tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Kontaktliin

Kontaktliin (õhuliin, kontaktjuhe, ekslikult ka kontaktvõrk, vananenud trollijuhe) on elektrisõiduki toitmiseks mõeldud ja reeglina selle tee kohal asuv isolatsioonita juhe.
Kontaktliine ehitatakse traadist, mille spetsiaalne kuju võimaldab selle kinnitamist. Võidakse kasutada ka metall-latte, eriti tunnelites. Sirgetel teelõikudel kulgeb kontaktliin sageli siksakiliselt, mis tagab vooluvõtturi liugepinna ühtlasema kulumise.
Trollibusside kontaktliin koosneb kahest traadist, sest neil puuduvad rööpad, mida saaks kasutada ühe poolusena. Raudteel on katsetatud ka kolmefaasilist toidet.
Eri sõidusuundade kontaktliinid on tavaliselt teatud vahemaa tagant elektriliselt ühendatud traadiga (ainult trammidel) või kaablitega. See võimaldab vähendada pingelangu ja ühtlasi energiakadu ning ühtlustada toitepinget liini eri osades.
Kontaktliinil on sageli ka liinilahutid, mis võimaldavad selle lõikudeks jagamist, ning pöörangud (trollibussidel ja nn sarvega trammidel, näiteks Riias). Ka paigaldatakse trammide ja trollide kontaktliinile liinilüliteid, mille abil juhitakse pööranguid ja foore või blokeeritakse liinilõik (näiteks üherajalise või tunnelis kulgeva trammitee puhul).
Toiterööbas

Toiterööbas (kontaktrelss, kolmas rööbas) on elektriliselt isoleeritud rööbas, mida kasutatakse metroo- ja elektrirongide toitmiseks. See kulgeb väikesel kõrgusel rööbastee kõrval või kahe rööpa vahel. Tavaliselt on toiterööbas kinnitatud isolaatorite abil liiprite külge. Maksimaalne kasutatav pinge on 1200 V (Hamburgi linnalähirongid), tavaliselt on see 600–750 V.
Toiterööbastel on mitmesuguseid puudusi:
Toiterööpa kontaktpind võib asuda peal, küljel ja all. Peal asuva kontaktpinnaga toiterööbas on kõige vanem ja lihtsam, kuid ühtlasi ka kõige ohtlikum juhusliku puudutamise seisukohast. Seda kasutatakse näiteks Inglismaa kaguosas, mõnedel Berliini metroo liinidel ja Püreneedes kitsarööpmelisel raudteel Villefranche–La Tour de Carol. Mõnevõrra ohutum on all asuva kontaktpinnaga toiterööbas, mis on pealt kaetud isolatsioonimaterjalist kattega. Küljel asuva kontaktpinnaga toiterööpaid kasutatakse vähe, näiteks Hamburgi linnalähirongidel ja Berliini metroos vanematel sildadel, kus pole tavalise toiterööpa jaoks piisavalt ruumi.
Londoni metroos kasutatakse kaht toiterööbast, st mõlema pooluse jaoks. Sellega välditakse uitvoolude tekkimist. 
Uitvoolude tõttu ei kasutata toiterööbast välitingimustes põhjamaistes lumeoludes (Soomes ja Rootsis), kuigi kesk-euroopas kasutatakse seda ka välitingimustes nt. Berliini linnaraudteel.
Kuna toiterööpa katsumine on surmav, on sellest tulnud inglise keelde poliitiline metafoor "third rail." See tähendab poliitiliselt väga vastuolulist teemat, mille puudutamine tähendaks sisuliselt "poliitilist enesetappu" - poliitik, kes julgeb seda tabuteemat puudutada, võib riskida valimiskaotusega.
Liinilahuti

Liinilahuti on elektrisõidukite kontaktvõrgu osa, mis on mõeldud selle jagamiseks üksteisest elektriliselt isoleeritud lõikudeks.
Üldjuhul peab sõiduk liinilahuti läbima ilma kiirendamata (st kontaktvõrgust veojõudu tarbimata), et vähendada elektrikaart, mis tekib vooluvõtturi ühelt liiniosalt lahkumisel.
Raudteedel võidakse liini osi üksteisest eraldada ka nii, et mõne postivahe jooksul kulgeb üksteisega kõrvuti kaks kontaktliini, millest üks lõppeb ja teine algab.
Rapla–Märjamaa tee

Rapla–Märjamaa tee (registrinumbriga 28) on üks Eesti tugimaanteedest. 
See saab alguse Rapla–Järvakandi–Kergu tee teisel kilomeetril Rapla linnas (Rapla linna tänavana Märjamaa tee). Tee pikkus on 21,6 km. Tee lõpeb Tallinna–Pärnu–Ikla tee 64. kilomeetril Orgita külas. Kuusiku aleviku ja Kuusiku-Nõmme küla tänavana kannab nime Roheline tänav.
Sillad Rapla–Märjamaa teel.
Sildade nimistu pärineb teeregistrist.
Asulad Rapla–Märjamaa teel.
Rapla linn, Tuti küla, Sulupere küla, Iira küla, Kuusiku-Nõmme küla, Kuusiku alevik, Koikse küla, Ummaru küla, Jalase küla, Riidaku küla, Pühatu küla, Ringuta küla, Rassiotsa küla, Orgita küla.
Lijiang

Lijiang (hiina 普洱市) on ringkonna õigustega linn Hiinas Yunnanis.
Haldusjaotus.
Ringkonna õigustega linn jaguneb 1 linnarajooniks, 2 maakonnaks ja 2 autonoomseks maakonnaks:
Rahvastik.
57,3% elanikest kuulus 2000. aasta rahvaloenduse andmeil vähemusrahvustesse.
Suuremad rahvusrühmad olid:
Lijiangi vanalinn kuulub UNESCO maailmapärandi nimistusse (aastast 1997).
1996. aasta maavärinas hävis umbes kolmandik linna hoonetest.
Lijiangi sõpruslinn on Kaasan.
Teineteisel pool

"Teineteisel pool" on Birgit Õigemeele kolmas stuudioalbum. See ilmus 19. novembril 2009. 
"Teineteisel pool" on džässisugemetega kontseptuaalne klubimuusika plaat, mille tootjad on Meelis Meri ja Priit Juurmann. Enamiku sõnu on kirjutanud Maian Kärmas, kuid kasutatud on ka Ernst Enno, Marie Underi ja Anna Haava luulet. Tootjate arvates on plaadi kõige huvitavamad lood "Suudlus" ja "Viimast laulu ei saa laulda". Siiani on plaadilt pärinenud singlid "Moonduja", "See öö", "Kahe vahel" ja "Eestimaa suvi". Album oli nomineeritud ka 2010. aasta Eesti Muusikaauhindadel Aasta albumi kategoorias. See on olnud ka Raadio 2 saate Pleieri nädalaplaat.
Gucheng

Gucheng võib tähistada mitut haldusüksust Hiinas:
Märjamaa–Koluvere tee

Märjamaa–Koluvere tee (registrinumbriga 29) on üks Eesti tugimaanteedest. 
See saab alguse Tallinna–Pärnu–Ikla tee 65. kilomeetril Orgita külas. Tee pikkus on 25,1 km. Tee lõpeb Risti–Virtsu–Kuivastu–Kuressaare tee 11. kilomeetril Koluvere külas. Märjamaa alevi tänavatena kannab nimesid Pärnu maantee ja Sipa tee.
Sillad Märjamaa–Koluvere teel.
Sildade nimistu pärineb teeregistrist.
Asulad Märjamaa–Koluvere teel.
Orgita küla, Märjamaa alev, Rangu küla, Sipa küla, Loodna küla, Laukna küla, Koluvere küla.
Moism

Moism oli Vana-Hiina filosoofiline õpetus, mille arendasid välja Mozi (umbes 470 – 391 eKr) õpilased. See oli konfutsianismi, taoismi ja legismi kõrval üks neljast peamisest filosoofilisest koolkonnast sõdivate riikide ajastul (475–221 eKr).
Moism kaotas mõjukuse Qini dünastia ajal (221–206 eKr), mil võeti ametlikuks filosoofiaks legism ning suruti teised mõttekoolkonnad alla (hävitati ka mitu moismi klassikalist teost). Järgmised dünastiad alates Hani dünastiast (206 eKr – 210 pKr) võtsid riigi ametlikuks filosoofiaks konfutsianismi, mis viis moismi aeglase hääbumiseni.
Dêqêni Tiibeti autonoomne ringkond

Dêqêni Tiibeti autonoomne ringkond on 2. järgu haldusüksus (autonoomne ringkond) Hiinas Yunnani provintsis. 
Haldusjaotus.
Jaguneb kaheks maakonnaks ja üheks autonoomseks maakonnaks:
Laialehiste metsade vöönd

Laialehiste metsade vöönd on põhja- ja lõunapoolkera parasvöötmes eristatav loodusvöönd, mis paikneb segametsavöötmest ekvaatorile lähemal. 
Lõuna-Ameerikas esineb laialehiste metsade vöönd väikeste lõunapöögisaludena. 
Mõnikord käsitletakse laialehiste metsade vööndit laialehiste ja segametsade vöötme või lehtmetsavöötme osana. 
Sellele loodusvöötmele on iseloomulik ookeaniline paraskliima jaheda talve ja kauakestva sooja suvega. Aastane sademete hulk on 600–1500 mm ja on aurumisega võrdne. 
Jõed on veerikkad ja jõestik tihe. 
Taimestikus on ülekaalus tamme, pöögi, vahtra ja teiste laialehiste puude liigid. Iseloomulikud on metsa-hallmullad.
Huanreni Mandžu autonoomne maakond

Huanreni Mandžu autonoomne maakond on autonoomne maakond Hiina Rahvavabariigis Liaoningi provintsis Benxi ringkonna õigustega linnas. Maakonnakeskus on Huanren.
Huanrenis asub UNESCO maailmapärandi nimistusse kuuluv Koguryo pealinn.
Haldusjaotus.
Huanreni Mandžu autonoomne maakond koosneb 9 suurvallast ja neljast vallast:
Tapa–Tartu raudteelõik

Tapa–Tartu raudteelõik on 112,5 km pikkune raudtee Eestis, mis hargneb Tapalt kagusuunas Tallinna–Narva raudteest ja lõpeb Tartu raudteejaamas.
Tartust edasi hargneb raudtee kaheks. Üks raudteelõik suundub Valga poole (vt Tartu–Valga raudteelõik) ja teine Koidula poole (vt Tartu–Koidula raudteelõik).
Raudteel sõidavad nii kauba- kui ka reisirongid.
Reisiliiklus.
Tapa–Tartu raudteel sõidavad reisirongid liinidel Tallinn-Tartu ja Jõgeva-Tartu. 
Tänapäeval ei kasutata raudteel kõiki ajaloolisi raudteejaamu ega peatusi.
Ajalooliste raudteejaamade ja peatuste loetelu Tapa–Tartu raudteel:
Ajalugu.
Haruraudtee Tartusse ehitamise plaan kerkis päevakorda üsna ruttu pärast Paldiski–Tallinn–Narva raudtee avamist 1870. aastal. Esialgu oli plaan ehitada raudtee Tartu suunas Rakverest (tänu millele oleks Rakverest saanud sõlmjaam). 
Trassi planeerimisel selgus aga, et Pandivere kõrgustiku tõttu oleks raudtee rajamisel tulnud teha palju väga mahukaid mullatöid, mille tõttu valiti sõlmjaamaks hoopis Tapa (tollal väheoluline küla). 
1875. aastal alustati raudtee ehitust. Esimene rong jõudis Tartusse 1876. aasta augustis. Esimene ametlik reisirong jõudis Tapalt Tartusse tuhandete tervitajate ovatsioonidel 21. augustil kell 19.
Ametlikult võeti Tapa–Tartu haruraudtee vastu 1877. aasta suvel. Neil aastail ei olnud Paldiski–Tallinn–Narva ja Tapa–Tartu raudtee omavahel ühenduses, seega pidid näiteks Tallinnast Tartusse sõitjad Tapa jaamas teisele rongile ümber istuma. 
1887. aastal pikendati raudteed Tartust edasi Valka (vt Tartu–Valga raudtee) ja 1889. aastal omakorda Valgast edasi Pihkvasse (vt Valga–Petseri raudtee).
Kuna Tapa–Tartu teeharu lõppes esialgu Tartus, arvestati tema rajamisel üksnes kohalike vedude ja reisijatega, mis kajastus muuhulgas ka reajaamade hoonestuse tagasihoidlikuses võrreldes näiteks Balti raudtee pealiini ehitistega.
1931. aastal valmis Tartust ligi 90 km pikkune otseraudtee Petserisse (vt Tartu–Petseri raudtee). 
1980. aastate lõpus paigaldati Tapa–Tartu raudteele kaugjuhitav automaatblokeeringu süsteem, tänu millele suurenes raudtee läbilaskevõime ja ka ohutus.
Tänapäeval jääb raudteetrassile mitmeid eri ajastutest pärit jaamahooneid. Mitu algupärast hoonet on eri põhjustel vahepeal hävinud või vahetatud välja uutega. Esindatud on nii tsaariaegne, Eesti-aegne kui ka stalinistlik raudteearhitektuur. Jaamahoonete silmapaistvamad näited Tapa–Tartu raudteel on kindlasti Tapa ja Tartu jaamahoone, aga ka Tabivere jaamahoone, mis erineb oluliselt toonasest kroonuhistoritsistlikust tüüparhitektuurist.
Tänapäeval on tegemist Eesti ühe tähtsama raudteeharuga Põhja-Eestit Lõuna-Eestiga ühendaval raudteel. 
2014. aasta alguseks olid seoses Stadler FLIRT-i tüüpi rongide kasutuselevõtuga kõik peatuskohad varustatud uute, 550 mm kõrguste perroonidega.
Lincang

Lincang (hiina 普洱市) on ringkonna õigustega linn Hiinas Yunnanis. Piirneb läänes Birmaga.
Haldusjaotus.
Ringkonna õigustega linn jaguneb 1 linnarajooniks, 4 maakonnaks ja 3 autonoomseks maakonnaks:
Estcoy

Estcoy "(Est – Estonia, coy – company)" on üldnimetus Scoutspataljoni koosseisu kuuluva kompaniisuuruse allüksuse kohta, mis osaleb rahvusvahelistel sõjalisel operatsioonidel, näiteks Afganistanis. Estcoy komplekteeritakse Eesti kaitseväe üksuste baasil.
Varem on ESTCOY-d kuulunud ka BALTBAT-i koosseisu (nt ESTCOY-1 ja 2).
Komplekteerimine ja väljaõpe.
Estcoy komplekteerimine algab umbes aasta enne planeeritavat välismissiooni algust ja väljaõpe pool aastat enne välismissioonile siirdumist. Ühe kompanii teenistus välismissioonil kestab pool aastat.
Haapsalu–Laiküla tee

Haapsalu–Laiküla tee (registrinumbriga 31) on üks Eesti tugimaanteedest. 
See saab alguse Ääsmäe–Haapsalu–Rohuküla tee 72. kilomeetril Haapsalu linnas (Haapsalu linna tänavana Lihula maantee). Tee pikkus on 36 km. Tee lõpeb Risti–Virtsu–Kuivastu–Kuressaare tee 29. kilomeetril Laikülas. 
Sillad Haapsalu–Laiküla teel.
Sildade nimistu pärineb teeregistrist.
Asulad Haapsalu–Laiküla teel.
Haapsalu linn, Valgevälja küla, Vilkla küla, Kolila küla, Liivaküla, Parila küla, Jõõdre küla, Lannuste küla, Vätse küla, Haeska küla, Oonga küla, Liivaküla, Rannajõe küla, Keskvere küla, Kaare küla, Kurevere küla, Tammiku küla, Männiku küla, Kabeli küla, Rõude küla, Allikotsa küla, Laiküla.
Qujing

Qujing (hiina 曲靖市) on ringkonna õigustega linn Hiinas Yunnani provintsis. 
Haldusjaotus.
Ringkonna õigustega linn koosneb Qilini linnarajoonist, Xuanwei maakonna õigustega linnast ja seitsmest maakonnast:
Tallinnfilm

Tallinnfilm on Eesti filmistuudio. Seal on toodetud ringvaateid, dokumentaal-, populaarteaduslikke, nuku- ja joonisfilme ning mängufilme.
Ajalugu.
Nõukogude okupatsiooni ajal 1940. aastal riigistati 1931. aastal loodud sihtasutus Eesti Kultuurfilm ning 1941. aastal anti kogu vara üle NSV Liidu Rahvakomissaride Nõukogu juures asuva Kinokomitee käsutusse, asutuse nimi oli "Kinokroonika Eesti Stuudio".
NSV Liidu Rahvakomissaride Nõukogu loal (9. jaanuar 1941) moodustati Kroonika-dokumentaalfilmide Tallinna Kinostuudio.
Uue Nõukogude okupatsiooni alguses 1944. aasta sügisel taastati vahepeal Saksa okupatsiooni ajal katkenud tegevus ja 1946. aastal moodustati Eesti NSV Liiduvabariiklik Kinematograafia Ministeerium, kelle alluvusse läks Kinokroonika Tallinna stuudio.
1953. aastal loodi Eesti NSV Kinematograafia Ministeeriumi asemele Eesti NSV Kultuuriministeerium. Moodustati Kultuuriministeeriumi Peavalitsus, kellele allus ka Kinokroonika Tallinna Stuudio.
1954. aastal reorganiseeriti stuudio Kunstiliste ja Kroonikafilmide Tallinna Kinostuudioks, mis allus otse Kultuuriministeeriumile.
1963. aastal moodustati Eesti NSV Ministrite Nõukogu juures asuv Kinematograafia Komitee. Komiteele anti üle Eesti NSV Kultuuriministeeriumi Kinematograafia Peavalitsus koos allasutustega ja ka Tallinna Kinostuudio, mis 24. detsembril 1963 nimetati ümber filmistuudioks Tallinnfilm.
1994. aastast oli Tallinnfilm riiklik aktsiaselts.
1997. aastal sai Tallinnfilmi aktsiate ja hoonete pärijaks samal aastal asutatud Eesti Filmi Sihtasutus.
2011. aastal Tallinnfilmi stuudio likvideeriti.
Nüüd kuuluvad Tallinnfilmi filmide tootjaõigused Eesti Filmi Instituudile. Eesti Filmi Instituut litsentsib filme, filmide katkendeid ning neilt saab ka tellida koopiaid. OÜ Tallinnfilmi põhitegevuseks on Solarise keskuses asuva kino Artis haldamine.
Statistika.
1941–1994 valmis stuudios filme järgmiselt:
Kokku – 3033 filmiühikut
Päratu integraal

Olgu funktsioon formula_1 määratud ja pidev piirkonnas formula_2 siis funktsiooni päratuks integraaliks piirkonnas formula_3 nimetatakse piirväärtust
formula_4
Kui piirväärtus on olemas, siis öeldakse, et päratu integraal koondub. Kui seda piirväärtust ei eksisteeri või kui ta on lõpmatu, siis öeldakse, et päratu integraal hajub.
formula_5
Näide.
Seega antud päratu integraal koondub ja selle väärtus on π/2.
Päratu integraal teiste lõpmatute vahemike korral.
Analoogselt defineeritakse päratu integraal piirkonnas formula_6
formula_7
Vahemikus formula_8 defineeritakse päratu integraal järgmiselt (kasutades aditiivsust):
formula_9
kus formula_10 on suvaliselt valitud arv.
Päratu integraali geomeetriline tähendus.
Kui piirkonnas formula_3 on funktsiooni formula_1 graafik x-telje kohal (formula_13), siis on päratu integraali geomeetriline tähendus analoogiline määratud integraali geomeetrilise tähendusega. Päratu integraal 
formula_14
on võrdne sellise "xy"-tasandi piirkonna pindalaga, mida piiravad "x"-telg, vertikaalne sirge "x=a" ja funktsiooni formula_1 graafik.
formula_16
Näide.
on võrdne sellise "xy"-tasandi piirkonna pindalaga, mida piiravad "x"-telg ja funktsiooni formula_17 graafik. Eespool selgus, et 
formula_18 
Seega 
formula_19
Suurvald

Suurvald (hiina 鎮; lihtsustatud kirjas 镇; "pinyin"is "zhèn") on Hiina 4. järgu haldusüksus.
Tavaliselt hõlmab suurvald asula elanike arvuga suurusjärgus 10 000 ja selle lähedal asuvad külad. 
Sama taseme haldusüksuseks on vald (乡; xiāng). Mõlemad kuuluvad maakondade või maakonna õigustega linnade koosseisu. Vallad võivad saada suurvallaks elanike arvu kasvades. Hiinas on üle 20 000 suurvalla ja nende arv kasvab.
Jõhvi–Vasknarva tee

Jõhvi–Vasknarva tee (registrinumbriga 32) on üks Eesti tugimaanteedest. 
See saab alguse Jõhvi linna idaosas Narva maantee ja Tallinna–Narva tee ristmikust umbes 250 m lääne-edelas. Tee pikkus on 49,9 km. Tee lõpeb Vasknarva külas. 
Asulad Jõhvi–Vasknarva teel.
Jõhvi linn, Linna küla, Pargitaguse küla, Kose küla, Rausvere küla, Vasavere küla, Kurtna küla, Edivere küla, Illuka küla, Kuremäe küla, Puhatu küla, Kaatermu küla, Kivinõmme küla, Agusalu küla, Jaama küla, Vasknarva küla.
Ristomatti Ratia

Ristomatti Ratia (sündinud 23. mail 1941 Helsingis) on soome disainer.
Isiklikku.
Tal on lapsed Natasha, Anastasia, Kiira ja Robin ning ta on olnud abielus Anu Saagimiga (1994–2016).
Ta viibib Helsingi hooldekodus Alzheimeri tõve tõttu. Varem on ta viibinud Helsingi Kaivopuisto hooldekodus.
Hongwu

Hongwu (21. oktoober 1328 – 24. juuni 1398; hiina 洪武 Hóngwǔ, sünninimi 朱元璋 Zhū Yuánzhāng) oli Hiina keiser 1368. aastast oma surmani, Mingi dünastia rajaja.
Zhu Yuanzhang pärines tänapäeva Anhui provintsi Fengyangi maakonnast talupoja perekonnast. Tema isa oli põgenenud Nanjingist kõrgete maksude eest. 1344. aastal surid Zhu vanemad nälga. Ta läks buda templisse mungaks ning liitus hiljem Punaste Turbanite mässuliikumisega, kus ta tegi kiiret karjääri ja tõusis mässajate sõjaväe juhiks.
Pärast viimase Yuani dünastia keisri Toghon Temüri põgenemist kuulutas Zhu ennast keisriks ja võttis keisrinimeks Hongwu. Ta asutas uue dünastia, mille nimetas Da Ming (大明) 'suur kirkus'. Pealinn jäi esialgu Nanjingi.
Hongwu viis läbi maareformi, töötas välja uue seadustekogu, lasi asutada palju koole ja võttis kasutusele paberraha. Ta kaotas kantsleri ehk peaministri ametikoha ja koondas võimu enda kätte. Teda peetakse despootlikuks valitsejaks, kes kehtestas seaduserikkumiste eest karmid karistused ja lasi hukata tuhandeid ametnikke. Samas tõusis tema valitsusajal Hiina elanike arv hinnanguliselt umbes 50% ja paranes rahva elatustase.
Pärast Honwu surma tõusis troonile tema pojapoeg Jianwen.
Hongwu on maetud Ming Xiaolingi mausoleumi Nanjingis.
Jõhvi–Kose tee

Jõhvi–Kose tee (registrinumbriga 33) on üks Eesti tugimaanteedest. 
See saab alguse Jõhvi linnas Jõhvi–Tartu–Valga tee 3. kilomeetril (Jõhvi linna tänavana Pargi tänav). Tee pikkus on 3,6 km. Tee lõpeb Kose külas Jõhvi–Vasknarva tee 3. kilomeetril. 
Asulad Jõhvi–Kose teel.
Jõhvi linn, Kohtla-Järve linna Ahtme linnaosa, Pargitaguse küla, Kose küla.
Kiviõli–Varja tee

Kiviõli–Varja tee (registrinumbriga 34) on üks Eesti tugimaanteedest. 
See saab alguse Kiviõli linnas Sämi–Sonda–Kiviõli tee (Kiviõli linna tänavana Sonda tee) ja Vabaduse puiestee ristmikult. Tee pikkus on 8,7 km. Tee lõpeb Tallinna–Narva tee 142. kilomeetril Jabara, Mustmätta ja Varja küla piiril. Erra aleviku, Erra-Liiva küla ja Lüganuse aleviku tänavana kannab nime Kiviõli tee.
Sillad Kiviõli–Varja teel.
Sildade nimistu pärineb teeregistrist.
Asulad Kiviõli–Varja teel.
Kiviõli linn, Erra alevik, Erra-Liiva küla, Lüganuse alevik, Mustmätta küla.
Kristjan Jõekalda

Kristjan Jõekalda (sündinud 14. septembril 1971) on eesti telesaatejuht.
Haridus.
Jõekalda on õppinud aastatel 1978–1980 Tallinna 4. Keskkoolis, 1980–1988 Tallinna 13. Keskkoolis ning 1988–1989 Tallinna 1. Õhtukeskkoolis. Aastatel 1989–1993 õppis ta Tallinna Pedagoogikaülikoolis kultuurharidust, lisaerialaks telerežii. Ülikooli pääses tänu Eesti Televisiooni lisakoha tellimusele. 
Töökäik.
Aastatel 1988–1989 töötas Jõekalda Eesti Televisiooni kunsti- ja kirjandussaadete toimetuses režissööri assistendina, 1993–1994 Reklaamitelevisioonis ning 1994–1996 Tipp TV-s toimetaja-saatejuhina. 1996. aastast on ta juhtinud Teet Margna produtseeritud telesaateid ja tootnud OÜ Holmes kaudu saateid TV3-le (1996–2007, uuesti 2019. aastast) ja Kanal 2-le (2007–2018).
Juhitud telesaated.
Jõekalda juhib iganädalast telemängu „Suur lotokolmapäev. Rooside sõda“ ja Eesti Loto erisaateid. Koos Teet Margnaga on ta 2009. aastast tootnud sarjas "Kaks kanget" mitmeid spordi- ja reisisaateid. Koos Margnaga on Jõekalda tootnud ja juhtinud Kanal 2 ja TV3 aastavahetusprogramme.
Tunnustus.
Aastatel 2013–2016 valiti Jõekalda Eesti meelelahutusauhindade konkursil aasta parimaks meessaatejuhiks, nominatsiooni sai ta ka 2017–2019 aastal. Samuti saavutas ta konkursil võidu meelelahutaja kategoorias 2015. aastal üksi ja 2017. ning 2020. aastal koos Teet Margnaga. 2023. aastal valiti ta aasta suunamudijaks. 2017. aastal oli Jõekalda EFTA konkursil parima meessaatejuhi auhinna nominent, 2020. aastal võitis ta koos Teet Margnaga parima meelelahutussaate juhi auhinna. 
2005., 2006., 2009. ja 2011. aastal oli Jõekalda ajakirja Nädal lugejaküsitluse järgi populaarsuselt teine meessaatejuht (Vahur Kersna järel). Jõekalda juhitud saate „Kaks kanget Jaapanis“ valisid Kroonika lugejad 2020. aasta parimaks meelelahutussaateks. Samal aastal võitis „Kaks kanget Sovetistanis“ EFTA konkursil parima meelelahutussaate auhinna. „Kaks kanget. Suur aastavahetusshow!“ sai nominatsiooni parima erisaate kategoorias.
Isiklikku.
Jõekalda ema Norma Jõekalda (sündinud 1938) on pärit Saaremaalt, isa Kaljo Jõekalda (1937–2018) Haapsalust, mistõttu veetis Kristjan ise lapsepõlves palju aega Saaremaal ja Haapsalus. Vanemad töötasid Eesti Televisioonis, ema režissöörina ja isa teleoperaatorina, mistõttu oli telemaja Jõekaldale tuttav juba lapsepõlvest. Kristjani ristiisa oli Valdo Pant.
Ta on mänginud tamburiini ansamblis Kala.
Tim Burke

Tim Burke (õieti Timothy Burke; sündinud 3. veebruaril 1982 Paul Smiths) on USA laskesuusataja. Ta elab Lake Placidis ja esindab Lake Placidi laskesuusatamisklubi. Ta alustas laskesuusatamistreeninguid 1997. aastal ja kuulub USA koondisse 2004. aastast. 
Burke võistles esimest korda rahvusvahelisel tiitlivõistlusel 2004. aasta maailmameistrivõistlustel Oberhofis 20 km eraldistardiga sõidus ja sai 61. koha. Ta kuulus 2006. aasta OM-il Torinos üheksanda koha saanud USA 4×7,5 km teatemeeskonda. Individuaalselt jäi olümpiamängudel tema parimaks kohaks 10 km sprindis saadud 35. koht. 
2007. aasta MM-il Anterselvas sai Burke 20 km sõidus seitsmenda koha. 2008. aasta MM-il Östersundis oli ta sprindis üheksas ja jälitussõidus kümnes. 2009. aasta maailmameistrivõistlustel Pyeongchangis tuli Burke 10 km sprindis üheteistkümnendaks ja 20 km eraldistardiga sõidus neljateistkümnendaks.
2009. aasta suvistel maailmameistrivõistlustel rullsuuskadel Oberhofis sai Burke 10 km sprindis 4. koha ja 12,5 km jälitussõidus 5. koha.
Burke jõudis maailma karikasarjas esimest korda kümne parema hulka 8. detsembril 2006 Hochfilzenis, kus sai 10 km sprindis 10. koha. Esimest korda jõudis ta poodiumile 3. detsembril 2009 MK-avaetapil Östersundis 10 km sprindis, kui sai teise koha. Järgmisel päeval peetud 12,5 km jälitussõidus oli ta kolmas.
Viktor Romanenkov

Viktor Romanenkov (sündinud 29. septembril 1993 Tallinnas) on Eesti iluuisutaja.
Aastal 2012 lõpetas Romanenkov Tallinna Humanitaargümnaasiumi.
Viktor Romanenkov hakkas iluuisutamisega tegelema 1998. aastal. Tema treenerid on olnud ema Oksana Romanenkova ja Jevgeni Loutkov. Praegu on tema treeneriks Anna Levandi.
Karjäär ja saavutused.
Viktor Romanenkov on Eesti meister iluuisutamises 2005, 2007, 2008, 2009, 2010, 2011, 2012 ja 2013. Aastatel 2005–2012 tuli ta Eesti noortemeistriks.
Juunioride maailmameistrivõistlustel on Romanenkov saavutanud 2008. ja 2010. aastal 26. koha, 2009. aastal 23. koha ja 2011. aastal 18. koha.
Täiskasvanute 2010. aasta iluuisutamise maailmameistrivõistlustel sai ta 36. koha.
2010. aastal Tallinnas toimunud Euroopa meistrivõistlustel saavutas Romanenkov 29. koha.
2012. aastal Sheffieldis toimunud Euroopa meistrivõistlustel teenis Romanenkov lühikava eest 52,24 punkti ning pääses 22. kohaga elus esimest korda täiskasvanute tiitlivõistlustel vabakava võistlusele. Kokkuvõttes saavutas ta 23. koha. 
Zagrebis toimunud 2013. aasta iluuisutamise Euroopa meistrivõistlustel, püstitas Romanenkov lühikavas isikliku rekordi 59,66 ning täitis maailmameistrivõistluste normi (Romanenkovi tehniline hinne oli 35,11 punkti, MM-i norm 35,0 punkti). Lühikava järel oli ta 30 võistleja konkurentsis 13. kohal. Vabakavas tuli kaks kukkumist ning kokkuvõttes saavutas ta 17. koha.
2013. aasta maailmameistrivõistlustel Kanadas Londonis püstitas Romanenkov kolm isikliku rekordit ja tagas olümpiapääsme Sotši olümpiamängudele. Lühikavas teenis ta 65,33 punkti ja oli 34 võistleja seas 20. kohal. Vabakavas teenis ta 111,76 punkti ning kogusummaks tuli 177,09 punkti, mis andis nendel võistlustel 22. koha.
Iisaku–Tudulinna–Avinurme tee

Iisaku–Tudulinna–Avinurme tee (registrinumbriga 35) on üks Eesti tugimaanteedest. 
See saab alguse Tärivere–Iisaku tee 3. kilomeetril Iisaku alevikus (Iisaku aleviku tänavana Tamme tänav). Tee pikkus on 33,5 km. Tee lõpeb Rakvere–Luige tee 54. kilomeetril Kõveriku külas. Avinurme aleviku tänavatena kannab tee nimesid Võidu tänav ja Rakvere tänav.
Asulad Iisaku–Tudulinna–Avinurme teel.
Iisaku alevik, Lõpe küla, Taga-Roostoja küla, Roostoja küla, Tudulinna küla, Lemmaku küla, Pikati küla, Änniksaare küla, Maetsma küla, Avinurme alevik, Kõveriku küla.
Records 2000

Records 2000 on Eesti plaadifirma, mis omab suurimat turuosa.
Selle omanik ja produtsent on Peeter Kaljuste.
Jevgeni Ustjugov

Jevgeni Romanovitš Ustjugov (vene Евгений Романович Устюгов; sündinud 4. juunil 1985 Krasnojarskis) on Venemaa laskesuusataja, Venemaa teeneline meistersportlane.
Ustjugov tuli 2006. aasta juunioride maailmameistrivõistlustel Presque Isles kahekordseks juunioride maailmameistriks, kui võitis kulla nii 15 km ühisstardiga sõidus kui ka 12,5 km jälitussõidus. Sama aasta Euroopa meistrivõistlustel sai ta kuldmedali juunioride 4x7,5 km teatesõidus. 2009. aasta täiskasvanute EM-il Ufaas sai Ustjugov 10 km sprindis hõbemedali. 
Maailma karikasarjas jõudis Ustjugov esimest korda kümne parema hulka 23. jaanuaril 2009 Anterselvas, kui ta sai 10 km sprindis kaheksanda koha. Poodiumile pääses ta esimest korda järgmisel hooajal 11. detsembril 2009. aasta MK-etapil Hochfilzenis, kui oli kolmas 10 km sprindis. Mõni päev hiljem tuli Pokljukas ka esimene MK-etapivõit, kui ta jõudis esimesena finišisse 12,5 km jälitussõidus. 
26. novembril 2024 tunnistati ta süüdi dopingu tarvitamises ja temalt võeti ära kõik tema karjääri tiitlid aastatel 2010–2014 pärast seda, kui tema kaebus spordiarbitraažikohtusse lükati tagasi.
Saavutused.
Maailma karikasarjas.
Jevgeni Ustjugov on seni () osalenud 20 korda maailma karikasarja etappidel ja jõudnud poodiumile kolmel korral, neist kahel korral kõige kõrgemale astmele.
Pokljuka

Pokljuka on metsaga kaetud mägismaa Sloveenia loodeosas Bledi ja Bohinji vallas. See asub 1300 meetri kõrgusel merepinnast ja on osa Triglavi rahvuspargist. 
Mägismaa pöögi- ja kuusemetsad langetati suurelt osalt 1700. aastatel; nüüd kasvab sellel kohal põhiliselt mänd. Pokljuka ala on ka mingil määral soine, mis on haruldane nii kõrgel mägedes. 
Pokljuka on kuulus talispordikeskuse poolest, mida tuntakse enam igal aastal toimuva laskesuusatamise maailma karikasarja etapi paigana. Laskesuusakeskus asub 15 km Bledi linnast lääne pool. Seal toimusid 2001. ja 2021. aastal laskesuusatamise maailmameistrivõistlused. 
Lisaks on Pokljuka soositud mägironijate seas.
Olen kolmeteistkümne aastane

"Olen kolmeteistkümne aastane" ehk "Olen 13-aastane" on Merle Karusoo näidend, mis on koostatud 1970. aastate lõpu Eestis elanud 13-aastaste õpilaste kirjandite põhjal. Õpilastel paluti kirjutada, mida nad arvavad endist, koolielust ja suhetest omaealiste ja täiskasvanutega. Näidendi tekst valmis esmalavastuse proovide käigus, esietendus toimus 26. juulil 1980. 
Lavateose kolme peategelast, kelle nimed olid Andrus, Guido ja Toomas, mängisid Merle Karusoo (Eesti NSV Riiklik Noorsooteater, 1980, Klooga rand, hiljem statsionaar) esmalavastuses Andrus Vaarik, Guido Kangur ja Toomas Lõhmuste. Truppi kuulusid veel Rein Oja, Villu Kangur ja Katrin Saukas. Selle lavastuse eest sai Merle Karusoo 1980. aastal Eesti NSV Teatriühingu preemia ning lavastuse trupp sai teatriühingu kollektiivse eripreemia. Näidend pälvis 1981. aastal Eesti NSV kirjanduse aastapreemia. 
Hiljem on seda näidendit lavastatud kooliteatrites.
Toonase Noorsooteatri repertuaaris oli see Merle Karusoo algatatud ja sel moel valminud eksperimentaalsetest eluloolavastustest esimene. Sellele järgnesid lavakunstikateedri X lennuga tehtud "Meie elulood" (1981) ja "Kui ruumid on täis ..." (1982).
Merle Karusoo

Merle Karusoo (sündinud 1. juulil 1944 Rae vallas) on eesti lavastaja. 
Merle Karusoo on õppinud aastatel 1961–1963 Viljandi Kultuurharidustöö Koolis näitejuhtimist ja 1968–1972 Tartu Riiklikus Ülikoolis kaugõppes eesti filoloogiat. 1971. aastal osales ta ka Vanemuise õppestuudios.
1976. aastal lõpetas Merle Karusoo Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri (7. lennus). Lavakunstikooli ajal lavastas ta kursusetööna Eduard Vilde "Tabamata ime" (osades Jüri Krjukov, Anne Paluver, Külliki Saldre jt) ja Friedebert Tuglase novelli ainetel valminud "Popi ja Huhuu" (osades Lembit Peterson, Urmas Kibuspuu ja Kalju Orro).
1999. aastal kaitses ta Tallinna Pedagoogikaülikoolis magistritöö "Põhisuunda mittekuuluv" ("magister artium").
Aastatel 1968–1972 töötas ta TRÜ sotsioloogia laboratooriumis laborandina. Pärast lavakunstikooli lõpetamist 1976. aastal töötas Tallinna Riiklikus Akadeemilises Draamateatris ja aastatel 1978–1983 Eesti NSV Riiklikus Noorsooteatris lavastajana.
Alates 1976. aastast on Merle Karusoo olnud lavakunstikooli õppejõud (vaheaegadega). Ta on olnud lavakunstikooli 9. lennu juhendaja ning on osalenud kursuste töös (lavastades diplomitöid) ka hiljem (9., 14., 20. lend jm).
Ta on õpetanud ka Tallinna Ülikoolis ja juhendanud teatriüliõpilasi Tartu Ülikooli Viljandi kultuuriakadeemias. 2014/2015. õppeaastal oli Merle Karusoo Tartu Ülikooli vabade kunstide professor.
Aastatel 1983–1987 oli Merle Karusoo ajakirjade Teater. Muusika. Kino ning Kultuur ja Elu mittekoosseisuline korrespondent. Aastatel 1987–1998 oli ta Pirgu Arenduskeskuse mälusektori juhataja.
Aastatel 1998–1999 oli Merle Karusoo Eesti Draamateatri direktor, seejärel kuni 2006. aastani vabakutseline lavastaja ja 2006. aastal Eesti Draamateatri koosseisuline lavastaja.
Merle Karusoo elutööks peetakse nn mäluteatrit, mille tekstid sünnivad algallikaid intervjueerides või kogudes dokumentaalset algmaterjali muul moel (arhiividest jne). Karusoo algatas Keskvangla vangide meenutuste kogumise. 
Merle Karusoo on sageli osalenud harrastusteatrite festivalide žüriides.
Kalev Kesküla

Kalev Kesküla (22. oktoober 1959 Tallinn – 25. juuni 2010 Tallinn) oli eesti kirjanik, ajakirjanik ning kirjandus- ja veinikriitik.
Elu ja tegevus.
1983. aastal lõpetas Kesküla Tartu Riikliku Ülikooli eesti filoloogina. 1983–1995 töötas ta toimetajana Eesti Entsüklopeediakirjastuses. 1991. aastast töötas Kesküla nädalalehes Eesti Ekspress, kus ta oli kultuurilisa Areen pikaajaline toimetaja ja kolumnist.
Kesküla jõudis Eesti kirjandusse koguga "Läbi linnaöö" (1986), mis torkas silma sotsiaalsuse poolest. Ka tema hilisem luule on käsitlenud ühiskondlikke teemasid, kuid Piret Viirese hinnangul on selles süvenenud mahe iroonia. Kesküla kirjutab eelkõige kultuurilistest assotsiatsioonidest küllastunud vabavärssi.
1998. aastal lõi laineid Kesküla irooniline ja avarapilguline kogu "Vabariigi laulud", mis pälvis samal aastal Eesti Kultuurkapitali kirjanduse sihtkapitali aastapreemia luule eest. Viirese iseloomustust mööda on Eesti selles kehastunud tüüpilise Eesti mehena, kes oma puudujääkidele vaatamata armastab oma kodanikke ning hoolitseb nende eest.
Ka 2002. aastal ilmunud luulekogu "Platoni riigis" kandideeris kultuurkapitali luulepreemiale. ""Platoni riigis" on üks põhjuseid, miks kodumaist kirjandust 2002 hakatakse ehk meenutama just luulele kuulunud aastana," kirjutas selle kohta Jan Kaus. Tema kirjelduses "kangastub Kesküla sõnakasutus hiiglasliku asfalteeritud Akropolina, mida püütakse elavdada plastmasskuuskedega ja millel maanduvad roostes lennukid". Samas leidis Kaus, et "Kesküla suursugune iroonia on nauditavalt hambutu".
2008 koostas Kesküla mahuka mälestustekogu Mati Undist "Undi-jutud". Kogumikku kuulub 45 kirjutist, dokumentaallisad ja register.
Kesküla 50. sünnipäevaks 2009. aastal üllitatud proosakogu "Elu sumedusest" tekste nimetas Mihkel Mutt arvustuses "marginaali, novelleti ja kolumni vahepealseteks", iseloomustades neid ka soomepäraste ja luulesarnastena. Kriitik Maire Liivamets pidas Kesküla sama kogumiku põhjal aga "hea ja mugava inimese võrdkujuks", leides neist "võrratut elujaatust ja hingerahu". Liivamets nimetas Kesküla loomingut žanrilt "miniatuurideks ehk proosaluuleks" ning võrdles teda Andrus Kasemaa ja Jaan Kruusvalliga.
Lisaks kirjandustegevusele oli Kesküla Eesti juhtiv veinikirjanik ja -lektor. Tema sulest on ilmunud esimene eesti keeles kirjutatud veinileksikon "Veinijuht" (2004) ja "Kalev Kesküla uus veinijuht" (2007). Kesküla oli Berlin Meederi teose "Vein – aegumatu armastus" kaastoimetaja ning aitas koostada Selveri veiniatlast. Kesküla avaldas regulaarselt veiniarvustusi ajalehes Eesti Ekspress.
Kesküla sõnadele tehtud laul "Suhted" oli muusik Henry Laksi sõnul tema esimene arvestatav lugu. Esimest korda 1979. aastal ette kantud pala kandis lindistas 1989. aastal ka ansambel Seitsmes Meel.
2001. aasta laskesuusatamise maailmameistrivõistlused

2001. aasta laskesuusatamise maailmameistrivõistlused olid 36. maailmameistrivõistlused laskesuusatamises, mis toimusid 3. - 11. veebruarini Pokljukas Sloveenias.
Tulemused.
Mehed.
10 km sprint.
&lt;br&gt;
Kuupäev: 3. veebruar 
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 97 
&lt;br&gt;Lõpetajaid: 97
&lt;br&gt;Maailmameister 2000: Frode Andresen 
&lt;br&gt;
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
12,5 km jälitussõit.
 
&lt;br&gt;
Kuupäev: 4. veebruar 
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 60
&lt;br&gt;Maailmameister 2000: Frank Luck 
&lt;br&gt; 
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
&lt;br&gt;
15 km ühisstardist sõit.
&lt;br&gt;
Kuupäev: 9. veebruar 
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 30
&lt;br&gt;Maailmameister 2000: Raphaël Poirée 
&lt;br&gt; 
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
&lt;br&gt;
20 km eraldistardist sõit.
 
&lt;br&gt;
Kuupäev: 7. veebruar 
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 96
&lt;br&gt;Maailmameister 2000: Wolfgang Rottmann 
&lt;br&gt; 
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
&lt;br&gt;
4x7,5 km teatesõit.
 
&lt;br&gt;
Kuupäev: 11. veebruar 
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 19 võistkonda
&lt;br&gt;Maailmameister 2000: &lt;br&gt;Viktor Maigurov &lt;br&gt;Sergei Roškov &lt;br&gt;Vladimir Dratšov &lt;br&gt;Pavel Rostovtsev 
&lt;br&gt; 
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
&lt;br&gt;
Naised.
7,5 km sprint.
&lt;br&gt;
Kuupäev: 3. veebruar 
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 84
&lt;br&gt;Maailmameister 2000: Liv Grete Poirée 
&lt;br&gt; 
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
&lt;br&gt;
10 km jälitussõit.
&lt;br&gt;
Kuupäev: 4. veebruar 
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 60
&lt;br&gt;Maailmameister 2000: Magdalena Forsberg 
&lt;br&gt; 
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
&lt;br&gt;
12,5 km ühisstardist sõit.
 
&lt;br&gt;
Kuupäev: 9. veebruar 
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 30
&lt;br&gt;Maailmameister 2000: Liv Grete Poirée 
&lt;br&gt; 
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
&lt;br&gt;
15 km eraldistardist sõit.
&lt;br&gt;
Kuupäev: 6. veebruar 
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 83
&lt;br&gt;Maailmameister 2000: Corinne Niogret 
&lt;br&gt; 
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
&lt;br&gt;
4x7,5 km teatesõit.
&lt;br&gt;
Kuupäev: 10. veebruar 
&lt;br&gt;Osavõtjaid: 15 võistkonda
&lt;br&gt;Maailmameister 2000: &lt;br&gt;Olga Põljova &lt;br&gt;Svetlana Tšernoussova &lt;br&gt;Galina Kukleva &lt;br&gt;Albina Ahhatova 
&lt;br&gt;
&lt;br&gt;Ametlikud tulemused
&lt;br&gt;
Chongzhen

Chongzhen (6. veebruar 1611 – 25. aprill 1644; hiina 崇禎 Chóngzhēn, sünninimi Zhu Youjian 朱由檢) oli Hiina keiser 1627. aastast oma surmani, Mingi dünastia 16. ja viimane keiser.
Chongzhen oli keiser Taichangi viies poeg. Ta sai võimule vaid 16-aastaselt pärast oma venna, keiser Tianqi surma. Ta lasi tappa seni "de facto" valitsenud eunuhhi Wei Zhongxiani.
Chongzhen püüdis päästa dünastiat allakäigust, kuid see ei õnnestunud. Riigis puhkesid ülestõusud, mida mandžude rünnakute all ei suudetud maha suruda. Enne Li Zichengi juhitud mässajate kätte langemist kogus Chongzhen kõik oma lähedased kokku ja käskis neil ennast ära tappa. Kõik peale ühe tütre, printsess Changpingi, täitsid käsu. Chongzhen põgenes pärast seda Jingshani mäele ja poos end ühe puu otsa.
Chongzhen keelas Hiinas ära tubaka suitsetamise. Selle asemel hakati üha rohkem tarbima oopiumi.
Vaikus

Vaikus on heli puudumine. 
Üldiselt peetakse vaikuseks kuuldava heli puudumist ja isegi nii nõrga heli või helide olemasolu, mis ei ole tähelepandavad.
Qapqali Sibo autonoomne maakond

Qapqali Sibo autonoomne maakond on autonoomne maakond Hiina Rahvavabariigis Xinjiangi Uiguuri autonoomses piirkonnas Ili Kasahhi autonoomses ringkonnas. Piirneb läänes Kasahstaniga.
Maakonnas elavad mandžu keelte hulka kuuluvat sibo keelt rääkivad sibod.
Qapqalis asub Jingyuani tempel.
Maakonnas ilmub ainuke sibokeelne ajaleht Cabcal Serkin.
Qapqali Sibo autonoomne maakond jaguneb 8 vallaks.
Pärnu kontserdimaja

Pärnu kontserdimaja on kontserdimaja Pärnus aadressil Aida tänav 4.
Hoone arhitektid on Katrin Koov, Kaire Nõmm ja Hanno Grossschmidt.
Kontserdimaja ehitati 2002. aastal. Ehituse peatöövõtja oli AS Remet. Hoone maksumus oli 95 miljonit krooni, millest tuli 75 miljonit krooni riigi ja 20 Pärnu linnaeelarvest. Kontserdimaja avati pidulikult 30. novembril 2002.
Kontserdimaja ringrõduga kontserdisaal mahutab enam kui 800 inimest. Majas asub ka 160 istekohaga kammersaal, mis sobib väiksemateks üritusteks.
Kontserdimajas asuvad Pärnu Muusikakool, Pärnu Linnaorkester, muusikatarvete pood ja kohvik Cello.
Stsenograafia

Stsenograafia ehk lavastuskunst on teatritegemise praktika, mis hõlmab lavakujunduse, rekvisiitide ja kostüümide kontseptsiooni loomist ja kavandite valmistamist. Stsenograafia eest vastutab stsenograaf ehk lavastuskunstnik ehk filmi- või teatrikunstnik. 
Eestis õpetatakse stsenograafiat Eesti Kunstiakadeemias.
Elektroakustiline muusika

Elektroakustiline muusika on muusika, mille loomiseks, muutmiseks või reprodutseerimiseks on kasutatud elektroonilisi vahendeid, kaasa arvatud arvutitarkvara ja -riistvara. Elektroakustilise muusika iseloom oleneb teatud määral kasutatud tehnoloogiast, kuid mõiste viitab meediumile, mitte konkreetsele muusikastiilile. 
Alates 1948. aastast on plaadimängijat kasutatud uute muusikastiilide loomiseks: alates lindimuusikast (1950. ja 1960. aastatel ühendati elektrooniliselt toodetud ja salvestatud helide salvestised ning segati need kokku, et luua lindimuusikat) kuni "spinning"uni (salvestatud helide otseettekandel miksimine).
Esteetilise mitmekesisuse ja eksperimenteerimise alates 1950. aastatest kuni tänapäevani. On kasutatud mitmeid ebatavalisi mooduseid muusika komponeerimiseks, kuulamiseks ja muusikast mõtlemiseks. Mitmed neist hõlmasid tehnoloogia kasutamist ning neid klassifitseeritakse seega samuti elektroakustiliseks muusikaks. Muusikas hakati kasutama näiteks kõnelemisel tekkivaid helisid.
Vahemerelise igihalja metsa ja põõsastiku vöönd

Vahemerelise igihalja metsa ja põõsastiku vöönd on põhja- ja lõunapoolkera lähistroopikas paiknev loodusvöönd lähistroopilise vahemerelise kliimaga piirkondades. Esineb Euroopa lõunaosas Pürenee, Apenniini ja Balkani poolsaarel, Aafrika põhja- ja lõunarannikul, Põhja-Ameerika läänerannikul (California osariigis), Lõuna-Ameerika läänerannikul (Tšiili keskosas) ning Austraalia edela- ja kagurannikul.
Selles vöötmes on pehme kliima sademeterikka talve ja kuiva suvega. Suurvesi jõgedel esineb talvel. Taimkattes on ülekaalus kõvalehised igihaljad ja laialehised metsad ja põõsastikud pruunide ja metsa-pruunmuldadega.
Magdalena Forsberg

Maria Magdalena Forsberg (sünnilt Wallin; sündinud 25. juulil 1967 Örnsköldsvikis) on Rootsi endine murdmaa- ja laskesuusataja.
Forsberg võitis maailma karikasarja üldkarika kuus korda järjest aastatel 1997–2002; kokku võitis ta 42 MK-etappi. Maailmameistriks tuli ta kuus korda, sai korra teise koha ja võitis viis pronksmedalit. 2002. aasta olümpiamängudel Salt Lake Citys sai ta kaks pronksmedalit.
Ta on abielus endise laskesuusataja Henrik Forsbergiga.
Jõgeva–Mustvee tee

Jõgeva–Mustvee tee (registrinumbriga 36) on üks Eesti tugimaanteedest. 
See saab alguse Tartu–Jõgeva–Aravete tee 46. kilomeetril Õuna külas. Tee pikkus on 38,9 km. Tee lõpeb Kalma–Mustvee tee 5. kilomeetril Mustvee linnas (Mustvee linna tänavana Tartu tänav). Torma aleviku tänavana kannab nime Jõgeva maantee.
Sillad Jõgeva–Mustvee teel.
Sildade nimistu pärineb teeregistrist.
Asulad Jõgeva–Mustvee teel.
Õuna küla, Liivoja küla, Võduvere küla, Raaduvere küla, Lõpe küla, Laiusevälja küla, Palupere küla, Kantküla, Ookatku küla, Koimula küla, Vaiatu küla, Võidivere küla, Näduvere küla, Liikatku küla, Torma alevik, Vanamõisa küla, Rassiku küla, Kõnnu küla, Võtikvere küla, Mustvee linn.
Blisskiri

Blisskiri on üks alternatiivkommunikatsiooni liike. Kiri on nime saanud Charles Kasiel Blissi (1897–1985) järgi, kes kirja loomisel võttis eeskuju hiina hieroglüüfidest. 
Blissi algeesmärk oli seda kasutada ülemaailmse universaalse kirjana, mille abil kõik maailma inimesed saaksid üksteisega suhelda. Üks kiri, erinevad keeled.
Kasutust on blisskiri leidnud aga hoopis eripedagoogikas kõnepuuetega inimeste abikommunikatsioonivahendina või põhikommunikatsioonivahendina. Blisskirja on edukalt rakendatud kehapuuete, vaimupuuete ja afaasia korral. Vaimupuude raskemate vormide korral kasutatakse suhtlemisel piktogramme.
Blisskiri koosneb üle 3000 standardiseeritud graafilisest sümbolist. 
Esimest korda rakendati seda 1971. aastal Kanadas Torontos Ontario Crippled Children's Centre'is (Praegu: Hugh MacMillan Medical Centre). Eestis on blisskirja rakendatud vähe.
Signal Intelligence Service

Signaalluure teenistus ("Signal Intelligence Service") oli Ameerika Ühendriikide sõjaväe sideluureamet, mis moodustati 24. aprillil 1930.
SIS tegeles 20. sajandi esimesel poolel põhiliselt krüptograafia ja krüptoanalüütiliste ülesannete ning šifreerimismasinate väljatöötamisega. 
SIS-i krüptoanalüütikute töö tulemusena suudeti dešifreerida Jaapani diplomaatiline šifrikood PURPLE.
Aastast 1942 kuni septembrini 1945 kandis SIS nimetusi "Signal Intelligence Service Division", "Signal Security Division", "Signal Security Branch", "Signal Security Division", "Signal Security Service" ja "Signal Security Agency". 
Septembris 1945. aastal nimetati asutus "Army Security Agency'ks" ning viimaseks nimetuseks sai "Army Intelligence and Security Command" 1977. aasta jaanuaris.
Charles Kasiel Bliss

Charles Kasiel Bliss (sündinud Karl Kasiel Blitz 1897 Czernowitz Austria – 13. juuli 1985 Austraalia) oli Austria semiootik.
Bliss sai tuntuks sooviga rajada universaalkiri, milles saaksid suhelda kogu maailma inimesed. Selle kirja edasiarendatud kuju tuntakse blisskirjana.
Charles Bliss sündis optiku-elektriku perekonnas. Ta lõpetas 1922 Viini Tehnikaülikooli keemiainsenerina. Töötas mõnda aega patendiosakonna ülemana. Pärast anšlussi ("Anschluss") Austrias viidi ta Dachau koonduslaagrisse, hiljem sealt edasiBuchenwaldi koonduslaagrisse. Sai tänu oma naisele vabaks, kuid pidi siiski lahkuma Suurbritanniasse. Sealt edasi rändas mitmel maal, kuni jõudis 1940 Shanghaisse.
Hiinas märkas C. Bliss, et hiina dialektid erinevad üksteisest sedavõrd, et eri murdeid kõnelevad inimesed üksteist ei mõista. Küll aga on neil ühine hieroglüüfkiri. Sellest tekkis ülemaailmselt mõistetava kirja idee.
1946 suundus ta Sydneysse Austraalias. Seal asus ta arendama oma maailmakirja projekti, kirja esimeseks nimetuseks sai semantograafia (kreeka k. "sema" = joonistama + "graphein" = kirjutama). Projekt ei pälvinud laialdast huvi.
1949 aastal Sydneys leidis Bliss võimaluse oma ideede avaldamiseks – ilmus raamat "International Semantography: A non-alphabetical Symbol Writing". Selle peamine idee oli "erinevad keeled, üks kirjaviis". Tema töid küll uuriti, kuid huvi kadus peagi. 1952 nimetas üks Austraalia kohalik ajaleht teda filosoofiliseks idealistiks.
1965 aastal avaldas Bliss Sydneys oma raamatu "Semantography (Blissymbolics)".
Alles 1971 tuli sarnase projektiga välja üks Kanada puuetega inimeste organisatsioon.
1975 sai Kanada Blissymbolics Communication Foundation litsentsi Blissi väljatöötatud märkide kasutamiseks.
1976 oli Bliss Nobeli auhinna kandidaat.
Teine Büroo

Prantsusmaa Sõjavägede Kindralstaabi Teine büroo ("Deuxième Bureau") oli Prantsusmaa sõjaväeluure keskasutus aastail 1871 kuni 1940.
Sõjaväeluure asutamine.
Prantsusmaa sõjaväeluure asutati Kindralstaabi teise büroona 8. juuni 1871. aastal ülesandega "välja selgitada vaenlase plaanid ja tegevus". Kindralstaabi esimene osakond oli sõjaväe operatiivjuhtimise büroo ning Teine büroo tema tegevuseks vajaliku informatsiooni kogumiseks.
Jõgeva–Põltsamaa tee

Jõgeva–Põltsamaa tee (registrinumbriga 37) on üks Eesti tugimaanteedest.
See saab alguse Tartu–Jõgeva–Aravete tee 47. kilomeetril Õuna, Kurista ja Mõisamaa küla piiril. Tee pikkus on 26,1 km. Tee (Põltsamaa linna tänavana Jõgeva maantee) lõpeb Põltsamaa linnas ristumisel Tartu maanteega.
Sillad Jõgeva–Põltsamaa teel.
Sildade nimistu pärineb teeregistrist.
Asulad Jõgeva–Põltsamaa teel.
Kurista küla, Viruvere küla, Kaave küla, Kõpu küla, Vägari küla, Aidu küla, Kaavere küla, Sulustvere küla, Pauastvere küla, Mällikvere küla, Põltsamaa linn.
Piirväärtus

Funktsiooni formula_1 piirväärtuseks kohal formula_2 nimetatakse arvu formula_3, kui suvalise arvu ε &gt; 0 korral leidub selline arv δ &gt; 0, et iga formula_4 korral kehtib võrratus
formula_5 alati kui formula_6
kus 
Seda, et arv formula_3 on funktsiooni piirväärtus protsessis formula_15, märgitakse nii:
formula_16
Definitsiooni järgi on arv formula_3 funktsiooni formula_18 piirväärtus kohal formula_2 parajasti siis, kui andes ette kuitahes väikese positiivse arvu ε, saab alati valida punkti formula_2 ümbruse (formula_2 - δ, formula_2 + δ) nii, et funktsiooni formula_18 väärtused rahuldavad tingimust
formula_24
Funktsiooni piirväärtus ei näita funktsiooni väärtust vaadeldaval kohal, ta iseloomustab vaid funktsiooni väärtusi vaadeldava koha ümbruses.
formula_25
formula_26
Braille kiri

Braille kiri ehk Braille' kiri [braj kiri] ehk braikiri (ka punktkiri ehk pimedate kiri) on taktiilne kirjasüsteem, milles tavapäraseid tähti ja numbreid kujutatakse reljeefsete, sõrmedega tajutavate punktikombinatsioonide abil. See võimaldab pimedatel ja nägemispuudega inimestel lugeda kirja sõrmede abil. Braille kiri, mis on saanud nime prantslase Louis Braille järgi, kuulub alternatiivkommunikatsiooni vahendite hulka.
Braille kiri tähistab kõnesolevaid häälikuid, numbreid, häälikuühendeid jne punktide abil. Häälikuid tähistab kuni kuus paberist välja pressitud punkti. Kirja lugemiseks kasutavad pimedad taktiilset tundlikkust ehk loevad sõrmedega.
Braille kirjasüsteem on teadaolevalt kasutusel vähemalt 133 keeles üle maailma. Braille kirja punktmärgid võivad keeleti erineda. Punktkirjaga on võimalik tähistada kuni 64 eri märki. Märkidega on peale häälikute võimalik tähistada ka numbreid, häälikuühendeid, noote, keemia sümboleid jpm.
Eestis õpetatakse pimedatele Braille kirja aastast 1883, kui asutati Tallinna Pimedate Kool. Tänapäeval õpetatakse Braille kirja Tartu Emajõe Koolis.
Louis Braille

Louis Braille [braj] (4. jaanuar 1809 Coupvray Pariisi lähedal – 6. jaanuar 1852 Pariis) oli Braille' kirja leiutaja.
Ta oli juba sünnist saadik ühest silmast pime sümpaatilise silmapõletiku tõttu. Kolmeaastasena vigastas ta oma sadulsepast isa töökojas mängides naaskliga teist silma nii, et jäi varsti pimedaks.
Ta saadeti 1819. aastal Valentin Haüy pimedatekooli õppima. See oli maailma vanim seesugune kool (rajatud 1784).
Pimedatekoolis sai Braille silmapaistvaks tšellistiks ja organistiks. Ta mängis orelit paljudes kirikutes üle Prantsusmaa.
1821. aastal külastas kooli endine Prantsuse armee kapten Charles Barbier, kes tutvustas oma leiutist, mida nimetas öökirjutamiseks. Selles oli iga tähte võimalik esitada 12 punkti ja kriipsude abil. Braille õppis selle ära, kuid pidas seda keeruliseks.
1825. aastal arendas Braille välja 6-punktilise punktkirja, mis on tuntud kui Braille kiri. Ta jättis kriipsud ära ja vähendas punktide arvu 6-le, mis võimaldas kirja lugeda üheainsa sõrme otsaga. Esimene raamat selles ilmus aastal 1829. Selle pealkiri oli "Sõnade, muusika ja lihtsate laulude punktide abil kirjutamise meetod pimedatele ja nende lähedastele kasutamiseks". Hiljem konstrueeris ta ka esimese pimedate kirja trükimasina.
Tema eluajal ei õpetatud pimedate kirja üheski koolis. Seda kirja tunnustati ametlikult alles 1854. aastal, kaks aastat pärast Braille surma.
Põltsamaa–Võhma tee

Põltsamaa–Võhma tee (registrinumbriga 38) on üks Eesti tugimaanteedest. 
See saab alguse Tallinna–Tartu–Võru–Luhamaa tee 125. kilomeetril Mõhküla külas. Tee pikkus on 27,6 km. Tee lõpeb Imavere – Viljandi – Karksi-Nuia tee 19. kilomeetril Soomevere külas. Põltsamaa linna tänavatena kannab nimesid Tallinna maantee ja Viljandi maantee.
Sillad Põltsamaa–Võhma teel.
Sildade nimistu pärineb teeregistrist.
Asulad Põltsamaa–Võhma teel.
Mõhküla, Põltsamaa linn, Kuningamäe küla, Esku küla, Nõmavere küla, Rõstla küla, Loopre küla, Kõo küla, Saviaugu küla, Kirivere küla, Arussaare küla, Koksvere küla, Soomevere küla.