tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Aivar Viidik

Aivar Viidik (sündinud 9. aprillil 1968 Kärdlas) on eesti ajakirjanik, suhtekorraldaja, poliitik ja omavalitsusametnik. 
Aivar Viidik on lõpetanud Kärdla Keskkooli ja seejärel 1999. aastal Tartu Ülikooli ajakirjanduse erialal.
Ta on töötanud Tartu linna avalike suhete juhina, Eesti Ekspressi tegevtoimetajana ning aastatel 2009–2015 Maalehe peatoimetajana.
Alates 27. jaanuarist 2021 kuni 18. juulini 2022 oli ta XIV Riigikogu liige. 
Alates 24. augustist 2022 kuni 9. aprillini 2024 oli Viidik Hiiumaa valla Kärdla osavalla vanem.
Viidik on Tartu tunnuslause "Heade mõtete linn" autor.
Poliitiline tegevus.
Viidik kandideeris 1993. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel Kärdlas valimisliidu Oma Saar nimekirjas. Ta sai 59 häält ja osutus valituks Kärdla linna volikokku. Ta kandideeris 1996. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel Kärdlas valimisliidu Parem Kärdla nimekirjas, sai 15 häält ega osutunud valituks. Ta kandideeris 2017. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel Kärdlas valimisliidu Ühine Hiiumaa nimekirjas ja pääses Hiiumaa valla volikokku. Ta valiti Hiiumaa valla volikogu esimeheks. 7. novembril 2018 astus ta Reformierakonda, mille nimekirjas osales 2019 Riigikogu valimistel ja sai 893 häält. Pärast Kaja Kallase esimese valitsuse ametisse asumist pääses Viidik Riigikokku Kalle Laaneti asendusliikmena. Ta sai 2021 kohalike volikogude valimistel 220 häält. Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 5 (Hiiu-, Lääne- ja Saaremaa) 1029 häält ning ei osutunud valituks. 
9. aprillil 2024 kaotas Viidik töö Kärdla osavallavanemana. 
2024. aasta aprillis esitas Hiiumaa Vallavalitsus Viidiku kohta kuriteoteate. 
2. juulil 2024 viskas Reformierakond Aivar Viidiku erakonnast välja. 
2025. aasta kohalike omavalitsuste volikogude valimistel kandideerib ta üksikkandidaadina ja tema poliitilise manifesti ning tegevuskava järgi vajab Hiiumaa peremeest. Enne valimisi pöördus Viidik korruptsioonikahtlustusega politseisse, kuid politsei ei algatanud kriminaalasja seoses asjaoludega, et süüdistuse aluseks olnud väide ei saanud kinnitust. 
Ühiskondlik tegevus.
Viidik on MTÜ-de Hiiu Öko, Kärdla Elektrijaam ja Hiiu Elulood juhatuse liige.
Ta on olnud Hiiumaa Muuseumide nõukogu liige. 15. mail 2024 kutsuti ta tagasi.
Tartu tunnuslause

Tartu tunnuslause on "Heade mõtete linn", inglise keeles "City of good thoughts". Tartu linna tunnuslause valiti 1999. aastal, selle autor on ajakirjanik Aivar Viidik. 
6. jaanuaril 1999 langetas Tartu linnavalitsus otsuse korraldada Tartu logo juurde kuuluva tunnuslause konkurss, preemiafondiks eraldati 15 000 krooni. 11. märtsil 1999 kinnitas linnavalitsus konkursi tulemused: 1. koha pälvis endise Tartu linna avalike suhete juhi ning hilisema Maalehe peatoimetaja Aivar Viidiku ettepanek "Heade mõtete linn/"City of good thoughts"", teise koha "Sajandeid noor/"Young for ages"" (autorid Anneli Tarkmeel, Margit Ainla ja Aivar Reidla), kolmanda koha "Voolav vaim ei vanane/"Flowing spirit never ages"" (Jüri Kull). Kokku esitati konkursile 793 ideed.
Aastal 2022 kujundas disainibüroo AKU Tartule uue visuaalse identiteedisüsteemi, kus logo ja tunnuslause eraldati üksteisest. Tunnuslause "Heade mõtete linn" jäi endiselt kasutusele, olles ametlikult sätestatud ka Tartu linna põhimääruses. Tartu linna tunnuslauset kasutatakse Tartut kui turismiobjekti tutvustavatel trükistel, meenetel, üritustel, linna esitlustel, messidel, transparentidel, rekvisiitidel, plakatitel, meedias ja mujal. 
2007. aastal Eesti Päevalehe korraldatud küsitluse andmeil oli Tartu tunnuslause Eesti omavalitsuste tunnuslausetest tuntuim. Selle järgi tundis Tartu ära 86% vastanutest, teisele kohale tuli Otepää "Talvepealinn" (83%) ja kolmandale Paide "Eestimaa süda" (73%).
Tartu jõelipp

Tartu jõelipp on 2014. aastal kinnitatud Tartu linna sümbol, mida tarvitatakse peamiselt Tartut kodusadamaks pidavatel laevadel Emajõel ja Peipsil ning Tartu sadamahoonetel või -rajatistel.
Jõelipp on Tartu linna värvides (punane ja valge). Sellel on kujutatud Tartu vapp, ankur ja Emajõe lained.
Tartu jõelipu idee autor on Alar Süüden, kujundaja Henry Timusk, kujunduse väljatöötamisel nõustas heraldik Priit Herodes. Lippu esitleti Emajõe festivalil 2012. aasta augustis.
Valev Kald

 
Valev Kald (sündinud 27. septembril 1984 Tallinnas) on Eesti poliitik, endine Eestimaa Ühendatud Vasakpartei esimees ja endine Maardu linnapea. 
Ta on lõpetanud 2008. aastal akadeemia Nord Euroopa ja Eesti avaliku õiguse erialal.
Ta kandideeris 2014. aasta Euroopa Parlamendi valimistel ja sai 226 häält, millega ei osutunud valituks.
26. novembril 2015 valis Maardu linnavolikogu senise abilinnapea Valev Kaldi Maardu linnapeaks. Ta tagandati linnapea ametist 15. aprillil 2016.
2019. aastal alustas ta tööd geograafiaõpetajana Jüri Gümnaasiumis, kus ta töötab tänapäevani.
Helmi Viitol

Helmi Viitol (neiuna Helmi Mohrfeldt, ka Helmi Viitol-Mohrfeldt, aastast 1936 Helmi Viitol-Mäevälja; 19. märts 1892 Novgorod – 23. aprill 1970 Valgejõe) oli eesti pianist ja muusikapedagoog.
Ta õppis klaverit aastatel 1911–1917 Petrogradis Jossif Borovka eramuusikakoolis V. Vissendorfi juhendamisel ning lõpetas 1917. aastal eksternina Petrogradi konservatooriumi.
Ta töötas algul eraõpetajana. Aastatel 1919–1944 oli ta Tallinna Konservatooriumi klaveriõppejõud. Tema õpilased olid Dagmar Kokker, Ellen Kansa, Violetta Ostapovskaja, Marta Pebre, Evald Aav, Udu Topman, Julius Vaks ja Ludvig Juht.
Ta esines aastatel 1918–1920 solistina sümfooniakontsertidel, hiljem peamiselt abikaasa Karl Viitoli klaverisaatjana.
Helmi Viitol suri 23. aprillil 1970 Valgejõel ja ta maeti 24. aprillil 1970 Rahumäe kalmistule.
Isiklikku.
Tema abikaasa oli laulja Karl Viitol. Tema isa oli pastor Aleksander Mohrfeldt-Mäevälja; pastorid olid ka vanaisa Jakob Hurt ja onu Rudolf Hurt. Onu Max Hurt oli Kaubandus-tööstuskoja direktor.
Ida-Euroopa platvorm

Ida-Euroopa platvorm, ka Ida-Euroopa lava, ka Vene settelava, on Euraasia laama lääneosas asuva Ida-Euroopa kraatoni osa.
Ida-Euroopa platvorm piirneb loodes Fennoskandia kilbiga. Platvormil paikneb enamik Ida-Euroopa lauskmaast.
Geoloogilises läbilõikes iseloomustab platvormi kahekorruseline ehitus. Alumisel, kurrutatud, moondunud ja arvukalt intrusiive sisaldaval kristalsel aluskorral lasuvad horisontaalselt või peaaegu horisontaalselt moondumata ja kurrutamata platvormse pealiskorra settekivimid.
Umbes 1,8 miljardit aastat tagasi jäigastus peaaegu kogu Ida-Euroopa kraaton, üldise kerkimisega kaasnes intensiivne kulutus. Umbes 0,6 miljardit aastat tagasi algas vajumine, merede pealetung ja ulatuslik setete kuhjumine; hakkas kujunema pealiskord – tekkis Vene settelava.
Ida-Euroopa lava piires eristatakse suhteliselt suurema pealiskorra kivimite paksusega piirkondi – sünekliise (näiteks Moskva ja Balti sünekliis) ja õhema pealiskorraga antekliise (Voroneži ja Valgevene antekliis).
Eesti asub Fennoskandia kilbi ja Ida-Euroopa platvormi piiril., kuid võib ka öelda, et ta paikneb Ida-Euroopa platvormi äärealal.
Ida-Euroopa platvormi on varasemas kirjanduses (venekeelses kirjanduses ka tänapäeval) samastatud Ida-Euroopa kraatoniga.
Nachumsiedlung

Nachumsiedlung ehk järelümberasumine oli 1941. aasta kevad-talvel korraldatud päästeoperatsioon Nõukogude Liidu poolt okupeeritud Eestisse ja Lätisse jäänud inimeste evakueerimiseks. 
"Nachumsiedlung"'i aluseks oli Saksamaa ja Nõukogude Liidu vahel sõlmitud kokkulepe. Sellega oli võimalik päästa isikuid, kes ei olnud Eestist ja Lätist lahkunud 1939. aastal toimunud Umsiedlungi käigus. Oluline ei olnud evakueeritavate sakslus vaid püüe päästa bolševike käest võimalikult palju inimesi. Kuna leping oli sõlmitud Nõukogude Liiduga, ei olnud evakueerumise eeltingimuseks Eesti või Läti kodakondsusest loobumine ja nii säilitasid evakueeritavad "de jure" oma kodakondsuse. 
Pärast Eesti annekteerimist NSV Liidu poolt sõlmiti leping, mis nägi NSV Liidu ja Saksamaa vahel majanduslikke tehinguid ja maksete tasaarvestust, mis tähendas seda, et NSV Liit osaliselt ka maksis ära Eestisse jäänud evakueeritavate varade eest kompensatsiooni ja Saksamaa võttis omakorda üle kohustuse kompenseerida Saksamaale saabunud ümberasujatele nendele ümberasumisega tekkinud kahjud. 
Pärast Eesti annekteerimist NSV Liidu poolt Eestist lahkus 10. jaanuaril 1941 Riias sõlmitud lepingu alusel Saksamaale järelümberasujatena veel umbes 7500 inimest; hinnanguliselt kuni 4000 neist olid mittesakslased, nende seas nii eestlasi kui ka venelasi.
Karl Viitol

Karl Robert Viitol (22. juuni 1888 Valga – 10. märts 1944 Tallinn) oli eesti ooperilaulja (bass-bariton).
Ta lõpetas aastal 1905 Valgas T. Grünbergi progümnaasiumi. Laulmist õppis ta eraviisiliselt Valgas, kus ta tegutses aastast 1909 asjaarmastajate näiteringides, sealhulgas "Säde" seltsis Adalbert Wirkhausi juhatatud operettides. 
Hukkus 1944. aasta märtsipommitamisel.
Isiklikku.
Tema abikaasa oli pianist ja muusikapedagoog Helmi Viitol.
Walter Masing

Walter Masing (22. juuni 1915 Peterburi – 29. märts 2004 Erbach, Saksamaa) oli Eesti füüsik ja kvaliteedispetsialist.
Walter Masing oli Eesti Kvaliteediühingu auliige ja toetaja, samuti Euroopa Kvaliteediorganisatsiooni (European Organization for Quality) asutajaliige ja esimene president ning Saksa Kvaliteediühingu (Deutsche Gesellschaft für Qualität) asutajaliige ja kauaaegne esimees. Tema teenete tunnustamiseks antakse regulaarselt välja Walter Masingu auhinda. Saksamaal antakse Walter Masingu auhinda välja alates 1982. aastast. Eestis väljaantava auhinna kriteeriumid tuginevad sarnastele põhimõtetele.
Masing kuulus baltisaksa üliõpilaskorporatsiooni Livonia (saksa keeles Corporation Livonia Dorpat).
Walter Masingu 100. sünniaastapäeva tähistas Tartu Linnaraamatukogu näitusega.
Toom-Kooli tänav

Toom-Kooli tänav on tänav Tallinna vanalinnas Toompeal. Tänav algab Lossi platsilt ja lõpeb umbes 200 meetrit põhja pool pärast ristumist Kiriku tänavaga.
Enne 1987. aastat on tänava nime kirjutatud ka kui Toomkooli tänav.
Ajalugu.
Toom-Kooli tänav Tallinnas on kandnud ajalooliselt nimetusi - Toomkooli tänav; Kooli tänav; saksa keeles "Domschulstraße; Dom-Schulstraße; Schulstraße; Schneiderstraße; Schneidergasse"; vene keeles "ул. Тоом-Кооли; Вышгородская-Школьная ул.; Вышгородско-Школьная ул."
Chiara Pierobon

Chiara Pierobon (21. jaanuar 1993 Mirano, Veneetsia provints – 1. august 2015 Ingolstadt) oli itaalia (nais)jalgrattur.
Ta oli elukutseline jalgrattur võistkonnas Top Girls Fassa Bortolo.
1. augustil 2015 suri Chiara Pierobon äkitselt Saksamaale Bochumisse Sparkassen Giro velotuurile sõites.
Raja Halwani

Raja Fouad Halwani (sündinud 1967) on Liibanoni päritolu Ameerika Ühendriikide filosoof, kes tegeleb seksifilosoofiaga. 
Ta on 1997. aastast kõrgkooli School of the Art Institute of Chicago vabade kunstide professor.
Valeriu Streleț

Valeriu Streleț (sündinud 8. märtsil 1970 Țareucas) on Moldova poliitik, kes oli 30. juulist kuni 30. oktoobrini 2015 Moldova peaminister.
Ta sündis aastal 1970 Țareucas (praeguse haldusjaotuse järgi Rezina rajoonis). Lõpetas aastal 1993 Moldova Riikliku Ülikooli ajalooteaduskonna ning aastal 2005 Moldova Majandusteaduse Akadeemia üldise majandusteaduse ja õiguse teaduskonna.
Ta kuulus aastast 1994 Moldova Rahvuslikku Noorte Liigasse. Samal aastal kandideeris Moldova Rahvusliku Noorte Liiga Sotsiaaldemokraatliku bloki koosseisus Moldova parlamenti, kuid blokk ei pääsenud parlamenti. Aastal 2001 kandideeris Liiga bloki Plai Natal ('sünnimaa') koosseisus parlamenti, kuid ka see blokk ei pääsenud parlamenti. Sama aasta novembris astus Moldova Rahvusliku Noorte Liiga Moldova Sotsiaalliberaalsesse Parteisse, Strelețist sai partei aseesimees. Oktoobris 2007 oli ta Moldova Liberaaldemokraatliku Partei asutajaliige, valiti Moldova parlamenti juulis 2009 ja novembris 2010. Maist 2011 kuni 29. detsembrini 2014 oli ta Moldova parlamendi Moldova Liberaaldemokraatliku Partei fraktsiooni esimees.
27. juulil 2015 esitati ta Moldova peaministri kandidaadiks, 30. juulil 2015 valiti ta Moldova peaministriks.
29. oktoobril 2015 avaldas parlament seoses pangandusskandaalide ja kuid kestnud valitsusvastaste meeleavaldustega tema valitsusele umbusaldust. Järgmisel päeval nimetas president Nicolae Timofti peaministri kohusetäitjaks senise asepeaministri Gheorghe Brega.
Kieran Setiya

Kieran Setiya (sündinud 1976) on USA filosoof.
Ta on Massachusettsi Tehnoloogiainstituudi professor.
Looming.
Armastus ja elu väärtus.
Artiklis "Love and the Value of a Life" ütleb Setiya, nagu ka Iris Murdoch raamatus "The Sovereignty of Good", et tänapäeva moraalifilosoofias ei ole armastus kesksel kohal, mida ta väärib. Armastusest räägitakse eetikas peamiselt seoses erapoolikusega ja lähisuhetega. Tuntakse huvi armastuse kohustuste ja eesõiguste vastu. Moraal peab armastuse kohta midagi ütlema ja on armastusest ohustatud. Armastust ei võeta kohustuste juurena. Selle lähenemise järgi on adekvaatne arusaam moraali loomusest ja alustest võimalik, ilma et armastusest suurt rääkima peaks.
Võib-olla pole õige armastust eetika keskmesse paigutada ega omistada armastusele olulist rolli moraalse kohustuse seletamisel. Ent on olemas traditsioon, mille järgi moraal on armastus üksteise vastu (ligimesearmastus, agaape), ja sellele viitab ka Murdoch. Ilmalikus moraalifilosoofias arutatakse seda isegi vähem kui kuldreeglit. 
Isegi kui rääkida ainult inimestevahelisest armastusest, on filosoofid, kes on püüdnud määratleda armastuse olemust, teinud seda kas väga abstraktselt või nii, et see kehtib täiel määral ainult mõne armastuse liigi kohta. Näiteks Robert Nozick kirjutas artiklis "Love's Bond", et igasugusele armastusele on ühine see, et armastaja heaolu on seotud selle heaoluga, keda või mida ta armastab. See kehtib paljudel juhtudel, kui mitte kõigil, aga edasi räägib ta soovist armastatuga ühineda, mis aga esineb ainult mõne armastuse liigi puhul. Lapsi armastav vanem soovib nendega ühineda ainult juhul, kui see on nende huvides. Võib-olla vanemliku armastuse näidet silmas pidades öeldakse sageli, et kellegi armastamine on temast hoolimine, nii et tema huvid on armastaja jaoks tema huvides tegutsemise põhjendid (Harry Frankfurt, "The Reasons of Love"). Aga armastuseks selleks ei piisa, sest ma võin võõraste huvidest hoolida ka ilma neid armastamata. Ja paistab, et see ei ole ka tarvilik. David Velleman naeruvääristab pilti armastusest kui soovist kasu tuua või soovist ühineda.
Jean-Claude Mourlevat

Jean-Claude Mourlevat (sündinud 22. märtsil 1952 Ambertis Auvergne'is Prantsusmaal) on prantsuse kirjanik, näitleja ja lavastaja, keda tuntakse peamiselt noorteromaanide autorina.
Eesti keeles on ilmunud tema raamatud "Ookeani kutse" (tõlkija Indrek Koff, kirjastus Draakon &amp; Kuu), mis pälvis 2014. aastal tõlkelastekirjanduse Paabeli Torni auhinna, ja novellikogu "Siluett" (tõlkija Indrek Koff, Draakon &amp; Kuu 2015).
Sirmiumi teema

Sirmiumi teema (kreeka: "Θέμα Σιρμίου") oli Bütsantsi haldusüksus (teema), mis asus tänapäeva Serbias, Horvaatias ning Bosnias ja Hertsegoviinas 11. sajandil. Selle pealinn oli Sirmium (nüüd Sremska Mitrovica).
Ajalugu.
6. sajandil asus selles kohas teine Bütsantsi provints. See oli tuntud kui Pannoonia ja selle pealinn oli samuti Sirmium, kuid see oli palju väiksema suurusega.
11. sajandi alguses laius ala, millest hiljem sai Sirmiumi teema, Esimese Bulgaaria tsaaririigi piirides tsaar Samuili võimu all ning kohalik hertsog (vojevood) Sermon valitses Sirmiumi ja ümbritseva ala üle. Pikas sõjas vallutas Bütsantsi keiser Basileios II Bulgaaria ning rajas selle territooriumil uued Bütsantsi teemad ja muud kohalikud kubermangud kindralite ("strategos") halduses. Samuili riigi keskosast sai Bulgaaria teema, kirdeosast Paristrioni teema ja loodeosast Sirmiumi teema.
Sirmiumi teema piirid on ebaselged: mõne allika järgi hõlmas teema Sremi piirkonna (Sava jõe põhjakaldal), samuti osi tänapäeva Serbiast ning Bosniast ja Hertsegoviinast Sava jõe lõunakaldal, samas teiste allikate järgi ulatus see piki Doonau lõunakallast ja piki Sava jõge.
Sel ajal kasutati nime "Srem" territooriumi määratlemiseks Sava jõe mõlemal kaldal, samas hiljem juurdusid määrangud "Srem siin pool" (Sava jõest põhjas) ja "Srem teisel pool" (Sava jõest lõunas), kuni lõpuks sai territoorium Sava jõest lõunas nime "Mačva".
Pärast Manzikerti lahingut aastal 1071 ja sellele järgnenud segadust Bütsantsis vallutas Sremi Ungari kuningriik, kuid Bütsantsi kontroll ala üle taastati Komnenostest keisrite ajal. 12. sajandi lõpuaastail Bütsantsi võim kahanes ja Teise Bulgaaria tsaaririigi asutamine tekitas uue kandidaadi piirkonna kontrollimiseks. Lõpuks, 13. ja 14. sajandil saavutasid erinevad Serbia riigid kontrolli piirkonnas. Üks neid riike, Sremi kuningriik, paiknes piirkonnas, kus oli olnud Bütsantsi Sirmiumi teema.
Aleksandr Janšin

Aleksandr Janšin (vene keeles Александр Леонидович Яншин; 28. märts (vkj 15. märts) 1911 Smolensk – 9. oktoober 1999 Moskva) oli vene geoloog.
Aastal 1937 sai Aleksandr Janšin väitekirja kaitsmata geoloogia-minearaloogiakandidaadi kraadi. 1952. aastal kaitses ta geoloogia-minearaloogiadoktori kraadi väitekirjaga "Põhja-Uuralimaa geoloogia". 1958. aastal valiti ta korrespondentliikme liikmestaatust vahele jättes NSV Liidu Teaduste Akadeemia akadeemikuks.
1930. aastatel töötas Janšin NSVL KRMN Väetiste Üleliidulise Teadusliku Uurimisinstituudi mäenduse osakonnas geoloogiarühma ülemana. Alates 1936. aastast töötas ta NSVL TA Geoloogiainstituudis ja 1958. aastast TA Siberi Osakonna Geoloogia- ja Geofüüsikainstituudis. Aastatel 1982–1989 oli Janšin NSVL TA Litosfääri Instituudi direktor.
Teadustöö.
Aleksandr Janšin oli geotektoonika, geomorfoloogia, stratigraafia ja litoloogia eriteadlane. Tal on uurimusi peamiselt Lõuna-Uurali ja Kasahstani tektoonika, stratigraafia, litoloogia ja hüdrogeoloogia alalt. Janšin on Kasahstani ja Lõuna-Siberi fosforiidi-, kaalisoola-, boksiidi- ja gaasimaardlate ning arteesiabasseinide avastajaid, noorte platvormide õpetuse rajaja ning mitme geoloogilise kaardi autor ja koostaja.
1980. aastatel seoses Siberi "jõgede pööramise" (voolusuuna muutmise) projekti aruteluga loodi ekspertkomisjon, mis pidi hindama maaparanduse efektiivsust põllumajanduses. Komisjoni asus juhtima Aleksandr Janšin. Nn "Janšini komisjoni " mitmeaastane töö kandis vilja – 1986. aastal valitsus loobus sellest projektist.
Ta oli kauaaegne Moskva Loodusuurijate Seltsi president (1967–1999). Aastatel 1982–1989 oli Janšin NSV Liidu Teaduste Akadeemia asepresident. 1993. aastal valiti ta Venemaa Ökoloogiaakadeemia esimeseks presidendiks.
Linnupeleti

Linnupeleti on seade või vahend lindude peletamiseks.
Linnupeleteid kasutatakse nii põldude ja aedade kaitseks kui ka lindude peletamiseks parkidest, hoonetelt, lennuväljadelt või mõnda muud liiki avalikult territooriumilt.
Linnupeletite hulka kuuluvad akustilised linnupeletid, röövlindude maketid, võrkkatted viljapuudel või peenardel, tuules lehvivad plastist või riidest ribad nööridel, traattakistused aknasimssidel, keemilised jms vahendid, samuti Eestis traditsioonilised hernehirmutised.
2010. aastatel on akustilisi linnupeleteid paigaldanud mitmed Eesti omavalitsused (nt Tartu linn ja Kadrina vald), peamiselt tõrjumaks parkidest või elurajoonidest suuri vareslaste (hakkide ja vareste) või kajakate kolooniaid. Elanike arvamused linnuparvede suhtes ning omavalitsuste vastavad meetmed on pälvinud ohtrat tähelepanu ajakirjanduses.
Sun Yang

Sun Yang (sündinud 1. detsembril 1991 Hangzhous) on Hiina ujuja, kes võistleb vabaltujumise distantsidel. Ta on kolmekordne olümpiavõitja ja üheksakordne maailmameister. Tema nimel on 1500 meetri vabaujumise maailmarekord (14.31,02; püstitatud Londoni olümpiamängudel).
2008. aasta Pekingi suveolümpiamängudel oli Sun 1500 meetri vabaltujumises kaheksas. 2009. aasta Rooma maailmameistrivõistlustel võitis ta samal alal ajaga 14.46,84 pronksmedali. 2010. aasta Aasia mängudel Guangzhous võitis kuldmedali 1500 meetris ajaga 14.35,43 ja 4×200 meetri teateujumises ning hõbeda 200 ja 400 meetris.
2011. aasta Shanghai maailmameistrivõistlustel võitis ta kulla 800 meetris ajaga 7.38,57 ja 1500 meetris maailmarekordiga 14.34,14. 400 meetris võitis ta ajaga 3.43,24 hõbemedali ja 4×200 meetri teateujumises pronksmedali.
2012. aasta Londoni olümpiamängudel võitis ta kuldmedali 1500 meetris, püstitades maailmarekordi 14.31,02, ja 400 meetris olümpiarekordiga 3.40,07, hõbemedali 200 meetris ja pronksmedali 4×200 meetri teateujumises. 2013. aastal Barcelona maailmameistrivõistlustel võitis Sun kuldmedali 400 meetris (3.41,59), 800 meetris (7.41,36) ja 1500 meetris (14.41,15). Lisaks võitis ta 4×200 meetri teateujumises pronksmedali.
2013. aasta novembris tegi Sun juhiloata sõites avarii. 2014. aasta mais osutus Hiina meistrivõistlustel tema dopinguproov positiivseks ja ta sai kolmekuulise võistluskeelu. Septembris osales ta 2014. aasta Aasia mängudel, kus võitis 400 meetris, 1500 meetris ja 4×200 meetri teateujumises kulla ning 200 meetris hõbeda.
Sun võitis 2015. aasta Kaasani maailmameistrivõistlustel 400 meetris ajaga 3.42,58 ja 800 meetris ajaga 7.39,96 kulla ning sai 200 meetris ajaga 1.45,20 hõbeda. 1500 meetri finaalist ta loobus, viidates südameprobleemidele.
2016. aasta suveolümpiamänge Rio de Janeiros alustas ta 6. augustil 400 meetris 3.41,68-ga hõbemedalivõiduga. 8. augustil võitis ta 200 meetris 1.44,65-ga esimese Aasia ujujana sellel alal kuldmedali.
2017. aasta maailmameistrivõistlustel Budapestis tuli ta 400 meetris kolmandat korda järjest maailmameistriks ja võitis 200 meetri distantsil maailmameistriks Aasia rekordiga 1.44,39
2013. aastal valis ajakiri Swimming World ta aasta parimaks ujujaks.
Heiko Maas

Heiko Josef Maas (sündinud 19. septembril 1966 Saarlouisis) on Saksamaa sotsiaaldemokraatlik poliitik. 
Ta oli alates 14. märtsist 2018 kuni 8. detsembrini 2021 Saksamaa välisminister. Enne seda oli ta alates 17. detsembrist 2013 kuni 14. märtsini 2018 Saksamaa justiitsminister.
Ta sündis 1966. aastal Saarlouisis Saarimaal. Ta õppis õigusteadust Saarimaa ülikoolis.
Eenok Kornel

Eenok Kornel (12. jaanuar 1940 – 28. aprill 2008) oli Eesti jurist ja riigiametnik.
Eenok Kornel lõpetas 1964. aastal Tartu Riikliku Ülikooli (õigusteaduskonnas) ning asus tööle Tallinna abiprokurörina. 1966. aastast oli ta ELKNÜ KK kooliosakonna juhataja asetäitja, kust ta 1967. aastal vallandati avaliku katse eest kaotada kõrgkoolides komsomoli juhtiv osa. 
1967. aastast Eesti Raamatu kirjastuses toimetuse juhataja. Aastatel 1974–1982 töötas ta Eesti Televisiooni kommentaatorina ja kuulus 1979. aastast ka Eesti NSV Ajakirjanike Liitu. 1979. aastast oli Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi esimehe abi. 1983. aastal sai temast juriidilise osakonna asejuhataja, aastal 1989 Eesti Vabariigi Ülemnõukogu Presiidiumi analüütilise õiguskeskuse juhataja ning 1991–1992 Ülemnõukogu esimehe nõunik.
1994. aastal oli ta üks Eesti Maarahva Erakonna asutajaliikmeid, kuuludes selle juhatusse. Samal aastal astus Eesti Akadeemilise Õiguskaitse Seltsi liikmeks. 
1995. aastal sai Eenok Kornelist Kaitseministeeriumi nõunik. Aastatel 1996–2004 oli ta Riigikogu korruptsioonivastase erikomisjoni nõunik. Aastast 2000 Eesti Rukki Seltsi liige. 
Eenok Kornel on avaldanud aastatel 1964–1995 kümneid õigusalaseid artikleid, pidanud loenguid põhiseaduse, inimõiguste ja korruptsiooni teemal. Ta on kirjutanud eluloolise raamatu "Kuldset keskteed ei ole" (2011), mis kõneleb Eesti lähiajaloost ning juristide osast taasiseseisvumisel. 
Ta võttis osales riigi taasiseseisvumise protsessis, kus:
Maianpata linnus

Maianpata linnus (ka "Maianpathe") on Henriku Liivimaa kroonikas mainitud linnus Läänemaal.
Kroonika mainib linnust kaks korda. 1226. aastal, pärast Läänemaa minekut paavsti võimu alla, saatis paavsti legaat Modena Wilhelm Läänemaale ristima preester Petrus Kaikewalde oma kaasvennaga. Nad ristisid Soontaganas, Maianpatas ja Paehalles, viimastes ristiusku pööramata Eestimaa piirkondades. Hiljem samal aastal tekkis Wilhelmi esindajal magister Johannesel konflikt Taaniga. Taanlased tungisid Läänemaale ja rüüstasid maakonda, kuid Johannese vägede rünnakus neist 50 meest tapeti ja ülejäänud varjusid Maianpata linnusesse. Pärast kolmepäevast piiramist lubati taanlastel lahkuda.
Linnuse asukoht on ebaselge. Oletatud on selle paiknemist Põhja-Pärnumaa valla Maima külas või Haapsalu linnas Tubri maalinna kohal.
Paehalle linnus

Paehalle linnus on Henriku Liivimaa kroonikas mainitud linnus Läänemaal.
Kroonika kohaselt saatis paavsti legaat Modena Wilhelm 1226. aastal, pärast Läänemaa minekut paavsti võimu alla, sinna ristima preester Petrus Kaikewalde oma kaasvennaga. Nad ristisid Soontaganas, Maianpatas ja Paehalles, viimastes ristiusku pööramata Eestimaa piirkondades.
Linnuse asukoht on ebaselge. Oletatud on selle paiknemist Lääneranna vallas Vatla maalinna kohal.
Kuna mõnes kroonikavariandis esineb linnuse nimi kujul "Pnekalle" ja mõlemad nimekujud sarnanevad kroonikas "küla" tähistava nimeosaga "-culle", siis on arvatud, et nime lõpuosis "-halle" (või "-kalle") võib samuti tähendada "küla".
Margus Kolga

Margus Kolga (sündinud 1. mail 1966 Tallinnas) on Eesti riigiametnik ja diplomaat.
Elulugu.
Kolga õppis alates 1984. aastast Tartu Riiklikus Ülikoolis ajalugu, magistrikraadi sai 1999. aastal.
1992. aastast töötas ta Eesti Kaitseministeeriumis: aastatel 1992–1994 varustus- ja logistikaosakonnas laekurina, 1994. aastast kaitsepoliitika büroo juhatajana ja 1995. aastast julgeolekupoliitika osakonna juhatajana.
Aastatel 1996–2003 oli ta kaitseministeeriumi asekantsler, vastutades poliitika planeerimise, rahvusvaheliste suhete ja avalike suhete eest ja valmistades ette Eesti NATO-sse integreerimist. 2003. aasta juulis mõisteti ta süüdi ametiseisundi kuritarvitamises, riigisaladuse avalikustamises ja dokumendi võltsimises ning temalt mõisteti välja 48 600 krooni. Kuritegude ilmsikstulekul lahkus ta kaitseministeeriumi asekantsleri ametikohalt.
2003. aasta sügisest 2007. aasta märtsini töötas Kolga Balti Kaitsekolledžis konsultandi ja projektijuhina. 2004. aastast kuulub ta Kaitseministeeriumi sõjanduse ning julgeoleku- ja kaitsepoliitika terminoloogiakomisjoni.
2007. aasta märtsist asus Kolga tööle Eesti Välisministeeriumis 1. poliitikaosakonna (julgeolekupoliitika ja rahvusvaheline julgeolekupoliitika) peadirektorina. Aastatel 2010–2015 oli ta Eesti alaline esindaja Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni juures.
Seejärel töötas ta Riigikantseleis, kus koordineeris julgeolekupoliitilise strateegia koostamist. 2016. aasta keskpaigast töötas taas välisministeeriumis, kus juhtis ÜRO Julgeolekunõukogu kampaania töörühma.
Aastatel 2019–2022 oli Kolga Eesti suursaadik Rootsis. 2022. aasta augustist 2025. aasta veebruarini töötas ta välisministeeriumi poliitika planeerimise osakonna peadirektorina. Alates 1. märtsist 2025 on Kolga Eesti presidendi välisnõunik.
Isiklikku.
Margus Kolgal on poeg ja kaks tütart. Ta räägib inglise, soome ja vene keelt ning mõistab saksa keelt.
Hiroshi Maruyama

Hiroshi Maruyama (jaapani keeles 丸山 博 "Maruyama Hiroshi"; 1. juuni 1948 – 2. august 2019) oli Jaapani diplomaat.
Ta oli Jaapani suursaadik Eestis ja Soomes.
Miarooliline tekstuur

Miarooliline tekstuur, ka miaroliidiline tekstuur, on süvakivimi tekstuur, mida põhjustavad kivimis kristallisatsiooniproduktidega täitunud süvakivimis esinevad väikesed (&lt;2 mm ) korrapäratud poorid või õõnsused. Selline tekstuur tekib tänu mahu vähenemisele kristalliseerumise käigus.
Miaroolilise tekstuuri puhul kivimi tühikud (vesiikulid) ei ole siiski üleni täitunud sekundaarsete mineraalidega (sel juhul tekiks mandelkivitekstuur), vaid osaliselt, täpsemalt – vaid vesiikulite seinad kattuvad hilisemate hüdrotermaalsete protsesside käigus sekundaarsete mineraalide mikrodruusidega, mis põhjustavadki vesiikulite seintele miaroolilise tekstuuri.
Miarooliline tekstuur esineb näiteks graniitides, dioriitides ja gabrodes, samuti granitoidse koostisega pegmatiitides.
Miarooliline tekstuur on iseloomulik intrusiividele, mis omavad poore või õõnsusi.
Väiksuse tõttu on miarooliline tekstuur sageli nähtav vaid mikroskoopi kasutades.
Andrzej Duda

Andrzej Sebastian Duda (sündinud 16. mail 1972 Krakówis) on Poola poliitik, ta oli 6. augustist 2015 kuni 6. augustini 2025 Poola president.
Heino Tartes

Heino Tartes (sündinud 19. veebruaril 1952) on eesti lõõtspillimeister.
Heino Tartes mängib lõõtspilli rahvamuusikaansamblis Heino Tartes ja Sõbrad ning on Lõõtspilliseltsi juhatuse esimees. Ta on valmistanud 200 Teppo tüüpi lõõtspilli.
Ta on õpetanud lõõtspillimängu Põlva Muusikakoolis ning Põlva Kultuuri- ja Huvikeskuses ning lõõtspillide valmistamist Võrumaa ja Viljandi Kutseõppekeskuse kursustel.
Esinenud ka Soomes, Lätis, Leedus, Poolas, Saksamaal, Ukrainas ja Udmurtias.
Tunnustus.
Alates jaanuarist 2019 sõidab Tallinnas temanimeline tramm.
Sinimandria

"Sinimandria" on eesti kirjaniku Hugo Raudsepa värssnäidend (alapealkirjaga "Komöödia 15 pildis"), mis ilmus esmakordselt 1927. aastal. Näidendi teine trükk avaldati sarjas Loomingu Raamatukogu 1983. aastal (nr 26) kirjandusteadlase Harald Peebu järelsõnaga.
Iroonilises võtmes näidend kirjeldab surnud romantilise poeedi Andreas Kuslapuu sattumist maailma, mis on loodud tema enda poeemi eeskujul, pettumust ja kohanemist sellega. Algselt ennast kui fantaasiamaailma loojat selle valitsejaks pidanud peategelane avastab, et kohalikud asukad usuvad tema enda visandatud mütoloogiat, mitte maailma fiktiivsust ja sündi autori sulest. Ootuste realiseerumata jäädes satub luuletaja oma maailmaga konflikti ning leiab endale selles paiga alles siis, kui loobub pretensioonidest maailma looja kohale ja tunnustusele.
Esietenduse arvustuses Postimehes nimetati näidendit "paroodiaks luuletaja üle", mis on "satiir nii ülesehituselt kui ideelt". Tekstis on mõningaid paralleele eesti keeles kümmekond aastat varem ilmunud George Bernard Shaw' näidendiga "Inimene ja üliinimene", mille tegevusest oluline osa toimub samuti hauataguses elus.
Näidend esietendus Vanemuise teatris 1927. aastal. Lavastas Eduard Türk, muusika lõi suures osas Juhan Simm, kostüümid kujundas Peet Aren. Lavakujunduse tegi Aleksander Tuurand.
Nimekasutus Eesti kultuuris.
"Sinimandria" järgi sai nime 1990. aastal Tartus senise Tartu kultuurihoone baasil tööd alustanud kultuurikeskus, mis lõpetas tegevuse juba enne 1990. aastate lõppu. 1991-1992 tegutses Tartus samanimeline harrastusteater.
Sarnast nime kannab ka ansambli Ultima Thule laul "Sinimandria (Albert Le Coq'ile mõeldes)" (muusika Raul Vaigla, sõnad Villu Kangur).
Enne Teist maailmasõda tegutses Tartus restoran või öölokaal Sinimandria.
Sinimandria (kultuurikeskus)

Sinimandria (algselt Tartu Rahvakultuurikeskus Sinimandria) oli aastatel 1990–1993 Tartus tegutsenud kultuurikeskus. 
See asutati Tartu linnavalitsuse 6. septembri 1990. aasta määrusega senise Tartu kultuurihoone põhjal aadressil Raekoja plats 16 / Kompanii 2. Keskuses tegutsesid restoran/kohvik, kunstigalerii, rahvateater jms. 
Kultuurikeskus sai nime Hugo Raudsepa näidendi "Sinimandria" järgi; omakorda selle eeskujul sai nime Tartus tegutsenud keldribaar Salamandria.
Sinimandrias toimus rida olulisi kultuuriüritusi, näiteks avati seal 1992. aastal Kalev Mark Kostabi näitus. Samal aastal toimusid ka keraamik Maanus Mikkeli näitus "Kade keraamik", Maria-Kristiina Ulase maalinäitus, skulptor Mati Karmini näitus, Epp Maria Kokamäe näitus, Lola Liivati näitus jt. 1993. aastal esinesid keskuses näitustega Imat Suumann, Aet Ollisaar ("Ootamised ja tulemised"), Anu Kalm ("Väikesed maastikud"). Andres Tali näitus oli galeriis 1991. aastal.
Keskuse teatrijuht oli Raivo Adlas, galerii galerist 1992–1993 Erika Pedak. Keskuse direktor oli Peeter Kollom.
Melissa F. Wells

Melissa Foelsch Wells (18. november 1932 Tallinn – 12. juuli 2025 Potomac, Maryland, USA) oli Eesti päritolu USA diplomaat. Ta oli üle 40 aasta USA välisteenistuses. 1998–2001 oli ta USA suursaadik Eestis.
Melissa Wells omandas 1956. aastal bakalaureusekraadi ("cum laude") Georgetowni ülikoolis välisteenistuse erialal.
Töökäik.
Aastatel 1958–1961 töötas Wells USA välisministeeriumis luureuuringute spetsialistina. Aastatel 1961–1964 töötas ta poliitilise ja konsulaarametnikuna Port of Spainis (Trinidad ja Tobago) ning 1964–1966 majandus- ja kaubandusametnikuna Pariisis (OECD).
Aastatel 1966–1971 oli ta majandus- ja kaubandusametnik Londonis. 1971–1972 oli ta USA välisministeeriumi personaliametnik ning 1972–1973 ametnik USA majandus- ja ettevõtlusministeeriumis.
Aastatel 1973–1975 töötas Wells kaubandusministeeriumis. Aastatel 1975–1976 töötas ta kaubandusametnikuna Brasiilias.
Ta oli USA suursaadik Guinea-Bissaus ja Cabo Verdes (1976–1977), Mosambiigis (1987–1990), Kongo Demokraatlikus Vabariigis (1991–1993) ja Eestis (1998–2001), samuti teenis ta pikka aega ÜRO-s. Esmalt töötas ta ÜRO arenguprogrammi (UNDP) residendina Ugandas ja eriesindajana Uganda näljahädaga seotud hädaabioperatsioonide alal 1979–1981. Tema teine ametikoht ÜRO-s (1982–1986) oli ÜRO IMPACT-programmi direktor (programmi eesmärk oli puuete ennetamine).
Isiklikku.
Tema ema oli ooperilaulja ja filminäitleja Miliza Korjus.
Melissal ja tema abikaasal Alfred Wellsil oli kaks ühist poega, Christopher ja Gregory.
Nigel Haywood

Nigel Robert Haywood (sündinud 17. märtsil 1955) on Suurbritannia diplomaat.
2003–2008 oli ta Suurbritannia suursaadik Eestis.
2010. aasta oktoobrist kuni 2014. aasta veebruarini oli ta Falklandi saarte kuberner.,
Sarah Squire

Sarah Squire (neiupõlvenimi Sarah Hutchison; sündinud 18. juulil 1949 Londonis) on Suurbritannia diplomaat.
2000–2003 oli ta Suurbritannia suursaadik Eestis. 
2003. aastal külastas Squire Kesselaidu ja andis kingitusena üle traktori, niiduki, tuulegeneraatori ja päikesepaneeli.
Winkler (perekonnanimi)

Winkler on saksa perekonnanimi.
Boriss Sokolov (geoloog)

Boriss Sokolov (vene keeles Борис Сергеевич Соколов; 9. aprill 1914 Võšni Volotšok, Tveri kubermang – 2. september 2013 Moskva) oli vene geoloog (stratigraaf ja paleontoloog), Venemaa Teaduste Akadeemia akadeemik.
Elukäik.
Boris Sokolov lõpetas 1937. aastal Leningradi Riikliku Ülikooli ja kaitses 1955. aastal geoloogia-mineraloogiadoktori kraadi. Ta töötas 1958–75 NSVL TA Siberi Osakonna Geoloogia- ja Geofüüsikainstituudis (aastast 1964 professor), aastast 1960 oli ta ka Novosibirski Riikliku Ülikooli õppejõud. Aastatel 1977–1993 oli NSV Liidu Teaduste Akadeemia (1991. aastast Venemaa TA) Paleontoloogia Instituudi laborijuhataja. Tegi geoloogilisi uuringuid 1941–1943 Hiinas, 1943–1945 Kasahstanis ja Kesk-Aasias ning 1948–1949 Eestis.
Boris Sokolov suri 2. septembril 2013 Moskvas 100. eluaastal. Maetud Trojekurovo kalmistule.
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: vanema Fanerosoikumi stratigraafia (sealhulgas määratles Vendi ladestu) ja biosfäärsed protsessid, naftamaardlad, korallid ja Eelkambriumi organismid. Avaldanud põhjapanevaid uurimusi Eesti aluspõhja stratigraafia ja korallide kohta (5-osalise monograafia neli osa käsitlevad suures osas Eesti ala). 
Vend.
Aastal 1952 tegi Boriss Sokolov kindlaks Vendi, Kambriumile eelnenud erilise perioodi eksisteerimise. Ajastu sai nime vendide – muistse lääneslaavi hõimu järgi. Eestis vanimad, moondest puutumata settekivimid, mis lasuvad vahetult aluskorral, pärinevadki sellest ajastust. Kuid esialgu paigutati need 120 meetri paksused kihid Kambriumi ladestusse, alles hiljem, nende iseseisva tähenduse selgumisel, hakati neid nimetama Vendi kompleksiks.
Kui 2004. aastal Rahvusvaheline Stratigraafiakomisjon (ICS) täiendas geokronoloogilist skaalat uue, Kambriumist vanema Ediacara ajastuga, esitasid Vene akadeemikud Sokolov ja Mihhail Fedonkin Rahvusvahelisele Stratigraafiakomisjonile ametliku protesti seoses Ediacara ladestu kinnitamisega. Üheks argumendiks oli asjaolu, et akadeemik Sokolovi ja kolleegide eestvedamisel võeti Nõukogude Liidus juba 1952. aastal kasutusele termin "Vend" ning Venemaa stratigraafilistes skeemides on kasutusel olnud ka termin "Vendi ladestu". Vendi kui ladestu on põhjalikult läbi uuritud ning selle kohta on avaldatud arvukalt teadusartikleid. Boriss Sokolovi põhjalik monograafia "Вендская система" tõlgiti ka inglise keelde. Ida-Euroopa ja Siberi kraatonil on Vendi kivimid hästi esindatud ning neid on kümnete aastate jooksul uuritud. Oli ka teine kaalukas argument: Vendi kompleksi alumise piiri hinnanguline vanus on 650 miljonit aastat, ning seega jääks Vendi vanem osa Ediacara ladestust välja. Protest jäi rahuldamata.
Erialaseltsid.
Boriss Sokolov on olnud Prantsusmaa Geoloogia Seltsi liige (1963), Rootsi Geoloogia Seltsi auliige (1968), Rahvusvahelise Paleontoloogia Assotsiatsiooni asepresident (1972–1984) ja Üleliidulise Paleontoloogia Ühingu president (valitud 1974).
Boriss Sokolov

Boriss Sokolov on mitme tuntud isiku nimi:
Turaida Roos

Turaida Roosiks (ka Turaida Rose (Rosa), õige nimi Maija või May; 1601 Turaida – 1620) nimetatakse 1620. aastal Turaida piiskopilinnuse lähedal tapetud tüdrukut, kelle tapmise lugu on laialt levinud ning andnud ainest mitme teose loomiseks.
Turaida Roosi haud asub Turaida piiskopilinnuse pargis ja on oluline turistide külastuspaik.
Esimesena kirjeldas sündmust Riia lossist leitud kohtutoimikule tuginedes Magnus von Wolffeldt 1848. aastal.
Sündmuste käik.
Turaida Roosi ema suri aastal 1601, kui Turaida piiskopilinnuse juures toimus lahing. Surnud ema kätel oli laps, kelle kasvatas üles Turaida lossi kirjutaja. Tüdrukul oli väidetavalt palju kosilasi ja ta nõustus abielluma Sigulda lossi aednikuga. Üks kosilane oli ka Turaida garnisoni ohvitser, kes ei leppinud korvisaamisega. Ohvitser meelitas tüdruku koopasse, kavatsedes ta seal vägistada. Tüdruk palus ohvitseril seda mitte teha ja pakkus vastu siidisalli, millest ükski mõõk ei suutvat läbi tungida. Ohvitser katsetaski seda siidisalli tüdruku peal ja mõõga läbi tüdruk hukkuski.
Ruslan Trochynskyi

Ruslan Trochynskyi (ka Ruslan Trochinski; ukraina keeles Руслан Трочинський "Ruslan Trotšõnskõi"; sündinud 19. oktoobril 1976 Bilõtskes Donetski oblastis Ukrainas) on ukraina päritolu Eesti laulja ja tromboonimängija.
Ruslan Trochynskyi on õppinud aastatel 1982–1994 Kiievi Lõssenko-nimelises Muusikakeskkoolis ja 1994–1999 Kiievis Ukraina Riiklikus Tšaikovski-nimelises Muusikaakadeemias trombooni. 
Aastatel 1997−1999 oli Trochynskyi Ukraina Riikliku Muusikaakadeemia sümfooniaorkestri muusik, 1998−2000 musitseeris ta Kiievi linna puhkpilliorkestris. 
Trochynskyi hakkas folkpunki viljelema 1999. aastal Ukraina folkrokkansamblis Haydamaky. Aastatel 1999−2005 oli ta Haydamaky tromboonimängija ja mänedžer. 
2005. aastal kolis ta Eestisse ja on ansambli Svjata Vatra solist.
Aastatel 2006−2008 töötas Ruslan Trochynskyi Viljandi Kultuuriakadeemias helitehniku assistendina, 2008−2010 välissuhete projektijuhina.
2022. aasta sügisel osales ta heategevuslikus meelelahutussaates "Tantsud tähtedega", kus tema tantsutreener oli Anabel Aunver.
Isiklikku.
Tema emakeel on ukraina keel. Abikaasa Terje Trochynskyi on eestlane, ühtlasi Svjata Vatra mänedžer. Neil on kolm last. Nende rahvamuusikat viljelev tütar Rute Trochynskyi osales 2023. aastal TV3 telesaates "Eesti otsib superstaari".
Teadvustamatus

Teadvustamatus ehk mitteteadvus (ka "ebateadvus", "irdteadvus"; saksa keeles "das Unbewusste", varem ekslikult tõlgitud "alateadvuseks") on teadvuse ja psüühika osa, millele isiku minal pole teadvustatud ligipääsu. Teadvustamatus on Sigmund Freudi järgi inimpsüühika osa, mille sisu pole võimalik antud hetkel tahtepingutusega teadvusesse tuua.
Freudi järgi koosneb teadvustamatus kõikidest psüühikasisudest, mida teadvusesse ei lasta. Eriti kuuluvad sinna lapselikud tung-soovid.
Hiljem tõi Freud psüühikamudeli, mis räägib teadvusest, eelteadvusest ja teadvustamatusest, kõrval käibele teooria, mille järgi psüühika instantsideks on Miski (Es), Mina ("Ich") ja Ülimina ("Über-Ich"). Selle mudeli järgi on teadvustamatus enam-vähem sama mis Miski, kuid võib sisaldada ka Mina ja Ülimina teatud piirkondi.
Carl Gustav Jung võttis kasutusele kollektiivse alateadvuse mõiste. Igal inimesel on lisaks isiklikule ka kollektiivne alateadvus, mis sisaldab inimsoo minevikust pärit kogemuste jälgi ja mis on meil kõigil enam-vähem ühesugune. Selles leidub hulk emotsionaalse värvinguga mõttevorme, arhetüüpe.
Lulo Purre

Lulo Purre (aastast 1948 Lulo Pessegov; 25. märts 1922 Tallinn – 29. juuli 2015) oli eesti näitleja.
Ta lõpetas 1939. aastal Tallinna tütarlaste ärinduskeskkooli ja 1950. aastal Eesti Teatriinstituudi.
Ta töötas aastatel 1950–1951 ja 1957–1960 Draamateatris ning 1951–1953 Rakvere Teatris näitlejana. Aastatel 1954–1956 töötas ta režissööri abina Tallinnfilmis. Ta on mänginud filmis "Punane viiul" (1974, Tallinnfilm) ja telelavastuses "Maa ja rahvas" (1958). Lisaks on ta dubleerinud filme.
Isiklikku.
Ta oli abielus filmidirektor Arkadi Pessegoviga.
Valdusühing

Valdusühing (ka valdusettevõte, valdusfirma; inglise keeles "holding company"; ebasoovitatav mugand "holdingfirma") on vähemalt ühe tütarettevõttega emaettevõte, kus emaettevõte on tütarettevõtte äriühingus osanik ja omab seal häälteenamust. 
Tavaliselt nimetatakse valdusettevõteteks emaettevõtteid, mis omavad osalusi mitmetes, tihti erineva tegevusprofiiliga tütarettevõtetes. Emaettevõte koos tütarettevõtetega moodustavad kontserni.
Klassikalise valdusettevõtte peamisteks tegevusaladeks on üldjuhul osaluste omandamine ja hoidmine, dividenditulu teenimine ja osaluste võõrandamine. Ametlikult osutavad valdusettevõtted sageli tütarettevõtetele juhtimisteenust, kuid praktikas kasutatakse valdusettevõtteid eelkõige osaluste kui investeeringute hoidmiseks ja efektiivseks juhtimiseks (näiteks maksuefektiivse kontserni struktuuri loomine ja tööshoidmine).
Eliisabet Mändmets

Eliisabet Mändmets (sündinud 2000) on Eesti noorsportlane, eriolümpiavõitja iluvõimlemises.
2015. aasta 25. juulist 2. augustini Ameerika Ühendriikides Los Angeleses toimunud eriolümpia maailmamängudel võitis ta 2 kuldmedalit hüpitsa- ja lindikavades.
Mändmets õppis Tartu Kroonuaia Koolis ning lõpetas edukalt kooli 2016. aastal. Tema treener on Kroonuaia kooli kehalise kasvatuse õpetaja ja Eriolümpia Eesti Ühenduse spordidirektor Siret Kruk
Marleen Käämer

Marleen Käämer (sündinud 13. septembril 2000) on Eesti noorsportlane, eriolümpiavõitja iluvõimlemises.
2015. aasta 25. juulist 2. augustini Ameerika Ühendriikides Los Angeleses toimunud eriolümpia maailmamängudel võitis ta 3 kuld- ja 2 hõbemedalit: kullad hüpitsa-, palli- ja rõngakavas, hõbedad lindikavas ja kõigi alade kokkuvõttes.
Käämer on kasvanud Tartu Perekodus Käopesa ja õpib Tartu Kroonuaia Koolis. Tema treener on Kroonuaia kooli kehalise kasvatuse õpetaja ja Eriolümpia Eesti Ühenduse spordidirektor Siret Kruk.
Katarina Sunesdotter

Katarina Sunesdotter (1215–1252) oli Rootsi kuninganna. Ta oli Erik XI abikaasa. 
1243–1250 oli ta Rootsi kuninganna. Pärast seda hakkas ta nunnaks ja suri 1252 kloostris.
Andrea Fischer

Andrea Fischer (sündinud 14. jaanuaril 1960 Arnsbergis) on Saksamaa poliitik ja lobist.
Aastatel 1998–2001 oli ta Saksamaa tervishoiuminister.
2000. aastal autasustati teda Eesti Punase Risti I klassi teenetemärgiga.
Ernest Wilton

Sir Ernest Wilton (6. veebruar 1870 – 28. detsember 1952) oli Suurbritannia diplomaat.
Ta oli Suurbritannia saadik Eestis ja Lätis (1921–1922).
1922. aastal autasustati teda III liigi 1. järgu Vabadusristiga.
Adam Rose

Adam Karol Rose (10. august 1895 Nałęczów – 9. november 1951 Pariis) oli Poola majandusteadlane ja poliitik.
20. augustist 1936 kuni 30. septembrini 1939 oli ta Poola tööstuse ja majanduse ministri asetäitja.
1934. aastal autasustati teda Kotkaristi II klassi teenetemärgiga.
Robert Frasure

Robert C. Frasure (20. aprill 1942 Morgantown, Lääne-Virginia – 19. august 1995 Igmani mägi, Bosnia ja Hertsegoviina) oli USA diplomaat.
Alates 1991. aasta septembrist oli ta Ameerika Ühendriikide asjur Eestis. 1992. aasta märtsist kuni 1994. aasta juulini oli ta Ameerika Ühendriikide suursaadik Eestis.
1995. aastal anti talle Maarjamaa Risti I klassi teenetemärk.
Robert Frasure hukkus 1995. aasta augustis autoõnnetuses Sarajevo lähedal, olles USA esindajana läbirääkimismissioonil Bosnia konflikti lõpetamiseks.
Algirdas Monkevičius

Algirdas Monkevičius (sündinud 29. märtsil 1956 Rietavases) on Leedu pedagoog ja endine poliitik.
Ta oli aastatel 2004–2008 Leedu haridus- ja teadusminister.
2004. aastal anti talle Maarjamaa Risti II klassi teenetemärk.
Eriolümpia maailmamängud

Eriolümpia maailmamängud (inglise keeles Special Olympics World Games) on rahvusvaheline spordivõistlus intellektipuudega sportlastele. Mänge korraldab rahvusvaheline eriolümpialiikumine.
Eriolümpia maailmamängud toimuvad kord kahe aasta tagant vaheldumisi suve- ja talispordis, nii nagu ka olümpiamängud ja paraolümpiamängud. Mõnel aastal võib see olla maailma suurim spordivõistlus.
Esimesed eriolümpia maailmamängud suvespordialadel peeti 1968. aastal USA-s Chicagos, esimesed talimängud 1977. aasta veebruaris USA-s Colorado osariigis Steamboat Springsis.
2011. aastal peeti suvine eriolümpia 25. juunist 4. juulini Kreekas Ateenas. Võistlusel osales üle 6000 intellektipuudega sportlase 170 riigist.
Seni viimased talimängud toimusid Lõuna-Koreas Pyeongchangi maakonnas 29. jaanuarist 5. veebruarini 2013. Viimased suvemängud toimusid USAs Los Angeleses 25. juulist 2. augustini 2015. Mängudel osales 6500 sportlast 165 riigist, aupatroonideks olid Ameerika Ühendriikide president Barack Obama ja esileedi Michelle Obama.
Järgmised talimängud toimuvad 2017. aastal Graz ja Schladmingis Austrias. Salzburgis ja Schladmingis toimusid ka viiendad eriolümpia talimängud 1993. aastal - esimesed eriolümpia maailmamängud väljaspool USA-d.
Eriolümpia maailmamängude moto on: "Las ma võidan ja kui ma ka ei võida, olen ma andnud endast parima."
Eestis tegeleb sportlaste ettevalmistusega eriolümpia maailmamängudeks Eriolümpia Eesti Ühendus. 2015. aastal osales mängudel Eestist kõigi aegade suurim, 30-liikmeline delegatsioon, kuhu kuulus 20 sportlast. Kokku võitsid Eesti sportlased Los Angelese eriolümpia maailmamängudel 14 medalit, neist kuus kulda, neli hõbedat ja neli pronksi. Eesti sportlased võistlesid ühendavas korvpallis, kergejõustikus, iluvõimlemises, "bocce"'s ja "bowling"'us.
Mikołaj Radziwiłł Rudy

Mikołaj Radziwiłł Rudy (leedu "Mikalojus Radvila Rudasis"; 1512–1584) oli Rzeczpospolita riigitegelane, Trakai vojevood aastast 1550 ja Vilniuse vojevood aastast 1566, Leedu suurhetman (1553–1566 ja 1576–1584), Leedu suurkantsler aastast 1566.
1561–1562 ja 1578–1583 oli Mikołaj Radziwiłł Punane Rzeczpospolita Liivimaa kuberner.
Hermann Struve

Karl Hermann (von) Struve (3. oktoober 1854 – 12. august 1920) oli baltisaksa päritolu Venemaa ja Saksamaa astronoom ja matemaatik.
Ta lõpetas 1877. aastal Tartu ülikooli.
Ta oli kuni 1895. aastani Pulkovo observatooriumi astronoom. Seejärel oli ta aastatel 1895–1904 Königsbergi observatooriumi direktor ja Königsbergi ülikooli astronoomiaprofessor. Alates 1904. aastast oli ta Berliini observatooriumi direktor.
Isiklikku.
Tema isa oli astronoom Otto Wilhelm von Struve ja vend oli astronoom Ludwig Struve.
Erhard Schmidt

Erhard Scmidt (13. jaanuar (vkj. 1. jaanuar) 1876 Tartu – 6. detsember 1959 Berliin) oli saksa matemaatik. 
Eriti tuntud on tema funktsionaalanalüüsi tööd.
Ta on lõpetanud Tartu ülikooli.
Isiklikku.
Tema isa oli arstiteadlane ja füsioloog Alexander Schmidt.
Sestra jõgi

Sestra jõgi (soome keeles "Rajajoki") on Karjala kannasel Leningradi oblastis asuv jõgi. Jõe pikkus on 74 km ja selle valgla on 393 km².
Ajalooliselt on see olnud mitmete riikide piirijõeks, näiteks Rootsi kuningriigi ja Venemaa tsaaririigi vahel ja Soome ja Nõukogude Liidu vahel.
Fugger

Fugger on švaabi päritolu pankurite suguvõsa. 
Suguvõsa tähtsamad liinid olid Lilie liin (saksa keeles Fugger von der Lilie) ja Rehi liin (saksa keeles Fugger vom Reh).
Fuggerid Eesti ajaloos.
Fuggerid olid Vana-Liivimaal tuntud muu hulgas selle poolest, et maksid mitmete piiskoppide ametisse kinnitamise tasud ("servitium communis").
Dietrich von Fahrensbach

Dietrich von Fahrensbach (ka Dirick Varensbeck, (u. 1495 – u 1580) oli Liivimaa ametnik.
Dietrich von Fahrensbach oli Haimre mõisnik, Lauka läänimõisnik ja Saare-Lääne piiskopi nõunik, Saare-Lääne piiskopi Hiiumaa valduste valitseja. 
Ta oli diplomaat hertsog Magnuse teenistuses aastatel 1569–1570, 1570–1574 oli ta hertsog Magnuse nõunik ja kantsler. Ta langes 1574. aastal Põltsamaal, Rootsi teenistuses olnud mõisameeste kätte vangi, ilmselt läks mõneks ajaks Rootsi teenistuse, hiljem naasis Magnuse juurde. 1576. aastast oli ta Taani kuninga Kuressaare asehaldur Saaremaal ja Kuressaares.