Julius III

Julius III, ladinapäraselt Iulius III (Giovanni Maria Ciocchi del Monte; ka Gian Maria del Monte, Giovan Maria del Ciocchi või Giammaria Ciocchi del Monte, 10. september 1487 – 23. märts 1555), oli paavst aastatel 1550–1555. Ta oli 221. paavst.
Giovanni Maria Ciocchi del Monte sündis Roomas advokaat Vincenzo Ciocchi del Monte ja Cristofora Saracini viielapselise pere teise lapsena. Ta õppis Perugia ülikoolis ja Siena ülikoolis õigusteadust, kuid loobus ilmalikust karjäärist kiriku teenimise kasuks. Esimesed teoloogiaalased teadmised sai ta oma onult, põhjaliku teoloogilise hariduse aga hiljem dominikaani Lancelot Politi (Ambrosius Catharinus) käest. 
Giovanni Ciocchi del Monte esimene kiriklik ametikoht oli tegevus Arezzo katedraali kanoonikuna. Pärast isa surma 1504 sai temast paavst Julius II kantsler. Kui tema onu Antonio Ciocchi del Monte pühitseti 1511 kardinaliks, sai Giovanni Ciocchi del Monte 1513 tema järel Siponto peapiiskopiks. Ta osales 16. veebruaril 1513 Lateraani V kirikukogu uue istungi avatseremoonial ja hiljem kaaspresidendina Trento kirikukogul, kus ta pooldas keisri otsustava sekkumise tõttu oikumeenilise kirikukogu üleviimist Bolognasse. 
1527 oli ta üks pantvangidest, kes saksa palgasõdurite nõudel neile Clemens VII poolt loovutati. Vangipõlvest ja hukkamisest õnnestus tal tänu kardinali Pompeo Colonna otsustavale tegutsemisele pääseda. 1544 osales ta komisjoni koostöös, mis valmistas ette Trento oikumeenilise kirikukogu arengukava.
1549.–1550. aasta konklaav.
Julius III valiti paavstiks 7. veebruaril 1550 ja krooniti Peetruse ametisseastumise päeval 22. veebruaril 1550 kardinal Innocenzo Cibo poolt. Ta võttis nime Julius II järgi. Julius III oli paavstina sünnilt esimene roomlane pärast Honorius IV-t.
29. novembrist 1549 kuni 7. veebruarini 1550 toimunud konklaav kestis 71 päeva ja oli pikim pärast 1314–1316 toimunud konklaavi, mil valiti Johannes XXII. Konklaavi pikkus oli põhjustatud kardinalide jagunemisest Prantsusmaa, keisri ja Farnesede pooldajateks. Konklaavil oli soosikuks kardinal Reginald Pole. Julius III valiti paavstiks kompromisskandidaadina, kuigi oli teada tema ebasõbralik hoiak keisri poliitika suhtes. Konklaav toimus Vatikanis Cappella Paolina kabelis, kuna Sixtuse kabelis paiknesid põdurate kardinalide eluruumid. Konklaavi viimases voorus osales 49 kardinali.
Trento kirikukogu.
Tunnustatud kanoonikuna otsustas Julius III jätkata Trento kirikukogu tegevust, mis oli Paulus III surma tõttu katkenud. 14. novembril 1550 avaldatud bullas "Cum ad tollenda" kutsus ta oikumeenilise kirikukogu kokku 1. maiks 1551 Trentosse, kus selle istungid jätkusid 1552. aastani, mil kirikukogu tegevus katkes poliitiliste probleemide tõttu. Julius III ajal boikoteerisid prantsuse piiskopid oikumeenilise kirikukogu tegevust.
Inglismaa rekatoliseerimine.
6. juulil 1553 suri Inglismaa kuningas Edward VI ja riigi uueks valitsejaks sai tema poolõde Mary I. Katoliiklase võimuletulekust protestantlikus riigis oldi Roomas vaimustatud ja Julius III nimetas legaadiks Inglismaale kardinal Reginald Pole'i, kuigi Mary nõunikud ja Saksa-Rooma keiser Karl V olid veendunud, et Inglismaa pole veel valmis paavsti legaati vastu võtma ning katoliku kirikult võõrandatud varasid tagastama.
Pole'i saabumisel Inglismaale tekkisid tõsised probleemid preestrite ordineerimisega, sest anglikaani kirikus ordineeritud preestrite pühitsused loeti rooma-katoliku kirikus kehtetuteks. Julius III soovil tuli Pole'il delegeerida Norwichi piiskoppi. Hiljem käsitles anglikaani kirikus pühitsetud preestrite probleemi Leo XIII oma bullas "Apostolicae Curae".
Tüli Parma pärast.
Julius III poolehoid oikumeenilise kirikukogu üleviimise suhtes Bolognasse oli Saksa-Rooma keisrile Karl V-le vastumeelne. Paavstina Julius III suhted keisriga paranesid, kuid 1552 Prantsusmaaga sõlmitud rahu tõttu jäi Julius III hiljem poliitiliselt neutraalseks, kaotades nii keisri kui Prantsusmaa kuninga Henri II poolehoiu.
Julius III lubas võimule saades jätta Paulus III poolt läänistatud Parma hertsogiriigi Ottavio Farnesele ja pidas oma lubadust. Vahepeal oli keisri väimees Ottavio Farnese asunud Henri II liitlaseks ja, välistamaks prantslaste tungimist Itaaliasse, nõudis paavst Parmalt truudusvannet. Seda saamata sõlmis Julius III liidu keisriga ja paavstiväed tungisid Parmasse.
Kui prantslased lõid paavsti ja keisri liitlasjõude ning keiser pidi minema Saksamaal puhkenud rahutusi vaigistama, sõlmis liitlaseta jäänud Julius III 29. aprillil 1552 rahu Prantsusmaaga, milles lubas Parma jätta Farnesedele.
Suhted Saksamaaga.
1552 ekskommunitseeris Julius III kardinal György Martinuzzi mõrvarid.
1555 saatis ta kardinal Giovanni Morone Augsburgi riigipäevale.
Suhted kiriku institutsioonidega.
Julius III soodustas reformaatorina kiriku ametikohtade pluralismi likvideerimist ja õhutas uute ordude tegevust.
Ta avaldas 22. veebruaril 1550 bulla "Rationi congruit" ja 11. augustil 1550 bulla "Ad hoc nos", millega kinnitas barnabiitide privileegid.
20. juunil 1550 avaldas ta motu proprio "Cum sicut nobis".
17. juulil 1550 tunnustas ta bullas "Quod alias" Püha Jüri rüütliordut.
Ta kinnitas 21. juulil 1550 avaldatud bullas "Exsposcit debitum" jesuiitide konstitutsiooni.
1551 lubas ta Avizi ja Calatrava rüütliordude liikmetel omada eraomandit.
Liturgilised otsused.
1550. aastat tähistati juubeliaastana.
1553 reguleeris Julius III mozaraablaste ja katoliiklaste vahel sõlmitud segaabielusid, kusjuures lapsed pidid järgima isa konfessionaalset kuuluvust.
Inglismaa rekatoliseerimisel kaasnesid probleemid seoses anglikaani kirikus saadud ordinatsioonide kehtivusega, mida katoliku kirikus ei tunnustatud.
Suhtumine juutidesse.
Julius III põdes podagrat ja kannatas muude tervisevaevuste käes, mille tõttu ta vajas arstlikku järelevalvet. Tema üks ihuarste oli juut Theodoro di Sacerdotibus, ägedate haigushoogude ajal konsulteeris ta juudi arstide Vitale Alatino de Pomisi ja Amatus Lusitianusega.
Julius III keelas juudi laste ristimise ilma nende vanemate nõusolekuta. 20. märtsil 1553 kinnitas ta Portugali juutide privileegid Anconas.
12. augustil 1553 avaldatud bullas käskis Julius III põletada talmudi eksemplarid, kuna nendes sisalduv tekst ründavat kristlust. 29. mail 1554 avaldas ta bulla "Contra hebraeos retinentes", milles käskis juutidel nelja kuu jooksul loovutada Kristust teotavad raamatud. 31. augustil 1554 avaldas ta bulla "Pastoris aeterni", milles kehtestas juutidele maksu neofüütide ülalpidamise jaoks.
Onupojapoliitika.
Kardinalina oli Julius III toonud Parmast kaasa noormehe Innocenzo, kelle ta lasi oma vennal lapsendada ja pühitses oma esimesel konsistooriumil kardinaliks. Hiljem lasi ta Innocenzo jaoks ehitada Villa Giulia.
26. juunil 1554 avaldas Julius III dekreedi "Sanctissimus Dominus noster", millega keelas vendadel olla ühel ajal kardinalideks.
Tema vanem vend Baldovino Ciocchi del Monte abiellus Giulia Manciniga. Baldovino sai 1550 Camerino hertsogiks, tema poeg Giambattista Ciocchi del Monte sai Nepi hertsogiks, kindraliks ja Fermo kuberneriks.
Baldovino tütar Cristofora abiellus Castel di Piero krahvi Antonio Simoncelliga. 1553 sai nende poeg Girolamo Simoncelli kardinaliks.
Julius III õde Ludovica abiellus Roberto de' Nobiliga. Nende pojatütar abiellus Sforza Sforzaga, pojapoeg Roberto de' Nobili sai kardinaliks.
Julius III tädi Margherita abiellus Francesco di Guidalottiga. Nende poeg Cristoforo Ciocchi del Monte sai kardinaliks. Teine poeg Pietro sai Iesi piiskopiks.
Kardinalide pühitsemine.
Julius III pühitses oma ametiajal 20 kardinali 4 konsistooriumil. Lisaks itaallastele said kardinalideks 2 prantslast ja 1 ungarlane.
4. detsembril 1551 rajas ta Santa Maria in Via ja San Simone Profeta titulaarkirikud.
Julius III kultuuriloos.
Julius III elas oma viimased eluaastad Roomas Villa Giulias, kus korraldati suurejoonelisi vastuvõtte ja etendusi ning peeti jahti. Ta määras Michelangelo Püha Peetruse katedraali peaarhitektiks, Marcello Cervini Vatikani raamatukogu juhatajaks ja Palestrina "Cappella Giulia" kapellmeistriks. Tema üheks ihuarstiks oli Andrés Laguna, erasekretäriks Giovanni Francesco Commendone. Julius III ajal ehitati Rooma San Andrea della Via Flaminia kirik.
31. augustil 1552 avaldatud bullaga "Dum sollicita" rajas ta jesuiitide juhitava "Collegium Germanicumi" Roomas, millele ta võimaldas korraliku subsiidiumi.
1551 rajas ta Dillingeni ülikooli.
Vincenzo Danti on tema mälestuseks püstitanud Perugiasse skulptuuri.
Surm.
Julius III suri 67-aastaselt 23. märtsil 1555 kella 19 paiku Roomas podagrasse. Ta maeti Vatikani basiilikasse.