tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Vecmokas

Vecmokas on küla ("mazciems") Lätis Tukumsi piirkonnas Tume vallas. 
Küla asub valla keskusest Tumest 10, piirkonna keskusest Tukumsist 6,5 ja Riiast 73 kilomeetri kaugusel. Asulas on Vecmokase bussipeatus.. Vecmokases on ka raamatukogu.
Küla kujunes endise Vecmokase mõisa ("Alt-Mocken") keskuse juurde. Vecmokase linnamägi on riikliku kaitse all olev muinsusmälestis. Aastal 1942 asus külas juutidele mõeldud koonduslaager, küla lähistel Vecmokase metsas asuvad juutide ühishauad. Vecmokas oli aastani 1949 Vecmokase valla keskuseks.
Vecmokasest algab 1,5 kilomeetri pikkune pärnaallee. Kokku on Vecmokases kolm looduskaitsealust pärna-vahtra alleed kogupikkusega 1,9 kilomeetrit.
Gaiļi

Gaiļi on küla ("mazciems") Lätis Tukumsi piirkonnas Tume vallas. 
Küla asub Vašleja jõe kaldal ja jääb valla keskusest Tumest 4,1, piirkonna keskusest Tukumsist 4,8 ning Riiast 68,6 kilomeetri kaugusele. Gaiļit läbib maantee A10.
Külas kasvav tamm ümbermõõduga 4,07 meetrit on looduskaitse all.
Krīvi

Krīvi on küla ("mazciems") Lätis Tukumsi piirkonnas Tume vallas. 
Küla asub valla idaosas Tume kraavi kaldal ja jääb valla keskusest Tumest 2,5, piirkonna keskusest Tukumsist 4,2 ning Riiast 69,6 kilomeetri kaugusele. Asulas on Vetslimnīca bussipeatus..
Külas kasvav tamm ümbermõõduga 5,52 meetrit on looduskaitse all.
Pant (täpsustus)

Pant on mitme tähendusega sõna:
Sēlīši

Sēlīši on küla ("mazciems") Lätis Tukumsi piirkonnas Tume vallas. 
Küla asub valla keskosas Vašleja jõe kaldal ning jääb valla keskusest Tumest 5,2, piirkonna keskusest Tukumsist 6,4 ja Riiast 71,8 kilomeetri kaugusele. Sēlīšist möödub maantee A10, millel asub küla juures ka bussipeatus..
Sloklejas

Sloklejas on küla ("mazciems") Lätis Tukumsi piirkonnas Tume vallas. 
Küla asub valla lääneosas Slocene jõe kaldal ja jääb valla keskusest Tumest 9.4, piirkonna keskusest Tukumsist 10,6 ning Riiast 76 kilomeetri kaugusele. Asulas on Biržjāni bussipeatus..
Daibes

Daibes on küla ("skrajciems" ehk hajaküla) Lätis Tukumsi piirkonnas Tume vallas. 
Küla asub valla lõunaosas Slocene jõe kaldal ja jääb valla keskusest Tumest 3,9, piirkonna keskusest Tukumsist 9,6 ning Riiast 74,9 kilomeetri kaugusele.
Pārupe

Pārupe on küla ("vasarnīcu ciems" ehk suvilapiirkond) Lätis Tukumsi piirkonnas Tume vallas. 
Küla asub Slocene jõe kaldal maantee A10 lähistel. Pārupe jääb valla keskusest Tumest 4,1, piirkonna keskusest Tukumsist 4,8 ning Riiast 69 kilomeetri kaugusele.
Līdums

Līdums on küla ("vasarnīcu ciems" ehk suvilapiirkond) Lätis Tukumsi piirkonnas Tume vallas. 
Küla asub Slocene jõe kaldal ja jääb valla keskusest Tumest 4, piirkonna keskusest Tukumsist 5,2 ning Riiast 70,6 kilomeetri kaugusele. Līdumsit läbib maantee A10. Külas suubuvad Slocene jõkke Vašleja jõgi ja Tume kraav.
Külas kasvav tamm ümbermõõduga 4,07 meetrit on looduskaitse all.
Malk

Malk on eesti etnograafias puuvarb, peenem ritv millegi kinnitamiseks või toeks.
Kuhjamalgad (ehk pandid) olid heina- või õlekuhjale tippu paigaldatavad ridvad tuule kaitseks. Nendeks valiti 2–8 pikemat kase-, lepa- või pajuoksa, mis seoti latvupidi kokku ja pandi ülevalt kuhjale. Vihma eest kaitses kuhjavarda otsa pandud mätas. 
Malgad pandi ka õlgkatuse harja peale ühesuguste vahedega harja tugevdamiseks. 
Malk tähendab ka pikemat kepikujulist löömisvahendit, peenemat kaigast, malakat.
Garauši

Garauši on küla ("mazciems") Lätis Tukumsi piirkonnas Degole vallas. 
Küla asub valla põhjaosas Vašleja jõe kaldal ja jääb valla keskusest Vienībast 1,3, piirkonna keskusest Tukumsist 9,7 ning Riiast 71 kilomeetri kaugusele. Seal asub Garauši bussipeatus.
Külas kasvav tamm ümbermõõduga 4,44 meetrit, hõberemmelgas ümbermõõduga 5.55 meetrit ja künnapuu ümbermõõduga 6,1 meetrit on looduskaitse all.
Degole

Degole on küla ("mazciems") Lätis Tukumsi piirkonnas Degole vallas. 
Küla jääb valla keskusest Vienībast 4,9, piirkonna keskusest Tukumsist 11,8 ning Riiast 77,2 kilomeetri kaugusele. Seal asub Degole bussipeatus.
Küla on tekkinud endise Degole mõisa ("Degahlen") keskuse juurde.
Aastal 2006 oli külas 35 elanikku, aastal 2020 oli elanikke 31.
Küla järgi on nimetatud siluri Adavere lademesse kuuluvad Dēgole kihid.
Parisnik

Parisnik oli varem hangeldaja, sahkerdaja üldine nimetus.
Parisnik oli eeskätt hobusekaupmees, kes rändas laadalt laadale. Eestis olid parisnikud peamiselt venelased (nagu rändkaubitsejad üldse). Sageli kasutasid parisnikud hobusemüügil petuvõtteid, mis olid rahvusvaheliselt kujunenud, sellest ka nimetus (vene keeles on "барышник" 'liigkasuvõtja'; 'sahkerdaja', 'hangeldaja'; see on tulnud vene sõnast "барыш" 'vaheltkasu'). 
Parisnike tegevus lõppes Eestis valdavalt 20. sajandi keskpaiku, kui kadusid hobuselaadad.
Lisaks hobuseparisnikele on olnud levinud ka kalaparisnikud ja metsaparisnikud. 
Metsaparisnike uus laine.
Ebaeetilise metsamüügi kontekstis kasutatakse sõna "metsaparisnik" ülekantud tähenduses kasuahne metsakaupmehe kohta ka tänapäeval. Seda on pruukinud oma artiklites näiteks metsakonsulent Ülle Läll ning ajakirjanik ja suhtekorraldaja Urmas Glase , kunstnik Peeter Laurits , Eesti Rohelised, kultuurilehe Sirp peatoimetaja Kaarel Tarand jt. Seda on mainitud isegi Tartu Ülikooli sotsiaalteaduslike rakendusuuringute keskuse (RAKE) 2018. aasta uuringus "Sihtrühmade ootused metsanduse arengukavale: analüüs metsanduse arengukava alusuuringusse".
Ajalehe Vooremaa ajakirjanik Helve Laasik on väitnud metsaparisnikke iseloomustades:
Narva Linna Tööliste ja Soldatite Saadikute Nõukogu Täitevkomitee

Narva Linna Tööliste ja Soldatite Saadikute Nõukogu Täitevkomitee oli Narva Linna Tööliste ja Soldatite Saadikute Nõukogu täitevvõimu organ Narvas aastatel 1917–1918. 
Narva Linna TSSN Täitevkomitee.
1917. aastal kuni Narva linna okupeerimiseni Saksa vägede poolt 4. märtsil 1918, oli Narva linnas peale valitud linnapea Ants Daumani võimul ka Narva Linna TSSN Täitevkomitee, mille esimees oli Arnold Neibut ("Нейбут Арнольд Яковлевич (õige nimi – Арнольд Екабович"), pärast Eesti Töörahva Kommuuni väljakuulutamist 1918. aasta novembrist olid Narvas kohaliku nõukogude võimu esindajad Ants Dauman ja Narva Linna TSSN Täitevkomitee esimees Albert Tiimann.
Peale 28. novembril 1918 alanud Nõukogude Venemaa vägede pealetungi ning Narva vallutamist moodustati Narvas 29. novembril 1918 Eesti Töörahva Kommuun. ETK organiseeris 29. novembrist 1918 kuni 31. jaanuarini 1919 valitsusasutused viies täielikult hõivatud maakonnas (Narva, Tartu, Rakvere, Võru, Valga) ja neljas osaliselt hõivatud maakonnas määrati ajutised valitsusasutused. ETK Nõukogu moodustas 1. detsembril 1918, 1917. aasta detsembris Peterburi kubermangust eraldunud ja Eestimaa kubermanguga liitunud Narva linnast ja eeslinnadest iseseisva haldusüksuse, kuhu kuulus 14 valda (Järve vald, Jõhvi vald, Iisaku vald, Mäetaguse vald jt) ning millel oli omaette valitsusasutus Narva Töörahva Nõukogu, mida juhatas kommunist Jaan Saks, kuid linnal ja maakonnal oli ühine Virumaa RSN ja Täitevkomitee. 
Narva kohalikuks võimuks kujunes ETK poolt määratud ajutine Narva täitevkomitee (esimees Albert Tiimann), 5. detsembril valiti Narva Tööliste ja Punaväelaste Saadikute Nõukogu ning Narva TPSN TK esimeheks valiti A. Tiimann, Täitevkomitee liikmeteks: O. Klaser, V. Anni (TK sekretäriks), A.Kits, M. Danilov, A. Vilkes jt. Nõukogus moodustati 7 osakonda: rahvamajanduse, administratiiv-, sõjaväe-, sotsiaalkindlustuse, rahvahariduse, üld- ja põllumajanduse osakond.
VK(b)P Narva komitee.
Narvas moodustati lisaks kogu ETK "Nõukogude Eesti" valitsusorganile ka kohalik VK(b)P Narva komitee, kuhu 4. detsember 1918 valiti juhtidena Aleksander Kits ja Aleksander Randmer; liikmetena Aleksandr Balevski jt. VSDT(b)P Narva komitee tegutses Narvas senise karskusühingu "Võitleja" ruumides.
Moodustati ka VK(b)P Ivangorodi rajoonikomitee Narva Kalevi- ja Linavabriku kommunistidest, komitee koosseisu valiti Jaan Viltšak, Ansis Daumanis, Gavriil Derjagin jt ja VK(b)P Kreenholmi rajoonikomitee Narva Kreenholmi kommunistidest, komitee koosseisu valiti Albert Mesilane, Aleksander Kallas, Aleksandr Nikolajev jt.
ETK korraldusel viidi Narvas läbi tööstusettevõtete natsionaliseerimine, mille käigus natsionaliseeriti: Kreenholmi Manufaktuur, Kalevi- ja Linavabrik, malmivabrik, Erikssoni telefonivabrik, metallitehas, mööblivabrik mis allutati ETK Rahvamajanduse Valitsusele.
Dārtsmuiža

Dārtsmuiža on küla ("mazciems") Lätis Tukumsi piirkonnas Irlava vallas. 
Küla asub valla idaosas Dārtsmuiža kraavi kaldal ja jääb valla keskusest Irlavast 6,6, piirkonna keskusest Tukumsist 17,5 ning Riiast 82,9 kilomeetri kaugusele. Küla on tekkinud endise Dārte karjamõisa ("Dorotheenhof") keskuse juurde.
Vaski

Vaski on küla ("vidējciems") Lätis Tukumsi piirkonnas Irlava vallas. 
Küla asub valla kaguosas Abava jõe kaldal ja jääb valla keskusest Irlavast 5,7, piirkonna keskusest Tukumsist 17,2 ning Riiast 82,6 kilomeetri kaugusele. Küla on tekkinud endise Irlava mõisa ("Irmlau") keskuse juurde. Külas on raamatukogu.
Külas asuvad riikliku kaitse all olevad Irlava muinaskalmed, sinna jääb ka Vaski bussipeatus.
Pētertāle

Pētertāle on küla ("mazciems") Lätis Tukumsi piirkonnas Irlava vallas. 
Küla asub valla lõunaosas Abava jõe kaldal ja jääb valla keskusest Irlavast 8,5, piirkonna keskusest Tukumsist 20,1 ning Riiast 85,5 kilomeetri kaugusele. Küla on tekkinud endise Pētertāle mõisa ("Petertal") keskuse juurde.
Külast idas asuvad Vaski tiigid (ka Tukumsi tiikide majanduskompleks) pindalaga 240,2 hektarit. Külas asub Pētertāle bussipeatus..
Snapji

Snapji on küla ("mazciems") Lätis Tukumsi piirkonnas Irlava vallas. 
Küla asub valla keskosas ja jääb valla keskusest Irlavast 3,3, piirkonna keskusest Tukumsist 20,5 ning Riiast 85,9 kilomeetri kaugusele. Küla on tekkinud endise Snapji mõisa ("Friedrichsberg") keskuse juurde.
Külas asub Snapji bussipeatus..
Kalnmuiža (Irlava vald)

Kalnmuiža on küla ("mazciems") Lätis Tukumsi piirkonnas Irlava vallas. 
Küla asub valla keskosas Abava jõe kaldal ja jääb valla keskusest Irlavast 2,8, piirkonna keskusest Tukumsist 18,8 ning Riiast 84,2 kilomeetri kaugusele.
Sāti

Sāti on küla ("vidējciems") Lätis Tukumsi piirkonnas Irlava vallas. 
Küla asub valla põhjaosas Abava jõe kaldal ja jääb valla keskusest Irlavast 4,5, piirkonna keskusest Tukumsist 14 ning Riiast 79,4 kilomeetri kaugusele. Küla on tekkinud endise Akmeņmuiža mõisa ("Steinhof") keskuse juurde.
Sāti luteri kirik, selle piirdemüür, väravad, orel, kantsel, oreli noodivihik, pihitool ja altar on kultuurimälestistena riikliku kaitse all. Külas asub Sāti bussipeatus..
Aastal 2015 oli külas 306 elanikku, aastal 2028 aga 287 elanikku. Aastal 2020 oli elanikke 277.
Beck

Beck Hansen (sünninimi Bek David Campbell; sündinud 8. juulil 1970) on eklektiline ameerika muusik, laulja, helilooja, laulusõnade autor ja plaadiprodutsent. 
Hansen sai tuntuks 1990. aastate alguses isikupärase eksperimentaalse ja lo-fi stiiliga, mis ühendas folki, funki, souli, hiphoppi, elektroonilist, alternatiivset, psühhedeelset ja kantrimuusikat. Ta on 2020. aastaks avaldanud 14 stuudioalbumit (millest neli on ilmunud "indie"-plaadifirmade kaudu), suure hulga singleid ja noodistatud muusikat.
Blāzma (Lestene vald)

Blāzma on küla ("mazciems") Lätis Tukumsi piirkonnas Lestene vallas. 
Küla asub valla lääneosas Abava jõe kaldal ja jääb valla keskusest Lestenest 4,5, piirkonna keskusest Tukumsist 25 ning Riiast 80 kilomeetri kaugusele. Küla on tekkinud nõukogude perioodil.
Burtnieki (Lestene vald)

Burtnieki on küla ("mazciems") Lätis Tukumsi piirkonnas Lestene vallas. 
Küla asub valla lääneosas Abava jõe kaldal ja jääb valla keskusest Lestenest 7, piirkonna keskusest Tukumsist 25 ning Riiast 82 kilomeetri kaugusele. Küla on tekkinud nõukogude perioodil endise Abava karjamõisa ("Abaushof") kohale.
Mariņmuiža

Mariņmuiža on küla ("mazciems") Lätis Tukumsi piirkonnas Lestene vallas. 
Küla asub valla idaosas merepinnast 60 meetri kõrgusel Lestene jõe kaldal. Mariņmuiža jääb valla keskusest Lestenest 1,5, piirkonna keskusest Tukumsist 26 ning Riiast 71 kilomeetri kaugusele. Küla on tekkinud endise Mariņa karjamõisa ("Marienhof") ja metskonna juurde. Lestene jõel asub paisjärv Mariņmuiža tiik. Külas asub Mariņmuiža bussipeatus.
Jeffrey Williams

Jeffrey Nels Williams (sündinud 18. jaanuaril 1958) on endine Ameerika Ühendriikide maaväelane ja NASA astronaut.
Williams lõpetas 1980. aastal Ameerika Ühendriikide Sõjaväeakadeemia ja sai maaväe ohvitseriks. Aastatel 1987–1992 töötas ta Johnsoni kosmosekeskuses ning õppis seejärel katselenduriks. Ta lahkus maaväest 2007. aastal koloneli auastmes.
Williams valiti NASA astronaudiks 1996. aastal. Oma esimesel missioonil 2000. aastal oli ta missiooni STS-101 missiooni spetsialist. 2006. aastal oli ta 13. ekspeditsiooni liige. Aastatel 2009–2010 oli ta 21. ekspeditsiooni liige ja 22. ekspeditsiooni komandör. 2016. aastal oli Williams 47. ekspeditsiooni liige ja 48. ekspeditsiooni komandör.
Williams lahkus NASA-st detsembris 2023.
Terry Virts

Terry W. Virts (sündinud 1. detsembril 1967 Baltimore'is) on endine Ameerika Ühendriikide õhuväe lendur ja NASA astronaut.
Virts sai 1989. aastal Ameerika Ühendriikide Õhuväe Akadeemiast bakalaureusekraadi matemaatikas ning asus teenima õhuväkke. 1997. aastal sai ta Embry–Riddle'i Lennundusülikoolist magistrikraadi lennunduse alal. 2000. aastal valiti Virts NASA astronaudiks.
Virtsi esimene missioon oli 2010. aastal toimunud STS-130. Aastatel 2014-2015 oli ta 42. ekspeditsiooni liige ja 43. ekspeditsiooni komandör.
Virts lahkus NASA-st 2016. aastal.
Kwidzyn

Kwidzyn (saksa "Marienwerder") on linn Poolas Pomorze vojevoodkonnas, Kwidzyni maakonna halduskeskus. Kwidzyn asub Gdańskist umbes 73 km lõunas.
1233. aastal rajasid ristirüütlid preislaste asula Kwedini kohale oma tugipunkti ja asula, mis sai nimeks Marienwerder. Linnaõigused sai Marienwerder tõenäoliselt 1254. aastal. Aastatel 1285–1587 oli Marienwerder Pomesaania piiskoppide residents. Rahvahääletuse tulemusel jäi linn 1920. aastal Saksamaa koosseisu. Poolale läks linn 1945. aastal.
Karen Nyberg

Karen LuJean Nyberg (sündinud 7. oktoobril 1969) on Ameerika Ühendriikide insener ja endine NASA astronaut.
Nyberg lõpetas 1994. aastal cum laude Põhja-Dakota Ülikooli masinaehituse erialal. Ta jätkas õpinguid Texase Ülikoolis ning sai 1998. aastal masinaehituses doktorikraadi. 2000. aastal valiti ta NASA astronaudiks.
Nybergi esimene missioon oli 2008. aastal toimunud STS-124. 2013. aastal oli ta 36. ja 37. ekspeditsiooni liige.
Nyberg lahkus NASA-st 2020. aastal.
Johan Sepp

Johan Sepp (5. juuni 1884 Saarde vald, Pärnumaa – 18. august 1953 New York) oli eesti vandeadvokaat ja poliitik. 
Lõpetas 1911 Tartu Ülikooli õigusteaduskonna. Advokaat Valgas, alates 1916 Valga linnasekretär, 1917 Valga linnavolikogu liige. Aates 1920 vandeadvokaat Tartus. 
Riigikogu II ja III koosseisu liige Üleriiklise Majaomanikkude Seltside Liidu esindajana, Rahvuskogu I koja liige Majaomanikkude Koja esindajana. 
Eesti kohtuminister 1926–1927 Jaan Teemanti II valitsuses. 
Isiklikku.
Poeg Rein Sepp oli eesti proosakirjanik, luuletaja ja tõlkija, vend oli ajaloolane Hendrik Sepp.
Svetlana Järvi

Svetlana Järvi (ka Sveta Järvi; sünninimi Svetlana Susanna Kazvai; 30. juuli 1926 – 20. juuni 1998 Tallinn) oli Eesti tantsija, tantsuõpetaja, ballettmeister. 
Elukäik.
Simferopoli koreograafiakooli lõpetanud Svetlana oli Marika Röki taustatantsija, kes esines Ungaris, Austrias, Saksamaal ja mujal. Juunis 1944 saadeti 18-aastane neiu Norilski parandusliku töö laagrisse "süüdistatuna selles, et ta liiga ilusti ja ovatsioonide saatel saksa ohvitseridele tantsinud oli".
Oma oskuste tõttu sattus Svetlana ka vangilaagris teatrisse, mis vangivalvurite ja laagri juhtkonna meelt lahutas. Norilski teatri truppi kuulus teiste väljasaadetute hulgas ka Svetlana eakaaslane, andekas näitleja Innokenti Smoktunovski. 
Vangilaagris kohtas ta oma tulevast abikaasat muusik Riho Järvit. Pärast vabanemist asusid nad elama Pärnusse, kus sündis nende poeg. 
1960. aastal kolis perekond elama Tallinna. 
Ballettmeister, repetiitor, koreograaf, lavastaja, varustaja ja balletiansambli Pähklipureja looja, õpetaja Svetlana Järvi suri 20. aprillil 1998. Ta oli 71-aastane ning maeti Järvide perekonna platsile Tallinna Metsakalmistul.
Töökäik.
Svetlana Järvi töötas Tallinna 46. Keskkoolis oma loodud balletiklassi juhtides 33 aastat. Selle kõrval tegutses ta liikumisjuhina mitmes teatris, seadis tantse Eesti Televisiooni lavastustele ("Väike nõid", 1975) ning oli varietee Astoria kunstiline juht.
Pähklipureja.
Svetlana Järvi asutas 1962. aastal Tallinna 46. Keskkooli balletiansambli Pähklipureja ning oli ansambli peaballettmeister kuni oma surmani. 15 õpilasega alustanud nimetu huvialaring saavutas tuntuse kolm aastat pärast alustamist. 26. aprillil 1965 anti balletiõhtule esimest korda lisaetendus ning ajalehtedes ilmusid kiitvad arvustused. 
Pärast sellist tunnustusavaldust oli aeg anda huviringile kõlavam nimi. Pjotr Tšaikovski balleti "Pähklipureja" tuntuim teos "Lillede valss" oli üks Svetlana lemmikmuusikapalu. Koreograafiakooliõpilasena oli ta omal ajal selgeks õppinud ka balletile koreograafia loonud prantsuse balletitantsija Marius Petipa seatud sammud. Seepärast oli nimevalik loogiline.
Koreograafiaansambli Pähklipureja lavatee oli muljetavaldav: läbi tantsiti kümned lavad Lätist ja Leedust Gruusia ja Krimmini. Esineti üleliidulises pioneerilaagris Artek ning Leningradi ja Moskva televisioonis. 
1978. aastal anti Pähklipureja balletiansamblile näidiskollektiivi nimetus.
Kui Tallinnas avati 1980. aasta suvel Moskva olümpiamängude purjeregatt, siis olid ka pisikesed pähklipurejad platsil. Lõpuks võttis ELKNÜ preemia laureaadi ja parimaks näidiskollektiiviks nimetatud sajaliikmelise ansambli majandusmured enda kanda Tallinna Puhkeparkide Direktsioon. Svetlanale anti Eesti NSV teenelise kultuuritegelase aunimetus. Algasid välisturneed, esineti nii Saksa Demokraatlikus Vabariigis kui ka Ameerika Ühendriikides.
Palju muu hulgas on Järvi loonud kaheosalise balleti "Metsajärv" (1970).
Perekond.
Ta oli kunstnik Raivo Järvi ema. Tema abikaasa oli muusik Riho Järvi (1911–1965).
Reet Oja

Reet Oja (1977. aastani Reet Ristlaan; sündinud 27. juulil 1956) on eesti tele- ja raadioajakirjanik.
Ta lõpetas 1978. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi majandusteaduskonna tööstuse planeerimise erialal.
Töö Eesti Televisioonis.
Alates 1978. aastast töötas veerand sajandit Eesti Televisioonis saatejuhi, toimetaja ja peatoimetaja-produtsendina. Oja tegi peamiselt noorte- ja meelelahutussaateid, algatas ja viis ellu palju suurprojekte, kuid lahkus televisioonist 2001. aastal. Seejärel tuli ta küll veel tagasi, kuid lahkus 2006. aastal lõplikult.
Looming.
Reet Oja tegi algul "Noortestuudio" saatesarju "Oma nägu", "Oma asi" ja "Kontakt". Aastatel 1984–1987 oli ta meelelahutussaate "Kitsas king" toimetaja ning 1988–1992 "Öö TV" autor, peatoimetaja, produtsent ja saatejuht. Aastatel 1991–1996 juhtis ta "Hommiku TV-d" (mille esimene saade läks eetrisse 22. septembril 1991, külalisteks Marju ja Uku Kuut) ja 1998–2001 projekti "Tere hommikust"; 1999–2001 oli saate "Tegijad" toimetaja ja saatejuht, 2000. aastal ajaloosarja "Televisiooni lapsed" autor, saatejuht ja toimetaja ning aastatel 2003–2006 väitlussaate "Unetus" saatejuht. Viimasteks tema kui autori ja saatejuhi tehtud telesaadeteks jäid portreesaated "Tähelaev" (2006–2007; nt "Lavakas 50", 2007; "Martin Veinmann", 2007).
Tema televisioonikarjääri kokkuvõttena läks 15. juulil 2020 eetrisse saade "Eksklusiivintervjuu Reet Ojaga". Selles Eesti Televisiooni aastapäevasaates räägib ta ajakirjanduse võimust, inimlikkuse säilitamisest ning sellest, kes ja miks talle telemajas olulised on olnud.
Raadiotöö.
Raadiosaateid tegi ta 1997. aastast: algul koos Vahur Kersnaga raadiojaamas Raadio Pulss B 3 hommikuprogrammi juhtides, hiljem üksikutes Eesti Raadio saadetes (sealhulgas 21. juuni 1998 saates "Vikerkäär" võib kuulda teda koos teiste telesaatejuhtidega laulmas Alo Mattiiseni ja Vahur Kersna laulu "Ei ole Ime ükski ime") esinedes. Kuku Raadio persoonisaates "Kukul külas" oli ta ise Erki Berendsi intervjueeritav 14. mail 1995. 
Isiklikku.
Tema isa oli Eesti NSV partei- ja riigitegelane 
Rein Ristlaan.
Tema abikaasa on teatritegelane Rein Oja, neil on pojad Risto ja Raido.
Marika Rökk

Marika Rökk (; sünninimi Marie Karoline Rökk; 3. november 1913 Kairo, Egiptus – 16. mai 2004 Baden, Austria) oli ungari päritolu näitleja, tantsija ja laulja, kes sai tuntuks mängimisega natsionaalsotsialistliku Saksamaa kinofilmides. 
Elukäik.
Marie Karoline Rökk sündis 1913. aastal Kairos. Tema isa oli ungarlasest arhitekt ja ehitaja Eduard Rökk ning ema Maria Karoline Charlotte (sündinud Karoly) Rökk. 
Lapsepõlve veetis ta Budapestis. 1924. aastal kolis pere isa töö tõttu Pariisi. Seal õppis neiu lavatantsu ja esines kabarees Moulin Rouge.
Peagi jätkas ta lavateed Ameerika Ühendriikides, kus töötas koos Ned Wayburniga. 1929. aastal naasis ta Euroopasse ja aasta hiljem debüteeris Suurbritannia komöödiafilmis "Why Sailors Leave Home", mille lavastas Monty Banks ja mille peaosas oli Leslie Fuller.
Tõelise läbimurde tegi ta siis, kui Universum Film AG (UFA) üritas luua saksa filmistaari, et konkureerida Hollywoodi muusikalide tippnäitlejate Eleanor Powelli, Ginger Rogersi ja hiljem Alice Faye, Rita Hayworthi ja Betty Grable'iga. Saksamaa propagandaminister Joseph Goebbels imetles Hollywoodi filme ja vaatas neid regulaarselt eraviisilistel linastustel.
Marika Rökk jõudis karjääri tippu 1944. aastal, mil mängis peaosa muusikalises värvifilmis "Die Frau meiner Träume" ("Minu unistuste naine"). Ehkki vaid mõnes tema filmis oli näha natsistliku propaganda elemente, täitis ta ülesande riigi liidri rolli seatud naisena, lõbustades saksa rahvast kogu teise maailmasõja vältel nii, nagu Goebbels seda soovis. Pärast sõda keelati Rökil algul igasugune erialane töötamine ("Berufsverbot"), kuid ta rehabiliteeriti 1947. aastal. Rökk jätkas filmikarjääri Saksamaa Liitvabariigis ja Austrias.
1948. aastal oli ta Saksamaa Bambi meediaauhinna esimeste laureaatide hulgas. Rökist sai üks Euroopa kuulsamaid operetilauljaid, kes esines laval 1986. aastani. Pärast abikaasa Georg Jacoby surma abiellus ta 1968. aastal ungari näitleja Fred Rauliga ning nad elasid koos kuni mehe surmani 1985. aastal. Ta oli näitleja Gabriele Jacoby ema. 
Marika Rökk suri 90-aastaselt 2004. aastal Austrias Baden bei Wienis südamerabandusse.
Johann Cicero

Johann II (2. august 1455 – 9. jaanuar 1499) oli Brandenburgi kuurvürst 1486. aastast kuni oma surmani, neljas Hohenzollernite dünastiast. Pärast oma surma sai ta samanimelise Rooma oraatori järgi lisanime Cicero, kuid kuurvürsti ilukõnelisus ja huvi kunsti vastu on vaieldav.
Perekond ja lapsed.
Johann Cicero oli Brandenburgi kuurvürsti Albrecht III Achillesi ja selle esimese naise Margarete von Badeni vanim poeg. Kuna tema isa valitses toona kui Brandenburg-Ansbachi markkrahv (1457. aastast ka kui Brandenburg-Kulmbachi markkrahv), sündis ta Hohenzollernite residentsis Ansbachis Frangimaal, kus ta veetis oma lapsepõlve kuni 1466. aastani, kui sai oma onu kuurvürst Friedrich II eeldatava pärijana kutse Brandenburgi. Johann ühines temaga Stettini pärilussõjas Pommeri hertsogite vastu, kuni Friedrich 1470. aastal tagasi astus ja teda asendas Johanni isa, kes 1473. aastal määras Johanni Brandenburgi maade regendiks. Pärast Pommeri võitlust pidi ta tegelema ka pärandikonfliktiga pärast oma poolõe Barbara abikaasa, Piastist hertsogi Henryk XI Głogowski surma 1476. aastal.
25. augustil 1476 abiellus Johann Berliinis Tüüringi maakrahvi Wilhelm III ja Luksemburgi hertsoginna Anna tütre Margaretega. Nende lapsed olid:
Valitsemine.
Johann järgnes oma isale kui kuurvürst 1486. aastal, samas Hohenzollernite dünastia Frangimaa valdused läksid tema noorematele vendadele Friedrichile ja Siegmundile. Ta andis välja määruse, et tema onu Friedrich II soovil püstitatud Berliini loss peab olema Brandenburgi kuurvürstide püsielupaik, mis on linna ajaloo algus riigi pealinnana. Samuti kehtestas ta 1488. aastal õlle aktsiisimaksu, mis põhjustas mitmeid rahutusi, peamiselt Altmarki piirkonna linnades.
1490. aastal suutis Johann osta endise Lausitzi territooriumi Zosseni ümber, mida tunnistas Böömimaa kuningas Vladislav II, ning säilitas Hohenzollernite dünastia pärimisnõude Greifide dünastia Pommeri maadele. Ta suri 1499. aastal pleuraefusiooni Arneburgi lossis ja tema järglaseks sai tema vanem poeg Joachim I. Johann oli esimene Hohenzollernist kuurvürst, kes maeti Brandenburgi, esialgu Lehnini kloostrisse, hiljem maeti tema pojapoja Joachim II käsul ümber Berliini toomkirikusse.
Norilski Polaarjoonetagune Draamateater

Norilski teater, praeguse nimega Norilski Polaarjoonetagune Draamateater (vene keeles "Норильский Заполярный театр драмы)" asutati 6. novembril 1941 Norillagis. Trupp koosnes peamiselt vangidest. 
Algusaastail asus teater Gornaja tänaval (praegu asustamata vanalinnas) puitmajas. Teater on vähemalt kolmel korral kolinud, sest kohalike linnavõimude sõnul peab teater asuma linna keskel. 
Aastast 1961 kannab Norilski teater Vladimir Majakovski nime. Teater tegutseb siiani. Praegune teatrihoone on ehitatud 1986. aastal.
Martin Tenneberg

Martin Tenneberg VR II/3 (23. oktoober 1895 (ebaõigelt ka 1896) Tõrma küla, Rakvere vald, Virumaa – 8. märts 1919 Nedsaja küla lähedal, Petseri vald, Petserimaa) oli Eesti sõjaväelane (lipnik).
Varasem elukäik.
Ta oli väikekohapidaja ainus poeg, õppis Tõrma külakoolis ja Rakvere linna kõrgemas algkoolis. Kooli lõpetanud, asus ta Virumaa rahvakoolide inspektori sekretäri ja asjaajaja kohale. 
Esimeses maailmasõjas.
7. augustil 1915 mobiliseeriti ta Vene sõjaväkke Esimeses maailmasõjas. Märtsis 1916 saadeti ta Kiievisse sõjakooli, mille lõpetades ülendati lipnikuks oktoobris 1916 ja määrati teenima Tsarskoje Selosse. Juulis 1917 saadeti ta rindele Jēkabpilsi alla. 
Novembris 1917 organiseeris ta Tartus eesti üksuseid ja jaanuaris 1918 organiseeris ta Rakveres 4. Eesti jalaväepolku. Saksa esimese okupatsiooni ajal elas isatalus ja organiseeris Rakvere vallas Kaitseliitu. 
Vabadussõjas.
Ta osales rahvaväelasena Vabadussõjas laiarööpmelisel soomusrongil nr 1 ja laiarööpmelisel soomusrongil nr 2. 22. detsembril 1918. aastal sai ta lahingus haavata ja oli 1. sõjaväe haigemajas Tallinnas. 
13. jaanuaril 1919 asus ta uuesti teenistusse, alates 18. veebruarist 1919 laiarööpmelise soomusrong nr 2 peale ja määrati selle 1. dessantroodu ohvitseriks. Langes lõunarindel 8. märtsil 1919 lahingus Nedsaja küla all Petseri läheduses. 
Mälestuse jäädvustamine.
Tema kalmule Tõrma kalmistul rajati 1935. aastal mälestussammas, mis avati pidulikult 10. juunil 1935. Samba valmistasid kiviraiujad vennad Kajakud Rakverest. Raha selleks saadi Rakvere vallavalitsuselt, seltsidelt ja ühingutelt ning Martin Tennebergi vanematelt.
17. augustil 1998 tunnistati Martin Tennebergi hauatähis kunstimälestiseks.
Aerutamine olümpiamängudel

Aerutamine olümpiamängudel oli näidisalana kavas juba 1924. aasta suveolümpiamängudel Pariisis. Täieõiguslikuks olümpiaalaks sai aerutamine 1936. aasta suveolümpiamängudel Berliinis. 1972. aasta suveolümpiamängudel Münchenis võeti olümpiaprogrammi kärestikuslaalom.
Olümpiamängude programmis jaguneb aerutamine süsta- ja kanuusõiduks ning kärestikuslaalomiks. Igal distantsil toimub eelvõistlus, millele järgneb poolfinaal ja seejärel finaal. Olümpiaprogrammis on kärestikuslaalomis nii meestel kui naistel kavas kaks ala, ning 12 süsta- ja kanuudistantsi (kaheksa meestele ja neli naistele). Iga paadiklass tähistatakse tähe ja numbriga: K tähendab süsta ja C kanuud, number aga näitab seda mitu sportlast paadis asub. Meeste distantsid on 200 ja 1000 meetrit, naiste omad 200 ja 500 meetrit.
Aerutamise tavadistantsil võistlevad sportlased üksteisega vahetult. Sarnaselt sõudmisega igaüks ka aerutab eraldi rajal. Kanuu- ja süstasõidu vahel on erinevus selles, et kanuusõitja kasutab ühe labaga aeru ning sportlane toetub ühe põlvega paadi põhja, süstad aga liiguvad kahe labaga aerude abil ning aerutaja istub sõudepingil. Teine oluline erinevus on veel nende kahe paadi vahel. Kui kanuu on pealt avatud, siis süstad on suletud paadid, milles olijad kinnitavad endid seelikutaolise vahendi abil, mis pingutatakse istumiskoha peale ja mida nimetatakse süstapõlleks. See oli oluline ettevaatusabinõu eskimotest jahimeestele, kes selle veesõiduki leiutasid, et jäine Arktika vesi nende paati ei tungiks. Lisaks leiutasid nad geniaalse tehnika – "eskimopöörde", mis võimaldab end koos paadiga jälle veepeale ajada, kui paat on ümber läinud.
Erinevus tava- ja slaalomidistantside vahel on selles, et kui süsta- ja kanuuvõistlus toimub tasasel veel ja sirgel trassil eraldi radadel, siis kärestikuslaalomis tuleb läbida hulk väravaid vahutavas vees ja mitte sugugi sirgel trassil. Kui kanuu- ja süstasõitu alustatakse ühisstardiga, siis kärestikuslaalomis stardivad paadid intervallidega. 
Eestlased olümpiamängudel.
Mihhail Kaaleste võitis Nõukogude Liidu koondises 1956. aastal Melbourne'is 1956. aasta olümpiamängudel kahesüstal koos Anatoli Demitkoviga 1000 meetri sõidus hõbeda.
1992. aasta olümpiamängudel Barcelonas võistles Tiit Tikerpe kahel aerutamise distantsil: C-1 500 meetris ja C-1 1000 meetris. Ta pääses mõlemas sõidus poolfinaali, kuid finaali ei pääsenud. 1000 m distantsil tema sõit diskvalifitseeriti. Hain Helde osales Atlanta 1996. aasta olümpiamängudel ja Sydney 2000. aasta olümpiamängudel nii K-1 500 meetri kui ka K-1 1000 meetri distantsil.
Olümpiamängude kokkuvõte.
 Aerutamine oli näidisspordiala &lt;br&gt;
 Aerutamisvõistlusi ei toimunud &lt;br&gt;
 Olümpiamänge ei peetud &lt;br&gt;
Võistlused.
Järgmistes tabelites on näidatud, millised võistlused ja millal olümpiamängudel toimusid.
Edukamad sportlased.
Enim medaleid võitnud sportlased aerutamises: sakslane Birgit Fischer on aerutamises edukaim medalivõitja, olles võitnud kõige rohkem kuldmedaleid (8) ja ka kokku kõige rohkem medaleid (12). Rootslane Gert Fredriksson on aerutamises edukaim meesvõistleja kuue kuldmedali ja kokku kaheksa medaliga.
ERR Kultuur

ERR Kultuur on Eesti Rahvusringhäälingu veebiportaali kuuluv kultuurikanal, mis asub aadressil kultuur.err.ee.
Kogu rahvusringhäälingut hõlmav keskkond kajastab peamiselt ERR-i tele- ja raadiokanalite uudiseid. 
Toimetus avaldab seal ka arvamuslugusid ja arvustusi.
Toimetus.
Kultuuriportaali vastutav toimetaja on Valner Valme.
ERR Menu

ERR Menu oli Eesti Rahvusringhäälingu meelelahutusportaal, mis koondas peamiselt ERR-i tele- ja raadioprogrammidest pärit materjali. Aadressil menu.err.ee asunud veebikanal sai nime 2013. aastal.
2025. aasta jaanuarist on meelelahutusportaali ERR Menu asemel ERR-i kultuuriportaali alamportaal Eeter, mis keskendub ERR-i programmi sisule. Veebiportaalide reorganiseerimise põhjuseks oli ERR-i tegevuskulude kärpimine.
Toimetus.
Meelelahutusportaali Menu juhtis Kertu Kaldoja. Kultuuriportaali alamportaalil Eeter eraldi allüksusejuhti pole.
Stroitel

Stroitel on linn Venemaal Belgorodi oblastis, Jakovlevo rajooni halduskeskus. Asub Belgorodist 22 km põhjaloodes.
Linn asutati 1958. aastal kaevandusasulana, 1960 sai aleviks ja 2000. aastal sai linnaõigused.
2020. aasta alguses oli Stroiteli elanike arv 24 104.
Liski

Liski on linn Venemaal Voroneži oblastis, Liski rajooni keskus. Asub Doni jõe ääres 115 km Voronežist lõunas.
Asutati 1787. aastal Novaja Pokrovka külana. Selle juurde rajati 1870. aastal Liski raudteejaam. 1928 sai töölisaleviks ja uue nime Svoboda. Linnaõigused sai 1937. aastal. 1943 sai nimeks Liski. 1965–1991 oli linna nimi Gheorghe Gheorghiu-Dej järgi Georgiu-Dež (Георгиу-Деж).
Tsitriinkollane

Tsitriinkollane on tume roheka või hallika varjundiga kollane värvitoon, oranži ja rohelise segamisel tekkiv tertsiaalvärvus Goethe värvisüsteemis. Toonilt on ta sinepikollasest heledam ja rohekam. Nime on värvus saanud kvartsi kollase teisendi tsitriini järgi.
Ajaloost.
Esimest korda esineb värvinimetus "citrine" ("setryne", "citryn" jt) inglise keeles 1386. aastal Chauceri "Canterbury lugudes" silmavärvi kirjeldavana. Laensõna keskaegsest ladina keelest, tähistas see punakat või pruunikat kollast, merevaikkollast või oranži. Tuletatud ladinakeelsest sõnast "citrus", mis tähendab sidrunit
Tsitriinkollane on värvus, mille mõnedes värvisüsteemides, näiteks Adolf Hölzeli värviõpetuses, annavad omavahel segades komplementaarvärvused oranž ja roheline
Kasutamine.
Eesti keeles kasutatakse eelkõige tekstiilide värvuse kirjeldamiseks, võimalik, et laenuna inglise keelest, kuid ka klaasi värvuse kirjeldamiseks. Esineb ka kunstitarvete värvinimetuste hulgas (keraamikaglasuurid, markerid jm).
Üks käsitööehete müüja on nimetanud härgheina värve ametüstililla ja tsitriinkollase kombinatsiooniks.
Pienava

Pienava on küla ("vidējciems") Lätis Tukumsi piirkonnas Džūkste vallas. 
Küla asub Pienava oja kaldal ning jääb valla keskusest Džūkstest 6, piirkonna keskusest Tukumsist 35 ja Riiast 66 kilomeetri kaugusele. Seal tegutseb piimatööstus Nākotne. Sinna jäävad Pienavas centrsi ja Pienava bussipeatus. Külas on ka raamatukogu.
Ajalugu.
Küla on tekkinud endise Lielpienava mõisa ("Pönau") keskuse juurde. Mõisakompleksist on säilinud vesiveski, kelder, saun ja ait.
1852. aastal sündis Pienavas Läti muusik Jānis Kade, kes oli IV Läti üldlaulupeo peadirigendiks.
1949. aasta 7. ja 8. mail moodustati seal kaks kolhoosi: Uzvara ja Kārlis Markss. 1952. aastal ühendati Uzvara kolhoos kolhoosiga Kārlis Markss, mis 1956. aastal muudeti sovhoosiks. 1960. aastatel ehitati küla kolhoosi keskasulaks, sinna rajati korterelamud, kaks kuivatit, laudad ja masinapark. 
1986. aastal toimusid külas filmi "Saulessvece" võtted. 1999. aastal leiti Pienava lähistelt soost tank T-34, mis oli sõja ajal läbi jää vajunud. 2008. aastal suleti algkool.
Pēteri

Pēteri on küla ("mazciems") Lätis Tukumsi piirkonnas Džūkste vallas. 
Küla asub valla kaguosas Pienava jõe kaldal ja jääb valla keskusest Džūkstest 9,4, piirkonna keskusest Tukumsist 34,6 ning Riiast 67,2 kilomeetri kaugusele. Sinna jääb ka Pēteri bussipeatus.
Küla on tekkinud endise Pēteri mõisa ("Peterhof") keskuse juurde.
Mācītājmuiža (Džūkste vald)

Mācītājmuiža on küla ("mazciems") Lätis Tukumsi piirkonnas Džūkste vallas. 
Küla asub valla keskosas ja jääb valla keskusest Džūkstest 1,6, piirkonna keskusest Tukumsist 31,1 ning Riiast 69,8 kilomeetri kaugusele. Külas asub Liepkalni bussipeatus.
Džūkstesmuiža

Džūkstesmuiža on küla ("mazciems") Lätis Tukumsi piirkonnas Džūkste vallas. 
Küla asub valla keskosas ja jääb valla keskusest Džūkstest 1,1, piirkonna keskusest Tukumsist 29,1 ning Riiast 68,6 kilomeetri kaugusele. Sinna jääb ka Upmaļi bussipeatus.
Grauzde

Grauzde on küla ("mazciems") Lätis Tukumsi piirkonnas Džūkste vallas. 
Küla asub valla keskosas Kazuļi kraavi ääres ja jääb valla keskusest Džūkstest 6,9, piirkonna keskusest Tukumsist 26 ning Riiast 65,7 kilomeetri kaugusele.
Küla on tekkinud endise Grauzde mõisa ("Grausden") keskuse juurde.
Lancenieki

Lancenieki (vanasti ka Lanciņi, nõukogude perioodil Dzintarzeme) on küla ("vidējciems") Lätis Tukumsi piirkonnas Džūkste vallas. 
Küla asub Džūkste jõe kaldal ja jääb valla keskusest Džūkstest 7,2, piirkonna keskusest Tukumsist 22,7 ning Riiast 62,4 kilomeetri kaugusele. Sinna jäävad Lancenieki ja Dzintarzeme bussipeatus.
Lancenieki koolis töötas 20 aastat õpetajana läti folklorist Ansis Lerhis-Puškaitis. Tänapäeval on tema mälestuseks vanasse koolimajja rajatud muinasjuttude muuseum. Koolimaja on kultuurimälestisena riikliku kaitse all. Külas kasvavad Lerhise tammed on looduskaitse all.
Ķunduri

Ķunduri (ka Zaļie) on küla ("mazciems") Lätis Tukumsi piirkonnas Džūkste vallas. 
Küla asub valla loodeosas Džūkste jõe kaldal ja jääb valla keskusest Džūkstest 10,1, piirkonna keskusest Tukumsist 24,6 ning Riiast 64,3 kilomeetri kaugusele. Sinna jääb Zaļie bussipeatus.
Külas kasvavad looduskaitse alune tamm ümbermõõduga 5.64 m ja pärn ümbermõõduga 4.45 m.
Spirgus

Spirgus on küla ("mazciems") Lätis Tukumsi piirkonnas Slampe vallas. 
Küla asub valla edelaosas ja jääb valla keskusest Slampest 6, piirkonna keskusest Tukumsist 19,9 ning Riiast 78,1 kilomeetri kaugusele. Küla on tekkinud endise Spirgu mõisa keskuse juurde.
Külas asub Teises maailmasõjas hukkunud nõukogude sõdurite vennaskalmistu, kuhu on maetud 907 sõdurit.
Külas kasvab looduskaitsealune tamm ümbermõõduga 4.16 m.
Praviņas

Praviņas (ka Praviņi) on küla ("mazciems") Lätis Tukumsi piirkonnas Slampe vallas. 
Küla asub valla loodeosas ja jääb valla keskusest Slampest 7,6, piirkonna keskusest Tukumsist 14,2 ning Riiast 72,3 kilomeetri kaugusele. Küla on tekkinud endise Praviņi mõisa ("Prawingen") keskuse juurde. Seal asub Moskva–Ventspilsi raudtee Praviņi raudteejaam.
Külas kasvavad looduskaitsealune pärn ümbermõõduga 4.18 m ja vaher ümbermõõduga 4.16 m.
Fuksiaroosa

Fuksiaroosa ehk fuksiapunane on keskmise tumedusega lillakaspunane särav värvitoon, mis meenutab ilutaime fuksia ("Fuchsia") õite värvust. Ei ole spektrivärvus, asub CIE värvsusdiagrammil purpurjoonel.
Fuksiatel leidub õisi nii punakamas ja kui ka lillakamas toonis, kõrvale jättes mõnede sortide lausa heleroosad õied. Prantsuskeelses kirjanduses domineeris selle värvitooni nimetusena 20. sajandi alguseni fuksiapunane ("rouge fuchsia"), edaspidi kuni praeguse ajani fuksiaroosa ("rose fuchsia") ja seda seostatakse pigem magentapunasele lähedase värvigammaga.
Fuksia nimest tuletati ka nimetus ühele esimestest aniliinvärvainetest, ereda lillakasroosa värvusega fuksiinile, mille patenteeris 1859. aastal prantsuse keemik François-Emmanuel Verguin. Sama värvaine on andnud ka nimetuse trükinduses kasutatavale standardsele protsessvärvile magentale. Eesti keeles hõlmab värvinimetus "fuksiaroosa" laiemat hulka värvitoone kui värvinimetus "magentapunane": viimatinimetatu tähistab ainult üht neljavärvitrüki standardile vastavat värvitooni. Üldistavalt võib fuksiaroosadeks toonideks nimetada nii magentapunast kui ka Muhumaa rahvariietes kasutatud kiperoosat. Inglise ja prantsuse keeles võidakse värvinimetust "fuksiaroosa" käsitleda magentapunase sünonüümina.
Veebivärv "Fuchsia" on aditiivse värvisünteesi sekundaarvärvus, ere külmapoolne lillakasroosa toon, mida ei saa neljavärvitrükis reprodutseerida. Värvisüsteemides, mis seovad aditiivse ja subtraktiivse värvisünteesi primaarvärvused ühele värviringile, samastatakse fuksiaroosa magentapunasega.
Variatsioonid.
Prantsuskeelne värvinimetuste portaal pourpre.com annab fuksiaroosa ("fuchsia") vasteks toonivahemiku erkpunasest külma violetja erkroosani .
Veebivärv "Fuchsia", üks veebivärvide 16 standardsest värvitoonist, on külm lillakas erkroosa , "Fuchsia pink" kassinaerilillaga sarnanev hele lillakasroosa , "Royal fuchsia" punakaslilla , "Deep fuchsia" sellest lillakam ja "Antique fuchsia" murtud violett .
Kasutamine.
Sisekujunduses kuulub fuksiaroosa värvide hulka, mida soovitatakse pigem vältida, sest kirka ja intensiivse toonina ei lase see valgusel ruumis mõjule pääseda.
Värvinimetust on kasutatud eesti keeles peaasjalikult tekstiilide kohta. Moes seostatakse fuksiaroosa taastulekut 1970. aastate stiiliga, seda peetakse atraktiivseks, tähelepanu äratavaks ja seksikaks värviks.
Peergkorv

Peergkorv (Lõuna-Eestis ka "pirrukorv") on männipeergudest punutud korv. Selliseid korve valmistatakse käsitööna.
Kesk-Euroopas ja Skandinaavias valmistati korve lehtpuupeergudest. Peergkorv on vastupidavam kui höövlilaastust korv.
Eestis levisid korvid peamiselt laadakaubana, vaid Ida-Eestis valmistati neid mõnel pool ka kodus käsitööna enda tarbeks. Kagu-Eestis ja Peipsi-äärsetes külades tegid vastavate oskustega mehed peergudest kõik vajalikud korvid:
20. sajandi alguses vähenes peergkorvide kasutus märgatavalt, kuna kodune villakraasimise hääbus, mis oli villavabrikute loomisest tingitud. Nüüdisajal on Eestis alles vaid üksikud meistrid, kes on vilumuse saanud pärandoskusena.
Leida Järvi

Leida Järvi (24. juuli 1915 Tallinn – 13. oktoober 1983 Toronto, Kanada) oli eesti laulja ja näitleja.
Ta põgenes 1944. aasta septembris Tallinnast Saksamaale, hiljem elas Kanadas. 
Järvi oli Kanada Eesti Rahvusteatri liige. Ta esines koos laulja, kupletisti ja laulukirjutaja Olaf Kopvillemiga.
Isiklikku.
Ta oli abielus Eik Järviga. Leida Järvi on maetud Tallinna Metsakalmistule perekond Järvi rahulasse.
Nelli Uustalu

Nelli Uustalu (sündinud Sillat; 2. märts 1921 Narva – 13. august 1988) oli eesti koreograaf-lavastaja, tantsupedagoog ja tantsija. 
Tantsu õppis Narvas N. Taarna ja V. Viirese juures, tantsis kabareedes ja Eesti NSV Riikliku Filharmoonia tantsurühmas. Lõpetas 1953 Tallinnas rahvatantsujuhtide kursuse, täiendas end Leningradis ja Kesk-Aasia liiduvabariikides. Juhatas 1950. aastatest Tallinnas rahvatantsurühmi, asutas 1952 tantsuansambli Kullaketrajad, oli aastani 1980 selle kunstiline juht. Loonud tantse "Kivikasukas", "Meie polka", "Simmanipolka" ja seadnud paljude rahvaste (Idamaade) tantse harrastusrühmadele. Oli üldtantsupidude üldjuhte (1970, 1973, 1975, 1981, 1985). Eesti NSV teeneline kultuuritegelane (1974). Süit rahvastetantsudest, Targa rehealune.
Soojusisolatsioon

Soojusisolatsioon on torustikus kasutatav soojus- või heliisolatsioon.
Materjalid.
Mineraalvill.
Mineraalvilla kasutatakse igat tüüpi torustikus, eriti kõrgematel temperatuuridel töötavates tööstuslikes torustikes.
Klaasvill.
Klaasvill on mineraalvillaga sarnane kõrge temperatuuriga kiuline isolatsioonimaterjal, kus klaaskiu anorgaanilised kiud seotakse sideaine abil.
Nagu teisi mineraalvilla vorme, saab klaasvillast isolatsiooni kasutada soojus- ja akustilistes rakendustes.
Paindlikud elastomeersed vahud.
Need on elastsed suletud lahtriga kummivahtmaterjalid, mis põhinevad NBR- või EPDM-kummil. Paindlikel elastomeersetel vahtudel on veeauru läbipääsu suhtes nii kõrge vastupidavus, et need ei vaja tavaliselt täiendavaid veeauru tõkkeid. Selline kõrge aurutakistus koos kummi kõrge pinnaemissiooniga võimaldab elastseid elastomeerseid vahtusid, et vältida pinna suhteliselt madala paksusega kondenseerumist.
Selle tulemusel kasutatakse jahutus- ja kliimaseadmete torustikes laialdaselt elastseid elastomeerseid vahtusid. Painduvaid elastomeerseid vahtusid kasutatakse ka kütte- ja soojaveesüsteemides.
Sooritust mõjutavad tegurid.
Muud tegurid, näiteks niiskusesisaldus ja vuukide avanemine, võivad mõjutada torude isolatsiooni üldist jõudlust. Paljud neist teguritest on loetletud rahvusvahelises standardis EN ISO 23993.
Bobrov

Bobrov on linn Venemaal Voroneži oblastis, Bobrovi rajooni keskus. Asub Bitjugi jõe paremal kaldal, 150 km Voronežist kagus.
Bobrovi on mainitud 1685. aastal kopranahkade kokkuostupunktina, mille juurde tekkinud slobodaa sai nimeks Bobrovskaja (vene "бобр" 'kobras'). Linnaõigused ja praeguse nimekuju sai asula 1779. aastal.
Traffic (album)

"Traffic" on eesti bändi Trafficu esimene stuudioalbum, mis ilmus 2007. aastal.
Lugude loetelu
Université Paris Cité

Université Paris Cité on uus, pika ajalooga Pariisi Ülikooliga prantsuse keeles sama nimega ülikool Pariisis.
Ülikool asutati 20. märtsil 2019 seniste Pariisi 5. ja Pariisi 7. Ülikooli baasil, millega liideti veel mitu väiksemat õppeasutust.
Tallinna vaekoda

Tallinna vaekoda oli Tallinnas 16. sajandil rajatud vaekoda, mis asus aadressil Raekoja plats 9.
1554–1555. aastal Raekoja platsi loodenurka ehitatud vaekoda oli varaseim renessanssehitis Tallinna all-linnas. Hoonet nimetati algselt suureks ehk uueks vaekojaks, eristamaks seda varasemast, raeapteegi kohal asunud vaekojast. See oli kaupade kaalumiskoht Suure turu juures ning seda kasutati ka muuks otstarbeks. 1558. aastal ehitati vaekotta väike vahtkonnaruum. 
Tallinna vaekoda oli trapetsikujulise põhiplaaniga, kahekorruseline, keldri ja kõrge kelpkatusega paekivihoone.
1583. aastast kasutati vaekoda ka linna veinikeldrina. 
Vae- ehk kaalukoda oli linna tähtsaim kaubandusasutus: seal kaaluti linna sisse- ja väljaveetavat kaupa ning kontrolliti selle kvaliteeti, kaaluti ja pakiti kottidesse soola ja vilja. 
1780. aasta paiku vaekoja põhjaküljele püstitatud ühekorruseline pritsikuur lammutati 1930. aastal. 
19. sajandi algul ühendati vaekoja ja pritsikuuri hooned kitsa vaheehitisega ja vaekoja külge ehitati mitmesuguseid poeruume ja muid juurdeehitisi. Pritsikuuri (aadressiga Raekoja plats 7) ruume üüris Tallinna linn välja poeruumideks (Fritz Tambergi (1842–1927) lillekauplus, Jürgensi habemeajamistöökoda). Vaekojas tegutses M. Szewczyki lillekauplus.
1918. aastal omandas Raekoja platsi põhjaküljel tegutsenud riidekaupmees Ivan Jegorow kaks maja Pika, Mündi, Kinga ja Teenri tänava vahelises kvartalis, seejärel laiendas ta oma valdusi peaaegu tervele kvartalile ning püstitas sinna moodsa hooneteansambli – Jegorovi maja (Raekoja plats 8). 
1929. aastal saavutas Ivan Jegorov vaekoda ümbritsenud Teenri ja Kinga uulitsa vahel asunud kaubamaja vanade juurdeehitiste (pritsikuuri, klosettide ja ladude) ning hilisemate inetute juurdeehitiste ja poekeste lammutamise. 
 Põles märtsipommitamises, hiljem varemed lammutati.
Tellispunane

Tellispunane on üks punastest värvitoonidest, keskmise tumedusega pruunikas punane, mis vastab põletatud punase tellise värvusele.
Värvus on iseloomult pigem matt ja varjundirohkelt murtud kui puhas ja särav. Seostub maisusega, linnalikkusega ja industriaalsusega.
Inglise ja prantsuse keeles on "Brick red" ja "rouge brique" pigem soojad tume- ja pruunikaspunased, samas kui saksa keeles kirjeldatakse värvitooni "Ziegelrot" oranži varjundiga punasena.
Variatsioonid.
Ernst Friedrich Glockeri "Grundriss der Mineralogie ..." kirjeldab tellispunast ("ziegelroth") kui heledamat punast, millesse on segatud kollast ja veidi pruuni ning hallikasvalget; näitemineraaliks on portselanjaspis.
Loodusteadlastele ja linnuvaatlejatele määratud värviõpik, 1886. aastal ilmunud "A nomenclature of colors for naturalists..." nimetab tellispunaseks ("Brick red") värvitootja Winsor&amp;Newton indiapunase akvarellvärviga koloreeritud värvinäidist, selle värvus on soojatooniline pruunikaspunane.
Prantsuskeelne värvinimetuste portaal pourpre.com annab tellispunase ("rouge brique") vasteks punakaspruunide toonivahemiku 
Pantone värvitoon 19-1543 "Brick Red" on jahedatooniline murtud tumepunane , Pantone 18-1350 "Burnt Brick" on kergelt oranži suunas kalduv, eelmisest heledam pruunikaspunane .
RAL Design värvikaart 040 40 40 "Ziegelrot" on keskmise tumedusega soe murtud pruunikaspunane .
Veebivärv "Firebrick" on puhas tumepunane , veebivärv "Brick Red" heledam jahedatooniline tuhmpunane .
Tellispunane looduses.
Tellise värvust märgib ladina keeles täiend "lateritius".
Eesti looduses esineb täiend "tellispunane" enim seentel: tellispunane kollanutt ("Hypholoma lateritium"), tellispunane limavesinutt ("Gliophorus perplexus"), tellispunane narmasnutt ("Inocybe whitei"), tellispunane pilvik ("Russula velenovskyi"), tellispunane riisikas ("Lactarius fulvissimus"), tellispunane vesinutt ("Hygrocybe sciophana") ja tellispunane vöödik ("Cortinarius rubicundulus").
Eestis kasvab oranži õiega tellispunane magun ("Papaver lateritium"), veel on olemas Lõuna-Ameerikast pärit tellispunane ratsuritäht ("Hippeastrum puniceum"), mille õis on oranžpunane kuni oranž.
Veinikelder

Veinikelder on tavaliselt maa alla rajatud ruum, kus vein laagerdub ja kus hoitakse veinivarusid pudelites või vaatides.
Veinikeldris peab vein olema kaitstud valguse ja temperatuuri kõikumise eest. Õhutemperatuur veinikeldris on 6–20 °C ja õhuniiskus 60–85%. Arvatakse, et parim õhutemperatuur on 13 °C. Kui see on kõrgem või madalam, siis toimuvad veinis keemilised reaktsioonid ja veini maitse muutub halvemaks. Liiga suure niiskuse korral katab pudelikorki hallitus, kuid liiga väikese niiskuse korral pudelikork lõheneb ja vein aurub. Pudelikorgi kuivamise vältimiseks hoitakse veini horisontaalselt.
Keldrid olid varem maja teiste ruumidega võrreldes madala temperatuuriga, mistõttu sobisid nad paremini veini pikaajaliseks hoidmiseks. Tänapäeval on keldrites keskküte ja kuumaveetorud, seetõttu vajab veinikelder sageli õhu konditsioneerimise süsteemi loomist. Vein on tundlik ka vibratsiooni suhtes, seepärast ei tohi veinikeldreid rajada suure liiklustihedusega teede juurde.
Ārlavciems

Ārlavciems on küla ("skrajciems" ehk hajaküla) Lätis Tukumsi piirkonnas Slampe vallas. 
Küla asub valla loodeosas ja jääb valla keskusest Slampest 9,5, piirkonna keskusest Tukumsist 9 ning Riiast 67,1 kilomeetri kaugusele. Küla asub Tukumsist Jelgavasse viiva raudteelõigu ääres. Külas asub Ceriņi bussipeatus.
Külas kasvab looduskaitsealune mänd ümbermõõduga 2.83 m.
Buddhaghosa

Bhadantácariya Buddhaghosa oli India päritoluga munk ning theravaada budismi mõjukas arendaja, kommenteerija, tõlkija ja filosoof. 
Buddhaghosa tegutses Sri Lankal Anurādhapura suurkloostris umbes aastatel 412 kuni 434. Tema tuntuim teos on "Visuddhimagga" ("Puhastumise tee"), mis on põhjalik kommentaarium ja oluline täiendus theravaada õpetustele ja praktikatele.