tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Georg Magnus Knüpffer

Georg Magnus Knüpffer (26. aprill 1785 Juuru, Harju kreis, Eestimaa kubermang – 13. aprill 1863 Väike-Maarja, Viru kreis, Eestimaa kubermang) oli Eesti vaimulik
Elulugu.
Knüpffer õppis Tallinna toomkoolis. Tartu ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1802–1805; Göttingeni ülikooli immatrikuleerus ta 16. oktoobril 1806. Ordineeriti õpetajaks 13. oktoobril/25. oktoobril 1812.
Oli aastatel 1812–1852 (kutsuti 13. septembril/25. septembril 1812) Väike-Maarja koguduse õpetaja. Haiguse tõttu ei võtnud praosti kohta vastu; jäi 9. oktoobril/21. oktoobril emerituuri.
Knüpffer oli 18. jaanuaril/30. jaanuaril 1838 Õpetatud Eesti Seltsi üks asutajaid, 13. märtsist/25. märtsist 1843 Eestimaa Kirjanduse Ühingu liige. Kirjutas Eestimaa sinodite ajaloost: "Beiträge zur Estn. Synodenprotokoll" (1847). Avaldas pastor Johann Engelhardt Benderi kirjutatud kurioosumid; "Maarahva kalendris" publitseeris silmaringi avaldavaid kirjutisi. Uuris Taani hindamisraamatut ("Liber Census Daniae"), töötades läbi seal kirjas olnud andmeid.
Isiklikku.
Tema vend Arnold Friedrich Johann Knüpffer oli Kadrina Katariina koguduse õpetaja, tema isa Friedrich Gustav Knüpffer oli Juuru Mihkli koguduse õpetaja, tema vanaisa Arnold Johann Knüpffer oli Kuusalu Laurentsiuse koguduse õpetaja, teine vanaisa Johann Georg Tideböhl oli Tallinna toomkoguduse saksa koguduse õpetaja, poeg Carl Theodor Knüpffer oli Väike-Maarja koguduse õpetaja, pojapoeg Georg Martin Knüpffer oli Ambla Maarja koguduse õpetaja. Tema poeg oli arhitekt Rudolf Otto von Knüpffer.
Staniitsa

Staniitsa (vene keeles "станица", ukraina keeles "станиця") on ühest või mitmest asustusüksusest koosnev administratiivüksus kasakate maadel.
Venemaal on 2006. aasta seisuga staniitsasid Krasnodari krais (192), Stavropoli krais (32), Rostovi oblastis (67), Volgogradi oblastis (40), Orenburgi oblastis, Adõgees (6), Inguššias, Kabardi-Balkaarias (5), Karatšai-Tšerkessias (6), Põhja-Osseetias (7), Dagestanis ja Tšetšeenias.
Georg Knüpffer

Georg Knüpffer on olnud mitme tuntud isiku nimi:
Slangerup

Slangerup on väikelinn Taanis Sjællandi saarel Frederikssundi vallas.
1. jaanuaril 2010 elas linnas 6735 inimest.
Muqaddimah

"Muqaddimah" ehk "Al-Muqaddimah" (المقدّمة‎ ; 'Sissejuhatus') ehk "Muqaddimah ibn Khaldūn" (araabia keeles مقدمة ابن خلدون) ehk "Prolegomena" (kreeka keeles "Προλεγόμενα") on Põhja-Aafrika ajaloolase Ibn Khaldūni 1377. aastal kirjutatud raamat, mis esitab varajase vaate üldajaloole. 
Ibn Khaldūn kirjutas oma töö eessõnana või esimese raamatuna oma kavandatud maailmaajaloole ("Kitāb al-‘ibar ('Raamat arengust')), kuid juba tema eluajal hakati seda sissejuhatustki käsitlema iseseisva tööna.
Mõned tänapäeva mõtlejad on seda vaadelnud ka esimese tööna, mis tegeleb ajaloofilosoofiaga või sotsiaalteadustega (sotsioloogia, demograafia, historiograafia, kultuurilugu, majandusteadus). "Muqaddimah" käsitleb ka islami teoloogiat, politoloogiat ning loodusteadustest bioloogiat ja keemiat. 
Sotsiaalajaloolisest sisust.
Tegemist on esimese sotsiaalprobleemidele pühendatud traktaadiga, mis on teadusliku ajaloouurimise eelkäija. Uskudes ajalooprotsesside seaduspärasusse, rakendas Ibn Khaldūn filosoofilise ratsionalismi printsiipe ajaloo uurimisele. Ta oli veendunud, et ühiskonna solidaarsustunne "ʻaşabīyah" võimaldab rahval ellu jääda ja soodsate tingimuste korral ka teisi juhtida ja alistada. Sellised vallutused näitavat, et domineeriv rühm suudab alistatud rahvaste ressursid ära kasutada, arendada kultuuri ja kõrgtasemel linnaelu. Aga kui valitsev klass harjub luksusliku elustiiliga, siis võtvat võimust enesega rahulolu ja nende vägi hakkavat hääbuma. Enam ei hoolitseta piisavalt alluvate eest, tekivad kadedus ja sisetülid ning majandus käib alla. Nii muutuvat riik kaitsetuks mõne uue hõimu või rändsuguharu ees, mis on parajasti omaenda "ʻaşabīyah"' tõusuteel, ja kogu tsükkel algavat uuesti otsast peale.
Tema arvates tingivad riigi arengut kaht liiki jõud: ühiskondlik faktor ehk paiksete ja rändhõimude omavahelised suhted ning isiklik faktor ehk igaühele omane püüe üksmeelele oma ligimestega. Inimloomuse ühiskondliku ja individuaalse alge tasakaalul rajanevat autoriteedi jõud ja vaimse õpetuse tugevus.
Rändkarplased

Rändkarplased ("Dreissenidae") on limuste hõimkonda kuuluv väikeste mageveekarpide sugukond. 
Rändkarplaste esindajad kinnituvad kividele või teistele kõvadele substraatidele kiuste ehk büssusniitide abil.
Aeroobne lagunemine

Aeroobne lagunemine on orgaanilise aine lagunemine mikroorganismide toimel aeroobses keskkonnas. Seda toimet või selle ärakasutamist nimetatakse aeroobseks lagundamiseks. 
Aeroobseid lagundamisprotsesse kasutatakse ära näiteks teatud reoveepuhastusetappides.
ʻAşabīyah

ʻAşabīyah (araabia keeles عصبية) on sotsiaalse solidaarsusena ilmnev inimestevaheline koosluste ja kaasluste aluseks olev seotus, suhestatus ja sidusus.
Mõiste oli tuttav juba islami eelsel ajal, kuid sai tuntuks Ibn Khaldūni teosest "Muqaddimah", kus seda on esitatud inimühiskonna põhilise sidemena ja peamise ajalugu liikuma paneva motiveeriva jõuna. "ʻAşabīyah" ei pea tingimata olema nomaadne ega põhinema veresidemetel, pigem sarnaneb see Vana-Rooma klassikalise vabariikluse filosoofiaga ja on seotud lojaalsusega. 
See sotsiaalse ühtekuuluvusega seotud side tagab ühtsuse ja grupi eneseteadvuse. Sel juhul saab rääkida neile omastest üldistest ühiselu vormidest. Ühestes ilmingutes on see ilmnev algselt nii kogukonnavaimuna kui hõimlusena, kuid arenenumal kujul ka kaasaegse rahvuslusena (natsionalismi). Samuti on sellele lähedane kommunitarismi mõiste, mis toob esile vajaduse tasakaalustada üksikisiku õigused ja huvid ühenduse kui terviku omadega. Väites, et üksikud inimesed (või kodanikud) on kujundanud kultuure ja väärtusi läbi oma kogukondade.
Tänapäeval on mõiste üldiselt analoogne solidaarsuse mõistega. Mõistel on ka negatiivne varjund, sest see võib viidata grupi lojaalsusele, mis ei sõltu asjaoludest. Seda seoses nii kuritegevuse, rahvusliku terroristliku vabadusvõitluse kui ka partisanisõjaga.
Georg Knüpffer (1850–1901)

Georg Martin Knüpffer (3. august / 15. august 1850 Väike-Maarja – 21. detsember 1901 / 2. jaanuar 1902 Tallinn) oli Eesti vaimulik.
Õppis aastatel 1863–1869 Tallinna Kubermangugümnaasiumis. Tartu ülikoolis õppis ta aastatel 1870–1872 ajalugu ja 1872–1877 usuteadust. Ordineeriti 4. aprillil / 16. aprillil 1877 Peterburis õpetajaks.
Knüpffer oli 1877. aastal Peterburi Jaani koguduse adjunktõpetaja. Kutsuti 15. juunil / 27. juunil 1877 Ambla Maarja koguduse õpetajaks, introdutseeriti ametisse 11. septembril / 23. septembril 1877. Jäi veebruaris 1891 emerituuri, elas seejärel Tallinnas.
Ta oli uues kirjaviisis välja antud Uue Testamendi korrektor. Pidas 1879. aastal II üldlaulupeol kõne, mis on koos veel kolme kõnega ära trükitud.
Isiklikku.
Tema isa Carl Theodor Knüpffer ja vanaisa Georg Magnus Knüpffer olid Väike-Maarja koguduse õpetajad, vanaonu Arnold Friedrich Johann Knüpffer oli Kadrina Katariina koguduse õpetaja, vanavanaisa Friedrich Gustav Knüpffer oli Juuru Mihkli koguduse õpetaja. Teine vanaisa Dietrich Martin Luther oli Tallinna suurgildi oldermann ja ajakirjandustegelane. Tema vend Theodor Robert Wilhelm Knüpffer oli naistearst.
Valdis Dombrovskise valitsus

Valdis Dombrovskis on juhtinud kolme Läti valitsust.
Valdis Dombrovskise teine valitsus

Valdis Dombrovskise teine valitsus oli 3. novembril 2010 Läti Vabariigi Seimi kinnitatud Valdis Dombrovskise juhitud kahe valimisliidu koalitsioonivalitsus.
Valitsuse koosseis.
Koalitsiooni koosseis:
Friedrich Knüpffer

Friedrich Gustav Knüpffer (16. (vkj)/27. oktoober 1745 Kuusalu, Harju kreis, Eestimaa kubermang – 28. märts (vkj)/8. aprill 1790 Juuru, Harju kreis, Eestimaa kubermang) oli Eestimaa vaimulik.
Friedrich Gustav Knüpffer õppis Tallinna toomkoolis ja aastatel 1764–1768 Halle ülikoolis. Ordineeriti 21. detsembril/1. jaanuaril 1771/1772 õpetajaks.
Friedrich Gustav Knüpffer oli aastatel 1771–1790 (kutsuti 25. oktoobril/3. novembril 1771) Juuru Mihkli koguduse õpetaja. Sai Eestimaa konsistooriumi assessoriks 27. jaanuaril/7. veebruaril 1785.
Aastal 1779 ilmunud "Jutluse Ramatus" on temalt mitu eestikeelset jutlust.
Isiklikku.
Tema isa Arnold Johann Knüpffer ja vanaisa Arend Johann Knüpffer olid Kuusalu Laurentsiuse koguduse õpetajad. Tema abikaasa Beata Christina (1753–1811) isa Johann Georg Tideböhl oli Tallinna toomkoguduse õpetaja. Poeg Arnold Friedrich Johann Knüpffer oli Kadrina Katariina koguduse õpetaja, teine poeg Georg Magnus Knüpffer oli Väike-Maarja koguduse õpetaja (nagu ka tema poeg Carl Theodor Knüpffer), väimees Georg Christian Sabler oli Haljala Püha Mauritiuse koguduse õpetaja.
Mauro-Giuseppe Lepori

Mauro-Giuseppe Lepori (sündinud 18. märtsil 1959 Luganos) on tsistertslaste kindralabt alates 2010. aastast.
16. mail 1994 valiti ta Hauterive'i kloostri abtiks ja 2. septembril 2010 tsistertslaste kindralabtiks.
Hagi Šein

Hagi Šein (ka Hagi Shein; 13. september 1945 Tallinn – 19. juuni 2024) oli juudi päritolu Eesti ajakirjanik, meediajuht ja televisiooniõppejõud; Eesti Televisiooni peadirektor (1992–1997).
Haridus.
Hagi Šein lõpetas 1963. aastal Tallinna 21. Keskkooli (hõbemedaliga) ning 1973. aastal Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo ja sotsioloogia erialal ("cum laude"). Seejärel oli ta teleajakirjanduse ja telesotsioloogia alal Moskva Riikliku Ülikooli ajakirjandusosakonnas aspirantuuris. 2001. aastal sai ta Tartu Ülikoolis teadusmagistrikraadi (MSc) ajakirjanduse alal. Aastatel 2001–2007 oli ta samas doktorantuuris televisiooni ajaloo ja meediapoliitika alal. Tema telemeediaalane kvalifikatsioon oli võrdsustatud doktorikraadiga 2002. aastal, mil ta valiti viieks aastaks Concordia Rahvusvahelise Ülikooli telemeedia professoriks.
Töö.
Ajakirjanduses ja meediajuhina.
1967. aastast töötas ta Eesti Televisioonis "Aktuaalse kaamera" tootmisassistendina (1967–1968), filmimonteerijana (1968–1971) ning sotsioloogi, saatejuhi ja kommentaatorina (1971–1988). Ta juhtis muu hulgas selliseid suure ühiskondliku kõlapinnaga saatesarju nagu "Kodulinn", "Ajurünnak", "Prillitoos", "Mõtleme veel" ja "Nõukoda". 
Aastatel 1990–1992 oli ta Eesti Televisiooni peadirektori asetäitja ja 1992–1997 Eesti Televisiooni peadirektor, 2000–2012 Ringhäälingu- ja Rahvusringhäälingunõukogu liige ning 2010–2012 Eesti Rahvusringhäälingu nõukogu esimees. Alates 2002. aastast oli ta rahvusringhäälingu ühiskondliku nõukogu liige. 
Ajakirjandusõppejõuna.
Hagi Šein õpetas televisiooni eriala Tartu Riiklikus Ülikoolis (1976–1986). Aastatel 1997–2003 töötas ta Concordia Rahvusvahelise Ülikooli meediateaduskonna dekaanina, seejärel Audentese Ülikoolis (2003–2006) ja Tallinna Ülikooli Balti Filmi- ja Meediakoolis (õppedirektor ja direktori kohusetäitja, 2006–2011). 2011–2021 oli ta TLÜ BFM-i meediaosakonna juhataja, audiovisuaalse meedia bakalaureuse- ja televisiooni magistriõppekavade kuraator.
Alates sügisest 2021 oli ta Tallinna Ülikooli Balti filmi, meedia, kunstide ja kommunikatsiooni instituudi telekultuuri külalisprofessor. Ta oli ka Eesti Filmi Andmebaasi peatoimetaja (2008. aastast), televisiooniteaduse ja -ajaloo andmebaasi Telekraat looja ja kuraator (2022) ning Eesti Filmi Instituudi nõukogu esimees (kuni oktoobrini 2022), Tallinna Ülikooli nõukogu, Tallinnfilmi nõukogu ja Eesti Rahvusarhiivi nõukogu liige.
Muu looming.
Hagi Šein tegi stsenaristi ja režissöörina 12 dokumentaalfilmi, näiteks "Ratastoolitants" (1986), "Raudrohutee" (1985) ja "Lepatriinutalv" (1989).
Ta kirjutas uurimusi Eesti televisiooni ajaloost, neist olulisemad on 
Poliitiline ja esindustegevus.
Hagi Šein oli Sotsiaaldemokraatliku erakonna liige (1999–2024). 
Ta oli varem ka Eestimaa Rahvarinde eestseisuse liige, Eestimaa Rahvuste Foorumi president, Tallinna linnavolikogu liige (2001–2004), Vabariigi Presidendi esindaja rahvusvähemuste ümarlauas ning Vabariigi Presidendi akadeemilise nõukoja liige (2002–2007).
Isiklikku.
Tema arhitektist vend Harry Šein (1947–2013) emigreerus 1979. aastal Iisraeli.
Artis Pabriks

Artis Pabriks (sündinud 22. märtsil 1966 Jūrmalas) on Läti poliitik, jaanuarist 2019 Läti kaitseminister. 
Ta oli kaitseminister ka 2010–2014 ja enne seda 2004–2007 Läti välisminister. 1. juulist 2014 kuni 5. novembrini 2018 oli Pabriks Euroopa Parlamendi liige. Ta kuulus 2018. aastani erakonda Ühtsus. 2018 lahkus ta erakonnast ja kandideeris 2018. aasta seimi valimistel valimisiidu Arengu eest/Poolt! nimekirjas ning osutus valituks.
Elulugu.
Artis Pabriks lõpetas 1992. aastal Läti Ülikooli ajaloolasena ja kaitses 1996. aastal doktorikraadi politoloogia erialal Taanis Aarhusi ülikoolis. Seejärel nimetati ta Valmierasse asutatud Vidzeme Kõrgkooli esimeseks rektoriks, kellena ta töötas kuni 2004. aastani. Selle kõrgkooli õppejõud on ta tänapäevani.
1998 astus Pabriks poliitikasse Rahvapartei asutajaliikmena. 2004. aastal valiti ta seimi liikmeks. Ta on seimi 8., 9. ja 10. koosseisu liige. 21. juulist 2004 kuni 28. oktoobrini 2007 oli ta Läti välisminister. Ta lahkus sellest ametist vastuolude tõttu oma erakonna liidritega ja järgmisel kuul lahkus ta ka Rahvaparteist.
2008. aasta septembris sai ta erakonna Ühendus Teise Poliitika Eest asutajaliikmeks.
2009. aasta sügisel oli ta külalisprofessor Boğaziçi Ülikoolis Türgis.
Ühtsus võitis 2010. aasta Läti parlamendivalimised ning Pabriksist sai 3. novembril 2010 Läti kaitseminister. Ta oli selles ametis kuni 22. jaanuarini 2014. 
2014. aasta Euroopa Parlamendi valimistel sai erakond Ühtsus neli kohta võimalikust kaheksast ning koos Valdis Dombrovskise, Sandra Kalniete ja Krišjānis Kariņšiga läks Pabriks Euroopa Parlamenti.
23. jaanuarist 2019 on ta Läti kaitseminister ja 17. maist 2022 ka siseministri kohusetäitja.
Helsingi Eesti Maja

Helsingi Eesti Maja (soome keeles "Viro-keskus") on Eesti Maja Soome pealinnas Helsingis. See asub aadressil Sörnäisten rantatie 22. 
Helsingi Eesti majas tegutsevad Eesti-Soome kultuuri-, haridus-, turismi- ja majandussuhteid korraldavad organisatsioonid. Hoonesse koliti 2010. aastal. Enne Sörnäisten rantatiele kolimist asus Eesti maja Helsingis Ma­riankatul.
Helsingi Eesti Majas asuvad Eesti-Soome suhteid korraldavad organisatsioonid: EAS-i Soome esindus, Eesti Instituut Soomes, Soome Eesti Ühingute Liit, Tuglase selts ja Tartu ülikooli esindus. Ka Helsingi Eesti Akadeemiline Klubi näitab Eesti Maja oma postiaadressina.
Eesti Maja asub Helsingi vanas elektrijaamas, mis ehitati aastail 1908–1913. Majas on kasulikku pinda 624 m2. Majas asub suurim eestikeelne raamatukogu väljaspool Eestit. Tuglase seltsi Balti raamatukogus on 33 000 eestikeelset, 1200 lätikeelset ja 800 leedukeelset teost.
Heiki Lindpere

Heiki Lindpere (sündinud 8. jaanuaril 1949 Tallinnas) on eesti õigusteadlane.
Ta lõpetas 1968. aastal Tallinna Merekooli tehnik-laevajuhina. Aastal 1976 lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli juristina; aastal 1984 kaitses õigusteaduste kandidaadi kraadi Nõukogude Liidu Teaduste Akadeemia Riigi ja Õiguse Instituudis.
Heiki Lindpere on töötanud muu hulgas Eesti Merelaevanduses tüürimehena, Eesti NSV Teaduste Akadeemia teadussekretärina, Eesti Merelaevanduse peajuristina, Tartu Ülikooli õigusinstituudi direktori ja mereõiguse professorina, Eesti Mereakadeemia teadusprorektori ja mereõiguse professorina ning Akadeemia Nord õigus- ja rahvusvaheliste suhete instituudi direktorina.
Ta on Haagi Alalise Vahekohtu liige ning lepitaja ja vahekohtunik riikidevahelistes mereõiguse alastes vaidlustes.
Alates juulist 2010 töötab ta Tallinna Tehnikaülikooli sotsiaalteaduskonna õiguse instituudis tehnoloogiaõiguse õppetooli teadurina.
24. novembril 2010 valiti ta Eesti Mereakadeemia rektoriks. Rektori viieaastane ametiaeg algas 1. jaanuaril 2011. Haridus- ja teadusminister Jaak Aaviksoo vallandas mereakadeemia rektori Heiki Lindpere 28. novembril 2012 koolis järelevalve käigus tuvastatud olematu personalipoliitika, eelarve- ja finantsdistsipliini rikkumiste tõttu.
Isiklikku.
Heiki Lindpere on jalgpalluri Joel Lindpere onu.
Arnold Johann Knüpffer

Arnold Johann Knüpffer (17. detsember/28. detsember 1707 Jõelähtme – 19. detsember/30. detsember 1755 Kuusalu) oli Eesti vaimulik.
Knüpffer immatrikuleeriti 6. septembril 1729 Halle ülikooli, 30. oktoobril 1730 Jena ülikooli. Ordineeriti õpetajaks 3. detsembril/14. detsembril 1735.
Oli aastatel 1735–1755 (kutsuti 10. detsembril/21. detsembril 1734) Kuusalu Laurentsiuse koguduse õpetaja.
Isiklikku.
Tema isa Arend Johann Knüpffer olid Kuusalu Laurentsiuse koguduse õpetaja, vanaisa Andreas Knüpffer oli Märjamaa Maarja koguduse õpetaja. Tema poeg Friedrich Gustav Knüpffer oli Juuru Mihkli koguduse õpetaja, pojapoeg Arnold Friedrich Johann Knüpffer oli Kadrina Katariina koguduse õpetaja, teine pojapoeg Georg Magnus Knüpffer oli Väike-Maarja koguduse õpetaja. Tema äi Johann Heinrich Gerth oli Kuusalu Laurentsiuse koguduse õpetaja.
August Vares

August Vares (16. juuni 1899 Vana-Võidu vald, Viljandimaa – 26. oktoober 1985 London) oli Eesti sõjaväelane (kaptenmajor).
Apolo Nsibambi

Apolo Robin Nsibambi (27. oktoober 1940 – 28. mai 2019) oli Uganda poliitik ja politoloog.
5. aprillist 1999 kuni 25. maini 2011 oli ta Uganda peaminister.
Ta õppis Londoni Ülikoolis majandusteadust ja Chicago Ülikoolis politoloogiat ning kaitses Nairobi Ülikoolis doktorikraadi. 
Aastatel 1978–1983 ja 1985–1987 oli ta Makerere ülikooli sotsiaalteaduskonna dekaan ning seejärel kuni 1990. aastani politoloogiaosakonna juhataja.
Aastatel 1996–1998 oli ta avalike teenuste minister ja 1998–1999 haridus- ja spordiminister.
Ta kuulub erakonda Rahvuslik Vastupanuliikumine.
Constantin Ackermann

Constantin Ackermann (surnud 1858) oli Tallinna raehärra alates 7/19. detsembrist 1852.
Arend Johann Knüpffer

Arend Johann Knüpffer (1673 Märjamaa – 17. august/28. august 1713 Kuusalu) oli Eesti vaimulik.
Õppis Tallinna gümnaasiumis. Immatrikuleeriti 15. septembril 1691 Tartu-Pärnu ülikooli, siis 5. septembril 1692 Wittenbergi ülikooli, kus sai 16. oktoobril 1694 magistriks, immatrikuleerus aastal 1698 veel Leipzigi ülikooli. Ordineeriti 22. oktoobril 1700 õpetajaks.
Oli aastatel 1700–1713 Jõelähtme Püha Neitsi Maarja koguduse õpetaja. Kuid 1710 aasta alguses põgenes Tallinna, ent oli aasta lõpus (pärast katku ja vene sõjaväe laastamistööd) tagasi Jõelähtmes, teenides siis ka Kuusalu, Harju-Jaani, Jüri ja Hageri kogudust. Aastatel 1711–1713 teenis veel Kuusalu Laurentsiuse kogudust.
Pidas Wittenbergi ülikoolis 17. veebruaril 1693 ja mais 1694 dispuute "De molitionibus anabaptistarum in Scecia" (Resp. Arn. Joh. Knüpffer).
Isiklikku.
Tema isa Andreas Knüpffer oli Märjamaa Maarja koguduse õpetaja, poeg Arnold Johann Knüpffer oli Kuusalu Laurentsiuse koguduse õpetaja, pojapoeg Friedrich Gustav Knüpffer oli Juuru Mihkli koguduse õpetaja.
Andreas Knüpffer

Andreas Knüpffer (1635 Greiz, Vogtland – veebruar 1705 Märjamaa) oli Eesti vaimulik.
Andreas Knüpffer sündis Greizis (praeguse haldusjaotuse järgi Tüüringi liidumaal). Ta immatrikuleerus aastal 1656 Leipzigi ülikooli ning aastal 1662 Jena ülikooli. Ordineeriti 25. juunil 1671 õpetajaks.
Oli aastatel 1671–1674 Märjamaa Maarja koguduse adjunktõpetaja, aastatel 1674–1705 oli sama koguduse õpetaja. Sai mais 1692 Maa-Lääne praostkonna praostiks. Tema pani aluse Knüpfferite suguvõsale Eestimaal.
Isiklikku.
Tema poeg Arend Johann Knüpffer oli Jõelähtme ja Kuusalu koguduse õpetaja, pojapoeg Arnold Johann Knüpffer oli Kuusalu Laurentsiuse koguduse õpetaja.
Jüri Georg Kimmel

Jüri Georg Kimmel (11. mai/23. mai 1899 Palamuse – 18. juuli 1982 Põlva) oli eesti vaimulik. 
Kimmel õppis Mõisamaa vallakoolis, Palamuse köstrikoolis ja Kaarepere ministeeriumikoolis. Aastal 1914 astus ta Hugo Treffneri Gümnaasiumi, ent sõjaolukorra tõttu oli ta sunnitud õppima Riia Nikolai I Gümnaasiumis. Samuti võttis ta osa Vabadussõjast Kuperjanovi jalaväepataljoni koosseisus. 
Hugo Treffneri Gümnaasiumi lõpetas ta aastal 1920. Tartu ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1920–1927. Ülikooli ajal oli ta Akadeemilise Usuteadlaste Seltsi asutajaliige ja esimees aastal 1923, Eesti Kristliku Üliõpilasühingu abiesimees ja Eesti Üliõpilaste Seltsi liige. 
Juba aastal 1922 töötas ta usuõpetajana. Kimmel tegutses koos Theodor Tallmeistri, Voldemar Kuljuse ja Eduard Tennmanniga Protestantlikus Ühingus. Prooviaastale läks ta aastal 1924 Viru-Nigula kogudusse Aleksander Alveri juurde. Ent kõigest kaheks kuuks. Lahkumise põhjuseks toob ta "tollekordsed hingelised vastuolud ja pettumused". Aleksander Alver (6. augustil 1924) kirjutas tema kohta: "Tal paistab umbrohtu ja nisu mõlemaid hinges hästi palju olevat – ja on raske teada, kumb ülekaalu viimaks oma kätte võtab". 
Kimmel töötas vahepealse aja mitmes koolis usuõpetajana, aastal 1933 jätkas ta prooviaastat Tartu Peetri koguduses Gustav Rutopõllu juures. 2. septembril 1934 ordineeriti ta Tallinna Toomkirikus õpetajaks. 
Aastatel 1934–1937 oli ta Tartu praostkonna vikaarõpetaja ning aastatel 1937–1939 Tartu Ülikooli koguduse õpetaja Johan Kõpu isiklik adjunkt. Aastatel 1940–1945 oli ta Tartu Ülikooli ja Tartu Jaani koguduse õpetaja ning aastal 1946 Tartu Ülikooli koguduse hooldajaõpetaja. 
Aastatel 1945–1982 oli Kimmel Põlva Püha Neitsi Maarja koguduse õpetaja, hooldades aastal 1945 Kanepi Jaani kogudust. Ta oli aastatel 1944–1949 Lõuna-Eesti kirikuelu korraldaja ning aastatel 1945–1949 konsistooriumi assessor. 
Alates sügisest 1937 kuni kevadeni 1940 arendas ta Evald Saagi abil heebreakeelse ja kreekakeelse Piibli seletamist "et saaks jumalasõnale lähemale". Talle anti tegeliku usuteaduse alal magistrikraad. Ta oli aastatel 1941–1949 Usuteaduse Instituudi dotsent. 
Jüri Kimmel suri 18. juulil 1982 Põlva kirikus, kui ta valmistus pühapäevaseks jumalateenistuseks.
Karplik murre

Karplik murre ehk karpjas murre on amorfsetele tahkistele ja puuduva või halva lõhenevusega mineraalidele omane viis mehaanilisel purunemisel jaguneda siledate kõverjooneliste ja läikivate pindadega fragmentideks. Karplikuks murdeks nimetatakse nii vastava murdepinna tekkimist kui ka murdepinda ennast.
Karpliku murdega on näiteks purunenud klaasi teravad servad. Karplikku murret võib näha ka tahke pigitüki purustamisel. Samasugune murdepind on omane ka mõnedele mineraalidele, mille kristallstruktuuris pole nõrku tasandeid, mida mööda eelistatult lõheneda. Selliste mineraalide tuntuim esindaja on kvarts.
Karplikuks nimetatakse vastavat murdepinda seetõttu, et sageli on ta kaarjas ehk võib meenutada kujult karbi ühe poolme jäljendit.
Mõned karplikku murret omavad materjalid olid eelajaloolisel ajal teravate lõikavate servade tõttu hinnatud tööriistade tegemise materjalina. Selliste materjalide hulka kuuluvad ränikivi ja obsidiaan ehk vulkaaniline klaas.
Kuna materjalidel, millel esineb karplik murre, puuduvad eelistatud lõhenemistasandid, siis saab murde järgi kindlaks teha, kui suured jõud on murde põhjustanud. Insenerid kasutavad selliseid materjale, et välja selgitada, kui suured ja mis suunalised jõud mõjusid mingile kehale selle purunemise ajal. See on võimalik sellepärast, et karplik murre tekib üksnes mehaanilise jõu mõjul, aga mitte näiteks suure külma käes.
Kairi Kasearu

Kairi Kasearu (sündinud 29. veebruaril 1980) on eesti sotsioloog. 
Tema peamised uurimisteemad jagunevad perekonnasotsioloogia, militaarsotsioloogia ja sotsiaalse ebavõrdsuse valdkondade vahel. Ta on avaldanud töid perekonna muutuste, perestruktuuri, põlvkondadevaheliste suhete, NEET-noorte, militaarperede, ajateenistuse mõjude ning reservväelaste kaitsetahte teemadel. 
Haridustee.
Kasearu lõpetas Räpina Ühisgümnaasiumi. 2002. aastal lõpetas ta Tartu Ülikooli sotsioloogia erialal (bakalaureuseõppes), 2004. aastal sai sealsamas magistrikraadi ning 2010. aastal kaitses doktoriväitekirja teemal "Structural Changes or Individual Preferences? A Study of Unmarried Cohabitation in Estonia" ("Strukturaalsed muutused või individuaalsed eelistused? Vaba kooselu Eestis", juhendaja Dagmar Kutsar).
Töökäik.
Kairi Kasearu oli aastatel 2005–2011 Tartu Ülikooli sotsioloogia ja sotsiaalpoliitika instituudi assistent. 2007. aastal oli ta külalisteadur Konstanzi Ülikoolis Saksamaal. 2011–2013 töötas ta Tartu Ülikoolis lektorina ning 2011–2013 sotsioloogia ja sotsiaalpoliitika instituudi juhatajana. 
Aastatel 2014–2015 oli ta ühiskonnateaduste instituudi sotsioloogia teadur ning alates 2015. aastast üldsotsioloogia dotsent.
Teadusorganisatsiooniline tegevus.
Kairi Kasearu on alates 2004. aastast Põhjamaade perekonnauurijate võrgustiku liige, 2005. aastast ESA (European Sociological Association) liige ning 2011. aastast kuulub Eesti Sotsioloogide Liitu. 2009. aastast osaleb ta uurimisprojekti "Value of Children and Intergenerational Relations" võrgustikus.
Kuštšovskaja

Kuštšovskaja on staniitsa Venemaal Krasnodari krais, Kuštšovskaja rajooni ja Kuštšovskaja külaasunduse keskus. Asub umbes 180 km Krasnodarist põhja pool Jeja jõe ääres.
Staniitsa rajasid Musta mere kasakad 1794. aastal.
Staniitsa lähedal asub sõjaväelennuväli.
2010. aasta massimõrv.
4. novembri õhtul 2010 tungis ühe kohaliku ettevõtja majja rühm relvastatud kurjategijaid, kes tapsid majas olnud 12 inimest, sealhulgas 4 last, kellest noorim oli 9-kuune. Pärast veretööd üritati maja süüdata. Maja kustutama saabunud tuletõrjujad leidsid surnukehad. Enamik ohvritest olid surnud torkehaavadesse.
19. novembril teatas Krasnodari krai kuberner, et mõrva tellijad ja täideviijad on tabatud. Mõrvade taga oli staniitsas aastaid karistamatult tegutsenud kuritegelik jõuk.
Vihased koprad

"Vihased koprad" on Ameerika Ühendriikide Annie auhinna võitnud joonissari, mille autor on Mitch Schauer. Seriaal valmis aastatel 1997–2001 filmiettevõttes Nickelodeon Animation Studios. 
Eestis on seda sarja näidanud TV1 ja TV3. Eestikeelset teksti loeb Meelis Sepp.
Joonissarja peategelasteks on kaks kopra venda Norbert ja Dagget.
Tsüklomorfoos

Tsüklomorfoosiks nimetatakse hüdrobioloogias vees hõljuvatele organismidele (plankteritele) omast eri põlvkondade kehakuju aastaajalist muutumist. Neid erineva kehakujuga isendite põlvkondi nimetatakse temporaalvariatsioonideks.
Tsüklomorfoosi esineb keriloomadel, mitmetel vetikatel, vesikirbulistel jt.
Tsüklomorfoosi esinemine mingil liigil on geneetiliselt fikseerunud ja see sõltub vee temperatuurist jm ökoloogiliste tegurite aastaajalisest varieeruvusest.
Piimjas planaar

Piimjas planaar ("Dendrocoelum lacteum") on lameusside hõimkonda kuuluv liik ripsusside klassist. Ta on laialt levinud paljudes madalike järvedes ja jõgedes, sealhulgas Eestis.
Piimja planaari keha on lai ja selgmiselt-kõhtmiselt (dorsoventraalselt) lamendunud. Keha on kuni 25 mm pikkune. Tema keha on väga kleepuv.
Harjasliimukas

Harjasliimukas ("Hediste diversicolor") on sugukonda "Nereidae" kuuluv hulkharjasussiliik. 
Tema keha pikkus on kuni 120 mm pikkune ja see on natuke lamendunud. Kehalülide arv on üle 100.
Harjasliimukas elab enamasti jõesuudmete liivas ja mudas. Eestis esineb teda Läänemeres, kus on tavaline.
Avatša abajas

Avatša abajas (vene keeles Авачинская бухта ehk Авачинская губа) on aasta läbi jäävaba laht Vaikse ookeani idaosas Kamtšatka poolsaare kagurannikul, Avatša lahe siseosa. Selle pikkus on 24 km, suurim laius 3 km, pindala 215 km² ja sügavus kuni 26 meetrit. See on suuruselt teine abajas maailmas. Sinna mahuks kogu maailma laevastik.
Avatša abajasse suubuvad Avatša ja Paratunka jõgi. Abaja rannikul paiknevad Petropavlovsk-Kamtšatski ja Viljutšinsk. Petropavlovsk-Kamtšatskis on kala- ja kaubasadam ning mereväebaasid. 
Avatša abaja omapäraseks sümboliks on abaja suudmealas paiknevad kaljud "Kolm venda" ("Три брата"). Legendi järgi olid need kaljud muinasajal kohalike hõimude noormehed. Elanikele tõi suurt kahju tsunamid, mille eest vennad otsustasid oma rahvast kaitsta. Nad seisid abaja suudmesse ega lubanud hiidlainetel randa jõuda. Niimoodi seisavadki nad siiani.
Venelased avastasid Avatša abaja 1703. aastal.
Luule Tull

Luule Tull (sündinud 16. oktoobril 1942 Eismal) on eesti mootorrattasportlane. 
Ta lõpetas 1960. aastal Rakvere 1. Keskkooli.
Aastatel 1966–1991 võitis Luule Tull NSV Liidu meistrivõistlustel ringraja-, hipodroomi-, krossi- ja mitmepäevasõidus kokku 21 kuld-, 7 hõbe- ja 3 pronksmedalit. Eesti meistriks on ta tulnud 42 korda.
Ta on muu hulgas töötanud Rakvere EPT-s autojuhina ja pidanud Eisma rannas kalapüügifirmat.
Sõja seadused

"Sõja seadused" (hiina keeles "Sūnzǐ Bīngfǎ", lihtsustatud hiina kirjas 孙子兵法, traditsioonilises hiina kirjas 孫子兵法) on Hiina esimene ja kõige tähtsam sõjandusalane kanooniline teos, mille autoriks peetakse arvatavasti 6. sajandil eKr Kevadete-sügiste ajajärgul elanud Sunzid. Rööpnimena on arvatava autori järgi teose kohta käibel ka "Sunzi".
Hiina vahetut ja elulist mõttelaadi pole huvitanud üldiste seaduste ja eritunnuste määratlemine. Juba nende hieroglüüfkirjastki nähtub, et nad on püüdnud piiritleda elu üheste kujude ühiseid vorme. Nende kaanonid pole mõeldud niisama lugemiseks vaid süvenemiseks ja päheõppimiseks. Kaanonit tähistav sõna "jing" viitab elu enese lõputu vormipaljususe ja loovuskülluse ühismustri kirjanduslikule kujundile (metafoor). See ei sisalda ideid ega loogilist mõistete süsteemi, kuna ei taanda elutäiust mõistusele omastele kalduvustele. See õpetab vahetut ja terviklikku tunnetust, et anda inimesele elu sündmustevoolus tõene suund. Ta ei kuuluta ja nimeta, vaid suunab ja viitab. 
Koos Yi Jingi ning Laozi ja Kong Fuzi töödega iseloomustab Sunzi teos parimal viisil hiinaliku mõtte eripära.
Teose ajaloost.
Esimene kaudne viide raamatule pärineb 3. sajandist eKr legistist õpetlaselt Han Fei-zilt, kes kirjutas: "Suni ja Wu raamatuid võib kohata igas majas, aga vägede olukord halveneb iga päevaga."
Sun Tzu järeltulija Sun Bin (...–316) kirjutas sama nime all oma teose "Sõja seadused" ("Sun Bin Bin fa"). Pärast peaaegu 2000-aastast unustust leiti teose tekst aprillis 1972 Shandongi provintsist. Raamatute eristamiseks on Sun Tzu raamatu pealkiri vene keeles tõlgitud "Sõjakunstiks".
1772. aastal tõlkis jesuiit Jean Joseph Marie Amiot Sunzi prantsuse keelde. 1905. aastal tõlkis Briti ohvitser Everard Ferguson Calthrop selle ka inglise keelde. Eesti keelde tõlkis selle Märt Läänemets. Raamatu pealkiri on Läänes tavaliselt tõlgitud "Sõjakunstiks".
Raamatust on saanud tänapäeval inspiratsiooni sedavõrd erinevad liidrid nagu Mao Zedong, kindral Vo Nguyen Giap, parun Antoine-Henri Jomini ja kindral Douglas MacArthur. 
"Sunzid" on tänapäeval kasutatud ka äri- ja juhtimisoskustega seotud strateegiate väljakujundamisel.. 
Jagunemine.
"Sõja seadused" jaguneb 13 peatükiks (篇 "piān"):
Moritz von Wrangel

Moritz von Wrangel (ka Mauritius von Wrangel; mõnikord kasutati tema nime ka ilma aadliseisusele viitava partiklita "von") oli Tallinna piiskop (täpsemalt elekt ehk valitud piiskop) aastatel 1558–1560.
Moritz pärines Wrangeli aadlisuguvõsast ja oli sündinud Tartu piiskopkonnas. Tema nooruse ja ülikooliõpingute kohta pole aga midagi teada. 1546. aastaks oli temast aga saanud juba Tartu toomkapiitli dekaan ning 1549. aastal on teda esimest korda mainitud Tartu toompraostina. 1550. aasta esimesel poolel on teda aga taas mainitud dekaanina, kuid aasta lõpus oli temast uuesti saanud toompraost. Tõenäoliselt oli see ametikohtade vahetus seotud Tartu piiskopi Jodokus von der Recke viimastel valitsusaastatel toimunud segadustega piiskopkonna valitsemises; näib, et eelmine toompraost Johann von Stackelberg keeldus 1549. aastal ametist lahkumast ning seetõttu saigi Wrangel end lõplikult praostikohal sisse seada alles aasta hiljem.
Wrangelil olid tihedad seosed ka Tallinna piiskopkonnaga. Tõenäoliselt sai temast 1557. aastal või isegi varem piiskop Friedrich von Ampteni koadjuutor. Kuid et sellele ei õnnestunud hankida paavsti toetust, oli tema koadjuutoripositsioon kanoonilise õiguse koha pealt siiski õigustühine. Ampten suri tõenäoliselt 1557. aasta oktoobris ning seejärel valis Tallinna toomkapiitel Wrangeli uueks piiskopiks. Pole selge, millal see täpselt juhtus, Wrangelit on esimest korda elektina mainitud 1558. aasta märtsis. Paavsti kinnitust oma piiskopikohale ta ei saanudki.
1560. aastal, kui Ivan IV oli ligi pool Liivimaad vallutanud ning Liivi ordu osutus võimetuks vastupanu osutama, otsustas Wrangel oma piiskopikoha Kuramaa ja Saare-Lääne piiskopi Johann von Münchhauseni eeskujul hertsog Magnusele maha müüa. Et tegemist oli ainult vaimuliku ametikohaga ja Magnus kunagi Tallinna ei jõudnud, on kaheldav, et ta tegelikult Tallinna piiskopina tegutses. Wrangel siirdus aga Magnuse juurde Kuressaarde, kus teda on mainitud veel 1562. aastal.
Carl Magnus Johann Knüpffer

Carl Magnus Johann Knüpffer (16. mai / 27. mai 1781 Kuusalu – 24. november / 6. detsember 1808 Tallinn) oli Eesti vaimulik.
Õppis Jena ülikoolis, immatrikuleerus 4. augustil / 16. augustil 1807 Tartu ülikooli. Ordineeriti 4. augustil / 16. augustil 1807 õpetajaks.
Oli aastatel 1807–1808 Kuusalu Laurentsiuse koguduse õpetaja.
Isiklikku.
Tema isa Christian Georg Magnus Knüpffer ja vanaisa Arnold Johann Knüpffer olid Kuusalu Laurentsiuse koguduse õpetajad, onu Friedrich Gustav Knüpffer oli Juuru Mihkli koguduse õpetaja, onupoeg Arnold Friedrich Johann Knüpffer oli Kadrina Katariina koguduse õpetaja.
Ojapäeviklased

Ojapäeviklased ("Baetidae") on ühepäevikuliste seltsi kuuluv putukate sugukond.
Eestis on vähemalt 5 liiki:
Ühepäeviklased

Ühepäeviklased ("Ephemeridae") on putukate klassi ühepäevikuliste seltsi kuuluv sugukond.
Ühepäeviklasi on kirjeldatud umbes 150 liiki kõikjal maailmas peale Austraalia ja Okeaania ning Antarktika.
Need on kuni 3,5 cm pikkused putukad, ühepäeviklaste kohta suhteliselt suured. Neil on kaks või kolm sabaniiti ja omapärase mustriga tiivad.
Ühepäeviklaste vastsed on pikliku silinderja keha ja tugevate kaevejalgadega . Nad kaevavad käike aeglase vooluga jõgede savises põhjas . Vastsed on peamiselt lihatoidulised ja kas röövputukad või raipesööjad. Mõned söövad ka detriiti.
Eesti liigid.
Eestis on ühepäeviklasi vähemalt kolm liiki:
Mudapäeviklased

Mudapäeviklased ("Caenidae") on ühepäevikuliste seltsi kuuluv putukate sugukond.
Eestis on vähemalt 2 liiki:
Samblapäeviklased

Samblapäeviklased ("Ephemerellidae") on ühepäevikuliste seltsi kuuluv putukate sugukond.
Eestis on vähemalt 2 liiki:
Kivipäeviklased

Kivipäeviklased ("Heptageniidae") on ühepäevikuliste seltsi kuuluv putukate sugukond.
Eestis on vähemalt 6 liiki:
Kaldapäeviklased

Kaldapäeviklased ("Siphlonuridae") on ühepäevikuliste seltsi kuuluv putukate sugukond.
Eestis on vähemalt 3 liiki:
Jõgipäeviklased

Jõgipäeviklased ("Potamanthidae") on ühepäevikuliste seltsi kuuluv putukate sugukond.
Eestis on vähemalt 1 liik:
Õrnpäeviklased

Õrnpäeviklased ("Leptophlebiidae") on ühepäevikuliste seltsi kuuluv putukate sugukond.
Eestis on vähemalt viis liiki:
Christian Georg Magnus Knüpffer

Christian Georg Magnus Knüpffer (21. veebruar / 3. märts 1752 Kuusalu – 24. detsember / 5. jaanuar 1806/1807 Kuusalu) oli Eesti vaimulik.
Knüpffer õppis Greifswaldi ja Göttingeni ülikoolis. Ordineeriti õpetajaks 2. aprillil / 13. aprillil 1777.
Ta oli aastatel 1777–1806 (kutsuti 16. märtsil / 27. märtsil 1777, introdutseeriti 14. mail / 25. mail 1777) Kuusalu Laurentsiuse koguduse õpetaja. Ülemapellatsioonikohtu liige 29. jaanuarist / 9. veebruarist 1789, Eestimaa konsistooriumi assessor 26. jaanuarist / 6. veebruarist 1798.
Isiklikku.
Tema isa Arnold Johann Knüpffer oli Kuusalu Laurentsiuse koguduse õpetaja, vanaisa Arend Johann Knüpffer oli Kuusalu ja Jõelähtme Püha Neitsi Maarja koguduse õpetaja, vend Friedrich Gustav Knüpffer oli Juuru Mihkli koguduse õpetaja, vennapoeg Arnold Friedrich Johann Knüpffer oli Kadrina Katariina koguduse õpetaja, poeg Carl Magnus Johann Knüpffer oli Kuusalu Laurentsiuse koguduse õpetaja, väimees (tütre Helena Sophia abikaasa) oli Harju-Madise ja Risti koguduse õpetaja Carl August Wehrmann.
Kodanikupäev

Kodanikupäev on tähtpäev Eesti Vabariigis, mida tähistatakse igal 26. novembril, ja mis on ellu kutsutud teadvustamaks kodanikustaatust. Ühtlasi soovitakse selle tähtpäevaga tõsta kodanikuuhkust.
Kodanikupäev on orienteeritud kõigile Eesti kodanikele ja kodanikuks pürgijaile sõltumata rahvusest. Kodanikupäev on üleriigiline ning toetub eelkõige kohalikule initsiatiivile ning on enamjaolt teabepäev.
Kodanikupäeva raames käsitletakse järgmisi teemasid ja teemavaldkondi:
Kodanikupäevaks valiti 26. november seetõttu, et 26. novembril 1918 andis Maanõukogu välja määruse Eesti kodakondsuse kohta (Maanõukogu määrus Eesti demokratilise vabariigi kodakondsuse kohta).
Kodanikupäeva tähistatakse alates 1998. aastast.
Lõpusehmeslased

Lõpusehmeslased ("Rhyacophilidae") on ehmestiivaliste seltsi kuuluv putukate sugukond.
Eestis on vähemalt kolm liiki:
Huulehmeslased

Huulehmeslased ("Philopotamidae") on ehmestiivaliste seltsi kuuluv putukate sugukond.
Eestis on vähemalt kolm liiki:
Oskar Gerhard Guido Meder

Oskar Gerhard Guido Meder (24. veebruar/8. märts 1885 Perm – 10. detsember 1947 Leipzig) oli Eesti ja Saksamaa vaimulik.
Meder sündis Venemaal, Permis inseneri pojana. Õppis Tartus gümnaasiumis. Tartu ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1903–1908. Prooviaastal oli ta Tartus ja Vändra Martini koguduses. Ordineeriti 14. septembril 1910 Tallinnas õpetajaks.
Oli aastatel 1910–1911 Eestimaa vikaarõpetaja. Oli aastatel 1911–1926 Märjamaa Maarja koguduse õpetaja, olles aastatel 1920–1921 veel Maa-Lääne praostkonna praost. Aastatel 1926–1930 oli Tallinnas Diakonisside Asutise rektoriks. Lahkus aastal 1930 Saksamaale. Oli suvel 1930 tööl Leipzigi Diakonissiasutuses. Oli aastatel 1930–1947 õpetajaks Leipzigi Thomaskirches.
Ta asutas aastal 1912 Märjamaale esimese lasteaia. Lasteaednikuks sai Kasti külast Karu sauna perest noorema tütre Mari Karu, kes sai koguduse kulul Tallinnas väljaõppele.
Isiklikku.
Tema poeg Erich Guido Traugott Meder oli pastoriks Hamburgis.
Võrgendehmeslased

Võrgendehmeslased ("Polycentropodidae") on ehmestiivaliste seltsi kuuluv putukate sugukond.
Eestis on vähemalt seitse liiki:
Tunnelehmeslased

Tunnelehmeslased ("Psychomyiidae") on ehmestiivaliste seltsi kuuluv putukate sugukond.
Eestis on vähemalt 4 liiki:
Jõe-ehmeslased

Jõe-ehmeslased ("Hydropsychidae") on ehmestiivaliste seltsi kuuluv putukate sugukond.
Eestis on vähemalt viis liiki:
Järve-ehmeslased

Järve-ehmeslased ("Ecnomidae") on ehmestiivaliste seltsi kuuluv putukate sugukond.
Eestis on vähemalt 1 liik:
Desulfaatijad bakterid

Desulfaatijad bakterid on kemoorganotroofsed bakterid, kes saavad eluks vajaliku energia desulfatatsiooniprotsessist. Neid on teada vähemalt 7 perekonda, tuntumad neist on "Desulforomonas" ja "Desulfovibrio".
Desulfaatijad bakterid elavad ainult anaeroobsetes tingimustes ja on seega obligaatanaeroobid.
Ostuvaba päev

Ostuvaba päev on rahvusvaheline konsumerismi kriitilisusele üles kutsuv päev. Ostuvaba päev on USA-s ja Kanadas novembri viimasel reedel, mis tavaliselt on tänupühale järgnev päev, ning mujal maailmas novembri viimasel laupäeval.
Esimest korda peeti ostuvaba päeva Vancouveris 1992. aasta septembris, Eestis aga 2002. aastal.
Käsna-Kalle Kantpüks

"Käsna-Kalle Kantpüks" on ameerika joonissari, mille autor on merebioloog Stephen Hillenburg. Seriaali hakkas 1999. aastal tootma Nickelodeon Animation Studios.
Sari on võitnud Emmy.
Eestis näitasid/näitavad sarja TV3, Kanal 2 ja Nickelodeon. Eestikeelset teksti on lugenud Ardo Ran Varres.
Tegelased.
Joonissarja peategelane on Bikini atolli merealuse linna Bikiini Põhja elanik kollane merekäsn Käsna-Kalle Kantpüks (originaalnimi SpongeBob SquarePants). Ta elab koos lemmiklooma teo Garyga (originaalnimi Gary the Snail) ananassimajakeses ja töötab kiirtoidurestoranis krabiburgeri valmistajana. 
Käsna-Kalle naabrid on kivi all elav roosa, laisk ja lihtsameelne meritäht Patrick (originaalnimi Patrick Star), kes on Käsna-Kalle üks parimatest sõpradest, ja pessimistlik kalmaar Kalmer (originaalnimi Squidward Tentacles), kellega ta töötab koos hr Krabi juures. Kalmer elab majas, mis meenutab Lihavõttesaarel paiknevat kivikuju.
Hr Krabi (originaalnimi Eugene Krabs) on ahne ja isekas krabi, kiirtoidurestorani Krõbe Krabi omanik. Ta teenis nooruses mereväes. Tal on tütar kašelott Pearl (originaalnimi samuti Pearl).
Sandy (originaalnimi Sandra Cheeks) on Texasest pärit orav. Ta elab vee all klaaskupli all, kus kasvab tamm. Ta on teadlane. Harrastab karatet ja ekstreemsporti. Ta on Käsna-Kalle teine parim sõber.
Plankton (originaalnimi samuti Plankton) on roheline ja ühesilmne aerjalaline. Ta on hr Krabi rivaal ja kunagine sõber, kes tegutseb Krõbeda Krabi vastas asuvas toitlustusasutuses Solgi Ämber. Plankton üritab sageli krabiburgeri salajast retsepti varastada.
Filmid.
2004. aastal valmis esimene täispikk joonisfilm "Käsna-Kalle Kantpüksi film" (inglise keeles "The SpongeBob SquarePants Movie").
2015. aastal valmis teine täispikk joonisfilm "Käsna-Kalle Kantpüks" (inglise keeles "The SpongeBob Movie: Sponge Out of Water").
2020. aastal esilinastus kolmas täispikk joonisfilm "" (inglise keeles "The SpongeBob Movie: Sponge on the Run").
Desulfatsioon

Desulfatsioon on anaeroobse hingamise tüüpe, mida kasutavad desulfaatijad bakterid. Desulfatatsioonil kasutatakse elektronide lõppaktseptorina sulfaati (SO42-) või viimase redutseerimisel saadud vaheühendeid, nt sulfitit (SO32-) ja tiosulfaati (S2O32-). Protsessi lõppsaadused on elementaarväävel (S2) ja vesiniksulfiid (H2S) .
Sulfaatijad bakterid

Sulfaatijad bakterid on kemolitotroofsed bakterid, kes saavad elutegevuseks vajaliku energia sulfatsiooniprotsessist.
Tuntuimad sulfaatijad bakterid on perekonnast "Thiobacillus".
Vee kvaliteet

Vee kvaliteet on vee koostise ja omaduste sobivuse aste teatud otstarbeks. 
Vee kvaliteedi määramiseks tehakse sageli kindlaks vee keemilised, füüsikalised ja bioloogilised omadused ning saadud kvaliteediandmete põhjal otsustatakse selle sobivus mingiks kindlaks otstarbeks (nt sobivus joogiveeks).
Pelobiondid

Pelobiondid on veeorganismid, kes asustavad ainult veekogu mudast põhja. 
Kui pelobiondid elavad ainult mudasel põhjal, siis pelofiilid eelistavad asustada mudast põhja, kuid neid võib harvem leida ka teistelt settetüüpidelt.
Pelofiilid

Pelofiilid on veeorganismide (täpsemalt põhjaelustiku) ökoloogiline rühm, kes eelistavad elada veekogu mudasel põhjal, kuid neid võib harvem leida ka teistelt settetüüpidelt. Ainult mudasel põhjal elutsevad organismid on pelobiondid.
Mudaelustik

Mudaelustik ehk pelon ehk pelos veekogu bentaali mudaseid piirkondi asustavate veeorganismide kogum. Mudaelustiku organisme kutsutakse limikoolideks. 
Limikoolid, kes elavad sette pinnal, moodustavad epipeloni, ja mudasette sees elavad moodustavad endopeloni. 
Mudaelustiku moodustavad peamiselt pelobiondid, ubikvistid ja pelofiilsed veeorganismid. Et veekogu põhjamudas on sageli hapnikuolud halvad, siis need organismid taluvad enamasti hästi hapniku vähesust, mõned ka lahustunud hapniku täielikku puudumist. 
Mudaelustiku tüüpilised esindajad on mitmesugused bakterid, protistid, keriloomad, väheharjasussid), teatud putukavastsed (eriti surusääsklaste vastsed) jmt.
Wujingqishu

Seitse Sõjakaanoni raamatut ( traditsiooniline Hiina : 武經七書; lihtsustatud hiina : 武经七书; pinyin : Wǔjīngqīshū; Wade-Giles : Wu Ching ch'i shu) on Vana Hiina seitse tähtsat sõjalist klassikalist teksti. Nende seas ka Sunzi Sõjakunst. Tekstid kanoniseeriti selle nime alla 11. sajandil pKr ja alates Songi dünastia ajast kuulusid need enamusse sõjalistesse entsüklopeediatesse. Nii nagu kõikidel bürokraatidel tuli õppida ja teada Konfutsiuse töid, oli impeeriumi ohvitseridele kohustuslik, kas mõnede või kõikide nende tööde lugemine ja tundmine.
Ussuuri sõstar

Ussuuri sõstar "(Ribes ussuriense)" kuulub sõstraliste sugukonda kuuluvasse perekonda sõstar.
Morfoloogia.
Lehed siledad. Õied valkjad, kellukjad, 5-9-õielistes kobarates. Viljad mustad.
Levik.
Levinud Mandžuuriast Koreani. Kultuuris 1904. aastast.
Aldaani sõstar

Aldaani sõstar "(Ribes dikuscha)" on sõstraliste sugukonda sõstra perekonda kuuluv põõsaliik.
Morfoloogia.
Põõsas on kuni 1,5 kõrge ja püstine. Lehed on sageli väga suured, ümarad, kolme- või viiehõlmased. Õied on valkjad, 8–13-kaupa üles suunduvates kobarates. Viljad on enamasti keskmise suurusega, peaaegu ümarad või elliptilised, sinakasmustad, vahakirmega kaetud, mahlakad, hapud, spetsiifilise aroomita.
Levik.
Taim on levinud Ida-Siberis ja Kaug-Idas.
Punane sõstar

Punane sõstar ehk harilik sõstar "(Ribes rubrum)" kuulub sõstraliste sugukonna sõstra perekonda.
Morfoloogia.
Põõsas kuni 1,5 m kõrge, püstine. Võrsed hallikad, paljad. Lehed 3- või 5-hõlmased, harva alumine pind karvane. Õied väikesed, rohekad või rohekaskollased, lookjalt rippuvates 8–10 cm pikkustes kobarates. Tupplehed laiad, nende laius ületab pikkuse. Tolmukad on tupplehtedest lühemad. Emakakael lühike, pooleni või vähem lõhestunud. Viljad ümarad, punased (kultuursortidel ka valged) hapukad.
Levik.
Punase sõstra looduslik levikuala on Lääne-Euroopas – Prantsusmaal, Inglismaal, Belgias, Püreneedes ja Põhja-Itaalias. Kasvab peamiselt mägiojade ja -jõgede kallastel ning kaljudel.
Kasutamine.
Üheks tähtsamaks lähteliigiks enamikule kultuursortidele ja hübriidliikidele. Süüakse tavaliselt toorelt, aga tehakse ka moosi, pannakse kookide sisse ja valmistatakse mahla.
Eestis kasvatatavad sordid.
Eestis levinumad sordid on 'Hollandi punane' ja 'Heeros'. 
Eesti Aiandusliit soovitab kasvatada: 
Marjade toiteväärtus ja biokeemiline koostis.
Marjade toiteväärtus ja biokeemiline koostis on toodud järgmistes tabelites:
Sotsiaalne sidusus

Sotsiaalne sidusus on ühiskonna suutlikkus kindlustada oma ühtsus ning liikmete võrdsus ja heaolu. Mõistet kasutatakse sotsiaalpoliitikas, sotsioloogias ja politoloogias, kirjeldamaks sidemeid või "liimi", mis toob inimesi ühiskonnas kokku ja hoiab neid ühes. Seda eriti seoses kultuurilise mitmekesisusega. 
Sidusus tugineb sotsiaalsele usaldusele, kindlustundele, vastastikusele abistamisele, jagatud väärtustele ja võrdsetele võimalustele. Sellega on seotud sotsioloogilised struktuurse funktsionalismi ja poliitilise konservatismi teooriad.
Taimetoiteained

Taimetoit(e)ained ehk toitesoolad (vene keelest otse tõlgituna ka biogeenid) on taimede (sh vetikate) kasvuks vajalikud anorgaanilised ühendid, mis sisaldavad taimele vajalikke toiteelemente. Hüdrobioloogilises kirjanduses ka lihtsalt toiteained (aga mitte toitained).
Tähtsamad taimetoiteained on mitmed fosfori- ja lämmastikuühendid (eriti nende soolad), ammooniumiühendid jt. 
Fosfori- ja lämmastikuühendite liiasus mingis veekogus võib põhjustada veeõitsenguid ja hilisemat eutrofeerumist, nende vähesus aga piirab eeskätt fütoplanktoni ja -bentose kui olulisimate esmasprodutseerijate hulka vees.
Kuvšinovo

Kuvšinovo on linn Venemaa Tveri oblastis, Kuvšinovo rajooni keskus. Asub Tverist 120 km lääne pool Ussuga jõe ääres.
Kuvšinovo kohal asunud Kamennoje küla on esmamainitud 1624. aastal. 1799. aastal rajati külla paberivabrik. 1910. aastal rajati küla lähedale raudteejaam, mis sai nimeks Kuvšinovo Moskva kaupmehe järgi, kellele kuulus paberivabrik. 
1938. aastal ühendati Kamennoje küla raudteejaama juurde tekkinud asulaga Kuvšinovo linnaks. 
Kuvšinovos on sündinud keeleteadlane Sergei Ožegov.
Zapadnaja Dvina

Zapadnaja Dvina on linn Venemaa Tveri oblastis, Zapadnaja Dvina rajooni keskus. Asub Tverist 320 km edelas Daugava ülemjooksul.
Zapadnaja Dvina on asutatud 1900. aastal raudteejaama juurde. 1927 sai aleviks. Linnaõigused sai 1937. aastal.
Asub Moskva-Riia maantee ääres.
Leediklased

Leediklased ("Pyralidae") on liblikaliste seltsi kuuluv putukate sugukond. Siia sugukonda kuulub liblikaliike, kes vastsestaadiumi veedavad vees.
Eesti liigid.
Eestis esineb 159 liiki leediklasi.
Eestis esinevaid liike:
Siiltsesalpiinia

Siiltsesalpiinia ("Caesalpinia echinata" Lam., sünonüüm "Guilandina echinata" (Lam.) Spreng.) on tsesalpiinia perekonda kuuluv liblikõieline puuliik.
Siiltsesalpiinia on levinud puu Brasiilias.
Marjakultuur

Marjakultuuridena käsitletakse väikeste ja enamasti mahlaste viljadega puuviljakultuure sõltumata nende botaanilisest viljatüübist. Erinevalt õuna- ja luuviljalistest pole nad seotud kindla sugukonnaga.
Enamikul marjakultuuridel on taime keskseks osaks peamiselt mullas paiknev risoom. Sellest kasvavad välja teised taimeosad: lisajuured ja liigile omased võsud. Kuna marjakultuuride pungad asuvad maa-alusel risoomil, on need märksa paremini kaitstud pakase eest ja seega on marjakultuurid näiteks puuviljakultuuridest talvekindlamad.
Eestis kultuuris kasvavatest liikidest on marjakultuurid sõstrad, astelpaju, aroonia, vaarikas, maasikas, karusmari, jõhvikas, mustikas, viinapuu.
On ka söödavate marjadega ilupuid ja -põõsaid, näiteks kukerpuu, mahoonia, hõbepuu, lodjapuu, leeder, mooruspuu, sidrunväändik ja aktiniidia.