Eestimaa Nõukogude Täitevkomitee

Eestimaa Nõukogude Täitevkomitee (vene keeles "Исполнительный комитет Советов Эстляндии") oli 1917. aastal Eestimaal moodustatud tööliste, Eestimaal viibinud Venemaa sõjaväeosade ja Balti laevastiku sõjaväelaste, ametiühingute, kodanikeühenduste ja maatameeste nõukogude täitevvõimu organ.
Täitevkomitee moodustati algul Tallinnas, Tallinna tööliste ja Põhja-Eestis paiknenud Venemaa sõjaväeosade nõukogude esindajatest. Pärast ka teiste Eestimaa bolševistlike, Eesti menševistlike ja Eesti sotsialistide-revolutsionääride mõju all olevate piirkondlike esinduskogude poolt üleriiklikku esinduskogusse suunatud esindajate liitumist muutus ka esinduskogu nimi, kajastades sellega liitunud täiendavaid huvigruppe. Eestimaa nõukogude esindajate esindusorganit nimetati sellest tulenevalt ka Eestimaa Tööliste, Soldatite ja Talupoegade Saadikute Nõukogude Täitevkomiteeks, Eestimaa Tööliste, Soldatite, Maatameeste ja Väikemaapidajate Saadikute Nõukogu Täitevkomiteeks ja Eestimaa Töörahva ja Sõjaväelaste Saadikute Nõukogu Täitevkomiteeks. Nõukogude valijateks olid palgatöölised ja teenijad, väikemaapidajad ja käsitöölised, kes palgatööd ei tarvitanud. Nõukogud omakorda saatsid esindajad Eestimaa Nõukogude Täitevkomiteesse. 
Eestimaa Nõukogude Täitevkomitee teostas kontrolli Eestimaal moodustatud nõukogude tegevuse üle, korraldas tööliskontrolli tööstusettevõtete üle, konfiskeeris mõisnike vara – see oli natsionaliseerimine, viis läbi võitlust kontrrevolutsiooniga ning organiseeris ka EN TK allunud sõjalise jõu Eesti Punkakaardisalkade moodustamist.
Eestimaa Nõukogude Täitevkomitee I.
Eestimaa nõukogude I kongressil, mis toimus () 5.–9. augustil 1917 Tallinnas valiti EN Täitevkomiteesse (mida vahel kutsuti ka Kesktäitevkomiteeks):
Eestimaa Nõukogude Täitevkomitee I koosseisu TK esimeheks valiti menševik Gustav Blumberg
TK esimehe asetäitjateks Voldemar Vöölmann (bolševik) ja Erast Meister (esseer).
TK sekretärideks valiti V. Milanov (bolševik) ja Süld (esseer).
Eestimaa Nõukogude Täitevkomitee I koosseisu tegevus.
1917. aasta kevadest täitis riigihaldusülesandeid Eestimaa kubermangus Venemaa Ajutise Valitsuse poolt määratud Eestimaa kubermangu kubermangukomissar Jaan Poska ja tema nõuandev organ Eestimaa Kubermangu Ajutine Maanõukogu ja Eesti Maavalitsus. Siiski püüdis EN TK lähtudes Petrogradi Nõukogu ja bolševike fraktsioon EN TK-s VSDTP KK juhistest kehtestada Vene sõjaväelaste toetusel nõukogude juhtivat rolli Eestimaa valitsemisel, kuni Eestimaal kehtinud kaksikvõimu lõppemisega, mil Petrogradis ja Tallinnas pandi toime lõplik võimuhaaramine (25. oktoobril vkj) 1917. aastal.
Eestimaa Nõukogude Täitevkomitee II.
Eestimaa nõukogude II kongressil, mis toimus () 25.–27. oktoobril 1917. Tallinnas Kadrioru lossis, (kus osales 34 saadikut, kellest 24 olid VSDT(b)P liikmed) moodustatud võimuorgan millesse kuulusid:
4. novembril (25.–28. oktoober vkj) 1917 loodi ka Eestimaa Sõja-Revolutsioonikomitee Tallinnas bolševike ning vasakesseeride ja tööliste nõukogude poolt Eesti Nõukogude II Kongressil valitud initsiatiivgrupp relvastatud riigipöörde ettevalmistamiseks ja läbiviimiseks.
Juhataja oli Ivan Rabtšinski, asetäitjad bolševik Viktor Kingissepp ja esseer Erast Meister.
Eestimaa Nõukogude Täitevkomitee II koosseisu tegevus.
5. novembril (23. oktoober vkj) võttis päev varem moodustatud Eestimaa Sõja-Revolutsioonikomitee Petrogradi riigipöörde ajaks Tallinnas oma kontrolli alla raudteejaamad, sideasutused jm strateegilised paigad.
8. novembril (26. oktoober vkj) 1917 kuulutas Eestimaa Nõukogude Täitevkomitee end kõrgeimaks võimuks Eestimaal.
9. novembril (27. oktoober vkj) võttis Eestimaa Sõja-Revolutsioonikomitee esimehe asetäitja Viktor Kingissepp Eestimaa kubermangukomissarilt Jaan Poskalt asjaajamise üle.
Riigistati pangad, tööstusettevõtted, suurärid, hotellid ja restoranid. Maa kuulutati riigiomandiks, mõisatest moodustati sotsialistlikud ühismajandid. Aeti laiali valitud rahvaesindused, likvideeriti miilits ja kohtuasutused. Poliitiliste vastaste tegevus keelustati, nende organisatsioonid ja ajalehed suleti, arreteeriti juhtivaid tegelasi.
Eestimaa Nõukogude Täitevkomitee alustas "kodanluse" vara natsionaliseerimisega ning kuulutas välja sellekohased dekreedid:
(natsionaliseeriti 2 400 000 ha maad, kõik pangad, tehastes ning vabrikutes seati sisse tööliskontroll, likvideeriti seisused ja seisuslikud privileegid).
25. (12. november vkj) november otsustas Eestimaa Nõukogude Täitevkomitee Eestimaa Kubermangu Ajutine Maanõukogu laiali saata ja korraldada Eesti Asutava Kogu valimised ning kokku kutsuda Asutav Kogu. 
26. (13. novembrist vkj) 1917 võttis Eestimaa Tööliste, Soldatite, Maatameeste ja Väikemaapidajate Saadikute nõukogu Täitevkomitee vastu otsuse "Eestimaa maatameeste ja väikemaapidajate valla- ja maakonnanõukogude asutamise kohta" ja kinnitas "Eestimaa maatameeste ja väikemaapidajate vallanõukogude ajutise põhimääruse" ning likvideeriti demokraatlikud valitud maakonna-, linna- ja valla omavalitsused.
Vene Ajutise valitsuse moodustatud miilitsa asemel alustas tegevust enamlik Eesti Punakaart. Eesti Punakaarti kuulunud meeste arv tõusis 1918. aasta jaanuariks 5000-ni.
Kõigi revolutsiooniliste ümberkorralduste elluviimine tehti aga ülesandeks Eestimaa Sõja-Revolutsioonikomiteele. Selle kohustused olid fikseeritud vastavas otsuses: ""Sõjarevolutsioonikomitee on kõrgem täidesaatev organ, kelle ülesandeks on maa poliitilise elu üldine juhtimine, kontroll kohalike sõjaväeliste ja tsiviilala ametiisikute tegevuse üle ..."." Kohalikud sõja-revolutsioonikomiteed alustasid tegevust kõigis maakonnakeskustes. Nende tegevust koordineeris Tallinnas asunud sõja-revolutsioonikomitee oma komissaride kaudu maakondades. Loodi ka kohalikud töörahva saadikute nõukogud (kuni 19. detsembrini 1917 nimetati neid "maata ja vähese maaga talurahva nõukogudeks").
19. novembril (2. detsembril ukj) kuulutas ETN Eesti Maapäeva liikmete volitused lõppenuks ja 20. novembril (3. detsembril ukj) võtsid ETN esindajad Viktor Kingissepp ja Eestimaa Sõja-Revolutsioonikomitee liige ja Eestimaa Nõukogude Täitevkomitee esimees Jaan Anvelt, Konstantin Pätsi juhitud Eesti Maavalitsuselt võimu üle. Osa Maavalitsuse ametnikud alustasid protestistreiki võimu ülevõtmise vastu. Eestimaa Sõja-Revolutsioonikomitee kuulutas kehtetuks 23. novembril (6. detsembril ukj) dekreediga Eestimaal seisusliku korra. 24. novembril (7. detsembril ukj) 1917 kuulutati rahva omandiks kõik era-, kroonu- ja kirikumõisad, eesmärgiga muuta need kollektiivmajanditeks. Võõrandamisele kulus üle kahe miljoni hektari maad, suudeti konfiskeerida 75% mõisatest, 85% mõisatest kehtestati tööliskontroll. 
7. detsembril 1917 algas üldine demobilisatsioon. Pärast 1917. aasta oktoobrirevolutsiooni ning bolševike võimuhaaramisel olulist rolli mänginud sõja lõpetamise ning sõjavägede demobiliseerimislubaduste täitmist lagunes Ajutise Valitsuse sõjavägi ning rinnetel tekkis anarhia. Kaotati sõjaväeline distsipliin ning sõjalisi küsimusi otsustasid sõdurite nõukogud ning väeosade juhid valiti endi seast. 1917. aasta 17. detsembril likvideeriti Venemaa Nõukogude Vabariigi Vene SFNV RKN 16. detsembri dekreediga: 1) sõjaväes kõik auastmed, aunimetused, ordenid ja sõjaväelised eraldusmärgid; 2) sõjaväes komandeeriva koosseisu valitavatuse ning kogu võimu üleandmise kohta soldatite komiteede ja nõukogude kätte.
II Eesti sõjaväelaste kongressilt Estonia teatrisaalis 7.-13. (vkj)/20.-26. jaanuaril 1918 lahkusid bolševikud ja tulid 13. jaanuaril (vkj) kokku Toompeal „1-se Eesti sotsialistlise sõjaväelaste kongressina”, kus asutasid nad Eesti Sõjaväelaste Ülemkomitee asemele Sotsialistlise Sõjaväelaste Nõukogu. SSN reorganiseeriti hiljem ENTi sõjaväeosakonnaks, kuhu kuulusid esimees A. Müllerstein, esimehe abi Gustav Kudeberg, sekretärid Karl Kanger, G. Urm, propagandaosakonna juhataja E. Sõrm, mobilisatsiooniosakonna juhataja Oskar Lambakahar, varustusosakonna juhataja J. Kelberg.
 (10. veebruaril ukj) 1918 kehtestas Eesti Nõukogu Täitevkomitee sõjaseisukorra Eesti linnades ja vastuaktsioonina Eesti ja Liivimaa baltisakslaste kavadele asutada võimuvaakumis Eestimaa ja Liivimaa kubermangudest Saksamaale alluv Balti hertsogiriik, viidi TK korraldusel läbi Eestimaa baltisakslaste arreteerimine.
29. jaanuaril 1918 võttis Eestimaa Nõukogude Täitevkomitee sõjaväe osakond vastu otsuse Eesti Sõjaväelaste Ülemkomitee ja eesti väeosade laialisaatmiseks ning hakati looma 1. Tallinna Punast Polku
10. veebruaril 1918. aastal kuulutas ENT välja balti saksasoost kodanike ja aadlike vahistamise ja lindpriiks kuulutamise. Saksa aadlikke süüdistati kontrrevolutsioonis. Korraldati suuri haaranguid sakslaste vahistamiseks ja läbiotsimisi kogu Tallinnas, arreteeriti mitte üksnes mehi ja naisi, vaid ka lapsi ja vanakesi. ENT kuulutas lindpriiks kõik balti aadlikud mehed 17 ja naised 20 eluaastast alates. Lindpriiks kuulutati ka jõukad kodanikud, kaupmehed, suuremad majaomanikud jne. Sakslaste vahistamiseks rakendati punakaarti, mis koosnes suures osas eestlastest. Vahistatud toimetati relvastatud valve all Merepuiesteel asuvasse kinosse „Grand Marina”. Mehed eraldati naistest ja viidi Tallinna sadamasse, kus paigutati viljakuivatuselevaatorisse. Naised viidi Sõjasadamasse, kus need paigutati miinide monteerimise töökotta. Hiljem vabastati kõik naised. Tallinna toodi aadlikke ka maalt ja teistest linnadest, kuid hiljem vabastati osa vahistatud meestest. Kinnipeetuid peeti kinni paar nädalat ja seejärel 20. veebruaril 1918, saadeti kahe rongiešeloniga Venemaale Krasnojarskisse Jenissei kubermangu asumisele. Esimene neist jõudis kohale 20. ja teine 26. märtsil 1918. Vahistatud saadeti, pärast Brest-Litovski rahulepingu sõlmimist keiserliku Saksa ja Nõukogude Vene vahel, Eestisse tagasi. Brest-Litovski rahulepingu jõustumise üheks tingimuseks oli kõigi sakslaste vabastamine ja nende tagasisaatmine nende elukohtadesse.
Piirkondlikud täitevkomiteed.
Narvas oli kuni Saksa vägede poolt 4. märtsil 1918 linna okupeerimist linnavõimuks linnas peale valitud bolševistliku Narva linnapea Ants Daumani ka Narva TSS Nõukogu Täitevkomitee, mille esimees oli Arnold Neibut.
24. veebruaril 1918, enne Saksa keisririigi vägede poolt Tallinna vallutamist lahkusid EN TK liikmed koos Tallinnast lahkuva Balti laevastikuga Jääretke käigus läbi Soome Nõukogude Venemaale.
Novembris 1918 saabus Tallinna illegaalselt TK liige Viktor Kingissepp, kes hakkas organiseerima töölisliikumist, 12. november 1918 toimus Tallinnas töölisdemonstratsioon, mis Saksa vägede poolt laiali aeti.
19. novembril 1918 taastati Saksa vägede poolt okupeeritud Tallinnas Tallinna Tööliste Saadikute Nõukogu, mille esimees oli Richard Vennikas, kes esitas ka Nõukogude Venemaale abipalve sõjalise abi saamiseks võitluses "kodanluse ja rahvusvaheliste imperialistide" vastu.
28. novembril 1918 vallutasid Nõukogude Venemaa Punaarmee väeosad Narva, kus kuulutati välja vallutatud Eestimaa Nõukogude Vabariik. Seda kuupäeva loetakse Vabadussõja alguseks.