tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Margus Ulst

Margus Ulst (sündinud 24. veebruaril 1961 Tartus) on eesti arst, arstiteadlane ja majandustegelane. Ta oli 2003 – 2017 Tartu Ülikooli Kliinikumi juhatuse liige, kelle haldusalasse kuulusid ravi-, õppe- ja teadustöö. Ta kuulub Eesti Reformierakonda.
Haridus ja karjäär.
Ta lõpetas 1986 Tartu ülikooli arstiteaduskonna ja 1987 internatuuri röntgenoloogia alal. Ta spetsialiseerus neuropatoloogiale. Ta on käinud radiodiagnostika väljaõppekursustel Soomes, Austrias, USA-s ja mujal. Aastal 1994 osales ta Inglismaal Yorki ülikoolis tervishoiuökonoomika kursustel. Aastal 1999 sai ta tervishoiuökonoomika alal majandusmagistriks. Ta on end täiendanud tervishoiu juhtimise kursustel. 
Aastatel 1986–1993 töötas ta Tartu Kliinilises Haiglas röntgenoloogina, 1993 samas röntgendiagnostika osakonna juhatajana, 1993–1999 Maarjamõisa haigla peaarsti asetäitjana ja 1999–2003 Tartu Ülikooli Kliinikumi radioloogiateenistuse direktorina. 
Alates 22. detsembrist 2003 kuni novembrini 2017 oli ta Tartu Ülikooli Kliinikumi ülemarst ja juhatuse liige.
Alates novembrist 2018 kuni jaanuarini 2021 oli Ulst Valga haigla juhataja. 
Margus Ulstil on publikatsioone röntgenoloogia, neuroloogia ja telemeditsiini alal.
Ta on Eesti Radioloogia Ühingu ja Euroopa Radioloogiaassotsiatsiooni liige.
Isiklikku.
Ta on abielus ja tal on kolm last.
Mart Einasto

Mart Einasto (sündinud 27. juulil 1969) on eesti sotsioloog ja tervishoiujuht.
1991. aastal lõpetas ta Tallinna Tehnikaülikooli tööstuse planeerimise erialal. 1993. aastal kaitses ta Tartu Ülikoolis magistritöö sotsioloogias.
1989–1994 töötas Einasto analüütikuna TNS Emoris, seejärel oli asedirektor turu-uuringute alal ning juhatuse liige. 1994. aastal asus ta tööle Sotsiaalministeeriumi sotsiaalpoliitika osakonna juhatajana. 1995. aasta sügisel asus ta Eesti Ametiühingute Keskliidu sotsiaalsekretäri ametikohale. 1997–1998 oli ta Reformierakonna nõunik sotsiaalasjus.
Ta on olnud õppejõud Tartu Ülikoolis, Tallinna Tehnikaülikoolis ja Eesti Kunstiakadeemias.
1998. aastast on ta Tartu Ülikooli Kliinikumi juhatuse liige.
2000. aastast Isamaa ja Res Publica Liidu liige.
Aastatel 2008–2012 oli ta Ettevõtluse Arendamise Sihtasutuse nõukogu esimees.
2012. aastal lõpetas ta Kopenhaageni maratoni parima eestlasena (üldarvestuses 149. koht).
Isiklikku.
Einasto on lahutatud, tal on kaks last.
Jarno Laur

Jarno Laur (sündinud 13. septembril 1975 Tartus) on Eesti poliitik. 
Poliitiline tegevus.
Ta on Sotsiaaldemokraatliku Erakonna liige ja Tartu vallavanem. 
Aastatel 2004–2007 oli ta Riigikogu liige Tõnu Kõivu asendusliikmena. Riigikogus kuulus ta põhiseaduskomisjoni ja Estonia huku uurimiskomisjoni.
Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 9 (Jõgeva- ja Tartumaa (v.a Tartu linn)) 554 häält ning ei osutunud valituks.
Haridus.
Laur lõpetas 1993. aastal Tartu Mart Reiniku Gümnaasiumi ja 2008. aastal Tartu Ülikooli Narva Kolledži kohaliku omavalitsuse korralduse alal. 2008. aasta septembris astus Tallinna Tehnikaülikooli magistriõppesse.
Töökohad.
Laur oli Tartu Linnavolikogu liige aastatel 2003–2005 ja 2007–2013. 
Isiklikku.
Jarno Laur on abielus, tal on neli last.
Jüri Kõre

Jüri Kõre (sündinud 31. jaanuaril 1953 Väike-Maarjas) on eesti sotsiaalteadlane ja poliitik.
Haridus.
Ta on lõpetanud 1968. aastal Kaarepere 8-klassilise kooli ja 1971. aastal Tartu 5. Keskkooli. 1976. aastal lõpetas Tartu Riikliku Ülikooli bioloogia-geograafia teaduskonna majandusgeograafia erialal. 1986. aastal kaitses Leningradi Ülikoolis väitekirja "Eesti NSV tööjõuressursside kujunemine ja juhtimine" ja sai geograafiakandidaadi kraadi.
Töö.
Aastatel 1976–1981 töötas ta Eesti NSV Riikliku Plaanikomitee Majanduse ja Planeerimise Teadusliku Uurimise Instituudis, algul nooremteadurina, hiljem vanemteadurina. Aastatel 1981–1994 oli Tartu Ülikooli vanemteadur ja laborijuhataja. Alates 1990. aastatest on ta töötanud vaheldumisi Tartu Ülikoolis akadeemilistel ametikohtadel ja Tartu linnavalitsuses. Tartu Ülikooli dotsent aastatel 1994–1996, 1997–1999, 2001–2010. Aastatel 1997–1999 ka Siseministeeriumi konsultant (osalise koormusega). Tartu abilinnapea aastatel 1996–1997, 1999–2001 ja 2011–2013. Aastatel 2010–2011 Tartu Ülikooli sotsiaalteaduskonna sotsioloogia ja sotsiaalpoliitika instituudi juhataja, 2013–2018 Tartu Ülikooli ühiskonnateaduste osakonna lektor ja teadur. Aastatel 2018–2022 oli ta Valga vallavalitsuse sotsiaaltööteenistuse juhataja. 2022. aastast on ta Põlva valla sotsiaalosakonna juhataja.
Ühiskondlik ja poliitiline tegevus.
Jüri Kõre on Isamaa Erakonna (varem Isamaa ja Res Publica Liidu) liige. Ta oli Tartu linnavolikogu liige alates 1989. aastast, teda on Tartu linnavolikokku valitud üheksa korda (1989, 1993, 1996, 1999, 2002, 2005, 2009, 2013, 2017).
Aastatel 2013–2017 oli ta Tartu linnavolikogu IRL fraktsiooni esimees ning rahandus- ja sotsiaalkomisjoni liige, aastatel 2020–2021 Isamaa Erakonna fraktsiooni esimees.
Ta on olnud mitme nõukogu ja juhtorgani liige, sealhulgas Tartu linna esindaja Tartumaa Omavalitsuste Liidus ja Eesti linnade päeval, Eesti Linnade Liidu volikogu liige, Tartu Kivilinna Gümnaasiumi, Descartes'i Lütseumi ja Tartu Kunstigümnaasiumi hoolekogu liige, Tartumaa Ravikindlustusnõukogu liige, Eesti Migratsioonifondi nõukogu liige, Tartu Eluasemefondi nõukogu liige ja esimees, Tartu Ülikooli Kliinikumi nõukogu liige ja Tartu Ülikooli Pärnu Kolledži nõukogu liige.
Olnud ka Eesti ekspert rahvusvahelistes organisatsioonides FEANTSA (the European Federation of National Organisations Working with the Homeless) ja ESN (European Social Network).
Peep Pree

Peep Pree (sündinud 5. detsembril 1958) on eesti ilukirurg. 
Ta on spetsialiseerunud rinnaoperatsioonidele. 
1977. aastal lõpetas ta Miina Härma nimelise Tartu II Keskkooli ja 1983. aastal Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna. 
Aastatel 1983–1993 töötas ta Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna operatiivkirurgia õppejõuna ja Tartu Ülikooli Haigla üldkirurgina. 
Alates 1992. aastast on ta erakliiniku Clinica juhataja ning plastikakirurg esteetilis-plastilise kirurgia alal. 
Peep Pree on ennast täiendanud USA-s, Brasiilias, Belgias, Rootsis, Saksamaal, Prantsusmaal, Itaalias, Põhjamaades, Kesk-Euroopas, Venemaal, Soomes ja paljudes teistes riikides. 
Ta on Reformierakonna liige. Kuulub Tartu Linnavolikogusse ja Tartu Ülikooli Kliinikumi nõukogusse.
Andres Ellamaa

Andres Ellamaa (24. september 1944 Suhhobezvodnoje, Semjonovi rajoon, Gorki oblast, Vene NFSV – 5. mai 2023) oli eesti arst (neurokirurg) ja poliitik, Eesti Keskerakonna liige.
Ta sündis 1944. aastal Suhhobezvodnoje vanglas Gorki oblastis (tema ema arreteeriti 24. juunil 1941 Tallinnas ja oli saadetud Vene NFSV-sse); 1946. aastal pääses ta koos emaga Eestisse.
Ta lõpetas 1962. aastal Tallinna 1. Keskkooli ja 1968. aastal Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna. 1974. aastast meditsiinikandidaat. 
Töötanud neurokirurgina Tallinna Vabariiklikus Haiglas ja Mustamäe haiglas II neurokirurgia osakonna juhatajana. Aastatel 2005–2008 oli ta Põhja-Eesti Regionaalhaigla juhatuse liige ja ülemarst. Lisaks töötas ta arst-konsultandina erakliinikus Clinic.
Ta on olnud ajakirja Nõukogude Eesti Tervishoid toimetaja.
Andres Ellamaa oli Eesti Arstide Liidu asutajaliige ja asepresident 1989–1990 ning Tallinna Arstide Liidu juhatuse esimees 1993–1998.
Ta oli aastatel 1990–1992 Eesti Vabariigi tervishoiuminister. Kuni 2009. aastani oli ta Tallinna Linnavolikogu liige ja on olnud Kesklinna Halduskogu liige.
Tunnustus.
Lisaks on ta pälvinud Ludvig Puusepa nimelise neuroloogide ja neurokirurgide teadusliku seltsi medali, Tartu Ülikooli Kliinikumi preemia, Tartu Ülikooli arstiteaduskonna tunnustusdiplomi ning PERH-i grand old man-i aunimetuse.
Liisa Pakosta

Liisa-Ly Pakosta (sündinud 3. septembril 1969 Tallinnas) on Eesti riigiametnik ja poliitik, alates 23. juulist 2024 justiits- ja digiminister, XV Riigikogu liige. 
Ta on olnud Isamaa ja Res Publica Liidu liige, Riigikogu liige ja kuulunud Tallinna linnavolikokku. Aastatel 2015–2022 oli ta soolise võrdõiguslikkuse ja võrdse kohtlemise volinik ning 2022. aastal Muinsuskaitseameti peadirektor. 
Elulugu.
Liisa Pakosta on lõpetanud 1987. aastal Tallinna 7. Keskkooli ja 1993. aastal Tartu Ülikooli (ajalugu ja pedagoogika). Ta on õppinud Eesti Kunstiakadeemia doktoriõppes muinsuskaitset ja lõpetanud Tallinna Restaureerimiskooli. Ta on pidanud loenguid Eesti Kunstiakadeemias ja Tallinna Ülikoolis. 
Aastatel 1998–1999 oli ta Tallinna Muinsuskaitseameti juhataja. Novembrist 1999 kuni detsembrini 2001 Tallinna abilinnapea (haridus, kultuur, sport, muinsuskaitse). 
Aastail 2004–2006 oli ta Suure Eesti Raamatuklubi juhataja ning 2006–2008 ajakirja Tehnikamaailm. Kodu ja Ehitus peatoimetaja. 
Liisa Pakosta sai seoses Ott Lumi tagasiastumisega 9. novembrist 2009 XI Riigikogu (2007–2011) liikmeks. Riigikogu juhatuse otsusega sai Liisa-Ly Pakosta XII Riigikogu (2011–2015) liikmeks alates 6. aprillil 2011 siseminister Ken-Marti Vaheri asendusliikmena. Riigikogus olles oli ta sotsiaalkomisjoni, hariduskomisjoni ja Euroopa Liidu asjade komisjoni liige. 
3. juulil 2015 nimetas Eesti sotsiaalkaitseminister Liisa Pakosta soolise võrdõiguslikkuse ja võrdse kohtlemise volinikuks. Samal päeval teatas Pakosta, et esitas avalduse Isamaa ja Res Publica Liidust lahkumiseks. Tema ametiaeg algas 3. oktoobril 2015. Samas kõlas ka etteheiteid, et Pakosta valiti võrdõigusvolinikuks IRLi poliitilise toe tõttu.
Ta oli 1. juulist 2022 kuni sama aasta 16. oktoobrini Muinsuskaitseameti peadirektor.
Ta kandideeris 2023. aasta valimistel erakond Eesti 200 nimekirjas Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 2 (Tallinna Kesklinna, Lasnamäe ja Pirita linnaosad) 1732 häält ning osutus valituks.
Ta kandideeris 2024. aasta Euroopa Parlamendi valimistel, kogus 383 häält ning ei osutunud valituks.
Liikmesus.
Liisa Pakosta kuulub Eesti Disainikeskuse nõukogusse.
Isiklikku.
Liisa Pakostal on kolm tütart ja kaks poega. Seitse aastat kestnud kooselust Toomas Uiboga on tal kaks ning kooselust Jaanus Reisneriga kolm last. 
Tema tütar Helena Maria Reisner on lapsnäitleja, kes mängis peaosa Moonika Siimetsa mängufilmis „Seltsimees laps“.
Ester Pruuden

Ester Pruuden (sündinud 24. augustil 1972) on Eesti Õdede Liidu president.
Ta on lõpetanud Tallinna Meditsiinikooli.
Ester Pruuden on Sotsiaaldemokraatliku Erakonna liige.
Männiriisikas

Männiriisikas ("Lactarius rufus"; eesti keeles ka männiseen, paluseen, vanasti punapiimik) on pilvikuliste sugukonda riisika perekonda kuuluv Eestis laialt levinud seen.
Mükoloog Erast Parmasto esitas männiriisika Eesti rahvusseene üheks võimalikuks kandidaadiks.
Nimetus.
Seene esmakirjeldaja oli Giovanni Antonio Scopoli ja hiljem Elias Magnus Fries, moodsa seeneteaduse isa. Seene perekonnanimi "Lactarius" viitab piimmahlale, mida seen eritab, ja liiginimi "rufus" seenekübara värvile.
Kirjeldus.
Männiriisikas on punakaspruun, noorelt valkja kirmega. Kübar on noorena kumer, hiljem nõgus või veidi lehterjas, tavaliselt selgelt nähtava näsaga kübara keskel. Kübara läbimõõt on kuni mõni sentimeeter, kuid erandlikel juhtudel isegi 10 cm. Kübara servad on õhukesed ja allapoole pööratud. Kübar on sile, vihmaga läikiv ja libe.
Seen on suhteliselt lihakas, maitselt kibe. Lõikekohas eraldub valge piimmahl, mis ei muuda õhuga kokkupuutes värvust. Kibeda maitse tõttu ussitavad männiriisikad mõnevõrra vähem kui teised seened. Sageli on täpselt seenejala keskel õõnsus, mis ei ole ussiauk. Jalg on 4–7 cm kõrge, peenike, silindriline, punakas, vahel kaetud valkjate udemetega, alusel pisut jämedam.
Eosed on valged, ovaalsed, mõõtmetega 9,5×6 μm.
Levila ja kasvukoht.
Männiriisikas kasvab põhjapoolkera parasvöötmes kuni Lapimaani. Eestis on väga levinud, kasvab männikutes, rabades ja männi-segametsades, eelistades happelist pinnast. Ta elab sümbioosis mändide, harvem kaskedega. Esinemisaeg kestab juulist novembrini. Seened kasvavad sageli hulgakesi.
Kasutamine.
Kibeda maitse eemaldamiseks tuleb männiriisikat kaua (pool tundi) kupatada, seejärel võib seent ka leotada. Männiriisikas sobib hästi hapendamiseks, soolamiseks ja marineerimiseks.
Lääne allikad nimetavad sageli männiriisikat mittesöödavaks. Võimalik, et nad ei arvesta pool tundi kestvat kupatamist normaalseks seenevalmistusviisiks, kuid on ka oletatud, et Põhja-Ameerika ja Euroopa seened ongi erineva söödavusega.
Radioaktiivselt saastunud piirkondades ei tohi männiriisikaid (nagu teisigi seeni) korjata, sest neisse koguneb radioaktiivne tseesium 137Cs, mille poolestusaeg on 30 aastat. Ohtlikud on ka maanteede ääres kasvavad seened, sest neisse koguneb ka raskmetalle.
Merjalased

Merjalased (vene keeles "меря"; samuti "Meryas" või "merä") oli merja keelt kõnelnud soome-ugri rahvas. 
Merja keel kuulus tõenäoliselt läänemeresoome keelerühma märgatava volgasoome mõjuga. Merjalased elasid praeguse Venemaa linnade Moskva, Kostroma, Jaroslavli ja Vladimiri ümbruses. 
Merjalasi ("merens") mainib 6. sajandi kroonik Jordanes teoses "De origine actibusque Getarum" ("Gootide algupära ja teod"). 
Hiljem on merjalasi nimetatud vanavene kroonikates.
IX sajandil jõudis merjalaste maile slaavlaste asustuslaine. Merjalased segunesid slaavlastega, andes oma panuse suurvene rahva väljakujunemisele. Üksikud merjakeelsed asulad ("Merski stan") püsisid XVII sajandini. Merjalaste keelepärand mõnesaja koha- ja jõenime, sõna ja ütlemise näitel püsib kunagistes merjakeelsetes külades tänapäevani. Merjalaste keelt on uurinud Ukraina keeleteadlane Orest Tkatšenko. Merja päritolu inimeste osatähtsus ajaloolisel Merjamaal on tänaseks langenud umbes viiendikuni sealsest elanikkonnast. Merja päritolu arvatakse olevat kosmonaut Juri Gagarin, filmirežissöör Andrei Tarkovski ja filminäitleja Mihhail Pugovkin.
Merja keele näited.
Tuli – tule, küla – bola, matk – matke, kirves – kirväs, keel – jelma, surm – kolema, kivi – kiv, soo – nero, järv – jähre, jõgi – joge, või – voi, kanep – moska, mari – mare, kurg – kurga, kägu – kägö, kala – kol, peni – pene, on – jon, ei ole – e jola, olgu – jolus, olema – jole, võima – voimo, rääkima – mere, tahtma – tohte, elama – elä, tundma – tudo, andma – ando, nägema – näv, 
matkama – matkoma, panema – pane, ilus – maze, tervist – tsölönda, jätku leivale – jolus pa jolus (olgu ja olgu).
Allikas: Ткаченко О. Б., Мерянский язык, Kiiev 1985.
Merjalaste mõju tänapäeva kultuuriliikumistele.
Merjalaste järgi võeti Soomes 20. sajandi algupoole hõimuaate mõjul kasutusele naisenimi Merja.
Kostroma oblasti ja Jaroslavli oblastis elab tänapäeval inimesi, kes peavad ennast rahvuselt merjalasteks, on loodud ka merjalaste lipp, vapp ja hümn. Tänapäeva merjalased on osalenud soome-ugri hõimuliikumises.
Merjalased filmikunstis.
Aastal 2010 linastus Venemaal tehtud mängufilm "Tsiitsitajad" (vene keeles "Ovsjanki"), milles kujutatakse merjalasi praegu järjepidevalt olemasoleva, kuid hääbuva soome-ugri rahvana. Filmis kujutatakse muu hulgas väljamõeldud lähedase surmaga seotud kombeid ja matusekombeid, mida omistatakse merjalastele. Maria Ulfsak-Šeripova sõnul võib filmi žanrit "oma eleegilisuses, unenäolisuses ja morbiidsuses" käsitleda "soome-ugri maagilise realismina, mis mingisugusele tõele ega tõepärasusele ei pretendeeri".
Paul von Benckendorff

Paul Friedrich von Benckendorff (vene keeles "Павел Ермолаевич Бенкендорф"; 7. detsember (vkj. 26. november) 1784 Gattšina Peterburi kubermang Venemaa keisririik – 14. detsember (vkj 2. detsember) 1841 Tallinn Eestimaa kubermang Venemaa keisririik) oli Eestimaa poliitik ja mõisnik.
Paul von Benckendorff sündis Kiltsi mõisniku Hermann Johann von Benckendorffi ja Christine Elisabeth von Breverni pojana.
Alustas armeeteenistust Venemaa Keisririigi armees 1802. aastal, teenides allohvitserina Semjonovski polgus. 1806. aastal sai ta alamporutšiku auastme ning lahkus sõjaväeteenistusest asudes Eestimaa liikuvmiilitsa ("эстляндской подвижной милиции") rooduülemaks. 
1813. aastal valiti Benckendorff Eestimaa Maapäeva poolt üheks adrakohtunikuks (11-st). 1818. aastal võeti ta Eestimaa rüütelkonna liikmeks.
1824–1827 oli ta Eestimaa rüütelkonna peamees ja 1826. aastal sai ta tõelise riiginõuniku teenistusastme. 1827–1833 oli ta Eestimaa maanõunik. 1833. aastal sai ta Eestimaa tsiviilkuberneriks kellena töötas kuni 1841. aastani.
11. oktoobril 1840. aastal autasustati teda Püha Anna 1. klassi ordeniga.
Talle kuulusid Kiltsi ja Vorsti mõis.
Perekond.
Paul von Benckendorff abiellus 1805. aastal Dorothea Helene Margarethe Elisabeth von Rehbinderiga (1788–1856). Abielust sündisid:
Läänemere tee

Läänemere tee on tänav Tallinnas Lasnamäe linnaosas Kuristiku ja Priisle asumis. Asub Mustakivi tee ja Priisle tee vahel.
Läänemere tee ristub Vormsi ja Kihnu tänavaga.
Tee pikkus on 1,8 km.
Läänemere tee ääres asuvad endine Lasnamäe Üldgümnaasium (alates 2017. aasta septembrist on see Tallinna Linnamäe Vene Lütseumi gümnaasiumiastme hoone), Tallinna Läänemere Lasteaed, Kuristiku lasteaed ja tehas Amphenol ConneXus.
Läänemere tee sai nime 25. aprillil 1986.
Kalle Lasn

Kalle Lasn (sündinud 24. märtsil 1942 Tallinnas) on eesti päritolu Kanada ajakirjanik, publitsist ja poliitiline aktivist, liikumise Occupy Wall Street (OWS) juhtivtegelane.
Lasn sai laiemalt tuntuks kui üleilmastumise ja tarbimise kasvu kriitik. Ta on Kanada konsumerismivastase rühmituse ja samanimelise ajakirja Adbusters ('reklaamipurustajad') asutaja ning ingliskeelsete raamatute "Design Anarchy", "Meme Wars" ja Culture Jam" (1999) autor. Eesti keelde tõlgituna ilmus "Culture Jam" 2005. aastal ja kannab pealkirja "Kultuuritõkestus: Ameerika naeruvääristamine".
Lasna artiklite ja raamatute oluliseks mõtteks on tarbimisühiskonna kriitika ning soovitus: suurim võimalik heaolu vähima võimaliku tarbimise kaudu.
Lasn oli üks 2011. aasta Occupy Wall Street (OWS) meeleavalduste põhialgatajaid. Esimeste New Yorgi südalinnas toimunud OWS-i meeleavalduste initsiaatorid olid Micah White ja Kalle Lasn (koos oma rühmitusega Adbusters). Lasn registreeris 9. juunil 2011 OccupyWallStreet.org veebiaadressi. Mõni päev hiljem saatis Adbusters oma tellijaile e-kirja, milles kuulutati, et "Ameerika vajab oma Tahriri". 13. juuli 2011 blogipostituses tehti ettepanek korraldada Wall Streetil rahumeelne "okupatsioon" (hõivamismeeleavaldus) protestimaks selle vastu, et suurfirmad demokraatiat liigselt mõjutavad, et globaalse majanduskriisi põhjustajad on jäänud seaduslikult karistamata, ja et varanduslik ebavõrdsus üha süveneb.
Lasn elab Kanadas, Vancouveri linnas.
Teoseid.
Lasn, Kalle (2000) Culture Jam, New York: Quill
Lasn, Kalle (2005) Design Anarchy, Vancouver: Adbusters Media Foundation
Lasn, Kalle (2005) Kultuuritõkestus: Ameerika naeruvääristamine. (Tõlkinud Siim Vatalin.) Tallinn: Tänapäev 2005. ISBN 9985-62-341-X 
Lasn, Kalle (2012) Meme Wars: The Creative Destruction of Neoclassical Economics, New York: Seven Stories Press, ISBN 978-1609804732
Raissa Smetanina

Raissa Smetanina (vene keeles Раиса Петровна Сметанина; sündinud 29. veebruaril 1952 Moktšas Komi vabariigis) on ižmakomi päritolu endine Nõukogude Liidu ja Venemaa murdmaasuusataja. Ta on neljakordne olümpiavõitja ja neljakordne maailmameister. Smetanina on rahvuselt komi.
Smetanina on esimene naine, kes on võitnud kümme taliolümpiamängude medalit (teine on Stefania Belmondo). Ta võistles olümpiamängudel viis korda, neist neli korda esindas Nõukogude Liitu ja viimasel korral 1992. aastal Albertville'is SRÜ-s.
Viimase kuldse olümpiamedali võitis ta mõni päev enne oma 40. sünnipäeva Albertville'is 4x5 km teatesõidus. Temast sai vanim olümpiakulla võitnud naissuusataja. 
Rahvusvahelise Olümpiakomitee ettepanekul anti talle Pierre de Coubertini auhind.
Tema nimi on antud suusaspordikeskusele Komi Vabariigi pealinnas Sõktõvkaris.
Rääma (täpsustus)

Rääma on mitme Eesti koha nimi:
Gröditz

Gröditz on linn Saksamaa idaosas Saksimaal Meißeni kreisis.
1980. aasta põhja suusaalade maailmameistrivõistlused

Põhja suusaalade 1980. aasta maailmameistrivõistlused korraldati eraldi naistele 20 km distantsil, kuna see ala ei olnud 1980. aasta olümpiamängude kavas. Need võistlused peeti 17. veebruaril 1980. aastal Falunis Rootsis.
Naised.
20 km.
Kuupäev: 17. veebruar
Großenhain

Großenhain (varem ka kui "Hayn") on suur kreisilinn Saksamaa idaosas Saksimaal Meißeni kreisis. Asub Große Röderi jõe ääres.
2009 liideti linnaga Wildenhaini vald ja 2010 Zabeltitzi vald.
Linnaosad.
Zschieschen, Mülbitz, Großraschütz, Kleinraschütz, Naundorf.
Lisaks kuuluvad linna alluvusse lähedalasuvad asumid Folbern, Rostig, Skassa, Weßnitz ja Zschauitz. Alates oktoobrist 2009: Walda, Kleinthiemig, Wildenhain, Bauda, Colmnitz. Alates jaanuarist 2010: Zabeltitz, Görzig, Treugeböhla, Krauschütz, Nasseböhla, Skäßchen, Skaup, Strauch, Stroga, Uebigau.
Välislingid.
Großenhaini koduleht
Pargimäe pank

Pargimäe pank (ka Pargimägi, Lastekodumägi) on Balti klindi Põhja-Eesti panga (Põhja-Eesti klindi) osa Ida-Viru maakonnas Narva-Jõesuu linnas Sinimäel. Pargimäe pank on kolmest Sinimägede mäest idapoolsem ja kuulub Vaivara klindilõiku.
Pargimäe kõrgus üle merepinna on 84,6 meetrit ümbritsevast maapinnast umbes 50 meetrit kõrgem. Kirde- ja põhjanõlv on kaldega 40–45°, lõuna ja läänenõlv 10–15° kaldega.
Pargimäe panga tuumikuks on umbes 300–400 meetri pikkune, kuni 50 meetrit aluspõhja suhtes üles tõstetud ja kuni 20° lõuna suunas kaldu olev monoliitne aluspõhjaline hiidpangas, mis on ida- ja lääneosas liustiku poolt tugevasti deformeeritud. Pangase laius on umbes 200 meetrit, kuid tema laiuse täpsed piirid on raskesti määratletavad. Pargimäe läänepoolne osa koosneb üksikute eri nurga all ja eri suundades kallutatud väiksematest, kuni 10–20-meetrise läbimõõduga tugevasti deformeerunud pangastest. Hiidpangase läbilõikes figureerivate kivimite stratigraafiline ulatus on keskordoviitsiumi Kõrgekalda kihistu savikast lubjakivist kuni kambriumi Lükati kihistu sinisavini.
Sinimägede geoloogilised tekkemehhanismid pole teada ja nende uurimiseks plaanitakse geoloogide välitöid.
Võrtsjärve madalik

Võrtsjärve madalik on Eesti maastikurajoon. Madaliku pindala on 1747 km2, millest üle kolmandiku (37,1%) 
 on soostunud. 
Võrtsjärve madalik hõlmab selle keskmes oleva Võrtsjärve kaldalähedasi alasid, kuid põhja pool ka kaldast kaugemaid alasid, piirnedes Kesk-Eesti lavatasandikuga.
Võrtsjärve madaliku kujunemine algas Holotseeni algul. Madalik hõlmab suurt osa tollasest Suur-Võrtsjärvest. 
Maastikurajooni ilmestavad mitmed loogelised jõed, mille kallastel kasvab haruldane lammimets, samuti jääb siia Emajõe ülemjooks. Suhteliselt ühtlast reljeefi ilmestavad voorestikud.
Paikkonnad.
Võrtsjärve madalikul saab eristada nelja paikkonda:
Loodus.
Võrtsjärve madalikul asub Eesti suurimaid märgalu – Alam-Pedja looduskaitseala, ala soostumus on 82%.
Vooremaa

Vooremaa (ka "Saadjärve voorestik") on maastikurajoon Ida-Eestis. Selle pindala on 977 km2. Vooremaast on viiendik (20,3%) soostunud. 
Vooremaa piirneb põhjas Alutaguse madalikuga ja põhja-lõuna suunas ulatub Kõrvekülani (pikkus 55 km), lääne-ida suunas on selle pikkus 24 km. 
Vooremaad, nagu nimigi ütleb, ilmestavad voorestikud ja nendevahelised nõod. Sealsete voorte omapäraks on nende suurus ja kuju: näiteks Koimula hiidvoore pikkus on 13 km ja laius 3,5 km. Kõrgeim voor on 144 meetri kõrgune Laiuse voor.
Vooremaa aluspõhja moodustavad siluri ajastu karbonaatkivimid (põhja-loodeosas) ning keskdevoni domeriit või savi ja aleuroliit (lõuna-kaguosas). 
Suurt osa (47%) Vooremaa pinnast (eriti voorte nõgusid) kasutatakse põllumajandusmaana. 
Loodus.
Vooremaa kõige iseloomulikuma maastiku kaitseks on loodud Vooremaa maastikukaitseala.
Aalst

Aalst on linn Belgias Ida-Flandria provintsis. See asub Denderi jõe ääres.
Nimekujud.
"Alost" (866), "Alosta" (868), "Alst" (1088), "Alost" (1096), "Alst" (1144).
Ajalugu.
Aalsti on mainitud juba 9. sajandil. Linna raekoda hakati ehitama 12. sajandil ja see on vanim säilinud raekoda Belgias. 1360 hävis suur osa linnast tulekahjus. Raekoda ehitati ümber ja 1460 valmis kellatorn, kus tänapäeval on 52 kellaga kellamäng.
Asulad.
1825. aastal linnaõigused saanud Aalsti halduspiiridesse kuuluvad järgmised asulad, osavallad ja piirkonnad:
Majandus.
Linna olulisim tööstusharu on tekstiilitööstus.
Aalst on lõikelillede kasvatuse keskus.
2005. aastal oli Aalsti SKP ühe inimese kohta 15 184 €, mis moodustas 62% Belgia keskmisest (24 264 €).
2009. aastal oli töötus 7,92%.
Sándor Weöres

Sándor Weöres [šaandor vöröš] (22. juuni 1913 Szombathely – 22. jaanuar 1989 Budapest) oli ungari luuletaja ja tõlkija.
Tema esimesed luuletused ilmusid ajakirjas Nyugat, kui ta oli 19-aastane. Ta lõpetas Pécsi Ülikooli filosoofia ja esteetika erialal.
Weöres on tõlkinud inglise, vene, ukraina, sloveeni ja gruusia luulet. Tema Daodejingi tõlge on Ungaris väga populaarne.
György Ligeti on viisistanud mitmeid Weöresi luuletusi.
Mine munni

"Mine munni" on lugu ansambli Koer 2004. aastal ilmunud debüütalbumilt "Pure".
Viisi autor on Vaiko Eplik, sõnade autorid on Vaiko Eplik ja Jaan Pehk.
Laul sisaldab autoomaniku rõvedat sõimu autot kahjustanud isiku aadressil.
Pure (Koer)

"Pure" on ansambli Koer 2004. aastal ilmunud album.
Helena Takalo

Anni Helena Takalo (sünninimi Kivioja; sündis 20. oktoobril 1947 Nivalas) on Soome endine murdmaasuusataja. Tema karjääri edukamad aastad olid 1970. aastate lõpupoole. 
1976. aasta olümpiamängudel kuldmedali võidu järel teatati talle dopingu kasutamise süüdistusest, kuid asja uuesti uurimisel avastati, et dopingu kasutamisega oli siiski vahele jäänud Nõukogude Liidu sportlane Galina Kulakova. Kulakova ei saanud selle eest mingit muud karistust, kui jäi enda väljasõidetud pronksmedalist ilma.
Helena Takalo tunnistati 1975. ja 1976. aastal Soome parimaks naissportlaseks ning 1978. aastal Soome aasta sportlaseks.
2006. aasta suvel avati Helena Takalole 2,5 meetri kõrgune pronksist mälestussammas Pyhäjärvel, mille autor on Antonio da Cudan.
NOAA satelliidid

NOAA on Ookeani ja Atmosfääri Administratsiooni polaarorbiidil ilmasatelliitide seeria. Kaks satelliiti, TIROS või ATN, on umbes 850 km kõrgusel Päikese-sünkroonsel polaarorbiidil ja edastavad pidevalt Maa nähtavaid ja infrapunakujutisi. Kahe satelliidi orbiitide nihe tagab, et Maa iga piirkonna kujutised ei ole vanemad kui kuus tundi. Seeria varasemate satelliitide nimed olid TIROS, ESSA, ITOS, NIMBUS. Maa esimene satelliidipilt saadi 1. aprillil 1960 tehiskaaslaselt TIROS-1. NOAA satelliidifotosid võib leida enam-vähem reaalajas Internetist ning neid saab ka ise raadio teel vastu võtta.
Ida-Aasia

Ida-Aasia on regioon Aasia idaosas.
ÜRO liigituse järgi kuuluvad Ida-Aasiasse:
Lääne-Aasia (ÜRO regioon)

Lääne-Aasia on ÜRO statistilise liigituse järgi regioon Aasia lääneosas.
Piirkonna pindala on 5 994 935 km2 ja seal elab ligi 313 miljonit inimest.
Strehla

Strehla on väikelinn Saksamaa idaosas Saksimaal Meißeni kreisis.
Linnaosad.
Forberge, Görzig/Trebnitz, Großrügeln, Lößnig, Paußnitz, Oppitzsch ja Unterreußen.
Ebersbachi vald

Ebersbachi vald on vald Saksamaal Saksimaa liidumaal Meißeni kreisis.
Kuni 2008. aastani kuulus vald Riesa-Großenhaini kreisi.
Vallaosad.
Beiersdorf, Bieberach, Cunnersdorf, Ermendorf, Freitelsdorf, Göhra, Hohndorf, Kalkreuth, Lauterbach, Marschau, Naunhof, Reinersdorf, Rödern (Nieder- ja Oberrödern) ning Ebersbach (Nieder-, Mittel- ja Oberebersbach).
Glaubitzi vald

Glaubitzi vald on vald Saksamaal Saksimaa liidumaal Meißeni kreisis.
Kuni 2008. aastani kuulus vald Riesa-Großenhaini kreisi.
Vallaosad.
Marksiedlitz, Radewitz ja Glaubitz.
Taastumatu ressurss

Taastumatu ressurss ehk taastumatu loodusvara on aine või energiaallikas, mis kasutamise tõttu väheneb ja võib ka otsa saada, kuivõrd seda ökosüsteemi ringeprotsessides ei taaslooda.
Taastumatute ressursside hulka kuuluvad maavarad, näiteks fossiilkütused, metallimaagid jne. Taastumatute energiaallikate hulka kuulub ka tuumaenergia, kuivõrd selle saamiseks kasutatav uraanimaak on taastumatu maavara.
Hirschsteini vald

Hirschsteini vald on vald Saksamaal Saksimaa liidumaal Meißeni kreisis.
Kuni 2008. aastani kuulus vald Riesa-Großenhaini kreisi.
Vallaosad.
Pahrenz, Prausitz, Schänitz, Althirschstein, Bahra, Böhla, Boritz, Heyda, Kobeln, Mehltheuer, Neuhirschstein.
Itk (täpsustus)

Itk võib tähendada järgmist:
ITK võib tähendada järgmist:
Lääne-Tallinna Keskhaigla

Lääne-Tallinna Keskhaigla on haigla Tallinnas.
Aktsiaselts Lääne-Tallinna Keskhaigla (lühendatult LTKH) on kujunenud pärast mitme Tallinna raviasutuse liitmist.
Liidetud asutused.
Praegu kuuluvad Lääne-Tallinna Keskhaigla koosseisu järgmised üksused:
Tallinna Lastehaigla

Sihtasutus Tallinna Lastehaigla (lühendid: SA TLH ja TLH) on ainuke kõrgema etapi spetsialiseeritud lastehaigla Eestis, osutades statsionaarset ja ambulatoorset eriarstiabi Tallinna ja Põhja-Eesti lastele vanuses kuni 18 aastat (kaasa arvatud). 
Tallinna Lastehaigla eesmärgiks on anda parimat perekeskset abi, et tagada lapse tervis ja heaolu. Jagab vanematele teadmisi lapse terviseseisundi paremaks muutmiseks ja olukorra säilitamiseks.
Ajalugu.
Kui Tallinna Lastehaigla 1978. aastal asutati, asus see aadressil Ravi 2. 1979. aastal valmis praeguse Tallinna Lastehaigla hoone (Tervise 28, Tallinn). 15 aastat hiljem alustati 11 aastat (1994–2005) kestnud ja 140 miljonit krooni nõudnud renoveerimist, mis hõlmas kõiki haigla osakondi ning 1999. aastal ehitati maja jätkuna juurde ka polikliinik.
Oktoobris 2001 liideti Tallinna Nõmme Lastehaigla Tallinna Lastehaiglaga. Järgmise aasta alguses muudeti haigla sihtasutuseks, millele 1. märtsil liideti ka Kesklinna Lastepolikliinik.
Arenev haigla.
Tallinna Lastehaigla kaasajastab oma tegevust vastavalt teaduse arengule ning teadustööde kaudu aitab ise erialade arengule pidevalt kaasa. Paljud Tallinna Lastehaigla arstid ja õed on oma eriala hinnatud lektorid. 
Tallinna Lastehaigla koostöös Tartu Ülikooli Kliinikumi, Tallinna ja Tartu Tervishoiu Kõrgkoolidega on õppe- ja praktikabaasiks tulevastele lastetervishoiutöötajatele, arstidele ja õdedele. 
Kliinikud ja teenistused.
Kirurgiakliinik.
Anestesioloogia- ja intensiivravi kliinik
Diagnostika.
Laste Vaimse Tervise Keskus (Lastepsühhiaatria kliinik)
Tallinna Lastehaigla Toetusfond.
Tallinna Lastehaigla Toetusfond loodi 1993. aastal eesmärgiga aidata kaasa lastesõbraliku haigla kujundamisele ning luua parima võimaliku meditsiinilise abi pakkumiseks vajalikud tingimused. Samuti aitab see muuta ühiskonna suhtumist haigete laste probleemidesse.
Haiglavõrgu arengukava

Haiglavõrgu arengukava on kehtestatud "Tervishoiuteenuste korraldamise seaduse" §55 lõike 1 alusel.
Selle määrusega on püütud määratleda haiglate tegevuspiirkonnad ja -valdkonnad, mistõttu on haiglad jaotatud tervishoiuteenuste ühtlase kättesaadavuse tagamiseks regionaalhaiglateks, keskhaiglateks, üldhaiglateks, kohalikeks haiglateks ja erihaiglateks. Määrus on koostatud riikliku rahastamise otstarbekamaks kavandamiseks ja kasutamiseks, tagamaks kvaliteetse arstiabi mistahes Eesti piirkonnas.
Eesti Haigekassa sõlmib arengukavas nimetatud haiglatega tervishoiuteenuste ostmise lepingud vähemalt viieks aastaks, mis tagab pikemaajalise kindluse rahastamise Haiglavõrgu arengukavasse kuuluvatele haiglatele.
Arengukava kehtestati 15 aastaks.
Kazuki Nakajima

Kazuki Nakajima (jaapani keeles 中嶋 一貴 "Nakajima Kazuki"; sündinud 11. jaanuaril 1985 Aichis) on Jaapani endine Vormel 1-sõitja.
Enne Vormel 1.
Tema isa Satoru Nakajima oli samuti vormelisõitja, kes kogus oma karjääri jooksul 16 punkti (tema ajal sai punkte alates 6. kohast) ja sõitis välja ühe kiireima ringi. Kazuki noorem vend Daisuke Nakajima on samuti vormelisõitja.
Kazuki alustas kardisportlasena 1996. aastal. 1999 tuli ta Suzuka Vormel ICA meistriks ja Toyota kaasas ta oma noorte sõitjate programmi. 2002 ühines ta Vormel Toyota sarjaga ja võitis selle 2003 134 punktiga, kui ta 10 etapist võitis 3 ja ka 3 kvalifikatsiooni. 2004 oli ta Jaapani Vormel 3 sarjas 138 punktiga 5., võites 20 etapist 2 ja ka 2 kvalifikatsiooni. 2005 saavutas ta samas sarjas 209 punktiga 2. koha, võites 3 etappi ja 2 kvalifikatsiooni. Sel aastal sõitis ta ühtlasi Jaapanis toimuvas Super GT sarjas, kus ta 7 etapist võitis 1 ja oli 52 punktiga 8.
2006 sõitis Nakajima Euroopa Vormel 3 sarjas meeskonnas Manor Motosport. Ta võitis 1 etapi, tuli 1 korra teiseks ja 2 korda kolmandaks, sõitis 2 etapil kiireima ringi ja kogus 36 punkti, millega oli 7. Sellegipoolest oli tema tulemus Manor Motospordi 3 sõitjast kõige nõrgem. Meeskondlikult oli Manor 2., sest ASM Formule 3 sai kaksikvõidu (Sebastian Vettel oli individuaalselt 2.).
2007 sõitis Nakajima GP2 sarjas. 22 etapist ei suutnud ta võita küll ühtki, kuid võitis 1 kvalifikatsiooni, sõitis 3 etapil kiireima ringi, lõpetas korra teisena ja 5 korda kolmandana. Kokkuvõttes oli ta 42 punktiga 6. Sarja võitis Timo Glock Lucas di Grassi ja Giorgio Pantano ees. Nakajima meeskonnakaaslane Nicolas Lapierre võitis küll 2 etappi, kuid muid tulemusi sinna kõrvale palju ei tulnud ja ta oli alles 12. Meeskondlikult olid nad 65 punktiga 5. kohal.
Vormel 1.
Nakajima alustas oma Vormel 1-karjääri 2007. aastal WilliamsF1 testisõitjana. Põhisõitjad olid Nico Rosberg ja Alexander Wurz, teine testsõitja oli Narain Karthikeyan. Kui Wurz enne hooaja viimast sõitu oma karjääri lõpetas, avanes Nakajimal võimalus võistelda. Oma esimesel etapil sai ta 10. koha. Ehkki ta sõitis hooldusboksis otsa kahele oma mehaanikule, kes väga viga ei saanud, olid ülemused temaga üldiselt rahul ja sõlmisid temaga järgmiseks aastaks lepingu.
2008. aasta avaetapil Austraalias oli ta kohe 6. Rosberg lõpetas selle etapi kolmandana. Kuid see jäigi Nakajima parimaks tulemuseks. Rosberg ruli korra, Singapuris, teiseks ning oli hooaja kokkovõttes 17 punktiga 13., Nakajima 9 punktiga 15. Meeskondlikult oli Williams 26 punktiga 8.
2009. aastal ei saanud Nakajima ühtki punkti. Kõik meeskonna 34,5 punkti tõi Rosberg, ehkki poodiumile ei jõudnud ka tema, ja Williams oli 7.
2010. aastaks ei saanud Nakajima lepingut ühegi vormelimeeskonnaga.
Mao Asada

Mao Asada (jaapani 浅田 真央 ("Asada Mao"); sündinud 25. septembril 1990 Nagoyas) on Jaapani iluuisutaja. Ta on valitsev maailmameister ja Nelja maailmajao meister.
20. märtsil 2008 tuli ta Göteborgis maailmameistriks.
Ta on üks viiest naisest, kellel on õnnestunud rahvusvahelisel võistlusel sooritada kolmekordne "axel".
Berit Aunli

Berit Kristine Aunli (sünninimi Kvello, sündinud 9. juunil 1956 Stjørdalis) on Norra endine murdmaasuusataja.
Aunli kui tippsportlase edukamad aastad oli 1980. aastate alguses, kui ta oli üks maailma parimaid suusatajaid. Esimese suurvõistluste medali sai Aunli 1980. aasta olümpiamängudel Lake Placidis, kui Norra teatevõistkond tuli kolmandaks.
1982. aasta maailmameistrivõistlustel Oslos tuli Aunli nii 5 km kui ka 10 km distantsil ning 4x5 km teatesõidus maailmameistriks. Lisaks sai ta hõbemedali 20 km distantsil. 1984. aasta OM-il Sarajevos võitis ta 4x5 km teatesõidus kuldmedali ja 5 km distantsil hõbemedali. 
Maailma karikasarjas võitis Aunli 1981–1982 hooajal maailma karika. Norra meistriks tuli ta 15 korda.
Ka tema abikaasa Ove Aunli oli tipptasemel suusataja.
Kemotroof

Kemotroof on organism, kes peamise energiaallikana kasutab toiduga saadavate ainete keemiliste sidemete energiat, neid aineid oksüdeerides. (Alternatiivne võimalus on fototroofia, mil kasutatakse valgusenergiat.) 
Kui seejuures oksüdeeritav aine ehk elektronidoonor on anorgaaniline, siis on ühtlasi tegu litotroofiaga (kemolitotroofia), kui aga energiaallikaks olev aine on orgaaniline, siis organotroofiaga (kemoorganotroofia).
Kõik loomad ja seened on kemotroofid, samuti suur osa baktereid ning osa protiste.
Fototroof

Fototroof on organism, kes peamise energiaallikana kasutab valguskiirguse energiat.
Fotosünteesivad bakterid, protistid ja taimed on fototroofid.
Litotroof

Litotroof on organism, kes elektroni doonorina kasutab anorgaanilisi aineid. (Vastandiks on organotroofid, kel on elektroni doonoriks orgaanilised ained.)
Litotroofid on kas bakterid või taimed või fotosünteesivad protistid. Litotroofe pole loomade ega seente hulgas.
Fotolitotroofidel on elektroni doonoriks enamasti vesi. Fotolitotroofid on kas bakterid või kloroplastide kaudu taimed (kloroplastid on päritolult endosümbiootsed bakterid).
Kemolitotroofidel, keda leidub vaid bakterite seas, on elektroni doonoriks näiteks
Vodava–Meriküla tee

Vodava–Meriküla tee (registrinumbriga 13146) on kruusakattega kõrvalmaantee pikkusega 4,3 km Ida-Viru maakonnas Narva-Jõesuu linnas. 
Maantee ühendab 1. põhimaantee (Tallinna–Narva maantee) 201. kilomeetrilt, Vodava küla kohalt, 91. tugimaanteega (Narva – Narva-Jõesuu – Hiiemetsa maanteega) Narva-Jõesuu lääneservaga endise Meriküla küla kohal.
Mükotroof

Mükotroof on organism, kes toitub seentest. 
Obligaatsete mükotroofide jaoks on seentoit asendamatu, fakultatiivsetel mükotroofidel aga asendatav.
Näiteks on obligaatselt mükotroofsed enamiku orhideede idandid ning mõned heterotroofsed orhideed (pisikäpp, koralljuur, pesajuur) kogu elu jooksul. Nad saavad kõik kasvuks vajalikud süsinikuühendid mükoriisa kaudu seentest.
Obligaatne mükotroof on Eesti taimedest ka seenlill. Sammaldest on mükotroof seensammal.
Georg von Lilienfeld

Georg Woldemar von Lilienfeld (10. august (vkj 30. juuli) 1772 Parasmetsa mõis – 22. mai (vkj 10. mai) 1853 Kuusiku mõis) oli baltisaksa poliitik.
Georg Woldemar von Lilienfeld sündis Saaremaa maanõuniku Heinrich Otto von Lilienfeldi ja Charlotte Katharina von Smitteni pojana. Tema tädipoeg oli kuulus Vene väejuht Michael Andreas Barclay de Tolly (1761–1818).
1827–1830 oli ta Eestimaa rüütelkonna peamees ning hiljem, 1832–1835 Eestimaa maanõunik.
Talle kuulusid Kuusiku ja Sikeldi mõis.
Perekond.
Georg Woldemar von Lilienfeld abiellus Saaremaa Loode mõisast pärit vabapreili Gustaviana von Dellingshauseniga (1765–1820), kes oli vabahärra Thomas von Dellingshauseni (1721–1797) ja Kaali mõisast pärit Juliane von Viettinghoffi (1734–1787) tütar, ning lesestunud abielust Kuusiku mõisniku major Otto Heinrich von Hastferiga. Abielust sündisid:
Toomas Trass

Toomas Trass (sündinud 12. detsembril 1966 Tartus) on eesti helilooja ja organist. 
Lõpetanud 1992 Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia Lepo Sumera heliloominguõpilasena. Heliloominguõpingutele lisaks õppis Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias Hugo Lepnurme juures orelit. Täiendanud ennast Jaan Räätsa juhendamisel ning osalenud oreli meistrikursustel Belgias ja Hispaanias. 
Alates aastast 1993 tegutseb Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia oreli- ja kirikumuusika õppejõuna. Aastast 2008 Nõmme Lunastaja kiriku organist.
Esinenud organistina Eestis, Põhjamaades, Venemaal ja Hispaanias. Plaadistanud koos Eesti Rahvusmeeskooriga gruusia helilooja Othar Taktakiašvili loomingut. 
Olulisemaid teoseid on animaooper "Die Sprotte im Sonnenhein" (režissöör Mati Kütt, Tallinnfilm 1993, eripreemia Annecy animafilmide festivalil 1996), oratoorium "Passion of St Luke" (1997), advendikantaat "Immanuel" (1998), "Ohio Mass" (1998) ning "Concerto" (1998). 
Isiklikku.
Tema isa oli botaanik Hans Trass, ema näitleja Raine Loo.
Anu Lamp

Anu Lamp (sündinud 29. märtsil 1958 Tallinnas) on eesti näitleja, pedagoog ja tõlkija.
Ta on lõpetanud 1976. aastal Tallinna 7. Keskkooli ja õppinud aastatel 1976–1978 Tartu Riiklikus Ülikoolis eesti filoloogiat. Ta on lõpetanud 1982. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri (X lend) ja 2016. aastal EELK Usuteaduse Instituudi kristliku kultuuriloo magistriõppes.
Ta on töötanud alates 1982. aastast Tallinna Linnateatris (endine Noorsooteater) näitlejana ning olnud aastatel 2006–2010 ka kirjandusala juhataja. 
1994. aastast on ta Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikooli lavakõne õppejõud. Ta on Eesti Teatriliidu juhatuse liige.
Anu Lamp oli festivali "Draama 2012" kuraator. Ta mängis Eesti Televisioonis näidatud telesarjas "Alpimaja" president Kersti Kotkast, kontsertetenduses "Igal linnul oma laul" Ilmalindu ning on lugenud laiskloom Sidi osa "Jääaja" filmides.
Isiklikku.
Anu Lambil on näitleja Sulev Teppartiga kolm poega, kellest Tõnn Lamp ja Jaak Prints on samuti näitlejad.
Hööveldamine

Hööveldamine on materjali lõikamine käsihöövli või höövelmasinaga. Tavaliselt mõistetakse hööveldamise all pinna tasapinnaliseks muutmist või silumist, kuid hööveldada võidakse ka sooni, valtse või kujupindu. Hööveldamine on ka üks spooni tootmise meetoditest.
Puidu hööveldamine.
Tisleritöös kasutatakse väga erineva otstarbega käsihöövleid nii pinna tasandamiseks kui ka profiilide lõikamiseks. 
Ekslikult nimetatakse ka hööveldamiseks puidu höövelpingis töötlemist, mis on tegelikult silindriline freesimine (lõikeriistaks pöörlev silindriline noavõll, mille sisse on paigaldatud üldjuhul sirge lõikeservaga noad, tooriku etteandeliikumine sirgjooneline). 
Rihthöövel ja paksusmasin töötlevad puitu silindrilise freesimisega. 
Metalli hööveldamine.
Metalli hööveldamisel liigub sirge höövlitera edasi-tagasi, lõigates maha ühtlase paksusega laastu; sirgjooneline ettenihe antakse toorikule.
Spooni hööveldamine.
Spooni hööveldamise puhul, erinevalt enamikust lõiketöötlusviisidest, on laast saaduseks.
Spooni hööveldamisel on nii höövelpaku kui ka noa liikumine sirgjooneline. Paku horisontaalse asendi puhul liigub nuga edasi-tagasi ja iga lõike järel tõstetakse pakku spooni paksuse võrra. Vertikaalsele raamile kinnitatud paku puhul võidakse kasutada ka liikumatult kinnitatud nuga ning liikumine anda pakule.
Höövel

Höövel on käsitööriist, mida kasutatakse puidupinna silumiseks ning soonte, valtside ja profiilide kujundamiseks.
Kasutatakse nii käsihöövleid kui ka elektrilisi käsihöövleid. Ka rihthöövelpinki nimetatakse mõnikord lihtsalt höövliks.
Käsihöövel koosneb korpusest ehk höövlipakust ja selle tallast välja ulatuvast lõiketerast. Höövli tera nimetatakse höövlirauaks. Traditsiooniliselt valmistati höövlipakud puidust ning höövliraud kinnitati puitkiiluga. Sama tüüpi höövleid valmistatakse siiani.
Tänapäeva käsihöövlitel võivad olla nii puidust pakud kui ka metallist korpused. Höövliraua kinnitamiseks kasutatakse enamasti metallklappi ning kiilu või kinnitusplaati. Höövli lõikesügavus on hõlpsasti reguleeritav.
Höövli juhtimiseks on selle paku külge kinnitatud sarv- ja/või nuppkäepide(med).
Sõltuvalt otstarbest on höövlid erineva suuruse, konstruktsiooni ja höövliraua lõikeserva profiiliga.
Gjermund Eggen

Gjermund Eggen (5. juunil 1941 Engerdal – 6. mai 2019 Elverumi vald) oli Norra murdmaasuusataja, kolmekordne maailmameister.
Gjermund Eggen võitis 1964. aastal Norra suusatajate katsevõistlused, kuid 1964. aasta olümpiamängudele Innsbrucki saadeti kogenumad mehed. Samal talvel tuli ta 30 km distantsil Norra meistriks ja sai Salpausselkä mängudel 50 km kolmanda koha. Eggen pääses 1966. aasta maailmameistrivõistlustel Oslos Norra koondisse ja tuli kolmekordseks maailmameistriks, võites kuldmedali 15 km, 4x10 km teatesõidus ja 50 km.
Salpausselkä mängud

Salpausselkä mängud (soome keeles Salpausselän Kisat) on juba 1923. aastast Lahtis igal aastal toimuv põhja suusaalade rahvusvaheline võistlus. Mängude idee autor on Lauri Pihkala.
Salpausselkä mängudel on traditsiooniliselt võisteldud murdmaasuusatamises, kahevõistluses ja suusahüpetes ning viimastel aastatel on kõik võistlused kuulunud maailma karikasarja (MK) arvestusse. 2006. aastal FIS-i otsusel võisteldi Lahtis MK arvestuses ainult suusahüpetes ja kahevõistluses, kuna Salpausselkä rajad ei vastanud FIS-i murdmaasuusatamise reeglitele. 2006. aasta suvel FIS kiitis heaks radadel tehtud muudatused ja 2007. aasta Salpausselkä mängudel oli jälle murdmaasuusatamine kavas. 
Salpausselkä mänge peetakse veebruaris-märtsis.
Salpausselkä medal.
Salpausselkä medal on antud 1960. aastast vaid kaks korda Salpausselkä mängude põhivõistluste võitjale. Esimene medal anti Tapani Nikule, kes võitis aastatel 1923–1925. Suusahüppelegend Matti Nykänen, kes on teise medali omanik, võitis mängudel koguni seitse korda aastatel 1984–1988.
Pål Gunnar Mikkelsplass

Pål Gunnar Mikkelsplass (sündinud 29. aprillil 1961) on Norra endine murdmaasuusataja.
Mikkelsplass võistles maailma karikasarjas aastatel 1981–1997; üldarvestuses tuli ta 1988. aastal kolmandaks. Samal aastal võitis ta hõbemedali 1988. aasta olümpiamängudel Calgarys 15 km klassikas. 1989. aasta maailmameistrivõistlustel Lahtis sai ta samal distantsil jälle hõbemedali. 1982. aasta MM-il Oslos ja 1985. aasta MM-ilSeefeldis kuulus ta maailmameistriks tulnud Norra meeskonna koosseisu 4x10 km teatevõistluses.
Saavutused.
Maailma karikasarjas.
Maailma karikasarja etapivõidud.
Vegard Ulvang

Vegard Ulvang (sündinud 10. oktoobril 1963 Kirkenesis) on Norra endine murdmaasuusataja, kolmekordne olümpiavõitja (1992) ja kahekordne maailmameister (1991 ja 1993). 1994. aasta taliolümpiamängudel andis ta sportlaste esindajana olümpiatõotuse.
Ulvang tegutseb Rahvusvahelise Suusaföderatsiooni (FIS-i) murdmaasuusatamise juhina. Koos Jürg Capoliga juurutas ta võistlussarja Tour de Ski.
Saavutused.
Maailma karikasarjas.
Maailma karikasarja etapivõidud.
Vegard Ulvang osales kokku 105 maailma karikasarja etapil. Poodiumile jõudis ta kokku 34 korral, millest kõige kõrgemale astmele 9 korda.
Isiklikku.
Ulvang on abielus laskesuusataja Grete Ingeborg Nykkelmoga.
Ees-Aasia

Ees-Aasia ehk Lääne-Aasia on regioon Aasia edelaosas, mis hõlmab Aasia lääneosa ja ulatub itta kuni Afganistani ja Iraanini. Ees-Aasia hõlmab Anatoolia, Araabia, Siinai, Levandi, Kaukaasia, Mesopotaamia, Armeenia mägismaa ja Iraani kiltmaa.
Piiritlus.
Tänapäeval valdava piiritluse järgi piiravad Ees-Aasiat läänes Vahemeri ja Punane meri, põhjas Must meri, Kaukasus ja Kaspia meri, idas Iraani ääremäestik ja lõunas India ookean. 
Siinai poolsaare kaudu on Ees-Aasia ühenduses Aafrikaga. Dardanellid, Marmara meri ja Bosporuse väin moodustavad kitsa vahe Euroopaga. Kaugemal põhjas on vaidluse all Euroopa ja Aasia piir. Gruusia ja Aserbaidžaan arvatakse kas Ees-Aasiasse või siis täielikult või osaliselt Euroopasse. 
Ees-Aasia hõlmab Väike-Aasia, osa Kaukaasiast, Mesopotaamia, Palestiina, Araabia poolsaare, Siinai poolsaare, Armeenia mägismaa ja Iraani kiltmaa.
Üleminekupiirkonnas Kesk-Aasiasse on Afganistan. Iraan arvatakse Ees-Aasiasse, kuid ÜRO statistilise liigituse järgi ei kuulu see mitte Lääne-Aasiasse, vaid Lõuna-Aasiasse. 
Loodusgeograafiliselt hõlmab Ees-Aasia Kaukasuse, Köpetdagi, Anatoolia, Armeenia ja Iraani, Mesopotaamia, Araabia poolsaare ning Levandi.
Poliitikageograafiliselt hõlmab ta Lähis-Ida ja Lõuna-Kaukaasiat. Regiooni pindala on 7,5 miljonit km².
Selle piirkonna maad on:
Edela-Aasia

Edela-Aasia on regioon Aasias, mis hõlmab Araabia poolsaare, Levandi ja Mesopotaamiat. Regiooni pindala on umbes 3 mln. km2. 
Selle piirkonna koosseisu kuuluvad:
Pontos (täpsustus)

Pontos tähendab mitut asja:
Tornimäe pank

Tornimäe pank (ka Tornimägi) on Põhja-Eesti panga osa Ida-Viru maakonnas Narva-Jõesuu linnas Sinimäel. Pargimäe pank on umbes 100 meetri laiune ja 900 m pikkune kitsas seljandik, mis moodustab kolmest Sinimägede mäest läänepoolseima ning kuulub Vaivara klindilõiku.
Tornimäe kõrgus üle merepinna on 69,9 meetrit ja ümbritsevast maapinnast umbes 34 meetrit kõrgem. Lõuna ja läänenõlv olid 15–20° kaldega, kuid on nõukogude ajal seoses kruusa äraveoga Narva soojuselektrijaamade ehitusele kaotanud oma loodusliku näo. Põhjanõlv on kaldega 40–60° ning seda ääristab kuni 30 meetri kõrgune astang.
Tornimäe panga tuumikuks on umbes 800 meetri pikkune, aluspõhja suhtes kuni 30–40 meetrit üles tõstetud ja kuni 10–15° lõuna suunas kaldu olev monoliitne aluspõhjaline hiidpangas, mille kivimid on ida- ja lääneosas liustiku poolt tugevasti deformeeritud. Ida- ja lääneosas on pangas tükeldatud ning need väiksemad pangad on 20–90° kallutatud ja kohati isegi kurdudesse surutud või peenteks tükkideks jahvatatud. Väiksemaid pangaseid on liustik pangast lahti kiskunud ja mitusada meetrit eemale kandnud. Üks selline on nähtav surnuaiataguse kruusaaugu nõlvas. Hiidpangase läbilõikes figureerivate kivimite stratigraafiline ulatus on keskordoviitsiumi Kõrgekalda kihistu savikast lubjakivist kuni kambriumi Lükati kihistu sinisavini.
Sinimägede geoloogilised tekkemehhanismid pole teada ning nende uurimiseks plaanitakse geoloogide välitöid.
Anatoolia kiltmaa

Anatoolia kiltmaa on Väike-Aasia mägismaa keskosa, mis paikneb Väike-Aasia poolsaarel Türgis.
Anatoolia kiltmaast lõunas on Tauruse mäestik ja põhjas Pontose mäed. Kiltmaa koosneb settekivimitest, kohati on ka vulkaanipursete jälgi. Maavaradest on leitud pruunsütt. 
Kiltmaa keskmine kõrgus on 800–1500 m, kõrgeim tipp on Erciyes Dağı vulkaan (3916 m).