tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Short 184

Short 184 oli Esimese maailmasõja suurimas merelahingus olulist rolli täitnud vesilennuk ja Esimese maailmasõja järel üks levinumaid vesilennukeid maailmas.
Eestis lendasid Short 184 lennukid aastatel 1919–1933. Kaheksa seda tüüpi lennukit oli kasutusel lennuväes ning need asusid Lennusadamas vesilennukite angaarides.
Short 184 esimesed lennud.
Maailma esimene lennukiehitusfirma Short Brothers konstrueeris I maailmasõja ajal Briti Kuningliku mereväe tellimusel vesilennuki Short 184. Esmalend toimus 1915. aasta aprillis. Kuu hiljem saadeti prototüüp ja esimene seeriamasin laeva pardal Vahemerele. Augustis sooritas Short 184 ajaloo esimese eduka õhutorpeedorünnaku Türgi kaubalaevale.
Mudelit 184 kasutati laialdaselt allveelaevavastase patrull-lennukina, pommitajana ja luureks nii Vahemerel kui ka Briti saarte ümbruses. Ühtekokku valmis erinevates tehastes üle 900 lennuki.
Short 184 Eestis.
Eesti lennuvägi opereeris aastatel 1919–1933 kaheksa Short 184 vesilennukiga (nr. 24–26 ja 37–41). Lahinglendudes need lennukid siiski ei osalenud. Põhilise rakenduse leidsid need õppetreeninglennukitena, kuid need vedasid ka Tallinna ja Helsingi vahel posti. Vesilennukid baseerusid Lennusadama vesilennukite angaarides.
Short 184 koopia.
Short 184 vesilennukeid ehitati kogu maailmas kokku 936. Tervikuna ei ole aga säilinud ühtegi. Inglismaal Fleet Air Armi muuseumis eksponeeritakse üht osaliselt säilinud Short 184 vrakki.
Lennusadama ekspositsiooni jaoks alustati 2010. aasta kevadel maailmas ainsa täismõõtmetes Short 184 valmistamist. Jooniste ja piltide alusel valminud lennuki ehitajaks oli Nurmsi Lennuklubi Türil. Lennuki koopia valmis suures osas Kalju Käi, Urmas Haugi ja Meelis Kupitsa töö tulemusel. Short 184 ehitamine oli selle valmistajatele suur katsumus, kuna puudusid täpsed joonised kõikidest detailidest ja paljuski tuli toetuda fotodele. Kõige keerulisemaks ülesandeks kujunes kere ja tiibade katmine spetsiaalse riidega. 2012. aasta märtsis tõsteti lennuk pärast lõplikku kokkupanemist lae alla – muuseumi õhutasapinda.
Ripuka

Ripuka on endine küla Tartumaal Laiuse kihelkonnas Vaimastvere vallas. Tänapäeval jääb endine küla Jõgevamaale Jõgeva valda.
Endise Ripuka küla lähedal on Ripuka Punamägi. Ripuka mõisa alla kuulus ka Pädeküla.
Oonurme (Jõgeva)

Oonurme (18. sajandi kaartidel "Onurm") oli küla Tartumaal Laiuse kihelkonnas Vaimastvere vallas Vaimastverest lõunas. Tänapäeval jääb endine küla Jõgevamaale Jõgeva valda.
Geograafilised koordinaadid on
Tirma

Tirma (ka Tirmastu, "Termastby", 18. sajandi kaartidel "Tirmast") on endine küla Tartumaal Laiuse kihelkonnas Vaimastvere vallas Endla külast lõunas. Tänapäevase haldusjaotuse järgi jääb endine küla Jõgevamaale Jõgeva valda.
Geograafilised koordinaadid on 
Ajalugu.
Tirma küla juures oli Vaimastvere mõisa kõrvalmõis – Tirma mõis ("Tirmast"). Mõisa täpse asukoha kohta puuduvad andmed. 18. sajandi kaardi järgi võib oletada, et mõis paiknes Endla küla lääneosas, praeguse Endla looduskaitseala piiril.
Rootsi ajal pantis valitsus osa Tirmastu ja Paduvere külast kirikuõpetaja Reinerius Broocmannile. Nii kuulusid Kärde mõisa külad osaliselt ka Ripuka mõisale. Põhjasõjale järgnenud suure katku ajal (1711–1712) suri Tirmastu ja Paduvere külas kokku 38 inimest, ellu jäi 56, nendest 20 last.
Lucy Punch

Lucy Punch (sündinud 30. detsembril 1977) on inglise näitleja.
Punchi osatäitmiste hulgas on olnud rollid filmides "Halb õpetaja" ja "Õhtusöök tolvanitele" ning telesarjades "Doc Martin" ja "Ben and Kate". Woody Alleni filmis "You Will Meet a Tall Dark Stranger" (2010) mängis ta rolli, mis oli algselt mõeldud Nicole Kidmanile.
Punch elab alates 2006. aastast Ameerika Ühendriikides. Tal on üks vend.
Ansgar

Ansgar, ka Anskar või Oscar (8. september 801 – 3. veebruar 865 Bremen) oli Hamburgi-Bremeni peapiiskop.
Paavst Eugenius II lähetas 826. aastal Ansgari misjoneerima Taani hõime. Ta tegi misjonitööd Vestfaalis ja Taanis. Asutas esimese ristiusu kiriku ja koguduse Rootsis. 
Ansgar nimetati aastal 831 Hamburgi peapiiskopiks. Nicolaus I kinnitas 31. mail 864 Ansgari Bremeni peapiiskopiks ja ühendas Bremeni ja Hamburgi peapiiskopkonnad. Ta määras Ansgari ja tema järeltulijad Bremeni peapiiskopi kohal paavstlikeks legaatideks taanlaste, rootslaste ja slaavlaste misjoni läbiviimisel.
Ta on tuntud kui Põhjamaade apostel ja Taani ning Rootsi kaitsepühak.
Jüri Kaude

Jüri Vello Kaude (kuni 1940 Klein; 6. juuli 1921 Tartu – 1. jaanuar 2013 New Jersey) oli eesti arst-radioloog.
Ta lõpetas 1940. aastal Hugo Treffneri Gümnaasiumi. Aastail 1942–1944 õppis ta Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas, kuni põgenes 1944. aastal Saksamaale. 
Aastail 1944–1945 õppis ta arstiks Giesseni Ülikoolis, aastail 1945–1948 Kieli Ülikoolis; tema erialaks kujunes diagnostiline radioloogia. 1952. aastal kaitses ta doktoriväitekirja Kielis, uuesti sai ta meditsiinidoktori kraadi 1967. aastal Lundis.
Aastail 1949–1956 töötas ta arstina ÜRO Põgenikeorganisatsiooni teenistuses laagri- ja laevaarstina. Alates 1956. aastast töötas ta Rootsis mitme haigla radioloogia-, sisehaiguste, kirurgia-, kopsuhaiguste, psühhiaatria- ja/või lastehaiguste osakonnas; 1961–1962 oli jaoskonnaarst. 
Aastail 1967–1969 oli ta külalisprofessor USA Florida ülikooli radioloogia osakonnas Gainesville'is. Aastail 1969–1971 töötas ta dotsendina Rootsis Lundi Ülikooli haiglas. Aastail 1971–1992 oli ta korraline professorJüri Kaude Florida ülikoolis, alates 1992. aastast oli ta emeriitprofessor.
Anton Starkopfi ateljeemuuseum

Anton Starkopfi ateljeemuuseum oli aastatel 1972–1997 Tartus tegutsenud muuseum, halduslikult oli see Tartu Kunstimuuseumi allüksus.
Muuseum asus skulptor Anton Starkopfi maja esimesel korrusel Tähtveres, aadressil Eduard Vilde tänav 2 (praegusel Jakob Hurda tänaval).
Ehkki muuseum suleti juba 1993. aastal, lõpetas see ametlikult tegevuse alles 1997. aastal.
Soome Instituut

Soome Instituut, täpsema nimetusega Soome Instituut Eestis (soome keeles Suomen Viron-instituutti) on Eestis tegutsev Soome organisatsioon, mille ülesandeks on hoida, arendada ja tugevdada soome-eesti kultuurikoostööd. 
Instituudi eesmärk on Soome kunsti ja kultuuri, oskuste, teadmiste ja kodanikuühiskonna väärtuste eelarvamustevaba vahendamine Eestisse. Selle saavutamiseks osaleb instituut kultuuri- ja koolitusalaste ürituste korraldamisel, toetab soome kunstnike ja kultuurikorraldajate rahvusvahelist liikuvust ning soome keele õpetamist Eestis. 
Instituut asutati 1991. aastal Tuglase-seltsi juurde loodud infopunktina. Praegusel kujul (näiteks raamatukogu ja programmilise tegevusega) alustas Soome Instituut tegevust 1994. aastal. Instituut on osa ülemaailmsest Soome instituutide võrgustikust, kuhu kuulub 17 instituuti maailma eri paigus. Instituudi peamine rahastaja on Soome haridus- ja kultuuriministeerium. Programmitööd toetavad ka erinevad sihtasutused, koostööpartnerid ning ettevõtted. 
Instituudi tegevust organiseerib Soome Instituudi Sihtasutus (soome keeles "Suomen Viron-instituutin säätiö" – rootsi keeles "Stiftelsen för Finlands institut i Estland").
Instituudil on kontorid Tartus (Ülikooli 11) ja Tallinnas (Marati 5-2, Põhjala tehas, Kompressorimaja 2. korrus). Tartus asub ka Soome Instituudi raamatukogu, kust saab laenutada soome- ja eestikeelseid teoseid, lugeda mõlema maa ajalehti ning mängida lauamänge.
2011. aastal loodi Soome Instituudi eestvedamisel soome keele ja kultuuri koostöövõrgustik Keelesild. Keelesilla tegevust toetab Jenny ja Antti Wihuri fond.
Aastal 2017 tähistas instituut suurelt Soome vabariigi 100. aastapäeva, korraldades Eestis temaatilisi üritusi.
Sangar

AS Sangar on Tartus asuv rõivatööstusettevõte. 
Ettevõtte ajalugu ulatub 1944. aastasse, kui asutati vilte tootev artell Sangar. Aastal 1956 reorganiseeriti see Tartu Õmblusvabrikuks Sangar. Aktsiaseltsina tegutseb ettevõte 1992. aastast (algul kandis nime AS Sangar STC). 
Firmal on 4 tütarettevõtet: 
2015. aasta jaanuaris ostis Sangar Rootsi ettevõtte ja kaubamärgi Oscar of Sweden.
2017. aastal tootis Sangar Eesti riigile Euroopa Liidu eesistumise tõttu Eesti sümboolikaga lipse ja salle, mida kingiti eesistumisega seotud kohtumistel osalevatele ministritele ja delegaatidele.
2021. aastal koroonakriisi pärast otsustati sulgeda Eestis kolm kauplust: Tartus Lõunakeskuses, Pärnus ja Tallinnas Viru Keskuses. Sellega jäävad vaid Tartus vabriku juures töötav kauplus ja kolm esindust Tallinnas kaubanduskeskuste juures.
Ajalugu.
Sangeri esimene särgivabrik alustas särkide tootmisega aastal 1956. Aastatel 1963–1972 oli särgivabriku direktoriks Jüri Kraft, kes jätkas ettevõttesse panustamisega ka peale direktori ametikohalt lahkumist.
Ettevõtte ajaloo kohta on kirjutatud 2006. aastal avaldatud raamat "Pool sajandit Sangarit", mille autoriks on Kalju Lomp.
Salvest

AS Salvest on 1993. aastal (teistel andmetel 1994) Tartus asutatud ettevõte, mis toodab ja turustab toidukonserve.
Ettevõtte eelkäija oli 1946. aastal tegevust alustanud Tartu Puu- ja Aedviljatehas. Aastal 1951 nimetati tehas ümber Tartu Konservitehaseks. Praegune ettevõtlusvorm aastast 1993.
AS Salvest paikneb praegu 108 297 m² suurusel territooriumil. Ettevõttes töötab 150–160 inimest.
Külli-Riin Tigasson

Külli-Riin Tigasson (sündinud 14. oktoobril 1975) on eesti ajakirjanik.
Ta on lõpetanud Tartu Ülikooli ajakirjanduse erialal 1998. aastal. 2003. aastal lõpetas samas meedia ja kommunikatsiooni magistriõppe.
Alates 2003. aastast töötas ta Eesti Päevalehe arvamustoimetajana, aastast 2007 oli ta sama toimetuse juhataja. Alates 2014. aastast töötab Külli-Riin Tigasson Eesti Ekspressi toimetuses.
Karl Ristikivi muuseum

Karl Ristikivi muuseum asus Tartus aadressil K. A. Hermanni 18, see asutati 1987. aastal (teistel andmetel 1989. aastal). Muuseum avati Karl Ristikivi sünniaastapäeval 16. oktoobril 1991 kirjaniku viimases elukohas enne Eestist lahkumist (1940–1943).
Ajalugu.
Muuseumi loomise mõte sündis 1980. aastate algul, kui Tallinna muusikaõpetaja Helga Ebber hakkas koguma materjali näituse jaoks, mille ta organiseeris omal kulul 1982. aastal kirjaniku kodukohas Varblas Karl Ristikivi 70. sünniaastapäevaks. Hiljem viis ta näituse ka mujale Eestisse, sh Tartusse, kus seda esitleti Eesti Kirjandusmuuseumis. Üliõpilastuba, milles Karl Ristikivi Tartus elas, osteti muuseumi loomiseks laulva revolutsiooni ajal 1988. aastal ENSV Ministrite Nõukogu poolt Tartu Linna RSN Täitevkomiteele eraldatud rahaga. Ristikivi muuseumi avamine oli "uue aja märk, erifondi kaotamise ja keelatud kirjanduse ajastu lõppemise sümbol, mida tervitati nii siin- kui ka sealpool Läänemerd," kirjutas selle tähtsusest ja tähendusest ajastu kontekstis kirjandusteadlane Rutt Hinrikus.
Muuseumis sai näha nii kirjaniku elupaiga miljööd kui ka näitust kirjaniku elust ja loomingust. Peale selle oli muuseumis ka palju materjali 1930. aastate Tartu vaimuelust (Veljesto, Arbujad) ning Eesti pagulaskirjandusest laiemalt. Livia Viitol on iseloomustanud muuseumi ekspositsiooni nõnda: "Muuseumis ringi liikudes ja kirjanikule kuulunud raamatukappi, voodit ja padjale visatud portfelli vaadates tabab külastajat ootamatu äratundmine: kui hiljaaegu eksponeeriti Rocca al Mare vabaõhumuuseumis küüditatutest maha jäänud toasisustust, eesmärgiks sisendada vaatajale visuaalse pildi kõrval ka tunnet, siis Ristikivi muuseum eksponeerib Ristikivi isiku, tema elu ja loomingu kõrval ennekõike paguluse tunnet, sundides muuseumikülastajat mõtlema pagulusele, XX sajandi "katkuks" nimetatud nähtusele sügavamalt."
1988. aastast korraldati muuseumis Ristikivi päevi ning 2002. aastal alustati loeng-kontsertide sarja, mida rahastas Tartu Kultuurkapital. Samal aastal esitas Tartu Üliõpilasteater muuseumis lavastust "Kõigi teede pikkus ajas on võrdne", mille 25 aastat varem tõi lavale tudengiteater Valhalla.
Karl Ristikivi muuseum oli Tartu Linnamuuseumi filiaal, mida haldas MTÜ Karl Ristikivi Selts. Muuseumi juhatasid aastatel 1989–1996 Janika Kronberg ja 1996–2000 Toomas Muru, teadurina töötas seal 1997–1999 Rutt Hinrikus.
Vähese populaarsuse tõttu suleti muuseum Tartu linnavalitsuse otsusega 1. jaanuarist 2007. Ruumid anti tasuta kasutamiseks Karl Ristikivi Seltsile, mille esimees Janika Kronberg lubas ka edaspidi eelregistreerimisega külastajaid majaga tutvuma lasta. 2023. aastal loobus selts ruumide kasutamisest kuhjuva üürivõla tõttu.
Mälestuse jäädvustamine.
Ristikivi muuseumi avamist 1991. aastal kajastas ringvaade "Eesti Kroonika" nr 15 (Tallinnfilm, režissöör Peep Puks).
Kristjan Raua õppestuudio

Kristjan Raua õppestuudio oli aastatel 1904–1914 Tartus tegutsenud kunstikool, mille asutas Kristjan Raud. Nagu Tallinnas asuv Ants Laikmaa ateljeekool pakkus see õpilastele professionaalset kunstiõpetust. 
Õppestuudios õppisid teiste seas Johannes Einsild, Voldemar Kangro-Pool, Eduard Taska.
Rahvusvaheline Eduard Tubina Ühing

Rahvusvaheline Eduard Tubina Ühing asutati 20.–22. oktoobril 2000 Tartus toimunud Eduard Tubina muusikapäevadel. 
Ühingu eesmärk on tutvustada Eduard Tubina loomingut kontsertide, heliplaatide ja trükiväljaannete kaudu. Üheks oma peamiseks ülesandeks peab ühing Eduard Tubina "Kogutud teoste" väljaandmist.
Ühingu asutajaliikmete seas olid Vardo Rumessen, Eino Tubin, Margus Pärtlas, Priit Kuusk, Arvo Volmer, Kadri Leivategija, Avo Sõmer.
Dargid

Dargid (ka dargiinid; endanimetus "дарган", "дарганти", "даргва") on rahvas Dagestanis. Kõnelevad dargi keelt, mis kuulub dagestani keelte nahhi-dagestani rühma. 2010. aasta rahvaloenduse andmetel elas Venemaal 589 386 dargi, Dagestanis aga 490 384 dargi (16,85% elanikkonnast).
Eestis elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 25 dargi.
Dargide asualad paiknevad Dagestani keskosas, enamasti eelmäestikes ja mäestikupiirkondades. Levinud on sunniitlik islam. Antropoloogiliselt kuuluvad dargid balkani-kaukaasia rassi kaukasoidsesse tüüpi.
Pere Leib

AS Pere Leib oli Tartus asunud ettevõte, mis tootis ja turustas pagari- ja kondiitritooteid. Aktsiaseltsina asutati see 1993. aastal Tartu Leivakombinaadist.
Ettevõtte ajalugu ulatub 1912. aastasse, mil Tartus Riia tänaval avasid leivatööstuse Taani ettevõtja Lorenz Sander ja pangajuht Woldemar von Roth. 1944. aastal moodustati mitme tööstuse liitmisel Jahu- ja Leivakombinaat, mis 1963. aastast kandis nime Tartu Leivakombinaat (lühend: TLK). 2005–2011 oli firma nimeks AS Pere Leib Tootmine.
Ettevõtte töö toimus kolmes tsehhis: leiva-saia-, kondiitri- ja väikesaiatsehhis. Ettevõttes töötas üle 200 inimese. Pere Leiva tuntumate kaubamärkide seas olid Pere, Wabariigi sarja tooted, Virmalise ja Draamateatri tort jms.
2012. aasta aprillis võttis Tartu leivatehase rendile Linerel OÜ, kes jätkas tootmist Pere kaubamärgi all. 2014. aasta jaanuaris teatas Linerel tootmise lõpetamisest ja taotles pankrotti, koondades töötajad. Veebruari alguses taastas tootmise tehase uus omanik OÜ Eesti Leivatööstus, kes palkas uuesti tööle osa senistest töötajatest, kuid ei kasuta Pere Leiva kaubamärke.
Para '89

Para '89 oli eesti kunstirühmitus, mis asutati 1989. aastal Tartus. Rühmitusele panid aluse Jüri Palm ja Ilmar Malin. Rühmituse aktiivne tegevus kestis 1993. aastani. 
Para '89 kunstilooming oli mõjutatud peamiselt sürrealismist. Endid nimetasid nad uussürrealistideks.
Para '89 korraldas mitu näitust, näiteks 1990. aastal Tartu Kunstimuuseumis ja 1991. aastal Tallinna Kunstihoones.
Oma Maa (ajakiri, 1884)

Oma Maa oli kuukiri, mis ilmus Tartus aastatel 1884–1891. 
Väljaande vastutavad toimetajad olid Mihkel Veske (1884–1885) ja Hugo Treffner (1886–1891), tegevtoimetaja oli Jaan Jõgever (1886–1890). 
Kuukirjas avaldati nii populaarteaduslikke kui ka ilukirjanduslikke kirjutisi, samuti rahvaluulet ja tõlkeid. Kirjutisi oli ka Vene impeeriumi rahvaste ajaloo ja kaasaja kohta.
Rudi Fink

Rudi Fink (sündinud 6. juulil 1958 Cottbusis (praegu Brandenburgi liidumaa)) on Ida-Saksamaa endine poksija.
Fink oli kokku kolmekordne Ida-Saksamaa meister – sulgkaalus (kuni 57 kg) aastatel 1977 ja 1979 ning kergekaalus (kuni 60 kg) 1980. aastal.
Fink võitis sulgkaalus (kuni 57 kg) 1980. aasta Moskva olümpiamängude poksivõistlustel kuldmedali ja tuli olümpiavõitjaks. 
Fink osales sulgkaalus (kuni 57 kg) 23. Euroopa meistrivõistlustel (Köln, 1979), kuid kaotas veerandfinaalis hilisemale kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Viktor Rõbakovile (NSV Liit) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja ning kergekaalus (kuni 60 kg) 24. Euroopa meistrivõistlustel (Tampere, 1981), kuid kaotas 1. ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Uduküla

Uduküla (18. sajandi kaartidel "Uddo") on endine küla Viljandimaal Põltsamaa kihelkonnas Tapiku raba servas Kõpu-Tapiku tee ääres. Tänapäeval jääb endine küla Põltsamaa valda Jõgeva maakonnas.
Geograafilised koordinaadid on
Leka (Albaania prints)

Leka Anwar Zog Reza Baudoin Msiziwe Zogu (sündinud 26. märtsil 1982 Johannesburgis) on Albaania kuningliku perekonna pea alates 30. novembrist 2011.
Ta on Albaania kroonprintsi Leka ja Susan Cullen-Wardi poeg.
Mick Taylor

Michael Kevin Taylor (sündinud 17. jaanuaril 1949 Welwyn Garden Citys) on inglise muusik.
Ta on tuntud John Mayall's Bluesbreakersi (1966–1969) ja The Rolling Stonesi (1969–1974) liikmena. Pärast Rolling Stonesist lahkumist on Taylor välja andnud mitu sooloalbumit ja teinud koostööd paljude teiste artistidega.
Ajakirja Rolling Stone 2012. aasta läbi aegade parimate kitarristide edetabelis oli Taylor 37. kohal. 1989. aastal võeti Taylor The Rolling Stonesi liikmena vastu Rock'n'rolli Kuulsuste Halli.
Kitarr.
Taylor alustas kitarrimängu üheksa-aastaselt. Ta on kasutanud aastate vältel erinevaid kitarre. Firmamärkidest on talle kõige paremini sobinud Gibson Les Paul, esimese sellenimelise pilli soetas ta 1965. aastal.
Isiklikku.
Taylor on olnud kaks korda abielus, tal on kaks tütart. 1975. aastal abiellus ta Rose Millariga, paari aasta pärast nad lahutasid. Chloe (sündinud 1971) on nende tütar. Lühiajalisest suhtest Ameerikast pärit taustalaulja Susan McMinaminiga on tal tütar Emma. 
Hiljem sai tema elukaaslaseks Marlies Damming, paar elab Hollandis.
Meelejahutaja (ajakiri)

Meelejahutaja oli 1878. aastal Tartus ilmunud raamat. Pärast kaheaastast seisakut hakkas 1882. aastast hakkas ilmuma ajakirjana, mis ilmus korra nädalas. Seda peetakse Eesti esimeseks kirjandus- ja pereajakirjaks. 
Aastatel 1878–1883 ilmus ajakiri kümme korda aastas, 1881. aastal iga kuu ning 1885–1887 ja 1889. aastal iga nädal. Ajakirja toimetajad olid Aleksander Mohrfeldt (1878–1884), Juhan Kunder (1885–1886) ja Juhan Kurrik (1887).
Ajakirja andis välja Tartu trükikoja omanik Heinrich Laakmann. Algul oli Laakmanni kavatsuseks ainult oma kirjastatud raamatute uuesti trükkimine perioodilises väljaandes ja selleks andis ta ajakirjale paralleelnime "Eesti Biblioteek". Algul ilmus trükis raamatuformaadis ning 1878. ja 1879. aastal ilmunud kümme annet koondas ta "Meelejahutaja I raamatuks". Kuid uut materjali kogunes nii palju, et see täitis numbrid värske ajakirjandusliku sisuga. Ajakirjas avaldati artikleid kasvatusest, tervishoiust, kodundusest, põllumajandusest, samuti leidus seal mitmeid esmaavaldatud ilukirjandus- ja rahvaluuletükke. Lisaks olid Mihhail Lermontovi, Aleksandr Puškini, Nikolai Gogoli, Ivan Turgenev, Guy de Maupassanti tõlked ja Eduard Bornhöhe, Juhan Kunderi, Jakob Tamme jt loomingut. Algul puudusid kodumaised sõnumid, kuid üksikuid kohalikke teemasid (laulupeod, koorilaul, seltside tegevused jm) käsitleti erikirjutistes. 1881. aasta sügisel esitas Heinrich Laakman Trükiasjade Peavalitsusele palve hakata ajakirja välja andma 2–4 korda kuus. Vastust ootamata hakkas ta Meelejahutajat juba jaanuarist nädalakirjana avaldama. Ajakirjal oli ka uus alapealkiri: "Piltidega kaunistatud Eesti Kirjanduse ajaleht õpetliku ning ajaviitliku sisuga". Kui loataotlusele saabus lõpuks eitav vastus, siis oli Laakman hädas, kuna jaanuari-veebruariga oli aastakäigu 12 numbrist juba 8 numbrit ilmunud. Hädaga muudeti ajakirja numeratsiooni – kahel kuul araabia numbritega ilmunud numbrid nimetati I ja II-ks seeriaks. Edaspidi jätkati ajakirja väljaandmist Rooma numbritega, alates III-st ja lõpetades XII numbriga. Ajakirja 1881. aasta kaheksanda numbriga ilmus kaheleheküljeline lisaleht "Meelejahutaja naljakas lisaleht". Selles olid trükitud 5 esimest karikatuuri Eesti ajakirjanduses, mis illustreerisid olustikulisi nalju. See oli üldse esimene katse Eestis, kus eraldi trükisena anti välja pilke- ja naljaleht. Karikatuurid olid võetud küll välismaistest ajakirjadest. 1882. aastal ilmus täiendavalt veel üks "Meelejahutaja naljakas lisaleht" ja lisaks veel "Kuulutused". Nädalakirjana ilmumise luba saadi alles 1884. aasta kevadel ja kuna uut aastakäiku ei soovitud keset aastat alustada, siis 1884. aastal ajakiri lihtsalt ei ilmunud. Ajakiri hakkas ilmuma ametlikult nädalakirjana 1885. aasta jaanuarist nimega "Eesti perekonna õpetlik ja lõbus nädalakiri". Samal ajal võttis ajakiri endale kunstilisteks kaastöölisteks baltisakslasest Rudolf Julius von zur Mühleni ja Eduard Magnus Jakobsoni, järgmisel aastal ka Paul Raua. Ajakirjale tegi kaastööd ka Kristjan Raud.
Aastatel 1878–1889 ilmus kokku 209 numbrit kogumahuga 2800 lk. Ajakirja ilmumise lõpetasid majanduslikud raskused.
Meelejahutaja

"Meelejahutaja" oli Eesti Raadio RAMETO toimetuse meelelahutussaade. 
Saate loomine.
RAMETO oli lühend nimetusest "Raadio meelelahutustoimetus" ning selle kõlava lühendi kordusele oli üles ehitatud ka mitmete saadete tunnuslaul.
"Meelejahutaja" saatele pani nime Peeter Hein, kes võttis eeskujuks varem ilmunud ajakirja Meelejahutaja nime. Esimese saate salvestus toimus 27. oktoobril 1973 Eesti Raadio Valges saalis, saade läks eetrisse 28. oktoobril 1973. Esimeses saates osalesid näitlejad Eino Baskin, Einari Koppel, Ago Saller, Milvi Jürgenson, Hans Kaldoja, kes lugesid humoreske. Saates osalesid "Mnemoturniiri" Tarkade Klubi liikmed Voldemar Saul, Matti Tarum, Hardi Tiidus, Ivar Viil ja Mark Sinisoo ning saatejuht oli Hans Kiiver. Saates mängis Olav Ehala ansambel ja laulsid solistid Uno Loop, Liilia Kotkas ja Boris Lehtlaan.
Saate tootmine.
"Meelejahutaja" koostamise ja lavastusliku ettevalmistamisega tegeles RAMETO toimetuse neli meest: vanemtoimetaja Toivo Tootsen ning toimetajad Peeter Hein, Vello Mikk ja Priit Aimla. Humoreskid valis Priit Aimla, muusika ja muusikud valis Vello Mikk, intervjuusid tegid Toivo Tootsen ja Peeter Hein. Hiljem liitus toimetusega veel Ralf R. Parve.
Saadete ülesehitus oli pikka aega ühesugune. Toivo Tootsen on meenutanud: "Üks saade oli 80 minutit pikk. Ülesehituselt selline, et esimene plokk, umbes 25–30 minutit, oli avalikult lindistuselt. Enne järgmist lindistuseplokki tuli niinimetatud reklaamiplokk, kus olid reklaamid, muusika ja üldharivad vahepalad." Vahepaladest said kiiresti populaarseks Valdeko Vende nopped saja aasta tagustest ajalehtedest. Humoreske esitas Eino Baskini Eesti Draamateatri baasil loodud näitetrupp, millest saigi üsna kiiresti "Meelejahutaja" visiitkaart. Baskin korraldas saate estraadipoolt 1980. aastani.
Pärast seda kutsus Priit Aimla "Meelejahutaja" lindistustele Noorsooteatri trupi. Kaarel Kilveti juhtimisel tuli Noorsooteater saatesse värske noore seltskonnaga: Andres Ots, Guido Kangur, Tõnu Oja, Luule Komissarov, Helene Vannari, Lauri Nebel jt. Trupp osales saate tegemisel 1988. aastani. 
Kolmas ajajärk algas "Meelejahutajas" Raimo Aasa juhtimisel. Keskenduti rohkem eesti humoristide loomingule, sagedasemad autorid olid Raimo Aas, Lembit Sibul, Silver Alev, Jüri Paet jt. Näitlejad nagu Dajan Ahmet, Ülo Lodeson, Marika Vaarik ja teised olid peamiselt VAT Teatri toonasest trupist. Sageli lõi saates kaasa Margus Lepa.
Enamik saateid salvestati publikule esinedes Eesti Raadio valges saalis. "Meelejahutajat" jätkus ligi 22 aastaks ja enam kui 1000 saateks. Viimane saade läks esmaeetrisse 29. mail 1995.
Bristoli Ülikool

Bristoli Ülikool on ülikool, mis asub Bristolis Inglismaal.
Ülikool on asutatud aastal 1909. Ülikooli eelkäija Bristoli kolledž oli aga asutatud juba 1876.
Matemaatika ja kaasaeg

"Matemaatika ja kaasaeg" oli aastatel 1963–1984 Tartu Riikliku Ülikooli kirjastamisel ebaregulaarselt ilmunud matemaatikaalaste populaarteaduslike artiklite kogumike sari. 
Sarjas ilmus 22 köidet. Näiteks VII köide (ilmus 1965) sisaldas artikleid küberneetikast, majandusmatemaatikast, matemaatika ajaloost ja koolimatemaatikast. 
"Matemaatikat ja kaasaega" anti välja ühiskondliku töö korras. Esimese köite toimetajad olid Harry Espenberg, Jakob Gabovitš, Ülo Kaasik, Ülo Lumiste, Enn Sarv (vastutav toimetaja), Enn Tamme ja Ene-Margit Tiit. 
Esimese köite saatesõnas öeldakse: "Kogumiku lugejaskonnaks on mõeldud keskkooliõpilased, üliõpilased, õpetajad, insenerid, aga samuti ka teadlased." Kogumiku ülesandeks seati süvendada noortes huvi matemaatika vastu, tutvustada matemaatika meetodeid mittematemaatikutele ja pakkuda uusi ideid neile, kes töötavad matemaatika alal.
Tänapäeval "Matemaatika ja kaasaeg" enam ei ilmu. Sarnaste eesmärkidega antakse välja Eesti Matemaatika Seltsi aastaraamatut.
Kõik "Matemaatika ja kaasaja" köited on elektrooniliselt kättesaadavad Tartu Ülikooli matemaatika ja statistika instituudi kodulehel.
Conwy Lloyd Morgan

Conwy Lloyd Morgan (6. veebruar 1852 – 6. märts 1936) oli briti etoloog ja psühholoog.
Elulugu.
Morgan õppis Londonis kaevandusinseneriks. Tema isa oli advokaat, kes oli seotud mitmete kaevandusettevõtetega. Õpingute käigus tekkis tal huvi Thomas Huxley evolutsiooniuuringute vastu. Sellest ajendatuna sai temast aastal 1884 Bristoli Ülikooli geoloogia- ja zooloogiaprofessor. 1899. aastal valiti ta Bristoli kõrgkooli (University College) juhiks. Selles ametis andis ta oma panuse, et see kool saaks endale ülikooli staatuse. 1919. aastal sai Morgan psühholoogia emeriitprofessoriks. Aastatel 1926–1927 oli ta Aristotelese ühingu juhataja. Ta suri Hastingsis 1936. aastal.
Teadusuuringud.
Morgani kaanon.
Morgan arendas oma teooria peamiselt vaatlusandmete põhjal. Ta märkas, et käitumist, mis tundus olevat kõrgemate mentaalsete protsesside tulemus, võis seletada ka lihtsalt katse-eksituse meetodi kasutamise läbi (tänapäeval tuntud kui operantne tingimine).
Morgan väitis, et loomade käitumise seletamine ei tohiks olla keerulisem kui vaatlusandmed lubavad. Tema teoses "An Introduction to Comparative Psychology" leidub lause, mis sai tuntuks just eelkõige biheivioristide seas: "Looma käitumist ei tohi tõlgendada kõrgemate mentaalsete võimete avaldusena, kui seda on võimalik seletada psühholoogilise skaala madalamate tasemete võimete abil." Seda tuntakse Morgani kaanonina (kutsutakse ka ökonoomsuse printsiibiks). Morgan ei pidanud sellega silmas, et kõrgemaid vaimseid protsesse loomadel ei ole. Pigem tahtis ta väita, et loomade käitumise lihtsamaid seletusi (refleksid, instinktid või õpitud käitumine) peaks eelistama keerulisematele seletustele (abstraktsete mehaaniliste või matemaatiliste põhimõtete mõistmine). Wilhelm Wundt esitas sarnase teooria ning väitis, et keerulisemat seletust tuleb kasutada vaid siis, kui lihtsamad seletuse põhimõtted pole piisavad. Nii Morgani kui ka Wundti väide sarnaneb 14. sajandist pärit William Ockhami metodoloogilise printsiibiga, mida nimetatakse Ockhami habemenoaks. Viimase järgi tuleks eelistada nähtuse kõige lihtsamaid seletusi.
Instinktid "versus" õppimine.
Morgan tegi uuringuid, mille käigus ta püüdis eristada kaasasündinud käitumist õpitud käitumisest. Kana- ja pardipoegi kasvatati inkubaatoris ja neid hoiti täiskasvanud lindudest eemal. Linnupoegade käitumine dokumenteeriti ja nende käitumist püüti seletada võimalikult lihtsalt. 1870. aastatel oli Douglas Spalding samuti uurinud lindude kaasasündinud käitumist. Tema tööd aga vajusid unustusse. Tõenäoliselt oli Morgan Spaldingu uuringutest teadlik.
Panus ühiskonda.
Morgan pani oma tööga "An Introduction to Comparative Psychology" aluse võrdlevale psühholoogiale.
Nady Sprenk-Dorn

Nady Sprenk-Dorn (sündinud 22. augustil 1955 Lääne-Berliinis) on eesti näitleja.
1957. aastal tuli ta ema koos Nady (Nadja) ja kahe poolõega Eesti NSV-sse.
Ta lõpetas 1974. aastal Tallinna 20. Keskkooli ja 1981. aastal Moskvas B. Štšukini nimeline Teatriinstituudi teatri- ja filminäitlejana.
Ta töötas aastatel 1981–1987 näitlejana Rakvere Teatris ja aastatel 1987–1989 stuudioteatris "Viadukti juures". 
Ta on olnud hiljem Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemia ja TTÜ Tallinna Kolledžis õppejõud (läbirääkimised, suhtlemine ehk sotsiaalsed oskused, protokoll ja etikett, kõne- ja esinemistehnika, avalik esinemine ja kõnehääleseade).
Isiklikku.
Tema tädimees oli Eesti ratsaväeohvitser Boris Taar.
Tema poolõde on modell ja näitleja Faime Jurno.
Sirje Põllu

Sirje Põllu (sündinud 8. oktoobril 1959 Tallinnas) on eesti laulja ja muusikaõpetaja. 
Ta on neljandat perioodi Neeme külavanem.
Ta on lõpetanud 1979. aastal Georg Otsa nimelise Tallinna Muusikakooli koorijuhtimise erialal Silvia Melliku klassis. Aastatel 1978–1982 õppis ENSV Riikliku Filharmoonia Estraadistuudios laulu erialal. 
1978. aastast töötas hotelli Tallinn varietees lauljana ja Tallinna 44. keskkoolis muusikaõpetajana.
1981. aastast ansambli Laine laulja. 1978. aastal kutsus Eino Baskin mängima seriaali Kolm Rubiini tegelaskuju Lena Toropovat.
Aastail 1983–1994 Viru varietee koosseisuline artist.
Praegu on muusikapedagoog mitmes Jõelähtme haridusasutuses (Neeme algkoolis, Neeme lasteaias,)ning Neeme külavanem aastast 2008. Aastal 2006 asutas MTÜ Neeme Naiste Rannavalve Seltsi ning on selle juhatuse liige.
2009. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel kandideeris Jõelähtme vallavolikogu liikmeks (Sotsiaaldemokraatliku Erakonna ridades), sai 31 häält ning ei osutunud valituks. Ta kuulub 26. juunist 1998 Sotsiaaldemokraatliku Erakonda.Aastal 2013 kohalike omavalitsuse volikogu valimistel osutus valituks Sotsiaaldemokraatliku Erakonna nimekirjas Jõelähtme vallavolikogu liikmeks. On Jõelähtme valla Hariduskomisjoni esimees.
Aastal 2017 ei osutunud kohalike omavalitsuste valimistel valituks. Lahkust Sotsiaaldemokraatlikust erakonnast aastal 2018. Valiti aga uuesti külavanemaks juulis 2017. Kostivere segaansambli Viisiväänajad juhendaja, aastast 2017 ka Viimsi naisansambli juhendaja ja aastast 2020 Randvere segaansambli juhendaja. Peres kasvab kolm tütart. Jõelähtme valla volikogu keskkonnakomisjoni liige aastast 2017. Aastal 2020 valiti neljandat korda 4-aastaseks perioodiks külavanemaks. Aastast 2015 Neeme Rahvamaja juhataja.
Syed Kadir

Syed Abdul Kadir (sündinud 16. veebruaril 1948) on Singapuri endine poksija. Ta on olnud kokku kaheksakordne Singapuri meister.
Kadir osales helveskaalus (kuni 48 kg) 1972. aasta Müncheni olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas vigastuse tõttu 2. ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Kadir sai helveskaalus (kuni 48 kg) pronksmedali 10. Briti Rahvaste Ühenduse mängude poksivõistlusel (Christchurch, 1974), kaotades poolfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale James Odworile (Uganda) ja jäädes edasisest medaliheitlusest välja. 
Kadir töötas hiljem poksitreenerina, olles ka Singapuri poksikoondise peatreener, ning poksiorganisaatorina, olles ka Singapuri harrastuspoksiliidu president.
Maris Lauri

Maris Lauri (sündinud 1. jaanuaril 1966 Kiviõlis) on Eesti poliitik, alates 26. jaanuarist 2021 kuni 18. juulini 2022 Eesti justiitsminister. 
Maris Lauri endine Riigikogu liige, rahandusminister ning haridus- ja teadusminister. Kuulub Eesti Reformierakonda.
Maris Lauri lõpetas 1984. aastal Kohtla-Järve 1. Keskkooli ja 1989. aastal Tartu Riikliku Ülikooli majandusküberneetika erialal, 1994. aastal kaitses ta Tartu Ülikooli majandusteaduskonnas magistritöö ja sai magistrikraadi.
Ta töötas aastatel 1993–1994 majandusministeeriumis, seejärel analüütikuna Eesti Pangas, alates 1996. aastast Tallinna Pangas ja 1998–2011 Hansapangas (Swedbankis).
Aastal 2011 asutas ta ettevõtte OÜ Oeconomia.
2. aprillist 2014 töötas Maris Lauri peaminister Taavi Rõivase nõunikuna.
Pärast Jürgen Ligi tagasiastumist rahandusministri ametist esitas Reformierakonna juhatus nädal varem erakonna liikmeks astunud Maris Lauri rahandusministri kandidaadiks. 3. novembrist 2014 8. aprillini 2015 oli Lauri Taavi Rõivase esimese valitsuse rahandusminister.
Ta valiti XIII Riigikogusse. 12. septembril 2016 kinnitati ta välisministri kohale asuva Jürgen Ligi asemele haridus- ja teadusministriks. Maris Lauri oli Taavi Rõivase teise valitsuse haridus- ja teadusminister 23. novembrini 2016 (ministrina oli liikmesus XIII Riigikogus peatatud). 
Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 3 (Tallinna Mustamäe ja Nõmme linnaosad) 4084 häält ning osutus valituks.
Samuli tammed

Samuli (ka Sammuli) tammed kasvavad Harju maakonnas Andineeme külas. Puudegrupp koosneb kolmest võimsast tammest kõrgusega 18, 20,5 ja 22 meetrit. Tammed jäävad Kuusalu matkarajale Lahemaa rahvusparki.
Nijel Amos

Nijel Carlos Amilfitano Amos (sündinud 15. märtsil 1994 Marobelas) on Botswana kergejõustiklane, kelle põhialaks on 800 m jooks.
Amos sai 2012. aasta Londoni olümpiamängudel 800 m jooksus hõbemedali ajaga 1.41,73, mis oli ühtlasi ka Botswana rekord. Ta on esimene Botswana sportlane, kes on võitnud olümpiamängudelt medali.
2014. aasta Rahvaste Ühenduse mängudel Glasgow's võitis ta 800 meetri jooksus kuldmedali ajaga 1.45,18.
Aafrika meistrivõistlustelt on ta võitnud kolm kuldmedalit.
2016. aasta suveolümpiamängude avatseremoonial oli ta Botswana lipukandja.
Aastatel 2014, 2015 ja 2017 on ta 800 meetri jooksus tulnud Teemantliiga üldvõitjaks.
2022. aasta juulis, paar päeva enne Eugene'i maailmameistrivõistluste algust, sai Amos dopingu tarvitamise tõttu ajutise võistluskeelu. Tema dopinguproovist leiti GW1516 ehk kardariini metaboliidi jälgi.
Vanaema kingitus

"Vanaema kingitus" oli 1923. aastal valminud Eesti mängufilm.
Film ei ole säilinud.
Sisu.
Regina-Filmi esimene mängufilm, tummfilmist lühike jant kujutab vanaemalt päranduseks saadud lehma toomist läbi Tartu linna, mis põhjustab hulga naljakaid sekeldusi.
Mineviku varjud

"Mineviku varjud" on 1924. aastal valminud Eesti mängufilm. 
See on Eesti esimene täispikk mängufilm.
Film pole säilinud.
Sisu.
"Liivi ordu vallutatud Eestimaal kaitseb maarahvas visalt oma vabadust. Vapper Uno põgeneb vangistusest oma hõimlaste juurde. Vanemate soovil ja Taara targa julgustusel on noor malevapealik Kaljo just astunud rahva etteotsa, kui rahulikke inimesi tabab mõõgavendade rünnak. Kaljo armsam Laine ja Uno langevad rüütlite kätte. Kaljo õde Virve hiilib vaenlase laagrisse ja vabastab Uno, kes ühineb malevaga. Ees seisab heitlus elu ja surma peale".
Õnnelik korterikriisi lahendus

"Õnnelik korterikriisi lahendus" on 1924. aastal valminud Eesti mängufilm.
Film pole säilinud.
Sisu.
Viletsast üürikorterist väljavisatud noormehe peavarjuotsinguid saadavad tüseda huumoriga kujutatud rohked vahejuhtumised Tallinna tänavail, kuni saatus vaese noormehe probleemi igatpidi õnnelikult lahendab. Kadumaläinud tummfilmi omapäraks on Chaplinit jäljendav peategelane, keda mängib eesti omaaegne maadluskuulsus Eduard Pütsep.
Tšeka komissar Miroštšenko

"Tšeka komissar Miroštšenko" on 1925. aastal valminud Eesti mängufilm.
2012. aastal film digiteeriti.
Sisu.
1920. aastate Nõukogude Venemaal ootavad teiste eestlaste seas Eestisse opteerumise luba neiu Agnes ja tema ema ning Agnese noorpõlvesõber, insener Karl Raudsepp oma kihlatu Ernaga. Armastus aga ei küsi inimeste plaanidest, viletsast elust ega üldisest vägivallaõhkkonnast. Karli ja Agnese vastastikused tunded äratavad Ernas sellise armukadeduse, et ta saadab Agnese peale tšekaasse valekaebuse. Tšekaa kätte sattunud Agnese ilu köidab nii komissar Miroštšenkot kui salaagent Hewelyni. Mõlemad otsustavad, et neiu peab saama tema omaks.
Kevade unelm

"Kevade unelm" on 1927. aastal valminud Eesti mängufilm.
Filmi on säilinud kogupikkuses 1 minut ja 9 sekundit.
Sisu.
Vilsandi saarelt pärit noor ja aateline ehitustehnikumi üliõpilane Enn Mänd ja pealinna jõuka pere tütar Hilma Aamisep unistavad ühisest õnnest. Nende armastusele on kiivas ehitusmeister Pilliroog. Oma ärisuhete kaudu survestab ta Hilma tõusiklikke vanemaid, et need mõjutaksid tütart temaga sõbrustama. Ta ei kohku tagasi intriigidest ega suisa vägivallast, et oma eesmärke saavutada. 1920. aastate Eesti pealinna tõusikute elu kujutamine annab tummfilmile ühiskonnakriitilise värvingu.
Marahwa Näddala-Leht

Marahwa Näddala-Leht oli aastatel 1821–1823 ja 1825 Tartus ilmunud ajaleht, mida trükiti peale Tartu hiljem ka Pärnus ja Riias. Ajalehte toimetas ja andis välja Otto Wilhelm Masing. 
Ajalehe teemadering oli lai, nt oli seal nii geograafilis-etnograafilisi kirjutisi, ajaloovaatlusi, haridusteemamalisi ja ilukirjanduslikke tükke. Suurema osa teateid, õpetlikke kirjeldusi, praktilisi nõuandeid ja ilukirjanduslikke palasid on Masing hankinud kaasaegsest ajakirjandusest, ametlikest teadetest, teaduslikest ning populaarteaduslikest väljaannetest. Samuti on seal kajastatud toimetaja Masingu isiklikke tõekspidamisi, mis avaldusid võitlusena ebausu, vaimupimeduse ja inimeste rumaluse vastu. Lehes puudusid poliitilise elu teated peaaegu täiesti. Kaastöölistena tegutsesid Johann Heinrich Rosenplänter ja pastorid Christoph Friedrich Mickwitz (Lihulast) ja David Friedrich Ignatius (Hagerist) jt. 
Ajalehe panuseks on ka mitmete uute sõnade eesti keelde toomine, nt "armee", "ajaleht", "kapital", "metall", "minister". 
Ajalehe aasta tellimishinnaks oli kuus rubla, sellest üks saatekuludeks. Raha oli vaja ette tasuda linnade postkontorites ja sealt saadi hiljem kätte ka värsked lehenumbrid. 
Kuus rubla oli suur raha ja talupojad olid vaesed. Nii koguneski esimese aasta lõpuks vaid 190 tellijat ning Otto Wilhem Masing, kes ajalehte ise rahastas, vähendas pärast esimest aastat tiraaži 500 eksemplarilt 350-ni. Aastakäigust müümata jäänud üksiknumbrid köideti konvoluudiks ja müüdi eraldi raamatuna. Sedasi kokku köidetuna Marahwa Näddala-Lehte sai neli "raamatut", aastatest 1821–1823 ja 1825, ja raamatutena püsis see talurahva lugemisvaras veel aastaid hiljem.
Voldemar Päts (filmioperaator)

Voldemar Päts (sünninimi Vladimir Päts; 15. veebruar 1902 Tänassilma – september 1942) oli eesti filmioperaator.
Rootsi kroonprintsi Gustaf Adolfi külaskäigu ajal Eestisse 1932. aastal keelas tolleaegne riigivanem Jaan Teemant filmimise ja Voldemar Pätsile määrati selle eest kaks nädalat aresti või 10 krooni trahvi. 
Ta on maetud Tallinna Aleksander Nevski kalmistule.
Voldemar Pätsi isa oli Eesti õigeusu vaimulik Nikolai Päts.
Dollarid

"Dollarid" on 1929. aastal valminud Eesti mängufilm.
Film pole säilinud.
Sisu.
Tagasihoidliku taustaga masinakirjutaja Evi ja ärimees Metsa poeg Gustav kohtuvad juhuslikult rongis ja armuvad. Noormehe isa, kes ühtlasi on Evi tööandja, on kategooriliselt nende suhte vastu. Ta loodab poja naita rikka pruudiga, päästmaks oma pankrotiohus firmat. Siis aga saab Evi ootamatu päranduse, mis keerab asjaosaliste ühiskondlikud positsioonid pea peale.
Loodus ja Matemaatika

Loodus ja Matemaatika oli aastatel 1959–1975 Eesti Looduseuurijate Seltsi täppisteaduste sektsiooni välja antud alusteadusteteemaline kogumike sari. Kokku ilmus 8 köidet, mille trükiarv jäi vahemikku 600–1000. 
Kogumiku kolm esimest köidet anti välja pealkirjaga "Loodus ja Matemaatika". Neljas köide kandis pealkirja "Päike, Maa ja atmosfäär", viies köide "Nõukogude Eesti füüsikute töömailt", kuues "Osakeste ja valguse maailmast", seitsmes "Tähed: teooria ja tegelikkus" ning kaheksas köide "Kristall ja valgus".
Samoa tala

Samoa tala on valuuta, mis on käibel Samoal. Tala jaguneb sajaks seneks. 
Tala võeti käibele aastal 1967. Seni olid Samoa saartel olnud kasutusel Uus-Meremaa rahatähed. Tala suhe oli 2 tala = 1 nael ehk see oli kuni 1975. aastani võrdne Uus-Meremaa dollariga.
Tala sümbol on WS$.
Samoa valuutat annab välja ja kontrollib Samoa Keskpank.
Vigased pruudid (film 1929)

"Vigased pruudid" on 1929. aastal Eduard Vilde samanimelise humoreski ainetel valminud Eesti mängufilm.
Filmist on säilinud katkendid.
Filmi saamislugu.
"Vigased pruudid" on esimene Eesti kirjandusteose põhjal loodud linateos ja ühtlasi lavastaja Konstantin Märska teine mängufilm. 1928. aasta suvel naasis Märska koos aastatepikkuse filmitöökogemusega Berliinist kodumaale. Järgmise aasta 11. veebruaril kirjutas ajaleht Esmaspäev Film-Klubi (1924. aastal asutatud filmiharrastajate klubi) kavatsusest Vilde naljajutu järgi film teha. Kirjanikult oli nõusolek saadud, klubi liikmetel osadki õpitud, aga nagu ikka, tekitas raskusi rahaline seis. Pole täpselt teada, kuidas Film-Klubi poolt algselt vaid operaatoriks kutsutud Märska selle küsimuse lahendas, kuid 1929. aasta 24. augustil andis Rahvaleht juba ülevaate filmi valmimiskäigust, mainides muuhulgas, et välisvõtted tehti ühes Saku-lähedases talus.
"Vigased pruudid" esilinastus Tallinna kinos Rekord "kitsamale asjahuviliste ringile" 26. septembril 1929 ja seda näidati järjest 11 päeval. Filmi saatemuusika aluseks olid motiivid Juhan Simmi loomingust. Film meeldis kodupublikule ning juba jaanuaris-veebruaris 1930 olid Tallinnas kordusetendused ning kinos Skala jooksis see viis ja kinos Kungla kaheksa päeva järjest. 
Sisu.
Lipuvere talu peremees tahab oma tütred Leena ja Miina rikastele vennapoegadest mulkidele mehele panna, kuid piigade süda hoiab hoopis teiste noormeeste poole, kellega koos tuleb nüüd midagi kavalat välja mõelda, et tüütutest mulgi kosilastest lahti saada.
Jüri Rumm (film 1929)

"Jüri Rumm" on 1929. aastal valminud Eesti mängufilm.
Hans Varessoo samanimelise romaani ainetel.
Rummu Jüri sugulased kavatsesid filmiprodutsenti vassimise pärast kohtusse kaevata, kuid kuna see oleks maksma läinud vähemalt 100 krooni, siis nad loobusid.
Sisu.
Jutustab rahvasuus kuulsaks saanud õilsa röövli Rummu Jüri legendaarsetest seiklustest 1880. aastate Eestis. Lugu algab mõisa toapoisile Jürile osaks saanud ihunuhtlusest, mida uhke ja sõltumatu noormees härrastele ei andesta. Tema armsama Madli au on mõisas samuti ohus ja neiu päästmiseks tuleb Jüril riskida vangistusega. Kuid osava ja hulljulge mehena jääb ta tabamatuks. Noorte armastajate lugu põimub kaelamurdvate kelmustükkidega mõisnike arvel. Kodumaine Robin Hood maksab kätte talurahvale tehtava ülekohtu eest. Tummfilmis näeme üht Eesti varasema filmiloo õnnestunumat kaklusstseeni.
Viited.
2. https://www.efis.ee/et/filmiliigid/film/id/359
Laulu ja mängu leht

Laulu ja mängu leht oli aastatel 1885–1897 ja 1908 Tartus ilmunud Eesti esimene muusikakuukiri, mille toimetaja ja väljaandja oli Karl August Hermann.
Aastal 1908 ilmus kuukirja XIV aastakäigu 2 numbrit. 
Väljaandes leidis kajastust kodu- ja välismaa muusikaelu, muusikaajalugu, samuti oli kirjutisi eesti esimestest heliloojatest, nende loomingust ja esimestest laulupidudest. 
Ajakiri oli rahva seas väga populaarne.
Lasteleht

Lasteleht oli aastatel 1901–1940 Tartus ilmunud Eesti esimene perioodiline laste- ja noorteajakiri.
Ilmumisloa sai Lasteleht 8. detsembril 1900. Jaan Tõnissoni ja Jaan Bergmanni toimetatud ajakirja "Eesti nooresoo õpetlik ja ilukirjandusline kuukiri Lasteleht” esimene number ilmus jaanuaris 1901. Algul oli tegemist ajalehe Postimees kaasandega, seejärel aastani 1938 omaette kuukiri, hiljem ilmus Lasteleht kaks korda kuus. 
Ajakirja toimetas teiste seas ka Karl Ader, oma esimesed luuletused avaldas selles Ernst Enno.
Kroonpress

Kroonpress on aastal 1990 Tartus Alexander Kofkini ja Olari Taali asutatud trükikoda. Trükikoda loodi eesmärgiga trükkida Postimeest.
Aastast 1998 kuulub Kroonpress kontsernile Eesti Meedia, hiljem on mitu korda omanikku vahetanud, aastast 2020 kuulub investeerimisettevõttele MM Grupp.
Kroonpressi ekspordi osakaal oli "heatset"-trükitoodangus näiteks 2009. aasta septembris 62%.
Armastuse pisielukas

"Armastuse pisielukas" on 1921. aastal valminud Eesti mängufilm.
Film pole säilinud ning ka selle sisu kohta pole midagi lähemalt teada. See oli filmiühingu Estonia-Film esimene mängufilm, "lühike naljalugu, mille tegevus toimub Tallinnas". Filmivõtted valmisid Tallinnas ühe päevaga.
Kasvatus ja Haridus

Kasvatus ja Haridus oli aastal 1917 ja 1918 Tartus ilmunud esimene eestikeelne pedagoogikaajakiri. Ajakiri ilmus Eesti Noorsoo Kasvatuse Seltsi väljaandel, tegevtoimetaja oli Peeter Põld. Ajakirja anti 1917. aastal välja kuus numbrit ja 1918. aasta ainuke ilmunud number trükiti alles 1920. aastal.
Karskuse Sõber

Karskuse Sõber oli aastatel 1891–1940 Tartus tegutsenud karskusselts. 
1890. aastatel oli see mõnda aega Eesti karskusliikumise juhtivaks organisatsiooniks. Peale karskusteemaliste loengute tegeldi seltsis ka koorilaulu ja näitemänguga. 
1910. aastal oli seltsil umbes 300 liiget, kellest suur osa olid töölised.
Kire lained

"Kire lained" on 1930. aastal valminud Eesti mängufilm.
See on Eesti-Saksamaa koostööfilm, mida näidati peaaegu igas Euroopa riigis.
Pühapäevakütid

"Pühapäevakütid" on 1930. aastal valminud Eesti mängufilm.
See on Eesti esimene näitamiskeelu saanud linateos. Film pole säilinud.
Vahva sõdur Joosep Toots

"Vahva sõdur Joosep Toots" on 1930. aastal valminud Eesti mängufilm. Film ei ole säilinud.
Öösel

"Öösel" on 1931. aastal valminud Eesti mängufilm.
Film jutustab talurahvarahutuste mahasurumisest ja karistussalkade kuritegudest 1905. aasta revolutsiooni ajal Eestis. Tummfilm koosneb üksikepisoodidest, mida ühendab vaid 1905. aasta sündmuste teema. Lähemalt pole hävinud filmi sisust midagi teada.
Film pole säilinud.
Ringi ümber tütre

,Ringi ümber tütre" on 1931. aastal valminud Eesti mängufilm.
Film pole säilinud.
Päikese lapsed

"Päikese lapsed" on 1932. aastal valminud Eesti mängufilm. Esimene eesti helimängufilm.
Film on säilinud osaliselt. Võttepaigad olid muuhulgas Keila-Joal ning Leetses.
Alan Alda

Alan Alda (sünninimi Alphonso Joseph D'Abruzzo; sündinud 28. jaanuaril 1936) on Ameerika Ühendriikide näitleja, filmilavastaja ja stsenarist. Ta on võitnud kuus Emmyt ja kuus Kuldgloobust. Alda on tuntust kogunud eelkõige Hawkeye Pierce'i rolliga telesarjas "M*A*S*H" ning Arnold Vinicki rolliga telesarjas "The West Wing" ("Presidendi meeskond").
Nõiakepp

"Nõiakepp" on 1923. aastal valminud Eesti mängufilm.
Film pole säilinud.
Pikva Miikaeli kabel

Pikva Miikaeli kabel on kabel Harjumaal Anija vallas Pikva külas. 
Tegu on endise Diakonisside Asutise kabeliga, mis ehitati 1891. aastal arhitekt Erwin Bernhardi projekti järgi haiglatöötajate palveruumiks. Algselt asus see Tallinnas Magdaleena haigla kõrval, kus ta jäi ette kinnisvaraarendusele. Pikva mõisakompleksi omaniku Mika Orava eestvedamisel viidi 2005. aastal kabel Tallinnast Pikva mõisa. Kabel kuulub Pikva mõisa kompleksi ja töötab Kose koguduse abikirikuna.
Et uus saaks alguse

"Et uus saaks alguse" on Birgit Õigemeele singel. Laul anti välja 2012. aasta detsembris ning see osales "Eesti Laul 2013" konkursil. Muusika on laulule kirjutanud Mihkel Mattisen ja sõnad Mihkel koos Silvia Soroga. Loo produtseerisid Mihkel Mattisen ja Timo Vendt ja selle masterdas 2012. aasta detsembris Sonicmedia stuudios Siim Mäesalu. Laul on ühtlasi uus singel Birgit Õigemeele seni ilmumata albumilt. 
Birgit Õigemeel pääses 2. märtsil toimunud Eesti Laulu finaalist selle lauluga võistlema Malmösse Eurovisioonile. I poolfinaalist pääseti edasi 10. kohalt ning Eurovisioonil lauluvõistluse 2013 suures finaalis sai laul 20. koha.
Laulu lavaesituses osalesid peale Õigemeele kolm taustalauljat: Lauri Pihlap, Kaido Põldma ja Raimondo Laikre.
Spunk (koor)

Spunk on segakoor Arukülas.
Koor on asutatud aastal 1981. Koori dirigent on algusest peale olnud Maia-Reta Trampärk. Alates 2011 on kooril ka teine dirigent Tiina Tinn.
Valge pipar

Valge pipar on vürts, mida saadakse musta pipra liaani küpsetest kooritud viljadest.
Vürts on saadaval kuivatatud teradena, purustatuna ning jahvatatuna. Küpseid pipramarju leotatakse viljaliha eemaldamiseks mere- või lubjavees. Pärast viljaliha eemaldamist pipraterad kuivatatakse. Terade fermenteerimine annab tulemuseks eriti aromaatse vürtsi. Parima kvaliteediga jahvatatud valge pipar saadakse pipratuumast, kus on kõige rohkem eeterlikke õlisid. 
Valgel pipral on tugev, veidi raske, kuid peen aroom, siis sobib ta hästi õrnade keedetud toidute maitsestamiseks, millel endal ei ole erilist lõhna (veise- ja vasikaliha, pelmeenid ning muud keedetud lihast ja tainast tooted). 
Valge pipar kuulub vürtsisegude, eriti mõõdukalt teravamaitseliste heledate karride koostisse.