tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Põhja-Khorāsāni provints

Põhja-Khorāsāni provints on 1. järgu haldusüksus (provints) Iraanis. Piirneb põhjas Türkmenistaniga.
Põhja-Khorāsāni provints eraldati 2004. aastal Khorāsāni provintsi põhjaosast.
Provints jaguneb kuueks maakonnaks.
Khorāsān-e Razavī provints

Khorāsān-e Razavī provints on 1. järgu haldusüksus (provints) Iraanis. Piirneb põhjas Türkmenistaniga ja idas Afganistaniga.
Khorāsān-e Razavī provints moodustati 2004. aastal Khorāsāni provintsi keskosast.
Provints jaguneb 19 maakonnaks.
Suuremad linnad on Mashhad ja Neyshābūr.
Provintsi pindala on 118 851 km².
Golestāni provints

Golestāni provints 1. järgu haldusüksus (provints) Iraanis. Piirneb põhjas Türkmenistani ja läänes Kaspia merega.
Provints jaguneb kuueks maakonnaks.
Suuremad linnad on Gorgān ja Gonbad-e Kāvūs.
Provintsis asub Iraani vanim, Golestāni rahvuspark.
Maaris Meier

Maaris Meier (sündinud 22. veebruaril 1983) on eesti jalgrattasportlane.
Saavutused.
2008
2010
2011
UBS

UBS Group AB on Šveitsi panganduskontsern, mille peakorterid asuvad Baselis ja Zürichis. Šveitsi suurim pank.
UBS loodi 1998. aastal, mil Šveitsi Ühispank ("Schweizerische Bankgesellschaft", "Union de Banques Suisses", "Unione di Banche Svizzere") ühines Šveitsi Pangaühinguga ("Schweizerischer Bankverein", "Société de Banque Suisse", "Società di Banca Svizzer", "Swiss Bank Corporation"). Tähekombinatsioon UBS pärineb Šveitsi Ühispanga ingliskeelsest nimest ("Union Bank of Switzerland").
2023. aasta alguses tabasid Credit Suisse panka rahalised raskused ja UBS tegi pakkumise ostmaks seda 3,23 miljardi dollari eest.
Ago Saller

Ago Saller (õieti Sal-Saller; 23. jaanuar 1946 – 28. juuni 1980) oli eesti näitleja.
1964. aastal lõpetas ta Tallinna 20. Keskkooli. Õppis Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedris, mille lõpetas 1968. aastal (3. lend). Seejärel töötas Eesti Draamateatris. Esinenud ka paljudes telelavastustes. Kuulus raadio sarisaate "Meelejahutaja" esimesse truppi.
Isiklikku.
Ago Saller oli Hendrik Sal-Salleri onu.
Alexander von Kotzebue

Alexander Friedrich Wilhelm Franz von Kotzebue (vene "Александр Евстафиевич Коцебу"; 9. juuni 1815 Königsberg – 24. august 1889 München) oli baltisaksa maalikunstnik.
Alexander oli näitekirjanik August von Kotzebue poeg. Pärast isa surma 1819. aastal õppis Alexander kadetikorpuses Peterburis, mille ta lõpetas 1834. aastal kaardiväeleitnandina. Sellest hoolimata otsustas ta neli aastat hiljem kunstniku elukutse kasuks ja alustas kunstiõpinguid Peterburi Kunstide Akadeemias Alexander Sauerweidi käe all. Pärast kuut aastat akadeemias esitles ta 1844. aastal oma esimest maali "Tormijooks Varssavile" ("Die Erstürmung Warschaus").
Seejärel jätkas ta õpinguid 1846. aastal Pariisis ning liikus sealt 1846 edasi Belgiasse, Hollandisse, Itaaliasse ja Saksamaale, misjärel jäi pidama Münchenisse. Seal sai temast Müncheni Kaunite Kunstide Akadeemia auliige. Ta maalis suuremõõtmelisi teoseid Venemaa lahingutest Seitsmeaastases sõjas ja Aleksandr Suvorovi sõjakäikudest. 
Kotzebue on maetud Müncheni Alter Südfriedhofi.
Eesti Ökoloogiakogu

Eesti Ökoloogiakogu on Eesti Looduseuurijate Seltsi ja Eesti Looduskaitse Seltsi ühise allorganisatsioonina 1983. aastal asutatud Eesti ökoloogide kogu. 
Kogu on kindla liikmeskonnata. Ta on olnud peamisi Eesti Ökoloogiapäevade ja Eesti Ökoloogiakonverentside korraldajaid.
Ökoloogiakogu juhatajaks on olnud Toomas Frey.
Šešuvis

Šešuvis on jõgi Leedus.
Jõgi saab alguse 12 km Raseiniaist loodes ja suubub Tauragė lähedal Jūrasse.
Jõe pikkus on 114 km, valgala pindala 1908 km². 
Šešuvise kaldal asub Gaurė alev.
Tauragnas

Tauragnas on järv Leedus Utena rajoonis Aukštaitija rahvuspargi territooriumil. Kagus piirneb järv Ignalina rajooniga.
Tauragnas on Leedu sügavaim järv. Aastal 1933 mõõdeti selle sügavuseks 60,5 meetrit. Aastal 2007 tehtud kordusmõõtmistel avastati, et järve tegelik suurim sügavus on aga 62,5 meetrit.
Järv on lookleva kaldaga; kaldajoone pikkus on 24,21 kilomeetrit. Tauragnase kaldad on enamasti kõrged (kohati kuni 40 m) ja metsased. Järve kaldale jääb Tauragnai alev, teised asulad on Taurapilis, Pilkeniai, Stučiai, Skroblus I, Varniškės, Sėlė, Šimkūnai.
Tauragnase säng asub jääajal tekkinud tunnelorus. Samasse tunnelorgu jääb veel kolm järve (Labė, Labelis, Jauniškise järv). Järve keskmine laius on 540 meetrit. Järve põhi on täis lohkusid, seda katavad savi ja karbonaatne põhjamuda.
Tauragnasesse voolab Labė järvest algav nimetu oja, kokku voolab sinna kuus oja. Järve valgala on 74 km². Tauragnasest algab Tauragna jõgi. Järve kaguosas moodustavad selle põhja suureteralisest kruusast koosnevad augud; järve vesi filtreerub seal Pliaušysi järve.
Tauragnais asub järve kaldal puhkeplats. Ka rajati alevisse aastal 1955 hüdroloogiajaam. Sealsete vaatluste kohaselt jäätub Tauragnas keskmiselt 19. detsembril, vabaneb jääkattest aga 16. aprillil, kuigi varjulisemates soppides püsib jääkate märgatavalt kauem. Viie meetri sügavuselt mõõdetuna on järve keskmine veetemperauur juulis ja augustis 19 kraadi, oktoobris 9,7 kraadi, novembris aga 5,8 °C. 
Legendi kohaselt olevat kord järve ääres peatunud vürst Rigimantas oma väesalgaga. Seal alustas tema vana kandlemängija pillimängu, mis meelitas metsast välja tarva. Mehed arvanud, et küllap see loom tahab neile õige asupaiga kätte näidata Tarvas läinud üles ühele mäele ja sõdalased rajanud sinna siis Tarapilise linnuse. Linnuse alla järve äärde tekkinud aga Tauragnai alev.
Tauragnase nime on vanasti kirjutatud "Thowraggen, Tarogin, Taurogno, Turogno, Taurogin". Nimi tuleneb sõnadest "tauras", mis tähendab tarvast, ja "ragas", mis tähendab sarve.
Turkestan

 
Turkestan on kuiv mägine piirkond Kesk-Aasias. Turkestan ulatub Kaspia merest Gobi kõrbeni, piirnedes põhjas Siberiga ning lõunas tänapäeva Pakistani, Iraani, Afganistani ja Tiibetiga.
Hotan

Hotan (uiguuri keeles خوتەن‎, hiina keeles 和田 (varem 和阗), "pinyin"'is "Hétián") on linn Hiinas Xinjiangis, Hotani ringkonna ja Hetian Shi keskus. Hotan asub Tarimi nõos, Kunlunist põhjas.
2000. aasta rahvaloenduse andmetel oli elanike arv 100 232, 2006. aastal 114 000. Elanike suur enamus on uiguurid.
Signaalvähk

Signaalvähk ehk tähnikvähk ("Pacifastacus leniusculus") on kümnejalaliste seltsi jõevähklaste sugukonda kuuluv loomaliik. 
Tema looduslik levila on läänepoolses Põhja-Ameerikas. Eestis levib kui invasiooniohtlik võõrliik.
Introdutseerimine Euroopasse.
Kuivõrd Euroopas pärismaine jõevähk kannatab tugevasti vähikatku käes, mis levib püügivahendite kaudu veekogust veekogusse, otsis Rootsi bioloog Gunnar Svärdson liiki, keda võiks kasvatada vähikatku ohuta. Ta introdutseeris Ameerikast signaalvähi Rootsi veekogudesse 1960. aastate algul. See oli liigi introdutseerimise algus Euroopasse. Peatselt viidi liik ka Jaapanisse. Teda hakati mitmel pool kasvandustes kasvatama, näiteks 1970. aastatel Inglismaal.
Kuigi signaalvähk ei haigestu vähikatku, jäeti alul tähele panemata, et ta siiski kannab seda haigust edasi ning on kohalikule liigile seetõttu ohtlik. Samuti on signaalvähk viljakam ja elutingimuste suhtes vähem nõudlik kui jõevähk.
Levik Eestis.
Signaalvähki leiti Eestis vähiuuringute käigus 2008. aastal Mustjõest Harjumaalt ja 2010. aastal Saaremaalt Riksu ojast. 2012. aastast on neid tabatud ka Vääna jõest Harju maakonnas.
Saaremaalt Riksu ojast leiti signaalvähke esialgu vaid mõnesajameetriselt jõelõigult, mis jäi Lõmala-Lümanda maanteel paiknevast Riksu sillast üles- ja allavoolu. Vähi levila laienes aga kiirelt ja hõivab nüüdseks juba oja kesk- ja ülemjooksu. 2014. aastal paigutati ligi viie kilomeetri pikkusele ojalõigule 98 vähimõrda, millega tabati 286 signaalvähki, kuid enam mitte ühtegi jõevähki.
Võõrliigi nagu signaalvähk ümberasustamine on Eestis keelatud ja selle eest võidakse määrata rahatrahv kuni 300 trahviühiku ulatuses.
Eesti Maaülikool uurib laboris signaalvähki, et ohjeldada tema levikut ja kaitsta jõevähki.
Ihtüoloog

Ihtüoloog ehk kalateadlane on teadlane, kes tegeleb kalade uurimisega.
Jõevähklased

Jõevähklased ("Astacidae") on kümnejalaliste seltsi kuuluv sugukond.
Perekonnad.
Jõevähklaste hulka kuulub kolm perekonda kokku 13 liigiga:
Heldur Haller

Heldur Haller (11. august 1923 Listaku küla, Rõuge kihelkond, Võrumaa – 7. veebruar 1947 Põdra küla, Rõuge vald, Võrumaa) oli eesti metsavend.
Ta astus Teise maailmasõja ajal 1943. aastal Saksa sõjaväe politseipataljoni. Uue Nõukogude okupatsiooni alguses sai temast metsavend. 
27. jaanuaril 1947 varahommikul toimus NKVD haarang tema peidupaigas Ristemäe lähistel Põdra külas, kus Heldur oli leidnud varju oma klassiõe Liidia Kevvai juures. Põgenemisel sai ta surmavalt haavata ja suri kohapeal. NKVD-lased teotasid noormehe surnukeha eriti julmal moel: ta seoti auto külge ja lohistati mööda teed ning hiljem visati Mustjõkke. 
Heldur leiti sugulaste poolt mitme päeva pärast ja maeti Varstusse Ritsiku kalmistu aia taha, sest nõukogude võimuorganid ei lubanud kalmistule matta. 
Haual on metallrist plaadiga: “Puhka rahus Heldur Haller. Sünd: 1923. 11. aug. Mõrv: 1947. 7. veeb. Uputet: 11. aprillil. Maet: 14. apr.”.
Simuna Siimona ja Juuda kogudus

Simuna Siimona ja Juuda kogudus on EELK kogudus Simunas, mis kasutab Simuna kirikut.
Kogudus kuulub EELK Viru praostkonda.
Koguduse õpetaja on Enn Salveste, organist ja juhatuse esimees on Ainar Ojasaar.
Jumalateenistused on igal pühapäeval kell 11 Simuna Siimona ja Juuda kirikus.
Ajalugu.
Simuna kihelkonnakirikuna kasutatav Simuna kirik kuulub koos Tallinna Toomkirikuga Eesti vanimate hulka (13. sajand). 14. sajandil annetas Taani kuningas Valdemar IV Atterdag Simuna kiriku Tallinna Toomkirikule. Kirik kuulus Tallinna Toomkiriku patronaadiõiguse alla.
Simuna kihelkond oli territoriaalselt suuremaid Põhja-Eestis. Hiljemalt 16. sajandil eraldus sellest Väike-Maarja kihelkond, mis oli algselt Simuna kihelkonnakiriku abikiriku ala. Kogudusel oli kabel ka Paasveres, hiljem osi Laiuse kihelkonnast.
Suure-Jaani Johannese kogudus

EELK Suure-Jaani Johannese kogudus on luterlik kogudus Suure-Jaanis.
Kogudus kuulub Viljandi praostkonda. 
Koguduse hooldajaõpetaja on Hedi Vilumaa, organist on Merike Saaremets ja juhatuse esimees on Jüri Mikkor.
Jumalateenistused on vastavalt kavale algusega kell 14.00 Suure-Jaani kirikus.
Taagepera Jaani kogudus

EELK Taagepera Jaani kogudus on luterlik kogudus Taageperas.
Kogudus kuulub Viljandi praostkonda, varem kuulus Valga praostkonda.
Koguduse õpetaja on Arvo Lasting, organist Thea Leitmaa. Juhatuse esimees on Tõnis Järv.
Jumalateenistused on igal kuu teisel ja neljandal pühapäeval algusega kell 14.00 Taagepera Jaani kirikus.
Julia Jentsch

Julia Jentsch (sündinud 2. veebruaril 1978 Berliinis) on Saksamaa näitleja.
Ta on võitnud kaks Euroopa filmiauhinda ja ühe Saksamaa filmiauhinna.
Veit Heiduschka

Veit Heiduschka (sündinud 20. mail 1938 Döbelnis) on Austria filmiprodutsent. Ta on alates 1985. aastast produtseerinud üle 50 filmi.
Mahemetsandus

Mahemetsandus ehk säästlik metsandus on metsandus, mis lähtub mahemajanduse põhimõtetest. 
Mahemetsanduse lähtepunktideks on
Metsaraie

Metsaraie on puude ja põõsaste langetamine koos sellega kaasnevate eel- ja järeltöödega; metsamajanduses rakendatav puude mahavõtmine puidu saamise või metsa hoolduse eesmärgil.
Raie jaguneb lõppraieks (lageraie ja turberaie) ja vahekasutusraieks (hooldusraie ja sanitaarraie). 
Raie liigid.
Raie liigid on:
Pjotr Ivašutin

Pjotr Ivašutin (vene keeles "Пётр Иванович Ивашутин"; 5 vkj/18. september 1909 Brest-Litovsk – 4. juuni 2002 Moskva) oli Nõukogude Liidu riigiametnik (NSV Liidu Relvajõudude Kindralstaabi Luure Peavalitsuse esimees ja NSV Liidu Ministrite Nõukogu juures asuva Riikliku Julgeoleku Komitee esimehe 1. asetäitja) ja sõjaväelane, Nõukogude Liidu kangelane (1985).
Noorus.
Pjotr Ivašutin töötas aastatel 1926–1931 raudteel ja Ivanovo-Voznessenski linna mehaanikatehases. 1930. aastal astus VK(b)P liikmeks. 
Sõjaväeteenistus.
Pjotr Ivašutin alustas teenistust nõukogude Punaarmees 1931. aastal, lõpetas 1933. aastal Stalingradi õhujõudude sõjalennukooli, aastatel 1933–1937 teenis 107. lennuväebrigaadi lendur-instruktorina Moskva sõjaväeringkonnas. 1937. aastast raskepommitaja TB-3 komandör, aastatel 1937–1939 õppis kaks kursust juhtivkoosseisu teaduskonnas N. Žukovski nimelises Õhujõudude Akadeemias. 1939. aastal suunati pärast 1937.–1938. aastal toimunud poliitilisi repressioone NSV Liidu Siseasjade Rahvakomissariaadis VK(b)P KK korraldusel NSV Liidu SARKi Riikliku Julgeoleku Peavalitsuse teenistusse.
Teenistus riiklikes julgeolekuorganites.
Pjotr Ivašutin alustas teenistust NSV Liidu SARKi Riikliku Julgeoleku Peavalitsuse Valgevene sõjaväeringkonna Eriosakonnas. Pjotr Ivašutin osales 1939. aastal Nõukogude-Soome sõjas Leningradi sõjaväeringkonna laskurkorpuse eriosakonna ülem ning Teise maailmasõjas teenis sõjalise vastuluure Eriosakondades/SMERŠi osakondades viie rinde koosseisus:
Teise maailmasõja lõpuperioodil osales Nõukogude armees vastuluurealases tegevuses Kaukaasias, Jugoslaavias Ungaris ja Austrias, 29. aprill 1943 – mai 1946. aastal NSV Liidu Kaitse Rahvakomissariaadi Vastuluure Peavalitsuse SMERŠi Lõuna väegrupi Vastuluurevalitsuse ülem
Pärast Teise maailmasõja lõppu teenis Pjotr Ivašutin Nõukogude armee poolt okupeeritud Ida-Euroopa piirkondades;
1951. aasta detsembris määrati Pjotr Ivašutin NSV Liidu Riikliku Julgeoleku Ministeeriumi 3. Peavalitsuse ülema asetäitjaks;
1952. aastal septembris määrati Pjotr Ivašutin Ukraina NSV Riikliku Julgeoleku Ministeeriumi ministriks. 
1953. aasta märtsis määrati Pjotr Ivašutin Ukraina NSV Siseministeeriumi ministri asetäitjaks;
1953. aasta juulis määrati ta NSV Liidu Siseministeeriumi 3. Peavalitsuse (sõjaline vastuluure) ülema asetäitjaks;
Pärast 1954. aastal NSV Liidu Ministrite Nõukogu juures asuva Riikliku Julgeoleku Komitee moodustamist viidi ta üle NSV Liidu MN ja RJK 5. Peavalitsuse (majanduslik vastuluure) ülemaks; 
1954. aasta juunis määrati ta NSV Liidu MN ja RJK esimehe asetäitjaks, aastatel 1956–1963 töötas NSV Liidu MN ja RJK esimehe 1. asetäitjana. 
1963. aasta märtsist kuni 1986. aastani oli Pjotr Ivašutin NSV Liidu Relvajõudude Kindralstaabi Luure Peavalitsuse ülem;
Aastatel 1987–1992 teenis Pjotr Ivašutin NSV Liidu Relvajõudude peainspektorite grupis;
1992. aastal läks erru, suri 4. juunil 2002 Moskvas ja on maetud Trojekurovo kalmistule.
Tartu eraülikool

Tartu eraülikool ("Tartu eraülikooli kursused, Mihhail Rostovtsevi eraülikool", ladina keeles "Universitas Privatissima Jurjevensis") oli aastail 1908–1918 Tartus tegutsenud kõrgem õppeasutus.
Eraülikool loodi Mihhail Rostovtsevi algatusel pärast seda, kui naised kaotasid õiguse saada Tartu ülikooli vabakuulajaiks. Seetõttu oli enamik kuulajaid naised. Eraülikooli võis astuda ilma eelneva keskhariduseta, samuti ei kehtinud seal piiranguid juutide vastuvõtmisele.
Eraülikoolil oli arsti- ja füüsika-matemaatikateaduskond ning kokku 3872 kuulajat. Direktorid olid:
Kursustele tuli osalejaid Vene impeeriumi eri piirkondadest, kuid vähemalt 169 naist olid seotud Eestiga, neist võib eestlaseks pidada 107 naist. Eraülikooli kursustel oli oluline roll eesti naissoost arstide koolitamisel enne 1919. aastat.
Eraülikooli tegevus lõppes 1918. aastal. 1920. aastal annetati sisustus ja õppevahendid Tartu Ülikoolile, enamik hooneid jäi Mihhail Rostovtsevile.
Ivan Iljitšov

Ivan Iljitšov (vene keeles "Иван Иванович Ильичёв"; 14. august 1905 – 2. september 1983 Moskva) oli Nõukogude sõjaväelane (kindralleitnant 1943), NSV Liidu Relvajõudude Kindralstaabi Luure Peavalitsuse ülem ning NSV Liidu Välisministeeriumi riigiametnik.
Ivan Iljitšov oli 1938. aastast NSV Liidu Tööliste ja Talupoegade Punaarmee Luurevalitsuse Poliitosakonna ülem, 1941. aasta juunist TTPA Kindralstaabi Luurevalitsuse ülema asetäitja poliitalal, 1942. aasta augustist TTPA Kindralstaabi Luurevalitsuse (lahinguluure ning luuretegevus sõjategevuspiirkonnas Teise maailmasõja ajal) ülemaa kohusetäitja, aastatel 1944–1945 TTPA Kindralstaabi Luurevalitsuse ülem.
Aastatel 1949–1975 töötas Ivan Iljitšov NSV Liidu Välisministeeriumis diplomaatilisel tööl.
Erich Lõhmus

Erich Lõhmus (20. juuli 1928 Narva – 7. aprill 1995 Tartu) oli eesti metsateadlane.
Ta oli ametniku poeg.
Lõhmus lõpetas 1953. aastal Eesti Põllumajanduse Akadeemia ja 1973. aastal sai ta Tartu Riiklikus Ülikoolis põllumajanduskandidaadi kraadi.
Töötas pärast EPA lõpetamist kuni 1958. aastani Eesti Aerofoto-Metsakorralduse Kontori ja Eesti metsamelioratsiooni ekspeditsiooni taksaatori ja insenerina, 1962–1963 ENSV Teaduste Akadeemia zooloogia ja botaanika instituudi metsasektori vaneminsenerina, 1963–1969 Metsanduse Teadusliku Uurimise Laboratooriumi vaneminseneri ja nooremteadurina, 1969–1975 Eesti Metsamajanduse ja Looduskaitse Teadusliku Uurimise Instituudis nooremteadurina, 1975–1988 vanemteadurina ja 1988–1995 juhtteadurina.
Ta on uurinud metsaökoloogiat, -tüpoloogiat ja metsaökosüsteemide modelleerimist. Tema väljatöötatud metsakasvukohatüüpide klassifikatsioon on olnud Eesti metsanduses ja ökoloogias väga populaarne. Lõhmus on olnud teadusajakirja Metsanduslikud Uurimused koostajaid ja toimetajaid.
Mihhail Svinelupov

Mihhail Svinelupov (vene keeles "Михаил Георгиевич Свинелупов"; 1903 Zlatoust – 13. august 1979 Moskva) oli Nõukogude sõjaväelane (kindralmajor 1945) NSV Liidu Riikliku Julgeoleku Rahvakomissariaadi ja Eesti NSV Riikliku Julgeoleku Ministeeriumi juhtivtöötaja.
Teenistus Nõukogude julgeolekuorganites.
Mihhail Svinelupov asus Nõukogude julgeolekuorganistesse teenistusse 1925. aastal, 1928. aastal astus VK(b)P liikmeks, aastatel 1928–1936 oli NSV Liidu OGPU-SARKi keskalluvusega kooli õppegrupi ülem, 1. oktoobrist 1937 viidi üle teenistust jätkama NSV Liidu Riikliku Julgeoleku Rahvakomissariaadi Kaadrite osakonda.
1941. aasta veebruarist oli ta NSV Liidu Riikliku Julgeoleku Rahvakomissariaadi kaadrite osakonna ülema asetäitja ja seejärel kaadriosakonna ülem, 
1943. aasta maikuust oli Svinelupov NSV Liidu Riikliku Julgeoleku Rahvakomissariaadi rahvakomissari asetäitja kaadrite alal ja kaadriosakonna ülem, 
1946. aasta 11. maist oli ta NSV Liidu Riikliku Julgeoleku Ministeeriumi julgeolekuministri asetäitja ja Kaadritevalitsuse ülem ning Nõukogude julgeolekuorganite Proletaarse Spordiühingu Dünamo Kesknõukogu esimees (1946–1948). 
1950. aasta 31. detsembril vabastati ta Kaadrite valitsuse ülema kohustest;
1951. aasta 1. aprillist kuni 16. märtsini 1953. aastal oli Svinelupov Eesti NSV Riikliku Julgeoleku Ministeeriumi ministri asetäitja operatiivtöö alal;
1953. aasta juulist oli ta NSV Liidu Siseministeeriumi 3. Erilaagri (Dubravlag) ülema asetäitja ja hiljem ka laagriülema kohusetäitja, 1954. aastal ta vallandati, seoses isikkoosseisude koondamisega NSV Liidu Siseministeeriumis. 
1955–1957 pensionär Minskis, alates 1957 Moskvas.
Tuulas

Tuulas ("Artamus") on linnuperekond värvuliste seltsist. Nad arvatakse tuulaslaste sugukonda.
Levik.
Tuulased on levinud Indias, Sri Lankal, Lõuna-Hiinas, Kagu-Aasias, Filipiinidel, Palaul, Indoneesias, Uus-Guineas, Melaneesias, Austraalias ja Fidži saartel. Tuulaseid on umbes kümme liiki.
Kirjeldus.
Tuulastel on jässakas kehaehitus, lühikesed jalad ja lühike sirglõikeline saba, pikad ja teravad kolmnurkjad tiivad, mille tõttu nad sarnanevad lennul kuldnokaga. Neil on tugev keskmise pikkusega ja kergelt kõverdunud lai nokk. Tuulased on värvuliste seas parimad lendajad, nad on väheseid värvulisi, kes teevad purilendu. Samuti on tuulased ainsad värvulised, kellel on puuderudusuled.
Käitumine.
Tuulaste toiduks on putukad, mida püüdes võivad õhus püsida tunde. Maas hüplevad tuulased kohmakalt. Neid võib tihti näha telefonitraatidel istumas. Tuulased on väga seltsivad linnud, nad võivad pesitseda hajusate kolooniatena ja mõned liigid kogunevad ööseks tihedasse kobarasse ning magavadki üksteise otsas. Jaheda ilmaga võivad tuulased kobarasse koguneda ka päeval. Mõned liigid on inimkaaslejad.
Paljunemine.
Tuulased elavad lagedamatel aladel, nad väldivad tihedaid metsi. Põhjapoolsematel aladel pesitsevad kevadel, troopikas märjal aastaajal. Pesa teevad nad oksaharude, lahtimurdunud puukoore vahele või vana tüvetüüka õõnsusse. Okstest tehtud kausjas pesa paikneb kõrgel puu otsas või madalal maapinna kohal. Kurnas on 2–4 kreemikasvalge tausta ja tumeda mustriga muna. Pesa ehitavad, mune hauvad ja poegi toidavad mõlemad vanalinnud. Perekonnad püsivad koos veel kaua pärast pesitsemist ning kohendavad tihti üksteise sulgi. 
Liigid.
Perekonda kuulub 11 liiki:
Tartu maavolikogu (1938)

Tartu maavolikogu valiti 11. juunil 1938 Tartumaa valla- ja linnavanemate täiskogu poolt ja kinnitati 16. juunil samal aastal.
1. aprillil 1939 jõustunud valdade reformi tõttu langesid maavolikogust välja Johannes Ratnik, Johannes Juksaar ja Johannes Ivask. Nende asemele valiti 24. aprillil 1939 Tähtvere vallavanem Pütsep, Kambja vallavanem Unt ja Meeksi vallavanem Ojaveri.
Drongolased

Drongolased ("Dicruridae") on värvuliste seltsi kuuluv lindude sugukond.
Teaduslikult kirjeldas drongolaste sugukonda esimesena iiri zooloog ja poliitik Nicholas Aylward Vigors 1825.
Levik.
Drongolased on levinud Aafrikas Saharast lõunas, Lõuna-Aasias, Filipiinidel ja neist lõuna pool olevatel saartel kuni Saalomoni saarte ja Austraaliani. Venemaale on kaks liiki jõudnud eksikülalisena Habarovski krai ja Primorje krai lõunaossa.
Drongolasi on umbes 20 liiki. Tavaliselt eristatakse sugukonnas kaks perekonda: mägidrongo ja drongo. Mägidrongosid on 1 liik, kes elab Uus-Guinea mägedes, kõik ülejäänud liigid kuuluvad drongode perekonda. Kõigil drongodel on 10 tüürsulge, aga mägidrongol 12.
Drongolaste sugukond tekkis kõige tõenäolisemalt Lõuna-Aasias, India ja Indohiina piirkonnas. Sealt levis ta Aafrikasse 15 miljonit aastat tagasi. Teisele poole Wallace'i joont Australaasiasse levis ta suhteliselt hiljuti, 6 miljonit aastat tagasi.
Välimus.
Drongolased on rästasuurused või natuke suuremad. Nende sulestik on üldiselt must või tumehall ja erineval määral metalliläikeline. Mõne liigi alapool on valge. Paljudel liikidel on peas tutt. Isas- ja emaslinnud on sulestikult sarnased.
Nokk on tugev ja meenutab varese oma, konksuga ülanokal ja väljalõikega alanokal. Nokatüvikul on tavaliselt harjassuled, mis on suunatud ettepoole, aga mõnikord katavad ka sõõrmeid. Jalad on lühikesed.
Saba on suhteliselt pikk ja enamasti väljalõikega. Selle äärmised tüürsuled on tihti poole pikemad kui keskmised. Eriti kaunid sabasuled on Lõuna-Aasias elavatel paradiisidrongol ja lippsaba-drongol ning Uus-Iirimaal elaval käärsaba-drongol.
Eluviisid.
Drongolased asustavad metsamaastikku. Nad elavad mitmesugustel kõrgustel, alates merepinna tasemest ja lõpetades 3 km kõrgusel olevate mägimetsadega.
Drongolased pesitsevad kõrgel puu otsas, kuhu ehitavad oksaharude vahele rippuva kausja pesa. Pesa on kerge ja üsna habras, üldiselt on see põimitud taimekiududest. Väljastpoolt võib pesa olla "kaunistatud" ämblikuniidi ja samblaga. Täiskurnas on 3–5 muna.
Drongolased on oma väiksuse kohta agressiivsed ja kartmatud linnud, kes oma pesa või poegi kaitstes võivad rünnata endast palju suuremaid loomi.
Nad toituvad putukatest, mida napsavad õhust ja maast. Põhilise toiduse moodustavad termiidid, kiilid, tirdid, rohutirtsud ja ämblikud. Mõnikord saab näha, kuidas 20–30 linnust koosnev drongode parv jälitab termiidisülemit.
Paradiisidrongod oskavad matkida teiste lindude ja loomade hääli.
Nimi "drongo" pärineb Madagaskarilt. 
Liigid.
Nimestik on toodud BirdLife Internationali järgi. Liik "Chaetorhynchus papuensis" kuulub ilmselt teise sugukonda.
Kaarel Parisalu

Kaarel Parisalu (kuni 1935. aastani Karl Parson; 9. jaanuar 1891 – 4. veebruar 1966 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (major, 1939).
Johann Friedrich Heller

Johann Friedrich Heller (8. jaanuar 1786 Stolpe – 26. märts 1849 Räpina) oli Eesti vaimulik.
Heller sündis Stolpes, Taga-Pommerimaal. Lõpetas Stolpe vanalinna kooli ja immatrikuleerus 1. oktoobril 1802 Königsbergi Ülikooli, 27. septembril 1803 immatrikuleerus ta Halle Ülikooli. Aastast 1807 töötas ta koduõpetajana Liivimaal. Õppis aastatel 1811–1812 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Ordineeriti 14. jaanuaril 1812 õpetajaks.
Oli aastatel 1812–1814 (introdutseeriti 6. märtsil 1812) Vastseliina Katariina koguduse õpetaja, aastatel 1814–1849 (introdutseeriti 1. mail 1814) Räpina Miikaeli koguduse õpetaja. Aastast 1834 oli ta Võru praostkonna praost, aastast 1843 oli ta konsistooriumi assessor.
Helleri tähtsaim kirjutis on "Versuch über das Wesen und den Gebrauch der ehstnischen Casen, besonders des sogenannten Nominativs, Genitivs und Accensativs" (Johann Heinrich Rosenplänter "Beiträge..." XV; ja lisandeid samas XVI), mida Ferdinand Johann Wiedemann nimetas kõige tähtsamaks keeleteaduslikuks teoseks peale Johann Hornungit, mis 130 aasta jooksul eesti keele käänete kohta ilmunud. Heller tundis ka uuemat tolleaegset kirjandust soome keelegi grammatika kohta. Lisaks avaldas ta kaks kirikulaulude kogumikku. Ühes Carl Gottfried Gustav Masingiga toimetas ta trükki tartukeelse kirikuagenda tõlke pealkirjaga: "Jummala-Orjuse Ramat Evangeliumi päle pohjandetu..." (Riias, 1835).
Vaatlusõhupall

Vaatlusõhupall (vpl) on luure ja suurtükitule juhtimise eesmärgil kasutatav õhupall (enamasti kinnisõhupall).
Õhupalle on kasutatud sõjalisel otstarbel alates Prantsuse revolutsioonisõdadest. Kasutamise kõrgpunkt oli Esimeses maailmasõjas, kuid vähemal määral kasutatakse neid ka tänapäeval.
Jugend debattiert international

"Jugend debattiert international – Kesk- ja Ida-Euroopa riikide vaheline võistlus" on õpilastele suunatud saksakeelne väitluskonkurss, mis toimub Eestis, Lätis, Leedus, Poolas, Venemaal (Moskvas ja Peterburis), Tšehhis, Ukrainas ja Ungaris.
Projekti on ellu kutsunud Goethe Instituut, fond „Erinnerung, Verantwortung und Zukunft“, mittetulunduslik Hertie Fond ja Saksa Välismaise Koolihariduse Keskus. Lisaks sellele toetavad projekti kohalikud asutused – Poolas Saksa-Poola Koostööfond, Tšehhis Saksa-Tšehhi Tulevikufond, Leedus Informatsiooni- ja tehnikakeskus õpilastele, Ukrainas Klitško Fond. Ungaris on toetajaiks Hanns Seideli Fond, E.ON Hungária, Audi Akadeemia, Ungari sakslaste omavalitsus ning Konrad Adenaueri Fond. "Jugend debattiert international" on senini ainus rahvusvaheline saksakeelne väitluskonkurss õpilastele. Väitluskonkurss õpetab Kesk- ja Ida-Euroopa noortele oma vaateid ja seisukohti sisuliselt põhjendatult ja veenvalt esitama ning soovib konkursiga edendada saksa keelt. Konkursil väideldakse erinevatel teemadel: koolielu, põhiõigusi, ajalugu (eriti just ajalooliste õigusvastaste kogemuste lahtirääkimine) ja Euroopat puudutavatel teemadel. Projekt on suunatud õpilastele alates 10. klassist, kelle saksa keele tase on vastavalt Euroopa keeleõppe raamdokumendi tasemetele vähemalt B2.
Konkurss.
2015/2016 õppeaastal osales konkursil ligi 2300 õpilast 157 koolist. Nendes koolides tegeletakse projektiga õppetundides. Välja koolitatud õpetajad õpetavad õpilastele väitlemist ja viivad nendega läbi väitlusi. Parimad õpilased väitlevad seejärel omavahel, kõigepealt oma koolis, kus parimad pääsevad edasi poolfinaali ja finaali. Lõpuks on iga riigi esimese ja teise koha saavutanul võimalus osaleda rahvusvahelises finaalis, kus finalistidele on mentoritena toeks Saksamaal toimuva väitluskonkursi "Jugend debattiert" kaks paremat.
Väitluse ülesehitus ja hindamine.
Väitluses osaleb korraga neli õpilast, kellest kaks on poolt ja kaks vastu. 24 minuti jooksul väitlevad õpilased saksa keeles ühiskonnapoliitiliselt olulistel teemadel (nt „Kas Türgi tuleb vastu võtta ELi liikmeks?“). Väitluse formaat on kindlaks määratud. Igal kõnelejal on alguses kaks minutit kõneaega, kus ta saab esitada oma arvamuse ja argumendid. Seejärel on kaksteist minutit aega vestluseks, mis on tegelik „vaidlusfaas“. Lõppsõnaks on igal õpilasel taas aega üks minut. Väideldakse järgmistel teemadel: koolielu, poliitika, põhi- ja inimõigused, ajalugu (eriti just ajalooliste õigusvastaste kogemuste lahtirääkimine) ja Euroopa.
Väitlust hindab 3–5-liikmeline žürii, kes annab igale väitlejale punkte. Kõiki hinnatakse nelja kriteeriumi alusel: asjatundlikkus, väljendusoskus, veenmisvõime ja kõneoskus. Keelealaseid teadmisi eraldi ei hinnata.
Ajalugu.
"Jugend debattiert international" toimus esimest korda 2005. aastal Poolas ja Tšehhis. Alates 2006. aastast osalevad selles ka Eesti, Läti, Leedu ja Ukraina koolide õpilased. 2009. aastal lisandusid pärast kaheaastast pilootfaasi ka Moskva ja Peterburi koolid ning 2010. õppeaastal Ungari koolid. Alates 2016. aastast liituvad projektiga Slovakkia ja Sloveenia.
JDI finaalid
Carl Gottfried Gustav Masing

Carl Gottfried Gustav Masing (22. jaanuar 1789 Sangaste – 17. detsember 1859 Vastseliina) oli baltisaksa päritolu Eesti vaimulik.
Õppis Valga kreiskoolis ja aastatel 1805–1808 Tartus gümnaasiumis. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1808–1812. Oli koduõpetajaks August Gottlieb Majori juures. Ordineeriti 26. oktoobril 1813 õpetajaks.
Oli 1813–1814 vikaariks Räpina Miikaeli koguduses. Aastatel 1814–1859 (introdutseeriti 14. juunil 1814) oli ta Vastseliina Katariina koguduse õpetaja. Oli esimene järjepidevalt Õ-tähte kasutanud kirjamees. 
Andis koos Räpina Miikaeli koguduse õpetaja Johann Friedrich Helleriga aastal 1835 välja tartukeelse kirikuagenda tõlke pealkirjaga: "Jummala-Orjuse Ramat Evangeliumi päle pohjandetu...". Samuti andis ta õpetaja Johann Friedrich Helleriga koos välja lauluraamatuid. Võttis osa ka Õpetatud Eesti Seltsi tegevusest.
Isiklikku.
Tema poeg Friedrich Gustav Heinrich Wilhelm Masing oli Räpina ja Mehikoorma koguduse õpetaja, poeg Gustav Alexander Hermann Masing oli Vastseliina Katariina koguduse õpetaja. Tema abikaasa Sophie isa oli Kanepi Jaani koguduse õpetaja Johann Philipp von Roth.
Jakob Munner

Jakob Munner VR II/3 (26. jaanuar 1895 Kuigatsi vald, Valgamaa – 7. märts 1936) oli Eesti sõjaväelane (kapten).
Munner sündis Kuigatsi vallas Valgamaal, õppis Puka õigeusu algkoolis ja Vaimulikus koolis Riia vaimuliku seminari juures.
1. juunil 1915 astus Vilno sõjakooli. Sama aasta 1. oktoobril lõpetas ta sõjakooli lühendatud kursuse ning määrati noore lipnikuna Kaasani sõjaväe ringkonda 248. jalaväe tagavarapataljoni. Sealt saadeti ta omal soovil juba 8. novembril Dünaburgi kindluse komandandi käsutusse, teenistusse määramiseks Läti kütipataljoni. 16. novembril jõudis kohale ja määrati 6. Tukumsi kütipataljoni.
1916. aasta 24. juulil viidi Munner üle äsja formeeritud 9. Volmari kütipataljoni, kus teenis nooremohvitserina ja roodu ülema kohusetäitjana kuni 4. juunini 1917, saades Püha Stanislavi III järgu, Püha Anna III järgu, Püha Stanislavi II järgu ja Püha Vladimiri IV järgu aumärkide osaliseks. Ühtlasi ülendati ta samas pataljonis 25. juulil 1916 nooremleitnandiks ja 15. oktoobril 1916 leitnandiks.
4. juunil 1917, osa võtnud paljudest lahingutest, lahkus Munner 8. Volmari Läti kütipolgust ning ilmus 19. juunil 1. Eesti jalaväepolku, kus määrati 8. roodu ülemaks. 6. augustil samal aastal ülendati alamkapteniks (staabikapteniks).
Saaremaa operatsiooni ajal 1917. aasta sügisel sattus ta 4. oktoobril koos 1. Eesti jalaväepolgu osadega Muhumaal sakslaste kätte vangi. Munner viibis Saksamaal vangis kuni kevadeni 1918, mil tuli tagasi Eestisse.
25. novembril 1918 astus ta teenistusse 1. jalaväepolku ja määrati seal 2. roodu ülemaks. 13. detsembril sõitis rindele 5. Rakvere jalaväepolku ning astus kohe sõjategevusse. 25. detsembril määrati Munner 5. Rakvere jalaväepolgu 8. roodu ülemaks. Sellele kohale jäi ta kuni 1. jaanuarini 1919, mil nimetati polgu erigrupi (kapten Kivilo grupi) juhiks ja tegi selle grupiga läbi üldise pealetungi Anija juurest Narva.
22. jaanuaril 1919 määrati Munner Narvas 5. Jalaväepolgu 3. roodu ülemaks ja 28. jaanuaril 1. roodu ülemaks. 18. veebruaril määrati ta 5. Jalaväepolgu II pataljoni ülemaks, 18. juulil 1919 aga 5. alaväepolgu ülema abiks. Olles 7. novembril 1919 ülendatud kapteniks, teenis sellel ametikohal kuni Vabadussõja lõpuni, täites vahepeal polgu ülema kohuseid. 
1. jaanuaril 1921 viidi Munner üle ümberformeeritud 5. jalaväepolku, kus ta teenis kuni sõjaväeteenistusest vabanemiseni 20. märtsil 1921. Vabanemise järel oli lühikest aega Tartus politsei teenistuses ning siis 10. jaanuarist 1923 kuni 1. juunini 1924 Eesti Piirivalve teenistuses, Peipsi jaoskonna ülemana. Piirivalvest lahkudes töötas mitmesugustel aladel, kuni siirdus lõpuks Viru maavalitsuse teenistusse, kus teenis teemeistri ametikohal lõpuks juba raske kopsuhaigusega võideldes.
Isikliku vahvuse eest on kapten Munnerile antud II liigi 3. järgu Vabadusrist, tasuta maa normaaltalu suuruses ja rahaline autasu 750 krooni. 
Jakob Munner on maetud Rakvere sõjaväe kalmistule.
Andres Taul

Andres Taul (11. augustil 1936 Tartu – 24. aprill 2018 Kanada) oli eesti vaimulik, Eesti Evangeeliumi Luteriusu Kiriku peapiiskop ja hiljem EELK Välis-Eesti piiskopkonna piiskop.
Elukäik.
Tema perekond põgenes 1944. aastal Saksamaale. Õppis Göttingeni Eesti Algkoolis. Kuna isa kutsuti Inglismaale Londoni koguduse õpetajaks, siis koliti 1947. aastal Saksamaalt Inglismaale. Aastatel 1948–1954 õppis ta Portora Royal Schoolis (poiste erakool Enniskillenis Põhja-Iirimaal). 1954. aastal alustas ta õpinguid Augustana-Hochschule's Neuendettelsaus Baierimaal, rõhuga vanade keelte ja saksa keele õppimisel. Aastatel 1956–1957 õppis ta Erlangeni Ülikooli usuteaduskonnas; 1957–1960 Oxfordi Ülikooli Honours School of Theologys, mille lõpetas bakalaureusekraadiga, magistrikraadi sai aastal 1964 Oxfordi Ülikoolist. Doktoritöö teemal "The impact of fifty years of atheistic indoctrination of the Estonian Evangelical Lutheran Church" kaitses ta 1996. aastal Concordia Lutheran High Schoolis (Fort Wayne'is, Indiana osariigis). Oli prooviaastal Londoni koguduses. Ordineeriti õpetajaks 30. juulil 1961 peapiiskop Johan Kõpu poolt.
Ta oli aastatel 1961–1969 Põhja-Inglismaa koguduse õpetaja. 1969. aastast elas Ameerika Ühendriikides, kus oli 1969–1971 New Yorgi Eesti Evangeeliumi Luteri Usu koguduse abiõpetaja. Edasine elu möödus Kanadas: aastatel 1971–1982 oli ta Toronto Vana-Andrese koguduse õpetaja, 1982–2007 Toronto Peetri koguduse õpetaja, ühtlasi hooldas ta 1996–2007 St. Catharines'i Pauluse kogudust.
Valiti 26. veebruaril 2007 E.E.L.K. peapiiskopiks. 10. juunil 2007 pühitses Andres Põder Toronto Vana-Andrese kirikus ta peapiiskopiks. Pärast E.E.L.K. ja EELK ühinemist oli ta Välis-Eesti piiskopkonna piiskop.
Andres Taul suri 23. aprillil 2018 Kanadas. 6. augustil 2018 oli Tallinna toomkirikus õhtupalvus tema mälestuseks. Ta maeti 7. augustil 2018 Metsakalmistule.
Isiklikku.
Tema isa Jaak Taul oli Eestis Petseri Peetri koguduse, Ülikooli koguduse ja Tartu Peetri koguduse õpetaja ning Tartu ülikooli süstemaatilise usuteaduse eradotsent (kaitses 21. mail 1935 usuteaduse doktori väitekirja). Inglismaal oli tema isa E.E.L.K. Londoni koguduse õpetaja ja hiljem ka Inglismaa praostkonna praost.
Ain Nurmela

Ain Nurmela (sündinud 22. augustil 1962 Pärnus) on eesti kujunduskunstnik.
Aastatel 1980–1986 õppis Eesti Kunstiakadeemias. 
Ain Nurmela on teinud kujunduse sellistele telesaatesarjadele nagu "Tähelaev", "Kaks takti ette" ja "Ohtlik lend" ning filmile "Sügisball".
Koostöös Iir Hermeliini ja Ülar Markiga valmis tal 2002. aasta Eurovisiooni lauluvõistluse lava ja saalikujundus.
2010. aasta augustis jäi ta teadmata kadunuks.
Wudalianchi Shi

Wudalianchi Shi (五大连池市, Wǔdàliánchí Shì) on maakonna õigustega linn Hiinas Heilongjiangi provintsis Heihe Shi's. 
Haldusüksuse pindala on 9874 km².
Elanike arv on umbes 360 000 (2002), 1999. aasta andmetel 355 597. 
Wudalianchi Shi keskus on Wudalianchi.
Loodus.
Wudalianchi paikneb Songneni tasandiku ja Väike-Hingani üleminekualal.
Raigo Toompuu

Raigo Toompuu (sündinud 17. juulil 1981) on Eesti kergejõustiklane (kuulitõukaja).
Tema isiklik rekord kuulitõukes on 12. augustil 2010 Tallinnas tõugatud 20.20.
Kettaheites on tema isiklik rekord 58.77 ja vasaraheites 53.40.
Ta esindas Eestit 2012. aasta suveolümpiamängudel.
Priidu Niit

Priidu Niit (sündinud 27. jaanuaril 1990) on Eesti kettaheitja.
Tema isiklik rekord on 5. juunil 2011 Rakveres heidetud 60.69.
Meigo Tammsaar

Meigo Tammsaar (sündinud 20. augustil 1990) on Eesti kettaheitja.
Tema isiklik rekord on 58.43 (heidetud 1,75 kg heitevahendiga).
2009. aastal tegi ta tiitlivõistluste debüüdi Euroopa juunioride meistrivõistlustel Novi Sadis, kus kvalifitseerus lõppvõistlusele isikliku rekordiga 58.43 (1,75 kg). Seal heitis ta 58.18, mis andis lõppkokkuvõttes 8. koha. Sama aasta oktoobris alustas ta koostööd olümpiavõitja Gerd Kanteri maailma tippu viinud islandlase Vésteinn Hafsteinssoni ja Uno Ojandiga.
Johann Heinrich Schwabe

Johann Heinrich Schwabe (10. märts 1720 Ambla Järvamaa Tallinna kubermang Venemaa keisririik – 12. detsember 1784 Kose Harju kreis Tallinna asehaldurkond Venemaa keisririik) oli Eesti vaimulik.
Immatrikuleeriti 31. augustil 1740 Halle Ülikooli, oli kohal veel aastal 1744. Ordineeriti õpetajaks 22. septembril 1745.
Oli Kose Püha Nikolause koguduse õpetaja 1745–1784, Eestimaa konsistooriumi assessoriks valiti 22. veebruaril 1758, Ida-Harju praostkonna praostiks sai 16. septembril 1771.
Oli vastutav Eesti Raamatute Kirjastuskassa eestikeelse kirikukirjanduse väljaandmisel (aastal 1773 ilmus piibel ja aastal 1779 jutluseraamat).
Isiklikku.
Tema isa Johann Christoph Schwabe oli Ambla Maarja koguduse õpetaja, tema poeg Joachim Gottlieb Schwabe oli Nissi Maarja koguduse, Lihula ja Kirbla koguduse ning Kadrina Katariina koguduse õpetaja, pojapoeg Peter Heinrich Schwabe oli Jõelähtme ja Jüri koguduse õpetaja. Johann Heinrich Schwabe oli kolm korda abielus: (poeg Joachim Gottlieb oli esimesest abielust), teise abikaasa isa Hermann Levin Schmidt oli Tallinna Püha Vaimu koguduse abiõpetaja ja hiljem Koeru Maarja-Magdaleena koguduse õpetaja, kolmanda naise isa Christoph Mertzig oli Järva-Madise Püha Matteuse koguduse õpetaja.
4 kuud, 3 nädalat ja 2 päeva

"4 kuud, 3 nädalat ja 2 päeva" (rumeenia "4 luni, 3 săptămâni şi 2 zile") on 2007. aasta Rumeenia film ebaseaduslikust abordist. Selle režissöör on Cristian Mungiu. 
Film võitis 2007. aasta Cannesi filmifestivalil Kuldse Palmioksa ja Rahvusvahelise Filmikriitikute Ühingu (FIPRESCI) žürii auhinna. Samuti võitis ta kaks Euroopa filmiauhinda.
Kecskeméti TE

Kecskeméti TE ("Kecskeméti Testedző Egyesület") on aastal 1911 asutatud Ungari linna Kecskeméti spordiklubi, kuulus oma jalgpalliklubi poolest.
Ämmaemand

Ämmaemand (Nõukogude ajal ka akušöör, palju varem ämmamoor) on pereplaneerimise ja seksuaaltervise spetsialist. Tema ülesanne on jälgida ja nõustada naisi raseduse ajal, võtta vastu sünnitusi ja õpetada naisi vastsündinut hooldama. Ämmaemandate erialaga seotud valdkonda nimetatakse ämmaemanduseks.
Rahvusvaheline Ämmaemandate Konföderatsioon (ICM), Rahvusvaheline Sünnitusabi- ja Naistearstide Föderatsioon (FIGO) ja Maailma Tervishoiuorganisatsioon (WHO) kiitsid aastatel 1990–1992 heaks rahvusvahelise ämmaemanda definitsiooni. Selle kohaselt on ämmaemand isik, kes osaledes regulaarselt konkreetses riigis seaduslikult heaks kiidetud ämmaemandate koolituses, on nimetatud koolituse edukalt sooritanud ning saanud sel viisil nõutava pädevuse selleks, et tema võib kanda ämmaemandate registrisse ja/või anda talle seaduslik luba praktiseerida ämmaemandana.
Ämmaemand nõustab naisi ja peresid raseduse, sünnituse ja sünnitusele järgneval (mille kohta vanasti kasutati sõna "lapsevoodi") ajal. Ta võib sünnitusi omal vastutusel vastu võtta, hooldada vastsündinut ja väikelast, samuti abistada hädaolukordades, kui arstiabi pole kättesaadav. Ta võib praktiseerida ämmaemandana haiglates, nõuandlates, tervisekeskustes, kodustes oludes jms.
Ämmaemandal on õigus töötada iseseisvalt nii ämmaemanda kui ka õena. Eestis väljastatud tegevusloaga ämmaemandad on kantud tervishoiutöötajate registrisse.
Õendusala erialade arengukava järgi 2002. aastast on ämmaemandate optimaalne suhtarv eriarstidega 4 ämmaemandat 1 günekoloogi kohta, ämmaemandate optimaalne vajadus Eestis aga 5,5 ämmaemandat 10 000 elaniku kohta ehk absoluutarvuna 772.
Eesti ämmaemandaid ühendab 1927. aastal rajatud ja 1992. aastal taasloodud Eesti Ämmaemandate Ühing, mis on ämmaemanda kutse andja ja ametiühing, korraldab 2007. aastast saati iga-aastaseid konverentse ja annab 2000. aastast välja ka aasta ämmaemanda aunimetust.
Venemaal alustati ämmaemandate ettevalmistamist 18. sajandil, Eestis 19. sajandi algul. Esimene eestikeelne käsiraamat oli Otto Reinhold von Holtzi "Lühhike öppetus Eestima Tallorahwa Ämmadele" (1812). Tänapäeval saab Eestis ämmaemandaks õppida Tallinna Tervishoiu Kõrgkoolis ja Tartu Tervishoiu Kõrgkoolis.
Ǵorge Ivanov

Ǵorge Ivanov (makedoonia Ѓорге Иванов; sündinud 2. mail 1960 Valandovos) on Põhja-Makedoonia parteitu poliitik ja politoloog, Põhja-Makedoonia president (2009–2019). 
Ta on lõpetanud Skopje ülikooli õigusteaduse erialal. 1998. aastal kaitses ta doktoriväitekirja ja sai doktorikraadi ning 2008. aastal valiti professoriks. 2006. aastast töötas ta ka peaminister Nikola Gruevski nõunikuna.
Ta ei kuulu ühtegi parteisse, kuid valitsuspartei VMRO-DPMNE seadis ta 2009. aastal üles oma presidendikandidaadina. Ta võitis valimised teises voorus. 12. maist 2009 kuni 12. maini 2019 oli ta Põhja-Makedoonia president. 
Ǵorge Ivanov on abielus, tal on üks poeg.
Moritz Georg von Kautzmann

Moritz Georg von Kautzmann (ka Kauzmann; 19. detsember 1811 Tartu – 26. september 1874 Gotha) oli Eesti vaimulik.
Algõpetuse sai ta koduõpetaja käe all Võrus, hiljem õppis aastatel 1822–1826 Harglas ja Laiusel Heinrich Georg Jannau käe all. Aastatel 1826–1830 õppis ta pedagoogiumis Großhennersdorfis (Saksimaal). Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1830–1834. Töötas aastal 1834 koduõpetajana Āraišis, oli aastal 1836 prooviaastal Valmieras Carl Ferdinand Maximilian Anton Walteri (hilisema Liivimaa kindralsuperintendendi) juures. Ordineeriti 30. mail 1837 Riias õpetajaks.
Oli aastatel 1837–1840 (introdutseeriti 27. juunil 1837) Saarde Katariina koguduse õpetaja, aastatel 1840–1849 (introdutseeriti 19. veebruaril 1840) Kanepi Jaani koguduse õpetaja, aastatel 1850–1872 (introdutseeriti 19. jaanuaril 1850) Otepää Maarja koguduse õpetaja. Jäi 20. märtsil 1872 emerituuri, kolis Saksamaale Gothasse.
Gunnar Vaidla

Gunnar Vaidla (25. märtsini 1935 Gunnar Veinberg; 1. oktoober 1919 – 1. november 2007) oli eesti teatri- ja spordifotograaf.
1937. aastal lõpetas ta Tallinna Poeglaste Kommertsgümnaasiumi. Aastatel 1937–1941 õppis Tehnikainstituudi mehaanikateaduskonnas ja töötas Riigi Ringhäälingus raadiotehnikuna. 
Sõja puhkedes mobiliseeriti ta Punaarmeesse, võttis osa II maailmasõjast. 
Aastatel 1945–1949 töötas Vaidla raadiotehnikuna, 1949–1990 oli ajakirja Kehakultuur fotograaf ja tehniline toimetaja.
Hakkas fotograafiaga tegelema juba enne II maailmasõda. Vanema põlvkonna fotograafid peavad teda Eesti fotograafia vanaisaks.
Pildistas suurema osa elust Nikoni 35 mm filmiga peegelkaameratega. Viimastel aastatel kasutas põhiliselt peegelkaamerat Nikon F90x.
Kuni viimaste eluaastateni tegi ta kaastööd Spordilehele, pildistades enamasti pallimänge. Samuti lummasid teda Kadriorus mere ääres suured remmelgad (pajud), mida ta pildistas korduvalt.
Eesti Spordimuuseumi konkursil "Sajandi spordifoto Eestis" sai teise preemia Gunnar Vaidla 1939. aasta fotosari "Autode ja mootorrataste 1 km kiirussõit Tallinna–Raudalu maanteel". Hinnati ajaloolisust, mitte foto kvaliteeti.
Vaidla ja ta lähedane sõber Voldemar Maask andsid meeleldi nõu ka harrastusfotograafidele.
Kantserogeenid

Kantserogeenid ehk vähitekitajad on ained, ühendid, valmistised või keskkonnatingimused, mis sissehingamisel, allaneelamisel või läbi naha imendumisel võivad põhjustada pahaloomuliste kasvajate teket või suurendada nende esinemissagedust.
Viru Õlu

Viru Õlu oli Eesti õlletehas, mille tootmisüksus paiknes Lääne-Virumaal Haljalas. 2021. aasta lõpus teatas AS Viru Õlu tegevuse täielikust lõpetamisest.
Ajalugu.
Õlletehas töötab Haljalas 1975. aastast saati. Esimene õllevirre keedeti 7. juulil, õlle villimine algas 7. augustil 1975. Esimesel aastal toodeti 6400 hektoliitrit õlut, teisel 50 690 hektoliitrit.
2. juulil 1991 reorganiseeriti Viru kolhoosi õlletehas ASiks Viru Õlu, juhatuse esimeheks sai Viru kolhoosi senine esimees Toomas Varek (tegevdirektori ametis kuni 1996). 28. juulil 1992 ostis aktsiate kontrollpaki Taani karastusjoogitootja Harboes Bryggeri AS. Harboele kuulub alates 2008. aastast ka Pärnu õlletehases kaks aastat varem kasutusele võetud kaubamärk H.F.Puls, mida samuti turustab Viru Õlu.
2000. aastal oli ASi Viru Õlu turuosa 7%, 2003. aastal 10,2%, 2005. aastal 13% ja 2007. aastal 9,0%. Toodang oli 2005. aastal 164 100 hl, 2007. aastal 115 400 hl.
Sortiment.
Algselt toodeti Viru õlletehases vaid Žiguli õlut, hiljem lisandusid Žiguli eripruul, Riia, Moskva ja Kuldne Oder. 1990. aasta juulis alustati esimese tumeda õlle Viru tootmist. 1991. aasta kevadel hakati tootma heledat õlut Toolse, 1992. aasta jõuludeks tumedat õlut Jõulumees.
1993 jõudis tootmisse tume Palmse õlu. 1994 lisandusid tootevalikusse hele Vihula õlu ning tumedad hooajaõlled Lihavõtte ja Jaanik, 1996 Mihkli õlu. 1995. aastal alustati karastusjookide tootmist. Esimesed margid olid Orange, Original taste Cola ja Aqua vesi.
1997. aasta veebruaris saadi Harboes Bryggerilt kange heleda õlle Bear Beer (7,5%) litsents. Hiljem hakati tootma Bear Beeri kuni 10% alkoholisisaldusega. 2001 võeti kasutusele kaubamärk Frederik. Turule jõudsid uued õllesordid Frederik Premium ja Frederik Pilsner, lahja alkohoolne jook Shandy (2,5%).
Toodetud on ka õllemarke Talveõlu, Trump Classic, Trump Ice Beer, Vahva Sõdur, Frederik Tosin (12,0%) jt.
Tänapäeval valmistab Viru Õlu lisaks mitmele õllesordile (Wiru Kadakaõlu, Wiru Export, Wiru Premium, pilsner Toolse, tume õlu Palmse, Frederik Pilsner, alkoholivaba Frederik Vaba, Saunaõlu, Bear Beer, Žiguli) ka poolkuivi siidreid Puls, PURE kaubamärgiga täismahlu (kaubamärgi omanik on Harboe Bryggeri), limonaadi Mõmmi, koolajooke Cola ja Cola Minus," near-water" jooke MU ning energiajooke Hustler ja Hustler Strong. Toodetakse siirupisarju Ambrosia ja Päikesemarja. Viru Õlu vahendab Harboe limonaadisarja Öko ning õllemarke Darguner Pilsner ja Harboe Red, samuti Hollandi õlut Oranjeboom.
Põhjamehhiko kuusk

Põhjamehhiko kuusk ("Picea chihuahuana") on igihaljas okaspuu kuuse perekonnast. Teaduslikus kirjanduses kirjeldas liiki esimesena 1942. aastal Mehhiko botaanik Maximino Martínez.
Botaanilised tunnused.
Puu kasvab üldjuhul 25–30 m, harva kuni 51 m kõrguseks, vanus võib küündida kuni 272 aastani. Tüve läbimõõt on tavaliselt 45–70, soodsates tingimustes 100–150 cm. Tüve koor on hallikas, lõhenenud ja kestendav. Pungad on 4–10 cm pikkused, vaigused. Võrsed on jämedad, tuhmkollased, karvadeta. Okkad on üliteravad, sinakasrohelised, 17–23 mm pikkused, rombjad või lamedad. Isasõisikud on 2–3 cm pikkused, punakad. Käbid on 7–12 cm pikkused, silinderjad, noorelt rohelised, valminult oranžikaspruunid. Seemnete kestad on mustad, 3,5–4 mm pikkused; tiivakesed on 10–12 mm pikkused.
Levila ja ökoloogia.
Põhjamehhiko kuusk on Mehhiko endeem ning tema 39 hajutatud populatsiooni asuvad Lääne-Sierra Madre mägedes 2150–2990 m kõrgusel üle merepinna. Populatsioonid asuvad kolmes grupis, põhja- ja lõunapoolseima vahekaugus on 687 km. Gruppide vahekaugused on suured ning asustustihedus erinev. Kõige põhjapoolsem grupp on suurim ning see asub Chihuahua osariigis, lõunapoolseimad aga Durangos.
Kasvukohtadeks on enamasti kanjonite ja sälkorgude põhjadelähedased põhja- ja kirdesuunalised kivised nõlvad, mille kalded on keskmiselt 65%. Kohati tõusevad puud peaaegu seljandikuni. 1997. aasta loendusel saadi puude (kõrgus suurem kui 0,3 m) koguarvuks 42 610, nendest 24 221 olid kõrgemad kui 2,0 m. Lõunapoolsemates populatsioonides kasvasid suuremad ja vanemad puud. Põhjapoolsemates populatsioonides oli 19% puudest nakatunud parasiittaimedega.
Kaaspuuliikidest on esindatud:
Populatsioonide taastootmine on vilets peamiselt sagedaste metsapõlengute ja karjakasvatajate tõttu. Väiksematel populatsioonidel on seemnete idanevus väike inbriiddepresiooni tõttu.
Viru säru

Viru säru oli Lääne-Virumaal toimunud pärimuskultuuri festival.
Esimene Viru säru toimus 1986. aastal Palmse mõisas Rakvere rahvatantsuansambli Tarvanpää juhi Maie Orava eestvedamisel. Hiljem on tantsu- ja muusikapidu korraldatud mujalgi, näiteks Vihulas ja Jänedal.
Folklorist Ingrid Rüütli hinnangul oli Viru säru üks Eesti folklooriliikumise äratajaid Setu laulupäevade kõrval.