tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Elerin Velling

Elerin Velling (sündinud 7. veebruaril 1985) on eesti poplaulja ja ehtekunstnik. 
Ta on lõpetanud 2009. aastal Eesti Kunstiakadeemia stsenograafia erialal.
Aastatel 2007–2009 oli ta mitme tudengifilmi kunstnik.
Ta on ansambli Mantra Gora solist koos Marilyn Jurmaniga. Samuti laulab ta ansamblis Sädelev Kass.
Aasta ema

Aasta ema on Eesti Naisliidu asutatud aunimetus, mida antakse alates 1998. aastast iga aasta mais emadepäeval Estonia kontserdisaalis Tallinnas. Sümboolse hõbesõle aasta emale annab üle Vabariigi President. Eesti Meestelaulu Seltsi korraldatud kontsertaktusest teeb otseülekande Eesti Rahvusringhääling. Aasta ema kandidaatide esitamist oodatakse kogu avalikkuselt. Valiku teeb Eesti Naisliidu eestseisus.
Diskussioon emade ebavõrdsest kohtlemisest.
2017. aastal algatasid Eesti naisõiguslased avaliku protesti aasta ema statuudi vastu, mille kohaselt võib aasta emaks saada üksnes abielunaine, kuna niisugune nõue diskrimineerib nende hinnangul üksikemasid. Vastuseks sellele teatas naisliidu esinaine, endine Keskerakonna poliitik Siiri Oviir: "Te ei kujuta ju ette, et me valiksime aasta emaks naise, kel on küll, tõesti, jah, palju lapsi, kuid igal jõululaupäeval tutvustatakse uut isa." Kuna selle avalduse peale sai protest ajakirjanduses veelgi hoogu juurde, selgitas Oviir hiljem, et tegu oli sõnavääratusega: "No eks üks minu kahetsusväärne sõnavääratus, mida ma oma eelmist elu arvestades, ma olin ikka pea 25 aastat poliitikas, poleks tohtinud juhtuda." Tema tütar Liisa Oviir ütles, et aasta ema nimetuse eesmärk on algusest peale olnud propageerida abielu. Kui teatati, et Eesti Naisliidu laiendatud juhatuse arutelu järel aasta ema valimise reglementi ei muudeta, küsis Feministeeriumi projektijuht Nele Laos: "Miks väärivad emad avalikke kiidusõnu vaid siis, kui nad on defineeritavad Eesti kodakondsusega (meessoost) abikaasa kaudu? Või millisel alusel kaheldakse samast soost paaride laste tubliduses? Kuidas üldse mõõta lapse tublidust?"
Siiri Oviiri sõnavõtt aasta ema konkursiga seoses sai üheks ajendiks, millest sündis ansambli Naised Köögis laul "Aasta ema" (sõnad Kristiina Ehin). Laul räägib kaheksa lapsega maal elavast üksikemast, kes ka soovib aasta emaks kandideerida. Ehin rõhutas, et lool on aastasadade taust: "Vallasemasid on koheldud väga hullul viisil läbi aastasadade, see puudutas närvi. Kihnus pandi vallasemad aerudeta paati ja lükati merele, Eesti kirikutes on pingid, kus pidid istuma vallasemad, et nende jalad oleks näha. Me ei taha näha, et 19. sajandi patriarhaalne häbistus või kõrvalejäätus tuleks tänapäeva."
Maamõõtjate ajad

"Maamõõtjate ajad" (läti keeles "Mērnieku laiki") on 1879. aastal ilmunud läti kirjanike Reinis Kaudzīte ja Matīss Kaudzīte romaan. See on esimene lätikeelne romaan.
Sisukirjeldus.
Romaani tegevus toimub 19. sajandi 60. ja 70. aastatel kahes Vidzeme vallas (Slātava ja Čangaliena), kui seal töötavad maamõõtjad, et välja mõõta ja jagada maatükke. 
Eesti keeles ilmus romaan Karl Abeni tõlkes 1959. aastal. Romaan on tõlgitud ka vene, leedu ja saksa keelde.
Romaani põhjal on valminud 2 mängufilmi: 1968. ja 1991. aastal.
Masinakäsk

Masinakäsk ("instruction") on masinakeele käsk, mis paneb protsessori tegema ühte elementaartoimingut, näiteks tehet.
Masinakäsk koosneb käsukoodist ("opcode") ja tehte puhul ka operandidest. Käsukood on kahendarv, mida saab tõlgendada bittide jadana. 
Käskude liigid on:
Klassijuhataja

Klassijuhataja on õppe- ja kasvatustöö juht oma klassis, sidepidaja õpilaste ja õpetajate, kooli juhtkonna, lastevanemate ja õppenõukogu vahel .
K (täpsustus)

K on eesti tähestiku ja teiste ladina kirja kasutavate tähestike täht.
Endel Noor

Endel Noor (5. veebruar 1935 Pöide vald, Saaremaa – 5. detsember 2022) oli eesti kasvatusteadlane.
Noor oli talupidaja poeg.
Ta lõpetas 1953. aastal Haapsalu Pedagoogilise Kooli, 1961 TPedI matemaatika-füüsikateaduskonna, 1977 kaugõppeaspirantuuri NSV Liidu Pedagoogilise Akadeemia Õpetamise Sisu ja Meetodite Instituudis Moskvas, kasvatusteaduste magister (1993, Tallinna Pedagoogikaülikool), väitekiri "Algklasside matemaatikadidaktika süsteemse analüüsi objektina".
Oli aastatel 1961–1965 PTUI teadur, 1965–1975 teadussekretär, 1975–1991 Eesti pedagoogikauuringute nõukogu teadussekretär, ühtlasi 1961–1993 TPedI (Tallinna Pedagoogikaülikooli) pedagoogikateaduskonna osalise koormusega õppejõud, 1991–1993 TPÜ kasvatusteaduste instituudi algõpetuse labori juhataja, 1993–1999 kasvatusteaduste teaduskonna lektor, dotsent ja prodekaan, 1999–2001 TPÜ Haapsalu Kolledži dotsent; õpetas matemaatika, matemaatika didaktika ja kasvatusteadusliku uurimistöö kursusi.
Uurimisvaldkond: lasteaia ja algklasside matemaatika didaktika (õppesisu ja õpetamise teoreetilised alused, õpetamise metoodika). Koostanud lasteaia ja I–IV klassi õppekirjandust. 1976–1986 oli sarja "Pedagoogikateaduselt koolile" (10 artiklite kogumikku) koostaja ja toimetaja. Üle 40 teaduspublikatsiooni.
Heino Noor

Heino Noor (24. aprill 1922 Haapsalu – 5. veebruar 2018 Tartu) oli eesti arstiteadlane, Eesti toksikoloogia rajaja.
Elulugu.
Heino Noor sündis ohvitser Karl Noore ja naiskodukaitsja Salme Noore pojana.
Koolieas osales ta merenoorkotkana Haapsalu mererühmas "Urmas". Ta lõpetas 1940. aastal Haapsalu Gümnaasiumi kiitusega. Tema vanemad küüditati 14. juunil 1941 Venemaale. Ta isa ja ema hukati aprillis 1942 süüdistatuna vabadussõjalaste liikumisega seotuses ning vastavalt politseikomissari ja naiskodukaitse esinaisena töötamises. 1940. aastal püüdis Heino Noor alustada õpinguid Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas, ent sotsiaalse tausta tõttu see ei õnnestunud. 1940-1941 töötas ta Emmaste Mittetäieliku Keskkooli eesti keele ja ajaloo õpetajana. 3. juulil 1941 mobiliseeriti ta Nõukogude armeesse, teenistus möödus tööpataljonis ränkades tingimustes. 1943-1944 tegutses ta Sverdlovski oblastis Eestis evakueeritud laste õpetajana. Aastatel 1944–1952 oli ta represseerituna Siberis vangilaagris, kus töötas velskri ja arstina.
Vangilaagrist naasnuna jätkas ta õpinguid ning lõpetas 1955. aastal Tartu Meditsiinikooli ja 1961. aastal Tartu Riikliku Ülikooli "cum laude". Hiljem täiendas ta end Moskvas, Peterburis ja Bonnis. 
Aastast 1961 töötas ta Vabariiklikus Tartu Kliinilises Haiglas ja Tartu Ülikooli Kliinikumis toksikoloogina, ühtlasi oli ta Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna õppeülesande täitja toksikoloogia ja kutsehaiguste alal, aastatel 1962–1970 ka Tartu Linna Polikliiniku töötervishoiu ja kutsehaiguste kabineti juhataja. 
1971–1979 oli ta Tartu Kliinilise haigla peaarsti asetäitja. 
Heino Noore uurimisvaldkondadeks olid kliiniline toksikoloogia, suitsidoloogia, sotsiaalpsühholoogia, meditsiiniajalugu. 
Heino Noor oli Riigikogu juures tegutseva Okupatsioonide Repressiivpoliitika Uurimise Riikliku Komisjoni liige, aastast 1994 Eesti represseeritute meditsiinilise rehabilitatsiooni teenistuse konsultant. 
Heino Noor oli kõrgema kategooria toksikoloog (1978). Ta avaldas üle 40 teaduspublikatsiooni.
Ta oli Haapsalu aukodanik.
Piret Noorhani

Piret Noorhani (sündinud 28. märtsil 1960 Tartus) on eesti kirjandusteadlane, kultuuriloolane, arhivaar ja museoloog.
Elukäik.
Noorhani on teenistujate tütar. Ta on lõpetanud 1978. aastal Tartu 5. Keskkooli ning 1984. aastal Tartu Riikliku Ülikooli eesti keele ja kirjanduse erialal. 
Aastatel 1988–1990 oli ta Keele ja Kirjanduse Instituudi aspirant. M.Sc. (2002, TÜ), magistriväitekiri "Postmodernsed mängud: iroonia, paroodia, grotesk" (Tartu, 2002). Oli 1978–1979 Eesti Rahva Muuseumi bibliograaf ja 1984–1987 C. R. Jakobsoni nimelise Viljandi 1. Keskkooli õpetaja. 1991–1996 Eesti Kirjandusmuuseumi teadur ning 1997–2007 Eesti Kultuuriloolise Arhiivi juhataja. 2007–2009 töötas ta Eesti Rahva Muuseumis projektijuhina ning Kirjandusmuuseumis teadurina. Aastast 2009 Väliseesti Muuseumi (VEMU) peaarhivaar ja programmijuht. Festivali Estonian Music Week direktor (2018-).
Tema uurimisvaldkonnad on kirjandusteooria, eesti kirjanduse ja kultuuri ajalugu, väliseesti ajalugu, poeetika, arhiivindus, andmebaasid. Tal on ilmunud umbes 40 teaduspublikatsiooni. Koostanud üle 30 näituse.
Piret Noorhani on mitme väljaande ("Raamatu valgusel", 2001, "Käsi kirjutab", 2003 jt) koostaja ja toimetaja, väliseesti arhiivide alase töörühma juht (2005–) ning humanitaar- ja rahvuskollektsioonide eksperdinõukogu kultuurilooliste kogude ekspert (2006–2008). Olnud stipendiaadina uurimistööl Kanada (1995–1996, 2003, 2007), Soome, Rootsi ja USA arhiivides. 
Tartu Ülikooli Väliseesti Uuringute Keskuse nõukogu ja Oskar Lutsu majamuuseumi nõukogu liige (1997–2009), Eesti Kirjanduse Seltsi juhatuse ja/või asemikekogu liige (2004–2009), Villem Reimani Kolleegiumi juhatuse liige ja liige (2002–2008, 2009-), Balti Audiovisuaalsete Arhiivide Kolleegiumi president (2005–2007). ICOMi liige (2007–). MTÜ Baltic Heritage Network president (2008−). Bloor St. Culture Corridor juhtkomitee liige (2014-).
Joe Noormets

Joe Noormets (26. juuni 1966 Kunda) on eesti sporditeadlane.
Noormets on tööliste poeg.
Ta lõpetas 1984. aastal Kunda Keskkooli, 1991 Tallinna Pedagoogikaülikooli kehakultuuriteaduskonna; sporditeaduse magister (1998, TPÜ), väitekiri "Mõningatest 12- ja 15-aastaste Eesti koolinoorte sportimisaktiivsust mõjutavatest faktoritest". Oli 1991–1993 TPÜ vanemõpetaja ja assistent, 1998–2001 lektor, 2001– sotsioloogia doktorant, 2001–2006 rekreatsioonikorralduse õppetooli lektor. Loengukursused: spordisotsioloogia, vaba aja sotsioloogia.
Uurimisvaldkonnad: kehasotsioloogia, spordi- ja vaba aja sotsioloogia. Käsitlenud spordiorganisatsiooni toimimis- ja arenguprotsesse. Üle 10 teaduspublikatsiooni.
Merrit Noormets

Merrit Noormets (1995. aastani Merrit Võsumägi; sündinud 18. juulil 1973 Tartus) on eesti põllumajandusteadlane.
Ta on töölise tütar.
Ta on lõpetanud 1991. aastal Tartu 12. Keskkooli, 1994. aastal Räpina Kõrgema Aianduskooli, 2000. aastal Eesti Maaülikooli agronoomiaosakonna, põllumajandusmagister (aiandus, 2002, EPMÜ), väitekiri "The influence of fertilization on the production of low-bush blueberry ("Vaccinium angustifolium" Ait.) seedlings on opencast peat pits", Ph.D. (taimekasv, 2006, EMÜ), väitekiri "Ahtalehise mustika ("Vaccinium angustifolium" Ait.) ja kanada mustika ("V. myrtilloides" Michx.) õie bioloogia mõningaid aspekte; ahtalehise mustika ja hariliku jõhvika ("Oxycoccus palustris" Pers.) kultiveerimine ammendatud freesturbaväljadel". Täiendas end 2000–2002 Halifaxi Ülikooli Nova Scotia Põllumajanduskolledžis (Kanada), 2003 Kuninglikus Veterinaaria ja Põllumajandusülikoolis (Taani), 2004 ja 2005 Changchuni ülikoolis (Hiina). 
Ta oli 2002. aastal EPMÜ mullateaduse ja agrokeemia instituudi assistent ja lektor, 2002. aastast põllumajandus- ja keskkonnainstituudi lektor, 2003. aastast teadur. Töötab Eesti Maaülikooli Põllumajandus- ja keskkonnainstituudis taimekasvatuse ja rohumaaviljeluse osakonna juhatajana.
Uurimisvaldkonnad: kultiveerimisviiside mõju metsamarjade produktiivsusele, kvaliteedile ja keskkonnale, mustika- ja pohlasortide aretus; astelpajusortide marjade biokeemilised muutused olenevalt koristusajast; Eesti muldade omadused, ökoloogia, säästlik kasutamine, taksonoomia (turvasmullad).
Akadeemilise Põllumajanduse Seltsi (aastast 2003) ja European Society for Soil Conservation liige (aastast 2004). Üle 20 teaduspublikatsiooni.
Karl Heinrich Norak

Karl Heinrich Norak (19. märts 1896 Tallinn – 22. juuli 1989 New York) oli eesti tehnikateadlane.
Norak oli talupidaja poeg.
Lõpetas 1913 Tallinna Raudtee Tehnikakooli, 1918 lipnikuna Jekaterinodari lipnikekooli, 1921 Kuressaares Saaremaa Eesti Segagümnaasiumi, 1934 Tallinna Tehnikumi ehitustehnika erialal. Oli 1913–1915 Tallinnas joonestaja, võttis osa Esimesest maailmasõjast ja Vabadussõjast. Töötas 1928–1929 professor O. Maddissoni assistendina Tallinna Tehnikumi materjalide proovimise laboris, ühtlasi osales Riiklikus Katsekojas Eestis toodetud telliste tugevusomaduste uuringutes. Oli 1929–1939 Tallinna Linnavalitsuse ehitusosakonna ametnik (teedeehituse juhataja ja kanalisatsiooni toimkonna juhataja), 1939–1940 Majandusministeeriumi vanemtööstusinspektor, 1941–1943 Teededirektooriumi Maanteede Valitsuse piirkonnainsener, 1943–1944 ASi Põhja Paberi- ja Puupapivabrik ehitusosakonna juhataja.
Põgenes 1944 Saksamaale, oli 1946–1946 Hamburg-Pinnebergis Balti Ülikooli arhitektuuri- ja ehitusosakonna lektor ja UNRRA tööbüroo juhataja Schleswig-Holsteinis. Siirdus 1949 Kanadasse, oli 1949–1950 Ontario hüdroelektrienergia komisjoni insener, 1950–1952 Canadian-Brazilian Services Ldt (Torontos) vaneminsener Brasiiliale jõujaamade projektide koostamisel, 1952–1953 firma Aluminium Company of Canada Ltd projekteerija-insener, 1953–1958 Iron Ore Company of Canada projekteerimisbüroo juhataja, 1958–1964 Kanada Transpordiministeeriumi lennuväljade osakonna insener lennuväljade ehitamise ja seadmete projekteerimise alal, 1964–1966 Du Pont of Canada (Montréalis) projekteerimisinsener. Läks 1966 USA-sse, oli 1966–1976 Büroo Mueser, Rutledge, Wentworth &amp; Jonston (New Yorgis) insener ehitusaluste projekteerimisel.
Juhtis Tallinna kanalisatsioonivõrgu kaasajastamist ja ümberehitamist, selgitas asfalt- ja bituumenteekatete sobivust Eesti ilmastikus, tegi ja juhtis projektide koostamiseks vajalikke uurimistöid. Tema juhtimisel ja osalusel valmisid mitmed vastutusrikkad ehituskavad ja projektid: Labradori uue kaevanduslinna Schefferville'i vesivarustus, kanalisatsioon ja kaugküte, Hudsoni jõe kalda kindlustamise projekt New Yorgi linnale, ehitusaluste projektid World Trade Centeri kõrghoonele Baltimore'is ja NASA hoonele Orbiter Processing Facility Cape Kennedys. Eesti Inseneride Ühingu ja Insenerikoja, Ontario Kutseliste Inseneride Assotsiatsiooni, Ordre des Ingénieurs Québeci liige.
Aili Norberg

Aili Norberg (1961. aastani Aili Sild; sündinud 3. aprillil 1939 Mõniste vallas Võrumaal) on eesti lingvist, bibliograaf-informist.
Norberg on ehitusmeistri tütar.
Lõpetas 1957. aastal Valga 1. Keskkooli, 1962 Tartu Riikliku Ülikooli eesti filoloogia osakonna, 1977 Infotöötajate Kvalifikatsioonitõstmise Instituudi Moskvas (IPKIR) infotöö korralduse alal, 1993–1995 Tallinna Pedagoogikaülikooli infoteaduse osakonna magistriõppes, infoteaduste magister (1995, Tallinna Pedagoogikaülikool), väitekiri "Tartu teadlane infotarbijana ülikooli raamatukogus". 1962–1973 Tartu Riikliku Ülikooli kirjastuse ja trükiosakonna korrektor ja vanemtoimetaja, 1973–1982 TRÜ raamatukogu vanem- ja peabibliograaf, 1982–1988 teadusosakonna juhataja, 1988–1991 teadusdirektor, 1992–1995 infoosakonna juhataja, 1995–2001 Eesti Rahvusraamatukogu teenindusdirektor ja teadustöö koordinaator.
Uurimisvaldkonnad: raamatukogundus ja infoühiskond, teadusraamatukogu lugeja infovajadused, teenindustöö korraldus ja ökonoomika, lugemissotsioloogia, lugejarahulolu. Korraldanud oma uurimisvaldkonnas teaduskonverentse. Koostanud ja toimetanud teadusinfo väljaandeid ja artiklikogumikke. Oli 1987 IPKIR-i teadusinfoväljaannete koostaja ja toimetaja, 1994–1996 Euroopa Meditsiiniraamatukogude ja Infokeskuste Assotsiatsiooni korrespondentliige, Tartu Ülikooli esindaja; International Federation of Library Associations (IFLA) teadusraamatukogude sektsiooni koordineerimistoimkonna liige, uurimisprojekti "Measuring Academic Library Performance" 3. vooru uuringute koordinaator Baltimaades. 25 teaduspublikatsiooni.
Arvi Nordmann

Arvi Nordmann (15. aprill 1937 Tallinn – 12. juuni 2010) oli eesti merendusteadlane ja raadioinsener.
Nordmann oli kaugsõidukapteni poeg.
Lõpetas 1956 Tallinna Merekalanduse Tehnikumi, 1975 Kaliningradi Kõrgema Mereväeinseneride Kooli raadioleviinsenerina. Oli 1960–76 koondise "Ookean" raadiolokatsiooniinsener, 1976–2003 Eesti Mereakadeemia laeva raadioelektroonika kateedri juhataja, 2003– navigatsiooni õppetooli õppejõud. Loengukursused: laevade raadio- ning elektrinavigatsiooniseadmed, hüdroakustika ja kalaotsimise seadmed, rahvusvaheline satelliitside ja ohutussüsteemid. Koostanud õpikuid.
Uurimisvaldkonnad: Eesti laevanduse ajalugu (eriti purjelaevade ajastu) ja merekoolide ajalugu. Koostanud raamatud "Kool. Mehed. Meri. Mereharidusest Eestis" (Tallinn, 1994) ja "Mereteedelt" (Tallinn, 1999). "Eesti Entsüklopeedia" ja "Mereleksikoni" kaasautor. Eesti Mereakadeemia muuseumi merendus- ja kalandushariduse väljapaneku koostaja. Eesti mereterminoloogia komisjoni (hilisem Merekeele Nõukoda) liige.
Henrik Norman

Henrik Norman (ka Heinrich August Norman; 21. oktoober 1898 (vkj 9. oktoober) Kavilda vald, Tartumaa – 12. august 1959 Tallinn) oli eesti tehnikateadlane ja haridustegelane.
Norman oli kooliõpetaja poeg.
Lõpetas 1915 Tartu Reaalkooli, 1919 Kroonlinna Mereinseneride Kooli mehaanika erialal. Oli 1919–1920 Vene laevastikus ja 1921–1925 Eesti mereväes suurtükilaeval Lembit ja miiniristlejal Vambola laevainsener, 1925–1935 Sõjaväe Varustusvalitsuse tehnikaosakonna insener, 1935–1941 Haridusministeeriumi tehnikakoolide peainspektor, ühtlasi 1921–1935 Tallinna Merekooli õppejõud ja mitmesuguste tehniliste kursuste lektor. Täiendas end tehnikahariduse korraldamise küsimustes Austrias, Itaalias, Prantsusmaal, Rootsis, Saksamaal jm. Mobiliseeriti 1941 Nõukogude armeesse, oli 1941–1945 Venemaal: Uuralites metsatööstuse elektrijaama juhataja, varustusohvitser sõjaväes, Tšeljabinski Autotransporditehnikumi õppejõud, 1945–1950 Haridusministeeriumi kõrgemate ja keskeriõppeasutuste osakonna juhataja, ühtlasi 1947–1949 TPI metallide tehnoloogia kateedri vanemõpetaja, 1950–1959 Tallinna Kontrollmõõduriistade Tehase (KMT) peakonstruktor, 1959 kutsuti automatiseerimisvahendite ja mõõteriistade peaspetsialistiks Riiklikku Teaduse ja Tehnika Komiteesse.
Uuris põlevkivibensiini ja selle piiritussegu detonatsioonikindlust ja kasutatavust mootorikütusena, koostas koos Riikliku Katsekoja ja TÜ õlikivide uurimise laboriga põlevkivibensiini tootmise tehnilised tingimused. Korraldas KMT-s puutevabade radioaktiivsete mõõteseadmete tootmist. Osales tehnilise ja tööstusliku hariduse põhimõtete ja koolivõrgu kujundamises, kutsehariduslike õppeasutuste seaduse (1937) ettevalmistamises. Oli koguteose "Kutseharidus Eestis" (1938) peatoimetaja ja kaasautor (kirjutas tehnilist ja tööstuslikku kutseharidust käsitlevad peatükid), 1936–1940 ajakirja Tehnika Kõigile toimetuse liige, 1941 ajakirja Teadus ja Tehnika peatoimetaja, 1946–1947 Eesti Teaduslike Insener-Tehniliste Ühingute teaduskogumike sarja "Tehnika" vastutav toimetaja. Eesti Inseneride Ühingu ja Insenerikoja tehnilise hariduse korraldamise toimkonna liige. Valgetähe teenetemärk (1939).
Ampère'i seadus

Ampère'i seadus on üks esimesi magnetilise jõu seadusi. 
André-Marie Ampère avastas selle 1826. aastal, kui uuris jõudu, mida ühe vooluga juhtme ümber tekkiv magnetväli avaldab teisele voolujuhtmele. Hiljem on seadust esitatud üldistatult: magnetväljas asuvale vooluga juhtmelõigule mõjuv jõud formula_1 on võrdeline juhet läbiva voolu tugevusega formula_2 ja juhtmelõigu pikkusega formula_3 ning sõltub nurgast formula_4 voolu suuna ja magnetvälja suuna vahel:
formula_5
kus võrdetegur formula_6 on magnetvälja poolt esile kutsutud magnetinduktsioon.
Magnetinduktsiooni tekke põhjus pole siin oluline; magnetvälja võib luua üksik vooluga juhe (vt Ampère'i jõud), juhtmekeerud (nt elektrimootori mähis) või püsimagnet.
Magnetväljas vooluga juhtmele mõjuva jõu suund on võimalik määrata vasaku käe reegliga: kui kujutada ette, et magnetinduktsiooni "B" vektor on suunatud vasaku käe peopessa ja voolu "I" suund juhtmes ühtib väljasirutatud sõrmede suunaga, siis näitab väljasirutatud pöial juhtmelõigule mõjuva jõu "F" suunda.
Kuna magnetväli ja jõud on omavahel risti, siis ei mõjuta magnetväli vooluga juhet mitte magnetvälja jõujoontega samas sihis, vaid risti jõujoontega. Kui magnetinduktsiooni suund on ka voolu suunaga risti (formula_7), siis jõud 
formula_8
kus formula_1 on jõud njuutonites, formula_10 magnetinduktsioon teslades, formula_2 vool juhtmes amprites ja formula_3 magnetväljas oleva juhtmelõigu pikkus meetrites.
Ampère'i seadusest diferentsiaal- ja integraalkujul on juttu artiklis "Maxwelli võrrandid".
Välislingid.
KV-85

KV-85 oli Teise maailmasõja aegne Nõukogude Liidu rasketank, mida toodeti väikese partiina 1943. aastal. Põhines KV-1S kerel, millele oli lisatud soomust ja IS-1-le mõeldud torn. KV-85 toodeti vaheetapina seniks, kuni IS-1 pidi tootmisse jõudma ja kasutusele võetama. 
Eellugu.
Nõukogude rasketank KV-1 oli sõja puhkedes 1941. aastal tehniliselt Saksa tankidest üle, kuid kannatas siiski mitmete puuduste all. Tankil oli nõrk sidur ja käigukast ning pearelv oli sama võimas kui keskmistel tankidel T-34. Negatiivne tagasiside viis peaaegu selleni, et Stalin oleks lõpetanud rasketankide tootmise Nõukogude Liidus. Vaid inseneride veenmine ning uute võimsate Saksa tankide Panther ja Tiger I ilmumine sundisid Stalinit ümber mõtlema. 
KV-1 puuduste kõrvaldamiseks oli 1942. aastal alanud projekt parema soomuse ja relvastusega rasketanki KV-13 loomiseks. Esimene prototüüp valmis mais 1942. aastal. Põhiliseks muudatuseks oli metallivalu ulatuslikum kasutamine torni ja suure osa kere valmistamisel. Esimestel katsetustel ilmnesid vead ülekandega ja roomikud kippusid purunema. Vigade parandamiseks võeti üle mitmeid KV-1S veermiku osi, kuid umbes samal ajal hakkas Stalin mõtlema rasketankide ehitamise peatamisest. Peakonstruktor Žozef Kotin jätkas siiski omal initsiatiivil tööd ja lasi oma meeskonnal kogu tanki ruumipaigutuse ümber projekteerida. Algsest kavandist jäi alles ainult vedrustus ja veermik. Kotini töö tasus ennast ära, kuna 1943. aasta alguses nõudmine uue rasketanki järgi taastus. Edasi jätkus töö uue tanki kallal kahes suunas: osa Kotini meeskonnast jätkas KV-13 prototüübi edasiarendamist, mis viis lõpuks tanki IS-1 loomiseni. Teine osa jätkas KV-1 moderniseerimist KV-1S baasil. 
Kirjeldus.
KV-1S kere esikülje paksust suurendati 82 millimeetrilt 100 millimeetrini ja sellele paigaldati IS-1 jaoks loodud torn koos uue 85 mm kahuriga D-5T. Uus torn oli suurem, kui varasem KV-1 torn ja KV-1S keret laiendati selle mahutamiseks. Kuna nõuded nägid ette, et tanki peab mahtuma 70 mürsku, siis loobuti viiendast meeskonnaliikmest, et teha ruumi laskemoona riiulitele. Valminud tank sai nimeks KV-85. See jäi IS-1-le alla nii mobiilsuses, kui ka soomuskaitses, kuid seda toodeti 1943. aasta keskpaigast aasta lõpuni, kuniks IS-1 tootmisega seotud tehnilised probleemid ületati 130, 144 või 148 masinat, siis tootmine lõpetati. 
Lisaks 85 mm pearelvale oli tanki relvastuses ka kolm 7,62 mm kuulipildujat DT, neist üks paiknes torni tagaküljel. 
Kasutamine.
KV-85 ei olnud eriti edukas. Ukrainas löödi 20 KV-85-t 34. kaardiväe rasketankide läbimurdepolgust novembris 1943. aastal Panzer IV tankide ja Marder II liikursuurtükkide poolt tagasi, kusjuures üks kolmandik KV-85 tanke hävitati. Analüüs näitas, et uuemate Saksa tankide vastu on KV-85 soomus liiga õhuke. Isegi kui mürsk soomusest läbi ei tunginud, võis see soomuse siseküljelt kilde lahti lüüa ja see oli meeskonnale ohtlik. Samas polnud KV-85 enda kahur piisavalt võimas, et Saksa tanke pikemalt distantsilt hävitada.
Selgeltnägijate tuleproov (Venemaa)

"Selgeltnägijate tuleproov" ("Битва экстрасенсов") on Venemaa telekanali TNT saade, kus võistlevad selgeltnägijad. Saade kasutab Suurbritannia saate "Britain's Psychic Challenge" formaati.
Esimese hooaja esimene saade läks eetrisse 25. veebruaril 2007. 13. hooaeg läks eetrisse 15. juunil 2012.
8.–16. hooaja saatejuht oli Marat Bašarov.
Saate 12. hooaega näitas Eestis 2012. aasta kevadel TV3. Hooaja võitis Jelena Jaševitš, teiseks tuli Anatoli Ledenjov ning kolmandaks Viktorija Komahhina.
Saate 14. hooajal võis teleekraanil näha ka eesti selgeltnägijat Marilyn Kerrot ja Vene meediumi Aleksandr Šepsi (vastavalt 2. ja 1. koht). Kerro osales ka 16. ja 17. hooajal ning sai mõlemal korral teise koha.
Kuueteistkümnendsüsteem

Kuueteistkümnendsüsteem ehk heksadetsimaalsüsteem ehk seksadetsimaalsüsteem on kuueteistkümnendarve kasutav positsiooniline arvusüsteem.
Kasutus.
Kuueteistkümnendsüsteem on laialt levinud arvutustehnikas. Kuueteistkümnendarvu koha salvestamiseks arvuti mälus saab kasutada ühte näksi ehk poolt baiti.
Pierre d'Ailly

Pierre d'Ailly (ladinapäraselt Petrus Aliacensis, Petrus de Alliaco; 1351 Compiègne – 9. august 1420) oli prantsuse teoloog, astroloog ja kardinal.
Ta õppis Pariisis, kus temast 1367. aastal sai kunstide litsentsiaat ja järgmisel aastal magister. 1381. aastal sai temast teoloogia litsentsiaat ja doktor. 1384. aastal oli ta Pariisi Ülikooli Navarra kolledži rektor.
1411. aastal määras vastupaavst Johannes XXIII ta kardinaliks.
Terry Crews

Terrence Alan Crews (sündinud 30. juulil 1968 Flintis) on Ameerika Ühendriikide näitleja ja endine Ameerika jalgpallur.
Nanni di Banco

Nanni d'Antonio di Banco (u 1384 – 1421) oli itaalia skulptor.
Ta oli pärit Firenzest. 
Tema kõige tuntum töö on "Quattro Santi Coronati" ('neli kroonitud pühakut') Orsanmicheles (valmis 1415. aastal).
Ta osales 1418. aastal koos Donatello ja Filippo Brunelleschiga Santa Maria del Fiore katedraali kujunduse loomisel.
Jean de Béthencourt

Jean de Béthencourt (1362 Grainville-la-Teinturière – 1425) oli prantsuse maadeuurija.
1402. aastal juhtis ta ekspeditsiooni Kanaari saartele. Retke rahastamiseks oli Béthencourt müünud oma maja Pariisis ning muud väiksemat kinnisvara. Ta sai toetust ka oma onult. Béthencourt alustas teekonda 280-mehelise kaaskonnaga La Rochelle'ist 1. mail 1402. Ta oli esimene, kes maabus Lanzarote põhjakaldal. Seejärel vallutas ta Kastiiliale Fuerteventura ja Hierro saared, kihutades minema nende põlispealikud.
Hubert van Eyck

Hubert van Eyck (ka Huybrecht van Eyck; u 1385...1390 Maaseik, Flandria – 18. september 1426) oli flaami maalikunstnik.
Tema noorem vend oli Jan van Eyck.
Umbes 1420. aastast oli ta Philippe Hea õukonnamaalija. Varsti pärast seda alustas ta oma ainsat tänapäevani säilinud teost, altarimaali Sint Baafskathedraalis. Selle lõpetas 1432. aastal tema vend Jan. Ei ole selge, kui suure panuse selle teose valmimisse andis Hubert ning kui suure Jan. Samuti on võimalik, et maali kallal töötas ka vendade õpilasi.
Hubert on maetud Sint Baafskathedraali.
Masaccio

Masaccio (sünninimi Tommaso di Ser Giovanni di Simone; 21. detsember 1401 San Giovanni Valdarno, Firenze Vabariik – sügis 1428 Rooma, Kirikuriik) oli itaalia maalikunstnik, "quattrocento" esimene suur esindaja.
Ta oli meisterlik elutruude figuuride, liikumise ja kolmemõõtmelisuse kujutaja. Hoolimata oma lühikesest elust ja karjäärist mõjutas ta tugevalt teisigi kunstnikke.
Loit Jõekalda

Loit Jõekalda (sündinud 16. septembril 1951) on eesti graafik 
Ta õppis aastatel 1980–1986 Eesti NSV Riiklikus Kunstiinstituudis.
Kujundanud ja koordineerinud graafikanäitusi Soomes, Lätis, Leedus, Taanis, Iirimaal, Inglismaal, Saksamaal, Venemaal, Valgevenes, Ukrainas, Hiinas, Eestis, sh Wiiralti auhinna näitusi, Impact'i graafikakonverentsi näitusi, Tallinna joonistustriennaale, muinastaidenäitusi jm. 
Ta on kujundanud õpperaamatuid, kogumikke ja ilukirjandusteoseid.
Jean Gerson

Jean Charlier de Gerson (13. detsember 1363 Champagne – 12. juuli 1429 Lyon) oli prantsuse teoloog.
Ta sündis Gersoni külas Champagne'is talupoeg Arnulphe Charlieri peres. Tal oli üksteist õde-venda. Jean saadeti 14-aastaselt Pariisi Navarra kolledžisse. Viie aasta pärast sai temast kunstide litsentsiaat, misjärel alustas teoloogiaõpinguid. Üks tema õpetajaid oli Pierre d'Ailly, kellest sai hiljem Gersoni hea sõber.
Mihhail Kalinin (laevaklass)

Mihhail Kalinin-klassi laevad on neljatekilised reisilaevad, mis ehitati aastail 1958–1964 VEB Mathias-Thesen-Werft Wismari laevatehases Wismaris Saksa Demokraatlikus Vabariigis NSV Liidu tellimusel Musta Mere Merelaevanduse (vene keeles "Черноморское морское пароходство"), Balti Merelaevanduse (vene keeles "Балтийское морское пароходство"), Kaug-Ida Merelaevanduse (vene keeles "Дальневосточное морское пароходство") ja Murmanski Merelaevanduse (vene keeles "Мурманское морское пароходство") jaoks. Mihhail Kalinin-klassi alused on tuntud ka nime all projekt 101/Seefa340 (saksa keeles merereisilaev 340 reisija jaoks). Üheksatteist laeva kasutati ookeaniliinidel ja kruiisideks.
Projekti 101/Seefa340 laevad.
Laevade loetelus on esialgne nimi originaal- ja eesti keeles. Hilisemad ümbernimetamised on sulgudes kronoloogilises järjekorras:
Versobank AS

Versobank AS oli 1999. aastal asutatud, Eestis registreeritud ja tegutsev pank. Pank tegeleb nii jae- kui ka äripangandusega. Pank pakukus ka e-äri lahendusi ehk finantstehnilisi platvorme e-kaubandusega tegelejatele.
26. märtsil 2018 tühistas finantsinspektsioon panga tegevusloa, millega peatati kohe kõik panga tehtavad toimingud ja tehingud. 2022. aasta märtsi seisuga on Versobank AS äriregistri andmeil likvideerimisel.
Ajalugu.
Ettevõtte asutas Preatoni Panga nime all 1999. aastal Eestis tegutsenud Itaalia ärimees Ernesto Preatoni. 2004. aastal omandasid enamusosaluse firmas Kreeka ja Rootsi investorid, 18. juunil 2004 sai uueks ärinimeks AS SBM Pank. 2006. aastal sai enamusosaluse Marfin Financial Group Holdings S.A, 14. mail 2008 registreeriti uueks ärinimeks Marfin Pank Eesti AS. 2012. aastani kuuluski pank Kreeka ja Küprose kapitalile, olles osa Küprosel registreeritud panganduskontsernist Marfin Popular Bank (2000. aastani ning 2011. aastast taas Cyprus Popular Bank), suuromanike hulgas oli ka Ateenas elav Nikolaos Sarros (2009. aastal u 32,5% aktsiaist).
29. märtsil 2012 omandas panga Ukraina põllumajandusettevõte Ukrselhosprom PCF LLC, mis kuulub Ukraina tööstuskonsortsiumi Alef, (Vadym Iermolaiev, Stanislav Vilenskyy) avaldamata summa eest.
Panga varad.
Panga varade maht kasvas 2017. aastal esialgsete ja auditeerimata andmetel 294 miljoni euroni (2016. aasta lõpus oli varade maht 200 miljonit eurot) ja puhaskasum ulatus 300 000 euroni.
Panga juhtkond.
2017. aasta lõpu seisuga kuulusid Versobanki juhatusse Sofia Kirsimaa (vastutas Eesti äriüksuse arenduse eest), Siiri Heinsaar (finantsdirektor) ja Urmas Somelar (vastutas panga riskijuhtimise eest). Juhatuse liige oli ka panga pikaaegne jurist Viktoria Vaisma.
Panga juhatuse esimees Aivo Adamson juhtis panga ning juhatuse tööd alates 1. juulist 2017.
Blanche I

Blanche I (6. juuli 1387 Pamplona – 1. aprill 1441 Santa María la Real de Nieva) oli Navarra kuninganna aastatel 1425–1441.
Esimest korda abiellus ta 1402. aastal Martino I-ga. Blanche oli umbes 11-aastane ja Martino 28-aastane. Nende 1406. aastal sündinud poeg suri imikueas. Martino suri 1409. aastal ja Blanche jäi leseks.
1413. aastal suri tema vanem õde Joan ja Blanche sai troonipärijaks.
1419. aastal abiellus Blanche Aragóni kuninga Juan II-ga. Neil sündis neli last: Charles (1421–1461), Joan (1423–1425), Blanche (1424–1464) ja Eleanor (1426–1479).
1425. aastal suri Blanche'i isa Charles III, Blanche sai Navarra kuningannaks ja Juan kuningaks. 
Pärast Blanche'i surma 1441. aastal võttis Juan valitsusohjad täielikult enda kätte, kuigi tema poeg Charles oleks olnud õiguspärane kuningas.
Dehüdrohalogeenimine

 
Dehüdrohalogeenimine on orgaaniline reaktsioon, mille tulemusena alküülhaliidist tekib alkeen, s.t moodustub kaksikside vesiniku ja halogeeni aatomite eraldumise tulemusena. See protsess kuulub elimineerimisreaktsioonide klassi. Kahe süsiniku aatomi vahelise kaksiksideme moodustumine toimub enamasti regioseletiivselt vastavalt Zaitsevi reeglile.
Keemilises sünteesis on enamkasutatavad dehüdrokloorimine ja dehüdrobroomimine. Neile vastupidised reaktsioonid on hüdrokloorimine ja hüdrobroomimine.
Halogeenühendite dehüdrohalogeenimine viiakse läbi tugeva aluse, nagu kaaliumhüdroksiidi (KOH) või kaalium "tert"-butoksiidi ([CH3]3CO- K+) toimel, et vähendada konkureerivat SN2 asendusreaktsiooni. Näiteks propeeni moodustumine 1-kloropropaanist:
CH3-CH2-CH2Cl + KOH → CH3-CH=CH2 + KCl + H2O
Klorobenseen (C6H5Cl) ei reageeri kaaliumhüdroksiidiga, kuna stabiliseeritud aromaatse tsükli lõhkumine ei ole energeetiliselt soodus.
Tööstuses kasutatakse küllastumata ühendite saamiseks ka termolüüsi (termilist krakkimist). Näiteks vinüülkloriidi saamine 1,2-dikloroetaani kuumutamisel 500 °C rõhul 15–30 atm:
ClCH2CH2Cl → CH2=CHCl + HCl
Keith Ferguson

Keith James Ferguson (sündinud 26. veebruaril 1972 Los Angeleses) on Ameerika Ühendriikide filminäitleja.
John Dowland

John Dowland (1563 London – maetud 20. veebruaril 1626) oli inglise renessansihelilooja.
Tänapäeval on tuntud eeskätt tema melanhoolsed laulud, näiteks "Come, heavy sleep", "Come again", "Flow my tears", "I saw my Lady weepe" ja "In darkness let me dwell", kuid ka tema instrumentaalmuusika populaarsus on viimase sajandi jooksul tõusnud.
1580. aastal läks Dowland Pariisi. Sellel ajal sai temast ka katoliiklane. 1584. aastal naasis ta Inglismaale, kus abiellus. 1594. aastal proovis ta saada lautomängijaks Elizabeth I õukonda, kuid tema taotlust ei rahuldatud. Ta ise väitis, et keeldumise põhjuseks oli tema usk, kuid see on vähetõenäoline, sest tema usuvahetus ei olnud avalikult teada ning katoliku usk ei olnud takistanud mõnedel teistel tuntud muusikutel õukonda pääsemist.
1598. aastast oli Dowland Taani kuninga Christian IV õukonnas. Kuningas oli väga muusikahuviline ning maksis talle tasuks suuri summasid. Kuna aga Dowland sõitis tihti oma muusika avaldamiseks ja muudel põhjustel Inglismaale ning jäi ära kauaks, vabastati ta Taani õukonnast 1606. aastal. 
1612. aastast oli ta lautomängija James I õukonnas.
Dowlandi muusikat mõjutasid kõige rohkem tollel aja populaarsed ansamblisaatega soololaulud ning tantsumuusika. Enamik tema muusikat on kirjutatud lautole.
Michelangelo Antonioni

Michelangelo Antonioni (29. september 1912 Ferrara – 30. juuli 2007 Rooma) oli itaalia filmilavastaja, stsenarist, kirjanik ja kunstnik.
Elmar Arro

Elmar Arro (2. juuli 1899 Riia lähistel – 14. detsember 1985 Viin) oli eesti päritolu muusikateadlane.
Tema isa oli riigikohtunik Johann Arro (1865–1928). Ema poolt oli kodune keel saksa keel.
Arro lõpetas 1917. aastal Riia vene gümnaasiumi. Eesti Vabariigi tekkimise järel sai Johannes Arro töökoha Riigikohtus ning pere kolis Tartusse. 
1922. aastal alustas Elmar Arro Berliini ülikoolis muusikateaduse ja slavistika õpinguid. 1928. aastal kaitses ta Viini ülikoolis doktorikraadi väitekirjaga "Über das Musikleben in Estland im 19. Jahrhundert." Samal aastal suri isa.
Pärast seda elas Arro aastail 1929–1939 püsivamalt Tartus. Ta töötas Tartu Usuteadus-Filosoofilises Lutheri Erainstituudis, mis oli väike saksa uurimis- ja õppeasutus. Nii jäi tal Eestis elamisest hoolimata kokkupuude eesti keelega nõrgaks.
1939. aastal läks ta Saksamaale, kus 1941. aastal sõjaväkke võeti. Sõda muutis Arro invaliidiks. Pärast Teist maailmasõda tegutses ta Saksamaal ja alates 1966. aastast Austrias.
Õhkrelv

Õhkrelv ehk pneumorelv on laskerelv, mille rauast läheb kuul lendu suruõhu, harvem ühe surugaasi, jõul.
Relva survekambrisse võib surugaasi tekitada vedru või pump. Kasutatakse ka eelsurvestatud gaasiballoone. Lask toimub päästikule vajutamisel survekambri (ballooni) ventiili avamisega.
Mihhail Kalinin (1958)

Mihhail Kalinin (vene keeles Михаил Калинин) oli esimene kolme tekiga Mihhail Kalinin-klassi reisilaev, mis ehitati VEB Mathias-Thesen-Werft Wismari laevatehases Wismaris, Saksa Demokraatlikus Vabariigis Nõukogude Liidu tellimusel 1958. aastal kasutamiseks liinil Leningrad-Stockholm ja kruiisideks Leningradist. Laev sai nime Nõukogude Liidu riigitegelase Mihhail Kalinini auks.
Mukura metsakaitseala

Mukura metsakaitseala on kaitseala Rwanda loodeosas Kongo ja Niiluse veelahkmel.
Kaitseala asub Lääneprovintsis Rutsiro ringkonna alal umbes 20 km kaugusel Kivu järve idakaldast ja 15 km kaugusel Rutsirost.
Ala keskmine kõrgus merepinnast on 2600 meetrit. Aasta keskmine õhutemperatuur on 15 °C ja sademete hulk umbes 1500 mm. Mukuras elab muu hulgas Ida-Aafrika riftivööndis endeemseid linde.
Kaitseala pindala on umbes 16 km². See on järelejäänud osa metsavööst, mis kunagi ulatus Nyungwe metsadest Vulkaanide rahvuspargini. Mukura metsad võeti kaitse alla 1951. aastal; tollal oli kaitstava ala pindala 30 km².
Kaitseala ühel ruutkilomeetril elab kuni 600 inimest, kes kõik on püüdnud ennast kitsastes tingimustes ära elatada. Maa nappuse tõttu on metsi massiliselt põllumaa ja põletuspuu saamiseks maha raiutud, see omakorda on kaasa toonud bioloogilise mitmekesisuse vähenemise ja erosiooni. Riiklike programmide abil püütakse metsa taastada ning selle väärtust inimestele teadvustada.
Dunker

Dunker on Norrast pärit koeratõug. Tõu aretas 19. sajandi esimesel poolel Wilhelm Dunker.
Dunkrit kasutatakse muu hulgas jahikoerana, eelkőige jänesejahil.
Isase koera turjakõrgus on 53 cm, emasel 50 cm. Tal on lühike tihe musta, pruunikaskollase ja valgega karv.
Must terjer

Must terjer on koeratõug.
Must terjer on kaitse- ja valvekoer, kes aretati Venemaal Krasnaja Zvezda koertekasvanduses 20. sajandi teisel poolel.
Tema esivanemate seas on suuršnautser, airdale'i terjer, rotveiler ja ka newfoundlandi koer.
Koera turjakõrgus on 64–72 cm.
Ta on tugev, liikuv ja hästi dresseeritav.
Ivar Sakk

Ivar Sakk (sündinud 10. jaanuaril 1962) on eesti tarbegraafik.
Ta on lõpetanud Kiviõli 1. Keskkooli ning 1986. aastal Eesti Riikliku Kunstiinstituudi tööstuskunsti erialal.
Ivar Sakk on Kunstiakadeemia graafilise disaini professor.
Ta on palju tegelenud plakatikunstiga.
Temalt on ilmunud muu hulgas reisijuhte.
Veikko Vennamo

Veikko Emil Aleksander Vennamo (kuni 1938. aastani Fennander; 11. juuni 1913 Karjalas Jaakkimas (tänapäeva Venemaal) – 12. juuni 1997 Helsingis) oli Soome poliitik.
Veikko Vennamo oli hariduselt jurist. Ta oli Soome Maapartei ("Suomen Maaseudun Puolue") asutaja ja partei esimene esimees aastatel 1959–1979.
Esialgu oli Vennamo Maaliidu (tänapäeval Soome Keskerakond) parteifraktsiooni juht, aga pärast seda, kui selle erakonna liige, viiekordne peaminister ja Vennamo oponent Urho Kekkonen valiti Soome presidendiks, astus Vennamo Maaliidust välja ja asutas oma erakonna.
Vennamo oli populist. Ta oli Kekkose ja Maaliidu kõige ägedam prominentne kriitik. Vennamo vastustas niinimetatud vanades erakondades levinud poliitilist korruptsiooni. Ta oli vastu Soome valitsuse poliitikale, mis halvendas väiketalunike elutingimusi, suurlinnade arendamisele väikelinnade arvel ning väikeste maakoolide ja -poodide sulgemisele.
Aastatel 1945–1962 ja 1966–1987 oli ta Eduskunna liige ning 1954–1956 Urho Kekkose viiendas valitsuses teine rahandusminister.
Aastatel 1968, 1978 ja 1982 oli ta Maapartei presidendikandidaat. Neist esimesel korral sai ta 11% häältest. 1988 toetas ta Mauno Koivisto tagasivalimist.
Kuigi Maapartei saavutas teatavat edu, oli see erakond suuresti seotud Vennamo isikuga. 1970. ja 1972. aasta parlamendivalimistel kogus Maapartei 9% häältest. Kui Vennamo loobus erakonna juhtimisest, sai ta valimistel lüüa. Veikko Vennamo poeg Pekka Vennamo võttis erakonna juhtimise üle ja saavutas 1983. aasta parlamendivalimistel 8,5% häältest. Seejärel kutsuti Maapartei valitsussegi, kuid Vennamo loobus ministrikohast. Nende valimiste edu oli ajutine ja 1995 lõpetas Maapartei pankrotiga.
Samal 1995. aastal asutasid Maapartei endised liikmed uue, Põlissoomlaste erakonna.
Marina Palei

Marina Palei (vene keeles Мари́на Анато́льевна Пале́й; sündinud 1. veebruaril 1955 Leningradis) on vene kirjanik ja tõlkija.
1978 lõpetas ta Metšnikovi-nimelise Leningradi riikliku meditsiiniakadeemia ja töötas arstina. 1985 astus ta Gorki-nimelisse kirjandusinstituuti, mille lõpetas 1991 kiitusega.
Alates 1995 elab Palei Hollandis.
Looming.
Tema kirjanduskriitikat hakati avaldama 1987. Tema esimene avaldatud ilukirjanduslik proosateos oli "Kompositsioon punasel ja sinisel", mis ilmus 1989 ajalehe Komsomolskaja Pravda nädalalisas Sobessednik. Kuid tuntuse tõi talle jutustus "Jevgeša ja Annuška", mis ilmus 1990 ajakirjas Znamja. 1991 avaldas ajakiri Novõi Mir tema veelgi tuntumaks saanud jutustuse "Ringkanali Cabiria". Samal aastal ilmus Moskvas tema esimene raamat "Kadunute osakond".
1998 ilmus tema teine raamat "Tuule sündimiskoht", mis on tema Venemaal elatud perioodi omalaadne loominguline kokkuvõte. Seejärel ilmusid raamatud "Long distance ehk slaavi aktsent" (2000), romaan "Lantš" (2000) ja romaan "Clemens" (2007).
Palei tõlgib ilukirjandust itaalia, hollandi, uuskreeka, inglise ja sloveeni keelest. Tema enese loomingut on tõlgitud 13 keelde, mille seas on ka eesti keel.
Eesti keeles on ilmunud Marina Palei jutustus "Ringkanali Cabiria" Vilma Matsovi tõlkes (Loomingu Raamatukogu 14, 1995) ning jutustus "Küla" Jaan Rossi tõlkes (Loomingu Raamatukogu 15, 2012).
Palei kuulub rahvusvahelisse PEN-klubisse, Venemaa ja Moskva Kirjanike Liitu ning Hollandi Kirjanike ja Tõlkijate Liitu.
Palei esineb ühemehesõu stiilis "performance"'itega, milles ühendab oma tekstide ettekandmise muusika ja fotodega.
Alona Kimhi

Alona Kimhi (heebrea keeles אלונה קמחי; sündinud 1966 Lvivis) on Ukrainast pärit Iisraeli kirjanik ja näitleja.
Alona Kimhi sündis Ukraina NSVs, ent emigreerus 1972. aastal koos perega Iisraeli.
Eesti keeles on Kalle Kasemaa tõlkes ilmunud Alona Kimhi kaks novelli, "Kuuvarjutus" ja "Õudulaul ehk Mor Alkabetsi äpardunud võõrutus" (Loomingu Raamatukogu 12–13, 2010).
Tiik (perekonnanimi)

Tiik on eesti perekonnanimi.
2019. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Tiik 279 inimesel (128 mehel ja 151 naisel). Perekonnanimede levikult on Tiik meeste puhul 583. ja naiste puhul 528. kohal.
Rutsiro

Rutsiro on asula Rwanda Lääneprovintsis, Rutsiro ringkonna keskus.
Rutsiro asub umbes 7 km kaugusel Kivu järve idakaldast.
Umbes 15 km Rutsirost ida pool on Mukura metsakaitseala.
Yaba vald

Yaba vald on vald Burkina Faso keskosas Nayala provintsis.
Yaba naabervallad on Bagare, Godir, Didir, Tougan, Kougny, Toma ja Gassam. Nendest kolm viimast kuuluvad Yabaga samasse provintsi.
Valla keskus on Yaba (6600 elanikku), suuremad asulad on veel Biba (3500), Bounou (3100) ja Siellé (3000). Valla 23 asulas elab kokku 31 579 inimest (2006).
Rutsiro ringkond

Rutsiro ringkond on 2. järgu haldusüksus ("akarere") Rwanda Lääneprovintsis.
Rutsiro ringkonna alale jääb Bugarura saar Kivu järves.
Ringkonna halduskeskus on Rutsiro.
Ringkond jaguneb 13 sektoriks ("imirenge"): Boneza, Gihango, Kigeyo, Kivumu, Manihira, Mukura, Murunda, Musasa, Mushonyi, Mushubati, Nyabirasi, Ruhango and Rusebeya.
Rutsiro ringkonnas on 80 algkooli ja 14 keskkooli. Murundas on haigla.
Kasvatatakse banaani, kohvipuud, maisi, jahumaniokki, ube; peetakse veiseid, kodukitsi, lambaid, sigu, mesilasi.
Rutsiro ringkonda jääb Mukura metsakaitseala.
Zoolaatria

Zoolaatria ehk loomakummardamine (kr "zōon" 'loom' + "latreia" 'kummardamine, kultus') on loomade jumalustamine ja austamine.
Egiptuse usundis olid zoolaatria objektideks nt krokodill, kass, härg Apis.
Erinevalt totemismist esineb zoolaatria polüteistlikes jumalausundeis.
Moderniseerimine

Moderniseerimine ehk nüüdisajastamine (ka ajakohastamine, nüüdistamine, uuendamine) on traditsioonilise ühiskonna ja selle majanduse nüüdisajastamine. Moderniseerimist on 20. ja 21. sajandil seostatud peamiselt industrialiseerimise ja urbaniseerumisega.
Teoreetiliste vaadete kompleksi, mis käsitleb traditsioonilise ühiskonna muutumist oluliselt uuemaks, kas industriaal- või infoühiskonnaks, nimetatakse moderniseerimisteooriaks.
Tay Zonday

Tay Zonday (õieti Adam Nyerere Bahner; sündinud 21. mail 1982 Minneapolises) on Ameerika Ühendriikide laulja ja näitleja.
Interstadiaal

Interstadiaal on lühiajaline soojenemisperiood jääajal.
Inimmõju

Inimmõju (loodusele) ehk antropogeenne mõju (loodusele) on inimkonna või mõne tema osa mõju looduskeskkonnale (eeskätt biosfäärile); inimmõju on looduskasutuse paratamatu kaasnähtus.
Ürginimese mõju loodusele oli võrreldav bioloogilise liigi mõjuga, ka kiviajal oli inimmõju kohalik (ülekarjatamine, üleküttimine). Peaasjalikult tehnika areng]]u tõttu on tänapäeval inimmõju muutunud globaalseks ja ohustab iseenda elukeskkonda. Tehnika arengut võib näha teaduse arengu tulemusena.
Inimmõju võib olla kas tahtlik (nt maaparandus, rekultiveerimine) või tahtmatu (nt metsapõleng, saastamine). Tahtlik inimmõju võib olla ka positiivne (nt geotehnosüsteem kaudu), tahtmatu on aga enamasti negatiivne.
Inimmõju uurimiseks on loodud mitmeid rahvusvahelisi ühenduse, nt Rooma Klubi, Valitsustevaheline Kliimamuutuste Nõukogu (IPCC), SCOPE.
Arvi Freiberg

Arvi Freiberg (sündinud 28. juunil 1948 Kuremäe külas) on eesti biofüüsik ja taimefüsioloog, Eesti Teaduste Akadeemia liige (alates 2009).
Elulugu.
Ta on lõpetanud Tallinna Polütehnilise Instituudi pooljuhtmaterjalide tehnoloogia erialal (1971). Füüsika-matemaatikakandidaadi väitekirja kaitses 1976 Eesti TA Füüsika Instituudi juures teemal “Elektron-foononinteraktsiooni iseärasused ja defektide mõju molekulaartsentrite spektritele leelishalogeniidkristallides” ja füüsika-matemaatikadoktori väitekirja 1986 Läti TA Füüsika Instituudi juures teemal “Pikosekundiline spektrokronograafia ja relaksatsiooniprotsessid molekulaarsetes tihksüsteemides”.
1971. aastast on ta töötanud Eesti Teaduste Akadeemia Füüsika Instituudis (aastast 1997 Tartu Ülikooli Füüsika Instituut) inseneri, nooremteaduri, vanemteaduri, teadusdirektori, sektorijuhataja, direktori ja biofüüsika ja keskkonnafüüsika osakonnajuhatajana. 1988. aastast on ta biofüüsika laboratooriumi juhataja. Aastatel 2003–2021 oli ta Tartu Ülikooli biofüüsika ja taimefüsioloogiaprofessor, õppetooli juhataja. 2021. aastast on ta Tartu Ülikooli emeriitprofessor.
Eesti Teaduste Akadeemia liikmeks valiti 2009. aastal täppisteaduste alal. Ta kuulub akadeemia astronoomia ja füüsika osakonda. Aastatel 2018–2024 oli ta akadeemia asepresident. 
Ta on Eesti esindaja IYBSSD2022 (The International Year of Basic Sciences for Sustainable Development) juhtkomitees.
Teadustöö.
Peamised uurimisvaldkonnad on elektron-foonon-vastastikmõju lisanditega kristallides; tihksüsteemide pikosekundiline spektrokronograafia; energiasiirde kiirus ja efektiivsus taimede ja bakterite fotosünteetilises ühikus; spektraalse heterogeensuse mõju fotosünteesi molekulaarprotsessidele ning selektiivspektroskoopia võimalused; fotosünteetiliste valgusergastuste eksiton-polaron iseloom; biofüüsikaliste molekulaarprotsesside mõjutamine välise kõrge hüdrostaatilise rõhuga ja pigmentvalkude stabiilsus.
Arvi Freibergi initsiatiivil on loodud esimene biofüüsika magistriõppekava Eestis. Tema sulest on aastatel 1973–2022 ilmunud üle 200 teaduspublikatsiooni, sh peatükid kolmes kollektiivses monograafias ja üks kaastoimetatud raamat ning üks autoritunnistus.
Teaduskorralduslik tegevus.
Ta on Rahvusvahelise Fotosünteesi Uurimise Ühingu ja Eesti Füüsika Seltsi asutajaliige, Euroopa suurte laserseadmete klastri Laserlab Europe alaline ekspert (alates 2003), Eesti esindaja ESF COST D35 juhtkomitees (alates 2008), Eesti Teadusfondi täppisteaduste komisjoni esimees (2003−2006), Tallinna Tehnikaülikooli kuratooriumi esimees (1997−2000), Tartu Ülikooli nõukogu liige (2009–2011).
Ta on olnud Euroopa esindaja Rahvusvahelises Fotosünteesi Ühingus (1995−1998).