblasti Kingissepa rajooni Ust-Luga külaasundusse ("Усть-Лужское сельское поселение").
Petseri Postimees

Petseri Postimees oli ajaleht, mis ilmus aastatel 1909–1910.
"Petseri Postimeest" trükiti Tartus "Postimehe" trükikojas ning selle vastutav väljaandja ja toimetaja oli Anton Jürgenstein. Üksiknumbri maht oli 8 lehekülge, see ilmus kaks korda kuus, esialgu ebakorrapäraselt, hiljem iga kuu 1. ja 15. päeval. Kokku ilmus lehte ajavahemikus 6. juuni 1909 – 1. aprill 1910 19 numbrit. Ajaleht pandi seisma majanduslikel põhjustel.
Lehe eesmärgiks oli anda eesti keelt kõnelevatele Petseri ümbruse elanikele, eestkätt setudele, teavet laiema maailma, eriti Eesti olustiku kohta, ning harida neid rahvuslikus vaimus, soovides teha neist "tõelised eestlased". Lehes avaldati mitmeid artikleid Eesti rahvuslike sõlmküsimuste, nagu emakeelse koolihariduse ja rahvuskultuuri edendamise, asjus, aga ka spetsiifilisemalt Setumaad puudutavates küsimustes, näiteks eestikeelse vaimulikkonna loomise ning setude eestikeelse ja -meelse harimise asjus. Lisaks sellele tegeleti ajalehes ka aktiivselt karskusliikumise propageerimisega ning avaldati mitmeid populaarteaduslikke artikleid, eriti põllumajanduse kohta. Lehe lõpuosa oli pühendatud uudistele, need olid jagatud mitmeks osaks. Esikohal olid kohalikud uudised, kus puudutati nii Petseri ümbruskonnas toimunut kui ka Lõuna-Eesti, eriti Võrumaa sündmusi. Järgnevalt vaadeldi sündmusi Lätis, kuid mõnikord jäeti see osa ka vahelt ära ning vaadeldi kohe juhtumisi mujal Venemaal. Päris lõpus olid välisuudised, mis olid enamasti pühendatud Euroopa sündmustele ja kus domineeris tugevalt toonase tehnika tippsaavutuse, lennukiga (ehk "tuulelaevaga") seonduv.
Lehe keeleline külg oli väga ebaühtlane. Väljaandjad püüdsid ühteaegu olla nii arusaadavad setudele, püüdes samas siiski säilitada ka võimalikult palju kirjakeelsust, mille tulemusel võisid ühes numbris mitmete sõnade kirjapildid üksteisest erineda (näiteks "Vastseliina" ja "Vahtseliina"). Lõppkokkuvõttes ei õigustanud selline lähenemine ennast, sest enamikku setudest jättis leht külmaks ning selle põhilisteks tellijateks olid Pihkvamaale asunud eestlastest asunikud. Kuid ka nende seas polnud leht eriti populaarne, seda enam, et selle suunitlus oli selgelt setudest õigete eestlaste kasvatamine. Seetõttu sattus ajaleht peagi majanduslikesse raskustesse ning see pandi seisma juba vähem kui aasta pärast. Uuesti püüti "Petseri Postimeest" Karl Ustavi eestvõttel välja andma hakata 1919. aastal, kuid see nurjus Vabadussõja-aegsete raskete olude tõttu.
Kuulo Kalamees

Kuulo Kalamees (sündinud 15. aprillil 1934 Tartus) on eesti mükoloog, bioloogiadoktor (1977).
Elukäik.
Aastatel 1964–1969 töötas Tartu Riiklikus Ülikoolis, aastast 1969 töötab Zooloogia ja Botaanika Instituudis. 1992–1997 oli mükoloogiaprofessor, seejärel emeriitprofessor.
Tema eestvõttel alustati Eesti seenekoosluste ja nende produktiivsuse uurimist. Ta on koostanud Eesti seente määrajaid ja muid seeni tutvustavaid raamatuid ning propageerinud seente kaitsmist. 
Aastast 1969 Rahvusvahelise Bioloogiaprogrammi Eesti rahvusliku komitee teadussekretär. Aastatel 1976–1985 oli Eesti Looduseuurijate Seltsi president. 
Teosed.
Ta on 1998. aastal ilmunud Eesti punase raamatu kaasautoreid.
Pere.
Tema isa oli kehakultuuripedagoog Aleksander Kalamees.
Külli Kalamees-Pani on Kuulo Kalamehe tütar ja Vallo Kalamees tema poeg.
Nixoni doktriin

Nixoni doktriin (ka Guami doktriin) oli USA presidendi Richard Nixoni 1969. aasta 25. juulil Guamil esitatud seisukoht USA välispoliitilise taktika muutmise kohta, mis oli eelkõige ajendatud ebaedust Vietnami sõjas.
Ametlikult sõnastas ta doktriini seisukohad 18. veebruaril 1970 Kongressile saadetud kirjas, kus teatas, et USA toetab oma liitlaste võitlust kommunistlike liikumiste vastu ka edaspidi, kuid enam ise otseselt ei sekku. Sellega hüljati doominoteooria, mille kohaselt oli seni kardetud, et ühe riigi langedes kommunismi leeri kaotatakse kontroll ka tema naabrite üle.
Carteri doktriin

Carteri doktriin oli Ameerika Ühendriikide välispoliitiline doktriin, mille kuulutas 1980. aastal välja USA president Jimmy Carter.
Carter teatas, et oma huvide kaitseks Pärsia lahe piirkonnas kasutab USA vajaduse korral sõjalist jõudu.
Doktriin oli ajendatud Nõukogude vägede sissetungist Afganistani. Selle idee algatajaks peetakse Carteri julgeolekunõunikku Zbigniew Brzezinskit.
Doktriini elluviimiseks hakkas USA looma kiirreageerimisüksusi, mida hiljem kasutati näiteks ka Lahesõjas 1990. aastal.
Mátra

Mátra ehk Mátra mäed ehk Mátra massiiv on mäestik Kesk-Euroopas Ungaris. See on osa Karpaatidest, täpsemalt Põhja-Ungari keskmäestikust. Kulgeb ida-lääne suunas, põhjanõlvad on järsud, lõunanõlvad lauged. Kõrgus kuni 1015 meetrit (Kékes).
Mátrast itta jääb Bükk, läände Cserhát. Suurim asula mäestikus on Gyöngyöse linn.
Piirkond on tähtis endine vulkaaniline piirkond. See kujunes Pannoonia merre vulkaanilise saarena; peamiseks vulkaaniliseks kivimiks selles piirkonnas on trahhüüt. Mäestiku lõunapoolsetel nõlvadel esineb rüoliiti, marglit ja lössi, seal kasvatataeks viinamarju (põhiliselt muscat ja traminer) ja toodetakse veini.
Galyatetős asuvas Kékestető meteoroloogiajaamas teostatakse pidevaid vaatlusi aastast 1925. Jaama asukoht mägises piirkonnas on taganud selle, et sealt pärineb rohkeim ilmarekordeid kui teistest Ungari meteoroloogioajaamadest.
Sealsete maastike kaitseks on loodud Mátra maastikukaitseala, mis allub Büki rahvuspargile. 
Geoloogia.
Mäestiku põhjanõlvadel esineb ka miotseenieelseid kivimeid, mis Mátra lõunapoolsemas osas on piirkonna vajumise järel nooremate kivimite alla mattunud. Seal võib leida nii Permi ajastu lubjakivisid, Mesosoikumi basalti kui ka Triiases moodustunud lubjakivi, radiolariiti ja argilliiti.
Mátras esinevad ka Oligotseenist pärinevad settekivimid (savi ja mergel), mille vahel esineb kihiti tuffi. Selle päritolu pole aga teada; see võib olla seotud kohaliku vulkanismiga, kuid võib pärineda ka kaugemalt. Ka Miotseeni algusest pärineb settekivimeid, sealhulgas liivakivi.
Suur osa mäestiku kivimeist on Miotseenis tekkinud vulkaanilised kivimid. Suur osa sealsetest vulkaanidest purskasid andesiiti; andesiitset päritolu tuffi esineb ka Mátras. Andesiitne laava muutus andesiidiks vahevööd läbides ja sealseid kivimeid lahustades, ent säilitas algse basaltse laava voolavuse ja moodustas laavakatteid. Teine oluline laavatüüp oli kaltsiumirikas laava. Happelisema laavaga kaasnes plahvatuslik vulkanism ja datsiitse päritoluga tufi teke, kuigi plahvatustes tekkinud kaldeerade asukohad pole tänapäeval kindlat tuvastatavad. Hiljem kujunesid seal savikad lubjakivid, aktiivsema vulkanismi lakkamise järel esines seal üksikuid rüoliitset laavat purskavaid vulkaane.
Kõvad andesiitsed laavakatted hoidsid mäestiku kõrgemaid kohti kulumisest ja panid aluse sealsete tippude tekkele.
Sealse vulkanismi põhjustas Tisza-Daakia ja ALCAPA mikrolaamade kokkupõrge, millega ei kaasnenud subduktsiooni, ja nende pöörlemisest tekkinud pinged. 
Vulkanism on pannud aluse mitmetele maagileiukohtadele, samas kui Pannoonia mere aladel tekkisid pruunsöe lademed.
Islay

Islay (gaeli "Ìle") on saar Atlandi ookeanis, üks Sise-Hebriididest. Pindala 620 ruutkilomeetrit. Saar on künklik, kõrgus kuni 491 meetrit. Kuulub Ühendatud Kuningriigile.
Suuremad külad saarel on Bowmore, Port Ellen ja Port Charlotte. Elanikke on umbes 3400.
Islayl on üheksa tegutsevat viskitehast.
Andreas Goldberger

Andreas "Andi" Goldberger (sündinud 29. novembril 1972 Ried im Innkreisis) on Austria endine suusahüppaja.
Golbergeri karjääri parimad aastad olid 1990. aastate keskel ja läbimurre maailma suusahüppajate paremikku toimus nelja hüppemäe turneel 1991–1992, kui ta osales vaid Austrias hüpatud osavõistluse etappidel ning sai teise ja kuuenda koha. Selle tulemusel valiti ta riigi koondisse 1992. aasta olümpiamängudele Albertville'is, kuid võistlema ta siiski ei pääsenud.
Goldberger on võitnud kolm maailma karikat (1993, 1995 ja 1996). Nelja hüppemäe turnee võitis ta 1992–1993 ja 1994–1995. 1994. aasta olümpiamängudel Lillehammeris sai ta kaks pronksmedalit. Suusalennu maailmameistrivõistlustel tuli ta 1996. aastal maailmameistriks ja 1992. aastal võitis hõbemedali. Suusatamise maailmameistrivõistlustel on ta saanud ühe kuldmedali, kaks hõbedat ja neli pronksi. 
1997. aastal sai Goldberger Austria suusaliidult kuuekuulise võistluskeelu kokaiini kasutamise pärast. Vangis istunud narkoärikas olevat öelnud, et müüs Goldbergerile kahel korral kokaiini. 1990. aastate lõpul oli Goldbergeri suusahüppetase madalseisus, kuid 2000. aastal hüppas ta Planicas uueks lennumäe maailmarekordiks 225 meetrit. 
Karjääri viimase võistlushüppe Goldberger tegi Kulmi lennumäe treeningul 11. jaanuaril 2006, kus ta hüppas mitteametliku mäerekordi 215,5 meetrit.
Saavutused.
Maailma karikasarjas.
Maailma karikasarja etapivõidud.
Andreas Goldberger osales 288 maailma karikasarja etapil ja jõudis poodiumile 63 korral, millest 20 korda kõige kõrgemale astmele.
Matra

Matra (täisnimega Mécanique Aviation TRAction) on 1945 asutatud Prantsuse firma, mille tegevusalade hulka kuuluvad auto- ja lennukitööstus. 
Matral on olnud Vormel 1 meeskond.
Lipovo

Lipovo ehk Pärspää ehk Pärispää (vene keeles "Липово") on küla Kurgolovo poolsaare idaosas Venemaal, ajaloolisel Ingeri- ja Vadjamaal (Kosemkina kihelkond). Praeguse haldusjaotuse järgi kuulub Leningradi oblasti Kingissepa rajooni Ust-Luga külaasundusse (vene keeles "Усть-Лужское сельское поселение")
Katrin Saks

Katrin Saks (sündinud 29. novembril 1956 Tallinnas) on Eesti poliitik ja ajakirjanik. 
Aastatel 2005–2010 oli ta Sotsiaaldemokraatliku Erakonna aseesimees ja 2006. aasta oktoobrist 2009. aastani Euroopa Parlamendi liige. Alates 17. maist 2021 on Katrin Saks Tallinna Ülikooli arendusprorektor.
Haridus.
Katrin Saks on lõpetanud Tallinna 22. Keskkooli 1975, Tartu Riikliku Ülikooli ajakirjanduse erialal 1981 ning Eesti Diplomaatide Kooli rahvusvaheliste suhete erialal 1993.
Töökäik ja tegevus ühingutes.
Saks töötas Eesti Televisioonis ajakirjanikuna 1977–1997 ning programmijuhi ja juhatuse liikmena 1993–1997, Avatud Eesti Fondis projekti koordinaatorina 1998–1999 ning Concordia Rahvusvahelises Ülikoolis lektorina 1998–2000.
Ta on olnud ringhäälingunõukogu liige, Tartu Ülikooli kuratooriumi liige, Eesti Muusikaakadeemia kuratooriumi liige ja Eesti Lastekaitse Liidu president 2006–2012.
Veebruaris 2011 valiti ta Balti Filmi- ja Meediakooli direktoriks. 2015. aastast kuni septembrini 2020 oli ta Tallinna Ülikooli Balti filmi, meedia, kunstide ja kommunikatsiooni instituudi direktor, 2021. aasta maist Tallinna Ülikooli arendusprorektor.
Poliitiline tegevus.
Katrin Saks oli rahvastikuminister Mart Laari teises valitsuses 1999–2002, X Riigikogu liige 2003–2006 ning 2006–2009 oli ta Euroopa Parlamendi liige.
Ta on Sotsiaaldemokraatliku Erakonna (SDE) liige alates 1998 ja aseesimees 2005–2010.
Pärast 2009. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimisi valiti Katrin Saks Tallinna linnavolikogu aseesimeheks. 2010. aasta 8. septembril kutsus SDE juhatus Katrin Saksa sellest ametist tagasi.
27. märtsil 2014 sai ta Riigikogu liikmeks sotsiaalministri kohale asunud Helmen Küti asendusliikmena, kuid astus samal päeval tagasi.
Karl Ernst von Baeri preemia

Karl Ernst von Baeri preemia (Karl Ernst von Baeri auhind) oli auhind, mida aastail 1976–2004 andis välja Eesti Teaduste Akadeemia. 
Preemia eesmärgiks oli (22. juunil 1999 kinnitatud statuudi kohaselt) "esile tõsta Eestis saadud uurimistulemusi bioloogia, geograafia ja geoloogia erialal, mille arendamisel Karl Ernst von Baeril oli silmapaistvaid saavutusi". Preemiat anti välja iga nelja aasta tagant ning auhinnasaajad tehti teatavaks Baeri sünniaastapäevaks (28. veebruar).
2004. aastal välja antud preemia jäi viimaseks, sest Eesti Teaduste Akadeemia juhatus võttis vastu otsuse ümber kujundada see uuendatud Karl Ernst von Baeri medaliks. Baeri-nimelise medali statuut kinnitati 2006. aastal.
Rahvaste Sõpruse orden

Rahvaste Sõpruse orden (vene keeles "oрден Дружбы народов") oli Nõukogude Liidu ja hiljem Venemaa Föderatsiooni autasu. 
Neljast osast koosnev orden on väga ülepakutud ja keeruka kujundusega ja sellest tulenevalt oli ka tema valmistusprotsess keerukas.
Vastavalt statuudile sai ordenit anda eraisikutele, kollektiividele, asutustele, ühiskondlikele organisatsioonidele, ühendustele, liidu- ja autonoomsetele vabariikidele, kraidele, oblastitele ja autonoomsetele oblastitele, autonoomsetele ringkondadele, rajoonidele, linnadele ja teistele asustatud punktidele. Ordenit võis anda ka välismaalastele.
Eraisikutele anti ordenit välja eriti väljapaistvate teenete eest rahvusvahelise sotsialistlike maade sõpruse, koostöö ja rahu edendamise eest, väljapaistva panuse eest nõukogude rahvamajanduse arendamisel, ennastsalgava töö eest ja teiste, eriti silmapaistvate teenete eest riigile.
Esimesed autasustamised Rahvaste Sõpruse ordeniga toimusid 29. detsembril 1972. Sellel päeval autasustati ordeniga kõiki 15 liiduvabariiki, kõiki autonoomseid vabariike ja oblasteid. Kokku anti sel päeval välja 53 Rahvaste Sõpruse ordenit.
Esimeste kodanikena pälvisid 9. veebruari 1973 käskkirja järgi kõrge autasu rühm tsiviillennunduse töötajaid. Ühiskondlikest organisatsioonidest pälvis autasu esimesena Nõukogude naiste komitee, aastal 1973.
Rahvaste Sõpruse ordeniga autasustati ka paljusid ettevõtteid. Esimesena, 1976 – Leningradis asuv Kirovi tehas. Kollektiividest on autasu saanud ka näiteks Leningradi tsirkus, aastal 1978. 
Paljude linnade hulgas on ordeniga autasustatud ka Tartu linna.
Nõukogude kosmoselendurid pälvisid peale edukat kosmoselendu Nõukogude Liidu kangelase aunimetuse. Nendega ühistel kosmoselendudel kaasas olnud lääneriikide esindajaid autasustati aga Rahvaste sõpruse ordeniga.
Kokku anti aastani 1995 välja 72 760 Rahvaste Sõpruse ordenit.
Eesti NSV-s oli 1. jaanuari 1990 seisuga Rahvaste Sõpruse ordeni saanud 506 isikut ja 8 kollektiivi. Massiline autasustamine ordeniga toimus aastal 1986, kui ordeni sai 203 isikut. Viimane autasustamine Rahvaste Sõpruse ordeniga Eesti NSV-s toimus aastal 1989.
1992–1994 anti Rahvaste Sõpruse ordenit välja ka Venemaa Föderatsioonis. Nõukogude autasust erines see mõningate detailide teistsuguse kujunduse poolest. 1994 asendati autasu Sõpruse ordeniga.
Ann Marvet

Ann Marvet (sündinud 21. aprillil 1939 Tartus) on eesti botaanik ja loodusajakirjanik, bioloogiakandidaat (1967).
Ta on uurinud Eesti taimekooslusi, avaldanud taimekoosluste määraja (1970), raamatu Eesti taimekooslustest (2014) ja Kõrvemaast.
Aastatel 1967–2007 töötas ajakirja Eesti Loodus toimetuses toimetajana, peamiselt botaanika ja ökoloogia ning looduskaitse valdkonnas.
1985. aastast on ta Eesti Looduskaitse Komisjoni liige.
Isiklikku.
Tema isa oli muusikapedagoog Valentin Marvet.
Álvaro Colom Caballeros

Álvaro Colom Caballeros (15. juuni 1951, Guatemala – 23. jaanuar 2023) oli Guatemala ettevõtja, riigiametnik ja poliitik. 14. jaanuarist 2008 kuni 14. jaanuarini 2012 oli ta Guatemala president. 
Ta omandas kõrghariduse San Carlose Ülikoolis ja sai tööstusinseneri diplomi. Pärast seda tegutses Álvaro Colom eraettevõtjana ja töötas mitme riigiasutuse juhina. Mõnda aega oli ta Guatemala majandusministri asetäitja. 
Poliitikasse siirdus ta sotsiaaldemokraatliku partei Unidad Nacional de la Esperanza liikmena. 
Esimest korda osales ta presidendivalimistel 2003. aastal, kuid kaotas siis konservatiivist vastaskandidaadile Óscar Berger Perdomole. 
4. novembril 2007 toimunud presidendivalimiste teises voorus kogus ta 52,7 protsendi valijate toetuse, edestades selgelt oma vastaskandidaati kindral Otto Pérez Molinat. 
Álvaro Colom Caballeros vannutati Guatemala presidendiks 14. jaanuaril 2008.
Kuldmamma!

"Kuldmamma!" on Aleksander Heintalu ehk Vigala Sassi kirjutatud eepos, mis autori väitel põhineb eesti hõimu ehk tšuudide ning nende naabrite legendidel ajastust 5000 kuni 1500 aastat tagasi. 
Autori sõnul oli tol ajal Põhjalas emavõimne ehk matriarhaalne ühiskond ning püsiv asustus karjanduse ja põllundusega. Eepos kirjeldab emakeskse ühiskonna iseärasusi ja kadumise põhjuseid, samuti võitlusi viljakust toovate kuldmammade omamise nimel meie hõimurahvaste maadel, mis olevat olnud märksa suuremad kui eeposes "Kalevipoeg" avaldub.
SENT

MTÜ Sild Ettevõtlike Noorte Tulevikku (SENT) on Junior Achievement Eesti (JA Eesti) majandusõppe programmi läbinud õpilaste vilistlasorganisatsioon, mille eesmärk on rääkida kaasa Eesti ettevõtlusmaastiku kujundamisel ja arenemisel. 
SENT asutati 7. oktoobril 2005 kolmeteistkümne JA Eesti õpilasfirma programmi edukalt läbinud noore poolt, tollase nimega MTÜ Young Business Talents (YBT) Estonia. 2007. aasta oktoobris võeti uueks nimeks Sild Ettevõtlike Noorte Tulevikku.
SENT on 2004. aastal loodud Euroopa Junior Achievementi vilistlasorganisatsioone koondava JA-YE (Junior Achievement Young Enterprise) Alumni Europe liige. 
Tegevus.
SENT-i liikmeskonna tegevus on suunatud noorte ja ettevõtlusmaailma vahelise silla loomisele neljal viisil:
Alates 2005. aastast on MTÜ SENT koostöös Junior Achievement Eestiga (JA Eesti) korraldanud töövarjupäeva. JA Eesti alustas töövarjupäeva korraldamist 1996. aastal ligi 2000 õpilasele ning üheksa aastat hiljem hakkas MTÜ SENT (endise nimega YBT Estonia) korraldama töövarjupäeva konkurssi era- ja avaliku sektori tipptegijatele.
Välislingid.
Töövarjupäeva 2007 meediakajastusi
Sent (täpsustus)

Sent võib tähendada mitut asja.
Rein Laos

Rein Laos (sündinud 10. jaanuaril 1948 Kärdlas) on eesti näitleja ja lavastaja.
Rein Laos on lõpetanud Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri (4. lend) ning täiendanud end Leningradi Riiklikus Teatri-, Muusika- ja Kinematograafia Instituudis. 
Aastatel 1970–1973 oli Ugala näitleja, 1975 Eesti Televisioonis režissööri assistent ja 1976–1995 Endla näitleja, aastast 1976 ühtlasi Pärnu lasteteatri Saabastega Kass kunstiline juht ning 1992–1998 Pärnu Sütevaka Humanitaargümnaasiumi muusikaosakonna, 1998–1999 Pärnu Sütevaka Muusikakooli ja 2000–2003 Georg Otsa nimelise Tallinna Muusikakooli Pärnu filiaali näitlejameisterlikkuse õpetaja. Ta on lavastanud ka Pärnu Ooperis ja mänginud teleseriaalis „Wikmani poisid” (1995).
Loominguline tegevus.
Näitlejatööd Ugalas.
1970–71
1971–72
1972–73
1973–74
Isiklikku.
Tema abikaasa on olnud Kristi Teemusk. Aastast 1972 on abielus Urve Laosega. Rein Laose poeg on näitleja Lauri-Kare Laos. Lapselaps on sopran Laura-Retti Laos.
Erik Tohvri

Erik Tohvri (kodanikunimega Hans-Erik Laansalu; 22. märts 1933 Rakvere – 12. juuni 2020) oli eesti kirjanik, hariduselt elektritehnik.
Hans-Erik Laansalu sündis Rakveres sõjaväelase pojana. Kolm aastat pärast poja sündi lahutasid vanemad abielu, Erik jäi vanavanemate kasvatada ja sai vanavanemate perekonnanime. Tema vanaisa oli eluaegne kooliõpetaja Alfred Liigmann (alates 1935. aastast Alfred Laansalu).
Ta õppis Rakvere 3. Algkoolis, Jägala-Joa Algkoolis ja Kodasoo koolis Harjumaal, lõpetas Tallinna Elektromehaanika Tehnikumi elektrotehnika erialal. 
Töötas ETKVL-is energeetikuna, Tallinna Elektrivõrgus valvedispetšerina, ettevõttes Harju Elekter juhtiva konstruktorina ja ettevõttes ABB HE tegevdirektorina.
Looming.
Kirjanduskatsetusi alustas ta koolipõlves. Ta on kirjutanud 12 kuuldemängu, novelle, humoreske, filmistsenaariumi ("Pihlakaväravad"). Pärast pensionile jäämist kirjutas ta põhiliselt romaane.
Joseph Banks

Sir Joseph Banks (13. veebruar 1743 London – 19. juuni 1820 London) oli inglise loodusteadlane, botaanik ja teaduspatroon.
Sündis Londonis William Banksi ja Sarah Bate'i perre.
Ta osales James Cooki esimesel suurel ümbermaailmareisil (1768–1771). 
Teda peetakse esimeseks, kes läänemaailmale tutvustas eukalüpti, akaatsiat, mimoosi jpt. 
Tema kirjeldatud taksonite juurde märgitakse autorilühend Banks..
Joseph Banks oli 1778. aastast kuni surmani 1820. aastal Londoni Kuningliku Seltsi president.
Ühinenud Rahvaste deklaratsioon

Ühinenud Rahvaste deklaratsioon oli ühisdeklaratsioon, mille allkirjastasid 1. jaanuaril 1942 Washingtonis 26 teljeriikide vastu sõdiva riigi esindajad. 
Deklaratsiooni allkirjastanud riigid tõotasid kinni pidada Atlandi harta põhimõtetest, suunata kõik oma jõud teljeriikide purustamisse ning mitte sõlmida separaatrahu vaenlasriikidega.
Kiskahel

Kiskahel (ehk kiskja-saaklooma ahel) on saak- ja röövloomadest moodustunud toiduahel biotsönoosis. 
Kiskahela viimase lüli moodustavad tippkiskjad. Kiskahelale on omane, et iga järgnev kiskja on oma saakloomast suurem.
Ökoloogiline püramiid

Ökoloogiline püramiid (ka ökopüramiid, troofiline püramiid, energiapüramiid või Eltoni püramiid (ökoloog Charles Eltoni järgi)) on ökosüsteemi troofilise struktuuri kujutis astmikpüramiidina. Iga ökoloogilise püramiidi aste kujutab üht troofilist taset – alt üles vastavalt primaarprodutsente (fotosünteesivaid organisme), I astme ehk primaarseid konsumente (fütofaage), II astme ehk sekundaarseid konsumente (karnivoore), III astme ehk tertsiaarseid konsumente (ülikiskjad).
Ökoloogiline püramiid on rangelt ahenev, kui troofiliste tasemete mahtu kirjeldada neid läbiva energiavoo alusel. Kui aga troofilisi tasemeid kirjeldatakse biomassi kaudu, võib püramiidi kuju olla väga erinev: enamikus maismaaökosüsteemides on see ahenev, veeökosüsteemides on aga tihti I astme konsumente (vetikatoidulisi loomi) massilt rohkem kui produtsente. Viimane tuleneb primaarprodutsentide (vetikate) oluliselt lühemast keskmisest elueast konsumentide suhtes veeökosüsteemides; maismaaökosüsteemides on produtsentide (taimede) keskmine eluiga enamasti sama suurusjärku või pikem kui konsumentidel (loomadel).
Paljudes maismaaökosüsteemides kehtib reegel, et iga järgmise taseme biomass on ligikaudu 10% eelmise taseme biomassist. Väga ligikaudu on see seotud assimilatsiooni kasuteguriga toiduahelates (kui näiteks ahvenad on söönud ära 500 kg noorkalu, siis nende biomass suureneb ligikaudu 50 kg võrra; kui haugid söövad 50 kg ahvenaid, suureneb nende biomass umbes 5 kg).
Bernard de Jussieu

Bernard de Jussieu (17. august 1699 – 6. november 1777) oli prantsuse loodusteadlane ja botaanik, kes pani aluse uuele taimede klassifitseerimise meetodile, mis seisnes taimede rühmitamises looduslike, eeskätt embrüo (seemnealge) anatoomiliste tunnuste järgi.
Bernard de Jussieu sündis Lyonis ja omandas meditsiinikraadi Montpellier' ülikoolis. 1720. aastal alustas ta arstipraktikat, kuid leidis peagi, et see elukutse ei vasta tema huvidele. 1722. aastal võttis ta vastu venna kutse tulla Pariisi ning asus tööle botaanikaaedades. Ta sai tuntuks kui Jardin des Plantes'i (Kuninga botaanikaaia) taimede demonstreerija, võttes selles ametis üle Sébastien Vaillanti töö.
Bernard de Jussieu elas tagasihoidlikku ja eraklikku elu ning avaldas vähe teaduskirjandust. Tema suurim panus botaanikas seisnes taimede süstemaatika ümberkorraldamises. 1759. aastal kutsuti ta kujndama botaanikaaeda Versailles's asuvasse Petit Trianoni, kus ta kasutas omaenda loodud klassifikatsioonisüsteemi. Selle süsteemi avaldas hiljem tema vennapoeg Antoine Laurent de Jussieu teoses "Genera plantarum" (1789), mis suurel määral põhines Bernard de Jussieu töödel ja sai aluseks kaasaegsele taimede klassifitseerimismeetodile.
Bernard oli Antoine ja Joseph de Jussieu vend.
Apologeedid

Apologeet on mingi õpetuse või süsteemi innukas kaitsja, õigustaja ja pooldaja.
Ajalooliselt 2.–3. sajandil kristlikud kirjanikud (Justinus Märter, Athenagoras, Tertullianus jt), kes kujundasid teoreetiliselt algkiriku õpetust. Apologeedid põhjendasid ja selgitasid kristluse sisu Rooma keisritele ning kaitsesid end judaistide ja paganluse kristlusevastaste arvamuste eest.
Uute kivide kasvamine

"Uute kivide kasvamine" on Jaan Kaplinski viies luulekogu. See ilmus Tallinnas 1977. aastal.
Ilmumine ja vastuvõtt.
"Uute kivide kasvamine" ilmus kirjastuses Eesti Raamat. Teos on pehmes köites, selles on kolm Peeter Ulase tušijoonistust ja 74 luuletust, mis on kirjutatud ajavahemikus 1956–1974. Luuletused on jaotatud kolme ossa: 
"Seesama meri meis kõigis" on lühendatud kujul taasilmunud ka valikkogus "Käoraamat" (1986) ja tervikkujul koondkogus "Kirjutatud" (2000).
Segaste kirjastamisolude tõttu ilmus "Uute kivide kasvamine" peaaegu samal ajal kui kogu "Ma vaatasin päikese aknasse", mistõttu sai esimene vähem vastukaja. Kuigi teose keskne osa "Seesama meri meis kõigis" on silmanähtavalt iseseisev, ei tõstetud "Uute kivide kasvamist" esile. Nenditi, et raamatus "jätkub vahekordade täpsustamine luule ja luuleainesega, tõdemine, et luule on kõikjal ja kõiges" ning et "poeedi enese isik, tema suhtumisväljendused ja hinnangud on taandunud, tungides vaid ajuti pinnale, andes aimu sisemistest liikumistest".
Aasta luuleülevaates kirjutas Karl Muru, et Kaplinski luulele olevat omane "imeline kirgastumine ja rahu", nii et "tundub, nagu oleks see luule sõnastatud väljaspool head ja kurja". Kaplinski pidavat "üldjoontes kinni oma programmist ja veendumusest: luuleks on ainult see, mida teisiti ei saa sõnastada". Seepärast olevatki luuletused "mõneti hajuvad, nendel pole teravaid kontuure, asjad kaotavad oma igapäevase kvaliteedi, kõik voolab, valgub kuhugi mujale, omandab viivuks kuju ning saab kohe millekski muuks, millel pole nimegi".
1985. aastal ilmus "Seesama meri meis kõigis" Kanada kirjastuses Barbarian Press ka inglise keelde tõlgituna (pealkirjaga "The Same Sea in Us All", tõlkinud Sam Hamill). Tänu sellele on sarja nimiluuletus Kaplinski rahvusvaheliselt kõige tuntum tekst.
Autori selgitusi.
Reisikirjas "Kevad kahel rannikul" (2000) seletab Kaplinski, et luuletustel sarjas "Seesama meri meis kõigis" on naturalistlik sünnilugu. Selle algus olevat laenatud mereuurija Hans Hassi raamatust "Me tuleme merest", kus väidetakse, et kõigi elusolendite veri on pärit muistse ookeani veest ja vere keemiline koostis on praegugi sarnane sellega, mis oli muistsel veel. Kaplinski kirjutab: "Primitiivsete mereolevuste vereringe oli lahtine. Ehituselt olid nad nagu lahtised torud: ühest otsast tõmmati veevooluga sisse toitu, teisest heideti eemale ülejäägid ja laguproduktid. Evolutsioonis toru sulgus, muutus kinniseks, sellel ei olnd enam otseühendust väliskeskkonnaga... Kuid midagi algse ookeani veest kanname ikka endas, meie erütrotsüüdid ja muud verelibled ujuvad vedelikus, mis on keemiliselt koostiselt sarnane muistse mereveega."
Bolšoje Kuzjomkino

Bolšoje Kuzjomkino ehk Narvusi ehk Suuri-Narvusi ehk Kosemkina (vene keeles "Большое Кузёмкино", varem ka "Коземкина", isuri keeles "Narusi") on küla Kurgolovo poolsaare lõunaosas Venemaal, ajaloolisel Ingeri- ja Vadjamaal (Kosemkina kihelkond). Praeguse haldusjaotuse järgi kuulub Leningradi oblasti Kingissepa rajooni Kuzjomkino külaasundusse (vene keeles "Кузёмкинское сельское поселение") ja on Kuzjomkino külaasunduse keskus. Küla paikneb Lauga jõe läänekaldal ja selle lisajõe Mertvitsa läänekaldal ja suudmes.
Lühiajalugu.
Asulat on kirjalikult esmamainitud 1614. aastal. See on isurite ajalooline keskus.
Luterlik kogudus asutati 1640. 1690 liideti see Narva Rootsi-Soome Mihkli kiriku soome-rootsi kogudusega. Väidetavalt on viimase järgi saanud küla ka oma isuri- ja soomekeelse nime – Narvusi. Esimene oma kirik, Narvusi Andrease kirik, ehitati 1732. aastal palkidest. 1879 ehitati selle asemele uus gooti stiilis kirikuhoone – Kolmainu kirik (Kosemkina kirik), mis pandi kinni 26. jaanuaril 1938 ja tegutses seejärel veel sõja-aastail 1941–1944. Kogudus taastati 1990 ja kuulub nüüd Ingeri Evangeelsesse Luterlikku Kirikusse. Kohe hakati taastama ka kirikuhoonet.
19. sajandi II poolel ehitas ettevõtja Vlas Baikov küla lähedale mõisa, mis pole praeguseks säilinud.
Tänapäev.
Bolšoje Kuzjomkinos on keskkool, lasteaed ja raamatukogu (asutatud 1897), alustatud on õigeusu kabeli ehitamist.
Antoine de Jussieu

Antoine de Jussieu (6. juuli 1686 Lyon – 22. aprill 1758) oli prantsuse arst, botaanik ja loodusteadlane. Ta kirjutas arvukalt töid anatoomia, zooloogia ja botaanika vallas, sealhulgas uurimuse kohvipõõsa õie ja vilja kohta.
Pärast meditsiiniõpinguid Montpellier' Ülikoolis reisis ta Hispaanias, Portugalis ja Lõuna-Prantsusmaal, kogudes ulatusliku taimekollektsiooni. Aastal 1708 siirdus ta Pariisi, kus temast sai kuningliku botaanikaaia (Jardin du Roi, eesti keeles Kuninga Aed) direktor. 
Ta toimetas ja täiendas Joseph Pitton de Tournefort’ teose "Institutiones Rei Herbariae" kolme köidet (1719, "Botaanika alused"), mis tõid talle liikmestaatuse Prantsuse Teaduste Akadeemias (Académie des Sciences).
Ta kuulus kuulsasse Jussieu perekonda ning oli Bernard ja Joseph de Jussieu vend.
Tema kirjeldatud liigid on tähistatud lühendiga Ant.Juss..
Roar Ljøkelsøy

Roar Ljøkelsøy (sündinud 31. mail 1976 Orkdaldis) on Norra suusahüppaja. 
Ljøkelsøy oli pikka aega maailma karikasarjas kesktasemel hüppaja. Pärast seda, kui Norra suusahüppajate peatreeneriks oli saanud Mika Kojonkosken, hakkasid Ljøkelsøy tulemused paranema. Esimese maailma karikasarja etapi võitis ta 26-aastaselt 25. jaanuaril 2003.
Maailma karikasarja 2003-2004 hooajal Ljøkelsøy võitles Janne Ahoneniga sarja üldvõidu nimel kuni viimase etapini, kuid jäi siiski kümnepunktise vahega teiseks. Sama seis kordus ka järgmisel hooajal, kuid siis oli Ahonen kogu hooaja teistest kõvasti üle.
2004. aastal Ljøkelsøy tuli Planicas suusalennu MM-il nii individuaalselt kui ka meeskondlikult maailmameistriks. Sama kordus ka kaks aastat hiljem Kulmis. 2005. aasta suusatamise maailmameistrivõistlustel Oberstdorfis sai ta suurel mäel hõbemedali ja meeskonnavõistluses pronksmedali. 2006. aasta olümpiamängudel Torinos võitis ta pronksmedali nii normaalmäel kui ka meeskonnavõistluses. 2007. aasta MM-il Sapporost viis ta koju suurelt mäelt pronksi ja meeskonnavõistluse hõbeda.
Saavutused.
Maailma karikasarjas.
Maailma karikasarja etapivõidud.
Roar Ljøkelsøy on maailma karikasarja etappidel osalenud 303 korral (seisuga 15. jaanuar 2008) ja jõudnud poodiumile 32 korda, millest 11 on olnud kõige kõrgemal astmel.
Koopia

Koopia (keskladina sõnast "copia" 'küllus', 'hulk'; võrdle "cornucopia" 'küllusesarv') ehk jäljend on teisikeksemplar, algupärandiga täpselt ühtiv ärakiri või jäljend, originaali täpne imitatsioon. 
Koopiad dokumendihalduses.
Koopia on dokumendihalduse mõistes dokumendi täpne jäljend, mis vastab originaalile nii sisult kui ka vormilt. Dokumendi koopiat võidakse nimetada duplikaadiks. Koopiate tegemiseks kasutatakse näiteks paljundusmasinaid.
Koopiad kunstis.
Koopia on kunstiteose kordus või jäljendus enamasti originaali tehnikat kasutades, kuid mida pole teinud kunstnik ise. Koopiat tuleb eristada võltsingust, mis on tehtud pettuse eesmärgil püüdega esineda kunstniku nime all. Kunstniku enda loodud koopiat oma teosest nimetatakse repliigiks ehk autorikorduseks.
Kunstiteosest (maalist, graafilisest lehest või joonistusest) foto- või trükitehniliselt valmistatud koopiat nimetatakse reproduktsiooniks ehk reproks. 
Koopiad muusikas.
Koopia on muusikatööstuses muusikaproduktsiooni käigus originaalse fonogrammi tiražeerimisel saadud jäljend.
Maa tüüpi planeedid

 
Maa-tüüpi planeedid ehk kiviplaneedid ehk Maa-sarnased planeedid on planeedid, mis koosnevad peamiselt silikaatkivimitest. Need sarnanevad ehituselt Maaga: koosnevad täielikult või peaaegu täielikult tahketest koostisosadest ja on enamasti kihilise ehitusega: keskmes on rauast tuum, selle peal mantliks nimetatav silikaatidest ja oksiididest koosnev paks kiht ning kõige peal õhuke koor, mis koosneb samuti silikaatidest ja oksiididest, kuid sisaldab elemente, mis mantli kivimitesse ei sobi ja sealt aja jooksul "välja higistatakse" (näiteks kaalium, haruldased muldmetallid, uraan). Mõnel Maa-sarnasel planeedil on koore kohal atmosfäär, Maa puhul maakoore ja atmosfääri vahel hüdrosfäär. Ka läbimõõt, mass ja keskmine tihedus (4...6 g/cm3) on Maa omadele lähedased.
Nad erinevad oluliselt Jupiteri-tüüpi planeetidest ehk gaasplaneetidest ehk gaashiidudest.
Pärispea (täpsustus)

Pärispea on mitme koha nimi:
Habaneera

Habaneera on Kuuba päritolu tants, millel on iseloomulik sünkopeeritud 4/4 taktimõõdus rütm. 
Arenes 19. sajandi keskpaiku "contradanza"'st ning on oma taktimõõdu ja sünkopeeritud rütmi poolest lähedane tangole. Sajandi lõpuks oli habaneera juba tuntud nii Hispaanias kui ka ülejäänud Euroopas. 20. sajandi algul jätkus habaneera võidukäik ülejäänud maailmas. 
Tuntuim habaneera on Sebastian Yradieri "La Paloma". Sama autori teist habaneerat "El arreglito" kasutas Georges Bizet oma ooperis "Carmen".
Monera

Monera ("moneerid") (kr. "monērēs" 'lihtne') oli varasemas süstemaatikas (viis riiki; vaata pilti) üks organismide rühm (riik). Sellesse kuulusid prokarüoodid. 
Tänapäeval on selgeks tehtud, et moneerid moodustavad kaks domeeni: bakterid ja arhed, mistõttu "Monera" taksonina on aegunud.
Nimetuse võttis kasutusele Ernst Haeckel tuumata protoplasmast koosneva lihtsaima organismi kohta.
Protoplasma

Protoplasma (vanemas kirjanduses ka "elav ollus", "alglima") on organismi raku elusaine. Protoplasma hõlmab rakuplasma ehk tsütoplasma ja tuumaplasma ehk karüoplasma
Valkude, süsivesikute, rasvade, lipoidide, mitmesuguste soolade kolloidne süsteem või geel vees. Protoplasmas on 70–80% vett, täiskasvanud inimesel keskmiselt 73%.
Protoplasma esineb tsütoplasmana ja karüoplasmana.
Mõiste ajalugu.
Termini võttis kasutusele 1825 või 1839 Jan Purkyně ühes ettekandes, kus ta defineeris seda primitiivse ollusena taimede ja loomade lootekeha rakkudes. Analoogsed mõisted olid samuti Purkyně kasutatud "kambium" ning "sarkood", mida Félix Dujardin kasutas esimest korda 1835 ainuraksete juurjalgsete puhul. Hugo von Mohl võttis selle rakusisese moodustise kohta kasutusele sõna "protoplasma". 
19. sajandil ning 20. sajandi alguses kasutati terminit "protoplasma" laialdaselt biokeemias, meditsiinis, ensümoloogias jm.
Neomura

Neomura klaadi kuuluvad sõsarrühmad eukarüoodid ja arhed.
Thomas Cavalier-Smith väidab, et eukarüoodid ja arhed pärinevad bakterite rühmast ja evolutsiooni peamine muutus seisnes selles, et rakuseina aine peptidoglükaan asendus glükoproteiiniga. Sellest ka rühma nimetus – "Neomura" 'uus sein'. Cavalier-Smith nimetab seda "Neomura"'ni revolutsiooniks, mis toimus 0,9 giga-aastat tagasi
Morfoloogia.
"Neomura" on mitmekülge rühm ja sisaldab kõiki hulkrakseid organisme. "Neomura"s on histoonid, mis aitavad DNAd raku jagunemise ajal kokku pakkida. Enamik omab ka introneid. Kõik molekulid kasutavad metioniini nagu aminohappe valgu süntees (bakterid kasutavad formüülmetioniini). Kõik "Neomura"d kasutavad mitut RNA polümeraasi, samal ajal bakterid kasutavad ainult ühte.
Narratiiv

Narratiiv (&lt; ladina keeles "narrāre" 'jutustama') ehk lugu on väljamõeldud või reaalsete sündmuste ajaliselt ja põhjuslikult organiseeritud esitus. 
Narratiiv võib esineda näiteks müüdi, jutustuse, muinasjutu, romaani, poeemi või ajalooraamatu kujul. 
Narratiivi olemasoluks on vajalik
E. O. Wilson

Edward Osborne Wilson (10. juuni 1929 Birmingham, Alabama – 26. detsember 2021) oli ameerika entomoloog (mürmekoloog), sotsiobioloog, teoreetik ja loodusteadlane.
Wilson on tuntud eelkõige sotsiobioloogina: tema teadushumanistlikud ideed on läbi põimitud religioossete, moraalsete ja eetiliste küsimustega. Samuti on ta tuliselt propageerinud looduskaitset. Ta on uurinud liikide väljasuremist 20. sajandil, mida kõige suuremal määral põhjustab ürgmetsade maharaiumine, ja sel põhjusel kaitseb ta mitmesuguseid metsade säilitamise strateegiaid, sealhulgas uusi turunduse mehhanisme, mis kaitseksid metsi. Ta on loonud mõiste "teaduslik humanism", mis on tema sõnul ainus teaduse kasvavate teadmistega tõelisest maailmast ja loodusseadustest sobiv maailmavaade.
Religiooni pidas ta inimkonna jaoks tähtsaks, ehkki ta ise ühtki neist ei kuulunud. Wilson täheldas, et religioonid alluvad samasugusele evolutsioonile ja olelusvõitlusele nagu loomaliigidki, samuti võib üks religioon lahkneda mitmeks, nagu seda teevad loomaliigid. Selleski osas väärivad religioonid teaduslikku uurimist.
2007. aastani oli ta Pellegrino ülikoolis entomoloogia uurija-professor ja Committee for Skeptical Inquiry liige.
Aastal 1990 pälvis ta Crafoordi auhinna, mida annab välja Rootsi Kuninglik Teaduste Akadeemia nendes teadusharudes, mis ei ole kaetud Nobeli auhinnaga ja mida seetõttu peetakse kõrgeimaks võimalikuks auhinnaks ökoloogia vallas. Aastal 1994 pälvis ta Carl Sagani auhinna teaduse mõistmise suurendamise eest avalikkuses. Seda auhinda anti välja alles teist korda ja esimesel korral läks see Saganile endale.
Rootsi teadlaste loend

Rootsi teadlaste loend loetleb Rootsi teadlasi.
Daniel Cohnitz

Daniel Cohnitz (sündinud 2. augustil 1974 Neussis) on Eestis töötanud saksa filosoof. Ta oli Tartu Ülikooli teoreetilise filosoofia professor 2008–2015.
Isiklikku.
Daniel Cohnitz on "heavy metal"'i austaja.
Pronkssiga

"Pronkssiga" on Tartust pärit kujuri Mati Karmini skulptuur Tartu turuhoone ees. 
Skulptuuri tellis AS Tartu Turg Tartu turu 70. aastapäeva puhul. Skulptuur paigaldati turuhoone ette 15. jaanuaril 2008 ja avati pidulikult 17. jaanuaril 2008. Skulptuuri maksumuseks kujunes 800 000 krooni.
"Pronkssea" turupoolsel küljel on kujutatud sea tükeldamise skeem, aluse vastasküljel on aga Indrek Hirve luuletus. Skulptuuri jalamil on eestvaates kiri "17. jaanuar – tõnisepäev", taga "Sea austamise püha".
Sanssouci loss

Sanssouci loss on loss, mis asub Saksamaal Berliini lähistel Potsdamis.
Seda hakati rajama 1744. aastal (arhitekt Georg Wenzeslaus von Knobelsdorff kuningas Friedrich II visandite järgi) ja õnnistati sisse 1. mail 1747. Peegligalerii (ehitatud 1755–1763) ja oranžerii (kasvuhoone; ehitamist alustati vahetult pärast lossi ehitustööde lõpetamist 1747. aastal) arhitekt oli Johann Gottfried Büring. Interjööri kujundasid teiste seas Johann August Nahl ja Johann Melchior Kambly.
Theodor Schiemann

Theodor Heinrich Christian Karl Schiemann (5. juuli (vkj)/ 17. juuli 1847 Grobiņa, Kuramaa – 26. jaanuar 1921 Berliin) oli baltisakslasest ajaloolane, arhivaar ja harrastusarheoloog.
Ta õppis algul Gläseri koolis, seejärel aastatel 1858–1867 Jelgava kubermangugümnaasiumis. Aastatel 1867–1872 õppis ta Tartu Ülikoolis ajalugu (sai 1868. aastal kuldauraha).
Töötas 1875–1883 Liivimaa Maagümnaasiumi ajalooõpetajana Viljandis, oli Viljandi Kirjanduslik Seltsi esimene esimees.
Schiemann oli varauusaja ja uusaja uurija, ta töötas nii Tallinna linnaarhivaarina 1883–1887, kui ka Berliini ülikooli ajalooprofessorina.
Tema juhtimisel toimusid Viljandi ordulinnusel esimesed arheoloogilised kaevamised, mis paljastasid konvendihoonete keldrivõlve. Kuid võlvid jäeti lahtiselt seisma ja nõnda lagunesid need mõne aastaga. Samuti müüs Schiemann kaevamiste kulude katteks varemetelt telliseid. Siiski panid need kaevamised aluse Viljandi linnuse järjepidevale uurimisele.
Ta oli ka Saksa keisri Wilhelm II lähedane sõber ja nõuandja.
Saksa esimese okupatsiooni ajal 1918. aastal määras keiser ta Tartu Provintsiaalülikooli kuraatoriks.
Arved von Taube

Arvid Berend Gustav Etienne von Taube (14. oktoober 1905 Tallinn – 1978) oli baltisaksa ajaloolane.
Taube õppis Tartu Ülikoolis Arno Rafael Cederbergi käe all ajalugu ning keskendus Eesti Vabariigi kujunemise ajale (aastatele 1918–1920). Kuid ta ei suutnud selle teemaga ei Eestis ega ka mujal akadeemilist rakendust leida ning keskendus baltisaksluse uuema ajaloo vaatlemisele, asudes viimaks ümber Saksamaale. 
Teise maailmasõja ajal töötas Taube Eestis Saksa okupatsioonivalitsuses, valmistades ette uut natsionaalsotisalistlikust vaimust kantud ajalooõpetuse ja -uurimise programmi. Pärast sõda töötas ta ülikooliprofessorina Saksamaal.