tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kadaka turg

Kadaka turg oli turg Tallinnas Mustamäe linnaosas, mis tegutses aastatel 1992–2002. Kadaka turgu ja kaubanduskeskust haldas AS Combinent.
Kadaka turg on tuntud kui üks soome turistide meelisostukohti ning turu ja Tallinna reisisadama vahet sõitis iga päev turismibusse. Aastaid oli see ka üks peamisi piraatkaupade müügikohti.
Lisaks Kadaka turule tegutses 1990. aastatel ka Kadaka autoturg.
Ajalugu.
1992. aastal, kui Tallinna Aiandussovhoos Laki I kvartalis oma tegevuse lõpetas, ostis sovhoosis võlgade katteks korraldatud oksjonil kasvuhooned viimase Tallinna Aiandussovhoosi direktori Hugo Leinemanni perekond. Aktsiaselts Kadaka Turg erastas 1992. aasta sügisel seal asunud Tallinna Aiandussovhoosi ühe klaaskasvuhoone ja kaks kilekasvuhoonet koos õigusega osta ka neid ümbritsev maa. 
Aktsiaseltsi Kadaka Turg omanikud olid Aivar Leinemann, Hugo Leinemann, Andrus Leinemann Aleksander Drell ja lisaks neile neljale oli aktsionär Mati Kebina. Turg alustas tegevust 17. detsembril 1992. Turul tegutses ligi 550 kauplejat, 1200 müügikohal. Turu omanduses oli on 4,2 hektarit maad, millest müügipinda on 10 000 ruutmeetrit. Tallinna Politseiprefektuuri endine politseijuht Peet Kall töötas 1996. aastast algul valveteenistuse ülemana, hiljem sai temast Kadaka turu direktor.
Osal aiandussovhoosi territooriumi Mustamäe tee ja Kadaka tee vahel, Rabaküla ja Aiandi tänava piirkonnas jätkas tegevust Kadaka Aiandi AS. 
1997. aasta investeeriti 45 miljonit krooni uude kaubanduskeskusse ja 15 miljonit selle inventari. Kadaka turu territoorium jaotati kaheks: Kadaka turu kõrvale moodustati Kadaka kaubanduskeskus. Kadaka turul avatud uue kaubanduskeskuse toiduosakonnas oli 160 ja tööstuskaubamüüjatel tuhatkond müügikohta..
2002. aastal avati Mustika Keskuses Prisma hüpermarket. Uue keskuse pindalaks kavandati neli hektarit. Müügiletid ja -telgid kaubanduskeskuse ümbrusest likvideeriti ning nende asemele ehitatakse parkimisplats 350–400 autole ja lisaks sama suurusega maa-alune parkla rajati ka kaupluse alla.
Maria Wörth

Maria Wörth on vald Austria Kärnteni liidumaa Klagenfurti maaringkonnas. Kuurortlinna keskus asub Wörthersee lõunakalda poolsaarel. Idas külgneb vald Kärnteni pealinna Klagenfurtiga. Vallaosad on Maria Wörth ja Reifnitz.
Ajalugu.
Esimene Maarja kirik püstitati u 875. aastal endise Karantaania ristiusustamise ajal, mida juhtisid Freisingi piiskopid Innicheni kloostri baasil. Seda on esmamainitud 894. aasta dokumendis kui "Maria Werd" – kuna paik oli tol ajal saar. (Vanakõrgsaksakeelne mõiste "Wörth" või "Werder", nagu ka sloveenikeelne "Otok", tähendab veega ümbritsetud maatükki). Kirik teenis pühakute Primuse ja Felicianuse jäänuste ümberkolimist ning mängis olulist rolli kristlikus misjonis Kärnteni hertsogkonnas.
Umbes 1150. aastal asutas piiskop Otto von Freising sinna kanoonikute kolleegiumi ja ehitas kollegiaalkiriku kõrvale väikese "Winterkirche" kabeli. 1399. aastal hävisid mõlemad kirikud tules ja seejärel ehitati praegune hilisgooti stiilis hoone. Freisingi piiskopid kaotasid Kärntenis järk-järgult oma mõju ja u. 1500. aastal sai kolleegiumist lõplikult Millstatti kloostri lisand, mida 1598. aastast juhtisid jesuiidid.
Jeesuse Seltsi keelustamisega 1773. aastal Millstatti klooster kaotati ja Maria Wörth läks 1809. aastal taasasutatud benetiktlaste Pauluse kloostrile Lavanttalis. Alles 1903. aastal loodi Schieflingi ja Keutschachi territooriumile tänapäevane omavalitsus.
Vaatamisväärsused.
Maria Wörth on Austria ja Euroopa suveturismi keskus, kuhu on saabunud 330 000 inimest (kuigi see arv on 1950. aastatest alates järsult vähenenud). Tänane pühakute Primuse ja Felicianuse kihelkonnakirik seisab poolsaare kõrgeimal kohal, "Winterkirche" selle all. See on suur palverännakupaik ja tänu oma romantilisele keskkonnale populaarne laulatuskirik. Teine turismisihtkoht on Pyramidenkogel, 851 m kõrge mägi koos 54 m kõrge vaateplatvormiga, Pyramidenkogeli torn.
1901. aastal ehitas helilooja Gustav Mahler valla idaossa Maierniggi asunduse juurde järve äärde villa, kus ta kasutas juba "heliloojahütti", kus komponeeriti enamik tema aastatel 1900–1907 kirjutatud teoseid, sealhulgas tema sümfooniad nr. 5–8. Hütt on nüüd avatud kui väike muuseum. Oma sõpruse kaudu helilooja lese Alma Mahleriga komponeeris ka Alban Berg Maierniggis, mida külastas palju Viini kunstieliiti.
Ailsa Craig

Ailsa Craig (šoti keeles "Ailsae Craig", gaeli keeles "Creag Ealasaid") on 99 hektari suurune saar Šotimaal Clyde'i lahe välimises osas Girvani saarest umbes 16 km läänes. Ailsa Craig on tardkivimitest koosnev kaljusaar. 16. sajandil pagesid sinna šoti reformatsiooni ajal katoliiklased. Tänapäeval on saar asustamata. Saarel on suur põhjasuulade ja põhjalunnide koloonia.
Saare järgi on nimetatud sibulasort.
Huot Automatic Rifle

Huot Automatic Rifle (inglise keelest 'Huoti automaatvintpüss') oli Kanada kergekuulipilduja projekt. Aastatel 1917–1918 toodeti vähemalt viis sellist relva.
Sanda saar

Sanda saar (inglise keeles "Sanda Island", gaeli keeles "Sandaigh") on väike saar Argyll and Bute'i regioonis Šotimaal. See asub Kintyre'i poolsaare lõunatipu lähistel.
Ram Mohan Roy

Radža Ram Mohan Roy ehk Rammohan Roy (bengali keeles রাম মোহন রায়, Rām Mohan Rāy; 22. mai 1772 Radhanagore, praegune Lääne-Bengal – 27. september 1833 Bristol, Inglismaa) oli India usuline ja sotsiaalne reformaator ning bengali kirjanik.
Roy oli pärit bengali braahmanisuguvõsast. Ta õppis tundma kristlust ja teisi usundeid ning jõudis järeldusele, et igavene tõde on kõigis usundeis, kuid ilmneb kõige selgemalt India traditsioonis. Ta algatas 1828 hinduismi reformiliikumise Brahmo Samaj. 
Kirjanikuna rajas ta bengali modernse proosastiili.
Vaarandi

Vaarandi on eesti perekonnanimi.
2021. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Vaarandi 5 mehel ja alla viiel naisel.
Mart Haruoja

Mart Haruoja (18. oktoober 1948 Tallinn – 10. jaanuar 2011 Tallinn) oli eesti allvee- ja veemotosportlane ning triatleet.
Lõpetas 1967. aastal Tallinna 21. Keskkooli ning 1972. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi energeetika- ja 1990. aastal Tallinna Tehnikaülikooli majandusteaduskonna. Majandusmagister (1997). 
Sportlasena.
Hakkas 1965. aastal Tallinna Kalevis harrastama allveesporti, tema treener oli Ott Ernesaks. Võitis Eesti NSV meistrivõistlustel aastatel 1968–1972 1 kuld-, 3 hõbe- ja 1 pronksmedali ning NSV Liidu meistrivõistlustel aastatel 1968–1971 1 kuld-, 1 hõbe- ja 1 pronksmedali. 
Tuli aastatel 1985–1990 sisemootoriga vabapaatide võistlusklassis 1500 cm3 (R-1500 või R-2) kolm korda Eesti NSV meistriks ja sai meistrivõistlustel veel kaks hõbe- ja ühe pronksmedali.
Osales NSV Liidu võistlejana triatloni 1987. aasta Euroopa meistrivõistlustel ja 1988. aastal maailmameistrivõistlustel ("Hawaii Ironman"), oli sellel alal esimesi eestlasi. Tuli triatlonis mitu korda Eesti veteranide meistriks ja võitis veteranide maailmamängudel 1991. aastal kuldmedali. 
Treeneri ja sporditegelasena.
Oli 1985–1990 Eesti NSV veemotospordi vanemtreener. Kuulus Eesti NSV Veemotospordiföderatsiooni presiidiumi ja Eesti Triatloni Liidu juhatusse, sh oli ka asepresident.
Flešš

Flešš (prantsuse keeles "flèche" 'nool') on lihtsam kivi- või muldkindlustis, millel on kaks terava nurga alla lõikuvat tiiba.
Fleši peamine erinevus redaanist on just tiibade teravnurkne lõikumine (redaanil tihti ka täis- või nürinurkne lõikumine). Fleši gorž on üldjuhul lahtine.
Varjatud tee

Varjatud tee on vallikraavi väliskaldal kulgev tee, mida välisküljelt (vaenlase poolt) varjab vall.
Elsevier

Elsevier (), kuni 2015. aastani Reed Elsevier, on Hollandis asuv teadus-, tehnika- ja meditsiiniteemalisi teoseid, peamiselt teadusartikleid, kirjastav ettevõte.
Elsevier avaldab igal aastal 2500 ajakirjas enam kui 500 000 artiklit. Elsevieri arhiivides on üle 17 miljoni dokumendi ja 40 000 e-raamatu. Aastane allalaadimiste arv ületab 1 miljardit.
Buddha Air

Buddha Air on 1996. aastal asutatud Nepali lennufirma, mille peakontor asub Kathmandus Tribhuvani rahvusvahelises lennujaamas. 
Lennufirma teenindab Nepalis ja Indias nii riigisiseseid kui ka rahvusvahelisi lende. Buddha Air korraldab lende 18 sihtkohta, millest 12 on riigisisesed ja 6 rahvusvahelised. Buddha Air oli 2018. aastal reisijate arvu poolest suurim kodumaine lennuettevõte.
Ajalugu.
Lennufirma Buddha Air asutati 23. aprillil 1996 esialgu osaühinguna. Selle asutasid Surendra Bahadur Basnet, kes on erruläinud ülemkohtu kohtunik ja endine minister, ja tema vanim poeg Birendra Bahadur Basnet.
Esimene lend tehti 11. oktoobril 1997 Beech 1900 D tüüpi lennukiga. Buddha Airi üks esimesi lendusid oli Everesti mäeni ja tagasi. Pardal oli 16 reisijat. Esimese lennu tunnus on BHA 100. Seda reisi pakutakse ka tänapäeval. Üks populaarsemaid lende, mida Buddha Air pakub, on lend ümber Ida-Nepali kahekümne kõrgeima mäetipu.
Järgnenud aastatel lennufirma arenes ja Buddha Airi lennukipark suurenes seitsme Beechcraft 1900 D lennuki võrra, millest kaks on siiani kasutusel. 2008. aastal hangiti Buddha Air International Finance Corporationilt laenuga lisaks kaks 70-kohalist ATR 42 lennukit, et suurendada nende riigisiseseid lende Nepalis. 2010. aastal osteti juurde veel kaks ATR 72-500 lennukit. Buddha Airi lennufirma lennukipargis on 14 lennukit. 2021. aasta jooksul plaanis Budhha Air hankida kolm lisalennukit Airbus A320. Hetkel on lennufirmal kolm lennukit ATR 42-300, üheksa lennukit ATR 72-500 ja kaks lennukit Beechcraft 1900D.
2020. aastal kuulutas Buddha Air, et asustab järgmisel aastal tütarettevõtte Yashodhara Air, mille tegevusala on kaubavedu Nepali väiksemate lennuväljade vahel. Selleks, et Nepali mägistel maastikel saaksid lennukid maanduda, hakatakse kasutama STOL-lennukeid ehk lühikeseks tõusuks ja maandumiseks mõeldud lennukeid. Yashodhara Air plaanib alustada tegutsemist 2022. aastal.
Surendra Bahadur Basnet.
S. Basnet õppis ülikoolis õigusteadust ja töötas 1964. aastast Nepali ülemkohtus kohtunikuna. Nepali tolleaegne kuningas Mahendra tegi talle ülesandeks läbi viia riigi esimesed valimised. Surendra Bahadur Basnet on kuulunud Nepali pressinõukokku ja olnud mitme valitsuskomisjoni esimees kuni 1990. aastani. Pärast nelja aastakümmet avalikku teenistust otsustas Basnet minna erru ja tegeleda oma talupidamisega. Aastaid hiljem asutas Basnet koos oma poegadega lennufirma Buddha Air ja on alates 1996. aastast selle firma esimees.
Chauchat

Chauchat (prantsuskeelne hääldus "šouša", [ʃoʃa]) on Prantsusmaa kergekuulipilduja. See oli esimeses maailmasõjas Prantsuse armee standardne kergekuulipilduja või "automaatvintpüss". Selle ametlik indeks oli Fusil Mitrailleur Modele 1915 CSRG ('Automaatvintpüss Mudel 1915 CSRG'). Alates 1916. aasta juunist hakati seda Prantsuse jalaväeüksuste teenistusse tooma ning sõdurite seas sai see tuntuks nime FM Chauchat järgi, kuna selle konstruktsiooni eestvedaja oli kolonel Louis Chauchat. Padrunile 8×50 mm R Lebel ehitatud Chauchat oli aastatel 1917–1918 laialdaselt kasutuses ka Ameerika Ekspeditsioonijõududes. Detsembrist 1915 novembrini 1918 toodeti kokku 262 000 Chauchat' kuulipildujat, see tegi Chauchat'st esimese maailmasõja toodetuima automaatrelva. Esimese maailmasõja ajal ning pärast seda kasutasid kuulipildujat Chauchat laialdaselt veel kaheksa riiki: Belgia, Soome, Kreeka, Itaalia, Poola, Rumeenia, Serbia ja Venemaa.
Chauchat oli esimesi kergeid automaatseid vintpüssi kaliibriga relvi, mis oli mõeldud ühele laskjale ning tema abile ning mille opereerimiseks ei olnud vaja tervet meeskonda ega rasket harkjalga. See oli eeskujuks mitmetele hilisematele 20. sajandi projektidele, kuna see on mobiilne, kuid siiski võimas ning automaatne ning seda oli odav väga suurtes kogustes toota. Chauchat'l on püstolkäepide, laad, eemaldatav salv ning valikulise tulerežiimi võimekus, kuid see on siiski ühele sõdurile kandmiseks jõukohane (9 kg). Peale selle on seda võimalik lasta puusalt või kõndides (marsituli). 
Põhja-Prantsusmaa mudased kaevikud paljastasid Chauchat' ehituses mitmeid nõrkusi. Konstruktsiooni oli lihtsustatud, et võimaldada paremat masstootmist, kuid see viis metallosade madala kvaliteedini. Suureks murekohaks olid salved, mis põhjustasid umbes 75% relva tõrgetest, need olid valmistatud õhukesest metallist ning ühelt poolt lahti nii et muda ja tolm pääsesid salve sisse. Relva oli ülekuumenenuna võimatu kasutada. Selle tulemusel hakkasid Prantsusmaal tegutsevad Ameerika Ekspeditsioonijõud Chauchat' kuulipildujaid juba kaks kuud enne sõja lõppu M1918 BAR-idega asendama. Pärast esimest maailmasõda asendas Prantsuse armee Chauchat' kuulipildujaga Mle 1924. Chauchat'd tootsid esimese maailmasõja ajal kaks ümberehitatud tsiviiltehast: Gladiator ja Sidarme. Peale 8 mm Lebel padruni versiooni toodeti Chauchat' kuulipildujaid ka padrunitele .30-06 Springfield ja 7.65×53 mm Mauser (vastavalt Ameerika Ekspeditsioonijõudude ja Belgia armee tarbeks). Belgia armee variandil nii palju tõrkeid ei olnud ning see jäi teenistusse 1930. aastate alguseni, sama oli Poola sõjaväe relvadega. Vastupidi sellele olid USA-le tehasest Gladiator tarnitud relvad fundamentaalselt defektsed ning need eemaldati teenistusest kiiresti. Relval oli nii mõneski ringkonnas halb maine ja mõned eksperdid hindavad seda sõjanduse ajaloo halvimaks kuulipildujaks. Siiski, kui relv tuua kaevikute mudastest tingimustest eemale, on seda lihtne käsitleda, sellel on selge sihikupilt ning kui tulistada puhastes tingimustes, on see üldiselt üsna töökindel.
Ailsa Craigi tuletorn

Ailsa Craigi tuletorn (inglise keeles "Ailsa Craig Lighthouse") on siiani töötav 19. sajandi tuletorn, mis asub Ailsa Craigi saarel Clyde'i lahe välises osas. Šotimaa rannikult Lõuna-Ayrshire'is Girvani lähedalt on selleni 16 kilomeetrit.
Sanda tuletorn

Sanda tuletorn (inglise keeles "Sanda Lighthouse") on siiani funktsioneeriv 19. sajandi tuletorn, mis asub Sanda saarel Clyde'i lahe välises osas. Šotimaa rannikult Argyll and Bute'is Kintyre'i poolsaarelt on selleni 6 kilomeetrit.
Henrik Haukeland

Henrik Haukeland (sündinud 6. detsembril 1994 Fredrikstadis) on Norra jäähokimängija, kes mängib väravavahina Saksamaa kõrgliigaklubis Düsseldorfer EG.
Norra kõrgliigas debüteeris ta hooajal 2012–13 Stjerneni meeskonnas.
2015. aastal liitus ta Rootsi esiliiga klubiga Leksands IF. Hooajal 2016–17 mängis ta klubiga Rootsi kõrgliigas. Hooajal 2017–18 mängis ta Rootsi esiliigas Timrå IK-i võistkonnas. Hooajal 2017–18 oli Haukeland Rootsi esiliigas parima tõrjeprotsendiga väravavaht (92,9%) ning lasi endale lüüa keskmiselt kõige vähem väravaid mängu kohta (1,72). Samal hooajal valiti ta ka Rootsi esiliiga hooaja parimaks väravavahiks.
Hooajal 2018–19 mängis Haukeland Soome kõrgliigas TPS-i ja hooajal 2019–20 KooKoo meeskonnas. 2020. aasta aprillis liitus ta Rootsi kõrgliigaklubiga Färjestad BK.
2022. aasta jaanuaris siirdus ta Saksamaa kõrgliigaklubisse EHC München. Hooajal 2022/23 oli Haukeland parima tõrjeprotsendiga väravavaht (94,5%) ning lasi endale lüüa keskmiselt kõige vähem väravaid mängu kohta (1,41). 2022. aasta juulis sõlmis ta lepingu Düsseldorferiga. Hooajal 2022/23 valiti Haukeland Saksamaa kõrgliiga hooaja parimaks väravavahiks.
Norra jäähokikoondise koosseisus osales Haukeland maailmameistrivõistlustel esmakordselt 2017. aastal. Ta kuulus Norra koondisse ka 2018. aasta taliolümpiamängudel.
Fusil Automatique Modèle 1917

Fusil Automatique Modèle 1917 (prantsuse keelest 'Automaatvintpüss Mudel 1917'; ka RSC M1917) on gaasiga ümberlaadiv Prantsusmaa poolautomaatvintpüss. See jõudis Prantsuse armee teenistusse esimese maailmasõja lõpus. RSC M1917 kasutab padrunit 8×50 mm R Lebel, mis oli esimese maailmasõja ajal Prantsuse jalaväeüksuste standardlaskemoon. Kokku toodeti Prantsuse relvatehastes, peamiselt Manufacture d'armes de Saint-Étienne'is ja Manufacture Nationale d'Armes de Tulle'is, 86 000 RSC vintpüssi. Tootmine lõpetati 1918. aasta novembri lõpus. 2020. aasta seisuga on säilinud väga vähesed töökorras eksemplarid ning need on kollektsionääride seas väärtuslikud.
Martin Røymark

Martin Nikolai Røymark (sündinud 10. novembril 1986 Oslos) on Norra jäähokimängija, kes mängib ründajana Norra kõrgliiga klubis Vålerenga.
Norra kõrgliigas debüteeris ta hooajal 2002–03 Manglerudi meeskonnas. Aastatel 2005–2009 mängis ta Norra kõrgliigas Sparta Warriorsi ridades.
Hooaja 2008–09 lõpus liitus Rootsi kõrgliiga klubiga Frölunda HC. Aastatel 2010–2012 mängis ta Rootsi kõrgliigas Timrå IK-i ja 2012–2016 Färjestadi meeskonnas. 2014. aastal kaotas ta Färjestadiga Rootsi meistrivõistluste finaalis Skellefteåle.
Hooajal 2016–17 mängis Røymark Soome kõrgliiga klubis Tappara, kellega tuli 2017. aastal Soome meistriks, ja hooajal 2017–18 Rootsi esiliiga klubis Modo Hockey. Seejärel liitus ta Vålerengaga.
Norra jäähokikoondise koosseisus osales Røymark maailmameistrivõistlustel esmakordselt ka 2008. aastal. Ta kuulus Norra koondisse ka 2010., 2014. ja 2018. aasta taliolümpiamängudel.
Abitreener

Abitreener on peatreeneri abi, kelle ülesanne on tegelda asjadega, mille jaoks pole peatreeneril aega. Peatreeneril on palju raskeid ja tähtsaid ülesandeid ehk kui midagi jääb unarusse, siis sellega tegeleb abitreener. Eri aladel on eri abitreenerid, näiteks jalgpalli abitreener ja korvpalli abitreener.
Ülesanded.
Abitreeneri ülesanded on individuaal- ja võistkonnatrennides sportlasi võistlusteks ette valmistada. Samuti peab ta treeninguid planeerima, jälgima teisi sportlasi ja võistkondi. Abitreener peab planeerima transpordi, toitlustuse ning majutuse võistkonnale, kui tegemist on võõrsil mänguga. Abitreeneril tuleb motiveerida võistkonda, olla asjadega kursis. Kui kellelgi on mure, on võimalik kohe abitreeneri poole pöörduda. Abitreeneril tuleb teha teiste treenerite ja abilistega võimalikult palju koostööd, et jälgida mängijate vormi ja valmidust. Peatreeneriga peab tal samuti hea koostöö olema, et võistkond suudaks saavutada parimad tulemused. Enne mänge koostavad pea- ja abitreener mänguplaani. Kui kedagi mängul vahetada tahetakse, peab abitreener plaani kohandama ning mängijale selle selgeks tegema. 
Nõuded.
Abitreeneril peavad olema põhjalikud teadmised alast, millega ta tegeleb. Paljud klubid ja koolid nõuavad, et läbitud oleks ka abitreenerite kursus. Väga vajalik on ka hea kommunikatsioonioskus, sest suhtlemine on selle töö suur osa. Kasuks tuleks näiteks ülikoolis kehakultuuri eriala läbimine ning kindlasti ka see, kui abitreener on ise oma alaga tegelenud. Eriti tahetud on kandidaadid, kes on enne ise profisportlased olnud. Siis on nad pidevalt treeningukeskkonnas olnud ning teavad, kuidas see kõik toimib, ja neil pole kohanemisprobleeme. 
Töötasu.
Abitreeneri keskmine palk Ameerikas on umbes 45 000 dollarit ja 21,82 dollarit tunnis. Need palgad võivad palju erineda olenevalt sellest, mis tasemel võistkond mängib, mis tulemusi võistkond saavutab, kui suur on töökoormus ja kes on sponsorid. Eestis on näiteks Põlva spordikooli abitreeneri palga alammäär täistööajaga töötamisel 780 eurot. Treenerikutsega on keskmine palk Eestis umbes 1237 eurot kuus. National Football League'is (NFL) ehk Ameerika jalgpalli kõrgliigas teenib keskmine abitreener 400 000 dollarit hooajal, mis on teiste abitreeneritega võrreldes väga suur palk. Keskmine NFL-i peatreener teenib hooajaga pea 6 miljonit dollarit. 
Tunnustus.
Eestis tunnustab treenereid Eesti Olümpiakomitee, kes annab treenerikutse ja korraldab selleks koolitusi. Abitreeneritele eraldi auhinda ei ole.
Viini värav

Viini värav (ungari keeles "Bécsi kapu", saksa keeles "Wiener Tor") asub Budapesti I. ringkonnas Buda kindluslinnakus samanimelisel väljakul. Selle kaudu oli võimalik pääseda Viini suunduvalt maanteelt Buda paleesse.
Viini värava väljak

Viini värava väljak (ungari keeles "Bécsi kapu tér" on avalik ala Budapesti I. ringkonnas Buda kindluslinnakus. See asub tänavate Ostrom utca, Táncsics Mihály utca ja Nándor utca ristmikul. Väljakul paiknevad Viini värav, Ungari Rahvusarhiivi hoone, Budavári luterlik kirik ja viinamarjaistandus.
Bankim Chandra Chattopadhyay

Bankim Chandra Chattopadhyay ehk Bankim Chandra Chatterjee ehk Bankim Chandra Chatterji (bengali keeles বঙ্কিম চন্দ্র চট্টোপাধ্যায, Baṅkima Candra Caṭṭopādhyāẏa; 27. juuni 1838 Naihati, praegune Lääne-Bengal – 8. aprill 1894 Kolkata) oli India bengalikeelne kirjanik.
Ta arendas bengali proosastiili ja teda peetakse bengalikeelse romaani isaks. Tema ajaloolised romaanid on mõjutatud Walter Scottist. Ta kirjutas ka ühiskonnakriitilisi romaane ja India vabadusvõitlust inspireerinud rahvuslikke romaane. Tema tuntuim romaan on "Anandamath" (আনন্দমঠ, "Anondomôţh" 'Õndsuse klooster'; 1882), mis sisaldab ka sanskritikeelset luuletust "Vande Mātaram", millest sai vabadusvõitlejate võitluslaul.
Jonas Holøs

Jonas Holøs (sündinud 27. augustil 1987 Sarpsborgis) on Norra jäähokimängija, kes mängib kaitsjana Rootsi kõrgliiga klubis Linköping HC.
Norra kõrgliigas debüteeris ta hooajal 2003–04 Sparta Warriorsi meeskonnas. Aastatel 2008–2010 mängis ta Rootsi kõrgliiga klubis Färjestad BK. 2009. aastal tuli ta Färjestadiga Rootsi meistriks.
2008. aastal valis Colorado Avalanche ta NHL-i "draft"is 170. valikuna. 2010. aasta mais sõlmis ta Avalanche'iga kaheaastase lepingu. Avalanche'i meeskonnas mängis ta NHL-is ainult hooajal 2010–11, saades 39 liigamänguga kirja kuus väravasöötu.
2011. aastal naasis ta Rootsi kõrgliigasse, liitudes Växjö Lakersiga. Aastatel 2013–2015 mängis ta KHL-is Jaroslavli Lokomotivi ridades. Aastatel 2015–2017 mängis ta taas Färjestadis.
2017. aasta mais sõlmis Holøs kaheaastase lepingu Šveitsi kõrgliiga klubiga HC Fribourg-Gottéron. 2019. aasta juunis naasis ta jällegi Rootsi kõrgliigasse, sõlmides kaheaastase lepingu Linköpingiga.
Norra jäähokikoondise koosseisus osales Holøs maailmameistrivõistlustel esmakordselt 2006. aastal. Norra koondises osales ta ka 2010., 2014. ja 2018. aasta taliolümpiamängudel.
Villar Perosa M1915

Villar Perosa M1915 on kaasaskantav Itaalia automaattulirelv. Selle arendas esimese maailmasõja ajal ettevõte Officine di Villar Perosa.
Algselt oli M1915 mõeldud lennuki teise meeskonnaliikme või sihturi kasutusse, kuid hiljem väljastati seda ka jalaväeüksustele. Maist novembrini 1916 väljastati üks M1915 igale Itaalia armee jalaväepataljonile, mais 1917 suurendati relvade arvu pataljoni kohta kolmeni.
Villar Perosa M15 kasutab 9-millimeetrist püstolimoona, seda peetakse esimeseks tõeliseks püstolkuulipildujaks.
Jüri Jürgenson

Jüri Jürgenson (26. oktoober 1937 – 21. detsember 2020) oli eesti vaimulik, Tartu Salemi Baptisti Koguduse kõige pikemat aega ametis olnud pastor. 
Ta oli pärit Pärnu lähedalt Tahkurannast, sündis kaluri pojana, pere viienda lapsena. Tema isa oli õigeusklik, ema baptist. 
Isa ja vanem vend põgenesid 1944. aasta sügisel Vene sõjaväe tulekul Rootsi. 
Jürgenson õppis Tahkuranna algkoolis, Pärnu keskkoolis ja Tartus Eesti Põllumajanduse Akadeemia veterinaaria teaduskonnas. 
Ta ristiti 7. juulil 1956 Pärnu koguduses koos Rein Ratase, Meego Remmeli isa Aamo Remmeli (1936–2023) ja teiste tollaste noortega. 
Töötas mõne aasta Pärnus leivatööstuses. Aitas ka jõudumööda Pärnu baptistikogudust. Ta kutsuti tööle Tartu Salemi kogudusse, kui sealse kauaaegse pastori Paul Himma tervis oli halvenenud. 
1972. aastal valiti Jüri Jürgenson Tartu Salemi baptistikoguduse pastoriks, kellena töötas seal ligi 30 aastat – kuni 2001. aastani. Pärast seda jätkas ta koguduse juures tööd jutlustajana, juhatuse liikmena, hingehoidjana. 
Üks tema elutöid oli praeguse Salemi kiriku ehituse innustamine ja eestvedamine. Kirikut hakati ehitama 1992, peasaal õnnistati sisse 11. juunil 2000.
Ronalds Ķēniņš

Ronalds Ķēniņš (sündinud 28. veebruaril 1991 Riias) on Läti jäähokimängija, kes mängib Šveitsi kõrgliiga klubis Lausanne HC ründajana vasakäärel.
Hooajal 2008–09 debüteeris ta Šveitsi esiliigas GC Küsnacht Lionsi võistkonnas. Šveitsi kõrgliigas debüteeris ta hooajal 2011–12 ZSC Lionsi meeskonnas. Aastatel 2012 ja 2014 tuli ta Lionsiga Šveitsi meistriks.
2013. aasta juulis sõlmis ta lepingu NHL-i klubiga Vancouver Canucks. Hooajal 2014–15 suundus ta Põhja-Ameerikasse, kus mängis esialgu America Hockey League'is Canucksi noorteklubis Utica Comets. NHL-is debüteeris ta 30. jaanuaril 2015 mängus Buffalo Sabresi vastu. Esimese värava lõi ta liigas oma teises mängus 1. veebruaril Minnesota Wildi vastu. Hooajal 2014–15 sai Ķēniņš NHL-is kirja neli väravat ja kaheksa väravasöötu. Samal hooajal jõudis ta Canucksiga Stanley karika väljalangemismängudele, kuid esimese ringi mängus kaotati Calgary Flamesile. Väljalangemismängudes jäi Ķēniņši arvele üks värav ja üks väravasööt. Hooajal 2015–16 pääses NHL-is väljakule vaid kaheksas mängus.
2016. aasta augustis naasis ta ZSC Lionsi, kellega sõlmis kaheaastase lepingu. 2018. aastal tuli ta Lionsiga kolmandat korda Šveitsi meistriks.
2018. aasta aprillis siirdus ta Lausanne'i, kus sõlmis klubiga kolmeaastase lepingu.
Läti jäähokikoondise koosseisus osales Ķēniņš maailmameistrivõistlustel esimest korda 2011. aastal. Ta kuulus Läti koondisse ka 2014. aasta taliolümpiamängudel.
Meyer (Lizums)

Meyer a. d. H. Lysohn (ka Meijer) oli Rootsi ja Liivimaa aadlisuguvõsa.
Meyercrantz a. d. H. Nursie v. Rauge (ka Meijercrantz) olid Liivimaalt pärit Rootsi aadlikud, keda ei introdutseeritud Rootsi rüütelkonda Meyer nr. 329-st eraldiseisva suguvõsana.
Ajalugu.
Suguvõsa põlvnes Riia käsitöölistest.
7. augustil 1645 tõsteti Rootsi sõjaväelane Valentin Meyer aadliseisusse ning suguvõsa introdutseeriti 1647. aastal Rootsi rüütelkonda (nr. 329) ("märkus": Rootsi Rüütlite Koja tellimustöö (1925–36) tunnustatud genealoog Gustaf Magnus Elgenstiernale (1871–1948) von Meijer nr. 329 kohta; "uurimustöö paraku puudulik, tänu millele tunnistati" Meijer nr. 329 "alates maist 1781 väljasurnud suguvõsaks").
21. märtsil 1688 tõsteti Rootsi sõjaväelane, kindralmajor Valentin von Meyeri vennapoeg, Barthold Meyer koos oma vendadega aadliseisusse nimega von Meyercrantz.
Keisrinna Katariina I diplom [03.05. – 31.12.1725] ("offene Diploma") Rootsi armee teenistusest erru läinud major Gustav Meyerile, kes läks erru 30. aprillil 1723, Liivimaa hertsogkonna aadlimatriklisse kandmise kohta nimega "von Meyercrantz". Avaldus oli esitatud 3. mail 1725, kuid see oli jäänud allkirjastamata ent diplom kanti Vene impeeriumi kinnitamata aadlimatriklite nimekirja, diplomi originaal on hävinud, koopia asub Venemaal Peterburis ("märkus": "Gustav Meyer oli avaldanud ka oma pahameelt tema soovi täitmata jätmise pärast"). 
Kindralmajor Valentin von Meyeri järeltulijad immatrikuleeriti 1733. aastal Liivimaa rüütelkonna aadlimatriklisse (nr. 85), teadaolevalt ei ole matrikkel säilinud.
Kogumik ""Märkmeid aadlike ajaloost" nr. 189 (Sammlung "Adelsgeschichticher Notizen"" No 189), mis oli koostatud 22. aprillil 1842 Tartu Saksa Perekonnaajaloo Uurimise Seltsi poolt Liivimaa rüütelkonna aadlimatriklisse kuulunud Meyer Nr. 85 kohta ("märkus": "Tartu Saksa Perekonnaajaloo Uurimise Seltsi" poolne katse taastada aadlimatrikkel Meyer nr. 85; "seltsi poolt leitud allikad ja tõendid olid ebapiisavad ning sisaldasid ainult" Lizumsis ("Lysohn") "ja" Druvienas ("Druween") "elanud" Meyer a. d. H. Lysohn-"i suguvõsa liikmeid, tänu millele tunnistati" Meyer nr. 85 "alates maist 1781 väljasurnud suguvõsaks").
Suguvõsa viimane meesliige Lizumsis ja Druvienas oli Valentin Burchard von Meyer, kes suri ("märkus": hukkus jahil olles rikošeti tagajärjel) 5. mail 1781. aastal. Viimane naisliige Lizumsis ja Druvienas oli paruness Johanna Margaretha Malama (sündinud von Meyer), kes suri 25. jaanuaril 1804. aastal.
Meyerite suguvõsa mõisavaldused.
XVII-XVIII sajandil kuulusid suguvõsale Nabe mõis ("Nabben"), Lizumsi mõis ("Lysohn"), Druviena mõis ("Druween"), Apeltiene mõis ("Appelthen"), Väike-Soldina ("Klein-Soldina") ja Suur-Soldina mõis ("Groß-Soldina"). Samuti Vändra mõis ("Fennern"), Pähu mõis ("Pähho"), Plānupe mõis ("Planup") ja Võduvere mõis ("Woddofer").
Sugupuu.
Meyerite sugupuu, mille esitamiseks on kasutatud de Villiers/Pama süsteemi ().
Wechselapparat

Wechselapparat (saksa keelest 'Vahetusaparaat') on Saksa leegiheitja. See võeti kasutusse esimese maailmasõja ajal aastal 1916 asenduseks varasemale Kleinflammenwerferile. Wechselapparatil on sõõrikukujuline seljaskantav kütusepaak, mille keskel on ümmargune sütik. Enne teist maailmasõda kujundust uuendati ning sellest sai Flammenwerfer 35. Leegiheitja M35 konstruktsiooni peeti liiga hapraks ning varsti võeti selle asemel kasutusse uus Flammenwerfer 41, mis oli ehituselt lihtsam ning mille kütusepaak oli silindrikujuline.
Sõõrikukujulise disaini võtsid teise maailmasõja ajal üle britid, kes ehitasid enda leegiheitja nimega Flamethrower, Portable, No 2.
Paul-Jacques-Aimé Baudry

Paul-Jacques-Aimé Baudry (7. november 1828 17. jaanuar 1886) oli prantsuse maalikunstnik.
Elukäik.
Baudry sündis 1828. aastal Vendée departemangus La Roche-sur-Yonis. Ta õppis kunsti Michel Martin Drollingi käe all ja astus 1845 École des Beaux-Artsi. 1850. aastal võitis ta teose "Araxese kaldalt leitud Zenobia" eest Prix de Rome.
1857. aastal eksponeeritud tema "Leda", "Püha Ristija Johannes" ja "Beuli portree" said sel aastal esimese preemia. Kogu selle varajase perioodi jooksul valis Baudry tavaliselt mütoloogilisi või väljamõeldud teemasid, millest üks tähelepanuväärsemaid oli "Pärl ja laine" (1862).
Ainult korra proovis ta kätt ajaloolise maaliga, luues teose "Charlotte Corday pärast Marat' mõrva" (1861), aga naasis kohe eelistatult endiste teemade juurde ning maalides selliste oma aja kuulsate meeste nagu François Guizot', Charles Garnier' ja Edmond Abouti portreesid.
Baudry mainet kroonisid tema seinamaalingud, mis näitavad rikast kujutlusvõimet ja suurepärast kunstilist värvitunnetust, nagu võib näha Pariisi kassatsioonikohtu freskodel, Chantilly lossis, mõnes eramus, Hôtel Fouldis ja Hôtel Paivabutis ning ennekõike Palais Garnier' fuajee kaunistustes. Need, kokku üle 30 maali ning nende seas tantsu- ja muusikateemalised kujundlikud kompositsioonid, sündisid kunstnikul kümne aasta jooksul.
Baudry oli Académie des Beaux-Artsi liige.
Baudry suri Pariisis 1886. aastal. 
Mälestuse jäädvustamine.
Baudry kolleegid Paul Dubois ja Marius Jean Mercié koos kunstniku venna arhitekt Baudryga püstitasid tema hauasamba Pariisi Père-Lachaise'i kalmistule (1890).
La Roche-sur-Yonis asuva Baudry kuju (1897) autor on skulptor Jean-Léon Gérôme.
José Ferraz de Almeida Júnior

José Ferraz de Almeida Júnior (8. mai 1850 Itu – 13. november 1899 Piracicaba), üldtuntud kui Almeida Júnior, oli Brasiilia kunstnik ja disainer. Ta oli üks esimesi Lõuna-Ameerikas, kes maalis Gustave Courbet' ja Jean-François Millet' realistlikus stiilis. Tema sünnipäeva tähistatakse Brasiilia kunstnike päeval ("Dia do Artista Plástico").
Elukäik.
Almeida Júniori kunstikarjäär algas ajal, kui ta töötas kellamehena Itu Candelária Jumalaema kirikus. Mõned Júniori religioossetel teemadel loodud teosed avaldasid peapreestrile nii suurt muljet, et ta korraldas korjanduse selleks, et Almeida Júnior saaks minna Rio de Janeirosse ametlikesse kunstitundidesse.
1869. aastal astus ta Academia Imperial de Belas Artesesse, kus õppis Victor Meirellese ja Pedro Américo juures. Tema lihtne maainimese kõnepruuk ja lihtsad kombed eristasid teda ülejäänud õpilastest, kes kõik olid linnast pärit. Pärast kooli lõpetamist otsustas ta mitte võistelda Euroopa reisipreemia pärast ning naasis hoopis Itusse, kuhu ta rajas enda stuudio.
1876. aastal São Paulo regiooni tuuril nägi keiser Pedro II Júniori loomingut ja see meeldis talle väga. Ta pakkus Júniorile oma rahalist toetust. Samal aastal määratigi Júniorile Pedro II kuningliku dekreediga Pariisis õppimiseks 300 franki kuus. Ta asus elama Montmartre'i ja astus École des Beaux-Arts'i, saades üheks paljudest Alexandre Cabaneli õpilastest.
Brasiiliasse naasmine.
Almeida Júnior jäi kuni 1882. aastani Pariisi. Seejärel tegi ta lühikese reisi Itaaliasse, kust naasmise järel eksponeeris teoseid, mida ta oli äraoleku ajal loonud. 1883. aastal avas ta São Paulos ateljee ja õpetas eraviisiliselt kunsti. Ta korraldas eksklusiivseid kunstinäitusi ja maalis portreesid tuntud inimestest, alates kohviparunitest kuni vabariiklastest poliitikuteni. Aastal 1884 pidas ta näitust Exposição Geral de Belas Artes'is ja temast sai Roosi ordeni rüütel.
1885. aastal pakkus Victor Meirelles, kes plaanis pensionile jääda, Júniorile oma ametikohta kunstiajaloo professorina Academia Imperial de Belas Artesis, kuid Júnior keeldus pakkumisest, eelistades jääda São Paulosse. Aastatel 1887–1896 tegi ta veel kolm reisi Euroopasse. Ta loobus üha enam piibellikest ja ajaloolistest teemadest, eelistades regionaalseid teemasid, milles ta kujutas talupoegade igapäevaelu, liikudes akadeemilisest stiilist realismi poole. Hoolimata nendest muudatustest jäi tema maine keiserlikus akadeemias vaidlustamata ja ta sai akadeemia kuldmedali 1898. aastal.
Surm.
Júnior tapeti 1899. aastal Piracicabas asuva Hotel Centrali ees. Teda pussitas ta enda nõbu José de Almeida Sampaio. Júnioril oli pikk armuafäär Sampaio naise Maria Laura do Amaral Gurgeliga, kes oli olnud Júnioriga põgusalt kihlatud, ning Sampaio oli sellest teada saanud.
Kyniska

Kyniska (kreeka keeles Κυνίσκα, sünd. 442 eKr) oli vanakreeka sportlane, esimene naissoost olümpiavõitja.
Kyniska oli Sparta printsess, Arhidamos II tütar ja Agesilaos II õde. Ta soovis juba nooruses saada olümpiavõitjaks.
Erinevalt ülejäänud Kreeka linnriikidest oli Spartas naiste elu vabam, kuna kodused tööd olid jäetud helootidele. Ka julgustati sealseid naisi spordiga tegelema, kuna usuti, et tugevamad naised annavad ka tugevamaid järglasi. Antiikolümpiamängud olid mõeldud üksnes meessoost isikutele. Abielus naistel oli keelatud isegi mänge vaadata, rääkimata neil osalemisest.
Noorusaeg.
Nii Xenophon kui ka Plutarchos mainivad seda, et Kyniska vend Agesilaos innustas Kyniskat tegelema hobuste treenimisega, kuna hobuste võiduajamine oli ainus ala, kus Kyniska sai osaleda. Vastavalt mängude reeglitele võitis hobuste võiduajamise nimelt hobuste treener ja kaariku omanik, mis tähendas Kyniskale võimalust võita, kuigi abielunaisena ei tohtinud ta Olümpiasse minna. Antiikautorid leiavad, et Agesilaos soovis sellega näidata, kui ebamehine spordiala kaarikute võiduajamine on. Kaasaegsed autorid seavad siiski selle oletuse kahtluse alla, kuna Kyniska oli Spartas kultuskangelanna isegi pärast oma surma ja selle kultuse eesotsas oli Agesilaos. Nii oletataksegi, et Agesilaos kasutas Kyniskat ära oma perekonna huvide edendamisel.
Olümpiamängud.
Aastal 396 eKr saatis Kyniska oma neljahobusekaariku olümpiamängudele ja tuli olümpiavõitjaks. Ta kordas seda tulemust samal alal ka järgmistel olümpiamängudel aastal 392 eKr. Oma võidu tähistamiseks püstitas ta Zeusi templisse oma pronkskuju, kus seisab kiri: Σπάρτας μὲν βασιλῆες ἐμοὶ :πατέρες καὶ ἀδελφοί, ἅρματι δ’ ὠκυπόδων ἵππων :νικῶσα Κυνίσκα εἰκόνα τάνδ’ ἔστασεν μόναν :δ’ ἐμέ φαμι γυναικῶν Ἑλλάδος ἐκ πάσας τόν[-] :δε λαβεν στέφανον. Ἀπελλέας Καλλικλέος ἐπόησε. (Sparta kuningad, kes on mu isa ja vennad Kyniska, kes on võidukas kiirejalgsete hobustega kaarikul on püstitanud selle kuju. Ma kuulutan end ainsaks naiseks kogu Hellases, kes selle tiitli on võitnud. Kalliklese poeg Apelleas tegi selle kuju.)
Mõju.
Kyniskale püstitati hiljem Sparta pühasse plaatanisallu kangelaspühamu; seni olid selle au osaliseks saanud üksnes suurte kangelastegudega tuntuks saanud Sparta kuningad ja Kyniska oli esimene selle au osaliseks saanud naine.
Kyniska saavutused inspireerisid neid kordama ka teisi naisi. Kokku tuli antiikajal olümpiavõitjaks 12 naist, neist edukaim oli Makedooniat esindav Bilistihhe, kes võitis kolmel korral. Oletatakse aga, et Kyniska saavutused olid inspiratsiooniks ja eeskujuks ka meestele, millele viitab tema pühamu asupaik Sparta noorte meeste treeninguväljaku kõrval.
Tankgewehr M1918

Tankgewehr M1918 (lühendatult T-Gewehr; ehk Mauseri 13-mm tankitõrjevintpüss) on Saksa tankitõrjevintpüss. See oli esimene vintpüss, mille ainus eesmärk oli hävitada soomustatud sihtmärke ning esimese maailmasõja ainuke tankitõrjevintpüss. Kokku toodeti umbes 15 800 relva.
Gustav von Meyer

Carl Gustav von Meyer (1676 Liivimaa – 1751) oli Rootsi ja Vene sõjaväelane (major), Vändra ning Pähu mõisnik.
Elukäik ja teenistus Rootsi armees.
Carl Gustav von Meyer oli kindralmajor Valentin von Meyeri pojapoeg.
Septembris 1696 teenis ta relvurina ("rustmästare") oma sugulase, kapten Barthold von Meyercrantzi kompaniis, Sinise rügemendi (Blå regementet) ridades, Tartus. 31. oktoobril 1698 ning 28. septembril 1699 teenis ta "förare" ("lipukandja, vastutas lipu ja selle turvalisuse eest") auastmes samas väeosas. Pataljoni munsterrolli järgi oli ta väeosaga liitunud aprillis 1695.
12. juulil 1702. aastal ülendati ta leitnandiks.
Skytte pataljoni koosseisus kuulus Meyer Tartu kaitsjate hulka 1704. aasta piiramise ajal. Skytte on oma päevaraamatus välja toonud seiga, kus vahetult enne piiramise algust saadeti Pärnust Tartusse kolmsada koormat linnaseid, mis olid iga hetk sihtkohta jõudmas. Et voor Vene eelvägede kätte ei langeks, saatis komandant Skytte leitnant Gustav Meyeri ühes salga sõduritega seda linna toimetama. Meyeri ülesanne õnnestus, kuna Tartu alla polnud jõudnud veel piisaval hulgal tsaari vägesid, et rootslasi rünnata.
30. aprillil 1723. aastal läks ta erru Rootsi armee teenistusest majori auastmes. 
3. mail 1725. aastal esitas ta taotluse enda kandmise kohta Liivimaa hertsogkonna aadlimatriklisse – "Keisrinna Katariina I Diplom [03.05. – 31.12.1725] ("offene Diploma")" Rootsi armee teenistusest erru läinud major Gustav Meyerile Liivimaa hertsogkonna aadlimatriklisse kandmise kohta nimega "von Meyercrantz". Paraku jäi see taotlus allkirjastamata ent diplom kanti Vene impeeriumi kinnitamata aadlimatriklite nimekirja. Diplomi originaal on hävinud, koopia asub Venemaal.
Perekond.
Ta abiellus Vändra mõisa pärijanna, šoti päritolu Johanna Regina Bennetiga (1687 Turu–1740 Vändra), kes oli major Jakob (James) Benneti ja Christina Kinnemondi tütar. Johanna Regina vend Vilhelm (William) Bennet (1679–1740) oli Rootsi ratsaväe kindralmajor, kes sai 1719. aastal vabahärratiitli. Carl Gustavi ja Johanna Regina abielust sündisid:
Robin Hanzl

pisi|Robin Hanzl 2019. aastal Spartaki meeskonnas
Robin Hanzl (sündinud 10. jaanuaril 1989 Ústí nad Labemis) on Tšehhi jäähokimängija, kes mängib ründajana Rootsi kõrgliiga klubis Timrå.
Tšehhi kõrgliigas debüteeris ta hooajal 2010–11 HC Litvínovi meeskonnas. 2015. aastal tuli ta klubiga Tšehhi meistriks. Tšehhi kõrgliiga hooaja 2014–15 väljalangemismängudes oli Hanzl resultatiivseim mängija (5+10).
2017. aastal liitus ta KHL-i klubiga Nižnekamski Neftehimik, kus mängis ühe hooaja. Aastatel 2018–2021 mängis ta Moskva Spartakis.
2021. aasta juunis sõlmis ta üheaastase lepingu Rootsi kõrgliiga klubiga Timrå.
Tšehhi jäähokikoondise koosseisus osales Hanzl maailmameistrivõistlustel esimest korda 2017. aastal.
Tudor Ulianovschi

Tudor Ulianovschi (sündinud 26. mail 1983 Floreștis) on Moldova poliitik ja diplomaat. Ta oli 18. jaanuarist 2018 kuni 8. juunini 2019 Moldova välis- ja eurointegratsiooniminister.
Ta sündis 1983. aastal Floreștis. Ta on lõpetanud 2005. aastal Moldova Rahvusvahelise Vaba Ülikooli ja Viini Diplomaatia Akadeemia.
Aastatel 2005–2007 oli ta Moldova välis- ja integratsiooniministeeriumis Ameerika, Aasia, Lähis-Ida ja Aafrika direktoraadis II sekretäri, III sekretäri ja atašeena. Aastatel 2007–2010 töötas ta Moldova Vabariigi suursaatkonnas Ameerika Ühendriikides Washingtonis. Aastatel 2011–2013 oli ta Moldova Vabariigi välis- ja eurointegratsiooniministeeriumi Ameerika, Aasia, Lähis-Ida ja Aafrika direktoraadi juht. Aastatel 2013–2014 oli ta ametis Kataris Moldova Vabariigi saatkonnas. Aastatel 2014–2016 oli ta Moldova Vabariigi välis- ja eurointegratsiooniministeeriumi aseminister, ta oli vastutav majandusdiplomaatia, rahvusvaheliste majandussuhete ja kahepoolsete suhete eest.
Aastatel 2016–2018 oli ta Moldova Vabariigi alaline esindaja ÜRO Genfi kontoris, Maailma Kaubandusorganisatsioonis ja teistes rahvusvahelistes organisatsioonides Genfis. Lisaks oli ta Moldova Vabariigi erakorraline ja täievoliline suursaadik Šveitsi Konföderatsioonis ja Liechtensteini Vürstiriigis, asukohaga Genfis.
Ta oli 18. jaanuarist 2018 kuni 8. juunini 2019 Moldova välis- ja eurointegratsiooniminister.
Isiklikku.
Ta on abielus ja tal on üks laps. Lisaks emakeelele rumeenia keelele valdab ta suurepäraselt inglise, vene, prantsuse ja araabia keelt.
Vibuõng

Vibuõng ehk lihtõng (ka "ussõng", "vaglaõng") koosneb konksust, nöörist ja vibust ehk õngeridvast.. 
Õng on vanimaid kalapüügiriistu, Eesti ala varasemad asukad kasutasid luust õngekonkse juba 9. aastatuhandel eKr.
Nöör tehti keeratud jõhvist, ka linast või kanepist, nööri küljes olid kork ja tina. Konksud valmistati raudtraadist. Kork kinnitati nöörile puust või sulerootsust kiiluga, tina paigutati õngekonksu lähedale. Õngenööri pikkust reguleeriti vastavalt sellele, kui sügav oli vesi. Õngeritv oli õnge käepidemeks, selle külge kinnitati nöör konksuga. Vibuõngega püüti nii veesõidukist kui ka kaldaäärsest veest või kalda pealt.
Peale vibu ja nööriga käsiõnge kasutatakse teatud kalade püüdmiseks ka mitmesuguseid spetsiaalõngi (käekook tursa, lant haugi, lutsumänd lutsu, sikuti ahvena ja siia jne püügiks). 20. sajandi II poolel kaotas õngepüük tööstusliku tähtsuse ning jäi harrastuskalameeste tegevuseks.
Voldemar Särak

Voldemar Särak (15. oktoober (vkj)/ 28. oktoober 1911 Kudina vald, Maarja-Magdaleena kihelkond, Tartumaa – 3. juuni 1947 Tallinn) oli Eesti murdmaasuusataja, politseinik, vabadusvõitleja ja metsavend.
Lõpetas 1925. aastal Harku algkooli ja 1928. aastal Politseikooli. Töötas politseinikuna Tallinna-Harju prefektuuris ja aastatel 1940–1941 Pärnu suusavabrikus.
Põgenes märtsis 1943 Soome. Läks 1. aprillil 1943 Soome sõjaväkke, osales Jätkusõjas. Oli rindel Rajajoel III/JR47-s, seejärel väljaõppel peastaabi luureosakonnas. Astus Haukka gruppi. Juulis 1944 toimetati salaja Eestisse, oli metsavend Virumaal Haukka grupi punkris.
Langes 21. detsembril 1944 Järtu küla kandis Virumaal vangi. Põgenes koos Harri Sepikuga 25. septembril 1945 kohtumajast Tallinnas, kus talle oli mõistetud 20 aastat vangistust. 
Oli uuesti metsavend Harjumaal. Tabati juunis 1947 haarangul Anija kandis, sai põgenemisel raskelt haavata. Suri operatsioonil 3. juunil 1947 vangla haiglas. Tema matmispaik ja haud pole tänaseni teada, arvatavasti asub see mõnel Nõukogude repressiivorganite erikalmistul Tallinna lähistel.
Sportlasena.
Hakkas suusatamist harrastama 1926. aastal Sai 1938. aasta maailmameistrivõistlustel 18 km-s 155. ja teatesõidus 10. koha. Võitis Eesti meistrivõistlustel 1935 (I Eesti mängude talimängud) 30 km-s hõbemedali, 1938. aastal 30 km-s kuldmedali ja 1940. aastal 50 km-s pronksmedali ning teatesõidus 1940. aastal kuldmedali ja 1941. aastal Eesti NSV meistrivõistlustel pronksmedali. Osales 1940. aasta Eesti–Läti maavõistlusel. 
Isiklikku.
Tema noorem kaksikvend oli murdmaasuusataja Evald Särak.
Kölnbreini pais

Kölnbreini pais on pais, mis asub Kärtenis Austrias. Paisu ehitati aastatel 1971–1979 ja see on Austria kõrgeim pais. 
Selle veehoidla on põhiliseks allikaks kolmefaasilisele pumpelektrijaamale, mis koosneb üheksast paisust ja neljast hüdroelektrijaamast. Seda kompleksi omab firma Verbund, mida kutsutakse Malta-Reissecki elektrijaamade grupiks. Grupi iga-aastane elektritoodang on 1216 gigavatt-tundi (4380 teradžauli).
Veehoidlat täites avastati mõrad paisu konstruktsioonis. Pärast parandustöid, mis kestsid üle kümne aasta, hakkas pais töötama täisvõimsusel.
Paisu ehitus.
Esimesed plaanid seda ehitada valmisid 1930. aastal Saksa AEG ehitusfirma poolt. Pärast II maailmasõda jätkasid projekti Austria võimud, kes hakkasid pärast 1957. aastat teostama uurimuslikke puurimisi. Ehitustöid alustati 1971. aastal. 
Esmalt tuli rajada ligipääsutee, et transportida ehitusmaterjale. Ülesande muutis raskeks Maltatali org. Ligipääsutee tõuseb 300 meetrit 14. kilomeetri ulatuses ning esineb kuni 13-protsendilist tõusunurka. Teed ehitades tuli rajada kuus tunnelit. 
1973. aastal transporditi ehitusele tsement, millest kohapeal valmistati betooni, kasutades sealset kruusa sideainena. Et vähendada soojuspaisumist, valati betooni 30 m3 korraga ja betooni jahutati külmaveetorudega. Ehitusolud olid keerulised, kuna ehitajad pidid töötama lume, vihma ja vahel ka 80 km/h puhuva tuulega.
Turism.
Kölnbreini pais on lõpp-punktiks 14,3-kilomeetrilisele matkarajale, mis läbib Maltatali orgu. Rada läbib endisi ehitusteid. Lisaks on turistidele mõeldud restoran, hotell ja näitus hüdroelektrijaama kohta. Verbund pakub turistidele elektrijaama ekskursioone. Ekskursioonid paisule toimuvad päevasel ajal ja perioodil, kui tee on avatud (iga aasta 9. maist 26. oktoobrini).
2010. aastal ehitati hobuserauakujuline sild paisu peale, mis on mõeldud külastajatele. Tegemist on populaarse "benji"-hüpete kohaga. Pais paikneb Kõrg-Tauerni rahvuspargis ja on populaarne sihtkoht ka mägironijatele. Veehoidlat kasutavad sõudjad, sest pais asub mäestikus, kus saab teostada kõrgmäestiku trenne.
Popkultuuris.
Filmis “The Boys From Brazil”, mis tehti 1970. aastate lõpus, on näha Kölnbreini paisu. Filmis on paisu asukohaks Rootsi, see on alles ehitusjärgus ning veehoidlas on veetase veel madal. Filmis viskab palgamõrvar (kelle on palganud Josef Mengele) lumise paisu otsast alla kohaliku elektrifirma inspektori. Paisu on näha filmi 55. minutil ja paisukaadrite kestus kokku on 3 minutit ja 15 sekundit.
Kristaps Sotnieks

Kristaps Sotnieks (sündinud 29. jaanuaril 1987 Riias) on Läti jäähokimängija, kes mängib kaitsjana KHL-i klubis Riia Dinamo.
Ta alustas klubikarjääri Läti klubis HK Riga 2000, mille meeskonnas debüteeris ta hooajal 2004–05.
2008. aastal liitus ta samal aastal loodud Riia Dinamoga ning debüteeris hooajal 2008–09 klubiga KHL-is.
Aastatel 2016–2018 mängis ta kaks hooaega Togliatti Lada ridades ning naasis seejärel Riia Dinamosse. Hooajal 2018–19 oli Sotnieks Maksim Tšudinovi kõrval KHL-is enim lööke blokeerinud mängija (99).
Läti jäähokikoondise koosseisus osales Sotnieks maailmameistrivõistlustel esmakordselt 2009. aastal. Ta kuulus Läti koondisse ka 2010. ja 2014. aasta taliolümpiamängudel.
1.59-inch Breech-Loading Vickers Q.F. Gun, Mk II

1.59-inch Breech-Loading Vickers Q.F. Gun, Mk II (inglise keelest '1,59-tolline Tagantlaetav Vickersi Q.F, Püss, Mk II') on Suurbritannia kergsuurtükk, mis konstrueeriti esimese maailmasõja ajal. Algselt oli relv mõeldud kaevikusõjas kasutamiseks, kuid siis hakati katsetama selle õhk-õhk ja õhk-maa võimekust lennukitel. Kuigi sellega lasti mürske ning sellel ei olnud rakettide heitmise võimekust, tuntakse seda laialdaselt nimega Vickers-Crayfordi raketipüss.
Chrístos Staïkoúras

Chrístos Staïkoúras (kreeka keeles Χρήστος Σταϊκούρας; sündinud 12. augustil 1973 Lamías) on Kreeka poliitik ja majandusteadlane, erakonna Uus Demokraatia liige. Ta oli 9. juulist 2019 kuni 26. maini 2023 Kreeka rahandusminister.
Ta sündis 1973. aastal Lamías. Ta lõpetas 1996. aastal bakalaureuseõpingud Ateena Rahvuslikus Tehnikaülikoolis mehaanikainsenerina. Aastatel 1996–1997 omandas ta magistrikraadi (MBA) Imperial College Londonis. Aastatel 1997–2001 omandas ta doktorikraadi (PhD) panganduse alal väitekirjaga "European banking industry: Sources of income and profitability", mida ta kaitses Londoni Linnaülikoolist.
9. juulist 2019 kuni 26. maini 2023 oli ta Kreeka rahandusminister.
Beckeri kahur

Beckeri kahur (saksa keeles Becker-Kanone; Beckeri Tüüp M2 20-mm kahur) on Saksa automaatkahur. See konstrueeriti enne esimest maailmasõda ajal Beckeri Terasevabrikus. Kahur jõudis masstootmisesse 1916. aastal ning seda kasutati paljudel erinevatel lennukitel. Tegu on ainsa Saksa automaatkahuriga, mida esimese maailmasõja ajal õhus kasutati.
Beckeri kahur oli eeskujuks Šveitsis toodetud kahurile Oerlikon 20 mm, mis on teenistuses tänapäevani. Lisaks saadi Beckerilt eeskuju teises maailmasõjas Luftwaffe kasutuses olnud kahuri MG FF ehitamisel.
Oskars Cibuļskis

Oskars Cibuļskis (sündinud 9. aprillil 1988 Riias) on Läti jäähokimängija, kes mängib kaitsjana KHL-i klubis Riia Dinamo.
Läti kõrgliigas debüteeris ta hooajal 2004–05 SK Riga 18 võistkonnas.
Hooajal 2008–09 mängis ta Austria kõrgliiga klubis Salzburgi EC Red Bull.
2009. aasta augustis liitus ta Riia Dinamoga. Seal mängis ta kokku kaheksa hooaega.
Aastatel 2017–2020 mängis Cibuļskis Tšehhi kõrgliiga klubis Mountfield HK. Hooajal 2020–21 mängis ta HC Litvínovis. 2021. aasta mais naasis ta Riia Dinamosse.
Läti jäähokikoondise koosseisus osales Cibuļskis maailmameistrivõistlustel esmakordselt 2011. aastal.
BL 1.2-inch

Ordnance BL 9.2-inch howitzer (inglise keelest Ordnance'i BL 9,2-tolline haubits) on Suurbritannia raske piiramishaubits. Haubits oli esimeses maailmasõjas Prantsusmaal teeninud Briti üksuste põhiline kaudtule vastase tule element, see kuulus paljude Royal Garrison Artillery üksuste relvastusse. Haubits jäi teenistusse teise maailmasõja alguseni.