tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Zoran Zaev

Zoran Zaev (makedoonia keeles "Зоран Заев"; sündinud 8. oktoobril 1974 Strumicas) on Põhja-Makedoonia poliitik, ta kuulub Makedoonia Sotsiaaldemokraatlikku Liitu. 
Alates 1. juunist 2017 kuni 3. jaanuarini 2020 ja uuesti alates 30. augustist 2020 kuni 16. jaanuarini 2022 oli ta Põhja-Makedoonia peaminister.
Mamelukkide riik

Mamelukkide riik sai alguse, kui 1250. aastal haarasid mamelukid võimu Aijubiidide kalifaadis, kes olid algselt (türgi, kaukaasia jm päritolu) orjadest sõdurid. 
Mamelukid valitsesid Egiptuses ja Süürias kahe dünastiana kuni aastani 1517. Mamelukkide riigi aeg on jagatud tinglikult Bahri dünastia ehk turgi mamelukkide valitsusajaks (1250–1382) ja Burji dünastia ehk tšerkessi mamelukkide valitsusajaks (1382–1517). 
13. sajandi teisel poolel õnnestus mamelukkidel kaitsta riiki mongolite sissetungi eest, 1260. aastal Ain Jaluti lahingus ning alistada viimased ristisõdijate valduses olnud linnad Lähis-Idas.
Aastatel 1248–1254 toimunud Seitsmes ristisõda algas Prantsusmaa kuningas Louis IX Pühale edukalt, kui ta vallutas Damietta linna Niiluse suudmes, kuid hiljem takerdusid ta väed lõuna pool jõe soodesse ning kuningas ise langes vangi. Pärast pikki läbirääkimisi ta vabastati ning Damietta loovutati suure rahasumma eest.
Ueli Steck

Ueli Steck (4. oktoober 1976 – 30. aprill 2017) oli šveitsi alpinist.
Stecki tunti tema väga kiire ronimisoskuse ning järskudel tõusudel ronimisel poolest.
2017. aasta aprillis üritas Steck vallutada Nepalis Džomolungmat.
30. aprillil 2017 suri Steck Nepalis läänepoolsel harjal asuvas Nupste baasist tuhat meetrit alla libisemise tõttu. Ta ei kasutanud libisemise hetkel lisahapnikku.
Breitovo rajoon

Breitovo rajoon (vene keeles "Брейтовский район") on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Jaroslavli oblastis, asudes oblasti edelaosas. Rajooni keskus on Breitovo küla.
Rajoon piirneb põhjas Vologda oblastiga, idas Rõbinski veehoidlaga, lõunas Nekouzi rajooniga ja läänes Tveri oblastiga.
Rajooni pindala on 2160 km². Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 7034. 2002. aastal oli elanikke 9183 ja 1989. aastal 11 019.
Rajooni tähtsamad jõed on Sit ja Sebla, mõlemad voolavad Rõbinski veehoidlasse.
Haldusjaotus.
Breitovo rajoonis on 166 asustatud punkti, mis kuuluvad nelja külaasunduse koosseisu.
Rõbinski rajoon

Rõbinski rajoon (vene keeles "Рыбинский район") on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Jaroslavli oblastis, asudes oblasti edelaosas. Rajooni keskus on Rõbinski linn (ei kuulu Rõbinski rajooni koosseisu).
Rajoon piirneb põhjas Rõbinski veehoidlaga, kirdes Pošehhonje rajooniga, idas Tutajevi rajooniga, lõunas Bolšoje Selo rajooniga ning läänes Mõškini ja Nekouzi rajooniga.
Rajooni pindala on 3150 km². Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 28 153. 2002. aastal oli elanikke 31 095 ja 1989. aastal 36 796.
Haldusjaotus.
Rõbinski rajoonis on 575 asustatud punkti, mis kuuluvad üheteist külaasunduse koosseisu.
Toots

Toots on vanapärane eesti-liivi mehenimi. Nimi on tuntud ka Lätis.
Vaik

Vaik on orgaanilist päritolu, harilikult läbipaistev viskoosne vedelik või tahke amorfne, enamasti kõrgmolekulaarne aine, millel puudub kindel sulamistemperatuur ning mille üleminek vedelast olekust tahkesse (või vastupidi) toimub mingis kindlas temperatuurivahemikus. 
Vaike kasutatakse näiteks liimide ja lakkide valmistamiseks.
Eristatakse looduslikke ja sünteetilisi ehk tehisvaike.
Kehakeeles. Töid Tartu Kunstimuuseumi kogudest

"Kehakeeles. Töid Tartu Kunstimuuseumi kogudest" oli näitus Tartu Kunstimuuseumis, mis eksponeeris keha kujutamise viise kunstis.
Kunstinäitus oli üleval perioodil 23. märts kuni 29. oktoober 2017.
Selle näituse kuraator oli Tiina Abel ja kujundaja Tuuli Aule.
Vähemalt ühe teosega oli esindatud üle 70 kunstniku. Nende seas Adamson-Eric, Arnold Akberg, Peeter Allik, Jüri Arrak, Johannes Greenberg, Eerik Haamer, Kristiina Hansen, Oskar Kallis, Alice Kask, Ilmar Kruusamäe, Endel Kõks, Peeter Laurits, Kaarel Liimand, Ernst Friedrich von Liphart, Karin Luts, Friedrich Ludwig von Maydell, Herkki-Erich Merila, Lepo Mikko, Marge Monko, Maarit Murka, Rudolf Julius von zur Mühlen, Erik Obermann, Enn Põldroos, Karl Pärsimägi, Mark Raidpere, Kristjan Raud, Johannes Saal, Ene-Liis Semper, Liina Siib, Ülo Sooster, Anton Starkopf, Olev Subbi, Rein Tammik, Jaan Toomik, Nikolai Triik, Ado Vabbe, Carl Sigismund Walther ja Eduard Wiiralt.
Ruben Loftus-Cheek

Ruben Ira Loftus-Cheek (sündinud 23. jaanuaril 1996 Lewishamis) on Inglismaa jalgpallur. Loftus-Cheek mängib Itaalia kõrgliiga klubis AC Milan poolkaitsjana. 
Ta alustas klubikarjääri Chelseas, mille noorteakadeemiaga liitus ta 2004. aastal. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta 2014. aastal.
2017/18 hooaja mängis ta laenul Crystal Palace'is. 2020. aasta oktoobris läks ta laenule Fulhami.
Suvel 2023 osteti ta 16 miljoni euro eest AC Milani.
Uus-Meremaa Kuninglik Selts

Uus-Meremaa Kuninglik Selts (inglise keeles "Royal Society of New Zealand"; lühend RSNZ) on Uus-Meremaa teaduse edendamisega tegelev liikmesorganisatsioon. 
Selts asutati 1867. aastal algse nimetusega Uus-Meremaa Instituut. 1933. aastast tegutseb see Uus-Meremaa Kuningliku Seltsina. 2010. aastast laienes seltsi teadusvaldkondade arv: lisandusid humanitaar- ja sotsiaalteadused. Selts on Rahvusvahelise Akadeemiate Liidu liige.
Seltsi liikmeks ("member") saab astuda iga huviline. Teadustöös silmapaistnud teadlasi valib seltsi akadeemiline nõukogu 1919. aastast seltsi valitud liikmeteks ("fellow"'d). Väljapaistvaid välisteadlasi hakati seltsi auliikmeteks valima kohe pärast seltsi loomist. 
Seltsi poolt väljaantavatest auhindadest on tähtsamad Rutherfordi medal (varem Kuldmedal), Pickeringi medal, Flemingi auhind ja Hectori medal.
"Fellow"'d ja välisliikmed.
 
Akadeemias oli 2017. aasta maikuu seisuga 408 valitud liiget ("fellow"'d) ja 57 auliiget (välisliiget).
Elektrooniline identiteet

Elektrooniline identiteet (lühendatult ka eID) on andmete kogum, mis seob elektroonilises keskkonnas isiku tema füüsilise identiteediga (isikuga). Elektroonilise identiteedi toimimise alus on avaliku võtme infrastruktuur ehk PKI ("public key infrastructure").
eID-d kasutab Euroopa Liidu Infokeskus ka e-identimise kohta.
Eesti mõistes on eID elektrooniliseks kasutamiseks mõeldud isikut tõendav dokument (ID-kaart, mobiil-ID, digi-ID, e-residendi), mida väljastab Politsei- ja Piirivalveamet. Eesti eID kasutab nn. turvalist andmekandjat, mis koosneb kiibist, selles talletatud sertifikaatidest ja võtmetest (PKI), mis tagavad toimingute turvalisuse. Sertifikaat on isikuga seotud elektrooniline dokument, mis sisaldab isikuandmeid ja tema tuvastamiseks vajalikku võtit. 
Euroopa Liidu määrus.
1. juulist 2016 jõustus Euroopa Liidu määrus e-identimise ja e-tehingute jaoks vajalike usaldusteenuste kohta siseturul (eIDAS). Määruse rakendamiseks Eestis võttis Riigikogu 12. oktoobril 2016 vastu E-identimise ja e-tehingute usaldusteenuste seaduse, mille president 18. oktoobril 2016 välja kuulutas. eIDAS reguleerib piiriülest koosvõimet ehk millist eID-d tuleb teistest liikmesriikidest aktsepteerida.
Aleksander Maripuu

Aleksander Maripuu (6. juuni 1885 Emmaste, Hiiumaa – 26. aprill 1948 Tallinn) oli Eesti õigeusu vaimulik – diakon ja preester. 
Ta lõpetas Emmaste kihelkonnakooli ning sooritas vaimuliku kutseeksami 1933. aasta mais Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku Sinodi juures. Maripuu pühitseti diakoniks 18. märtsil 1934 ning preestriks 16. detsembril 1934.
Ta oli diakon Tallinna Issandamuutmise koguduses 1934. aastal; preester Vormsi Kristuse ülestõusmise koguduses (1934–1936), Juuru Püha Vassilius Suure koguduses (1936–1940) ja Lelle Püha Kolmainu koguduses (1940–1948). Lisaks täitis ta kogudust hooldava preestri ametiülesandeid Mäemõisa Püha Nikolaose koguduses (1935–1936), Vändra Peetruse ja Pauluse koguduses (1940–1944), Paide Uspenski koguduses (1942) ja Türi Püha Kolmainu koguduses (1942; 1944–1947).
Aleksander Maripuu on maetud Tallinna Aleksander Nevski kalmistule, tema puhkepaik on nimetatud kultuurilooliseks hauaks.
Sundmõtlemine

Sundmõtlemine ehk obsessiivne mõtlemine on inimese mõtlemishäire, kus pähe tulevad korduvad mõtted või kujutlused, millest on keeruline vabaneda ja mis võivad tekitada erinevaid emotsioone. Tihtipeale puudub neil sundmõtetetel reaalne põhjus, nad tulevad pähe, kuigi ei seondu reaalse olukorraga ja nende eemaletõrjumine või vältimine võib inimese olukorda isegi halvendada. Sundmõtted võivad olla seotud selliste inimese igapäevaste hirmudega nagu "pliit jäi välja lülitamata või uks lukustamata" või muude ebameeldivate mälestustega nagu vägivald enda või teiste suhtes. Sundmõtetega inimene saab tavaliselt aru, et painavatel mõtetel puudub reaalne taust, aga ta ei saa neid mõtteid ära lõpetada.
Sundmõtted on tihtipeale ebameeldivad, siivutud ja võõrana tunduvad, kuid obsessiiv-kompulsiivset häiret esineb vaid 2,5–3 protsendil inimestest. Tavaliselt esineb sundkäitumist ja sundmõtlemist 80–88 protsendil tervetest inimestest. Levinum sundmõte on määrdumis- või nakatumishirm, kui inimene kardab pisikuid, kiiritust, mürki.
Karukella tee

Karukella tee on tänav Tallinnas Pirita linnaosas Kose asumis. Tänava pikkus on umbes 350 m. Karukella tee algab Vabaõhukooli teelt ja lõpeb Pune teel.
Karukella tee sai nime 8. mail 2002.
Teodor Kanemägi (vaimulik)

Teodor Kanemägi (15. juuli 1862 Pärsama vald, Saaremaa – 3. märts 1934 Türi) oli köster-kooliõpetaja, diakon, preester ja ülempreester. 
Teodor Kanemägi teenis koolijuhatajana Vene õigeusu kiriku Tallinna 2-klassilises Nikolai kogudusekoolis.
Diakoniks pühitses ta 21. märtsil 1925. aastal metropoliit Aleksander (Paulus) Tallinna Püha Siimeoni ja Naisprohvet Hanna kirikus ning preestriks pühitseti järgmisel päeval Tallinna Issanda Muutmise peakirikus.
1925. aastal asus ta Türi koguduse preestriks ja hiljem ülempreestriks. Selles ametis oli ta 1933. aastani. Preester oli ta ka Paide Uspenski kiriku koguduses 1929. ja 1930. aastal.
Köster-kooliõpetaja oli ta Seli-Tõstamaa Püha Vassilius Suure koguduses (1881–1893), Muhu-Rinsi Kaasani Jumalaema koguduses (1893–1901), Laimjala Vassilius Suure koguduses (1894), Tõhela-Murru Ristija Johannese koguduses (1901–1903) ja Tallinna Issanda Muutmise koguduses (1903–1908).
Kanemägi pälvis töö eest autasusid: puusaehe (1925. aastal), peaehe (1931. aastal) ja kuldrist.
Ülempreester Kanemägi on maetud Türi vanale kalmistule, kuhu kogudus püstitas talle mälestussamba.
Isiklikku.
Teodor Kanemägi sündis talupidaja Martin Kanemägi peres. Ta õppis Mätja külakoolis, Leisi õigeusu kihelkonnakoolis, Kuressaare Poeglaste Gümnaasiumis ja lõpetas Tartu II Õpetajate Seminari 1881. aastal I lennu vilistlasena. Teodori enda peres olid abikaasa Marie Kanemägi (Viik) ning nende lapsed: Zinaida (sünd 1885), Neonilla (sünd 1891) ja hiljem advokaadi ja sõjaväelasena tuntuks saanud poeg Theodor.
Variņi vald

Variņi vald (läti keeles "Variņu pagasts") on vald Lätis Smiltene piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Launkalne, Palsmane, Vireši ja Drusti vallaga ning Gulbene piirkonna Ranka ja Lejasciemsi vallaga.
Valla pindala on 101 km². 2016. aasta seisuga elas seal 827 inimest. Valla keskus on Variņi küla, vallamaja asub aadressil Oktobra iela 3a. Vallavanem on Uldis Birkenšteins.
Ajalugu.
Vald moodustati aastal 1990, mil Palsmane vallast eraldusid endise kolhoosi "Oktobris" alad. 2009. aastast kuulub vald Smiltene piirkonda.
Loodus.
Olulisemad jõed on Vizla jõgi ja selle lisajõgi Palsa, samuti ka Vidaga jõgi. Vallas kasvab kaks põlispuud - mänd "Lielā priede" ümbermõõduga 3,3 meetrit ja Vilciņi tamm-hiiglane ümbermõõduga 8,25 meetrit. Looduskaitse all on veel Mazlindese tamm, Rauši mänd, Krūmiņi pärn, Krūmiņi tamm, Lielmeži mänd, Kalnzemnieki tamm, Lazdupi tamm, Lejasūdrupi saar, Lejasūdrupi remmelgas, Lielūdrupi tammed, Krastūdrupi tamm ja Kuļķi mänd. Valla põhjaosa jääb osaliselt Šepka hoiualale, lõunaosa aga Lielais purvsi (Suursoo) hoiualale.
Muinsusmälestised.
Muinsusmälestistest on kohaliku kaitse all Sliepji muinaskalmed. Kultuuriväärtusliku objektina on kirjas veel Vecrudbārži linnamägi.
Asustus.
Aastal 2011 elas vallas 793 lätlast, 11 venelast, 3 valgevenelast, 7 ukrainlast ja 3 poolakat.
Valla külad on:
Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.
Variņi

Variņi on küla ("ciems") Lätis Smiltene piirkonnas, Variņi valla halduskeskus. Variņi asub Palsa jõe kaldal merepinnast 144 meetri kõrgusel, piirkonna keskusest Smiltenest 23 ja Riiast 142 kilomeetri kaugusel. 
Asula tekkis Teise maailmasõja järel Variņi talu ja vesiveski juurde kui kolhoosi «Oktobris» keskasula. Lisaks vallavalitsusele on külas veel põhikool, rahvamaja, kultuurimaja, raamatukogu ja postkontor. Seal asub Variņi bussipeatus. Sliepji muinaskalmed on muinsusmälestisena kohaliku kaitse all.
Robin Bengtsson

Robin Bengtsson (sündinud 27. aprillil 1990 Svenljungas) on Rootsi laulja. Ta on osalenud Rootsi superstaarisaates "Idol" aastal 2008, kus saavutas 3. koha.
Bengtsson esindas Rootsit 2017. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Kiievis lauluga "I Can't Go On". Laul saavutas 344 punktiga viienda koha.
Kasia Moś

Katarzyna "Kasia" Moś (sündinud 3. märtsil 1987 Ruda Śląskas) on Poola laulja, laulukirjutaja ja tantsija.
2016. aasta oktoobris poseeris ta Poola Playboy esikaanel.
Ta esindas Poolat 2017. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Kiievis lauluga "Flashlight". Laul sai finaalkontserdil 64 punktiga 22. koha.
Sillak

Sillak on eesti perekonnanimi.
2019. aasta 1. jaanuari seisuga oli perekonnanimi Sillak Eestis 19 mehel ja 11 naisel.
John Ridley Stroop

John Ridley Stroop (21. märts 1897 – 1. september 1973) oli Ameerika Ühendriikide psühholoog, kes pühendas oma eksperimentaalpsühholoogilise karjääri tähelepanu ja selle häirimise uurimisele. Tema järgi on nimetatud üks kognitiivses psühholoogias hästi tuntud fenomen: Stroopi efekt.
Elulugu ja akadeemiline karjäär.
John Ridley Stroop sündis 1897. aastal väikeses külas Tennessee osariigi Rutherfordi maakonnas Murfreesboro lähistel. Ta lõpetas keskkooli David Lipscombi Kolledžis, kus õppis ka ülikooli ajal. Lisaks õppimisele oli ta samas koolis ka keskkooli osas õpetaja ja pidas muid ameteid, näiteks raamatukogus. Ülikoolihariduse sai Stroop lisaks ka George Peabody Kolledžis eksperimentaalpsühholoogias. Tema uurimissuund oli seotud mentaalsete protsessidega, nagu objektide nimetamine või nimetuste lugemine. Pärast doktorikraadi saamist töötas mõnda aega Tennessee Hariduskomisjonis ("Tennessee Educational Commission") ja Tennessee Polütehnilises Instituudis. Seejärel töötas kuni pensionieani David Lipscombi Kolledžis.
Stroopi elu läbivaks osaks oli ka usk, mis oli tema elutöö. Ta oli pühendunud usu õpetamisele ja edasikandmisele. Ta pidas igal pühapäeval jutlusi. Stroop on kirjutanud usust ja selle õpetamisest seitse raamatut. Pärast Stroopi efekti kirjeldamist lahkus ta psühholoogiast ning oli elu lõpuni teoloogiaprofessor.
Stroop oli Ameerika Psühholoogide Assotsiatsiooni liige.
Stroop keskendus oma uurimustes juba Cattelli ja tema juhendaja Wundti esitatud suunale, mis vaatles aega, mis kulus inimestel objektide ja nende omaduste nimetamiseks. Cattell esitas oma väitekirjas, et sõnade ettelugemine on kiirem kui nende sõnade omaduste nimetamine. Ta tõlgendas seda kui tõestust, et ulatuslik harjutamine muutis lugemise protsessi automaatseks, kuid palju vähem harjutatud omaduste nimetamine on vabatahtlik. Seega vastandas omavahel lugemise ja nimetamise. Stroopi ei huvitanud kahe tegevuse eraldi vaatlemine, vaid nende koosesinemine. Tema esimene väitekiri järeldas, et inimestel kulub lihtsalt objektide nimetamise peale vähem aega kui nende objektide omaduste (nagu ka värv) nimetamisele. Väitekirjast kasvas välja veel kaks artiklit samal teemal, milles üks neist kirjeldas testi, mis näitab Stroopi efekti. Stroopi efekt näitab kahte asja: teatud protsessid nagu sõnade lugemine on automaatsed ning et teatud protsesse viiakse läbi kiiremini ja seega omavad need mõju aeglasematele protsessidele. Tema töö on aidanud reaktsiooniaja uurimise abil paremini aru saada mentaalsetest protsessidest. Stroopi uurimus on olnud väga populaarne ja kognitiivses psühholoogias kasutusel siiani. Kokku kirjutas Stroop neli psühholoogiaalast artiklit.
Stroopi efekt

Stroopi efekt on psühholoogias hästi tuntud tähelepanu fenomen, mis näitab interferentsi reaktsiooniaja ülesannetes. Efekt näitab, et automaatsed tegevused nagu lugemine toimuvad kiiremini kui teatud liiki töötlust nõudvad tegevused. See võrdleb omavahel sõnade lugemist ja nende sõnade ühe omaduse, näiteks värvuse nimetamist, mille puhul teine on alati aeglasem protsess.
Stroopi efekt on nime saanud John Ridley Stroopi järgi, kes kirjeldas sellist nähtust esimest korda oma väitekirjas. Väitekiri avaldati ajakirjas The American Journal of Experimental Psychology 1935. aastal. See keskendus tähelepanule ja selle häirimisele. Stroop järeldas, et inimestel kulub lihtsalt objektide nimetamisele vähem aega kui nende objektide omaduste (nagu värv) nimetamisele. Stroopi efekt näitab, et mõned protsessid nagu lugemine on automaatsed ja neid viiakse läbi kiiremini ning seega mõjutavad need aeglasemaid protsesse. Reaktsiooniaja uurimine on aidanud paremini mõista ka mentaalset töötlust.
Tema tööst kasvas välja test, Stroopi test, mis on olnud teerajaja kognitiivses psühholoogias.
Stroopi test.
Stroopi test on edasi arenenud Stroopi efektist ja näitab, kuidas tähelepanu häirimine ajuprotsesse mõjutab. Selles testis näidatakse katseisikutele sõnu värvidest, nii et sõna enda värv ja sõna sisu ei ühti (näiteks sõna "roheline" võib testis olla trükitud punasena). Katseisikud peavad kõigepealt lugema ette sõnad ja seejärel lugema ette värvid, millega sõnad on trükitud. Mõlemal juhul mõõdetakse aega, mis kulub sõna ütlemisele. Efekt esineb, kui teise testiosa ajad on esimestest pikemad. Seega ilmneb, et keeleline töötlus on ajus märksa automaatsem ja tõhusam kui värvide oma.
Stroopi test on psühholoogias laialt kasutusel ja seda on tehtud üle 700 korra. Lisaks värvide nimetamisele on sõnade lugemisega võrreldud näiteks sõnade asukohta, kategooriatesse jagamist, piltide nimetamist ja sõnade kuju (kaldkiri või paks kiri). Toodud näited on vaid väike osa uurimustest ja edasiarendustest, mida on inspireerinud Stroopi efekt.
Gorizontõ Estonii

Горизонты Эстонии: человек, природа, наука ("Gorizontõ Estonii", Eesti horisondid) on Loodusajakirja poolt kord aastas välja antav venekeelne ajakiri. 
Väljaanne on asutatud 2003. aastal, ilmunud enamasti kord aastas. Selle peatoimetaja on Toomas Tiivel (varem Toomas Kukk).
Ajakirjanumbrid on olnud temaatilised:
Mulgi Öömatk

Mulgi Öömatk on alates 2012. aastast korraldatav meelelahutuslik matkamäng. 
Tegemist on võistkondliku jalgsimatkaga, kus osalejaid ootavad paarikümne kilomeetri pikkusel rajal ülesanded. Matk toimub igal aastal eri kohas, kuid ajaloolise Mulgimaa piirides.
Union (ettevõte)

Union oli Eesti tekstiiliettevõte, mis asutati 1921 Tallinnas.. 
Union oli Eesti suurima nahavabriku (endine Th. Grünwaldi nahavabrik) omanik. 1921-1931 oli ettevõtte käes ka mehaaniliste jalanõude vabrik. Aastast 1931 kasutas seda vabrikut ettevõte Globus.
1936 töötas nahatööstuses 147 ja saapavabrikus 261 inimest.
Nahatööstuse AS „Union" asus Tallinnas Maakri tänav 19/21 ja AS „Union" kroomnahavabrik asus Endla tänav 77.
Launkalne vald

Launkalne vald (läti keeles "Launkalnes pagasts") on vald Lätis Smiltene piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Smiltene linnaga, Smiltene, Branti, Palsmane, Variņi, Bilska, Rauna ja Drusti vallaga ning Cēsise piirkonna Dzērbene vallaga.
Valla pindala on 222 km². 2016. aasta seisuga elas seal 1213 inimest. Valla keskus on Launkalne küla. Vallavanem on Māris Lazdiņš.
Ajalugu.
Aastani 1925 kandis vald Branti valla nime, seejärel sai see tänapäevase nime. Aastal 1935 oli valla pindala 70,78 km², elanikke oli seal 1186. 1945. aastal moodustati valda Branti ja Launkalne külanõukogu, aastal 1949 vald likvideeriti. Selsamal aastal moodustati Smiltene vallas Cērtene külanõukogu, mille pindala kattub suuremas osas tänapäevase Launkalne vallaga. Aastal 1954 liideti sellega Niedrājse külanõukogu Vorošilovi-nimelise kolhoosi alad. Aastal 1969 nimetati Cērtene külanõukogu ümber Launkalne külanõukoguks. Aastal 1979 liideti osa külanõukogu maadest Palsmane külanõukoguga. Aastal 1990 muudeti külanõukogu vallaks. 2009. aastast kuulub vald Smiltene piirkonda.
Loodus.
Vald asub suuremalt jaolt Vidzeme kõrgustikul. Suurim kõrgus on 240,8 meetrit (Slapjuma kalns, mis on ühtlasi ka Smiltene piirkonna kõrgeim koht). Vallas on 16 suuremat järve, neist kolm suurimat (53,9 ha suurune Lizdole järv, 17,7 ha suurune Niedrājs ja 16 ha suurune Spicieris) on ka Smiltene piirkonna suurimad järved. Suurim soo on 154 hektari suurune Krievi soo. Olulisemad jõed on Abuls, Vija jõgi, Rauza ja Palsa.
Kaitstavad objektid.
Muinsusmälestistest on riikliku kaitse all Cērtene linnamägi koos selle juurde käiva tammide süsteemiga. Regionalse kaitse all on Kapusila linnamägi ja Pīkaņi Kantsimägi, Kaktiņi ja Kalnaslapjumi muinaskalmed, samuti ka Mūsiņi keskaegne kalmistu.
Looduskaitse all on Silenieki õunapuu, Silva mänd, Pumpuri mänd, Ķauzeri elupuu, Silva dendraarium, Mežole mänd, 46 hektari suurune Natura 2000 ala "Šepkas riests", Medņi tammed, Rauznieki mänd, Līdakase tamm, Kaģi künnapuu, Vidus Eķītese lehis, Lejas Eķītese pärn, Vīksnase pärn, Vecragi üheksatüveline pärn, Jaunragi pärn, Kleperi saar, Klaviņi pärn, Kalna Prāmnieki õunapuu, Ruņģi kahe ladvaga kuusk, Jaunpīkaņase tamm, Jaunpīkaņase õunapuud, Lejas Pīkaņase õunapuud, Lizdole mänd, Launkalne künnapuu, Ozoli tamm, Veckažoki paju, Veckažoki mänd, Gundegase mänd, Mūsiņase mänd, Lejas Mūsiņase nõialuuaga kuusk, Vecragi künnapuu ja Baloži tamm. Valla idaossa jäävad osaliselt Rauza hoiuala ja Šepka hoiuala, vallas asuvad veel 172 ha suurune Launkalne hoiuala ja 2832 ha suurune Mežole hoiuala.
Asustus.
Aastal 2011 elas vallas 1101 lätlast, 46 venelast, 7 valgevenelast, 8 ukrainlast ja 4 poolakat.
Valla külad:
Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.
Tehnoloogiline teater

Tehnoloogiline teater on teatri liik, mis kasutab laval kõikvõimalikke tehnilisi elemente lisaks sellistele klassikalistele väljendusvahenditele nagu näitleja, lava-, heli- ja valguskujundus. 
Masinate funktsioonidest saab omaette tähendustasand ja märgisüsteem, mis paralleelselt klassikaliste vahenditega edastab lavastuse ideid, meeleolu ja lugu. Tehnoloogilises teatris ei ole tehnoloogia vahendavas ega muid lavastuskomponente toetavas funktsioonis, vaid keskses funktsioonis kogu lavastuse olemuses ning tehnoloogia kasutamine on iseseisval ja nähtaval kohal. Tehnoloogilise teatri eesmärk on jõuda publikuni läbi tehnilise vahendi, näiteks haigettegeva helitugevuse, silmipimestava valguse või tehnilise masina.
Tehnoloogiline teater on eesti teatri kontekstis iseseisvalt kujunenud mõiste. Eesti meedia hakkas lavastuste tehnoloogiliste vahendite kasutamisele intensiivsemat tähelepanu pöörama alates Von Krahli teatri lavastustest „Eesti mängud. Pulm“ (1996) ja „Libahunt“ (1998). Seoses nendega kasutas Andrus Laansalu esimesena tehnoloogilise teatri mõistet. Eestis on grupp tegijaid, kes on selle võtnud oma tähelepanu keskpunkti. Nende hulgas on praegu aktiivsed Andrus Laansalu/Andreas W, Erik Alalooga, Taavet Janseni, MIMprojecti ja Henri Hüti.
Mujal maailmas sai tehnoloogiline teater alguse 1980. aastatel, mil seoti kunst, tehnoloogia ja näitemäng, kasutades erinevaid sidevahendeid, näiteks arvutit, faksi ja telefoni. Arvuti tekkimine mõjutas enim tehnoloogilise teatri arengut. Esimesed katsetajad olid Fluxus grupp ja John Cage.
Forvard

Forvard kuulub tuletisinstrumentide alla. Forvard on kahe osalise vaheline leping, mis kohustab tulevikus lepingupooli varem kokkulepitud tingimustel (nagu hind, kogus ja kauba üleandmise kuupäev) vastavalt müüma ja ostma finantsvara. Erinevalt futuurist ei ole forvardid standardiseeritud ning lepingu tingimused sõltuvad lepingupoolte kokkuleppest. Kuna tegu ei ole standardiseeritud instrumendiga, on forvard paindlik. Sellest tingituna ei kaubelda forvarditega börsil, vaid järelturul (OTC turg) ehk nn üle leti turul.
Forvardi kasutamise eesmärgid.
Forvardeid kasutatakse peamiselt spekuleerimiseks ja riskide leevendamiseks. Forvardi müüv osapool sõlmib lepingu, et kindlustada ennast müüdava vara hinnalanguse vastu, ehk ta omandab lühikese positsiooni. Kui risk peaks realiseeruma ning vara hind langeb, on teine lepingupool kohustatud selle ostma kokkulepitud hinnaga. Teine pool ehk ostja sõlmib lepingu, et kindlustada ennast ostetava vara hinnatõusu vastu, ehk ta omandab pika positsiooni. Juhul kui vara hind tõuseb, on ostev lepingupool teeninud tulu, saades vara turuhinnast odavamalt. Põhimõtteliselt on ostva osalise puhul tegemist spekulandiga, kes ennustab ostetava vara hinna tõusu.
Valuuta forvardeid ehk tähtpäevatehinguid kasutavad välisturul tegutsevad subjektid, et kindlustada ennast valuutariskide vastu.
Forvardi riskid.
Kuna forvardid ei ole standardiseeritud lepingud nagu futuurid, ei kaubelda nendega börsil, vaid järelturul (OTC) ehk nn üle leti turul. Järelturul kauplemise puhul pole tehingu tegemisse kaasatud arvelduskoda, mis börsil toimib tehingu seadusliku vahendajana ning garanteerib nii ostjale kui ka müüjale, et tehing täidetakse. Arvelduskoja puudumisega kaasneb risk, et lepingupooled ei täida oma kohustusi.
Launkalne

Launkalne (vanasti ka Launkalns) on küla ("ciems") Lätis Smiltene piirkonnas, Launkalne valla halduskeskus. Launkalne asub piirkonna keskusest Smiltenest 18 ja Riiast 118 kilomeetri kaugusel merepinnast 185 meetri kõrgusel. 
Lisaks vallavalitsusele on külas veel algkool, rahvamaja, raamatukogu ja postkontor. Launkalnes asuvad Launkalne ja Launkalnes skola bussipeatus.
Küla on esimest korda mainitud 1584. aastal, mil see asus Kapeņkalnsi katoliku kabeli juures. Arvatakse, et selle nimi tuleneb osaliselt eesti keelest, "kalns" tähendab läti keeles mäge ja nimetus oleks olnud siis "mäest lõunas". Hiljem asus seal Launkalne mõisa ("Launekaln") hoonetekompleks, mille juurde kujunes ka praegune küla. Nõukogude ajal asus seal sovhoosi Launkalne keskasula. 
Külas kasvav Ozoli tamm on looduskaitse all.
Blanche

Ellie Delvaux (esinejanimega Blanche; sündinud 10. juunil 1999 Brüsselis) on Belgia laulja ja laulukirjutaja.
2016 osales Delvaux Belgia "The Voice" saates, kuid kaugele ta seal ei jõudnud. 
Blanche esindas Belgiat 2017. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel lauluga "City Lights". Laul saavutas 363 punktiga neljanda koha. Eesti telefonihääletustel oli tema laul favoriit.
25. mai 2018 ilmus Blanche teine singel "Wrong Turn".
Tuntud on veel singlid "Empire" ja "Fences".
Thamara Gatšetšiladze

Thamara Gatšetšiladze (Thako Gatšetšiladze; gruusia keeles თამარა გაჩეჩილაძე (თაკო გაჩეჩილაძე); sündinud 17. märtsil 1983 Thbilisis) on Gruusia laulja, laulukirjutaja ja näitleja.
Ta esindas Gruusiat 2017. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Kiievis 1. poolfinaalis lauluga "Keep the Faith". Laul poolfinaalist edasi ei pääsenud.
Ta kuulus gruppi Stephane &amp; 3G, mis pidi Gruusiat esindama 2009. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Moskvas lauluga "We Don't Wanna Put In". Laulu poliitilise sõnumi tõttu seda lauluvõistlusele ei lubatud.
Slavko Kalezić

Slavko Kalezić (montenegro keeles Славко Калезић; sündinud 4. oktoobril 1985 Podgoricas) on Montenegro laulja, laulukirjutaja ja näitleja.
Ta esindas Montenegrot 2017. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Kiievis 1. poolfinaalis lauluga "Space". Laul poolfinaalist edasi ei pääsenud.
Fusedmarc

Fusedmarc on Leedu elektroonilise muusika bänd Vilniusest. 
Bändi laulja on Viktorija Ivanovskaja, multiinstrumentalist Denisas Zujevas ja visuaaldisainer Stasys Žakas.
Fusedmarc esindas Leedut 2017. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Kiievis 2. poolfinaalis lauluga "Rain of Revolution". Laul poolfinaalist edasi ei pääsenud.
Papjeemašee

Papjeemašee (prantsuse keelest "papier maché", 'mälutud paber') on materjal ja tehnika, mida kasutatakse ruumiliste objektide valmistamiseks. Papjeemašee peamised komponendid on liimaine ja paber. Vahel kasutatakse ka kipsi või kangast, vastavalt kas sidususe või elastsuse suurendamise eesmärgil. Papjeemašeest esemete valmistamiseks kasutatakse kaht meetodit. Eelpoolnimetatud materjalidest kas segatakse kokku ühtlane mass, millest annab voolida või pressida erinevaid kolmemõõtmelisi objekte, või laotakse vormile paberikihte vaheldumisi liimainega. Mõlema meetodi tulemuseks on tugev ja võrdlemisi kerge objekt. Tugeva ja tiheda koostise annab paberis leiduv tselluloos.
Ajalugu.
Papjeemašee kodumaa on nagu paberilgi Hiina. Muuhulgas kasutati seda seal kiivrite ja turviste valmistamiseks. Mida kaugemale tehnika levis, seda rohkem variante selle kasutusele leiti. Pabermassist maske hakati tegema Jaapanis ja Pärsias, nukke esiti Prantsusmaal 16. sajandil, kui papjeemašee Euroopasse jõudis. Tuntud papjeemašeenukkude kasutajaid oli nukunäitleja Frank Paris.
Makseinstrument

Makseinstrument (maksevahend) võib olla sularaha või sularahata tehtav ülekanne. Sularahamaksete tähtsus väheneb, samal ajal kui sularahata tehingutel on üha olulisem roll. Sularahatehinguid seostatakse üksikisikute igapäevaste väiksemate ostudega. Sularahata ülekandeid peetakse lihtsaks, usaldusväärseks, kiireks ja odavaks rahaliste vahendite kasutamiseks makseteenuse pakkujalt. 
Tehnoloogia areng ja makseinstrumendid.
Elektrooniliste kanalite areng pakub võimalust mugavamate, soodsamate ja kiiremate makseinstrumentide loomiseks. Vastu tulles turu ootustele, on pangandussektor töötanud välja elektroonilised makseinstrumendid, mille kasutuselevõtuga on vähenenud sularaha ning paberkandjal maksejuhiste kasutamine. Tänu elektrooniliste kanalite arengule on loodud võimalus tasuda arveid ning teha makseid kodust lahkumata ja tasuda kaupade eest müügikohas. 
Mittesularahalised makseinstrumendid.
Mittesularahaliste maksevahendite abil tehtud maksete hulk võrreldes sularahamaksetega on Eestis aasta-aastalt kasvanud. Sularahata makseinstrumendid on kreeditmaksed, e-raha, maksetšekid, pangakaardid, virtuaalraha ja vekslid.
Kreeditmaksete puhul annab maksja elektroonilise kanali kaudu juhise raha siirdamiseks oma pangakontolt saaja pangakontole nii pangasiseselt kui ka ühest pangast teise. 
Kreeditmaksete võimalused: 
E-raha (ka elektrooniline raha, elektronraha, digitaalne raha, digiraha, küberraha) on raha või muu maksevahend, mida vahetatakse vaid elektrooniliselt. 
Maksetšekid ei ole Eesti makseinstrumentide turul kunagi erilise tähtsusega olnud. Siiski on neilgi kindel kasutajaskond. Maksete üldarvu kasv on vähendanud maksetšekkide osatähtsust muude makseinstrumentidega võrreldes. 
Pangakaardid ehk kaardimakse võimalus on sularahaga arveldamisest kiirem, turvalisem ja mugavam. Deebetkaardiga saab kasutada ettevõtte kontol olevat raha, võtta välja sularaha ja maksta kauplustes. Krediitkaarti on mugav kasutada reisil või juhul, kui on vaja lisaraha. Pangakaardid on mugavad maksevahendid nii Eestis, välismaal kui ka internetipoodides. Sularaha saab kätte kõikide pankade sularahaautomaatidest Eestis ja välismaal, ka ülevaate kontojäägist saab soovi korral sularahaautomaadi vahendusel. 
Virtuaalraha on digitaalne väärtus, mida ei ole emiteerinud keskpank, krediidi- või e-raha asutus. Seda saab mõnel juhul kasutada raha alternatiivina. Keskpangad ja järelevalveasutused on üldiselt seisukohal, et virtuaalraha kasutamisega kaasnevad riskid. 
Veksel (sks "Wechsel") on ühepoolne tingimusteta võlakohustus maksta veksli seaduslikule valdajale otse või kolmanda isiku kaudu vekslil märgitud rahasumma kas vekslile kirjutatud tähtajal (käskveksel) või veksli ettenäitamisel (näitveksel). Itaalia linnriigid võtsid esimese maksevahendina kasutusele just võlatunnistused (võlakirjad või vekslid).
Tareste maastikukaitseala

Tareste maastikukaitsala on Hiiumaa põhjaosas, Kärdla ja Tõrvanina vahelisel rannaalal, asuv maastikukaitseala. Administratiivselt asub kaitseala Hiiumaa vallas Tareste külas ja Kärdla linnas. Kaitseala pindala on 452,5 hektarit, mis hõlmab nii maismaad kui mereala.
Tareste-Tõrvanina piirkond on elupaigatüüpidelt mitmekesine ja vaheldusrikas ala, mida kasutatakse puhke- ja õppe-eesmärkidel. Tareste laht ja rannikuala on rände- ja pesitsuspaigaks rohketele vee- ja rannikulindudele. Alale jäävad ka kaitsealuste taimeliikide kasvukohad.
Kaitsekorraldus.
Tareste maastikukaitseala moodustati Eesti Vabariigi Valitsuse 18. mai 2007 määrusega nr 150.
Kaitsealal on moodustatud kaks sihtkaitsevööndit ja üks piiranguvöönd:
Elupaigatüübid.
Tareste maastikukaitsealale jäävad valdavalt luitemetsad, kus kuivad luitevallid vahelduvad soiste nõgudega. Ala ilmestavad ka avatud rannaniidud ja roostikud.
Tareste maastikukaitsealal kaitstavad elupaigatüübid on järgmised: 
Elustik.
Vastavalt kaitse-eeskirjale kaitstakse Tareste maastikukaitsealal linnudirektiivi I lisasse kantud liike rukkirääku ja sookurge, mis on ühtlasi III kaitsekategooria liigid ning I ja II kaitsekategooria linnuliike ning II ja III kaitsekategooria taimeliike.
Linnud.
Kaitstavad linnuliigid Tareste maastikukaitsealal:
Taimed.
Tareste maastikukaitsealal esineb järgmisi kaitsealuseid taimeliike:
Turism.
Kaitsealale oli rajatud Kärdla-Tõrvanina matkarada, mis kulges mööda rannikut Kärdlast Tõrvaninale. 5,5 kilomeetri pikkune rada läbis erinevaid metsa- ja rannikukooslusi. Riigimetsa Majandamise Keskus sulges 2019. aasta alguses ametlikult matkaraja ja likvideeris telkimisala. [[2021]. aasta kevadel likvideeriti matkaraja lagunenud laudtee.
Tõrvaninal asub liivane supelrand, mida ääristavad nõmme- ja [[palumännik]]ud. Rand on kuulus oma valgete laulvate liivade poolest.
Viited.
[[Kategooria:Kaitsealad]]
[[Kategooria:Hiiumaa vald]]
[[Kategooria:Hiiu maakond]]
Loime peakraav

Loime peakraav (ka Arunda oja) on peakraav Sakala kõrgustiku idaosas Viljandi maakonnas Viljandi vallas, Väluste oja parempoolne lisajõgi.
Kraavi pikkus on 6,9 km, valgla pindala 6,8 km², langus 6 m ja lang 0,87 m/km. Kraav saab alguse 50 m kõrgusel Vasara külas ning suubub Mõnnaste külas 44 m kõrgusel paremalt poolt Väluste ojasse 12,2 km kaugusel selle suudmest. Kraav kuulub Ida-Eesti vesikonda ja Võrtsjärve alamvesikonda.
Kuini 1982. aastani suubus kraav Ärmä jõkke, kuid maaparandustööde käigus suunati see Väluste ojasse.
Ando Süvari

Ando Ivar Süvari (ka Anto Ivar Süvari, Ando Iwar Suvari ja "Ando Suvari", kuni 1936. aastani Sirmann; 17. august 1920 Pärnu – 2. märts 2012 Virginia Beach) oli eesti päritolu USA psühhiaater.
Süvari lõpetas 1938. aastal Pärnu poeglaste gümnaasiumi ja õppis Tartu Ülikoolis õigusteadust. 
Teise maailmasõja ajal oli ta SD ametnik Viljandis. 1944. aastal põgenes ta Saksamaale, kus elas üle Dresdeni pommitamise ning õppis meditsiini. 
Ameerika Ühendriikides elades jätkas ta õpinguid psühhiaatria alal ja omandas meditsiinidoktori kraadi.
1954. aastal kolis Süvari USA Rhode Islandi osariiki Newporti, kus töötas osariigi meditsiinikeskuse (Rhode Island Medical Center) vaimse tervise osakonna psühhiaatrina ja pidas ka erapraksist kuni pensionile jäämiseni 1985. aastal. 2004. aastal tunnustas Rhode Islandi osariik Süvari pikaajalist riigiteenistust ja andis sealsele pikaajalise hooldusravi keskusele (Long Term Care Center) tema nime.
Süvari oli kaks korda abielus. Tema esimene abikaasa oli Laine Nuuma ning nende lapsed on Agu, Madia ja Mari-Ann. Abielust kreeka päritolu meditsiiniõe Candice Thompsoniga sündis filminäitlejaks saanud tütar Mena Suvari ning nende pojad on Ando, Sulev ja Jüri.
Etendusasutus

Etendusasutus etendusasutuse seaduse tähenduses on asutus:
Etendusasutus on veidi laiem mõiste kui teater, etendusasutus on ka näiteks festivale korraldav agentuur, kontserdisaal, tantsuagentuur. 
Suurem osa Eesti etendusasutustest on aasta ringi tegutsevad institutsionaalsed teatrid, kel on oma teatrimaja ja püsiv kaader. Riik toetab etendusasutusi nende omandivormist olenemata. Riigilt saavad tegevustoetust 26 teatrit.
Etendusasutuste tegevust reguleerib Etendusasutuste seadus. Vastu võetud 11. juuni 2003.
Etendusasutuste tegevus kuulub kultuuri valdkonda, paigutudes peamiselt kaunite kunstide sekka , eeskätt etenduskunstide aladele.
Eesti kuulub teatriskäikude arvu poolest Euroopa tippu. 2015. aastal käidi Eestis teatris ligi 1,2 miljonit korda. See on märkimisväärne, kui arvestada, et Eestis elab 1,3 miljonit inimest.
Eesti suurimad etendusasutused on Rahvusooper Estonia ja SA Teater Vanemuine.
Eestis on teater kui Etendusasutus piirkonniti hästi kättesaadav. Kõigil elanikel on võimalik ligikaudu 50 km raadiuses oma elukohast etenduskunstidest osa saada. Seda võimaldab nii teatrite paiknemine üle Eesti kui ka riiklik toetusprogramm "Teater maal".
Teatristatistikat kogub Eesti Teatri Agentuur. Regulaarset ülevaadet Eesti teatrikunstist annab Eesti teatri festival Draama (Kultuuriministeeriumi veebileht 2017 aprill).
Etendusasutusi ühendab ja nende huve teatrite esindajana ning kunstivaldkonna igakülgse arendajana kaitseb Eesti Etendusasutuste Liit (EETEAL).
Roberto Cabañas

Roberto Cabañas González (11. aprill 1961 Pilar – 9. jaanuar 2017 Asunción) oli Paraguay jalgpallur, ründaja.
Klubikarjäär.
Aastatel 1980–1984 mängis ta Põhja-Ameerika Jalgpalliliigasse kuuluvas New Yorgi Cosmoses. 1983. aasta hooajal valiti ta liiga väärtuslikumaks mängijaks ning oli liiga suurim skoorija.
Euroopas mängis ta Prantsusmaa klubides Stade Brestois 29 ja Lyoni Olympique.
Koondisekarjäär.
Ta mängis Paraguay rahvuskoondises 1986. aasta maailmameistrivõistlustel ning 1979., 1987. ja 1993. aasta Copa Américal.
1986. aasta maailmameistrivõistlustel viimases alagrupimängus lõi ta kaks väravat Belgiale. 2:2 viigiseisus lõppenud mäng kindlustas Paraguay edasipääsu kaheksandikfinaali, kus kaotati 0:3 Inglismaale.
Pošehhonje rajoon

Pošehhonje rajoon (vene keeles "Пошехонский район") on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Jaroslavli oblasti põhjaosas. Rajooni keskus on Pošehhonje linn.
Rajoon piirneb põhjas Vologda oblasti, idas Pervomaiski rajooni, kagus Danilovi rajooni, lõunas Tutajevi rajooni, edelas Rõbinski rajooni ja läänes Rõbinski veehoidlaga.
Rajooni pindala on 4383 km², millega on see pindalalt Jaroslavli oblasti suurim rajoon. Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 14 292. 2002. aastal oli elanikke 18 209 ja 1989. aastal 22 734.
Haldusjaotus.
Pošehhonje rajooni asulad kuuluvad ühe linna (Pošehhonje) ja nelja külaasunduse koosseisu.
Riigiteater

Riigiteater on riigiosalusega sihtasutusena tegutsev etendusasutus, millel riik on ainus või üks asutaja. 
Eestis.
Eesti teatrisüsteemis on riigiteater riikliku finantseerimisega, mis on keskmiselt 65% teatri tulust. Eestis on 8 riigi asutatud sihtasutust, n-ö G8:
Katy Bødtger

Katy Bødtger (28. detsember 1932 Kopenhaagen – 1. mai 2017) oli taani laulja.
Bødtger esindas lauluga "Det var en yndig tid" Taanit 1960. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Londonis. Laul sai 13 osaleja seas nelja punktiga 10. koha.
Carlin Romano

 
Carlin Romano (sündinud 1953 New Yorgis) on USA kriitik ja filosoofiaajaloolane, teose "America the Philosophical" autor. 
Ta on lõpetanud 1976. aastal Princetoni Ülikooli bakalaureusekraadiga. 1979. aastal sai ta Yale'i Ülikoolist magistrikraadi. Doktorikraadi õigusteaduses (J. D.) sai ta Columbia Ülikoolis New Yorgis.
Ta töötab Pennsylvanias asuva Ursinus College'i filosoofia ja religiooniuuringute osakonnas filosoofia ja humanitaaria professorina ning Pennsylvania Ülikooli õppeasutuses Annenberg School for Communication lektorina (osalise tööajaga). Ta oli aastatel 1984–2009 ajalehe The Chronicle of Higher Education arvustaja ja ajalehe The Philadelphia Inquirer kirjanduskriitik.
Oma 2012. aastal ilmunud raamatus "America the Philosophical" väidab ta, et tänapäevased Ameerika Ühendriigid omavad maailma ajaloos kõige rikkalikumat filosoofilist kultuuri ning et see on ka tänapäeval parim koht filosofeerimiseks.
Paide Jumalaema Uinumise kirik

Paide Jumalaema Uinumise kirik ehk Paide Uspenski kirik oli õigeusu kirik Paides Järva maakonnas Paide Vallimäel, Tallinna tänava ja Valli tänava suunalisel Edelabastionil. Kirik ehitati 1862. aastal Peterburi kaupmehe Nikolai Russanovi toetusel ja eestvedamisel ning hävis 1993. aasta 29. aprillil tulekahjus.
Ajalugu.
Vajadus õigeusu koguduse järele Järvamaal tekkis juba enne 1861. aastat, kui Paides elas arvukalt õigeusklikke. Jumalateenistusi hakkas pidama Tallinna garnisoni kiriku teine preester Theodor Grigorjev kolm-neli korda aastas üüritud eramajas. Usklike arvu pideva kasvamisega suurenes ka vajadus alalise pühakoja ja preestri järele. Preester Grigorjevi ettevõtmisel pühitseti 5. aprillil 1861. aastal renditud eramajas Paide õigeusu "ajutise kiriku" nime kandev ühe altariga pühakoda. Uues hoones alustati korrapäraste jumalateenistustega ja alalise preestriga, kelleks määrati Tallinnast Paidesse elama asunud Theodor Grigorjev.
Uue ja suurema hoone ehitamiseks palus preester Grigorjev abi kaupmees Russanovilt, kes kiriku ehitamist 27 602 hõberubla ja 20 kopikaga toetas. Püstitatava kiriku asukohaks valiti Paide Vallimäe edelabastion. 1863. aasta 8. septembril pühitsesid uue kirikuhoone Novgorodi ja Peterburi metropoliit Issidor ja mitmed vaimulikud üle Eesti. Uus Paide Jumalaema Uinumise kiriku kirikuhoone (vene k. "Вейсенштейнский Успенская церковь") oli Eestis pikka aega ainulaadne ja teistest 19. sajandi teisel poolel ehitatud õigeusu kirikutest erinev Bütsantsi stiilis puitehitis.
Kogudusel oli 1862. aastal 280 liiget, 1865. aastal juba 347. Kõige rohkem oli koguduse liikmeid 1902. aastal, mil nende koguarv oli 632. Järgnevatel aastatel see arv järk-järgult vähenes.
Kiriku juures tegutses õigeusu kihelkonnakool ja õigeusu abikool Vahastu mõisas.
1938. aastal oli koguduseliikmeid üle 200. Koguduse hooldajaks-preestriks oli A. Pops, kes on Lelle koguduses preestriks. Alaliselt viibis Paides ainult köster, kelleks on J. Taal. . 
Paide õigeusklike kogudus liideti 1965. aastal Türi õigeusu kiriku kogudusega ning 1966. aastal anti Paide Muuseumile üle kirikuarhiiv, mis tähistas ühtlasi ka õigeusu koguduse tegevuse lõppu Paides. Pärast seda kasutati kirikuhoonet laona.
Kirik põles 1993. aasta 29. aprillil, misjärel hoone lammutati kuni vundamendini.
Leid kiriku varemetest.
2004. aasta mais alustas Paide Linnavalitsus kirikuvaremetel töid, eesmärgiga korrastada vundamendimüür ning katta varisemisohtlikud keldrid pinnasega. Tööde käigus leiti vundamendist vana pudel, milles oli kaltsupaberil dokument; samuti leiti lähedusest 19. sajandi teisest poolest pärinevad 14 Venemaa münti. Veekahjustuse tõttu oli enamik teksti loetamatu, sellelt võis siiski välja lugeda kiriku ehitamiseks eraldatud rahasummad ja mõne annetaja nimed ning kuupäeva 14. juuli 1860, mil kiri pudelisse pandi. Pudel arvatakse olevat osa nurgakivi panekuga müüri peidetust. Mündid ja ürik saadeti Järvamaa muuseumi.
Martin Vabat

Martin Vabat (kodanikunimega Martin Ellermaa; sündinud 2. aprillil 1981 Raplas) on eesti luuletaja.
Ta on avaldanud luulet ajakirjades Värske Rõhk ja Looming (6/2009, 4/2015, 9/2016, 5/2017, 12/2020). 
Vabat on Eesti Kirjanike Liidu liige alates 2014. aastast.
Teda on kaks korda esitatud Liivi luuleauhinna üheks nominendiks: 2015. aastal luuletusega "Ela" ja 2017. aastal luuletusega "Inimesed on kui liblikad".
Luulekogud.
Kolmes esimeses kogus on autori enda joonistused.
Inglise-Afgaani sõda

Inglise-Afgaani sõdasid on olnud mitu:
Oleksandr Danõljuk

Oleksandr Danõljuk (ukraina keeles Олександр Олександрович Данилюк "Oleksandr Oleksandrovõtš Danõljuk"; sündinud 22. juulil 1975 Grigoriopolis Moldaavia NSV-s) on Ukraina poliitik ja riigitegelane.
Elu ja haridus.
Ta sündis aastal 1975 Grigoriopolis Moldaavia NSV-s (praegu Transnistria Moldaavia Vabariik). Ta lõpetas Kiievi 15. Keskkooli, seejärel Ukraina Rahvusliku Tehnikaülikooli "Igor Sikorski nimelise Kiievi Polütehnilise Instituudi" juures oleva Investeerimise ja Mänedžmendi Instituudi, hiljem lõpetas ta Indiana Ülikooli juures oleva ärikooli.
Ta töötas kolm aastat firmas McKinsey &amp; Company, tegeldes mitmesuguste projektidega Londonis ja Moskvas, seejärel juhtis ta aastatel 2006–2010 investeerimisfonde Londonis ja Luxembourgis.
Ukraina riigi teenistuses.
Septembrist 2010 juhtis ta Majanduslike reformide juurutamise koordineerimiskeskust. 17. juulist 2014 oli ta Ukraina presidendi alaline esindaja Ukraina Ministrite Kabineti juures. Ta oli 25. septembrist 2015 kuni 14. aprillini 2016 Ukraina Presidendi Administratsiooni ülema asetäitja ning 14. aprillist 2016 kuni 7. juunini 2018 Ukraina rahandusminister. 
Ukraina Rahvusliku Julgeoleku ja Kaitse Nõukogu.
28. mail 2019 määras president Zelenskõi Danõljuki oma ukaasiga Ukraina Rahvusliku Julgeoleku ja Kaitse Nõukogu sekretäriks, kuid juba sama aasta 30. septembril vabastas ta sellest ametist.
Isiklikku.
Oleksandr Danõljuk on abielus ja tal on kaks poega. 23. aprillil 2016 teatas ta, et loobub Suurbritannia kodakondsusest, kuna kavatseb oma poliitilise karjääri üles ehitada Ukrainas; samal ajal abikaasa ja pojad jäid Ukraina-Suurbritannia topeltkodakondsusse.
Lubań (Poola)

Lubań (saksakeelne nimi "Lauban") on linn Poolas Alam-Sileesia vojevoodkonnas, Lubańi maakonna halduskeskus.
Lubań asutati 1220. aasta paiku ja seda on kirjalikult mainitud 1268. aastal.
1346 moodustati Ülem-Lusaatia kuue linna liit, kuhu kuulusid Bautzen, Görlitz, Kamenz, Lauban, Löbau ja Zittau.
1815–1945 kuulus linn Preisimaa Sileesia provintsi.
Linnas toodetakse niisutatud salvrätte.
Comrati Riiklik Ülikool

Comrati Riiklik Ülikool (gagauusi keeles "Komrat Devlet Universiteti", rumeenia keeles "Universitatea de Stat din Comrat") on avalik ülikool Moldovas Comratis. Ülikool asutati 11. veebruaril 1991.
Ülikoolil on neli teaduskonda.
Pune tee

Pune tee on tänav Tallinnas Pirita linnaosas Kose asumis.
Tänav on umbtänav, mis ristub Karukella teega.
Pune tee sai nime 8. mail 2002.
Anier

Anier on perekonnanimi.
2019. aasta 1. jaanuari seisuga oli perekonnanimi Anier Eestis 68 mehel ja 77 naisel.
Beata Tyszkiewicz

Beata Maria Helena Tyszkiewicz (sündinud 14. augustil 1938 Wilanówis (tänapäeval Varssavi)) on Poola näitleja.
Alonen

Alonen on perekonnanimi.
2020. aasta 1. jaanuari seisuga oli perekonnanimi Alonen Eestis alla viiel mehel ja alla viiel naisel.
Hiie põik

Hiie põik on tänav Tallinnas Pirita linnaosas Kose asumis.
Hiie põik sai praeguse nime 14. veebruaril 1958. Tänav on saanud nime Hiie tänava järgi. Enne seda oli tänava nimi Hõbemäe tänav.
Abaja tänav (Tallinn)

Abaja tänav on tänav Tallinnas Pirita linnaosas Kose asumis.
Abaja tänav sai nime 14. veebruaril 1958. Tänav on saanud nime Varsaallika oja abaja järgi.
Butafooria

Butafooria ehk matkised on ehtsaid esemeid matkivad, enamasti odavast materjalist ebaehtsad esemed, mida kasutatakse näiteks teatrilaval, filminduses, reklaami tegemiseks või muul otstarbel. Butafooria termin tuleneb itaalia keele sõnast "buttafuori" ning tähendab näitlejaid lavale saatvat lavastajaabi: "buttare" 'viskama, loopima' + "fuori" 'välja'.
Butafooria teostajat nimetatakse butafooriks, kes kuulub teatri loov-tehniliste töötajate hulka. Samas on ka vabakutselisi butafoore.
Butafoorsete esemete suurus võib varieeruda imepisikestest ning õrnadest ehetest muuseumis kuni (üle-)elusuuruste autode, loomade ning majadeni teatrilaval või filminduses.
Ajalugu.
Esimesed märkmed butafooriast pärinevad Vana-Kreekast, kus näitlejad kasutasid 6. sajandil eKr Dionysose austamiseks korraldatud pidustustel tragöödiate ja komöödiate esitamisel tegelaskujude kujutamiseks maske. Suuremad lava kujundavad detailid võeti kasutusele 16. sajandi lõpus Itaalias. Need olid alguses ainult tasapinnalised maalitud teatridekoratsioonid, mis muudeti ruumiliseks perspektiivi kasutades.
Töövahendid.
Peamised töövahendid on kõiksugused materjalid, mis on saadaval ehituspoodides: enamasti puit, EPS-plaat (nt penoplast), montaaživaht, liimid, plastid, silikoonid. Lisaks kasutatakse palju paberit (vt Papjeemašee). 
Töö käigus kasutatakse palju tööriistu, nt vaibanuga, kruvikeeraja, elektrilised tööriistad, soojapuhur. 
Õpe.
Dekoraator-butafooriks saab Eestis õppida Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemias teatrikunsti visuaaltehnoloogia õppekava ühe suunana. Rakenduskõrgharidusõpe kestab neli aastat ning vastuvõtt toimub igal paarisaastal.
Butafooriateenust pakuvad järgmised firmad: Moestuudio Must Luik OÜ, Rekvisiit.ee, Stagecraft OÜ.
Hiie tänav (Tallinn)

Hiie tänav on tänav Tallinnas Pirita linnaosas Kose asumis.
Hiie tänav sai nime 14. veebruaril 1958. Tänav on saanud nime sealsete iidsete puude järgi.
Hiiepuu tänav

Hiiepuu tänav on tänav Tallinnas Pirita linnaosas Kose asumis.
Hiiepuu tänav sai nime 29. mail 2015.
Hunditubaka tee

Hunditubaka tee on tänav Tallinnas Pirita linnaosas Kose asumis.
Hunditubaka tee sai nime 8. mail 2002.
Jaanilille tee

Jaanilille tee on tänav Tallinnas Pirita linnaosas Kose asumis. Tänava pikkus on umbes 170 m.
Jaanilille tee sai nime 13. juunil 1958.