tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kodu (singel)

"Kodu" on laulja Ott Leplandi esimene singel tema kolmandalt stuudioalbumilt "Öö mu kannul käib". Nii viisi kui ka sõnade autor on Ott Lepland.
Laulu esmaettekanne laiemale publikule leidis aset 11. novembril Kanal 2 saates "Tähed jääl", kus laul tuli esitamisele orkestri saatel.
Sidesõna

Sidesõna ehk konjunktsioon on muutumatu sõna, mille ainsaks süntaktiliseks funkt­siooniks on siduda lauses moodustajaid, seejuures viimaste vormi mõjustamata.
Sidesõnu on kõikides keeltes vähe. Eesti keeles on neid paar­kümmend: "ja", "ning", "ega", "ehk", "või", "aga", "kuid", "ent", "vaid", "et", "kui", "kuna", "sest", "kuni", "kuigi", "ehkki", "nagu", arhailised "saati", "elik" ning liitsõnalised "justkui", "otsekui". Nt "Alguses lõi Jumal taeva ja maa. See on hea raamat, aga too teine on huvitavam. Jüri on noorem kui Mari".
Paljud sidesõnad kuuluvad ka ühendsidendite koosseisu koos ase- või rõhumäärsõnaga: "nii et", "nõnda et", "sellepärast et", "niikaua kui", "parajasti kui", "nõnda nagu", "kas ... või", "kui ... siis", "ei ... ega", "niihästi ... kui ka" jne; nimi‑ või asesõnafraasiga: "selleks et", "samal ajal kui", "sel ajal kui", "selle asemel et", "sellest hoolimata et", "peale seda kui". Nt "See küsimus jääbki lahendamata, niikaua kui kumbki pool järeleandmisi ei tee. Nad peavad valima kas ühe või teise võimaluse, muud väljapääsu pole. Ta istus uuesti laua taha, samal ajal kui külalised alles esikus kobistasid. Õhk oli lämbe, sellest hoolimata et päev läbi oli vihma sadanud". Kõige enam mitme­sõnalisi sidendeid moodustavad sidesõnad "et" ja "kui", üldse ei moodusta neid sidesõnad "ja", "ning", "ehk", "elik", "kuna", "kuigi", "ehkki", "otsekui", "justkui".
Vastavalt oma võimele esineda rinnastavas või alistavas seoses jagunevad sidesõnad rinnastavateks ("ja", "ning", "saati", "elik", "või", "ega", "aga", "kuid", "ent", "vaid") ja alistavateks ("et", "kuna", "sest", "kuigi", "ehkki", "olgugi", "nagu", "otsekui", "justkui"). Nt "linn ja maa; kolm või neli; teab, aga ei räägi" – "Ma tean, et loota pole midagi. Ta vaatas mind nagu ilmutust". Sidesõnad kui, kuni, ehk võivad esineda nii rinnastavas kui ka alistavas seoses, nt "Valvasin ööd kui päevad" – "Söö, kui maitseb". "Paranemine võtab kolm kuni neli kuud – Ole siin, kuni ma tulen. Maria oli komtess ehk krahvipreili – Ehk ta küll kõike teab, ei räägi ta midagi."
Rinnastavad sidesõnad jagunevad tähenduse järgi ühendavateks ja eraldavateks. Ühendavad sidesõnad on kas üldühendavad: "ja", "ning", "ega", "saati", nt "Alguses lõi Jumal taeva ja maa", vastandavad: "aga", "kuid", "ent", "vaid", nt "Tuleksin hea meelega, aga mul pole aega", või seletavad: "ehk", "elik", nt "Ta töötab Eesti Keele Instituudis ehk endises Keele ja Kirjanduse Instituudis". Eraldav sidesõna on "või", nt "elu või surm".
Alistavad ja alistav-rinnastavad sidesõnad võivad täita väga erinevaid funktsioone, olenevalt sellest, missuguste sõnadega koos nad sidendi moodustavad ja/või missuguseid osalauseid omavahel ­seovad.
Li Keqiang

Li Keqiang (lihtsustatud hiina kirjas 李克强; traditsioonilises hiina kirjas 李克強; 1. juulil 1955 Hefei, Anhui provints – 27. oktoober 2023) oli Hiina poliitik, alates 15. märtsist 2013 kuni 11. märtsini 2023 Hiina RV valitsusjuht (Riiginõukogu esimees). Ta oli 2012–2022 Hiina Kommunistliku Partei Keskkomitee poliitbüroo alalise komitee liige. 
Ta omandas 1995. aastal doktorikraadi majanduses.
Aastal 1998 nimetati ta 43-aastaselt Henani provintsi kuberneriks, millega ta oli noorim provintsikuberner Hiinas. Selles ametis oli ta kuni 2003. aastani. 2002–2004 oli ta ka Kommunistliku partei sekretär Henanis ning seejärel 2004–2007 Kommunistliku partei sekretär Liaoningi provintsis. 
Aastatel 2008–2013 oli ta Hiina asepeaminister ning valiti seejärel Hiina Rahvavabariigi peaministriks. 
Li juhtimise all tuli Hiina RV valitsus välja plaaniga Made in China 2025. 
Märtsis 2022 teatas Li, et kui 2023. aasta märtsis tema ametiaeg peaministrina lõppeb, siis ta uueks ametiajaks ei kandideeri.
Gavriil Frolov

Gavriil Jefimovitš Frolov (1854 Tšernigivi kubermang – 28. september 1930 Raja) oli nüüdses Jõgeva maakonnas (toona Tartumaal) Kasepää vallas Peipsi-äärses Raja külas tegutsenud vanausuline ikoonimaalija.
Frolovi on nimetatud Eesti ainsa ikoonikoolkonna rajajaks ning kõigi aegade tuntuimaks Eestis elanud ikoonimaalijaks. Tallinna kunstnik Nikolai Kormašov on ütelnud: "Gavriil Frolov on XX sajandi Andrei Rubljov."
Frolovi isa pidas ikoonimaalitöökoda Lätis Rēzeknes, samas omandas ka Frolov esimesed kogemused ikoonimaalijana. 19. sajandi lõpul rändas ta Venemaal: Moskvas, Novgorodis, Pihkvas, Vladimiri kubermangus, Kaasanis ja Samaras.
Raja külla asus Frolov Voronežist kas 1887. või 1890. aastal koos oma venna Titiga Tihhotka küla elanike kutsel, elades seal surmani 1930. aastal. Meistritempli pälvis ta 1894. aastal. Frolov on maetud Raja vanausuliste kalmistule.
Ikoonimaalijana elas ta ranget ja kasinat mungaelu, süües vaid kaks korda päevas ning kandes palvemantlit – azjamit. Frolov keskendus oma tööle ja koguduse elukorraldusele. Ta koostas Raja koguduse raamatukogu ning ehitas külla palvekoja (Raja palvemaja), mille kaunistas kümnete enda maalitud ikoonidega (hoone valmis 1910, sisustus 1920. aastail; hävis Teises maailmasõjas 1944). Usuliselt kuulus ta fedossejevlaste hulka.
Ikoonimaalitöökoda tegutses Raja külas kuni Frolovi surmani 1930. aastal.
Mari-Liis Paaveri hinnangul andis Frolovi töö Eesti vanausulistele eelise teiste riikide usukaaslaste ees, kuna siinseis palvelais olid terviklikud ikonostaasid, mujal tuli neid aga vähestest kättesaadavatest ikoonidest komplekteerida. Frolovi õpilased õpetasid ikoonimaalijaid nii Lääne-Euroopas kui ka Ameerikas. Nende hulka kuulusid Mark G. Solntsev, Jefim Kekišev, Filipp A. Mõznikov, Pimen Sofronov jt.
Kunstnikuna järgis Gavriil Frolov hoolikalt fedossejevlaste kanoonilist tehnikat, lihtsust ja tavapärast ikonograafiat, püüdmata uuendada ikoone natuurilähedusega. Küll valis ta oma teemad laias diapasoonis, piirdumata üksnes levinud ja populaarsete pühade ja pühakutega. Frolovi ikoone leidub ohtralt Peipsiääre vanausuliste kogudustes, kuid need on esindatud ka Eesti Kunstimuuseumi kogudes.
Frolovist kirjutas 2003. aastal Tartu Ülikoolis magistritöö kunstiajaloolane Külli Erikson ("Ikoonimaalija Gavriil Frolov (1854–1930) ja Peipsiäärse Rajaküla ikoonimaalitöökoda", juhendaja Kaur Alttoa).
Heidenricus Saujerve

Heidenricus Saujerve (surnud 4. juulil 1460) oli Tartu piiskopkonna vasall 15. sajandil.
Ta oli maetud Tartu toomkirikusse, kust tema hauaplaat leiti 1803. aastal. Hiljem läks see Õpetatud Eesti Seltsi omandusse ja praegu hoitakse plaadi säilinud fragmente Eesti Rahva Muuseumis.
Sergei Lebedev

Sergei Lebedev (vene keeles Сергей Николаевич Лебедев; sündinud 9. aprillil 1948 Jizzaxis) on vene luuraja, armeekindral, oli aastatel 2000–2007 Venemaa Föderatsiooni Välisluureteenistuse (SVR-i) direktor ja on alates oktoobrist 2007 SRÜ täitevsekretär. 
Ta lõpetas aastal 1965 Jizzaxis kuldmedaliga keskkooli. Seejärel õppis ta Kiievi Polütehnilise Instituudi Tšernigovi filiaalis, mille lõpetas aastal 1970, pärast seda jäi ta tööle instituudi juurde, kuid õige pea valiti Tšernigovi komsomoli linnakomitee sekretäriks.
Jüri Ratassepp

Jüri Robert Ratassepp VR I/3 ja VR II/3 (15. jaanuar 1895 Aegviidu, Ambla kihelkond, Järvamaa – 23. jaanuar 1919 Kirepi, Rõngu vald) oli Eesti sõjaväelane (alamkapten).
Laiarööpmelise soomusrongi nr 1 dessantroodu ülem Vabadussõjas.
Elulugu.
Jüri Ratassepp osales 1917. aastal Eesti rahvusväeosade moodustamises, ta oli 1. Eesti jalaväepolgu ohvitser. 1918. aasta kevadel alanud Saksa okupatsiooni ajal oli ta Tallinnas öövaht ja osales põrandaaluses Kaitseliidu ratsaosakonnas, kus oli 2. rühma ülem. 
Vabadussõjas.
1918. aasta novembris alanud Vabadussõjas määrati Jüri Ratassepp Ratsapolgust soomusrongile nr 1, kus ta osales soomusrongiga kaitselahingutes Põhja-Eestis (Tapa vallutamises) ja pealetungilahingutes Lõuna-Eestis (Tartu vabastamises 1919. aastal, mille käigus ta heiskas koos õppursõduri Artur Sirkiga Tartu Ülikooli peahoonele Eesti lipu.
23. jaanuaril 1919 jätkunud pealetungil Elvast Palupera suunas saadeti Uderna mõisa lähistel välja soomusrongi dessandid, soomusrongi nr 1 dessant, Kirepi mõisa suunas, kus Kirepi vallutamisel langes soomusrongi nr 1 dessandi juht alamkapten Jüri Ratassepp. Kirepi kõrtsile lähenedes, metsatukast väljudes jättis ta dessandi aheliku kõrtsist paarisaja meetri kaugusele ja läks ette luurele, kus teda tabas vaenlase kuul pähe.
Pääsküla prügila

Pääsküla prügila on Pääsküla raba servas asuv endine prügila.
Pääsküla prügila rajati 1972. aastal ajutisena, kuid see kujunes rohkem kui 30 aastaks Tallinna ja selle lähiümbruse valdade olme- ja tööstusjäätmete ladestamiskohaks.
Prügila on nõuetekohaselt suletud. Sulgemistööd lõpetati 2007. aasta juunis. Nende käigus rajati prügila nõrgvee ja pinnavee kogumissüsteemid, prügilagaasi kogumis- ja niisutussüsteem koos pumplatega. Muu hulgas pandi ümber prügila vinüülplaadist tõkendsein ning paigaldati ka savikangas, drenaažimatt ning täiendavad pinnase kattekihid koos haljastusega. Samuti rajati prügila elektrivarustus-, valgustus- ja kaugvalvesüsteem ning keskkonnaseire süsteem.
Kuni 2012. aasta märtsini haldas endist prügilat AS Tallinna Vesi. Huvide konflikti tekkimise tõttu korraldas linn riigihanke ning uueks haldajaks sai OÜ Megido. Huvide konflikt tekkis sellest, et prügilat haldas veefirma, kes on ise vee kulutamisest huvitatud. Väidetavalt juhtis Tallinna Vesi aastatel 2007–2009 prügilast kanalisatsiooni 105 178 kuupmeetri vett ning 2010. aastaks oli prügila vett täiesti täis. Liigse vee kanalisatsiooni juhtimise eest pidi Tallinn veefirmale maksma täiendavalt 7,2 miljonit krooni. Linnavalitsuse ja veefirma vahel tekkis vaidlus, kas ja kuidas veefirma vett prügilasse pumpas. Linnavalitsus kavatses veefirma eksimuse selgumisel ülekohtuselt makstud raha tagasi nõuda.
Molly Quinn

Molly Caitlyn Quinn (sündinud 8. oktoobril 1993) on USA näitleja.
Allan Tõnissoo

Allan Tõnissoo (sündinud 27. septembril 1974 Tartus) on eesti maalikunstnik, graafik, videokunstnik, luuletaja.
Elukäik.
Ta on lõpetanud 1992. aastal Tartu 12. Keskkooli hõbemedaliga. 1990. aastal lõpetas ta Tartu Lastekunstikooli (õlimaaliga "Kohvik"). 1996. aastal lõpetas ta Tartu Kunstikooli maaliseeriaga "Inimene lävel" (juhendaja maalikunstnik Helle Vahersalu).
1993. aastal külastas ta Tiiu Bläsi-Käo organiseeritud Tartu Waldorfõpetajate seminari, sellest ajast hakkas huvi tundma Rudolf Steineri rajatud antroposoofia vastu.
Aastatel 1996–2002 õppis Tõnissoo Eesti Kunstiakadeemias graafikat. 2000. aastal lõpetas ta ülikooli kiitusega graafika erialal pehmelakktehnikas vabagraafikasarjaga "7 commandments to me to make an artefact" (juhendaja Enno Ootsing). 2002. aastal lõpetas "cum laude" interdistsiplinaarsete kunstide magistriõppe videoskulptuuriga "Kristus" (juhendaja Jaan Toomik). Lõpetajate näitus "Nagu aamen kirikus" toimus 2002. aasta kevadel Niguliste muuseumis.
Kunstiüliõpilasena osales Tõnissoo ansamblites Süntesoid (A. Tõnissoo, K. Kalamees, V. Alber, T. Tuutmaa) ja Kurjam (Marko Sigus, V. Alber, I. Oja), tegutses Eesti Kunstiakadeemia üliõpilasvalitsuses. Kureeris kolme üliõpilaste maalinäitust "Ylimaal 1–3" Eesti Muusikaakadeemias ja Tallinna Pedagoogilises Instituudis 2000–2003 Tallinna Tudengite Sügispäevade raamides koostöös Eesti Üliõpilaskondade Liiduga.
2002. aastast töötas ta Eesti Kunstiakadeemias interdistsiplinaarsete kunstide õppetooli juhataja abina. Alates 2004. aastast Elektroonilise Meedia Keskuse tehnik-assistendina koos meediakunstnik Ivika Nischelwitzeri, stsenograaf Dagmar Kase, meediakunstnik Piibe Piirma ning Külli Maristega; edaspidi uue meedia osakonna, hiljem õppetooli meistrina, koos kunstiteadlase ja kunstniku Raivo Kelomehega ning helilooja Hans Gunter Lockiga kuni ametikoha koondamiseni detsembris 2014.
Tema teoseid on erakogudes Eestis, Soomes, Taanis, Saksamaal.
Tõnissoo kuulub Eesti Kunstnike Liitu, Eesti Autorite Ühingusse, Eesti Meediakunstnike Ühingusse, on Eesti Kunstiakadeemia Vilistlaskogu asutamise initsiatiivgrupi liige, Eesti Antroposoofilise Seltsi liige, Kristlaste Osaduse Tallinna Koguduse liige, Eesti Biodünaamika Ühingu toetaja.
Isiklikku.
Allan Tõnissoo sündis haritlasperes: isa Vambola (1946–2004) oli keemik, ema Ülli on raamatukogutöötaja. 
Ta elab Tallinnas ja on püsisuhtes kunstnik Mirja-Mari Smidtiga. Tal on tütare ja kaks poega.
Piiratud vastutusega äriühing

Piiratud vastutusega äriühing (inglise keeles "limited company") on majandusühenduse vorm, kus omanikud oma isikliku varaga äriühingu kohustuste eest ei vastuta, vaid ettevõte vastutab oma kohustuste täitmise eest äriühingu varaga.
Eesti.
Eesti Vabariigis on äriseadustiku kohaselt piiratud vastutusega äriühingute vormideks:
Venemaa Föderatsioon.
Venemaa Föderatsioonis on vastavalt VF tsiviilkoodeksile ja föderaalseadusele "Piiratud vastutusega ühingutest" piiratud vastutusega äriühingute vormideks:
AO asutajateks (aktsionärideks) võivad olla Vene Föderatsiooni juriidilised isikud ja füüsilised isikud, aga samuti välismaised füüsilised isikud ja juriidilised isikud. AO võib asutada ka üks isik, kes saab selle ühingu ainuomanikuks. Ainuomanikuks ei või olla teine ühing, millel on ainult üks omanik. Avatud aktsiaseltsi (OAO) aktsionäride arv ei ole piiratud, kinnise aktsiaseltsi (ZAO) aktsionäride arv ei tohi olla üle 50. Kui nimetatud aktsionäride piirarv ületatakse, tuleb aasta jooksul ümber kujundada avatud aktsiaseltsiks.
Haapsalu Kunstiklubi

Haapsalu Kunstiklubi on Haapsalus tegutsev mittetulundusühing, mille tegevuse eesmärk on kohaliku kunstielu edendamine, Läänemaa kunstihuviliste koondamine, näituste korraldamine.
Haapsalu Kunstiklubi on Eestis üks vanemaid kunstiklubisid. 
11. juunil 1960 ilmus tollases Haapsalu rajooni ajalehes Töörahva Lipp artikkel, kus teatati, et 24.–26. juunini korraldatakse Haapsalu kultuurimajas Haapsalu rajooni kujutava ja tarbekunstinäitus. Artiklis mainiti, et kujutava kunsti vallas oli registreeritud 70 teost (autorid Hans Kütt, Gunnar Meyer, Aleksander Nurges, Lembit Põld, Mihkel Päri, Bernhard Raba, Robert Rannast, Helju-Laine Zauram, Robert Tamverk jt).
Välja pandi 35 teost. Kujutava kunsti osa näitusel seadis kokku Robert Rannast, kataloogi koostas Robert Tamverk.
See oli ajaloolise Läänemaa kunstnike esimene ühisnäitus, millega pandi alus Haapsalu Kunstiklubi loomisele. Klubi loomise eestvedajad olid Mihkel Päri ja Robert Rannast.
MTÜ-na tegutsetakse 2005. aastast. Klubisse kuulub eri vanuse ja haridusega inimesi, keda ühendab kunstiga tegelemine.
Klubi juhataja on Valve Fihlman.
2011. aasta kevadel oli klubil 43 liiget, nende seas 32 maalikunstnikku ja 11 keraamikut.
Aprillis 2011 sai klubi oma galeriitoa käsitöö- ja kunstikojas aadressil Ehte 4.
Toomas Muru

Toomas Muru (sündinud 15. oktoobril 1960 Tartus) on eesti kultuuritegelane. 
Ta on lõpetanud 1979. aastal Jõgeva Keskkooli.
Ta lõpetas 1987. aastal Tartu Riikliku Ülikooli eesti keele ja kirjanduse erialal. Töötas seejärel aastatel 1987–1989 Krabi Põhikoolis eesti keele ja ajaloo õpetajana, aastatel 1990–1999 Karl Ristikivi Muuseumi vanemteaduri ja juhatajana, aastatel 2000–2004 Eesti Õigustõlke Keskuse Tartu tõlkerühma juhina. Aastatel 2005–2012 oli SA Betti Alveri Fond projektijuht ja Betti Alveri Muuseumi juhataja aastatel 2012–2023.
Laevaremonditehas

Laevaremonditehas on tehas, kus ehitatakse ja remonditakse laevu.
Laevatehaseid saab liigitada tõmbetehasteks, basseintehasteks ja ujuvateks laevaremonditehasteks. Eesti suuremad laevatehased on Balti, Loksa, Pärnu ja Tallinna Laevaremonditehas.
Alam-Burgundia

Alam-Burgundia oli kuningriik tänapäeva Kagu-Prantsusmaa aladel. Seda kutsuti nii sellepärast, et see asus Rhône'i orus, Ülem-Burgundiast madalamal. Alam-Burgundiat kutsutakse mõnikord Arelaadiks või Tsisjuraania Burgundia kuningriigiks. Alam-Burgundia piirideks olid Vahemeri lõunas, Septimaania edelas, Akvitaania läänes, Ülem-Burgundia kuningriik põhjas ja Itaalia kuningriik idas.
Alam-Burgundia asutas krahv Boso aastal 879, pärast Lääne-Frangi kuninga Louis II surma. Boso oli ebapädev valitseja ja aastaks 882 sai kuningriik Louis' poja Carloman II abil taas Lääne-Frangi riigi osaks. Alam-Burgundia läks aastal 884, pärast Carlomani surma, Karl Paksu kätte ja aastal 890, pärast Kärnteni Arnulfi mässu ja Karli surma aastal 888 krooniti Boso poeg Louis III Pime Alam-Burgundia kuningaks.
Louis III Pime kutsuti Itaaliasse Adalbert II poolt, kes soovis takistada Berengaril kontrolli saavutamist Apenniini poolsaarel. Louis alistas Berengari ja krooniti paavst Benedictus IV poolt 901. aastal Frangi keisriks. Berengar alistas Louis järgmisel aastal, sundis ta Itaaliast põgenema ja lubama mitte kunagi tagasi tulla. 905. aastal tungis Louis jälle Itaaliasse, kuid alistati ja torgati vande murdmise pärast pimedaks. Louis kaotas oma Itaalia kuninga ja Frangi keisri tiitli Berengarile.
Pimedana kasutas Louis regendina Provence'i krahvi Hugues'd. Hugues valiti Itaalia kuningaks 924. aastal kodusõja ajal ja ta kulutas kaks järgmist aastat oma vastase, Ülem-Burgundia kuninga Rudolf II Itaaliast väljatõrjumiseks. Louis suri 928. aastal ja tema trooni päris Hugues. Pärast Maroziaga (Rooma tegelik valitseja) abiellumist oma võimu laiendamise püüde nurjumist kulutas Hugues viis järgmist aastat oma valitsusajast võitlusele madjari rüüstajate ja Andaluusia piraatidega. 933. aastal tegi Hugues Ülem-Burgundia Rudolf II-ga rahu, andes talle Alam-Burgundia kuningriigi, ja kahest Burgundiast moodustati Arelaat.
Endel Ruberg

Endel Ruberg (21. mai 1917 Sõmeru vald – 28. detsember 1989 Stockholm) oli soomepoiss, skaudijuht ja eesti kunstnik Kanadas.
Ta astus 17-aastaselt vabatahtlikuna kaitseväkke, temast sai allohvitser. 1941. aastal oli ta metsavend. Oktoobris 1941 läks Soome, ta osales Jätkusõjas Hanko vabastamises. Aastal 1942 sai ta raskelt haavata, ta läbis Soomes ohvitseride kursused. Augustis 1944 naasis Eestisse, sõdides soomepoistega pealetungiva Punaarmee vastu. Septembris 1944 põgenes laevaga üle mere Rootsi. 1951. aastal siirdus Rootsist Kanadasse.
Ta oli Montréalis skautmaster. Lisaks sai temast lasketreener ja kunstnik.
Ta maalis "külmutustehnikas" akvarelle, on teinud puunikerdusi ja nahkehistööd. Tema töid leidub Jaapani keisrikojas, Briti kuningakojas, Toronto Eesti Majas, Montréali kunstimuuseumis. Tema tööd on olnud näitustel Rootsis, USA-s, Austraalias, Soomes jm.
Endel Ruberg suri 28. detsembril 1989 Stockholmis eesti kiriku trepil, olles Rootsis külas. Ta on maetud Montréalis.
Temast on ingliskeelse filmi teinud Harri Kivilo ja tolle poeg Alar.
Sarah Kay

Sarah Kay (sündinud 1988 New Yorgis USA-s) on Ameerika Ühendriikide luuletaja. Teda tuntakse eelkõige suulise luule poolest, samuti on ta suulise luule kui innustusvahendi edendamisele pühendunud rühmituse Project V.O.I.C.E. rajaja ning üks juhte.
Elulugu.
Sarah Kay ema on Jaapani päritolu ameeriklane, isa Ameerika juut. Ta hakkas esitama luulet Bowery luuleklubis (Bowery Poetry Club) East Village'is Manhattanil 14-aastaselt ning liitus 2006. aastal klubi "poetry slam"'ide meeskonnaga. Tol aastal oli ta noorim võistleja USA üleriiklikul suulise luule võistlusel National Poetry Slam Austinis. 2007. aastal jõudis Kay teledebüüdini, kui esitas oma luuletuse "Käed" ("Hands") telekanali HBO sarjas "Def Poetry". Ta on esinenud paljudel üritustel, muuhulgas Lincolni Etenduskunstide Keskuses, Tribeca Filmifestivalil ja ÜROs, kus ta oli üks kutsutud esinejaist 2004. aasta maailma noorteraporti esitlusel. Ta on lõpetanud Browni Ülikooli.
2010. aasta mais esines Kay Acumen Fundi heategevusüritusel *spark! New Yorgis.
3. märtsil 2011 esines Sarah Kay konverentsil TED Californias Long Beachis, ühena ettekannete seerias, mis kandis nime "Ilu, kujutlusvõime, võlu" ("Beauty, Imagination, Enchantment"). Ta kõneles enda kasvueast ning esitas luuletused "B" ja "Hiroshima". Selle ettekande salvestist näidati ka 2012. aastal konverentsil TEDx Tartu.
Hiljuti esines Kay Nantucketi linnas Massachusettsis festivalil The Nantucket Project.
Publikatsioonid.
Ehkki Kay tegeleb peamiselt suulise luulega, on ta avaldanud luuletusi ka ajakirjades, näiteks Foundling Review, DamselFly Press, ja kirjandusajakirjas decomP.
2011. aastal avaldas Kay õhukese kõvakaanelise raamatu "B", milles on samanimeline, 2007. aastal kirjutatud luuletus. Raamatu illustreeris Sophia Janowitz.
David Petraeus

David Howell Petraeus (sündinud 9. novembril 1952 Cornwall-on-Hudsonis New Yorgi osariigis) on Ameerika Ühendriikide maaväe erukindral, kes oli aastatel 2007–2008 Iraagi-vastase koalitsiooni juht, aastatel 2008–2010 Ameerika Ühendriikide keskväejuhatuse juht ja aastatel 2011–2012 Luure Keskagentuuri peadirektor.
Petraeus on friisi päritolu.
Ta õppis aastail 1970–1974 West Pointi sõjaväeakadeemias.
Krimmi Kilp

Krimmi Kilp (saksa keeles "Der Krimschild") oli Saksa Riigi 7. juulil 1942 loodud autasu, mida anti Krimmi poolsaarel aset leidnud lahingutes osalenud sõduritele.
Teenetemärk anti kõigile sõduritele, kes teenisid Saksa Riigi 11. armees või 3. Rumeenia armees, kes osalesid Krimmi kampaanias. Autasu anti ka postuumselt.
Autasustatav pidi vastama järgmistele kriteeriumitele:
Niisugused tingimused pandi paika, et ära hoida olukorda, kus autasu antaks ohvitseridest isikutele, kes pelgalt võtsid osa ametlikest kohtumistest.
Teenetemärgil on kujutatud kilpi, mille ülaosas eendub natsionaalsotsialistliku Saksamaa kotkaga, mis vaatab paremale. Kusjuures kotka tiivad ulatuvad üle kilbi ääre ning kotkas hoiab küünistega tammepärga, mille sees on svastika. Kotka vasaku tiiva alt eendub aastaarv 1941 ning parema tiiva alt vastavalt 1942. Niisamuti eendub kilbilt Krimmi poolsaar ja Kertši poolsaar, aga ka maismaad Krimmist põhjas. Ümmarguste ringidega on kujutatud Krimmi kuus suuremat linna ning kõverjoonega suuremad jõed. Krimmi poolsaarel on trükitähtedega sisse graveeritud sõna "KRIM".
Krimmi kilpi kanti mundri vasakul rinnal.
On arvatud, et autasusid võidi valmistada 150 000 kuni 250 000 tükki, millest välja jagati 100 000.
Saksa Riigi 11. armee komandöri Erich von Mansteini käsul tehti Rumeenia peaministrile Ion Antonescule samasugune autasu üleni kullast.
1936. aasta Eesti meistrivõistlused kergejõustikus

1936. aasta kergejõustiku Eesti meistrivõistlused toimusid 1936. aasta juulis. Meeste võistlused peeti 4.–5. juulil Tallinnas, maraton samas 12. kuupäeval, naiste alad ning kümnevõistlus Tartus 13.–14. juulil.
Meeste seas võitis võistkondlikult Kalev (159), Akadeemilise Spordiklubi (129) ees, järgnesid ÜENÜTO (42), Sakala (33), Tallinna politsei spordiring (24) ja Pärnu spordiklubi (14).
Naistest oli edukaim ÜENÜTO (75), ASK (69) ja Pärnu Vapruse (24) ees.
Mehed.
4×100 m teatejooksus oli Kalev I meeskonna (Anton, Toomre, Vuht, Toomsalu) aeg Eesti rekordiks.
Kümnevõistlus.
E. Rähni seeria: 11,7-645-10,72-165-54,7-17,5-32,97-303-35,64-5.12,4
Tellise looduskaitseala

Tellise looduskaitseala on looduskaitseala Jõgeva maakonna kirdeosas Mustvee vallas ja osaliselt Jõgeva vallas. Selle pindala on 238,1 ha.
Ala võeti kaitse alla Vabariigi Valitsuse 6. juuni 2005. aasta määrusega nr 119. Tellise looduskaitsealal on kaitse all looduslikud elupaigad (lamminiidud, rohundirikkad kuusikud, vanad laialehised salumetsad ning soostuvad ja soo-lehtmetsad) ning looduslik taimestik ja loomastik.
Toljase mäed

Toljase mäed on ulatuslik mõhnastik Jõgeva maakonna kaguosas Sõõru ümbruses Vooremaal. Nad paiknevad Kääpa ja Kullavere jõe vahel. 
Toljase mäed on erineva kujuga kuplid ja kühmud kõrgusega kuni 92 m. Nad on tekkinud mandrijää taandamisel ja on selle servakuhjatised. Künkad vahelduvad orgudega, mille põhjas tavaliselt on väikesed soostuvad järved.
Toljase mägede kirde- ja kaguosa on kaetud metsaga.
Gollum

Gollum, ka Guglunk, Urglik ja Smeagol oli tegelane J.R.R. Tolkieni teostes "Sõrmuste Isanda" ja "Kääbik ehk Sinna ja tagasi".
Guglunk oli kunagi kääbik, kes sündis Urgliku nime all Anduini orus Võhumõõgaväljade lähedal. Kolmanda ajastu 2463. aastal leidis Urgliku sõber Varglik (Deagol) õngitsemise ajal Sõrmuse ning võlusõrmuse endale saamiseks mõrvas Urglik sõbra.
Sõrmuse vägi pikendas Urgliku eluiga, kuid muutis teda tundmatuseni. Kurguhäälitsuste tõttu, mida ta rääkida püüdes nüüd kuuldavale tõi, nimetati teda edaspidi Guglunkiks. 
Guglunk hakkas pelgama valgust ning hankis süüa vaid kiskja kombel tappes ja varitsedes. Kõige mugavamalt tundis ta end sügavate koobaste tumedates veekogudes. Tema nahk muutus karvutuks, mustaks ja limaseks, keha aga kõhnaks ja luiseks. Ta pea meenutas paljast kolpa, silmad olid pungis nagu kalal. Guglunki hambad kasvasid pikaks nagu orkide teravad kihvad ja algselt kääbikute jalgadega sarnanenud jalad muutusid lamedaks ning neile kasvasid ujulestad. Peaaegu viis sajandit elas ta peidus koobastes Udumägede all.
2941. aastal aga sattus tema pesapaika Bilbo Paunaste, kes sai Ühe Sõrmuse enda kätte.
3017. aastal Kolmandal Ajastul võttis Sauron Guglunki kinni ja viidi Barad-Dûri, kus teda küsitleti ja piinati. Kui kogu vajalik info oli saadud, lasti Guglunk tagasi vabadusse. Sauron ei usaldanud Guglunki, kuid lootis, et too läheb kättemaksu ihates ise vargaid (Bilbo Paunaste) otsima ning Sauroni spioonid jõuavad Guglunki jälitades vargani. Gollum põgenes aga Surnusoodesse, kuhu Sauroni saadikud ei järgnenud. Sealt püüdis Gollumi kinni Aragorn, kes viis ta Sünklaane põhjaossa (Laanekuningriiki), kus teda kuulas üle Gandalf. Ent seegi ei andnud mingit tulemust- Guglunk ei teadnud isegi midagi kindlat ning millest teadis, sellest vassis.
3018. aasta juunis saatis Sauron orkide väe Thranduili vastu, et Guglunk ära tuua, kuid peagi saadi teada, et Guglunk on orkide käest pakku pääsenud. Mööda Anduini ujudes möödus ta Lothlorienist ning peitis end sama aasta sügisel Moriasse. Seal elatus ta Sõrmuse vennaskonna saabumiseni riskantsetest toiduvargustest.
3019. aastal jõudis Guglunk lõpuks järele uuele Sõrmusekandjale Frodo Paunastele, kuid ei suutnud tema käest kuidagi Sõrmust kätte saada. Vahepeal näis, et Frodo on Guglunki täiesti taltsaks muutnud, kuid reetmine oli viimasele elunormiks saanud. Nii ründas Guglunk Turmalõhangute veerel Sõrmusekandjat, kui Sõrmuse vägi oli viimsel hetkel isegi heast Frodost jagu saanud. Kogu oma kurjust ja jõudu kokku võttes suutis Guglunk Sõrmuse Frodol käest rebida, kuid samal hetkel astus ta liigse sammu tahapoole ning langes tasakaalu kaotades koos oma hinnalise varaga Maa kõrvetavatesse sügavustesse.
Jõgevamaa Hõberist

Jõgevamaa Hõberist on Jõgeva maakonna autasu, mis antakse isikutele, kes oma töö ja tegevusega on oluliselt kaasa aidanud Jõgevamaa arengule. Samuti võidakse autasu anda isikutele, kes on silma paistnud mingi kindla, maakonna jaoks olulise saavutusega.
Teenetemärk on hõbedast ja oma kujult rist, mille keskel on värviline Jõgevamaa vapp. Risti harude vahel on neli hõbedast ristikheinalehte. 
Jõgevamaa Hõberisti mõõdud on 44×44 millimeetrit.
Hõberisti lint on 35 mm ja Jõgevamaa vapi värvides: sinise ja rohelise välja poolitavad kolm valget joont.
Teenetemärgi statuut kinnitati 25. jaanuaril 2007.
Jõgevamaa Hõberisti väljaandmise otsustab Jõgeva maavanem koostöös Jõgevamaa Omavalitsuste Liiduga. Korraline andmine toimub üks kord aastas – 24. veebruariks, Eesti iseseisvuspäevaks. Esimest korda anti need välja 2006. aastal. Teenetemärki võib saada kord elu jooksul.
Teeneteristi kavandi autor on Heino Prunsvelt.
Zëri i Popullit

Zëri i Popullit ('rahva hääl') oli Tiranas ilmunud albaaniakeelne ajaleht.
Ajalehe esimene number ilmus 25. augustil 1942. Kuni 1992. aastani oli ajaleht Albaania Tööpartei häälekandja, seejärel Albaania Sotsialistliku Partei häälekandja.
Alates 2015. aasta novembrist ajalehe paberväljaanne enam ei ilmu ja Zëri i Popullit on veebiväljaanne.
Jevgeni Novikov (rallisõitja)

Jevgeni Novikov (vene keeles "Евгений Максимович Новиков", sündinud 19. septembril 1990 Moskvas) on endine Venemaa rallisõitja.
2009 sõitis ta autoralli MM-l Citroën Junior Teamis.
2011–2013 sõitis ta võistkonnas M-Sport autoga Ford Fiesta RS WRC.
Saarjärve looduspark

Saarjärve looduspark on looduspark Jõgeva maakonnas Mustvee vallas Saarjärve külas. Selle pindala on 158,3 ha.
Saarjärve looduspark oli loodud Vabariigi Valitsuse 9. juuni 2005. aasta määrusega nr 127. Selle loomise eesmärgiks oli Mustvee järve, seda ümbritseva metsa ning Saare mõhnastiku kaitse. Kaitse alla on võetud looduslikud elupaikad (looduslikult rohketoitelised järved, vanad loodusmetsad, soostuvad ja soo-lehtmetsad) ning looduslik taimestik ja loomastik. Looduspargi ajalugu ulatub aastasse 1968, kui kaitse alla võeti Mustvee järv ja seda ümbritsev mets (Mustvee järve kaitseala).
Saarjärve looduspark kuulub Euroopa kaitsealade võrgustikku Natura 2000.
Mustvee järv paikneb orundis Vooremaa ja Kagu-Eesti lavamaa vahel. Järve ümbruses paikneb Saare mõhnastik, mida kolmest küljest ümbritsevad voored. See on Kaiu mõhnastiku sopp, mis tungib sügavamale Vooremaasse. Saare mõhnastiku mõhnad vahelduvad nn termokarstidega.
Küngaste ja seda ümbritseva madalamade alade pinnal kasvavad peamiselt okasmetsad, järve põhjakaldal leidub ka põliseid lehtpuid.
Kaitsealast 0,7 km kaugusel paikneb Mustvee mõis, mille pargi eriosana on ajalooliselt olnud Mustvee järv koos parkmetsaga. 
Saarjärve looduspargi territooriumil asub Mustvee mõisa endiste omanike – Mannteuffelite perekonna – matmispaik.
Õigeusu kihelkonnakool

Õigeusu kihelkonnakool (vene keeles "православная церковно-приходская школа") oli 19. sajandi keskpaigast kuni 1920. aastani Balti kubermangudes, sealhulgas ka tänase Eesti aladel eksisteerinud koolitüüp.
Õigeusu kihelkonnakoolid eksisteerisid iga õigeusu koguduse juures. 1846. aasta 26. jaanuaril andis Venemaa keiser Nikolai I korralduse asutada Liivimaa kubermangu igasse vasttekkinud õigeusukogudusse kihelkonnakool. Suurema territooriumiga maakoguduste äärealadele moodustati lisaks veel madalama õppetasemega abikoole. Kihelkonnakool eksisteeris koolitüübina ka luterlikus koolisüsteemis.
Ühe-klassilistes õigeusu-kihelkonnakoolides käisid lapsed koolis neli aastat, kaheklassilistes viis aastat. Abikoolides käisid lapsed tavaliselt kolm talve. 1870. aastal vastu võetud seaduse järgi pidid lapsed kooli minema 10-aastaselt. Pärast 1880. aastat hakati kooliiga langetama. Kihelkonnakoolis kestis õppeaasta 1. novembrist kuni 1. aprillini. Jõuluvaheaeg algas ajavahemikul 19.–22. detsembril ja kestis 19. jaanuarini.
Alates 1887. aastast alanud venestamispoliitikast toimus õppetöö kihelkonnakoolides vene keeles, välja arvatud usuõpetus, mida anti endiselt õpilaste emakeeles.
Arvulised näitajad.
Õigeusu kihelkonnakoolide arv hakkas kiiresti kasvama seoses usuvahetusliikumisega 1840. aastatel. Kui 1848. aastal oli kolmes Balti kubermangus kokku 72 õigeusu kogudust, millest vaid 15 juures tegutsesid kihelkonnakoolid, siis 1851. aastal oli ainuüksi Liivimaa kubermangus juba 69 õigeusu kihelkonnakooli ja 1859. aastal 258 kihelkonnakooli.
Likvideerimine.
Sügisel 1917 läksid õigeusu kihelkonnakoolid üle eesti- ja lätikeelsele õppele, paljud neist aga lõpetasid koolihoonete võõrandamise tõttu Saksa okupatsiooni ajal töö.
Eestis andis Ajutine Valitsus võõrandatud koolihooned novembris 1918 kogudustele tagasi ja osa koolidest jätkas tööd, kuid 1920. aastal vastu võetud avalike algkoolide seadusega kihelkonnakoolid riigistati või munitsipaliseeriti ja muudeti tavalisteks algkoolideks.
Reach-U

Reach-U (kuni 2016. aastani AS Regio) on Eesti ettevõte, mis tegeleb tarkvara ja geoinfosüsteemide loomisega.
Ettevõte asutati Tartu Ülikooli juurde kõrvalfirmana 1990. aastal.
Regio esimene juhatuse esimees oli Teet Jagomägi, 2012. aastast on selles ametis Ülo Säre.
Ettevõtte keskmine töötajate arv 2011. aastal oli 79.
Regio tegutseb Tartus aadressil Riia 24 ja Tallinnas Mere pst 4.
Ettevõte on võitnud selliseid auhindu nagu Aasta Innovaator (2005), Ettevõtluse Auhind (2005), Aasta Rahvusvahelistuja (2006), Juhtimiskvaliteedi Auhind (2007) ning olnud töötaja- ja peresõbralike firmade edetabeli esimeses pooles.
Rahvusvaheliselt asuti tegutsema Reach-U kaubamärgi all. Kui välismaale suunatud tegevused olid Eestis toimuvast suuremaks kasvanud, siis otsustati muuta ettevõtte ärinime, Eesti-sisene kaardiüksus jäi aga endiselt Regio nime kasutama.
Gwaihir

Gwaihir Tuulteisand on tegelane John Ronald Reuel Tolkieni raamatutest "Sõrmuste Isand" ja "Kääbik ehk Sinna ja tagasi".
Udumägede kotkas Gwaihir oli Kolmanda Ajastu lõpul suurim ja võimsaim kotkaste seas. Ta oli Kõigi Lindude Isand ning väga hea sõber võlurite ja haldjatega, eriti pärast seda, kui Gandalf oli ravinud ta terveks mürgihaavast. Erebori retke ajal 2941. aastal päästis Gwaihir oma kaaslastega Thorini kaaskonna orkide rünnaku käest. Viie Väe Lahingu ajal Erebori all oli Gwaihiril ja tema kotkastel otsustav roll lahingu käiku saatusliku pöörde toomisel. Sõrmuse Sõja ajal vabastas Gwaihir Gandalfi Raudlinna vangistusest ja kandis ta hiljem, pärast lahingut Moria võimsa Balrogiga, minema Zirak-zigili mäetipult.
Sõja viimase lahingu ajal Mordori Musta Värava ees juhtisid Gwaihir ja tema vend Luitaja kõiki Põhja kotkaid võitlusse Sõrmusevaimudega vahetult enne seda, kui hävitati Üks Sõrmus. Seejärel suundusid Gwaihir ja Luitaja Turmamäe nõlvadele, kus nad päästsid Frodo Paunaste ja Tobajuss Mängla.
Aleksandr Glazunov

Aleksandr Konstantinovitš Glazunov (10. august 1865 Peterburi – 21. märts 1936 Pariis) oli vene hilisromantismi helilooja, muusikapedagoog ja dirigent.
Glazunov jäi noore mehena silma Mili Balakirevile, kes suunas ta õppima Nikolai Rimski-Korsakovi juurde. Klaverimänguga hakkas Glazunov tegelema üheksa- ja komponeerimisega üheteistaastaselt. 
Aastatel 1905–1928 oli ta Peterburi konservatooriumi rektor, siis lahkus ta Nõukogude Liidust ega naasnud enam kunagi. Glazunovi tuntuim õpilane Peterburis oli Dmitri Šostakovitš. Alates 1928. aastast vahetas Glazunov tihti elukohta, resideerides nii Euroopa eri paigus kui ka Ameerika Ühendriikides. 
Tallinna Konservatoorium valis Glazunovi 1935. aastal oma auprofessoriks, võttes arvesse, et Peterburi konservatooriumis oli ta mitme Eesti helilooja (sh Juhan Aaviku ja Artur Lemba) õpetaja ning käis paar korda ka Eestis oma helitöid juhatamas.
Glazunov suri 1936. aastal Pariisis.
Glazunovi tuntud teoste hulka kuuluvad tema üheksa sümfooniat, millest viimane jäi lõpetamata. Seejuures kirjutas ta esimese sümfoonia 1881. aastal, mil oli vaid 16-aastane. Veel on ta tuntud oma instrumentaalkontsertide, eriti saksofonikontserdi, kolme balleti ja kammermuusika poolest. 
1897. aastal dirigeeris Glazunov Sergei Rahmaninovi esimese sümfoonia esiettekannet, mis ebaõnnestus ja põhjustas Rahmaninovile kolmeaastase depressiooni, mille jooksul ei kirjutanud ta ühtegi teost. Vähemalt Rahmaninovi abikaasa sõnul oli läbikukkumise põhjuseks Glazunovi alkoholijoobes dirigeerimine.
Oviedo

Oviedo (astuuria keeles Uviéu) on linn Hispaanias, Astuuria autonoomse piirkonna keskus. Asub Põhja-Hispaanias.
Legendi järgi asutati linn 761. aastal, kuid arheoloogia andmeil on linna kohal olnud roomlaste asula juba 1. sajandil. Alfonso II ajast oli linn Astuuria kuningriigi pealinn.
1936. aastal, Hispaania kodusõja ajal kestis 3 kuud Oviedo piiramine.
Linnas asub 13. sajandil ehitatud San Salvadori katedraal. Mitmed linna hooned kuuluvad UNESCO maailmapärandi nimistusse.
1574. aastal rajati Oviedo Ülikool.
Oviedo Teatro Campoamoris antakse Hispaania troonipärija eesistumisel pidulikul tseremoonial igal aastal välja rahvusvahelist Astuuria printsessi auhinda.
Sigaste raudteepeatus

Sigaste raudteepeatus oli raudteepeatus Pärnumaal Saarde vallas Sigaste külas. Läbi Sigaste kulges kuni 2008. aastani Pärnu–Mõisaküla raudtee, mis omakorda oli osa Tallinna–Pärnu–Riia raudteest.
Sigastele eelnes Pärnu poolt tulles Surju raudteejaam ja järgnes Kilingi-Nõmme raudteejaam. Kitsarööpmelise raudtee ajastul asus Surju ja Sigaste vahel veel Riisselja raudteejaam. 
Raudteepeatuses asus üks madal perroon.
Jaamahoone.
Sigaste jaamahoone lammutati 1980. aastatel. Jaamakompleks koos abihoonetega asus raudtee edelaküljel.
Nukleool

Nukleool (inglise "nucleolus") ehk tuumake on ülekaalukalt interfaasi (vahefaasi) rakutuumades leiduv tihke moodustis, mille sees komplekteeritakse rRNA-d ja mis vastutab ribosoomide biogeneesi (sünteesi) eest. Biomakromolekulidest sisaldab nukleool nii DNA-d, RNA-d kui valke. Nukleoole võib tuumas olla üks, kaks või enam.
Nukleool koosneb viiest positiivsest kromosoomipaarist (13, 14, 15, 21 ja 22), mis sisaldavad inimese rakkude puhul 200–600 ribosomaalse DNA (rDNA) geeni koopiat. rDNA pealt transkribeeritakse rRNA-d.
Levinuim valk ribosoomides on nukleoliin, mis on ühtlasi ka tuntud ribosoomide marker. Teisisõnu on see valk, mille asukoha järgi (nt immuunvärvingu abil) saab teada, kus paiknevad rakutuumas nukleoolid.
Hiljuti on avastatud nukleoolide olulisus ka rakkude reageerimisel stressile (eri keskkonnateguritest tingitud stressi puhul käivitatakse nukleoolidest valkude vabastamine, mis stabiliseerivad genoomi kaitsvat valku p53).
Kätlin Piirimäe

Kätlin Piirimäe (sündinud 8. novembril 1995) on Eesti kuulitõukaja. 
Ta tuli 16-aastaselt 2012. aastal Eesti täiskasvanute meistriks. 
Kätlin Piirimäe elab Järvamaal Koigi külas. Tema treener on ema Külli Tambre.
2013. aasta Euroopa juunioride meistrivõistlustel võitis Piirimäe tulemusega 16.80 pronksmedali.
2014. aasta Euroopa meistrivõistlustel saavutas ta 15. koha tulemusega 15.66 m.
Rekordid.
"Seisuga 3. september 2014"
Areng.
Kolmekilose kuuliga 
Neljakilose kuuliga
Kaljaan

Kaljaan (inglise keeles "hookah", teistes keeltes tuntud ka kui "shisha", "nargile", "argileh", "goza" või "hubble-bubble") on veepiip, mida kasutatakse tavaliselt maitsestatud tubaka (tuntud kui "muʽassel" või "shisha") või mõnikord ka teiste ainete (nt kanep, hašiš, oopium) suitsetamiseks. Suitsetamise käigus läbib suits veebasseini, enne kui see sisse hingatakse.
Kaljaan on Jõgeva maakonna Põltsamaa valla segarahvatantsurühm. 
Rahvatantsurühm Kaljaan asutati 1939. aastal. Rühma esimene juhendaja oli Hilda Ott.
Tuumapoor

Tuumapoor (inglise "nuclear pore") avaus(ed) tuumaümbrises, kus liituvad tuuma sise-ja välisümbris. . Tuumapoori avauste kaudu transporditakse näiteks RNA-molekulid tuumast tsütoplasmasse ja proteiinid tüstoplasmast tuuma.
Lustilised

"Lustilised" on Jõgeva maakonna Põltsamaa valla Lustivere küla segarahvatantsurühm. 
Lustivere kultuurimajas tegutsev rühm on asutatud 1974 aastal. Rühmas tantsib 8 paari. 
"Lustiliste" motoks on pakkuda üksteisele koosolemisrõõmu, propageerida ja hoida rahvatantsutraditsiooni Lustiveres. 
Rühma juhendab Ülar Martjan
Proto-onkogeen

Protoonkogeenid ehk proto-onkogeenid ehk normaalsed rakulised onkogeenid (inglise "proto-oncogene") on normaalsete elusate rakkude sees ringlevate onkogeenide vorm (sh kasvuregulaatorid, retseptorid, transkriptsioonifaktorid jpt), mis raku ehitusliku või funktsionaalse tsükli muutuse läbiteinuna võivad osa võtta raku arenemisest vähirakuks.
Proto-onkogeenid on harilikult normaalsed geenid genoomis.
Enamiku kasvajate korral ei ole rakkude kontrollimatu vohamine põhjustatud ainult üksikust proto-onkogeeni kontrollimatust aktivatsioonist (punktmutatsioonid) või tuumori supressorgeeni inaktivatsioonist.
Reinhold Sabolotny

Reinhold Sabolotny (õigemini küll Reinhold Sabolotnõi) VR I/3 ja VR II/3 (25. oktoober 1895 Iisaku vald, Rakvere kreis, Eestimaa – 1. juuli 1919 Riia lähedal, Läti) oli Eesti sõjaväelane (leitnant).
Leitnant Reinhold Sabolotnõi oli Vabadussõjas algul laiarööpmelise soomusrongi nr 1 suurtükipatarei ülem ning seejärel Soomusrongide divisjoni suurtükiväe inspektor. Ülitäpse tulejuhtimise ja lahingujulgusega võitluskaaslaste austuse ja hüüdnime "Kartetš" teeninud leitnant Sabolotnõi langes vaid 23-aastaselt Landesveeri sõjas vaenlase mürsuplahvatuses.
Elulugu.
Reinhold Sabolotnõi sai põhihariduse Peterburi Oldenburgi reaalgümnaasiumis, seejärel õppis ta Peterburi Polütehnikumis. 
Esimeses maailmasõjas.
1915. aastal lõpetas R. Sabolotnõi ohvitserikursuse Konstantini suurtükiväekoolis lipnikuna ning osales Esimeses maailmasõjas lahingutes Riia all 10. üksikus raskesuurtükiväe divisjonis, kus sai haavata, põrutada ja kaks korda mürgistuse. 
Eestisse naasis R. Sabolotnõi Saksa okupatsiooni ajal ning hakkas Kaitseliidu organiseerijana kohe sünnikohas Iisakus põrandaalust tegevust korraldama. 
Eesti Vabadussõjas.
Vabadussõja eel astus ta teenistusse ratsapolgu koosseisu, kuid kuna ta oli erialalt suurtükiväe ohvitser, siis läks ta 29. novembril 1918 üle teenistust jätkama laiarööpmelisele soomusrongile nr 1, kus määrati soomusrongi patareiülemaks ja hiljem soomusrongi ülema abiks. Osales LR soomusrongi nr 1 patareiülemana Viru rinde taganemislahingutes. 
Sai lahingutes Lõunarindel 18. veebruaril 1919 Irboska all raskelt haavata.
Pärast haavadest parenemist jätkas 14. märtsist 1919 teenistust Soomusrongide divisjoni suurtükiväe inspektorina. 
Leitnant Sabolotnõi sai surma Landesveeri sõja lõpus 1. juulil 1919 Riia all Saksa mürsu plahvatusest. 
Teda autasustati postuumselt I järgu 3. liigi ja II järgu 3. liigi Vabadusristidega.
Leitnant Reinhold Sabolotnõi on maetud Iisaku kalmistule.
Mälestuse jäädvustamine.
Reinhold Sabolotnõi nimi anti tema langemise järel laiarööpmelise soomusrongi nr 6 120 mm suurtükiplatvormile – Leitnant Sabolotnõi Kartetsch. 
Leitnant R. Sabolotnõi hauasammas Iisaku kalmistul – poleeritud mustast graniidist rist, millel tekst: "Verd ei näe mina, vaid uue elu koitu!"; alusel Vabadusristi kujutis ja tekst: "Leitnant Reinhold Sabolotnõi sünd. 25. okt. 1895 langenud 1. juulil 1919" – on leitnant Julius Kuperjanovi hauamonumendi kõrval üks vähestest Vabadussõja aegsetest monumentidest, mis jäid nõukogude korra ajal puutumata ja on oma originaalkujul säilinud tänaseni.
Nimest.
Olgu öeldud, et sageli selle sõjamehe perekonnanimeks kirjutatavat Sabolotny nime ei ole ta kunagi kandnud, selle nimekuju võttis Sabolotnõide suguselts omale alles 1921. aastal.
Luige karjäär

Luige karjäär on Jõgevamaal Selli külas paiknev paekarjäär.
Karjäärist väljapumbatav vesi puhastatakse settetiikides ning juhitakse Rutikvere peakraavi kaudu Põltsamaa jõkke.
Anatoli Kaigorodov

Anatoli Kaigorodov (ka Kaigorodoff, Kaigarodow 2. november 1878 Peterburi – 18. juuli 1945 Mondsee, Austria) oli vene päritolu Eesti maalikunstnik.
Elukäik.
Anatoli Kaigorodov sündis Peterburis vene meteoroloogi professor Dmitri Kaigorodovi ja tema friislannast abikaasa pojana. Ta lõpetas 1903. aastal Peterburi Ülikooli õigusteaduskonna ning õppis vabakuulajana A. Stieglitzi Kunsttööstuskoolis ja Peterburi kunstiakadeemias professorite Vassili Mathé ja Arhip Kuindži juures. Seejärel täiendas ta end Münchenis ja Pariisis "Académie Julian"'is ja paljude eestlaste seas kõige enam hinnatud Filippo Colarossi vabaakadeemias. 1918. aastal tuli ta Eestisse revolutsiooni eest pakku ning jäigi. 
Anatoli Kaigorodov oli kahe maailmasõja vahelisel ajal hinnatud kunstnik, esinedes paljudel näitustel, sealhulgas ka Eesti kunsti näitustel välismaal (Helsingis, Lübeckis, Kielis, Kölnis, Kopenhaagenis, Riias, Kaunases, Roomas ja Budapestis). Ta töötas Prantsuse Lütseumis joonistusõpetajana. Alates 1920. aastast juhatas ta omanimelist maalistuudiot. Kaigorodovi kunstistuudio Tallinnas oli iseäranis populaarne baltisakslaste seas.
Kuigi sünnilt venelane, lahkus Anatoli Kaigorodov 1939. aastal Saksa riigi kutsel Eestist, sest tema abikaasa oli sakslanna sünninimega Rotermann. Nad seadsid end esialgu sisse Gdanskis (Danzigis) ja hiljem Poznanis. 1939. aastal toimusid Danzigis ning 1942. ja 1944. aastal Poznanis Kaigarodovi isikunäitused, põhiliselt kaasavõetud töödest. Sõja lõpus asus ta elama Austriasse, kus suri Salzburgi lähistel Mondsees. 
Looming.
Anatoli Kaigorodov on maalinud väga erinevates tehnikates (õli-, tempera-, pastell- ja akvarelltehnikas) maastikke. Tema loomingu hulka kuulub ka figuraalkompositsioone, loomamaale, portreid ja lillepilte. Tema isikupärane stiil oli ekspressiivne ning värvikirev.
Anatoli Kaigorodov esines esimest korda näitusel juba Peterburi kunstiakadeemias õppides 1900. aastal. Esines näitustel Riias (1934), Helsingis (1928), Prahas (1914), Londonis (1910), Haagis (1936), Kopenhaagenis (1930, 1933), Berliinis (1933), Dresdenis (1909), Münchenis (1905, 1906, 1912), Karlsruhes (1932) ja Peterburis (1900–1918).1935. aastal toimus Tallinna Kunstihoones suurejooneline kunstnike Kaigorodovi ja K. Visotski näitus, kus oli välja pandud 80 Kaigorodovi teost, viimase 35 aasta loomingust. 
Anatoli Kaigorodov oli Eesti Kujutavate Kunstnikkude Keskühingu liige.
Hillar Kalda

Hillar Kalda (sündinud 6. märtsil 1932 Mallika külas Rõuge vallas) on eesti arst ja poliitik. 
Ta lõpetas 1950. aastal Võru 1, Keskkooli ja 1956. aastal Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna. 
Ta töötas aastatel 1956–1959 Rõuge jaoskonnahaigla juhatajana ja 1959–1986 Võru Rajooni Keskhaigla peaarstina ja röntgenoloogina. 
Ta oli aastatel 1961–1986 Võru Rajooni RSN-i liige, 1988–1990 Võrumaa Rahvarinde organisaatoreid ja eestseisuse liige. 
Ta valiti veebruaris 1990 Eesti Kongressi saadikuks ja märtsis 1990 Eesti Vabariigi Ülemnõukogu liikmeks. Ülemnõukogus osales ta sotsiaalkomisjoni ja rahvussuhete komisjoni töös. 20. augustil 1991 hääletas ta Eesti iseseisvuse taastamise poolt. 
Ta on 20. Augusti Klubi liige. 
Ta osales Eesti Punase Risti organisatsiooni taastamisel ja oli selle president aastatel 1991–2007.
RNA kapillaarülekanne

RNA kapillaarülekanne (inglise "northern blot") on meetod RNA osade identifitseerimiseks vastavates proovides, kus agaroosgeelis lahku viidud RNA lõigud viiakse üle näiteks nitrotselluloospaberile ja üleviimise tulemusel saab RNA lõike uurida näiteks radioaktiivselt markeeritud geeniproovi kaudu.
Southerni kapillaarülekanne

Southerni kapillaarülekanne ehk DNA kapillaarne ülekanne (inglise "Southern blot") analüüsimeetod DNA-järjestuste identifitseerimiseks vastavatest proovidest.
Meetodi kasutamisel kantakse agaroosgeelis lahku viidud DNA-osad üle nitrotselluloosmembraanile, kus neid uuritakse edasi näiteks radioaktiivselt markeeritud sondiga nukleiinhappehübridisatsiooni kaudu.
Meetod on nime saanud inglise bioloogi Edwin Southerni järgi.
George Lawrence Price

George Lawrence Price (15. detsember 1892 – 11. november 1918) oli Kanada sõdur (reamees). Teda peetakse traditsiooniliselt viimaseks Briti impeeriumi sõduriks, kes hukkus Esimeses maailmasõjas.
Noorus.
George Lawrence Price sündis Falmouthis Nova Scotias Kanadas ja kasvas üles Church Streetil, mis asub tänapäeval Port Williamsis Nova Scotias. Kui ta 15. oktoobril 1917 värvati, elas ta Moose Jaw's Saskatchewani provintsis. Ta teenis Kanada Ekspeditsioonivägede 28. pataljonis A-kompaniis. 
Hukkumine.
Reamees Price osales 11. novembril pealetungioperatsioonis, mille eesmärk oli hõivata väike Havré'i küla. Üksus ületas Saksa kuulipildujatule all Canal du Centre'i kanali ja sisenes Ville-sur-Haine'i külla. Patrull, kuhu Price kuulus, liikus läheduses olevate majade poole, et otsida kuulipildurit, kes neid kanali ületamisel tule all hoidis. Nad sisenesid majja, kus arvasid kuulipildureid olevat, kuid leidsid eest ainult elanikud – sakslased olid tagaukse kaudu lahkunud. Nad liikusid järgmisesse majja, kuid sakslasi polnud ka seal. Saksa snaiper tabas George Price'i surmavalt südame piirkonda, kui viimane astus majast välja tänavale, kuigi maja elanikud olid soovitanud tal mitte väljuda. Price suri 11. novembril 1918 kell 10.58, kõigest kaks minutit enne vaherahu jõustumist.
Mälestamine.
Price maeti Havré'i vanale surnuaiale, mis muutus osaks St. Symphorieni sõjaväekalmistust ja paikneb Monsist veidi kagu pool. Juhuslikult on sinna maetud ka John Parr ja George Edwin Ellison, esimene ja viimane inglise sõdur, kes hukkusid Esimeses maailmasõjas. 
Tema surma 50. aastapäeval 1968. aastal reisisid tema veel elus olevad kompaniikaaslased Ville-sur-Haine'i ja avasid tema hukkumispaiga lähedal asunud majal inglis- ja prantsuskeelse tekstiga mälestustahvli. Praeguseks on see maja lammutatud, kuid mälestustahvel on paigutatud hukkumispaiga lähedal asuvale tellistest alusele.
Ville-sur-Haine rajas 1991. aastal jalgsilla üle Canal du Centre'i. Vastavalt rahvahääletuse tulemusele nimetati sild sama aasta 11. novembril George Price'i jalgsillaks (prantsuse keeles "Passerelle George Price").