tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Põlva Kultuuri- ja Huvikeskus

Põlva Kultuuri- ja Huvikeskus on Põlva maakonna keskuses, Põlva linna südames asuv Kagu-Eesti suurim, parimate tehniliste tingimustega kontserdi- ja teatrimaja. Keskus asub Põlvas linnas, aadressil Kesk tänav 15. 
Põlva Kultuuri- ja Huvikeskuses toimuvad kultuuriüritused ja tegutsevad huviringid. Keskuses on teatri ja kino, näituste ja kontsertide jaoks kaks saali: suur pöördlavaga teatrisaal (394 istekohta) ja väike pikendusega tantsusaal. Lisaks on majas seminari-, galerii- kohvikuruumid ning pöördlavaalune Underground. Hetkel tegutseb keskuses üheksa huviringi: 3 laulukoori, 5 tantsukollektiivi ja majabänd. Keskuse majas tegutsevad ka Põlva Kunstikool ja Põlva Noortekeskus ning keskuse katusealal asub Taevapark. See on avalik multifunktsionaalne vaba aja veetmise ja sündmuste korraldamise paik (mahutab 200 inimest), kust avaneb vaade Põlva linnale ja selle ümbrusele. 
Põlva Kultuuri- ja Huvikeskuse kõrval asub 1989. aastal avatud Jakob Hurda kuju, mis seisab Hurda tiigi kaldal, näoga keskuse poole. Põlva kultuurikeskuse hallata on ka Intsikurmu laululava koos metsapargiga.
Ajalugu.
Põlva Kultuuri- ja huvikeskus avati 28. juunil 1991. aastal. Hoone projekteeris arhitekt Hans Kõll, kasutades Paide kultuurimaja projekti.
Aastal 2008 renoveeriti Põlva kultuurikeskuse teatri- ja tantsusaal ning aastal 2024 valmis keskuse katusele Taevapark. Aastast 2021 tegutseb kultuurikeskuses ka Põlva Jazziklubi, mis kuulub üle-eestilisse jazziklubide võrgustikku.
Võsamaa

Võsamaa (sks. "Buschland") on ajutiseks põllumajanduslikuks kasutamiseks mõeldud maa, millel tehti perioodiliselt alet.
Võsamaal lasti 20 kuni 30 aastat kasvada metsal, misjärel puud maha võeti ja võsamaal alet tehti. Ajalooliselt oli võsamaa eriti Liivimaal laialt levinud.
Võsamaad, mis olid kuni 50 protsendi ulatuses põõsaste või puude võradega kaetud ja mida kasutati karjatamiseks või heina tegemiseks, kuuluks tänapäevase kõlvikulise jaotuse järgi looduslike rohumaade kategooriasse.
Rapla Kultuurikeskus

Rapla Kultuurikeskus on kultuurikeskus Raplas aadressil Tallinna maantee 17a.
Kultuurikeskus tegutseb 1933. aastal valminud hoones, mis ehitati Rapla Haridusseltsi eestvõttel.
Keskuses on Rütmani galerii, Rapla Huvikooli stuudiod, Rapla õmblusstuudio, Rapla laulustuudio, Valgre tuba, kinoruum.
Konrad von Brasch (1820–1884)

Konrad August von Brasch (22. veebruar/5. märts 1820 Tartu – 3/15. aprill 1884 Tartu) oli Liivimaa maanõunik ja Ahja mõisnik.
Elulugu.
Tema vanemad olid Ropka, Räni ja Ahja mõisnik Konrad von Brasch (1779–1835) ja krahvinna Alexandrine Dücker (1786–1846). Õppis aastail 1838–1841 Tartu ülikooli õigusteaduskonnas, Korporatsioon Livonia liige. Tegutses põllumehena, päris 1845. aastal pärimislepingu alusel Ahja mõisa, mille ta muutis 1878 fideikomissiks, oli 1842 Tartu sillakohtu adjunkt, 1845–1846 kihelkonnakohtunik, kirikueestseisja, 1860–1867 Tartu-Võru kreisisaadik ja 1867–1870 Liivimaa maanõunik. 
Perekond.
30. augustil/11. septembril 1842 abiellus ta Sophie von Krüdeneriga (1822–1891), abielu oli lastetu.
Helios (laev, 1976)

Helios on Eesti vedurlaev. 
Laev ehitati 1976 Hollandis laevatehases H.H Bodewes B.V. ja Scheepswerven V/H.
Kalk (laev)

Kalk on Eesti töölaev ja reisilaev.
Laeva omanik on eraisik.
Ajalugu.
Laev on ehitatud 1961.-1962. aastal Soomes Turu laevatehases Oy Laivateollisuus Ab ettevõttele Paraisten Kalkki Oy. Ettevõtte juht Erk Sarlin soovis endale esinduslaeva, kuid ei tahtnud väga makse maksta. Nii otsustati laevaehitajatega koostöös ehitada omapärane sadamapuksiiri omadustega lõbusõidulaev. Laeva pikkus sai natuke alla 15 m, et samuti vähem makse maksta. 2. mail 1962 lasti laev vette. 
Hiljem on laev järjest olnud sama ettevõtte järeltulijate käes (Partek Oy, Partec Cargotec Oy, Cargotec Oy). Pärast Partek Oy lõppu sattus laev merepäästeühingusse Sydväst. Sydväst müüs laeva 2015 maha, kuid isik, kes selle ostis, ei saanud laevaga hakkama ja laev seisis 2 aastat kasutuseta. 
Alates aprillist 2017 on Kalk Eesti firma Naissaare Kohvik OÜ laev, mille kodusadam on Naissaar. Laevaga on võimalik teha päevaseid huviväljasõite ja teha töövedusid. Samuti on laeval puksiirivõime (puksiirkonks tekiehitise taga). Tallinnas seisab laev Lennusadamas.
Mars (laev)

Mars on Eesti vedurlaev. 
Laev ehitati 2000. aastal Ukrainas Mõkolajivis laevatehases Nikolajev Shipyard. 
Laeva omanik on AS Alfons Håkans.
Vt ka aurik Mars , mille ostis 1922 Soomest ETK (Eesti Tarvitajate Keskühisus), kuulus pärast natsionaliseerimist Eesti NSV Merelaevandusele.
Arctic Monkeys

Arctic Monkeys on 2002. aastal loodud Britti "indie-rock"-bänd.
Valdar Viires

Valdar Viires (12. juuni 1934 – 1. märts 1990) oli eesti koorijuht, muusikaajakirjanik ja muusikapedagoog.
1958. aastal lõpetas ta Tallinna Riikliku Konservatooriumi koorijuhtimise erialal Gustav Ernesaksa klassis. 
Aastatel 1958–1962 töötas ta Tartu Riikliku Ülikooli pedagoogikakateedri vanemõpetajana ja muusikakabineti juhatajana. Aastatel 1962–1975 oli ta ajalehe Sirp ja Vasar muusikaosakonna juhataja. 1975. aastast surmani töötas Tallinna Riikliku Konservatooriumi koolikoori kateedri vanemõpetajana.
Ta oli TRÜ segakoori ja naiskoori llo dirigent. 1973. aastal asutas ta Jaan Tombi nimelise Kultuuripalee tütarlastekoori ja oli selle koori juht elu lõpuni.
Ta on maetud Tallinna Metsakalmistule.
Jelski rajoon

Jelski rajoon on 2. järgu haldusüksus (rajoon) Homieli oblastis Valgevenes. Rajooni pindala on 1366 km². 2016. aasta seisuga elas seal 15 570 inimest. Rajoon piirneb lõunas Ukraina Žõtomõri oblastiga.
Rajoon moodustati 1924. aastal. Algselt kandis see nime Karalini rajoon, ent aastal 1931 nimetati see ümber Jelski rajooniks. See koosneb järgmistest külanõukogudest: Dabryńi, Kočyščy, Młynoki, Ramiazy, Skarodnaje, Staroje Vysokaje, Zasincy ja Vałaŭski külanõukogu. Lisaks moodustab omaette haldusüksuse veel Jelski linn, mis on ka rajooni halduskeskus.
Rajoon asub Polesjes, merepinnast keskmiselt 130-140 meetri kõrgusel. Madalaim punkt (122 m) asub Naroŭla rajooni piiril, suurim kõrgus on 177,8 m. Tähtsaimaks jõeks on Slovetšna. Maavaradest leidub seal liiva, turvast ja madalakvaliteedilist naftat.
2009. aasta seisuga oli elanikest 92,69% valgevenelasi, 3,63% venelasi, 2,86% ukrainlasi ja 0,82% muust rahvusest inimesi. 82,08% elanike emakeeleks oli valgevene keel, 16,15% elanike emakeeleks oli vene keel. Koduse keelena kasutas valgevene keelt 52,84% elanikke, vene keelt aga 44,48%.
Marcela Topor

Marcela Topor (sündinud 8. septembril 1976 Vasluis Rumeenias) on rumeenia päritolu Kataloonia ajakirjanik.
Ta on 2016. aastast iga kuu ilmuva ingliskeelse ajakirja Catalonia Today ja Kataloonias Gironas asutatud samanimelise veebiportaali toimetaja. Ta tegutseb ka telesaatejuhi ja intervjueerijana.
Ta on lõpetanud Alexandru Ioan Cuza Iași Ülikooli inglise filoloogia erialal.
Isiklikku.
Marcela Topori abikaasa on Carles Puigdemont. Peres kasvab kaks tütart.
Ta valdab vabalt rumeenia, inglise, hispaania ja katalaani keelt.
Pareto printsiip

Pareto printsiip ehk Pareto reegel ehk 80:20 printsiip on Vilfredo Pareto poolt 1897. aastal avastatud analüüsi- ja otsustusmudel, mille kohaselt põhjuste ja tagajärgede, sisendite ja väljundite ning töö ja tulemuste vahel valitseb loomupärane tasakaalutus. 
Põhjused, sisendid ja tööpanused jagunevad kahte kategooriasse: enamik, millel on tühine mõju, ja väike vähemik, millel on valitsev mõju.
Pareto printsiipi rakendusvaldkonnad: majandus, ärijuhtimine, kvaliteedijuhtimine, personalijuhtimine, statistika, sotsioloogia, meditsiin jmt. 
80:20 printsiibi kohaselt leiame kaht põhjuste ning tagajärgede andmejada uurides ja analüüsides 
kõige tõenäolisemalt tasakaalu puudumise. See mõõtmistoiming järjestab teise andmejada tähtsuselt alanevaks ja võimaldab võrrelda kahe andmejada protsente. Kokkuleppeliselt mainitakse 20 protsendi põhjustena tipmist 20 protsenti, mitte alumist.
80:20 analüüs.
80:20 printsiibile on lisandunud , millega määrata täpne suhe põhjuste/sisendite/töö ja tagajärgede/väljundite/tulemuste vahel. See analüüsimeetod kasutab 80:20-suhte võimalikku olemasolu hüpoteesina ja kogub fakte, mille põhjal avaneb tõeline suhe. Tasakaalutus võib esineda suhtena 65:35, 70:30, 80:20, või mis tahes muu suhtena. 
80:20-analüüs uurib suhet (%) kahe võrreldava andmehulga vahel. Üks andmehulk on alati inimeste või esemete maailm, harilikult sajani küündiv või suuremgi arv, mida saab avaldada protsentides. Teine andmehulk on seotud mõne huvipakkuva, inimesi või esemeid puudutava tunnussuurusega, mida võib mõõta ja samuti avaldada protsentides. See analüüsimeetod on siiani statistiliste meetodite puhul üldkasutatav.
Nimetused.
Vilfredo Pareto avastust on siiani nimetatud mitmeti - Pareto printsiibiks, Pareto seaduseks, 80:20 reegliks, vähima pingutuse põhimõtteks ja tasakaalutuse põhimõtteks.
Ajaloolist.
80:20 printsiibi aluseks oleva mudeli avastas aastal 1897 Itaalia majandusteadlane Vilfredo Pareto, kes uuris jõukuse ja sissetulekute struktuuri 19. sajandi Inglismaal ja leidis, et tema valimites läks suurem osa sissetulekuid ja vara väga väheste kätte.
Lible tänav

Lible tänav on tänav Tallinnas Põhja-Tallinna linnaosas Pelgulinna asumis.
Lible tänav sai nime 8. aprillil 2015.
Oravamäe park

Oravamäe park on park Tallinnas Nõmme linnaosas Liiva asumis Rulli tänava ääres. Pargi pindala on 3 ha.
Park rajati 1990. aastate alguses.
Pargis kasvavad peamiselt männid ja ilupõõsad.
Ravila park

Ravila park (ka Ravila tänava park, Lõuna park) on park Tallinnas Nõmme linnaosas. Pargi pindala on 0,2 hektarit.
Park rajati 1955. aastal. Algselt oli 1930. aastatel rajatud park oli funktsionalistlikus stiilis eraaed. Mitmetasandiline terrassidega kaunistatud park sai rohealaks 1957. aastal.
Vizikumsi mõis

Vizikumsi mõis (saksa keeles "Wisikum", läti keeles "Vizikuma muiža") oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Aluliina kihelkonnas. Tänapäeval jääb see Lätis Alūksne piirkonna Jaunalūksne valla Visikumsi külla.
Mõis on kujunenud Kolberģi mõisa Vizikumsi karjamõisast.
Mõisa suurus.
1920. aasta maareformi ajal kuulus mõisale 1129 hektarit maad.
Vecanna mõis

Vecanna mõis (saksa keeles "Knöringen", varem "Alt-Annenhof", läti keeles "Vecannas muiža") oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Aluliina kihelkonnas. Tänapäeval asub Lätis Alūksne piirkonnas Anna vallas Vecanna külas.
Mõisa hoonetekompleks (laut, ait, tall-kõrts, häärberi varemed) on kohaliku kaitse all olevad muinsusmälestised.
Mõisa suurus.
Bienenstammi andmetel oli Aluliina mõisa ja selle kõrvalmõisade, sealhulgas ka Vecanna mõisa kogusuurus 1816. aastal 23 ja 5/8 adramaad, neile mõisadele allus kokku 2011 mees- ja 2182 naishinge.
Maareformi ajal aastal 1920 kuulus mõisale 713 hektarit maad.
Ziemeri mõis

Ziemeri mõis (saksa keeles "Semershof", läti keeles "Ziemera muiža") oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Aluliina kihelkonnas. Tänapäeval asub mõisasüda Lätis Alūksne piirkonnas Ziemeri vallas Ziemeris.
Mõisakompleks.
Ziemeri mõisakompleks on muinsusmälestisena regionaalse kaitse all. Regionaalse kaitse all on veel häärber, mõisa park, kelder, veetorn, tall, rehi, suur laut, magasiait, kaks lauta, ait, sahver, kolm moonakamaja, kupja maja, mõisavalitseja maja, metsniku ja metsavahi majad.
Mõisasüdame juurde viib põhja poolt ligi kilomeetri pikkune tammeallee.
Mõisa suurus.
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 2 ja 3/4 adramaad, sellele allus 241 mees- ja 146 naishinge.
Karjamõisad.
Aastal 1816 kuulus mõisale kaks karjamõisa: "Prindel" ja "Soltup".
Dore mõis

Dore mõis (saksa keeles "Doremoise", läti keeles "Dores muiža") oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Aluliina kihelkonnas. Tänapäeval asub Lätis Alūksne piirkonnas Alūksnes aadressil Smilšu iela 16.
Mõisa suurus.
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 1/2 adramaad, sellele allus 23 mees- ja 19 naishinge.
Jaunanna mõis

Jaunanna mõis (saksa keeles "Knöringswald", varem "Neu-Annenhof", läti keeles "Jaunannas muiža") oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Aluliina kihelkonnas. Tänapäeval asub mõisasüda Lätis Alūksne piirkonnas Jaunanna vallas Jaunanna külas.
Mõisa jahiloss on kohaliku kaitse all olev muinsusmälestis.
Mõisa suurus.
Bienenstammi andmetel oli Aluliina mõisa ja selle kõrvalmõisade, sealhulgas ka Jaunanna mõisa kogusuurus 1816. aastal 23 ja 5/8 adramaad, neile mõisadele allus kokku 2011 mees- ja 2182 naishinge.
Maareformi ajal aastal 1920 kuulus mõisale 629 hektarit maad.
Beja mõis

Beja mõis (saksa keeles "Beyenhof", läti keeles "Bejas muiža") oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Aluliina kihelkonnas. Tänapäeval asub Lätis Alūksne piirkonnas Jaunalūksne vallas Bajsi külas.
22. veebruaril 1919 toimus mõisa juures lahing Põhja Poegade ja Nõukogude Läti armee 6. laskurpolgu vahel.
Mõisa suurus.
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 3 ja 1/4 adramaad, sellele allus 132 mees- ja 127 naishinge.
Maareformi ajal aastal 1920 kuulus mõisale 2714 hektarit maad.
Ate mõis

Ate mõis (saksa keeles "Ottenhof", läti keeles "Ates muiža") oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Aluliina kihelkonnas. See on kujunenud Kalniena mõisa Ate karjamõisast. Maareformi ajal aastal 1920 kuulus mõisale 439 hektarit maad. Tänapäeval asub Lätis Alūksne piirkonnas Anna vallas 
Otte külas.
Mõisakompleksi kuulunud Ate mõisa ait ja Ate (Ote) vesiveski on kohaliku kaitse all olevad muinsusmälestised, mis jäävad Kalncempji valla territooriumile.
Mõisa juures kasvab looduskaitsealune Otte mõisa pärn.
Babecka mõis

Babecka mõis (saksa keeles "Babetzky", läti keeles "Babeckas muiža") oli rüütlimõis, hiljem Beja kõrvalmõis Liivimaal Valga kreisis Aluliina kihelkonnas. Tänapäeval asub Lätis Alūksne piirkonnas Jaunalūksne vallas Matisenes.
Mõisa suurus.
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 4 ja 1/8 adramaad, sellele allus 160 mees- ja 165 naishinge.
Kalnapededze mõis

Kalnapededze mõis (saksa keeles "Charlottenburg") oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Aluliina kihelkonnas. Tänapäeval asub mõisakompleks Lätis Alūksne piirkonnas Pededze vallas Kalnapededze külas.
Mõisa suurus.
Bienenstammi andmetel oli Aluliina mõisa ja selle kõrvalmõisate, sealhulgas ka Vecanna mõisa, kogusuurus 1816. aastal 23 ja 5/8 adramaad, neile mõisatele allus kokku 2011 mees- ja 2182 naishinge.
Russalka rannapark

Russalka rannapark (ka Kadrioru rannapark) on park Tallinnas Kesklinna linnaosas Kadriorus Pirita tee ja mere vahelisel alal. Pargi pindala on 14,4 ha. See on osa Kadrioru pargist.
Park kujundati 1901-1902 seoses Russalka mälestussamba püstitamisega.
Rēzaka mõis

Rēzaka mõis (saksa keeles "Rehsack", läti keeles "Rēzakas muiža") oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Aluliina kihelkonnas. Tänapäeval jääb mõisakompleks Lätis Alūksne piirkonna Alsviķi valda Rezaka külla.
Rēzaka mõisa hoonetekompleks (keldriga majandushoone, laut, elumajaks ümber ehitatud ait ja mõisavalitseja maja) on muinsusmälestistena kohaliku kaitse all. Mõisas tegutses aastani 2000 algharidust andev erakool.
Mõisa suurus.
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 2 ja 3/8 adramaad, sellele allus 332 mees- ja 356 naishinge.
Maareformi ajal aastal 1920 kuulus mõisale 1208 hektarit maad.
Karjamõisad.
Aastal 1816 kuulus mõisale kaks karjamõisa: "Alexandershof" ja "Zelmin".
Alsviķi mõis

Alsviķi mõis (saksa keeles "Alswig", läti keeles "Alsviķu muiža") oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Aluliina kihelkonnas. Tänapäevase haldusjaotuse järgi asub mõisasüda Lätis Alūksne piirkonnas Alsviķi vallas Alsviķis. 
Mõis sai nime esimeste omanike Halswigide järgi. Hiljem kuulus see Wulffidele. 
Mõisa peahoones asub Smiltene tehnikumi Alsviķi osakond.
Alsviķi mõisa hoonetekompleks (park, kelder, laut, moonakamaja, häärber, mõisavalitseja maja ja kuivati) on kohaliku tähtsusega muinsuskaitse objektid.
Mõisa suurus.
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 6 ja 3/4 adramaad, sellele allus 386 mees- ja 427 naishinge.
Maareformi ajal aastal 1920 kuulus mõisale 1208 hektarit maad.
Karjamõisad.
Aastal 1816 kuulus mõisale üks karjamõis: "Neu-Alswig".
Mālupe mõis

Mālupe mõis (saksa keeles "Malup", läti keeles "Mālupes muiža") oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Aluliina kihelkonnas. Tänapäeval asub Lätis Alūksne piirkonnas Mālupe vallas Mālupe külas.
Mõisa suurus.
Agraarreformi ajal aastal 1920 kuulus Mālupe mõisale 1131 hektarit maad.
Šļukumsi mõis

Šļukumsi mõis (saksa keeles "Schluckum", läti keeles "Šļukuma muiža") oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Aluliina kihelkonnas. Tänapäeval asub mõisasüda Lätis Alūksne piirkonnas Ziemeri vallas Šļukumsi külas.
Mõisa suurus.
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 1 ja 1/8 adramaad, sellele allus 90 mees- ja 88 naishinge.
Nēķene mõis

Nēķene mõis (saksa keeles "Nötkenshof") oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Aluliina kihelkonnas. Tänapäeval asub mõisasüda Lätis Alūksne piirkonnas Alsviķi vallas Nēķene külas. Mõisa hoonetekompleks (tall, küün, magasiait-sepikoda, staarostimaja ait ja moonakamaja) on muinsusmälestistena kohaliku kaitse all.
Mõisa suurus.
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal neli adramaad, sellele allus 230 mees- ja 241 naishinge.
Maareformi ajal aastal 1920 kuulus mõisale 1137 hektarit maad.
Karjamõisad.
Aastal 1816 kuulus mõisale üks karjamõis: "Kokeskalns". Hiljem kuulus sellele veel Buliņise karjamõis. Buliņise hoonetekompleks (magasiait, tall, kelder, mõisavalitseja maja, laut, ait ja elumaja) on muinsusmälestistena kohaliku kaitse all.
Lāzberģi mõis

Lāzberģi mõis (saksa keeles "Fianden", läti keeles "Lāzberģes muiža") oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Aluliina kihelkonnas. Tänapäeval asub Lätis Alūksne piirkonnas Jaunalūksne vallas Lāzberģise külas. Mõisa häärber on arhitektuurimälestisena kohaliku kaitse all.
Mõisa suurus.
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 5 ja 3/4 adramaad, sellele allus 600 mees- ja 652 naishinge.
Karjamõisad.
Aastal 1816 kuulus mõisale kolm karjamõisa: "Johannshof", "Justinenhof" ja "Wolkowa".
Kataloonia Vabariik (2017)

Kataloonia Vabariik (katalaani keeles "República Catalana") on tunnustamata riik Pürenee poolsaarel. Kataloonia parlament kuulutas välja iseseisvuse Hispaaniast 27. oktoobril 2017 pärast Kataloonia iseseisvusreferendumit.
Kolberģi mõis

Kolberģi mõis (saksa keeles "Goldbeck", läti keeles "Kolberģa muiža") oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Aluliina kihelkonnas. Tänapäeval asub mõisasüda Lätis Alūksne piirkonnas Jaunalūksne vallas Kolberģise külas.
Mõisa hoonetekompleks (ait, küün ja häärber) on kohaliku kaitse all olevad muinsusmälestised.
Mõisa suurus.
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 3 ja 1/4 adramaad, sellele allus 307 mees- ja 316 naishinge.
Maareformi ajal aastal 1920 kuulus mõisale 1166 hektarit maad.
Karjamõisad.
Aastal 1816 kuulus mõisale kaks karjamõisa: Vizikumsi karjamõis ("Wissekum", hilisem Vizikumsi mõis) ja "Ploskum".
Tūja mõis

Tūja mõis (saksa keeles "Kragenhof", läti keeles "Tūjas muiža") oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Aluliina kihelkonnas. Tänapäeval asub mõisasüda Lätis Alūksne piirkonnas Alsviķi vallas Tūja külas.
Mõisa suurus.
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal kuus adramaad, sellele allus 228 mees- ja 251 naishinge. Maareformi ajal aastal 1920 kuulus mõisale 1276 hektarit maad.
Karjamõisad.
Aastal 1816 kuulus mõisale üks karjamõis: Krāgaskaln ("Krageskalns"). Mõisa hoonetekompleks (laut-küün, laut suletud tagahooviga ja mõisavalitseja maja) on muinsusmälestistena kohaliku kaitse all.
Mõisaansambel.
Tūja mõisa hoonetekompleks (rehi-küün, moonakamaja ja eluhoone) on muinsusmälestistena kohaliku kaitse all.
Mõisa juures kasvab looduskaitsealune Tūja lehis.
Aluliina mõis

Aluliina mõis ehk Alūksne mõis (saksa keeles "Schloß Marienburg", läti keeles "Alūksnes muiža") oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Aluliina kihelkonnas.
Mõis on kujunenud Aluliina ordulinnuse valdustest. 1741. aastal kinkis keisrinna Jelizaveta Alūksne selle oma kantslerile krahv Mihhail Vorontsovile, kes sinna aga kunagi elama ei asunud, ja nii müüs ta mõisa juba 1744. aastal Otto Hermann von Vietinghoff-Scheelile. Temalt päris selle tema poeg, salanõunik Burchard Cristoph von Vietinghoff, kes valduse tükikaupa ära müüs, jättes Aluliina kihelkonnast endale vaid linnusemõisa ja Kalniena mõisa. Vietinghoff-Scheelide kätte jäi valdus kuni võõrandamiseni 1920. aastal. Võõrandamise ajal kuulus mõis parun Arnold von Vietinghoff-Scheelile. 
Tänapäeval asub mõisakompleks Lätis Alūksnes; peahoone asub aadressil Pils iela 74.
Mõisa suurus.
Bienenstammi andmetel oli Aluliina mõisa ja selle kõrvalmõisate (Kalnapededze, Ērmaņi, Jaunanna ja Vecanna mõisa) kogusuurus 1816. aastal 23 ja 5/8 adramaad, neile mõisatele allus kokku 2011 mees- ja 2182 naishinge.
Räägu park

Räägu park on park Tallinnas Kristiine linnaosas Lilleküla asumis Nõmme tee, Räägu tänava ja Tüve tänava ääres. Pargi pindala on 1 ha.
Räägu park sai nime 5. mail 2010. Park on saanud nime Räägu tänava järgi.
Kitseaed

Kitseaed (ka Nunne tänava haljasala) on park Tallinnas Kesklinna linnaosas Nunne tänava ja Laia tänava ristumiskohas.
Park sai nime 16. mail 1989.
Pargis asub Jaan Koorti skulptuur "Metskits"
Lembitu tänav (Võru)

Lembitu tänav on tänav Võrus.
Lembitu tänav sai praeguse nime 22. juunil 1953. Enne seda oli tänava nimi alates 1909. aastast Kasarmu tänav (saksa keeles "Kasernenstraße" või "Kasarmenstraße", vene keeles "Казарменная улица").
Peppersack

Peppersack on restoran Tallinna vanalinnas aadressil Viru tänav 2 / Vana turg 6. 
Restoran asub hoones (Viru 2 / Vanaturg 6), mis ehitati 15. sajandil. Hoone on tunnistatud kultuurimälestiseks.
Igal õhtul toimub restoranis mõõgavõitlus.
Kuksu

Kuksu (국수, ka guksu) tähendab korea keeles nuudleid.
Kui räägitakse korea kuksu nimelisest supist, siis peetakse tavaliselt silmas nuudlisuppi janchi-guksu, mis on mahe nuudlisupp, mida pakutakse pulmade ja pidude ajal. Puljong on reeglina maitsestatud anšoovise ja vetikatega ning serveeritakse koos sojakastme, seesamiõli, munaviilude ja köögiviljadega.
Korporatsioon Fraternitas Estica maja

Korporatsioon Fraternitas Estica maja on Korporatsioon Fraternitas Estica konvendihoone ja vaimne keskpunkt Tartus aadressiga Vanemuise tänav 54.
Maja ehitamise tellis kaupmees J. Lellep. Maja ehitati 1912 juugendstiilis villaks. Maja projekteeris Fromhold Kangro.
Aastast 1933 ja uuesti alates 1996. aastast kuulub maja korporatsioonile Fraternitas Estica.
Nõukogude ajal tegutses majas ETV Tartu stuudio.
Hannibal (film 2001)

"Hannibal" (originaal pealkiri "Hannibal") on 2001. aastal valminud Ameerika Ühendriikide mängufilm, 1991. aasta filmi "Voonakeste vaikimine" järg. Filmi stsenaarium põhineb Thomas Harrise samanimelise romaani motiividel.
Sündmuste kronoloogia järgi on see Hannibal Lecteri sarja viimane film:
"" (2007) – "Punane draakon" (2002) – "Voonakeste vaikimine" (1991) – "Hannibal" (2001).
Film tõi piletimüügist sisse 351 692 268 dollarit, sh USA-s 165 092 268 dollarit (esimesel nädalavahetusel 58 003 121 dollarit), ülejäänud maailmas 186 600 000 dollarit. Filmi võtted kestsid 2000. aasta 8. maist kuni 1. septembrini. Film esilinastus 9. veebruaril 2001.
Volokolamski rajoon

Volokolamski rajoon (vene keeles "Волоколамский район") on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Moskva oblasti lääneosas. Rajooni keskus on Volokolamski linn.
Rajoon piirneb kirdes Klini rajooniga, idas Istra rajooniga, kagus Ruza rajooniga, lõunas Možaiski rajooniga, läänes Šahhovskaja linnaringkonnaga ja loodes Lotošino rajooniga.
Rajooni pindala on 1683 km². Elanike arv oli 2012. aastal 50 670, 2009. aastal 56 612 ja 2002. aastal 49 032.
Volokolamski rajoonis on 269 asulat, mis kuuluvad kahe linnaasunduse (Volokolamski linna ja Sõtšjovo alevi) ja kuue külaasunduse koosseisu.
Rajooni tähtsamad jõed on Ruza ja Lama.
Možaiski rajoon

Možaiski rajoon (vene keeles "Можайский район") on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Moskva oblasti edelaosas. Rajooni keskus on Možaiski linn.
Rajoon piirneb põhjas Volokolamski rajooniga, kirdes Ruza rajooniga, idas Naro-Fominski rajooniga, lõunas Kaluga oblastiga, läänes Smolenski oblastiga ja loodes Šahhovskaja linnaringkonnaga.
Rajooni pindala on 2627,28 km². Elanike arv oli 2012. aastal 72 661, 2009. aastal 69 627 ja 2002. aastal 70 303.
Možaiski rajoonis on 269 asulat, mis kuuluvad kahe linnaasunduse (Možaiski linna ja Uvarovka alevi) ja üheksa külaasunduse koosseisu.
Rajooni tähtsamad jõed on Moskva, Protva, Rut, Luža ja Vorja.
OVIR

Viisade ja välismaalaste registreerimise osakond (vene keeles Отдел виз и регистрации; lühend ОВИР, OVIR) oli NSV Liidu Siseministeeriumi ja liiduvabariikide siseministeeriumite allüksus NSV Liidus ning selle õigusjärglases Venemaa Föderatsioonis aastatel 1935–2005. Viisade ja välismaalaste registreerimise osakondades registreeriti NSV Liitu ja Venemaale saabuvaid välismaalasi ning väljastati dokumente NSV Liidust ja Venemaalt alaliselt väljarändavatele kodanikele.
Turism.
Sotsialistlike riikide külastamiseks polnud sissesõiduviisat vaja. Teistesse riikidesse sõiduks pidi Nõukogude kodanik taotlema väljasõiduloa. Viisa saamiseks oli vaja esitada reisi põhjendus (küllakutse, turismituusik, kiri asutuselt välislähetusse saatmise kohta), põhjalik ankeet kahes eksemplaris, töö- või õppekohast saadud iseloomustuskiri, välispassi originaal ja ühelt poolt täidetud margiga postkaart.
Väljaränne.
1960.–1980. aastatel ei peetud Nõukogude ühiskonnas inimese soovi NSV Liidust seaduslikult välja rännata enam kuriteoks, kuid ametivõimud käsitlesid seda kaaskodanike reetmisena. Väljasõiduavalduse esitamise ja läbivaatamise protsessiga kaasnes palju bürokraatlikke formaalsusi ja viivitusi, mille eesmärk oli muuta väljaränne võimalikult keerukaks.
Kodakondsuse äravõtmine.
NSV Liidu kodakondsuse äravõtmine võis toimuda erandjuhtudel NSV Liidu Ülemnõukogu Presiidiumi otsusega, kui isik "oli pannud toime teo, mis häbistab NSV Liidu kodaniku kõrget nimetust ja kahjustab NSV Liidu mainet või riiklikku julgeolekut". Näiteks võeti 1987. aastal Nõukogude kodakondsus välismaalt naasmata jätnud Valdo Randperelt.
"Otkaznik".
1970.–1980. aastatel tekkis mitteametlik termin "otkaznik" (отказник; sõnast отказ, 'keeldumine'). Selle sõnaga kutsuti Nõukogude kodanikke, kellele võimud keeldusid andmast NSV Liidust väljasõitmise luba.
Mariana (Millais)

"Mariana" on inglise kunstniku John Everett Millais' maal.
Teosel on kujutatud William Shakespeare'i teose "Mõõt mõõdu vastu" tegelaskuju Marianat.
Bleeding Love

"Bleeding Love" on Briti laulja Leona Lewise esitatud laul. "Bleeding Love" on Lewise debüütstuudioalbumi "Spirit" singel. 
Laulu autorid on Ameerika poplauljad Jesse McCartney ja Ryan Tedder. Singel anti välja Suurbritannias ja Iirimaal oktoobris 2007. 
Edetabelites.
Singel "Bleeding Love" jõudis esikohale 35 riigi, nende hulgas Jaapani, Saksamaa ja Ameerika Ühendriikide edetabelites . 
Muusikavideo.
Laulu "Bleeding Love" muusikavideo avaldati 17. oktoobril 2007 ja samal päeval laaditi see üles ka YouTube'i.
Vooglaid

Vooglaid on eesti perekonnanimi.
Nimede eestistamisel anti perekonnanime Vooglaid isikutele, kelle varasem perekonnanimi oli Bakhoff, Ergmann, Iisop, Veinman, Viikant ja Vilberg.
2017. aasta 1. jaanuari seisuga oli perekonnanimi Vooglaid 28 mehel ja 29 naisel. Perekonnanimede levikult oli Vooglaid meeste puhul 4332. ja naiste puhul 4663. kohal.
Artur Ekbaum

Artur Ekbaum (8. veebruar 1903 Suure-Kõpu vald, Viljandimaa – 5. juuni 1976 Udora, Kanada) oli eesti põllumajandustegelane, ühiskonnategelane ja pankur.
1923. aastal lõpetas ta Eesti Aleksandri Põllutöö Keskkooli. 1932. aastal lõpetas ta Berliini Põllumajanduse Ülikooli agronoomina.
Aastatel 1941–1944 oli ta ETK Põllumajandusosakonna juhataja ja Põllumajanduslikkude Ühistute Keskliidu direktor.
Aastatel 1943–1944 oli ta Eesti Põllumajandusliidu nõukogu liige.
1944. aastal oli ta Eesti Vabariigi Rahvuskomitee juhatuse liige.
1944 sügisel põgenes ta koos abikaasaga Rootsi.
1945 oktoobris nimetati ta eksiilis Otto Tiefi valitsuse ministriks, kuid määramine tühistati 24. juunil 1949, tagasiulatuvalt 1. detsembrist 1945 arvates.
1947. aastal oli ta Rootsis Eesti Rahvusnõukogu üks asutajaid.
1949. aastal siirdus koos abikaasaga Kanadasse, elas Torontos.
1954. aastal oli ta Toronto Eesti Ühispanga asutaja ja esimene juhatuse esimees.
Isiklikku.
Tema vend oli vaimulik Juhan Ekbaum.
Tema abikaasa oli kirjanik Salme Ekbaum.
Valgre

Valgre on eesti perekonnanimi.
Nimede eestistamisel anti perekonnanime Valgre isikutele, kelle varasem perekonnanimi oli Sulsinberg, Tiesel, Veisberg ja Vesberg. Elmar Valgre palvel kanti Valgre perekonnanimede kaitseregistrisse nr. 362 all (Siseministeeriumi teadaanne 31. maist 1938).
2017. aasta 1. jaanuari seisuga oli perekonnanimi Valgre 19 mehel ja 20 naisel. Perekonnanimede levikult oli Valgre meeste puhul 6786. ja naiste puhul 7117. kohal.
Avalaht

Avalaht on eesti perekonnanimi.
Nimede eestistamisel anti perekonnanime Avalaht isikutele, kelle varasem perekonnanimi oli Besfamilie. Eino-Harald Avalahe palvel kanti Avalaht perekonnanimede kaitseregistrisse nr. 100 all (Siseministeeriumi teadaanne 3. juunist 1935).
Do I Wanna Know?

"Do I Wanna Know?" on inglise "indie rock"'i ansambli Arctic Monkeys laul, nende viienda stuudioalbumi "AM" (2013) singel. 
Singel "Do I Wanna Know?" anti välja koos muusikavideoga 18. juunil 2013. Hiljem tehti laul iTunes'i kaudu kättesaadavaks allalaaditava muusikafailina. Vinüülplaadil anti singel välja 22. juulil 2013, plaadi B-poolel oli laul "2013".
"Do I Wanna Know?" muusikavideo.
"Do I Wanna Know?" muusikavideo režissöör on David Wilson koos animatsiooniagentuuriga Blinkink. Video tehti kättesaadavaks YouTube'i kaudu 18. juunil 2013.
"Do I Wanna Know?" kaverid.
"Do I Wanna Know?" laulu on kaverdanud MS MR, Sam Smith, Chvrches, Hozier ja Christina Grimmie.
Lotošino rajoon

Lotošino rajoon (vene keeles "Лотошинский район") oli 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Moskva oblasti lääneosas. Rajooni keskus oli Lotošino alev.
Rajoon piirnes põhjas ja läänes Tveri oblastiga, kirdes Klini rajooniga, idas ja kagus Volokolamski rajooniga ning lõunas Šahhovskaja linnaringkonnaga.
Rajooni pindala oli 979,57 km². Elanike arv oli 2012. aastal 17 672, 2009. aastal 17 477 ja 2002. aastal 18 337.
Lotošino rajoonis oli 269 asulat, mis kuuluvad ühe linnaasunduse (Lotošino alevi) ja kahe külaasunduse koosseisu.
Rajooni tähtsamad jõed olid Šoša, Lama ja Lob.
Juuru palvemaja

Juuru palvemaja on EEVK palvemaja Rapla maakonnas Juuru vallas Juuru alevikus.
Juuru kihelkonda rajati esimene palvemaja Herrnhuti arhiivi andmetel juba 1792. aastal. Siiani säilinud palvemaja ehitati 1814. aastal Juuru mõisniku kingitud maale ja kohalike inimeste annetustega. Kihelkonnas on olnud veel palvemajad Helda, Lõiuse ja Kädva külas.
1948. aastal Juuru palvemaja riigistati ja anti Rapla rajooni tööstuskombinaadile ning kasutati järgnevalt tööstushoonena (villavabrik, ladu jne). Eesti taasiseseisvumise järel hoone tagastati EEVK-le. 2014. aastal müüdi hoone eraomanikule.
Elmut Laane

Elmut Laane (31. märts 1928 Sadrametsa küla, Võrumaa – 24. oktoober 2001 Tartu) oli eesti arst (kardioloog) ja arstiteadlane.
Ta õppis Võrumaa Rahvahariduse Seltsi ühisgümnaasiumis. 1946. aastal ta arreteeriti Võrus süüdistatuna nõukogudevastases õpilasorganisatsioonis osalemises ning määrati karistuseks 10 aastat sunnitööd. Aastatel 1946–1954 viibis sunnitööl Vorkuta vangilaagris. Pärast vabanemist asus õppima Viljandi Meditsiinilisse Keskkooli, mille ta lõpetas kiitusega. 1964. aastal lõpetas Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna kiitusega.
Aastatel 1964–1981 töötas ta Võru Rajooni Keskhaiglas. 1967. aastal kaitses ta Tartu Riiklikus Ülikoolis meditsiinikandidaadi teadusliku kraadi väitekirjaga "Hegglini sündroomist südame kroonilise liigkoormuse korral" (juhendaja Ülo Lepp).
1982. aastast töötas ta Tartu Riikliku Ülikooli sisehaiguste propedeutika kateedri õppejõuna, 1988. aastast professor. Aastatel 1992–1993 oli ta Tartu Ülikooli kardioloogia kliiniku professor, 1994. aastast emeriitprofessor.
Ta oli Eesti Endiste Poliitvangide Liidu liige ja Õigusvastaselt Represseeritute Rahvusliku Erakonna (hiljem Eesti Rahvusliku Erakonna) esimees.
Ta on maetud Tartu Raadi kalmistule.
Korporatsioon Fraternitas Liviensise konvendihoone

Korporatsioon Fraternitas Liviensise konvendihoone on maja Tartus, kus asub korporatsioon Fraternitas Liviensise konvendikorter. Hoone asub Jakobi mäe nõlval aadressil Jakobi tänav 52.
Maja ehitati 1902 ja esindab historitsistlikku puitarhitektuuri. Maja projekteeris ehitusmeister Jaan Lock.
Nõukogude ajal kasutati hoonet kooli ühiselamuna. Hiljem tegutses majas laste kunstikool.
Hoone on arvatud ehitismälestiseks.
Būtingė

Būtingė on asula Leedus Läänemere kaldal, mis alates 1973. aastast kuulub administratiivselt Palanga linna koosseisu. Būtingės asub naftaterminal, mis tegutseb aastast 1999. Būtingės elab umbes 207 inimest.
Būtingė oli pikka aega Kuramaa osa. 1507. aastal rajasid Buddendickid sinna mõisa ("Butendiekshof", ka "Budendiekshof"). Mõisa peahoones on praegu restoran Birutės uostas ('Birutė sadam'). 1824. aastal valmis seal luteri kirik.
Kuni 1921. aastani kuulus Būtingė Läti koosseisu, asula lätikeelne nimi oli Būtingciems. Leedu koosseisu läks asula peale kahe riigi vahelist piirikokkuleppe allakirjutamist.
Palanga botaanikaaed

Palanga botaanikaaed ("Palangos botanikos parkas") on botaanikaaed Leedus Palanga linnas. Botaanikaaed on kujundatud endise Palanga mõisa pargist. Selle territooriumil, endises Tyszkiewiczitele kuulunud lossis asub Palanga Merevaigumuuseum. Botaanikaaed loodi 14. mail 1960.
Botaanikaaia pindala on 101,3 hektarit. Sellest 60 hektarit katab mets, 0,5 hektarit lillepeenrad, 1,16 hektarit veekogud.
Pargi kujundas Prantsuse maastikuarhitekt ja botaanik Édouard André koos poeg Rene Eduard Andre ja Belgia aedniku Buyssen de Couloniga. Kohalike ajaloolaste arvates oli aias algselt 500 liiki puud ja põõsast, millest osad olid toodud Berliini aedadest. Praegu leidub pargis umbes 250 sissetoodud ja 370 kohalikku liiki. Neist 24 kuulub 1992. aastal koostatud Leedu ohustatud liikide nimekirja. Puude seas domineerivad liivase pinnasega hästi kohanenud männid ja nulud. Kirdepoolne osa pargist uuendati aastal 1935, mil see veel Tyszkiewiczitele kuulus.
Pargis on veel roosiaed, kasvuhoone, ussikuninganna Eglė kuju, holokausti mälestusmärk, tiigid ja lehtla. Botaanikaaia territooriumil on ka 7 skulptuuri. Suvel toimuvad muuseumi alal kontserdid ja festivalid. Pargis asub üks iidne liivadüün, mida tuntakse Birutė mäena (leedu keeles" Birutės kalnas"). Legendi kohaselt elas seal suurvürsti Kęstutise abikaasa Birutė. Sellel luitel asub 1869. aastal ehitatud ja pühale Jürile pühitsetud kabel. Mäe jalamil asub koopia Lourdes grotist.
Aleetilised modaalsused

Aleetilised modaalsused on paratamatu tõesusega seotud modaalsused. Neid uurib aleetiline modaalloogika, mida sageli nimetatakse lihtsalt modaalloogikaks.
Enamasti vaadeldakse järgmisi aleetilisi modaalsusi:
Väljendamine operaatorite abil.
Lauseloogika (ja predikaatloogika) raames väljendatakse neid lauseoperaatorite abil, näiteks lausest "p" saadakse lause □"p", kus □ on paratamatuse operaator, mille esinemist loetakse "on paratamatu, et" või "ruut". Teised aleetilisi modaalsusi väljendavad operaatorid saadakse paratamatuse operaatorist lauseloogika tehete (eituse ~ ja konjunktsiooni &amp;) abil:
Paratamatuse operaatori asemel võib aluseks võtta võimalikkuse operaatori, mille kaudu paratamatuse operaator □ väljendub kui ~◊~ (pole tõsi, et on võimalik, et pole tõsi, et).
Propositsioonide jaotused modaalsuste järgi.
Iga propositsioon on kas paratamatu (st, on paratamatu, et see propositsioon on tõene; analoogselt tuleb tõlgendada ka järgmisi väljendeid), kontingentne või (välistav või) võimatu, neljandat võimalust ei ole.
Iga võimalik propositsioon on kas paratamatu või kontingentne, kolmandat võimalust ei ole. 
Iga mitteparatamatu propositsioon on kas kontingentne või võimatu, kolmandat võimalust ei ole.
Smiłavičy

Smiłavičy (transkribeerituna Smilavitšõ, poola keeles Śmiłowicze) on alev Valgevenes Minski oblastis Červieńi rajoonis. Alev on Smiłavičy külanõukogu halduskeskuseks. Smiłavičy asub merepinnast 156 meetri kõrgusel Vołma jõe kaldal.
Smiłavičys on keskkool, muusikakool ja internaatkool. Lisaks annavad haridust sovhoostehnikum, kutsekool ja põllumajanduslik kolledž. Alevis on kino, kultuurimaja ja kaks raamatukogu. Suurimaks vaatamisväärsuseks on Smiłavičy mõis, ajaloolised pühakojad on aga hävinud.
Ajalugu.
Smiłavičyt on esmamainitud 1582. aastal. Asula kuulus toona Minski vojevoodkonda ja Minski maakonda. 1592. aastal toimus seal suur lahing mitme ümbruskonna küla elanike vahel, kuna ühelt läbisõidul olevalt talumehelt varastati seal kaks vaati (kokku 110 kilogrammi) mett.
Algul Kęsgailadele ja hiljem Sapiehadele kuulunud asula jagunes XVI sajandil Zaviszade ja Szemiotite vahel. Umbes sel ajal asusid Smiłavičysse elama ka tatarlased. Kuigi tatarlased elasid kompaktselt asula lõunaservas, kasutati veel XIX sajandil asula kohta nime "Татарская Слабада". Tänapäeval kannab Tatarskaja Słabada nime piirkond alevi lõunaservas.
XVII sajandi alguses pärisid Szemiotidele kuulunud osa asulast Ogińskid. Nende valduses olevat osa kutsuti ka Šachoŭničyks ("Шахоўнічы"). Teine pool Smiłavičyst kuulus jätkuvalt Zaviszadele, nemad asutasid alevis paberivabriku. 1660. aastal suri Marcjan Michał Ogiński ja tema osa valdusest läks üle Krzysztof Stanisław Zawiszale. Pärast seda oli terve Smiłavičy ühe omaniku käes.
1760. aastal pärisid Smiłavičy taas Ogińskid, aga 1771. aastal ostsid selle Moniuszkod. Tol ajal oli asulas 85 majapidamist, neist 31 kuulus juutidele ja 13 tatarlastele. Alevis oli kaks vesiveskit, neist üht kasutati ka saekaatrina.
Poola jagamisel läks Smiłavičy 1793. aastal Venemaa koosseisu. 1880. aastatel oli seal kolm õigeusu kirikut (üks neist katoliiklastelt konfiskeeritud) ja katoliku kirik. Juutidel oli alevis kolm palvemaja, tatarlastel mošee. Jõel asus kaks vesiveskit, tegutsesid õllevabrik ja viinavabrik, valmistati kalevit. Alevis oli 30 poodi.
1897. aastaks oli Smiłavičys 3498 elanikku. Toona oli seal kaks õigeusu kirikut ja üks katoliku kirik, lisaks katoliiklaste kabel. Alevis oli mošee, juutidel oli viis palvemaja. Alevis valmistati leiba ja kalevit, seal oli ka mitu parkimistöökoda. Kõrtse oli seal viis, võõrastemaju kaks, lisaks asus seal 58 väikepoodi. Mõisa juures oli ka viinavabrik. 1881. aastaks oli alev läinud Wańkowiczite valdusse. XX sajandi alguseks olid enamik alevi elanikest juudid.
1919. aastal hakkas Smiłavičy kuuluma Valgevene NSV koosseisu.
Surnud 22. mail

"Siin loetletakse 22. mail surnud tuntud isikuid."
Katariina Krjutškova

Katariina Krjutškova (õieti Katariina Treial; sündinud 21. mail 1987) on eesti ajakirjanik.
Haridus.
Ta on lõpetanud Tartu Ülikooli 2009. aastal ajakirjanduse ja suhtekorralduse erialal. Tema bakalaureusetöö teema oli "Aprillirahutuste kajastamise võimalikud psüühilised reaktsioonid ja mõjud ajakirjanikele" (Tartu Ülikool, 2009).
Töö.
Töö kirjutava ajakirjanikuna.
Katariina Krjutškova töötas alates 2009. aastast kuni 2023. aasta kevadeni uuriva toimetuse ajakirjanikuna peamiselt ajalehes Äripäev ning vahepeal lühemat aega ajalehtedes Postimees ja Sakala. 
Tema probleem- ja persooniartikleid on ilmunud ka ajalehes Eesti Ekspress.
Töö raadio- ja teleajakirjanikuna.
Raadiosaatesari "Edukad naised".
2021. ja 2022. aastal juhtis Krjutškova Äripäeva Raadios kord kuus eetris olnud sarja "Edukad naised" saateid. Selles saatesarjas anti edukatele naistele võimalus investeerida saavutatu tagasi ühiskonnale, jagades oma teadmisi ja kogemusi. Muu hulgas selgus, et vanad stereotüübid pole kuhugi kadunud: saadetes esinenud edukatel Eesti naistippjuhtidel, -ettevõtjatel ja -poliitikutel oli tuua palju näiteid, kuidas neid on sunnitud emalikumalt käituma ja viisakamalt riietuma. 
"Naispoliitik peab olema kallilt riides, lõhnama kalli lõhnaõli järele, tulema natuke hiljem ja enne ürituse lõppu ära minema, sest tal on alati kiire. See on mulje, mida pead jätma," rääkis saates näiteks Euroopa Parlamendi liige Yana Toom.
Lisaks edukaid naisi ühiskonnas saatvatele erilistele ootustele ja kaksikmoraalile tehti Krjutškova juhitud raadiopihtimustes juttu ka vägivaldsest lapsepõlvest, abikaasa leinast ja juhti valdavast üksindustundest. Sõna said tippjuhid Kai Realo ja Piret Mürk-Dubout, tippmodell Karmen Pedaru, kirjanik Leelo Tungal, koolitaja Epp Kärsin, ettevõtjad Kristel Kruustük ja Kriss Soonik-Käärmann, poliitikud Yana Toom ja Viktoria Ladõnskaja-Kubits jpt.
Katariina Krjutškova tunnistati selle sarja algatamise, ettevalmistamise ja juhtimise eest 2021. aastal Äripäeva Raadio aasta tegijaks – parimaks saatejuhiks.
Teledebatisari "Impulss".
2023. aasta septembrist töötab Krjutškova Eesti Rahvusringhäälingus ETV päevakajaliste saadete toimetajana. Ta on näiteks debatisaate Impulss (ETV) üks toimetajaid.
Smiłavičy mõis

Smiłavičy mõis ehk Smilavitšõ mõis ("маёнтак Смілавічы") on mõis Valgevenes Minski oblasti Červieńi rajooni Zalesse külanõukogu Smiłavičy asulas.
Algul kandis mõis Bakšty nime. Esimest korda on seda mainitud aastal 1451. Algul Kęsgailadele ja hiljem Sapiehadele kuulunud asula jagunes XVI sajandil Zaviszade ja Szemiotite vahel. 
XVII sajandi alguses pärisid Szemiotidele kuulunud osa mõisast Ogińskid. Tol ajal hakati nende valduses olevat osa kutsuma Smiłavičy-Dukoraks. Teine pool Smiłavičyst kuulus jätkuvalt Zaviszadele. Seda poolt teati kui Smiłavičy-Bakstyt. Aastal 1660 suri Marcjan Michał Ogiński ja tema osa valdusest läks üle Krzysztof Stanisław Zawiszale. Pärast seda oli terve Smiłavičy ühe omaniku käes.
Aastal 1760 pärisid Smiłavičy taas Ogińskid, aga aastal 1771 ostsid selle Moniuszkod. XIX sajandi lõpus läks Smiłavičy abielu teel Wańkowiczite valdusse.
Sealse mõisakompleksi rajasid XIX sajandi alguses Moniuszkod. Peahoone ehitati kahes osas – vana peahoone ehitas Stanisław Moniuszko (helilooja Stanisław Moniuszko vanaisa. Hoone juures kasutati gooti stiili elemente, hoonet liigendavad karniisid. Peafassaadi liigendab kolmekorruseline torn, mille asumist osa kaunistab rustika. Hoone ise muudeti uue korpuse rajamisel galeriiks, see ehitati anfilaadina ümber, sealsetele koridoridele lisati silindervõlvid.
Uus peahoone valmis XX sajandi alguses, seda ühendas vana hoonega kasvuhoone. Hoone on uusgooti stiilis, asümmeetrilise plaaniga. Seda ehtisid viisnurksed erkerid. Sissepääs asus hoone lääneküljes, seda piirasid püloonid.
Aastal 1973 rekonstrueeriti hoone uuem osa, tänapäeval asub seal põllumajanduskolledž. Vana hoone osa seisab praegu tühjalt.
Surnud 23. mail

"Siin loetletakse 23. mail surnud tuntud isikuid."
Short C-23 Sherpa

Short C-23 Sherpa on Inglismaal külma sõja lõpul reisilennuki Short 330 (ka Short 360) baasil välja töötatud kerge sõjaväe transpordilennuk. 
Kirjeldus.
C-23 on 2 turbopropellermootoriga lihtsalt juhitav vähenõudlik tugedega ülatiivaline metallkonstruktsiooniga transpordilennuk. On kohandatud maanduma ka mittekõvakattega lennurajale. Kere on ristlõikes iseloomulikult ristkülikukujuline. Lasti saab peale laadida kere esiosa külgluugist või tagaosa rambi kaudu.
Põhiandmeid:
Kasutus.
Lennuk oli kasutusel aastail 1985–2014 USA maaväes ja rahvuskaardis, muuhulgas ka Lahesõjas. Kasutati ka otsinguteks. Vahetati välja lennuki UV-18A (DHC-6) vastu. 
2014. aastal otsustas USA osa C-23-dest kinkida Eestile (2 lennukit), Djiboutile ja Filipiinidele.
Salujärv

Salujärv (ka "Tallikese järv, Ala-Mahtja järv") on järv Võrumaal Rõuge vallas.
Järves leidub apteegikaani.
Červień

Červień (transkribeerituna Tšerven; leedu keeles "Červenė", varem "Igumenas"; poola keeles "Czerwień", varem aga "Ihumeń"; vana nimi "Ihumen" ("Ігумен") või "Igumen") on linn Valgevenes Minski oblastis, Červieńi rajooni halduskeskus. Červień asub Minskist 64 kilomeetri kaugusel.
Haridust annavad neli keskkooli ja muusikakool. Linnas on ka kultuurimaja ja raamatukogu. Červieńis on toiduainetetööstuse ja kergetööstuse ettevõtteid, seal töödeldakse puitu.
Linnas on koduloomuuseum. Vaatamisväärsusteks on veel ajalooline keskus ja bolševismiohvrite matmispaik.
Ajalugu.
Ihumenit on esmamainitud 1387. aastal. Toona kuulus asula Kęsgailadele, jäädes nende valdusse XVI sajandi esimese pooleni. 1447. aastal läks asula Vilniuse piiskoppide valdusse. Seoses territoriaal-administratiivse reformiga hakkas Ihumen kuuluma Minski vojevoodkonda ja Minski maakonda. 1669. aastal on esmamainitud sealset katoliku kirikut. Põhjasõja ajal ööbis seal kuningas Karl XII.
Poola jagamisel läks Ihumen 1793. aastal Venemaa koosseisu. Uued võimud konfiskeerisid piiskoppidelt seni neile kuulunud alevi. 1795. aastal sai Ihumenist linn. 1899. aastal põles linn maha.
1919. aastal võttis Valgevene NSV juhtkond vastu otsuse, et linn kuulub Valgevene koosseisu. 1923. aastal nimetati Ihumen ümber Červieńiks (valgevene keeles "juuni") 1924. aastast oli Červień rajoonikeskus. 26. juunil 1941 tapsid linnast taganevad NKVD väed linnas ligi 3000 (teistel andmetel 5000) poliitvangi. See fakt tuli ilmsiks 1989. aastal. Sakslased tapsid Teise maailmasõja ajal 4265 linna elanikku, juutide geto likvideeriti koos sealsete asukatega 1. veebruaril 1942.
Červieńi rajoon

Červieńi rajoon on 2. järgu haldusüksus (rajoon) Minski oblastis Valgevenes. Rajooni pindala on 1630 km². 2012. aasta seisuga elas seal 33 383 inimest.
Rajoon moodustati 1924. aastal. Rajoon koosneb järgmistest külanõukogudest: Červieńi, Kałodziežy, Klinoki, Lady, Ravaničy, Rudnia, Smiłavičy ja Valevačy külanõukogu.
Halduskeskus on Červieńi linn. Teine tähtsam asula on Smiłavičy alev.
Rajooni tähtsamad jõed on Vołma, Usa ja Uša. Rajoon asub suuremalt osalt Kesk-Biarezina tasandikul. Kõrgused ulatuvad valdavalt 180–200 meetrit üle merepinna. Kõrgeim koht asub Valevačy küla lähistel (209 meetrit).
2009. aasta seisuga olid elanikest 93,2% valgevenelased, 4,27% venelased ja 2,53% oli teistest rahvustest. 77,95% elanike emakeel oli valgevene keel, 19,73% elanike emakeel oli vene keel. Koduse keelena kasutas valgevene keelt 47,13%, vene keelt aga 46,36% elanikke.
Judrėnai

Judrėnai on alev Leedus Klaipėda rajoonis, Judrėnai valla halduskeskus.
Alevis on kool, kultuurimaja ja raamatukogu. Vaatamisväärsuseks on puidust kirik aastast 1780
Ajalugu.
Judrėnai mõisa on esimest korda mainitud aastal 1561, alevit aga XVI sajandi alguses. Aastal 1780 valmis sealne kirik, kus asub 10 kunstimälestist. Nõukogude ajal sai alevist sovhoosikeskus.
Surnud 24. mail

"Siin loetletakse 24. mail surnud tuntud isikuid."
Plikiai

Plikiai (saksa keeles "Plicken") on alev Leedus Klaipėda rajoonis Kretingalė vallas.
Alevis on algkool ja raamatukogu. Vaatamisväärsusteks on 1932. aastal ehitatud katoliku kirik ja 1896. aastal ehitatud luteri kirik. Plikiai kuulus Memeli piirkonda.
Plikiai kuulub Väike-Leedu etnograafilisse piirkonda.
Surnud 25. mail

"Siin loetletakse 25. mail surnud tuntud isikuid."
Endriejavas

Endriejavas on alev Leedus Klaipėda rajoonis, Endriejavase valla halduskeskus. Endriejavas asub Veiviržase jõe ääres. Alevis on gümnaasium ja raamatukogu.
Ajalugu.
1623. aastal on ürikutes nimetatud Endriejavase metsa. Küla ennast on nimetatud alles XVIII sajandi alguses. 1780. aastal püstitati sinna puidust kirik. 1837. aastast kuulus asula Ogińskitele. 1862. aastal pandi sealsesse kellatorni Žemaitija suurim kirikukell.
Pärast Esimest maailmasõda tegutsesid alevis meierei, villakraasimisettevõte, kolm saekaatrit ja üheksa veskit. Teise maailmasõja ajal põles alev maha, hävis ka kirik. Uus kirik valmis 1943. aastal.
Pärast sõda tegutsesid alevi ümbruses Leedu metsavennad, mitmel korral hõivasid nad ka alevi. Nõukogude ajal sai Endriejavast kolhoosikeskus.
Veiviržėnai

Veiviržėnai (vene keeles vanasti Вевирраны) on alev Leedus Klaipėda rajoonis, Veiviržėnai valla halduskeskus. Alev asub Veiviržase jõe ääres. Veiviržėnais on gümnaasium. Vaatamisväärsusteks on linnamägi ja aastal 1769 valminud katoliku kirik koos kellatorniga, kalmistu koos aastal 1791 valminud kabeliga.
Ajalugu.
1511. aastal on esmamainitud Veiviržėnai küla, Veiviržėnai mõisa kohta on ülestähendusi juba XV sajandist. Aastal 1639 ehitati sinna esimene kirik.
Veiviržėnai kanti esimest korda kaardile alevina aastal 1641. Aastal 1754 sai alev õiguse pidada iga nädal turgu, aga aastal 1767 õiguse pidada neli korda aastas laata. Alevis olid ka juutide kool ja sünagoog.
XX sajandi alguses tegutses alevis mitu veskit ja meierei. Aastal 1937 hävis peaaegu kogu alev tules, vaid üksikud hooned jäid tulest puutumata. Teise maailmasõja ajal pommitati puruks sealne sünagoog, alevi juudid likvideeriti.
Pärast sõda tegutsesid alevi ümbruses Leedu metsavennad, aastal 1947 hõivasid nad ka korraks alevi. Nõukogude ajal sai Veiviržėnaist kolhoosikeskus.