Eesti korvpallikoondis

Eesti korvpallikoondis on Eesti esindusmeeskond korvpallis.
Koondis 1924–1940.
1924–1927.
Esimene Eesti koondise maavõistlus peeti 29. aprillil 1924 Läti koondisega Tallinnas. Mäng lõppes lätlaste võiduga 20:16. Eestit esindasid tookord Artur Pihlak, Robert Ferdinand Silvester, Herbert Unter, Ralf Uuetoa ja Richard Aleksander Mast. Varus olid Heino Uuli, Herbert Niiler, Roman Karro(Karu). Koondise mängijad olid enamuses 17–20 aastat vanad. Parimaks tehnikameheks peeti R.F.Silvesterit, kes oli ka kapten. Eesti koondise teine maavõistlusmäng oli lätlastega Riias 1925. aastal. Seekord oli parem Eesti 30:23. Kolmaski koondise mäng toimus lätlastega, veebruaris 1926. aastal Tallinnas. Taas jäid peale eestlased 26:20. 1927. aastal võitis Riias taas Läti 38:32.
Algul erinesid tolleaegsed reeglid ja mängu ülesehitus tunduvalt tänapäevasest. Korvpall oli algaastail väga jõuline, vastaseid takistati kehaga, samuti käte ja jalgadega, hoiti kinni nagu maadluses, tooruse piiril. Sellest olid tingitud korvidevaesed tulemused. Eks osa süüd langes ebatäpsetele võistlusmäärustele, aga rohkem kohtunike kogenematusele. "Valevõtted" (vead) olid tehnilised (jooks palliga, palli löömine rusika või jalaga, vastase audi sisseviskaja segamine, kahekordne "tilgutamine" ehk põrgatamine, rääkimine kohtunikuga (tohtis ainult kapten), juhise saamine treenerilt mängu ajal jms) ning isiklikud (vastase tõukamine, jala ettepanek, otsajooksmine, toorutsemine jms). Karistuseks oli vabavise vastase kasuks, mida sooritas kõige osavam viskaja. Vea eest viske ajal karistati kahe vabaviskega sõltumata sellest, kas vise tabas või mitte. Neljanda vea puhul pidi mängija väljakult lahkuma. Hiljem enam tehniliste vigade eest vabaviskeid ei antud.
Peale sisseläinud viset või vabaviset pandi pall mängu keskringist hüppepallina. Mängust lahkunud (välja vahetatud) mängija tohtis ainult ühel korral väljakule naasta. Igal mängijal oli väljakul oma ala. Kaitsjad püsisid keskjoońe läheduses – vasakul ja paremal, vastaste korvi ründasid ääremängijad koos tsentriga, kumbki ääremängija omalt poolt. Valitses põhimõte: kolm meest kaitses, kolm meest rünnakul. Peale pallikaotust ääremängijad oma poolele tagasi ei läinud, vaid jäid ootama uut rünnakuvõimalust. Seega langes suurim roll keskmängijale, kes oli tegev nii kaitses kui rünnakul. Viskeviisidest oli algul tuntud vaid altvise, tehnika arenedes ka rinnalt ja pea kohalt. Kõik visked sooritati kahe käega ja paigalt. Aja jooksul muutusid reeglid selgemaks ning mängu ülesehitus vabamaks.
1928–1932.
Ka järgmised maavõistlused peeti lätlastega, 1928. aastal võitis Tallinnas Eesti 26:25, 1929. aastal Riias Läti 41:28. Samal aastal peeti teinegi kohtumine, kus koondise treeneriks oli välismaal ennast täiendanud Herbert Niiler. Hea mänguga võideti Tallinnas Lätit 57:37. Eesti esinduse edurivis mängisid Erich Altosaar, Valentin Klõšeiko, Robert Ratnik, Taras Timtšenko, Egon Parbo ning kaitses Paul Klõšeiko, Heino Lindpere, Bernhard Nooni. Meeskonna hingeks oli Erich Altosaar, kes visaks 22 punkti. 1930. aastal maavõistlust polnud. 1931. aastal peeti kaks mängu Riias võideti 46:30, Tallinnas kaotati 50:52. Järgmisel aastal võitis Läti 40:30. Seega oli Eesti korvpallikoondis pidanud 10 esimest mängu Lätiga ning seis oli viigiline 5:5.
1933–1936.
1933. aastal andis Eesti Käsipalli Liit välja uued määrused, mis olid koostatud korvpalli sünnimaa USA täiendatud võistlusmääruste alusel. Põhilisteks muudatusteks olid: abikohtunik sai kohtunikuga võrdsed õigused mängu juhtimisel; number pidi olema ka mängija rinnal; kehtima hakkas 10 sekundi määrus, mille jooksul pidi pall jõudma tagaalast eesalasse; vabaviskealas rakendati 3 sekundi määrust; pallita mängija liikumise takistamist loeti kaitsemängija veaks; kummagi võistkonna mängijatele tähistati vabavisete sooritamise ajal asetuskohad jne. Peale Läti need aga mujal Euroopas ei kehtinud.
Ametlik sooviavaldus FIBA liikmeks astumise kohta saadeti Eesti Käsipalli Liidu poolt 23. novembril 1934 koos palvega vähendada liikmemaksu 50% võrra. Eesti soovid rahuldati. 1935. aastal peeti esimesed Euroopa meistrivõistlused, kuid Eesti koondis neist osa ei võtnud, kuna osavõtumaks ja majutamiskulud ületasid Käsipalli Liidu eelarve. FIBA poolt hooajaks 1935/1936 saadetud reeglite järgi peeti 1935. aasta jaanuaris maavõistlus Lätiga (kes tuli samal aastal esimeseks Euroopa meistriks), mille Eesti kaotas 18:35. Peale mängu tauniti eriti kahte FIBA reeglit – meeskonna suurus võis olla ainult 7 mängijat ning mängu kestel polnud lubatud "aega maha" (minutilist pausi) võtta. Lisaks oli häiriv, et vastavalt reeglitele võis vahetada vaid vigastada saanud mängijat. 
1936. aasta märtsis saatis Eesti FIBA-le oma ettepanekud määruste muutmiseks. FIBA kongressil Berliinis võeti vastu olulisi muudatusi reeglite kohta: rakendati 10 sekundi määrust; mängu pidid juhtima kaks kohtunikku; võistkonnal võis olla 5 varumeest, kellel lubati mängu tulla 2 korral; vastase korvi puudutamist karistati vea ja kahe vabaviskega; vabavisete sooritamise ajaks seisatati ajamõõtja jne. Ühtlasi tuli välja töötada kohtunike signaalid ja žestid, et vähendada hõiklemist. Eestis kinnitati need määrused siiski alles 1937. aasta oktoobris. 
1936 Berliini OM.
Eesti koondis osales 1936. aasta suveolümpiamängudel Berliinis. Meeskonda kuulusid Leonid Saar, Aleksander Illi, Bernhard Nooni, Vladimir Kärk, Georg Vinogradov, Erich Altosaar, Aleksander Margiste, Evald Mahl, Robert Keres (kapten), Artur Amon, Heino Veskila. Treener oli Herbert Niiler.
Võistluste süsteem oli korvpalliturniiril üsna ebaloogiline, esimesed neli päeva peeti 23 meeskonna vahel sisuliselt valikmänge, kus kaks järjestikust kaotust saanud koondis langes välja. Lõppvõistlusele jõudis 14 meeskonda, edasi mängiti ühe kaotuse süsteemis. Olümpia esimese korvpalliturniiri ajalooline esimene mäng peeti loosi tahtel Prantsusmaa ja Eesti vahel, kusjuures hüppepalli viskas üles James Naismith (mängu looja), kes enne kätles mõlema meeskonna mängijaid. Eestlased võitsid mängu 34:29 (Veskila 11 punkti). Teises voorus oli vastaseks USA koondis, kelle koosseisus oli kaks meest üle 2 meetri pikad (eestlaste pikim oli Altosaar – 188 cm). Ameeriklased saavutasid võidu 52:28 (Veskila 20 p.). Järgmises voorus naeratas õnn Eestile, sest oldi mänguvabad, seega jõuti 14 parema hulka. Kolmanda mängu Filipiinidega Eesti kaotas 22:39 (Veskila 8 p.) ning langes edasisest võistlusest välja. Kokkuvõttes jäädi jagama 9.–14. kohta, võitjaks tuli USA.
1937 EM.
II Euroopa meistrivõistlused toimusid Riias. Eestit esindas Eesti Akadeemilise Spordiklubi meeskond Tartust. Koosseisu kuulusid Robert Keres, Ralf Viksten (Eesti pikim 198 cm), Alo Suurna, Heino Veskila, Aleksander Illi, Oskar Erikson, Alfred Zimmermann, Evald Mahl ja Vladimir Kärk. Treener oli Herbert Niiler. 8 meeskonda mängisid kahes alagrupis. Eesti, keda hinnati Euroopa 4 tugevama hulka paigutati koos Itaaliaga esimesse alagruppi. Eesti tulemused: Eesti-Egiptus 44:15 (Viksten 13 p.), Eesti-Leedu 15:20 (Veskila 9 p.), Eesti-Itaalia 20:30 (Veskila 7 p.). Alagrupi võitis Leedu (3 võitu) ning Eesti, Itaalia ja Egiptus kogusid ühe võidu. Mängude kaotajad esitasid proteste tulemuste kohta, sest ikka olid süüdi kohtunikud, vastased jne. Protestide andmise ja tagasivõtmise segaduses jäi Eesti alagrupis kolmandaks ning jätkas mänge 5.–8. kohani. Võideti Tšehhoslovakkiat 39:20 (Veskila 19 p.) ja Lätit 41:19 (Veskila 13 p.) ning saavutati 5. koht, mida Eesti ajakirjandus pidas tasemele mittavastavaks. Üllatuslikult tuli meistriks Leedu.
1938–1939.
1938. aasta maavõistlusmängudes kaotati Lätile 33:35 ja Leedule 24:36. Kontrollmängud toimusid ka 1938/1939 hooaja talvel, kui kaotati kolmel korral: Riias Lätile 17:21, Kaunases Leedule 18:20, Tallinnas Lätile 33:47. Ajakirjandus rõhutas Eesti mängutehnilist mahajäämust ning publiku vähenenud huvi korvpalli vastu. 1939. aasta aprillis-mais valmistuti Euroopa meistrivõistlusteks. Eesti koondise nädalane harjutuskava koosnes järgmistest treeningutest: ühest välistreeningust (murdmaajooks) ning kolmest saalitreeningust taktika ja tehnika parendamiseks. Söödud ja visked sooritati peamiselt kahe käega rinnalt, keskmängijad kasutasid ka haakviset. Üksikud mängijad hakkasid kasutama ühe käega positsiooniviset (paigalt). Taktikas kasutati juba kattemängu elemente.
1939 EM.
Võistlused toimusid Kaunases, kus 8 koondist mängisid 7 mängu ringsüsteemis. Eestit esindasid Ralf Viksten, Erich Altosaar, Heino Veskila, Oskar Erikson, Evald Mahl, Herbert Tillemann, Artur Amon, Georg Vinogradov, Hans Juurup ja Valdeko Valdmäe. Treeneriks oli jätkuvalt Herbert Niiler. Eesti kaotas esimese mängu Poolale 36:40 (Veskila 16 p.) ja teise mängu Leedule 14:33 (Erikson 5 p.). Seejärel võideti suurelt Ungarit 64:20, kus Heino Veskila püstitas turniiri rekordi ühes mängus visatud punktide arvult – 32. Eesti korvpalli ajaloo suurim võit tuli sellel alal alles esimesi samme tegeva Soome üle – 91:1 (Veskila 28 p.), Soome koondises oli mängiva treenerina ka eestlane Alo Suurna. Järgnesid võidud Itaalia üle 29:22 (Veskila 15 p.) ja hõbemedalile tulnud Läti üle 26:25 (Viksten ja Veskila 11 p.). Turniiri viimases mängus kaotati Prantsusmaale 31:33 (Veskila 12 p.) ning kokkuvõttes saavutati 4 võiduga viies koht. Euroopa meistriks tuli kindlalt Leedu. Turniiri resultatiivseim mängija oli Veskila 116 punktiga. 
1940.
Maavõistlusmängudes võideti mõlemat Euroopa meistrit, Lätit 48:43 ja Leedut 40:38. Selleks ajaks oli Eesti koondis pidanud 40 ametlikku kohtumist 8 Euroopa riigi, USA, Filipiinide ja Egiptuse vastu. Lätiga oli peale 21 mängu seis viigis – 10 võitu, 10 kaotust, 1 viik. Leedu vastu oli kaotusseis 2:4, Poola vastu 1:2, viigis 1:1 olid mängud Itaalia ja Prantsusmaaga. Ülejäänud riikidega oli peetud vaid üks kohtumine.
OM 1992.
Valikturniir.
Barcelona olümpiamängude kvalifikatsiooniturniir 25 Euroopa riigi meeskonna vahel peeti 1992. aasta suvel viies Hispaania linnas. Meeskonnad jaotati 4 alagruppi, igast alagrupist pääsesid kaks paremat finaalmängudele, mis selgitasid 4 olümpiamängudele pääsejat. Eesti koondise valikmängud alagrupis D:
Alagrupi täiseduga võitnud Leedu ja teiseks tulnud SRÜ (3 võitu-2 kaotust) pääsesid edasi otsustavatele mängudele. Eesti, Holland ja Suurbritannia tulemuseks jäi 2 võitu ning 3 kaotust, kuid parem korvide vahe andis Eestile kolmanda koha.
EM 1993.
Valikringid.
Kahes esimeses kvalifakatsiooniringis Eesti osalenud. Teise ringi järel oli selgunud 8 meeskonda, kes pääsesid finaalturniirile. Varem olid koha kindlustanud Itaalia, Hispaania ja Prantsusmaa. Kahes korvpalli suurriigis Nõukogude Liidus ja Jugoslaavias toimunud poliitiliste muutuste tõttu korraldas FIBA täiendava kvalifikatsiooniturniiri, mis toimus Poolas Wrocławis 30. maist 1993 kuni 7. juunini 1993, et võimaldada ka taasiseseisvunud ja uutel riikidel meistrivõistlustel osaleda. 
Sellel turniiril mängisid 15 meeskonda neljas alagrupis, iga alagrupi kaks paremat said edasi kohamängudele. Eesti mängis A-grupis Horvaatia, Makedoonia ja Rumeeniaga. Eesti tulemused:
 
Horvaatia kogus 3 võitu, Eesti 2 võitu ja 1 kaotuse, Rumeenia 1 võidu ja 2 kaotust, Makedoonia kaotas kõik mängud. Horvaatia ja Eesti pääsesid otsustavatele kohamängudele, kus alagruppide kaks paremat meeskonda jagunesid kahte uude neljaliikmelisse gruppi. Eesti mängud grupis:
 
Tulemused: Sloveenia 3 võitu, Bosnia ja Hertsegoviina 2 võitu ja 1 kaotus, Eesti 1 võit ja 2 kaotust, Poola 3 kaotust. Kummagi grupi kolm paremat jätkasid kohamänge. Finaalturniirile pääses nendest 5 paremat meeskonda. Eestis kohtus naabergrupis teiseks tulnud Lätiga.
Sellega võiduga saavutas Eesti lisavalikturniiril kokkuvõttes neljanda koha ning pääses 1993. aasta Euroopa meistrivõistluste finaalturniirile.
Finaalturniir.
Finaalturniir peeti Saksamaal 22. juuni – . juuli 1993. 16 võistkonda jaotati 4 alagruppi, iga grupi kolm paremat pääsesid teise ringi. Teises ringis jagati nad kahte 6-liikmelisse gruppi, kusjuures esimese ringi kohtumiste tulemused võeti kaasa. Teise ringi neli paremat meeskonda kummastki grupist sai mängima veerandfinaalidesse. Veerandfinaalide kaotajad mängisid 5.–8. kohani. 
Eesti meeskond mängis finaalturniiril koosseisus Toomas Kandimaa, Aivar Kuusmaa, Erki Kivinukk, Ivo Saksakulm, Margus Metstak, Andrus Nagel, Indrek Rumma, Sergei Babenko, Marek Noormets, Aleksandr Karavajev, Gert Kullamäe, Rauno Pehka. Eesti kohtumised alagrupis D:
 
Eesti ja Saksamaa kogusid 2 võitu ja 1 kaotuse. Alagrupi võitis Eesti, kuna omavahelises mängus oli Eesti võidukas. Belgia ja Sloveenia said 1 võidu ja 2 kaotust, kolmandana pääses edasi Belgia. Eesti jätkas 6-liikmelises vahegrupis koos Saksamaa, Belgia, Horvaatia, Prantsusmaa ja Türgiga. Eesti koondise vahegrupi mängud (tulemused Saksamaa ja Belgiaga tulid kaasa):
 
Tulemused peale vahegrupi mänge: Horvaatia 5 võitu, Prantsusmaa 4 võitu/1 kaotus, Eesti 3 võitu/2 kaotust, Saksamaa 2võitu/3 kaotust, Türgi 1 võit/4 kaotust, Belgia võiduta. Veerandfinaalis jätkasid 4 esimest. Eesti kohtus Venemaaga:
Eesti koondis jätkas mängudega kohtadele 5.–8. 
Eesti meeskond saavutas Euroopa meistrivõistlustel 6 koha.
EM 1995.
Valikmängud.
Esimeses kvalifikatsiooniringis Eesti ei pidanud mängima, ta osales kvalifikatsiooni teises ringis, kus viies alagrupis mängis igaühes 4 meeskonda. Igast grupist kaks paremat said EM finaalturniirile, neli parimat kolmanda koha saanut aga võimaluse püüda kahte viimast vaba pääset lisaturniiri kaudu. Eesti koondise valikmängud alagrupis B, kus vastasteks olid Sloveenia, Leedu ja Läti koondised:
B-alagrupi võitsid Leedu ja Sloveenia (5 võitu, 1 kaotus) ning sai koha finaalturniiril. Eesti sai kolmanda koha (2 võitu ja 4 kaotust) ning jätkas mänge viimasele kahele vabale kohale finaalturniirile pääsemiseks. Läti kaotas kõik mängud.
Kvalifikatsiooni lisaturniiril, mis toimus Sofias, mängis Eesti Türgi, Bulgaaria ning Bosnia ja Hertsegoviina meeskondadega, kes jäid samuti alagruppides kolmandaks. Neile liitus Jugoslaavia Föderaalvabariik (Serbia ja Montenegro), kes eelmisel korral ei osalenud. Eesti koondise mängud:
Jugoslaavia võitis täiseduga (4 võitu), Türgi sai 3 võidu kõrvale 1 kaotuse. Mõlemad meeskonnad said koha EM finaalturniiril. Bulgaaria (+9), Bosnia ja Hertsegoviina (+8) ning Eesti (−17) võitsid 1 ja kaotasid 3 mängu. Korvide vahe omavahelistes mängudes andis neile kohad eeltoodud järjekorras.
EM 1997.
Valikmängud.
Esimeses valikringis Eesti ei pidanud mängima, ta osales kvalifikatsiooni teises ringis, kus viies alagrupis mängis igaühes 6 meeskonda. Igast grupist kaks paremat said finaalturniirile, lisaks neli parimat kolmanda koha võistkonda. Varem olid koha kindlustanud Hispaania kui korraldaja ning Jugoslaavia kui Euroopa meister. Eesti koondise valikmängud alagrupis B, kus vastasteks olid Venemaa, Saksamaa, Läti, Inglismaa ja Portugali koondised:
Alagrupiturniiri võitis Venemaa täiseduga (10 võitu), teiseks tuli Saksamaa, kolmandaks Läti (mõlemal 7 võitu ja 3 kaotust). Need võistkonnad jätkasid mänge kvalifikatsioonistaadiumi lõppturniiril. Eesti jäi neljandale kohale (4 võitu, 6 kaotust). Inglismaa ja Portugal võitsid 1 ja kaotasid 9 mängu.
EM 1999.
Valikmängud.
Valikmängude eelringides Eesti ei pidanud mängima, ta osales kvalifikatsiooni lõppvõistlusel, kus viies alagrupis mängis igaühes 6 meeskonda. Igast grupist kaks paremat said finaalturniirile, lisaks neli parimat kolmanda koha võistkonda. Varem olid koha kindlustanud Prantsusmaa kui korraldaja ning Jugoslaavia kui Euroopa meister. Eesti koondise valikmängud alagrupis D:
Alagrupis sai esikoha Bosnia ja Hertsegoviina – 9 võitu ja 1 kaotus, teine oli Leedu – 8 võitu ja 2 kaotust, kolmas oli Horvaatia – 7 võitu ja 3 kaotust. Need kolm võistkonda said koha EM finaalturniiril. Eesti ja Holland kogusid 3 võitu ja 7 kaotust, kuid parem korvide vahe omavahelistes mängudes (+15) andis neljanda koha Eestile. Island kaotas kõik mängud.
EM 2001.
Valikmängud.
Valikmängude eelringides Eesti ei pidanud mängima, ta osales kvalifikatsiooni lõppvõistlusel, kus neljas alagrupis mängis 6 meeskonda. Igast grupist kaks paremat said finaalturniirile. Eesti koondise kohtumised alagrupis B: 
Alagrupi võitis Kreeka meeskond 9 võitu – 1 kaotus. Eesti koondis saavutas alagrupis 7 võidu ja 3 kaotusega teise koha ning tagas koha finaalturniiril.
Finaalturniir.
Turniir toimus Türgis. Võistkonnad jagati nelja gruppi, millest igaühes oli neli meeskonda. Iga grupi esimene meeskond pääses otse veerandfinaali. Ülejäänud nelja edasipääsejat selgitasid igas grupis teise ja kolmanda koha saanud võistkonnad, kohtudes teise alagrupi samadel kohtadel võistkondadega. Mängude võitjad said veerandfinaali. Eesti mängis C alagrupis koosseisus: Tanel Tein, Indrek Varblane, Toomas Kandimaa, Valmo Kriisa, Margus Metstak, Andre Pärn, Indrek Rumma, Tarmo Kikerpill, Marek Noormets, Martin Müürsepp, Toomas Liivak, Rauno Pehka.
Eesti jäi kolme kaotusega alagrupis neljandaks ning edasi ei pääsenud. Alagrupi võitis Jugoslaavia täiseduga.
EM 2003.
Valikturniirid.
Eesti alustas mänge kvalifikatsioonietapi lõppturniiril, kus mängiti viies alagrupis, iga grupis 6 võistkonda. Alagruppide kaks paremat ning lisaks grupimängude võrdluses parim 3. koha võistkond pääsesid finaalturniirile.
Eesti kohtumised alagrupis D:
Alagrupiturniiri grupis D võitis Prantsusmaa 8 võitu – 2 kaotust, teiseks tuli Läti 6 võitu – 4 kaotust. Mõlemad meeskonnad said finaalturniirile. Ungari ja Eesti võitsid 5 ja kaotasid 5 mängu. Ungari tuli kolmandaks ja Eesti jäi neljandaks, kuna omavaheliste mängude korvide vahe oli Ungari kasuks +10.
EM 2005.
Finnalturniirile olid koha taganud Serbia (korraldaja) ning 2003. aasta EM paremad meeskonnad (Leedu, Hispaania, Itaalia, Kreeka). FIBA EuroBasketi 2005 valikturniiri jaoks loodi uus kvalifikatsiooniformaat. Meeskonnad jagunesid kahetasandilisse süsteemi. A-divisjoni meeskonnad võistlesid EuroBasket 2005 finaalturniiri kohtade eest, samas kui B-divisjoni meeskonnad võistlesid kahe koha pärast järgmiseks turniiriks A-divisjoni pääsemiseks. 
Eesti mängis A-divisjonis, kus võistkonnad jagati nelja alagruppi 4 meeskonnaga ja ühte kolmeliikmelisse alagruppi. Iga grupi kaks paremat pääsesid 2005. aasta finaalturniirile. Edasi mittepääsenud meeskonnad jagunesid täiendavateks kvalifikatsioonimängudeks kolme 3-liikmelisse gruppi. Iga grupi võitja pääses edasi mängima, et omavahel selgitada viimane finaalturniirile pääseja. Teiseks jäänud meeskondade jaoks oli turniir lõppenud. Kolmandaks platseerunud meeskonnad asusid selgitama kahte nõrgemat, kes järgmiseks korraks langesid B-divisjoni.
Eesti mängis esimeses kvalifikatsiooniringis 5. grupis koos Türgi, Bosnia ja Hertsegoviina ja Hollandiga. Eesti meeskonna mängude tulemused:
5. grupi mängude parim oli Türgi – 6 võitu, kaotusi polnud. Teiseks tuli Bosnia ja Hertsegoviina nelja võidu ja kahe kaotusega. Mõlemad said koha finaalturniiril. Holland ja Eesti kogusid ühe võidu ja 5 kaotust. Eesti jäi neljandaks, sest omavaheliste mängude korvide vahe Hollandiga oli +1 Hollandi kasuks. Eesti jätkas kvalifikatsiooni teises ringis ühes grupis koos Tšehhi ja Poola meeskondadega. Eesti kohtumiste tulemused:
Grupis saavutas esikoha Tšehhi 4 võidu ning kaotuseta. Eesti ja Poola kogusid 1 võidu ja 3 kaotust, kuid omavaheliste mängude korvide vahe oli Eesti kasuks +23. Eestis saavutas teise koha ning säilitas mänguõiguse A-divisjonis. 
EM 2007.
Valikturniirid.
Euroopa meeskonnad olid tugevuse järgi jagunenud A-divisjoni ning B-divisjoni. A-divisjoni meeskonnad (16) võistlesid koha eest finaalturniiril, korraldaja Hispaania ja veel kaheksa meeskonda olid varem koha kindlustanud (eelmiste võistluste põhjal). A-divisjoni paremate selgitamiseks oli välja mõeldud keerukas süsteem. Meeskonnad jaotati nelja alagruppi, igas neli võistkonda, iga grupi võitja ning kaks paremat teise koha võistkonda said finaalturniirile. Ülejäänud meeskondadest moodustati valikmängude teiseks ringiks ühe nelja ja kahe kolme võistkonnaga alagrupid. Gruppide võitjad selgitasid omavaheliste mängudega veel ühe, kes sai koha finaalturniiril. Teise ringi kolm nõrgemat meeskonda pidasid samuti lisamänge. Nende mängude võitja jäi A-divisjoni, ülejäänud kaks langesid B-divisjoni.
Eesti pidas A-divisjoni 4. alagrupis mänge Horvaatia, Läti ja Taaniga:
Alagrupi võitis Horvaatia – 5 võitu ja 1 kaotus, teiseks tuli Läti – 4 võitu ja 2 kaotust. Mõlemad meeskonnad said finaalturniirile. Eesti jäi kolmandaks (2 võitu ja 4 kaotust) Taani ees (1 võit, 5 kaotust). Eesti jätkas mänge järgmises valikringis.
Teisel valikturniiril mängisid kümme meeskonda, kes finaalturniiri pääset polnud veel saanud, kolmes alagrupis. Eesti mängis B-grupis koos Põhja-Makedoonia ja Rootsiga. Eesti koondise mängude tulemused:
Teise ringi turniiril kogusid Põhja-Makedoonia ja Eesti 3 võitu ja 1 kaotuse. Kuna omavaheliste mängude korvide vahe oli parem Põhja-Makedoonial (+39), jätkasid nemad mänge finaalturniiri pääsmele. Eesti säilitas koha A-divisjonis. Rootsi kaotas kõik kohtumised ja pidas seejärel lisamänge A-divisjoni jäämiseks.
EM 2009.
Valikturniirid.
Eesti alustas mänge kvalifikatsiooniturniiril alagrupis B koos Põhja-Makedoonia, Läti ja Portugaliga. Seitseteist võistkonda olid paigutatud 4 alagruppi (üks alagrupp oli 5 võistkonnaga), kus alagruppides esikoha saanud võistkonnad ja kolm paremat 2.koha võistkonda said otse finaalturniirile. Ülejäänud võistkondadest 6 paremat meeskonda pidasid täiendavaid kvalifikatsioonimänge, et selgitada viimast edasipääsejat. Neli viimast meeskonda pidid jätkama väljalangemise mängudega, kusjuures neist kaks paremat jäid A-divisjoni ning kaks nõrgemat langesid B-divisjoni.
Eesti kohtumised alagrupis:
Põhja-Makedoonia ja Läti kogusid alagrupis 4 võitu ja said 2 kaotust ning pääsesid EM finaalturniirile. Portugali tulemus oli 3 võitu ja 3 kaotust ning ta jätkas kvalifikatsiooni järgmises ringis. Eesti jäi 1 võidu ja 5 kaotusega neljandaks ning jätkas väljalangemise ringis.
Eesti mängud A-divisjonist väljalangemise ringis:
Turniiril saavutasid Ungari ja Ukraina 4 võitu ja 2 kaotust ning säilitasid koha A-divisjonis. Tšehhi (3 võitu ja 3 kaotust) ning Eesti (1 võit ja 5 kaotust) langesid B-divisjoni.
EM 2011.
B-divisjon.
Euroopa meistrivõistluste B-divisjoni kuuluvad meeskonnad finaalturniirile kvalifitseeruda ei saanud. Mängiti valikturniire, et selgitada kaks paremat võistkonda, kes järgmises valiktsüklis mängiksid A-divisjonis. Komplekteeriti kolm alagruppi, kus kahes oli 4 meeskonda ja ühes 5. Alagruppide võitjad ning parim teise koha meeskond pidid selgitama lisamängudega kaks edasipääsejat.
Eesti koondis mängis grupis A koos Hollandi, Austria ja Luksemburgiga. Eesti mängud alagrupis:
Eesti, Holland ja Austria kogusid 4 võitu ja 2 kaotust. Parem korvide vahe andis esikoha Eestile. Kuna A-divisjon ja B-divisjon liideti järgmiseks valiktsüklils üheks, siis kohamänge kahe parema selgitamiseks ei peetud.
EM 2013.
Valikturniirid.
Valikturniiridel osales 31 varem kvalifitseerumata meeskonda, kes loositi viide viieliikmelisse ja ühte kuueliikmelisse alagruppi. Iga grupi kaks paremat ning alagruppide peale neli paremat kolmanda koha saanud meeskonda pääsesid finaalturniirile.
Eesti koondise kohtumised alagrupis A (6 meeskonda):
Alagrupi võitis täiseduga Montenegro. Iisrael, Serbia ja Eesti kogusid 6 võitu ja 4 kaotust, kuid nende võistkondade omavaheliste mängude korvide vahe oli Eestil halvim (−47), mis jättis ta neljandale kohale, mis finaalturniirile pääsu ei andnud.
EM 2015.
Valikturniirid.
Valikturniiride esimese ringis osales 13 meeskonda, kellest võitja pääses otse finaalturniirile. Ülejäänud 12 jätkasid teises ringis koos 14 varem valitud võistkonnaga, et selgitada veel 13 finalisti. Eesti koondise kohtumised esimeses ringis alagrupis B: 
Holland võitis küll mängu, kuid kuna võistkond kasutas reeglitevastaselt kahte naturaliseeritud mängijat, määrati Hollandile kaotus.
Eesti võitis alagrupi B ja pääses esimese ringi poolfinaali alagrupi D võitja vastu.
Eesti jõudis esimese ringi finaali, mängimaks otsepääsu eest finaalturniirile.
Eesti tagas võiduga kahe mängu kokkuvõttes osaluse finaalturniiril.
Finaalturniir.
Eesti koondis mängis koosseisus: Sten-Timmu Sokk, Tanel Sokk, Rain Veideman, Gert Dorbek, Gregor Arbet, Siim-Sander Vene, Tanel Kurbas, Erik Keedus, Kristjan Kangur, Reinar Hallik, Joosep Toome, Janar Talts. Eesti koondise mängud alagrupis D:
Eesti koondis sai alagrupis 5. koha, järgmisse ringi ei jõudnud ning saavutas EM-l kokkuvõttes 20. koha.
EM 2017.
Valikturniir.
Valikturniiril osales 27 meeskonda, kes loositi kuude neljaliikmelisse ja ühte kolmeliikmelisse alagruppi. Iga grupi võitjad ning neli paremat teise koha saanud meeskonda pääsesid finaalturniirile.
Eesti koondise kohtumised alagrupis D: 
Alagrupi võitis Poola 5 võitu – 1 kaotus. Eesti saavutas alagrupis 3 võitu ja 3 kaotust nagu ka Valgevene, kuid parem korvide vahe omavahelistes mängudes andis Eestile 2. koha. Turniiril alagruppides teise koha saanud 7 meeskonna võrdluses jäi Eesti seitsmendaks ning finaalturniirile ei kohta ei saanud.
MM 2019.
24 rahvusmeeskonda, kes kvalifitseerusid 2017. aasta Euroopa meistrivõistluste finaalturniirile, olid kvalifitseerunud ka FIBA korvpalli maailmameistrivõistluste kvalifikatsiooni A-divisjoni. Viimased kaheksa meeskonda selgitati 2017. aasta augustis peetud FIBA korvpalli maailmameistrivõistluste 2019. aasta Euroopa eelvalikmängude kaudu.
Eelvalikturniir.
A-divisjoni kaheksa viimase koha väljaselgitamiseks osales 13 meeskonda, kes olid jagatud nelja alagruppi. Alagruppide kaks paremat pääsesid A-divisjoni turniirile. Eesti mängis Kosovo ja Makedooniaga: 
Tulemused: Eesti 3 võitu / 1 kaotus, Kosovo 2 võitu / 2 kaotust, Makedoonia 1 võit / 3 kaotust. Eesti ja Kosovo pääsesid järgmisesse ringi.
Valikturniir.
Valikturniiri 32 Euroopa meeskonda jagati 8 alagruppi. Alagruppide 3 paremat said järgmisesse ringi. Eesti meeskond mängis H alagrupis koos Kreeka, Iisraeli ja Suurbritanniaga:
H alagrupi võitis Kreeka – 6 võitu, 0 kaotust; teiseks tuli Iisrael 3 võitu, 3 kaotust; kolmas oli Eesti 2 võitu, 4 kaotust; neljandaks jäi Suurbritannia 1 võit, 5 kaotust. Vastavalt reglemendile jätkasid kolm paremat järgmises valikringis.
Valikturniiri teine ring.
H alagrupi kolmele paremale tulid juurde G alagrupi kolm paremat Saksamaa, Serbia ja Gruusia, kellega H alagrupi meeskonnad pidasid kodus/võõrsil mänge. Oma alagrupi vastaste varasemate mängude tulemused tulid kaasa. Finaalturniirile pääsesid siit grupist kolm paremat.
Finaalturniirile said Kreeka 11 võitu / 1 kaotus, Saksamaa 9 võitu / 3 kaotust ja Serbia 7 võitu / 5 kaotust. Järgnesid Gruusia 5 võitu / 7 kaotust, Iisrael 5 võitu / 7 kaotust ja Eesti 4 võitu / 8 kaotust.
EM 2022.
Valikturniirid.
Eesti ei pidanud mängima kvalifikatsioonimängude eelringe, vaid alustas mänge lõppturniiril, kus 32 meeskonda oli jaotatud 8 alagruppi. Iga alagrupi 3 paremat said koha EM finaalturniiril.
Eesti mängud alagrupis B: 
Eesti tuli alagrupis kolmandale kohale ning pääses finaalturniirile.
Finaalturniir.
Eesti koondis mängis koosseisus: Sten Sokk, Kerr Kriisa, Kristian Kullamäe, Martin Dorbek, Janari Jõesaar, Henri Drell, Sander Raieste, Siim-Sander Vene, Kristjan Kitsing, Rauno Nurger, Matthias Tass, Maik-Kalev Kotsar. Peatreener Jukka Toijala, abitreenerid Heiko Rannula, Indrek Reinbok. Eesti meeste korvpallikoondis oli maailma edetabelis enne turniiri 47. kohal.
Alagrupimängud, Grupp C:
Koondis sai alagrupis 5. koha, järgmisse ringi ei jõudnud ning saavutas EM-l kokkuvõttes 19. koha.
MM 2023.
Korraldajariigid Filipiinid ja Jaapan kvalifitseerusid mõlemad automaatselt finaalturniirile. Kolmas korraldaja Indoneesia aga ei saanud sinna kohta, kuna FIBA soovis, et Indoneesia rahvusmeeskond oleks konkurentsivõimeline ja nõudis, et Indoneesia kvalifitseeruks 2022. aasta FIBA Aasia karikavõistluste kaheksa parema hulka, mida aga ei juhtunud. Ülejäänud 30 meeskonda tuli selgitada valikturniiride kaudu, Euroopa koondistele eraldati finaali 12 kohta.
Valikturniir.
Eelkvalifikatsiooni põhjal selgus 32 meeskonda, kes jagati kaheksasse neljaliikmelisse gruppi.
Eesti koondis mängis 1. ringi valikmänge D alagrupis koos Saksamaa, Iisraeli ja Poolaga. Kolm paremat meeskonda igast alagrupist said õiguse jätkata valikmängude järgmises ringis. Eesti koondise mängud:
Saksamaa tuli alagrupi võitjaks – 5 võitu ja 1 kaotus. Teine oli Iisrael – 3 võitu ja 3 kaotust. Eesti ning Poola kogusid 2 võitu ja 4 kaotust, kuid kolmandaks tuli Eesti, kuna omavaheliste mängude korvide vahe oli tema kasuks 143:141. Eesti jätkas valikmänge 2. ringis.
Valikturniir 2. ring.
Esimese vooru 24 paremat meeskonda jagati nelja kuueliikmelisse gruppi. Eesti koos Saksamaa ja Iisraeliga määrati alagruppi J, kus neile lisandusid Soome, Rootsi ja Sloveenia. Varasemad tulemused kanti üle esimesest ringist. Maailmameistrivõistlustele pääses iga alagrupi kolm paremat meeskonda.
Saksamaa tuli 2. ringis oma grupi võitjaks – 10 võitu ja 2 kaotust. Teine oli Soome – 9 võitu ja 3 kaotust ja kolmas Sloveenia 7 võidu ja 5 kaotusega. Need kolm võistkonda pääsesid MM-finaalturniirile. Rootsi tulemus oli 5 võitu/7 kaotust. Iisrael ja Eesti kogusid võrdselt 4 võitu ja 8 kaotust, kuid kuuendaks jäi Eesti, sest omavahelised mängud oli võitnud Iisrael.
OM 2024.
Eelkvalifikatsiooniturniir.
2024. aasta suveolümpiamängude korvpallivõistluste eelkvalifikatsiooni 5 turniiri peeti 40 võistkonnale, kes ei pääsenud 2023. aasta maailmameistrivõistluste finaalturniirile. Turniirid peeti mitmes regioonis: üks Aafrikas, üks Aasias–Okeaanias ja üks Ameerikas, kaks Euroopas. Eesti mängis Euroopa esimese grupi (8 võistkonda) A alagrupis, kus neli võistkonda mängisid Eestis ja neli Poolas B alagrupis. Kummagi alagrupi kaks paremat said väljalangemismängudele, mille võitja sai õiguse osaleda olümpiamängude kvalifikatsiooniturniiril. 
Eesti mängud alagrupis:
Iisrael ja Eesti said kaks võitu ning pääsesid edasi väljalangemismängudele. Tšehhi kogus samuti kaks võitu, kuid omavaheliste mängude korvide vahe oli tal halvim.
Poolfinaalis kohtus Eesti B alagrupi võitja Poolaga:
Eesti kaotas poolfinaali ja OM kvalifikatsiooniturniirile ei pääsenud, sinna pääses Poola, kes võitis finaalis Bosnia ja Hertsegoviina.
EM 2025.
Valikturniir.
Eesti ei pidanud mängima kvalifikatsioonimängude eelturniiri, vaid alustas mänge lõppturniiril, kus 32 meeskonda oli jaotatud 8 alagruppi. Iga alagrupi 3 paremat said koha EM finaalturniiril. Alagruppides, kus mängisid korraldajamaad Poola, Soome, Läti ja Küpros (kellel oli osalus finaalturniiril tagatud) said edasi kaks paremat.
Eesti mängud alagrupis H: 
Eesti saavutas H alagrupis 4 võiduga Leedu järel teise koha ning pääses EM finaalturniirile.
Finaalturniir.
Eesti meeskond sai ühe võidu nelja kaotuse kõrval, jäi alagrupis viiendaks ning väljalangemismängudele ei pääsenud. Lõplikuks kohaks jäi 19.
MM 2027.
Valikturniir.
Eesti ei pidanud mängima kvalifikatsioonimängude eelturniiridel, vaid alustab mänge valikturniiri 1. ringis, kus 32 Euroopa meeskonda on jaotatud kaheksasse alagruppi. Iga alagrupi 3 paremat saavad koha valikturniiri 2. ringi, kus 24 meeskonda on jaotatud 4 alagruppi. Iga alagrupi kolm paremat saavad õiguse mängida maailmameistrivõistluste finaalturniiril.
Eesti mängud alagrupis H:
Koondise koosseis 2025.
Eesti koondise koosseis 2025. aasta augustis korvpalli 2025. aasta Euroopa meistrivõistluste finaalturniiril. FIBA maailma edetabelis on Eesti koondis 43. kohal, Euroopa riikide hulgas 21. kohal.