tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Aleksandr Ostrovski

Aleksandr Ostrovski (vene keeles Александр Николаевич Островский 31. märts/12. aprill 1823 Moskva – 2. juuni/14. juuni 1886 Štšelõkovo, Kostroma kubermang) oli vene näitekirjanik.
Tema isapoolne vanaisa oli vaimulik, isa lõpetas Kostroma vaimuliku seminari, hiljem Moskva Vaimuliku Akadeemia, kuid tegutses kohtuametnikuna.
Aleksandr Ostrovskit peetakse üheks 19. sajandi tähtsaimaks vene näitekirjanikuks, kellele omistatakse dramaatilise realismi toomist Vene teatrilavale. Tema tuntuimad näidendid, milles ta kujutas ülima täpsusega oma aja Vene ühiskonda, keskendudes äsja tekkiva kaupmeesklassi moraalile ja kommetele, olid tema eluajal äärmiselt populaarsed ja on siiani lahutamatu osa vene repertuaarist. Neid hinnatakse oskusliku karakteriseerimise ja murdekasutuse eest. 
Ostrovski kirjutas 47 originaalnäidendit 728 tegelasega – „tõeline omaette sõna, kus mõned tegelased võivad tunduda sarnased, kuid kaks neist pole kunagi täpselt ühesugused,“ kirjutas Y. Holodov. „Ostrovski maailm oli erakordselt mitmekesine, nagu ka tema formaadid: ta on kirjutanud draamasid, ajaloolisi kroonikaid, stseene Moskva elust, kevadmuinasjutu ja dramaatilise etüüdi... Tema pärandit võib vaadelda kui ühte lõputut näidendit ühel laval, mis kujutab viimase kolme sajandi Venemaad,“ jätkas kriitik.  Tema looming jagas kriitikute arvamusi ning samal ajal kui Apollon Grigorjev vaimustus kriitikute originaalsusest ja Nikolai Dobroljubov kiitis nende sotsiaalset otsekohesust, kritiseerisid mõned (nagu Nikolai Tšernõševski) autorit patriarhaalsete harjumuste ja kommete osas sentimentaalsuse ja sentimentaalsuse pärast. Poliitiliselt neutraalsed kriitikud ja eriti teatriüldsus armastasid aga tema loomingut ning parimad Venemaa lavastaarid, nagu Sadovski, S. Vassiljev, Stepanov, Kositskaja ja Borozdina, olid täielikult tema poolel. 
Erinevalt oma kaasaegsete Tolstoi , Dostojevski ja Turgenevi teostest on Ostrovski teosed väljaspool venekeelseid riike vähetuntud. Kaks läänes üsna tuntud teost said selliseks peamiselt tänu ooperitele: "Katja Kabanova (" Tormi" " ainetel ) ja Rimski-Korsakovi " Lumetüdruk ". Ostrovski kirjutas peamiselt konservatiivsest "vanast Venemaast", traditsioonilisest vene ühiskonnast – kaupmeeste ja vaeste linnaelanike igapäevaelust – teemadest, mis läänes näisid vähe huvi pakkuvat.
Hanno Sillamaa

Hanno Sillamaa (9. oktoober 1929 Paide – 28. juuni 2004 Tallinn) oli eesti tehnikateadlane ja haridustegelane.
Haridus.
Lõpetas Paide Linna Algkooli 1942. aastal ja Paide Keskkooli 1947. aastal kuldmedaliga. Tallinna Polütehnilise Instituudi mehaanikateaduskonna elektrimasinate ja -aparaatide erialal "cum laude" 1952. Lvivi Polütehnilise Instituudi aspirant 1952–1955, tehnikateaduste kandidaat 1955 "Автоматические мосты переменного тока для измерения комплесных сопротивлений", kinnitus 1957).
Täiendas end Tšehhoslovakkias 1960, 1964; Ungaris 1964; M. I. Kalinini nim Tallinna Elektrotehnika Tehases 1975; Eesti NSV TA Küberneetika Instituudis 1975, 1980, 1984.
Töökohad.
1953–1955 Lvivi Polütehnilise Instituudi assistent; 1958–1966 ENSV RMN Elektrotehnika Teadusliku Uurimise Instituudi automaatikavahendite laboratooriumi juhataja ja sektorijuhataja TPI-s/TTÜs 1952, 1955–2004: 1952 TPI vanemlaborant; 1955–1956 teoreetilise mehaanika kateedri assistent; 1956–1958 vanemõpetaja; 1958 teoreetilise ja üldelektrotehnika kateedri dotsent; 1960–1966 automaatika ja telemehaanika kateedri dotsent ja juhataja; 1967–1968 ja 1969–1970 automaatika kateedri vanemteadur; 1968 ja 1970–1988 dotsent;1988–1992 professor; 1992–1998 automaatika ja süsteemitehnika instituudi/automaatikainstituudi struktuurse süsteemianalüüsi erakorraline professor;1998–1999 automaatikainstituudi erakorraline professor;1999–2004 emeriitprofessor, 
Teadustöö põhisuunad.
Automaatjuhtimise teooria; struktuurne süsteemianalüüs; kõrghariduse korraldus ja oskussõnavara. Eesti automaatikaalase kõrghariduse rajajaid. Algatas automaatvahendeid ja -süsteeme hõlmava teoreetilise ja eksperimentaalse teadustöö, oli tegev automaat- ja mõõteseadmetes kasutatavate Halli andurite, ainete reoloogiliste omaduste määramiseks sobivate võnkeandurite ja vektorvoltmeetria arendamises. Üle 90 teaduspublikatsiooni. Tema juhendamisel on kaitstud üle 20 kandidaaditöö.
Akadeemiline ja teaduskorralduslik tegevus.
1975. aastal oli ta külalislektor Tampere Tehnikaülikoolis, 1983. aastal külalislektor ja -uurija Helsingi Tehnikaülikoolis.
TPI tootmisprotsesside automatiseerimise probleemlaboratooriumi teaduslik juhendaja 1962–1987; Eesti Kõrghariduse Hindamisnõukogu esimees 1966–2000. 
Teened Tallinna Tehnikaülikooli ja kogu Eesti kõrghariduse arendamisel: automaatikakateedri ja tootmisprotsesside automatiseerimise laboratooriumi rajamine, automaatika ja süsteemitehnika õpetamise väljakujundamine, aktiivne osavõtt teiste infotehnoloogia õppesuundade väljaarendamisest, ainesüsteemse õppetöö juurutamise eestvedaja ning kõrgkoolide akrediteerimise süsteemi käivitajaid. 
Hanno Sillamaa suri 28. juunil 2004 Tallinnas ja ta maeti 9. oktoobril 2004 Liiva kalmistule.
Isiklikku.
Ta oli 1956. aastast abielus harfimängija Zvenislava Sillamaaga, nende poeg oli pianist ja klavessinist Ivo Sillamaa, pojatütar on laulja Janika Sillamaa. 
Harrastused.
Filateelia, elektroonika, tehnika.
Irene Leisner

Irene Leisner (12. september 1930 Tartu – 9. juuli 2015) oli eesti õpetaja.
Ta sündis aastal 1930 Tartus, ta käis koolis Petseris ja Valgas. Ta lõpetas aastal 1954 Tartu Riikliku Ülikooli eesti keele ja kirjanduse õpetajana.
Ta töötas 1955–2009 Tartu Tamme gümnaasiumis emakeele ja kirjanduse õpetajana, seega kokku 54 aastat. Tema enda arvestuse järgi oli tal selle aja jooksul 14 lõpuklassi ja ühtekokku 3072 õpilast. Nende hulgas on ka endised peaministrid Mart Siimann ja Andrus Ansip, poliitik ja suurettevõtja Neinar Seli, kirjanik Mart Kivastik, ajakirjanik Mart Kadastik. Väidetavalt oli Leisneri õpilaste 1967. aasta lennus ühes klassis viis hilisemat akadeemikut.
Irene Leisner oli Eesti Emakeeleõpetajate Seltsi auliige, Eesti Keele Kaitse Seltsi tegevliige ning aastatel 1992–1996 Tartu linnavolikogu liige.
Isiklikku.
Tema abikaasa Uno Leisner (1929–1989) oli arstiteadlane, TRÜ sünnitusabi ja günekoloogia kateedri dotsent.
Fidel Sánchez Hernández

Fidel Sánchez Hernández (7. juuli 1917 El Divisadero – 28. veebruar 2003 San Salvador) oli El Salvadori sõjaväelane ja poliitik. Ta oli aastatel 1967–1972 El Salvadori president.
Ta sündis aastal 1917 El Divisaderos (asub Morazáni departemangus).
Enne El Salvadori presidendiks saamist oli ta El Salvadori armeekindral ja El Salvadori sõjaväeatašee USA-s.
Lashkar-e-Taiba

Lashkar-e-Taiba (ka "Laschkar e-Taiba, Lashkar-i-Tayyaba, Lashkar-e-Tayyaba, Lashkar-e-Toyba" või "Lashkar-i-Toiba"; lühend: LeT; urdu keeles ‏لشكرِ طيبه‎ 'puhaste armee') on islamistlik terroriorganisatsioon Kashmiris.
Asutati 1989 Afganistanis. Euroopa Liidu terroriorganisatsioonide nimekirjas aastast 2003.
Gerakan Mujahidin Islam Patani

Gerakan Mujahidin Islam Patani (GMIP) on Lõuna-Tais tegutsev islamistlik sissiliikumine, mis taotleb piirkonnas iseseisva islamiriigi loomist. Liikumine asutati 1995. aastal Nasoree Saesaengi poolt, kes osales 1990. aastate esimeses pooles mudžahediinina Afganistani sõjas.
Tai võimud on kahtlustanud GMPI-d 2006. aasta Hat Yai pommirünnaku ja 2012. aasta Lõuna-Tai pommirünnakute korraldamises.
Tsüanogeensed glükosiidid

Tsüanogeensed glükosiidid on osades taimedes sünteesitavad looduslikud lämmastikku sisaldavad vesilahustuvatest mikromolekulidest nn. sekundaarsete ehk teiseste metaboliitide tsüanogeneesi saadused, mis vahel liigitatakse võimaliku toime tõttu herbivoorsetele organismidele (vabastavad vesiniktsüaniidhapet) ka fütotoksiinide hulka. 
Tsüanogeensete glükosiidide kohta teatakse vähe, arvatakse et hinnanguliselt sünteesivad seda teatud kogustes 3000 kuni 12 000 taimeliiki ja need moodustavad taimedel teatava kemikaalidel baseeruva kaitsemehhanismi, mille ülesandeks on peletada eemale herbivooridest vaenlasi. 
Nende süntees (näiteks erinevatest aminohapetest nagu L-fenüülalaniin, L-türosiin, L-leutsiin, L-isoleutsiin, L-valiin ), säilitamine ja transformatsioon toimub tõenäoliselt taimerakkude vakuoolides ja sõltub taime liigist, vanusest, kasvutingimustest, aastaajast, taimeorganist, vee ning väetistega varustatusest ja teistest teguritest. 
Neid aineid on tuvastatud ka osades bakterites ja seentes.
Tsüanogeenseid glükosiide sünteesivad osad taimeliigid sugukondades liblikõielised ("Fabaceae"), roosõielised ("Rosaceae"), linalised ("Linaceae"), kõrrelised ("Poaceae"), võhalised (Araceae), piimalillelised ("Euphorbiaceae"), õisiklehelised ("Flacourtiaceae"), kannatuslillelised ("Passifloraceae"), korvõielised ("Compositae") jt.
Tsüanogeensed glükosiidid taimede osades(osaline).
Tsüanogeenseid glükosiide sisaldavad ka kikerherned ja mais. 
Võimalik toksiline toime.
Virgiinia toominga variteedi "Prunus virginiana" var "melanocarpa" värsked lehed võivad sisaldada kuni 368 mg HCN 100 g kohta - mäletsejad, kes tarbivad neid 0,25% oma kehakaalu ulatuses, näiteks 400 kg kaaluv lehm mäletseb 1 kg värskeid lehti, võivad lõpetada 10 kuni 20 minuti sees tsüaniidimürgistusega.
HCNi surmav doos täiskasvanud inimesele võiks olla sissesöödult 200 mg ja sisehingatuna 200 p.p.m. 
Arvatakse, et kokkupuude vee ja õhuga justkui 'neutraliseerib' tsüaniidi toksilise toime.
Sarapuu (täpsustus)

Sarapuu võib tähendada mitut asja.
Kee-palvehernes

Kee-palvehernes ("Abrus precatorius") on taimeliik kaheiduleheliste klassi oalaadsete seltsi liblikõieliste taimede sugukonnas.
Alamliigid.
Veebipõhises taksonoomilises andmebaasis CoL liigitatakse kee-palvehernel järgmised alamliigid: 
Botaaniline lühikirjeldus.
Kee-palvehernes on heitlehine või pooligihaljas liaan, mille harud võivad kasvada 1–4 m pikkuseks. Kee-palveherne õied on kahvaturoosa või roosakas-punase värvusega.
Vili on kaunvili, milles on 4–6 punakat munakujulist seemet, mille tipus on must laik. Seemned võivad olla ka valget, musta ja oranži värvi.
Seemned on magusad.
Levik.
Kee-palvehernes kasvab looduslikult Ida-Indias, Vietnamis, Sri Lankas ja Himaalajas. Kultuurtaimena kasvatatakse paljudes troopilise kliimaga piirkondades.
Kee-palveherne kasutamine.
Meditsiinis kasutatakse droogina kee-palveherne juuri ja seemneid ("Abri precatorii semen").
Seemned (ka juured) sisaldavad inimestele ja hobustele toksiinina toimivaid aineid, mis võivad süües surmavalt mürgisteks osutuda (toime omistatakse abriinile (lektiin); inimese letaalne doos 0,1–1 μg/kg): inimese annus võib avalduda juba 1-2 seemne läbi aga ka alkaloididele ja glükosiididele (abramiin) jm.
Taim evib inimkehas malaaria-, bakterite- ja allergiavastast toimet ning seda on kasutatud ka süüfilise ravis.
India ja Tiibeti meditsiinis valmistatakse seemnetest rasestumisvastaseid ja aborti põhjustavaid vahendeid, välipidiselt kasutatakse neid aga juuste väljalangemise, nahahaiguste ja pidalitõve korral.
Indias on kee-palveherne seemneid kasutatud ka mürgi ja kaaluühikuna: 1 seeme vastab 1 karaadile (~1,75 g).
Põiktänav (Jõgeva)

Põiktänav (kuni 1924. aastani Juudi uulits) on lühike tänav Jõgeval Aia ja Suure tänava vahel.
Tänaval asub Jõgeva Säästumarket (Põik 1), OÜ Aed ja Kodu kauplus (Põik 2) ja teisi asutisi. Põiktänava ja Suure tänava nurgal asuvas majas (Suur 18A) on ka Swedbanki Jõgeva esindus.
Varem oli Põiktänav pikem, ulatudes kuni Pargi tänavani (siis Turu tänav).
Põiktänav (täpsustus)

Põiktänav on suurema tänavaga ristuv väiksem tänav.
Põiktänav on ka mitme tänava nimi:
Põiktänav

Põiktänav on suurema tänavaga ristuv väiksem tänav.
Põiktänavaid võidakse nimetada ristuva suurema tänava järgi, näiteks Nikolai Lunini tänava põiktänav on Nikolai Lunini põik.
Uku Annus

Uku Annus (23. aprill 1947 Tallinn – 6. oktoober 2019) oli eesti orienteeruja.
Haridus.
1965. aastal lõpetas Tallinna 10. Keskkooli. 1970. aastal lõpetas Tallinna Polütehnilise Instituudi elektrotehnikateaduskonna automaatika ja telemehaanika eriala, lõputöö teema oli "Töötajate tööaja arvestuse automaatsüsteem".
Töö.
Töötas AS-is Norma.
Sporditegevus.
Aastatel 1965–1984 võitis orienteerumise Eesti meistrivõistlustel 11 kulda, 8 hõbedat ja 9 pronksi, neist 2 kulda, 4 hõbedat ja 2 pronksi suusaorienteerumises, ülejäänud medalid orienteerumisjooksus.
1967. aastal tuli TPI võistkonnas Jüriööjooksu võitjaks.
Nõukogude Liidu esivõistlustel võitis 5 kulda: 1968 ja 1971 nii orienteerumisjooksu tavarajal kui ka teatejooksus, 1969 suusaorienteerumise teatevõistlusel.
Tema orienteerumistreener oli Toomas Kerem.
Ta oli üks esimesi eestlastest meistersportlasi orienteerumises (1967).
Isiklikku.
Tema abikaasa on orienteeruja Leena Annus. Nende tütar on orienteeruja Anu Åkerman, pojad on jurist Taavi Annus ja insener Sander Annus.
Atsimo-Andrefana piirkond

Atsimo-Andrefana piirkond on 1. järgu haldusüksus (piirkond) Madagaskaril saare edelaosas.
Piirkonna keskus on Toliara.
2004. aastal oli piirkonna rahvaarv hinnanguliselt 1 018 500. Piirkonna pindala on 66 236 km2 ning see on Madagaskari piirkondadest suurim.
Lühiokkaline jugapuu

Lühiokkaline jugapuu ("Taxus brevifolia") on taimeliik jugapuuliste sugukonnast.
Botaaniline lühikirjeldus.
Lühiokkaline jugapuu on väike (10–15 m kõrgune) igihaljas okaspuu. Tüve diameeter ei ületa üldiselt viitkümmet sentimeetrit. Aeglase kasvuga puu tüvi on tavaliselt mädaniku tõttu seest õõnes, mistõttu pole võimalik puude vanust aastaringide põhjal täpselt hinnata.
Areaal.
Lühiokkaline jugapuu kasvab põhiliselt Põhja-Ameerika läänerannikul. Levila ulatub põhjas Alaskani ja lõunas California keskaladele. Lühiokkalist jugapuud kasvab siiski ka rannikust kaugemale jäävatel aladel, Castlegari linna ümbruses ja USA Idaho osariigis.
Lühiokkalise jugapuu kasutamine.
Põhja-Ameerika põliselanikud kasutasid selle liigi puitu vibude ja aerude valmistamiseks, sellest tehti ka muid tarbeesemeid.
Lühiokkalise jugapuu koorest eraldatud lipofiilset paklitakseeli (seda ainet sisaldavad tegelikult kõik taimeosad) kasutatakse mitme inimesel esineva vähivormi kemoteraapias (toodetakse ka poolsünteetiliselt hariliku jugapuu ainete baasil). Paklitakseeli kasutatakse koos muude ravimitega munasarja kartsinoomi, rinnanäärme kartsinoomi, kaugelearenenud mitteväikerakk-kopsuvähi, AIDS-iga seotud Kaposi sarkoomi ja pankreasevähi ravis.
Maximilian Pilar von Pilchau

Parun Maximilian Johannes Alexander Pilar von Pilchau (19. november 1859 Vardi – 23. oktoober 1917 Tallinn) oli Vardi ja Riidaku mõisnik.
Ta oli Vardi mõisniku Georg Jakob Pilar von Pilchau (1819–1882) ja Sophie Clapier de Colongue ainus poeg. Olles vallaline ja järglasteta, adopteeris ta Hermann von Treskow' (sündinud 1. novembril 1907 Kölnis) uue nimega Pilar von Treskow, kellele Vardi mõis kuulus 1919. aastani.
Puukentsefaliidi viirus

Puukentsefaliidi viirus ("tick-borne encephalitis virus"; lühend TBEV) on viiruseliik "Flaviviridae" sugukonnas. 
Alamtüübid.
Puukentsefaliidi viirus liigitatakse RNA-viiruste hulka. Sellel on järgmised alamtüübid: 
Patogeensus.
Viirust seostatakse puukentsefaliidiga.
Nakatumisohtu vähendab terve geen "CCR5".
Siberi alamtüüpi viiruse patogeensus.
Siberi alamtüüpi viirus võib põhjustada pärast puugihammustust vastuvõtlikel inimestel Siberi alamtüübi puukentsefaliidi vormi Siberi entsefaliiti, mis võib lõppeda surmaga ja millele ei ole veel ravi leitud.
Siberi entsefaliidi juhtumeid on 2014. aasta seisuga diagnoositud Soomes kokku ligi 20 ning on esinenud ka surmajuhtumeid.
Kodema

Kodema on küla Ukrainas Donetski oblastis Bahmuti rajoonis, 16 km kaugusel Artemivskist lõunakagus ja 57,9 km kaugusel Donetskist põhjakirdes.
Kodema asub 136 meetri kõrgusel merepinnast.
2001. aasta rahvaloenduse andmeil elas asulas 590 inimest.
Belo Monte hüdroelektrijaam

Belo Monte hüdroelektrijaam on ehitamisel olev hüdroelektrijaam Brasiilias Xingu jõel.
Paisu ehitamist alustati aastal 2011. Selle ehitamisele on olnud suur vastuseis, ehitamist on ka korduvalt seisatud.
KeePass

KeePass Password Safe on tasuta vabavaraline paroolihaldustarkvara, mille abiga luuakse- ja salvestatakse näiteks Windowsis ja Linuxis salasõnu (paroole).
Piia Tiitus

Piia Tiitus (sündinud 21. mail 1938 Tallinnas) on eesti tantsija.
Ta lõpetas aastal 1958 Tallinna Koreograafiakooli (Liia Leetmaa klassis).
Ta oli aastatel 1958–1980 teatris Estonia tantsija; lisaks oli ta samas teatris aastatel 1978–1980 ühtlasi ballettmeistri assistent. Aastatel 1976–1991 töötas ta varietees Tallinn (aastani 1980 repetiitorina, aastatel 1980–1989 kunstilise juhina, aastani 1991 trupijuhina. Lisaks oli ta aastatel 1986–1991 Draamateatri tuletõrjeametnik.
Isiklikku.
Tema onu oli karikaturist Romulus Tiitus.
Juta Lehiste

Juta Lehiste (kodanikunimi aastast 1964 Juta Lass; sündinud 23. juunil 1941 Tali vallas) on eesti baleriin, varieteetantsija ja tantsupedagoog.
Ta alustas tantsuõpinguid Pärnus Tirgo-Kasemetsa juures, lõpetas aastal 1960 Tallinna Koreograafiakooli (Liia Leetmaa klassis) ja aastal 1972 Tartu Riikliku Ülikooli inglise filoloogia erialal.
Ta töötas aastatel 1960–1986 Estonias. Aastatel 1986–1987 töötas ta Viru varietees (ka repetiitorina). Aastast 1987 töötas ta klassikalise tantsu õpetajana Tallinna Pedagoogikaülikoolis (seejuures aastast 1988 professorina) ja aastast 1993 ka Tallinna Balletikoolis.
Ta on esinenud iseseisvate balletiõhtutega. Ta on mänginud ka filmis (1979 "Imelugu", Eesti Telefilm). Temast räägib film "Juta Lehiste" (1973, Tallinnfilm).
Isiklikku.
Ta oli abielus balletitantsija Jüri Lassiga.
Gelgaudiškise mõis

Gelgaudiškise mõis (leedu keeles "Gelgaudiškio dvaras") on endine mõis Leedus Šakiai rajoonis Gelgaudiškise vallas Gelgaudiškise linnas. Mõisakompleks asub Panemunė regionaalpargi territooriumil Nemunase jõe oru lõunanõlval.
XV sajandi alguses kuulus Nemunase teisel kaldal asuv Skirsnemunė mõis Jurgis Gedgaudasele ja mõisa maad allusid temale. Sealse Gedigaudiškise karjamõisa andis Aleksander 1504. aastal Jan Sapiehale ja seda aastat loetakse mõisa asutamise ajaks.
Esimesed omanikud olid Sapiehad, hiljem kuulus mõis Massalskitele, Dembińskitele, Oziembłowskitele, Gelgaudastele, Zabiełłodele, Czartoryskitele. XVIII sajandi alguses jagati see ametlikult kaheks: Aukštosios Gelgaudiškise ja Žemosios Gelgaudiškise mõisaks, kuigi neil oli üks omanik. (Poola keeles vastavalt "Giełgudyszki górne" ja "Giełgudyszki dolne"). Kui mõis pärast Poola jagamist Preisimaa koosseisu kuuluma hakkas, hakkas see kuuluma Keudellide suguvõsale. 1887. aastal olid Keudellid sunnitud mõisa maha müüma, kuna Venemaa seadused ei lubanud välismaistel suguvõsadel piiri ääres maad omada. Kuni 1892. aastani kuulus mõis neljaliikmelisele ühistule, seejärel said omanikeks Komarid. Maade viimaseks omanikuks sai 1918. aastal J. Budrys, mille järel valdus tükeldati.
Praeguse peahoone lasi ehitada Gustav Keudell ja see valmis aastail 1842–1846. 1890. aastatel ehitasid Komarid selle veidi ümber. Hoone on uusklassitsistlik, seda liigendavad arvukad sambad. Peahoone asub Nemunase oru kohal. See on riikliku tähtsusega arhitektuurimälestis. 
Esimese maailmasõja ajal müüsid Komarid peahoone Leedu emade ühendusele, pärast sõda oli see kasutusel orbude varjupaigana. Teise maailmasõja ajal oli hoones sõjaväe staabihoone, hiljem sõjaväehaigla. Nõukogude ajal muudeti hoone lastekoduks, 1966. aastast oli see kasutusel internaatkoolina. 2009. aastal hakati hoonet restaureerima.
Lisaks peahoonele kuuluvad mõisakompleksi veel köök, kontorihoone, kaks keldrit, ait, laut, kasvuhoone ja torn. Mõisakompleksi hoonete vahele on hiljem lisandunud mitmeid uusehitisi.
Peahoone juures paikneb park, mille pindala on 118,5 hektarit; tegemist on ühe suurema pargiga Leedus. Pargi keskmeks on kaheksa allee ristumispaik, seal asub ka Keudellide suguvõsa rahula. Park on keeruka struktuuriga, range planeeringuga osa saab kokku Nemunase oru nõlvadel kasvava ürgmetsaga. 2009. aastani kasvas seal Leedu jämedaim kuusk. XX sajandi alguses istutati sinna mitmeid võõrliike, seal kasvavad hõbevaher, harilik hobukastan, must ja valge mänd, harilik robiinia ja ameerika pärn.
Ants Haljamaa

Ants Haljamaa (sündinud 8. juulil 1941 Keavas Rapla vallas Harjumaal) on eesti tõlkija, toimetaja, korrektor ja kirjastaja.
Ta lõpetas 1961. aastal Keila Keskkooli ja 1966. aastal Tartu Riikliku Ülikooli eesti filoloogina.
Pikka aega töötas ta kirjastus Valguse humanitaarainete õpikute toimetuse juhatajana.
Looming.
Ta on tõlkinud soome keelest peaasjalikult Antti Tuuri teoseid, sealhulgas "Jõgi voolab läbi linna" ja Pohjanmaa sarja.
Níkos Voútsis

Níkos Voútsis (kreeka keeles "Νίκος Βούτσης"; sündinud 4. märtsil 1951 Ateenas) on Kreeka poliitik, vasakradikaalse erakonna SYRIZA liige.
Ta on lõpetanud Ateena Rahvusliku Tehnikaülikooli ehitusinseneri kvalifikatsiooniga. 
Ta oli 27. jaanuarist 2015 kuni 28. augustini 2015 Kreeka siseminister.
Sipelgmardikas

Sipelgmardikas ("Thanasimus") on perekond mardikalisi sugukonnast sipelgmardiklased ("Cleridae").
Eesti liigid.
Eestis elab kaks selle perekonna liiki.
Sipelgmardiklased

Sipelgmardiklased ("Cleridae") on sugukond mardikalisi.
Harilik sipelgmardikas

Harilik sipelgmardikas ("Thanasimus formicarius") on liik mardikalisi perekonnast sipelgmardikas.
Ta tegutseb tihti üraskite koorealustes käikudes, toitudes üraskivastsetest. Eestis tavaline.
2010. aastal valiti harilik sipelgmardikas Läti aasta putukaks.
Köhler's Medizinal-Pflanzen

"Köhler's Medizinal-Pflanzen" ehk "Köhler's Medizinal-Pflanzen in naturgetreuen Abbildungen mit kurz erläuterndem Texte: Atlas zur Pharmacopoea germanica" on aastatel 1887–1914 Gera-Untermhausi väljaandel ilmunud kolmeköiteline ravimtaimeraamat, milles autor käsitleb valikut meditsiiniliselt olulistest ravimtaimedest. 
Raamatu autor on Hermann Adolph Köhler ja toimetaja Gustav Pabst.
Lisaks ravimtaimede monograafiatele on taimeraamatus ligi 400 lehekülge Walther Mülleri, C.F. Schmidti ja K. Guntheri loodud taimede botaanilisi illustratsioone (kromolitograafia). 
Taimeraamatu originaalpealkiri: "Köhler's Medizinal-Pflanzen in naturgetreuen Abbildungen mit kurz erläuterndem Texte: Atlas zur Pharmacopoea germanica, austriaca, belgica, danica, helvetica, hungarica, rossica, suecica, Neerlandica, British pharmacopoeia, zum Codex medicamentarius, sowie zur Pharmacopoeia of the United States of America".
Iga taime kohta saab lugeda botaanilist iseloomustust, andmeid leviku, anatoomia, ajaloo, keemilise koostise ja taimesaaduste meditsiinilise kasutusotstarbe ja vormide ning näidustuste kohta. 
Taimeraamatu illustratsioone on kasutatud ka Ain Raali "Maailma ravimtaimede entsüklopeedias".(Raal, 2010)
Jaanimardiklased

Jaanimardiklased ("Lampyridae") on sugukond mardikalisi.
Paljud selle sugukonna mardikad võivad vahel helendada – neil esineb bioluminestsents.
Sugukonnas on kokku umbes 2000 liiki.
Tavaliselt jaotatakse sugukond viieks alamsugukonnaks: "Cyphonocerinae", "Lampyrinae", "Luciolinae", "Ototretinae" ja "Photurinae".
Toksiinid.
Mitmed jaanimardiklased kaitsevad ennast toksiinide abil ("lutsibufagiinid" – sarnased verevas sõrmkübaras leiduvate südameglükosiididega). On pakutud, et üks jaanimardikas võiks olla piisavalt mürgine, et mõne väiksema sisaliku või konna poolt ärasöömisel võiks põhjustada selle surma. Näiteks on teada, et üks Austraalia jaanimardiklaseliik osutub ärasöömisel sealsetele sisalikele perekonnast "Pogona" surmavaks. Sarnaseid toksiine on leitud olevat ka Euroopas elaval jaanimardikal.
Kuna jaanimardikatel on selline moodus kaitsta ennast ärasöömise vastu (olles mürgine ja mittemaitsev), siis on arvatud, et mardikate omadus pimedas helendada oli algselt aposemaatiline mehhanism (hoiatusvärvus), mis on aga hiljem leidnud rakendust ka kaaslaste ligimeelitamisel. Kuigi mainitud hüpotees pole üksüheselt kinnitust leidnud, on katsed kärnkonnadega ("Bufo bufo") näidanud, et konnad üldiselt väldivad nende helendavate putukate söömist.
Eestis leiduvad perekonnad.
Eestis elab selle sugukonna kahe perekonna liike, kummaski üks liik. Mõlemal liigil on emased tiivutud ja helendavate tagakehalülidega, kuid hõõgmardikatel helendavad ka isased.
Vanemas perioodikas (1892) mainitakse veel liiki "Lampyris splendidula" (ehk "Lamprohiza splendidula"). Liigil helendavad nii isas- kui ka emasloomad, kusjuures isased helendavad ka lennates. Kuna uuemaid vaatlusandmeid pole ja liigi leviala on lõuna pool, Kesk-Euroopas, siis võib selles ka kahelda.
Jaanimardikas (perekond)

Jaanimardikas ("Lampyris") on mardikaliste perekond sugukonnast jaanimardiklased.
Eestis elab üks selle perekonna liik – jaanimardikas ("Lampyris noctiluca").
Hõõgmardikas

Hõõgmardikas ("Phosphaenus hemipterus") on jaanimardiklaste sugukonda kuuluv liik mardikalisi.
Nagu Eestis sagedasti leiduval jaanimardikal, nii ka sellel liigil on emased tiivutud ja helendava tagakehaga. Oluline vahe on et hõõgmardikatel helendavad ka isased. Võrreldes jaanimardikatega helendavad nad nõrgalt ning paistavad seda tegevat peamiselt vaid vastusena puudutusele või millelegi muule häirivale. 
Kuna isastel hõõgmardikatel on liiga väikesed silmad selleks et neist võiks olla suuremat abi nõrka bioluminofoorset signaali edastava emase leidmisel, siis peetakse erinevalt jaanimardikatest hõõgmardikate omadust helendada paarilise leidmisel vähemääravaks. Mardikate teine-teise leidmisel peetakse põhiliseks feromoone. On näidatud, et isane mardikas võib leida emase isegi kuni 20 meetri kauguselt, ronides selleks vahetevahel rohukõrte otsa ja viibutades oma pikki tundlaid, niimoodi ilmselt püüdes emaselt pärit feromoone ning määrates ta asukoha.
Täiskasvanud isased mardikad ei ole pikemad kui 10 mm ning neil on oma keha suuruse kohta suhteliselt pikad tundlad. Täiskasvanud emased võivad olla veidi suuremad, kuni 13 mm. Erinevalt teistest jaanimardiklastelistest on isased hõõgmardikad lennuvõimetud, eristudes niimoodi kõikidest teistest jaanimardiklasteliste liikidest. Samuti on lennuvõimetud emased (nagu jaanimardikatelgi). Tiivad, mis võisid hõõgmardikate kunagistel kaugetel lennuvõimeliste isastega sugulasliikidel olla, on taandarenenud ning muutunud lühikesteks, lendamiseks kasututeks tiivakesteks. Mardika seljas võivad need tekitada mulje nagu putukas kannaks seljas seljakotti. Hõõgmardikad elavad ja liiguvad lehekõdus. Toiduks eelistavad hõõgmardikad vihmausse, keda halvavad või surmavad oma mürgihammustusega. 
Hõõgmardika looduslik levila hõlmab maa-ala Vahemere maadest kuni Skandinaavia lõunapoolse servani ning Inglismaast ja Kesk-Euroopast kuni Kesk-, Lääne- ja Loode-Venemaani. Põhja-Ameerikas on ta sissetoodud liigina. Viimast oletatakse ka Inglismaa kohta, kuna peaaegu kõik hõõgmardikate leiud on seal rannikualadelt ja mereühendusega linnade juurest. Eestis leidub teda harva, üheks leiukohaks on olnud Laukasoo. Uuematel andmetel on mitmeid leide Lääne-Eestist, saartelt ja põhjarannikult.
Mõned leiud on ka Soome lõunaservast.
Laura Huhtasaari

Laura Talvikki Huhtasaari (sündinud 30. märtsil 1979 Vilppula vallas) on Soome poliitik, Euroopa Parlamendi liige 2015–2019.
Ta valiti 2015. aasta Soome parlamendivalimistel Eduskunda Põlissoomlaste nimekirja kaudu.
Ta on ametilt kooliõpetaja.
Ta kandideeris ka 2011. aasta Soome parlamendivalimistel Eduskunda, kuid ta ei osutunud valituks.
13. juulil 2015 Poris toimunud arvamusfestivalil "Suomi Areena" leidis ta, et vägistajad võiks saata Eesti vanglatesse.
2019. aasta Euroopa Parlamendi valimistel valiti ta 92 760 häälega Euroopa Parlamendi liikmeks.
Isiklikku.
Laura Huhtasaari on abielus, tema abikaasa Teemu Lämsä on arst; neil on kaks tütart.
Felix Juhandi

Felix Juhandi (aastani 1934 Felix Johansson; 12. juuni 1906 Tallinn – 12. november 1975 Tallinn) oli eesti ooperi- ja operetilaulja (tenor).
Ta lõpetas aastal 1922 Tallinna poeglaste kaubanduskooli. Ta õppis laulmist Tallinna Konservatooriumis Emmeline Hellmanni, Ludmilla Hellat-Lemba ja Aleksander Arderi juures
ENSV Riikliku Filharmoonia solist-laulja (1944–1949), Estonia solist ja kooriartist (1949–1965)
Jüri Lass

Jüri Lass (25. detsember 1942 Tallinn – 5. veebruar 2002) oli eesti balletitantsija.
Ta lõpetas aastal 1962 Tallinna Koreograafiakooli (Kalju Saarekese klassis) ning täiendas ennast aastatel 1968–1969 Moskvas N. Pestovi ja A. Jermolajevi juures.
Ta oli aastatel 1962–1981 teatris Estonia balletisolist, töötas aastatel 1981–1982 Filharmoonias. Ta on esinenud ka operetis ja varieteekavades, Helsingi ja Jerevani teatreis ning Soome televisioonis ballettides ("Toonela luik", "Lemminkäinen ja Saarepiiga").
Isiklikku.
Tema õde oli raamatukogundustegelane Anne Skrõpnik.
Ta oli aastast 1964 abielus Juta Lehistega.
Ildikó Schwarczenberger

Ildikó Schwarczenberger (9. september 1951 – 13. juuli 2015) oli Ungari naisvehkleja.
Aastatel 1973 ja 1976 nimetati ta Ungari aasta sportlaseks.
Haisev vaiguputk

Haisev vaiguputk ehk haisev feerula ("Ferula assa-foetida") on taimeliik sarikaliste sugukonnas vaiguputke perekonnas.
Kirjeldus.
Haisev vaiguputk on 1–3 meetri kõrguseks kasvav mitmeaastane rohttaim. Vars kujuneb taimel alles 6.–9. eluaastal. Haisva vaiguputke lehed on suured, õied liitsarikõisikuna. Taime juurikas on üsna jäme.
Levik.
Haisvat vaiguputke kasvab looduslikult Ees-ja Kesk-Aasia mägisteppides.
Saadused.
Humaanmeditsiinis peetakse vaiguputke kummivaiku oluliseks saaduseks, mida saaks droogina kasutada: haisva vaiguputke juurika sisselõigetest kogutud ja töödeldud vaiku – haisva vaiguputke kummivaiku ja sellest valmistatud eeterlikku õli.
Toimed ja näidustused.
Taime saadusi peetakse efektiivseks vahendiks mitmete seedekulgla häirete ja haiguslike seisundite, nagu seedehäirete, kroonilise gastriidi, puhituse (imikutele ei soovitata) korral.
Vaigu segud evivad mitmesuguseid toimeid ka naise organismis, 12 sentigrammi praetuna selitatud võis (ghee) segatuna 120 grammi värske kitsepiima ja 1 supilusikatäis meega ja sissevõetuna 3 korda päevas 1 kuu vältel soodustab hormooni progesteroon eritumist.
Taimesaaduste kasvajavastase toime kohta (toime vähirakkudele) pole selge, rakukultuurides ilmutas kuivatatud taime etanooliekstrakt (90%) aktiivsust inimese lümfotsüütidele. Mitmes uuringus on saadused avaldanud teatavat toimet mitmele vähirakuliinile.
Teaduslikult on tõestatud asaföötida reflektoorne mõju seedekulglale.
"Ferula assa-foetida" vesiekstraktid evivad bakteri-, põletiku- ja diabeedivastaseid toimeid. Diabeeti põdevatel Wistari rottidel kiirendas vaigu vesiekstrakt diabeetiliste haavandite paranemist.
Aino Tammeorg

Aino Tammeorg (20. veebruar 1927 Tapa – 10. detsember 2017 Tallinn) oli eesti õpetaja ja NLKP Eesti organisatsiooni parteitöötaja.
Aino Tammeorg sündis 1927 Tapal, isa suri 1941. aastal tiisikusse ja ema jäi üksi nelja lapsega ja ta kasvas üles Tallinnas. Tammeorg lõpetas Tallinna Õpetajate Seminari, kust sai ajalooõpetaja elukutse.
Pärast õpetajate seminari lõpetamist töötas ta ühe aasta Harjumaal õpetajana Ardu Mittetäielikus Keskkoolis, seejärel määrati ta Pärnu V Mittetäielikku Keskkooli õppealajuhatajaks. Aastal 1950 edutati ta kooli direktoriks ja sealt kahe aasta pärast Pärnu linna haridusosakonna juhatajaks, kellena töötas üheksa aastat. 
1962–1967 oli Tammeorg EKP Pärnu Linnakomitee ideoloogiasekretär ja 1967–1982 EKP Pärnu Linnakomitee I sekretär. 
Aastatel 1971–1985 oli ta Eesti NSV Ülemnõukogu VIII, IX ja X koosseisu saadik.
Pärast parteikomiteest pensionile minekut töötas ta veel viis aastat Lydia Koidula nimelises Pärnu 2. Keskkoolis ühiskonnaõpetuse õpetajana.
2015. aastal andis ta välja oma esimese romaani "Mu kallis tüdruk", mille peategelane Liisbet on õpetaja nagu autorgi, kuid autori kinnitusel pole see tema enda lugu. 
Ta on maetud Pärnu Metsakalmistule.
Isiklikku.
Tema poeg on muusik Agu Tammeorg.
Tema tütar on kliiniline psühholoog ja pereteraapia alusepanija Eestis Katrin Küünarpuu.
Piimatoode

Piimatoode ehk piimasaadus on tavaliselt lehma, lamba, kitse või kaameli toorpiimast valmistatud toode ehk saadus.
Piimasaadused on näiteks piim, koor, juust, jäätis, jogurt, või.
Peeter Kass

Peeter Kass VR II/3 (6. mai 1896 Raadi vald, Tartumaa – 26. mai 1989 Toronto) oli Eesti sõjaväelane (ohvitseri asetäitja).
Saragossast leitud käsikiri

"Saragossast leitud käsikiri" on 1965. aastal valminud kaheosaline Poola mängufilm. Filmi stsenaarium põhineb Jan Potocki romaanil "Zaragozast leitud käsikiri".
Sisu.
Napoleoni sõdurid leiavad Saragossa piiramise ajal käsikirja, mis jutustab kapten Alfons van Wordeni seiklustest 18. sajandi Hispaanias. Tegevus hargeb raamjutustusena. Alfons van Worden kohtub paljude inimestega, kes räägivad talle oma elust uskumatuid lugusid.
Messerschmitt Bf 165

Messerschmitt Bf 165 oli Saksamaa kaugpommitaja projekt. Üks makett ehitati 1937. aastal Reichsführerile näitamiseks.
Panagiótis Lafazánis

Panagiótis Lafazánis (kreeka keeles "Παναγιώτης Λαφαζάνης" sündinud 19. novembril 1951 Elefsínas) on Kreeka poliitik, vasakradikaalse erakonna SYRIZA liige, ta oli 27. jaanuarist 2015 kuni 17. juulini 2015 Kreeka energiaminister.
Ta on sündinud 1951. aastal Elefsinas (asub Atika piirkonnas Lääne-Atika piirkonnaüksuses). Ta on õppinud Ateena ülikoolis matemaatikat.
Ta osales vastupanus kolonelide diktatuurile ja teda peeti eestvedajaks okupatsioonivastases võitluses Ateena ülikoolis aastal 1973, mis tõi talle kuuekuulise vangistuse. Ta oli aastani 1992 Kreeka Kommunistliku Partei liige. Seejärel oli ta (aastatel 1992–2013) vasakjõudude ja roheliste liidu Synaspismose poliitbüroo liige. Ta oli aastast 2000 Kreeka Parlamendi liige (algul Synaspismose, hiljem SYRIZA poolt).
Ta oli 27. jaanuarist 2015 Aléxis Tsíprase valitsuses energiaminister. 11. juulil 2015 Kreeka parlamendis toimunud hääletusel kokkuhoiumeetmete üle hääletas Lafazánis meetmete vastu. Seejärel 17. juulil 2015 Aléxis Tsípras tagandas ta valitsusest, asendades ta Pános Skourlétisega.
Isiklikku.
Panagiotis Lafazanis on abielus ja tal on kolm tütart.
Ana Maria Popescu

Ana Maria Popescu (neiupõlvenimi Ana Maria Brânză; sündinud 26. novembril 1984 Bukarestis) on Rumeenia epeevehkleja.
Brânză võitis epees individuaalarvestuses hõbemedalid 2008. aasta Pekingi olümpiamängudel ja 2020. aasta Tōkyō olümpiamängudel ning kaks kuldmedalit naiskondlikus võistluses 2010. ja 2011. aasta maailmameistrivõistlustel.
2016. aasta suveolümpiamängudel võitis ta naiskondlikus epees kuldmedali.
Justas Paleckis

Justas Paleckis (22. jaanuar 1899 Telšiai – 26. jaanuar 1980 Vilnius) oli leedu ajakirjanik ja Leedu NSV riigitegelane.
Justas Paleckis sündis sepa perekonnas. Lõpetas Riias eksternina gümnaasiumi. Gümnaasiumi lõpetamise järel õpetajana ja ajakirjanikuna. 1926–1927 oli ta Leedu uudisteagentuuri ELTA direktor. 1926–1928 õppis Kaunases Vytautas Suure Ülikoolis. Seejärel töötas ajakirjanikuna. 1933. aastal külastas Nõukogude Liitu ja avaldas raamatu "SSSR mūsų akimis" ("NSVL meie silmade läbi").
Pärast Leedu okupeerimist Nõukogude Liidu poolt oli Justas Paleckis 17. juunist 1940 kuni 3. augustini Leedu presidendi kohusetäitja ja 17. juunist 1940 kuni 24. juunini 1940 Leedu peaminister.
25. augustist 1940 kuni 14. aprillini 1967 oli Justas Paleckis Leedu NSV Ülemnõukogu Presiidiumi esimees. 1966–1970 oli ta NSV Liidu Ülemnõukogu Rahvuste Nõukogu esimees.
Tema poeg Justas Vincas Paleckis (sünd. 1942) on poliitik. Pojapoeg Algirdas Paleckis (sünd. 1971) on poliitikategelane ja diplomaat.
Kanalisatsioonikaevu kaas

Kanalisatsioonikaevu kaas ehk kanalisatsioonikaevu luuk on eemaldatav kaas, mis katab kanalisatsioonikaevusid.
Kanalisatsioonikaevu kaas aitab vältida inimeste ja asjade sissekukkumist kaevu ning takistada kõrvaliste isikute ligipääsu.
Kanalisatsioonikaevu kaasi kasutati juba Antiik-Roomas, kus neid valmistati kivist. Tänapäeval tehakse neid peamiselt metallist, kuid ka muust materjalist, näiteks betoonist või plastist. Valdavalt on kaaned ümmargused, kuid kasutatakse ka ruudukujulisi ja kolmnurkseid kaasi.
Metallist kanalisatsioonikaevukaaned pakuvad huvi ka metallivarastele.
Rebel Rouser

"Rebel Rouser" on USA kitarristi ja helilooja Duane Eddy instrumentaalpala. Lugu anti singlina välja 1958. aastal. 
See on esimene tema pala, mis jõudis edetabelis Billboard Hot 100 kümne parema hulka, täpsemalt kuuendale kohale. Lugu on ka tema samal aastal ilmunud debüütalbumil "Have 'Twangy' Guitar Will Travel".
Petras Griškevičius

Petras Griškevičius (19. juuli 1924 Kriaunos – 14. november 1987 Vilnius) oli Leedu NSV partei- ja riigitegelane.
1941. aasta juunis evakueerus Petras Griškevičius Nõukogude tagalasse. 1942–1943 võttis Punaarmee koosseisus osa Teisest maailmasõjast. 1943–1944 võttis osa partisanivõitlusest Leedus. Astus 1945. aastal Nõukogude Liidu Kommunistlikku Parteisse. 
1948–1950 oli Petras Griškevičius Leedumaa Kommunistliku Partei Keskkomitee instruktor ja sektorijuhataja. 1950–1955 oli ta ajakirjandustööl. 1956–1964 oli ta algul Leedumaa KP Vilniuse Linnakomitee sekretär ja seejärel teine sekretär. 1958. aastal lõpetas ta Nõukogude Liidu Kommunistliku Partei Keskkomitee juures asuva Kõrgema Parteikooli. 1964–1971 töötas Petras Griškevičius Leedumaa Kommunistliku Partei Keskkomitee osakonnajuhatajana. 1971–1974 oli ta partei Vilniuse Linnakomitee esimene sekretär.
18. veebruaril 1974 sai Petras Griškevičius Leedumaa Kommunistliku Partei Keskkomitee esimeseks sekretäriks ja jäi sellele ametikohale kuni oma surmani. Alates 1976. aastast oli ta Nõukogude Liidu Kommunistliku Partei Keskkomitee liige.
Kâmpôti provints

Kâmpôti provints on 1. järgu haldusüksus Kambodža lõunaosas. Piirneb kagus Vietnamiga ja lõunas Tai lahega.
Provints on valdavalt põllumajanduslik. Kasvatatakse riisi, aedvilju ja puuvilju. Oluline on kalapüük ja kodulinnukasvatus. Toodetakse meresoola.
Haldusjaotus.
Provints jaguneb kaheksaks ringkonnaks:
Ringkondades on kokku 92 valda 477 külaga.
Tbong Khmŭmi provints

Tbong Khmŭmi provints on 1. järgu haldusüksus Kambodžas. Piirneb idas Vietnamiga.
Provints loodi 31. detsembril 2013 Kâmpóng Chami provintsi idaosa kuuest ringkonnast.
Haldusjaotus.
Provints jaguneb kuueks ringkonnaks ja üheks linnaks:
Ringaudas Songaila

Ringaudas Bronislovas Songaila (20. aprill 1929 Klaipėda – 25. juuni 2019 Trakai) oli Leedu NSV partei- ja riigitegelane.
Aastatel 1947–1950 õppis ta Gruzdžiai veterinaartehnikumis. 1953. aastal astus Nõukogude Liidu Kommunistlikku Parteisse. 1955. aastal lõpetas ta Leedu Veterinaaria Akadeemia ja 1955–1956 töötas samas assistendina. 
1956–1957 oli ta Leedumaa Kommunistliku Partei Keskkomitee Kaunase inspektsioonigrupi vastutav organisaator, 1957–1960 Leedu NSV Ministrite Nõukogu Asjadevalitsuse põllumajandusosakonna juhataja.
1960–1961 oli Songaila Leedu NSV põllumajandusministri asetäitja ja 1961–1962 Leedu NSV Ministrite Nõukogu esimehe asetäitja. 1962. aasta detsembrist kuni 1981. aasta jaanuarini oli ta Leedumaa Kommunistliku Partei Keskkomitee (põllumajandus)sekretär. 
1981–1985 oli Songaila Leedu NSV Ministrite Nõukogu esimees ja 1985–1987 Leedu NSV Ülemnõukogu Presiidiumi esimees.
1962–1988 oli ta Leedumaa Kommunistliku Partei Keskkomitee Büroo (kuni 1966. aastani Presiidiumi) liige.
1. detsembrist 1987 kuni 20. oktoobrini 1988 oli Songaila Leedumaa Kommunistliku Partei Keskkomitee esimene sekretär.
Gimme Hope Jo'anna

"Gimme Hope Jo'anna" on Guyana päritolu muusiku Eddy Granti "reggae"-stiilis apartheidivastane laul. 
Laul avaldati singlina 1988. aastal ning see jõudis Suurbritannia singlimüügiedetabelis 7. kohale. Laulu esitamine keelati Lõuna-Aafrika Vabariigis, kuid sellest hoolimata oli lugu populaarne ka seal.
Lisaks sellele, et "Jo'anna" on naisenimi, viitab see rohkem hoopiski Lõuna-Aafrika suurimale linnale Johannesburgile ning ka Lõuna-Aafrika Vabariigi tollasele valitsusele ehk täpsemalt peaminister Johan Vorsterile. Laulu tekstis on ka teisi kohanimesid: Durban, Transvaal ja Soweto. On mainitud ka Sun Cityt (laulu tekstis "city sun"), mis on LAV-i luksuskuurort. Laulus mainitud peapiiskop ("The Archbishop") on Lõuna-Aafrika Vabariigi anglikaani kiriku esimene mustanahaline peapiiskop, Nobeli rahuauhinna laureaat Desmond Tutu.
Eesti keeles on laule esitanud Kuldne Trio pealkirjaga "Hopp, Johanna".
2010. aastal tegi Saksa ansambel Basta loost oma versiooni "Gimme hope Joachim". See räägib hoopiski samal aastal Lõuna-Aafrika Vabariigis peetud jalgpalli maailmameistrivõistlustest ning Joachim on Saksa jalgpallikoondise treener Joachim Löw.
Gyula Juhász

Gyula Juhász (4. aprill 1883 Szeged – 6. aprill 1937 Szeged) oli ungari luuletaja. Ta oli 20. sajandi esimese poole Ungari üks tuntumaid luuletajaid, enne Attila Józsefit oli ta ungari lüürika üks väljendusrikkamaid esindajaid.
1893–1902 õppis ta Szegedi gümnaasiumis. 21. mail 1899 ilmusid tema esimesed luuletused ajalehes Szegedi Napló ja 25. augustil ilmus luuletus "Ovidius" ajalehes Budapesti Napló. 1903–1906 oli ta Budapesti ülikoolis ungari-ladina haru üliõpilane. Ta sõbrunes Mihály Babitsiga, Dezső Kosztolányiga ja Gábor Oláh’ga. 26. novembril 1904 sai ta üliõpilaste meeleavaldusel politseiniku mõõgast kätte ja pähe haavata.1905. aastal tutvus ta Endre Adyga, kellele ta avaldas suurt mõju. Juhász sai varakult aru Ady luuletajaandest. 
1906 sooritas ta õpetajaeksami ning õpetas seejärel Máramarosszigeti gümnaasiumis (1906–1908).
1907 ilmus Szegedis tema esimene luulekogu.
6. märtsil 1914 tulistas ta end Budapestis Nemzeti Szálló hotellis rindu. Ta raviti haiglas terveks. 8. jaanuaril 1917 sai ta närvivapustuse ja sattus jälle haiglasse. 9. aprillil tunnistati ta ametlikult vaimuhaigeks. Jaanuaris 1915 ilmus tema teine luulekogu "Új versek" ('uued luuletused').
Gyula Juhász oli kogu elu õnnetu ja üksildane inimene, kelle traagiline haigus ja pessimistlik iseloom jätsid jälje tema luulele. Tema stiili mõjutas sümbolism vähem kui suuri sajandialguse uuendajaid, tema keel oli konkreetsem ja selgem. Tema luuletused on üldiselt lühikesed.
Valgustus (filosoofia)

Valgustus on Immanuel Kanti essee "Mis on valgustus?" järgi inimese väljumine tema omasüülisest alaealisusest. Alaealisuse põhjuseks pole mitte aru puudumine, vaid puuduv otsusekindlus ja mehisus, kasutamaks oma aru kellegi teise juhatuseta. Oma aru kasutavat täiskasvanut iseloomustatakse kahe omaduse kaudu: võtta vastutus oma tegude eest ja samal ajal pidada kinni ühiskonda reguleerivatest lepetest.
Kanti essee pealkirja järgi hakati filosoofia ajaloos kutsuma järgnevat ajalõiku valgustusfilosoofiaks.
Jürgen Habermas hakkas mõtlemise ja hariduse aluseks olevat valgustusideoloogiat nimetama valgustuse projektiks.
Augusts Voss

Augusts Voss (vene keeles Август Эдуардович Восс; 30. oktoober 1919 Saltõkovo, Tjumeni kubermang (tänapäeval Omski oblast) – 10. veebruar 1994 Moskva) oli Nõukogude Liidu ja Läti NSV partei- ja riigitegelane.
Augusts Voss sündis 1919. aastal (teistel andmetel 1916. aastal) Siberis läti talupoja perekonnas. 1939. aastal lõpetas ta Tjumeni Õpetajate Instituudi ja töötas seejärel õpetajana. 1940. aastal kutsuti Augusts Voss Punaarmeesse. Teisest maailmasõjast võttis ta osa poliittöötajana.
1945. aastal suunati Augusts Voss Läti NSV-sse, kus esialgu töötas Läti Kommunistliku Partei Keskkomitee instruktorina. 1945–1948 õppis ta NLKP Keskkomitee juures asuvas Kõrgemas Parteikoolis. 1949–1950 oli ta Läti Kommunistliku Partei Keskkomitee teaduse ja kõrgkoolide sektori juhataja ja Läti Riikliku Ülikooli parteiorganisatsiooni sekretär. 1950–1953 õppis ta NLKP Keskkomitee juures asuv Ühiskonnateaduste Akadeemia aspirantuuris. Majandusteaduse kandidaadi kraadi sai 1953. aastal.
1953–1954 töötas Augusts Voss Läti Kommunistliku Partei Keskkomitee teaduse ja kultuuri osakonna juhatajana, 1954–1960 parteiorganite osakonna juhatajana. 1960–1966 oli ta Läti Kommunistliku Partei Keskkomitee sekretär.
15. aprillist 1966 kuni 14. aprillini 1984 oli Augusts Voss Läti Kommunistliku Partei Keskkomitee esimene sekretär..
1984–1989 oli ta Nõukogude Liidu Ülemnõukogu Rahvuste Nõukogu esimees. 1971–1990 oli Augusts Voss NLKP Keskkomitee liige.
Augusts Voss valdas hästi läti keelt, kuid avalikult esines vene keeles.
Augusts Voss on maetud Moskvasse Trojekurovo kalmistule.
Augusts Kirhenšteins

Augusts Kirhenšteins (18. september (vkj 6. september) 1872 Mazsalaca – 3. november 1963 Riia) oli läti mikrobioloog ja Nõukogude Liidu ning Läti NSV riigitegelane.
Augusts Kirhenšteins lõpetas 1902. aastal Tartu veterinaariinstituudi, seejärel töötas veterinaarina Valmieras ja Limbažis. Ta osales 1905. aasta revolutsioonilistes sündmustes ja oli sunnitud emigreeruma Šveitsi. Esimesest maailmasõjast võttis Augusts Kirhenšteins osa Serbia armee koosseisus. 
1917. aastal pöördus Kirhenšteins Lätisse tagasi, ta teenis Läti armees kaptenina. 1919. aastast oli ta Läti Ülikooli dotsent ja 1923. aastast professor.
Pärast Läti okupeerimist Nõukogude Liidu poolt määrati Augusts Kirhenšteins 20. juunil 1940 Stalini emissari Andrei Võšinski mahitusel Läti uue marionetliku valitsuse peaministriks. Sellel ametikohal oli ta kuni 25. augustini 1940. Lisaks oli Augusts Kirhenšteins 21. juulist 1940 kuni 25. augustini 1940 Läti presidendi kohusetäitja.
25. augustist 1940 kuni 11. aprillini 1952 oli Augusts Kirhenšteins Läti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi esimees. Ühtlasi oli ta aastatel 1941–1952 NSV Liidu Ülemnõukogu Presiidiumi esimehe asetäitja. 
1941. aastal astus Nõukogude Liidu Kommunistlikku Parteisse. 1949. aastast oli Kirhenšteins Läti Kommunistliku Partei Keskkomitee liige, aastatel 1949–1952 Keskkomitee büroo liige.
Aastatel 1946–1962 oli ta Läti NSV Teaduste Akadeemia Mikrobioloogia Instituudi direktor ja 1951–1958 Läti NSV Teaduste Akadeemia asepresident.
Nadvirna rajoon

Nadvirna rajoon (ukraina keeles Надвірнянський район) on rajoon Ukrainas Ivano-Frankivski oblastis.
2013. aastal elas seal 114 859 inimest. Rajooni halduskeskus on Nadvirna linn.
Tõvrivi rajoon

Tõvrivi rajoon (ukraina keeles "Тиврівський район") oli rajoon Ukrainas Vinnõtsja oblastis.
2013. aastal elas seal 43 486 inimest. Rajooni halduskeskus oli Tõvriv.
Rajoonis oli Gnivani linn ja kaks alevit (Tõvriv ja Sutõskõ).
2020. aastal toimunud haldusreformi käigus liideti Tõvrivi rajoon Vinnõtsja rajooniga.
Luhõnõ rajoon

Luhõnõ rajoon (ka "Luginõ rajoon"; ukraina keeles Лугинський район) oli rajoon Ukrainas Žõtomõri oblastis.
2013. aastal elas seal 17 161 inimest. Rajooni halduskeskus oli Luhõnõ.
2020. aastal toimunud haldusreformi käigus liideti Luhõnõ rajoon Korosteni rajooniga.
Eesti NSV taluseadus

Eesti NSV taluseadus oli Eesti NSV Ülemnõukogus 6. detsembril 1989 vastu võetud seadus, mis jõustus 25. detsembril 1989 ning kaotas lõplikult kehtivuse 17. juunil 2013. Seadus kehtestas juriidilise aluse talude loomiseks Eesti taasiseseisvumise aegse maareformi käigus, määratledes muuhulgas talu, talupere ja taluperemehe mõisted ning talude liigid (põlistalu ja renditalu).
Taluseadus soodustas talude rajamist ja taastamist. Teiste sätete seas kinnitas seadus näiteks, et taluperemeest ei kutsuta sõjaväe kordusõppustele, taluperemehel on õigus kasutada kohalikke maavarasid (liiv, kruus, savi, paas, turvas jms) talu vajadusteks ning talu loomisest viie aasta jooksul on talu maksude maksmisest vabastatud. Reglementeeriti ka kolhooside ja sovhooside varast osakute eraldamine ning talude väljaehitamine riiklike vahendite arvel.
Seaduse sissejuhatus kõlas järgmiselt: "Vabariigi täielikule isemajandamisele ülemineku üheks teeks põllumajanduses on suurtootmise vormide kõrval võrdsetel alustel ajalooliselt meie rahvuskultuuri ja tootmiskogemusi kandvate ning majanduslikku initsiatiivi ja iseseisvust võimaldavate talude taastamine ja uute loomine. Majandusliku konkurentsi tingimustes võimaldab see leida sobivamaid tootmisvorme põllumajanduses. Käesolev seadus annab maaharijale võimaluse ise valida, millistes majandussuhetes ta soovib osaleda, loob eeldused ja võimalused talude moodustamiseks, garanteerib nende õigusliku ja majandusliku iseseisvuse, vara kaitse, kindlustab taluperele sotsiaalse õigluse ja võrdsuse elanikkonna teiste gruppidega."
Üks seaduseelnõu autoreist oli Heldur Peterson.
Sampo Sarkola

Sampo Sarkola (sündinud 31. jaanuaril 1978) on Soome näitleja.
Ta on lõpetanud Helsingi Teatriakadeemia rootsikeelse kursuse. 
Aastatel 2004–2016 oli ta Helsingi Linnateatri rootsikeelse Lilla Teaterni koosseisuline näitleja.
2022. aasta seisuga on ta mänginud kolmekümnes filmis. 2015. aastal valminud Eesti filmis "Supilinna Salaselts" mängis ta Arttu Peltmaad.
2011. aastal võitis ta parima meeskõrvalosatäitjana Jussi auhinna (rolli eest filmis "Kohtaamisia").
Isiklikku.
Sampo Sarkola isa on näitleja Asko Sarkola.
Murovani Kurõlivtsi rajoon

Murovani Kurõlivtsi rajoon (ukraina keeles "Мурованокуриловецький район") oli rajoon Ukrainas Vinnõtsja oblastis. Selle keskus oli Murovani Kurõlivtsi alev.
2013. aastal elas seal 26 734 inimest.
2020. aastal toimunud haldusreformi käigus liideti Murovani Kurõlivtsi rajoon Mohõliv-Podilskõi rajooniga.