Vandelnokk-kuningrähn

Vandelnokk-kuningrähn ("Campephilus principalis") on linnuliik rähniliste seltsist rähnlaste sugukonnast kuningrähni perekonnast. Vandelnokk-kuningrähn pesitseb Ameerika Ühendriikide lõunaosa põlismetsades. Ta on üks suurimaid rähnlasi maailmas, sest ta on umbes 50 cm kehapikkuse ja 76 cm tiivaulatusega.
Vandelnokk-kuningrähnil on kaks alamliiki: ameerika vandelnokk-kuningrähn ("Campephilus principalis principalis") ja kuuba vandelnokk-kuningrähn ("Campephilius principalis bairdii"), kellest hilisem on välja surnud.
Välimus.
Vandelnokk-kuningrähn meenutab välimuselt ameerika musträhni ("Dryocopus pileatus"). Peamiseks erinevus seisneb noka värvuses: vandelnokk-kuningrähn on valge nokk, kuid samas ameerika musträhni nokk on hall või osaliselt must.
Vandelnokk-kuningrähni kaunistab läikiv must sulestik, mis erineb valgetest triipudest, mis kulgevad iga tiiva alt kuni pea küljeni. Lindude sisemised primaarsed ja sekundaarsed tiivasuled on samuti valge värvusega. Tiibade kokkuvoltimisel moodustavad suled seljale valge kilbi. Lisaks on lindude ninasõõrmeis valged sulgede kimbud, mis hoiavad prahi eemale. Isastele on omane pea tagaküljel terav punane hari. Emastel on see must. Lindude silmavärv on erekollane, jalad ja varbad on hallid ning varustatud tugevate mustade küünistega.
Toitumine.
Vandelnokk-kuningrähn toitub peamiselt putukatest, kuid eelistab mardikate vastseid. Harvemal juhul sööb ka mahlaseid taime vilju või pähkleid.
Elupaik.
Vandelnokk-kuningrähn avastati Ameerika Ühendriikide lehtpuumetsadest ja Kuuba mägimetsadest. Kunagi olid need linnud Ameerika Ühendriikide kaguosas ja terve Kuuba territooriumil laialdaselt levinud. Olukord muutus aga märkimisväärselt ulatuslike metsaraiete tõttu. Vandelnokk-kuningrähn kuulutati väljasurnud liigiks 1980. aastatel, kuid 2004. aastal lind taasavastati.
Arkansase osariigis asuv looduskaitseala Cache River National Wildlife Refuge on ainus kindel teadaolev asukoht, kus vandelnokk-kuningrähn pesitseb. Kuubal nähti seda lindu viimati 1987. aastal. Linnud vajavad pesitsemiseks väga suurt areaali, mis peab sisaldama surnud või suremisjärgus puid. Laia tiivaulatuse tõttu vajavad nad hõreda võraga metsi. Sellised tingimused kärbivad suurel määral lindude tulevast leviala. Vandelnokk-kuningrähni suurimaks ohuks võibki lugeda liigset raiumist ja kollektsionääride ülemäärast huvi.
Ajalugu.
1930. aastatel paiknes viimane vandelnokk-kuningrähni asurkond Kirde-Louisiana põlismetsades Singer Tractis. Hoolimata looduskaitsjate protestist raiuti need metsad maha. 1880. aastatel kanti vandelnokk-kuningrähn hävinud liikide nimekirja, kuid lindu nähti veel aastaid hiljem. Viimast vandelnokk-kuningrähni emaslindu nähti 1944. aastal. Vandelnokk-kuningrähni alamliiki "Campephilius principalis bairdii" pildistati veel 1956. aastal ja 1980. aastatel. Hiljem neid linde enam ei nähtud.
2004. aasta veebruaris taasavastas Gene Sparling Arkansase osariigis vaatluse tulemusena vandelnokk-kuningrähni. Kuigi kohtamiskuuldusi oli ka varem levinud, selgus lähedasel vaatlusel alati, et tegemist oli hoopis ameerika musträhniga ("Dryocopus pileatus"). Gene Sparling suutis leida seitse vandelnokk-kuningrähnile omast diagnostilist tunnust. Peale avastust süvenesid linnu otsingud. Leitud asupaika paigaldati liikumisanduriga kaamerad. Aastatel 2004–2009 viidi otsinguid läbi asukohtades, mis jäid leiupaiga lähedale. Lisaks määrati otsingute läbiviimiseks 50-liikmeline meeskond. 2003. aasta oktoobrist 2013. aasta septembrini oli Ameerika Ühendriikide siseministeeriumi kalanduse ja looduse teenistus (United States Fish and Wildlife Service; USFWS) kulutanud 20,3 miljonit dollarit otsingute läbiviimiseks ja dokumenteerimiseks. Samuti on otsinguid korraldatud Kuubas.