Eestimaa rüütelkonna maanõunik

Eestimaa rüütelkonna maanõunikud (saksa keeles "Landrat", rootsi keeles "lantråd", vene keeles "ландрат") oli Eestimaa rüütelkonna poolt eluajaks valitud kollegiaalse juhtimisorgani ja kõrgeima täidesaatva organi, maanõunike kolleegiumi liige.
Rüütelkonna maanõunikud moodustasid kokku Eestimaa seisusliku omavalitsusorgani Eestimaa rüütelkonna maanõunike kolleegiumi ("ландратъ Эстляндской ландратской коллеги", kes lahendas Eestimaa olulisi küsimusi maapäevade vahelisel ajal. Maanõunikke valiti maapäeval ning nende amet oli eluaegne, neid oli kokku 12. 
Maanõunikud tegelesid enamasti kõige tähtsamate ja olulisemate küsimuste arutamisega, igapäevaseid küsimusi lahendas rüütelkonna peamees. Uued maanõunikud valitigi tihti endiste rüütelkonna peameeste hulgast. Maanõunike kolleegiumi eellane oli Eestimaal, Harju-Viru rüütelkonna maanõukogu, mille moodustasid 12 maanõunikku, kelle nimetas vasallide hulgast algul Taani kuningas, Saksa Ordu Tallinna komtuur ja seejärel Rootsi kuningas. Pärast Rootsi kuninga Johan III poolt teostatud Harju-, Viru-, Järva- ja Läänemaa liitmist ühtseks territooriumiks – Eestimaa hertsogiriigiks, moodustati 1584 Rootsi Eestimaal oma rüütelkond ja loodi administreeriv haldusorgan, mis tegeles kohalike olude korrastamisega. Ca 1616. aastast valiti maanõunikud ka Läänemaalt ja Järvamaalt, enne seda määrati Eesti kaheteistkümnest maanõunikust kuus Harjumaalt ja Virumaalt ("Harriesch vnndt Wyrischer Räthe"). Hiljem loodi Rüütelkonna peamehe ametikoht.
Rüütelkonna mõisade – Nabala ühes Pääboga, Kuimetsa ja Kaiu ühes Karitsa ja Oraniku mõisa – tulu läks peamiselt maanõunike kolleegiumi ülalpidamiseks.
Eestimaa maanõunikud.
NB Nimekiri ei ole täielik
vt. 
Maanõunike kolleegium.
Eestimaa maanõunikud valiti eluajaks ametisse Eestimaa Maapäeval. Eestimaa rüütelkonna maanõunike kolleegium ajas Eestimaa seisusliku omavalitsuse jooksvaid asju. Maanõunike kolleegium koosnes 12 liikmest, esialgu 6 Harjust, 6 Virust, hiljem igast maakonnast 3. Maanõuniku amet oli eluaegne, kolleegiumi vabanenud kohti täideti koopteerimise teel. Rüütelkonna maanõunike kolleegiumi eellane oli Eestimaal, kesk- ja varauusaegne Maanõukogu, Põhja-Eestis umbes aastast 1282 kuni 17. sajandini tegutsenud haldus- ja kohtuorgan. Harju-Viru rüütelkonna maanõukogu moodustasid 12 maanõunikku, kelle nimetas vasallide hulgast algul Taani kuningas, Saksa Ordu Tallinna komtuur ja seejärel Rootsi kuningas. Rüütelkonna maanõunike kolleegium, ei vajanud ametisse astumisel riigivõimu kinnitamist. Maanõunike kolleegiumil olid järgmised funktsioonid: ta esitas maapäevale küsimusi arutamiseks ("deliberanda"), avaldas arutusel olevate küsimuste kohta arvamust, temale kuulus otsustav hääl, nn "votum decisivum", kui Eestimaa Maapäeval arutatud küsimustes hääled pooleks langesid. Kolleegium tema esitas ka rüütelkonna peamehe kandidaadid ja kolleegium oli tihedas koostöös rüütelkonna komiteega ("Ritterschaftsausschuss"), mis eksisteeris juba 16. sajandi lõpust alates ja koosnes maapäeva poolt valitud kreisi deputaatidest (2–3 igast kreisist). Maanõunike kolleegiumile allusid vahetult veel rüütelkonna kantselei.
1890. aastal kuulusid maanõunike kolleegiumi: eesistuja Otto von Lilienfeld, krahv Alexander von Keyserling, Arthur von zur Mühlen, Woyn von Baranoff (1813–1899), Alexander von Baer Edler von Huthorn, Reinhold Rehbinder, parun Karl von Maydell, parun Wilhelm von Wrangell, Alexander von Lilienfeld, Georg von Grünewaldt, parun Georg von Engelhardt, parun Alexander von Uexküll. Kolleegiumi ja Eestimaa Ülemmaakohtu sekretär Gottwald von zur Mühlen.
1899. aastal kuulusid maanõunike kolleegiumi: Woldemar von Tiesenhausen (1886–1889 Eestimaa maanõunik), parun Karl von Maydell, Eduard von Maydell, Woyn von Baranoff, Alexander von Keyserling, Otto von Lilienfeld, Arthur von zur Mühlen, Alexander von Baer, krahv Reinhold von Rehbinder, Wilhelm Peter Georg Adolf Wrangell jt.
1914. aastal kuulusid maanõunike kolleegiumi: parun Georg von Engelhardt, Walter von Grünewaldt, parun Georg Rausch von Traubenberg, parun Alfred von Rosen, Hermann Oskar von Löwis of Menar, parun Theodor Pilar von Pilchau, parun Georg von Stackelberg, Julius von Hagemeister, parun Oskar Anselm Hermann Hoyningen-Huene, Hermann Alfred von Mohrenschildt, Eduard von Stackelberg, parun Alfred Schilling.
Eestimaa ülemmaakohus.
Maanõunike Kolleegium moodustas kindralkuberneri/kuberneri eesistumisel kuni 20. novembrini 1889 Eestimaa kõrgeima kohtuinstantsi – Eestimaa ülemmaakohtu. Rüütelkonna seast valitud ülemmaakohus oli kõrgeimaks kohtuks kogu provintsi üle, Eestimaal rüütelkond aga rüütelkonnasisestes asjades (sh eratalupojad) seadusandja. Ülemmaakohus ehk maanõunike kolleegium nimetas ametisse ka Eestimaa meeskohtud..
Rüütelkonna komitee.
Maapäevade istungite ajal, kui ka vaheaegadel kutsuti tähtsamate asjade otsustamiseks kokku Eestimaa rüütelkonna komitee ("Ritterschafts ausschuss"), kuhu kuulusid rüütelkonna peamees, maanõunikud ja 12 kreisisaadikut. Rüütelkonna komitee koos maanõunike kolleegiumiga lahendas rüütelkonna peamehe juhtimisel kõik need küsimused, mis maapäev oli vajalikuks pidanud või mis rüütelkonna ette kerkisid maapäeva vaheaegadel ja mille üle otsustamiseks maapäeva koosolekut vaja ei olnud. Rüütelkonna komitee koosolekuid juhtis rüütelkonna peamees.
Ülemkirikueestseisja-amet.
Neli Eestimaa kubermangu kreiside maanõunikku olid ühtlasi Evangeelse luterliku kirik maakondade ülemkirikueestseisjad. Venemaa keisririigi Venemaa Evangeeliumi Luteriusu Kiriku Eestimaa konsistooriumi juhtis ilmalik eesistuja, kelle määras Venemaa keiser. Konsistooriumi abipresidendiks määrati kubermangu kõrgeim vaimulik kindralsuperintendent, säilis patronaadiõigus kirikuõpetaja valimistel. Kiriku majanduselu korraldas ülemkirikueestseisus. Seda institutsiooni juhtis ülemkirikueestseisja-amet.