tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Eleri Hirv

Eleri Hirv (sündinud 18. juunil 1988 Lasval Võrumaal) on eesti orienteeruja ja rogainija.
Haridus.
Lõpetas 2007. aastal Nõo Reaalgümnaasiumi. 2010. aastal lõpetas Tartu Ülikooli geograafia eriala bakalaureuseõppe, 2013. aastal geoinformaatika ja kartograafia eriala magistriõppe "cum laude" ja kaitses loodusteaduste magistri kraadi tööga „Topograafilistel kaartidel kajastatud reljeef LiDARi andmestiku võrdluses“ (juhendaja Raivo Aunap).
Töö.
Töötab 2012. aastast Maa-ameti kartograafia osakonna peaspetsialistina.
Sporditulemused.
Harrastab orienteerumist 2000. aastast. Aastatel 2000–2008 oli tema treener Sarmite Sild. Aastatel 2002–2008 võitis orienteerumise Eesti meistrivõistlustel noorte ja juunioride vanuseklassides kokku 22 medalit (21 orienteerumisjooksus ja 1 rattaorienteerumises), neist 9 kulda, 6 hõbedat ja 7 pronksi. Aastatel 2010–2023 on ta võitnud orienteerumise Eesti meistrivõistlustel naiste põhiklassis 25 kulda (16 orienteerumisjooksus ja 9 rattaorienteerumises), 18 hõbedat ja 22 pronksi.
Noorte Euroopa meistrivõistlustel orienteerumisjooksus tavarajal 2005. aastal 16. koht ja 2006. aastal 14. koht ning teatejooksus 2006. aastal 6. koht. Aastatel 2006–2008 osales orienteerumisjooksus juunioride MM-il, parimad tulemused 2006. aastal lühi- ja tavarajal 27. koht ning teatejooksus 2006. ja 2008. aastal 13. koht. 
Saanud orienteerumisjooksus EM-il 2022 lühirajal 24. ja teatejooksus 6. koha. 
Rattaorienteerumises osalenud 2013–2023 5 korda MM-il. Parimad tulemused: tavarajal 15.(2021), ühisstardist 12. (2022), sprindis 16. (2023) ja teates 6. koht (2021, 2022). Osalenud 2018–2023 4 korda EM-il (2023 sprindis 13. koht). Tulnud 2019 2 korral Balti meistriks (lühirajal ja tavarajal).
Rogaini maailmameistrivõistlustel on ta võitnud naisvõistkondade arvestuses hõbeda koos Piibe Tammemäega 2019. aastal Hispaanias Püreneede mäestikus ning kaks pronksmedalit Mariann Sulega: 2013. aastal Venemaal Pihkva oblastis Alolis ja 2015. aastal Soomes Lapimaal Kiilopääl.
Rogaini Euroopa meistrivõistlustel võitis ta 2016. aastal Hispaanias Aralari mäestikus naiskondade arvestuses koos Mariann Sulega kulla. 2018 rogaini EMil Ukrainas Karpaatide mäestikus võitis ta kulla koos Piibe Tammemäega.
2015. aastal tuli ta koos Ain Fjodorovi ja Rene Käsikuga Eesti meistriks seiklusspordis.
Stoŭbcy rajoon

Stoŭbcy rajoon on 2. järgu haldusüksus (rajoon) Minski oblastis Valgevenes. Rajooni pindala on 1885 km². 2009. aasta seisuga elas seal 42 007 inimest.
Rajoon moodustati 1940. aastal. Rajoon koosneb järgmistest külanõukogudest: Ataleźi, Ciesnavaja, Dzieraŭnaja, Litva, Mikałajeŭščyna, Naliboki, Navakołasava, Novy Śvieržańi, Rubiaževičy, Stary Śvieržańi, Šaški, Zasulle, Zajamnaje ja Višniavieci külanõukogu. Halduskeskus on Stoŭbcy linn.
Rajooni tähtsamad jõed on Nemunas ning selle lisajõed Suła ja Usa. Rajooni põhjaosa asub Minski kõrgustikul, suurem osa rajoonist Stoŭbcy tasandikul, lõunaosa aga Ülem-Neemeni madalikul. Kõrgeim koht (340 meetrit) asub Virłavičy küla juures. Rajooni loodeosa katab Naliboki ürgmets.
2009. aasta seisuga olid elanikest 75,1% valgevenelased, 5,84% venelased, 16,41% poolakad, 1,15% ukrainlased ja 1,5% oli teistest rahvustest. 80,75% elanike emakeel oli valgevene keel, 18,36% elanike emakeel aga vene keel. Koduse keelena kasutas valgevene keelt 55,53% elanikke, vene keelt aga 42,59%.
Švaabi ringkond

Švaabi ringkond (saksa "Schwäbischer Reichskreis") oli 1500. aastal loodud Saksa-Rooma riigi ringkond endise Saksa hõimuhertsogkonna Švaabimaa territooriumil. Siiski ei sisaldanud see Habsburgide Švaabi Austria territooriume, Šveitsi Konföderatsiooni liikmesriike ega Alsace'i piirkonna maid Reinist läänes, mis kuulusid Ülem-Reini ringkonda. 1488. aasta Švaabi Liit, ringkonna eelkäija, saadeti laiali reformatsiooni ajal 16. sajandi lõpul.
Haldus.
Švaabi ringkonna juhid olid Konstanzi piiskop (teda asendas pärast 1803. aasta "Reichsdeputationshauptschluss" Badeni markkrahv) ja Württembergi hertsog; ringkonna maapäeva kohtumised toimusid tavaliselt riigilinnas Ulmis. Kuigi see oli killustunud arvukateks, peamiselt väga väikesteks riigikesteks, omas ringkond tõhusat valitsust, mis Prantsusmaa ittatungi silmas pidades omas 1694. aastast alates isegi oma armeed Kehli kindluse baasil.
1792. aastal koosnes Švaabi ringkond 88 territooriumist, millest vaid Württembergi hertsogkond, Badeni markkrahvkond ja Augsburgi piiskopkond omasid mingitki tähtsust. "Reichsdeputationshauptschluss" vähendas arvu 41-ni ja 1806. aasta "Rheinbundakte" seitsmeni (sealhulgas territooriumid, mis läksid Baierile).
Koosseis.
Ringkond koosnes järgmistest riikidest:
Ilumäe Vabadussõja mälestussammas

Ilumäe Vabadussõja mälestussammas on mälestusmärk, mis asub Ilumäe külas Haljala vallas Lääne-Viru maakonnas.
See kujutab endast mustast graniidist sokliga obeliski, mis on asetatud pruunist graniidist alusele. Esiküljel on loorberipärg Vabadusristiga.
Mälestussammas on arvele võetud ajaloomälestisena.
Meliandou

Meliandou on küla Guéckédou prefektuuri territooriumil Guineas. 
2014. aasta detsembris avaldatud uurimuse kohaselt võis 2014. aasta Ebola viirushaiguse epideemia alata just sellest külast. 
Uurijate arvates oli Lääne-Aafrikas käimasoleva epideemia esimene Ebola viirushaiguse kahtlusega isik (nullpatsient) 28. detsembril 2013 (isa sõnul suri poiss 6. detsembril) surnud kaheaastane ebolahaige poisslaps Émile Ouamouno. Laps võis saada nakkuse mängides (või küttides – lapsed ja naised pidavat seal küttima) puuviljadest (teiste allikate kohaselt putukatest) toituvatelt Angola nahkhiirtelt ("Mops condylurus"), kuid kuna Ebola viiruse jälgi nende kehast teadlastel tuvastada ei õnnestunud siis pole võimalik hüpoteesi üheselt kinnitada..
Ka poisi ema Sia, tema kolmeaastane õde Philomène ja vanaema Koumba haigestusid ja surid.
Harju-Risti Vabadussõja mälestussammas

Harju-Risti Vabadussõja mälestussammas (algselt "Risti kihelkonna sõdurite mälestussammas") on 29. juunil 1924 avatud mälestusmärk, mis asub Harju-Risti külas Risti kiriku kõrval Lääne-Harju vallas Harju maakonnas. Mälestussammas on arvele võetud ajaloomälestisena. 
Mälestussammas oli üks vähestest Vabadussõja mälestusmärkidest, mis asus samal kohal kogu Nõukogude aja. Aastatel 1921–1940 rajati Eestis üle 150 Vabadussõjale pühendatud mälestusmärgi, millest enamiku lõhkus Nõukogude võim kiiresti pärast okupatsiooni kehtestamist maha.
2011. aastal leiti kirikutornist koristamise käigus Eesti Wabariigi Sõjaministeeriumi poolt 1924. aastal kingitud mälestuspärg, mis on ainus teadaolev kogu Eestis. Pärg seisis kiriku võlvidel terve okupatsiooniaja.
29. juunil 2024 toimusid Risti Vabadussõjasamba 100. tähtpäeva pidustused. Sündmuse puhuks oli mälestusmärk ka värskelt renoveeritud ning esmakordselt paistavad nüüd selgelt välja ka Suures ilmasõjas kadunuks jäänud ja hukkunud Risti kihelkonna sõdurite nimed.
Samba kirjeldus.
""Sammas on valmistatud Vasalemma marmorist ja kujutab endast soklile asetatud õhukest baasiga risttahukat. Seda katab kolmnurkse frontooniga kahepoolse kaldega kivikatus, mille peal on ladina rist. Risttahuka esiküljel on tekst "Eesti Wabadussõjas langenud sõdurid/ 1918.-1920." ja kaheksa nime. Nende all on süvareljeefis ristatud tammeoksad, mille keskel ladina risti kujutis. Soklil on kiri "Suuremad armastust ep ole ühelgi, kui see/ et tema oma elu jätab oma sõprade eest. Joh.15.13" ja teksti all on kujutatud ristatud mõõgad. Samba tagumisel küljel on kiri "Ilmasõjas langenud sõdurid 1914.-1918" ja 30 langenud sõduri nimed.""
Jõelähtme Vabadussõja mälestussammas

Jõelähtme Vabadussõja mälestussammas on mälestusmärk, mis asub Jõelähtme külas Jõelähtme vallas Harju maakonnas. Mälestussammas on arvele võetud ajaloomälestisena.
Mälestussamba kirjeldus.
Tegu on umbes 6 meetri kõrguse punasest graniidist ja poleeritud sokliga obeliskiga, mis on paigutatud kolmeastmelisele alusele. Samba ülaosas on süvareljeefis kujutatud Vabadusristi ja sokli esiküljel on tekst "1918–1920 aasta Vabadussõja kangelasi mälestab tänulik Jõelähtme kihelkond". Sambale on raiutud Vabadussõjas ja Esimeses maailmasõjas langenute nimed. Sammas on algupärase mälestussamba koopia.
Ajalugu.
Vabadussõja mälestussamba nurgakivi pandi 1939. aasta 4. juunil. Jõelähtme kiriku esisel platsil toimunud nurgakivi panemise aktusel osales 2000 inimest.
Kujur Anton Starkopfi kavandi järgi valminud mälestussammas avati sama aasta 23. juunil. Samba avamisest võtsid otsa mitmed kohalikud organisatsioonid.
Jõelähtme Vabadussõja mälestussambal loetletud, Jõelähtme kihelkonnas sündinud mehed/naised, kes langesid Eesti Vabadussõjas 1918−1920:
 Mälestussamba vasakul küljel on ka hukkunte nimed: „MAAILMASÕJAS“ ja 26 nime, tagumisel küljel veel kord „MAAILMASÕJAS“ ja 24 nime.
1941. aastal võtsid kommunistid samba maha. Lahti võetud samba osad veeti Jõelähtme vallamaja hoovi.
1942. aasta suvel taastati mälestussammas Jõelähtme koguduse kirikuõpetaja Elmar Petersoo eestvedamisel endisel kujul ning avati taas. 
Taastatud sammas püsis omal kohal kuus aastat, kuni see 1948. aasta aprillis-mais lõplikult lõhuti. Samba õhkisid Nõukogude piirivalvurid kohalike kommunistide õhutusel. Samba tükid aga veeti Laane talu lähedal asunud kivimurdu ja kaeti.
Neli aastakümmet hiljem alustati samba taastamist. 1989. aastal rajati samba alus, pandi uus nurgakivi ja taastati ka platsi väljanägemine. Esialgse samba koopia jaoks vajaminevad graniitkivid saadi Vandjala küla lähistelt. Valminud sammas avati 1992. aasta 23. juunil ja samba lähedale paigutati ka algse samba säilinud tükid.
Jüri Vabadussõja mälestussammas

Jüri Vabadussõja mälestussammas on mälestusmärk, mis asub Jüri alevikus Rae vallas Harju maakonnas. Mälestussammas on arvele võetud ajaloomälestisena.
Hallist graniidist valmistatud sõdurikuju asetseb punakaspruuni graniitalusel. Mälestussammas valmis tänu kohalike, Jaan Saalverki ja Jaan Põldmäe eestvedamise.
Järve lahingu mälestussammas

Järve lahingu mälestussammas (ka Kohtla-Järve lahingu mälestussammas) on Vabadussõja mälestusmärk, mis asub Kohtla-Järvel Järve linnaosas. See on kunagise hävitatud samba täpne koopia. Mälestussammas on arvele võetud ajaloomälestisena.
Esialgne mälestussammas avati 11. septembril 1932.
29. oktoobril 1940 purustasid samba kommunistid. See taastati ja avati uuesti 21. oktoobril 1942. Monument hävitati taas 1944. aasta sügisel. 24. veebruaril 1993 toimus mälestussamba teine taasavamine.
Mälestusmärk on pühendatud Järveküla lahingus hukkunutele. Soklil paikneva risttahuka esiküljel on ristikujulises raamis Vabadusristi kujutis ja pärg ning kiri: VABADUSVÕITLUSES / JÄRVE KÜLA LAHINGUS 16. JAAN. 1919. A. / LANGESID KALEVLASTE MALEVAST (järgneb 10 nime).
Põltsamaa Vabadussõja mälestussammas

Põltsamaa Vabadussõja mälestussammas on mälestusmärk, mis asub Põltsamaal ja mille autor on skulptor Voldemar Mellik. Selle põhielement on mõõgale ja kilbile toetuv sõdurikuju, mis on asetatud dolomiidist sambale.
Mälestussammas avati 17. augustil 1924. Oktoobris 1940 tõmmati sõdurikuju aluselt maha ja sammas lõhuti. Paar nädalat hiljem õhiti ka alus. Mälestussammas taasavati kipsist sõdurikujuga 12. augustil 1989, pool aastat hiljem asendati kipskuju dolomiidist kujuga.
Mälestussammas on alates 2003. aastast ajaloomälestis.
Äksi Vabadussõja mälestussammas

Äksi Vabadussõja mälestussammas on mälestusmärk Tartumaal Tartu vallas Äksi alevikus. Mälestussammas on arvele võetud ajaloomälestisena.
Graniitobeliskile on paigutatud pronksist sõduri kuju. Aluse tagaküljel on tekst "MODELLEERIJA / AIRIKE TANILOO-BOGATKIN". Mälestis on pühendatud Äksi piirkonnast pärit Vabadussõjas langenutele.
Vabadussõja Kõnnu lahingu mälestussammas

Vabadussõja Kõnnu lahingu mälestussammas on mälestusmärk, mis asub Kõnnu külas Jõgeva vallas Jõgeva maakonnas. Sammas on püstitatud Kõnnu lahingus langenute mälestuseks. See on arvele võetud ajaloomälestisena.
Mälestussammas avati 27. juulil 1930. Nõukogude okupatsiooni ajal 1948. aastal sammas õhiti ja selle tükid maeti maha. 14. juulil 1988 kaevati samba tükid maa seest välja. Vana samba eeskujul tehti uus ligilähedase välimusega sammas. Uus mälestussammas avati 15. oktoobril 1988.
Sammas on 2,5 meetri kõrgune soklile asetatud obelisk. Tegu on algupärandi koopiaga. Sambal on tekst: "Seisa vaikides, / rändaja selle / samba ees / palvega. / Siin on Eestile / püha maa, / vaikselt pea / paljasta!” / Eesti vabadussõja / Kõnnu lahing / 17.–18. dets. 1918. a."
Torma Vabadussõja mälestussammas

Torma Vabadussõja mälestussammas on mälestusmärk, mis asub Vanamõisa külas Jõgeva vallas Jõgeva maakonnas. Mälestussammas on arvele võetud ajaloomälestisena.
Algse samba kavandi valmistas soome arhitekt Ivari Anttila. Sammas avati 17. juunil 1923. Sammas oli suunatud näoga itta.
1940. aastal keerati kuju näoga läände, 1942 keerati kuju tagasi näoga itta. 26. oktoobril 1948 sammas õhiti. Originaali järgi taastatud sammas taasavati 23. juunil 1992.
Mälestusmärk kujutab endast pruunist graniidist alusele paigutatud põlvitavat sõdurit – Kalevipoega, kelle paremas käes on mõõk ja vasakus kilp. Algsel sambal oli kujutatud käpprist, taastatud sambale graveeriti vabadusrist.
Simuna Vabadussõja mälestussammas

Simuna Vabadussõja mälestussammas on mälestusmärk, mis asub Simuna alevikus Väike-Maarja vallas Lääne-Viru maakonnas. 
Mälestusmärk avati 27. augustil 1927, selle autor oli kujur Richard Vasard.
Kohalikud aktivistid ja Nõukogude sõdurid on püüdnud Vabadussammast õhkida. Kuigi õhkimine ebaõnnestus, sammas siiski hävitati 1946. aastal. 
Taastatud sammas on originaali täpne koopia. Tegu on dolomiidist valmistatud sambaga, mille ülemisel tahukal on reljeefid ning alumisel tekst ja nimed.
Mälestussammas on arvele võetud ajaloomälestisena.
Austria ringkond

Austria ringkond (saksa "Österreichischer Reichskreis") oli Saksa-Rooma riigi ringkond. See oli üks neljast 1512. aastal loodud ringkonnast, 12 aastat pärast esimest riigireformi, millega loodi kuus ringkonda.
Austria ringkond kattus laias laastus niinimetatud Habsburgide perekonna pärusvaldustega ("Erblande") ja vastab suuresti tänapäeva Austriale (välja arvatud Salzburg), Sloveeniale ja Põhja-Itaalia Trentino-Alto Adige piirkonnale.
Koosseis.
Ringkond koosnes järgmistest riikidest:
Joanna Kulig

Joanna Kulig (sündinud 24. juunil 1982 Krynica-Zdrójs) on poola näitleja.
Ta on lõpetanud Ludwik Solski nimelise Riikliku Kõrgema Teatrikooli Krakówis. 
Alates 2006. aastast on ta mänginud paljudes filmides ja teleseriaalides, tal on olnud ka mitmeid teatrirolle.
2018. aastal pälvis Kulig Euroopa filmiauhinna parima naisnäitleja kategoorias naispeaosa eest režissöör Paweł Pawlikowski filmis "Külm sõda". Poola ajakiri Wprost asetas ta Poola 50 mõjukaima naise edetabelis neljandale kohale.
Isiklikku.
Joanna Kulig abiellus 26. detsembril 2009 filmirežissööri ja stsenaristi Maciek Bochniakiga. Joanna Kuligi õde Justyna Schneider on samuti näitleja.
Martna Vabadussõja mälestussammas

Martna Vabadussõja mälestussammas on mälestusmärk, mis asub Martna külas Lääne-Nigula vallas Lääne maakonnas. Mälestussammas on arvele võetud ajaloomälestisena.
Sammas on algse täpne koopia, välja arvatud asjaolu, et graniittahvlid on asendatud betoontahvlitega. Originaal lõhati 27. augustil 1953. Kujutatud on kabeli portaali meenutavat ehitist, mille katuse tipus on metallrist.
Võnnu Vabadussõja mälestussammas

Võnnu Vabadussõja mälestussammas on mälestusmärk, mis asub Võnnu alevikus Kastre vallas Tartu maakonnas. Mälestussammas on arvele võetud ajaloomälestisena.
Sammas kujutab endast mitmeastmelisele alusele asetatud graniidist postamenti, millele on paigutatud põlvitava sõduri skulptuur. Esiküljel on vabadusristi kujutis tekstiga "1918-1920 / TÄNU VÕIDU EEST / VÕNNU KIHELKOND". Esimeses maailmasõjas hukkunute ning punase terrori ohvrite mälestussamba kavandi valmistas kujur Aleksander Eller. Kivitöö tegi August Levold. Sammas avati 11. septembril 1934.
Mälestussammas lõhuti 1945. aastal ja osad kanti laiali. Mälestussammas taasavati 1. septembril 1990. Mälestusmärk on originaal.
Kõpu Vabadussõja mälestussammas

Kõpu Vabadussõja mälestussammas on mälestusmärk, mis asub Kõpu alevikus Põhja-Sakala vallas Viljandi maakonnas. Mälestussammas on arvele võetud ajaloomälestisena.
Sammas on 1,95 meetri kõrgune pruunist graniidist sokliga alusele paigutatud obelisk. Ülalosas on vabadusrist tekstiga "1918-1920 / VABA EESTI / EEST". Soklik on tekst "VABADUSSÕJAS / LANGENUD / KÕPU / KANGELASTELE".
Viivi-Anne Soots

Viivi-Anne Soots (sündinud 13. aprillil 1971 Tallinnas) on eesti orienteeruja, jooksja, rogainija ja seiklussportlane.
Haridus.
Lõpetas 1989. aastal Kadrioru Saksa Gümnaasiumi ning 1993. aastal Tallinna Tehnikaülikooli majandusteaduskonna raamatupidamise ja majandusanalüüsi eriala.
Töö.
2006. aastast on ta raamatupidamisteenuseid osutava OÜ VAS Aktiva juhatuse liige.
Sporditulemused.
Harrastanud orienteerumist, seiklussporti, rogaini ja pikamaajooksu. 
Orienteerumisega tegelnud 1982. aastast. Orienteerumisjooksus võitis NSV Liidu meistrivõistlustel Eesti naiskonna koosseisus teatevõistlusel 1990. aastal kulla ja 1991. aastal hõbeda. NSV Liidu koondise liikmena sai orienteerumisjooksus juunioride MMil 1991. aastal 5. koha.
Eesti meistrivõistlustel orienteerumises võitnud aastatel 1988–2015 14 kuld-, 20 hõbe- ja 12 pronksmedalit (sealhulgas 3 hõbedat rattaorienteerumises ja 2 pronksi suusaorienteerumises, ülejäänud medalid orienteerumisjooksus). Osales 2003. aastal orienteerumisjooksu MMil, sprindis ja lühirajal 37. koht, Eesti naiskonna liikmena teates 19. koht. Orienteerumisjooksu EMil 2006. aastal lühirajal 34. koht. 2003. aastal võitis Balti meistrivõistlustel Eesti naiskonna koosseisus teateorienteerumises kulla.
Eesti meistrivõistlustel ekidenis on ta võitnud 2 hõbedat (2013. aastal SK Sportkeskus.ee naiskonnas ja 2014. aastal Sparta spordiseltsi võistkonnas) ja pronksi 2012. aastal SK Sportkeskus.ee naiskonnas. 
Seiklusspordi Euroopa meistrivõistlustel 2011. aastal 5. koht (võistkonnas veel Reigo Luurmees, Erik Aibast ja Heiti Hallikma).
2014. aasta rogaini MMil USAs Black Hillsi mäestikus võitis ta segavõistkondade arvestuses koos Heiti Hallikmaga kulla.
Tarvastu Vabadussõja mälestussammas

Tarvastu Vabadussõja mälestussammas on mälestusmärk, mis asub Mustla alevikus Viljandi vallas Viljandi maakonnas. Mälestussammas on arvele võetud ajaloomälestisena.
Sammas kujutab endast alusele paigutatud graniidist tahukat, mille otsa on paigutatud lipu ja kilbiga pronksist sõduri kuju. Vasakul küljel on kiri "VABADUSSÕJAS LANGENULE / TARVASTU KIHELKOND". Paremal küljel on kiri "KAITSE OMA KODU RADA / SIIS KESTAB VABA EESTI IGAVEST".
Ernst Enno mälestussammas

Ernst Enno mälestussammas on mälestusmärk Haapsalus Ernst Enno pargis (Õhtu kallas 31). Mälestussammas on arvele võetud ajaloomälestisena.
Samba kujundas Roman Haavamägi luuletaja Ernst Enno mälestuseks.
Mälestusmärk avati 30. juulil 1939.
Kuur-Reini ringkond

Kuur-Reini ringkond (saksa "Kurrheinischer Reichskreis") oli Saksa-Rooma riigi ringkond, mis loodi aastal 1512.
Ringkond sai nime neljalt kuurvürstilt, kelle maad piki Reini keskjooksu moodustasid lõviosa selle territooriumist.
Ringkond lakkas olemast 1801. aastal, kui Prantsusmaa selle esmalt okupeeris ja siis ametlikult annekteeris.
Koosseis.
Ringkond koosnes järgmistest riikidest:
Heiti Hallikma

Heiti Hallikma (sündinud 4. märtsil 1970 Tallinnas) on Eesti orienteeruja ja seiklussportlane.
Haridus.
Lõpetas 1988. aastal Tallinna 24. Keskkooli.
Töö.
Töötab AS Hekotek projektijuhina.
Sporditulemused.
Harrastab orienteerumist 1986. aastast. Aastatel 1989–2004 võitnud orienteerumise Eesti meistrivõistlustel 9 kulda (neist 2 orienteerumisjooksus ja 7 suusaorienteerumises), 3 hõbedat ja 5 pronksi. Suusaorienteerumise MMil sai 1992. aastal teatevõistlusel Eesti meeskonna koosseisus 7. koha ja tavarajal 43. koha.
Seiklusspordi Euroopa meistrivõistlustel 2011. aastal 5. koht (võistkonnas veel Reigo Luurmees, Erik Aibast ja Viivi-Anne Soots).
2014. aasta rogaini MMil USAs Black Hillsi mäestikus võitis ta segavõistkondade arvestuses koos Viivi-Anne Sootsiga kulla.
Tverai

Tverai on alev Leedus Rietavase omavalitsuses, Tverai valla halduskeskus. Tverai asub Aitra jõe ääres. Alevis on keskkool ja raamatukogu. Alevi kohta on vanasti vene keeles kasutatud nimekujusid Твери ja Тверы.
Alevis on säilinud vana žemaidipärane põhiplaan. Tverais asub aastal 1897 valminud kirik, mis on üks suuremaid puitkirikuid Leedus.
Ajalugu.
Esimest korda mainitakse asulat aastal 1251. Toona asus seal Žemaidi vürstile Vykintasele kuulunud kants ("Tviriment"), mille hõivas Mindaugas. Vykintas ründas koos liitlastega Mindaugast, aga oli sunnitud viimaks Tverai kantsi taganema, sai haavata ja kaotas kantsi. Aastal 1289 nimetatakse asulat ka Saksa ordu aruannetes. Kuni XIV sajandini esinebki asula edaspidi vaid ordu rüüsteretkede kirjeldustes. Tverai ümbruses asuvate Pribitka ja Šlapeikiškise muinaskalmistute uuringud näitavad, et sel ajal elas Tverais vähemalt kaks suurt ja jõukat kogukonda.
Aastal 1527 sai Tveraist Kęsgailade valdus. Aastal 1589 on esimest korda mainitud sealset kirikut. Aastal 1600 sai Tveraist alev. Aastal 1640 sai alev õiguse pidada kolm korda aastas laata. 
Põhjasõja, aastal 1709, laastas Tveraid katk. Toona oli alev Połubińskite valduses. Aastal 1721 elas Tverais vaid neli peret. Aastal 1776 rajasid Bilevičiused alevi juurde mõisa. Alev taastus aastaks 1789.
Aastal 1804 asutati Tverai kool. Nii aastail 1831 kui ka 1863 osalesid alevi elanikud ülestõusus tsaarivõimude vastu. XIX sajandil taasavastati ka vana peidetud ristisõdadeaegne kivitee (kūlgrinda), see on omataolistest pikim ja tuntuim. Aastal 1897 valmis Tverai kirik, 1907. aastal aga selle kivist kellatorn.
MPEÕK Tallinna piiskopkond

Tallinna piiskopkond on Moskva Patriarhaadi Eesti Õigeusu Kiriku piiskopkond, mida juhib Tallinna ja kogu Eesti metropoliit Kornelius. Piiskopkonna haldusalas on 23 kogudust.
Alates 5. veebruarist 2017 on metropoliidile piiskopkonna juhtimisel abiks Tallinna piiskopkonna vikaar, Maardu piiskop Sergi (Telihh).
Erandiks Tallinna piiskopkonna alal asuvate koguduste seas on Tallinna Aleksander Nevski stauropegiaalne kogudus, mis on Moskva ja kogu Venemaa patriarhi otsealluvuses, kuid mida teenindab MPEÕK vaimulikkond.
Nõukogude okupatsiooni ajal tegutses Eestis vaid Vene Õigeusu Kiriku Tallinna ja Eesti piiskopkond.
Rietavase mõis

Rietavase mõis (leedu keeles "Rietavo dvaras") on endine mõis Leedus Rietavase omavalitsuses Rietavase linnas.
Rietavase mõisa on esmamainitud 1253. aastal. Mõis on kuulunud Tyszkiewiczite suguvõsale ja Zubovidele. 1812. aastal läks Rietavase mõis Ogińskite valdusse, see suguvõsa ehitas linna uhke mõisakompleksi. 1909. aastal sai mõisa omanikuks Povilas Jurgaitis, suurem osa mõisast võõrandati temalt 1924. aastal.
1892. aastal oli Rietavase mõis esimene koht Leedu territooriumil, kus hakati kasutama elektrivalgustust. 
Mõisakompleksi peahoone ei ole säilinud. 1909. aastal süttis hoone põlema, seal hävis palju kunstiväärtusi. Esimese maailmasõja ajal peatus mõisas Saksa sõjavägi. Peahoone vaskkatus sulatati haavliteks, pargis elanud luiged ja faasanid kütiti toiduks. Hulk varasid viidi Saksamaale. Pärast seda lasi lossi uus omanik Povilas Jurgaitis hoone lammutada ja kasutas sealseid telliseid endale uue maja ehitamisel.
Kompleksi juurde kuulub suur park, mis ulatub Jūra jõe äärde. Pargi lääneosas asub suur tiik. Park on osaliselt ümbritsetud müüriga, millel on kaks väravat. Plungėsse viiva tee ääres asub Ogińskite pere rahula koos kabel-mausoleumiga.
Mõisakompleksi kuulunud hoonetest on säilinud veel kaheksa kõrvalhoonet, nende seas valvuri maja, veetorn, tall, kontor, muusikute ühiselamu ja muusikakool. Koolis asub Rietavase ajaloomuuseum.
Rietavase omavalitsus

Rietavase omavalitsus on 2. järgu haldusüksus Leedus endise Telšiai maakonna aladel.
Omavalitsuse pindala on 586 km². 2014. aasta seisuga elas seal 8264 inimest.
Omavalitsus moodustati 1999. aastal. See koosneb järgmistest valdadest: Daugėdai, Medingėnai, Rietavase ja Tverai vald. Eraldi haldusüksuse moodustab Rietavase linn.
Halduskeskus on Rietavase linn. Teine suurem asula on Tverai alev. 2011. aasta seisuga olid elanikest 98,42% leedulased, 0,36% venelased, 0,14% ukrainlased ja 1,08% oli teistest rahvustest.
Omavalitsuse suurim jõgi on Jūra.
Lush

Lush on kosmeetikatoodete jaemüüja, mille peakontor asub Poole'is Suurbritannias. Firma asutati aastal 1994 ning on pühendunud värskete käsitsi valmistatud kosmeetikatoodete tootmisele. 
Nimi Lush saadi nimeloomisvõistluselt, mille firma asutajad Mark ja Mo Constantine korraldasid oma esimeses käsitsi valmistatud ajalehes ja kataloogis. 1994. aastal avasid abikaasad Mark ja Mo Constantine Poole's Inglismaal esimese Lushi poe Cosmetics to Go. Praeguse nime võttis Lush kasutusele 10. aprillil 1995. 
Nüüdseks on maailmas üle 800 Lushi poe 51 riigis, nende hulgas kaks ka Eestis. Lush valmistab ja müüb laias valikus käsitsi valmistatud tooteid, nagu seebid, dušigeelid, šampoonid, juuksepalsamid, vannipommid, mullibatoonid, näomaskid ning käe- ja kehakreemid erinevatele nahatüüpidele.
Lushi tooted sisaldavad tihtilugu puuvilju, juurvilju, eeterlikke õlisid, sünteetilisi koostisaineid, mett ja mesilasvaha. Firma on loomkatsete vastu ning valib selle asemel välja vabatahtlikke, kes on nõus nende tooteid katsetama.
Lushile ei meeldi nimetada ennast eetiliseks ettevõtteks. Nad seletavad, et see termin on keeruline kontseptsioon. Neile tundub, et selle nimetusega kirjeldatakse ettevõtteid, kes proovivad mitte kahjustada inimesi ega planeeti oma kaubandusega – kuid seda ei tuleks nimetada "eetiliseks", vaid selline peaks olema iga tavaline äri.
Mihkel Ulk

Mihkel Ulk (sündinud 12. detsembril 1983) on eesti režissöör.
Ta lõpetas 2006. aastal Tallinna Ülikooli filmi ja video eriala bakalaureuseõppe "cum laude" ja 2010. aastal Balti Filmi- ja Meediakooli magistriõppe filmirežissöörina.
Mihkel Ulk on Ekspress Meedia loovjuht. Varem on ta töötanud Eesti Rahvusringhäälingus: olnud Raadio 2 saatejuht ning teinud režissöörina filme ja telesaateid Eesti Televisioonis. Aastatel 2012–2017 oli ta ETV keskkonnasaate "Osoon" režissöör.
Tema lavastatud mängufilm "Nullpunkt" oli 2014. aasta vaadatuim Eesti film.
Maarjamäe Saksa sõjaväekalmistu

Maarjamäe Saksa sõjaväekalmistu on matmispaik Tallinnas Maarjamäe mälestusväljal. Kalmistu on arvele võetud ajaloomälestisena.
Kalmistu taastati 1998. aastal. Seal puhkab üle 2100 Teises maailmasõjas hukkunud Eesti, Saksa ja Soome sõduri.
Naissaare kalmistu

Naissaare kalmistu on kasutuses kalmistu Naissaarel Keila kihelkonnas, tänapäevase haldusjaotuse järgi Viimsi vallas Harju maakonnas Tagakülas.
Kalmistu on arvele võetud ajaloomälestisena.
Kalmistule eraldatakse matmiskoht rahvastikuregistri järgi surma hetkel Naissaarel elanud isiku matmiseks või Naissaarel elavale isikule omaste matmiseks.
Rannakaitsepatarei nr 15

Rannakaitsepatarei nr 15 ehk Aleksander Nevski patarei oli Peeter Suure merekindluse mererinde rannakaitsesüsteemi kuulunud rannakaitsepatarei, mille varemed asuvad Aegna saare loodeosas Kurikneemel.
Kahe betoontorniga nelja suurtükiga rannapatarei IV-12″/52 ehitus algas 1915. aastal ning esimene parem(ida)poolne suurtükitorn nr 1 valmis 1917. aastal, teise vasak(lääne)poolse suurtükitorni nr 2 suurtükkide paigaldust ei lõpetatud.
Patareipositsioon.
Patarei asus veepiirist 240 meetri kaugusel. Patarei betoonehitise pikkus oli 200 meetrit, selle kummaski otsas oli kaks 9 meetri kõrgust betoontorni, millel pöörlesid suurtel kuullaagritel soomustornid kahele suurtükile. Patarei kahel eraldi maa-alusel korrusel olid ruumid meeskonnale ja laengule. Betoonosade vahele jäi kolmas soomuskuppel, kus asus komandopunkt ja selle all diiselelektrijaam. Patareide erinevaid maa-aluseid ruume ühendas sirge koridor.
Suurtükipatarei.
Suurtükipatareide sümbolite tähendus nimes (12″/52 või 305/52):
Suurtükkide laskekaugus oli 147 kaabeltaud.
Rannakaitsepatarei nr 15 ei osalenud sõjategevuses Esimeses maailmasõjas Eestis ning õhiti enne Saksa vägede saabumist 27. veebruaril 1918.
Rannakaitsepatarei nr 15 varemed (1915–1917 ja 1920–1936), helgiheitja varjend ja helgiheitja positsioon (1915–1917) on arvele võetud ehitismälestistena.
Eesti Vabariigi riigikaitses oli rannakaitsepatarei Eesti merejõudude Aegna Komandantuuris kui Aegna 12-tolline patarei ja 10. oktoobrist 1919 kui rannikupatarei nr 1.
Tallinna Metsakalmistu kabel

Tallinna Metsakalmistu kabel on kabeli hoone Tallinna Metsakalmistu territooriumil Kloostrimetsa asumis Pirita linnaosas Tallinnas Harju maakonnas. 
1936. aastal ehitatud kabeli on projekteerinud arhitekt Herbert Johanson. Paefunktsionalismi stiilis kabel on arvele võetud ehitismälestisena.
Rannakaitsepatarei nr 4

Rannakaitsepatarei nr 4 oli Peeter Suure merekindluse peapositsiooni mererinde rannakaitsesüsteemi kuulunud rannakaitsepatarei, Kakumäe neeme tipus. 
Rannakaitsepatarei nr 4 ülesanne oli riivistada koos Naissaare rannakaitsepatareiga nr. 5 nende vaheline väin.
Patareipositsioon.
Rannakaitsepatarei rajatised asuvad 10-15 meetri kõrgusel liivakivikõrgendikul ja selle sees. Rannakaitsepatarei kahurialused olid varjendist ja rinnatisega üksteisest 35 meetri kaugusel ühel sirgel. Idapoolsest patareist veel 65 meetrit edasi oli komandopunkt, komandopunkt oli looduslikku liivaseljandikku rajatud betoonvarjend, millel on avatud vaid sissepääsupoolne (maapoolne) esisein (kõrgus u. 6 meetrit ja laius tugimüüridega 22,3 m.). Kirdepoolsesse kaldajärsakusse rajati helgiheitjavarjend koos positsiooniga, millest piki kaldajoont 120 meetrit kagu poole oli jõujaamavarjend. Rannamõisa teelt patareini ehitati sirge munakivitee. Helgiheitjat liigutati arvatavasti varjendi ja positsiooni vahel rööbastel, mis on tänapäevaks hävinud. 
Rannakaitsepatarei nr 4.
Rannakaitsepatarei nr 4 oli esialgu relvastatud neljast 120/50 Vickersi suurtükiga, hiljem asendati need 130- millimeetristega.
Patarei varjendid koos kahurialustega lõhati osaliselt 1918. aasta veebruaris. Patareipositsioonidest on osaliselt säilinud betoonist tüvikoonuselised suurtükialused, kõige paremini on säilinud IV positsioon meeskonnavarjend ja kahurialus, mida pole kunagi õhitud. Rannakaitsepatarei nr 4 varemed asuvad Tallinnas Haabersti linnaosas Kakumäe poolsaare tipus (Kakumäe tee 250), umbes 150 × 220 meetri suurusel maa-alal. Rannakaitsepatarei meeskonnavarjend ja kahurialus (1913–1914. aastast), komandopunkt (1915. aastast), helgiheitja varjend ja positsioon ning helgiheitja jõujaama varjend (1916. aastast) on arvele võetud ehitismälestistena.
Surnumägi (Tiskre)

Kalmistu Surnumägi asub Tiskre külas Harku vallas Harju maakonnas. Kalmistu on arvele võetud arheoloogiamälestisena.
Edward Herrmann

Edward Kirk Herrmann (21. juuli 1943 Washington – 31. detsember 2014 New York) oli Ameerika Ühendriikide tele- ja filminäitleja. Ta pälvis Emmy ja Tony auhinna.
Herrmann lõpetas Bucknelli ülikooli ja õppis väljendusoskust ka London Academy of Music and Dramatic Artis Inglismaal. 
Ta näitles näiteks filmides "Punased" (1981), "The Lost Boys" (1987) ja "Talumatu julmus" (2003) ning seriaalides "Gilmore'i tüdrukud" ja "Grey anatoomia".
Rannakaitsepatarei nr 13

Rannakaitsepatarei nr 13 oli Peeter Suure merekindluse peapositsiooni rannakaitsesüsteemi kuulunud rannakaitsepatarei, mille varemed asuvad Muuli tee kurvis Haabneeme alevikus Viimsi vallas Harju maakonnas. 
Rannakaitsepatarei on arvele võetud ehitismälestisena. Rannakaitsepatarei nr 13 valmis aastal 1915, säilinud on osa neljast 130 mm suurtükialustest ja varjenditest. 
Rannakaitsepatarei nr 13.
Rannakaitsepatarei nr 13 oli relvastatud nelja 120/50 Vickersi suurtükiga.
Kaitserajatis oli osaliselt õhitud aastal 1918, misjärel see taastati ning võeti uuesti kasutusele Eesti merekindluste Aegna Komandantuuri Rannapatarei nr 7–na (III-4,7"/120 mm) aastal 1922. Kaitseehitised purustati lõplikult aastal 1941.
Tammneeme rannakaitsepatarei

Tammneeme rannakaitsepatarei on rannakaitsepatarei, mille varemed asuvad Randvere külas Viimsi vallas Harju maakonnas.
Rannakaitsepatarei on arvele võetud ehitismälestisena, kui ajastule tüüpiline kindlusrajatis.
Kaitserajatisel oli neli kahurialust, mida kaitses meetripaksune rinnatis. Samuti on seal üks betoonvarjend ja komandopunkt.
Vana komandopunkt rajati 1920. aastate alguses. Seejärel leiti, et tulesektor pole efektiivne ning aastatel 1928–1934 rajati edelasse kaldaterrassile neli uut kahurialust.
Jaana Kormašov

Jaana Kormašov (sündinud 14. mail 1966 Tallinnas) on eesti keraamik.
Ta lõpetas aastal 1993 Tallinna Kunstiülikooli keraamikuna.
Isiklikku.
Tema abikaasa on maalikunstnik Orest Kormašov. Tema ämm on keraamik Luule Kormašova, äi oli maalikunstnik Nikolai Kormašov; abikaasa vend Andrei Kormašov on graafik ja plakatikunstnik.
Kaarli hüdroelektrijaam

Kaarli hüdroelektrijaam on hüdroelektrijaam, mis asub Viljandi maakonnas Mulgi vallas Kaarli külas ja on rajatud Raadi ojale.
Jaama võimsus 3 kW. 
Elektri tootmine algas jaamas 2003. aastal.
Aplaus (ajakiri)

Aplaus on tasuta levitatav muusikaajakiri, mida annab välja Eesti Kontsert. 
Ajakiri Aplaus on suunatud muusika- ja kultuurihuviliste laiale ringile. Ajakiri tutvustab Eesti ja välisriikide artiste, uusi muusikateoseid, muusikaüritusi ja Eesti Kontserdi hooaja ürituste kava.
Ajakirja esimene number ilmus 2011. aasta sügisel ning see ilmub 3 korda aastas. Ajakirja ilmunud numbrid on elektrooniliselt kättesaadavad Eesti Kontserdi veebilehel ja Eesti Rahvusraamatukogu digitaalarhiivis DIGAR.
In Time

In Time oli Estonian Airi pardaajakiri, mis ilmus 1997–2015.
Ajakirjas In Time ilmus Eestit ja tuntud eestlasi tutvustavaid artikleid, samuti artikleid lennundusest ja Estonian Airi sihtkohtadest, Eesti ja lähipiirkonna ürituste kava, ka kommertstekste. Artiklid avaldati kahes keeles – eesti ja inglise keeles.
Ajakirja In Time on kirjeldatud kui glamuurset elustiiliajakirja, mis püüab edendada eksporti ja meelitada Eestisse välisturiste.
Ajakirja levitati Estonian Airi lennukite pardal ja kassades, Tallinna Lennujaamas ja Tallinna suuremates hotellides. Ilmus 2014-2015 kuus korda aastas. Ajakiri oli elektrooniliselt kättesaadav Estonian Airi veebilehel. Viimane number oli oktoober–november 2015.
Compass (ajakiri)

Compass oli Viking Line'i kliendiajakiri, mis ilmus Eestis aastail 2012–2014 kaks korda aastas. Ajakirjas oli teavet laevade kohta, intervjuusid meremeestega ja reisisihtkohtade kirjeldusi.
Compassi koostas OÜ Profimeedia, seda levitati laevadel ja Vanasadama piletikassas. Jaanuaris 2014 anti välja numeratsioonita erinumber sel puhul, et Viking Line'i tegevuse algusest Eestis möödus 20 aastat.
Kalju Aarop

Kalju Aarop (sündinud 30. juulil 1929) on eesti vabadusvõitleja ja metsavendluse uurija.
Aastatel 1944–1945 oli ta Võru koolinoorte vastupanuorganisatsiooni Noored Partisanid liige ja suhtles Haukka luuregrupi liikmetega. Varjas end metsas 1945–1946. Seejärel legaliseerus Pärnumaal, aastatel 1947–1950 õppis Tihemetsa Metsatehnilises Tehnikumis metsamajanduse erialal.
Nõukogude perioodil töötas mõnda aega maamõõtjana Siberis.
Pärast Eesti taasiseseisvumist on olnud metsavendade ajaloo uurija, avaldanud artikleid metsavendadest ja nende saatusest, punkritest ja lahingutest.
Ta on Endiste Õpilasvabadusvõitlejate Liidu liige.
Viljandi Saksa sõjaväekalmistu

Viljandi Saksa sõjaväekalmistu on kalmistu Viljandi kihelkonnas Viljandimaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Reinu tee ja Kalmu tänava nurgal Viljandi linnas Viljandi maakonnas. 
Ajalugu.
Langenud Saksa sõjaväelastele eraldati kõige kagupoolsem osa vana kalmistust juulis 1941. Kalmistule maeti 1941. aastal ka kolm Viljandi punase terrori ohvrit, kes omakorda maeti 30. juunil 1942 ümber Viljandi Garnisoni kalmistule. Eraldi osad (mäekülje alumised astmed) võeti kasutusele 1942. ja 1943. aastal langenute matmiseks. 1944. aastal langenuid on sellele kalmistule maetud juba juhuslikult.
Nõukogude kolmanda okupatsiooni ajal hävitati kalmistu. Kalmistu korrastati 1993. aastal ja avati pidulikult sama aasta 5. septembril. Sinna on teadaolevalt maetud umbes 700 inimest. Sinna maetakse edaspidigi Viljandi maakonnast leitavad Saksa sõjaväelaste surnukehad, sest eriti 1944. aasta lahingutes langenud on maetud seni juhuslikult üle maakonna.
Kalmistule maetuid.
1941. aasta punase terrori ohvrid.
Nemad maeti 30. juunil 1942 ümber Viljandi Garnisoni kalmistule.
Anatoomide loend

Anatoomide loend loetleb anatoome.
Armo Hiie

Armo Hiie (sündinud 14. veebruaril 1968 Tallinnas) on eesti orienteeruja ja rogainija.
Haridus.
Lõpetas 1986. aastal Tallinna 10. Keskkooli.
Sporditulemused.
Harrastab 1986. aastast orienteerumisjooksu, 2001. aastast rogaini ja 2004. aastast laskeorienteerumist.
Meistersportlane orienteerumises (1990). Aastatel 1989–2003 võitis orienteerumise Eesti meistrivõistlustel 4 kulda (1990 teatevõistluses, 1993 lühirajal, 1999 pikal rajal ja 2001 tavarajal), 9 hõbedat ja 11 pronksi. Kuulunud aastatel 1990–2001 orienteerumisjooksus Eesti koondisse. 
1998. aastal võitis Maailma Karika etapil Vitipalus orienteerumisjooksu teates Eesti teatemeeskonnas koos Rene Ottessoni ja Alar Viitmaaga 2. koha.
Orienteerumisjooksu MMil 1997. aastal lühirajal 30. koht, 2001. aastal Eesti meeskonna koosseisus teatevõistlusel 9. koht. 2008. aastal võitis veteranide MMil orienteerumisjooksu tavarajal hõbeda.
Kergejõustikus võitnud Eesti meistrivõistlustel 12 km murdmaajooksus hõbeda (1994) ja 2 pronksi (1993, 1995).
2006. aastal võitis laskeorienteerumise maailmameistrivõistlustel Eesti teatevõistkonna koosseisus pronksi (koos Rain Eensaare ja Janek Lauteriga). 2007. ja 2008. aastal laskeorienteerumise maailma karikasarja kokkuvõttes 3. koht. Aastatel 2007–2012 Eesti Laskeorienteerumise Föderatsiooni juhatuse esimees ja president.
2012. aastal tuli rogainis koos Lauri Lahtmäega meesvõistkondade arvestuses Euroopa meistriks, lisaks võitnud meesveteranide klassis rogaini MMil koos Lauri Lahtmäega 2013. aastal kulla ja 2015. aastal pronksi ning rogaini EMil 2011 koos Lauri Lahtmäega ja 2014 koos Alar Abramiga hõbeda.
Elva Kalevipoja säng

Kalevipoja säng ehk Kabelimägi on linnus, mis asub Elvas. Linnus on arvele võetud arheoloogiamälestisena.
Kabelimägi

Kabelimägi on mitme kõrgendiku nimi Eestis. Sageli on see koht, kus asus vanasti kalmistu ("kabel" murdesõnana ongi "surnuaed", "kalmistu").
Naissaare tähtkants

Naissaare tähtkants on Naissaarel asub Peeter I käsul rajatud kindlusrajatis. Rajatis on arvele võetud ehitismälestisena.
Naissaare tähtkants on ühest kolmest Peeter I käsul rajatud kaitserajatisest Tallinna lahe sulgemiseks. Teised kaitserajatised on Väike-Paljassaare tähtfort ja Miiduranna tähtfort.
Keldrimägi

Keldrimägi on mitme kõrgendiku nimi Eestis:
Rannakaitsepatarei nr 5

Rannakaitsepatarei nr 5 (ka "Lõunapatarei") oli Peeter Suure merekindluse mererinde rannakaitsesüsteemi kuulunud rannakaitsepatarei Naissaarel Tagakülas.
IV-152/45 rannakaitsepatarei rajati 1913. aasta lõpul Naissaare kagurannikule Tallinna läänefaarvaatri kaitseks koostöös Suurupi Rannakaitsepatareiga nr 3 ja Kakumäe Rannakaitsepatareiga nr 4. 
Patareipositsioon.
Neli 6-tollist (152 mm) Canet'-tüüpi kahurit asetsesid betoonalustel, mis olid kaitstud betoonvarjenditega. Patarei juhtimiskeskus asus positsiooni idaservas. 
Veebruaris 1918. aastal lasti 1. ja 2. kahuriplokk õhku, teised ehitised jäid terveks.
1919. aastal võeti terveksjäänud patarei kasutusele ja nimetati Eesti mereväe merekindluste koosseisus Rannapatarei nr 4. 1924–1925 ehitati kaks uut kahuripositsiooni õhkulastutest umbes 100 m edela poole. 
Nõukogude okupatsiooni aegu 1940–1941 patarei relvastus demonteeriti ning ehitati vanade suurtükiplokkide juurde patarei nr 184 jaoks uued plokid 100 mm kahuritele.
Kaitseehitis on arvele võetud ehitismälestisena.
Rannakaitsepatarei nr 14

Rannakaitsepatarei nr 14 oli Peeter Suure merekindluse mererinde rannakaitsesüsteemi kuulunud rannakaitsepatarei, mille varemed asuvad Tallinnas Kesklinna linnaosas Aegna saarel. 
Kavandatud, relvastamata rannakaitsepatarei nr 14, IV-130/55 ja selle helgiheitja positsioon (1915. aastast) on arvele võetud ehitismälestistena.
Peetri kindlus

Peetri kindlus on Peeter I poolt rajatud kaitseehitis, mis asub Paldiskis. Ehitis on arvele võetud ehitismälestisena.
Hollandi tüüpi kindluse projekteeris legendi järgi Peeter I isiklikult. Tegu on paekivist väljaraiutud viie bastioniga, mida ümbritseb paekivist väljaraiutud kraav. Idapoolseim bastion on tasandatud ning kahe lõunapoolse bastioni vahele oli rajatud kahurilaskealus.
Jõelähtme postijaam

Jõelähtme postijaama hooned on ehitatud 19. sajandi I veerandi lõpus. Postijaama peahoone ehitati samas kohas varem asunud kõrtsihoone asemele.
Oletatavasti ehitati 1820. aastate algul Tallinna–Peterburi postimaanteele Jõelähtme hobupostijaama lähedale üle Jõelähtme jõe Jõelähtme maanteesild.
Alates aastast 1920 tegutseb postijaama peahoones Jõelähtme vallavalitsus ja aastal 1924 avati samas ka Jõelähtme postiagentuur.
Postijaama osa hooneid (sealhulgas ka peahoone) on arvele võetud ehitismälestistena.
Surnud 12. novembril

"Siin loetletakse 12. novembril surnud tuntud isikuid."
Valkla kivisild

Valkla kivisild on kivisild, mis asub Valkla külas Kuusalu vallas Harju maakonnas. Kivisild on arvele võetud ehitismälestisena.
Sild on ehitatud 18. sajandil. Tegu on kahe võlviga umbes 53 meetrit pikkuse kohalikust paest tehtud sillaga.
Surnud 13. novembril

"Siin loetletakse 13. novembril surnud tuntud isikuid."
Riigivanema maja

Riigivanema maja on hoone, mis asub Tallinnas Toompeal aadressil Lossi plats 7.
Aastatel 1919–1929 asus hoones Eesti Vabariigi riigivanema ametielamu. 1934. aastal võttis maja üle Kohtuministeerium.
Tänapäeval asub hoones Saksa suursaadiku residents.
Elamu on arvele võetud ehitis- ja ajaloomälestisena.
Kakkoveski hüdroelektrijaam

Kakkoveski hüdroelektrijaam on hüdroelektrijaam, mis asub Võru maakonnas Rõuge vallas Aiju jõel.
Võimsus 18 kW.
Tootmise algus 2000.
Liberté pour l'histoire

Liberté pour l'histoire ('vabadus ajaloole') on 2005. aastal Prantsusmaal asutatud kutseliste ajaloolaste ühendus. Ühendus võitleb niinimetatud mäluseaduste kehtestamise vastu, millega nähakse seadusandja poolt ette õige hinnang teatud ajaloolistele sündmustele. Ühenduse president on Pierre Nora.
Surnud 14. novembril

"Siin loetletakse 14. novembril surnud tuntud isikuid."
Kuressaare linnakool

Kuressaare linnakool oli kool, mis asus Kuressaares, Suur-Põllu tänav 4.
Kuressaare linnakooli on esmamainitud 1578. aastal, 1653. aastal esitas Kuressaare krahv Magnus Gabriel De la Gardie ettepaneku Kuressaare linnakooli muutmiseks gümnaasiumiks. Rootsi valtsusajal oli Baltimail ainult kaks gümnaasiumi (Tallinnas ja Riias), kuid De la Gardie sattumine kuninganna Kristiina ebasoosingusse tegi lõpu nii gümnaasiumi asutamisele.
Kuressaare linnakoolis on õppinud kirjanik August Mälk, ajakirjandustegelane Karl Kider, teatritegelane Heino Anto, õigusteadlane Timotheus Grünthal, filmioperaator Konstantin Märska ja ornitoloog Artur Toom., Vilsandi looduskaitseala rajaja Artur Toom, helilooja Peeter Süda, kooli- jalastekirjanik Madis Küla-Nurmik, näitekirjanik Heino Anto ja kirjanik Karl Kider. 
Koolihoone on arvele võetud ajaloomälestisena. Suur-Põllu tänav 4 hoones on tegutsenud aastatel 1886–1890 Kuressaare Eesti Selts, 1890–1915 Kuressaare linnakool, 1918–1919 oli hoones Saksa kool, 1917–1918 tegutses hoones lütseum ja 1919–1945 Kuressaare merekool. Algselt tegutses hoones ka Kuressaare põllutöökool, õppeasutus viidi 1921. aastal Kõljala mõisasse, edaspidi tegutses Kõljala Põllutöökoolina.
Nõo kihelkonnakool

Nõo kihelkonnakool on Nõo kihelkonnakool, mis asus Nõo alevikus Nõo vallas Tartu kreisis. Koolihoone on arvele võetud ajaloomälestisena.
Koolis töötas elas ja töötas aastatel 1883–1900 helilooja Aleksander Läte.
Bogumił Kobiela

Bogumił Kobiela (31. mai 1931 Katowice – 10. juuli 1969 Gdańsk) oli poola näitleja.
Bogumił Kobiela lõpetas 1953. aastal Krakówis Ludwik Solski Draamakunstide Akadeemia. Tema kursusekaaslaste hulgas oli Poola üks kõigi aegade tuntumaid näitlejaid Zbigniew Cybulski. Aastatel 1953–1955 ja 1958–1960 oli Bogumił Kobiela näitleja Gdański teatris Teatr Wybrzeże. Aastatel 1955–1958 oli ta koos Zbigniew Cybulskiga nende endi asutatud Gdański üliõpilasteatri Bim–Bom näitleja.
1960. aastal kolis ta Varssavisse. 1960–1963 oli ta näitleja Teater Ateneumis ja 1963–1966 kabareedes Dudek ja Wagabunda. Alates 1966. aastast kuni oma surmani 1969. aastal töötas Bogumił Kobiela Varssavi Komöödiateatri näitlejana. Tihti esines ta Poola televisiooni telelavastustes, estraadi- ja satiiriprogrammides.
Alates 1953. aastast mängis Bogumił Kobiela paljudes filmides. Ta sai tuntuks rollidega väljapaistvate Poola filmirežissööride (Andrzej Munk, Andrzej Wajda, Jerzy Kawalerowicz) filmides. 
2. juulil 1969 sai ta autoõnnetuses raskelt vigastada ning suri kaheksa päeva hiljem Gdańskis haiglas.
Kassimägi

Kassimägi on liivakivipaljand ehk pae Ahja jõe paremkalda lookes Kiidjärve sillast umbes 200 meetrit allavoolu. Kassimägi paikneb Ahja jõe ürgoru maastikukaitsealal. Paljand on hallikat tooni.
Lodja postijaam

Lodja postijaam asub Lodja külas Saarde vallas Pärnu maakonnas. Tallinna–Riia postimaantee postijaama peahoone on ehitatud 19. sajandil.
Postijaama hooned on arvele võetud ehitismälestistena.
Valga postijaam

Valga postijaam asus Valgas aadressil Raja 6.
Peterburi–Riia postimaantee Postijaama hoone ehitati 19. sajandi lõpus. See on arvele võetud ehitismälestisena. 
Endine Valga hobupostijaama hoone on ühekorruseline krohvitud kivihoone, madala pikliku üldkujuga ja lameda kelpkatusega. Algselt oli see hoone ehitatud kroonu vanglaks. 1864. aastal andis Venemaa keisririigi valitsus selle Liivimaa rüütelkonnale ning rüütelkond otsustas selle sisustada postijaamaks. . 
Valga hobupostijaam töötas 1931. aastani, kuid seoses raudteetaristu arenguga lõpetati reisijate ja posti vedu Peterburi–Tartu–Valga–Riia teelõigul juba 1889. aastal.
Pikaristi postijaam

Pikaristi postijaam on postijaam, mis tegutses Pikaristi külas Viru-Nigula vallas Lääne-Viru maakonnas.
Postijaam on arvele võetud ehitismälestisena kui nii Poolas kui ka Lätis levinud postijaamade tüüpprojekti hästisäilinud näide.
1871. aastal leidis postijaama hoones koha Pikaristi kihelkonnakool.
Ravila mõisa park

Ravila mõisa park asub Ravila alevikus Kose vallas Harju maakonnas.
Ravila mõisakompleksis paiknev park on arvele võetud ehitismälestisena, kui piirkondliku vabakujundusega pargi näide.
Pargi pindala on 11,8 või 13,4 ha.
Pargis on esindatud umbes 70 liiki taimi.
Pargi tagumine parkmetsaga osa ulatub Pirita jõeni.
Kõue-Triigi mõisa park

Kõue-Triigi mõisa park asub Kõue külas Kose vallas Harju maakonnas.
Park on arvele võetud ehitismälestisena, kui ajastule tüüpiline mõisakompleksi ümbritsev tagasihoidlik park.
Pargi pindala on 15,2 ha.
Viimsi mõisa park

Viimsi mõisa park asub Viimsi alevikus Viimsi vallas Harju maakonnas.
Park on arvele võetud ehitismälestisena kui silmapaistev pargiarhitektuuri näide.
Mõisapark on rajatud 18. sajandil. Selle taimestik ei ole väga liigirikas – domineerivad tammed, vahtrad ja sanglepad. Erandina väärib aga väljatoomist pargi lääneosas kasvav vana jaapani tiib-pähklipuu.
Harku mõisa park

Harku mõisa park asub Harku alevikus Harku vallas Harju maakonnas.
Park on arvele võetud ehitismälestisena kui hea näide suurejoonelisest vabakujunduslikust ja liigirikkast pargist, milles on ühtlasi selgelt loetavad regulaarpargi elemendid.
Mõisapargi idakülje paese põhjaga nõos asub u 3 ha pindalaga ülespaisutatud tiik, milles on neli väiksemat saart. Pargi tagakülg läheb vaikselt üle parkmetsaks, millest osa moodustab looduslik tammik.
Pargist võib leida 92 puu- ja põõsaliiki, mis teeb sellest väga liigirikka mõisapargi.