Mikk Mikiver

Mikk Mikiver (4. september 1937 Tallinn – 9. jaanuar 2006 Võsu) oli eesti näitleja, õppejõud ja lavastaja.
Elulugu.
Mikk Mikiver õppis aastatel 1951–1953 Tallinna Mäetehnikumis ja lõpetas 1955. aastal Tallinna 17. Keskkooli, seejärel õppis aastatel 1955–1957 Tallinna Polütehnilises Instituudis. 1961. aastal lõpetas Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri (1. lennus). 
Aastatel 1961–1965 töötas ta näitlejana Eesti Draamateatris, 1965–1974 näitleja ja lavastajana Eesti NSV Riiklikus Noorsooteatris (1970–1974 oli peanäitejuht), 1974–1988 (1976 peanäitejuhi kohusetäitja, 1978–1985 V. Kingissepa nimelise Tallinna Riikliku Akadeemilise Draamateatri peanäitejuht, 1985–1988 võttis osa teatri kollektiivsest juhtimisest) ja 1992–2004 lavastajana Eesti Draamateatris. Aastatel 1968–1984 (vaheaegadega) oli ka lavakunstikateedri õppejõud (1970–1974 koos Grigori Kromanoviga ja 1980–1984 kursuse juhendaja). 
Aastail 1987–1994 oli ta Eesti Teatriliidu juhatuse esimees, 1989–1991 oli ta NSV Liidu Rahvasaadikute Kongressi liige, 1990–1992 Eesti Kongressi liige ja 1989–2006 Eesti Olümpiakomitee alaline liige. Ta on maetud Tallinna Metsakalmistule, teatrirahva kvartali lähedale poja kõrvale. 
Mikiveri looming püüdles ajatut ja ülevat, kuid oli samas psühholoogiline peentöö. Oma suurtes rahvuslikes draamades ühendas Mikiver üksiku inimese ja kogu rahva lood, neis põimusid isiku ja rahvuse saatused, eetilised valikud ja vastutus. Mikiveri teater suutis olla ühtaegu nii intiimne kui ka pühalik.
Isiklikku.
Mikk Mikiveri isa Arnold Mikiver ja ema Hilda Mikiver olid Loksa kooli õpetajad. Tema noorem vend oli näitleja Tõnu Mikiver, vanem õde oli Virve (abielus Rõigas). Õpinguaastatel Tallinnas 1951–1956 elas Mikk oma teise vanema õe Mai Mikiveri (sündinud 24. märtsil 1933) juures aadressil Johann Köleri tänav 8. 
Ta oli aastatel 1962–1971 abielus Riina Gerretziga, 1966. aastal sündis poeg Pekka-Mart (suri 1990). Aastatel 1972–1983 oli Mikiver abielus Ada Lundveriga ning 1989. aastast Carmen Mikiveriga, neil on 1989. aastal sündinud poeg Jon-Arnold Mikiver, kes on muusik. 
2003. aasta jaanuaris elas Mikiver läbi insuldi ning paranes visalt, öeldes oma haiglapäevade kohta: "Olen mõelnud ikka väga halbu mõtteid…. Et sellel kõigel pole enam mõtet… Et nüüd lähen ja olen kadunud." 
Oma viimase rolli (Arst) tegi ta 2004. aastal lavastuses "Külmetava kunstniku portree", kuhu Aleksander Eelmaa ta mängima kutsus. Mikiver osales selle lavateose proovides ka lavastajana, öeldes: "Näitleja minus on surnud."
Mälestuse jäädvustamine.
Mikk Mikiverist räägivad dokumentaalfilmid "Kuuskümmend aastat sekundis" (1997, Eesti Telefilm) ja "Mikk" (2006, Raamat Film). 
2005. aastal asutas Mikk Mikiver Eesti Rahvuskultuuri Fondi juurde Georg Otsa nimelise allfondi. 
4. septembril 2006 esitleti Eesti Draamateatri parketisaalis Mikk Mikiveri mälestusele pühendatud heliplaati "In Memoriam". 
2008. aastal ilmus Lilian Velleranna koostatud koguteos "Mikk Mikiver: teater" (Tallinn: Eesti Teatriliit).
Mikk Mikiver ostis 1991. aastal Võsul Georg Otsa suvila tolle leselt Ilonalt. Võsu randa paigaldati 2013. aastal muinastulede ööl Mikk Mikiveri ja Georg Otsa mälestuspink (autor Urmas Rauba).