tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Distsiplinaarkaristus (sõjandus)

Distsiplinaarkaristus on sõjaväelase suhtes vastavalt õigusaktidele rakendatud karistusmeede. 
Distsiplinaarkaristuse eesmärk on sõjaväelase karistamine toimepandud distsiplinaarsüüteo eest ja uute distsipliinirikkumiste ärahoidmine. 
Distsiplinaarkaristused Eesti kaitseväes.
Karistuse määramise õigus (alluvate kaitseväelaste suhtes) on otsesel ülemal, tema asetäitjal ja abil ning garnisoniülemal ja -komandandil oma teenistuskohustuste täitmisel. Kaitseväelase võtmine haldus-, kriminaal- või tsiviilvastutusele ei välista sama süüteo eest distsiplinaarkaristuse määramist. 
Eesti kaitseväelaste suhtes kohaldatavad distsiplinaarkaristused: 
Erineva auastmega kaitseväelastel ja kaitseväelastele on võimalik määrata loetelust vastavalt erinevaid distsiplinaarkaristusi.
Vahipost

Vahipost on sõjaväe garnisoniteenistuse mõistes maa-ala või piirkond, kus asuvad tunnimehele valvamiseks määratud valveobjektid. 
Vahipostil peavad olema kinnitatud juhised, kus on loetletud valveobjektid ja tunnimehe tegevus nende jälgimisel (postitabel) ning vahiposti plaan. Tavaliselt on vahipostil valves korraga 1-2 tunnimeest vahetuse pikkusega 1-2 tundi.
Vahipostiks (välipost, välivahipost) nimetatakse ka välitingimustes asuvate üksuste ja allüksuste paiknemiskoha lähijulgestuseks rakendatavat teenistuskohta. Väli-vahipostidel ei ole tavaliselt oma kinnitatud juhiseid.
Vahiteenistus

Vahiteenistus on sõjaväe objektide, isikkoosseisu ja vara valve ning auavaldused selleks määratud vahtkondlaste poolt.
Vahiteenistuse eesmärk ja jagunemine.
Vahiteenistuse eesmärgid on:
Vahiteenistus jaguneb garnisonivahiteenistuseks ja väeosasiseseks vahiteenistuseks. Garnisoniülema korraldusel toimuv garnisoni väeosade vahiteenistus on garnisonivahiteenistus. Garnisoniteenistuse moodustavad kõik need ülesanded, mida garnisoni väeosad täidavad väljaspool neile eraldatud piirkonda turvalisuse, vahiteenistuse, sõjaväelaste hulgas avaliku korra, distsipliini säilitamise, side ja arstiabi korraldamise ning tseremooniate alal. Väeosaülema korraldusel toimuv vahiteenistus on väeosasisene vahiteenistus. 
Vahiteenistustoimkonna ehk vahtkonna moodustavad mingiks kindlaks ajaks (ööpäevaks või selle osaks) ülema käsuga vahiteenistusse määratud meeskonnad ja isikud (vahtkondlased). 
Vahiteenistuseks moodustatakse alalisi vahtkondi, erakorralisi vahtkondi ja valvkondi.
Valvekohustusi võivad täita ka selleks määratud valvurid, korrapidajad või ametnikud.
Iru ämm

Iru ämm oli Iru mäel Pirita jõe lähedal seisnud piklik kivi, mida muiste austati.
Õige Iru ämm hävis 19. sajandi keskel hoolimatult jaanitule tegemisega. Tükke kasutati Iru silla ehitamisel aastail 1865–1867. Praegu võib Iru mäel näha ämma asemikuna Juhan Raudsepa loodud raidkuju, mis püstitati sinna 1970. aastal, Iru koduloolaste pandud mälestuskivi asemele.
Iru ämma tekkimisest on juttu eesti rahvuseepose "Kalevipoeg" kolmandas loos (Kalevipoegade jahilkäik, Linda röövimine, Kalevipoegade kojutulek). Tuuslar röövis Kalevipoegade jahikäigu ajal nende ema Linda ja üritas ta viia oma paati. Linda hüüdis hädas appi Ukut ja teisi jumalaid. Kui Tuuslar oli jõudnud oma saagiga Iru mäele, tuli appi Pikker, kes välgulöögiga tabas nii Tuuslarit kui ka Lindat. Tuuslar langes surnu kombel maha, kuid Linda muutus kivisambaks. Tuuslari ärgates ei leidnud ta leske enam kusagilt. Rahvas hakkas kaljut Iru ämmaks kutsuma. Kaljul olevat sees olnud ka salavägi – kui teda õhtul mäest alla veeretati, oli ta hommikul vana koha peal tagasi.
Johann VII (Nassau-Siegen)

Johann VII (7. juuni 1561 Dillenburg – 27. september 1623 Siegen) oli Nassau-Siegeni krahv 1606–1611.
Johann sündis Nassau-Dillenburgi krahvi Johann VI ja Leuchtenbergi krahvitari Elisabethi pojana.
Johann võttis osa Poola-Rootsi sõjast, kus ta juhatas Rootsi vägesid.
Tema lell oli Oranje Willem.
Perekond.
Johann abiellus 1581. aastal Dillenburgi linnuses Magdalenaga, kes oli Waldeck-Wildungeni krahvi Philipp IV tütar ning Hanau-Münzenbergi krahvi Philipp Ludwig I lesk. Abielust sündisid:
Esimese abikaasa surma järel abiellus Johann 27. augustil 1603 Holstein-Sonderburg-Plöni printsessi Margarethaga (1583–1638), kes oli Schleswig-Holstein-Sonderburgi hertsogi Johanni tütar. Abielust sündisid:
Viide:
Sugupuu.
Viited:
Sõdur

Sõdur on allüksuse rivikoosseisu põhivõitleja üldnimetus.
Sõduri kutse iseärasused.
Lihtsõdur on iga sõjaväe peamine edasiviiv ja otsustav jõud, millest sõltub lahingutegevuse, väljaõppe või igapäevateenistuse tegelik efektiivsus. Sõduri tegevus ja teenistus eeldab head vastupidavust, julgust ja järjekindlust, kuid sisaldab vähemal määral vastutust. 
Tavaliselt alustavad kõik sõjaväelased oma väeteenistust sõdurina. Esmalt läbitakse sõjaline baasväljaõpe ja seejärel erialane ettevalmistus.
Sõduriauastmed Eesti kaitseväes.
Eesti kaitseväe maa- ja õhuväe sõduriauastmed:
Eesti kaitseväe mereväe sõduriastmed:
Kasutusel on olnud madalaima auastmena ka noor – reakoosseisule, kes pole sõduri baaskursust veel läbinud. Alates 1999. aastast auastet enam ei eksisteeri.
Sõduriauastmed USA relvajõududes.
1) On samal palgaastmel koos "Corporal"iga, mis on nooremallohvitseri auaste.
2) Vastav auaste on nooremallohvitseri auaste.
Sidetehnika

Sidetehnika on sides kasutatavad tehnilised vahendid ja lahendused.
Malevkond

Malevkond on Kaitseliidu maleva maa-ala- ja haldusallüksus, mis koosneb kompaniidest või (ja) rühmadest. 
Malevkonna liikmete põhjal koostatakse kooskõlas vajadusega maleva koondüksusse lahingallüksusi või sisekaitseallüksusi. Samuti korraldatakse malevkonnana spordi-, kultuuri-, väljaõppe- ja seltskonnaüritusi.
Malevkonda juhib malevkonna pealik.
Kaitseliidu põhikirja järgi võib malevkonna moodustada 300 tegevliikmest, selle peab kinnitama Kaitseliidu ülem maleva pealiku ettepanekul. Malevkondade piirid määrab kindlaks Kaitseliidu ülem, väiksemate üksuste piirid määrab kindlaks maleva pealik. Operatiivselt jaotatakse malevad ja malevkonnad üksusteks analoogiliselt kaitseväeosade ja -üksustega (jaod, rühmad, kompaniid, pataljonid jne). 
Enne Teist maailmasõda loeti malevkond sõjaväelise organisatsioonina vastavaks pataljonile.
Noorte kotkaste organisatsioonis on malevkonna suurus 100 liiget.
Malev (Kaitseliit)

Malev on Kaitseliidu territoriaalne väeüksus. Malev koosneb staabist ning oma juhatuse ja liikmeskonnaga allüksustest — malevkondadest, üksikkompaniidest, üksikrühmadest. Vastavalt väe- ja relvaliigile võib malevasse kuuluda ka üksikkompaniiga võrdsustatud üksikdivisjone, üksikpatareisid või muid sääraseid eriallüksusi.
Kaitseliidus on 15 malevat. Malevate tegevus- ja vastutuspiirkonnad on enamasti võrdsustatud maakondadega, kuid Hiiumaa malevkond kuulub Lääne malevasse ja Tallinna malev on Harju malevast iseseisev.
Malevat juhib maleva pealik, kellele allub maleva staap.
Kaitseliidu põhikirja järgi võib maleva moodustada vähemalt 2000 tegevliikmest. Põhikiri loeb praeguste malevatena üles Alutaguse maleva, Harju maleva, Jõgeva maleva, Järva maleva, Lääne maleva, Põlva maleva, Pärnumaa maleva, Rapla maleva, Saaremaa maleva, Sakala maleva, Tallinna maleva, Tartu maleva, Valgamaa maleva, Viru maleva ja Võrumaa maleva. 
Operatiivselt jaotatakse malevad ja malevkonnad üksusteks analoogiliselt kaitseväeosade ja -üksustega (jaod, rühmad, kompaniid, pataljonid jne), mida juhitakse samal kombel kui kaitseväe vastavaid üksusi. 
Enne Teist maailmasõda loeti malev sõjaväelise organisatsioonina vastavaks rügemendile. Malevaid oli 15 (11 maakonna malevat, Tallinna, Tartu, Narva ja Pärnu malev) malevaga oli võrdsustatud Merekaitseliit.
Tagalateenistus

Tagalateenistus on asutuste ja väeüksuste kogum ja korraldatud süsteem sõjanduses, mille eesmärk on vägede teenindamine ning varustamine. 
Tagalateenistuste põhiülesanded on:
Tagalateenistus jagatakse kaheks põhiharuks:
Aleksei Uljukajev

Aleksei Valentinovitš Uljukajev (Алексей Валентинович Улюкаев; sündinud 23. märtsil 1956 Moskvas) on vene majandusteadlane.
2001. aastast on ta Venemaa Föderatsiooni 1. klassi tõeline riiginõunik.
Ta oli 24. juunist 2013 kuni 15. novembrini 2016 Venemaa majandusarengu minister. 15. novembril 2016 ta vahistati kahtlustatuna altkäemaksu nõudmises eriti suures ulatuses (2 miljonit dollarit). Kohus määras ta kaheks kuuks koduaresti.
2004–2013 oli ta Venemaa Föderatsiooni Keskpanga esimehe asetäitja.
Kemomanipulatsioon

Kemomanipulatsioon on üks veekogude tervendamine keemiliste võtete ja meetodite abil. Kemomanipulatsioon ja biomanipulatsioon on veekogude tervendamise peamisi põhimõttelisi viise.
Et veekogudes on tavaliselt limiteerivaks biogeeniks fosfor, siis valdav osa asjaomaseid meetodeid on suunatud just fosfori(ühendite) vähendamisele veekihis. Enamasti tähendab see fosforiühendite sadestamist või fosforifraktsioonide stabiliseerimist põhjasetteis (nt on soovitud suhteliselt stabiilne mitteapatiitne anorgaaniline fosforifraktsioon setteis, mille difundeerumine ja resuspensiooni vette on väike).
Peamisi meetodeid, mida on kasutatud kemomanipulatsioonis on LIMNO (sageli koos lisameetodi Hypox'iga) ja RIPLOX, viimane küll kätkeb endas ka biomanipulatsioonielemente.
Veekogude tervendamine

Veekogu tervendamine on bioloogiliste ja/või keemiliste ja/või füüsikaliste (sealhulgas tehniliste) võtete ja meetodite kasutamine, parandamaks enamasti veekogu ökoloogilist seisundit või luues/taastades selle rekreatiivset väärtust.
Veekogu tervendamine järve ökosüsteeme mõjutades on biomanipulatsioon, keemiliste võtete kasutamine aga kemomanipulatsioon. Füüsikaliste ja tehniliste võtete alla kuulub näiteks veekogu veetaseme tõstmine või põhjasetete väljakaevamine.
1939. aasta mäesuusatamise maailmameistrivõistlused

1939. aasta mäesuusatamise maailmameistrivõistlused olid 9. maailmameistrivõistlused mäesuusatamises, mis toimusid 12. ja 15. märtsil Zakopanes Poolas. Võistlustel oli mängus 6 komplekti medaleid (kolm ala nii meestele, kui naistele). 
Tulemused.
Mehed.
Slaalom.
&lt;br&gt;Finaal: 14. märts 
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 30
&lt;br&gt;Maailmameister 1938: Rudolf Rominger , Šveits
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
Kiirlaskumine.
&lt;br&gt;Finaal: 12. märts 
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 37
&lt;br&gt;Maailmameister 1938: James Couttet Prantsusmaa
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
Alpi kahevõistlus.
&lt;br&gt;Finaal: 12. ja 14. märts 
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 37
&lt;br&gt;Maailmameister 1938: Émile Allais , Prantsusmaa
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
Naised.
Slaalom.
&lt;br&gt;Finaal: 15. märts 
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 23
&lt;br&gt;Maailmameister 1938: Christl Cranz , Saksamaa
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
Kiirlaskumine.
&lt;br&gt;Finaal: 12. märts 
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 25
&lt;br&gt;Maailmameister 1938: Lisa Resch , Saksamaa
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
Alpi kahevõistlus.
&lt;br&gt;Finaal: 12. ja 15. märts 
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 24
&lt;br&gt;Maailmameister 1938: Christl Cranz , Saksamaa
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
Mäesuusatamine 1948. aasta taliolümpiamängudel

Mäesuusatamine 1948. aasta taliolümpiamängudel toimus 2.–5. veebruarini Sankt Moritzis Šveitsis. Mäesuusatamine oli teist korda V taliolümpiamängude kavas. Ühtlasi olid need ka 10. maailmameistrivõistlused mäesuusatamises. Võistlustel jagati välja 6 komplekti medaleid (kolm ala nii meestele, kui naistele).
Tulemused.
Mehed.
Slaalom.
 
&lt;br&gt;Finaal: 5. veebruar 
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 76 
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused 
Kiirlaskumine.
 
&lt;br&gt;Finaal: 2. veebruar 
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 111 
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused 
Alpi kahevõistlus.
 
&lt;br&gt;Finaal: 2. ja 4. veebruar 
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 79 
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused 
Naised.
Slaalom.
 
&lt;br&gt;Finaal: 2. veebruar 
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 37 
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused 
Kiirlaskumine.
 
&lt;br&gt;Finaal: 5. veebruar 
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 28 
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused 
Alpi kahevõistlus.
 
&lt;br&gt;Finaal: 2. ja 4. veebruar 
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 28 
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
Liiva – Nõmme-Väikse raudtee

Liiva – Nõmme-Väikse raudtee oli 1913–1971 Liiva raudteejaamast Nõmme-Väikse raudteejaama viinud kitsarööpmelise raudtee lõik. Oli kuni 1962. aastani osa Liiva–Vääna raudteest.
Raudtee algas Liiva jaama kolmnurgast, ületas Rahumäe viaduktiga Tallinna–Keila raudtee ja möödus Rahumäe kalmistust lõuna poolt. Nõmme turu ja Vanaka vahelt läks edasi Nõmme-Väikse jaama.
Mustamäe nõlvast laskuv raudteeharu.
Viimati kirjeldatud haru eksisteeris lühikest aega. Tänapäeval kulgeb seda mööda jalgtee, kuid mõnel pool pole see maastikul isegi jälgitav.
Nõmme-Väikse jaamast edasi kulgenud teed.
Raudtee jätkus Nõmme-Väikse jaamast kaheteelise Nõmme-Väikse – Sõrve raudteena (vt Liiva–Vääna raudtee).
Peatused Liiva – Nõmme-Väikse raudteelõigul.
Raudteel sõitsid Tallinna–Vääna reisirongid (kuni 1959). Raudtee võeti üles 1971.
Lõigul asusid peatused 
2009. aastal on suurem osa raudteetammist (enamik Rahumäe viadukti – Nõmme-Väikse lõigust) kasutusel kergliiklusteena jalakäijatele ja jalgratastele.
1950. aasta mäesuusatamise maailmameistrivõistlused

1950. aasta mäesuusatamise maailmameistrivõistlused olid 11. maailmameistrivõistlused mäesuusatamises, mis toimusid 13.–18. veebruarini USAs Aspenis. Võistlustel oli mängus 6 komplekti medaleid (kolm ala meestel ja kolm ala naistel). 
Tulemused.
Mehed.
Slaalom.
&lt;br&gt;Finaal: 16. veebruar 
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 60
&lt;br&gt;Maailmameister 1948: Edy Reinalter, Šveits
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
Suurslaalom.
&lt;br&gt;Finaal: 14. veebruar 
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 63 
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
Kiirlaskumine.
&lt;br&gt;Finaal: 18. veebruar 
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 58
&lt;br&gt;Maailmameister 1948: Henri Oreiller, Prantsusmaa
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
Naised.
Slaalom.
&lt;br&gt;Finaal: 15. veebruar 
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 28
&lt;br&gt;Maailmameister 1948: Gretchen Fraser, USA
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
Suurslaalom.
&lt;br&gt;Finaal: 13. veebruar 
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 28
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
Kiirlaskumine.
&lt;br&gt;Finaal: 17. veebruar 
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 27
&lt;br&gt;Maailmameister 1948: Hedy Schlunegger, Šveits
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
Krzysztof Mikołaj Radziwiłł

Krzysztof Mikołaj Radziwiłł (leedupäraselt Kristupas Radvila; ka Piorun või Perkūnas (vastavalt poola ja leedu keeles 'piksenool'); u 1547 – 20. november 1603 Łosośna) oli Rzeczpospolita väejuht ja riigitegelane. Vürst, põlvnes kuulsast Radziwillide aadlisoost.
Krzysztof Mikołaj Radziwiłł sündis Leedu suurkantsleri ja suurhetmani Mikołaj Radziwiłłi ning Katarzyna Tomicka pojana.
1569. aastal sai temast Leedu "podczaszy" ja 1572. aastal Leedu välihetman. 1579. aastast oli ta Trakai kastellaan ning Leedu asekantsler. 1584. aastast oli ta Vilniuse vojevood ja 1589. aastast Leedu suurhetman. Liivi sõja järel oli ta mitmete Poola valdusse läinud Liivimaa alade staarost.
Radziwiłł juhtis Rzeczpospolita vägesid mitmes sõjas, muuhulgas ka 1600–1611 aastate Poola-Rootsi sõjas.
Krzysztof Mikołaj Radziwiłł oli veendunud kalvinist.
Perekond.
Krzysztof Mikołaj Radziwiłł abiellus esmalt Katarzyna Sobekiga (surnud 1576).
22. juulil 1578 abiellus ta Dubnos vürstitar Katarzyna Ostrogskaga (1560–1579), kes oli Kiievi vojevoodi vürsti Konstanty-Wasyl Ostrogski tütar. Abielust sündis:
1581. aastal abiellus Radziwiłł Katarzyna Tęczyńskaga (surnud 1592), kes oli Krakowi vojevoodi Stanislaw Tęczyński tütar. Abielust sündisid:
1593. aastal abiellus suurhetman Radziwiłł vürstitar Elżbieta Ostrogskaga (surnud 1599), kes oli Katarzyna Ostrogska õde.
Liis Lass

Liis Lass (sündinud 3. oktoobril 1986 Tallinnas) on eesti ettevõtja ja kapten.
Iludusvõistlused.
Liis Lass oli üks poolfinalistidest võistlusel Miss Global Beauty Queen 2005 Xiangshanis Hiinas ning neljas printsess Miss Tourism Queen International võistlusel Changhshas Hiinas.
2006. aastal valisid ajakirja FHM lugejad Liis Lassi "maailma seksikamaks naiseks".
Loome.
Liis Lassi sõnadele kirjutatud laul "God Inside Your Soul" osales konkursil Eurolaul 2008. Tema sõnadele tehtud lugu "Maagiline päev" Rolf Juniori (Roosalu) esituses pälvis 2010. aastal Eesti Eurovisiooni-konkursi finaalis kolmanda koha. Tema ja Elmar Liitmaa lugu "Üks teiseta" pälvis raadio Elmari aastahiti staatuse aastal 2009.
Lass on kirjutanud meediakriitilise raamatu "Kes sandistas lugeja?" (Bloom OÜ, 102 lk, 2009, ISBN 9789949188321).
Isiklikku.
Ta elab Sentosal ja on abielus. Tal on poeg (sündinud 2019) ja tütar (sündinud 2014).
Ott Ojamaa

Ott Ojamaa (11. veebruar 1926 Tallinn – 25. november 1996 Tallinn) oli eesti tõlkija ja kirjandusteadlane.
Ta vahendas eesti keelde peamiselt prantsuse kirjandust (sealhulgas Stendhali, Molière'i, Prosper Mérimée, Anatole France'i teoseid), aga ka hispaaniakeelsete kirjanike (Jorge Luis Borges) teoseid.
Monaco grand prix

Monaco "grand prix" on Monacos peetav võidusõit suurele auhinnale, praegu Vormel 1 maailmameistrivõistluste etapp.
Monaco rajal sõidetakse alates 1929. aastast. 2009. aastal peeti 66. Monaco GP. Ükski Vormel 1 etapp ei ole pikema ajalooga. Alates 1950 ja igal aastal alates 1955 on see kuulunud Vormel 1 sarja. Enne maailmasõda kuulus see Euroopa meistrivõistluste sarja.
Monaco "grand prix" sõidetakse Monaco tänavarajal. Tee on kitsas, sellel on palju järske käänakuid ja kõrgusemuutusi, samuti pikk tunnel, mis nõuab võistlejailt iga kord kohanemist algul pimeduse ja siis päikesevalgusega. Rada läbib sadama ja läbi aegade on kaks sõitjat sadamas vette sõitnud, sealhulgas Alberto Ascari liidrikohalt aastal 1955. Kõigi nende raskuste tõttu on Monaco GP keskmine kiirus suhteliselt väike ja kui Monaco GP ei oleks juba Vormel 1 võistluskavas, ei võetaks teda sinna ohutuse kaalutlustel. Võistlejad seevastu hindavad võitu Monacos rohkem kui teistel GP-del.
Monacos on katkestamised tavalisemad kui mujal ja korduvalt on juhtunud, et võistleja katkestab liidrikohalt. Näiteks 1955. aastal juhtus see kolm korda ja 1982. aastal viimasel kolmel ringil viis korda.
Monacos on 2023. aasta seisuga kõige rohkem (kuus korda) võitnud Ayrton Senna, sealhulgas viis korda järjest aastatel 1989–1993. Viis korda on võitnud Graham Hill ja Michael Schumacher, neli korda Alain Prost.
Konstruktoritest on 2023. aasta seisuga võitnud 15 korda McLaren, kümme korda Ferrari, kaheksa korda Mercedes ning seitse korda Lotus ja Red Bull Racing.
Monaco "grand prix" võitjad.
"Roosal taustal võistlused ei olnud osa Vormel 1 maailmameistrivõistlustest."&lt;br&gt;
"Kollasel taustal võistlused olid osa sõja-eelsetest Euroopa meistrivõistlustest."
Arvid Stålarm

Arvid Eriksson Stålarm (umbes 1549 Lindö – mai 1620 Gripsholmi loss) oli Rootsi sõjaväelane ja riigitegelane.
Arvid Stålarm sündis Lindö ja Grabbacka mõisniku, riiginõuniku Erik Arvidsson Stålarmi (1517–1566) ja Beata Nilsdotter Grabbe pojana. Tema isa õde Elin Arvidsdotter oli abielus Henrik Klasson Horniga.
Ta oli aastatel 1581–1582 asehaldur Ivangorodis ja 1583 Nyslotti läänis, 1592–1597 Narva asehaldur.
1595 osales ta palgasõdurite pealiku ja Narva asehaldurina Täyssinä rahu sõlmimisel.
Sigismundi ja hertsog Karli vahelise võimuvõitluse ajal määras Sigismund ta 1597 surnud Klas Eriksson Flemingi asemele Soome asehalduriks, Rootsis toimunud võimuvõitluses ehk Sigismundi vastu peetud sõjas (1598–1599), kui Södermanlandi hertsog Karl alustas avalikku mässu, katoliiklasest Poola-Rootsi kuninga Sigismundi vastu, otsustas Soome, kuningas Sigismund Vasale truuks jääda ning nii jagunes Rootsi riik sisuliselt kaheks: Rootsi emamaa oli Karli kontrolli all, Soome ja muud idavaldused allusid aga Eestimaa asevalitseja Klas Eriksson Flemingile ja Sigismundile. Soomes asunud Karli vastaseid vägesid juhtisid Arvid Stålarm ja Axel Kurck (ka Kurk), kelle viimaste tugipunktide hulka kuulusid ka Turu, Helsingi ja Viiburi, mis kõik aga vallutati Karli Soome sõjakäiguga 1599. aasta teises pooles. Tagandati pärast Karl IX võimuletulekut ametist ja viibis aastaid vangis. Soome aadelkonna palvel vabastati ta 1602. aastal vangistusest ja määrati Liivimaal Rootsi-Poola sõjas sõdivate väeüksuste ülemjuhatajaks.
1604. aastal toimunud Paide lahingu kaotuse pärast mõisteti ta süüdi ja talle määrati surmanuhtlus, mida aga täide ei viidud. Tema ülejäänud elu möödus vangistuses Rootsis Gripsholmi lossis, kus ta 1620. aasta mais suri.
Perekond.
Arvid Stålarmi vanaisa Arvid Eriksson Stålarm (~1460– ~1529) oli Hämeenlinna (Tavastehus) asehaldur (1529), onu Olof Eriksson Stålarm (u 1481- u 1534), oli Gustav Vasa pooldajana väepealik Rootsi vabadussõjas (Mäss Kalmari uniooni vastu), Viiburi Püha Olavi linnuse komandör või sõjapealik (rootsi k "hovitsman"). Onupoeg Erik Olofsson Stålarm (surn. ~ 1566), Põhja-Pohjanmaa foogt (1530), Hämeenlinna foogt ja Viiburi lossipealik, kelle poeg Svante Eriksson Stålarm (surnud 1585/1589) oli Tallinna (1580–1581) ja Stockholmi asehaldur, Viiburi asehaldur ja Koporje linnuse ja lääni asehaldur Ingerimaal.
Arvid Stålarm abiellus 1579. aastal Elin Flemingiga (1553–1603), kes oli Herman Persson Flemingi (suri 1583) ja Gertrud Håkansdotter Handi tütar. Suri järglasteta.
Palmisaared

Palmisaared (araabia keeles جزر النخيل; Juzur an-Nakhīl) on Araabia Ühendemiraatidele kuuluvad kunstlikud poolsaared Pärsia lahes Dubai rannikul. 
Kolm palmisaart on hiiglaslik turismiatraktsioon, mille rajamise algatas šeik Muḩammad ibn Rāshid Āl Maktūm. Saartele on plaanis rajada üle 100 luksushotelli ning villad, spordi-, kaubandus- ja meelelahutuskeskused. 
Rajamisel on kolm saart: Jumayrah', Jabal ‘Alī ja Dayrah' palmisaar. Palmikujulised saared on ümbritsetud kaarekujuliste suurtest kividest rajatud lainemurdjatega. 
Saared ehitatakse Pärsia lahe põhjast võetud liivast. Saarte rannajoone pikkus on kokku 520 km.
Ehitust alustati juunis 2001. Ehitustööde peaettevõtja on Araabia Ühendemiraatide kinnisvaraarendaja Nakheel Properties.
Esimesena hakati rajama keskmist, Jumayrah' palmisaart. Selle geograafilised koordinaadid on . Saare ulatus on nii pikkuses kui ka laiuses umbes 5 km. Saarele on plaanis ehitada 32 hotelli. Rannikul jääb ankrusse ka endine luksuslaev Queen Elizabeth 2, mis hakkab tööle hotellina. Aastal 2006 kolisid saarele esimesed elanikud. 
Läänepoolseim saar on Jabal ‘Alī, mille koordinaadid on . Seda hakati ehitama 2002. aastal. Sellele saarele rajatakse ka büroohooned.
Idapoolseim ja suurim palmisaar on Dayrah, mille koordinaadid on . Saart hakati rajama 2004. aastal ning see ei ole veel kuju võtnud. Saare pikkuseks planeeriti esialgu 14 km ja laiuseks 8,5 km, et aga rannikust kaugemal osutus meri liiga sügavaks ning nõudis väga palju täitematerjali, vähendati pikkust 1,5 ja laiust 1 km võrra. Saare planeeritav pindala on umbes 46 km². On kokku arvutatud, et selle rajamiseks kulub umbes miljard kuupmeetrit liiva ja kive.
Mall Nukke

Mall Nukke (sündinud 6. detsembril 1964 Tallinnas) on eesti kunstnik.
Elulugu.
Ta on õppinud aastatel 1981–1983 Tallinna 24. Keskkoolis, 1977–1979 Tallinna Laste Kunstikoolis ja 1982–1983 Heino Kivihalli kirjakoolis. 1985. aastal astus Eesti NSV Riiklikku Kunstiinstituuti, kus õppis graafikat. Instituudi lõpetas 1992. aastal (siis juba nimega Tallinna Kunstiülikool). 
1994. aastast õpetab ta Sally Stuudios joonistamist.
Looming.
Ta on loonud lisaks graafikale ka popkunsti sugemetega maale, kollaaže ja installatsioone.
Ta tõusis esile 1990. aastate alguses, suhestudes oma teostes tärkava Eesti popkultuuriga. Tema varajased kollaažid ühendavad erinevaid kultuuritekste ja loovad uudseid tegelaskujusid, kelle eeskujuks on tuntud artistid ja ühiskonnategelased. Alates 2000. aastatest on kunstniku loomingu keskmes fotomontaažid ja õigeusu ikoonikunsti motiividest inspireeritud segatehnikas teosed.
Mall Nukke teoseid leidub KUMU, Tartu Kunstimuuseumi, Rauma Linnamuuseumi (Soome), Viinistu Kunstimuuseumi ja OÜ Sadolini (Eesti) kunstikogus, Vexi Salmi kunstikogus (Soome) ning Nef Galeriis (Kiiev, Ukraina).
Lepalind

 
Lepalind ehk aed-lepalind ("Phoenicurus phoenicurus") on linnuliik rästaslaste sugukonna lepalinnu perekonnast.
Tema rahvapärased nimetused on teiste hulgas sarvik, tulisaba, tulisaba-lind, tulelind, lauklind, lepaliur, kaseüüt, lepaüüt, punaüüt, punaütt.
Nii linnu "lepalind" ja punaka puiduga puu "lepp" nimetus kui ka tegusõna "lepitama" pärinevad ühisest läänemeresoome sõnatüvest, mis tähendab verd. See viitab linnu punakale saba- ja rinnasulestikule.
Levila.
Lepalind pesitseb Euroopas ja Loode-Aafrikas, Aasias ida suunas kuni Obi ja Jenissei veelahkmeni ning Iraanini. Eestis on lepalind tavaline haudelind, tema pesitsusaegne arvukus on viimase hinnangu järgi 15 000 – 20 000 paari.
Lepalind talvitub Ekvatoriaal-Aafrikas ja Lõuna-Araabias. Loode-Aafrikas on lepalind paigalind.
Ränne toimub öösiti. Pesapaikadesse jõuab lepalind aprilli lõpul, Eestisse mai algul, Aafrikasse oktoobris.
Lepalind arvatakse kõige vähem ohustatud liikide hulka.
Välimus.
Lepalind on umbes varblase suurune, kuid märksa saledam. Tema kehapikkus umbes 15 cm, tiiva pikkus 8 cm, mass kuni 20 g.
Lepalind on eredat värvi. Hundsulestikus on isaslinnu pea ja selg tumehallid, laup on valge, tiivad pruunid, saba, rind, kõhualune ja küljed roostepunased, kurgualune, pugu, põsed ja silma ümbrus mustad. Emaslind on valdavalt pruun, päranipuala ja saba roostepunased. Silmaümbrus on mõlemal ühtemoodi must. Noorlinnud on pruunid ookrivärvi laikudega kerel.
Toitumine.
Lepalinnu toit on mitmekesine. Peamise toidu moodustavad selgrootud: mardikad (kärsaklased, naksurlased ja nende vastsed, jooksiklased, poilased, sitiklased), sääriksääsklased, kärbsed, lehevaablaste vastsed, sipelgate vastsed, käguvaablaste vastsed, liblikad ja nende röövikud, lutikalised ja ämblikud, sügisel lisaks marjad ja seemned.
Kahjurputukate hävitajana toob lepalind suurt kasu.
Elupaik.
Elupaigana eelistab lepalind sega- ja lehtmetsi, hõredaid valgusrikkaid kuivi männikuid, parke ja aedu.
Pesitsemine.
Pesa tehakse puuõõnsustesse ja -riitadesse, sageli tuulemurru varju, puujuurte alla ja vahele (eriti kui need kasvavad järsakutel), urgudesse kaljuservadel ja kivide all, asulates pesitsedes hoone karniiside ja vooderdise taha ning pööningutele. Meelsasti pesitseb ka tehispesades.
Lepalind muneb mai lõpul 5–9, tavaliselt 6–7 taevasinist muna. Haub peamiselt emaslind: 13–15 päeva. Sama kaua viibivad pojad pesas. Sel ajal toidavad neid mõlemad vanemad, tuues toitu kuni 500 korda päevas. Vanemad toidavad neid veel nädal aega pärast pesast lahkumist, sest pojad ei ole sel ajal veel päris lennuvõimelised.
Lepalinnul on kaks kurna aastas.
Laul.
Kui isaslinnud on hõivanud pesitsusala, siis hakkavad nad seal laulma. Nad laulavad peaaegu ööpäev läbi, vaikides ainult kesköö paiku (kella 23–3). Laul on meloodiline ja kõlav, kuid seda on nimetatud ka pisut tüütuks. Eriti intensiivne laulmine toimub koidu ja eha ajal. Laulmise ajal kordab isaslind sageli ja valjult oma kutsehüüdu "Friid-tek, friid-tek ...", tõmbleb sabaga ja väristab kirevat sabasulestikku.
Lepalinnu laulu tõlgendus inimkeelde oleks: "Siht, siht, saht, saht, sea pära võru võkk." (Tõstamaa)
Popkunst

Popkunst oli 1950. aastatel Inglismaal ja Ameerika Ühendriikides tekkinud ning Mandri-Euroopasse levinud moodne kunstivool. 
Nimetus on pärit Inglismaalt ("popular art"), kus sellega hakati tähistama massikunsti, peagi laienes see kõigile, kes kasutasid kaasaegse suurlinna keskkonnast pärinevaid visuaalseid kujundeid. Mõiste võttis kasutusele kriitik Lawrence Alloway. Popkunsti tekkele on mõju avaldanud uusdadaism.
Popkunsti motiivid ei olnud traditsioonilised, vaid kaasaegset tarbijalikku ühiskonda kujukalt iseloomustavad produktid ja industriaalse kultuuri objektid. Popkunst kasutas kõige argisemaid, banaalsemaid ja iseenesest tühisemaid esemeid ja nähtusi, mille keskel tavainimene argipäevas viibib, tihti kistes need tavapärasest keskkonnast välja ja tõstes mingil kunstilisel viisil eriliselt esile. 
Popkunsti teosed on sageli ülisuurtes mõõtmetes ja väga erksavärvilised. Tehnika võib olla väga mitmekesine: kollaaž, assamblaaž, "ready-made", installatsioon.
Eestis olid tuntumad popkunsti viljelejad Leonhard Lapin, Ando Keskküla ja Andres Tolts.
Lepalind (folkloor)

Lepalind on eesti folklooris nii linnu- kui ka putukanimetus. Lepalinnuks kutsutakse punaka sulestikuga värvulisi, näiteks metsvinti ("Fringilla coelebs"), lepalindu ("Phoenicurus phoenicurus"), punarinda ("Erithacus rubecula") jt. Putukatest on selline rahvapärane nimetus seitsetäpp-lepatriinul ("Coccinella septempunctata").
Nii linnunimetus "lepalind" kui ka punaka puiduga puuliigi nimetus "lepp" lähtuvad ühisest läänemeresoome sõnatüvest, mis tähendab verd. Legendis on punane värvus saadud heateo eest Kristuse ristil. Tekkemuistendi järgi on punarind punase kurgualuse saanud Jeesuse verest, kui püüdis tema ihust ristinaelu välja nokkida.
Laine Villenthal

Laine-Reseda Villenthal (29. juuni 1922 Ellamaa – 23. mai 2009 Tallinn) oli eesti vaimulik. Ta oli esimene ametisse nimetatud naiskirikuõpetaja Eestis. 
Enne Usuteaduse Instituudis õppima asumist 1951. aastal töötas algklassiõpetajana.
Tänu 12. oktoobril 1967 vastu võetud seadusele, mis lubas naistel meestega võrdsetel alustel kirikuõpetajana teenida, ordineeriti Laine Villenthal 16. novembril 1967 esimese naisena Eestis kirikuõpetajaks. Kümme aastat töötas Laine Villenthal Võrumaal Misso abikirikus naisjutlustajana. Seejärel määrati ta Võrumaa Pindi koguduse jutlustajaks. Alates 1984. aastast teenis ta lisaks Pindile Petseri kogudust.
Anders Lennartsson

Anders Lennartsson Forstena mõisast (ka Anders Lindersson või Anders Lindormsson) (surnud 27. (17. septembril) 1605 Salaspilsis) oli Rootsi sõjaväelane. 
Anders Lennartsson sündis Forstena suguvõsast pärit Västergötlandi rüütlite peamehe, Lennart (Lindorm) Torstenssoni (surnud 1564 Põhjamaade seitsmeaastane sõja Bohuse kindluse piiramisel) ja Stola mõisast (rootsi ) pärit Margareta Andersdotter Ekebladi (surnud 1616) pojana. Tema venna, 1625 Rootsi aadlimatriklisse kantud Torsten Lennartssoni (Lindersson) (1561–1631) poeg oli Lennart Torstenson (1603–1651), Eestimaa kindralkuberneri Anders Torstensoni isa. Ema Margareta abiellus pärast isa surma 1573 Hovi mõisast (Hällstad Västergötlandis) pärit Anders Olofsson Oxehufwudiga (u. 1537–1618).
Sigismundi ja hertsog Karli vahelise võimuvõitluse ajal 1598 Linköpingis toimunud Stångebro lahingus oli tema ja Samuel Nilssoni väeüksustel märkimisväärne osa hertsog Karli juhitud mässuliste võidus. 
Poola-Rootsi sõja ajal 1602 määras kuningas Karl IX ta enda asehalduriks Tallinnas (1602–1603) ja koos Liivimaal sõdivate väeüksuste ülemjuhataja Arvid Stålarmiga olid nad 1602–1603 kõrgeimad Rootsi võimu esindajad Liivimaal.
1605. aastal toimunud Salaspilsi lahingus (Kircholmi lahing) juhtis ta Rootsi väe keskosa. Paremat tiiba juhtis krahv Joachim Friedrich von Mansfeld ja vasakut Henrik Brandt. Pärast ratsaväe põgenemist jäi jalavägi kaitseta ning Anders Lennartson, von Hinkeman, Braunschweig-Harburgi prints Friedrich, šotlasest kapten Henry Forbes of Thainston Aberdeenshire'ist ja Stigel oma meestega hukkusid Poola ratsaväe rünnakus.
Anders Lennartssonile kuulus Restadi mõis Västergötlandis Älvsborgi läänis Vänersborgis.
Lepalind (perekond)

Lepalind ("Phoenicurus") on lindude perekond rästaslaste sugukonnast.
Liigid.
Lepalinnu perekonda kuulub 11 liiki, millest Eestis elavad kaks:
Välimus.
Suguline dimorfism väljendub selgelt. Emaslinnu välimus on palju tagasihoidlikum kui isaslinnul.
Eluviis.
Lepalinnud on putuktoidulised.
Levik.
Lepalinnud pärinevad Kesk-Aasia mäestikest ja platoodelt, kust nad on levinud ja lahknenud mitmele poole Aasias Atlandi ookeanist Kirde-Hiinani. Tänapäeval elavad lepalinnud Himaalajas, Pamiiris, Hindukušis, Kaukasuses, Taga-Kaukaasias, Alpides, Püreneedes ja Atlases.
Viimase 250 aasta jooksul on täheldatud lepalindude elamaasumist keskmäestikest Euroopa tasandikele. Nende levila on laienenud kuni 61° põhjalaiuseni.
Edvin Matson

Edvin Matson (3/15. mai 1880 Tallinn – 20. veebruar 1939 Berliin) oli eesti farmatseut.
Eesti Kristlik Televisioon

Eesti Kristlik Televisioon on mittetulundusühing, mis tegeleb kristlike telesaadete tegemise, video- ja helisalvestuse ja montaažiga.
Eesti Kristliku Televisiooni rajasid Andres ja Peeter Võsu septembris 1991 aktsiaseltsina. See oli taasiseseisvunud Eesti esimene eratelekanal.
Alates 1993. aastast mittetulundusühing.
Jens Christian Johansen

Jens Christian Johansen (1868 Slagelse, Taani – 29. jaanuar 1929 Tallinn) oli taani maaparandusinsener ja Taani aupeakonsul Eestis aastatel 1918–1929.
Johansen õppis Kopenhaagenis maaparandusinseneriks (kultuuriinseneriks) ning asus 1892. aastal tööle Vitebski kubermangu. Seal paistis ta silma eduka maaparandajana ja nõnda kutsus baltisakslaste juhitud Liivi- ja Eestimaa Maakultuuri Büroo ta 1901. aastal selle Tallinna osakonna juhatajaks. 1910. aastast tegutses ta Eestimaa Aadli Krediitkassa alluvuses, jätkates maaparandustööde korraldamist. 
1915. aastal reisis Johansen Taani, kuid tema perekond jäi Eestisse. 1916. aastal, kui ta soovis pere juurde sõita, ei lubanud Venemaa võimud seda, väidetavalt selle tõttu, et ta oli baltisakslaste teenistuses. Alles 1918. aasta lõpul, pärast Eesti faktilist iseseisvumist, õnnestus tal Tallinna naasta. 
Et olud olid segased ja Eestis viibivad taanlased olid Punaarmee pealetungi tõttu tõsises ohus, siis otsustas Taani riik Johanseni kui Eesti olusid tundva mehe aupeakonsuliks määrata. Esialgu oli ta seda ajutiselt, hiljem juba alaliselt. Konsulina tegutsemise algusajal oli ta jätkuvalt ka rüütelkonna palgal, seda ilmselt ka seetõttu, et aukonsulina tegutsedes ta palka ei saanud. Tema seisukohad Eesti riigi suhtes olid esialgu kahtlevad, ilmselt olid tema vaated mõjutatud baltisakslastest, kellega ta tihedalt lävis. 1919. aasta sügisel lahkus ta baltisakslaste teenistusest, sest rüütelkond kaotas seisusliku organisatsioonina mõtte ning temaga suhelnud baltisakslased politiseerusid. Otsest seost poliitilise parteiga tahtis Johansen aga vältida. 
1923. aasta paiku aktsepteeris Johansen Eestit riigina lõplikult ja töötas seejärel kuni surmani ilma palgata Taani aukonsulina Eestis. Lisaks pidas ta (agentuur-inkasso finantseerimis) Kommandiit-Ühisust J. C. Johansen  Ko, mis asus aadressil Uus tänav 14. 
Ta suri Greiffenhageni kliinikus südamerabandusse.
Isiklikku.
Johansenil oli kolm last: poeg Karl Adam (1894–1942) hukkus Gulagis, tütar Ingeborg oli kirjanik (ka pseudonüüm Edith Paider) ja poeg Paul oli tuntud ajaloolane.
Petter Hegre

Petter Hegre (sündinud 8. septembril 1969 Stavangeris) on norra aktifotograaf.
Valter Reili

Valter Reili (9. juuli 1908 Koosa küla, Kavastu vald – 4. jaanuar 1979 Edmonton, Kanada) oli Eesti sõjaväelane (kapten).
Nikolai Georg

Nikolai Georg (6. august 1901 – 21. oktoober 1956 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (vanemleitnant).
Aleksander Saluoja

Aleksander Saluoja (kuni 4. maini 1935 Aleksander Sakkeus, 16. jaanuar 1896 – 13. juuli 1941 Ostrovi lähistel) oli Eesti sõjaväelane (major).
Ta lõpetas 1915. aastal Tallinna Reaalkooli.
Bikari atoll

Bikari atoll on Marshalli saarte hulka kuuluv asustamata atoll Mikroneesias. Bikari atoll kuulub Rataki ahelikku.
Bikari atolli geograafilised koordinaadid on . Lähim naaberatoll on Utiriki atoll umbes 100 km kaugusel kagus.
Atolli pindala on 50 ha. Suuremad saared on Bikar, Jabwelo, Almani ja Jaboero. Saared on madalad.
Bikar

Bikar on Marshalli saarte hulka kuuluv asustamata saar Mikroneesias, osa Bikari atollist.
Bikar on atolli saartest suurim. Selle maksimaalne kõrgus on 6 meetrit merepinnast.
Poolmõis

Poolmõis (saksa keeles "Landstelle") ehk maakoht oli XIX sajandil ja XX sajandi algul eksisteerinud enamasti väikese pindalaga põllumajanduslikult iseseisev mõis, millel puudusid rüütlimõisa õigused.
Ajalugu.
1864. aastal esimest korda välja antud Balti eraseaduses (artikkel 599) defineeriti "rüütlimõis" ja sätestati selle miinimumsuurus. Eestimaal pidi rüütlimõis olema vähemalt 150 tiinu (selle hulka ei kuulunud heina- ja karjamaad) suur. Liivimaal oli minimaalnõudeks 300 tiinu (selle hulka ei loetud veekogusid, soid ja muid kõlbmatuid maid). Kolmandik sellest pidi olema hea põllumaa (sks k "Brustacker"). Saaremaal loeti rüütlimõisaks mõisa, mille pindala oli vähemalt 162 tiinu ja kolmandik sellest oli hea põllumaa. Nendele minimaalmääradele mittevastavad mõisad kantigi maaraamatusse maakohtadena ehk poolmõisatena.
Mõisad, mis küll ei vastanud kehtestatud suurusemäärale ja oleksid pidanud olema poolmõisa staatusega, kuid olid varem kinnistatud maaraamatusse (Saaremaal 1819, Liivimaal 1860 ja Eestimaal 1856), rüütlimõisa õigusi siiski ei kaotanud. Seetõttu võis mõni poolmõis olla mõnikord suurem rüütlimõisast.
Poolmõisad võisid koosneda mõisa- ("Hofsland") või talumaast ("Bauerland") või mõlemast.
Arnold Habicht

Arnold Viktor August Habicht (29. mai 1878 Tori – 26. märts 1964 Bad Segeberg) oli eesti vaimulik. 
Arnold Habicht sündis Tori köstri pojana, gümnaasiumihariduse omandas Pärnus. Aastatel 1901–1902 õppis ta Riia Polütehnilise Instituudis ehitust, kuid katkestas õpingud tervislikel põhjustel. Aastatel 1902–1907 õppis Arnold Habicht usuteadust Tartu Ülikoolis. 
1907–1908 oli ta Tartu Maarja koguduse abiõpetaja, 1908–1910 Kihelkonna koguduse õpetaja ning 1910–1933 Tartu Pauluse koguduse õpetaja. 
Aastal 1933 siirdus Arnold Habicht perega Saksamaale. 1933–1945 oli ta Stettini Jakobi koguduse õpetaja ning 1945–1960 Bad Segebergi (Schleswig-Holsteini liidumaa) haigla vaimulik. 
Arnold Habicht on maetud Bad Segebergi Maarja kiriku surnuaeda. 
Isiklikku.
Ligi 200 aasta jooksul (1770–1969) andsid Habichtid isalt pojale edasi Tori köstri ametit. 
Arnold Habichti äi Eugen Joseph von Blossfeldt oli eesti vaimulik. Tema vennapoeg Alexander Habicht (sünd. 1911, õppis kuni 1939 usuteadust, oli sõjaväes, jäi Venemaal sõjavangilaagris kadunuks.
Arnold Habichti pojapoeg Christian Habicht (1952–2010) oli saksa näitleja ja maletaja.
Onega rajoon

Onega rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Arhangelski oblastis. Rajoonikeskuseks on Onega jõe suudmes Arhangelski–Vologda raudtee ääres asuv Onega linn.
Rajoon jaguneb 8 asunduseks, millest 2 on linnalised.
1954. aasta mäesuusatamise maailmameistrivõistlused

1954. aasta mäesuusatamise maailmameistrivõistlused olid 13. maailmameistrivõistlused mäesuusatamises, mis toimusid 1.-7. märtsini Åres Rootsis. Võistlustel jagati välja 8 komplekti medaleid (neli ala nii meestele, kui naistele). 
Tulemused.
Mehed.
Slaalom.
&lt;br&gt;Finaal: 1. märts 
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 67
&lt;br&gt;Maailmameister 1952: Othmar Schneider, Austria 
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
Suurslaalom.
&lt;br&gt;Finaal: 3. märts 
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 65
&lt;br&gt;Maailmameister 1952: Stein Eriksen , Norra 
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
Kiirlaskumine.
&lt;br&gt;Finaal: 7. märts 
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 60
&lt;br&gt;Maailmameister 1952: Zeno Colò , Itaalia 
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
Alpi kahevõistlus.
&lt;br&gt;Finaal: ? 
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 68
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
Naised.
Slaalom.
&lt;br&gt;Finaal: 1. märts 
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 64
&lt;br&gt;Maailmameister 1952: Andrea Mead-Lawrence , USA 
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
Suurslaalom.
&lt;br&gt;Finaal: 4. märts 
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 40
&lt;br&gt;Maailmameister 1952: Andrea Mead-Lawrence , USA 
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
Kiirlaskumine.
&lt;br&gt;Finaal: 2. märts 
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 38
&lt;br&gt;Maailmameister 1952: Trude Jochum-Beiser , Austria 
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
Alpi kahevõistlus.
&lt;br&gt;Finaal: ? 
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 40
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
Liivi rand

Liivi rand (, ) on 1991. aastal Läti valitsuse poolt Kuramaa põhjarannikule loodud kultuurilis-ajalooline ala, millesse kuulub 12 endist liivi küla, milleks on lääne poolt ida poole lugedes Lūž, Pizā, Īra, Ūžkilā, Sīkrõg, Irē, Kūoštrõg, Pitrõg, Sǟnag, Vaid, Kūolka ja Mustānum.
Mõnikord räägitakse Liivi rannast ka kui Kuramaa liivlaste traditsioonilisest asualast, mis oli välja kujunenud 19. sajandi lõpuks. Selle piirkonna hulka kuuluvaks on peetud ka Ventspilsist 20 kilomeetrit põhja pool asuvat Paţikmō küla Lūžist lääne pool, kuigi sealne rahvastik on lätistunud varem kui muude külade rahvas.
Ala administratsiooni ülesanneteks määrati piirkonna teaduslik dokumenteerimine, kinnis- ja vallasasjade säilimise eest hoolitsemine, hoonestuseeskirja järgmise ja maastiku säilimise tagamine, sotsiaalmajandusliku arengu ja keskkonnakaitse seisukohtade väljatöötamisel osalemine, teaduslike, haridus- ja kultuuriürituste korraldamine. Alates 2003. aastast on institutsiooni korduvalt reformitud, millega on kaasnenud riikliku toetuse vähenemine.
Ajalooliselt oli liivi rand jagatud kaheks osaks (ida- ja lääneosa), kus räägiti ka erinevaid murdeid – ida- ja läänemurret. 1920. aastail üritati liivlaste asuala ühendada ühte valda, kuid see plaan ebaõnnestus. Kumbki osa kuulus eraldi valla ja kihelkonna alla. Praegu on ajalooline Liivi ranna territoorium jagatud Ventspilsi, Dundaga ja Roja piirkonna vahel. 
Liivi ranna ala kattub osaliselt Slītere rahvuspargi territooriumiga.
Pärast Läti Vabariigi taastamist on Liivi rannast saanud populaarne turismi- ja suvituskoht.
Samuel Nilsson

Samuel Nilsson, Hässle mõisast (surnud 1607 Tartu lähedal) oli Rootsi sõjaväelane ja Narva asehaldur (1601–1607). 
Samuel Nilsson sündis Stockholmi kodaniku Nils Jönssonsi pojana. Sigismundi ja hertsog Karli vahelise võimuvõitluse ajal, 1598. aastal Linköpingis toimunud Stångebro lahingus juhtis ta hertsog Karli jalaväge. Tema ja Anders Lennartssoni väeüksustel oli märkimisväärne osa hertsog Karli juhitud mässuliste võidus. 1599. aastal osales sõjategevuses Soomes ja koos Carl Carlsson Gyllenhielmiga Kalmari lossi piiramisel. 
Poola-Rootsi sõja ajal 1600. aastal määrati jalaväeülemaks Liivimaal, ning osales Viljandi lahingus 1600. aastal ja Koknese (1601) vallutamisel. 3. novembril 1601. aastal määras Rootsi kuningas Karl IX ta Narva linnuselääni ja Narva asehalduriks Rootsi Ingeris (Täyssinä rahu tõttu oli Ingerimaa Moskva tsaaririigi haldusalas ja Ivangorodi vojevoodiks sel ajal Mihhail Glebovitš Saltõkov (), kuid osales samal ajal ka Poola-Rootsi sõjategevuses Liivi- ja Eestimaal. 
1604. aastal nimetati taas Narva asehalduriks. 1604. aastal sai ta Rootsi aadlikuks, kuid ei introdutseeritud Rootsi rüütelkonda. Pärast 1605. aastal toimunud Salaspilsi lahingut (Kircholmi lahing) juhtis ta sõjaväeüksust Liivimaal ja hukkus Rootsi-Poola sõjas, 1607. aastal Tartu lähedal.
Talle kuulus Hässle mõis (Hessle) Upplandis.
Perekond.
Ta oli abielus Carin Andersdotter Cruusiga, kes oli Edeby, Värnsta ja Lundby härra Anders Larsson Cruusi (1548–1591) ja Porvoost pärit Kristina Flemingi (surn.1578) tütar. Kristina Fleming oli Peder Johansson Flemingi (surn.1562) ja Hålbonäsis pärit Karin Håkansdotteri (surn.1578) tütar. Abikaasa vend Jesper Andersson Kruse (aastast 1625 Cruus af Edeby) (1576–1647) oli ooberst Liivimaal, osales samuti Poola-Rootsi sõjas ja langes koos hilisema Haapsalu asehalduri, ooberst Christer Sommega 1601. aasta Koknese lahingus poolakate kätte vangi.
Räpina Aianduskool

Räpina Aianduskool on kutseõppeasutus Põlvamaal Räpinas.
Räpina Aianduskool on vanim aiandusalane ametikool Eestis. Koolis on loodud tingimused asjatundlike, Eesti ja rahvusvahelisel tööturul konkurentsivõimeliste spetsialistide kujunemiseks, lähtudes nutikast ja looduslähedasest eluviisist.
Aianduskoolis saab õppida aednikuks, floristiks, keskkonnakaitsespetsialistiks, maastikuehitajaks ja tekstiilikäsitööliseks. Räpina Aianduskooli Maarja küla õpperühmas saab õppida abiaednikuks.
Räpina Aianduskooli juures tegutseb õppeaed, mille haldusalasse kuuluvad avamaa tootmispõllud, kollektsiooniaiad, õppekasvuhoone, Sillapää mõisapark ja haljasalad. Kokku on maad 35,07 ha, mis jaguneb maakasutuse alusel järgmiselt:
Õppeaias on kasutusel tänapäevane haljastus-, aia- ja põllumajandustehnika. Õppeaia tootmispõldudel kasvatatakse köögivilja ja marjakultuure ning tegeldakse viljapuude, marjapõõsaste ning ilupuude ja -põõsaste paljundamisega. Õppekasvuhoones kasvatatakse aasta läbi lille- ja maitsetaimi ning hooajaliselt köögivilju ja maitsetaimi.
Kooli juurde kuulub 8 ha dendroparki ja 6 ha kollektsioonaedu. Räpina mõisaparki hakati rajama 19. sajandi keskel. Pargi kavandas 1880. aastatel Walter von Engelhardt segastiilis Inglise, Prantsuse ja metsapargina. Pargis kasvab üle 300 liigi puid ja põõsaid; park on üks liigirikkamaid Eestis.
Ajalugu.
Räpina Aianduskooli asutamisajaks loetakse aastat 1924, kui Räpina Reaalgümnaasiumi juurde moodustati põllumajandusklass ja tekkis Räpina põllumajanduslik ühisgümnaasium. Kaugõppeosakond tegutseb alates 1961. aasta 1. juulist. Räpina Sovhoostehnikum oli köögivilja, puuvilja ja marjade sordiaretuse ja seemnekasvatuse, iluaianduse majand ning tehnikumi õppemajand. 1995–1996 liideti aianduskooliga 35. Kutsekeskkooli ehituseriala grupp (1998. aastal lõpetas 2. ja ühtlasi viimane ehitajate lend).
Enne uue õppehoone valmimist 1984. aastal tegutses kool Sillapää lossis. Räpina Aianduskoolis on töötanud tunnustatud õppejõud Otto Tigane, sirelisortide aretaja Adolf Vaigla, puuviljanduse ja marjakasvatuse õppejõud Jaan Kivistik jt.
Tänapäevased koolihooned.
30. augustil 2012 avati renoveeritud õppehoone. Renoveerimiseks kulus 5,2 miljonit eurot, millest 4,3 miljonit andis Euroopa Liit. Projekteerimist alustati 2010. aastal ja tööd lõpetati 2013. aastal.
20. jaanuaril 2013 anti aianduskoolile nimetus "Energiasäästlik kaunis kodu 2012".
Renoveerimisega laiendati raamatukogu, ehitati uus 70-kohaline seminariruum ja uuendati põhjalikult küttesüsteemi. Majal on A-energiatähis. Maja sai uue välisilme ja modernse sisemuse. 
2013. aastal renoveeriti Sireli õpilaskodu. 2022. aastal avati täielikult renoveeritud Jõe õpilaskodu.
August Orav

August Orav VR II/3 (7. september 1895 Helme kihelkond – 4. jaanuar 1961) oli Eesti sõjaväelane (veebel).
Ta osales Vabadussõjas ratsaväes. Rahuajal oli ta Kapermäe A 5 talu peremees ja Kaitseliidu Tartumaa maleva Alatskivi kompanii rühmapealik.
Uļi Kīnkamäg

Uļi Kīnkamäg (ka Uldrik Kahperg, ametliku nimega Uldriķis Kāpbergs; lätipäraselt ka Uļi Kīnkamegs (25. märts 1869 Pizā – 1. juuni 1932 Ventspilsi vangla) oli liivi luuletaja ja rahvuslane, kes on tuntud kui "Liivi kuningas".
Uldrik Kahperg oli harilik vähese kirjaoskusega taluperemees, kelle ainsaks lugemisraamatuks oli piibel, mille ta oli läbi lugenud mitu korda.Ta ei tunnustanud Läti riigi võimu liivlaste üle, pidades end "jumala kuningriigi kodanikuks". Ta ei maksnud makse ja keeldus oma poega Läti sõjaväkke ajateenistusse saatmast. 
Mais 1932 ta vangistati. Ta suri Ventspilsi vanglas südamerabandusse. Ta on maetud Pizā kalmistule.
Liivi kuningaks nimetas teda ajakirjandus, ise ta ennast kuningaks ei nimetanud.
Tema luuletusi avaldati ajalehes Līvli.
Isiklikku.
Tema poeg Pētõr Kīnkamäg oli samuti luuletaja.
Toimetuleku riiklik õppekava

Toimetuleku riiklik õppekava on haridusministri poolt 15. detsembril 1999 kinnitatud riiklik õppekava, mille järgi õpetatakse mõõduka ja raske vaimse alaarenguga õpilasi.
Toimetulekuõppekava koosneb erinevatest eneseteostusele suunduvatest hierarhilistest astmetest: teadmised iseendast, eneseteenindus, keskkonnaga kohanemine, orienteerumine sotsiaalsetes suhetes, oma keskkonna kujundamine.
Toimetulekukool

Toimetulekukooliks nimetatakse kooli, kus õpetatakse mõõduka ja raske vaimse alaarenguga õpilasi ning rakendatakse toimetuleku riiklikku õppekava.
Toimetulekuklass

Toimetulekuklass on klass mõõduka ja raske vaimse alaarenguga õpilaste õpetamiseks, järgides toimetuleku riiklikku õppekava.
Toimetulekuklass võib asuda toimetulekukoolis, tavakoolis või abikoolis.
Põhikooli lihtsustatud riiklik õppekava

Põhikooli lihtsustatud riiklik õppekava (ka põhikooli abiõppe riiklik õppekava) on haridusministri 24. märtsil 1999 kinnitatud riiklik õppekava, mille järgi õpetatakse kerge vaimse alaarenguga õpilasi.
Selle õppekava järgi õpetavaid koole kutsutakse abikoolideks.
Abiõppe põhiülesanne on korrigeerida arengut ja aidata kujuneda isiksusel, kes tuleb eluga toime võimalikult iseseisvalt, teeb võimetekohast tööd, määratleb end oma rahva liikmena ja kodanikuna. Korrigeeriva õpetamise eesmärk on vähendada mahajäämust arengus: kujundada psühhofüsioloogilisi kompensatsioonimehhanisme, et soodustada õpilase kognitiivset ja motoorset arengut, tunde- ja tahtevalla kujunemist, sotsialiseerumist ja adapteerumist, sh adekvaatse minapildi kujunemist.
Tavakool

Tavakool on kool, kus õppivatel õpilastel pole hariduslikke erivajadusi või ei takista need kehtiva õppekava täitmist. Tavakooli vastand on kas erikool (erivajadustega õpilastele) või süvakool (mingis aines süvendatud õpe).
Eestis on tavakoolis õpetamise aluseks 2002. aastal kinnitatud põhikooli ja gümnaasiumi riiklik õppekava.