Poks

 
Poks on spordiala, milles kaks samasse kaalukategooriasse kuuluvat võistlejat (enamasti mehed, kuid tänapäeval ka naised) sooritavad kinnastatud rusikatega teineteise kindlaksmääratud kehaosade pihta kindlaksmääratud aja (aegade) jooksul määrustepäraseid lööke. Võidab see, kes tabab vastasvõistlejat rohkem (saab selle eest erinevaid punkte), saavutab puhta võidu (nokaut), määratakse võitjaks kohtuniku otsusega (tehniline nokaut) või kelle vastasvõitleja loobub edasisest võistlemisest.
Tänapäeva poksi eellane on inglise rusikavõitlus. Rusikavõitlus on üks vanemaid kehalisi võistlusi, peamiselt meeste vahel. Erinevaid rusikavõitlusi on teada mitmelt poolt maailmast ning neid on tekkinud eri kohtades iseseisvalt.
Esimene uusaja poksimatš toimus 6. jaanuaril 1681 Inglismaal, kui Albemarle'i hertsog korraldas võistluse oma ülemteenri ja lihuniku vahel. Sel ajal veel ei kasutatud kindaid.
Kaasaegsed reeglid, kus oli mainitud ka kindaid, koostas 9. Queensberry markii John Douglas. Tema järgi nimetatakse poksi reegleid ka Queensberry markii reegliteks.
Esimene võistlus maailmameistri nimele toimus 30. juulil 1884 New Yorgis, kus Jack Dempsey alistas keskkaalu tiitlikohtumisel George Fulljamesi.
Eristatakse amatöörpoksi ja profipoksi.
Ajalugu.
Iidne ajalugu.
Varaseim teadaolev poksi kujutamine pärineb Sumeri reljeefist Iraagis 3. aastatuhandet enne Kristust. Egiptuse Teeba reljeefskulptuur (umbes 1350 eKr) näitab nii poksijaid kui ka pealtvaatajaid. Need varased Lähis-Ida ja Egiptuse kujutised näitasid võistlusi, kus võitlejad olid kas paljaste rusikatega või olid vööd toetamiseks ümber randmete. Varasemaid tõendeid rusikavõitlustest kinnaste kasutamisega võib leida Minose Kreetast (umbes 1500–1400 eKr).
Kaasaegne poks.
Kaasaegne sport tekkis ebaseaduslikest kohtadest ja keelatud auhinnavõitlusest ning sellest on saanud mitme miljardi dollariline majandusharu. Suurem osa noortest talentidest pärineb endiselt vaesuse käes vaevatud piirkondadest üle kogu maailma. Sellised paigad nagu Mehhiko, Aafrika, Lõuna-Ameerika ja Ida-Euroopa on täidetud noorte pürgivate sportlastega, kes soovivad saada poksi tuleviku tegijateks. Isegi USA-s on sellised kohad nagu New Yorgi siselinnad ja Chicago tekitanud paljutõotavaid noori talente. Rubini sõnul "kaotas poks ameerika keskklassi huvi ja enamik neist, kes tänapäeva Ameerikas boksid tulevad, tulevad tänavatelt ja on tänavavõitlejad".
Reeglid.
Queensberry reeglid on olnud kaasaegset poksi reguleerivad üldreeglid alates nende avaldamisest 1867. aastal.
Poksimatš koosneb tavaliselt kindlaksmääratud arvust kolmeminutilistest voorudest, kokku kuni 9–12 vooru. Tavaliselt veedetakse iga vooru vahel minut, kui võitlejad neile määratud nurkades saavad treenerilt ja personalilt nõu ja tähelepanu. Võitlust kontrollib kohtunik, kes töötab ringis, et hinnata ja kontrollida võitlejate käitumist, otsustada nende võimekuse üle ohutult võidelda ja rikkumiste üle.
Ringi ääres viibib tavaliselt kuni kolm kohtunikku, kes poksijatele punkte annavad, lähtudes löögist ja küünarnukkidest, mis puutuvad, kaitsest, knockdownidest ja muudest subjektiivsematest meetmetest. Lahtise lõpuga poksi stiili tõttu on paljudel võitlustel vaieldavad tulemused, kus üks või mõlemad võitlejad usuvad, et neid on ebaõiglaselt võidust "röövitud". Igale võitlejale on määratud oma nurk, kus tema treener koos võitlejaga voorude vahel on. Iga poksija astub iga vooru alguses ringi temale määratud nurgast ja peab lõpetama võitluse ning naasma iga vooru lõpus oma nurka.
Poksistiilid.
Stiili määratlus.
"Stiili" määratletakse sageli kui strateegilist lähenemist, mida võitleja võitluse ajal kasutab. Kaks võitleja stiili pole ühesugused, kuna selle määravad inimese füüsilised ja vaimsed omadused. Poksis on kolm peamist stiili: 
Neid stiile võib jagada mitmeks spetsiaalseks alamrühmaks, näiteks vastulööja jne. Stiilide peamine filosoofia on see, et igal stiilil on ühe ees eelis, kuid teise ees puudus. See järgib "kivi paber käärid" stsenaariumi - väljaspool võitleja võidab kakleja, kakleja võidab seespool võitleja ja seespool võitleja võidab väljaspool võitleja.
Poksija / väljaspool võitleja.
Klassikaline "poksija" (tuntud ka kui "väljaspool võitleja") püüab säilitada distantsi enda ja vastase vahel, võideldes kiiremate, pikemate löökidega, eriti sirgegaga, väsitades vastast järk-järgult. Tänu nõrgematele löökidele tuginemisele kipuvad need võitlejad võitma pigem punktiotsuste kui nokautidega, ehkki mõnel võitlejal on ka märkimisväärsed nokaudirekordid. Seda peetakse sageli parimateks poksistrateegideks tänu võimele kontrollida võitlustempot ja juhtida oma vastast, väsitades teda metoodiliselt ning esitledes rohkem oskusi ja kavalust kui vastane. Väljaspool võitleja vajab ulatust, käte kiirust, reflekse ja jalatööd.
Märkimisväärsete väljaspool võitlejate hulka kuuluvad Muhammad Ali, Larry Holmes, Joe Calzaghe, Wilfredo Gómez, Salvador Sánchez, Cecilia Brækhus, Gene Tunney, Ezzard Charles, Willie Pep, Meldrick Taylor, Ricardo "Finito" López, Floyd Mayweather Jr., Roy Jones Jr., Sugar Ray Leonard, Miguel Vázquez, Sergio "Maravilla" Martínez, Vitali Klitschko, Wladimir Klitschko and Guillermo Rigondeaux. This style was also used by fictional boxer Apollo Creed.
Poksija-lööja.
Poksija-lööja on mitmekülgne poksija, kes suudab tehnika ja jõu kombinatsiooniga võidelda lähedalt, sageli võimega lüüa vastaseid oimetuks kombinatsiooniga ja mõnel juhul ka ühe löögiga. Nende liikumine ja taktika on sarnased väljaspool võitleja omaga (ehkki nad pole üldjuhul nii liikuvad kui väljaspool võitlejad), kuid selle asemel, et kohtunike otsuse abil võita, kipuvad nad vastaseid kombinatsioonide abil ära väsitama ja seejärel nokaudi teha. Selle stiili tõhusaks kasutamiseks peab poksija olema mitmekülgne.
Märkimisväärsete poksija-lööjate hulka kuuluvad Muhammad Ali, Canelo Álvarez, Sugar Ray Leonard, Roy Jones Jr., Wladimir Klitschko, Vasyl Lomachenko, Lennox Lewis, Joe Louis, Wilfredo Gómez, Oscar De La Hoya, Archie Moore, Miguel Cotto, Nonito Donaire, Sam Langford, Henry Armstrong, Sugar Ray Robinson,Tony Zale, Carlos Monzón, Alexis Argüello, Érik Morales, Terry Norris, Marco Antonio Barrera, Naseem Hamed, Thomas Hearns, Julian Jackson and Gennady Golovkin.
Vastulööja.
Vastulööja on kaitseva stiiliga võitlejad, kes eelistuse saavutamiseks tuginevad sageli vastase vigadele. Nad kasutavad löögi vältimiseks või tõkestamiseks oma hästi treenitud kaitset ning seejärel tabavad vastase kohe ja ootamatult kindlalt sihitud ja ajastatud löögiga. Võitlus oskusliku vastulööjaga võib kujuneda kurnamissõjaks, kus iga pihtasaadud löök on lahing omaette. Seega nõuab vastulööjate vastu võitlemine pidevat teesklemist ja võimet vältida oma rünnakute telegraafimist. Selle stiili abil tõeliselt edukaks saamiseks peavad olema head refleksid, kõrge prognoosimis- ja teadlikkuse tase, ülim täpsus ja kiirus nii löömises kui ka jalgade töös.
Märkimisväärsete vastulööjate hulka kuuluvad Muhammad Ali, Joe Calzaghe, Vitali Klitschko, Evander Holyfield, Max Schmeling, Chris Byrd, Jim Corbett, Jack Johnson, Bernard Hopkins, Laszlo Papp, Jerry Quarry, Anselmo Moreno, James Toney, Marvin Hagler, Juan Manuel Márquez, Humberto Soto, Floyd Mayweather Jr., Roger Mayweather, Pernell Whitaker, Sergio Gabriel Martinez and Guillermo Rigondeaux. Seda poksimisstiili kasutab ka väljamõeldud poksija Little Mac.
Vastulööjad väsitavad tavaliselt oma vastased ära põhjustades neid oma lööke mööda lööma. Mida rohkem vastane mööda lööb, seda kiiremini ta väsib ja psühholoogilised mõjud, mis tulenevad suutmatusest lööki tabada, hakkavad avalduma. Vastulööja üritab sageli oma vastast täielikult üle mängida, mitte ainult füüsilises, vaid ka vaimses ja emotsionaalses mõttes. See stiil võib olla uskumatult raske, eriti kogenud võitlejate vastu, kuid võitluse võitmine ilma löökidega pihta saamata on tihti seda väärt. Tavaliselt püüavad nad vastase üle manööverdamiseks ringi keskosast eemale hoida. Suureks eeliseks vasturünnakute puhul on ründaja edasiliikumine. Nokaudid on tavalisemad, kui seda võiks kaitsvalt stiililt eeldada.
Kakleja.
Kakleja on võitleja, kellel üldiselt puudub ringis osavus ja jalgade töö, kuid korvab selle puhta löögijõu abil. Paljudel kaklejatel puudub liikumisvõime ja nad eelistavad vähem liikuvamat, stabiilsemat platvormi ja neil on raskusi kiirete jalgadega võitlejate jälitamisega. Neil võib olla ka kalduvus ignoreerida löömist kombinatsioonidena ja eelistavad ühe käega pidevat löömist ning löövad aeglasemalt võimsamaid üksikuid lööke (haake ja lõuahaake). Nende aeglus ja prognoositav löömise muster jätavad nad sageli vastulöökidele avatuks, nii et edukad kaklejad peavad suutma taluda suures koguses nuhtlemist. Mitte kõik kaklejad pole aga liikumatud, mõned liiguvad vajaduse korral ringi ja vahetavad stiile, kuid omavad siiski kakleja stiili nagu näiteks Wilfredo Gómez, prints Naseem Hamed ja Danny García.
Kaklejate kõige olulisemad omadused on jõud ja lõug (võime nuhtlemist taluda, jätkates samal ajal poksimist). Selle stiili näidete hulka kuuluvad George Foreman, Rocky Marciano, Julio César Chávez, Roberto Durán, Danny García, Wilfredo Gómez, Sonny Liston, John L. Sullivan, Max Baer, ​​prints Naseem Hamed, Ray Mancini, David Tua, Arturo Gatti, Micky Ward , Brandon Ríos, Ruslan Provodnikov, Michael Katsidis, James Kirkland, Marcos Maidana, Jake LaMotta, Manny Pacquiao ja Iirimaa John Duddy. Seda poksimisstiili kasutasid ka väljamõeldud poksijad Rocky Balboa ja James "Clubber" Lang.
Kaklejad kipuvad olema paremini prognoositavad ja hõlpsasti tabatavad, kuid tavaliselt läheb neil teiste võitlusstiilide vastu piisavalt hästi, sest nad treenivad ennast lööke väga hästi vastu võtma. Neil on sageli suurem võimalus kui teistel võitlusstiilidel harrastajatel oma vastane nokauti lüüa, sest nad keskenduvad väiksemate ja kiiremate rünnakute asemel suurte, võimsate tabamuste pihta saamisele. Sageli keskenduvad nad jõu ja vastupidavuse suurendamiseks kogu keha asemel ainult ülakeha treenimisele. Samuti on nende eesmärk vastaseid hirmutada oma jõu ja võimega lööke taluda.
Seespool võitleja.
Seespool võitlejad (mõnikord nimetatakse neid ka "survevõitlejateks") üritavad jääda vastasele lähedale, visates kiireid lööke ja kombinatsioone haakidest ja lõuahaakidest. Peamiselt Mehhiko, Iiri, Iiri-Ameerika, Puerto Rico ja Mehhiko-Ameerika poksijad populariseerisid seda stiili. Edukas seespool võitleja vajab sageli head lõuga, sest seespool võitlemisega kaasneb tavaliselt paljude sirgetega pihta saamine, enne kui nad saavad ennast sissepoole manööverdada, kus nad on efektiivsemad. Seespool võitlejad toimivad kõige paremini lähedal distantsil, kuna nad on tavaliselt lühemad ja nende ulatus on väiksem kui vastastel ning nad on seetõttu efektiivsemad lühikese vahemaa pealt, kus vastaste pikemad käed teevad löömise ebamugavamaks. Samas on mitmed pikad võitlejad olnud suhteliselt osavad võideldes nii väljaspool kui ka seespool.
Seespool võitleja olemuseks on peatumatu agressioon. Paljud lühikesed võitlejad kasutavad oma kasvu enda kasuks, painutades ennast vöökohast, et libistada ennast sissetulevate löökide alla või külgedele. Erinevalt blokeerimisest rikub vastase mööda löömine tema tasakaalu, mis võimaldab edasiliikumist vastase pikendatud käest ja hoiab käed vabad vastulöögi jaoks. Seespool võitlejatel selgeks eeliseks on lõuahaakide löömine, nad saavad löögi taha suunata kogu oma kehakaalu; Mike Tyson oli kuulus hävitavate lõuahaakide poolest. Marvin Hagler oli tuntud oma kõva lõua, löögijõu, keharünnaku ja vastaste jälitamise poolest. Mõned seespool võitlejad nagu Mike Tyson, on tuntud selle poolest, et neid on teadaolevalt raske tabada. Seespool võitleja võtmeks on agressiivsus, vastupidavus, lõug ning õõtsumine.
Silmapaistvate seespool võitlejate hulka kuuluvad Henry Armstrong, Aaron Pryor, Julio César Chávez, Jack Dempsey, Shawn Porter, Miguel Cotto, Joe Frazier, Danny García, Mike Tyson, Manny Pacquiao, Rocky Marciano, Wayne McCullough, James Braddock, Gerry Penalosa, Harry Greb, David Tua, James Toney ja Ricky Hatton. Seda stiili kasutas ka Street Fighter tegelane Balrog.
Stiilide kombinatsioonid.
Kõigil võitlejatel on põhioskused, millega nad end kõige mugavamalt tunnevad, kuid tõeliselt eliitvõitlejad suudavad konkreetse väljakutse korral sageli kasutada ka muid stiile.
Varustus.
Kuna poks hõlmab jõulist ja korduvat löömist, tuleb rakendada ettevaatusabinõusid, et vältida käte luude kahjustamist. Enamik treeneritest ei luba poksijatel ilma randmemähiste ja poksikinnasteta trenni teha ega sparreerida. Käte mähiseid ja kindaid kasutatakse käte luude kaitsmiseks, võimaldades poksijatel lüüa suurema jõuga kui siis, kui nad neid ei kasutaks. Kindaid on võistlusel nõutud alates 19. sajandi lõpust, kuigi tänapäevased poksikindad on palju raskemad kui 20. sajandi alguse võitlejatel. Enne võistlust lepivad mõlemad poksijad kokku võistlusel kasutatavate kinnaste kaalu osas, mõistes, et kergemad kindad võimaldavad tugevamini lööjatel rohkem kahju tekitada. Kindamark võib mõjutada ka löögi mõju, nii et ka see on tavaliselt ette nähtud enne võistlust. Mõlemal poolel on lubatud kontrollida vastase mähiseid ja kindaid, et tagada mõlema vastavus kokkulepitud spetsifikatsioonidele ja et ei oleks mingit rikkumist.
Tehnika.
Asend.
Kaasaegne poksiasend erineb oluliselt 19. sajandi ja 20. sajandi alguse tüüpilisest poksiasendist. Kaasaegsel asendil on püstisem vertikaalsem kaitse, vastupidi horisontaalsemale, sõrmede ettepoole suunatud kaitsele, mille võtsid vastu 20. sajandi alguse poksijad nagu Jack Johnson.
Löögid.
Poksis on neli põhilist lööki: sirge, ristlöök, haak ja lõuahaak. Mis tahes muud lööki peale sirge peetakse jõu löögiks. Kui poksija on paremakäeline (ortodoksne), on tema vasak käsi juhtkäsi ja parem käsi tagumine käsi. Vasakukäelise poksija jaoks on käte asendid vastupidised. Selguse huvides eeldab järgmine arutelu paremakäelist poksijat.
Kaitse.
On olemas mitu põhimanöövrit, mida poksija saab kasutada löögist kõrvale hoidmiseks või selle tõkestamiseks.
Kasu tervisele.
Aktiivse ja dünaamilise spordialana pakub poks järgmiseid eeliseid:
Hoolika ja läbimõeldud lähenemisviisi korral võib poks tervisele üsna kasulik olla. 
Ringi nurk.
Poksis antakse igale võitlejale ringinurk, kus ta puhkab ringide vahel 1 minut ja kus tema treenerid seisavad. Tavaliselt seisavad nurgas kolm meest peale poksija enda; need on treener, abitreener ja nahaarst. Treener ja assistent annavad poksijale tavaliselt nõu, mida ta valesti teeb, samuti julgustavad teda kaotuse korral. Nahaarsti ülesanne on hoida poksija nägu ja silmad sisselõigete, vere ja liigse turse eest. See on väga oluline, sest paljud võitlused peatatakse just poksija silmi ähvardavate lõikude või tursete tõttu.
Lisaks vastutab nurk võitluse peatamise eest, kui nad tunnevad, et nende võitlejat ähvardab tõsine püsiva vigastuse oht. Nurk viskab aeg-ajalt ringi valge rätiku, et tähistada poksija alistumist (sellest tuleneb ka fraas "visata rätik", mis tähendab loobumist).
Meditsiinilised probleemid.
Inimese teadvusetuks löömine või isegi peapõrutuse tekitamine võib põhjustada püsivaid ajukahjustusi. Inimese teadvusetuks löömiseks vajaliku jõu ja inimest tõenäoliselt tapva jõu vahel pole selget piiri. Aastatel 1980–2007 suri poksiringis või treeningul saadud vigastuste tõttu üle 200 amatöörpoksija, profipoksija ja Toughman võistluse võitleja. 1983. aastal kutsus ajakiri Journal of the American Medical Association poksi keelustama.
Keelu pooldajad väidavad, et poks on ainus spordiala, mille eesmärk on teisele sportlasele haiget teha. Briti meditsiiniliidu poksiesindaja dr Bill O'Neill on toetanud poksikeeldu: "See on ainus spordiala, kus kavatsetakse vastasele tõsiseid vigastusi tekitada ja leiame, et meil peab olema täielik poksikeeld. Oponendid vastavad sellele, et selline seisukoht on ekslik arvamus, öeldes, et amatöörpoksis skooritakse ainult puutuvate löökide koguarvu järgi, kuid "vigastuse" eest punkte ei saa. Nad täheldavad, et paljudel oskuslikel poksijatel on olnud edukad sportlase karjäärid, tekitamata vastastele vigastusi, kogudes tabavate löökide eest punkte ja vältides vastase lööke. Nad märgivad, et on palju muid spordialasid, kus peapõrutus on palju rohkem levinud.
Elukutseline poks on keelatud Islandil, Iraanis, Saudi Araabias ja Põhja-Koreas. See oli keelatud Rootsis kuni 2007. aastani, mil keeld tühistati, kuid kehtestati ranged piirangud, sealhulgas neli kolmeminutilist raundi võistluste jaoks. Albaanias oli poks keelatud alates 1965. aastast kuni Albaania kommunismi langemiseni. Norra seadustas profipoksi 2014. aasta detsembris.