Hispaania mark

Hispaania mark (hispaania "Marca Hispánica", katalaani "Marca Hispànica", aragoni ja oksitaani "Marca Hispanica", baski "Hispaniako Marka", prantsuse "Marche Hispanique") oli Karolingide keisririigi (Frangi riigi, hiljem Lääne-Frangi riigi) ja Prantsusmaa kaitsevöönd (mark). See ulatus Püreneede piirkonnast kuni maksimaalselt Ebro jõeni. Margi rajas aastal 795 Karl Suur Septimaania provintsist lõunasse Frangi riigi kaitseks Umaijaadide Al-Ándalusi eest. Hispaania mark säilitas sõjalise tähtsuse 10. sajandi keskpaigani. Sellel ei olnud kindlat õiguslikku staatust ja see ei kujunenud iseseisvaks poliitiliseks üksuseks. 
Hispaania mark koosnes krahvkondadest (Katalaani krahvkonnad), mille Karl Suur andis krahvide valitseda. Krahvid olid tema vasallid. Krahvkonnad moodustasid ühtse kaitsevööndi. Hiljem krahvkonnad iseseisvusid või läksid teiste riikide koosseisu. Ainsa Hispaania margi osana on tänapäeval iseseisev riik Andorra.
Hispaania margi all mõeldi alasid, mille Karl Suur Püreneede ümbruses vallutas. Selle loomise eesmärk oli kaitsta Karolingide keisriririiki Córdoba emiraadist lähtuvate saratseenide sissetungide ja rüüsteretkede eest. Eesmärk oli moodustada kaitsevöönd piki Püreneesid kogu mäestiku ulatuses, kuid Pamplona krahvkond Aragóni krahvkond ja Sobrarbe krahvkond langesid peagi frankide mõjusfäärist välja. Seetõttu tähendas "Hispaania Marg9imark" peamiselt Cinca jõest itta jargäävaid krahvkondi – osa Gootiast ja Toulouse’i krahvkond]. Seega oli see muslimite piiriala Ülem-Margi (Ath-Thaghr al-A‘lā) analoog. 
Hispaania mark ei olnud ametlikult määratletud haldusüksus, millel oleks olnud oma hertsog või markii. See oli pigem väljend, mida 821–850 kasutati annaalides "Annales regni Francorum" ja "Annales Bertiniani" Frangi riigi piiriala kohta Pürenee poolsaare põhjaservas ja Gootia osana Al-Ándalusi piiril. Osa Hispaani margi alasid, nagu Rousilloni krahvkonna ala, Conflenti krahvkonna ala ja Arani org) paiknevad tegelikult väljaspool Pürenee poolsaart.
Margi territoorium muutus olenevalt sõdade käigust. Ala etniline koosseis oli kirju: seal elasid ibeerid, baskid, juudid ja läänegoodid. Aja jooksul hakkasid krahvid järjest sõltumatumalt tegutsema ning krahvkonnad omandasid autonoomiat või iseseisvuse. Hispaania margist kasvasid välja Navarra, Aragón ja Kataloonia.
Eri aegadel kuulusid Hispaania margi koosseisu Pamplona krahvkond, Sangüesa krahvkond, Jaca krahvkond, Sobrarbe krahvkond, Ribagorza krahvkond, Pallarsi krahvkond, Urgelli krahvkond, Cerdanya krahvkond, Conflenti krahvkond, Roussilloni krahvkond, Vallespiri krahvkond, Peralada krahvkond, Empúriese krahvkond, Besalú krahvkond, Osona krahvkond, Barcelona krahvkond ja Girona krahvkond.
Nagu Michel Zimmermann on korduvalt märkinud, sai "Hispaania margist" 16.–17. sajandil historiograafiline mõisteks, mida kasutati ideoloogilistel eesmärkidel nii selleks, et põhjendada Prantsuse krooni õigusi katalaani aladele, kui ka selleks, et paigutada sinna anakronistlikult Kataloonia vürstiriigi sünd. 20. sajandi teisel poolel tõestasid ajaloolased José Antonio Maravall y Casesnoves ja Ramon d'Abadal i de Vinyals lõplikult, et Hispaania marki ei ole ei territoriaalse ega haldusliku üksusena olemas olnud, vaid see oli vaid kirjanduslik väljend, mida kasutati annaalides "Annales regni Francorum". Ehkki sellise territoriaalse üksuse olemasolu on ümber lükatud, juhtis Kataloonia ajaloolane Flocel Sabaté 1990ndatel tähelepanu sellele, et arusaam Hispaania margist kui Kataloonia sünnikohast on taaselustumas ja seda on hakatud Kataloonia põhi- ja keskkooli Kataloonia ajalooõpikutes uuesti kasutama. 
Ajalugu.
Frangi riik laienes oma südamaalt Neustriast ja Austraasiast lõunasse. Laienemise eeldus oli Karl Martelli võit muslimite üle Poitiers' lahingus 732, mis peatas Umaijaadide kalifaadi vägede edenemise põhja poole. Aastakümneid kestnud sõdades tõrjus Frangi riik muslimeid (maure) aina lõuna poole. Pippin Lühike vallutas 759. aastal viimase Umaijaadide riigi tugipunkti Gallias Narbonne'i ja nii läks Septimaania Frangi riigi koosseisu. Karl Suur jätkas riigi laiendamist üle Püreneede ja rajas 795 Hispaania margi.
Islami vallutus Pürenee poolsaarel jõudis 8. sajandi alguses Püreneedeni. Aastal 719 jõudis As-Samh ibn Mālik al-Khawlānī idarannikule, vallutades Läänegootide kuningriigi käes püsinud Septimaania provintsi ja rajades kindlustatud tugipunkti Narbonne'is. Kontrolli piirkonna üle kindlustati kohalikele elanikele soodsate tingimuste loomise, valitsevate perekondade vahel sõlmitud abielude ning lepingutega. Edasise laienemise peatas kaotus Toulouse'i lahingus. Gironasse ja Barcelonasse määrati asehaldurid ("wālī"d).
Muslimite väed jätkasid rüüsteretki põhjas, jõudes 725 Autunini. Aastal 730 sõlmiti rahu Toulouse'i lahingu võitja Akvitaania hertsogi Eudesi (Odo) ja Umaijaadide kalifaadi vastu mässu tõstnud berberite isanda ‘Uthmān ibn Naysā' (Munuza) vahel. Munuza võimukeskus oli Cerdanyas. Rahulepingu kinnituseks sõlmiti hertsogi tütre abielu Munuzaga. Aastal 731 alistasid kalifaadi väed Munuza ning muslimite ekspansioon jätkus uue hooga. 
Pärast võitu Poitiers' lahing (732) oli Frangi riigi kuningate eesmärk vallutada Al-Ándalusilt endine Läänegootide kuningriigi ala ja taastada riigi territoriaalne terviklikkus, mille olid lõhkunud Umaijaadide kalifaadi vallutused Gallias. 
Akvitaania hertsogid vandusid frangi riigi kuningatele korduvalt formaalselt truudust (Eudes aastal 732, Hunald I oli seda sunnitud tegema 736, kui Karl Martell oli oma väed ajutiselt hertsogkonda sisse toonud), kuid jäid sisuliselt sõltumatuteks valitsejateks. 
Kui endised Frangi riigi alad olid tagasi vallutatud, alustas Karl Martell varem Läänegootide kuningriigile kuulunud Septimaania vallutamist. Aastal 737 juhtis Karl Martell sõjaretke Alam-Rhône'i orgu ja Septimaaniasse, kartes, et kalifaadi mõjuvõim laieneb Burgundiasse, kuid ei suutnud noid piirkondi püsivalt allutada. Narbonne'i piiramine jäi edutuks, Narbonne'i ei õnnestunud vallutada.
Pärast Karl Martelli surma olid nii Akvitaania kui ka Septimaania ikka veel Frangi riigi otsese kontrolli alt väljas, kuid Pippin Lühike oli otsustanud Lõuna-Gallia allutada. Aastal 759, pärast Septimaania vallutamist Umaijaadide kalifaadilt, keskendus kuningas täielikult Akvitaania vastupanu murdmisele. Kaheksa aastat kestnud sõja lõppes Akvitaania iseseisvuse kaotamisega. Toulouse oli nüüd uue kuninga Karl Suure võimu all ja tee Al-Ándalusi oli lahti. Ometi oli Vaskoonias rahutusi veel aastakümned, kuni umbes 790 surus baskide mässu maha Karl Suurele ustav karm9ikäeline Gellone'i Guillaume.
Pippini poeg Karl Suur viis ellu Karolingide kava laiendada riigi kaitsepiire Septimaaniast kaugemale, luues tugeva puhverriigi Córdoba emiraadi ja Frangi keisririigi vahele. Olles Vaskoonia hertsogkonna kindlalt oma võimu alla saanud, rajas ta 781. aastal Akvitaania kuningriigi, mille ta andis valitseda oma pojale Ludwig Vagale. 
Hispaania margi loomine.
Frangi riik lõi Hispaania margi 8. sajandi lõpus ja 9. sajandi alguses, vallutades endise Läänegootide kuningriigi kirdeosa, mis oli langenud muslimite kätte. Eesmärk oli rajada puhvervöönd Frangi riigi ja Córdoba emiraadi vahele
Hispaania margi aladest vallutati esimesena 760. aasta paiku Roussilloni krahvkonna ja Vallespiri krahvkonna ala. Aastal 785 saadi Püreneedest lõuna pool Frangi riigi võimu alla Girona krahvkonna ja Besalú krahvkonna ala. Hilisema Ribagorza krahvkonna ja Pallarsi krahvkonna ala vallutati ja liideti Toulouse'i krahvkonnaga 790. aasta paiku. Urgelli krahvkonna ja Cerdanya krahvkonna ala vallutati 798. Empúriese krahvkonda ja Peralada krahvkonda on allikates mainitud aastast 812, kuid arvatavasti olid nende alad Frangi riigi võimu all juba enne aastat 800.
Barcelona krahvkonna ja Osona krahvkonna ala vallutasid Frangi riigi väed aastal 801 (Barcelona piiramine). Aastatel 798–802 rajati Aragóni krahvkonnas linnuseid. Pamplona krahvkondt ja Sangüesa krahvkond olid Frangi riigi võimu all aastani 817, mil need kaotati baskide ja kristlike ibeeride vägedele. Pole teada, millal rajati Sobrarbe krahvkond marki arvamise aeg on selgusetu.
Pärast Pamplona (817) ja Aragóni krahvkonna (820) kaotust kutsuti Hispaania marki läänegootidest elanike järgi sageli Gootiaks. Et krahvid haldasid maid sageli Septimaanias, nimetati kogu piirkonda mõnikord Septimaaniaks.
Struktuur.
Piirkonna etnilne koosseis oli kirev, seal elasid hispanoroomlased, ibeerid, baskid, juudid ja läänegoodid, kes sattusid muslimite või Frangi riigi võimu alla. Margi piirid nende riikide vaheliste sõdade ning krahvide ja "wālī"de omavaheliste vaenuste tõttu. Kui Frangi riigi võim nõrgenes, said krahvidest iseseisvad vasallid. Margi aladest (välja arvatud Andorra) said hiljem põhiliselt Vana Kataloonia ning osalt Aragóni kuningriigi ja Navarra kuningriigi osad. 
Karl Suure poeg Ludwig Vaga vallutas Barcelona krahvkonna mauridelt aastal 801, kindlustades sellega Frangi riigi võimu piirialal. Barcelona krahvid said seejärel Frangi riigi asevalitsejad Hispaania margis. Mark koosnes paludest väikestest aladest, millest igaüht valitses oma relvastatud teenritega "miles", keda teoreetiliselt sidus tema krahvi kaudu truudusvanne keisrile. Krahvkondade Valitsejaid nimetati krahvideks; kui nad valitsesid mitut krahvkonda, kasutasid nad sageli hertsogi tiitlit. Kui krahvkond moodustas piiri muslimite valduste ja Frangi riigi vahel, anti selle valitsejale Frangi riigi tiitel markii.
9. sajandil moodustati Püreneede idaosas krahvkonnad, mis olid Barcelona krahvide apanaažid, sealhulgas Cerdanya krahvkond, Girona krahvkond ja Urgelli krahvkond.
9. sajandi algul algatas Karl Suur uue maaannetuse liigi – "aprisio", millega jagati ümber inimtühjade või mahajäetud alade maa, mis oli varem olnud keisri erakassa (fiskuse) valduses (kroonimaa). See andis maaomanikele eristaatuse, mis tähendas ulatuslikku, kuigi mitte täielikku sõltumatust. Ajaloolased on tõlgendanud "aprisio"t nii feodalismi varajase vormina kui ka mehhanismina, millega meelitada hõredalIt asustatud piirialadele asunikke. Sellised isemajandavad vabad maaomanikud olid krahvidele ja markiidele abiks, tulles vajaduse korral Frangi riigi piiri kaitseks oma relvadega ja relvastatud kaaskondlastega sõdima. "Aprisio" õigused (see prakt1ka sai alguse Septimaaniast) andis Frangi riigi valitseja isiklikult, nii et need tugevdasid ustavust keskvõimule vastukaaluks kohalikule võimule, mida teostasid krahvid ja markiid.
Keskvõimu kaugus ja sellega sidepidamise raskus võimaldas krahvkondadel kui peamiselt põllumajandusele tuginevatel feodaalüksustel sageli muutuda eneseküllasteks. Iga krahvkonda valitses väike pärilik sõjaline eliit. Tulevasel Kataloonia alal toimusid muutused sarnaselt teistel piirialade ja markidega. Näiteks esimese Barcelona krahvi Berà määras keiser 801, aga hiljem sai võimalikuks krahvivõimu ülevõtmine mõjukate isikute poolt (näiteks Sunifred [844–848]). See sai tasapisi tavaks, kuni krahvitiitel muutus päritavaks (esimesena pärandas tiitli Guifré Karvane, kes suri 897). Krahvkond sai "de facto" iseseisvaks, kui krahv Borrell II ei kinnitanud oma ustavust kuningas Hugues Capet'le ning hakkas iseseisvalt valitsema, sest ei kuningas Lothaire ega Hugues ei aidanud tal krahvkonda kaitsta muslimite juhi Al-Manşūri vastu, kuigi selle otsuse ju==ures võis oma osa etendada dünastiavahetus. Teised krahvkonnad säilitasid sidemed Prantsusmaa krooniga kauem.
Mõned krahvid taotlesid kuningalt ka Gootia vürsti ("princeps Gothiae") tiitlit.