tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Vladimir Sidorkin

Vladimir Sidorkin (sündinud 9. mail 1986) on Eesti ujuja.
Sidorkin õpib Moskvas Venemaa riiklikus kehakultuuri-, spordi- ja turismiülikoolis.
Saavutused.
2008. aasta Pekingi olümpiamängudel püstitas Vladimir Sidorkin 200 meetri vabaujumise uueks Eesti rekordiks 1.51,27. Eelmine Eesti rekord samal distantsil oli pärit aastast 1982, kui Ivar Stukolkin ujus 200 meetrit vabalt 1.51,93. 
Septembris 2008 Kaasanis toimunud esimese Venemaa Universiaadi ujumisvõistlustel tuli Vladimir Sidorkin neljakordseks üliõpilasmeistriks.
2008. aastal Horvaatias Rijekas toimunud lühirajaujumise Euroopa meistrivõistlustel parandas ta 200 m vabaujumises enda nimel olevat Eesti rekordit 1,23 sekundi võrra. Selle distantsi uueks Eesti rekordiks 25-meetrises basseinis sai 1.46,09.
2009. aasta veebruaris Peterburis peetud lühirajaujumise Venemaa meistrivõistlustel läbis Vladimir Sidorkin 200 m vabaujumise distantsi ajaga 1.45,43, mis on ka uus Eesti rekord. 
Isiklikud rekordid.
Vladimir Sidorkini isiklikud rekordid 25 m basseinis.
Vladimir Sidorkini isiklikud rekordid 50 m basseinis.
Victor Ferdinand Schmidt

Victor Ferdinand Schmidt (2. aprill 1865, Peterburi – 7. mai 1932, Perm) oli arstiteadlane.
Kaupmehe poeg. Õppis Tartu Ülikoolis 1884–1891. Töötas sealsamas embrüoloogia ja võrdleva anatoomia prosektorina 1891–1898 ja eradotsendina 1896–1898.
Oswald Schmiedeberg

Johann Ernst Oswald Schmiedeberg (29. september 1838 Laidsen – 12. juuli 1921 Baden-Baden) oli baltisaksa arstiteadlane.
Oswald Schmiedebergi peetakse moodsa farmakoloogia rajajaks.
Schmiedemann sündis Kuramaal amtmanni pojana. Ta õppis Tartu Ülikoolis 1860–1866 ja lõpetas selle doktorikraadiga. Tema väitekiri käsitles vere kloroformisisalduse mõõtmist. Pärast töötas ta sealsamas farmakoloogia, dieetika ja meditsiini ajaloo eradotsendina 1867–1868, dotsendina 1868–69 ja professorina 1869–1872. Ta oli ka Rudolf Buchheimi assistent.
1872. aastal sai Schmiedeberg farmakoloogiaprofessoriks Strasbourgi Ülikoolis, kuhu jäi järgmiseks 46 aastaks.
Schmiedebergi teadustöö seisnes peamiselt seoste leidmises ainete keemilise struktuuri ja nende farmakoloogilise mõju vahel. Koos oma õpilase Hans Horst Meyeriga avastas ta metabolismi uurides glükuroonhappe. Hiljem avastas ta, et glükuroonhapet leidub kõhres ja see esineb kondroitiinsulfaadi disahhariidina. Ta õppis tundma hüaluronaani struktuuri ning uuris selle suhteid kollageeni, amüloidide ja kondroitiinsulfaadiga. 1869 demonstreeris ta, et muskariinil on südame tegevusele samasugune mõju kui uitnärvi stimuleerimisel elektrivooluga.
Schmiedeberg andis suure panuse Saksamaa farmakoloogiatööstuse õitsengusse enne teist maailmasõda. Enamik tolle aja farmakoloogiaprofessoritest oli tema õpilased. Schmiedeberg avaldas üle 200 raamatu ja artikli. Koos patoloogide Bernhard Naunyni (1839–1825) ja Edwin Klebsiga (1834–1913) oli ta mõjuka Eksperimentaalpatoloogia ja -farmakoloogia arhiivi asutaja.
Friedrich Hermann Schneider

Friedrich Hermann Schneider (6. aprill 1806 Kabillen – 19. jaanuar 1865 Talsi) oli baltisaksa arstiteadlane.
Õpetaja poeg. Õppis Tartu Ülikoolis 1827–1839. Töötas sealsamas anatoomia eradotsendina 1843–1847 ja professorina 1847–1853.
Erich Karl Wilhelm Schoenberg

Erich Karl Wilhelm Schoenberg (27. detsember 1882 Varssavi – 23. jaanuar 1965 Brannenburg) oli astronoom.
Erich Schoenberg oli Varssavi gümnaasiumi kreeka ja ladina keele õpetaja poeg. Ta õppis Tartu Ülikoolis 1905–1907, enne seda tudeeris ka Varssavi ja Strasbourgi ülikoolis astronoomiat ja matemaatikat. 1907–1913 töötas ta Tartu Ülikoolis tähetorni assistendina, kaitses 1912. aastal Kieli ülikoolis doktoritöö ja töötas seejärel Tartu tähetorni astronoom-vaatlejana 1913–1918, 1915–1918 ühtlasi direktori kohusetäitjana (direktor Konstantin Pokrovski evakueerus Esimese maailmasõja eest Permi). 
1918. aasta sügisel osales Schoenberg Landesuniversitäti organiseerimisel. Pärast selle sulgemist sai Schoenbergist Eesti sõjaväe peastaabi topograafiaosakonna astronoom-geodeet. 1919. aasta maist kuni 1920. aasta augustini juhatas ta Tallinna mereobservatooriumi ja lahkus seejärel Soome, kus juhatas geodeetilisi töid Eesti põhjarannikul. 1925–1926 oli ta professor ja tähetorni juhataja Greifswaldi ülikoolis, 1934–1945 Breslau Ülikoolis ja kuni 1955 Müncheni Ülikoolis.
E. Schoenberg uuris Tartu perioodil seniitteleskoobi abil geograafiliste laiuskraadide muutumist ja mõõtis selleks otstarbeks spetsiaalselt konstrueeritud mikrofotomeetri abil ühe esimesena maailmas heleduse jaotust Saturni rõngastel. Sellealane töö ilmus Esimese maailmasõja tõttu alles 1922.
Jalakäija

Jalakäija on isik, kes kasutab teed liiklemiseks jalgsi või ratastooliga. 
Jalakäijaks loetakse ka isikut, kes kasutab liiklemiseks rula, rulluiske, -suuski, tõukeratast, -kelku või muid nendesarnaseid abivahendeid.
Pull

Pull ehk sõnn on suguküps isane veis. 
Kohitsetud pulli nimetatakse härjaks.
Simon Hermann Schott

Simon Hermann Schott (5. aprill 1842 Knittelsheim, Saksamaa – 25. november 1895 Breslau) oli saksa õigusteadlane.
Maaomaniku poeg. Õppis Müncheni Ülikoolis 1861–1867, tudeeris ka Heidelbergi Ülikoolis. Töötas Heidelbergis 1871–1875 eradotsendina, 1875–1877 professorina. 1877–1885 oli professor Kieli Ülikoolis, 1885–1887 Tartu Ülikoolis Rooma õiguse professor.
Alexander von Schrenck

Alexander Gustav von Schrenck (ka "Schrenk"; 4. veebruar 1816, Triznovo, Tula kubermang – 25. juuni 1876, Tartu) oli baltisaksa päritolu mineraloog, tuntud Siberi-uurija, hilisem Tartu ülikooli õppejõud ja Tartu Loodusuurijate Seltsi asutajaid. Ta tegeles ka botaanikaga ja kirjutas luuletusi.
Schrenck õppis Tartu ülikoolis aastatel 1834–1837. Seejärel asus ta Peterburi botaanikaaia teenistusse ja aastatel 1848–1853 oli Tartu ülikooli mineraloogia eradotsent. 1852. aastal sai ta Tartus mineraloogiamagistriks ja 1853. aastal Königsbergi ülikoolis doktorikraadi.
Peterburi botaanikaaia teenistuses tegi Schrenck uurimisreise Euroopa-Venemaa kirdeossa (1837), Lapimaale ja Koola poolsaarele (1839) ning Loode-Hiinas Džungaariasse (1840–1844). 1837. aasta reisikirjelduse esimene osa pälvis Demidovi auhinna.
Schrenki matkapäevik kirjeldas kalendriliselt reisi Peterburist Arhangelski, peatumist Arhangelskis ning sealt jätkunud teekonda Mezeni. Mezeni ja selle ümbruskonna, Petšoora ja Kõiva ala kohta on pikem ülevaade. Suurim osa reisipäevikut (lk. 251—633) kõneleb aga neenetsite maast ja rahvast. Teises köites on ära trükitud Arhangelski kubermangu neenetsite haldamise kord aastast 1835 ja on toodud väljavõtteid aastail 1611–1615 Petšooramaal olnud inglaste reisikirjeldustest aruannetest ja kirjadest ning antud ülevaade 16. sajandi vene reisijatest kes on käinud samojeedide alal. Eri peatükk on jugralastest.
Aastatel 1858–1868 elas Alexander von Schrenck tema naisele kuulunud Pühajärve mõisas ja seejärel kuni surmani Tartus. Ta maeti Õisu mõisa kalmistule.
Schrencki isa oli mõisavalitseja. Alexander von Schrencki vend oli zooloog Leopold von Schrenck ning poeg maalikunstnik Hermann von Schrenck. Alexander von Schrencki naise vennapoeg oli Friedrich Maximilian Oscar von Sivers.
Rāmvaraṇ Yādav

Rāmvaraṇ Yādav (रामवरण यादव; sündinud 4. veebruaril 1948) on Nepali poliitik, Nepali president aastatel 2008–2015. 
Ta on Kolkatas ja Chańḍīgaṙhis meditsiini õppinud ning Indias arstina praktiseerinud. 
Aastatel 1991–1994 oli ta Nepali tervishoiuminister. Ta on olnud Nepali Kongressipartei peasekretär.
Ta valiti parlamendis presidendiks 21. juulil 2008 ja astus ametisse 23. juulil.
Karl August Wilhelm Schröder

Karl August Wilhelm Schröder (5. mai 1789 – 17. juuli 1821 Tartu) oli õigusteadlane.
Õppis Leipzigi Ülikoolis, töötas Tartu Ülikoolis kriminaalõiguse professorina 1820–1821.
Friedrich Julius Schultze

Friedrich Julius Schultze (17. august 1848 Rathenow, Preisimaa – 14. oktoober 1934 Bonn) oli saksa arstiteadlane, lasteneuroloogia rajaja.
Schulze oli kaupmehe poeg. Ta õppis Berliinis, Bonnis ja Heidelbergis, neist viimases kaitses ta 1871. aastal doktoriväitekirja ja sai doktorikraadi. 
Ta töötas professorina Heidelbergi Ülikoolis 1880–1987, neist mitu aastat patoloog Nikolaus Friedreichi assistendina, oli Tartu Ülikooli eripatoloogia ja kliiniku professor 1887–1988 ning Bonni Ülikooli kliiniku professor 1888–1918.
Schulzelt ilmus rohkesti artikleid neuroanatoomia ja neuropatoloogia kohta. 1884. aastal kirjeldas ta esimesena pärilikku motoorset ja sensoorset neuropaatiat. Hiljem sai selle haiguse nimetuseks Charcot'-Marie-Toothi haigus, ehkki Charcot ja Marie ning Tooth avaldasid oma uurimuse selle haiguse kohta alles 1886. aastal. Samuti kirjeldas ta esimesena akroparesteesiat.
1891. aastal asutas Schulze koos Wilhelm Heinrich Erbi ja Adolf von Strümpelliga ajakirja Deutsche Zeitschrift für Nervenheilkunde.
Carl Ludwig Wilhelm Otto Schultzen

Carl Ludwig Wilhelm Otto Schultzen (16. juuli 1837 Lissa – 7. detsember 1875 Neustadt-Eberswalde) oli saksa arstiteadlane.
Arsti poeg. Õppis Königsbergi ja Berliini Ülikoolis. Töötas Berliinis, oli Tartu Ülikooli eripatoloogia ja kliiniku professor 1871-1872.
Friedrich Heinrich Schur

Friedrich Heinrich Schur (27. jaanuar 1856 Preisimaa – 18. märts 1932 Breslau) oli saksa matemaatik.
Ta oli mõisarentniku poeg ning õppis Breslau ja Berliini ülikoolis. Töötas Tartu ülikoolis puhta matemaatika professorina 1888–1892, professor oli ka 1892–1897 Aachenis, hiljem Karlsruhes.
Ludwig Schwabe

Ludwig Georg Franz Friedrich Schwabe (24. juuni 1835 Giessen Saksamaa – 20. veebruar 1908 Tübingen Saksamaa) oli saksa klassikaline filoloog.
Vaimuliku poeg. Õppis Giesseni Ülikoolis 1853–1859, töötas sealsamas eradotsendina 1860–1863 ja professorina 1863–1864. 
Ta oli Tartu Ülikoolis klassikalise filoloogia professor 1863–1872 ja Tartu Ülikooli Raamatukogu direktor.
Peter Carl Ludwig Schwarz

Peter Carl Ludwig Schwarz (23. mai 1822 Gdańsk – 17. september 1894 Tartu) oli astronoom ja maadeavastaja.
Peter Carl Ludwig Schwarz sündis Danzigis Eduard ja Sophie (sünd Breiten) pojana. Schwarzi lapsepõlv möödus Peterburis, kus tema isa oli õueteatri näitleja. Schwartz õppis aastatel 1831–1840 Püha Peetruse kirikukoolis Peterburis ja 1841–1846 Tartu ülikoolis matemaatikat.
Tööd Tartu tähetornis alustas ta juba ülikooliõpingute ajal, olles Thomas Clauseni assistent. Assistenditööd jätkas ta seal ka pärast ülikooli lõpetamist kuni 1849. aastani.
Aastatel 1863–1866 viibis Schwarz välismaal, kus valmistus teaduskraadi kaitsmiseks. 1867. aastal sai Schwarz magistrikraadi tööga "Näivate ja tõeliste kauguste redutseerimine üksteiseks Kuul" ja 1871. aastal doktorikraadi tööga "Kahekordse seniitkauguse siinusest sõltuv liige Dorpati meridiaanringi läbipaindes". 
Siberi ekspeditsioonid.
1849. aastal läks Schwarz Struve soovitusel kaasa astronoomiaekspeditsioonile. Ekspeditsiooni käigus mindi teisele poole Baikalit Amuuri jõe piirkonna geograafilistele uurimistele. Schwarz tuli tagasi 1853. aastal, olles omandanud kogemusi ja vaatlusmaterjale astronoomilisteks välimõõtmisteks. Selle ekspeditsiooni eest autasustati Schwarzi Püha Vladimiri 4. järgu ordeniga ja määrati eluaegne pension – 300 hõberubla.
1854. aastal määrati Schwarz järgmise ekspeditsiooni juhiks. Vene geograafiaseltsi uurimisreisi sihtkohtadeks olid 1855–1858 Ida-Siberi, Sahhalini saare ja Turaani mäestik Hiina põhjaprovintsides. Ekspeditsioonil osales Schwarz oma naisega ja kolme abilisega, kellest üks hukkus. Selle käigus tehti kindlaks paljude punktide geograafilised koordinaadid ning mõõdistati 15 000 versta pikkuselt marsruute. Ekspeditsiooni aruande trükis anti välja 1864. aastal.
Siberis tehtud uurimistööde eest määrati Schwarzile kahekordne eluaegne pension 600 hõberubla, Peterburi teaduste akadeemia Demidovi preemia ja geograafiaseltsi kõrgeim autasu Konstantini medal.
1884. aastal avaldas Schwarz oma Siberi ekspeditsioonidest kokkuvõtte.
Tartu tähetorni tegevus.
1865. aastal pani Mädler Tartu observatooriumi direktori ameti maha ja Clausen võttis direktori ameti üle. Schwarz valiti vabanenud Tartu tähetorni astronoomi-observaatori kohale. Sellega alustas Schwarz Tartu tsoonivaatlust, mille 10 000 tähest vaatles ta umbes 3000–4000 tähte.
Clauseni emeriteerumise järel 1872. aastal valiti Schwarz ühehäälselt Tartu tähetorni direktoriks ja ülikooli astronoomiaprofessoriks.
Isiklikku.
Schwarz abiellus 6. juulil 1853 Emilie Johanna Hageniga, kes suri sünnitusel 26. jaanuaril 1854. 
Aasta hiljem sõlmis Schwarz abielu (äiapapa August Matthias Hageni õnnistusel) varalahkunud naise õe Julie Emilie Wilhelmine Hageniga. Pulmatseremoonia toimus 14. jaanuaril 1855 Peterburis. Päev pärast pulmi asus Schwarz koos abikaasaga ekspeditsioonile, seal sündisid ka noorpaari esimesed lapsed. sh med. dr. Eduard Emil August Schwarz (1855–1922)
Muud huvitavat.
"Phylloscopus schwarz" (Siberi lehelind) on nimetatud Schwarzi järgi.
Alfred Seeberg

Oskar Alfred Theodor Seeberg (24. september 1863 (vkj. 6. oktoober) Päädeva – 9. august 1915 Ahrenshoop, Saksamaa) oli baltisaksa vaimulik ja teoloog.
Seenerg õppis 1874–83 Tallinna kubermangugümnaasiumis, seejärel 1883–89 Tartu ülikoolis usuteadust ja teda tunnustati 1887 kuldmedaliga. Seeberg õppis ka Erlangeni ja Leipzigi Ülikoolis. 1891 sooritas ta magistrieksami usuteaduse süstemaatika alal ja kaitses magistritöö ""Die Anbetung des Herrn bei Paulus".
1890 hakkas ta töötama Tartu linna naiste koolis. Järgmisel aastal valiti ta Tartu Peetri kiriku pastoradjunktiks.
Seeberg oli Tartu Ülikooli Uue Testamendi eksegeesi eradotsent 1891 ja dotsent 1891–95. 1895 kaitses ta väitekirja teemal "Die Heilsbedeutung des Todes Christi im Hebräerbriefe"", sai doktorikraadi ja valiti erkorraliseks professoriks, 1897 juba korraliseks professoriks. 1905–08 oli ta usuteaduskonna dekaan ja tal oli riiginõuniku teenistusaste.
1908 määrati Seeberg Rostocki ülikooli Uue Testamendi professoriks. 1914 sai ta ülikooli rektoriks ja ühtlasi Kieli ülikooli professoriks.
Seeberg oli abielus Marie von Walteriga (1880–1953), kes oli Peterburist pärit pastori Reinhold Wilhelm von Walteri (1840–1909) tütar. Neil oli neli last. Vanem tütar Stella Seeberg (1901–79) oli majandusteadlane. Noorem tütar Doris Oberländer (1903–89) oli skulptor. Vanem poeg Axel Seeberg (1904–86) oli politoloog ja ajakirjanik. Noorem poeg Otto Seeberg (1908–34) oli insener ja piloot, kes hukkus lennuõnnetuses.
Tema vend Reinhold Seeberg ja vennapoeg Erich Seeberg olid samuti teoloogid.
Reinhold Seeberg

Reinhold Seeberg (24. märts 1859 Pööravere – 23. oktoober 1935 Ahrenshoop) oli baltisaksa usuteadlane. 
Rentniku poeg. Õppis Tartu Ülikoolis 1878–1882, tudeeris ka Erlangeni, Berliini ja Leipzigi Ülikoolis. Töötas Tartu Ülikoolis süstemaatilise usuteaduse eradotsendina 1884–1885 ja dotsendina 1885–1889; ühtlasi oli Tartu Ülikooli koguduse abiõpetaja. Ülikool nimetas ta 1889. aastal Tartu Ülikooli audoktoriks. Professor Erlangenis (1894–1898) ja Berliinis (1898–1927). 1918 Berliini Ülikooli rektor. 1927 rajas Berliini Ülikooli juurde Sotsiaaleetika Instituudi. Seebergi õpilaste hulka kuulusid teiste seas ka Karl Girgensohn ja hiljem Dietrich Bonhoeffer.
Seeberg tegutses Berliini Ülikoolis samal ajal teise kuulsa TÜ usuteaduskonna kasvandiku Adolf (von) Harnackiga. Nn liberaalse teoloogia esindaja Harnack ja nn modernse-positiivse teoloogia eestkõńeleja Seeberg olid sajandivahetuse ja esimese maailmasõja eelse saksakeelse teoloogia, aga ka teadus- ja kirikupoliitika juhtivaid esindajaid. 
Reinhold Seebergi vend Oskar Theodor Alfred Seeberg ja poeg Erich Seeberg olid samuti teoloogid.
Karl Wilhelm Seeler

Karl Wilhelm Seeler (6. märts 1861 Riia – 27. oktoober 1925 Tartu) oli baltisaksa õigusteadlane, kes pani aluse töötajate kindlustamisele.
Tema isa Friedrich von Seeler oli Saksamaal sündinud sõjaväearst, kelle Venemaa keiser tõstis aadliseisusse. Tema ema nimi oli Amalie. Karl Wilhelm oli nende kolmest pojast keskmine. Noorima poja nimi oli Carl Friedrich ja selleks, et vendadel vahet teha, kutsuti keskmist venda Wilhelmiks, õigupoolest baltisaksa moodi Willaks. 8 aasta vanusena kaotas ta ühe oma vanematest.
Koos vendade Nikolai ja Carl Friedrichiga õppis ta kõigepealt oma tädi Louise Vogti erakoolis, seejärel Riia Linnagümnaasiumis. 1882–86 õppis ta Tartu ülikoolis ja lõpetas selle õigusteaduse erialal. Tartus kuulus ta korporatsiooni Fraternitas Rigensis. 1887–90 õppis ta Berliini ülikoolis, seejärel Uppsala ülikoolis.
1891–95 töötas ta Tartu ülikoolis Rooma õiguse eradotsendina ning seejärel professorina Harkivi ülikoolis, Kiievi ülikoolis, Peterburi ülikoolis ja Berliini Humboldti ülikoolis. 1912–13 oli ta Tartu ülikooli professor, seejärel suundus Peterburi. Baltisakslase ja aristokraadina saadeti ta 1916 Tomskisse, kus ta emeriteerus. Kuid 1920 sai ta Rooma La Sapienza ülikoolis ja 1921 Tartu ülikoolis õigusteaduse professoriks.
Seeler oli õigusteaduste doktor nii saksa kui vene reeglite järgi. Viimane on eriti haruldane, sest Venemaal anti õigusteaduste doktori tiitel välja ainult 7 korda eriliste teadusalaste teenete eest. Selle tiitli pälvis ta 1896. Tema erialad olid Rooma õigus, Balti eraõigus ja töötajate kindlustamine. Teda autasustati ka riikliku kuldmedaliga.
Pinggu linnarajoon

Pinggu (平谷; "pinyin"'is "Pínggǔ") on Hiina pealinna Beijing Shi linnarajoon. Keskus asub 65 km Pekingi kesklinnast kirde pool. 2001. aastani oli selle nimeks Pinggu maakond.
Ofelia (täpsustus)

Ofelia on mitme asja ja inimese nimi:
Raul Narits

Raul Narits (sündinud 19. septembril 1952) on eesti õigusteadlane.
Elulugu.
Raul Narits on tööliste poeg.
1971 lõpetas Narits Tallinna Spordiinternaatkooli (tegeles pikamaajooksuga) ja 1976 "cum laude" Tartu Ülikooli õigusteaduskonna. 1978–1982 õppis ta Moskva Ülikoolis aspirantuuris ning kaitses 1987 Moskva samas kandidaadikraadi õigusteaduses väitekirjaga "Принцип прав свобод и обязанностей граждан в условиях развитого социалистического общества". Ta täiendas end 1991 Helsingi, 1993–94, 1996, 1999, 2002 Münsteri ja 1994 Glasgow' ülikoolis ning 1996 Kieli Maailmamajanduse Instituudis.
1976–78 oli ta Tartu Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna stažöör-uurija, 1981–1988 õpetaja ja vanemõpetaja, 1988–1992 dotsent, 1992. aastast võrdleva õigusteaduse professor, 1993–1994 ja 2002 ka vahetusõppejõud Münsteris; avaliku õiguse instituudi juhataja alates 1993. aastast. Tähtsamad loengukursused Tartu Ülikoolis: õiguse entsüklopeedia, riigi ja õiguse teooria, õiguse tõlgendamise teooria (magistriõppes), õigusteaduse metoodikaõpetus (doktoriõppes). Narits on pidanud loenguid ka Tartu Ülikooli Euroopa Kolledžis.
Teadustöö.
Raul Naritsa peamise uurimisvaldkonnad on võrdlev õigusteadus, konstitutsiooniõigus ning praktiline juriidiline semantika ja kõneaktiteooria. Ta on Rahvusvahelise Õigus- ja Sotsiaalfilosoofia Assotsiatsiooni Eesti sektsiooni president, ajakirja Juridica, sh Juridica International Law Review University of Tartu ning ajakirja Riigikogu Toimetised toimetuskolleegiumi liige. Narits on avaldanud üle 70 teaduspublikatsiooni.
EKool

eKool on Eesti vanim ja suurima kasutajaskonnaga veebipõhine õppeinfosüsteem, mis ühendab koolijuhte, õpetajaid, õpilasi, lapsevanemaid ja omavalitsusi. eKool loodi 2002. aastal Vaata Maailma sihtasutuse poolt eesmärgiga muuta kooli ja kodu vahelist suhtlust tõhusamaks. Ühisprojektist on enam kui 20 tegutsemisaasta jooksul kasvanud välja erasektori ettevõte eKool OÜ.
eKool on oluliselt vähendanud õpetajate tööaega haldusülesannete täitmisel ning parandanud suhtlust kooli ja kodu vahel. Üheks eKooli positiivseks mõjuks on koolist puudumiste ja väljalangemise vähenemine.
Beijing Shi

Beijing Shi on Hiina 1. järgu haldusüksus, keskalluvusega linn. See jaguneb 16 linnarajooniks (区 "qu").
Elanike arv on koos mittealaliste elanikega 22 miljonit inimest.
Haldusjaotus.
Pekingi kesklinn koosneb kuuest linnarajoonist:
2010. aastal liideti Chongweni ja Xuanwu linnarajoon vastavalt Dongchengi ja Xichengi linnarajooniga. Kesklinna lähiümbruses asub veel kuus linnarajooni, mis nimetati aastate 1986 ja 2001 vahel maakondadest linnarajoonideks:
Kesklinnast kaugemal asub veel neli linnarajooni. Need moodustati aastatel 2001 ja 2015 endistest maakondadest.
Jaan Lukas

Jaan Lukas VR I/3 (24. oktoober 1892 Pärnumaa või Viljandimaa (praeguse haldusjaotusega) Karksi vald – 8. mai 1953 Taišeti vangilaager, Irkutski oblast) oli Venemaa keisririigi (staabikapten), Eesti (kolonel) ja NSV Liidu (kindralmajor) sõjaväelane.
Elulugu.
Jaan Lukas lõpetas 1906. aastal Nuia õigeusu kihelkonnakooli, 1911. aastal Pihkva Õpetajate Seminari. Aastatel 1911–1913 oli Haapsalu algkooli õpetaja. Aastatel 1913–1915 oli Vene Keiserlikus armees ajateenistuses Mandžuurias ja Omskis, 1915. aasta detsembris saadeti esimese maailmasõja Daugava rindele 201. jalaväepolgu roodukomandörina. 1916. aastal edelarindel, Koveli ja Ukraina Volodõmõr-Volõnskõi piirkonnas. 1917–1918 teenis 408. jalaväepolgu polgusekretäri ja polgukomandöri kohusetäitjana. 1918. aasta sügisel töötas õpetajana Obinitsa kool-kirikus. 
Jaan Lukas osales Vabadussõjas staabikaptenina 6. jalaväepolgus I pataljoni 4. roodu ülemana, majandusülemana ja kuulipildujaroodu ülemana ning teenis selle eest välja 1921. aastal Vabadusristi I liigi 3. järgu. 19. veebruaril 1929 lühendas perekonnanime: Jaan Luukasest sai Jaan Lukas. 
Teenis kuni 1930. aastani 6. jalaväerügemendis ja 6. Üksikus Jalaväepataljonis, kapteni ja majori auastmes. Aastatel 1930 – 1934 majori ja kolonelleitnandina Kaitsevägede staabis. 1936. aastast oli ta Võru-Petseri kaitseringkonna staabi ülema kohusetäitja, kolonelleitnandi auastmes. 
7. oktoober 1936 nimetati ta 2. diviisi staabi ülema kohusetäitjaks ja hiljem staabiülemaks. 
1939. aastal määrati Jaan Lukas 1. jalaväerügemendi ülemaks, 1940. aasta veebruaris kõrgendati koloneliks, samal aastal lõpetas ta Tartu Ülikooli õigusteaduskonna. 
Nõukogude okupatsiooni ajal, 1941. aasta juuni alul, viidi J. Lukas kursuste ettekäändel Nõukogude Liitu, kuid teda ei arreteeritud. 1942. aastal töötas J. Lukas õppejõuna Moskvas, Frunze-nimelises Sõjaväeakadeemias ja seejärel formeeritava Punaarmee 7. Eesti Laskurdiviisi 300. Laskurpolgu komandörina. 
1942. aasta lõpul määrati J. Lukas 8. Eesti laskurkorpuse staabiülemaks ning ülendati 1943. aastal kindralmajoriks. 
J. Lukas teenis Laskurkorpuse staabiülemana 1946. aastani, siis saadeti ta okupeeritud Eestisse Tallinna Polütehnilise Instituudi sõjanduskateedri juhatajaks. 
Aastatel 1947–1950 oli ta Eesti NSV Ülemnõukogu II koosseisu saadik. 
1950. aastal Eesti NSV parteilises juhtkonnas alanud võimuvõitluses Lukas arreteeriti ja viidi Taišeti vangilaagrisse Irkutski oblastis, kus ta 8. mail 1953 suri.
Isiklikku.
Tema tütar oli advokaat ja poliitik Aino-Eevi Lukas.
Porfiri Ivanov

Porfiri Kornejevitš Ivanov (20. veebruar 1898 – 10. aprill 1983) oli ukraina-vene karastamise ja loodusliku elu propageerijate koolkonna looja ehk "mees, kes võitis loodusjõud". 
Ta sündis vaeses kaevuri perekonnas. Seetõttu tuli tal varakult tööle minna. Ta oli kaevur, laadija, puhastas vedureid, juhtis tööliste artelli. 
Ta lõpetas vaid neli klassi küla kirikukoolis, kuid tänu loomulikule intelligentsile ja uurivale mõistusele jätkas ta haridusteed iseõppijana. 
Kuni 35. eluaastani elas ta nagu kõik teisedki. Aga "1933. aasta kevadel sündis mul Looduse poolt teadvus ja ma hakkasin tõsiselt mõtlema: milleks inimene elab maa peal?" Ning just sellest momendist toimus järsk pööre Ivanovi saatuses, ta saab aru, et "inimese elu mõtte" võib leida ainult ühenduses Loodusega, tema "kolme elusa kehaga" – õhu, vee ja maaga, mis võivad anda inimesele jõudu elada looduses sõltumatuna, s.o ilma söögita, riieteta ja elumaja vajaduseta ning tulevikus viia inimese surematuseni.
"Kõige tähtsam on – inimesed," kirjutas Ivanov. "Kõige tähtsam – on armastada inimesi". "Käitu inimestega viisakalt ja oskuslikult. Tee vaenlasest sõber". Halbadest mõtetest ja sõnadest inimeste kohta "kasvavadki välja" meie haigused. Ivanovi eksperiment ja tema ütlemised olid kaunis ebatavalised ja harjumatud. "Kellelegi ei meeldi minu raske ja kannatlik, tasuta Idee."
Inimesed pidasid teda kes posijaks, kes sektandiks, mõni lihtsalt skisofreenikuks. Kuid ise ta rääkis endast nii: "Ma pole papp, posija ega arst, ma olen praktik looduses". "Minul ei ole müstikat, mul on praktika..." Ivanovil tuli palju kannatada, sest teda paigutati vastu tema tahtmist psühhiaatriahaiglasse Moskvas, Leningradis, Kaasanis ... Korduvalt viidi teda miilitsasse, pandi kongi. 1930. aastatel, mil teisitimõtlemine kisti välja koos juurtega, panid arstid Ivanovile diagnoosi: "Isiku paranoiline arenemine, skisofreenia", millega võeti talt mitte ainult võimalus töötada vaid jäeti ka täielikult õigusetuks. Sel põhjusel ta ei olnud Teise Isamaasõja päevil sõjaväes. 
Kuid 1942. aastal okupeeritud Ukraina alal võtsid sakslased Ivanovi kinni ning hoidsid teda gestaapos 27 ööpäeva. Nad katsetasid teda külmaga kui "ebaloomulikku inimest". Terve öö vastu 22. novembrit veeti teda alasti mootorratta külgkorvis suure kiirusega mööda Dnepropetrovski tänavaid. Külmad olid karmid, kuid õpetaja ei külmunud ära, vaid pidas vastu. Ta meenutas: "Palusin emakest loodust vaese vene sõduri eest". Loodus hoidis teda. Saksa kindralfeldmarssal Friedrich Paulus nimetas teda "vene Jumalaks". 
Kõigele vaatamata Ivanovi loodusliku karastuse idee arenes ja elas. Leidus inimesi, kes hakkasid proovima enese peal tema karastuse meetodit, õppisid elama ühes Loodusega ning iseseisvalt vabanema igasugustest haigustest.
Inimesed nimetasid teda Maa Jumalaks. Ise Profiri ütles: "Jumal asub Maa peal inimeses, kes suutis võita iseennast".
Vahetult enne tema surma tehti temast filmi, kus ta pidi näitama ka seda, kuidas ta end karastab. Kuid sel ajal oli tema tervis juba nõrgem ja jalad haiged. Ta suri 85-aastaselt. Oma raamatus nimetas ta inimese loomulikuks, looduse poolt antud elueaks üle 250.
Reet (laev, 1971)

Reet (varem "Haus", "Oster") on Kihnu Veeteede parvlaev Kihnu ja Pärnu vahelisel liinil. Varem sõitis laev Sviby ja Rohuküla liinil (2003 – mai 2015), tema asemel hakkas sellel liinil sõitma parvlaev Ormsö.
Lääne Elu

Lääne Elu on Eesti Lääne maakonna ajaleht, mille esimene number ilmus 13. juulil 1989. 
Ajaleht võitis aastatel 1992–1993 konkurentsisõja senise maakonnalehega Läänlane. 
Lääne Elu ilmub teisipäeviti, neljapäeviti ja laupäeviti. 
Lehe peatoimetajad:
Karl Allikas

Karl Allikas (vene Карл Адамович Алликас; 8. veebruar 1905 Luuga lähedal – 20. märts 1976 Tallinn) oli Nõukogude Liidu sõjaväelane, 7. Eesti Laskurdiviisi ülem.
Elulugu.
1942. aastal määrati Allikas formeeritava 7. Eesti laskurdiviisi staabiülemaks. Aasta hiljem sai Allikust sama diviisi ülem; aastal 1944 ülendati ta kindralmajoriks.
Karl Allikas juhatas 7. Eesti Laskurdiviisi (6. jaanuar 1943 – 9. mai 1945); aastatel 1946–1947 õppis ta Moskvas Frunze-nimelises Sõjaväeakadeemias ja saadeti Eestisse tagasi. 
Aastatel 1947–1951 juhatas ta 22. üksikut Eesti kaardiväe-laskurbrigaadi ja seejärel 1956. aastani eelnimetatu järeltulijat 118. kaardiväe laskurdiviisi. Seejärel oli Allikas kuni 1961. aastani mingi salapärase seni nimetamata väekoondise komandöri asetäitja. 
Aastatel 1951–1961 oli Karl Allikas EKP Keskkomitee liige, seejärel pidas temagi pensionipõlve ja kirjutas koos kaasteenija Harri Lesseliga oma sõjaaegsest diviisist raamatu "Meie seitsmes", mis ilmus 1974. aastal. 1960.aastal oli ta kodune aadress Võidu väljak 10 ja töökoha aadress Vene tänav 30.
1931. aastast oli ta NLKP liige, Eesti NSV Ülemnõukogu saadik (1951–1963)..
Paramore

Paramore on USA rokkansambel, mis moodustati 2004. aastal Tennessees Franklinis. Ansamblisse kuuluvad laulja Hayley Williams, kitarrist Taylor York ja trummar Zac Farro.
Bänd moodustati 2002. aastal, kui tollal 13-aastane Hayley Williams kolis oma kodulinnast Meridianist Mississippi osariigis Franklinisse Tennessees ning kohtus erakoolis vendade Josh ja Zac Farroga. Enne Paramore'i moodustamist olid Williams ja basskitarrist Jeremy Davis koos oma sõbra Kimee Readiga tegevad "funk"-ansamblis The Factory. Josh ja Zac Farro harjutasid pillimängu koos pärast kooli. Tulevased bändiliikmed sõbrunesid peagi ja otsustasid naise solistiks määrata. Nimi Paramore oli bändi esimesse koosseisu kuulunud bassimängija ema neiupõlvenimi. Kui muusikud said teada, et samamoodi häälduv "paramour" tähendab salaarmukest, otsustasid nad selle bändi nimeks panna. Nende esimene laul oli "Conspiracy", mis pääses ka nende debüütalbumile.
Paramore hakkas andma kontserte ja käima kontserditurneedel. Ansambel salvestas ka demoplaate, millest üks sattus plaadifirma Fueled by Ramen asutaja ja tegevdirektori John Janicki kätte. Janick vaatas ka bändi esinemist Orlandos, ajas pisut juttu ja sõlmis 2005. aasta aprillis nendega lepingu. Juba samal aastal ilmus nende esimene plaat "All We Know Is Falling" ("Kõik, mida me teame, laguneb"). Albumi nimi ja kujundus väljendasid Williamsi sõnul kurvastust selle pärast, et Jeremy Davis lahkus pisut enne plaadi valmimist bändist. Davis ütles, et tegi seda isiklikel põhjustel. Viis kuud hiljem palusid teised bändiliikmed teda tagasi ja Davis tuligi.
Teine album "Riot!", mis anti välja 2007. aastal, sai USA-s plaatinaalbumiks ning Austraalias, Kanadas, Suurbritannias ja Uus-Meremaal kuldalbumiks. Paramore'i kolmas album "Brand New Eyes" anti välja 29. septembril 2009. Neljanda, seekord omanimelise albumi andis Paramore välja 5. aprillil 2013. Album valmis pärast Farrode bändist lahkumist. Neljas album oli väga edukas, saades plaatinaalbumiks ja jõudes seitsme riigi edetabelites esikohale. Albumi singel "Ain't It Fun" oli nende esimene singel, mis jõudis singlite edetabelis Billboard Hot 100 esikümnesse.
2015. aasta detsembris lahkus ansamblist bassist Jeremy Davis.
Danel Pandre

Danel Pandre (2002. aastani Danel Vassilenko; sündinud 16. juunil 1973) on eesti muusik ja muusikamänedžer.
Elulugu.
Ta lõpetas 1991. aastal Tallinna Reaalkooli.
Ta oli The Suni basskitarrist, on mänginud ka ansamblites B.D.Ö., Nice Try, Kulo, Kate, Sergei Abolõmov, Jäägermeistrid, Directors ja Revals.
Ta on Eesti Muusikaauhindade korraldaja, Eesti Fonogrammitootjate Ühingu juhatuse liige (olnud ka juhatuse esimees), Ott Leplandi mänedžer ning muusikalist korraldust pakkuva agentuuri Full House Agency tegevjuht ja partner.
Graf Zeppelin (lennukikandja)

Graf Zeppelin oli Saksa Kriegsmarine lennukikandja, mis oli nimetatud krahv Ferdinand von Zeppelini järgi. 
Teise maailmasõja ajal oli see Saksa ainus lennukikandja. Selle ehitamine otsustati 16. novembril 1935 ja kiilu pani maha 28. detsembril 1936 laevaehitusfirma Deutsche Werke sadamalinnas Kielis. Laev lasti vette 8. detsembril 1938, kuid seda ei ehitatud kunagi täielikult valmis.
Flugzeugträger B

Flugzeugträger B ("Flugzeugträger" tähendab saksa keeles lennukikandjat) oli Kriegsmarine ainsa vette lastud lennukikandja "Graf Zeppelin"i sõsarlaev.
Leping laeva ehituseks sõlmiti Friedrich Krupp Germaniawerftiga Kielis 1938. a.-l. Vettelaskmine oli määratud 1. juuliks 1940. Laeva ei lastud kunagi vette, ehitamine peatati 19. septembril 1939. Lammutamist alati 28. veebruaril 1940 ja see kestis mitu kuud.
Kriegsmarine ei andnud kunagi laevale enne vettelaskmist nime, seega kutsuti laeva ainult "B" ("A" oli "Graf Zeppelin"i tähis enne vettelaskmist). Lennukikandjale oleks antud nimi "Peter Strasser" Esimese maailmasõja kangelase Peter Strasseri järgi.
The Kin

"Lordi's The Kin" on Lordi esimene õudusfilm, mis valmis aastal 2004 Soomes. 
Film ilmus Lordi plaadi "The Monsterican Dream" eriväljaande kaasaandena. Filmi pikkus on 33 minutit (ilma montaažita). Film oli kaasas ka Lordi DVDl "Market Square Massacre", mis ilmus 2006. aastal. Film on linastunud SubTVs. 
Filmi lavastaja ja stsenarist on Lauri Haukkamaa ja Adam Vandor. Film on inglise keeles. Filmi produtseeris Kinoproduction. Saksamaal sai filmi K16 reitingu ja Soomes reitingu K18. Filmilindi pikkus on 966 meetrit. Film kuulub B-filmide ja õudusfilmide kategooriasse.
5. juunil 2004 näidati filmi Soome filmifestivalil "Night Visions" Helsingi BioRex kinos.
Priidu Aavik

Priidu Aavik (22. aprill 1905 Novgorod – 22. aprill 1991 Tallinn) oli eesti maalikunstnik. 
Elulugu.
Priidu Aavik sündis kooliõpetaja Eduard Aaviku üheksalapselise pere viienda lapsena. Isa töötas Novgorodi saksa kogukonna kooliõpetajana.
1914. aastal ta vallandati ning perekond kolis Tallinna. 1917. aastal koliti Hagerisse Maidla mõisa, kus Priidu läks Hageri kihelkonnakooli. 1918. aastal ema suri ja perekond lagunes, vanemad lapsed asusid tööle, nooremad jaotati sugulaste vahel. Priidu asus elama Kernu valda Haiba külla perekond Kruuside juurde. 17-aastaselt kolis ta Tallinna, kus töötas ja õppis Ants Laikmaa ateljeekoolis. 
1934 astus ta Kõrgemasse Kunstikooli Pallas, kus õppis Nikolai Triigi ja Ado Vabbe käe all kuni kooli lõpetamiseni 1938. Seejärel kolis ta Tallinna, kus asutas oma stuudio. 1939. aastal sõitis ta õpinguid jätkama Pariisi, kuid sõja puhkemisel oli sunnitud pöörduma tagasi.
1941. aasta suvel mobiliseeriti ta Punaarmeesse. Ta võttis osa lahingutest Tallinna ja Leningradi lähistel, hiljem viidi Jaroslavli, kus oli üks Jaroslavli eesti kunstnike kollektiivi ja Eesti Nõukogude Kunstnike Liidu asutajaid. 
Eestisse naasnult töötas ta aastatel 1944–1946 Tartu Riikliku Kunstiinstituudi direktori ajutise kohusetäitjana, 1945–1947 Eesti Nõukogude Kunstnike Liidu juhatuse esimehena ja 1947–1948 Tallinna Kunstifondi esimehena. Aastatel 1951–1953 oli ta Üleliidulise Põllumajandusnäituse Eesti paviljoni peakunstnik ja 1954–1962 Eesti NSV Rahvamajandusnäituse peakunstnik.
Looming.
Tema loomingusse kuuluvad peamiselt ajaloo-, maastiku- ja olustikumaalid (enamasti kalurielu teemadel). Aastatel 1962–1965 tehtud Atlandi-reisi mõjul asendus senine jutustav laad vahetuma ja impulsiivsemaga:
Suviti armastas maalida Prangli rannakalurite elu ja maastikke:
Isiklikku.
Priidu Aavik oli abielus kunstnik Salome Trei õe Helmi Treiga.
Hayley Williams

Hayley Nichole Williams (sündinud 27. detsembril 1988 Meridianis Mississippis) on USA rokklaulja ja laulukirjutaja. Ta on ansambli Paramore solist.
2002. aastal kolis tollal 13-aastane Williams Meridianist Mississippist Franklinisse, kus tutvus koolis vendade Josh ja Zac Farroga. Varsti pärast saabumist võttis ta laulutunde Brett Manningu juures ja liitus "funk-cover"-ansambliga The Factory, kus ta tutvus tulevase Paramore'i bassimängija Jeremy Davisega. 2005. aastal kirjutasid liikmed alla John Janicki asutatud plaadifirma Fueled By Ramen plaadilepingule.
Williamsi lemmikartistide ja -bändide hulka kuuluvad Saves the Day, mewithoutYou, Slick Shoes, The Chariot, Now Now Every Children, No Doubt, Fireworks, Set Your Goals, Tegan and Sara, New Found Glory, H2O, Lemuria, The Swellers.
Lehm

Lehm on vähemalt korra poeginud emane koduveis. 
Suguküpset isast veist nimetatakse pulliks.
Jašalta rajoon

Jašalta rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Kalmõkkias. Asub Kalmõkkia lääneosas.
Rajoonis on 11 kohalikku omavalitsust ja 25 asulat.
Rajooni keskus Jašalta oli 19. sajandi lõpus ja 20. sajandi esimeses pooles eesti väljarändajate küla Eesti-Haginsk.
Müürivahe tänav

Müürivahe tänav on tänav Tallinna Kesklinna linnaosas Vanalinna asumis.
Müürivahe tänav ulatub Rüütli tänava ja Harju tänava ristmikult Bremeni käiguni, ristudes Vana-Posti tänava, Suur-Karja tänava, Väike-Karja tänava, Viru tänava, Katariina käigu ja Munga tänavaga. Algselt kujutas Müürivahe tänav Tallinna all-linna ida- ja lõunaküljel paiknevat Tallinna linnamüüri kaitsekäiku. Enamasti kitsas tänav on Harju ja Suur-Karja tänava vahelisel lõigul kaks korda laiem, sest sinna ehitati teise maailmasõja ajal purustatud hoonete asemele uued ning samal ajal laiendati tänavat.
Ajalugu.
Müürivahe tänav on kujunenud endisest kaitsekäigust Tallinna linnamüüri ääres. Tänava üheks küljeks oli linnamüür. Müürivahe tänava endised nimed on olnud tänav Müüride vahel ("Zwischen den Mauern") ja Müüri tänav ("Mauerstrasse"). Viru tänava ja Munga tänava vahelist osa ehk Müürivahe põiktänavat nimetati Mungaõueks ("Münkenhof"). 1872. aasta 3. veebruari otsusega nimetati tänav Müüri tänavaks. Eestikeelse nimena jäi käibele Müürivahe tänav.
Müürivahe tänavas Harju värava lähedal asus Püha Rochuse Vennaskonna katkutõbiste maja-varjupaik, mis eksisteeris kuni Liivimaa sõjani ja kinnistu müüdi eraisikule alles 17. sajandi keskel. Kinnistul asus üks Tallinna omaaegseid kuulsaid lõbumaju, mis kandis nime Punane Klooster.
20. sajandi alguses hakati müüri äärde 1820. aastatel püstitatud elamuid, kuure, talle ja töökodasid lammutama ning maad linnale tagasi ostma, et taastada Müürivahe tänav endisel kujul.
Müürivahe tänav ristub Vana-Posti tänavaga, kus ristmikuni ulatunud teravnurksel krundil asuvad hooned põlesid varemeiks 1944. aasta märtsipommitamisel ning neid ei taastatud, varemed lammutati. Praegu asub samas kohas aastatel 1953–1955 ehitatud kino Sõprus esisel suur kolmnurkne plats purskkaevuga.
Lühike jalg

Lühike jalg (varasemad eestikeelsed nimed "Lühikejalg" ja "Lühijalg") on tänav Rataskaevu tänava ja Pika jala vahel Tallinna vanalinnas, mis kulgeb Toompealt läbi Lühikese jala värava all-linna. Lühikesest jalast pääseb ka Taani kuninga aeda.
Nimi.
Lühikest jalga mainitakse esimest korda 1353 ("brevis mons", ladina 'lühike mägi'), aastal 1371 nimetusega "parvus mons" (ladina 'väike mägi'). Ladinakeelsetes ürikutes nimetatakse seda ka "descensus montis ad mare" ('mäe laskumine mere poole'). 
Aastast 1428 on teada alamsaksakeelne nimetus "korter berg" ('lühike mägi'), 1500. aastast "Korter dombergh" ('Lühike toomimägi'). 
Tänava eestikeelne nimi oli Anton Thor Helle (1732) teatel "lühhike jalg" (saksakeelse nimena toob ta ära "der kurtze Dohmberg" ('lühike toomimägi')). Ametlik eestikeelne nimi oli 1939. aastani Lühike jalg, 10. novembrist 1939 Lühijalg ning 8. juulist 1966 on see jälle Lühike jalg. 
Ametlik saksakeelne nimi oli 20. sajandil "Kurzer Domberg" ja ametlik venekeelne nimi 20. sajandi alguses "Малый Вышгородскій подъемъ".
Ajalugu.
Ainult jalakäijatele mõeldud Lühike jalg oli koos Pika jalaga kuni Falgi tee ja Komandandi tee rajamiseni 19. sajandi lõpus ainus ühendustee ülalinna (Toompea) ja all-linna vahel. 
Kahe eri pikkusega "jala" tõttu nimetatakse Tallinna mõnikord naljatades "lonkavaks linnaks".
Kaija Parve

Kaija Parve (alates 1990. aastast Kaija Helinurm; sündinud 14. juunil 1964 Tallinnas) on endine eesti laskesuusataja, seitsmekordne maailmameister.
Kaija Parve on lõpetanud 1982. aastal Tallinna 10. Keskkooli. 
Ta alustas murdmaasuusatajana, tuli ka murdmaasuusatamises 1983. aastal Eesti meistriks. Kui selgus, et 1984. aastal peetakse esimesed naiste maailmameistrivõistlused laskesuusatamises, otsustas Kaija Parve ala vahetada ja Nõukogude Liidu koondisse pürgida. Ta pääseski Chamonix's peetud maailmameistrivõistlustele ning tuli esimest korda maailmameistriks Nõukogude Liidu teatevõistkonna koosseisus.
Kaija Parve treenerid olid Helgi Kivi, Aita Pääsuke ja Tõnu Pääsuke; Nõukogude Liidu koondises Jevgeni Hohlov.
Kaija Parve saavutas kõik võidud Visu suuskadel.
Seitsme kullaga oli Kaija Parve 20. sajandi parim naislaskesuusataja. Ühtlasi oli ta 20. sajandi Eesti edukaim talisportlane.
Isiklikku.
Tema vennad on Martti ja Heikki. Ta abiellus 1990. aastal Marek Helinurmega. Neil on kaks tütart, kellest üks, Ulla-Maarit, on samuti tegelenud laskesuusatamisega.
Pikk jalg

Pikk jalg (varasem nimekuju "Pikkjalg") on tänav Tallinna Tallinna vanalinnas Kesklinna linnaosas.
Tänav algab Pika jala väravatornist, tänava Toompea-poolne külg on hoonestamata, ristub vasakult poolt Lühikese jala väravahoonega, lõpeb Piiskopi tänava ja Lossi platsi ristmikul.
Nimi.
Pikka jalga on esmamainitud 1342. aastal nimetusega "longus mons" (ladina 'pikk mägi'), 1372. aastal nimetusega "langer bergh" (alamsaksa 'pikk mägi') ja 1489 nime "Langer Domberg" (saksa 'Pikk Toomimägi') all, mis oli ka hilisem tänava ametlik saksakeelne nimi. Pikk jalg oli tänava eestikeelne nimi.
8. juulist 1966 on tänava ametlik eestikeelne nimi Pikk jalg (varem Pikkjalg). Anton thor Helle on 1732 kasutanud nimetust "pitkjalg" (saksakeelne nimi on tal "der lange Dohmberg").
Ametlik venekeelne nimi oli 20. sajandi alguses "Большой Вышгородскій подъемъ". 
Ajalugu.
Algselt oli see muinaseestlaste linnuse juurde (Toompeale) viiv tee. 
Tänav oli koos ainult jalakäijatele mõeldud Lühikese jalaga kuni Falgi tee ja Komandandi tee rajamiseni 19. sajandi lõpus üks kahest ühendusteest all-linna ja ülalinna vahel. Pikk jalg oli mõeldud kaubakaarikute, kaubakärude, hobuste ja ratsanike liiklemiseks. 
Pika jala kõrval olev Tallinna linnamüüri osa on ehitatud 1454–1455 ja selle vastas olev praegune tugimüür 1781 (1781. aastal laiendati tänavat ja tugimüür lükati 1,4 meetri võrra Toompea poole).
Pikal jalal asus maja, mille esimesel korrusel kehtis Eestimaa linnaõigus ja teisel korrusel Eestimaa maaõigus.
Pikal jala Toompea nõlva poolsed hooned said kannatada 1944. aasta märtsipommitamises ja lammutati lõplikult 1950. aastate alguses.
Tallinna nimetatakse kahe eri pikkusega "jala" tõttu mõnikord naljatamisi lonkavaks linnaks.
Assimilatsioon

Assimilatsioon on kaasahääldus- ehk koartikulatsiooninähtus, mille puhul lähestikku hääldatavad häälikud täielikult või osaliselt sarnastuvad.
Häälduskoha-assimilatsioon.
Häälduskoha-assimilatsiooni puhul muutuvad sarnaseks või lähenevad häälikute häälduskohad, et oleks kergem vastavaid häälikuid hääldada. 
Häälduskoha-assimilatsiooniga on tegemist ka järgmiste nähtuste puhul:
Hääldusviisi-assimilatsioon.
Hääldusviisi-assimilatsiooni puhul sarnastuvad häälikute hääldusviisid, et oleks lihtsam neid hääldada. 
Helilisusassimilatsioon.
Helilisusassimilatsiooni puhul muutub helitu häälik naaberhäälikute mõjul heliliseks või vastupidi.
Georg von Stackelberg (surnud 1687)

Georg von Stackelberg (ka Jürgen või Göran; surnud 20. novembril (vkj 10. novembril) 1687) oli baltisaksa päritolu Rootsi sõjaväelane (kapten) ja mõisnik.
Georg von Stackelberg sündis ooberstleitnant Wolmar von Stackelbergi (1592–1652) ja Margareta Rosenstråle (1599–1663) pojana. Tema noorem vend oli Eestimaa rüütelkonna peamees Nils von Stackelberg (umbes 1630 – 1714)
20. juulil (vkj 10. juulil) 1641 immatrikuleeriti ta Tartu Ülikooli.
1663. aastal on mainitud teda kaptenleitnandi auastmes olevana
Talle kuulusid Kaagri ja Peri mõis Liivimaal, Sutlema mõis Eestimaal ning Hjelmarsnäsi mõis Rootsis, Närke maakonnas.
Perekond.
Georg von Stackelberg abiellus enne 1663. aastat Anna Margaretha von Metztackeniga, kes oli Palmse mõisniku ja Käkisalmi maapealiku Reinhold von Metztackeni (surnud 1672) tütar. Abielust sündisid:
1674. aastal abiellus ta vabapreili Barbara von Uexküll-Gyldenbandiga. Abielust sündisid:
Märkamisaeg

Öölaulupidu "Märkamisaeg" oli üks Eesti Vabariigi 90. juubeliaasta tagasivaatav kontsert Tallinna lauluväljakul, mis algas 19. augustil 2008 kell 21 ja lõppes 20. augustil kell 3 öösel.
Öölaulupeole registreerus 132 koori kokku üle 3000 lauljaga. Teiste hulgas oli nimekirjas enamik Eesti üliõpilaskoore, Eesti Rahvusmeeskoor, Ellerhein, Segakoor Noorus, ETV tütarlaste- ja noortekoor, samuti Eesti Televisiooni saatesarjas "Laululahing" rahva lemmikuks tõusnud Suisapäisa Türilt. Kaugemalt tulijad olid Euroopa Eestlaste Koor ja Belgia eestlaste kammerkoor Beene. Lauljatest esinesid veel Ivo Linna, Voldemar Kuslap, Jaan Elgula, Tõnis Mägi, Riho Sibul, Peeter Volkonski, Villu Tamme, Tõnu Trubetsky, Liisi Koikson, Kare Kauks, Reet Linna, Gerli Padar, Laura Põldvere, Lenna Kuurmaa, Hannaliisa Uusma ja Koit Toome.
"Märkamisaja" programm oli üles ehitatud muusikalis-ajaloolisele teljele. Lauluöö kavas oli laule alates regilaulust kuni kaunimate ja armsaks lauldud koorilauludeni ("Koit", "Mu isamaa on minu arm", "Laul Põhjamaast", "Ärkamisaeg" jne), paarikümne aasta tagustest isamaalistest hittidest ("5 isamaalist laulu", "Ei ole üksi ükski maa") punklaulude ja tänaste noorte heliloojate-solistide loominguni välja. Lauluvalikut ilmestas ekraanidele projitseeritav foto- ja filmimaterjal olulisematest sündmustest meie rahva loos. Öölaulupeolisi tervitas president Toomas-Hendrik Ilves.
Öölaulupeol osales umbes 70 000 inimest.
Ürituse korraldamiseks kulus 3,85 miljonit krooni, millest 400 000 krooni moodustas lauluväljaku renditasu. 
Öölaulupeost oli otseülekanne Eesti Televisioonis ja Vikerraadios.
Divisio

"Divisio" on ladinakeelne sõna, mis tähendab taksonoomias: 
Loogikas tähendab see sama mis alusetu üldistus.
Sõpruse sild (Narva)

Narva Sõpruse sild (ka "Narva linnasild") on maanteesild Kirde-Eestis Narva linnas üle Narva jõe. 
Sild ehitati aastatel 1957–1960 monoliitsest raudbetoonist. Silla ehitamisel kasutati kaabelkraanasid.
Silla pikkus on 162 meetrit ja laius 17,2 meetrit, millest sõidutee moodustab 12 meetrit. Sild on viie avaga.
Silla läänepoolne osa asub Eesti riigile ja Narva linnale kuuluvatel kinnistutel.
Ramsi neem

Ramsi neem on neem Eesti loodeosas Noarootsi poolsaarel, Mandri-Eesti kõige läänepoolsem punkt (23°24,29' ip, 59°01,54' pl). Asub Voosi kurgu eenduval poolsaarel Einbi külas, mis oli ajalooliselt Noarootsi ja Vormsi vahel asunud Läänemere saar, rootsikeelse nimega Ramsholm, ning ühines mandriga umbes 19. sajandil.
Yao Ming

Yao Ming (hiina keeles 姚明, "Yáo Míng"; sündinud 12. septembril 1980 Shanghais) on Hiina endine korvpallur, kes mängis aastatel 2002–2011 kaheksa hooaega NBA klubis Houston Rockets.
NBA karjäär.
Yao Ming valiti 2002. aasta NBA "draft"'ist esimesena Houston Rocketsisse, kus ta mängis kogu oma NBA karjääri.
Yao Mingi statistiliselt parim hooaeg oli 2006/07, mil ta viskas keskmiselt 25 punkti, võttis 9,4 lauapalli ja blokeeris 2 vastase viset mängus.
Karjääri jooksul sageli vigastustega hädas olnud Yao Ming pidi vahele jätma kogu 2009/10. hooaja ning tegi oma viimaseks jäänud, 2010/11. hooajal kaasa vaid viies kohtumises, kus tõi keskmiselt 18 minutiga 10,2 punkti ja 5,4 lauapalli mängus.
Huvitavat.
229 cm pikkune Yao Ming on üks NBA ajaloo pikimaid mängijaid (kõige pikem on olnud Gheorge Mureșan, 231 cm).
Tatjana Jaanson

Tatjana Jaanson (neiupõlvenimi Tatjana Borissova; sündinud 23. novembril 1966 Moskvas) on endine Nõukogude Liidu sõudja ja Eesti sõudmistreener.
Elulugu.
Tatjana Borissova lõpetas 1984 Moskva 721. keskkooli ja omandas samal aastal Moskva Dzeržinski rajooni kutsehariduskeskuses lasteaiakasvataja kutse. Ta harrastas 1974–77 sportvõimlemist, 1978–80 kergejõustikku ja 1980–82 võrkpalli.
Eestisse asus ta elama 1990. aastal. 
Sõudmisega hakkas Borissova tegelema 15-aastaselt. Tema suurimateks saavutusteks sportlasena on kuldmedal 1990. aasta Hea Tahte mängudel roolijata kahepaadil, hõbe 1989. aasta universiaadil paarisaerulisel neljapaadil ning NSV Liidu meistrivõistluste kuld-, hõbe- ja pronksmedal. 
Treenerina on Tatjana Jaanson töötanud 1996. aastast ning omab 7. kategooria treeneri litsentsi. 
2008. aastal treenis ta paarisaerulisel kahepaadil sõitvaid Jüri Jaansonit ja Tõnu Endreksoni ning ühepaadil sõitvat Andrei Jämsät. Enne seda on ta treeninud 2005. aasta maailmameistrivõistlustel pronksmedali võitnud paarisaerulise neljapaadi meeskonda, kuhu kuulusid Jüri Jaanson, Tõnu Endrekson, Leonid Gulov ja Andrei Jämsä. 
2008 lõpetas Jaanson Tartu Ülikooli KKT bakalaureuseõppe ja 2010 magistriõppe.
2009. aasta augustis astus Jaanson Sotsiaaldemokraatliku Erakonna liikmeks. Ta oli alates 28. märtsist 2014 asendusliikmena XII Riigikogu liige kuni selle koosseisu tegevuse lõppemiseni 19. veebruaril 2015. Samal ajal kuulus Riigikokku ka tema abikaasa Jüri Jaanson.
Isiklikku.
Aastatel 1991–2016 oli ta abielus sõudja Jüri Jaansoniga, peres kasvavad tütred Anita ja Greta.
Tütar Greta Jaanson (sündinud 5. juunil 2000) on samuti sõudja. Ta võitis ühepaadil 2018 noorte OM-il pronksi, sai 2017 noorte MM-il ja 2018 noorte EM-il 9. koha. Ta on tulnud 6 korda Eesti meistriks: 2017 ja 2018 ühepaadil, 2017 ja 2018 paarisaerulisel kahepaadil, 2017 paarisaerulisel neljapaadil ja 2018 kaheksapaadil. Ta oli Sõudeliidu parim naissõudja 2017–18.
Johannes Perens

Johannes Perens (26. september 1906 Kaavi, Torgu vald (Jämaja kihelkond), Saaremaa – 25. detsember 1941 Ussollagi vangilaager, Permi oblast, Venemaa, NSV Liit) oli V Riigikogu, Rahvuskogu ja I Riigivolikogu liige, Kuressaare linnapea aastail 1934–1940. 
Ta lõpetas 1925. aastal Saaremaa Ühisgümnaasiumi ja 1935. aastal Tartu Ülikooli õigusteaduse alal. 
Oli Kaitseliidu Saaremaa maleva juhatuse liige.
Ta arreteeriti NKVD poolt 19. aprillil 1941 Kuressaares. Suri Nõukogude vangilaagris.