tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Pico Viejo

Pico Viejo (ka Montaña Chahorra) on kihtvulkaan Hispaanias Tenerifel. 
Pico Viejo asub Teide vulkaani edelanõlval paari kilomeetri kaugusel tipust. Vulkaani geograafilised koordinaadid on .
Vulkaani kõrgus on 3135 meetrit ja see on Teide järel kõrguselt teine mägi Kanaari saartel. Pico Viejo purskas viimati 1798. aastal.
Vulkaani kraatri läbimõõt on umbes 1 km ja sügavus üle 250 meetri.
Pico Viejo ja Teide ümbruse hõlmab Teide rahvuspark.
Väimela mõisa Richterite kalmistu

Väimela mõisa Richterite kalmistu on kalmistu Põlva kihelkonnas Võrumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Loosu külas Võru vallas Võru maakonnas. Kalmistu jääb Väimela mõisa südamest linnulennult 2,2 km kaugusele lõunaedelasse.
Kalmistu rajati 1820. aasta paiku, kui mõisa valdajad olid Richterid. 
Kalmistule on väidetavalt maetud umbes 45 inimest, praegu on see jäetud maha ja rüüstatud.
United Launch Alliance

United Launch Alliance (ULA) on Lockheed Martin Space Sytemsi ja Boeing Defense, Space &amp; Security ühisettevõte. ULA moodustati 2006. aasta detsembris, kui ühendati mõlema USA valitsusele rakettide üleslennutamise teenust osutava ettevõtte meeskonnad. Selle teenuse kasutajate hulka kuuluvad Ameerika Ühendriikide Kaitseministeerium, NASA ja teised USA valitsusasutused.
ULA osutab lasti kosmosesse toimetamise teenuseid kolme ühekordselt kasutatava kanderaketisüsteemiga, milleks on Delta II, Delta IV ja Atlas V. Atlase ja Delta raketipered on kasutusel olnud juba enam kui 50 aasta jooksul. Nendega on maailmaruumi toimetatud mitmesugust lasti, sealhulgas meteoroloogia-, telekommunikatsiooni- ja militaarotstarbelisi tehiskaaslasi. Samuti on neid kasutatud teadusmissioonidel süvakosmosesse ja planeetidevahelistel uurimismissioonidel. ULA on ilmaruumi saatnud ka valitsusväliste organisatsioonide tehissatelliite. 
Lockheed Martin on säilitanud õiguse Atlasega kommertsteenuste osutamiseks. Boeingule kuuluvad samasugused õigused Delta osas.
Prostaglandiinid

Prostaglandiinid on rühm füsioloogiliselt aktiivseid hormoonisarnaseid lipiide. Prostaglandiinide (PG) molekulides esineb 20 süsinikuaatomit, sh tsüklopentaani ring.
Üks oluliste bioloogiliste protsesside regulaatorite klass on eikosanoidid: prostaglandiinid, tromboksaanid, prostatsükliinid ja leukotrieenid. Nende ensümaatiline biosüntees lähtub küllastumata C20-karboksüülhapetest, nagu näiteks arahidoonhape.
1930. aastatel saadi jäära seemnepõiekestest struktuurilt sarnaste ühendite rühm, mida hakati kutsuma prostaglandiinideks. Prostaglandiinid arvati pärinevat eesnäärmest. Praeguseks on teada, et prostaglandiine leidub peaaegu kõigis loomsetes kudedes, kus neil on erinevad regulatiivsed funktsioonid, nagu bronhiaallihaste lõdvestamine ja kokkutõmbamine, vereliistakute agregatsioon ja disagregatsioon, sünnituse esilekutsumine ja põletiku regulatsioon. Prostaglandiinidele on iseloomulik, et juba väga väiketel kogustel on märkimisväärne füsioloogiline toime.
Prostaglandiinidega seotud uurimis- ja juurutustöö Eestis.
1975. aastal tuli Põlevkivi Instituudist Teaduste Akadeemia Keemia Instituuti Ülo Lille ja pani aluse maailmas kuumaks teemaks tõusnud koehormoonide – prostaglandiinide uurimisele. Eesmärgiks oli PG-de saamisvõimalused (pool- ja täissüntees) ning vastavate inim- ja veterinaarses meditsiinis kasutatavate preparaatide väljatöötamine. Professorid Ülo Lille ja Nigulas Samel ning dr Ivar Järving said koos kollektiiviga 2002. aastal Eesti Vabariigi teaduspreemia tööde tsükli "Prostaglandiinide biosüntees korallides" eest. Sellesuunaline uurimistöö kandus 2002. aastal üle praegusse TTÜ keemiainstituuti ja jätkub bioorgaanilise keemia õppetoolis nüüdisaegsete teadmiste ja aparatuuri toel. Tegeldakse elusrakkude olulistes regulatoorsetes protsessides osalevate lipiidsete mediaatorite struktuuri, omaduste, bioloogilise toime ja loodusliku tekke mehhanismide väljaselgitamisega ning otsitakse analoogse toimega ühendeid.
1980. aastatel hakkas selle teadlaste kollektiivi initsiatiivil ravimite toimeaineid ja eksperimentaalravimeid tootma Keemiainstituudi Katsetehas (see suleti pärast Nõukogude Liidu lagunemist). Esimene toode oli sünnitust esile kutsuv ravim Prostenoon. Hinnanguliselt iga viies laps Nõukogude Liidus sündis Prostenooni abil. 1986. aastal valmis Mustamäel prostanoidide ja muude biopreparaatide tootmiseks uus hoone. Selles alustas tegevust ka keemiainstituudi teadlaste poolt 1992. aastal loodud AS Kevelt, kus jätkus töö prostaglandiinidega. Nüüdseks on Keveltil ravimeid sünnitusabi ja günekoloogia, perifeerse veresoonkonna haiguste ja glaukoomi alal.
Diplomitöö

Diplomitöö on kõrgkooli või tehnikumi lõpetaja tehtud lõputöö. Diplomitöö tegijat või kaitsjat nimetatakse diplomandiks.
Õppekeel

Õppekeel on keel, milles toimub põhiosa õppest. 
Eestis kasutatakse õppekeelena peamiselt eesti keelt, vähem vene keelt. Eesti ajaloos on õppekeelena kasutusel olnud ka näiteks saksa keel.
Alates 2022. aastast toimub Eesti haridussüsteemis üleminek eestikeelsele õppele vastavalt aastateks 2022‒2030 seatud tegevuskavale.
Aeglane valss

Aeglane valss ehk inglise valss on võistlustantsude hulgas olev valss, mille tempo on 28–30 takti minutis.
Aeglaseks valsiks kutsutakse seda võrdlusena viini valsiga, mis on poole kiirem.
Tants arendati välja 1920. aastate Inglismaal seltskonnatantsuna.
Aeglast valssi õpetatakse Eestis tavaliselt juba esimeste tantsude seas, sest kuna tempo on aeglane, on neid samme lihtne õppida. Mõned tantsuõpetajad peavad seda tantsu ka standardtantsude aluseks. Tantsuvõistlustel on aeglane valss tavaliselt kavas esimesena.
Litsentsiaat

Litsentsiaat on isik, kes on omandanud vastava akadeemilise kraadi (litsentsiaadikraadi). 
Litsentsiaadikraadi antakse näiteks Soomes ja Rootsis.
Alaealiste koloonia

Alaealiste koloonia on kinnipidamiskoht, kus hoitakse alaealisi õigusrikkujaid. 
Eestis oli enne Teist maailmasõda alaealiste koloonia näiteks Harku mõisahoones.
Nivelleerimine

Nivelleerimine ehk kõrguslik mõõdistamine ehk kõrgusmõõdistus on mõõdistamine, mille korral määratakse maapinna punktide omavahelised kõrguslikud erinevused ehk kõrguskasvud. Kõrguskasvude abil arvutatakse maapinna punktide kõrgused. Kõrguse mõõtmisel kasutatakse peamiselt geomeetrilist nivelleerimist ja trigonomeetrilist nivelleerimist. Kartograafias kasutatakse nivelleerimist geodeetiliste kõrguste mõõtmiseks ja ehituses nivelliiri objektide kõrguste erinevuste mõõtmiseks.
Trigonomeetriline nivelleerimine.
Ehituses ja mõõdistamisel kasutatavat nivelleerimise standardmeetodit nimetatakse trigonomeetriliseks nivelleerimiseks. Trigonomeetriline nivelleerimine on punktidevahelise kõrguskasvu määramine viseerimiskiire vertikaalnurga suuruse ja punktidevahelise kauguse järgi (arvestades instrumendi ja viseerimistähise kõrgust). Vahemaad mõõdetakse kas otse või arvutatakse geodeetilise mõõdistamistulemuste järgi. Trigonomeetrilise nivelleerimise tegemiseks on vajalik tahhümeeter ja prisma.
Trigonomeetrilist nivelleerimist saab teha kahel viisil:
1) keskelt nivelleerimine;
2) otsast nivelleerimine.
Keskelt nivelleerimist kasutatakse peamiselt, kui mõõdetakse reljeefsel maastikul ning kahe punkti vahe on väiksem kui 200 meetrit. Prismad asuvad kohas, mille kõrgust tahetakse mõõta. Tahhümeeter asub kahe punkti keskel. Punktid jagatakse tagasi- ja edasivaateks. Edasivaate kõrgus leitakse valemi abil: formula_1
"HT"-tagasivaatepunkti kõrgus; "eT, eE"-tagasi- ja edasivaate prisma kõrgused; "hT,hE"-tagasi- ja edasivaate kõrguskasvud; "R"-maa raadius.
Otsast nivelleerimise puhul pannakse tahhümeeter kindelpunktile, mille kõrgus on teada ja prisma asub edasivaatepunktil. Edasivaatepunkti kõrgus arvutatakse valemi järgi: formula_2
"HB"-edasivaatepunkti kõrgus; "HA"-kindelpunkti kõrgus;"HI"-instrumendi kõrgus; "L"- kaldkaugus; formula_3-kaldenurk; "HR"-prisma kõrgus. 
Nivelleerimise kiiruse ja mugavuse parandamiseks on kasutatavatesse tahhümeetritesse eelnevat sisestatud lähteandmed ja mõõdetud horisontaal- ja vertikaalsuuna lugemid. 
Geomeetriline nivelleerimine.
Täpseim ja laialdaselt kasutusel olev meetod kõrguste mõõtmiseks on geomeetriline ehk horisontaalkiirega nivelleerimine. Geomeetrilisel nivelleerimisel määratakse kahe punkti vaheline kõrguskasv. Töövahenditeks on mõõtelatid ja nivelliir, mis tagab horisontaalse viseerimiskiire. Nivelliir peab paiknema kahest mõõdetavast punktist võrdsel kaugusel. Punktidevaheline kõrguskasv leitakse, kui lahutatakse tagasivaate lati lugemist edasivaate lugem. Tuleks silmas pidada, et geomeetriline nivelleerimine on küll täpne, kuid praktikas võib tekkida mitmeid vigu järskude pinnavormide tõttu.
Aachen-Mitte

Aachen-Mitte on üks Aacheni seitsmest linnarajoonist. See asub Aacheni keskel. Geograafilised koordinaadid on 50°46′ 30″ N, 6°5′3″ E.
Elanike arv 31. detsembril 2013 oli 161 337, 2012. aastal 159 889 2005. aastal oli elanike arv 168 513, 2009. aastal 156 538. Aachen-Mitte on ülekaalukalt kõige suurema elanike arvuga Aacheni linnaosa. 
Sihtnumbrid on 52062, 52064, 52066, 52068 ja 52070, suunakood 0241.
Kõrgus merepinnast on umbes 170 m.
Linnaosad ja statistilised linnaosad.
Aachen-Mittes on 15 mitteformaalset linnaosa:
Statistilised linnaosad on:
Vaatamisväärsused.
Vaatamisväärsuste seas on:
Aachen-Mittes on ka linna peamine teater ning väljakud Hansemannplatz, Kaiserplatz ja Lindenplatz.
BCX4430

BCX4430 on firma "BioCryst Pharmaceuticals" poolt välja töötatud 
eksperimentaalne antiviraalse toimega suukaudselt manustatav ravim.
Nimetused ja tähised.
IUPAC nimetus: "(2S,3S,4R,5R)-2-(4-amino-5H-pyrrolo[3,2-d]pyrimidin-7-yl)-5-(hydroxymethyl)pyrrolidine-3,4-diol". 
CAS-i registreerimisnumber on 222631-44-9. PubChemi number on : CID 69211190.
Farmakoterapeutiline rühm : määratlemata, ATC-kood on määratlemata (ravim on registreerimata). 
Sünonüümid: SureCN4838048, BCX4430, BCX 4430, BCX-4430, "2-(4-Amino-5H-pyrrolo(3,2-d)pyrimidin-7-yl)-5-(hydroxymethyl)pyrrolidine-3,4-diol", 222631-44-9. 
Näidustused.
Esialgselt oli ravim näidustatud C-hepatiidi raviks, kuid hiljem arendati võimalikuks ravimiks, kuna katsed näriliste ja ahvidega loeti õnnestunuks, filoviiruste nakkuste, nagu Ebola viirus ja Marburgi viirus, raviks inimestel. 
Katsetes on BCX4430 on viirustevastast toimet avaldanud ka bunya-, arena-, paramükso-, koroona- ja flaviviirustele.
Ebola viirushaiguse eksperimentaalse ravimina.
BCX4430 kasutamist osadel primaatidel (v.a inimesed) võidakse pidada eksperimentaalseks Ebola viirushaiguse ravimiks. See ravim on saanud loa 1.faasi kliinilisteks ravimiuuringuteks (inimkatseteks).
Rannapatarei nr 39

Rannapatarei nr 39 oli Peeter Suure merekindluse eelpositsiooni rannakaitsesüsteemi rannapatarei, mis ehitati 1917. aastal Hiiumaale Tahkuna poolsaarele Malvaste küla juures.
Rannapatarei eesmärk oli Peeter Suure Merekindluse eelpositsiooni lõunatiiva julgestamine ja miiniväljade kaitsmine väljatraalimise eest koos põhjatiiva patareidega Soome Russarö ja Örö saarel. Eelpositsiooni lõunatiiva moodustasid kolm rannapatareid Eestis (Tahkuna nr 39, Lehtma nr 38 Lõimandi ninal ja Põõsaspea nr 37 Dirhami neemel).
Patareipositsioon.
Suurtükipatarei suurtükialused rajati luiteorgu kahe paarina – suurtükkide vahekaugus 64 m, paaride vahe 111 m. Patarei neljast suurtükist kolm asusid ühel joonel, neljas oli 20 m tagapool.
Tornide alused on valatud betoonist, läbimõõt 15 m, sügavus 4 m. Vundamendi ülaosa on kooniline, läbimõõduga 6,5 m ja sellel paiknevad 3,2 m läbimõõduga ringis 30 kinnituspolti. Patareid ei jõutud lõpuni valmis ehitada. 1916–1917 paigaldati u 1700 m3 betooni, mis moodustas 12% kogumahust. Rannapatarei asus 700 meetri kaugusel Tahkuna tuletornist.
Patarei juurde ehitati juhtimiskeskus (), vaatlustorn (), elektrijaam, ning meeskonna kaitserajatised: patarei varjendid (, , ), kaevikuliinid (), patarei ühenduskäigud () ning taristurajatised.
Rannapatarei juures asus ka õhutõrjepatarei nr 39a, milles algselt 1916. aastal oli kolm 57 mm kahurit, need aga asendati 1917. aastal nelja 75 mm õhutõrjesuurtükiga. Patareil oli Hiiumaa kindlusraudteeühendus Lehtma sadamaga.
Patarei sai osaliselt valmis 3. juunil 1917. 1917. aasta juunis monteeriti kahurid alustele ja tehti proovilaskmised. Sügisest loeti patarei lahingukorras olevaks.
Rannapatarei nr 39.
Suurtükipatareide sümbolite tähendus nimes (12″/50 või 305/52):
Kahurite laskekaugus oli 152 kaabeltaud ja laskekiirus 2 lasku minutis.
Hiiumaa vallutati Saksa vägede poolt maismaalt 17. jalaväerügemendi poolt 20. oktoobril Saaremaalt, Vene väed alustasid Hiiumaalt lahkumist juba 17. oktoobril ja õhkisid enamiku patareide suurtükkidest. Kuna aga rannapatarei nr. 39 ei saanud tulistada lõunasuunda, siis patarei lahingutes ei osalenud. Patarei õhiti 20. oktoobril 1917.
Allesjäänud osa demonteeriti 1920. aastate algul, suurtükid viidi Aegna saarele Aegna Komandantuuris, Aegna saare rannapatareisse nr 1.
Mikrofibrill

Mikrofibrill on glükoproteiinidest ja tselluloosist koosnev väga peen fibrill ehk kiud. Taimedes on mikrofibrillid taimerakkude primaarkesta osa. 
Taimedes.
Taimede rakukesta mitsellid moodustavad elastseid niidikujulisi kimpe – mikrofibrille, mille läbimõõt on 10–30 nanomeetri ja pikkus mõni mikromeeter. Üks peamisi taimekesta koostisosi on tselluloos. Tselluloos on polümeer, mis on kokku pandud glükoosijääkidest. Tselluloosimolekulid on mikrofibrillides omavahel ühendatud vesiniksildadega. Kõrgematel taimedel sisaldavad mikrofibrillid ka hemitselluloosi. Mikrofibrillid asetsevad raku esikestas ebakorrapäraselt (isotroopselt), raku teiskestas aga üksteise suhtes kindlas suunas (anisotroopselt), harilikult paralleelselt. Mikrofibrillid omakorda moodustavad umbes 250 nanomeetrise läbimõõduga fibrille.
Eugene Nida

Eugene Albert Nida (11. november 1914 – 25. august 2011) oli USA keeleteadlane, kultuuriantropoloog ja semiootik. 
Ta oli praegusaegse tõlketeaduse rajajaid ja suurkujusid.
Elukäik.
Eugene Albert Nida sündis Oklahoma Citys USAs. Ta lõpetas 1936. aastal California Ülikooli, kus ta õppis kreeka ja ladina keelt. 1939. aastal sai Nida magistrikraadi Lõuna-California ülikoolis. Oma doktorikraadi sai Nida Michigani Ülikoolis 1943. aastal ja tema doktoritöö pealkiri oli “A synopsis of English syntax”. 
1943. aastal sai Nida vaimuliku tiitli ja abiellus oma esimese naise Althea Lucille Sprague’iga.
Eugene Nida suri Madridis 96-aastaselt. 
Töökäik.
Aastatel 1943–1984 töötas Nida tõlkeprogrammi juhina Ameerika Piibliseltsis ("American Bible Society"). Kuna Nida arvates olid varasemad Piibli tõlked kohmakad, pühendas ta suure osa oma karjäärist uute tõlkijate väljaõpetamisele. Ta töötas välja tõlkijate õpetamise meetodi, mis mõjutab siiani nii vaimulike kui ka ilmalike tekstide tõlkimist. 
Ekvivalentsusteooria.
Eugene Nida oli üks juhtivaid tõlketeadlasi ja keeleteadlasi. Ta andis tõlketeooriasse suure panuse, sest võttis kasutusele formaalse ja dünaamilise ekvivalentsi mõisted. Formaalset ekvivalentsi pidas Nida oluliseks siis, kui tõlketekstis soovitakse edasi anda originaaltekstile võimalikult sarnane sõnastus ja struktuur. Dünaamilise ekvivalentsi puhul ei olnud Nida jaoks oluline originaalteksti vorm, vaid see, et selle sõnumit antaks sihtkeeles edasi võimalikult loomulikult.
Gaid

Gaid osaleb ülemaailmses skaudiliikumises. Eestis kuuluvad gaidid Eesti Gaidide Liitu. Eestis nimetatakse 7–9-aastast gaidi sõnaga hellake või hunduke .
Oktoobrilaps

Oktoobrilapsed (vene keeles "октябрята", ainsuses "октябрёнок") olid Nõukogude Liidus kooli pioneerimaleva juures tegutsenud, rühmadesse koondatud 7–9-aastased lapsed, keda pioneeride või kommunistlike noorte seast valitud juhtide suunamisel valmistati ette astuma Üleliidulisse V. I. Lenini nimelisse Pioneeriorganisatsiooni.
Nimetus pärineb aastatest 1923–1924, mil Moskvas tekkisid esimesed lasterühmad, kuhu võeti 6–7-aastaseid lapsi, kes olid sündinud Suure Sotsialistliku Oktoobrirevolutsiooni aastal 1917.
Oktoobrilaste rühmad moodustati koolide algklassides ja need tegutsesid kuni oktoobrilaste pioneeriks astumiseni ja pioneerirühmade moodustamiseni. Üheksa-aastaselt, kui lapsed olid koolis juba 3. klassis, astusid nad Üleliidulisse V. I. Lenini nimelisse Pioneeriorganisatsiooni, mida juhtis Nõukogude Liidu Kommunistliku Partei ülesandel Üleliiduline Leninlik Kommunistlik Noorsooühing.
Oktoobrilapseks vastuvõtmisel anti igale lapsele oktoobrilapse rinnamärk – punane viisnurk Lenini lapsepõlveportreega. Oktoobrilaste rühm, mille moodustas kooliklass, koosnes allüksustest, mida nimetati "tähekesteks" (звёздочки). Sealt pärineb ka Nõukogude Eesti lasteajakirja Täheke nimetus. Iga täheke koosnes viiest lapsest ja seda juhtis pioneerirühmast valitud pioneer.
Oktoobrilaste tegevus kulges õpetajate ja pioneeride juhtimisel peamiselt mängulises vormis.
Loeng

Loeng (ladina "lectio" 'lugemine') on suuline ettekanne eesmärgiga edastada infot või õpetada inimestele mingit kindlat ainet, näiteks ülikoolis.
Keskaeg.
Keskaja ülikoolides oli loeng üks peamisi meetodeid üliõpilastele materjali edastamiseks ja oli tihedalt seotud disputatsiooniga. Loengus luges õpetaja ("magister") ette kanoonilist teksti ja selgitas seda lõikude kaupa. Kuulajad jälgisid teksti oma koopiatelt ning tegid märkmeid. Kuna käsikirjalised tekstid olid kallid, siis mõnikord toimusid ka nn dikteerimisloengud ("pronunciare"), mille käigus üliõpilased kirjutasid materjali lihtsalt endale loengute tarbeks ümber. Loengu peamine ülesanne oli aga selgitus ja kommentaar. Loengud olid keskaegsetes ülikoolides üldiselt jaotatud korralisteks ("ordinaria") ja erakorraliseks ("extraordinaria"), reeglina peeti ühte tüüpi loenguid hommikuti ja teist pärastlõunal. Loengu peamiseks funktsiooniks oli tutvustada õpilastele materjali ja tagada selle mõistmise kandumine ühest põlvkonnast teise, seevastu disputatsioon oli seotud omandatud materjali rakendamisega.
Bahmutivka

Bahmutivka on küla Ukrainas Luhanski oblastis Novoaidari rajoonis, umbes 50 km kaugusel Luhanskist loodes.
Bahmutivka asutati 1689. aastal.
Asula kõrgus merepinnast on 44 meetrit.
2001. aasta rahvaloenduse andmeil elas Bahmutivkas 1182 inimest, kellest 6,68% emakeeleks oli ukraina keel, 93,23% emakeeleks vene keel,asustustihedus inimest ruutkilomeetri kohta.
Valeri Karpov

Valeri Karpov (vene Валерий Евгеньевич Карпов; 5. august 1971 Tšeljabinsk – 10. oktoober 2014 Tšeljabinsk) oli vene jäähokimängija, parem ääreründaja.
Valeri Karpov tuli Venemaa jäähokikoondise koosseisus 1993. aastal maailmameistriks ja võitis 2002. aasta jäähoki maailmameistrivõistlustel hõbemedali.
Ta mängis ka mitmes Venemaa klubis ja NHL-i klubis Might Ducks of Anaheim.
Uue-Suislepa mõisa kalmistu

Uue-Suislepa mõisa kalmistu on kalmistu Tarvastu kihelkonnas Viljandimaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Suislepa külas Viljandi vallas Viljandi maakonnas. Kalmistu jääb Uue-Suislepa mõisa südamest linnulennult umbes 0,25 km kaugusele idakirdesse.
Kalmistu rajasid mõisa tollased omanikud Krüdenerid millalgi 19. sajandil, tõenäoliselt Moritz Reinhold von Krüdeneri poolt 19. sajandi II veerandil, sest tema võttis mõisas ette olulisi muudatusi. 
Kalmistut ümbritseb piirdemüür, seal paikneb väike kabel. Kalmistule maetute üldarv pole teada, praegu on see jäetud maha ja rüüstatud ning piirdemüürist ja kabelist on säilinud vähesed varemed.
Vana-Piigaste mõisa kalmistu

Vana-Piigaste mõisa kalmistu on kalmistu Kanepi kihelkonnas Võrumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Piigaste külas Kanepi vallas Põlva maakonnas. 
Ajalugu.
Kalmistu rajasid mõisa tollased omanikud Pfeifferid millalgi 19. sajandil. 
Kirjeldus.
Kalmistu jääb Vana-Piigaste mõisa südamest linnulennult umbes 600 meetri kaugusele kirdesse. Kalmistule maetute üldarv pole teada, praegu on see jäetud maha ja rüüstatud ning säilinud on üksikuid hauatähiste osi.
Smile (Slovjanoserbski rajoon)

Smile on küla Ukrainas Luhanski oblastis Slovjanoserbski rajoonis, umbes 30 km kaugusel Luhanskist lääneloodes.
Smile asutati 1756. aastal.
Donetsi kallastel asuva asula kõrgus merepinnast on 108 meetrit.
2001. aasta rahvaloenduse andmeil elas Smiles 1031 inimest, asustustihedus inimest ruutkilomeetri kohta.
Donbassi sõda.
Donbassi sõja ajal, 2014. aasta suvel-sügisel toimus asula lähistel mitmeid kokkupõrkeid valitsusvägede ja valitsusvastaste relvajõudude vahel. Asula lähistel asus valitsusvägede kontrollpunkt nr 32, mis piirati valitsusvastaste relvajõudude poolt sisse 15. oktoobril. Lahingutegevuses hukkus mitmeid valitsusvägede võitlejaid, 26. oktoobril hukkus kaks Ukraina sõjaväelast.
27. oktoobril pakkusid kontrollpunkti nr 32 ümberpiiranud valitsusvastaste relvajõudude võitlejad – väidetavalt kohalikud separatistid, Pihkva 34. õhudessantvägede polgu võitlejad ning neile saabunud tšetšeenidest, serblastest ja Doni kasakatest koosnevad abijõud – positsiooni kaitsel olevale valitsusvägede 110 võitlejale võimalust lahkuda positsioonidelt hiljemalt keskööks, võttes kaasa tehnika ja lahingumoona. Õhtupoolikul lubasidki valitsusvastaste relvajõudude üksused 32. kontrollpunkti kaitsel olnud valitsusvägede võitlejatel täies koosseisus, koos rasketehnikaga, piiramisrõngast väljuda.
Ukraina Rahvusliku Julgeoleku ja Kaitse Nõukogu info-analüütilise keskuse pressiesindaja teatel hukkus septembri algusest kestnud vastasseisus üle kümne valitsusvägede võitleja, osad jäid teadmata kadunuks.
Tartu Biotehnoloogia Park

Tartu Biotehnoloogia Park (inglise keeles Tartu Biotechnology Park, TBP) on Tartu teaduspark, mis tegutseb biotehnoloogia, meditsiini ja veterinaarmeditsiini valdkonnas, pakkudes ettevõtetele ja teadusasutustele arendus- ja konsultatsiooniteenuseid. Arengule aidatakse kaasa ruumide rentimise, koostöösidemete loomise ja ettevõtete rajamise toetamisega. Tartu Biotehnoloogia Pargi eesmärk on luua Eestis biotehnoloogiaettevõtete arengut soosiv keskkond. Tartu Biotehnoloogia Park AS asutati detsembris 2001, äriregistrisse kanti see 7. jaanuaril 2002. Ainus juhatuseliige on Andrus Tasa.
Algselt kaaluti biopargi asukohana Tartu Ülikooli biomeedikumi naabrust, kuid praeguseks asub TBP aadressil Tiigi 61b. Pargi rajamisel oli üks suurimaid aktsionäre Rootsi tervishoiuprojektide konsultatsioonifirma Scandinavian Care AB, kes koostas ka Eesti haiglate arengukava, kuid ühelegi osanikule ei kuulunud üle 25 protsendi.
Voluut

Voluut (ladina keeles "voluto" ˈkeerdutõmbunudˈ; prantsuse keeles "volute" ˈrullitõmbunud, rullitisˈ) on ühest ja/või mõlemast otsast spiraalselt kokkurullitud otstega paelakujuline ornament või kaunistuslik ehisvorm. Kasutati näiteks üleminekul vertikaalselt ehitusosalt horisontaalsele. Voluut on iseloomulik joonia sambale, esineb ka korintose ja komposiitkapiteelis ning klassikalistes konsoolitüüpides. Keskajal voluuti ei kasutatud, kuid esineb uuesti Itaalia kõrgrenessansist alates ja sellest tulenenud stiilivariantides, eriti barokis.
Vahvärk

Vahvärk (saksa sõnast "Fachwerk") on alates keskajast levinud dekoratiivne seinakonstruktsioon, kus vertikaalselt, diagonaalselt ja horisontaalselt asetatud puidust sõrestiku vahel on savi, tellised vm. materjaliga täidetud ja krohviga kaetud pind. Sõrestik jäetakse enamasti nähtavale. 
Kasutusel eelkõige Saksamaal, Põhja-Prantsusmaal ja Inglismaal keskajast kuni 20. sajandi alguskümnenditeni. Eestis on seda kasutatud vähe (Tallinnas, Pärnus jne).
Vahtra-pigilaik

Vahtra-pigilaik ("Rhytisma acerinum") on pigilaiguliste sugukonda pigilaigu perekonda kuuluv seeneliik.
Vahtra-pigilaik on parasiitseen, mis põhjustab lehtede pigilaiksust, eelkõige vahtral. Algul moodustuvad lehtedele heledad, enamasti umbes sentimeetrise läbimõõduga täpid, lehtede langemise ajaks on täpid pigimustad ja läikivad. Püsivat kahju seen puule ei tee.
Vahtra-pigilaik on tundlik õhureostuse (eriti vääveldioksiidi) suhtes ja seetõttu peetakse teda õhu puhtuse näitajaks.
Vööndkaar

Vööndkaar on kaar, mis toetab võlvistikku ja jaotab selle võlvikuteks.
Tavalisem vööndkaare vorm on ristvööndkaar, mis nii silinder- kui ka ristvõlvides alati kulgeb löövi suunaga risti, kuid ühtlase ruumikõrgusega kodakirikutes esineb ka pikivööndkaar, mis kulgeb paralleelselt löövi suunaga.
Enamasti olid vööndkaared laotud kiilkividest, suurematest kui võlvikivid, ning need toetusid enamasti eendtugedele seinas, näiteks seinapiilaritele või poolsammastele. Silindervõlvi puhul toetas ja jaotas ta võlvi ning ühtlasi liigendas rütmiliselt lagedat võlvipinda. Esimesed katsed silindervõlviga lööve katta jäid 10. sajandisse ja kui kesklöövi hakati ristvõlviga katma, säilis tava kujundada jämedad vööndkaared ruumi liigendava elemendina. Gooti arhitektuuris oli olemas nii toetav kui liigendav funktsioon, võlvikuid eraldavad vööndkaared olid profileeritud ja sageli kujundatud veidi laiematena kui võlviroided.
Hilisgooti ehitiste keerukates ornamentaalse roidestikuga võrk-, lehvik- ja kärgvõlvlagedes puuduvad vööndkaared enamasti hoopiski.
Charles Michel

Charles Yves Jean Ghislaine Michel (sündinud 21. detsembril 1975) on Belgia jurist ja poliitik, alates 1. detsembrist 2019 kuni 30. novembrini 2024 Euroopa Ülemkogu eesistuja, 11. oktoobrist 2014 kuni 27. oktoobrini 2019 Belgia peaminister. 
Ta on alates 2011. aastast prantsuskeelse liberaalse erakonna Mouvement Réformateur esimees.
Isiklikku.
Charles Micheli isa on Belgia ja Euroopa Liidu poliitik Louis Michel.
Vinjett

Vinjett (prantsuse sõnast "vignette" 'väike viinapuu') on teose harilikult tiitellehel, algus- või lõppleheküljel või peatüki lõpul olev graafiline kaunistus. Vinjett ei seostu teose sisuga.
Tornikiiver

Tornikiiver ehk kiiver on mõjuvust taotlev torni katus.
Kuju järgi liigitatakse kiivrid koonuse- või püramiidikujulisteks telkkiivriteks ja poolümarateks või sibulakujulisteks kuppelkiivriteks.
Kirikutorn

Kirikutorn on kirikuhoone juurde kuuluv torn.
Enamikus kristlikes maades on torniga saal kiriku põhiskeem, kuigi sel pole teoloogilist põhjendust.
Marusja Klimova

Marusja Klimova (vene keeles "Маруся Климова"; kodanikunimega Tatjana Kondratovitš, "Татьяна Николаевна Кондратович"; sündinud 14. jaanuaril 1961 Leningradis) on vene kirjanik ja tõlkija.
Ta sündis Leningradis kaugsõidukapteni (hilisema Makarovi-nimelise Mereakadeemia prorektori ja Merelaevanduse esindaja Nicaraguas) perekonnas.
Ta lõpetas Leningradi Riikliku Ülikooli filoloogiateaduskonna. Diplomeeritud filoloogina töötas ta tõlgina, kuid esteetilise nonkonformismi ideede mõjul ta hävitas oma ülikoolidiplomi ja töötas 
seejärel juhutöödel, sanitari ja koristajana. Hiljem ta taastas oma ülikoolidiplomi ning töötas teadustöötajana Iisaku katedraali muuseumis. 1980. aastatel oli ta seotud Leningradi "underground-"kultuuriga, 1990. aastate alguses elas ta Pariisis.
2006. aastal autasustati Marusja Klimovat Prantsuse kirjanduse ja kunsti ordeniga.
Tiibhoone

Tiibhoone on enamasti peahoonega ühenduses olev külgehitis, abi- või lisahoone.
Kuraniec

Kuraniec (valgevene-eesti transkriptsioonis Kuranets, valgevene "Куранец") on agrolinnake (endine linn ja alev) Valgevenes Minski oblastis Vilejka rajoonis, Kuranieci külanõukogu halduskeskus. Agrolinnake asub samanimelisest raudteejaamast 200 meetri kaugusel.
Asulas on keskkool, kultuurimaja ja raamatukogu. Vaatamisväärsusteks on vanad kalmistud ja õigeusu kirik aastast 1870.
Kuraniecis on sündinud Valgevene kunstnik Leŭ Alpiarovič.
Ajalugu.
Kuranieci on esmamainitud 1519. aastal. Aastal 1539 ehitati sinna õigeusu kirik, aastal 1665 katoliku kirik. Selsamal aastal sai Kuraniec linnaõigused. 
Poola jagamisel läks Kuraniec aastal 1793 Venemaa koosseisu. Asula kuulus nüüd Vilno kubermangu, ühtlasi sai Kuraniecist alev. XIX sajandil toimusid Kuraniecis suured laadad.
Pärast Esimest maailmasõda kuulus Kuraniec Poola koosseisu, 1939. aastast kuulus asula Nõukogude Liitu. Teise maailmasõja ajal tapeti Kuranieci juudid. Aastal 1954 sai Kuraniecist küla.
Aacheni piiskopkond

Aacheni piiskopkond ("Dioecesis Aquisgranensis") on katoliku kiriku diötsees Kölni kirikuprovintsis.
Piiskopi residents on Aachen ja katedraal Aacheni toomkirik. Diötsesaanpiiskop on 1994. aastast Heinrich Mussinghoff.
Aacheni piiskopkond asetseb Saksamaa Nordrhein-Westfaleni liidumaa äärmises lääneosas. Ta piirneb Saksamaa Kölni peapiiskopkonnaga, Münsteri piiskopkonna, Esseni piiskopkonna ja Trieri piiskopkonna, Hollandi Roermondi piiskopkonna ja Belgia Liège'i piiskopkonnaga.
Piiskopkonna pindala on 3937 km². Seisuga 31. detsember 2011 oli piiskopkonnas 1 110 948 katoliiklast.
Praegune Aacheni piiskopkond asutati 13. augustil 1930.
Vilejka

Vilejka (valgevene-eesti transkriptsioonis Vileika, poola keeles "Wilejka", leedu keeles "Vileika") on linn Valgevenes Minski oblastis, Vilejka rajooni halduskeskus. Vilejka asub Vilija jõe kaldal. Linna läbib Połacki ja Maładziečna vaheline raudtee.
Haridust annavad neli keskkooli, internaatkool, laste spordikool ja muusikakool. Linnas on ka kultuurimaja, teater ja kolm raamatukogu. 
Vilejkas on kergetööstus ja toiduainetetööstus, seal toodetakse ehitusmaterjale, tegeletakse masinaehitusega ja töödeldakse puitu. Linnas antakse välja rajoonilehte «Шлях перамогі» ja ajalehte «Рэгіянальная газета» (endine rajoonileht). Linnas asub Venemaa laevastiku sideväeosa.
Linnas on koduloomuuseum, seal asub ka kunstnik Nikadzim Silivanoviči näitusesaal. Vaatamisväärsusteks on veel vanalinn, XX sajandi alguses ehitatud raudteejaam, õigeusu kirik aastast 1865 ja aastail 1906–1913 ehitatud uusgooti stiilis katoliku kirik.
Ajalugu.
Vilejkat on esmamainitud 1324. aastal. Toona asus seal Kuranieci riigimõis. Selle varasematest halduritest tuntuim on Mikołaj Radziwill Must. Aastaks 1567 oli mõisa juurde tekkinud samanimeline alev.
Seoses administratiivse reformiga hakkas Vilejka kuuluma Vilniuse vojevoodkonda ja Asmiany maakonda. Nime Vilejka kasutatakse Kuranieci kõrval esimest korda aastal 1617. Aastal 1635 müüs Władysław IV Waza mõisa Gosiewskitele, 1667. aastal sai sellest Pacide valdus. Aastal 1727 sai alev õiguse kolm korda aastas laata pidada.
Poola jagamisel läks Vilejka aastal 1793 Venemaa koosseisu. Aastal 1795 sai Vilejkast linn. Algul kuulus see Minski, hiljem aga Vilno kubermangu. Aastal 1810 laastas linna suur tulekahju.
Pärast Esimest maailmasõda kuulus Vilejka Poola koosseisu. 1939. aastast kuulus asula Nõukogude Liitu. Teises maailmasõjas kaotas Vilejka enam kui 6000 kohalikku elanikku.
Nõukogude ajal asus linnas 43. sideväeosa, seetõttu oli Vilejka kinnine linn. Aastal 1973 rajati linna juurde Vilija jõele Valgevene suurim veehoidla. Aastal 1998 rajati selle juurde ka hüdroelektrijaam.
Kauksi linnamägi

Kauksi linnamägi ehk Leerimägi on linnamägi Põlva maakonnas Põlva vallas Kauksi külas.
Mälestise asukoht.
Linnamägi paikneb Ahja jõe lisajõe Lutsu jõe lõunapoolsel kaldaneemikul. Läänes piirneb see soise madaliku ja ojaga. Linnamäest idas ja lõunas asub sooga lõppev tasandik. Seega on alust arvata, et muinaslinnus oli looduslikult hästi kaitstud.
Mälestise kirjeldus.
Linnuse ebatasane, selge kultuurikihita ovaalne õueala on 66 m pikk ja kuni 36 m lai. Pindala on 1800 m². Kagus paikneb linnuse välisküljel 7 m ja siseküljel 3 m kõrgune kuhjatud vall. Ülejäänud õueala piiravad vallid on madalamad (0,5–0,6 m).
1960. aastal on ligi pool linnuse lõuna- ja lääneosa õuepinnast lõhutud, kuna sinna rajati mäe kõrgepingeliin.
Mälestise uuringud.
21. augustil 1951 tegi arheoloog Harri Moora proovikaevamise. Selle käigus leiti kaguvallist mõned savinõukillud. Vallist varisenud liiv ja ka otsavalli liiv sisaldasid rohkelt sütt. Seetõttu on alust arvata, et muinaslinnust ehitades oli peale liivavallide rajatud ka puitkonstruktsioone.
Jumalasünnitaja

Jumalasünnitaja (kreeka keeles Θεοτόκος "Theotókos", ladina keeles "Dei Genitrix") ehk jumalaema (ladina keeles "Mater Dei") on Jeesuse Kristuse ema Maarja autiitel, mis sisaldab kristlikku usuveendumust, et Jumala pojana austatav Jeesus Naatsaretist oli ühtaegu tõeline Jumal ja tõeline inimene.
Pühima neitsi Maarja, jumalaema suurpüha peetakse katoliku kirikus 1. jaanuaril, kuni 1969. aasta kalendrireformini peeti 11. oktoobril õndsaima neitsi Maarja emaduse püha.
Jumalasünnitaja ja jumalaema mõiste.
Nimetust "Theotókos" kasutati esimest korda Ephesose kirikukogul 431. aastal Nestoriose vastu, kes õpetas, et Maarja sünnitas Kristuse (Nikaia I kirikukogu ja Konstantinoopoli I kirikukogu trinitaristliku õpetuse järgi Jeesuse Kristuse), kes oli ühtaegu tõeline inimene ja tõeline Jumal, mitte ainult Jumala poeg. Dogma sõnastamisel ei olnud esmane mitte väide Maarja kohta, vaid väide Jeesuse Kristuse kohta.
Suhteliselt neutraalse kreeka sõna tõlkimine "jumalaemaks" katoliku kirikus on mõnedele evangeelsetele kristlikele konfessioonidele (kuid mitte luterlikele kirikutele) vastuvõetamatu, sest see sarnastavat Maarjat paganliku jumalannaga, mida väljendiga "jumalasünnitaja" olevat tahetud vältida.
Katoliiklik dogmaatika näeb nimetust "jumalaema" "jumalasünnitaja" lihtsama sünonüümina. Teesi "Maarja sünnitas Jumala, aga ei ole tema ema", mis ülalmainitud hoiakust ilmneb, peab katoliku kirik just selle asja uuemaks sõnastuseks, mida kirikukogu tahtis hukka mõista. Siiski ei ole "Dei genetrix" ladina tekstides sugugi haruldane, "mater Dei" aga on kasutusel peamiselt "Ave Marias"; nii et sageli on tegu tõlkeküsimusega. Tiitli piibelliku kinnitusena tuuakse sageli ära Lk 1:43, kus Eliisabet nimetab Maarjat "mu Issanda ema".
Antroposoofia peab Jeesuse ema nimetamist jumalaemaks valeks, sest Rudolf Steineri vaate järgi sai Jeesus Kristuseks alles Jeesuse ristimisel Jordanis (Jh 1:28–34).
Ikonograafia.
Jumalasünnitajat kujutavate idakiriku ikoonide hulgas eristatakse järgmisi varaseid tüüpe:
Piskõ (Donetski oblast)

Piskõ on küla Ukrainas Donetski oblastis Pokrovski rajoonis, umbes 10 km kaugusel Donetski keskusest loodes, umbes 2 km kaugusel Donetski lennuvälja läänepiirist.
Piskõ kõrgus merepinnast on 189 meetrit.
2001. aasta rahvaloenduse andmeil elas asulas 2160 inimest.
Donbassi sõja ajal, 2014. aasta sügisel, muutus asula pideva lahingutegevuse tõttu elamiskõlbmatuks.
Küla territooriumil asub Donetski oblasti geograafiline keskpunkt.
Vilejka rajoon

Vilejka rajoon on 2. järgu haldusüksus (rajoon) Minski oblastis Valgevenes. Rajooni pindala on 2454 km². 2012. aasta seisuga elas seal 49 700 inimest.
Rajoon moodustati 1946. aastal. Rajoon koosneb järgmistest külanõukogudest: Alkovičy, Asipavičy, Chacienčycy, Daŭhinava, Iłla, Iža, Kaścianievičy, Kuranieci, Lubańi, Narači, Rabuńi, Sciešycy ja Viazynka külanõukogu.
Halduskeskus on Vilejka linn. Teine tähtsam asula on Kuranieci agrolinnake.
Rajoonis antakse välja rajoonilehte «Шлях перамогі» ja ajalehte «Рэгіянальная газета».
Rajooni tähtsamad jõed on Vilija ja selle lisajõed Strača, Naračanka, Ilija, Dzvinasa ja Servač. Rajoonis asub Vilejka veehoidla. Rajooni põhjaossa ulatub osaliselt Narači rahvuspark.
Rajoon asub suuremalt osalt Narači-Vilija madalikul, lõunaosa asub aga Minski kõrgustikul. Kõrgused ulatuvad valdavalt 150–180 meetrit üle merepinna. Kõrgeim koht asub Chacienčycy küla lähistel (257,4 meetrit).
2012. aasta seisuga olid elanikest 93,89% valgevenelased, 4,48% venelased ja 1,63% oli teistest rahvustest. 84,23% elanike emakeeleks oli valgevene keel, 14,98% elanike emakeeleks oli vene keel. Koduse keelena kõneles valgevene keelt 61,38% elanikke, vene keelt aga 37,24%.
Lihnutsi kants

Lihnutsi kants on ringvall-linnuse tüüpi linnus Pärnu maakonnas Lääneranna vallas Hälvati külas, endise Uudissoo talu maal.
Kirjeldus.
4–5 m kõrguse paekõrgendiku lääne suunas kitseneval otsal asuv kolmnurkse kujuga linnuseala on 3500 ruutmeetrit suur. Idaküljel kulgeb kaarjalt vall, kõrgusega siseküljel 1,2–1,3 m ja välisküljel 1,6 m. Valli ehituseks on kasutatud maakive. Linnusekoht on lõuna- ja lääneservast kruusakaevandamisega rikutud. On üsnagi tõenäoline, et ka seal võis kulgeda vallid.
Suure tõenäosusega oli Lihnutsi kants enne Lihula linnamäe rajamist varasem piirkondlik kindlustatud keskus. Linnuse kasutusaeg jääb I aastatuhande viimasesse veerandisse.
Massu linnus

Massu linnus on ringvall-linnuse tüüpi rajatis Pärnu maakonnas Lääneranna vallas Massu külas.
Kirjeldus.
Tasasele maale rajatud, ümarovaalse põhiplaaniga, kultuurkihi vaese õueala läbimõõt on 55-65 m, pindala 2500 ruutmeetrit. Linnuseõue ümbritses ~8-10 m lai ja ~0,8-1 m kõrgune vall. Vall koosnes paeplaatidest, osaliselt ka raudkividest. Kirde- ja edelaküljes leidusid vallis väravakäikude avad. Õue poole varisenud vallirusude alt leiuvaesest kultuurkihist saadud keraamika dateeritud 1. aastatuhandest keskpaigast pKr. Sellisel juhul kuulub muinaslinnus teiste analoogiliste Lääne-Eesti madalate ringvall-linnuste hulka.
Mõrgi linnamägi

Mõrgi linnamägi ehk Kuningamägi on muinaslinnus Võru maakonnas Võru vallas Mõrgi külas.
Mälestise kirjeldus.
Kalevipoja säng tüüpi linnamägi asetseb 15–20 m kõrgusel seljakul. Pikliku, otstest kitseneva õueala pindala u 2000 ruutmeetrit.
Mõlemas õueala otsas on mullast ja kruusast vall. Valli kõrgus siseküljelt on 1,5 m ja välisküljelt aga 4 m. Kogu õueala on arvatavalt olnud puitkonstruktsioonid. Valli ülaosas on tukke ja nende vanuseks on radiosüsiniku meetodil hinnatud 455–625 m.a.j.
1980. aastal tegid linnusel arheoloogilisi uuringuid E. Tõnisson, S. Laul ja A. M. Rõuk.
Sadulamägi

Sadulamägi (ka "Neeruti Sadulamägi") on linnamägi Lääne-Viru maakonnas Kadrina vallas Neeruti külas. Linnamägi asub Eesjärve ääres.
Kirjeldus.
Esimene ja peamine osa on suhteliselt väike Kalevipoja sängi tüüpi linnus. Õueala on seal ligikaudu 900 ruutmeetrit.
Sellega liituvad kagu pool eeslinnustena kaks ülejäänud osa. Sealsete siseõuede pindala on ligikaudu 5000 ja 2500 ruutmeetrit.
Pealinnuse ala on loode poolt eraldatud 5–6 m sügavuse ja 15–20 m laiuse kraavi ning valliga. Valli kõrgus välisküljelt on 6–7 m, siseküljelt aga 2 m. Kagupoolse valli kõrgus on 1,5 m. Valli ääres on kuni 6 m sügavune kraav. Muinaslinna teise, keskmise osa kaguküljel, vastu kolmandat osa, on kahest vallist ja kraavidest moodustuvad kaitseehitised. Neist esimese, sisemise valli kõrgus on siseküljelt 3 m, välisküljelt aga 4–5 m. Valli laius jalamilt on kuni 20 m. Sisemise ja välimise valli vahel on 20 m laiune lame kraavinõgu. Kohati ebamäärase ilmega välise valli kõrgus on kuni 2 m. Valli ääres on ebaühtlase sügavuse ja laiusega madal kraav. Kolmanda linnuseosa kaguküljel oleva valli kõrgus on siseküljelt 0,7–0,8 m, välisküljelt aga 1,2 m. Valli välisküljel on 0,5 m sügavune kraav. Muinaslinna eri osad ja nende kaitseehitised on rajatud tõenäoliselt eri aegadel. Oletatavasti pärineb I aastatuhande viimasest ja II aastatuhande esimesest veerandist.
Eesti Põllumajandusliit

Eesti Põllumajandusliit (saksa keeles "Landwirtschaftlicher Verband Estlands") oli Eesti aastail 1943–1944 tegutsenud kutseseisuslik põllumajanduslik organisatsioon.
Liit asutati määrusega 25. septembrist 1943, mis jõustus järgmisel päeval. 26. septembril toimus Tallinnas Estonia kontserdisaalis ka liidu avamiskoosolek ja õlleõhtu ning 27. septembril töökoosolek.
Liidu liikmeteks olid füüsilised ja juriidilised isikud, kes pidasid põllumajanduslikku käitist (alla 3-hektarise suurusega käitise omanikud, kasutajad ja rentnikud pidid saama oma ülalpidamise peamiselt põllumajandusest või aiandusest) või tegutsesid põllumajanduses püsivalt teenijate või töölistena.
Liidu ülesanded vastasid üldiselt Eesti ajal tegutsenud Põllutöökoja ning Maatööliste ja Väikemaapidajate Koja omadele. Eriti oli liidu ülesandeks:
Erinevalt Eesti ajal tegutsenud põllumajanduslikest omavalitsustest komplekteeriti liidu organid nimetamise, mitte valimise teel.
Liitu juhtisid:
Liidu maakondlike osakondade juhatajad:
Liidu nõukogusse kuulusid: Nikolai Rootsi, Paul Männik, Artur Ekbaum, Joosep Nõu, Aino Käsper, Artur Reintamm, Martin Köstner, Herman Sassian, Albert Pullerits, Jaak Ümarik, Hans Saar.
Pada II linnus

Pada II linnus asub Põhja-Eestis Virumaal. Tänapäevases haldusjaotuses kuulub see Lääne-Viru maakonda Viru-Nigula valda. Linnus on neemiklinnus tüüpi linnamägi. Pada II asub samanimelise jõe kaldal ja Tallinna–Narva põhimaanteest lõuna pool. Pada II linnuse läheduses on Pada I linnus, Pada asulakoht, Padaoru kalmistu (Pada kivikalme) ja mitu kultusekivi. Pada jõe suudmest on linnuseni tänapäeval umbes 15 km. 
Linnamäe kirjeldus.
Pada II linnamägi asub neemikul Padaoru veskipaisjärvest ida pool. Pada II on Pada I linnamäest 300 m kagus. Linnamäge ümbritseb põhjast, läänest ja edelast jõeorg (keskmiselt 13-14 m põhjast servani) ning idast madal sälkorg. Kaguküljel on vall (2,5–2,8 m kõrgune), mis idaküljel jätkub laugemana. Valli ja edelapoolse nõlvaku vahele jääb 2 m laiune läbipääs, kus oli ilmselt väravakoht. Vall koosneb üldiselt liivast, välisküljel on laotud kividest kuivmüür ning selle ees on madal kraav. Linnuseõu on umbes 7500 m² suurune ning seda kasutati 1980. aastatel põllumaana. 
Uurimislugu.
Pada II linnust on peamiselt uurinud arheoloog Toomas Tamla.
Pada II linnuse arheoloogilised kaevamised.
Arheoloogilised kaevamised toimusid Pada II linnusel 1977.–1979. aastal. Tööde käigus uuriti 20 m² linnuseõuest ning kaevati tranšeega läbi kagupoolne vall, milles eristati kahte eri etappi. Esimeses etapis oli valli alumine kiht maakividest, mille peal moodustas poole kõrgusest liivast kehand. Liiva peal oli kividest kiht ning sellel oli säilinud söestunud palkide jäänuseid. Valli välisel küljel oli säilinud 1 m kõrgune kuivmüür ning siseküljel oli söestunud puidust konstruktsioonide jäänused. Puidust võetud ¹⁴C analüüsid andsid valli dateeringuks 6.–8. sajandi. Teises etapis on valli kindlustatud ning kaevatud 2 m laiune ja 1 m sügavune kraav. Sellel oli samuti puitehitiste põlemise jäljed. Valli alt tulid välja postiaugud, mis dateeriti sealt leitud söe põhjal I aastatuhande teise poolde eKr. Linnuseõuel olev kultuurkiht on õhuke ning sellest leiti käsitsi valmistatud keraamikat ja üks kerisahi või kolle. 
Muististe tõlgenduslik lugu.
I aastatuhande teisel poolel eKr oli linnuse tulevases kohas tõenäoliselt mingi ehitis, kuid sellele viitavad vaid mõned postiaugud. Pada II vallis olev kuivmüüritis on ehitatud 6.–8. sajandil. Hilisema põlengu järel on valli kõrgendatud, milleks pinnas võeti valli eest ning sellega kaevati valli ette 1 m sügavune ja 2–2,5 m laiune kraav. Ka nendel kaitseehitistel on märke põlengust. Lähemad asulakohad on samaaegsed Pada II linnusega ning nendes (mka nr 10802 ja nr 10801) olevad leiud viitavad asustuse lõpule seoses 11. sajandil toimunud põlenguga. Tõenäoliselt sama katastroofi järel ei taastatud ka Pada II linnust.
Germania (allegooria)

Germania on Germaaniat või Saksamaad kujutav allegooriline tegelane. 
Antiikajal, kui Germaania rahvad olid tervik ainult roomlastest vallutajate silmis, kujutasid viimased juba Germaniat nuumenina. Keskajast alates oli Germania antiikaja Germaania või Magna Germania järgi Saksamaa kui saksa keeleala rahvusallegooriline kehastus. 19. sajandil oli see Saksamaa demokraatliku liikumise silmis saksa rahvusriigi rahvusromantiline sümbol. Saksa keisririigi ikonograafias omandas Germania tugevamaid natsionalistlikke jooni.
Aru mõisa kalmistu

Aru mõisa kalmistu on kalmistu Nõo kihelkonnas Tartumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Mälgi külas Elva vallas Tartu maakonnas. Kalmistu jääb Aru mõisa südamest linnulennult umbes 600 meetri kaugusele lõunaedelasse.
Kalmistu rajasid mõisa tollased omanikud Mühlenid millalgi pärast 1840. aastat, kui mõisa omandas Georg von zur Mühlen. 
Kalmistule maetute üldarv pole teada, praegu on see jäetud maha ja rüüstatud. Kalmistu on 1997. aastast koos mõisa pargiga ühine riiklik kultuurimälestis.
Tšornuhhõne

Tšornuhhõne on alev Ukrainas Luhanski oblastis Popasna rajoonis, Luhanskist umbes 80 km kaugusel lääneedelas ja Donetskist umbes 80 km kaugusel kirdes.
Kalmiuse ja Tšornuhha jõe kallastel asuva Tšornuhhõne kõrgus merepinnast on 326 meetrit.
Tšornuhhõne asutati 1600. aastal, alevi õigused sai 1938. aastal.
1. jaanuaril 2011 elas Tšornuhhõnes 6137 inimest, asustustihedus inimest ruutkilomeetri kohta.
Donbassi sõja ajal, 2014. aasta suvel-sügisel, toimus asula lähistel valitsusvägede ja keskvalitsuse vastaste relvajõudude vahel mitu ägedat lahingut.
15.–16. oktoobril 2014 tulistati asula lähistel asuvat valitsusvägede positsiooni mitmelasulistest raketiheitjatest Grad.
Henn Rebane

Henn Rebane (sündinud 3. oktoobril 1952 Kohtla-Järvel) on eesti akordionist ja muusikapedagoog.
Rebane alustas akordioniõpinguid Jõhvi Lastemuusikakoolis Boriss Russetski käe all. Ta jätkas Venda Tammanni juhendamisel Tallinna Muusikakoolis, mille lõpetas 1972. aastal. 1977. aastal omandas ta Tallinna Riiklikus Konservatooriumis koorijuhtimise ja muusikapedagoogika eriala, erialapilliks akrodion (Leopold Vigla ja Igor Nikitini klassis). Ta on täiendanud ennast Soomes Toholampi akordionifestivali suveseminaril juhendajate Fridrich Lipsi, Lars Holmi ja Matti Rantaneni käe all.
Henn Rebane on töötanud akordionipedagoogina Viimsi Muusikakoolis (1977–1990 ja aastast 1994), Soomes Kesk-Pohjanmaa konservatooriumis Kokkolas (1990–1994), Viljandi Kultuurikolledžis (1995–1997) ja Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis (1996–1997). Samuti on ta olnud saatejuht ja toimetaja Kuku raadios (1994–1997), Vikerraadios (1997–2005) ja Klassikaraadios.
Henn Rebane on kirjutanud filmimuusikat ja muusikat teatrilavastusele ning laule (sealhulgas "Veskimees"), mida on esitanud Ivo Linna, Riho Sibul ja teised. Ta on kirjutanud neli akordionikogumikku koos CD-ga: "5 eesti tantsu", "Lastealbum", "Akordionialbum" ja "Tantsud akordioniga".
Stanõtsja Luhanska

Stanõtsja Luhanska on alev Ukrainas Luhanski oblastis. Stanõtsja Luhanska on samanimelise rajooni keskus ning asub 17 km kaugusel Luhanskist kirdes ja umbes 10 km kaugusel Venemaa piirist läänes.
Stanõtsja Luhanska asutati 1688. aastal, alevi õigused alates 1938. aastast.
Siverskõi Donetsi kaldal asuva Stanõtsja Luhanska kõrgus merepinnast on 40 meetrit.
2001. aasta rahvaloenduse andmeil elas asulas 14 543 inimest, kellest 6,2% emakeeleks oli ukraina keel, 92,4% emakeeleks vene keel.2011. aasta 1. jaanuaril elas alevis 13 744 inimest, asustustihedus inimest ruutkilomeetri kohta.
Ajalugu.
Esimesed teated inimasustuse olemasolust Stanõtsja Luhanska aladel pärinevad 6.–4. aastatuhandest eKr.
Donbassi sõja ajal, alates 2014. aasta suvest-sügisest, on Stanõtsja Luhanska lähistel toimunud mitmeid ägedaid kokkupõrkeid valitsusvägede ja valitsusvastaste relvajõudude vahel.
16. novembril toimunud ägedas lahingus hukkus kaks Ukraina sisevägede võitlejat, kolmas suri saadud haavadesse hiljem haiglas, viis valitsusvägede võitlejat sai haavata.
Ööl vastu 29. novembrit tulistati asulat "Gradidest", suurtükkidest ja miinipildujatest, hävis üle kümne elumaja.
Oblasti juhi Gennadi Moskali pressikeskuse teatel tulistati asulat 15. jaanuaril (2015. a) miinipildujatest, "Gradidest", suurtükkidest ja käsirelvadest kaheksal korral; esialgse informatsiooni kohaselt hukkus snaipri kuulist üks militsionäär.
Mark Podolskij

Mark Podolskij (sündinud 1. septembril 1979 Elektrostalis) on Saksamaa matemaatik ja kabetaja. Ta on Heidelbergi ülikooli professor tõenäosusteooria ja statistika alal. Kabes on ta rahvusvaheline suurmeister ning tema parim tulemus maailmameistrivõistlustel on hõbemedal 2007. aastast.
Pigilaik

Pigilaik ("Rhytisma") on pigilaiguliste sugukonda kuuluv seente perekond.
Pigilaigud elavad parasiidina puude lehtedel.
Seinamaal

 
Seinamaal (ka seinamaaling) on mingis tehnikas (nt fresko-, sgrafiito-) seinale kantud maal; monumentaalmaali alaliik.
Nurgakivi

Nurgakivi on tavaliselt hoone välisseinas olev sümboolne kivi, mida peetakse hoone esimeseks kiviks ja kuhu võidakse panna hoone ehituse kohta käivad jm dokumendid.
Munalaskme mõisa park

Munalaskme mõisa park on kaitsealune park Harjumaal Saue vallas Munalaskme külas. Pargi pindala on 13,7 ha.
Park on vabakujuline ja paikneb põhiliselt endise Munalaskme mõisa peahoone ja Munalaskme oja vahel. Mõisasüdame kaart aastast 1888 annab tunnistust sellest, et park on olnud küllaltki suur, selles on olulist osa mänginud Munalaskme oja ja sellest paisutatud veekogude süsteem koos suure hulga saartega. Tänapäevaks on nii see süsteem kui ka parki läbinud teed suuremas osas kadunud.
Munalaskme mõisa pargis kasvab 35 liiki puittaimi, neist võõrliike on osadel andmetel 15, teistel aga 11. Pargis kasvab suuri puid nii kodumaiste (harilik saar ümbermõõduga 265 cm (2005)) kui ka võõrliikide seas (mitu jämedat läänepärna). Ühel lagendikul kasvab rühm lehiseid (euroopa lehis ja eurojaapani lehis), neist jämedaima eurojaapani lehise ümbermõõt oli 2005. aastal 226 cm. Pargi territooriumil kasvavad suured hariliku sireli ("Syringa vulgaris"), hariliku pihlenela ("Sorbaria sorbifolia"), tatari kuslapuu ("Lonicera tararica") ja hariliku lumimarja ("Symphoricarpos albus") rühmad.
Munalaskme mõisa pargi keskkonnaregistri kood on PLO1000252. Kaitseala geograafilised koordinaadid on .