tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Johannes Sildam

Johannes Sildam (kuni 1938 Johannes Sinkelmann; 28. juuni 1890 – 30. oktoober 1965 New York) oli Eesti sõjaväelane (kapten, 1933).
Pentti Kujala

Pentti Jouko Sakari Kujala (sündinud 26. märtsil 1954 Helsingis) on soome tehnikateadlane (laevaehitusinsener), Eesti Mereakadeemia professor.
Haridus.
Pentti Kujala lõpetas Somero Gümnaasiumi 1973 ning omandas Helsingi Tehnikaülikooli mehaanikateaduskonnas laevaehituse erialal magistri- (1979), litsentsiaadi- (1989) ja doktorikraadi (1994).
Töökäik.
Töötas insenerina 1981-1982, teadurina Soome Tehnikauuringute Keskuses () 1982-1985 ja 1987-1990 ning projektijuhina laevafirmades Kvaerner Masa-Yards (2001-2004) ja Aker Finnyards (2005-2006). Oli Helsingi Tehnikaülikoolis/Aalto Ülikoolis vanemassistent 1986-1987, teadur 1990-2003, dotsent 1996-2006, professor 2006-2011, praktik-professor 2012-2022, inseneriteaduskonna teadusprodekaan 2017-2021. Aastast 2023 on Aalto Ülikooli emeriitprofessor ning Tallinna Tehnikaülikooli Eesti Mereakadeemia täisprofessor tenuuris.
Teadustöö.
Uurimistöö põhiteema on mereohutus nii avaveel kui jääoludes.
GAZ-46

GAZ-46 (sõjaväes ametlikult MAV (vene keeles малый автомобиль водоплавающий ("väike ujuv auto") on Nõukogude Liidu amfiibauto. See on nelikveoline ning võeti kasutusele 1950. aastatel. See on kuulunud nii Nõukogude Liidu kui ka teiste idabloki riikide varustusse.
Melaka tuletorn

Melaka tuletorn on tühistatud tuletorn Melaka linnas Melaka osariigis Malaisias.
Briti koloniaalvõimu ajal püstitati 1849. aastal Melaka linnas tuletorn täiendava tulemärgina Malaka väinas sõitvatele laevadele. Torni välimikus on palju uusklassitsistliku arhitektuuri elemente.
Kirjeldus.
Torn on ilma kõrvalhooneteta, seega puudub siin tulejaam. Torni asukoht on tänapäeval ebaharilik, sest see paikneb merest eemal (püstitamise ajal oli merele oluliselt lähemal) Melaka vanalinnas asuva Pauluse mäe tipus ja Püha Pauluse kiriku varemete kõrval.
Tuletorn on kolmekorruseline ruudukujuline torn, millele maapinnalt pääseb üles ainult väikese redeli abil. Torni ülaosas on tuleruum ja galerii. Torn on värvitud valgeks. 
Torni kõrgus jalamist on 13 meetrit. Tule kõrgus merepinnast oli 118 meetrit.
M35 (veoauto)

"See artikkel on veoautost. Teiste tähenduste kohta vaata artiklit M35 (täpsustus)."
M35 on Ameerika Ühendriikide veoauto. Algul kasutas seda vaid Ameerika Ühendriikide maavägi, kuid aja jooksul jõudis veel paljude riikide relvajõudude teenistusse. M35 sai alguse 1949. aastal REO Motor Car Company mudelina M34. Varsti pärast seda mudelit täiendati ning võeti nimeks M35. See on kuueveoline maastikusuutlik veoauto, mille kandevõime maastikul on 2,3 ja maanteel 4,5 tonni.
CAR-15

"Poolautomaatrelva kohta vaata artiklit Colt AR-15. Teiste tähenduste kohta vaata artiklit AR15 (täpsustus)."
CAR-15 (Colt Automatic Rifle-15 (inglise keelest "Colti Automaatvintpüss"); tihti Colt Commando ehk XM177) on Ameerika Ühendriikide ründevintpüss. See on töötatud välja automaadi M16 põhjal ning seda turustas 1960. ja 1970. aastatel relvatootja Colt. Relval on valikuline tulerežiim ning lühike (270 või 290 mm pikkune) vintraud. Leegisummuti on suhteliselt suur.
Fleuronné

Fleuronné (ka "fleuronnée", prantsuse keeles 'õitega kaunistatud', 'õieline', inglise keeles "filigree decoration", "pen-flourished initial", "filigree initial") on gooti kunstis raamatumaalis kasutatud peen suleornament, millega kaunistati eelkõige initsiaale, ent ornament võis ulatuda ka lehekülje veeristele. Eesti keeles on "fleuronné" kohta kasutatud sõna sulejoonisornament.
"Fleuronné"-kaunistusi leidub Prantsusmaal loodud käsikirjades alates 12. sajandi algusest ja seda peetakse tüüpiliseks eelkõige gooti kunstile. Stiil levis 12. sajandi jooksul laialt, jõudes Inglismaale, saksa keelealale Kesk- ja Ida-Euroopas, Itaaliasse ja Hispaaniasse. Tüüpiliselt on "fleuronné" tehtud teise värviga kui initsiaal ja koosneb stiliseeritud taimevormidest nagu lehed, väädid, pungad ja ogad. Kaunistuses võidakse eristada alatüüpe nagu palmett-"fleuronné", pung-"fleuronné", esineb geomeetrilisi ja vähesel määral isegi zoomorfseid motiive. Tavaliselt on ornament tehtud sinise ja punase värviga, näiteks täidavad ja ümbritsevad sinist initsiaali punased ornamendid. Kaunistus võis initsiaalist ulatuda ka lehe veeristele teksti ümber: initsiaali nurkadest lähtusid pikad varretaolised joontegrupid, mis kulgesid piki veeru vasakut külge ja paindusid üla- ja alaveerisele.
Heinkel He 111

Heinkel He 111 on Saksa reisi- ja pommituslennuk. Selle konstrueerisid 1934. aastal Heinkeli lennukitehases Siegfried ja Walter Günter. Arendusprotsessi ajal nimetati seda "hundiks lambanahas". Kuna pärast esimest maailmasõda keelati Saksamaal pommituslennukite omamine, oli He 111 ametlikult reisilennuk, kuigi tegelik eesmärk oli Luftwaffele toota raskepommitaja.
Heinkel He 111 on omapärast nina tõttu ilmselt teise maailmasõja kõige äratuntavam Saksa pommitaja ning oli sõja alguses ka Luftwaffe enimkasutatud pommituslennuk. Konstruktsioon oli edukas kuni Suurbritannia lahingus satuti vastamisi võimekate hävituslennukitega ning selgus, et He 111 kere polnud piisavalt vastupidav. Sõja jooksul kasutati seda mitmetes rollides kõigil Euroopa tandri rinnetel. Suurbritannia lahingus kasutati seda strateegilise pommitajana, Atlandi ookeanil ja Arktikas torpeedopommitajana ning läänerindel, idarindel ning Vahemerel ja Lähis-Idas keskmise pommitaja ning transpordilennukina.
He 111 uuendati pidevalt, kuid sõja lõpuks oli see siiski vananenud mudel. Kuna sakslaste projekt uue pommitaja tootmiseks "Bomber B" kukkus läbi, oli Luftwaffe sunnitud He 111 kasutama sõja lõpuni. Tootmine lõppes septembris 1944, kui pommitajate asemel hakati keskenduma hävitajatele. Sõja lõpus kasutati He 111 peamiselt logistikaülesanneteks, kuna sakslaste pommitusjõud olid hävinud.
Heinkel He 111 disain elas pärast sõda edasi Hispaanias, kus toodeti selle koopiat CASA 2.111. Hispaania oli Saksamaalt saanud 1943. aastal partii lennukeid Heinkel He 111H-16 ning litsentsi nende tootmiseks. Ainus suurem vahe Saksa ja Hispaania mudeli vahel oli mootor. Hispaania CASA 2.111 oli teenistuses aastani 1973.
Leichter Panzerspähwagen

Leichter Panzerspähwagen (saksa keelest "Kerge Luuresoomuk") on Saksa soomusauto. See on neljarattaline ja nelikveoga ning oli tootmises aastatel 1935–1944.
AAC Honey Badger

AAC Honey Badger (inglise keelest "Meemäger") on Ameerika Ühendriikide tulirelv. Seda võib kvalifitseerida kas karabiini või PDW-na (enesekaitserelvana). Tegu on AR-15-tüüpi tulirelvaga, mida kasutatakse enamjaolt summutiga ning mis laseb moona .300 AAC Blackout. Honey Badgerit tootis Alabama osariigi relvatootja Advanced Armament Corporation (AAC).
AGM-114 Hellfire

AGM-114 Hellfire (inglise keelest "Põrgutuli") on Ameerika Ühendriikide rakett. See oli algselt mõeldud tankitõrjeks, kuid hiljem hakati seda kasutama täpseteks löökideks väärtuslike sihtmärkide pihta. Hellfire'it saab lasta paljudelt erinevatelt õhu-, mere- ja maaplatvormidelt, sealhulgas droonidelt General Atomics MQ-1 Predator ja General Atomics MQ-9 Reaper. See on mitme maailma riigi sõjaväe põhiline õhk-maa 100-naelase (45 kg) raskusklassi rakett. Lisaks kasutatakse seda maalt maa- või õhusihtmärkide tabamiseks.
Odysee

Odysee on Ameerika detsentraliseeritud videojagamisplatvorm, mis on üles ehitatud LBRY plokiahelale. See positsioneerib end alternatiivina suurematele videojagamissaitidele (nt YouTube), kuid rõhuasetusega sõnavabadusele ja detsentraliseerimisele.
Platvorm võimaldab kasutajatel krüptovaluuta kaudu videoid üles laadida, jagada ja rahaks realiseerida, säilitades samal ajal sisu püsivuse peer-to-peer võrgu kaudu.
Ajalugu.
Selle saidi asutas 2020. aastal Julian Chandra. 2024. aasta juunis ostis selle Forward Research. Omandamine toimus pärast seda, kui Odysee endine emaettevõte LBRY kaotas 2023. aasta juulis kohtuasja USA väärtpaberi- ja börsikomisjoniga.
Kadell

Kadell (saksa keeles "Kadelle", inglise keeles "cadel", prantsuse keeles "lettre cadelée") on peamiselt 14. ja 15. sajandi, veel ka 16. sajandi käsikirjades kasutusel olnud kaunistatud suurtähtede ja initsiaalide tüüp, mille kaared ja postid olid kujundatud paralleelsetest ja osaliselt lõikuvatest laisuletõmmetest. Tavaliselt kirjutati kadellid sama tindiga nagu põhitekst, musta või rubriigi puhul punasega.
Kadell täitis tekstis sama funktsiooni nagu maalitud initsiaal, märgistades visuaalselt lausete ja lõikude algusi. Erinevalt tavalisest laisulega kirjutatud gooti majusklist võis see olla üle mitme rea ulatuv ja silmatorkavalt kõrgem tavatekstist. Kadell võis olla kaunistatud tekstitindiga tehtud sulejoonisornamendiga või figuraalsete motiividega.
Kadelle kujundati ka hilisemal ajal, eelkõige trükiste jaoks, sageli väga rohkete laisulejoontega ilutähtedena. Neid leiab mingil määral veel 16. ja 17. sajandi trükitud raamatutes.
Martti Kuldma

Martti Kuldma (sündinud 14. märtsil 1971 Tallinnas) on Eesti majandustegelane. Alates 1. märtsist 2025 on ta Omniva juhatuse esimees. 
Avalik tegevus.
Kuldma on osalenud mitmel konverentsil ja avalikus arutelus, kus on käsitletud juhtimise, tehnoloogia ja organisatsioonide muutumise teemasid.
Amalie Krims-Kotkas

Amalie Annette (Mea) Krims-Kotkas (3. september 1887 – 20. märts 1977) oli eesti kirjanik ja õpetaja.
Amalie Krims sündis Väänas, Harjumaal. Ta õppis Tallinna Naisgümnaasiumis ning astus seejärel Tartu Kõrgematele Naiskursustele (nn Jassinski kursused) ajaloo-keeleteaduskonda. 1916. aastal sooritas Krims Tartu ülikooli juures eksamid I järgu diplomi saamiseks, kuid majanduslikel põhjustel jäi kandidaaditöö esitamata. 
1915. aastal asus Krims õpetama vene keelt Eesti Noorsoo Kasvatuse Seltsi Tütarlaste Gümnaasiumi. Ta töötas Valga Kommertsgümnaasiumis, Rakvere Haridusseltsi Naisgümnaasiumi juhatajana ning Tallinna Õpetajate Seminari juhataja abina, Kubu eragümnaasiumis, Sotsiaal-Kodundus Instituudis, Õhtukolledžis, Prantsuse saatkonnas pressibüroo sekretär-tõlgina, Alliance Française'is. 
Amalie Krims oli Eesti Naisüliõpilaste Seltsi asutajaliige ja Eesti Akadeemiliste Naiste Ühingu liige nii Eestis kui hiljem Eesti Akadeemiliste Naiste Ühingus Rootsis. 
Põgenes 1944. aastal Rootsi.
Signeet

Signeet (ladina keeles "signum" 'märk') ehk kirjastusmärk on raamatu kaanele, tiitellehele või mujale trükitav kirjastuse embleem või logo.
Ajaloost.
Signeet on arenenud trükkalimärgist, kuid selle juured on ka heraldikas ja pitsatikujunduses. Kui esimesed trükkalimärgid koosnesid sageli monogrammist või monogrammist ja ornamendist, siis 16. sajandil tekkinud kirjastusmärgid, näiteks Aldus Manutiuse või Johannes Frobeniuse omad, olid juba kompositsioonid sümboleist ja figuuridest, sageli allegoorilise tähendusega.
Signeedi kasutamine võimaldab kirjastusel või väljaandjal:
Nikolai Hrustaljov

Nikolai Hrustaljov (sündinud 15. juunil 1942 Taškendis) on Eesti näitleja ja ajakirjanik. Ta on aastast 1979 Eesti Teatriliidu ja aastast 2011 Eesti Ajakirjanike Liidu liige. Aastast 2006 on ta Venemaa Filmiteadlaste ja kriitikute Gildi liige.
Ta lõpetas aastal 1959 Harkivi 120. Keskkooli, õppis aastatel 1962–1964 Valgevene Riiklikus Teatri- ja Kunstiinstituudis, lõpetas aastal 1969 GITIS-e (juhendaja Niina Mihhoels).
Ta töötas aastatel 1969–1972 Tšeljabinski Riiklikus Noorsooteatris, 1972–1974 Dušanbe Majakovski-nimelises Riiklikus Vene Draamateatris, ning aastatel 1964–1969 ja 1974–2006 Vene Teatri näitlejana Tallinnas.
Ta on olnud 1974. aastast ühtlasi Eesti Rahvusringhäälingu venekeelsete raadiosaadete kaasautor ja saatejuht (kirjandussaade "Lühike tekst", 2008–2013). Avaldanud intervjuusid näitlejate, lavastajate, režissööride ja kunstnikega (peamiselt väljaannetes Molodjož Estonii ja Den za Dnjom).
Alduse leht

Alduse leht ehk fleuron on tüpograafias esinev märk või glüüf, mida on trükistes kasutatud kas lõigu algust või lõikude vahet tähistava märgina või siis lihtsalt kaunistusena. Märk on nimetatud 15. sajandil tegutsenud kirjastaja Aldus Manutiuse järgi ja see on kujult südamekujulist lehte meenutav.
Aleksander Zeemann

Aleksander Zeemann (15. aprill 1891 Avanduse vald, Virumaa – 15. november 1966) oli Eesti sõjaväelane (major, 1938).
Karjääri alustas tsaariarmees lipnikuna ja esimese vene okupatsiooni ajal määrati Valga tsiviilkaitse staabiülema abiks. Kui metsavennad linna vallutasid, sai temast linna komandant, oli selles ametis 10.07–28.08.1941. Juulist 1941 kuni oktoobrini 1942 omakaitse ülem.
1966. aastal arreteeriti Zeemann Paides ja hukati Eesti ENSV ülemkohtu 12. septembri otsuse alusel omakaitse tegevuse eest.
Jaan Soe

Jaan Soe (3. aprill 1895 – 21. juuli 1941) oli Eesti sõjaväelane (major, 1939).
Rudolf Kehkla

Rudolf Kehkla (9. juuli 1898 Pärnu – 4. märts 1931 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (nooremleitnant, 1924).
Eerik Peebus

Eerik Peebus VR II/3 (kuni 1937 Erich Pebusch; 17. jaanuar 1901 – 19. märts 1945) oli Eesti sõjaväelane (nooremleitnant, 1938).
Voldemar Prins

Voldemar Prins (17. aprill 1900 Misso vald, Võrumaa – 1941) oli eesti agronoom.
Aleksander Lehiste

Aleksander Lehiste (kuni 1935 Aleksander Lest; 9. veebruar 1889 Lehtse vald, Järvamaa – 21. oktoober 1948 Pinneberg) oli Eesti sõjaväelane (kapten, 1931).
Arkadius Krull

Arkadius Krull (22. oktoober 1895 Kuressaare – 21. aprill 1975 Winnipeg, Kanada) oli eesti dirigent, pedagoog, pianist ja helilooja.
Aleksander Abel (1902–1975)

Aleksander Abel (22. juuli/4. august 1902 Narva – juuli 1975 Tallinn) oli Eesti sõjaväemuusik.
Seisuga 15. oktoobril 1938 oli 1. Diviisi orkestri I järgu muusikamees nooremallohvitser Aleksander Abel teeninud alates 27. juunist 1919 kaitseliitlase, reamehe, muusikamehe, varahoidja, II järgu muusikamehe ning I järgu muusikamehena kokku 18 aastat, 8 kuud ja 23 päeva, sellest sõjategevuses rindel Vabadussõjas 5 kuud ja 14 päeva. 1932. aastal avaldati talle kiitust diviisiülema Aleksander Tõnissoni poolt. 1936. aasta atestatsioonis on tema kohta märgitud: "Vilunud ja andekas klarnetimängija. Paistab silma klarneti mahe täämbr."
Tema poeg oli näitleja Ervin Abel.
Joonas Haarmann

Joonas Haarmann (27. juuli 1887 Varbuse vald, Võrumaa – 3. veebruar 1942 Vjatlag, Kirovi oblast) oli eesti eraadvokaat.
Osvald Idell

Osvald Idell (1867 – veebruar 1943 Posen) oli eraadvokaat Tallinnas.
Gustav Pohla

Gustav Pohla (31. jaanuar/12. veebruar 1880 Kapu vald, Koeru kihelkond, Järvamaa – 25. mai 1942 Severurallag, Sverdlovski oblast) oli eraadvokaat Raplas.
Eduard Arrak

Eduard Arrak (2/14. jaanuar 1896 Nursi vald, Rõuge kihelkond, Võrumaa – 30. august 1988 London) oli eraadvokaat Võrus.
Tuani neeme tuletorn

Tuani neeme tuletorn (malai keeles "Rumah Api Tanjung Tuan") on tuletorn Tuani neemel Alor Gajahi ringkonnas Melaka osariigis Malaisias. Selle algupärane ehitis on väidetavalt pärit Portugali ajast 16. sajandil ning seetõttu loetakse seda Malaisia vanimaks tuletorniks.
Ajalugu.
Tuletorni ajalugu algab pärimuse järgi pärast Melaka sultanaadi vallutamist Portugali poolt 1511. aastal, kui portugallastel tekkis vajadus juhtida oma laevu läbi kitsa Malaka väina. Torn püstitati Tuani neemele (portugali keeles "Cabo Rachado", "murtud neem"; siit ka tuletorni levinud ingliskeelne nimi "Cape Rachado Lighthouse"). Tuletorni võttis pärast 1641. aastat, kui portugallaste käest vallutati Melaka sultanaadi ala, üle Madalmaade Ida-India Kompanii.
Uue torni ehitas Briti koloniaalvõim väidetavalt 1817. aastal kõrge koloniaalametniku William Farquhari (1774–1839) juhtimisel, seitse aastat enne Melaka lõplikku üleminekut Briti valdusse 1824. aastal.
Praegune tuletorn ehitati 1863. aastal, kui Melaka oli Briti valduses Väinaasunduste koosseisus. 
Kirjeldus.
Tuletorn on ümmargune kivitorn, torni ülaosas on tuleruum ja galerii. Torni kõrgus jalamist on 24 meetrit, torn on värvitud valgeks. Tornini pääseb ainult tornist põhja pool asetseva kivitrepi kaudu. Torni sees viib rõdu ja tuleruumini 72 astmega keerdtrepp. Torni pääseb ainult eelneval kokkuleppel Melaka sadamavõimudega.
Tuletorn on uuesti aktiivne alates 2008. aastast. Tule kõrgus merepinnast oli 118 meetrit, tule nähtavuskaugus on kuni 23 meremiili.
Tulejaamas on kõrvalasuv kahekorruseline vahimaja. 1990. aastal ehitati kõrvale raudbetoontorn, mille otsas on MEASATi mereseireradar, mis jälgib laevaliiklust Malaka väinas.
Tuletorn asub Tuani neeme tipust umbes 100 meetrit sisemaa poole. Torn on ümbritsetud metsaga, mis muudab tuletorni asukoha hinnatud linnuvaatluspaigaks, eriti märtsist aprillini ja septembrist oktoobrini lindude rännete aegu.
Tuletorn on Malaisia kultuurimälestis nr ID 05-NSN/12.
Mark Carney

Mark Joseph Carney (sündinud 16. märtsil 1965 Fort Smithis) on Kanada pankur, majandustegelane ja poliitik, alates 9. märtsist 2025 Kanada Liberaalse Partei esimees ning alates 14. märtsist 2025 Kanada peaminister. 
Carney lõpetas 1988. aastal Harvardi Ülikooli majandusteaduse bakalaureusekraadiga ning kaitses Oxfordi Ülikoolis 1993. aastal magistritöö ja 1995. aastal doktoriväitekirja. Seejärel töötas ta 13 aastat investeerimispangas Goldman Sachs.
Aastatel 2013–2020 oli Carney esimene välismaalasest Inglismaa keskpanga (Bank of England) president. Enne seda oli ta alates 2008. aastast Kanada keskpanga president.
Bola Tinubu

Bola Tinubu (sündinud 29. märtsil 1952 Lagoses) on Nigeeria poliitik, Nigeeria president alates 29. maist 2023.
Tinubu lõpetas Chicago osariigi ülikooli majandusteaduskonna 1979. aastal.
1992. aastal valiti ta Nigeeria senati liikmeks, kuid pidi 1994. aastal pärast Sani Abacha sõjaväelist riigipööret eksiili minema. 1998. aastal tuli ta Nigeeriasse tagasi ja kandideeris Lagose osariigi kuberneriks. Ta võitis valimised ja astus ametisse mais 1999. Ta valiti tagasi 2003. aastal.
Veebruaris 2023 valiti ta Nigeeria presidendiks ja ta astus ametisse 29. mail 2023.
Karuturg

Karuturg on väärtpaberiturg, kus hinnad langevad ja investorid ootavad edasist langust.
Karuturu nimetus tuleneb karu ründeliikumisest – ta surub käppadega alla, sümboliseerides turu langust. Lisaks viitab see ajaloolisele praktikale, kus kauplejad müüsid karunahku enne nende tegelikku omamist, spekuleerides hinnalangusega. Karu antud kontekstis viitab investorile, kes usub, et turuhinnad langevad ja püüab sellest kasu saada. Selleks müüb ta laenatud väärtpabereid (lühikeseks müük) lootuses need hiljem odavamalt tagasi osta, teenides hinnavahe pealt kasumit.
Karuturule vastandub pulliturg, mille tunnuseks on hinnatõus ja investorite optimism.
Tunnused.
Karuturu peamised tunnused:
Põhjused.
Põhjused, miks karuturg tekib:
Etapid.
Karuturg jaguneb mitmeks etapiks:
Ajalugu.
2023. aasta seisuga on alates 1928. aastast olnud kokku 27 karuturgu, mille hulgas on mitmeid märkimisväärseid näiteid:
Kupongvõlakiri

Kupongvõlakiri on võlakiri, millel on fikseeritud intressimäär (kupongimäär) ja mida makstakse võlakirja omanikele kindlaksmääratud perioodi vältel. Intressimakseid võidakse teha kord kvartalis või poolaastas. Kupongvõlakiri on populaarne võlakirja vorm, mis tagab regulaarsed intressimaksed ja pakub investorile lihtsat viisi intressi kogumiseks.
Kupongvõlakirja omadused.
Kupongvõlakirjale on iseloomulik selle anonüümsus. Omaniku nime ei registreerita ja intressimaksed saab see isik, kes omab sertifikaati ja esitab kupongi väljamakse tegemiseks.
Näide: investor ostab kupongvõlakirja nimiväärtusega 1000€, kupongimääraga 5%. Investor saab iga aasta 50€ intressi ja võlakirja kehtivusaja lõpus tagasi 1000€. 
Nullkupongvõlakiri.
Võlakiri, millelt ei maksta regulaarseid intresse, nimetatakse diskonto- ehk nullkupongvõlakirjaks. Selle kupongimäär on 0% ja see emiteeritakse üldjuhul nimiväärtusest madalama hinnaga. Selline võlakiri teeb ainult ühe makse nimiväärtuses, kehtivusaja lõpus. Võlakirja intressimäär võib olla muutuv, mis on seotud turutingimustega, näiteks euriboriga. Seda nimetatakse muutuva kupongimääraga võlakirjaks.
AKS-74U

AKS-74U (vene keeles Автомат Калашникова складной 1974 года укороченный) on Nõukogude Liidu karabiin. See on kompaktsem mudel automaadist AK-74.
AK-105

AK-105 on Vene karabiin. See on AK-74M-i lühema vintrauaga variant, mis töötati välja asendamaks AKS-74U-d. Kasutab moona 5,45×39mm. Seda toodetakse Kalašnikovi Kontserni tehases Iževskis. AK-105 on osa AK-100 relvaseeriast.
Wereldmuseum Amsterdam

Wereldmuseum Amsterdam (2023. aastani Tropenmuseum) on Amsterdamis asuv etnograafiamuuseum, üks suuremaid muuseume Hollandis. Muuseumi kogud ja ekspositsioonid asuvad 1926. aastal ehitatud majas Oosterparkis. Muuseumi teadustöö ja ekspositsioonid on troopiliste maade rahvastest ja kultuurist, kolonialismist ja selle mõjudest. Samuti suhestub muuseum maailmakaubanduse ja tarbimise teemadega, rändega, kliimamuutuse ja linnastumisega tänapäeva maailmas.
Ajaloost.
Muuseum asutati 1864. aastal Haarlemis Koloniaalmuuseumi nime all, 1910. aastal viidi see üle Amsterdami. Pärast 1949. aastat, mil Hollandi Ida-India sai iseseisvaks, sai muuseumist Amsterdami Troopikainstituudi osa, mille uurimisobjektiks olid väljaspool Euroopat asuvad kultuurid.
Beretta M1951

Beretta M1951 on Itaalia poolautomaatpüstol. See kasutab 9-millimeetrise kaliibriga moona 9×19mm Parabellum. Relva konstrueeris 1940. aastatel ja 1950. aastate alguses Beretta relvatehas. See oli ette nähtud ainult sõjaväes kasutamiseks ning jõudis Itaalia relvajõudude varustusse, kus vahetas välja .380 ACP püstoli Beretta M1934.
Close Quarters Battle Receiver

Close Quarters Battle Receiver (CQBR; inglise keelest umbkaudselt "Linnalahingu Raam"; relvana Mk 18 MOD 0/1) on Ameerika Ühendriikide karabiin. Ameerika Ühendriikide merevägi töötas selle välja asendamaks väikse raamiga karabiini M4A1.
CQBR-il on 26,2 sentimeetri pikkune vintraud (M4A1 vintraud on 36,8 cm). See on sarnane automaadist M16 arendatud karabiinile CAR-15. Lühem vintraud muudab püssi kitsastes tingimustes, näiteks sõidukites või toas, efektiivsemaks.
Datsun Truck

Datsun Truck on pikapimudel, mida aastatel 1955–1997 tootis Jaapani autotootja Nissan. Algselt müüdi seda Datsuni, kuid aastast 1983 Nissani kaubamärgi all. Aastal 1997 vahetati see Nissan Navara vastu välja.
Pabula-sõnnikuhallik

Pabula-sõnnikuhallik ("Pilobolus crystallinus") on seente liik. 
Seen kasvab enamasti hobusesõnnikul.
Heckler &amp; Koch AG36

Heckler &amp; Koch AG36 (saksa keeles "Gewehr Anbaugranatwerfer" ("Püssile Kinnituv Granaadiheitja")) on Saksa granaadiheitja. See laseb 40-millimeetriseid granaate ning on mõeldud peamiselt automaadi Heckler &amp; Koch G36 vintraua alla. Nii emarelva kui granaadiheitjat toodab Oberndorf am Neckaris asuv kaitsetööstusettevõte Heckler &amp; Koch. See arendati algselt kandidaadiks Ameerika Ühendriikide relvajõudude konkursile leida automaatidele Heckler &amp; Koch XM8 ja FN SCAR vintrauaalune granaadiheitja. Seda saab kasutada ka eraldiseisva granaadiheitjana.
Vürtspipar

Vürtspipar ehk Jamaika pipar ehk piment ehk nelkpipar ehk vürts on kuivatatud toores hariliku pimendipuu ("Pimenta dioica") mari. Kasvab looduslikult Antillidel, Mehhikos ja Kesk-Ameerikas, kuid nüüd kasvatatakse seda puud paljudes maailma soojades piirkondades. Marjal on kaneeli, muskaadi ja nelgi maitset.
Soolamine

Soolamine on toiduainete konserveerimise meetod kasutades soola. Soolatakse kala, liha (nagu peekon) ja köögivilju nagu kurgid ja kapsad. Soolamine säilitab toitu sellepärast et enamus bakteritest ja hallitusseentest ei saa elada soolases keskkonnas. Soolamine samuti eemaldab niiskust ja sulatab rakud, muutes toidu sageli pehmemaks.
Apoljanka

Apoljanka (ukraina keeles Аполянка) on küla Ukrainas Tšerkassõ oblastis Umani rajoonis. Elanike arv on 432.
Figuurinitsiaal

Figuurinitsiaal on keskaegses raamatumaalis teatud tüüpi initsiaal, mille tähekeha on kas tervenisti või osaliselt kujundatud inimese või looma figuurist. Eristatakse antropomorfseid figuurinitsiaale, mille moodustab inimkuju või mitu, ning zoomorfseid figuurinitsiaale, milles on loomade kujutised. Figuurinitsiaalid võivad täita illustratiivset ülesannet ja kujutatud olendid võivad olla nii kurjade (maod, lohed) kui ka pühade vägede sümbolid (pühakufiguurid, evangelistisümbolid, positiivse konnotatsiooniga olendid nagu kotkas või Kristuse sümbol kala).
Figuurinitsiaal pole sama mis asustatud initsiaal (inglise keeles "inhabited initial"), milles figuurid asuvad tähepaunas ja muus tähekeha jäetud ruumis, ja jutustav initsiaal, mille puhul selles paikneb teksti illustreeriv väike tervikstseen.
Laxitextum bicolor

Laxitextum bicolor on kandseente hõimkonna "Agaricomycetes" klassi kuuluv liik seeni.
Seen kasvab lamavatel lehtpuudel ja ei muutu vigastamisel punaseks nagu sarnane kare nahkis.
Godroniaceae

Godroniaceae on seltsi tiksikulaadsed kuuluv seente sugukond.
Widsith

"Widsith" on keskaegne vanainglise luuletus, tõenäoliselt pärit 7. sajandi lõpust m.a.j või veelgi varasemast ajast.
Osa luuletuses esitatud materjalist pärineb anglosakside nn mandriperioodist, s.o ajast enne nende hõimude ümberasumist Britanniasse 5.–6. sajandil m.a.j. Luuletus kirjeldab vanainglise lauliku ("gleoman") rännakuid ja elamusi.
Randvere kalmistu

Randvere kalmistu on kalmistu Harjumaal Viimsi vallas Randvere külas. Omaaegse haldusjaotuse järgi asus kalmistu Jõelähtme kihelkonnas.
Kalmistu on tõenäoliselt rajatud varsti pärast keisrinna Katariina II ukaase uue matmiskorra kohta 1771/1772. aastal. Arvatavasti ajendas ühe olulise asjaoluna uut kalmistut rajama senise Jõelähtme kihelkonnakalmistu kaugus Randvere külast (Randvere kalmistu lõunaosast linnulennult 13,3 km Jõelähtme kalmistuni ja 13,9 km Jõelähtme kirikuni).
Esimene matus sel kalmistul sai legendi järgi teoks 1803. aastal.
Arvatavasti oli varem kas kalmistul või kalmistu läheduses ka kabel. 1852. aastal valmis kalmistust lõuna pool (tänapäeval kalmistu lõunaosas) Randvere kirik.
Tänapäeval on kalmistu pindala 0,32 ha, kalmistu on ümbritsetud madala kivimüüriga. Kalmistu asub kinnistul, mille pindala 0,77 ha.
George Foreman

George Foreman (10. jaanuar 1949 Marshall, Harrisoni maakond, Texas – 21. märts 2025) oli USA poksija.
Harrastajana.
Foreman võitis raskekaalus (üle 81 kg) 1968. aasta México olümpiamängude poksivõistlustel kuldmedali ja tuli olümpiavõitjaks.
Elukutselisena.
Foreman poksis juunist 1969 kuni märtsini 1977 ja uuesti märtsist 1987 kuni novembrini 1997 elukutselisena.
Ta oli aastatel 1973–1974 elukutseliste raskekaalu maailmameister ja uuesti aastatel 1994–1997. Kui ta 1994. aastal tuli 45-aastaselt maailmameistriks, sai temast vanim poksija, kes on selle tiitli võitnud.
Ta osales kokku 81 kohtumisel ning võitis neist 76 (neist 68 nokaudiga) ja kaotas 5 (neist 1 nokaudiga) kohtumist.
Kood 128 vöötkoodisüsteem

Kood 128 on väga suure tihedusega lineaarne 1D vöötkoodi sümboloogia , mille töötas 1981. aastal välja Computer Identics Corporation (U.S.A.). Seda kasutatakse nii alfanumeeriliste kui ka ainult numbriliste vöötkoodide jaoks.
Kirjeldus.
Kood 128 on arvutisõbralik vöötkood, mis suudab esitada kõik 128 ASCII koodi märki (numbrid, suured ja väikesed tähed, sümbolid ja kontrollkoodid). See suudab esitada kõik arvutiklaviatuuril kasutatavad märgid (välja arvatud jaapani kanji, hiragana ja katakana)
Struktuur
128 vöötkoodi põhiline struktuur on järgmine:
Lisaks on Code 128 vöötkoodil neli erinevat riba laiust. Üks märk on esitatud 3 riba ja 3 tühikuga (kokku kuus elementi).
Alguskoodid ja koodikomplektid
Vöötkoodil on kolm erinevat tüüpi algusmärke: "CODE-A", "CODE-B" ja "CODE-C". Algusmärgi tüüp määrab järgnevate märkide koosseisu. Näiteks, kui algusmärgina kasutatakse CODE A-d, saab esitada CODE-A veerus olevaid märke.
Koodikomplektide vahel saab vahetada ka vöötkoodi keskel. Selleks kasutatakse spetsiaalseid koodikomplekti märke (CODE A, CODE B, CODE C). Samuti saab kasutada "SHIFT" märki, et muuta vaid ühte järgmist märki järgmise koodikomplekti märgi vastu (A-st B-sse, B-st C-sse, C-st A-sse).
Kontrollnumber
Kontrollnumbrina kasutatakse "Modulus 103" meetodit.
Kasutus.
CODE 128 kasutatakse järgmistes tööstusharudes:
Podljot-K1

48Ja6-K1 Podljot (vene keeles "48Я6-К1 Подлёт") on Venemaa mobiilne keskmaaradarikompleks, mis on ette nähtud madalkõrgustel lendavate objektide tuvastamiseks. 
Tööraadius on kuni 300 km ja korraga on võimalik jälgida kuni 200 objekti. Radar võimaldab infovahetust õhutõrjeraketisüsteemidega S-400 ja S-300. Töötab sentimeeterlainealas.
Kurdlehine kibuvits

Kurdlehine kibuvits ("Rosa rugosa") kuulub kibuvitsade perekonda ja roosõieliste sugukonda. 
Taime nimi tuleb ladina keelest, kus "rosa" tähendab “roos” ja "rugosa" tähendab “kortsuline”. See viitab taime iseloomulikele lehtedele, mis on tugevasti kortsus ja sügavate soontega. Kurdlehise kibuvitsa looduslik areaal on Venemaa Kaug-Ida, Kirde-Hiina, Jaapani saar ja Korea poolsaar. Eestis on Kurdlehine kibuvits naturaliseeritud. 
Taime morfoloogiline kirjeldus.
 on 0,5–2 meetri kõrgune, püstise kasvukujuga ja tugevasti harunev põõsas, millel on rohkelt juurevõsusid. Võrse värvus varieerub hallikasrohekast helepruunini. Võrse on kaetud hallide karvadega ja tihedalt erineva suuruse ning tugevusega ogadega. Noorel võrsel on ogad jämedamad ja tugevamad. Taime pungad on pruunid, munajaskoonilise kujuga ja puhkevad aprilli kolmandal dekaadil. Lehed on 5–12 cm pikkused ja koosnevad 2–4 paarist lehehõlmadest, mis on 2–5 cm pikkused, ovaalsed kuni laielliptilised ning teravsaagja servaga. Lehtede ülapind on tugevalt kortsus, läikiv ja paljas. Leherootsudel esinevad ogad ja karvad. Õied on suured ning paiknevad 1–3 kaupa. Õied on poolkeraja kujuga, tugevalt lõhnavad ja värvuselt lillakad või punakad. Kibuvitsa tupplehed ja õieroots on näärmekarvased. Õitsemisperiood kestab juunist kuni septembrini. Viljad on suured, kuni 2,5 cm läbimõõduga, lapikovaalsed kuni kerajad, paljad, oranžikaspunased, tupplehed ettepoole suunatud. Viljad valmivad augustis–septembris.
Kasvutingimused.
Taim eelistab päikeselist kasvukohta ja hästi vett läbilaskvat, liivast või savikat pinnast. Talub hästi külma, tuult, kui ka soolsust, sobides ideaalselt rannikualadele. Põuakindel ja vähese hooldusvajadusega taim. Paljuneb kergesti juurevõsudega ja võib levida laialdaselt, mistõttu vajab kasvuruumi või piiramist. Taimel tõsisemaid looduslike vaenlasi ei esine.
Kasutus.
Kurdlehist kibuvitsa kasutatakse peamiselt hekkidena, kuna ta moodustab tiheda ja okkalise põõsa. Tänu vastupidavusele kasutatakse taime linnahaljastuses ja parkides. Aedades kasvatatakse teda ilutaimena tema kaunite ja lõhnavate õite pärast. Viljad on C-vitamiinirikkad ja sobivad mooside, siirupite, tee ja veini valmistamiseks. Kroonlehti kasutatakse samuti teedes ja looduskosmeetikas.
Johann Rudolph Berendhoff

Johann Rudolph Berendhoff (16. august 1827 Harju kreis Rae mõis Vaskjala – 19. september 1873 Peterburi) oli eesti kunstnik ja trükikoja omanik Peterburis.
Johann Rudolph Berendhoff sündis 1827. aastal Harju kreisis Rae mõisas Vaskjalal, õppis Tallinna kreiskoolis 1837–1839ja seejärel pühendus J. R. Berendhoff maalikunstniku ja litograafi kutsele Tallinnas kivitrükikojas. 1845. aastal registreeriti maksuvabad talupojad Adam Magnus ja Johann Rudolph Berendhoff ühes nende tädi Amalia Berendhoffiga Jüri kihelkonna Rae mõisa hingekirjast Tallinna Toompea kodanike nimekirja. 1855. aastast arvati J. R. Berendhoff Toompea käsitööliste koosseisu.
1846. aastal siirdus J. R. Berendhoff Tallinnast Peterburi, hiljemalt 1851. aastal oli noorel litograafil Berendhoffil Peterburis juba lühiajaliselt tegutsenud väike kivitrükikoda.
J. R. Berendhoff oli Peterburi patriootide ringi liige ning Johann Rudolph Berendhoffi ja Eduard Magnus Jakobsoni puulõikeid avaldati Eesti Postimehes 1866–1878. Johann Rudolf Berendhoff loodud on maal Eesti mõrsja. (Pulmaehteis eesti neiu Jüri kihelkonnast). 1863
Godronia

Godronia on seltsi tiksikulaadsed kuuluv seente perekond.
Euroopa kvaliteedipõhimõtted

Euroopa kultuuripärandiaasta 2018 raames ja Euroopa Komisjoni tellimusel töötas Rahvusvahelise Kinnismälestiste Nõukogu (ICOMOS) välja „Euroopa kvaliteedipõhimõtted EL-i rahastatud sekkumistele, millel on potentsiaalne mõju kultuuripärandile“. Keskendudes peamiselt ehitatud pärandile ja kultuurmaastikele, oli see üks kümnest juhtalgatusest, mille Euroopa Komisjon käivitas, et tagada Euroopa kultuuripärandiaasta kestev mõju.
See dokument on tülgitud 15 keelde.
Peamised soovitused.
Dokument sisaldab 40 peamist soovitust ja valikukriteeriume, et hinnata kultuuripärandit potentsiaalselt mõjutavate projektide kvaliteeti.
Valikukriteeriumid projektidele.
Kultuuripärand on ühine hüve, mida ei saa taastada ega asendada, tuleb neid elemente väärtustada. Tagamaks, et meie põlvkond on võimeline hoidma seda, mida oleme eelmistelt põlvkondadelt laenanud, on välja töötatud seitse kultuuripärandiga seotud sekkumise kvaliteedipõhimõtet ja valikukriteeriumit: 
Hindamise abivahend koosneb võtmeküsimustest, mida otsustajad peavad endalt küsima selleks, et hinnata kavandatavate, kultuuripärandile potentsiaalset mõju avaldatavate projektide kvaliteeti, ja teha kindlaks, kas projektid väärivad EL-i või muud rahastust.
Tehismunasari

Tehismunasari on biotehnoloogiline viljakuse säilitamise lahendus, mille eesmärgiks on jäljendada füsioloogilise munasarja funktsioone. Traditsioonilised naise viljakuse säilitamise meetodid hõlmavad munarakkude või munasarjakoe külmutamist, kuid neil meetoditel esinevad mõningad puudused. Näiteks pole munarakkude külmutamine võimalik puberteedieelse vähi või enneaegse ovariaalse puudulikkuse korral. Samuti esineb vähist taastumise järgsel munasarjakoe tagasisiirdamisel risk, et siiratud kude sisaldab pahaloomulisi rakke.
Tehismunasari püüab jäljendada füsioloogilise munasarja tööd, tootes munarakke ja sünteesides steroidhormoone. Seni ei ole inimese tehismunasarja abil toodetud munarakke eetilistel põhjustel järglaste saamiseks kasutatud.
Emalõvi

 
Emalõvi on 2024. aasta mängufilm, mis valmis Eesti, Läti ja Saksamaa koostööna.
Sisututvustus.
Helena (Katariina Unt) on jõuline ja tõhus naine, kogenud kiirabiarst, kellele elu praktiliste pisiasjadega toimetulek raskusi ei valmista. Oma töö tõttu on Helena hästi kursis ka sellega, mis toimub suletud uste taga ja ööpimeduse varjus. Aga see, et ta on emana oma tütre Stefi (Teele Piibemann) juba ammu emotsionaalselt hüljanud, jääb märkamatuks. Sel sügisel teeb nutikas aga üksildane 15-aastane Stefi teoks iga ema õudusunenäo. Tüdruk ajab juuksed maha, ei käi enam koolis, ei tule ööseks koju ning tagatipuks satub uue sõbranna Marianni (Elina Masing) õhutusel vägivaldsesse noortejõuku, kust ei puudu ei narkootikumid, julm manipulatsioon ega küberkius. Helena veedab päevad hirmu tundes ja ööd Stefit oodates ja otsides. Üheksa-aastane Sander (Joonas Mikk) leinab taga oma kõige kallimat mängukaaslast, oma „vanamoodi“ õde ja kannatab vanemate tähelepanupuuduse all. Abikaasa Kaarel (Ivo Uukkivi) jääb kahe tule vahele – ta püüab naiivse jonnakusega kinni hoida usalduse riismetest, samas peab ta alla neelama järjest kibedamat pettumust. Kui Stefi satub karmi üledoosiga haiglasse, valmib Helenal meeleheitlik, isegi hullumeelne plaan. Ta kavatseb tütre kõigi eest salaja röövida ja vangistada perekonna vanasse suvilasse. Käia Stefit iga päev vaatamas, teha talle sooja toitu ja loota, et šokivangistus toimib. Aga kõik ei lähe sugugi plaanipäraselt. Sündmuste ootamatu käik vangistab Helena kuhugi reaalsuse ja lootuste vahealasse ning sunnib naist peeglisse vaatama ja oma emaarmastust lõplikult ümber mõtestama.
Tunnustus.
2025. aasta Eesti filmi- ja teleauhindadel võidetud auhinnad:
W.A.S.P. (album)

"W.A.S.P." on USA ansambli W.A.S.P. debüütalbum, mis ilmus 1984. aasta augustis.
Sardiinid

Sardiinid on üldnimetus paljudele väikestele kaladele sugukonnast "Clupeoidei" (heeringlased).
Sardiine elab kõigis maailma ookeanides. Kõige tuntumad on Euroopa sardiin ("Sardina pilchardus"), mis elab Atlandi ookeani kirdeosas, Vahemeres ja Mustas meres, Lõuna-Ameerika sardiin ("Sardinops sagax") ning Vaikse ookeani sardiin ("Sardinops sagax caerulea").
Enamlevinud sardiinikonserv on "sardiinid" õlis, kuid on ka konserve soolatud "sardiinidest" ja "sardiinidest" vürtsises kastmes.
Minuscola cancelleresca italiana

Minuscola cancelleresca (itaalia keeles 'kantseleiminuskel') ehk lihtsalt cancelleresca on gooti kursiivide hulka kuuluv kirjastiil, mida kasutati nii avalikes (paavstlikes, keiserlikes, kuninglikes ja aadlike kantseleides kirjutatud) kui ka eradokumentides (näiteks notarite kirjutatud).
Kirjeldus.
"Minuscola cancelleresca" on kergena mõjuv kiri, mille tähed on ümarad, üla- ja alapikendid on silmahakkavad võrreldes tähekeha enda suurusega ja mõnedel tähtedel, nagu m või n, võivad olla dekoratiivsed sabad. Suleliikumine on kursiivile iseloomulikult seotud tähti tekitav, joonepaksuste kontrast on vähemärgatav, vastupäeva tõmmatud joonest tekkivad silmused, näiteks l või d puhul, algavad küllalt baasjoone lähedalt.
Ajaloost.
13. ja 14. sajandi vahemikus sai "cancelleresca" tavaliseks õpetlaste ja haritlaste, ilmikute ja ülikoolide ning kirikuringkondadega mitteseotud isikute kirjaks. Nad kuulusid enamasti linnade kõrgemasse keskklassi, näiteks nagu notarid. Juba 13. sajandi viimastel kümnenditel kasutati kirjastiili linna ametliku korraldusega seotud ladinakeelsete raamatute kirjutamiseks, näiteks omavalitsuste ja gildide statuudid ning kroonikad, ja itaaliakeelse ilukirjanduse jaoks, nagu luuletused, proosatekstid ja tõlked. Raamatute tekstides on eriti hästi näha sule pidev liikumine kirjas, lai joontevahe ja sagedased kaunistused. Tavaliselt tellisid neid raamatuid suure poliitilise mõjuga rikkad patroonid. Säilinud raamatud on kaunid, kirjutatud suures kuni keskmises formaadis heale pärgamendile, kaunistatud ja illumineeritud. Hilisemast perioodist, 14. sajandi teisest poolest, leidub siiski ka vähem hinnalisi "cancelleresca"-kirjas loodud raamatuid. 15. sajandil jäi kirjastiil kasutuselt kõrvale.
Kasta 2E

Kasta 2E (vene keeles "Каста 2Е") on Venemaa mobiilne keskmaaradarikompleks, mis on ette nähtud madalkõrgustel lendavate objektide tuvastamiseks. 
Tööraadius on kuni 150 km ja korraga on võimalik jälgida kuni 200 objekti. Töötab detsimeeterlainealas.
Kasta 2E1 (51U6) koosneb kahest antennist ja kahest sõidukist. 
Kasta 2E2 (39N6E) koosneb ühest antennist ja kolmest sõidukist.
Baltabor

Baltabor oli Inglise aurulaev (United Baltic Corporations Ltd.). Aurik valmistati 1911. aastal Kopenhaagenis ning algselt oli selle nimeks Libau (nimi muutus omanikuvahetuse tõttu). 
Baltabor liikus liinil London - Tallinn - Riia (1920-1930). Aurulaeva kasutati peamiselt kauba transpordiks, aga sellel oli võimalik olla ka reisija. Tol ajal olid külmikud ja külmtooted ekspordina väga kallid ning just Baltabor oli üks ainsatest kaubalaevadest, mis tõi Londonist külmutatud tooteid. 1927. aastal jäid Baltabori madrused vahele salakauba - siidisukad, siidikombineed ja autokindad - maale toomisega. 
1929. aastal ei saanud meeskond halbade ilmaolude tõttu laeva juhtimisega hakkama ning sõitis madalikule. See polnud esimest korda kui aurik kinni oli jäänud. Loodeti, et laev ei saanud tugevaid vigastusi, kuid paar päeva pärast selgus, et aurik lekib. Laeval olnud kolm reisijat viidi Naissaarele. Pääste- ja abitöid tegid kaks päästelaeva Micheline ja Meteor. Laev oli veel tükk aega raskete ilmaolude tõttu madalikul. Vahepeal selgus, et päästelaeva Karin meeskond oli Baltaborilt varastanud väärtuslikku riiet, sametit ning ka rattakumme. Kuritegu märgati Naissaarelt ning teatati kohalikku korrakaitsesse. Kohtus määrati suurele osale meeskonnast vanglakaristuse. 
Baltabor toodi 1930. aasta märtsis Tallinna sadamasse ja sealt edasi Miinisadamasse. Ülemaailmse majanduskriisi tõttu oli huvilisi vähe. 1931. aasta oktoobris müüdi laev Saksamaa laevalammutamisfirmale Danzigi (nüüd Gdansk) 500 naelsterlingi eest. Kui oleks varem maha müüdud, oleks saadud selle eest umbes 4 korda rohkem. Sellega aurulaeva Baltabori reisid lõppesid.  
Hiljem ostis Inglismaa teise samanimelise auriku ja 1939. aastal uppus seegi Leedu lähedal merre.
Alnicola

Alnicola on šampinjonilaadsete seltsi kuuluv perekond seeni.
Tunnelipuurimismasin

Tunneli puurimismasin ( TBM ), tuntud ka kui "mutt" või "uss", on masin, mida kasutatakse tunnelite kaevamiseks. Tunnelid kaevatakse läbi kõva kivimi, märja või kuiva pinnase või liiva, millest igaüks nõuab spetsiaalset tehnoloogiat.
Tunneli puurimismasinad on alternatiiv puurimis- ja lõhkamismeetoditele (D&amp;B) ning käsitsi kaevandamisele.
TBM-id on vähem ümbritsevat maapinda häirivad ja loovad sileda tunneliseina. See vähendab tunneli vooderdamise kulusid ja sobib kasutamiseks linnapiirkondades. TBM-ide ehitamine on kallis ja suuremaid masinaid on raske transportida. Need püsikulud muutuvad pikemate tunnelite puhul vähem oluliseks.
TBM-iga puuritud tunneli ristlõiked on vahemikus 1 kuni 17.6 meetrit (3.3 kuni 57.7 jalga). Kitsamate tunnelite puurimisel kasutatakse tavaliselt kaevikuteta ehitusmeetodeid või horisontaalsuunalist puurimist, mitte TBM-i. TBM-tunnelid on tavaliselt ümmarguse ristlõikega, kuigi need võivad olla u-kujulised, hobuserauad, ruudu- või ristkülikukujulised.
Tunneldamise kiirus suureneb aja jooksul. Esimene TBM saavutas haripunkti 4 meetrit nädalas. See tõusis 16'ne meetrini nädalas neli aastakümmet hiljem. 19. sajandi lõpuks olid kiirused jõudnud üle 30 meetrini nädalas. 21. sajandi kivi TBM-id suudavad välja kaevata üle 700 meetrit nädalas, samas kui pinnase tunnelitusmasinad võivad ületada 200 meetrit nädalas. Kiirus üldiselt väheneb tunneli suuruse kasvades.
Tartu hambaarstikool

Tartu hambaarstikool (tegutses 1909–1924) oli esimene sellelaadne õppeasutus Eestis. 
Kooli avas 1909. aastal Daniel Levinovitš. 1917. aastal sai kooli omanikuks Julie Saarepera, kes püüdis kooli 1921. aastal ümber korraldada, kuid see suleti 1924. aastal. 
Esimese maailmasõja ajal õpetasid koolis ka naised, sh Daniel Levinovitši abikaasa Jelena.
Kooli lõpetasid mitmed varased eestlasest hambaarstid, näiteks Alma Mägi, Helene Ilves, Salme Teemant ja Adele Ruus ning Julie Saarepera ise.
Dentiini-pulbi kompleks

Dentiini-pulbi kompleks on struktuur hammastes, mis koosneb hambapulbist ja dentiinist. Dentiin ja pulp on embrüoloogiliselt, histoloogiliselt ja funktsionaalselt sarnased, seetõttu käsitletakse neid koos kui ühtset tervikut.
Funktsioon.
Pulp toodab dentiini ja varustab seda toitainetega, sealhulgas aitab säilitada dentiini niiskust, vastutasuks kaitseb dentiin pulpi suuõõne mikroobide eest. Dentiini kahjustumine mõjutab pulpi ja pulbikahjustus mõjutab omakorda dentiini tootmist.
Pulbil on oluline roll hamba kudede homoöstaasi hoidmisel. Samuti vastutab pulp koos dentiiniga hamba parandusmehhanismide ja kaitsereaktsioonide eest hamba vigastuse korral.
Odontoblastid.
Dentiini-pulbi kompleksile iseloomulikeks rakkudeks on odontoblastid. Odontoblastid paiknevad ühtlase kihina pulbikoe välimises osas, dentiini alumise kihi ehk predentiini vastas. Odontoblastide jätked ulatuvad osaliselt dentiini. Dentiini arengu ajal toodavad odontoblastid dentiini ning moodustavad dentiinituubuleid ehk peenikesi kanaleid mis kulgevad läbi dentiini pulbist emailini.  Dentiinituubulid moodustuvad ümber iga suurema odontoblasti jätke. Odontoblastide jätked täidavad suurema osa dentiinituubulitest ning juhivad dentiini formeerumist tuubulite ümber.
Dentiini-pulbi kompleksi kahjustumine.
Normaalsetes tingimustes on dentiini-pulbi kompleks suuõõne mikroobide eest kaitstud emaili ja juuretsemendi abil. Nende kaitsvate kihtide kahjustumisel, näiteks kaariese, trauma või kaasasündinud hambaanomaaliate tõttu paljastub dentiini-pulbi kompleks ja tõuseb risk pulbi infitseerumiseks süljest, hambakatust või kaariesest pärinevate mikroobidega. Mida lähedamale pulbile kahjustus ulatub, seda suurem on risk pulbi infitseerumiseks, kuna dentiini läbilaskvus on pulbi lähedal suurem dentiinituubulite laiema diameetri tõttu.
Põletikulised protsessid algavad pulbis juba emaili kahjustumisega, mille korral tekib kerge põletikuline vastus kahjustunud piirkonna vastas olevate dentiinituubulite otsas. Mida sügavamale kaariese kahjustus süveneb, seda kaugemale pulbikoesse progresseerub ka põletik.
Dentiini paljastumisel muutub hammas tundlikuks, sest dentiinituubulid on avatud ja ärritavad stiimulid jõuavad hõlpsalt pulbi närvilõpmeteni. Mõne nädala jooksul tundlikkus väheneb, kuna dentiinituubulid sulguvad ja pulbi poolt toodetakse kaitsvat sekundaarset dentiini. Paljastunud dentiiniga hammaste tundlikkust saab vähendada dentiinituubuleid kattes või sulgedes spetsiaalsete ainetega.
Julie Saarepera

Julie Saarepera-Järve (sündinud Paris 28. juuni 1889 Luke, Nõo vald, Tartumaa – 3. detsember 1965 Ameerika Ühendriigid) oli eesti hambaarst. 
Julie Saarepera õppis 1916-1918 Tartu hambaarstikoolis ning sai 1918 selle juhatajaks. Lisaks tartu Ülikooli professoritele kutsus ta sinna õpetama ja õppejõude Saksamaalt ja muljaltki. 1921. aastal taotles Saarepera-Järve haridusministeeriumilt luba reograniseerida kool Tartu Hambaarsti Instituudiks kolme ja poole aastase õppeajaga, kuid ministeerium keeldus. Kool suleti 1924. aastal ning Saarepera jätkas erapraksist. 1944. aastal põgenes Julie Järve Saksamaale, kus ta samuti töötas hambaarstina Geislingeni laagris. Sealt edasi liikus ta Ameerika Ühendriikidesse, kus ta töötas assistendina Fargo ülikooli laboratooriumis. Oli aastail 1964-1965 tegev Chicago Eesti Maja juures. 
Isiklikku.
Julie Rosalie Paris abiellus 1909. aastal Tõnis Saareperaga. Tema teine abikaasa oli praost Jaan Järve. Tema vanem vend August Paris oli keemik ja vennatütar kunstiajaloolane Olga Berendsen.
Rafflesi tuletorn

Rafflesi tuletorn (lihtsustatud hiina kirjas "莱佛士灯塔"; malai keeles "Rumah Api Raffles"; tamili keeles "ராஃபில்ஸ் கலங்கரை விளக்கம்") on tuletorn, mis asub tulejaamas Singapuri väinas umbes 14 kilomeetrit Singapuri peasaarest lõuna pool. Tulejaam asub Satumu saarel, mis on Singapuri lõunapoolseim saar. Tuletorni keskmest on Singapuri lõunapoolseima maismaapunktini umbes 150 meetrit, seega on tegu Singapuri lõunapoolseima tuletorniga. Tuletorn on oluline meremärk Singapuri väinas idast läände (Vaiksest ookeanist India ookeanisse) liikuvatele laevadele, mis märgib järsku käänakut loodesse, et vältida läänes olevaid madalikke ja karisid. 
Ajalugu.
Esimest korda kavandati saarele tulemärki 1833. aastal. Ehitust alustati 1854. aastal Briti Väinaasunduste kuberneri William John Butterworthi algatusel, torn valmis 1855. aastal. Ehituskivi pärineb Ubini saare graniidikarjäärist. Tuletorn sai nime 1819. aastal Briti Singapuri rajaja Stamford Rafflesi järgi. 
Valgusallikas oli tahtpõleti, mis 1905. aastal asendati petrooleumpõletiga. 1988. aastal vähendati tulejaama personali kahele inimeseni, sest päikesepatareide kasutuselevõtt vähendas tegevus- ja hooldusvajadust. 2023. aastal Katsetati elektri saamist loodetejaamast.
Tulejaama torn on graniittorn, see on värvitud valgeks ning selle kõrgus jalamist on 29 meetrit. Tule kõrgus jalamist on 32 meetrit ja nähtavuskaugus on kuni 12 meremiili. Jaamas on elamis- ja abihooneid ning mereseireradar, mis jälgib laevaliiklust Singapuri väinas. 2005. aastal paigaldati jaama seadmed laevade tuvastamissüsteemiks ("Automatic Identification System", "AIS").
Looduskaitse.
Singapuri rahvusparkide amet, riiklik bioloogilise mitmekesisuse keskus ja vabatahtlikud käivitasid 2005. aastal lindude rõngastamisprogrammi, korallriffide mõõdistusprogrammi, et jälgida kõvade korallide ("Scleractinia"), liikuvate selgrootute ja korallrifikalade seisundit mitmes kohas Singapuri viie lõunapoolse saare, sealhulgas ka Satumu saare ümber.
Turism.
Veeruaris 2022 alustas Singapuri Merendus- ja Sadamaamet saarele giidiekskursioonide korraldamist iga kuu teisel ja neljandal pühapäeval.
Baku

Baku ("獏") (ee unenägude sööja) on püha olend, kellel on karu keha, elevandi pea, ninasarviku silmad, härja saba ja tiigri jalad. 
Teda peetakse käitumise poolest inimeste kaitsjateks, sest ta sööb inimeste halbu unenägusid. Teised kurjad vaimud ja "yokai"’d kardavad teda, nii et nad tavaliselt põgenevad nendelt aladelt kus "baku"’d parajasti elavad. Tänu sellele järgneb õnn ja hea tervis sinna, kus üks "baku" tavaliselt on. 
"Kanji"’t ja joonistusi "baku"’st on Jaapani ajaloo jooksul kasutatud õnne sümbolina talismanides ja amulettides. Vanasti oli levinud "baku" "kanji" tikkimine patjadele, et hoida eemale halvad unenäod, haigused ja kurjad vaimud. Tavaliselt on neist nikerdatud hirmuäratavaid kujutisi ka templi uste kohal asuvatesse lae taladesse ja templite katuseid toetavatesse sammastesse. "Baku"’d on üks väheseid pühasid olendeid, keda sel viisil austatakse.