Saab 35 Draken

Saab J 35 Draken (eesti keeles 'draakon') või Saab 35 on Rootsi ülehelikiiruseline hävituslennuk, mis konstrueeriti lennukiehitusettevõttes Saab ja mida valmistati ajavahemikus 1955–1974. Lennuk loodi asendamaks hävituslennukeid Saab J 29 Tunnan ja (J 32B) Saab Lansen.
Seoses külma sõja arenguga maailmas vajas Rootsi lennuvägi (Flygvapnet) kiiret ja suure tõusukiirusega püüdurlennukit, millega oleks võimalik kiiresti tõusta kõrgel lendavate pommituslennukite kõrgusele ja samas ka edukalt võidelda vaenlase hävituslennukitega.
Saab J 35 Draken oli Lääne-Euroopas konstrueeritud esimene täielikult ülehelikiiruseline hävituslennuk. Lennuk oli arvestatud õhku tõusma ning maanduma väikeste lennubaaside lennuväljadel või maanteedel.
Arendustöö.
Alanud reaktiivlennukite ajastul nähti Rootsis ette vajadust ülehelikiirusega hävituslennuki järele, millega saaks edukalt võidelda nii suurtel kõrgustel lendavate pommitajate kui ka hävituslennukitega. Samal ajal kaaluti ka USAF püüdurhävitaja F-104 Starfighter ostmist, kuid hiljem Saabi Drakeni tellimise kasuks otsustamisel arvestati just Rootsi kaitsevajaduste kohalike oludega. Muuhulgas pidi uut hävituslennukit olema võimalik kasutada väikestel sõjaaja lennuväljadel, mille võrgustik moodustus selleks kohandatud maanteelõikudest. Lennuki tankimine ja uue laskemoonaga varustamine pidi võtma aega mitte üle kümne minuti, seda pidid suutma teha ka vastava väljaõppega ajateenijad. Rootsi Kaitseressurside Administratsioon esitas Saabile 1949. aasta septembris tellimuse püüdurlennuki väljatöötamiseks ning Saab alustaski tööd samal aastal.
Drakeni tiib oli plaanvaates kaksik-deltatiib. 80°-nurgakraadinoolsusega deltatiiva eesmine osa oli sobiv ülehelikiirusel lendamiseks, deltatiiva tagumine osa 60°-nurgakraadinoolsusega andis lennukile head omadused väikestel maandumiskiirustel. Mootoriks oli litsentsi alusel valmistatud Rolls-Royce Avon 200/300 kahekontuurne reaktiivmootor Svenska Flygmotor RM 6B/C (pärast mitmeid ühinemisi on Svenska Flygmotor tänapäeval ümbe rnimetatud Volvo Aeroks). Lennuki kere ninaosa all paiknes avariiolukorras väljanihkuv õhuvoolus pöörlev turbiin varuelektrigeneraatori ja hüdraulikapumba käitamiseks, keres paiknes ka mootori autonoomne varukäiviti (starter). Lühikestel maandumisradadel maandumiseks oli lennuki tagaosast väljapaiskuv pidurduslangevari.
Drakeni topeltdeltatiib oli omal ajal nii uuenduslik, et selle testimiseks ehitati kõigepealt väiksemas mõõtkavas lennuk Saab 210, hüüdnimega "Lilldraken" ('Pisilohe'). Saab 210 esmalend toimus 21. jaanuaril 1952. Pärast edukaid katseid ehitati täismõõdus Drakeni prototüüp. Täismõõdus prototüübi mootoril puudus järelpõlemiskamber, lennuki esmalend tehti 25. oktoobril 1955. Prototüübi järglane, teine Draken ületas esmalennul mootori täisforssaažiga tõusul mitteametlikult helikiiruse.
Kasutamine.
Kuigi algselt polnud Draken mõeldud hävituslennukite vastaseks tegevuseks, osutus see hea juhitavuse tõttu edukaks ka selles rollis. Piloteerimisvea tõttu pöörisesse sattunud Drakeni lend lõppes sageli fataalse tagajärjega, seetõttu kukkus alla sadakond Drakenit. Lennuk võeti Rootsi lennuväes relvastusse 1960. aastatel ja kokku ehitati 644 Drakenit kuues modifikatsioonis. Lisaks Rootsile müüdi seda lennukit ka Austria, Soome ja Taani õhujõududele. Rootsi lennuväes lendas viimane Draken J 35F modifikatsioon 1990. aastateni, mil see vahetati välja Saab Gripeniga.
Kasutusaja jooksul täiustati Drakenit korduvalt, viimaseks modifikatsiooniks jäi 1980. aastate lõpus valminud J 35J. J 35J oli Drakenite lennukõlblikkuse pikendamise programm (kuigi enamik Drakeneid oli selleks ajaks Saab 37 Viggenitega asendatud), sest Gripenite arendus venis. Selle programmi järgi oleks Drakeneid hoitud kasutusel kuni 2000. aastateni, kuid eelarvekärbete ja suurte ülalpidamiskulude tõttu loobuti nendega lendamisest juba varem, 1998. aastal, kuigi mõned lennukid on jäänud kasutusele militaar- ja tsiviilotstarbel. Drakeni lennukeid ostsid ka Soome ja Taani. Austria ostis 1985. aastal 24 Saabi tehastes hooldatud ja moderniseeritud J 35D lennukit, mis said tüübitunnuseks J 35Ö.
Kõik Drakenid on püüdurhävituslennukid, nendega maapealsete sihtmärke ründamise võimekus oli piiratud. Erandiks olid Taani lennukid, mille suuremad kütusepaagid, lisapaagid püloonidel ja raketid AGM-12 Bullpup seda võimaldasid. Taani Drakenid olid kõige suurema lennukaaluga.
Soome paigaldas 1990. aastatel oma J-35XS lennukitele uuema avioonika, navigatsiooni/rünnakusüsteemid ning uuemad elektroonilise vastutegevuse seadmed, 2000. aastal loobuti lõplikult Drakenitel lendamisest.
Austria oli viimane riik, kus Drakenid olid veel relvastuses. Nad ostsid uuendatud varustusega J 35D lennukid, mis olid viimased kahe keres paiknevas automaatkahuriga Austria lennukid. Õhk-õhk-tüüpi raketid oli vastavalt 1955. aastal sõlmitud lepingutele Austriale keelatud. Lepingust loobuti 1993. aastal õhuruumi rikkumiste tõttu, mis tulenesid lõunapiiril asuva Jugoslaavia sisekonfliktist, mil osteti AIM-9 Sidewinderi raketid. Kuni uute tellitud Eurofighter Typhoon hävituslennukite saamiseni asendas Austria Drakenid 2005. aastal Šveitsist ostetud Tiger II hävituslennukitega.
Ameerika Ühendriikide katselendurite koolile kuulub kuus varem Taanis kasutusel olnud Drakenit, need paiknevad Mojave kosmosebaasis.
Drakeni modifikatsioonid.
Uuendusettepanekud.
Enne otsust alustada JAS 39 Gripeni arendamist 1970. aastate lõpus alustati ulatuslike uuringutega AJ 35 Drakeni moderniseerimiseks S 35E ja J 35F tasemele. Eesmärk oli anda lennukitele ründelennuki funktsioonid, kuni otsitakse asendust AJ 37 Viggenitele.
Kokku ehitati 644 Drakenit.
Kasutajad.
Drakenite sõjaline kasutamine lõpetati 2005. aastal, kuid mitmed lennukid on kasutusel tsiviilkäibes, seda enamasti USA-s.
Tehnilised andmed (J 35F).
Andmed on võetud raamatust "The Great Book of Fighters":