tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Toksikoloogia

Toksikoloogia (algupäraselt pärit kreekakeelsest sõnast τοξικός – "toxicos" ehk mürgine) on bioloogial, keemial ja meditsiinil põhinev teadusharu, mis tegeleb kemikaalide kahjulike mõjudega elusorganismidele.
Toksikoloogia isaks on nimetatud Šveitsi päritolu arsti ja loodusteadlast Theophrastus Phillipus Auroleus Bombastus von Hohenheimi (1493–1541) (hüüdnimega Paracelsus). Paracelsus on tuntud toksikoloogia hüüdlause "Alle Dinge sind Gift und nichts ist ohne Gift; allein die Dosis macht, dass ein Ding kein Gift ist.", mis otsetõlkes tähendab, et "kõik asjad on mürgised ja ei ole olemas midagi, mis ei oleks mürgine; doos määrab selle, kas asi on mürgine või mitte". Seda hüüdlauset tõlgitakse sageli ka kujul "doos määrab mürgi" või ladina keeles "Sola dosis facit venenum".
Toksikoloogia üks peamisi alustalasid ongi seos kemikaali doosi ja sellele kemikaalile eksponeeritud organismil ilmnenud mõju vahel. Enamuse kemikaalide mõju elusorganismidele on doosist sõltuv; ehk madalatel doosidel kemikaalidel mürgist mõju ei ilmne. Üks toksikoloogias peamiselt kasutatavaid mõõtühikuid on LD50, mis märgistab poolletaalset doosi ehk kemikaali doosi, mis omab efekti poolele testpopulatsioonile. Kõige sagedamini kasutatavad testloomad on rotid või hiired, nende põhjal prognoositakse ka testkemikaalide mürgisust inimesele. Enamasti on aga kemikaalide toksilisus liigispetsiifiline ning liikidevaheline testide tulemuste ülekanne võib osutuda problemaatiliseks. Uuemad testmeetodid toksikoloogias hoiduvad aga loomadel testimisest, kasutades organismist eraldatud üksikud rakke ehk rakuliine.
Kemikaali toksilisuse määravad järgmised tegurid:
Näiteks: kemikaalid, mida on ohutu joogi koostises manustada, ei ole tingimata ohutud siis, kui neid verre süstida. 
Kõikide eelnimetatud tegurite ja kemikaalide toksilise mõju viiside testimiseks on välja töötatud erinevad testsüsteemid. Erinevaid protokolle kasutatakse akuutse ja kroonilise toksilisuse testimiseks, nahaärrituse ja allergiate tekkimise uurimiseks, reproduktiivtoksilisuse ja vähi tekkimise (kantserogeensuse) uurimiseks.
Näärmed

Nääre (ladina "glandula") on tsirkulatsioonisüsteemidega elusorganismi kudede epiteelrakkudest moodustunud elund, mille funktsioonideks on ka nõristus (ehk sekretsioon).
Näärmed on
Näärmerakud (nii ainu- kui ka hulkraksete omad) saavad lähteaineid vereringe kudedest. Rakkude sünteesitud ja edastatava nõre järgi eristatakse 
Roomajatel.
Maolistel.
Madudel on tuvastatud mitmeid sisenõristusnäärmeid: ajuripats, käbinääre, harknääre, kilpnääre, kõrvalkilpnäärmed, neerupealised, munandid, munasarjad.
Mao peas paikneb hulgaliselt näärmeid, nagu süljenäärmed ja Harderi nääre. Lisaks paiknevad madude peas Duvernoy näärmed, v.a inimeste suhtes mürkmadudeks liigitatud madudel, neil loetakse Duvernoy näärmete derivaadid mürgiaparaadi osaks ja neid nimetatakse vahel ka mürginäärmeteks. 
Nii emastel kui ka isastel madudel paiknevad kloaagiavausest saba suunas kõhu pool paarilised kloaaginäärmed.
Imetajatel.
Inimestel.
Tuntumad inimorganismi sisenõrenäärmed ehk endokriinnäärmed on
Lemmikneeme kivikülv

Lemmikneeme kivikülv (ka Aegna rändrahnud) on kivikülv Harju maakonnas Aegna saarel. 
Kivikülv koosneb 23 suuremast (ümbermõõt 8–25 m, kõrgus üle 1 m) ja 10 väiksemast rändrahnust. Rändrahnudest kõige suuremad on Tulekivi, Kultusekivi, Nurgaauguga kivi, Teravaservaline kivi ja Mälestuskivi.
Tulekivi (rändrahn)

Tulekivi (ka: "Sihi Suurkivi", "Lemmikneeme III") on rabakivist hiidrahn Harju maakonnas Aegna saarel Lemmikneeme kaelal hõredas männikus, Lemmikneeme kivikülvis. 
Tegemist on Aegna saare suurima rändrahnuga. Kivi pikkus on 12,5 m, laius 8,4 m, kõrgus 3,6 m ja ümbermõõt 35,1 m. Kivi maht on 275 m³. 
Tulekivi olevat kasutatud märgutule kohana kaluritele, et nad pimeduses saart leiaksid. 
Rahn on alates 1939. aastast üksikobjektina looduskaitse all ning jääb Aegna maastikukaitseala territooriumile.
Eerikukivi

Eerikukivi (ka "Eeriku kivi", "Maiekivi") on hiidrahn Harju maakonnas Aegna saarel.
Algaja kivi

Algaja kivi on gneisist hiidrahn Harju maakonnas Kuusalu vallas Tammistu külas.
Kivi pikkus on 10,1 m, laius 6,4 m, kõrgus 2,7 m ja ümbermõõt 29,1 m.
Rahnu küljed on järsud ja lagi tasane, veidi läände kaldu. See on lagunenud lõhede järgi mitmeks tükiks; lõhede laius on 2-3 cm.
Rahn pole üksikobjektina looduskaitse all, kuid jääb Lahemaa rahvuspargi territooriumile.
Allikmaa kivikülv

Allikmaa kivikülv (ka: "Allikmaa purunenud rändrahn") on kivikülv Lääne maakonnas Lääne-Nigula vallas. 
Kivikülvi moodustab rahnudekuhjum, mis on tekkinud kohapeal lagunenud ühest või kahest hiidrahnust.
Antu kivi

Antu kivi on rabakivist hiidrahn Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas Villemi külas. 
Kivi mõõtmed on järgmised: pikkus 10,5 m, laius 5,1 m, kõrgus 2,4 m ümbermõõt 26,5 m ja maht 66 m³.
Rahn on kirde-edelasuunas piklik, korrapäratu põhiplaaniga, järskude külgede ja lameda laega. Kirdepoolne ots on kiilusarnane.
Rahn on alates 1962. aastast üksikobjektina looduskaitse all.
Lehmja Suurkivi

Lehmja Suurkivi (ka: "Liivatee kivi", "Liivatee Suurkivi") on hiidrahn Harju maakonnas Rae vallas. 
Kivi mõõtmed on järgmised: pikkus 8,4 m, laius 6,4 m, kõrgus 2,7 m ja ümbermõõt 22,6 m.
Garissa University College

Garissa ülikooli kolledž on Keenias Garissas 2011. aastal Moi Ülikooli kolledžina varasema pedagoogilise instituudi baasil asutatud avalik kõrgkool. Õppeasutuses valmistatakse ette suur osa riigi pedagoogidest.
2015. aasta 2. aprilli varahommikul ründas umbes 200 km kaugusel Somaalia piirist asuvat ülikoolilinnakut grupp relvastatud Ash-Shabābi võitlejaid. Esialgsetel andmetel hukkus vähemalt 70 inimest, pantvangi võeti umbes pool tuhat inimest, umbes poolel tuhandel õnnestus põgeneda. Umbes 15 tundi kestnud vastasseisu käigus hukkus vähemalt 148 inimest, vähemalt 79 inimest sai haavata. Vastasseisu lõpus lendasid neli keha ümber lõhekainet kandnud ründajat õhku, teiste seas ka üks riigiametniku poeg, viies ründaja oli eelnevalt vahi alla võetud. Snaipri tabamustest hukkus vähemalt 20 julgeolekutöötajat.
Alo Jakin

Alo Jakin (sündinud 14. novembril 1986 Tartus) on eesti elukutseline jalgrattur. 
2014. ja 2019. aastal tuli ta Eesti meistriks grupisõidus. 
2014 - 2019 aastatel sõitis ta klubis Auber 93.
Fjodor Abramov

Fjodor Aleksandrovitš Abramov (vene keeles "Фёдор Александрович Абрамов"; 29. veebruar 1920 Verkola, Pinega maakond, Arhangelski kubermang – 14. mai 1983 Leningrad) oli vene kirjanik, külaproosa üks tähtsamaid esindajaid.
Elulugu.
Abramov kasvas üles lasterikkas perekonnas. Isa suri, kui Fjodor oli kaheaastane.
Ta lõpetas 1938. aastal keskkooli ja õppis edasi Leningradi ülikooli filoloogiateaduskonna. Aastal 1941 läks ta vabatahtlikuna rindele. Ta oli kaks korda haavatuna hospidalis. Aastal 1942 viidi ta üle jäätunud Laadoga järve tagalasse. Võõrkeelteoskuse tõttu teenis ta vastuluures. 
Õpingud lõpetas ta 1948. aastal. Ta kaitses 1951. aastal väitekirja Mihhail Šolohhovi loomingust. Aastatel 1951–1960 oli ta Leningradi ülikooli nõukogude kirjanduse kateedri dotsent. 
Kirjanikuna.
Alates 1949. aastast avaldas ta kirjandusteoseid ja kirjanduskriitilisi artikleid nõukogude kirjanduse kohta. Alates 1962. aastast tegutses ta vabakutselise kirjanikuna. Jutustustega "Pelageja" (1969), "Puuhobused" (1970) ja "Alka" (1972) oli ta üks loetumaid nõukogude autoreid. 
Suurt tähelepanu äratas tema eepiline romaanitsükkel "Prjaslinid" (1958–1978), milles kirjeldatakse Pekašino küla saatust sõjaajast kuni 1970. aastate alguseni. Pärast isa hukkumist sõjas sai perekonnapeaks 14-aastane Mihhail Prjaslin, kes pidi täismehe eest väljas olema. 
Talle jäi keskseks nõudeks "avameelsus", mis tekitas pingeid tsensuuriga. Kirjanduse ühiskondliku angažeerituse kompromissitu nõudmise tõttu on teda sageli võrreldud ülempreester Avvakumiga.
Brait Lelumees

Brait Lelumees (sündinud 1981) on eesti meesmaletaja. 
2005. aastal oli tema FIDE-reiting 2155. 
Ta sai 2005. aasta Eesti meistrivõistlustel males 2. koha.
Hugo-Eugen Väli

Hugo-Eugen Väli (ka "Hugo Väli"; 19. mai 1902 Üksnurme küla, Saue vald – 22. september 1944 Tallinn) oli eesti jalgpallur.
1925 liitus ta Tallinna Jalgpalli Klubiga (TJK). 1930 liitus ta Tallinna JS Estoniaga.
Ta oli 1928. aasta Pariisi OM-il Eesti jalgpallikoondise liige.
ISU-122

ISU-122 oli Nõukogude Liidu liikursuurtüki 122 mm A-19 tankikahuriga variant ISU-152-st.
Eellugu.
Iseliikuva suurtüki ISU-152 töötas välja J. J. Kotin Tšeljabinski tehases nr 100 juunist septembrini 1943. Väljatöötatav masin sai tehasenimetuseks "Objekt 241" (vene "Объект 241") ning oli ehitatud samaaegselt väljatöötatud tanki IS-1 šassiile (hiljem kasutati ka IS-2-e ja IS-2 mudel 1944 šassiisid). Esimene katsemasin valmis 1943. aasta oktoobris ning oktoobris-novembris toimusid masina tehase- ja polügoonikatsetused. 6. detsembril võeti masin relvastusse ning lasti seeriatootmisse.
Uus liikursuurtükk sarnanes oma eelkäija SU-152-ga, kuid oli tunduvalt kõrgema soomustorniga. Kinnises liikumatus soomustornis asusid nii juhtimis- kui ka lahingusektsioon koos pearelvaga. Mootor ja transmissioon paiknesid korpuse tagaosas. ISU-152 erines oma eelkäijast SU-152-st paksema soomuse ning tunduvalt töökindlamate seadmete, veermiku, transmissiooni ja jõuseadmete poolest. ISU-122 loodi 1944. aastal, kui Tšeljabinskis ei jõutud teha nii palju ML-20 haubitsaid kui tehti veermikke, ja selle asemele kohandati 122 mm korpusekahur A-19. See oli hea valik, sest selle kahuri mürsk sai algkiiruseks 789 m/s. Hiljem pandi ISU-122 peale kahur D-25S ja siis sai tank nimeks ISU-122S. ISU-122 oli kasutusel kuni 1970. aastateni.
Innar Mändoja

Innar Mändoja (sündinud 27. veebruaril 1978 Jõgeval) on eesti elukutseline jalgrattur.
Aastatel 1994–1996 tuli ta kolmel korral teatekrossis Eesti meistriks.
Mart Ojavee

Mart Ojavee (sündinud 9. novembril 1981 Tallinnas) on eesti jalgrattur.
2011 tuli ta Eesti meistriks maanteesõidus.
Sergei Zjukin

Sergei Zjukin (sündinud 19. jaanuaril 1972 Tallinnas) on Eesti maletaja, rahvusvaheline meister (2001). 
Ta on võitnud Eesti meistrivõistlustel kulla (1996) ja pronksi (2000).
Siim Roops

Siim Roops (sündinud 4. märtsil 1986 Tartus) on eesti jalgpallur.
2012–2013 mängis ta Norra klubis FK Jerv. 2014. aastast mängib Tartu FC Santoses.
Eesti jalgpallikoondises mängis ta 1 mängu 2007. aastal.
Viktoria Baškite

Viktoria Baškite (sündinud 6. augustil 1985 Tallinnas) on Eesti maletaja, naiste rahvusvaheline meister (2004). 
Ta on tulnud ühe korra Eesti meistriks naiste males (2000), 2 korda saanud hõbeda (2001, 2006) ja kolm korda pronksi (2002, 2003, 2005). Aastal 2001 võitis ta Eesti meistrivõistlused kiirmales.
Vladimir Žavoronkov

Vladimir Žavoronkov (vene keeles Владимир Жаворонков; sündinud 22. jaanuaril 1976 Narvas) on Eesti riigiametnik ja maletaja, rahvusvaheline meister (2004). Töötab Narva Kesklinna Koolis õpetajana. Alates 2022. aastast on ta Narva linnavolikogu esimees.
Vladimir Žavoronkov on lõpetanud 1993. aastal Narva Humanitaargümnaasiumi ning 1997. aastal Tartu Ülikooli Narva kolledži vene keele ja kirjanduse õpetaja (ajaloo õpetamise loaga) eriala. Seejärel jätkas õpinguid Tallinnas Rahvusvahelises Sotsiaalteaduste Rakenduslikus Kõrgkoolis LEX, mille lõpetas juristina.
Aastatel 1998–2007 töötas Vladimir Žavoronkov politseis uurijana, aastatel 2007–2013 Maksu- ja Tolliametis samuti uurijana.
Vladimir Žavoronkov võitis 1996. aastal Eesti meistrivõistlustel males pronksmedali. Ta on alates 2019. aastast Eesti Maleliidu juhatuse liige.
Poliitiline tegevus.
Vladimir Žavoronkov kandideeris 2021. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel Katri Raigi nimekirjas ja osutus valituks. 26. novembril 2021 teatati fraktsiooni Narva Tulevik loomisest Katri Raigi nimekirja alusel ja selle esimeheks valiti Vladimir Žavoronkov.
Kui 16. detsembril 2021 valiti endine Narva linnavolikogu esimees Katri Raik Narva linnapeaks, pidi Narva linnavolikogu valima uue esimehe. Selle ametikohale pakuti Narva Tuleviku fraktsioonist Vladimir Žavoronkovit ja Keskfraktsioonist Mihhail Stalnuhhinit. Nad ei osutunud esimeses voorus 23. detsembril valituks, sest said vastavalt 15 ja 12 häält (enamus oleks olnud 16 häält). 11. jaanuaril 2022 valiti esimeheks Vladimir Žavoronkov, kes sai 17 häält.
Torino mark

Torino mark (itaalia: "marca di Torino"), loodi kui marca Arduinica (hiljem mõnikord ka "Susa mark"), oli poliitiline üksus, mis tekkis keskaegses Itaalias 10. sajandi keskpaigas. See koosnes Piemonte maadest, ulatudes üle Po madaliku Lääne-Alpidest põhjas Liguuria mereni. See sisaldas Torino, Auriate, Albenga ja võib-olla Ventimiglia krahvkondi. Margi keskus oli Torino linn.
Loomine.
Mark moodustati "regnum Italicum" (Itaalia kuningriigi) territooriumi ümberkorraldamisel kolmeks margiks, mis said nimed valitsevate dünastiate järgi:
Arduinicite valitsemine.
Arduino il Glabro pandi Torino krahviks aastal 941 Hugues d'Arles poolt. Arduino vallutas saratseenidelt Torino ja Val di Susa. Aastal 964 nimetati Arduino keiser Otto I poolt Torino markkrahviks. Seejärel jätkasid Torino margi valitsemist Arduinicid. Arduino il Glabro poeg Manfredi I järgnes talle, ja tema poeg, Olderico Manfredi II, järgnes talle. Olderico Manfredi II ei saanud meessoost pärijat, nii jättis ta margi oma tütrele Adelaidele. Kuigi Adelaide oli "de facto" valitseja, ei saanud naine kanda markkrahvi tiitlit. Adelaide abikaasad, siis pojad ja lõpuks pojatütre abikaasa olid järjest Torino markkrahvid. Need mehed ei olnud Arduinici dünastia liikmed.
Margi kokkuvarisemine.
Pärast Adelaide surma aastal 1091 varises Torino mark kokku. Krahvivõim Torino linnas anti Torino piiskopile (1092) ja linnast endast sai kommuun (1091). Aastal 1092 nimetas keiser Heinrich IV oma poja Konradi Torino markkrahviks (Konrad oli Adelaide tütre Berta di Savoia poeg). Kuigi Konrad püüdis saavutada kontrolli margis, ei olnud tema võim kunagi tõhus ja tiitel oli suuresti nominaalne. Selle asemel neelas Torino margi põhjaosa Savoia, mida valitses teine Adelaide lapselaps Umberto II (mitu sajandit hiljem sai Torinost tema dünastia pealinn). Lõunas annekteeris Torino margi maad Adelaide vennatütre poeg Bonifacio del Vasto.
Torino markkrahvide loend.
Savoia dünastia.
Tiitlit kasutas hiljem Vittorio Emanuele di Savoia-Aosta, Savoia dünastia liige, milline valitses Itaaliat aastatel 1861 kuni 1946.
Anna Mosenkova

Anna Mosenkova (sündinud 13. juunil 1973 Tallinnas) on Eesti iluuisutaja (jäätantsija).
Ta lõpetas aastal 1990 Tallinna 8. Keskkooli ja aastal 2000 Rahvusvahelise Sotsiaalteaduste Rakendusliku Kõrgkooli LEX.
Tema partner on olnud 1994–1999 Dmitri Kurakin ja 1999–2002 Sergei Sõtšov. 
Ta on tulnud 1993–1996 ja 2001–2002 Eesti meistriks jäätantsus.
Larissa Netšeporuk

Larissa Netšeporuk (aastani 1998 Larissa Teterjuk; sündinud 24. detsembril 1970 Romnõs Ukrainas) on Ukraina päritolu Eesti endine kergejõustiklane.
Netšeporuk esindas kuni 2001. aastani Ukrainat.
2002. aasta Euroopa sisemeistrivõistlustel Viinis saavutas ta viievõistluses kaheksa koha 4319 punktiga, mis oli ühtlasi Eesti rekord. 2002. aasta Euroopa meistrivõistlustel Münchenis saavutas ta seitsmevõistluses 5953 punktiga 12. koha.
2003. aasta maailmameistrivõistlustel Pariisis saavutas ta 6154 punktiga seitsmenda koha.
2004. aasta sisemaailmameistrivõistlustel Budapestis sai ta viievõistluses 4227 punktiga seitsmenda koha.
Ta tuli aastatel 2002–2003 kaugushüppes kolm korda (sh ühe korra sisevõistlustel) Eesti meistriks.
Ta on kaks korda parandanud Eesti rekordit seitsmevõistluses.
Ta valiti 2001. ja 2003. aastal Eesti aasta naiskergejõustiklaseks.
Ragnar Rump

Ragnar Rump (sündinud 12. septembril 1991) on eesti jalgpallur, saalijalgpallur ja rannajalgpallur. 
Ta on Eesti rannajalgpalli koondise ja endine Eesti saalijalgpalli koondise mängija.
Ali Al-Gashamy

Ali Al-Gashamy (kasutatud ka nimekuju Ali Al Gashamy; sündinud 20. novembril 1989 Iraagis) on Norra jalgpallur. 
Ta on mänginud FC Floras.
Erik Midtgarden

Erik Midtgarden (sündinud 18. novembril 1987) on norra jalgpallur. 
Aastal 2011 mängis ta FC Floras.
Fjodor Koltšin

Fjodor Koltšin (24. veebruar 1957 Moskva – 8. aprill 2018) oli Eesti ja Nõukogude Liidu kahevõistleja.
Ta lõpetas aastal 1975 Otepää Keskkooli ja aastal 1982 Tartu Riikliku Ülikooli kehakultuuriteaduskonna.
Ta osales 1980. aastal Lake Placidi taliolümpiamängudel, kus sai 15. koha. 
1981 tuli ta Eesti NSV meistriks suusahüpetes ja ka kahevõistluses. 
Aastast 1996 töötas ta SA Tartu Kiirabi autojuht-tehnikuna. Ta on tegutsenud ka vabakutselise muusikuna.
Isiklikku.
Nii tema ema Alevtina Koltšina (1930–2022) kui isa Pavel Koltšin (1930–2010) olid murdmaasuusatajad. Tema abikaasa oli Laive Poska.
Geir André Herrem

Geir André Herrem (sündinud 28. jaanuaril 1988 Brynes Rogalandis) on Norra jalgpallur (ründaja). Ta mängib Rootsi kõrgliiga klubis Kalmar FF.
2011. aastal mängis ta Eesti Meistriliiga klubis FC Floras. Klubikarjääri jooksul on ta mänginud paljudes Norra klubides, põhiliselt madalamates liigades. Norra kõrgliigas on ta mänginud aastatel 2018–2019 Bodø/Glimti ridades.
Malawi kvatša

Malawi kvatša (ISO kood MWK) on Malawi rahaühik.
Kvatša võeti kasutusele 1971. aastal. Enne seda oli käibel Malawi nael, mis võeti kasutusele pärast iseseisvumist 1964. aastal.
Raha emiteerib Malawi keskpank. Käibel on rahatähed nominaalväärtusega 20, 50, 100, 200, 500 ja 1000 kvatšat ja mündid nominaalväärtuses 1, 5 ja 10 kvatšat. Varem on käibel olnud ka 1-, 5- ja 10-kvatšane rahatäht ja väiksema nominaalväärtusega mündid.
Cry Just a Little Bit

"Cry Just A Little Bit" on Suurbritannia laulja ja laulukirjutaja Michael Barratti (esinejanimega Shakin' Stevens) esitatud laul (al 1983), mis anti välja ka muusikavideona.
Tömpnina-rästik

Tömpnina-rästik ("Vipera latastei"; "Vipera latasti") on rästiku perekonna maoliik.
Klassifikatsioon.
Boscà olevat liigi kirjeldamisel kasutanud nii kirjapilti "latastei" kui ka "latasti" ja nimi võib tänapäevani vaidluse all olla.
Van Wallach jt (2014) on "Vipera latasti" nimetanud "nomen incorrigendum"'iks.
Tänapäeval liigitatakse see madu soomuseliste seltsi rästiklaste sugukonna rästiku perekonna maoliigina ja tema teaduslik ladinakeelne nimetus on "Vipera latastei".
Eestikeelne taksoni nimetus on tömpnina-rästik.
Alamliigid.
Veebipõhises roomajate taksonoomilises andmebaasis roomajate andmebaas on tömpnina-rästikul kaks alamliiki:
Kirjeldus.
Tömpnina-rästikute maksimaalne kehapikkus (keha koos sabaga) võib olla 72 cm, kuid üldiselt on nad lühemad – 50 cm pikkused.
Nende soomuste värvus on helehall, pruunjas või oliivipruun. Musta värvi seljasoomused moodustavad, sarnaselt hariliku rästikuga (levila enamasti ei kattu), siksakmustri. Piki keha külgi on rida musti ringe ehk laike.
Pea on, usutavasti süljenäärmete tõttu, kolmnurgakujuline ja ninamiku tipus paikneb tal sarv. Sabaots on kollane.
Paaritumine toimub kevadel, soodsate ilmastikuolude korral ka sügisel. Esmalt võtavad isased maod sookaaslastega mõõtu võitlustes. Madude võitluse käigus võivad nad tõusta poolest kehast püsti ja põimuda teineteise ümber, et vastast vastu maad suruda. Emb-kumb võib ka mõne aja möödudes ümber mõelda.
Emased suguküpsed maod roomavad esialgu isaste eest ära, aga isased jõuavad neile järele roomata ja õnne korral ka emase seljale roomates temaga paarituda. Suguküpsete tömpnina-rästikute sugulise paljunemise vormiks on vivipaaria. Emased sigivad kord kolme aasta jooksul. Graviidne emane tömpnina-rästik poegib, augustist kuni oktoobrini, 2–13 maopoega. 16–18 cm pikkused maopojad on üsna iseseisvad maod ja toituvad eeskätt putukatest.
Levila.
Tömpnina-rästikut võib kohata Marokos, Alžeerias, Portugalis ja Hispaanias. Tuneesias võib see liik olla välja surnud.
Kokkupuuted inimesega.
Need maod võib inimeste suhtes liigitada mürkmadudeks – nende hammustus võib esile kutsuda raske astmega mürgistusseisundi.
Vadim Feklistov

Vadim Feklistov (sündinud 6. aprillil 1981) on Eesti mägirattasõitja.
Aastal 2008 tuli ta Eesti meistriks "downhill"'is.
Uno Kajak

Uno Kajak (9. mai 1933 Tartu – 10. august 2019) oli eesti ja Nõukogude Liidu kahevõistleja, suusahüppaja ja treener. Teda peetakse Eesti kahevõistluse isaks . 
Ta lõpetas 1948. aastal Rakvere 2. algkooli, 1951. aastal Tallinna Kehakultuuritehnikumi ja 1956. aastal Tartu Riikliku Ülikooli kehakultuuriteaduskonna. 
Kajak hakkas sportima juba 7-aastaselt 1940. aastal. 
1956. aastal sai ta Cortina d’Ampezzo taliolümpiamängudel 26. koha. 
Aastatel 1951–1962 tuli ta Eesti meistrivõistlustel suusahüpetes 4 korda Eesti meistriks ning võitis 1 hõbe- ja 2 pronksmedalit; kahevõistluses tuli aga 3 korda Eesti meistriks ning võitis 1 hõbe- ja 1 pronksmedali, lisaks võitis hõbemedali 4 × 10 km teatesuusatamises. 1964. aastal tuli Eesti meistriks suvises kahevõistluses.
Tõnu Haljand

Tõnu Haljand (1. juuli 1945 Tallinn – 28. august 1997 Ähijärv, Võru maakond) oli eesti ja NSV Liidu suusahüppaja, kahevõistleja ja treener. 
Aastatel 1965–1976 sai ta Eesti NSV meistrivõistlustel kahevõistluses 5 kulda ja 4 pronksi ning suusahüpetes 2 kulda ja 2 hõbedat. 
Ta osales NSV Liidu koondises 1968. aasta Grenoble'i taliolümpiamängudel, kus sai kahevõistluses 12. koha. 
Aastatel 1966–1975 sai ta NSV Liidu meistrivõistlustel kahevõistluses 1 kulla, 1 hõbeda ja 2 pronksi. 
Tema tuntuim õpilane on Ago Markvardt, kellele ta oli esimene juhendaja.
Haljand on maetud Elva kalmistule.
Kelmė mõis

Kelmė mõis (leedu "Kelmės dvaras") on endine mõis Leedus Kelmė rajoonis Kelmės.
Mõisat on esmamainitud XVI sajandi alguses. Esimesed omanikud olid Kontautased, seejärel kuulus see Bartoševičitele, siis Hlebowiczitele ja 1549. aastast Solomereckitele. Kinnisvara inventuur aastast 1574 näitab, et toona oli mõisas kaks elanikku ning peahoone pooled olid teineteisest eraldatud ja neil olid eraldi sissepääsud. Jagatud olid ka kõrvalhooned: laudad, aidad, pagaritöökoda. 
1591. aastal läks mõis Grużewskite suguvõsa valdusse, jäädes nende kätte kuni võõrandamiseni 1940. aastal. 1831. aastal oli mõisa omanik Julius Gruževskis, kes organiseeris sealses piirkonnas tsaarivõimude vastu suunatud ülestõusu; pärast ülestõusu mahasurumist emigreerus ta Prantsusmaale. Viimased omanikud olid Gabrielė Gruževskienė ning tema tütred Sofija ja Adolfina, pärast mõisa võõrandamist küüditati nad Siberisse.
1780. aastal ehitati praegune, barokkstiilis peahoone. 1892. aastal rekonstrueeriti hoone arhitekt Franciszek Lehmanni projekti järgi, 1898. aastal võeti käsile pargikompleksi renoveerimine. Pärast mõisa võõrandamist asus hoones kool, seejärel kohaliku sovhoosi kontor. 1990. aastast asub hoones muuseum.
Üks põnevamaid ehitisi mõisakompleksis on väravahoone. Selle esimesel korrusel asus vangla. Hoone teisel korrusel asus Grużewskite raamatukogu, kus oli üle 5000 raamatu. 1941. aastal toimetati see Šiauliaisse ja anti muuseumile, 1952. aastal anti raamatud üle Leedu Teaduste Akadeemia raamatukogule. Linna käsutuses on üle 20 000 lehekülje raamatukogust pärinevaid arhiivimaterjale, ülejäänud materjale säilitatakse Leedu riigiarhiivis ja Leedu rahvusraamatukogus.
Kõrvalhoonetest on säilinud veel rahvalikus stiilis kontorihoone, vesiveski ja kaks mõisatööliste maja, XIX sajandil ehitatud piiritusevabrik ja meierei, XVIII sajandi teisel poolel ehitatud ait. Ait on restaureeritud ja moodustab osa muuseumist, restaureerimist rahastas 289 877 euro ulatuses Norra saatkond. Mõisakompleksi juures asub XVII sajandi teisel poolel rajatud park.
Margot Honecker

Margot Honecker (neiupõlvenimi Margot Feist; 17. aprill 1927 Halle – 6. mai 2016 Santiago, Tšiili) oli Saksa DV riigitegelane. Ta oli 1953. aastast abielus Erich Honeckeriga.
Margot Honecker oli pärit kingsepa perekonnast. Tema vanemad kuulusid Saksamaa Kommunistlikku Parteisse. Margoti isa Gotthard Feist oli 1930. aastatel kommunistliku tegevuse eest korduvalt vahistatud ning viibis aastatel 1937–1939 Buchenwaldi koonduslaagris.
Põhikooli lõpetamise järel õppis Margot Feist kaubandust ja töötas telefonistina. Aastatel 1938–1945 kuulus ta Saksa Tütarlaste Liitu. 1945. aastal astus Margot Feist Saksamaa Kommunistlikku Parteisse, mis pärast sotsiaaldemokraatide sundliitmist 1946. aastal nimetati ümber Saksamaa Sotsialistlikuks Ühtsusparteiks. 1946. aastal töötas ta esialgu Vaba Saksa Ametiühinguliidu Saksi-Anhaldi piirkonna juhatuses stenotüpistina. Samal aastal asus ta tööle Saksa Vaba Noorsoo Liitu, mille kesknõukogu sekretäriks sai ta 1948. aastal. Samuti oli ta alates 1948. aastast Ernst Thälmanni nimelise Pioneeriorganisatsiooni esimees. 1950–1954 oli Margot Feist Rahvakoja (parlamendi) liige. 1950. aastal sai ta ka Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee liikmekandidaadiks.
1950. aastate algul tutvus Margot Feist endast 15 aastat vanema ja abielus Erich Honeckeriga. 1. detsembril 1952 sündis neil tütar Sonja. Erich Honecker lahutas 1953. aastal abielu Edith Baumanniga ja samal aastal abiellus Margot Feistiga.
1955–1958 juhatas Margot Honecker Saksa DV Haridusministeeriumi õpetajahariduse osakonda. 1958. aastal sai ta Saksa DV haridusministri asetäitjaks ja 1963. aastal haridusministriks. Selles ametis oli ta kuni 1989. aasta novembri alguseni. 1963. aastal sai ta Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee liikmeks. Aastatel 1967–1990 oli ta taas Rahvakoja liige. 4. veebruaril 1990 astus ta vabatahtlikult Demokraatliku Sotsialismi Parteist (Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei järglasorganisatsioonist) välja. 
1991. aasta märtsis lendas Margot Honecker koos Erich Honeckeriga Nõukogude lennukiga Moskvasse, et vältida Erich Honeckeri arreteerimist. 1991. aasta augustisündmuste järel põgenesid nad Tšiili saatkonda, et vältida Saksamaale väljaandmist. Erich Honecker anti 1992. aasta juulis Saksamaale välja, Margot Honecker kolis Tšiilisse oma tütre Sonja Yáñez Betancourti juurde. 1993. aasta jaanuaris vabastati Erich Honecker vahi alt ja ka tema asus elama Tšiilisse oma tütre juurde.
2000. aastal avaldas Tšiili Kommunistliku Partei endine peasekretär Luis Corvalán raamatu "La otra Alemania, la RDA : conversaciones con Margot Honecker" ("Teine Saksamaa, SDV : vestlused Margot Honeckeriga").
Elu lõpuperioodil elas Margot Honecker Santiago eeslinnas La Reinas oma lapselapse majas.
Kelmė rajoon

Kelmė rajoon (leedu keeles Kelmės rajono savivaldybė) on 1. järgu haldusüksus (rajoon) endise Šiauliai maakonna aladel Leedus.
Rajoonis on 11 omavalitsust, selle pindala on 1705 km2 ja elanike arv oli 2014. aastal 30 303 inimest.
Rajoon moodustati 1950. aastal. Rajoon koosneb järgmistest valdadest: Kelmė, Kražiai, Kukečiai, Lioliai, Pakražantise, Šaukėnai, Tytuvėnai, Užventise ja Vaiguva vald. Omaette omavalitsused moodustavad veel Kelmė ja Tytuvėnai linnad.
Suurim asula on halduskeskus Kelmė (9059 inimest). Teised linnad rajoonis on Tytuvėnai ja Užventis. Lisaks asuvad rajoonis Karklėnai, Kražiai, Lioliai, Pašilė, Šaukėnai ja Žalpiai alevid. 2011. aasta seisuga olid elanikest 97,79% leedulased, 1,42% venelased, 0,05% ukrainlased, 0,04% sakslased, 0,04% poolakad ja 0,66% oli teistest rahvustest.
Rajooni tähtsamad jõed on põhjaosas voolav Venta jõgi koos lisajõgede Aunuva, Knituoja ja Gansėga, Dubysa koos lisajõgede Gryžuva ja Kražantega ning Jūra lisajõgi Ančia. 
Kelmė rajooni territooriumile jäävad osaliselt Varniai regionaalpark, Dubysa regionaalpark, Tytuvėnai regionaalpark ja Kurtuvėnai regionaalpark.
Tomas Ražanauskas

Tomas Ražanauskas (sündinud 7. jaanuaril 1976 Vilniuses) on leedu endine jalgpallur (poolkaitsja).
Aastatel 1997–1999 mängis ta Eesti Meistriliiga klubis Tallinna FC Flora. Lisaks mängis ta väljaspool Leedut veel Venemaa klubides Moskva Torpedo ja Naberežnõje Tšelnõ FK KAMAZ, Šveitsi klubis Servette FC, Rootsi klubides Malmö FF ja Trelleborgs FF, Norra klubides SK Brann ja Pors Grenland, Kreeka klubis Akratitos F.C., Küprose klubis Anorthosis Famagusta FC ning Aserbaidžaani klubis Bakuu İnter.
Ta kuulus Leedu jalgpallikoondisse koondisse aastatel 1995–2011.
Tambet Pikkor

Tambet Pikkor (sündinud 17. aprillil 1980 Tallinnas) on eesti kahevõistleja.
Manche'i departemangu haldusüksuste loend

Manche'i departemangu haldusüksuste loetelu toob ära kõik departemangu haldusüksused (alldepartemangud, kantonid ja vallad). Lisaks on toodud ka INSEE kood. 
Kantonid.
Departemangus on kokku 27 kantonit. Vallad Avranches (kogupindalaga 10,99 km²), Carentan-les-Marais (kogupindalaga 15,60 km²), Cherbourg-en-Cotentin (kogupindalaga 68,54 km²) ja Saint-Lô (kogupindalaga 23,19 km²) on jagatud mitme kantoni vahel. Igasse kantonisse mille vahel on vald jagatud kuulub ka kindel territoriaalne osa vallast. Kursiivis on toodud jagatud vallaga kantonite pindala kus puudub jagatud valla osa kantoni kogupindalast. Jagatud valla osad mis moodustavad ise kantoni jäävad andmete puudusel ilma pindala välja toomata.
Vallad.
Avranches
Avranches'i kanton
Barentoni kanton
Brécey' kanton
Ducey' kanton
Granville'i kanton
La Haye-Pesneli kanton
Isigny-le-Buati kanton
Juvigny-le-Tertre'i kanton
Mortaini kanton
Pontorsoni kanton
Saint-Hilaire-du-Harcouëti kanton
Saint-James'i kanton
Saint-Pois' kanton
Sartilly kanton
Sourdevali kanton
Le Teilleuli kanton
Cherbourg
Barneville-Carteret' kanton
Beaumont-Hague'i kanton
Bricquebec'i kanton
Cherbourg-Octeville-Edela kanton
Cherbourg-Octeville-Kagu kanton
Cherbourg-Octeville-Loode kanton
Équeurdreville-Hainneville'i kanton
Montebourgi kanton
Les Pieux' kanton
Quettehou kanton
Sainte-Mère-Église'i kanton 
Saint-Pierre-Église'i kanton
Saint-Sauveur-le-Vicomte'i kanton
Tourlaville'i kanton
Valognes'i kanton
Coutances
Bréhali kanton
Cerisy-la-Salle'i kanton 
Coutances'i kanton
Gavray' kanton
La Haye-du-Puitsi kanton 
Lessay' kanton
Montmartin-sur-Meri kanton 
Périers'i kanton
Saint-Malo-de-la-Lande'i kanton 
Saint-Sauveur-Lendelini kanton
Saint-Lô
Canisy kanton
Carentani kanton
Marigny kanton
Percy kanton
Saint-Clair-sur-l'Elle'i kanton
Saint-Jean-de-Daye' kanton
Saint-Lô-Ida kanton
Saint-Lô-Lääne kanton
Tessy-sur-Vire' kanton
Torigni-sur-Vire' kanton
Villedieu-les-Poêles'i kanton
Oskar Veldemann

Oskar Veldemann ka Veldeman; pseudonüüm "Ove" ja "O-we"; 8. detsember 1912 Viljandi – 24. detsember 1942 Suhhobezvodnoje vangilaager, Vene Föderatsioon, Gorki oblast, Nõukogude Liit. Ta oli eesti motosportlane, purilendur, suusahüppaja, spordiajakirjanik, följetonist ja karikaturist.
Oskar Veldemann õppis Kantreküla algkoolis ja Viljandi kaubanduskoolis. Joonistamist õppis Gori juures. 1930. aastatel hakkas karikatuure ja šarže joonistama, neid avaldati ajalehtedes Sakala ja Oma Maa. 1934. aastast töötas ta Uudislehes karikaturisti ja ajakirjanikuna, lisaks oli ka Rahvalehe toimetuse liige. 
Veldemann tuli neli korda (1933, 1936–1937 ja 1940) Eesti meistriks suusahüpetes. 1934. ja 1935. aastal tuli ta Eesti meistriks hipodroomisõidus. Aastatel 1939–1940 töötas ta Kadrioru Noortepargi instruktorina. Veldemann kuulus Tallinna Spordipressi Klubisse. 
22. juunil 1940 toimus Tallinnas Kadriorus Nõukogude okupatsiooni vastane meeleavaldus. Demonstratsioonil osalejad valisid neljaliikmelise delegatsiooni, kes said ülesandeks viia Vabariigi Presidendile lilled. Üks delegatsiooni valituist oli Oskar Veldemann. President Konstantin Päts sel ajal Kadrioru lossis ei viibinud ning lilled anti üle kindral Aleksander Jaaksonile. 
Stalinliku okupatsioonirežiimi esindajad arreteerisid Veldemanni 3. septembril 1940 süüdistatuna kuulumises Nõukogudevastasesse organisatsiooni. 16. detsembril 1941 mõistis NKVD erinõupidamine Veldemanni KrK § 58-10 alusel 10 aastaks vangi. Ta suri Nõukogude Venemaal Gorki oblastis Suhhobezvodnoje vangilaagris.
Isiklikku.
Tema isa oli Viljandi linavabrikant Mihkel Veldemann.
Hans-Joachim Hoffmann

Hans-Joachim Hoffmann (10. oktoober 1929 Bunzlau (tänapäeval Bolesławiec, Poola) – 19. juuli 1994 Berliin) oli Saksa DV riigitegelane.
Pärast põhikooli õppis Hans-Joachim Hoffmann elektrimontööriks ja töötas sel erialal aastatel 1945–1948. 1946. aastal astus ta Saksamaa Sotsialistlikku Ühtsusparteisse ning töötas 1948. aastast eri ametikohtadel Saksa Vaba Noorsoo Liidu ja Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei piirkonnajuhatustes peamiselt Leipzigis. 1953–1955 õppis ta parteikõrgkoolis. Seejärel oli ta parteitööl Eilenburgis ja Leipzigis.
Aastatel 1972–1973 oli ta Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee kultuuriosakonna juhataja. 1976. aastast oli ta Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee liige. 1976. aastast kuni 1990. aasta märtsini oli ta Rahvakoja (parlamendi) liige.1973. aastast kuni 1989. aasta novembri alguseni oli Hans-Joachim Hoffmann Saksa DV kultuuriminister. Hoffmanni peeti suhteliselt liberaalsete vaadetega ministriks, kuid Saksa DV üldist poliitikat ei suutnud ta kuigivõrd mõjutada.
Itaalia 1629.–1631. aasta katkuepideemia

Itaalia 1629.–1631. aasta katkuepideemia oli rida Itaalia põhja- ja keskosa laastanud muhkkatku puhanguid. See epideemia, mille kohta sageli kasutatakse nimetust Milano suur katk, võis nõuda miljon inimelu ehk tappa ligikaudu 25% sealsest rahvastikust. Seda episoodi peetakse üheks musta surmaga alanud sajanditepikkuse teise muhkkatku pandeemia hilisemaks puhanguks.
Puhangud.
Kolmekümneaastase sõja (1618–1648) käigus toimunud vägede liikumise tulemusena kandsid Saksamaa ja Prantsusmaa väed katku aastal 1629 Mantova linna. Haigusega nakatunud Veneetsia väed taganesid Itaalia põhja- ja keskossa, levitades nakkust ka seal.
1629. aasta oktoobriks jõudis katk Lombardia suurde kaubanduslikku keskusse Milanosse. Kuigi linn käivitas tõhusad rahva tervisega seotud meetmed, kehtestades sealhulgas karantiini ja piiras elanike kokkupuuteid saksa sõdurite ja kaupadega, hõõgus katkunakkus edasi. 1630. aasta märtsis aset leidnud suur puhang oli seotud karnevalihooaja alguses vähendatud hügieenimeetmetega. Sellele järgnes teine laine 1631. aasta kevadel ja suvel ning Milano 130 000 elanikust suri ligikaudu 60 000.
Lombardiast ida pool jõudis nakkus Veneetsiasse aastatel 1630–1631. Katk tabas Veneetsia linna rängalt ja sealsest 140 000 elanikust suri 46 000. Mõned ajaloolased arvavad, et see drastiline elanike arvu vähenemine ja selle mõju kaubandusele tõi lõpuks kaasa Veneetsia kui olulise majandusliku ja poliitilise jõu tähtsuse languse. Kirikuriigi valduses olnud Bologna linn kaotas hinnanguliselt 15 000 elanikku katkule ning katk mõjutas rängalt ka selle naabruses asunud Modenat ja Parmat. See katkupuhang levis aga ka põhja poole Tirooli maakonda ja Austria lääneosa ning Itaalia põhjaosa Alpidesse.
Hilisemad muhkkatkupuhangud Itaalias olid näiteks Firenzes aastatel 1630–1633 ning Napolit, Roomat ja Genovat ümbritsevatel aladel aastatel 1656–1657.
Katkuohvrite arv.
Mõne linna elanike arv enne ja pärast katku:
Kirjanduses.
Milanos 1630. aastal möllanud katk saadab Alessandro Manzoni romaani "Kihlatu" (itaalia keeles "I promessi sposi") mitut peatükki. Kuigi tegemist on ilukirjandusliku teosega, on seal leiduvad katkust laastatud Milanos toimunu ja sealsete olude kirjeldused täiesti ajaloolised ja ulatuslikult dokumenteeritud autori poolt läbi töötatud tähtsaimate allikate põhjal.
Raamatust algselt välja võetud osa, mis kirjeldas kolme väidetava "katkulevitaja" ajaloolist kohtumõistmist ja hukkamist, avaldati hiljem pamfletis "Autuse samba ajalugu" ("Storia della colonna infame").
Diana Abgar

Diana Abgar (armeenia Անահիտ Աբգարյան, Anahit Abgarjan; neiupõlves Anahit Agabekjan 12. oktoober 1859 Yangon – 8. juuli 1937 Yokohama) oli armeenia kirjanik ja diplomaat, Armeenia Vabariigi saadik Jaapanis 1918–1920. Ta oli esimene naine, kes oli määratud saadikuametisse.
1889 abiellus ta Yangonis Pärsiast pärit India armeenlasest kaupmehe Mikael Abgariga. Noorpaar asus elama Jaapanisse Kōbesse. 1892 avaldas ta oma esimese romaani "Susan". Pärast abikaasa surma 1906. aastal jätkas ta kirjanduslikku tegevust kirjutades peamiselt armeenlaste genotsiidist ning võttis üle ettevõtte juhtimise. 1918 määrati ta Armeenia diplomaatiliseks esindajaks ja peakonsuliks Jaapanis. Tänu tema tegevusele sai Jaapanist üks esimesi riike, mis 1920. aastal tunnustas Armeenia Vabariiki.
Lihavõttejänes

Lihavõttejänes on lääne popkultuuris mütoloogiline olevus, kes ülestõusmispühade ajal peidab laste jaoks majja või aeda lihavõttemune ja maiustusi. 
Lihavõttejänesest on teateid vähemalt 17. sajandist, mil seda mainis Georg Franck von Franckenau tekstis "De ovis paschalibus" ("Lihavõttemunadest", 1682).
Mütoloogias seostuvad jänesed kevade ja viljakusega, munad aga ülestõusmis- ehk munapühadega, mil kristlikus traditsioonis lõpeb paast ning lubatakse taas süüa mune ja liha.
Illimar Pärn

Illimar Pärn (sündinud 27. oktoobril 1988) on eesti suusahüppaja. 
2005. aastal oli ta suusahüpete maailma karikasarja Lahti etapil Eesti võistkonna liige.
Individuaalselt tegi ta maailma karikasarja debüüdi 2010. aastal Kuopios.
Glen Atle Larsen

Glen Atle Larsen (sündinud 24. augustil 1982 Stordis) on Norra jalgpallur (poolkaitsja/ründaja).
Aastal 2002 mängis ta Eesti Meistriliigas FC Floras ja 2002–2003 FC Valgas.
Aastatel 2004–2005 mängis ta Šotimaa klubis Dundee ja aastatel 2005–2007 Iirimaa klubis St Patrick's Athletic.
Hans Bentzien

Hans Bentzien (4. jaanuaril 1927 Greifswald – 18. mai 2015 Bad Saarow) oli Saksa DV riigitegelane.
Põhikooli lõpetamise järel õppis Hans Bentzien õpetajaks. Ta oli Hitlerjugendi liige ja astus 1944. aastal Natsionaalsotsialistlikku Saksa Töölisparteisse. Samal aastal kutsuti ta esmalt Riigi Tööteenistusse ja novembris mobiliseeriti Wehrmachti. 1945. aastal langes ta Briti vägede kätte sõjavangi.
Sõjavangistusest tagasipöördumise järel astus Bentzien 1946. aasta märtsis Saksamaa Kommunistlikku Parteisse, mis sama aasta aprillis sotsiaaldemokraatide sundliitmise järel sai nimeks Saksamaa Sotsialistlik Ühtsuspartei. Parteisse astudes ei varjanud ta oma varasemat liikmesust Natsionaalsotsialistlikus Saksa Töölisparteis. Aastatel 1946–1948 töötas ta õpetajana Greifswaldis. 1948–1950 õppis Bentzien Greifswaldi ülikoolis ja Jena ülikoolis ajalugu. 1950–1955 oli ta parteitööl Geras ja Jenas. 1955–1958 õppis ta Moskvas kõrgemas parteikoolis, mille lõpetas ühiskonnateaduste alal.
1958–1961 oli ta Halle Saksamaa Sotsialistlik Ühtsuspartei ringkonnajuhatuse kultuuri- ja hariduse sekretär. Samal ajal oli ta ka Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee Poliitbüroo kultuurikomisjoni liige.
1961–1966 oli Hans Bentzien Saksa DV kultuuriminister. Ministriametis tekkis Bentzienil konflikt Paul Fröhlichi ja Walter Ulbrichtiga Leipzigi Johannese kiriku ja Ülikoolikiriku varemete lammutamise küsimuses. 1965. aastal avalikustati Lääne-Saksamaa ajakirjanduses Hans Bentzieni omaaegne kuulumine Natsionaalsotsialistlikku Saksa Töölisparteisse. Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee 11. pleenumil 12. jaanuaril 1966 vabastati Hans Bentzien kultuuriministri ametist.
1966–1975 oli Hans Bentzien kirjastuse Neues Leben direktor. 1975–1977 oli ta Saksa DV raadios kuuldemängude osakonna juhataja. 1977–1979 oli ta Saksa DV Riikliku Telekomitee aseesimees. Seejärel töötas ta Saksa DV Televisiooni (Deutscher Fernsehfunk) publitsistikaosakonnas. 1989–1990 oli ta Saksa DV Televisiooni peaintendant.
1997. aastal avaldas ta Claus von Stauffenbergi elulooraamatu "Claus Schenk Graf von Stauffenberg. Der Täter und seine Zeit". Raamatu kordustrükk ilmus 2004. aastal.
Elu lõpuperioodil elas Hans Bentzien pensionärina Brandenburgi liidumaal Bad Saarowis.
Toonus Pluss

Toonus Pluss on Eesti seiklusmatkaklubi, mis alustas tegevust 1992. aastal. 
Klubi eestvedajaks on Toomas Uibo.
Toonus Pluss tegeleb peamiselt kanuumatkadega, aga korraldatakse ka muid virgestustegevusi. 
Kanuumatku alustati Ahja jõe Koorvere-Valgemetsa-Kiidjärve-Saesaare-Otteni (Valgesoo) lõigul. 
Järgitakse loodushoidlikke põhimõtteid: kaldalviibimise paigad koristatakse, matkajatele tutvustatakse jõge ja kanuusõidu tehnilist poolt, kohalikku elanikkonda ja elustikku püütakse võimalikult vähe häirida. 
Uudse veesõiduki kanuuga korraldatud matkad Ahja jõel olid Eestis esimesed ja Toonus Plussi tööd tunnustati 1997. aastal tiitliga "Lõuna-Eesti parim turismiobjekt/projekt".
Klubi nimi on aegade jooksul muutunud (algselt tervisespordiklubi) kuid tegevus on jäänud samaks – looduses mõtestatud liikumise pakkumine.
Olev Vinn

Olev Vinn (sündinud 26. jaanuaril 1971 Tallinnas) on paleontoloog (paleoökoloog) ja geoloog.
Elukäik.
1989. aastal lõpetas Vinn Tallinna 3. Keskkooli bioloogia klassi ja 1993 Tartu Ülikooli bioloogia-geograafiateaduskonna geoloogia erialal. 1995. aastal sai ta TÜ-s magistrikraadi paleontoloogia ja stratigraafia alal kaitstes väitekirja "The Arenig graptolite zonation in the Baltic and Moscow syneclises". 1995–2001 oli Vinn TÜ geoloogia instituudi doktorant ning 2001. aastal kaitses doktoritöö geoloogias väitekirjaga "Morphogenesis and phylogenetic relationships of clitambonitidines, Ordovician brachiopods". 
Ta oli aastatel 2001–2006 Tartu Ülikooli geoloogia instituudi teadur, 2006–2007 erakorraline vanemteadur ning 2007–2022 ökoloogia ja maateaduste instituudi vanemteadur. Alates 2021. aastast on ökoloogia ja maateaduste instituudi paleontoloogia kaasprofessor. 
Osalenud teadusuuringutes paljudes maailma teadusasutustes. Suurbritannia Paleontoloogia Assotsiatsiooni (1996–) ja USA Paleontoloogia Ühingu liige (1997–). Alates 2021. aastast toimetaja ja juhatuse liige.. Alates 2025 aastast on geoloogia tippajakirja "Geology" toimetuse kolleegiumi liige . Lisaks kuulub arvukate teiste Web of Science indekseeritud paleontoloogia, bioloogia ja geoloogia teadusajakirjade toimetuse kolleegiumitesse . Kuulub maailma 2% teadustippude hulka. 
Teadustöö.
Peamisteks teadustöö suundadeks on evolutsiooniline paleoökoloogia ja biomineralisatsioon. Lisaks on tegelenud ihnofossiilide ja bioerosiooni uurimisega. Palju töid on pühendatud rõngussidele ja teistele ussilaadsetele organismidele alates eelkambriumist kuni tänapäevani. Biomineralisatsiooni vallas on pakkunud välja uue serpuliidide biomineralisatsiooni mudeli. Paleoökoloogia vallas on olulisel kohal olnud sümbioosi uuringud. Geoloogilise ajajaotuse osas on enamus töid kirjutanud Paleosoikumi ja Mesosoikumi faunade kohta. Kokku on kirjutanud üle 250 eelretsenseeritava teadusartikli.
Val-d'Oise'i haldusüksuste loend

Val-d'Oise'i departemangu haldusüksuste loend toob ära kõik departemangu haldusüksused (alamdepartemangud, kantonid ja vallad). Lisaks on toodud ka INSEE kood. 
Kantonid.
Departemangus on kokku 21 kantonit. Vallad Argenteuil (kogupindalaga 17,22 km²) ja Cergy (kogupindalaga 11,65 km²) on jagatud mitme kantoni vahel. Igasse kantonisse mille vahel on vald jagatud kuulub ka kindel territoriaalne osa vallast. Kursiivis on toodud jagatud vallaga kantonite pindala kus puudub jagatud valla osa kantoni kogupindalast. Vallad mille osad moodustavad ise kantoni jäävad andmete puudusel ilma pindala välja toomata.
Pekka Ervast

Pekka Elias Ervast (26. detsember 1875 Helsingi – 22. mai 1934 Helsingi) oli soome okultist ja teosoof.
Pekka Ervast oli pärit kultuursest ja vabameelsest rootsikeelsest perekonnast. 1893. aastal asus ta õppima Helsingi Ülikooli filosoofiateaduskonna ajaloo-keeleteadusosakonnas. Kuid ta pettus ülikoolis ja katkestas õpingud 1896. aastal.
Teosoofiaga puutus Pekka Ervast esimest korda kokku 1894. aastal. 1895. aasta sügisel astus ta Teosoofia Seltsi Rootsi osakonda. Kui 1907. aastal asutati Teosoofia Seltsi Soome osakond, sai Ervast selle peasekretäriks ja ta oli selles ametis kuni 1917. aastani. Kuid vähehaaval tekkisid Ervastil Teosoofia Seltsiga erimeelsused ning 1920. aastal ta lahkus sealt ja asutas uue organisatsiooni Ruusu-Risti, mille juhatajana ta tegutses kuni oma surmani. 
Oma eluajal avaldas Pekka Ervast ligikaudu 70 okultistlikku ja esoteerilist raamatut.
Ta on maetud Helsingi Hietaniemi kalmistule.
Monaghani krahvkond

Monaghani krahvkond (iiri keeles "Contae Mhuineacháin") on krahvkond Iirimaa põhjaosas Ulsteri provintsis. Krahvkond on nime saanud oma suurima linna ja keskuse Monaghani järgi. Monaghani krahvkond on Ulsteri väikseim pindala kui ka rahvaarvu poolest.
Monaghani krahvkonna suurimad linnad on Monaghan, Carrickmacross, Castleblayney, Clones ja Ballybay.
Mall Siniveer

Mall Siniveer (sündinud 12. märtsil 1950) on eesti muuseumitöötaja. 
Ta on lõpetanud 1968. aastal Keila 1. Keskkooli ning 1985. aastal Tallinna Pedagoogilise Instituudi raamatukogunduse ja bibliograafia erialal. 
Ta on töötanud Eesti Ajaloomuuseumis ja 1988. aastast Harjumaa Muuseumi peavarahoidjana ning alates 2015. aastast samas fondihoidjana. Veebruarist 2024 pensionil. 
Siniveer on üks neist Keila kodu-uurimisringi liikmetest, kes tegid 1985. aastal kodanikualgatuse korras oma kirjaga täitevvõimu ametkondadele Harjumaa Muuseumi asutamise ettepaneku. Muuseum loodigi 30. augustil 1988 ja Mall Siniveer on olnud selle muuseumi ülesehitajaid. Ta on juhtinud eksponaatide kogumisretki Keilas ja selle ümbruses, hiljem ka teistes Harjumaa valdades.
Siniveer on lisaks muuseumi kogu hoidmisele näituseideede autor ja näituste koostaja, samuti asjatundlik nõuandja Keila ajalugu puudutavates küsimustes.
Jonatan Johansson

Jonatan Lillebror Johansson (sündinud 16. augustil 1975 Stockholmis) on Soome endine jalgpallur (ründaja).
Klubikarjääri jooksul mängis Johansson Soome klubides Pargas (1994), TPS (1995–1997 ja 2010–2011), Eesti Meistriliiga klubis FC Flora (1997), Šotimaa klubides Rangers (1997–2000), Hibernian ja St Johnstone (2009–2010), Inglismaa klubides Charlton Athletic (2000–2006) ja Norwich City (2006) ning Rootsi kõrgliiga klubis Malmö FF (2006–2008).
Soome jalgpallikoondises mängis Johansson aastatel 1996–2010 kokku 106 korda ja lõi 22 väravat.
Pärast jalgpallurikarjääri lõppu on Johansson töötanud treenerina Šotimaal ja Soomes. Aastatel 2018–2019 oli ta Šotimaa klubis Greenock Morton peatreener. Alates 2020. aastast on ta olnud TPS-i peatreener.
Martin Loo

Martin Loo (sündinud 9. aprillil 1988 Tallinnas) on eesti jalgrattur.
Ta on tulnud 18 korral Eesti meistriks: 2010–2019 ja 2021 maastikusõidus, 2017 maastikumaratonis, 2015–2018 ja 2020 tsüklokrossis ning 2021 teatekrossis.
Tema õde on jalgpallur Katrin Loo.
Aleksandr Kulik

Aleksandr Kulik (sündinud 23. juulil 1981 Sillamäel) on Eesti endine jalgpallur. 
2009–2011 mängis ta klubis JK Sillamäe Kalev. 2011–2012 mängis ta Narva Transis.
Detsembris 2014 määrati talle 6-aastane mängukeeld (kuni 5. detsembrini 2020) kihlveopettuses osalemise eest.
Aleksei Vasko

Aleksei Vasko (sündinud 13. veebruaril 1988) on eesti jalgpallur. 
Ta on mänginud Lasnamäe Ajaxis. Ta on mänginud ka Eesti poiste jalgpallikoondises.
Pürenee kaljukits

Pürenee kaljukits, ka "ibeeria kaljukits", ("Capra pyrenaica") on veislaste sugukonda kitslaste alamsugukonda kuuluv sõraline.
Klassifikatsioon.
Pürenee kaljukitsel on neli alamliiki:
Kirjeldus.
Need pruuni kuni hallika karvkattega kaljukitsed elavad loodusliku levila piires (Portugal, Hispaania) mägedes. Turjakõrgus on 65–75 cm ja kehakaal emastel 40 kg ja sokkudel 80 kg.
Alo Suurna

Alo Suurna (aastani 1936 Albert Schultz; 9. mai 1913 Tartu – 8. detsember 2008 Köping, Rootsi) oli eesti korvpallur ja korvpallitreener.
Ta tuli 1934, 1936 ja 1937 Eesti meistriks ja sai 1931, 1933, 1935 ja 1938 meistrivõistlustel hõbeda.
1939. aastal oli Soome korvpallikoondise peatreener. Ta osales Soome meeskonna mängiva treenerina tolle aasta Euroopa meistrivõistlustel.
Erika Hendsel

Erika Hendsel (sündinud 7. novembril 1997 Tallinnas) on endine eesti tennisist. 
7. oktoobril 2013 oli ta naiste üksikmängu WTA edetabelis 1101. kohal. 
Ta on mänginud Eesti koondises Fed Cupil, kus tema võitude-kaotuste suhe on 0:2.
Eva Paalma

Eva Paalma (sündinud 21. detsembril 1994 Tallinnas) on eesti endine tennisist. 
Elulugu.
Ta lõpetas aastal 2014 Tallinna Reaalkooli, 2018 Texase A&amp;M Ülikooli bakalaureuseõppe turunduse erialal ja 2019 Texase A&amp;M Ülikooli magistriõppe turunduse erialal. 
Paalma on tennisega tegelnud 2004. aastast, tema juhendajateks on olnud Aita Põldma, Ain Suurthal, Andrei Luzgin, Andres Kuhi, Peeter Lamp, Movses Kazinjan, Märten Tamla. Ta sai aastal 2010 EM-il tütarlaste paarismängus koos Anett Kontaveidiga 5. koha, kuulus 3 korda (2012–2014) Fed Cupi Eesti naiskonda, võitis 2013 paarismängus 2 Rahvusvahelise Tenniseföderatsiooni (ITF) turniiri ja jõudis üksikmängus veerandfinaali, tuli 2 korda üksikmängus (2012–2013), 5 korda paarismängus (2011–2015) ja 2 korda segapaarismängus (2013, 2015) Eesti meistriks, oli 3. novembril 2014 naiste üksikmängu WTA edetabelis 934. kohal. 
Paalma töötas pärast ülikooli lõpetamist USA-s Celltex Therapeutics Corporationis, Cedar Gate Technologiesis ja PwC-s. Ta on 2023. aastast Tervisekassa raviteekondade arendamise teenusejuht ja Nuvance OÜ juhatuse liige. 
Isiklikku.
Tema ema on juhtimis- ja terviseekspert Ester Eomois.
Harri Kullas

Harri Kullas (sündinud 1. märtsil 1992 Helsingis) on eesti-soome motokrossisõitja.
2018. aastal esindab ta Eestit viiendat korda järjest Rahvuste Motokrossil.
Varem on ta esindanud ka Soomet.
Heidi Raju

Heidi Raju (sündinud 5. juulil 1990 Tallinnas) on eesti murdmaasuusataja. 
2015. aastal võitis ta Alutaguse maratoni.