tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Aleksandr Sadovski

Aleksandr Ivanovitš Sadovski (vene keeles "Александр Иванович Садовский"; 6. detsember (vkj 24. november) 1859 Vitebsk, Venemaa – 26. detsember 1923 Praha) oli vene füüsik, kes tegutses Eestis.
Elulugu.
Aleksandr Sadovski oli sõjaväelase poeg. Ta lõpetas Helsingis vene Aleksandri gümnaasiumi, 1881 Peterburi Ülikooli füüsika-matemaatikakandidaadi kraadiga ning kaitses 1894 samas füüsikamagistri kraadi. Doktoriväitekiri "Пондемоторные действия электромагнитных и световых волн на кристаллы" (Jurjev, 1899) jäi Peterburi Ülikoolis kaitsmata teooriat kinnitava eksperimentaalse materjali puudumise tõttu, kuid 18. detsembril 1917 (vkj) andis Peterburi Ülikool talle füüsikadoktori kraadi "honoris causa".
1894–1900 oli Sadovski TÜ erakorraline füüsikaprofessor, 1900–17 füüsikaprofessori kohusetäitja, ühtlasi 1905 füüsika-matemaatika-teaduskonna dekaan, 1906–07 TÜ prorektor, 1911–15 ka TÜ üheaastaste keskkooliõpetajate ettevalmistuskursuste matemaatika-füüsika ja kosmograafia osakonna juhataja. 1915. aastast juhatas ta füüsika kateedrit Nikolai I nimelises mereakadeemias Peterburis, olles samaaegselt sõjalis-tööstusliku komitee kaastööline. 1917. aasta suvel lahkus ta Tartust, 1919. aastast oli füüsikaprofessor Prahas vene ülikoolis.
Teadustöö.
Varasemates töödes uuris Sadovski katseliselt naatriumi neeldumisjooni ja vismuti elektritakistust vahelduvvoolule magnetväljas, hilisemad teadustööd käsitlevad valguse interferentsi Newtoni rõngastes, 1894–99 uuris valguse mehaanilist toimet kristallidele ja tõestas 1897 teoreetiliselt, et kristallplaati läbiv ringpolariseeritud valgus annab teatavatel tingimustel plaadile pöördemomendi valguse levimissuuna kui telje suhtes (Sadovski efekt). Vastavate vahendite puudumise tõttu TÜ füüsikakabinetis ei õnnestunud seda tulemust katsetes vaadelda ja pärast väitekirja tagasilükkamist Peterburi Ülikoolis loobus ta sellealasest uurimistööst. Sadovski efekti olemasolu kinnitas katseliselt ja mõõtis selle suuruse ameerika füüsik R. A. Beth Princetoni Ülikoolis 1935. aastal. Kokku ilmus Sadovskil 12 teaduspublikatsiooni.
Auguste Saget

Auguste Saget seenior (30. aprill 1820, Neuchatel, Šveits – 5. jaanuar 1910, Tartu) oli prantsuse keele lektor Tartu Ülikoolis 1861–1874.
Ami Friedrich August Saget

Ami Friedrich August Saget juunior (31. detsember 1858 Pärnu – 28. mai 1909 Tartu) oli prantsuse keele lektor Tartu Ülikoolis 1902–1909.
Franz Sahmen

Gottlieb Franz Emanuel Sahmen (22. juuli 1789 Apekalns, Liivimaa – 3. mai 1848 Tartu) oli baltisaksa arstiteadlane.
Elulugu.
Gottlieb Franz Emmanuel Sahmen oli baltisakslane, pastori poeg.
Lõpetas Riia Toomkooli ja . 1806–1811 õppis Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas, meditsiinidoktor (1811, TÜ), väitekiri "Dogmata veterum et recentorium medicorum eorumque in praxi medica usus" (Dorpat, 1811). Täiendas end 1814–1815 Viini ülikoolis ja 1815–1816 Würzburgi ülikoolis.
Oli 1811–1814 Mõisakülas koduõpetaja, 1816–1823 Tartus maakonnaarst, 1823–1826 Tartu Ülikooli kliiniku sisehaiguste osakonna juhataja, 1826–1828 dieteetika, "materia medica", meditsiiniajaloo ja -kirjanduse (aastast 1865 farmakoloogia, dieteetika ja meditsiiniajaloo) professor ja kateedri juhataja, 1828–1847 teraapia ja kliiniku kateedri professor, aastast 1847 emeriitprofessor.
Joseph August Heinrich Sahmen oli tema poeg.
Teadustöö.
Andis suure panuse empirismi jäänuste likvideerimiseks diagnostikas ja ravis. Hankis 1835 Tartu Ülikooli kliinikule ja plessimeetri ning 1844 ajakohase mikroskoobi, pani aluse kliinilisele laborile. Oli tol ajal veel algastmel oleva objektiivse (füüsikalise) haigete uurimismeetodi innukas järgija, temast alates juurdus kliinilises ja pedagoogilises praktikas peale auskultatsiooni ka perkussioon. 1825 astus välja homöopaatide tegevuse vastu. Teadustöödest on tähtsaim 1826 avaldatud monograafia aju- ja ajukelmete haigustest, käsitletuina patoloogilis-diagnostilisest aspektist.
Heinrich Sahmen

Joseph August Heinrich Sahmen (1. detsember 1829 Tartu – 10. veebruar 1896 Tartu) oli baltisaksa päritolu Eesti arstiteadlane ja terapeut.
Elulugu.
Joseph August Heinrich Sahmen oli baltisakslane ja professor Gottlieb Franz Emmanuel Sahmeni poeg.
Sahmen lõpetas Tartu Kubermangugümnaasiumi ja astus 1848 Tartu Ülikooli. 1852. aastal lõpetas ta TÜ arstiteaduskonna ning 1854. aastal kaitses samas meditsiinidoktori kraadi väitekirjaga "Disquisitiones microscopiae de chismatis optici texture" (Dorpat, 1854). 1854–56 täiendas ta end Berliini, Praha ja Viini ülikoolis ja 1856–57 Itaalias. 1853–54 oli ta Tartu teraapiakliiniku assistent, 1858–59 Pärnu lähedal vabrikuarst, aastast 1859 praktiseeriv arst Tartus, ühtlasi 1861–64 ka TÜ polikliiniku assistent ja teraapia eradotsent.
Nikolai Samsonov

Nikolai Aleksandrovitš Samsonov (18. juuli 1877 Petrovsk, Saratovi kubermang – 22. aprill 1920 Voronež) oli zooloog.
Ta oli kaupmehe poeg. Õppis Tartu Ülikoolis aastatel 1901–1908. Töötas Tartu Ülikoolis zooloogia eradotsendina 1918. aastal.
Guido Samson von Himmelstiern

Hermann Gideon (Guido) von Samson-Himmelstjerna, vahel ka (Hermann) Guido Samson von Himmelstiern, (18. jaanuar 1809 Kooraste – 18. jaanuar 1868 Tartu) oli Eestist pärit baltisaksa arstiteadlane.
Elulugu.
Guido von Samson sündis Vana-Piigaste ja hilisema Rõuge mõisniku Karl Hermann Christer von Samsoni (1777–1858) pojana. Ta lõpetas 1825. aastal Tartu Kubermangugümnaasiumi. 
Ta õppis Tartu ülikoolis aastatel 1826–1829 õigusteaduskonnas ja 1829–1833 arstiteaduskonnas. Sai 1834. aastal Tartu Ülikooli meditsiinidoktoriks, väitekiri "De extracto aethereo oleoso – recinoco seminum Cinae". Täiendas end Berliini, Viini ja Würzburgi ülikoolis.
Naasis 1836. aastal Eestisse ja asus elama Rõuges. 1837. aastal astus ta Venemaa mereväkke ja hakkas töötama Peterburis oleva Kalinkini haiglas ordinaatorina. 1838–41 tegi ta neli välisreisi laeval Oranienbaum ja aurufregatil Bogatõr. Aastatel 1842–1845 oli ta Brest-Litovski Aleksandri kadetikorpuse ülemarst, 1843. aastal ülendati ta vanemordinaatoriks.
1843. aastal avaldas ta Berliinis monograafia "Beobachtungen über den Scorbut, vorzüglich in pathologisch-anatomischer Beziehung" ("Tähelepanekud skorbuudi, eriti selle patoloogia ja anatoomia kohta").
Aastatel 1845–1868 töötas von Samsom Tartu ülikoolis kohtu- ja riikliku meditsiini professorina ning riikliku meditsiini kateedri juhatajana. Aastatel 1855–1859 oli ta arstiteaduskonna dekaan. Ta oli 1865. aastast kuni surmani Tartu ülikooli rektor. Samuti oli ta aastatel 1851–1858 Tartu tsensor ja 1858. aastast Rõuge mõisnik.
Teadustöö.
Guido von Samson oli üks esimesi Eestis sotsiaalse tervishoiu (sotsiaalhügieeni) alal tegutsejaid, kes püüdis panna alust vaimuhaigete ja pimedate hoolekandele. Aastatel 1856–1859 organiseeris ta koos silmaarst Georg von Oettingeniga rohkem kui 650 000 Liivimaa maaelaniku silmade läbivaatuse, mis oli esimeseks katseks Vene impeeriumis koguda statistilisi andmeid silmahaiguste põdejate ja pimedate kohta. Tulemus ilmus statistilise uurimusena "Populäre Anleitung zur Pflege und Behandlung der unter der ländlichen Bevölkerung in den Ostseeprovinzen Rußlands, insbesondere in Livland am häufigsten vorkommenden Augenkrankheiten" ("Ülevaade Venemaa Balti provintside, eriti Liivimaa maaelanikkonna silmade hooldusest ja nende seas levinud silmahaiguste ravist").
1846. aastal hakkas ta esimesena kohtumeditsiinis kasutusele praktikumid ning nõudis kohtumeditsiiniliste ekspertiiside tegemisel ka ümbritseva keskkonna uurimist. Ta oli üks Tartu Ülikoolis psühhiaatriakateedri rajamise idee algatajaid, samuti püüdis korraldada arstiabi vaestele. 1862. aastast kuni surmani oli ta ka Looduseuurijate Seltsi president (1862–1868).
Avaldas toimetuse tänu pälvinud artikleid ajakirjas Arhiv Sudebnoi Meditsinõ i Obštšestvennoi Gigienõ (vene keeles Архив судебной медицины и общественной гигиены), andis välja (1847, 1852 ja 1862) kolm kogumikku Mitteilungen aus dem praktischen Wirkungskreise des Professors der Staatsarzneikunde an der Kaiserlichen Universität Dorpat, milles peale kohtumeditsiini käsitleti ka haiglahügieeni ja epidemioloogia küsimusi.
Jānis Sanders

Jānis Sanders (ka Jahnis või Joann; 28. detsember 1857 Zehren, Kuramaa kubermang – 19. jaanuar 1951 Esslingen Saksamaa) oli läti usuteadlane.
Jānis Sanders oli talupoja poeg, ta õppis aastatel 1873–1879 Miitavi kubermangugümnaasiumis, 1879–1883 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas.
Aastatel 1885–1917 oli ta Peterburis, Peterburi Läti Jeesuse kiriku koguduse pastor, 1916–1917 praktilise usuteaduse professor Tartu Ülikoolis, kus pidas loenguid läti keeles..
Aastatel 1920–1935 Riias, Riia Püha Jeesuse kiriku koguduse pastor ja 1921. aastast Läti Ülikooli eradotsent.
Lahkus 1944. aastal Saksamaale.
Ernst Sartorius

Ernst Wilhelm Christian Sartorius (10. mai 1797 Darmstadt – 13. mai 1859 Königsberg) oli saksa usuteadlane ja kirikujuht, kes valmistas ette vaimsuse kujunemist, mis sai valitsevaks 19. sajandil Tartu Ülikooli usuteaduskonnas ja oli pikka aega iseloomulik nn balti luterlusele.
Sartorius oli gümnaasiumi direktori poeg, õppis Göttingeni Ülikoolis 1815–1818 ja töötas Tartu Ülikoolis süstemaatilise usuteaduse professorina 1824–1835. 1835. aastast oli ta ka kindralsuperintendent (piiskop) Preisimaal Königsbergis, olles ühtlasi kuningliku konsistooriumi (kirikuvalitsuse) direktor ja Königsbergi lossikiriku jutlustaja.
Sartorius on paljude teoloogiateoste autor. Laialdast tähelepanu äratasid juba varased kirjutised, mis kritiseerisid valgustusaja teoloogiat iseloomustanud ratsionalismi. Tema mõtlemise programmi väljendab 1821. aastal ilmunud teose pealkiri "Religioon väljaspool palja mõistuse piire, vastavalt tõelise protestantluse põhimõtetele, vastandina väära ratsionalismi põhimõtetele". Immanuel Kant oli teoses "Religioon palja mõistuse piires" (1793) esitanud religioonitõlgenduse ja kristluseteooria, mille lähtekohaks olid kriitilises filosoofias selgitatud mõistuseprintsiibid.
Rahvusvahelise tuntuse saavutas Sartorius Tartus 1831. aastal peetud avalike loengutega. Neis käsitles ta Kristuse persooni ja tegu, aga andis ühtlasi kokkuvõtliku kristluse-esitluse üldse. 1853. aastal andis Sartorius välja oma loengute 6. ümbertöötatud väljaande. Teos tõlgiti paljudesse keeltesse (nt taani, inglise, hollandi, prantsuse keelde).
Sartoriuse initsiatiivil ja väljaandmisel ilmub esimest korda eesti keeles luterliku kiriku õpetuslikku konsensust väljendav Augsburgi Usutunnistus (1530). Eestikeelne tõlge valmis seoses Augsburgi Usutunnistuse 300 aasta juubeliga. Pidulik juubeliväljaanne (1830) sisaldas lisaks ladina- ja saksakeelsele tekstile ka eesti- ja lätikeelset tõlget.
Sartoriuse teoloogiliseks peateoseks on mitmes jaos ilmunud kristluse koondkäsitlus "Õpetus pühast armastusest ehk evangeelse-kirikliku moraaliteoloogia põhijooned" (1840–1856). Teosest ilmust mitu (töötlustega) väljaannet. Ka tõlgiti see nt inglise ja rootsi keelde. 1861. aastal anti teos välja üheköitelisena.
Tartu Ülikooli dogmaatika ja teoloogilise moraali õppetoolil sai Sartoriuse järglaseks Friedrich Adolph Philippi (1809–1882).
Perekond.
Ernst Sartorius oli abielus Beata Emilie Charlotte von Vietinghoffiga (1806–1830), kes oli Adavere mõisniku Erich Johann von Vietinghoffi (1770–1858) ja Anna Justina von Brüningki tütar.
Nikolai Saveljev

Nikolai Aleksandrovitš Saveljev (vene Николай Александрович Савельев; 24. september 1860 Moskva – 11. juuli 1933) oli vene arstiteadlane.
Saveljev õppis ja töötas Moskva Ülikoolis. Ta oli Tartu Ülikooli eripatoloogia professor 1898–1911.
Hägused lood

"Hägused lood" (ingl. "Milhouse of Sand and Fog") on joonissarja "Simpsonid" 17. hooaja kolmas jagu. See oli esimest korda ekraanil 25. septembril 2005.
Sündmustik.
Simpsonite pere on kirikus. Pastor Lovejoy jutluse ajal hakkab Maggie ennast lauluraamatuga kratsima. Kui ta arsti juurde viiakse, selgub, et Maggie'l on tuulerõuged. Kodus pannakse Maggie'le kindad kätte, et ta ennast sügada ei saaks. Kuid Maggie sügab ennast ikkagi - ananassiga, juusturiiviga ja kaisukaru sees oleva oraga. Siis korraldab Homer Nedi soovitusel rõugepeo, kuhu lapsed kokku tulevad.
Peole tulevad ka Milhouse'i vanemad ja viimasele ei meeldinud, et nende pere jälle koos on. Nad otsustavad Bartiga Milhouse'i vanemad jälle lahku ajada. Milhouse valetab isale, et ema ütles, et isa haiseb ja ajab südame pahaks. Siis ütleb Milhouse emale, et isa andis talle õlut juua, kuid ema saab aru, et Milhouse valetab. Kui nad Bartiga ühte "O.C." osa vaatavad, tuleb neile hea idee - nad viivad ühe Marge'i rinnahoidja Milhouse'i isa voodisse. Nii ajavad nad hoopis Homeri ja Marge'i tülli. Bart ja Milhouse lähevad ohtlikule kaljule, mille lähedal Homer ja Marge kohtuvad. Samal ajal kui Bart püüab nende tähelepanu, peab Milhouse Barti-sarnase nuku vette lükkama, kuid ta näeb valesti ja lükkab hoopis Barti vette. Homer üritab Barti päästa, kuid nad mõlemad satuvad joale lähemale. Marge päästab Homeri ja Barti, aga Milhouse ei tea seda ja hüppab kaljult alla, teatades, et ta ei taha elada maailmas ilma Bartita. Marge küsib, et kas ta oskab ujuda, mispeale Bart küsis talt tema enda arvamust.
Põhiseaduse Elluviimise Rahvarinne

Põhiseaduse Elluviimise Rahvarinne oli 1937. aastal Eesti valitsuse pooldajate poolt organiseeritud valimisliit.
Kuna Rahvarinnet ei loetud poliitiliseks erakonnaks, ei kehtinud tema suhtes seniste erakondade kaotamiseks kehtestatud piirangud.
Igasse valimisringkonda loodi rahvarinde keskus, mille ülesandeks oli kokku leppida ühise kandidaadi isikus (üldpõhimõtteks oli, et igas ringkonnas võib olla ainult üks Rahvarinde kandidaat).
Rahvarinde üleriiklik keskus asutati 10. jaanuaril 1938 toimunud nõupidamisel, tema eestseisusse kuulusid August Jürima (esimees), Jüri Uluots (esimehe asetäitja), Kaarel Eenpalu, Julie Steinmann, Artur Tupits, Edgar Kigaste (laekur) ja Osvald Piirsalu (peasekretär). 
1938. aastal toimunud I Riigivolikogu valimistel saavutasid nad ülekaaluka võidu: 54 saadikukohta (nendega ühines veel 10 saadikut) opositsiooni 16 vastu.
Rahvarinde kandidaadid I Riigivolikogu valimistel (poolpaksus kirjas on antud Riigivolikogusse valitud kandidaadid):
Stepan Bandera

Stepan Andrijovõtš Bandera (ukraina Степан Андрійович Бандера; 1. jaanuar 1909 Starõi Ugrõniv, Kaluši maakond, Galiitsia – 15. oktoober 1959 München) oli ukraina rahvuslaste liider, üks Ukraina rahvuslaste organisatsiooni (OUN) juhte.
Perekond.
Bandera sündis vaimuliku perekonnas, tema isa oli kreekakatoliku preester Andri Bandera ja ema vaimuliku tütar Mõroslava Bandera. 
Poliitikas.
Kuni 1918. aastani kuulus Bandera sünnikoht Austria-Ungari impeeriumile, seejärel läks aga Poola kätte. Bandera oli juba varajasest noorusest peale seotud rahvusliku liikumisega ja paistis 1920. aastatel silma Poola-vastase tegevusega. 1934. aastal vangistati ta seoses Poola siseministri Bronisław Pieracki mõrva planeerimisega ja mõisteti surma, kuid hiljem muudeti see karistus eluaegseks vangistuseks. 
Bandera vabanes vangistusest 1939. aastal, kui Poola Saksamaa ja Nõukogude Liidu poolt vallutati. Ta asus juhtima OUN-i tiiba, mis võitles nii sakslaste kui ka venelaste vastu, püüdes taastada iseseisvat Ukraina riiki. Tema gruppi on seostatud ka poolakate massimõrvaga Volõõnias aastatel 1941–1945.
Ukraina riigi taastamise katse.
Pärast seda, kui Saksamaa ründas Nõukogude Liitu, kuulutasid 30. juunil 1941 Bandera juhitud OUN-i fraktsiooni ehk OUN-B liikmed Lvivis (Lwow) välja Ukraina riigi. Samuti moodustati valitsus eesotsas Jaroslav Stetskoga. Saksa okupatsioonivõim saatis selle valitsuse 11 päeva hiljem laiali ning vangistas Bandera ja Stetsko, kes paigutati Sachsenhauseni koonduslaagrisse. 
Bandera valiti selle valitsuse liikmeks. Sachsenhauseni koonduslaagris koheldi teda küllaltki hästi sarnaselt selliste prominentsete sakslaste vangidega nagu Leon Blumi ja Kurt Schuschnigg. Sakslased lubasid tal kohtuda ka teiste ukraina rahvuslastega ega hävitanud OUN-i, lootes seda ära kasutada sõjas Nõukogude Liiduga.
1944. aasta septembris vabanes Bandera vangistusest ja siirdus Lääne-Euroopasse. Ta jätkas aga ukraina rahvuslike organisatsioonide juhtimist, mis küllaltki suure eduga võitlesid Teise maailmasõja järel nii Lääne-Ukrainas kui ka Ida-Poolas.
1959. aastal tappis KGB agent Bogdan Stašõnskõi Bandera tsüaniidiga. Ta maeti Münchenisse.
Vastuolulisus.
Bandera tähendus on vastuoluline. Ukraina rahvuslastele on ta kangelane, kuid poolakate silmis pigem massimõrvar. Nõukogude Liidu ametliku seisukoha järgi oli tegu sakslastega koostööle läinud kurjategijaga. Seda seisukohta jagavad paljud Ukrainas elavad venelased. Tänapäeva Ukrainas, kus on käimas konflikt venemeelsetega, kasutatakse mõnikord ukraina rahvuslaste ja Venemaa-vastaste kohta sõimusõna "bandeeralane". Krimmi annekteerimise kohta peetud kõnes nimetaski Putin Ukraina uusi juhte "Bandera järeltulijateks". 
Lääne-Ukrainas, kus on tugev ukraina rahvuslus, nähakse Banderat enamasti rahvuskangelasena, eriti Lvivi, Ternopili ja Ivano-Frankivski oblastis. Samas näiteks peamiselt venemeelsemates Donbassi ja Musta mere äärsetes oblastites ning Krimmis nähakse Banderat peamiselt negatiivses valguses. 17. augustil 2014 rüüstasid tuvastamata vandaalid Bandera Münchenis asuvat hauda.
Stepan Bandera monument

Stepan Bandera monument on Ukraina rahvuslaste juhi Stepan Bandera mälestuseks püstitatud sammas Lvivi kesklinnas.
Mälestussammas püstitati 2007. aasta oktoobris pärast aastatepikkust planeerimist.
Ștefan cel Mare

Ștefan cel Mare (Stefan Suur, ka Ștefan cel Mare și Sfânt, Stefan Suur ja Püha; umbes 1433 – 2. juuli 1504) oli Moldova vürst (Ștefan III nime all) aastatel 1457–1504.
Stefan kuulus Mușatini suguvõsasse, mis valitses Moldovat pikka aega. Tema isa Bogdan II oli vürst olnud aastatel 1449–1451, kuid seejärel haaras võimu Stefani onu Petru Aron, kes ei suutnud oma võimu Moldova üle aga lõplikult kindlustada ja pidas pidevaid kodusõdu oma sugulastega. Stefan suutis ta lõpuks alistada, tunnustades oma süseräänina Poola kuningat ja Leedu suurvürsti Kazimierz IV-t. Sisepoliitiliselt jäi Stefan aga täiesti sõltumatuks. 
Et Moldova oli surutud võimsamate riikide vahele, pidi Stefan pidevalt võitlema oma riigi sõltumatuse säilitamise eest. 1467. aastal võitis ta sissetungivaid Ungari kuningriigi vägesid, 1471. aastal lõi osmanid välja Valahhiast ja võitis neid 1475. aastal ka Moldovas. Tänu sellele sai ta rooma-katoliku kiriku paavstilt usukaitsja tiitli, ehkki ta oli õigeusklik. Valahhias suutis Stefan võimule aidata oma liitlase, Vlad III Tepesi venna Vlad Călugăruli. 
1484. aastal tungisid osmanid aga uuesti Moldovasse ja Stefan suutis nad pärast piirikindluste kaotamist siiski tagasi lüüa. Samas püüdis Poola kuningriik Moldova üle reaalset dominatsiooni saada, kuid ka poolakate sissetungid suutis Stefan tõrjuda. 1503. aastal oli Stefan sunnitud tunnistama Osmanite riigi ülemuslikkust, kuid tegelikult jäi ta riik endiselt iseseisvaks. 1504. aastal suri ta umbes 71-aastaselt. 
Stefan oli ka väga jumalakartlik valitseja ning püstitas mitmeid kirikuid. Hiljem kanoniseeris Rumeenia õigeusu kirik ta kui 'õigeusliku vojevoodi Stefan Suure ja Püha'. Ștefan cel Mare on rahvuskangelase staatuses nii Moldovas kui ka Rumeenias.
Katkestatud suguühe

Katkestatud suguühe (ladina keeles "coitus interruptus") on vahetult enne seemnepurset katkestatud suguühe. Selle tulemusel on takistatud seemnerakkude pääs emakasse.
Katkestatud suguühte puhul mees püüab tõmmata peenist välja naise tupest enne, kui tal toimub seemnepurse. Selle järel stimuleeruvad seemnerakud sageli veel seemnepurske toimumiseni, niikaua kui seemnepurse ei tule otse välja. Väljapurskuv seemnevedelik suunatakse väljapoole naise suguelundeid.
Eelised ja puudused.
Katkestatud suguühe toimub ilma rasestumisvastaste vahenditeta. See sobib ka isikutele, kelle usuliste veendumuste tõttu ei või kasutada teisi rasestumisvastaseid vahendeid. Katkestatud suguühtel ei ole ka kõrvaltoimeid. Katkestatud suguühe ei kaitse siiski suguhaiguste eest ja selle töökindlus on nõrk võrreldes teiste meetoditega. Ainult õigeaegne seemnepurse on vaevaline sellepärast, et suguühted erutusega on võimalikumad. Seemnepurske esilekutsumine võib olla samuti vaevaline.
Usaldusväärsus.
Tänapäeval ollakse seda meelt, et katkestatud suguühe ei ole usaldusväärne lahendus. Riskiks on, et orgasmi saades tõmbab mees peenise hilja ära. Ka kui järgmine suguühe toimub varsti edasi või suguti peas on seemnerakkude jäljed, kasvab jälle risk rasedaks jääda. Katkestatud suguühe vähendab riski rasestuda, kuid ei ole turvaline lahendus.
Iisraeli teadlaste uurimused näitasid, et Cowperi näärmete ergutamisel eritus puhast lima 12 mehel. Neist kolmel esines võimas lima eritumine Cowperi näärmetest. Viiel mehel tuli kiiresti seemnepurse ja neljal mehel oli normaalne seksuaalreaktsioon. Katsealuste rühm oli küll väike, kuid uuringutest selgusid edukalt erinevat tüüpi mehed. Uurimustes analüüsiti meeste erutumise aega enne vedeliku eritumist, kuid see ei näita sisaldust peenises.
Sade

Sade on lahusest enamasti keemilise reaktsiooni käigus eraldunud (settinud) tahke aines.
Sõna mitmuse – sademed – all mõistetakse vihma, lund, rahet.
Mõhhailo Hruševskõi

Mõhhailo Hruševskõi (ukraina keeles Михайло Сергійович Грушевський; 29. september (vana kalendri järgi 17. september) 1866 Chełm – 26. november 1934 Kislovodsk) oli ukraina ajaloolane ja poliitik.
Hruševskõi oli Ukraina mõjukamaid ajaloolasi, üks rahvusliku ajalookirjutuse rajajatest. Tema kirjutatud "Ukraina-Vene ajalugu", mis ulatus 1660. aastani, käsitles esmakordselt Vana-Vene riiki kui ukrainlaste ja mitte venelaste oma. Ka Bogdan Hmelnõtski mässus Poola vastu nägi ta rahvuslikke põhjuseid. 
Enne Esimest maailmasõda aitas Hruševskõi rajada Ukraina teaduslikke organisatsioone nii Austria-Ungarile kuulunud aladel kui ka Venemaal. 1920. aastatel tegutses ta õpetlasena Ukraina NSV-s, olles mõjukamaid figuure Ukraina NSV Teaduste Akadeemias.
Poliitikuna asus Hruševskõi tegutsema 19. sajandi lõpus. Ta tegi seda peamiselt Austria-Ungaris, kus olud selleks olid vabamad, võttes sõna poolakate domineerimise ja russiinide partikularismi vastu Galiitsias. 1905. aasta revolutsiooni ajal tegutses ta ka Venemaal, esitades idee autonoomsest Ukrainast demokraatliku Venemaa koosseisus. Vaadetelt oli ta sotsialist ning üks mõjukamaid Ukraina sotsialiste-revolutsionääre (esseere).
1917. aastal, kui tuli kokku Ukraina Keskraada, valiti ta selle esimeheks ja peagi kuulutas see välja iseseisva Ukraina Rahvavabariigi. Nõnda võib Hruševskõid lugeda esimeseks tänapäevase Ukraina riigipeaks. Kuid 1918. aastal, kui bolševike ja valgete vahel algas kodusõda, langes Ukraina kaosesse: see jagunes hetman Pavlo Skoropadski, anarhistide, keda juhtis Nestor Mahno, Matvei Grigorjevi rohelise armee ja teiste rühmituste vahel. Hruševskõi läks eksiili ja jätkas seal nii akadeemilist kui ka poliitilist tegevust. Kui bolševikud olid Ukraina vallutanud, tahtis Hruševskõi koos teiste ukraina esseeridega sinna naasta, lootes kommunistidega koostööd teha. 1924. aastal võimaldatigi tal Ukrainasse tagasi tulla, kuid poliitiline tegevus välistati täielikult. Nii keskendus ta akadeemilisele tööle, eriti oma Ukraina üldajaloo kirjutamisele.
1931. aastal sundisid kommunistid Hruševskõi aga Ukrainast lahkuma (algul Moskvasse, hiljem Kaukaasiasse), tema ja teiste Ukraina intelligentide vastu algatati stalinistlik laimukampaania ja tema teoste avaldamine keelati. Ta paigutati OGPU range järelevalve alla ja 1934. aastal suri ta ootamatult, võimalik, et ta tapeti. 
Kui Ukraina riik 1991. aastal taastati, tõsteti ka Hruševskõi taas au sisse. Tema portree on Ukraina 50-grivnasel rahatähel. Kiievis asub ka tema mälestusmärk.
Shanghai Shi

Shanghai Shi (hiina keeles 上海市 "Shanghai Shi") on linnaks ("shi") nimetatav 1. järgu haldusüksus Hiinas, keskalluvusega linn.
Shanghai Shi jaguneb 16 linnarajooniks:
2009. aastal liideti Nanhui linnarajoon Pudongi linnarajooniga, 2011. aastal Luwani linnarajoon Huangpu linnarajooniga ja 2015. aastal Zhabei linnarajoon Jing'ani linnarajooniga.
Brüsseli lennujaam

Brüsseli lennujaam (IATA: BRU, ICAO: EBBR) on Belgia peamine rahvusvaheline lennujaam ja rahvuslike lennufirmade Sabena ning Brussels Airlines baasjaam. Lennujaam asub Zaventemis, Brüsseli kesklinnast 12 kilomeetrit kirde pool. 
Lennujaam rajati 1940. aastal militaarlennuväljana, kui Saksa sõjavägi nõudis selleks tarbeks 600 ha põllumaad. Ehitati kolm rada, millest kaks on ka tänapäeval kasutuses.
Estonian Air avas lennuliini Tallinn–Brüssel 7. septembril 2004, ettevõtte lennutegevuse peatamisest saati on seda teenindanud Nordica. 
22. märtsil 2016 toimus lennujaamas terrorirünnak, kus pisut enne kaheksat hommikul tekitati kaks plahvatust.
Peeter Jalakas

Peeter Jalakas (sündinud 5. jaanuaril 1961 Tallinnas) on eesti teatrijuht, lavastaja ja poliitik, Von Krahli Teatri asutaja ja juht.
Haridus.
Peeter Jalakas on lõpetanud Tallinna 42. Keskkooli (1979) ja Tallinna Pedagoogilise Instituudi näitejuhtimise erialal (1987).
Teatritöö.
Aastatel 1988–1990 õppis ja töötas ta Taanis (Odin Teatret) ja Saksamaal (Theater an der Ruhr).
Jalakas on asutanud VAT Teatri (1987), trupi Ruto Killakund (1989) ja Von Krahli Teatri (1992). Ta oli 2015. aastani Von Krahli teatri tegevjuht, aastatel 1994–1996 oli ühtlasi Rakvere Teatri peanäitejuht. 1990. aastal pani ta alguse rahvusvahelisele teatrifestivalile "Baltoscandal" ning oli selle kunstiline juht kuni 2002. aastani.
Mais 2007 allkirjastas Jalakas Von Krahli Teatri juhina Viljandi Kultuuriakadeemia ja Teatrilaboriga koostöölepingu, mille järgi teater hakkas sügisest kureerima Viljandis õppima hakkavate näitlejate ja lavastajate lennu õpet.
Ta on üks Kultuurikatla loojaid ning oli aastatel 2009–2011 ka selle juht.
Akadeemiline töö.
2023/2024. õppeaastal oli Jalakas Tartu Ülikooli vabade kunstide professor.
Ettevõtlus.
Peeter Jalakas on asutanud Tallinnas mitu restorani. Praegu on ta seotud peamiselt restoranidega F-hoone, Aed ja Vanaema Juures, veganrestoran V ning Von Krahli Baariga. Ta on ka ökotooteid vahendava kauplus-lao Ökosahver asutaja ja osanik.
Poliitiline ja ühiskondlik tegevus.
Peeter Jalakas on mitme rahvusvahelise ühingu ja seltsi liige. 
Aastatel 1998–2006 oli ta Reformierakonna liige. Seejärel oli ta 2006. aastal asutatud erakonna Eestimaa Rohelised asutajaliige ja üks kõneisikuid (2006/2007), juhatuse liige ning esimene eestkõneleja (2009. aastast). Pärast Tallinnas 28.–29. mail 2010 peetud Erakonna Eestimaa Rohelised üldkogu teatas ta otsusest erakonnast välja astuda. Ta lahkus erakonnast detsembris 2010.
Julia Skripnik

Julia Skripnik (sündinud 10. augustil 1985; neiupõlvenimi Matojan) on Eesti endine tennisist.
Tema senine parim koht WTA edetabelis oli 866. (25. august 2008).
WTA

Women's Tennis Association (lühend WTA) on ülemaailmne elukutseliste naistennisistide katusorganisatsioon, mis korraldab ühtse naistennisistide edetabeli koostamist ning mille koostatud reeglite järgi jagatakse tenniseturniiridel punkte ja pääseb erineva auhinnarahaga turniiridele mängima.
WTA korraldab WTA 1000, WTA 500, WTA 250 ja WTA 125 turniire, WTA aastalõputurniiri ja WTA Elite Trophy, neli suure slämmi turniiri ning ITF W100, W80, W60 ja W40 turniire.
Reeglid.
WTA punkte ei saa nooremad kui 14 aastat vanad. WTA pingeritta kaasatakse mängijad, kes saavad punkte vähemalt kolmel turniiril või kes saavad vähemalt 10 punkti ühel või mitmel turniiril.
Aastalõputurniirile pääsevad edetabeli kaheksa esimest. Mängijad jaotatakse kahte rühma ning turniiri eelvoorus mängivad kummaski rühmas kõik kõigiga. Poolfinaali pääsevad kummastki rühmast kaks paremat. WTA Elite Trophy turniiril osalevad 12 mängijat. Turniirile pääsevad 11 edetabeli paremat mängijat, kes ei ole aastalõputurniirile kvalifitseerunute hulgas. Kaheteistkümnendana osaleb kas finaalturniiri varumängija või edetabelis järgmine. Mängijad jaotatakse nelja kolmeliikmelisse rühma, kes eelvoorus mängivad igas rühmas kõik kõigiga. Poofinaali pääseb igast rühmast üks.
WTA punktitabel.
W - võitja &lt;br&gt;
F - finalist &lt;br&gt;
SF - poolfinaali jõudnu &lt;br&gt;
RR - eelvooru (Round Robin) tulemus
W - võitja &lt;br&gt;
F - finalist &lt;br&gt;
SF - poolfinaali jõudnu &lt;br&gt;
QF - veerandfinaali jõudnu &lt;br&gt;
Q - kvalifikatsioon
W - võitja &lt;br&gt;
F - finalist &lt;br&gt;
SF - poolfinaali jõudnu &lt;br&gt;
QF - veerandfinaali jõudnu &lt;br&gt;
W - võitja &lt;br&gt;
F - finalist &lt;br&gt;
SF - poolfinaali jõudnu &lt;br&gt;
QF - veerandfinaali jõudnu &lt;br&gt;
Q - kvalifikatsioon &lt;br&gt;
+H - täiendavad boonused
W - võitja &lt;br&gt;
F - finalist &lt;br&gt;
SF - poolfinaali jõudnu &lt;br&gt;
QF - veerandfinaali jõudnu &lt;br&gt;
+H - täiendavad boonused
Varvara Jerilova

Varvara Jerilova (sündinud 4. aprillil 1965 Volgogradis) on vene päritolu Eesti metsosopran. 
Ta elab Eestis alates 1968. aastast. Aastatel 1982–1984 õppis ta laulmist Klaudia Taevi vokaalstuudios ja aastatel 1984–1987 Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis. Jätkas lauluõpinguid 1996–1998 Pärnu Sütevaka Humanitaargümnaasiumi muusikaosakonnas Malle Raidi õpilasena. Aastatel 1996, 1997 ja 2000 osales ta Pärnus Matti Pelo lauljate meistrikursustel. 
Lisaks solistitegevusele on Varvara Jerilova laulnud vene õigeusu kiriku koorides. Alates aastast 1998 on ta esinenud Eesti kontserdipaikades vene romanssidest koosneva kavaga. Alates juulist 2000 juhendab ta oma vokaalstuudiot, mis kuulub Pärnu Slaavi ühingusse „Jaroslavna“.
Raer Saar

Raer Saar (sündinud 16. juunil 1978) on eesti kontrabassimängija.
Raer Saar on õppinud Pärnu Sütevaka Humanitaargümnaasiumi muusikaosakonnas. 
Tegutseb kontserteeriva levimuusikuna. Teinud kaasa teatrilavastustes, sealhulgas rahvusooperi Estonia ja Pärnu Teatri Endla ühistööna Pärnu Teatris Endla 26. märtsil 1999 esietendunud Marguerite Monnot' muusikalis "Irma" ("Irma la Douce").
Ta mängib basskitarri ansamblis Steel Wheels, mis on osalenud saates "7 vaprat".
Suur järvekarp

Suur järvekarp ("Anodonta cygnea") on jõekarplaste sugukonda kuuluv karbiliik.
Suurt järvekarpi on leitud nii jõgedest kui ka järvedest. Eestis on ta harilik.
Suure järvekarbi koda on õhuke, kuid suur, koja pikkus kuni 18 cm. Koja värvus varieerub mustjatest toonidest pruunideni.
Elo Kalda

Elo Kalda (sündinud 28. märtsil 1977 Sindis) on eesti kandlemängija.
Tegevus.
Elo Kalda on Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemia pärimusmuusika eriala õppejõud. Õpetanud nii lastele kui täiskasvanutele kandlemängu ja folklooritundmist erinevates Eesti paikades.
Osalenud mitmete Eesti pärimusmuusikaansamblite ja -projektide, näiteks Wirbel, Väike Seltsike, Armastuse ja Rõõmu Laulud, tegevuses.
Tegutseb nii solisti kui ka ansamblistina Eestis, Soomes ja mujal.
Kesk-Saksimaa kreis

Kesk-Saksimaa kreis on kreis Saksimaa keskosas. Moodustati 1. augustil 2008 Döbelni, Freibergi ja Mittweida kreisist.
Ebe Müntel ja Jorma Toots

Ebe Müntel ja Jorma Toots on eesti klaveriduo, mille koosseisu kuuluvad pianistid Ebe Müntel ja Jorma Toots. 
Klaveriduo alustas tegevust 2004. aastal. Samal aastal jõudis duo finaali noorte interpreetide konkursil Con Brio '04. 
Aastal 2005 võttis ansambel osa kõrgetasemelisest klaveriduode võistlusest Jesenikis (Tšehhi), kus osaleti poolfinaalis. 
Klaveriduo on andnud kontserte Eestis ja Saksamaal. Lisaks klaveriduode klassikalisele repertuaarile ja eesti muusikale mängib ansambel ka improvisatsioonilist muusikat.
Ebe Müntel

Ebe Müntel (sündinud 14. märtsil 1976) on eesti pianist.
Omandas magistrikraadi Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias professor Ivari Ilja ja Tanel Joametsa klaveriklassis. 
Ta on esinenud solistina Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia sümfooniaorkestri ja Tartu H. Elleri nimelise Muusikakooli sümfooniaorkestri ees. Solisti ja kammermuusikuna on ta esinenud Eestis, Soomes, Rootsis, Tšehhis, Saksamaal ja Itaalias. 21. juulil 2000 esitas ta Kappide muusikapäevadel Eesti Muusikaakadeemia sümfooniaorkestriga Schumanni klaverikontserdi e-moll. Festivalil improvizz '01 esines ta Eesti Muusikaakadeemia üliõpilaste kontserdil duos saksofonist Eve Susloviga. Anu Haamer kirjutas, et nende esinemisel "maad võtnud rahu lasi enesekaitse asemel kuulajal kaasa minna. Selle nauditav interaktsioon ja pehmus paitasid sisemust..." Detsembris 2002 esines ta Eesti Muusikaakadeemia improvisatsioonikontserdil trios viiuldaja Marilys-Mirjam Kure ja tšellist Lembi Metsaga. Anu Sõõrole jäi trio meelde "tervikliku joone taotlemisega".
Koos Jorma Tootsiga osaleb ta klaveriduo Ebe Müntel ja Jorma Toots tegevuses.
Konkursil improvizz '00 sai Ebe Müntel teise koha. Ta osales konkursil Con brio 2000, esitades Schuberti sonaadi G-duur. Tiia Tederi sõnul oli ta "hoolikalt kõlavarjunditeks valmistunud". VI üleriigilisel pianistide konkursil paistis Ebe Müntel I voorus arvustaja Tanel Joametsale silma nii kohustusliku Bachi prelüüdi ja fuugaga kui ka valitud sonaadiga. Ia Remmel hindas tema esitatud Beethoveni sonaati kauniks ja selgejooneliseks ning Skrjabini etüüdile omistas ta harvakuuldavalt läbipaistva faktuuri. Konkursi II voorus esitatust hindas Ia Remmel heaks Bergi sonaadi esituse, kuid mitte nii õnnestunuks Chopini sonaadi nr 3 esituse. Konkursil Con brio 2000 osales ta duos tšellist Andre Perega, esitades Schuberti "Arpeggione". "Nauditava kergusega mänginud ansambli esitus õnnestus igati" (Aare Tammetalu).
Ebe Müntel on Leipzigi rahvusvahelise improvisatsioonikonkursi II preemia laureaat. 
Valga VII pianistide suvekoolis 22.–25. augustil 2000 juhendas Ebe Müntel koos Anto Peti ja Tanel Joametsaga improviseerimist. Praegu on Ebe Müntel Tartu Ülikooli haridusteaduskonnas instrumentaalmuusika lektor.
Pärnu Sütevaka Humanitaargümnaasiumi muusikaosakond

Pärnu Sütevaka Humanitaargümnaasiumi muusikaosakond on aastatel 1990–1998 Pärnu Sütevaka Humanitaargümnaasiumi juures tegutsenud muusikalist keskeriharidust andev õppeasutus.
Ajalugu.
Pärnu Sütevaka Humanitaargümnaasiumi Muusikaosakond loodi Pärnu Sütevaka Humanitaargümnaasiumi juurde 1990. aastal eesmärgiga pakkuda Pärnu ja selle ümbruskonna noortele võimalus omandada muusikalist keskeriharidust. Kooli tegevus lõpetati 1998. aasta kevadel.
1998–1999 jätkus kooli sisuline tegevus Pärnu Ooperi ja Balleti Sihtasutuse juures tegutsenud Pärnu Sütevaka Muusikakoolina ning seejärel Georg Otsa nimelise Muusikakooli Pärnu filiaalina kuni viimase tegevuse lõppemiseni 2003. aasta kevadel.
Õpetajad.
Dilbar Baibikova – Silvi Baradinskas – Kristiina Birk – René Eespere – Eve Endoja – Helen Erastus – Tiit Erm – Tatjana Günter – Ludmilla Issakova – Svea Juckum – Johannes Jürisson – Anne Kann – Küllike Kivi – Dmitri Kogan – Aita Kriik – Eveli Kõrre – Tiiu Künnapas – Maarja Laak – Rein Laos – Tiit Laur – Loit Lepalaan – Irina Ljubõhh – Leelo Luur – Irina Matveus – Silvia Mellik – Anu Mänd – Aarne Männik – Reet Nurming – Tiina Palmer – Kai Parmas – Maimu Parts – Endel Priilinn – Peeter Prints – Herbert Pulk – Mati Põdra – Mall Pöial – Tatjana Rahmanina – Malle Raid – Artur Raidmets – Anne Rajaste – Eve-Riina Rannik – Pirgit Rea – Tõnu Rein – Anneli Rondo – Els Roode- Valdur Roots – Merike Saaremets – Ene Saava – Arvi Sommer – Heli Sommer – Venda Tammann – Helju Tauk – Eva Taul – Urve Tauts-Raudmäe – Toivo Traks – Vivian Traks – Helvi Treiblut – Ilmar Tõnisson – Maris Uffert – Mati Uffert – Eva Uibo – Külli Vabrit – Maris Valk-Falk – Tarmo Vallist – Maire Varma – Toomas Velmet – Urmas Vulp – Jaan Õun – Mikk Üleoja
Õpilased.
I lend 1994.
Katrin Allik- Kadi Kais – Küllike Kivi – Maarja Laak – Marge Lille – Juulia Motšalova – Marina Paštšenko – Ingrid Raat – Diana Sjomgina
II lend 1995.
Liana Hatšatrjan – Riina Kallas – Kadri Killing – Reine Niin
III lend 1996.
Marika Sarapuu – Lelde Jalakas – Eve-Riina Rannik – Reelika Raadik – Elo Kalda – Anne Liivrand – Veiko Rea
IV lend 1997.
Leonora Järvet – Kai Hanson 
V lend 1998.
Irina Fedotova – Maria Zarubina – Margarita Swarczewska – Varvara Jerilova – Liina Palu – Kristina Madissoon – Kelly Roosmaa – Ene Mihkelsoo
Koolis on õppinud veel.
Indrek Kalbus – Margrit Kits – Kairi Kiviselg – Leino Lume – Ene Mihkelsoo – Indrek Palu – Ave Randviir – Raer Saar – Külli Tomingas – Andres Toomsalu – Kaire Vilgats – Mirje Mändla – Ülle Petrovitš – Madis Priilinn
2001. aasta Eesti presidendivalimised

2001. aasta Eesti presidendivalimised toimusid 27. augustist kuni 21. septembrini 2001. Pärast kolme hääletusvooru Riigikogus ja kahte hääletusvooru valimiskogus osutus presidendiks valituks Arnold Rüütel.
Hääletamine Riigikogus.
Esimene hääletamine Riigikogus toimus Riigikogu erakorralisel istungjärgul 27. augustil kell 12.00. Hääletamissedeli said kõik Riigikogu liikmed, hääletamisest võttis osa 91. Märgistamata (ristita) hääletamissedelite arv oli 13. Peeter Kreitzberg sai 40 ja Andres Tarand 38 häält. Et ühegi kandidaadi poolt ei hääletanud Riigikogu koosseisu kahekolmandikuline enamus, peeti 28. augustil teine hääletusvoor. Enne teist vooru seati üles uued kandidaadid. 
Teises voorus sai hääletamissedeli 99 Riigikogu liiget. Hääletamisest võttis osa 91, kehtetuid hääletamissedeleid oli 1 ja märgistamata 19. Peeter Kreitzberg sai 36 ja Peeter Tulviste 35 häält.
Et ükski kandidaat ei saavutanud nõutavat kahekolmandikulist häälteenamust, peeti samal päeval ka kolmas hääletusvoor. Hääletamissedeli said 99, hääletamisest võttis osa 90 Riigikogu liiget ja märgistamata hääletamissedeleid oli 24. Peeter Kreitzberg sai 33 ja Peeter Tulviste 33 häält. 
Et Vabariigi Presidendi valimisel Riigikogus ei saavutanud ükski kandidaat vajalikku Riigikogu koosseisu kahekolmandikulist häälteenamust, kutsus Riigikogu esimees 21. septembriks 2001 kokku valimiskogu. 
Hääletamine valimiskogus.
Valimiskogu koosnes 101 riigikogu liikmest ja 266 omavalitsuste esindajast. Kandideerisid eelmises voorus enim hääli saanud kandidaadid Peeter Kreitzberg ja Peeter Tulviste. Uute kandidaatide esitamise õigus on ka vähemalt 21 valimiskogu liikmel. 
Omavalitsustest oli valimiskogus suurim esindus Tallinnal: kümme. Tartu esitas neli ning Pärnu, Narva, Rakvere, Kohtla-Järve, Viljandi, Kuressaare ja Võru igaüks kaks valijameest. Teised omavalitsused saatsid presidenti valima ühe esindaja. 
Esimene hääletusvoor toimus 21. septembril. Hääled jagunesid järgnevalt: Peeter Kreitzberg 72, Arnold Rüütel 114, Toomas Savi 90 ja Peeter Tulviste 89. Et ühegi kandidaadi poolt ei hääletanud hääletamisest osavõtnud valimiskogu liikmete enamus, peeti 21. septembril teine hääletusvoor kahe edukama kandidaadi osalusel. 
Hääletamisest võttis osa 366 valimiskogu liiget. Kehtetuid hääletamissedeleid oli 2 ja märgistamata (ristita) hääletamissedeleid 23. Arnold Rüütel sai 186 häält ja Toomas Savi 155. Et Arnold Rüütel kogus üle poole hääletamisest osa võtnud valimiskogu liikmete häältest, siis osutus ta valituks Vabariigi Presidendiks.
Miyuni linnarajoon

Miyuni maakond (密云区 "Miyun Qu", varem "Miyuni maakond" (密云县 "Miyun Xian")) on linnarajoon Hiina pealinna Beijing Shi haldusalas.
Halduslikult jaguneb 2 kvartaliks, 17 aleviks ja 1 rahvusvallaks.
Superriigid

Superriikideks (ka üliriigid) on nimetatud riike, mis kõige enam mõjutavad maailma poliitikat ja majanduselu.
Ajalugu.
Esimesena kasutati seda mõistet Teise maailmasõja järel USA, Suurbritannia (Briti impeerium) ja NSV Liidu kohta. Kahe esimese riigi ja nende liitlaste vastasseisu NSV Liidu ja ta liitlastega nimetati külmaks sõjaks. Briti impeeriumi lagunemise tõttu kaotas Suurbritannia oma superriigi staatuse. NSV Liidu lagunemisega 1991. aastal kadus veel üks superriik. Seejärel omas Euroopas suurima poliitilise rolli Euroopa Liit, millega 20. sajandi lõpus hakkasid liitumisläbirääkimisi pidama ka mitu varem NSV Liidu mõjusfääris olnud riiki.
1980. aastatel hakkas majandusliku superriigina esile kerkima kiire majanduskasvuga Jaapan, mis oli pärast 1997. aastal üle elatud majanduskriisi tagaplaanile jäänud.
Tagantjärele on nimetatud superriikideks ka Vana-Egiptust, Rooma impeeriumi, Vana-Hiinat, Pärsia impeeriumi, mongolite impeeriumi ja ka Adolf Hitleri aegset Saksamaad.
21. sajandi superriigid.
Ameerika Ühendriigid on üks NATO juhtriike nii sõjaliselt kui ka poliitiliselt. USA dollar on tähtsaim rahvusvaheline valuuta.
Euroopa Liit on poliitilise ja majandusliku riikide ühendusena suurima SKT-ga maailmas. Samas peavad (või on alustamas) liitumisläbirääkimisi veel mitu riiki. Pärast ühisraha euro kasutuselevõttu on see saavutanud olulise rahvusvahelise valuuta staatuse. Suurimaks Euroopa Liidu eksistentsiaalseks probleemiks on strateegiliste loodusvarade nappus.
Hiina Rahvavabariik on suurima rahvaarvuga riik maailmas. Suurim tarbekaupade tootja maailmas. HRV on kasvava poliitilise mõjuvõimuga riik maailmas.
Venemaa on suurima territooriumiga riik maailmas. Olles olnud NSV Liidu juhtiv liiduvabariik, ei suutnud ta 1990. aastate "emamaa" superriigi staatust säilitada. Väga suurte riikide sekka tuli Venemaa tagasi 21. sajandi esimestel aastatel, kui president oli Vladimir Putin. NSV Liidu lagunemisejärgse Venemaa ambitsioon on NSV Liidu aegse mõjuvõimu taastamine.
India on kiire majanduskasvuga, kuid väga ebaühtlaselt arenev suurriik. Elanike arvu poolest teine riik maailmas. Kui India ei suuda saavutada globaalselt tähtsa riigi rolli, siis vähemalt Aasias on ta suure mõjuvõimuga riik.
Kas mõni riik on nimetamata?
Brasiilia on Lõuna-Ameerika suurim riik. Elanike arvult 5. kohal maailmas. Loodusvarade poolest rikkamaid riike. Võib omada potentsiaali tulevikus tõusta superriikide sekka.
Kanada on rikkalike loodusvaradega ja üks suurema sisserändega riike maailmas. Praegu on ta suuresti naabri USA ja Euroopa Liidu mõju all (assotsiatsioonileping Euroopa Liiduga). Elanike arvu kasvades ja "iseseisvumise" ambitsiooni tekkides on potentsiaali tõusta superriikide sekka.
ASEAN on Kagu-Aasias tegutsev poliitiline riikide liit, kus elab 575,5 miljonit (2007) inimest. Nende ambitsioon on luua samasugune mõjuvõimas ühendus nagu on Euroopa Liit. Suurimaks probleemiks on omavahelised vaidlused ja ebaühtlane arengutase. Kui nad oma probleemidest üle saavad, on potentsiaali tõusta superriigi staatusse.
Nikolai Popov

Nikolai Popov on olnud mitme tuntud inimese nimi:
Piisamrott

Piisamrott (originaalis rootsi keeles "Bisamråttan", soome "Piisamirotta") on soomerootsi lastekirjaniku Tove Janssoni muumilugude tegelane.
Piisamrott on loomult filosoof, kes usub, et kõik on mõttetu. Ta on väga tõsine ja ei naera kunagi. Ta on musta karvaga, halli näo ja sabaga, vurrudega ning umbes Koduvana-suurune.
Ta usub, et Muumimajas ei ole tal piisavalt rahulik elada. Lisaks satub ta paaril korral kentsakatesse olukordadesse. Seetõttu soovib ta mõnda eraklikku paika elama minna.
Ta on tegelane Muumiraamatutes "Sabatäht" ja "Võlukübar".
Des-vorm

"des"-vorm (ka gerundiiv) on eesti grammatikas tegusõna käändeline vorm, mis esineb lauses määrusena. See on ajamääruslik lauselühend. "des"-vormi kasutatakse samaaegseid tegevusi väljendavate lausete lühendamiseks: "Kui päevitasin Pärnu rannas, lugesin läbi huvitava raamatu &gt; Pärnu rannas päevitades lugesin läbi huvitava raamatu."
"des"-vormi tunnused.
"des"-vormi tunnusel on kolm varianti: "des, tes, es". Nende valik sõltub samadest asjaoludest nagu "da"-tegevusnime variantide valik.
"des"-vormi tähendus.
"des"-vormiga väljendatakse samaaegselt toimuvat tegevust ja seda iseloomustavat tegevust: "Lauldes ja joostes möödusid lapsed mu aia tagant."
"des"-vorm ja "des"-tarind, s.o "des"-vormis peasõnaga infiniittarind, väljendavad harilikult
Referentsiaalselt sõltuvad ja sõltumatud "des"-tarindid.
Nii nagu muud infiniittarindid on ka "des"-tarindid referentsiaalselt kas sõltuvad või sõltumatud.
Dünaamiline situatsioon

Dünaamiline situatsioon on teatud aja jooksul toimuv, muutlik olukord, mida lauses tähistab dünaamiline verb ja mis näitab tegevuslaadi tunnust. Dünaamilisele situatsioonile vastandub staatiline situatsioon, mis väljendab ajas püsivaid olukordi.
Dünaamilisi situatsioone on erisuguseid:
Kestvad dünaamilised situatsioonid jagunevad järgmiselt:
Hillar Põld

Hillar Hans Põld (7. september 1911 Kose, Kose kihelkond – 29. aprill 1980 Tallinn) oli eesti vaimulik ja Usuteaduse Instituudi professor.
Ta lõpetas 1929. aastal Jakob Westholmi Gümnaasiumi ja 1935 Tallinna Konservatooriumi klaveriklassi klaverkunstniku diplomiga. Õppis aastatel 1935–1940 ja 1942–1943 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas ("cand. theol."). Prooviaasta oli ta Tartu Peetri koguduse II pihtkonnas õpetaja Jaan Muru juures. Ordineeriti 4. aprillil 1943 Tallinna Piiskoplikus Toomkirikus piiskop Johan Kõpu poolt.
Oli aastatel 1943–1944 Tartu Pauluse koguduse I pihtkonna abiõpetaja, 1944 Mõisaküla koguduse õpetaja asetäitja, 1945-1953 Pärnu Eliisabeti koguduse õpetaja, 1945–1953 Pärnu praostkonna praosti kohusetäitja, 1946 Tori koguduse hooldajaõpetaja, 1953–1974 Simuna Siimona ja Juuda koguduse õpetaja, 1974–1980 Juuru Mihkli koguduse õpetaja ja Vahastu koguduse hooldajaõpetaja ning 1974–1977 Ida-Harju praostkonna abipraost. 
Lisaks oli ta Usuteaduse Instituudi ajaloolise usuteaduse õppeülesannete täitja 1955–1962, nimetatud professoriks (tõenäoliselt) 1962–1980. Oli samuti EELK piiblitõlke- ja agendakomisjoni liige.
Ta kuulus ka Eesti Kristlikusse Üliõpilasühingusse (esimees 1937–1940) ja Eesti Akadeemilisse Usuteadlaste Seltsi.
Hillar Põld suri 29. aprillil 1980 Tallinnas ja ta on maetud Simuna kirikuaeda.
Isiklikku.
Tema isa Harald Põld oli Kose Püha Nikolause koguduse õpetaja ja Eesti Misjoni Seltsi välismisjoni juhataja, onu Peeter Põld oli teoloogiharidusega eesti kooli-, karskus- ja riigitegelane. Tema vend Eerik Põld oli kunstiajaloolane ja restauraator, teine vend Naan (Naatan) Põld oli Hamburgi muusikaülikooli lauluprofessor ning oratooriumide ja kantaatide solist. 
Hillar Põld laulatati 1943. aastal Tori kirikus Irene Reidakuga, Püha Jakobi koguduse ja Tori koguduse õpetaja Juhan Reidaku tütrega. Sellest abielust sündisid lapsed Joel Siimo (1944) ja Anna Leena (1947–2002). Leseks jäänuna abiellus ta uuesti ja laulatati 1977. aastal Juuru kirikus Selma Sotnikuga.
Eva Biaudet

Eva Rita Katarina Biaudet [biod'ee] (sündinud 27. veebruaril 1961 Helsingis) on Soome poliitik, Soome Rootsi Rahvapartei liige.
1989–1996 oli Biaudet Helsingi linnanõukogu liige ja 1990–1994 Soome Rootsi Rahvapartei asepresident.
Ta oli aastatel 1991–2006 Eduskunna liige ning 1999–2000 ja 2002–2003 Paavo Lippose teises valitsuses sotsiaalhooldus- ja tervishoiuminister.
2006. aasta presidendivalimiste teises voorus toetas ta Tarja Halost.
2010–2015 oli ta Soome vähemuste volinik. Tema valimised tekitasid protesti, sest tal ei ole kõrgharidust ja niisugusel inimesel pole lubatud sellel ametikohal töötada. Biaudet on õigusteadust õppinud, aga pole kraadi kaitsnud. Biaudet'le anti eriluba sellel kohal töötada ja kaebus jäeti rahuldamata.
Vähemuste volinikuna palus Biaudet algatada eeluurimine Pohja kirikukihelkonna evangeelse luterliku vikaari Juha Molari suhtes, kuna tema blogi õhutavat vaenu, ja Põlissoomlaste parlamendisaadiku Teuvo Hakkaraise suhtes, kuna ta õhutavat vaenu moslemite vastu. Politsei ei pidanud kummalgi juhul vajalikuks kriminaalasja algatada.
Eva Biaudet oli Soome Rootsi Rahvapartei presidendikandidaat 2012. aasta jaanuaris toimunud valimistel, kogudes 1. voorus 2,7% häältest.
Tema abikaasa on Thomas Forsström. Paaril on neli last: Amanda ja Julia (1991), David (1992) ja Simon (2000).