Étaples

Étaples või Étaples-sur-Mer on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus. See on Canche'i jõel asuv kala- ja vabaajasadam.
Ajalugu.
Étaples on saanud oma nime keskaegselt laosadamalt (vanahollandi: "stapal"), millest tuleneb vanaprantsuse sõna "Estaples". Sadamana oli see osa haldus- ja majanduskompleksist keskusega Montreuilis, kuna juurdepääs merelt tollele linnale oli ummistumise tõttu piiratud.
Étaples'i praegune asukoht asub luidete harjal, mis asus kunagi Artois' kriidiplatoolt rannikule moodustatud soost mere poole. Canche'ist põhja pool kipuvad luited ulatuma sisemaale kuni vana kriidikaljuni välja. See asus keskaegse Boulonnais' lõunaserva lähedal ja umbes 18 km sellenimelisest geoloogilisest piirkonnast lõuna pool.
Luited tekkisid siis, kui meretase tõusis kvaternaari ajal ja näitas paleoliitikumi ajal asustusmärke. Seetõttu olid nad aastaks 2000 eKr oma praegusele kujule stabiliseerunud. Linnast loodes asuvad luited on paljastanud rauaaja, gallia materjali.
Varakeskaegne asula.
Étaples oli üks paljudest paikadest, mida varem määratleti kui Quentovicust, kust, nagu Boulogne-sur-Meristki, valmistusid Rooma laevad Britanniasse minekuks. Manchesteri ülikooli dr. David Hilli koordineeritud väljakaevamised aastatel 1984–1991 avastasid aga La Calotterie' aleviku lähedal asuva Visemaresti asula jäänused. See paik asub Étaples'ist ida pool, Canche'i orust kõrgemal, Montreuil-sur-Meri linna lähedal. Seda peetakse nüüd Quentovici asukohaks, kuigi väljakaevamistel saadud leiud asusid Étaples'is "Musée de Quentovic'is" (praegu määramatult suletud).
Keskaeg.
9. sajandil korraldasid rannikul rüüsteretki ja asustamist muinasskandinaavlased. Nende vaatenurgast oli see mudaalade ja soodega kaitstud rannikuala ideaalne baas, kust mujale rüüsteretki korraldada, saaki koguda ja koju saata.
1172. aastal ehitas Boulogne'i krahv Mathieu d'Alsace vanale Rooma kohale kindluse. 1193. aastal muutis kuningas Philippe Auguste selle oma põhjalaevastiku peamiseks sadamaks pärast seda, kui Boulogne'i krahvkonna lõunaots ("Boulonnais") liideti kuningliku domeeniga, moodustades ainsa otsese juurdepääsu sellele rannikule sisemaa kuninglikelt maadelt.
Étaples kannatas eriti Saja-aastase sõja ajal, selle läheduse tõttu veidi põhja pool asuvatele Inglise randumiskohtadele. Inglismaa Edward III põletas sadama 1346. aastal, kui ta oli Crècy lahingust naasmas. 1351. aastal rüüstas selle Roger Mortimer (2. markkrahv) ja 1359. aastal põletas selle Edwardi poeg Genti John. 1378. ja 1435. aastal toimusid piiramised ning see põletati taas maha 1455. ja 1546. aastal. Katastroofide lõpetamiseks puhkes linnas 1596. aastal tõsine katkupuhang.
Renessansist edasi.
3. novembril 1492 sõlmiti lossis Prantsusmaa Charles VIII ja Inglismaa Henry VII vahel Étaples'i rahu. Kuldkanga välja ajal, kui Calais' lähedal toimus Prantsusmaa François I ja Inglismaa Henry VIII vahel diplomaatiline kohtumine, peatus François Étaples'i lossis. Kohtumine toimus 7.-24. juunil 1520 Balinghemis ja François magas lossis 27. kuupäeval. Louis XIV võeti seal vastu 26. mail 1637 ja see lammutati 1641. aasta paiku.
Napoleoni ajastu.
Aastatel 1803-1805 kogus Napoleon I selle ranniku äärsetesse kohtadesse, peamiselt Boulogne'i suure armee, et ähvardada sissetungiga Inglismaale. Selle raames paiknes kahe aasta jooksul Étaples'is ja selle lähedal marssal Ney kuues armeekorpus. Keiser tuli mitu korda linna oma vägesid üle vaatama. Pärast Trafalgari lahingut, kui lõppes igasugune lootus pakkuda sissetungile mereväe kaitset, liikusid väed edasi.
19. sajand ja raudtee mõju.
19. sajandi keskpaigaks kirjeldas Bradshaw' raudteejuht Étaples'i kui "lagunenud kalasadamat liivasel tasandikul". Amiens'i ja Boulogne'i vaheline raudtee ehitati hiljuti piki rannikut põhja poole ja 1848. aastal avati Étaples-Le Touquet' jaam. Liiklus kasvas, kui 1851. aastal ühendati kohalik raudteekompanii "Compagnie des chemins de fer du Nord'iga" ning 1867. aastal valmis Boulogne'i ja Calais' vaheline ühendus, pöörates lagunemise aeglaselt tagasi. Liin võimaldas kalade kiiret transporti sisemaal kuni Pariisini välja, tõrjudes välja vana "chasse-marée" süsteemi ja nõudes töövõtete muutmist, et järgida raudteegraafikuid. Linna majandus sai kasu ka puhkusekülastajate sissevoolust, kuna arendati välja "Côte d'Opale". Kuid Étaples jäi töötavaks sadamaks oma kalapüügi ja sellega seotud tegevusaladega, nagu paadiehitus ja köievalmistamine. Peamine puhkekuurort loodi 6 km kaugusele jõest lõuna poole, tollal nimega Paris-Plage. Canche'i kaks kallast ühendati 1860. aastal maanteesillaga ja 1900. aastal ehitati linnajaamast kuurorti Étaples'i trammitee. Seal liikus suur raha ja linna odavamad hinnad tõmbasid aastatel 1880–1914 ligi rahvusvahelise kunstnike koloonia.
Esimene maailmasõda.
Raudtee koos oma ühendustevõrguga üle Põhja-Prantsusmaa sai Esimese maailmasõja ajal strateegilise tähtsuse ja seda lisati ajutiselt selle kestuse jooksul. Étaples'ist sai Briti ekspeditsioonijõudude peamine lao- ja transiitlaager Prantsusmaal ning ka koht, kuhu haavatud transporditi.
Sõja julmuste hulgas oli sealseid haiglaid 1918. aasta mais mitu korda õhust pommitatud ja kuulipildujatest tulistatud. Ainuüksi ühest haiglast teatati: "Üks palat sai otsetabamuse ja lendas puruks, kuus palatit varisesid ja kolm sai tugevalt kannatada. Õde Baines, neli korrapidajat ja üksteist patsienti tapeti otse, samas kui kaks arsti, viis õde ning paljud korrapidajad ja patsiendid said haavata".
Sõjaväelaagril oli karm maine ja sealsete meeste kohtlemine viis 1917. aastal Étaples'i mässuni. Étaples oli hilisemast Briti teaduslikust vaatenurgast ka 1918. aasta gripipandeemia keskmes. Briti viroloog John Oxford ja teised teadlased on väitnud, et Étaples'i vägede peatuslaager oli 1918. aasta gripipandeemia keskmes või vähemalt koduks selle olulisele eelkäijale. 1915.–1916. aasta talvel oli sõjaväebaasis salapärane hingamisteede põletik.
Reamees A. S. Bullock kirjutas oma Esimese maailmasõja mälestusteraamatusse, kui ta sisenes Étaples'i koos oma pataljoniga vahetult pärast vaherahu. Ta märkis, et laager oli "väga lühikese etteteatamisega peaaegu lõpmatult laiendatav", mis on tingitud sellest, et see oli korraldatud hüttide rühmadesse, millest igaühes oli peakorter, kokamaja ja kauplus, kus oli palju lisatelke ja -varustust. Bullock kirjeldab ka sõjaväehaiglat, mille umbes kolmkümmend vangi olid kõik "mõrvarid ... psühholoogilises sõjas üksteisega".
Lähedalasuv 6 ha suurune Étaples'i sõjakalmistu on puhkepaigaks 11 658 Briti ja liitlasvägede sõdurile. Kui sõjakunstnik John Lavery seda 1919. aastal kujutas, näitas ta taustal rongi, mis kulges piki jõe kallast allpool liivast harja, millel kalmistu asus.
Pärast sõda tunnustas Prantsuse riik linna raskuste eest korraga kuni 80 000 mehe majutamisega nelja aasta jooksul (Bullocki sõnul "mahutas see täitununa pool miljonit meest") ja vaenlase pommitamise tekitatud kahju eest, mille nende kohalolek meelitas, ning see sai 1920. aastal autasuks "Croix de guerre".
Teine maailmasõda.
Teises maailmasõjas kannatas Étaples taas sakslaste pommitamise käes ja trammitee sai korvamatult kahjustada. Seejärel okupeerisid linna sakslased ja liitlaste sissetungi ajal pommitati seda uuesti, põhjustades 70 tsiviilohvrit ja hävitades või kahjustades kolmandiku selle majadest. 1949. aastal tuli kaitseminister ja lisas Croix de guerre'ile "palme" (riba).