Makrofotograafia

Makrofotograafia on fotograafia meetod, kus pildistatakse objekte väga lähedalt. Makrofotodel on tavaliselt kujutatud väga väikeseid objekte ja elusorganisme, näiteks putukaid.
Definitsioon.
Optiline taasesitussuhe on filmikaadrile (või pildisensorile) jäädvustatud objekti suuruse ja tegeliku objekti suuruse vaheline seos ning see sõltub objektiivi konstruktsioonist. Optiline suurendus "m" on samaväärne optilise taasesitussuhtega. Näiteks optiline taasesitussuhe 1:10 tähendab, et pilt salvestatakse 1/10-ga objekti tegelikust suurusest ja ekvivalentne optiline suurendus on 1/10×, 0,10× või 10%. Kõige rangemas definitsioonis on makrofoto selline, mille puhul jäädvustatud pildi suurus on elusuuruses või suurem (st optiline taasesitussuhe ≥ 1:1) võrreldes algse objektiga.
Paljundussuhteid, mis on palju suuremad kui 10:1, peetakse fotomikrograafiaks,mis saavutatakse sageli optiliste mikroskoopidega.
Ajalugu.
Mõiste makrofotograafia pakkus 1899. aastal välja W. H. Walmsley lähivõtete kohta, mille suurendus on alla 10 diameetriühiku, et eristada neid tõelistest mikrofotodest.
Mikrofoto areng viis makrofotograafia arenguni.
Üks makrofotograafia varasemaid teerajajaid oli Percy Smith, kes sündis 1880. aastal. Ta oli Briti loodusdokumentaalide tegija ja tuntud oma lähivõtete poolest.
Lisavarustus ja eritehnikad.
Makro objektiivid.
"Makro" teravustamisfunktsiooniga objektiivid on spetsiaalselt loodud lähivõtete tegemiseks, neil on tavapärastest objektiividest pikem silindri pikendusmehhanism ja optika, mis on optimeeritud kõrge reproduktsioonisuhte jaoks; need on makrofotograafia kõige levinumad tööriistad. Enamik tänapäevaseid makroobjektiive teravustab pidevalt optilise reproduktsioonisuhtega 1:1 või 1:2 kuni lõpmatuseni ja pakuvad tavafotograafia jaoks suurepärast optilist kvaliteeti , kuigi tehniliselt tuleks neid nimetada hoopis "lähivõtte" objektiivideks.
Mehaaniline pikendus.
Makrofotograafia varustusvõimalus on objektiivi ja filmi või sensori vahelise kauguse suurendamine pikendustorude või reguleeritava lõõtsa abil. Mida kaugemale objektiiv filmist või sensorist nihutatakse, seda lühem on lähim teravustamiskaugus ja suurendus suureneb otseses proportsioonis objektiivi pikendusega. Üldiselt on pikendustorud jäigad ja tagavad fikseeritud vahemaa suurenemise ning lõõtsad on painduvad, võimaldades vahemaa muutuvat suurenemist.
Abiläätsed (filtrid).
Veel on võimalus paigutada kaamera objektiivi ette lisalääts (või lähivõtte"filter"). Need on üldiselt odavad keeratavad lisatarvikud, mis vähendavad lähimat teravustamiskaugust.  Võimalik kvaliteet on madalam kui spetsiaalse makroobjektiivi või pikendusrõngaste puhul. Mõned kaheelemendilised abiläätsed on head, samas kui paljudel odavatel üheelemendilistel objektiividel esineb kromaatiline aberratsioon ja tulemuseks oleva pildi teravus on vähenenud. See meetod töötab fikseeritud objektiividega kaameratega ja seda kasutatakse tavaliselt sildkaamerate puhul.
Valikuline fookus.
Fotograafid vobjekti fokuseerimiseks kasutada kaamera liikumist ja , säilitades samal ajal valikulise taustafookuse. See tehnika nõuab objektiivi kallutamise võimalust filmi või sensori tasapinna suhtes.
Traditsioonilised kaamerad võimaldavad sellist reguleerimist automaatselt. Väiksemate formaatide puhul on mõned vanemad 1970. aastatel esmakordselt välja antud lõõtsaseadmed varustatud mehaanilise reguleerimisega, mis võimaldab esiosa (objektiivi) kallutamist ja nihutamist, sealhulgas Nikon PB-4 ja Minolta Auto Bellows III. Teised spetsiaalsed perspektiivikontrolliga objektiivid, nagu Nikon PC-E ja Canon TS-E seeria, Hartblei Super-Rotator, Schneider Super Angulon, mitmed Lensbaby mudelid, Zoerk Multi Focus System ja mitmesugused kalde-nihke adapterid keskmise formaadi jaoks, võimaldavad kallutamist fikseeritud objektiivikinnitusega kaamerates.
Tagurpidi keeratud objektiivid.
Tavalisi objektiive saab makrofotograafias kasutada "pöördrõnga" abil. See rõngas kinnitub objektiivi esiküljel olevale filtrikeermele ja muudab esikeerme tavapäraseks objektiiviliideseks, mis võimaldab objektiivi kaamera korpusele ümberpööratud asendis kinnitada.  Võimalikud on suurepärase kvaliteediga kuni 4x elusuuruses suurendused. Kaamerate jaoks, millel on objektiivi ja kaamera korpuse vaheline täiselektrooniline side, on saadaval spetsiaalsed pöörderõngad, mis säilitavad selle side. Pikendusrõngaste või lõõtsadega kasutamisel saab kokku panna väga mitmekülgse tõelise makro (elusuurusest suurema) süsteemi. Kuna mitte-makroobjektiivid on optimeeritud väikeste reproduktsioonisuhete jaoks, võimaldab objektiivi ümberpööramine seda kasutada vastastikku suurte suhtarvude jaoks.
Makrofotograafiat saab teha ka objektiivi tagurpidi paigaldades, tavaliselt paigaldatud suurema fookuskaugusega objektiivi ette, kasutades makroühendust, mis keeratakse mõlema objektiivi esifiltrikeermesse. See meetod võimaldab enamikul kaameratel säilitada elektroonilise ja mehaanilise side täieliku funktsiooni tavaliselt paigaldatud objektiiviga, näiteks avatud avaga mõõtmise jaoks. Tegelikult toimib ümberpööratud objektiiv abistava lähivõtte objektiivina.
Kompaktkaamerad ja nutitelefonid.
Üha enam tehakse makrofotograafiat kompaktsete digikaamerate ja väikese sensoriga sildkaameratega, millele on lisatud võimas suumobjektiiv ja (soovi korral) kaamera objektiivi ette lisatud lähivõtte dioptriobjektiiv. Nende kaamerate suur teravussügavus on makrofotograafia eeliseks. Kaasaegsed väikese sensoriga digikaamerad on varustatud suure pikslitihedusega sensoritega ja neil on hea lahutusvõime tänu sensoritehnoloogia arengule, mis võimaldab neil jäädvustada väga kõrgetasemelisi detaile, konkureerides peegelkaamera makrovõimalustega „tõelise” makroobjektiiviga, ehkki sageli suurema pildimüra hinnaga. Kuigi paljudele väikese sensoriga kaameratele paigaldatud objektiividel on madalam reproduktsioonisuhe kui tõelisel makroobjektiivil (1:1), ei vaja väiksemad sensorid sama optilist reproduktsioonisuhet identse kaadri ja samaväärse suurenduse loomiseks, muutes makrofotograafia laiemalt kättesaadavaks madalama hinnaga.
Digitaalajastul defineeritakse fotot praktilisemalt makrofotona, kui objekt, mille mõõtmed on 24 mm või vähem, vastab kaadri kõrgusele või on sellest suurem.
iPhone 13 Pro seeria tutvustas iPhone'i kaameras esmakordselt makrofotograafiat, nagu ka Samsung Galaxy S21 Ultra, mille kaameras on samuti makrofotograafia.
Mikroskoobi lisavarustus.
Makrofotograafiat saab teostada ka kaamera kinnitamisega binokulaarse mikroskoobi (stereomikroskoobi) ühele optilisele rajale, kasutades selle instrumendi optikat süsteemi pildistamisläätsena. Umbes aastatel 1976–1993 pakkusid tootjad Wild Heerbrugg (Šveits) ja hiljem Leica Microsystems makrofotograafia jaoks spetsiaalset mikroskoopiasüsteemi, makroskoopide sarja, millel oli fotograafia jaoks parem optiline jõudlus stereomikroskoobi stereopildistamise võimaluste arvelt; sellel süsteemil oli valik spetsiaalseid statiive, objektiive ja lisaläätsesid ning valgustussüsteeme. Pärast tootmise lõpetamist 1993. aastal jätkab Leica sarnaste toodete pakkumist nimede Z6 APO ja Z16 APO all.