Termoelektriline efekt

Termoelektriline efekt on füüsikaline nähtus, mille korral temperatuuri muutus kutsub vooluahelas esile elektrivoolu või siis elektrivoolu muutus põhjustab temperatuurimuutuse.
Termoelektrilise efekti avastasid teineteisest sõltumatult baltisaksa füüsik Thomas Johann Seebeck 1821. aastal ja Prantsuse füüsik Jean-Charles Peltier 1834. aastal. Nende avastatud nähtused on teineteise pöördefektid ja ilmnevad erinevatest metallidest või pooljuhtidest moodustatud vooluahelas:
Peltier’-Seebecki efekti laiendusena loetakse termoelektriliseks nähtuseks ka Thomsoni efekt (kirjeldanud William Thomson 1856. a): kui elektrijuhti läbib lisaks elektrivoolule ka soojusvoog (temperatuurigradiendi tõttu), siis muutub teataval määral juhi soojusjuhtivus. Sellest tulenev soojuseralduse muutus on aga palju väiksem kui soojenemine elektritakistuse toimel Joule'i-Lenzi seaduse järgi ja seetõttu raskesti määratav.
Seebecki efekt.
Vastavalt Seebecki efektile tekib vooluringis, mis koosneb kahest erinevast elektrijuhist (joonisel juhtmed A ja B) elektripinge 
formula_1
kus 
 formula_2 ja formula_3 on Seebecki koefitsiendid (ehk Seebecki kordajad);
 formula_4 ja formula_5 on temperatuurid liitekohtades.
Seebecki koefitsient näitab, kui suur pingemuutus vastab 1-kraadisele temperatuurimuutusele, mõõtühik volti kelvini kohta (V/K). Seejuures sõltub Seebecki koefitsient ka ise keha temperatuurist. Paljudel metallidel on Seebecki koefitsient toatemperatuuril suurusjärgus 10 µV/K. Tabelis on esitatud mõnede materjalide Seebecki koefitsientide arvväärtused, kusjuures võrdluselemendiks on plaatina. Koefitsientide tegelike väärtuste saamiseks tuleb juurde liita plaatina absoluutne Seebecki konstant, mis on 4,04 µV/K 273 K juures ja "ca" −5 µV/K 
300 K juures).
Termopinge tekib materjalides mitme füüsikalise nähtuse koosmõjul. Neist oluline osa on termodifusioonil. Kui piki juhet esineb temperatuurierinevus, siis juhtme kuumemas otsas on elektronidel suurem energia ning kiirus ja nad liiguvad külmema otsa poole. Seetõttu hakkab seal elektronide külluse tõttu tõusma negatiivne potentsiaal, kuni selle tasakaalustab samaaegselt kujunev vastassuunaline elektriväli. Seega ühe juhtme otste vahel pinget ei teki.
Kahe erisuguse materjali liitekohas tekib potentsiaalide vahe Fermi energiate erinevuse tõttu. Kontakti loomisel elektronide keemilised potentsiaalid mõlemas materjalis ühtlustuvad, mille tulemusena tekib liitekohas pinge
 formula_6,
kus formula_7 on Fermi energia ja formula_8 on elektroni laeng.
Kuna Fermi energia sõltub temperatuurist, siis temperatuuride erinevus liitekohtade vahel kutsub esile elektromotoorjõu ja vooluringi sulgemisel elektrivoolu.
Peltier' efekt.
Kui elektrivool läbib kahe erineva elektrijuhi liitekoha, toimub seal soojusenergia formula_9 vabanemine või neeldumine:
formula_10,
kus formula_11 ja formula_12) on materjalide Peltier' koefitsiendid ning formula_13 on elektrivool, mis läbib liitekohta.
Peltier’ efekti toimel metallide liitekohas eralduv soojushulk on väga väike, võrreldes soojusega, mis eraldub Joule’i-Lenzi seaduse kohaselt. Seepärast oli termoelektrilise efekti seda ilmingut raske kindlaks teha ja Peltier sai sellega hakkama 13 aastat pärast Seebecki avastust.
Rakendused.
Seebecki efekti rakendatakse ja termopaarides ja termoelektrigeneraatorites. Nende energiamuunduse tõhusus on metallide kasutamise korral väga väike, ent sobivate pooljuhtmaterjalide kasutamine võimaldab muundamise kasutegurit märgatavalt tõsta. Termoelektrigeneraatorites kasutatakse pooljuhttermoelementidest moodustatud patareid. Niisuguste generaatorite kuumutustemperatuur võib olla 100–1000 °C, võimsus 10–100 kW ja kasutegur kuni 20 %. Väikesest kasutegurist hoolimata on nad kompaktsed, ei sisalda liikuvaid osi ning on üsna lihtsad ja odavad.
Tänapäeval kasutatakse termoelektrigeneraatoreid peamiselt kuni 5 kW tarbijate jaoks elektrivarustuseta piirkondades, näiteks telemeetria- ja kommunikatsiooniseadmete toitmiseks. Samuti saab ülejäänud soojust elektriks muuta autodes, elektrijaamades ja pliitides. Termoelektrigeneraatoreid kasutatakse ka kosmoses elektri tootmiseks, kus soojust toodavad radioaktiivsed isotoobid.
Peltier’ efekti rakendatakse Peltier' elementides jahutuseks (nt külmikutes) ja temperatuuri reguleerimiseks. Selliste jahutite peamisteks kasutuskohtadeks on kaasaskantavad jahutusseadmed ja elektroonikakomponentide, eriti protsessorite jahutus (koos teiste jahutusseadistega). Teaduses on Peltier' efekt kasutusel DNA sünteesimisel, mis nõuab väga kiireid temperatuurimuutuseid, ning ka satelliitidel ja kosmoselaevadel soojuse ülekandmiseks päikesepoolsetelt osadelt külmadele osadele.
Thomsoni efektil puuduvad tehnilised rakendused.