tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Sander Vaher

Sander Vaher (sündinud 23. mail 1985) on eesti orienteeruja.
Haridus.
Ta lõpetas 2005. aastal Hugo Treffneri Gümnaasiumi. 2011. aastal lõpetas ta Tallinna Tehnikaülikooli ehitusteaduskonna tööstus- ja tsiviilehituse eriala ning sai tehnikamagistri kraadi.
Sporditulemused.
Aastatel 2006–2017 võitis ta orienteerumisjooksu Eesti meistrivõistlustel 15 kulda, 9 hõbedat ja 11 pronksi.
Ta on osalenud Eesti koondises orienteerumise maailmameistrivõistlustel ja Euroopa meistrivõistlustel. Orienteerumisjooksu EMil Otepääl sai ta 2006. aastal 9. koha ja 2010. aastal Bulgaarias Primorskos sprindis 32. koha. Orienteerumisjooksu MMil sai ta 2007. aastal Kiievis lühirajal 22. koha ning 2015. aastal Šotimaal Invernessis teatejooksus Eesti meeskonnas koos Timo Silla ja Lauri Sillaga 6. koha. 
2008. aastal võitis ta üliõpilaste maailmameistrivõistlustel orienteerumisjooksus lühirajal kulla ja teatejooksus Eesti meeskonnas hõbeda.
Isiklikku.
Tema õed Maret ja Ruth Vaher on samuti orienteerujad.
Piiskopisau

Piiskopisau ehk karjasesau (ladina keeles "baculus pastoralis") on katoliku kirikus, õigeusu kirikus ja mõnedes protestantlikes kirikutes (anglikaani kirik, luterlik kirik) piiskopi ja kloostriülema ametivõimu sümboliseeriv, vasakus käes hoitav ese (karjasekepp). Sau on tüüpiliselt keerdpäine ja selle võrsepungad sümboliseerivad elu. 
Vanim dokumenteeritud teade piiskopisauast on 633. aasta Toledo IV kirikogust.
Bartninkai

Bartninkai on alev Leedus Vilkaviškise rajoonis, Bartninkai valla halduskeskus. Alev asub Aista jõe kaldal.
Alevis on keskkool ja raamatukogu. Vaatamisväärsusteks on 1790. aastal valminud katoliku kiriku varemed (selle kõrval seisab uus puidust kirikuhoone) ja Bartninkai mõisa hoonetekompleks.
Ajalugu.
Asula tekkis XVI sajandi teisel poolel. Küla on esimest korda mainitud 1649. aastal. Asula nimi tuleneb ilmselt elanike vanast tegevusalast (slaavi päritolu sõna "бортники" tähendab mesinikke). Esimene kirik rajati sinna 1663. aastal. Toona kuulus see Alytuse mõisale.
1744. aastal sai Bartninkaist alev. Mõisa omanik Antoni Tyzenhaus rajas sinna kangakudumise ja rauasulatuse ettevõtted, ent pärast seda, kui ta oma valdused kaotas, käis tööstus allamäge. Ta lasi ka asula radiaalselt ümber mõisakompleksi välja ehitada ning mitu tänavat sillutada. Tolle aja planeering on osalt veel praegugi säilinud.
1783. aastal sai Bartninkaist kohaliku kihelkonna keskus. Kihelkonnakool oli seal tööd alustanud juba 1781. aastal. 1790. aastal ehitati vana kiriku asemele uus kivist kirikuhoone, 1865. aastal lisati sellele ka torn.
1944. aastal sai alev sõjas kannatada. Õhku lasti ka sealne kirikuhoone, mille asemele ehitati 1950. aastal uus puidust kirik. Nõukogude võimu ajal oli Bartninkai kohaliku kolhoosi keskasula.
Harald Tannberg

Harald Tannberg (28. oktoober 1910 – 22. jaanuar 2004 Stockholm) oli väliseesti kunstnik ja arhitekt.
Elulugu.
Harald Tannberg astus 1934. aastal vanemate soovil Tartu Ülikooli matemaatikat õppima. 1935. aastal alustas ta maaliõpinguid Kõrgemas Kunstikoolis Pallas Nikolai Triigi käe all. 
Ta põgenes 1944. aastal Saksamaale. Seal astus ta Müncheni Tehnikaülikooli, mille lõpetas arhitektina. Ta töötas seejärel samas õppeasutuses arhitektuuriprofessor Döllgasti assistendina. Siirdus hiljem Rootsi, kus töötas arhitektuuribüroos.
Harald Tannberg on maetud Stockholmi Metsakalmistule.
Looming.
Tannberg hakkas näitustel esinema juba Eestis ning jätkas seda väliseesti kunstinäitustel. Viljeles akvarellimaastikke, figuraalkompositsioone, vaikelusid ja portreemaali. Katsetas ka monotüüpiatehnikas portreekunstiga. 1955. aastal ilmus temalt kaheksaleheline graafikamapp Tallinna vanalinna vaadetega.
Isiklikku.
Harald Tannberg oli abielus kunstnik Silvia Leituga.
Eesti Arheoloogiaselts

Eesti Arheoloogiaselts (kirjutatud ka "Eesti Arheoloogia Selts") Eesti arheoloogiaga tegelev selts.
1990-1991 andis selts välja Eesti Arheoloogiaseltsi Teatajat.
Visuotinė lietuvių enciklopedija

"Visuotinė lietuvių enciklopedija" (lühend VLE; "Leedu üldentsüklopeedia") on leedukeelne üldentsüklopeedia, mis ilmus aastatel 2001–2015. Entsüklopeedia koosneb 25 köitest ja 1 täiendusköitest. Ühe köite maht on umbes 800 lehekülge, kokku on umbes 20 000 lehekülge. Selle andis välja "Mokslo ir enciklopedijų leidybos centras" (Teaduse ja entsüklopeediate kirjastuskeskus).
See on esimene iseseisvas Leedus ilmunud entsüklopeedia ning asendab 1976–1985 ilmunud 13-köitelist "Leedu nõukogude entsüklopeediat" ("Lietuviškoji tarybinė enciklopedija").
Entsüklopeedia keskendub Leedule: 20–25% kõikidest artiklitest käsitleb Leeduga seotud teemasid, nende seas on umbes 6000 Leedu inimeste isikuartiklit (sealhulgas üle 1400 artikli välisleedulastest).
Entsüklopeedia artiklite autoreid oli 2957.
Väljaandmist juhtis toimetuskolleegium, mille president oli Leedu Teaduste Akadeemia president Zenonas Rokus Rudzikas ja esimees Juozas Tumelis, alates 2007 Stasys Vaitekūnas.
Rahvusvaheline Kinnismälestiste Nõukogu

Rahvusvaheline Kinnismälestiste Nõukogu (prantsuse keeles "Conseil international des monuments et des sites"; inglise keeles "International Council on Monuments and Sites"; lühend ICOMOS) on ekspertidest koosnev nõukogu, kes tegeleb kinnismälestiste, arhitektuursete ansamblite ja ajalooliste paikade säilitamise, kaitse ja väärtustamisega.
ICOMOSi nime on eelkõige inglise keelest eesti keelde tõlgitud mitmeti, näiteks ICOMOSi Eesti komitee kasutas 1992. aastal oma asutamisdokumentides nime "Rahvusvaheline Mälestusmärkide ja Ajalooliste Paikade Nõukogu", kuid juba põhikirja kinnitamisel 22. jaanuaril 1993 kasutati toortõlke asemel sisulist tõlget "Rahvusvaheline Kinnismälestiste Nõukogu".
Esimene eestlane ICOMOSi rahvusvahelises juhatuses on Riin Alatalu, kes valiti juhatuse liikmeks 2017 ja organisatsiooni asepresidendiks 2020 ja 2023. Riin Alatalu ametiaeg lõpeb 2026.
2025. aastal valiti Ave Paulus ICOMOSi Kliima aktsiooni töögrupi juhiks kolmeks aastaks.
ICOMOS asutati 1965. aastal Varssavis. 1973. aastal toimus ICOMOSi rahvusvaheline kollokvium Vilniuses, 1985. aastal aga suuremahuline rahvusvaheline kollokvium Tallinnas, millel osales ka ICOMOSi tollane president Michel Parent. Veebruaris 2010 toimus Tallinnas ICOMOSi Põhjamaade rahvuskomiteede väljasõiduistung ja 2023. aastal Tallinnas, Tartus ja Lõuna-Eestis ICOMOSi Euroopa grupi aastakoosolek ja. teaduskonverents " 20. sajandi pärandi kaitse väljakutsed".
ICOMOSi peakorter asub Pariisis, töökeeled on prantsuse ja inglise keel, ametlikud keeled on veel hispaania ja vene keel.
ICOMOS on UNESCO üks ametlikke eksperdiorganisatsioone, mis tegutseb kultuuripärandi kaitsel koostöös ICOMi, ICCROMi, UNESCO Maailmapärandi Komitee, TICCIHi jt organisatsioonidega. ICOMOSi tegevus põhineb peamiselt enda allorganisatsioonide (rahvuslike komiteede ja rahvusvaheliste teaduskomiteede) rahvuslikul, regionaalsel ja rahvusvahelisel koostööl.
ICOMOS Eestis.
Eestis tegutseb rahvusliku komiteena alates 1992. aastast ICOMOSi Eesti komitee.
Akadeemiline Filosoofia Selts

Akadeemiline Filosoofia Selts oli Eestis filosoofiaga tegelev selts. See asutati 1922. aastal ja tegutses kuni 1940. aastani, mil Teise maailmasõja ajal Nõukogude okupatsioonivõimud katkestasid Eestis peaaegu eranditult kõikide humanitaarteaduslike erialaliste seltside tegevuse. 
Akadeemilise Filosoofilise Seltsi tegevus suudeti taastada vaid mõneks ajaks pärast Eesti taasiseseisvumist 1990. aastate alguses. 
3. novembril 1922 Tartu Ülikooli nõukogus registreeritud seltsi 30 asutajaliikme seas olid selle esimene esimees, Tartu Ülikooli filosoofia professor Walther Schmied-Kowarzik (1885–1958), abiesimees Konstantin Ramul (1879–1975), Walter Freymann (1883–1960), Hugo Rahamägi (1886–1941, haridusminister 1924–1925, EELK piiskop 1934–1939), Oskar Loorits (1900–1961) jt.
Ehkki nime poolest oli see "filosoofilise kultuuri keskkoht", viibis selts 1920. aastate lõpus pikemat aega sisuliselt "varjusurmas". 1930. aasta kevadel alustas selts taas "intensiivselt tööd" filosoofilise oskussõnastiku koostamiseks ja selle juurde loodi vastav toimkond. Märtsis 1930 hakkas kehtima uus eritoimkonna koostatud seltsi põhikiri ning jooksvaks aastaks valiti uuendatud juhatus, mille koosseisu kuulusid esimees Konstantin Ramul, abiesimehed Walter Freymann ja Alfred Koort (1901–1956, Tartu Riikliku Ülikooli rektor 1944–1951) ning sekretär üliõpilane Ilmar Tõnisson (1911–1939, riigivanem Jaan Tõnissoni poeg).
15. oktoobril 1939 pidas selts ülikooli peahoones referaatkoosoleku, mis oli mõeldud ühtlasi dotsent Walter Freymanni austamiskoosolekuks tema Saksamaale ümberasumise puhul. Koosolekule oli ilmunud suurel arvul nii seltsi liikmeid kui ka Freymanni isiklikke sõpru. Koosoleku algul mälestati püstitõusmisega Ilmar Tõnissoni, kes oli mõned päevad varem surnud. Pärast referaati, mille pidas Freymann, võttis tervituskõneks sõna professor Ramul, kes tuletas meelde Freymanni suuri teeneid Akadeemilise Filosoofia Seltsi ja üldse Eesti filosoofilise teaduse arendajana ning teatas, et selts tema teenete eest valinud asutajaliikme Freymanni oma auliikmeks. 
Selts tegutses kuni 1940. aasta teise pooleni, mil Nõukogude okupatsioonivõimud katkestasid selle (nagu peaaegu eranditult ka kõikide teiste Eesti rahvuslike ja humanitaarteaduslike erialaseltside) tegevuse. 
Seltsi tegevus suudeti taastada piiratud kujul ja vaid mõneks ajaks pärast Eesti taasiseseisvumist 1990. aastate alguses. Aastatel 1992–1993 oli seltsi esimees Peep Mühls (s. 1966, hilisem Hill &amp; Knowlton Eesti tegevdirektor).
Haapsalu Kaunistamise Selts

Haapsalu Kaunistamise Selts oli 1921-1940 Haapsalus tegutsenud selts. Seltsi eesmärk oli kujundada Haapsalu kuurortlinnaks. Seltsi esimees oli Hans Alver.
Seltsi oluline tegelane oli Roman Haavamägi (enne 1937. aastat Espenberg), kelle eestvedamisel ehitati Haapsalu kaldakindlustused, ja kes oli ka paljude Haapsallu ilu eesmärgil püstitatud monumentaalsete ja teiste teoste looja.
Haridusselts

Haridusselts on selts, mille eesmärk on elanikkonna seas levitada haridust ja teadmisi.
Eesti haridusseltse.
Eestis hakati haridusseltse moodustama 19. sajandil. 1909 oli Eestis 90 haridusseltsi (s.t kooli- ja noorsookasvatuse seltsid). Haridusseltsid pidasid üleval spetsiaalseid õppeasutusi: haridusseltsi koole.
Haridusseltse:
Hikkoripuu

Hikkoripuu (ladina "Carya") on heitlehiste puude perekond pähklipuuliste sugukonnas, mis on pärit Põhja-Ameerika idaosast. 
Perekond koosneb umbes , millest 14 kasvavad looduslikult Põhja-Ameerikas, 6 Aasias. 
Hikkoripuudele on omased suured pähklid. Peened võrsed lõpevad suure tipupungaga, lehekesed on sageli väga suured. Puit on tugev, kuid painduv, mis sobib mitmesuguste esemete valmistamiseks. Nimetus pärineb indiaanlastelt ja tähendab 'pähklit koksima'. Hikkoripuudel on suured pähklid ning lehed on suured ja tiivakujulised, mille alakülg on udekarvane.
Hikkoripuu pähklid:
Kõrgem klassifikatsioon: Pähklipuulised
Liigid.
Pekani-hikkoripuud ("Carya illinoinensis") paiknevad Lõuna-Iowast Mehikko põhjaosani. Pekani-hikkoripuu on kõrgeim looduslik hikkoripuu (52 m). Puud paiknevad ainult soojadel aladel ning Briti saartel leidub neid väga harva.
Puude võra on laiem kui enamikul hikkoripuudel, harud ja tüved on saledad. Puu koor on hallikaspruun, tihedalt rõmeline. Võrsed on algul tihedalt karvased, hiljem läikivad ja pruunid. Pungadest on tipupung väike, šokolaadipruun, tipust udekarvane.
Valge-hikkoripuu paiknevad pigem soojadel aladel, Briti saartel harva. 
Vanemas eas ümar, kõrge tüvi, kõrgus kuni 27 m. Koor purpurjas hall, madalate, ümarate, risti-rästi rõmedega. Võrsed läiketa pruunid, lühikeste jäikade karvadega. Pungad :tipupung väga suur, sametjas. Lehed on hiigelsuure paksu, rippuva, lehekesega, pealt läikiva tumerohelised. Viljad on väga paksu kestaga luuviljad, mittesöödavad.
Hatune-hikkoripuu paikneb New Yorgist Oklahomani. 1804.a leidub Briti saartel harva, paiknevad suurtes soojades alades
Võra kitsas, ebakorrapärane, kõrgel tüvel, kõrgus kuni 27 m. Koor muutub liistakutena korduvaks, kitsad kooresoomused ülalt ja alt väljapoole kaardus. Võrsed kollased kuni roosad, algul udekarvased. Tipupung hiigelsuur, udekarvaste roheliste kuni pruunide kattesoomustega. Lehed hikkoripuude seas suurimad, 7 tugeva lehekesega, tipmise lehekese roots 1 cm, pealt peaaegu paljad, alt peenelt udekarvased, ei lõhna. Viljad on pähklikujulised luuviljad, peaaegu sama head nagu pekani-hikkoripuul.
Kasutusalad.
Hikkoripuu on väga tugev, kõva, tihe ja löögikindel. Seda kasutatakse näiteks tööriistade käepidemete, vibude, põrandaliistude ja trummipulkade valmistamisel.
Keturvalakiai

Keturvalakiai on alev Leedus Vilkaviškise rajoonis, Keturvalakiai valla halduskeskus.
Alevis on põhikool ja raamatukogu. Vaatamisväärsusteks on 1950. aastal valminud katoliku kiriku hoone, 1861. aastal valminud kabel ja 1848. aastal ehitatud pastoraadi ait.
Ajalugu.
Keturvalakiaid on esmamainitud 1613. aastal. Esimene kirik rajati sinna 1769. aastal. 1777. aastal sai Keturvalakiaist kohaliku kihelkonna keskus. Kihelkonnakool alustas seal tööd juba järgmisel aastal. 1786. aastal valmis uus kirikuhoone.
1944. aastal sai alev sõjas kannatada. Hävis sealne kirikuhoone, mille asemele ehitati 1950. aastal uus puidust kirik. 3. augustil 1945 hõivasid asula mõneks ajaks Leedu metsavennad. Nõukogude võimu ajal oli Keturvalakiai kohaliku kolhoosi keskasula.
James McDivitt

James Alton "Jim" McDivitt (10. juuli 1929 – 13. oktoober 2022) oli Ameerika Ühendriikide õhuväelane, katselendur, aeronautikainsener ja astronaut. McDivitt lendas missioonidel Gemini 4 ja Apollo 9. Hiljem juhtis ta aastatel 1969 kuni 1972 NASAs Apollo missioone.
Gemini 4

Gemini 4 (ametlikult Gemini IV) oli NASA Gemini programmi teine mehitatud lend, mis toimus 1965. aasta juunis. See oli USA kümnes mehitatud lend. Lennu meeskonnaks olid astronaudid James McDivitt ja Edward H. White.
Gemini 4 tegi nelja päeva jooksul orbiidil 66 tiiru ümber Maa ja 3. juunil 1965 sai White esimeseks ameeriklaseks, kes väljus avakosmosesse. Samuti oli missioon esimene kord, kui USA kosmoselaeval tehti mitmeid teaduslikke katseid. Katsete hulgas uuris meeskond uuris tulevase Apollo programmi jaoks, et kas sekstanti saab kasutada Kuule lendudel navigeerimisel.
Sootaga raudteepeatus

Sootaga raudteepeatus oli raudteepeatus Tartu maakonnas Tartu vallas Kastli külas Tapa–Tartu raudtee ääres.
Peatus asus Tabivere ja Kärkna raudteejaama vahel (kilometraaž 412,31).
Avamisel jäi peatus Sootaga valda. Viimane reisirong peatus Sootaga raudteepeatuses 2001. aastal.
Peatuskoht oli varustatud madala (kõrgus 20 cm) 70 meetri pikkuse reisijate ooteplatvormiga, mis lammutati Tabivere–Kärkna raudteelõigu remonditööde ajal 2005. aastal. Ooteruum lammutati paar aastat varem.
Trubetsky Pictures

Trubetsky Pictures on Eesti filmistuudio. See on tootnud Tõnu Trubetsky ansambliga Vennaskond seotud filme.
Filmograafia.
Filmistuudio Trubetsky Pictures filmid:
Fulguriit

Fulguriit on looduslik kvartsklaas, mis võib tekkida pikselöögi mõjul kvartsirikastes kivimites ja setetes.
Fulguriit on näiteks liivasesse pinnasesse löönud äikese tõttu ülessulanud ning tardumisel välgunoole-kujuliselt ühte tükki jäänud liiv.
Rahvakeeles on fulguriiti nimetatud ka "kuradisõrmedeks".
Gemini 12

Gemini 12 (ametlikult Gemini XII) oli Ameerika Ühendriikide 18. ning Gemini programmi kümnes ja viimane mehitatud lend.
Meeskond.
Gemini 12 meeskonnaliikmeteks olid komandör Jim Lovell, kellele see oli teine lend ja Buzz Aldrin, kellele see oli esimene lend.
Eesmärgid.
Peale Gemini 11 lendu polnud NASA endiselt suutnud demonstreerida, et astronaudil on võimalik avakosmoses töötada ilma ohtlikult väsimata. Gemini 12 lennu eel tegi NASA treeningus tähtsa muudatuse ja hakkas meeskonda ka vee all treenima, et stimuleerida avakosmoses töötamist. Tulemuseks oli edu, sest Aldrin töötas avakosmoses 2 tundi ja 20 minutit ilma, et oleks ohtlikult kurnatud olnud. Aldrini kaks järgmist väljumist olid samuti edukad.
Missiooni teine eesmärk oli harjutada põkkumist Agena sihtmärgiga.
Missiooni planeerimisel tekkis võimalus, et Gemini programmi viimane missioon toimub Apollo programmi esimese missiooniga samal ajal, kuid Apollo 1 start hilines ja see määrati 27. veebruarile 1967.
Gemini 3

Gemini 3 (ametlikult Gemini III) oli Gemini programmi esimene mehitatud lend. Meeskonda kuulusid astronaudid Gus Grissom ja John Young. Gemini 3 startis 23. märtsil 1965 ja lend kestis 4 tundi, mille jooksul tegi kosmoselaev kolm tiiru ümber Maa.
Gemini 3 oli viimane missioon, mida juhiti Ameerika Ühendriikide Florida osariigis asuvast Cape Canaveralist. Pärast seda missiooni koliti NASA missiooni juhtimiskeskus USA Texase osariigis asuvasse Houstonisse.
Gemini 8

Gemini 8 (ametlikult Gemini VIII) oli Gemini programmi kuues mehitatud lend. Kosmoselaev startis 16. märtsil 1966. Gemini 8 meeskonnaks olid Neil Armstrong ja David Scott. Missioonil sooritati NASA esmakordne põkkumine kuid seda varjutas esmakordne lennuaegne rike NASA kosmoselendude ajaloos, mis ohustas astronautide elusid.
Gemini 8 meeskond sattus ohtu, kui ootamatult tekkis kontrollimatu pöörlemine, mille põhjustas kinnikiilunud RCS-tõukur. Armstrong ja Scott ei saanud alguses aru mis pöörlemist põhjustab. Varsti muutus kosmoselaeva kiirenev pöörlemine ohtlikuks ja kardeti et mõlemad mehed kaotavad teadvuse. Kui meeskonnaliikmed lülitasid vigase tõukuritesüsteemi välja ja kasutasid teist RCS-tõukurite süsteemi, mis oli mõeldud atmosfääri sisenemiseks, suudeti pöörlemine peatada ning sooritada edukas hädamaandumine.
Järgmine lennuaegne rike NASA kosmoselaevaga, mis oli Gemini 8 avariist tunduvalt ohtlikum, juhtus Apollo 13 lennul kui umbes 350 000 kilomeetri kaugusel Maast plahvatas kosmoselaeva hapnikutank.
David Scott

David Randolph "Dave" Scott (sündinud 6. juunil 1932 San Antonios Texase osariigis) on Ameerika Ühendriikide insener ja astronaut. Ta valiti NASA 3. astronautide gruppi, mis moodustati oktoobris 1963. Scott on seitsmes Kuu pinnal kõndinud USA astronaut.
Scotti esimene missioon oli Gemini 8, mille teine meeskonnaliige oli Neil Armstrong. Teiseks missiooniks sai Apollo 9 ja kolmas missioon oli Apollo 15, mille käigus sai temast seitsmes inimene, kes kõndis Kuu pinnal, ja esimene, kes selle pinnal sõitis.
Michael Collins

Michael Collins (31. oktoober 1930 Rooma – 28. aprill 2021) oli Ameerika Ühendriikide katselendur ja astronaut. Collins kuulus NASA 3. astronautide gruppi, mis moodustati 1963. aastal. Tema esimene missioon oli Gemini 10 ja viimaseks jäi ajalooline missioon Apollo 11. Michael Collins oli lennul juhtimismooduli piloot ja on üks 24 inimesest, kes on lennanud Kuule ning pärast John Youngi teine inimene, kes on üksinda Kuu ümber tiirelnud.
Collins sündis Roomas, Itaalias, kus tema isa töötas Ameerika Ühendriikide sõjaväeatašeena. Ta lõpetas 1952. aastal Ameerika Ühendriikide Sõjaväeakadeemia. Collins liitus maaväe asemel õhuväega, sest teda huvitas lennundus. Õhuväes sai ta F-86 Sabre piloodiks ning 1960. aastal võeti ta vastu Õhuväe Katselendurite Kooli, mille lõpetas 1963. aastal. Collins valiti samal NASA 3. astronautide gruppi. 
Collins lahkus NASA-st 1970. aastal ning asus tööle välisministeeriumis avalike suhete abiministrina. Aasta hiljem sai temast riikliku lennundus- ja kosmosemuuseumi direktor ning ta töötas seal kuni 1978. aastani, mil asus tööle Smithsonian Institutioni asekantslerina. 1980. aastal sai temast LTV Aerospace'i asepresident. 1985. aastal lahkus ta ametist ning asutas oma konsultatsioonifirma. Koos oma Apollo 11 meeskonnakaaslastega pälvis Collins 1969. aastal Presidendi Vabadusmedali ja 2011. aastal Kongressi Kuldmedali.
Laevaliin

Laevaliin on veetee, mida kasutatakse korrapärase liiklusena reisijate või kaubaveoks kahe või enama punkti vahel.
Lihakombinaat

Lihakombinaat on ettevõte (kombinaat), mis tapab ehk realiseerib (kari)loomi ja töötleb tekkivaid tapasaadusi.
Lihakombinaadi üksus on tapamaja (tapatsehh).
Eesti filmi päevad

Eesti filmi päevad (ka "Eesti filmipäevad") on Eesti Kinoliidu korraldatav iga-aastane filmiüritus, mis keskendub Eesti filmidele. 
2008. aastal toimusid X Eesti filmi päevad.
Eesti filmi päevade lõputseremoonial annab Eesti Kinoliit üle oma aastapreemia.
Eesti NSV ajal oli analoogne sündmus Nõukogude Eesti filmifestival.
Gemini 9A

Gemini 9A (ametlikult Gemini IX-A) oli NASA Gemini programmi seitsmes mehitatud lend. Missioon toimus 3. kuni 6. juuni 1966.
Lennu meeskonnaks olid määratud astronaudid Elliot See ja Charles Bassett kuid nad hukkusid 28. veebruaril 1966 lennuõnnetuses. NASA määras õnnetuse järel lennu meeskonnaks Thomas P. Staffordi ja Eugene Cernani. Meeskond pidi harjutama põkkumist, kuid see ebaõnnestus kanderaketi vea tõttu. Väljumine avakosmosesse oli edukam, kuid selle eesmärgid jäid samuti täitmata, sest Cernan väsis ohtlikult.
Juhan Ennulo

Juhan Ennulo (sünninimi Johannes Orik; 22. detsember 1897 (vkj) / 3. jaanuar 1898 Vana-Võidu vald, Viljandimaa – 27. veebruar 1982 Tallinn) oli eesti arstiteadlane.
Lõpetas 1918. aastal Hugo Treffneri Gümnaasiumi. Samal aastal astus ta Tartu Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonda, kust ta samal aastal läks üle arstiteaduskonda, kuid õpingud katkesid, kuna ta võttis osa Vabadussõjast; meditsiiniõpingud jätkas 1919. aastal ja 1925. aastal lõpetas ta Tartu Ülikooli arstiteaduskonna. Hiljem täiendas ta end Pariisis nina- ja kurguhaiguste arstina. 1932. aastal kaitses Tartu Ülikoolis arstiteaduse doktori väitekirja "Mõningate keemiliste ainete fikseerumisest erütrotsüütidega" ja sai doktorikraadi. 
1928. aastast töötas Tartu Ülikooli haavakliiniku assistendina. 1931. aastast töötas Võru linnaarstina.
1923. aastal oli lühikest aega (2.–12. märtsini, asendusliikmena) I Riigikogu liige. Oli ESDTP liige.
Aastatel 1945–1948 töötas ta Tartu Riikliku Ülikooli hospitaalkirurgia kateedri juhatajana (dotsendina). Seejärel asus tööle Tallinna Kivimäe sanatooriumisse kopsukirurgina. Aastatel 1949–1951 ja 1954–1957 oli ta Eesti NSV Tervishoiu Ministeeriumi Õpetatud Nõukogu teadussekretär ja ühtlasi 1951–1957 Tallinna tuberkuloosidispanseri kirurgiaosakonna juhataja. 1956. aastast töötas ta Eksperimentaalse ja Kliinilise Meditsiini Instituudis, seejuures 1957. aastast tuberkuloosisektori juhatajana; instituudis töötas ta 1964. aastani, mil jäi pensionile.
Gordon Cooper

Leroy Gordon "Gordo" Cooper, Jr. (6. märts 1927 – 4. oktoober 2004) oli Ameerika Ühendriikide aeronautikainsener, katselendur ja üks NASA seitsmest esimesest astronaudist.
Cooper juhtis Mercury programmi pikimat ja viimast lendu, mis toimus 1963. aastal. Ta oli ka esimene ameeriklane, kes magas kosmoses ja viimane ameeriklane, kes viibis kosmoses üksinda. 1965. aastal lendas Cooper komandörina Gemini 5 missioonil.
Valeri Legassov

Valeri Legassov (vene keeles Валерий Алексеевич Легасов; 1. september 1936 Tula – 27. aprill 1988 Moskva) oli vene keemik (anorgaaniline keemia), NSV Liidu Teaduste Akadeemia akadeemik.
Ta lõpetas D. I. Mendelejevi nimelise Moskva Keemiatehnoloogilise Instituudi. Ta sai 1967. aastal keemiakandidaadi kraadi ja 1972. aastal keemiadoktori kraadi. Aastatel 1978–1983 oli ta Moskva füüsika-tehnika instituudi professor ning 1983–1988 (kuni surmani) Moskva Riikliku Ülikooli keemiateaduskonna raadiokeemia ja keemilise tehnoloogia kateedri juhataja, olles ühtlasi I. V. Kurtšatovi nimelise Aatomienergeetikainstituudi direktori esimene asetäitja.
Frank Borman

Frank Frederick Borman, II (14. märts 1928 Gary, Indiana – 7. november 2023 Billings, Montana) oli Ameerika Ühendriikide aeronautikainsener, katselendur ja astronaut. 
Bormani esimene missioon astronaudina oli Gemini 7, millega püstitatu kosmoselendude kestuse rekord. Pärast Gemini lendude lõppu kuulus ta uurimiskomisjoni, mis uuris Apollo 1 põlengut. Bormani teine lend oli Apollo 8-ga, kus ta oli komandör. Apollo 8 oli Apollo programmi esimene missioon, mis lendas ümber Kuu.
Pahkla Camphilli Küla

Pahkla Camphilli Küla on Kohila vallas tegutsev sihtasutus, mis rakendab Eestis Camphilli liikumise põhimõtteid, pakkudes kogukonnas elamise teenust erihoolekannet vajavatele täiskasvanutele. Sihtasutus loodi 1992 ühingu "Pahkla Tugikodu" ümberorganiseerimise käigus.
Maa tõus

"Maa tõus" on 1968. aastal Maast tehtud foto, mille pildistas Apollo 8 missiooni ajal astronaut William Anders.
Ajakiri Life valis 2003. aastal foto "Maa tõus" inimkonda 20. sajandi jooksul kõige enam mõjutanud fotoks.
Hoolekandeasutus

Hoolekandeasutus on hoolekandega tegelev riigi või omavalitsuse ülal peetav asutus või organ.
Gemini 1

Gemini 1 oli NASA Gemini programmi mehitamata katselend ja kogu programmi esimene lend, mis startis 8. aprillil 1964 ja sisenes Maa atmosfääri 12. aprillil. Lennu peamisteks eesmärkideks oli testida lendudel kasutatavat kosmoselaeva ja orbiidile viimiseks kasutatavat kanderaketti. Gemini 1 lendu kasutati ka side- ja jälgimissüsteemide katsetamiseks ning lennujuhtide treenimiseks.
Gemini 1 ei plaanitud kunagi tervena Maale tagasi tuua ning laeva kuumuskilpi puuriti enne starti augud, et laev atmosfääri sisenemist üle ei elaks.
Gemini 2

Gemini 2 oli NASA Gemini programmi teine lend ja viimane mehitamata lend. Lend oli suborbitaalne ja peamiseks eesmärgiks oli testida laeva kuumuskilpi. Lend startis 19. jaanuaril 1965 ja kestis veidi üle 18 minuti.
Lennul kasutatud laeva kasutati ka teist korda USA õhuväe suborbitaalsel lennul. Gemini 2 oli esimene kord, mil kosmoselaev tegi kosmosesse rohkem kui ühe lennu. Järgmine selline kord oli 1981. aastal, kui Kosmosesüstik Columbia sooritas oma teise missiooni.
Eesti ruumiandmete loend

Eesti riigiametite ja asutuste loodud veebiallikad ja andmekogud, mis pakuvad Eesti kohta allalaadimiseks tasuta ruumiandmeid, mida saab kasutada geoinfosüsteemides (GIS) maakaartide koostamiseks ja ruumianalüüsiks.
Gemini 5

Gemini 5 (ametlikult Gemini V) oli Gemini programmi kolmas mehitatud lend. Lennu meeskonnaks olid Pete Conrad ja Gordon Cooper. Gemini 5 startis 21. augustil 1965 ning kestis 7 päeva ja 22 tundi. See oli esimene kord, mil USA kosmoselaev püstitas kestvuslennu maailmarekordi, möödudes Nõukogude Vostok 5 lennust, mis oli toimunud 1963. aastal.
Ernst Mill

Ernst Reinhard Mill (2. detsember 1896 Pärnu – 17. veebruar 1987) oli eesti arstiteadlane.
Lõpetas 1916. aastal hõbemedaliga Pärnu Aleksandri Gümnaasiumi Venemaal Muromis, kuhu kool oli evakueeritud. Osales Vabadussõjas. 1925. aastal lõpetas Tartu Ülikooli arstiteaduskonna "cum laude". Akadeemiliselt kuulus ta Üliõpilasseltsi Concordia. 1929. aastal kaitses Tartu Ülikoolis arstiteaduse doktori kraadi väitekirjaga "Aneemilisest lipemiast: eksperimentaalne uurimus ".
Oli aastatel 1935–1939 Arstide Koja nõukogu liige.
Ernst Mill suri 17. veebruaril 1987 ja ta maeti 21. veebruaril 1987 Metsakalmistule.
Regiöö

Regiöö (ka "RegiÖÖ") on Tartus toimuv Eesti vanema (arhailise) muusika festival. Festivali peakorraldaja on Tartumaa Rahvakultuuri Keskselts. Esimene Regiöö toimus 2002.
Tartumaa Rahvakultuuri Keskselts

Tartumaa Rahvakultuuri Keskselts (lühend TRAKS) on 2001 asutatud selts, mille eesmärk on koondada rahvakultuurist huvitatud Tartumaa inimesi ja organisatsioone.
TRAKS korraldab muu hulgas konverentse, loenguid, seminare, õpitubasid. TRAKS on ka muusikafestivali Regiöö peakorraldaja.
TRAKSil on praegu (2015?) 40 liiget (üksikisikud ja ühendused).
Traksid

Traksid on rihmataolised kummist või muust materjalist vahendid, mis käivad üle õlgade, et hoida üleval näiteks pükse või seelikut.
Eesti NSV Teenindusministeerium

Eesti NSV Teenindusministeerium oli Eesti NSV teenindusettevõtete valdusministeerium aastatel 1969–1989.
Eesti NSV Teenindusministeerium moodustati Eesti NSV Ministrite Nõukogu 19.03.1969 määruse nr 127 alusel ja allus Eesti NSV Ministrite Nõukogule. Eesti NSV Teenindusministeerium likvideeriti Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 26.09.1989 seadluse alusel.
Põhimääruse alusel oli Eesti NSV Teenindusministeeriumi keskaparaat isemajandav ja peeti üleval alluvale ettevõttele eraldiste arvel, milliste summa määrati kindlaks kooskõlastatult ENSV Rahandusministeeriumiga. 
Eesti NSV Teenindusministeeriumi ülesandeks oli elanikkonna elutarbelise teenindamise igakülgse arendamise kindlustamine, teenindusvõrgu väljaarendamine, uute teenindusliikide ja vormide juurutamine, teenindustööde kvaliteedi parandamine, tootmise mehhaniseerimine ja spetsialiseerimine, uue tehnika ja tehnoloogia juurutamine ning süstemaatilise kontrolli teostamine ministeeriumi süsteemi kuuluvate teenindusettevõtete tegevuse üle.
Eesti NSV Teenindusministeeriumi organisatsioon.
Eesti NSV Teenindusministeerium moodustati senise Eesti NSV Kommunaalmajanduse ja Elukondliku Teenindamise Ministeeriumile allunud ettevõtetest:
1981. aastal reorganiseeriti 16 teeninduskombinaati teenindustootmisvalitsusteks ja moodustati Sillamäe Teenindustootmisvalitsus:
Aleksandr Petrov

Aleksandr Petrov on mitme tuntud inimese nimi:
Gemini 6A

Gemini 6A (ametlikult Gemini VI-A) oli NASA Gemini programmi viies mehitatud lend, mis toimus 15.-16. detsembril 1965. Missioonil toimus esimene kosmoselaevade lähenemine kui Gemini 6A lähenes laevale Gemini 7 kõigest 30 cm kaugusele. Kui laevad oleksid olnud vastavalt varustatud, oleksid nad saanud ka omavahel põkkuda. Varem oli ka Nõukogude Liit laevade lähenemist proovinud, kuid siis jäid laevad üksteisest kilomeetrite kaugusele.
See Gemini missioon sai tähistuse "6A", sest veidi enne Gemini 6 starti kaotati side missiooniga seotud Agena sihtmärgiga, kuna see plahvatas enne orbiidile jõudmist. Pärast olukorra hindamist otsustas NASA mehed siiski orbiidile saata ja missioon sai tähiseks Gemini 6A.
Thomas Mann (näitleja)

Thomas Mann (sündinud 27. septembril 1991 Portlandis) on Ameerika Ühendriikide filminäitleja.
Tema tuntuimad osatäitmised on olnud filmides "Projekt X" (2012), "Nõiakütid Hans ja Grete" (2013) ning "Mina, Earl ja surmasuus tüdruk" (2015).
Gražiškiai

Gražiškiai on alev Leedus Vilkaviškise rajoonis, Gražiškiai valla halduskeskus. Alev asub Širvinta jõe kaldal.
Alevis on keskkool, kultuurimaja ja raamatukogu. Vaatamisväärsusteks on aastal 1881 valminud katoliku kirik; ka etendatakse seal kahel päeval aastas valge hobuse tantsu.
Ajalugu.
Asula tekkis XVI sajandi teisel poolel. Küla on esimest korda mainitud aastal 1598. Esimesed teadaolevad omanikud olid Gintatutased, kellele kuulus ka küla juures olev mõis. Jonas Naruševičiuse initsiatiivil ehitati sinna aastal 1600 esimene kirik. Aastal 1623 mainitakse kiriku juures tegutsenud kihelkonnakooli. Hiljem põles kirik maha, aastal 1745 ehitati selle asemele uus. Järgmisel aastal sai Gražiškiai omale turuplatsi, ka hakati seal neli korda aastas pidama laata. Aastal 1781 avati taas kihelkonnakool. 
Aastail 1877–1881 ehitati alevisse praegune kirikuhoone. Nõukogude võimu ajal oli Gražiškiai kohaliku kolhoosi keskasula.
Švenčionėliai

Švenčionėliai (, poola "Nowe Święciany", valgevene keeles traditsiooniliselt Новыя Сьвянцяны) on linn Leedus Vilniuse maakonnas Švenčionyse rajoonis, Švenčionėliai valla halduskeskus. Asub Švenčionysest 10 km lääne pool Žeimena jõe ääres. Linna läbib Peterburi-Varssavi raudtee.
Linnas asub raamatukogu, haridust annavad gümnaasium, progümnaasium ja keskkool.
Ajalugu.
Asula tekkis 1861. aastal Peterburi-Varssavi raudtee äärde, sinna rajatud Švenčionėliai raudteejaama juurde. Švenčionėliai on küll varasem, seda nime kandis XVII sajandil rajatud karjamõis, mis asus aga Švenčionysi lähistel.
Praeguse linna kohal asusid keskajal Juodiskise mõis ja küla. Mõisale kuulunud pagariäri on linna vanim ehitis. 
Aastail 1895–1899 valmis Pastavy-Panevėžysi kitsarööpmeline raudtee ja sealne raudteejaam kujunes sõlmjaamaks. Hiljem lisandusid veel kitsarööpmelised raudteed Naračisse ja Berezweczi. XIX sajandil hakati seal remontima auruvedureid. Aastal 1900 asula põles.
Aastal 1907 ehitati Švenčionėliaisse kirik, järgmisel aastal moodustati selle ümber kihelkond. Esimese maailmasõja ajal asula elektriseeriti.
Aastail 1920–1939 kuulus Švenčionėliai Poolale. Aastal 1920 sai asula linnaõigused. Aastal 1939 läks asula Valgevene NSV koosseisu, seal kaotas see linna staatuse, taas sai Švenčionėliaist linn aastal 1946. Leedu koosseisu läks asula aastal 1940.
Teise maailmasõja ajal hukkasid kohalikud aktivistid kommunistidega koostööd teinud juudid. Septembris suunati asula juutidest elanikkond endisesse Nõukogude sõjaväe treeninglaagrisse, kus moodustati geto. Sinna asustati juute ka ümbruskonna asulatest. 8. oktoobril 1941 hukati getos elanud juudid. 20. mail 1942 tapsid sealsed leedulased 26 linnas elanud poolakat. 
Aastal 1959 valmis praegune katoliku kiriku hoone, aastal 1972 ehitati linna ka õigeusu kiriku hoone.
Elanikkond.
2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Švenčionėliais 5950 elanikku, neist leedulasi 70%, poolakaid 14,6%, venelasi 8,6% ja valgevenelasi 3,9%
Ungari Instituut

Ungari Instituut on Tallinnas Piiskopi 2 asuv instituut, mis tutvustab Eestis ungari kultuuri ja Ungariga seonduvat, samuti arendab Ungari ja Eesti vahelisi kultuurisuhteid.
Instituudi eelkäija oli 1923 Ungari kultuuriministri määrusega asutatud "Tartu Ungari Teadusinstituut", mis tegutses II maailmasõja alguseni. Pärast Eesti taasiseseisvumist moodustati 1992 Helsingi Ungari Kultuurikeskuse filiaal "Tallinna Ungari Kultuuriesindus". Aastast 2001 kannab kultuuriesindus nime Ungari Instituut. Instituut on seotud Ungari rahvusvahelise asutusega Balassi Instituudiga.
Ülgase fosforiidikaevandus

Ülgase fosforiidikaevandus on endine fosforiidikaevandus Harjumaal Jõelähtme vallas Ülgasel.
1920. aastate alguses ehitati Jõelähtme kihelkonda Ülgase asunduse juurde fosforiidi tootmiseks allmaakaevandus ja sortimistsehh. Toodangu väljaveoks kohandati Koljuotsa kalasadam ja selleni ehitati 2 km kitsarööpmelist raudteed. Kasuliku kihi paksus kaevanduses oli alla ühe meetri. Tootmine sõltus nõudlusest ja oli kuni 10 000 tonni aastas. 1938. aasta märtsis sõlmiti leping Saksamaal IG Farben AG-ga, mille kohaselt tuli sinna kümne aasta jooksul tarnida kuni 340 000 tonni fosforiidikontsentraati aastas, toimeaine (P2O5) sisaldusega 33%.
Ülgase tehnokompleks põles maha 5. detsembril 1938 ja kaevandus suleti. Ülgase kaeveõõned kujunesid koobastikuks ja on kaitse all kui nahkhiirte talvituspaik. Eesti-Saksa lepingu realiseerimiseks rajati 1940. aastal uus fosforiiditööstus Maardusse, põhja poole Narva maanteed Kroodi oja paremale kaldale (Maardu fosforiidikaevandus).
Katselendur

Katselendur on erikoolitusega kogenud lendur, kelle peamiseks ülesandeks on uue või modifitseeritud õhusõiduki ja selle süsteemide katsetamine. Katselendur on pädev tegema õhusõidukiga manöövreid varem kindlaks määratud kava järgi, mis lasevad inseneridel katsete tulemusel õhusõidukit vajaduse korral täiustada. Katselendurid on nii sõjaväe kui ka erafirmade teenistuses.
1950. aastad olid katselendurite kuldajastu, sest reaktiivlennunduse hoogsa arenguga kaasnes palju katselende. Tehnika areng on katselendurite töö tunduvalt ohutumaks muutnud. Iga uut tüüpi õhusõiduki esmakordne juhtimine on ohtlikum tavalisest lennuki juhtimisest.
Biograafiad (Mi)

Biograafiad (Mi) loetleb Vikipeedias olemasolevaid või kavatsetavaid artikleid isikutest, kelle nimi algab tähtedega "Mi".
BEC

BEC (lühend ingliskeelsetest sõnadest "Baltic Entertainment Company"; ärinimega Balti Video OÜ) on 1995 asutatud Eesti ettevõte, mis toodab ja/või laseb eetrisse filme ja telesaateid. BECi omanik ja juht on Raivo Suviste.
SPARS-kood

SPARS-kood on kolmetäheline kood, mida võib leida osade kaubanduslike heliplaatide ümbrispaberilt ja/või vahelehtedelt. Koodi soovitas kasutusele võtta Society of Professional Audio Recording Services (SPARS) 1980. aastate algul, et näidata, milline heliplaadi tootmise protsessi osa on tehtud analoogseadmetega, milline aga digitaalselt. Esimesena hakkas koodi kasutama PolyGram 1984. aastal. Tänapäeval koodi enam praktiliselt ei kasutata. 
Koodis olev täht A näitab analoog-, D digitaalset protsessi, esimene täht käib salvestamise, teine miksimise ja kolmas masterdamise kohta. Kolmas täht on CD-de puhul alati D, vinüülplaatidel ja helikassetidel A. Seega kombinatsioon AAD tähendab analoogsalvestust, analoogmiksimist ja CD-d. Esineb ka plaate, millel on mitu sellist koodi.
Näiteid albumitest, millel koodi on kasutatud:
Vištytis

Vištytis on alev (endine linn) Leedus Vilkaviškise rajoonis, Vištytise valla ja Vištytise regionaalpargi halduskeskus. Alev asub Vištytise järve kaldal Sūduva kõrgustikul. Saksa keeles on alevi nimi "Wystiten", ka "Wyschtyten".
Alevis on keskkool ja raamatukogu. Vaatamisväärsusteks on aastal 1844 valminud luteri kirik ja aastal 1829 valminud katoliku kirik. Kooli juures asub koduloomuuseum. Alevi lähedal asub Vištytise rändrahn (pikkus 6 meetrit, laius ja kõrgus neli meetrit).
Ajalugu.
Asula tekkis XVI sajandi esimesel poolel Preisimaa piiri äärde. Aastal 1538 on esimest korda mainitud sealset mõisa. 8. septembril 1570 kinnitas Zygmunt II August asula vapi (see oli vanim vapp selles piirkonnas); ühtlasi sai Vištytisest linn. 1777. aastal avati seal kihelkonnakool.
XVIII sajandi lõpus ähvardas linna linnaõiguste kaotamine; seimi otsusega jäid linnaõigused küll asulale alles, aga sealsed elanikud kaotasid senised privileegid. Kohtuvaidlustele tegi lõpu Poola jagamine, mille tagajärjel hakkas linn kuuluma Preisi kuningriigile kui alev. Aastal 1815 läks Vištytis Venemaa koosseisu. Aastal 1842 sai asulast luterliku kihelkonna keskus. 
Asula taandarengus mängis suurt rolli 1865. aastal rajatud Peterburi–Berliini raudtee, mille Vilniusest Königsbergi viiv haru asulat ei läbinud. Siiski oli veel 1892. aastal asulas 4017 elanikku.
14. juulil 1941 hukkasid Saksa okupatsiooniväed 222 kohalikku juuti. Nõukogude ajal oli Vištytis kohaliku sovhoosi keskasula.
Soojärv

Soojärv on soisel alal olev järv ja kõrbejärv on kõrbelisel alal olev järv. Kõrgsoos ehk rabas olevat järve nimetatakse rabajärveks.
Rabajärvedes on hapnikku vähe. Peamiselt elab nendes ahven.
Pilviškiai

Pilviškiai on alev Leedus Vilkaviškise rajoonis, Pilviškiai valla halduskeskus. Alev asub Šešupė jõe kaldal, paigas, kus sellega ühinevad Višakis ja Pilvė. Alevit läbib Peterburi–Berliini raudtee Vilniusest Kaliningradi viiv haru.
Alevis on gümnaasium ja raamatukogu. Pilviškiais kaevandatakse savi, seal asub ka viljaelevaator. Kirikuist asuvad seal aastal 2003 valminud metodisti kirik ja aastal 1947 valminud katoliku kirik.
Ajalugu.
Asula tekkis XVI sajandi esimesel poolel Kaunasest Preisimaale viiva tee äärde. Aastal 1536 andis Bona Sforza asulale alevi staatuse. Aastal 1567 hakkas alev kuuluma Sapiehadele. Aastal 1656 rajati sinna esimene katoliku kirik. Aastal 1758 sai Pilviškisest kohaliku kihelkonna keskus.
27. veebruaril 1792 andis Stanisław II alevile vapi ja kinnitas Magdeburgi õigused, aga juba järgmisel aastal tühistas seim selle otsuse. Vaidlustele tegi lõpu Poola jagamine, mille tagajärjel kuulus alev aastail 1795–1807 Preisi kuningriigile. Pärast seda kuulus Pilviškiai Venemaa koosseisu.
Alev kannatas rängalt Napoleoni sõdades. Aastaks 1808 oli sinna jäänud 350 elanikku. Aastal 1840 ehitati sinna luteri kirik.
Asula kasvule pani alguse aasta 1865, mil rajati Peterburi–Berliini raudtee Vilniusest Königsbergi viiv haru, mis asulat küll ei läbinud, aga selle lähedusse rajati Pilviškiai raudteejaam. Alev sai omale turuplatsi ja seal hakati pidama laatasid. Aastaks 1923 oli alevis 2358 elanikku.
Teise maailmasõja ajal hukkasid Saksa okupatsiooniväed 1800 kohalikku elanikku. Aastal 1941 põles maha sealne katoliku kirik.
Aastal 2001 liideti aleviga ümbritsevad külad Dvarnieji, Padurpinyčys ja Stotis (viimases asus Pilviškiai raudteejaam).
Paežeriai

Paežeriai (ka Paežeriai II) on küla Leedus Vilkaviškise rajoonis Šeimena vallas. Küla asub Paežeriai järve loodekaldal.
Paežeriais on lasteaed-algkool ja raamatukogu. Endises Paežeriai mõisas asub muuseum. Mõisa park on looduskaitse all. Nõukogude ajal asus külas maaparandajate baas.
Paežeriai mõis

Paežeriai mõis (leedu "Paežerių dvaras") on endine mõis Leedus Vilkaviškise rajoonis Šeimena vallas Paežeriais. Hoone asub aadressil Dvaro g. 6.
Mõis on saanud alguse XVI sajandi lõpus. Vanimad teadolevad omanikud olid Glinskid. XVII sajandil läks see Zabiełłode valdusse. Aastal 1799 ehitas Szymon Zabiełło mõisakompleksi esinduslikult välja. Pärast Szymoni surma läks mõis Gauronskite valdusse; neile kuulus see aastani 1939. Viimane omanik (aastani 1944) oli Jonas Vailokaitis Kuigi ametlikult kuulus see temale ka veel Saksa okupatsiooni ajal, kasutasid tema asemel siiski Saksa võimud. Pärast sõda oli peahoones ajutiselt kohaliku sovhoosi kontor, aastast 1952 asusid seal aga maaparandajad. Aastail 1954–1957 ja 1968–1970 hoonet remonditi, aastail 1979–1981 hoone restaureeriti. Tänapäeval asub seal muuseum.
Aastal 1799 püstitati praegune, klassitsistlik peahoone. Hoone projekteeris Marcin Knakfus. Hoone interjöör pärineb XIX sajandist. Mõisa juures asub XIX sajandi alguses ehitatud kontorihoone (aastast 1922 oli kasutusel koolimajana). Selle juures asub sajandi teisel poolel ehitatud uusgooti stiilis vaatetorn. Säilinud on veel jääkelder, tall, sealaut, lehmalaut, magasiait, ait ja viinaköök. Mõisakompleksi juurde viib kastanipuude allee. Teine allee mõisa juures on palitest. Mõisa peahoone juures asub Paežeriai järveni ulatuv 12 hektari suurune looduskaitsealune park (koos alleedega on kaitsealuse territooriumi pindala 16 hektarit), kus asuvad pärnaalleed. Pargis asub kolmest eri tasapinnal tiigist kaskaad.
Teismelised ninjakilpkonnad (film 2014)

"Teismelised ninjakilpkonnad" ("Teenage Mutant Ninja Turtles") on Ameerika Ühendriikide 2014. aasta märuli-, fantaasia- ja lastefilm. Filmi režissöör on Jonathan Liebesman ning stsenaristid Josh Appelbaum, André Nemec ja Evan Daugherty.
Filmi tootsid Paramount Pictures ja Nickelodeon Movies. 
Peaosi mängisid Megan Fox, William Fichtner ja Tohoru Masamune.
Sisu.
Filmi peategelane on April O'Neil, noor enesekindel telereporter, kes uurib oma telekanali ülesandel New Yorgis toimuvate Jalaklanni rünnakute kohta. Ühel õhtul satub ta peale klanni rünnakule kaubasadamas. Rünnaku peatavad aga neli varjudes kangelast, keda April kahjuks pildile ei saa. Kui ta tutvustab oma teooriat peatoimetajale, peetakse teda hulluks. Hiljem väidab April, et need olid tema kunagised neli lemmikloomast kilpkonna: Leonardo, Raphael, Donatello ja Michelangelo. Keegi ei usu teda ja ta läheb Eric Sacksi, oma surnud isa kunagise sõbra juurde, kes teda usub ning annab talle oma visiitkaardi. Kilpkonnad viivad ta oma koju kanalisatsiooni Splinteriga rääkima. Aprilil pole aga aimu, et Sacks on mestis Jalaklanni juhi Shredderiga. Nad leiavad Kilpkonnade kodu visiitkaardi sees oleva jälitusseadme abiga. Nad püüavad kolm kilpkonna kinni, et saada nende verest väärtuslikku mutageeni. Viimane kilpkonn Raphael põgeneb. Jalaklanni plaan on kogu New York ära mürgitada ja siis hakata mutageenist tehtud vastumürki müüma. Nii saavad nad New Yorgi üle ülemvõimu. Kilpkonnad aga nurjavad selle plaani ja film lõpeb kilpkonnade võiduga.
Virbalis

Virbalis () on linn Leedus Vilkaviškise rajoonis, Virbalise valla halduskeskus. Linn asub merepinnast 79 meetri kõrgusel.
Linnas on keskkool ja raamatukogu. Vaatamisväärsusteks on 1844. aastal ehitatud luteri kirik ja 1945. aastal ehitatud katoliku kirik.
Elanikkond.
1897. aasta rahvaloenduse andmeil oli Virbalise elanikest juute 37%, leedulasi 26,66%, sakslasi 24,9%, poolakaid 7,07% ja venelasi 3,73%.
2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Virbalise elanikest leedulasi 98,53% ja teiste rahvaste esindajaid 1,46%.
Ajalugu.
Asulat on esmamainitud 1529. aastal. Aastail 1529–1567 oli tegemist privileegideta aleviga. Aastal 1564 ehitati sinna esimene kirik. Aastal 1569 sai Virbalis Magdeburgi õigused ja vapi. Aastal 1646 avati seal kihelkonnakool. Aastal 1655 lõi Janusz Radziwiłł seal Jan II Kazimierz Waza vastu suunatud sõjalise liidu. Kuni XVIII sajandini kandis alev nime "Naujoji Valia" või "Nova Volia", poola keeles "Nowa Wola".
Poola jagamise tagajärjel kuulus alev aastail 1795–1807 Preisi kuningriigi koosseisu. Saksa keeles kandis asula nime "Wirballen". Pärast seda kuulus Virbalis Venemaa koosseisu.
Asula kasvule pani alguse aasta 1865, mil rajati Peterburi–Berliini raudtee Vilniusest Königsbergi viiv haru, mis asulat küll ei läbinud, aga selle lähedusse Kybartaisse rajati Virbalise raudteejaam. Aastal 1924 avati esimene Leedu bussiliin, mis ühendas Virbalist Vilkaviškise ja Marijampolėga. Virbalisest sai linn 3. augustil 1946.
Vanguard TV3

Vanguard TV3 oli Ameerika Ühendriikide satelliit, mis pidi olema riigi esimene satelliit Maa orbiidil.
6. detsembril 1957 toimus satelliiti kandva kanderaketi start, aga kõigest paar sekundit ja 1,2 meetrit pärast starti kaotas rakett võimsuse ja kukkus stardiplatvormile tagasi. Satelliit elas kanderaketi plahvatuse üle, aga sai siiski nii rängalt kannatada, et seda ei saanud enam orbiidile saata. Tänapäeval asub satelliit Washingtonis Riiklikus lennundus- ja kosmosemuuseumis.
USA ajalehed pilkasid uudist pealkirjastades ebaedu ja kasutasid pealkirjades nimesid "Flopnik", "Kaputnik", "Oopsnik" ja "Stayputnik", mis oli vihje Nõukogude Liidu edukale Sputnikule.
Mihhail Burtsev

Mihhail Burtsev (vene Михаил Иванович Бурцев; 21. juuni 1956 Moskva – 16. oktoober 2015 Moskva) oli Nõukogude Liidu vehkleja.
Burtsev võitis kuldmedalid meeskondlikus espadronis 1976. aasta suveolümpiamängudel Montréalis ja 1980. aasta suveolümpiamängudel Moskvas. Moskva olümpiamängudel võitis ta ka individuaalse hõbemedali.
Biograafiad (Si)

Biograafiad (Si) loetleb Vikipeedias olemasolevaid või kavatsetavaid artikleid isikutest, kelle nimi algab tähtedega "Si".
Biograafiad (Sc)

Biograafiad (Sc) loetleb Vikipeedias olemasolevaid või kavatsetavaid artikleid isikutest, kelle nimi algab tähtedega "Sc".
Deke Slayton

Donald Kent Slayton (1. märts 1924 – 13. juuni 1993), tuntud kui Deke Slayton, oli Ameerika Ühendriikide lendur, aeronautikainsener ja astronaut. Slayton oli üks Mercury Seveni astronautidest.
Pärast NASA-ga liitumist valiti Slayton Mercury 2 piloodiks, aga ta sai 1962. aastal terviseprobleemide tõttu lennukeelu ja Mecury missioonidel ei osalenud. Aastatel 1963–1972 töötas ta NASA mehitatud lendude osakonna direktorina. 1972. aasta märtsis vabanes Slayton lennukeelu alt ja osales Apollo-Sojuzi testprojektis, mis jäi tema esimeseks ja viimaseks lennuks. 
Slayton suri 13. juunil 1993 pahaloomulise ajukasvaja tõttu.
Sandra Magnus

Sandra Hall Magnus (sündinud 30. oktoobril 1964) on Ameerika Ühendriikide insener ja endine NASA astronaut. Ta valiti astronaudiks 1996. aastal ning käis kosmoses neli korda. Magnus osales missioonidel STS-112, STS-126, STS-119 ning Space Shuttle'i programmi viimasel missioonil STS-135. Ta kuulus veel Rahvusvahelise Kosmosejaama 18. ekspeditsiooni.
Magnus lahkus NASA-st detsembris 2012.
Christopher Ferguson

Christopher J. Ferguson (sündinud 1. septembril 1961) on Ameerika Ühendriikide endine mereväelane ja astronaut. 
Ferguson osales kolmel Space Shuttle'i missioonil ja juhtis neist kahte, sealhulgas missiooni STS-135, mis oli programmi viimane missioon. Lisaks jäi ta selle missiooniga kosmosesüstik Atlantise ja kogu Space Shuttle'i programmi viimaseks komandöriks.
Ferguson lahkus NASAst 2011. aastal ja töötab seisuga oktoober 2022 Boeingus. Augustis 2018 teatas NASA, et Ferguson on Boeingu astronaudina määratud CST-100 Starlineri esmalennu meeskonnaliikmeks. 2020. aastal teatas Ferguson, et loobub missioonil osalemisest.
Biograafiad (Se)

Biograafiad (Se) loetleb Vikipeedias olemasolevaid või kavatsetavaid artikleid isikutest, kelle nimi algab tähtedega "Se".
Douglas Hurley

Douglas Gerald Hurley (sündinud 21. oktoobril 1966) on Ameerika Ühendriikide insener ja endine NASA astronaut. Ta osales piloodina kahel Space Shuttle'i missioonil, sealhulgas programmi viimasel missioonil STS-135.
Augustis 2018 teatas NASA, et Hurley on määratud Dragon 2 esmalennu meeskonnaliikmeks. Missioon startis 30. mail 2020 ning põkkus järgmisel päeval Rahvusvahelise Kosmosejaamaga. 2. augustil 2020 jõudis ta Maale tagasi.
Rex Walheim

Rex Joseph Walheim (sündinud 10. oktoobril 1962) on Ameerika Ühendriikide endine õhujõudude ohvitser ja NASA astronaut. Ta osales kolmel Space Shuttle'i missioonil, muuhulgas programmi viimasel missioonil STS-135. Walheim on kosmoses viibinud 556 tundi ning avakosmoses 36 tundi ja 23 minutit.
Walheim lahkus NASA-st 2020. aastal.