Diane Keaton

Diane Keaton (sünninimi Diane Hall; 5. jaanuar 1946 Los Angeles – 11. oktoober 2025) oli Ameerika Ühendriikide filminäitleja, -režissöör, produtsent ja stsenarist. 
Ta kasvas üles Lõuna-California peres, kus ema Dorothy Deanne Hall (neiupõlvenimega Keaton) oli koduperenaine ja harrastusfotograaf ning isa John Newton Hall töötas tsiviilehitusinseneri ja kinnisvaramaaklerina. Diane oli pere neljast lapsest vanim.
Juba Santa Ana keskkoolis õppides paistis ta silma lavalise esinemise ja laulmisega. 1963. aastal lõpetas ta kooli ning õppis lühikest aega Orange Coast College’is, enne kui kolis New Yorki. Seal astus ta prestiižsesse Neighborhood Playhouse’i teatrikooli, kus õppis näitlemist Sanford Meisneri metoodika järgi. 
Näitlejatee alguses võttis ta kasutusele ema neiupõlvenime Keaton, et eristuda teistest Diane Halli nimelistest näitlejatest. 
Diane Keatoni lavadebüüt toimus New Yorgis Broadwayl 1968. aastal muusikalis "Hair", kus ta esines asendusnäitlejana. Peagi järgnes roll Woody Alleni näidendis "Play It Again, Sam" 1969. aastal. Eduka teatrikarjääri kõrvalt alustas ta tööd ka filmides ning tema esimeseks proovikiviks sai 1970. aasta komöödia "Lovers and Other Strangers". 
Keatoni esimene märkimisväärne filmiroll oli Kay Adams-Corleone Francis Ford Coppola filmis "The Godfather" ("Ristiisa", 1972). Samal kümnendil kujunes oluliseks koostöö Woody Alleniga, mille kaudu saavutas ta tuntuse ka komöödianäitlejana. Keaton mängis Alleni filmides "Play It Again, Sam" ("Mängi seda veel, Sam", 1972, režissöör Herbert Ross), "Sleeper" ("Unimüts", 1973) ja "Love and Death" ("Armastus ja surm", 1975). 
Tema läbilöögiks sai peaosa filmis "Annie Hall" (1977), mille lavastas samuti Woody Allen. Selle rolli eest võitis Keaton parima naispeaosatäitja Oscari. Hiljem oli ta veel kolme Oscari nominent näitlemise eest filmides "Reds" ("Punased", 1981), "Marvin's Room" ("Marvini tuba", 1996) ja "Something's Gotta Give" ("Parem hilja kui mitte kunagi", 2003). 
Keaton sai palju muidki auhindu. Talle kuulus kaks Kuldgloobust, millest esimese sai ta 1977. aastal filmi "Annie Hall" eest ja teise 2004. aastal filmiga "Something’s Gotta Give" ("Parem hilja kui mitte kunagi"), mõlemal juhul parima naisnäitleja kategoorias komöödia- või muusikalifilmis. Lisaks oli ta Kuldgloobusele nomineeritud filmides "Reds" (1981), "Marvin’s Room" (1996) ja "Baby Boom" (1987) mängimise eest.
2017. aastal anti talle Ameerika Filmiinstituudi elutööauhind panuse eest filmikunsti.
Isiklikku.
Diane Keaton ei olnud abielus, kuid tal oli lähedasi suhteid mitme kuulsusega. Noore näitlejana tutvus ta Woody Alleniga, kellega tal tekkis lähedane isiklik ja loominguline suhe, mis kestis ka pärast nende lahkuminekut. Hiljem oli Keaton armusuhetes ka Warren Beatty ja Al Pacinoga, kellega koos mängis ta filmisarjas "Ristiisa". Kuigi Keaton ei loonud traditsioonilist perekonda, on ta öelnud, et tema elus on olnud armastust mitmel kujul.
Jõudnud viiekümnendatesse eluaastatesse, lapsendas ta kaks last: tütar Dexteri 1996. aastal ja poeg Duke'i 2001. aastal. Keaton on nimetanud emadust elu kõige tähendusrikkamaks kogemuseks.
Diane Keaton oli tuntud isikupärase riietumisstiili poolest. Tema garderoobis domineerisid klassikalised lõiked, pintsakud, lipsud ja kaabutaolised kübarad, mis olid tema visiitkaardiks. Ta on rõhutanud, et riietumine on tema jaoks eneseväljendus ja osa loomingulisest identiteedist. Kuid tema enamasti üsna suures mahus keha katmisel oli ka terviseprobleemidest tulenevaid põhjuseid: juba 21-aastaselt oli tal diagnoositud basaalrakuline nahavähk ning aastakümneid hiljem käis ta kahel operatsioonil, et jagu saada lamerakulisest nahavähist; noorpõlves oli ta põdenud ka buliimiat. Kaitstes oma nahka liigse päikese eest, oli ta elav eeskuju heategevuslikus vähiennetustöös.