tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Zelmeņi

Zelmeņi (vanasti ka "Bites muiža") on küla ("vidējciems") Lätis Dobele piirkonnas, Tērvete valla ja endise Tērvete piirkonna keskus. Küla asub merepinnast 49 meetri kõrgusel Tērvete jõe ääres.
Zelmeņis asuvad raamatukogu ja Tērvete kultuurimaja. Lisaks asus seal Tērvete piirkonna administratsioon.
Aastal 2015 oli külas 338 elanikku, aastal 2022 oli elanikke 304.
Ausmas

Ausmas on mitte ühtegi külla kuuluv talu Lätis Cēsise piirkonnas Drabeši vallas.
Talu rajati 1873. aastal, toona asus seal Drabeši valla valitsus. Ajalooline paik võeti taas kasutusele Amata piirkonna loomisega, kui sinna asus piirkonna administratsioon. Sealt hakati haldama ka Drabeši valda, ja seda funktsiooni täidab Ausmas ka pärast Amata piirkonna kaotamist.
Peahoones töötas 15-liikmeline piirkonna volikogu.
Babīte

Babīte on küla ("lielciems") Lätis, Mārupe piirkonnas ja Babīte vallas. Küla asub merepinnast 7 meetri kõrgusel.
Babīte tekkis Pūpe kõrtsi juurde. Ka Kreemikoogikõrtsiks ("Schmantkuchenkrug") kutsutud kõrtsi juurde rajati aastal 1877 Riia-Tukumsi raudtee, mille juurde tekkis Pūpe peatus. Peatuse juurde tekkis Babīte suvilapiirkond. Raudteejaama hoone on aastast 1926, seda renoveeriti aastal 1950. Tänapäeval kannab ka jaam Babīte nime. Aastatel 2009–2021 jäi asula Babīte piirkonda.
Babītes asub lisaks raudteejaamale ka algkool.
Piņķi

Piņķi on küla ("lielciems") Lätis, Mārupe piirkonnas ja Babīte vallas; Piņķis asub ka valla halduskeskus. Küla asub merepinnast 8 meetri kõrgusel.
Piņķit mainitakse esimest korda aastal 1255, aastast 1266 kuulus Riia linnasarasesse. Bermondtiaadi ajal toimus küla juures lahing. Aastatel 2009–2021 jäi asula Babīte piirkonda, olles selle halduskeskuseks.
Külas on keskkool, muusikakool, seal asub luteri kirik. Aastal 2006 oli seal 3033 elanikku.
Jonathan Hill

Jonathan Hopkin Hill (Hill of Oarefordi parun) (sündinud 24. juulil 1960 Londonis) on Briti Konservatiivide poliitik.
Aastatel 2010–2014 oli ta minister David Cameroni valitsuses, aastatel 2014–2016 oli ta Euroopa Komisjoni volinik Junckeri komisjonis. Ta oli viimane Ühendkuningriigist valitud komisjoni volinik enne Ühendkuningriigi lahkumist Euroopa Liidust.
Juudakristlus

Juudakristlus (ka juudikristlus) oli Jeruusalemmas 30. aastatel m.a.j tekkinud algkristluse rühmitus. Juudakristlased olid juuda suguharu inimesed, kes hakkasid arvama, et oodatud messias on juba saabunud.
Juudakristlased oli Jeruusalemma algkogudusest alguse saanud ristiusu suund, kes pidasid kinni pärimuslikest tavadest (söögieeskirjad ja puhtusnõuded). Jeruusalemmas tegutsesid nad kuni linna hävinguni aastal 70 m.a.j.
Juudakristlus levis seejärel Jordani-tagusel alal, Galilea maakonda, Süüriasse ja mujale (nad olid juba Roomas 60. aastatel). Püsis seal 7. sajandini.
Üheks selliseks piirkonnaks, kus tekkis juudakristlik kogukond, oli Adiabene ja eriti selle pealinn Arbela. Adiabene oli pooliseseisev, Iraaniga tihedalt seotud kuningriik. Riigis oli üsna suur ja mõjukas juudi kogukond. Ajaarvamise 40. aasta paiku pöördus riigi kuningakoda judaismi. Oletatavasti jõudis juudakristlus siia juba esimese aastasaja lõpul.
Juudakristluse erakonnad:
Juudakristlus jäi alla nii Pauluse-Markioni kreekakeelsele kristlusele (= hellenistlikule kristusele) kui ka sünagoogi judaismile. Areng kahes eri suunas on algkristluse esimene usulahknemine. Juudakristlased eitasid areneva ristiusu ja hellenismi ühendust (sünteesi), mis iseloomustas hellenistliku kristlust.
Juudakristlased, eelkõige natsareenid, pidasid Jeesust Maarja ja Joosepi loomulikuks pojaks, kes sai ristimisega Jordanis prohvetiks ning tulevaseks messiaks. Juudakristlaste esindajatena mainitakse "Apostlite raamatus" Peetrust (Siimon) ja Jaakobit. Nad järgisid Moosese seadusi. Vt ka Jaakobuse kiri.
Surnud 8. septembril

"Siin loetletakse 8. septembril surnud tuntud isikuid."
Surnud 9. septembril

"Siin loetletakse 9. septembril surnud tuntud isikuid."
Burtnieki

Burtnieki on küla ("ciems") Lätis Valmiera piirkonnas, Burtnieki valla halduskeskus. Asub Burtnieki järve lõunakaldal, merepinnast 47 meetri kõrgusel.
Burtniekis on keskkool, kultuurimaja ja raamatukogu. Seal on Burtnieki bussipeatus.
Külas kasvavad Burtnieki künnapuu, läänepärn, kolm tamme, Dārznieka maja tamm ümbermõõduga 4,2 meetrit ja vaher on looduskaitse all. Küla jääb Põhja-Vidzeme biosfääri kaitsealale, osaliselt ka Burtnieki järve luha hoiualale.
Ajalugu.
Burtnieki piirkond oli XIII sajandil osa Tālavast, mida valitses Rameke. 1284. aastal ehitas Mõõgavendade ordu sinna kivilinnuse, millest kasvas hiljem välja Astijärve mõis. 
Asulas oli Astijärve mõisa ("Burtneek") süda. Aastail 2009–2021 kuulus küla Burtnieki piirkonda, olles selle halduskeskuseks.
Asti ordulinnuse ala on kultuurimälestisena riikliku kaitse all, ka on riikliku kaitse all säilinud linnusevaremed. Astijärve mõisakompleks, mille aladele jäävad ka Asti ordulinnuse varemed, mõisavalitseja maja, kaks aita, tallid, piirdemüür, väravad ja kuivamaasild on muinsusmälestistena riikliku kaitse all.
Daniel Dumonstier

Daniel Dumonstier (14. mai 1574 Pariis – 22. juuni 1646 Pariis) oli prantsuse kunstnik.
Ta joonistas paljude 17. sajandi Prantsusmaa oluliste inimeste portreed.
2006. aastal toimus Chantillys tema säilinud teoste näitus. Neist enamikku hoitakse Chantillys Musée Condé‎s.
Nõukogude Eesti preemia

Nõukogude Eesti preemia oli Eesti NSV autasu, mis asutati Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 6. novembri 1946 seadlusega.
Nõukogude Eesti preemiaid anti välja aastatel 1947–1950, 1959, 1965, 1967, 1970, 1972, 1975, 1977 ja 1980. Kokku said preemia 279 kollektiivi ja üle 1300 üksikisiku.
1982. aastal loodi Nõukogude Eesti preemiate asemele Eesti NSV riiklik preemia.
Jerome K. Jerome

Jerome Klapka Jerome (2. mai 1859 Walsall, Staffordshire'i krahvkond – 14. juuni 1927 Northampton, Northamptonshire'i krahvkond) oli inglise kirjanik, humorist ja näitekirjanik. Tänapäeval tuntakse teda eelkõige raamatu "Kolm meest paadis" (1889) autorina.
Ta sündis Caldmore'is Walsalli lähedal, toonase haldusjaotuse järgi Staffordshire'i krahvkonnas (praegu asub piirkond West Midlandsi linnkrahvkonnas) Jerome Clapp Jerome'i ja Marguerite Jonesi peres neljanda lapsena. Ta unistas saada poliitikuks või kirjanikuks, kuid vanemate surma tõttu (isa suri, kui ta oli 13-aastane, ja ema, kui ta oli 15-aastane) pidi ta tööle asuma. Ta asus tööle Londoni ja Loode Raudteekompaniisse (inglise keeles London and North Western Railway), kus ta töötas neli aastat, korjates raudteele kukkunud söetükikesi.
Rahvusvaheline Lenini rahupreemia

 
Rahvusvaheline Lenini rahupreemia (ametliku nimetusega "rahvusvaheline Lenini preemia "Rahu kindlustamise eest rahvaste vahel"") oli NSV Liidu autasu, mida anti statuudi järgi ühiskonna- ja riigitegelastele väljapaistvate teenete eest rahuvõitluses ja rahvastevahelise sõpruse tugevdamises.
Aastatel 1949–1955 kandis autasu nimetust Rahvusvaheline Stalini rahupreemia.
Autasu loodi 1956. aastal Rahvusvahelise Stalini rahupreemia ümbernimetemise teel. Seda anti välja kuni 1990. aastani.
Stalini rahupreemia

Rahvusvaheline Stalini rahupreemia (vene keeles Международная Сталинская премия «За укрепление мира между народами») oli aastail 1949–1956 eksisteerinud Nõukogude Liidu autasu (100.000 rubla ja medal). 1956 nimetati ümber rahvusvaheliseks Lenini rahupreemiaks.
Komitee esimees oli Dmitri Skobeltsõn.
Preemia anti järgmistele isikutele:
Rahu kindlustamise eest rahvaste vahel

"Rahu kindlustamise eest rahvaste vahel" oli:
Lenini preemia

Lenini preemia (1925–1956 V. I. Lenini nimeline preemia) oli NSV Liidu riiklik autasu, mida anti üksikisikutele silmapaistvate saavutuste eest teaduse, tehnika, arhitektuuri, kirjanduse või kunsti vallas. 
Autasu asutati NSV Liidu Rahvakomissaride Nõukogu otsusega 23. aprillil 1925. Aastatel 1935–1956 autasu väljaandmine katkes, 1941–1954 asendas seda Stalini preemia. 15. augustil 1956 Lenini preemia väljaandmine taastati. Seda anti välja kuni 1990. aastani.
Eestlastest on Lenini preemia pälvinud Juhan Smuul (1961), Paul Veigel (1961), Johannes Hint (1962), Viktor Rüütel (1962), Gustav Ernesaks (1970) ja kosmosetehnika konstruktor Arvid Pallo (1966).
Tiit Lilleorg

Tiit Lilleorg (25. november 1941 Tartu – 15. jaanuar 2021 Tartu) oli eesti näitleja. 
Elukäik.
1941. aastal Tartus Vanemuise teatri ooperisolisti Helga Lilleoru pojana sündinud Tiit Lilleorg jäi peaaegu kogu eluks sünnilinna, kus ta töötas Vanemuise teatris. Õpinguaastad viisid ta siiski mõneks ajaks ka teistesse linnadesse: 1961–1963 õppis ta näitlemist Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedris ning 1966–1968 teatriteadust Leningradi Riiklikus Teatri‑, Muusika- ja Kinematograafiainstituudis. 
1966. aastal alustas Tiit Lilleorg tööd Vanemuise teatris, esialgu lavastusala juhataja, siis peaadministraatori ametis. Kuid juba 1968. aastal jõudis ta ka esimest korda ka lavale (Alain, „Naiste kool”). 
Teatritöö.
Näitlejana oli Tiit Lilleorg seotud põhiliselt Vanemuise teatriga, kus ta oli 1967–1976 lavastusala juhataja, 1976–1980 peaadministraator ning 1980–1991 ja 1993–2000 töötas ta näitlejana. Lilleorg osales aastast 1993 teatrimänguseltsis Kaelapuu. 
Iseloomulikuna toonasele Vanemuisele jagus Tiit Lilleorule rolle nii sõnalavastustes, operettides (Bogdan Sussik „Trembita”, 1973) kui ka ooperites (Nuto, „Imelugu”, 1974). Aastatel 1980–2000 (vaheajaga) oli Tiit Lilleorg Vanemuise draamanäitleja, jätkates väiksemate rollide tegemist ka hiljem. Eriti tulemuslikuks tuleb sellest perioodist pidada koostööd lavastaja Ago-Endrik Kergega, mil draama- ja muusikalavastuste eredad karakterrollid vaheldusid mitmeplaaniliste, komplitseeritud tegelaskujudega: Tsõganov („Barbarid”, 1985), Gustav Kaljas („Vaikuse vallamaja”, 1987), eriti meeldejäävana aga uudsete rõhuasetustega, oma kuulsatest eelkäijatest intrigeerivalt erinev Pearu Murakas („Aeg tulla – aeg minna”, 1986). 
Filmirollid.
Tiit Lilleorg mängis paljudes eesti filmides – "Enn Vetemaa filmilugu teemal "Püha Susanna ehk Meistrite kool"" (1984), "Võtmeküsimus" (1987), "Sügis" (1991), "Agent Sinikael" (2002), "Libahundi needus" (2005), "Kuhu põgenevad hinged" (2007), telesarjas "IT-planeet" (2011) ja koguperefilmis "Supilinna Salaselts" (2015). Tema viimaseks osatäitmiseks jäi professori roll mängufilmis "O2" (2020). 
2020. aasta sügisel pälvis ta laialdast tähelepanu osatäitmisega Netflixi sarjas "Lipugambiit".
Ida Tantsukool.
1994. aastal asutas Tiit Lilleorg koos baleriinist abikaasa Alla Lilleoruga Ida Tantsukooli, kus ta töötas direktori ja näitlejameisterilikkuse õppejõuna kuni surmani.
Isiklikku.
Tiit Lilleoru ema oli Vanemuise teatri ooperisolist Helga Lilleorg. Tema abikaasa oli baleriin Alla Lilleorg. 
Tiit Lilleorg suri 15. jaanuaril 2021 koroona tagajärjel.
Krasnoarmiiske

Krasnoarmiiske on mitme küla nimi:
Tallinna värav

Tallinna värav oli Pärnu muldkindlustusvööndis ehitatud vallivärav, aadressil Vana-Tallinna tn 1, Pärnus.
Värava juurest viis sild üle vallikraavi Tallinna poole suunduvale Riia–Pärnu-Tallinna postimaanteele. Kuni 1710. aastani nimetati väravat Kuninga ehk Carl Gustafi väravaks.
1670. aastal hakkasid Rootsi võimud Pärnu ümber rajama kindlustusvööndit, milles oli kolm linnaväravat: Riia värav, Tallinna värav ja Pärnu jõe äärde viivnud Vee värav. Värav valmis 1669. aastal. Värava jooniste autor oli Rootsi fortifikatsiooniohvitser ja insener Paul von Essen, Rootsi sõjaväe kindralkortermeistri ja hilisema Liivimaa kindralkuberneri Erik Dahlbergi kaastööline.
Väravahoone on ehitatud maakividest ja tellistest, fassaadide välisvooder poorsest Riia dolomiidist. Sirget väravatunnelit katab keskelt 4,95 m lai ja 6,85 m kõrge silindervõlv. Väravatunnel on mõlemast otsast suletav tugevate tiibustega. Väravahoone keskel oli algselt langevõre. Tallinna väravaga sarnased Kuningavärav ja mitu bastioni rajati Rootsi ajal ka Narva ja Riiga.
Tallinna värav asus Mercuriuse ja Luna (eesti keelde tõlgituna Merkuuri ja Kuu) bastioni vahelises kurtiinis. Tallinna värava ees oli Õhtutähe raveliin ("Abendstern"), Riia värava ees Hommikutähe raveliin ("Morgenstern").
17. sajandi keskel kavandasid Rootsi võimud moderniseerida kogu Pärnu linna kindlustused bastionaalsüsteemis, millega linn laienes lõuna suunas lausa kolmekordselt. Uueks linnakeskuseks sai ruudukujuline Uus Turg (praegune Lastepark), uuteks ida-läänesuunalisteks peatänavateks Rüütli ja Kuninga tänavad. Viimane ühendas nn Kuningaväravad uues bastionaalsüsteemis, millest lähtusid magistraalid Riiga ja Tallinna.
Ümber linna planeeritud bastionid kandsid taevakehade nimesid: Venus, Saturnus, Mars, Luna, Jupiter, Mercurius ja Sol. Muldkindlustusi ümbritses lai ja sügav vallikraav.
19. sajandi 60. aastatel Pärnu kindluse lammutamise käigus purustati Pärnu vallikraav ja Pärnu linna ümbritsenud bastionid. Säilitati vaadeldavana vaid Tallinna värav ning vallid ja vallikraav selle juurest kuni Venuse bastionini jõe ääres – praegune vallikraav.
Hreštšatõtske

Hreštšatõtske (1937-2016 - "Krasnoarmiiske") on küla Ukrainas Donetski oblastis Novoazovski rajoonis, 20,7 km kaugusel Novoazovski keskusest loodes, 108 km kaugusel Donetskist lõunas.
1815. aastal asutatud Krasnoarmiiske kandis 1937. aastani nime Hreštšatõtske (`Хрещатицьке´).
2001. aasta rahvaloenduse andmeil elas asulas 1235 inimest.
Krasnoarmiiske kõrgus merepinnast on 74 meetrit.
Asulat läbib Mariupoli-Boikivske maantee.
Ajalugu.
XXI sajand.
Donbassi sõja ajal, 2014. aasta septembris, läks asula valitsusvastaste jõudude kontrolli alla.
Hollandi krahv

Hollandi krahvid valitsesid 10. ja 16. sajandini Hollandi krahvkonda Madalmaades.
Hollandi dünastia.
Esimene Hollandi krahv Dirk I oli Friisimaa krahvi Gerolfi poeg või kasupoeg. Ta sai aastal 922 Karl Paksult maad Egmondi ümbruses Bladellas (tänapäeva Bladel Eindhoveni lähedal Hollandis). Seda nähakse Hollandi krahvkonna algusena. Kuid kuni umbes aastani 1100 olid krahvkonna tavalisteks nimedeks Lääne-Friisimaa, Friisimaa või Kennemerland; vaatamata sellele nimetatakse krahve alates Hollandi krahv Dirk I-st.
NB! Mõne esimese krahvi kronoloogia pole selge.
Avesnes.
Kui Jan I lastetuna suri, päris krahvkonna Jan II van Avesnes, Hainaut' krahv.
Wittelsbachid.
Margaretha valitsemise ajal omas tema poeg Willem V tegelikku võimu krahvkonnas. Ta sai ise valitsejaks Konksude ja tursa sõdade tulemusena. Ta oli ka Baieri-Straubingi hertsog Wilhelm I.
Jan III ja Jacoba vahel oli pärilussõda. Selle sõja võitis aastal 1432 Burgundia Philippe, kes oli vahepeal pärinud Jani nõuded krahvkonnale. Philippe oli Willem VI vennapoeg, kes oli abiellunud Burgundia Philippe Südi tütrega. Aastal 1432 sundis ta Jacoba loobuma enda kasuks Hainaut'st ja Hollandist.
Habsburgid.
Burgundia ja Habsburgide 'võõrvõimu ajal' valitses krahvkonda asehaldur krahvi nimel. Aastal 1581 kuulutasid Ühendatud Provintside Generaalstaadid end Hispaania Felipe II võimust sõltumatuks. Kuni Münsteri rahuni aastal 1648 kasutasid Hispaania kuningad Hollandi krahvi tiitlit, kuid nad olid kaotanud tegeliku võimu krahvkonna üle Hollandi Staatidele.
Hollandi krahvkond ja Lääne-Friisimaa 1582–1795.
Krahvkond jäi Hollandi Vabariigi koostisosana alles aastani 1795. Krahve siiski enam ei olnud, kuna Hollandi ja Lääne-Friisimaa Staadid olid krahvkonna suveräänid (kuigi krahviametit pakuti aastal 1584 Oranje Willemile veidi enne tema surma). Asehaldurid, kes olid Staatide teenistuses, olid sel ajal "de facto" täidesaatev võim.
Boikivske

Boikivske on alev Ukrainas Donetski oblastis, 66,2 km kaugusel Donetskist lõunakagus.
Telmanove kõrgus merepinnast on 103 meetrit.
Telmanove asutati 1897. aastal, kandis kuni 1935 aastani nime Ostheim ja seejärel kuni 2016. aastani saksa kommunisti Ernst Thälmanni järgi nime Telmanove. Linn on rajoonikeskus alates 1971. aastast.
2013. aasta 1. jaanuaril elas asulas 4819 inimest.
Kuni II maailmasõjani koosnes asula elanikkond peamiselt sakslastest.
Ajalugu.
XXI sajand.
Donbassi sõja ajal, 2014. aasta septembri alul, võtsid tundmatud automaatidega relvastatud isikud asula haldushoone ja miilitsahoone oma kontrolli alla.
Julgeoleku ja Kaitse Nõukogu poolt 11. septembril avaldatud teate kohaselt kaotasid valitsusväed kontrolli mitmete alade üle, sealhulgas ka Komsomolske ja Telmanove asula üle ning kogu Donetski oblasti ja Venemaa vahelise piirilõigu üle.
Surnud 10. septembril

"Siin loetletakse 10. septembril surnud tuntud isikuid."
Grigor Dimitrov

Grigor Dimitrov (kirillitsas Григор Димитров; sündinud 22. mail 1991 Haskovos) on Bulgaaria tennisist.
Aastal 2014 valiti ta Bulgaaria aasta sportlaseks.
Välislingid.
Surnud 11. septembril

"Siin loetletakse 11. septembril surnud tuntud isikuid."
Surnud 12. septembril

"Siin loetletakse 12. septembril surnud tuntud isikuid."
Surnud 13. septembril

"Siin loetletakse 13. septembril surnud tuntud isikuid."
Surnud 20. augustil

"Siin loetletakse 20. augustil surnud tuntud isikuid."
Eesti jalgpalli 2014/2015. aasta karikavõistlused

Eesti jalgpalli 2014/2015. aasta karikavõistlused ametlikult ka Tipneri karikavõistlused 2015 oli Eesti jalgpalli peamise karikavõistluse 25. hooaeg, mis algas 1/64 finaali paaride loosimisega 17. mail 2014 ja lõppes finaaliga mais 2015. 
Karikasarja registreerus 106 võistkonda. Võitja sai aastaks enda valdusse Evald Tipneri nimelise rändkarika ja õiguse osaleda UEFA Euroopa Liigas. Mulluse karika võitnud Tallinna FC Levadia võitis selle ja kaheksandat korda, alistades 2013/2014 hooaja finaalis Tartu FC Santose 4:0.
2014/2015. aasta karikavõistlused võitis Nõmme Kalju FC.
1/64-finaalid.
Loosimine toimus 17. mail 2014 vahetult enne 2013/2014. hooaja finaali. Sulgudes võistkonna liiga tase. 
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
Vabapääsmed.
Otse 1/32 finaali pääsesid võistkonnad, kes jäid välja loosimata:
1/32-finaalid.
Loosimine toimus 12. juunil 2014. Sulgudes võistkonna liiga tase. 
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
1/16-finaalid.
Loosimine toimus 18. juulil 2014. Sulgudes võistkonna liiga tase. 
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
1/8-finaalid.
Loosimine toimus 4. septembril 2014. Sulgudes võistkonna liiga tase. 
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
!colspan="3" align="center"|
Veerandfinaalid.
Loosimine toimus 2. märtsil 2015.
Poolfinaalid.
Loosimine toimus 30. aprillil 2015.
Finaal.
Mängust tegi ülekande ERR.ee.
2014. aasta meeste võrkpalli maailmameistrivõistlused

2014. aasta meeste võrkpalli maailmameistrivõistlused toimusid 30. augustist 21. septembrini Poolas.
Waridote

Waridote oli 13. sajandi alguse latgali ülik Autines.
Waridotet on mainitud Henriku Liivimaa kroonikas, mille kohaselt ta käis koos teiste latgali ülikute, Russini ja Talibaldi, ning Võnnu ordumeistri Bertoldiga 1208. aastal Ugandis, nõudes ugalaste poolt neile tehtud ülekohtu heastamist, äravõetud varade tagastamist ja rahuleppe sõlmimist. Kuna ugalased keeldusid nii vara tagastamisest kui rahu tegemisest, siis läks ta koos teiste latgali juhtidega Riiga, kus kohtuti piiskop Albertiga, kes lubas neid sõjaliselt toetada. Peagi järgneski selle riialaste, orduvendade, liivlaste ja latgalite esimene sõjakäik Ugandisse. Viimast korda mainib kroonika Waridotet ühe juhina latgalite väes, mis hiljem samal aastal sakalaste kui ugalaste liitlaste alal rüüstamas käis.
Eesti lipukandjad olümpiamängudel

"Siin on loetletud Eesti lipukandjaid tali- ja suveolümpiamängude ava- ja lõputseremoonial".
Ilse Thiele

Ilse Thiele (sünninimi Ilse Neukrantz; 4. november 1920 Berliin – 10. jaanuar 2010 Berliin) oli Saksa DV riigi- ja ühiskonnategelane.
Ilse Thiele oli pärit töölisperekonnast. Aastatel 1937–1945 ja ka kohe pärast sõda töötas ta stenotüpistina. 
1945. aastal astus ta Saksamaa Kommunistlikku Parteisse, mis 1946. aastal sotsiaaldemokraatide liitumise järel nimetati ümber Saksamaa Sotsialistlikuks Ühtsusparteiks. 1947. aastal õppis ta parteikoolis. 1948–1950 töötas ta Berliinis Lichtenbergi linnaosa sotsiaalnõunikuna. 1950. aastal sai ta Saksamaa Demokraatliku Naiste Liidu Berliini piirkonnasekretäriks. Aastatel 1950–1951 õppis Karl Marxi Parteikõrgkoolis. 1952. aastal sai ta Saksamaa Demokraatliku Naiste Liidu Berliini piirkonna esinaiseks.
11. septembrist 1953 kuni 16. novembrini 1989 oli ta Saksamaa Demokraatliku Naiste Liidu esinaine.
1954. aasta aprillist oli Ilse Thile Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee liige. 1954. aasta veebruarist kuni 1990. aastani oli ta Rahvakoja (parlamendi) liige. 1954. aastast oli ta ka Saksa DV Rahvarinde presiidiumi liige ja 1971. aastast kuni 1990. aasta jaanuarini Saksa DV Riiginõukogu liige.
Aleksei Puškov

Aleksei Puškov (sündinud 10. augustil 1954) on vene riigi- ja ühiskonnategelane. Ta on Riigiduuma 4. koosseisu saadik, Riigiduuma rahvusvaheliste suhete komitee esimees ja Venemaa Föderatsiooni presidendi juures asuva kodanikuühiskonna arengu ja inimõiguste nõukogu liige.
Elulugu.
Aleksei Puškov sündis 1954. aastal Nõukogude diplomaadi perekonnas Pekingis. Tema isa Konstantin Puškov (1921–2019) töötas NSV Liidu peakonsulaadis Pekingis. Tema ema Nina Puškova (1927–2007) oli hiina keele õpetaja. Õppis prantsuse keele süvaõppega koolis Moskvas. 1976. aastal sai NSV Liidu Välisministeeriumi Moskva Riikliku Rahvusvaheliste Suhete Instituudi diplomi rahvusvaheliste suhete erialal ja töötas ÜROs. 1980. aastal omandas ajalooteaduste kandidaadi teaduskraadi. 1988–1991 oli Mihhail Gorbatšovi tekstide koostaja. 1991–1995 töötas ta ajalehe Moskva Uudised asetoimetajana rahvusvahelisel suunal – selles ametis oli ta inglise, prantsuse, saksa ja hispaania väljaande peatoimetaja. 1993–2000 oli ajakirja Foreign Policy toimetuskolleegiumi liige. 1993. aastal sai Maailma Majandusfoorumi eksperdiks. 1995–1998 oli telekanali Pervõi Kanal asepeadirektor ja ajalehe Nezavisimaja Gazeta poliitiline kommentaator, kus ta juhtis rubriiki "Isiklik arvamus". 1998. aastast on Aleksei Puškov telesaate "Postscriptum" režissöör. Aastast 2002 on ta ajakirja National Interest toimetuskolleegiumi liige. 2004. aastal oli Carnegie sihtasutuse (Carnegie Endowment for International Peace) nõukogu liige. Aastast 2005 on Londonis Rahvusvahelise Strateegiliste Uuringute Instituudi liige. 2008–2011 oli Kaasaegsete Rahvusvaheliste Probleemide Instituudi direktor. 2009. aastal sai Bunini preemia laureaadiks raamatu "Putini kiiged" eest. Aastast 2011 on Riigiduuma volinik. Aastast 2012 on ENPA delegatsiooni juht.
Sanktsioonid.
28. aprillil 2014 sanktsioneeriti USA poolt. 2014 augustis sanktsiooneeriti Ukraina poolt.
Autine linnus

Autine linnus oli tänapäeva Läti territooriumil 13. sajandi alguses asunud Autine piirkonna keskuseks olnud linnus.
Linnus, mis oli Henriku Liivimaa kroonika järgi latgali üliku Waridote residentsiks, kuulus kuni 1209. aastani Jersika vürstile Vissevaldele, pärast seda läks ta vürsti ja Riia piiskop Alberti lepinguga piiskopi valdusse. Autine linnust on mainitud nii 1209. aasta lepingus ("urbem Autinam") kui 1211. aasta Riia piiskopi ja Mõõgavendade ordu omavahelise maadejagamise lepingus ("castra Autenine"). Ilmselt oli Autine juba varem Jersikast üsna sõltumatu, kuna sealsed juhid sõlmisid Riia piiskopi ja Mõõgavendade orduga liiduleppe ning võtsid vastu Riia kiriku ristimise juba 1208. aastal. 1215. aastal piiras lühikest aega Autine linnust ugalaste ja sakalaste vägi, mis orduvendade abiväe lähenemisel lahkus.
Linnuse täpse asukoha kohta on aja jooksul välja käidud erinevaid hüpoteese. 19. sajandil paigutati seda Valterkalniņši mäele ja hilisema ordulinnuse kohale Valmieras, Antiņi külasse Valmierast loodes, Kauguri Pekaskalnsi mäele ja Auciemsi mõisa kohale Cēsisest loodes. Hiljem tekkis arusaam, et linnus pidi asuma Koiva vasakul kaldal Cēsise linna lähedal. Sellest lähtuvalt on asukohaks pakutud Cēsise Riekstukalnsi linnamäge (tänapäeval peetakse võndlaste linnuse paigaks), Gulbere mäge Cesvaine lähedal, hilisema Cēsise ordulinnuse kohta ja Vaive valla Sārumkalnsi linnamäge. Pärast latgalipäraste arheoloogiliste leidude avastamist Sārumkalnsil on paljud arheoloogid just seda linnamäge hakanud Autine linnuse asukohaks pidama. Sārumkalnsi kasuks räägib ka sealsamas avastatud latgalite hilisrauaaegne kalmistu, lähedus Cēsisele ja Idumeale, millega Autine kroonika järgi tihedalt seotud oli, ning sealsed ajaloolised kohanimed, mis võivad pärineda Autine nimest ("Awetanns", "Awtten", "Avtin").
Eesti valimisringkonnad

Eesti valimisringkonnad on valimisteks (Riigikogu, kohaliku omavalitsuse volikogu või Euroopa Parlamendi valimised) moodustatud territoriaalsed üksused (valimisringkonnad), mille piires jagatakse mandaate. Valimisringkonnas seatakse üles kandidaadid, kes saavad kandideerida mandaadile ainult ühes ringkonnas. Valijad saavad hääletada ainult selle valimisringkonna kandidaatide poolt, kus need valijad tegelikult elavad.
Riigikogu valimistel on Eesti territoorium jaotatud kaheteistkümneks valimisringkonnaks. Kohaliku omavalitsuse volikogu valimistel moodustavad vallad ja linnad harilikult ühe valimisringkonna, aga teatud juhtudel ka rohkem. Euroopa Parlamendi valimistel on kogu Eesti territoorium üks valimisringkond.
Valimisringkonnad Riigikogu valimistel.
Riigikogu valimised toimuvad mitmemandaadilistes valimisringkondades. 2003. aasta valimistest alates kuni praeguseni on Eestis kaksteist valimisringkonda:
1995. ja 1999. aasta Riigikogu valimistel oli Eestis moodustatud üksteist valimisringkonda ning 1992. aastal kaksteist valimisringkonda.
Valimisringkonnad kohaliku omavalitsuse volikogu valimistel.
Igal valimise aastal vähemalt kolm kuud enne valimispäeva moodustavad kohalike omavalitsuste volikogud uued ringkonnad. Valimisringkondade arvud kohalike omavalitsuste territooriumitel läbi aegade:
Autine

Autine oli 13. sajandi alguse linnusepiirkond tänapäeva Läti territooriumil Cēsise linna lähedal.
Kuigi Autinet maininud 13. sajandi alguse kirjalikud allikad selle asukohta ja ulatust ei täpsusta, on kaudsete andmete põhjal arvatud, et ta asus Koiva vasakul kaldal, piirnedes põhjas Võnnu (võndlaste ala) ja Raunaga (Sotecle keskus) ning ulatudes lõunas Nītaure, Zaube ja Skujene külade ümbruseni. Autine keskuseks oli Autine linnus, mida arheoloogid kõige sagedamini arvavad olevat olnud Vaive valla Sārumkalnsi linnamäel. Autine rahvastiku moodustasid latgalid. Sealsetest ülikutest on nimeliselt teada Waridote, keda on mainitud Henriku Liivimaa kroonikas. Kuigi teiste 13. sajandi dokumentide järgi kuulus Autine enne 1209. aastat Jersika vürstiriiki, oli ta üsna sõltumatu ja ajas iseseisvat poliitikat. 1208. aastal käis Waridote koos teiste latgali ülikute, Russini ja Talibaldi, ning Võnnu ordumeistri Bertoldiga Ugandis, nõudes ugalaste poolt neile tehtud ülekohtu heastamist, äravõetud varade tagastamist ja rahuleppe sõlmimist. Kuna ugalased keeldusid nii vara tagastamisest kui ka rahu sõlmimisest, siis läks ta koos teiste latgali juhtidega Riiga, kus kohtuti piiskop Albertiga, kes lubas neid sõjaliselt toetada. Peagi järgneski selle riialaste, orduvendade ja latgalite esimene sõjakäik Ugandisse. Viimast korda mainib kroonika Waridotet ühe juhina latgalite väes, mis hiljem samal aastal sakalaste kui ugalaste liitlaste alal rüüstamas käis. Millalgi samal ajal võttis Autine vastu ka Riia kiriku ristiusu.
1209. aastal, pärast Jersika vürsti Vissevalde sõjalist lüüasaamist piiskop Alberti ja Mõõgavendade ordu vägedelt, sõlmis ta Albertiga leppe, millega Autine läks piiskopi võimu alla. 1212. aastal tekkis Autine latgalitel konflikt orduvendadega, kes olid neilt mesipuid ja põlde ära võtnud. Rahulolematus levis ka teiste latgalite ja liivlaste hulgas ning hakati ette valmistama üldist ülestõusu. Lõpuks toimus mäss siiski vaid Satteseles ja Autine latgalid sellest osa ei võtnud. Pärast ülestõusu mahasurumist lahendati vahekohtunike abil ka nende tüliküsimus: mesipuud tagastati latgalitele, põllud võisid ordumehed kahju hüvitamiseks raha makstes endale jätta. Ühtlasi määrati Autine foogtiks endine Pihkva vürst Vladimir Mstislavitš, kes oli selles ametis kuni 1213. aastani, mil Riia piiskopi ja Mõõgavendade ordu maade vahetamise lepingu sõlmisid, millega Autine orduvendade valdusse läks.
1215. aastal piiras lühikest aega Autine linnust ugalaste ja sakalaste vägi, mis orduvendade abiväe lähenemisel lahkus.
Viimast korda on Autinet mainitud 1224. aastast pärinevas dokumendis.
Sotecle

Sotecle oli 13. sajandi alguse linnusepiirkond Tālavas, tänapäeva Põhja-Lätis.
Henriku Liivimaa kroonika järgi oli selle latgali asustusega piirkonna keskuseks Sotecle linnus ja valitsejaks ülik Russin. Linnuse asukoht pole kindlalt teada, kuid kõige tõenäolisemateks paikadeks peetakse Kvēpene linnamäge Raiskumsi lähedal ja Tanīsa linnamäge Raunas. Sotecle nime mainitakse veel 1318. aastast pärinevas dokumendis.
Lüpsilehm

Lüpsilehm ehk piimalehm ehk piimaveis on piima saamiseks peetav lehm.
Ajalooliselt ei ole eristatud piimaveiseid lihaveistest: samu loomi kasutati mõlemal eesmärgil. Tänapäevaks on aretatud tõugusid, mis annavad rohket piimasaaki.
Vilivalla kalmistu

Vilivalla kalmistu on kalmistu Risti kihelkonnas Harjumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Vilivalla külas Lääne-Harju vallas Harju maakonnas. 
Kalmistu rajati külakalmistuna, vanim hauatähis on pärit 1638. aastast. Kalmistu asus tollasel rannarootslaste asualal ning enamik maetuid ongi nende järeltulijad. 
Kalmistu asub kihelkonnakeskusest linnulennult umbes 4,7 km kaugusel lääneloodes, selle pindala on 0,46 hektarit. Kalmistule maetute üldarv ei ole teada. Praegu on see korras ja hooldatud ning selle valdaja on Lääne-Harju vald.
Vihterpalu mõisa matusekabel.
Arvatavasti 19. sajandi keskel püstitati kalmistule Vihterpalu mõisa matusekabel, kuhu on maetud ka Vihterpalu mõisnik Gustav von Knorring (1785–1852) koos abikaasaga. Kabel sai kannatada tulekahjus 1. jaanuaril 2009. Praegu on kabel restaureeritud, seda kasutatakse kogu kalmistu matusekabelina.
David James O’Brock-Kaljuvee

David James O’Brock-Kaljuvee (sündinud 8. aprillil 1970 Ohio osariigis USA-s) on Eestis tegutsev Ameerika ettevõtja. 
Aastatel 2009–2016 oli ta Molycorp Silmet AS-i juhatuse esimees. 
Elukäik.
David James O’Brock-Kaljuvee on sündinud ja üles kasvanud Ohio osariigis talus, kus pidi juba väikse poisina kaasa lööma kõikvõimalikes töödes. Noorena soovis ta diplomaadiks saada ning on lõpetanud Ohio State University rahvusvaheliste suhete erialal. 
1994. aastal tuli vahetusprogrammi kaudu kuueks kuuks Eestisse, kus tutvus oma tulevase abikaasaga. Mõnda aega elati USA-s, kus David töötas Victoria’s Secretsi kataloogi leviosakonnas ja abikaasa lõpetas ülikooli. Kui aga perre oli järelkasvu oodata, tuldi Eestisse tagasi. Eestis asus David tööle Kohtla-Järve Soojuses. 
Sealt kutsuti ta 1999. aastal Silmetisse müüki juhtima. Vahepeal töötas mõne aasta Viru Keemia Grupis, 2007. aastast võttis taas üle Silmeti müügi ja seejärel kogu ettevõtte juhtimise. Sillamäel asuv Silmeti haruldaste muldmetallide tehas kuulub alates 2011. aastast Molycorpi kontserni. Nõukogude perioodil toodeti tehases uraani, 1990. aastate algusest toodab tehas haruldasi metalle (tantaal, nioobium) ja muldmetalle (lantaan, tseerium jt), mida kasutatakse elektroonikas, lennunduses, autoklaaside tootmisel jm. 2012. aastal sai Molycorp Silmet Eesti parima eksportööri ja Äripäeva TOP 100 võitja auhinna. 
Ühiskondlik tegevus.
Sillamäel asuva ettevõtte juhatuse esimehena pidas David James O’Brock-Kaljuvee oma südameasjaks Sillamäe elu edendamist. Tema eestvõttel toetas Molycorp Silmet AS Sillamäe kultuuri- ja spordielu. Alates 2014. aasta kevadest on ta olnud Sillamäe kultuurikeskuse nõukogu liige.
David James O’Brock-Kaljuvee initsiatiivil toetab Molycorp Silmet Eesti Kunstimuuseumi. 2014. aasta kevadel pälvis ta Eesti kultuurisõbra auhinna. 
Isiklikku.
Abielus Triin Kaljuvee-O’Brockiga, peres on tütar Teele ja poeg Toomas. 
David James O’Brock-Kaljuvee hobi on laulmine ning klassikalise muusika kontsertide ja teatrietenduste külastamine. 2012. aastal andis ta koos ansambliga Kukerpillid välja CD „Connected Country“. 2013. aasta suvel andis koos Kukerpillidega üheksa kontserti, esinedes ka Molycorp Silmeti sportlikul perepäeval. 2014. aasta jaanuaris esines ta koos Lembit Saarsalu, Toivo Undi ja Vladimir Võssotskiga Sillamäel džässkontserdiga. 2015. aastal andis ta koos ansambliga Kukerpillid välja CD "Connected Country 2".
Ruukle talu

Ruukle talu oli talu Viljandi maakonnas Mulgi vallas Perakülas.
Talul oli üks avar, laudadega vooderdatud ja kollaseks värvitud palkhoone, mis oli ehitatud teatrietenduste andmiseks. Selle hoone ehitas Ruukle peremees Henn Mõrd oma poja Märt Mõrra algatusel, kes töötas Viljandis ajakirjanikuna, lavastas seal aga ka näidendeid ja oli Viljandi teatri Ugala asutajaid. Enne esimest maailmasõda lavastas ta suviti Ruuklel oma Viljandi trupiga näidendeid. Ka kohalikud organisatsioonid korraldasid seal pidusid. Ruukle oli kujunenud sel ajal Abja-Peraküla kultuurikeskuseks.
Vladimir Kotšenovski

Vladimir Kotšenovski (1894 Vilno kubermang – 3. juuli 1941) oli Eesti arst.
Ta sündis Vilno kubermangus sõjaväelase ja 2. gildi kaupmehe tütre pojana. Ta õppis Peterburi Esimeses Kadetikorpuses. Aastatel 1913–1918 õppis ta Tartu Ülikoolis arstiteadust, ülikooli lõpetas arsti astme väärilisena.
Ta töötas Tallinna Linnahaiglas ja teenis Vabadussõja ajal II sõjaväehaigla arstina. Pärast Vabadussõda töötas ta eraarstina sisehaiguste alal. Aastal 1936 asus ta Petserisse, kuid aastal 1938 oli ta jälle tagasi Tallinnas laste- ja sisehaiguste arstina.
Vladimir Kotšenovski arreteeriti NKVD poolt 12. novembril 1940. Sõjatribunali otsusega 4. mail 1941 määrati ta § 58-8 ja § 58-11 alusel mahalaskmisele, mis viidi täide 3. juulil 1941. Tema surma- ja matmiskoht on teadmata.
Isiklikku.
Tema abikaasa oli halastajaõde. Neil oli kolm poega, kellest noorim oli arhitekt ja arhitektuuriteoreetik Oleg Kotšenovski.
Ambla Vabadussõja mälestussammas

Ambla Vabadussõja mälestussammas on mälestusmärk Ambla kalmistul. See on pühendatud Esimeses maailmasõjas ja Vabadussõjas langenud Ambla kihelkonnast pärit sõduritele. Mälestusmärk avati 27. septembril 1925.
Ajalugu.
Esimeses maailmasõjas ja Vabadussõjas langenud Ambla kihelkonnast pärit sõdurite mälestussamba kavandid tegi skulptor Anton Starkopf. Mälestussammas avati 27. septembril 1925. Sammas lõhuti 1949. aasta oktoobris ja tükid veeti Ambla jõe äärde ning inglikuju visati Soodla jõkke. Samba koopia tööjoonised valmistas arhitekt Allan Murdmaa. Kivitöö tegi Hannes Starkopf ja kooperatiiv Dolokivi Volli Saia eestvedamisel. Sammas taasavati 23. juunil 1990.
24. augustil 2023 avastati Ambla ja Järva-Madise kandis nõukogude ühishauade ümber kolimisel originaalist jäänud tükid, mis olid kasutatud ühe nõukogude monumendi vundamendina. Tükke on kavas eksponeerida Ambla kihelkonnapargis.
Kirjeldus.
Sammas on esialgse täpne koopia. Monument kujutab endast kolmel astmel ja kuubikujulisel alusel seisvat obeliski, mille otsas on inglikuju. Samba esikülje ülaosas on reljeefne Vabadusristi kujutis ja tekst: "EESTI / VABADUSSÕJAS / 1918-1920". Järgnevad 42 langenu nimed, selle all reljeefne mõõk ja loorberioks. All soklil on tekst: "AMBLA / KIHELKONNA / LANGENUD / KANGELASTELE".
Obeliski tagumise külje ülaosas on Georgi risti kujutis ja tekst "ILMASÕJAS / 1914-1918" ja 132 langenu nimed, selle all reljeefne mõõk ja loorberioks. Soklil on tekst: "TÕESTI ÜTLEB VAIM, / ET NEMAD PEAVAD / HINGAMA OMAST VAEVAST / JA NENDE TEOD KÄIVAD / KA NENDE JÄRELE".
Obeliski vasakul küljel on kaks lamereljeefi. Ülemine kujutab meest (poega) sõtta saatvat naist (ema) oma kallil viimast korda kätt surumas. Alumisel tahvlil on kujutatud sõdurit, kes on toonud oma langenud kaaslase koju ta lesele. All soklil on kiri "ILUS ON SURRA / ISAMAA EEST".
Obeliski paremal küljel on kujutatud kahte lahingustseeni. Ülemisel on näha kahte mõõga järele haaravat, õlg õla kõrval lahinguisse astuvat sõdurit. Alumisel tahvlil on kujutatud ratsameest ja kilbile toetuvat haavatud sõdurit. Tekst soklil: "MEHISE MEELELE / ASUTA KODA / PRIIUSEL PÜHENEND / EESTLASTE MULD".
Kõik tekstid sambal on reljeeftähtedes välja raiutud. Ingel ja reljeeffiguurid on riietatud roomapärasesse rüüsse. Samba ülemine ots koondus kolmeastmelise trepina, mille otsas on 1,83 m kõrgune, kivist väljaraiutud, seisev inglifiguur – rahu sümbol. Paremas, alla lastud käes ta hoiab põlevat tungalt, vasakus – võitjatele toodud loorberipärga.
Vabariiklik Lustivere Kopsutuberkuloosi Sanatoorium

Vabariiklik Lustivere Kopsutuberkuloosi Sanatoorium oli sanatoorium, mis tegutses 1929–1971 Lustivere külas Lustivere mõisa peahoones.
Hiljem oli hoone (aastatel 1972–1992) Jõgeva rajoonihaigla käsutuses, aastal 1992 oli hoones iseseisev Lustivere haigla ja novembrist 1992 on hoones Lustivere hooldekodu.
Mäksa mõisa kalmistu

Mäksa mõisa kalmistu on kalmistu Võnnu kihelkonnas Tartumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Mäksa külas Kastre vallas Tartu maakonnas. 
Kalmistu jääb Mäksa mõisa südamest linnulennult umbes 600 meetrit kagusse.
Kalmistu rajasid mõisa tollased omanikud Essenid tõenäoliselt ajavahemikul pärast mõisa ostmist kuni Otto Reinhold von Esseni surmani 1863. aastal. 
Kalmistule maetute üldarv pole teada.
Kalmistu kabel.
Kalmistul paikneb uusgooti stiilis matusekabel, mis on eraldi kultuurimälestis.
Kusilvaki rahvaloenduspiirkond

Kusilvaki rahvaloenduspiirkond (varem Wade Hamptoni rahvaloenduspiirkond) on ala USA Alaska osariigi organiseerimata maakonnas.
Selle pindala on 50 950 km². 2010. aasta rahvaloenduse andmetel oli selle elanike arv 7459. Suurim asula on Hooper Bay Beringi mere rannikul. 
2000. aasta rahvaloenduse andmetel oli piirkonnas elanikke 7028. 92,53% neist olid põlisameeriklased, 4,74% valgenahalised, 0,1% Aasia päritolu ja 0,06% afromeerika päritolu. 46,6% elanikest oli alla 16-aastased. Mediaanvanus oli 20 aastat ja see oli USA maakondadest väikseim. Keskmine leibkonna suurus oli 4,38 ja keskmine perekonna suurus 4,95. 100 naise kohta oli 109 meest. 50% elanikest kasutas koduse keelena inglise keelt, 49,75% kasutas koduse keelena mõnda jupiki keelt.
Kusilvaki rahvaloenduspiirkond on elanike sissetulekult üks USA vaesemaid piirkondi. 2010. aasta andmetel sai 54% piirkonna elanikest riiklikku toiduabi.
UEFA Meistrite Liiga 2014–2015

UEFA Meistrite Liiga 2014–15 hooaeg oli Euroopa parimate klubimeeskonnade vaheliste võistluste 23. hooaeg (UEFA Meistrite Liiga eelkäija, Euroopa karika 60. hooaeg).
2014–2015 hooaja finaalmäng toimus Berliini Olümpiastaadionil 6. juunil 2015. Turniiri võitis Barcelona, kes alistas finaalis Juventuse 3:1. Hispaania klubi Madridi Real oli tiitlikaitsja.
Klubide Razgradi Ludogorets ja Malmö FF jaoks oli 2014–2015 hooaeg esimene UEFA Meistrite Liigas (grupifaasis).
Väljalangemismängud.
Kaheksandikfinaalid.
Rohelises – järgmisesse ringi jõudnud meeskonnad.
Teised mängud.
"Madridi Real võitis väravatevahega 5:4."
"Porto võitis väravatevahega 5:1."
"Väravatevahe 3:3. Paris Saint-Germain võitis tänu võõrsil löödud väravatele
"Müncheni Bayern võitis väravatevahega 7:0."
"Väravate vahe 1:1. Madridi Atlético võitis penaltitega 3:2."
"3:3 väravatevahega. Monaco võitis tänu võõrsil löödud väravatele."
"Barcelona võitis väravatevahega 3:1."
"Juventus võitis väravatevahega 5:1"
Veerandfinaalid.
Teised mängud.
"Barcelona võitis väravatevahega 5:1."
"Müncheni Bayern võitis väravatevahega 7:4."
"Madridi Real võitis väravatevahega 1:0."
"Juventus võitis väravatevahega 1:0."
Poolfinaalid.
Teised mängud.
"Barcelona võitis väravatevahega 5:3."
"Juventus võitis väravatevahega 3:2."
Tartu Linna Statistika Büroo

Tartu Linna Statistika Büroo oli statistikaasutus, mis tegutses Tartu Linnavalitsuse juures. Büroo funktsioonide seas oli andmete kogumine elanike, valimiste, majanduse, kaubanduse, põllumajanduse, transpordi, hariduse, tervishoiu jt elualade kohta ning ühtlasi nende andmete statistiline analüüs.
Büroo loodi aastal 1919. Aastal 1940 nimetati see ümber "ENSV Statistika Keskvalitsuse Tartu Linna Inspektuuriks" ja aastatel 1941–1944 oli see "Tartu Linna Statistikabüroo".
Jorge Rodrigues

Jorge Rodrigues (sündinud 19. märtsil 1982 Vila Real) on Portugali endine jalgpallur (kaitsja).
Ta mängis aastatel 2012–2016 Eesti klubis Nõmme Kalju FC.
Bardesanes

Bardesanes (154–222) oli teadaolevalt üks esimesi süüriakeelseid kirjanikke Edessas. 
Bardesanes oli ristiusku pöördunud, aga ta rõhutas inimese vabadust nii tungivalt, et see oli hiljem ortodoksseks saanud ristiusule vastuvõetamatu.
Eesti keeles on temalt ilmunud "Arutlus tahtevabadusest" (Akadeemia nr. 4, 2007).
Réginald Mbu Alidor

Réginald Mbu Alidor (sündinud 19. mail 1993) on Prantsusmaa jalgpallur (poolkaitsja). 
Ta mängib Eesti klubis Nõmme Kalju FC.
Klubikarjäär.
2014. aasta hooajaeel liitus Alidor Nõmme Kaljuga.
Statistika.
"Statistika seisuga 19. september 2014"
Damiano Quintieri

Damiano Quintieri (sündinud 4. mail 1990) on Itaalia jalgpallur (poolkaitsja). Ta mängib Itaalia tugevuselt neljanda liiga Serie D klubis Argentina Arma.
Ta mängis aastatel 2012–2017 Eesti klubis Nõmme Kalju FC.
Klubikarjäär.
Statistika.
"Statistika seisuga 19. september 2014"
Allan Kimbaloula

Allan Kimbaloula (sündinud 1. jaanuaril 1992) on Kongo Vabariigi jalgpallur (poolkaitsja). Tal on ka Prantsusmaa ja Kameruni kodakondsus.
Ta mängis 2013–2015 Eesti klubis Nõmme Kalju FC.
Klubikarjäär.
Statistika.
"Statistika uuendatud seisuga 19. september 2014"
Fabio Prates

Fábio Seravalli do Carmo Prates (tuntud ka kui Fábio Buru; sündinud 20. märtsil 1986 São Paulos) on Brasiilia jalgpallur (poolkaitsja). 
2014. aastal mängis ta Eesti Meistriliiga klubis Nõmme Kalju. Lisaks mitmetele Brasiiliale klubidele on ta mänginud Vietnami klubis Thanh Hóa, Hondurase klubis Deportes Savio ja Bangladeshi klubis Brothers Union. Tema seni viimane klubi on Corumbaense.
Novo Papaz

Novo Papaz (sündinud 31. detsembril 1990) on Bosnia ja Hertsegoviina jalgpallur (poolkaitsja). 
Ta mängis Eesti klubis Nõmme Kalju FC.
Adis Hadžanović

Adis Hadžanović (sündinud 2. jaanuaril 1993) on Bosnia ja Hertsegoviina jalgpallur (poolkaitsja). 
Ta mängib Eesti klubis Nõmme Kalju FC.
Andre Järva

Andre Järva (sündinud 21. novembril 1996) on endine Eesti jalgpallur (ründaja).
Ta on mänginud Eesti kõrgliiga klubides Nõmme Kalju FC, Paide Linnameeskond, JK Tallinna Kalev ja Harju JK Laagri.
22. novembril 2023 teatas Järva, et ta lõpetab mängijakarjääri.
Koondisekarjäär.
Järva on mänginud Eesti U16, U17, U19,U21 koondistes kokku 33 mängu ja löönud viis väravat.
August Karjus

August Karjus (3. oktoober 1906 Tallinn – 29. aprill 1970 Baltimore) oli eesti tšellist ja muusikapedagoog.
Ta alustas muusikaõpinguid mandoliinimänguga. Aastal 1934 lõpetas ta Tallinna Konservatooriumis Raimond Bööcke tšelloklassi, täiendas end aastal 1937 Pariisis Maurice Maréchali juures ja aastal 1943 Salzburgi suvekursustel.
Ta oli aastast 1930 Raadio Ringhäälingu sümfooniaorkestri tšellorühma kontsertmeister ja aastatel 1935–1970 Tallinna Konservatooriumi tšelloõppejõud, olles aastast 1947 dotsendiks. Tema õpilasteks on olnud Kaarel Vihermäe, Laine Leichter, Jaan Reinaste, Toomas Tummeleht, Toomas Velmet, Ivo Juul, Evi Olt ja Mai Rõuk.
Ta on esinenud solistina (saatjateks Karl Sillakivi, Elsa Avesson, Helju Tauk ja teised pianistid) ja ta mängis peaaegu kõigis Tallinnas tegutsenud kammeransambleis, sealhulgas Eesti Akadeemilise Helikunstnike Seltsi keelpillikvartetis (koos Rudolf Palmi, Herbert Laane ja Artur Saadiga), aastatel 1944–1962 Tallinna Riikliku Konservatooriumi kvartetis (koos Vladimir Alumäe, Endel Lippuse ja Herbert Laanega) ning trios koos Herbert Laane ja Elsa Avessoniga. Ta oli paljude Eesti heliloojate (Eduard Oja, Heino Elleri, Eugen Kapi ja teiste) tšello- ja kammerteoste esmaettekandja (Erich Jalajas on tema mälestusele pühendanud tšellosonaadi). Kriitikud esile tõstnud tema avarat, pehmekõlalist ja kandvat tooni.
August Karjus suri 29. aprillil 1970 Baltimore'is, olles külaskäigul USA-s sugulaste juures.
Robert Kirss

Robert Kirss (sündinud 3. septembril 1994 Pärnus) on Eesti jalgpallur (ründaja). Ta mängib Eesti Premium liiga klubis Tallinna FCI Levadia.
Koondisekarjäär.
A-koondise debüüdi tegi Kirss 11. jaanuaril 2019 sõpruskohtumises Soome vastu. Samas mängus tegid oma debüüdi veel Henrik Pürg, Rasmus Peetson, Markus Poom ja Tristan Koskor.
Karjääri statistika.
Klubi.
"Uuendatud seisuga 10. aprill 2021"
Koondis.
"Uuendatud seisuga 10. aprill 2021"
Rameko

Rameko (ka "Rameke"; nime tähendus ilmselt "vaikne, rahulik") oli 13. sajandi latgali ülik Tālavas, Talibaldi poeg.
Andmed Rameko elu kohta pärinevad peamiselt Henriku Liivimaa kroonikast. Seal on teda esimest korda mainitud teda seoses ta isa Talibaldi ja venna Waribule röövimisega leedulaste sõjaväe poolt, kui Rameko koos ordumeister Bertoldiga neid jälitama asus. Rameko loobus võimalusest leedulasi selja tagant rünnata, kartes, et nad seepeale ta isa tapavad, ja üritas ebaõnnestunult ringiga mööda minnes neil tee sulgeda. Talibaldil õnnestus hiljem siiski omal jõul põgeneda ja koju jõuda. Lisaks Waribulele oli tal veel vähemalt üks vend – Drivinalde. Kui 1214. aastal hakati ehitama Turaida piiskopilinnust, tuli sinna ka Rameko oma vendadega, kes andsid end Riia piiskopi Alberti võimu ja kaitse alla ning lubasid vahetada oma senise õigeusu Riia kiriku katoliikluse vastu ja maksta piiskopile makse.
Pärast seda, kui 1215. aastal Trikātasse tunginud ugalaste ja sakalaste vägi vangivõetud Talibaldi surnuks piinas, kui ta neile oma poegade raha asupaika keeldus avaldamast, tegi Rameko koos Drivinaldega kättemaksuks mitu rüüsteretke Ugandisse, Jogentaganasse ja Vaigasse, mille käigus olevat nad lisaks teistele tapetutele üle 100 mehe surnuks piinanud. Viimast korda mainib kroonika Ramekot, kui ta 1223. aastal taas puhkenud konflikti ajal käis Ugandit rüüstamas ja pärast seda Tālavasse tunginud ugalaste, sakalaste ja venelaste väega võitles. 1224. aastal Riia piiskopi ja Mõõgavendade ordu vahel sõlmitud Tālava jagamise lepingus tuuakse Rameko välja kui ühe osa sealsete maade valitseja. Tema valdusi mainib ka üks 1259. aastast pärinev dokument. Nende põhjal on arvatud, et talle kuulusid Asti järvest ida poole jäävad alad Säde jõe ja Trikāta vahel ning pärast Talibaldi surma ka Trikāta.
Viited.
[[Kategooria:Läti ajalooga seotud isi
[[Kategooria:Latgalid]]
Hindrek Ojamaa

Hindrek Ojamaa (sündinud 12. juunil 1995 Tallinnas) on Eesti jalgpallur (kaitsja). Ta mängib Eesti Meistriliiga klubis Paide Linnameeskond.
Koondisekarjäär.
A-koondise debüüdi tegi Ojamaa 6. jaanuaril 2016 sõpruskohtumises Rootsi vastu. Samas mängus tegi oma debüüdi ka Mattias Käit.
Karjääri statistika.
Klubi.
"Uuendatud seisuga 19. november 2017"
Koondis.
"Uuendatud seisuga 26. november 2017"
Richard Aland

Richard Aland (sündinud 15. märtsil 1994 Tartus) on Eesti jalgpallur (väravavaht). Ta mängib Eesti Meistriliiga klubis JK Narva Trans.
Klubikarjäär.
Statistika.
"Statistika uuendatud seisuga 20. september 2014"
USB (album)

"USB" on Eesti "indie rock"'i ansambli The Boondocks debüütalbum 2014. aastast. 
Albumi produtsent ning peamine sõnade ja muusika autor oli bändi trummar Karl Kevad. Laulud salvestas 2014. aasta augustis Türi kultuurikeskuses Siim Tõnisson. 
Singlina on välja antud "Turn Off the Lights", mis püsis Eesti muusikavideote edetabeli saates "Eesti TOP7" 3 nädalat esikohal, "Cigarettes R My Only Friend" ja "She's So Sad".