tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Rikers Island

Rikers Island on 167,2 hektari suurune saar, mis paikneb East Riveri estuaaris New Yorgis, Queensi ja Bronxi linnaosa vahel. 
1932. aastal rajati sinna Ameerika Ühendriikide suurim vanglalinnak, kus hoitakse umbes 10 000 kinnipeetavat, kuigi mahutaks kuni 15 000 inimest. Päevasel ajal võib saarel viibida koos personali, külastajate ja tavakodanikega korraga üle 20 000 inimese. Ametlikult ei peeta seda vanglaks, vaid 15 eraldi parandusasutuseks, mis kuuluvad New York City Department of Correctioni alla.
Saart piiravad lehtersuudmes LaGuardia lennujaama lennuradade pikendused ja nende orientiirid. Saart ühendab Long Islandiga 1,28 kilomeetri pikkune Francis Buono sild. Kuigi saar kuulub Bronxi linnaossa, hallatakse seda Queensist ja sellel on ka Queensi posti sihtnumber.
Ajalugu.
Saar on arvatavasti nimetatud hollandlase Abraham Ryckeni järgi, kes ostis saare 1664. aastal. Mehe järglased omasid saart kuni 1884. aastani, mil see 180 000 $ eest linnale müüdi. Esialgne saar oli enne maatäiteid neli korda väiksem.
Pususoo

Pususoo (ka Pusu soo) on soo Harju maakonnas Kose vallas Aela külas. Soost saab alguse Pirita jõgi.
Anu Marttila

Anu Marttila (13. jaanuar 1942 Helsingi – 25. märts 2023 Helsingi) oli soome sotsioloog ja estofiil.
Anu Marttila lõpetas ülikooli 1965. aastal ühiskonnateaduse alal ja asus tööle meditsiinikoolis. 1966. aastal tegi meditsiinikool õpetajate õppereisi Tallinna, mille jooksul tutvus Marttila Pelgulinna haigla vanemõe Hilja Rüütliga. 
Anu Marttila toimetas 1960. aastatel Nõukogude Eestist üle piiri välja kahe endise GULAGi vangi, Hilja Rüütli ja Helmut Tarandi käsikirjad elust nõukogude vangilaagris. Rootsis avaldati need varjunimede Aili Helm ja Annus Rävälä all.
Anu Marttila vahendusel jõudsid aastate jooksul Eestisse tagasi Annus Rävala (Helmuth Tarandi) luulekogu, Aili Helmi Eesti Kirjanike Kooperatiivi kirjastusel ilmunud romaanid "Kuradil ei ole varju" (1979), "Vägivallamaa“ (1982) ja "Režiim – see kõlab uhkelt" (1984), Vabas Eestlases ilmusid "Kirjad pimedusest" (1981) ja "Kummelite suvi" (1983/84) jt.
Tegemist oli Eesti NSV kõige ulatuslikuma kirjandusliku salaveoga.
Läti Rahvusarhiiv

Läti Rahvusarhiiv (läti keeles "Latvijas Nacionālais arhīvs") on Läti kultuuriministeeriumi alluvuses olev rahvusarhiiv. Rahvusarhiiv korraldab Lätis dokumendihaldust ja arhiivindust riiklikul tasemel.
Rahvusarhiiv ühendab nelja Läti riiklikku arhiivi (Läti riiklik ajalooarhiiv, Läti riigiarhiiv, Läti riiklik audiovisuaalsete dokumentide arhiiv ja Läti riiklik personalidokumentide arhiiv), samuti 11 piirkondlikku arhiivi Alūksnes, Cēsises, Daugavpilsis, Jelgavas, Jēkabpilsis, Liepājas, Rēzeknes, Siguldas, Valmieras ja Ventspilsis.
Läti Riigiarhiiv

Läti Riigiarhiiv (läti keeles "Latvijas Valsts arhīvs", lühendatult LVA) on Läti riiklik arhiiv; see on üks Läti Rahvusarhiivi arhiividest.
Arhiiv asutati 1961. aasta lõpus nimega "Centrālais Valsts Oktobra revolūcijas un sociālistiskās celtniecības arhīvs" (CVORA).
Nirza vald

Nirza vald (läti keeles "Nirzas pagasts") on vald Lätis Ludza piirkonnas. Valla keskus on Nirza asula.
Vald piirneb sama piirkonna Isnauda, Briģi, Pilda, Rundēni, Lauderi ja Zaļesje vallaga.
Valla pindala on 92,11 km². 2010. aasta seisuga elas seal 497 inimest. Aastal 2011 elas vallas 335 lätlast, 65 venelast, 7 valgevenelast, 13 ukrainlast ja 2 poolakat. Vallavanem on Andris Valeinis.
See on üks Ludza piirkonna valdadest, mida varem asustas eesti rahvakild lutsid.
Ajalugu.
Aastal 1935 oli valla pindala 112 km² ja seal oli 1405 elanikku. Aastal 1945 moodustati Nirza vallas Lūrupi, Nirza, Seiļi, Skriņi ja Timuļi külanõukogu, aastal 1949 vald likvideeriti. Aastal 1954 liideti Nirza külanõukoguga Timuļi külanõukogu. Aastal 1971 liideti vallaga Eglāji külanõukogu Nirza sovhoosi alad, aastal 1975 aga osa likvideeritavast Lūrupi külanõukogust. Aastal 1990 moodustati külanõukogust Nirza vald. 2009. aastast kuulub vald Ludza piirkonda.
Muinsusmälestistest on riikliku kaitse all Divkši linnamägi ehk Kuldmägi, Nirza muinaskalmed, Raipole katoliku kiriku altar ja selle maalingud ning Sporna muinaskalmed ehk Kalmemägi.
Loodus.
Vald asub Latgale kõrgustikul, selle kõrgeimas osas. Valla kõrgeim koht on Mežmatveji mägi, (233,8 m). Suuremad jõed on Istra jõgi ja Istalsna jõgi. Suuremad järved on Nierza järv (552 ha), Sporna järv (26,8 ha) ja Vorslova järv (6,7 ha).
Looduskaitse all on Nirza sanglepp ja Raibakozi vaher.
Külad.
Vallas on 37 küla. Valla keskuse Nierza ("vidējciems") elanike arv aastal 2020 oli 146. Üks valla küla on staatusega "mazciems": Kušneri 35 elanikuga aastal 2020. Ülejäänud valla külad on staatusega "skrajciems" – Andri 2 elanikuga aastal 2020, Bambāni 12 elanikuga aastal 2020, Bogomoli 3 elanikuga aastal 2020, Dauguļi 1 elanikuga aastal 2020, Diukši 2 elanikuga aastal 2020, Guļāni, Hmeļņiki 1 elanikuga aastal 2020, Horošova 9 elanikuga aastal 2020, Kabilovči 1 elanikuga aastal 2020, Kalaši, Kaškuļova 3 elanikuga aastal 2019, Ļadina 8 elanikuga aastal 2020, Leidiuksna 7 elanikuga aastal 2020, Lielie Žureili 15 elanikuga aastal 2020, Lūrupi 6 elanikuga aastal 2020, Makleri 2 elanikuga aastal 2020, Marlina 11 elanikuga aastal 2020, Mežamatveji 4 elanikuga aastal 2020, Osinovka 3 elanikuga aastal 2020, Peroļi 5 elanikuga aastal 2020, Pristavki, Puncuļi 8 elanikuga aastal 2020, Raibakozi 15 elanikuga aastal 2020, Raipole 21 elanikuga aastal 2020, Romuši 1 elanikuga aastal 2020, Rundanki, Seiļi 7 elanikuga aastal 2020, Sjaksti 8 elanikuga aastal 2020, Skobuļi 1 elanikuga aastal 2020, Zahari 9 elanikuga aastal 2020, Timuļi, Varšava 4 elanikuga aastal 2020, Vondi 1 elanikuga aastal 2019, Vonogi 9 elanikuga aastal 2020 ja Vurpuļi 3 elanikuga aastal 2020. Ülejäänud valla elanikud elavad külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.
Ņukši vald

Ņukši vald (läti keeles "Ņukšu pagasts") on vald Lätis Ludza piirkonnas. Valla keskus on Ņukši asula.
Vald piirneb sama piirkonna Isnauda, Pilda ja Pureņi vallaga ning Rēzekne piirkonna Stoļerova ja Kaunata vallaga.
Valla pindala on 68,52 km². 2010. aasta seisuga elas seal 515 inimest. Aastal 2011 elas vallas 301 lätlast, 101 venelast, 7 valgevenelast, 5 ukrainlast, 3 poolakat ja 1 leedulane. Vallavanem on Pēteris Trukšāns. 
See on üks Ludza piirkonna valdadest, mida varem asustas eesti rahvakild lutsid.
Ajalugu.
Aastal 1945 moodustati Pilda vallas Brodaiža, Eglāji, Nukša, Ostrova, Pilda ja Pureņi külanõukogu, aastal 1949 vald likvideeriti. Aastal 1954 liideti Nukša külanõukoguga Pureņi külanõukogu. Aastal 1975 liideti sellega peaaegu kogu Goveiki külanõukogu. Aastal 1990 moodustati Nukša külanõukogust Ņukša vald. Aastal 2006 nimetati see ümber Ņukši vallaks. 2009. aastast kuulub vald Ludza piirkonda. 
Muinsusmälestistest on riikliku kaitse all Pilda katoliku kiriku altar ja külgaltarid, Juzefinova muinaskalmed ehk Sõjahauad, Silova linnamägi ehk Kirikumägi, Goveiki linnamägi ehk Kõrgemägi, Nukši muinaskalmed, Malzubi muinaskalmed ja Gorki linnamägi ning asulakoht ehk Zamkovaja Gora. Kohaliku kaitse all on Silovi muinaskalmed.
Loodus.
Vald asub Latgale kõrgustikul. Valla kõrgeim koht on Zofina voor (181,6 m). Suuremad jõed on Pilda jõgi ja Ilža jõgi. Suuremad järved on Pilda järv, Suur Zurza järv (77,2 ha), Väike Zurza järv (55,8 ha), Opolais Snidzins (46,9 ha), Sleinova järv (25,5 ha) ja Bečeri järv (10,8 ha).
Looduskaitse all on Sleiņeva kadakas, Greiški pärn, Ņukši tamm, Ņukši mänd, Gorbunova pärn ja Buliši pärn, lisaks asub vallas üks looduskaitsealune nimetu põlispuu. Valla territooriumile jääb suurem osa Pilda järve hoiualast.
Külad.
Vallas on kolmkümmend kaheksa küla. Valla keskuse Ņukši ("vidējciems") elanike arv aastal 2020 oli 184. Kaks valla küla on staatusega "mazciems" – Gaveiki 47 elanikuga aastal 2020 ja Rosica. Ülejäänud valla külad on staatusega "skrajciems" – Anatova, Baravuški 6 elanikuga aastal 2020, Barsuki 1 elanikuga aastal 2020, Bečeri 4 elanikuga aastal 2020, Belomoiki 11 elanikuga aastal 2020, Buliši 8 elanikuga aastal 2020, Dergači 2 elanikuga aastal 2020, Eniki, Ezernīki 4 elanikuga aastal 2020, Fedorki 5 elanikuga aastal 2020, Fiļkova, Gailiši 2 elanikuga aastal 2020, Inkini 12 elanikuga aastal 2020, Juzefinova 11 elanikuga aastal 2020, Kroški 5 elanikuga aastal 2020, Kurnalina 3 elanikuga aastal 2020, Lielie Kukuļi 1 elanikuga aastal 2020, Ļubāni 10 elanikuga aastal 2020, Mazie Kukuļi 6 elanikuga aastal 2020, Petrovski 6 elanikuga aastal 2020, Pilda 15 elanikuga aastal 2020, Pūdnīki, Pustjaki 4 elanikuga aastal 2020, Rūdova 5 elanikuga aastal 2020, Rutki 10 elanikuga aastal 2020, Silovi 1 elanikuga aastal 2020, Sleinova, Stoloni 10 elanikuga aastal 2020, Šņitki, Šosti 3 elanikuga aastal 2020, Ziļi 1 elanikuga aastal 2020, Zofina, Veseri, Vidži 3 elanikuga aastal 2020 ja Viecini 1 elanikuga aastal 2020. Ülejäänud valla elanikud elavad külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.
Mērdzene vald

Mērdzene vald (läti keeles "Mērdzenes pagasts"; eestipäraselt "Määrdina vald") on vald Lätis Ludza piirkonnas. Valla keskus on Mērdzene asula. Vallavanem on Jānis Koļčs.
Vald piirneb sama piirkonna Goliševa, Mežvidi, Malnava, Pušmucova ja Blonti vallaga.
Valla pindala on 89,5 km². 2010. aasta seisuga elas seal 786 inimest, 2016. aasta seisuga aga 689 inimest. Aastal 2011 elas vallas 531 lätlast, 124 venelast, 1 valgevenelane, 2 ukrainlast, 2 poolakat ja 1 leedulane. Valla keskus on Saļņova küla.
See on ainus endise Kārsava piirkonna vald, mida varem asustas eesti rahvakild lutsid.
Ajalugu.
Mērdzene vald on tekkinud endiste Mihalova ja Stiglova mõisa maadele. Aastal 1925 nimetati Mihalova vald ümber Mērdzene vallaks. Aastal 1925 oli valla pindala 321,1 km².
Aastal 1945 moodustati Mērdzene vallas Blonti, Degļeva, Goliševa, Lapatinsk, Mērdzene, Mežernieki, Pušmucova ja Stiglova külanõukogus, 1949. aastal vald likvideeriti. Aastal 1954 liideti Mērdzene külanõukoguga likvideeritavad Lapatinski ja Stiglova külanõukogu. Aastal 1990 moodustati külanõukogust Mērdzene vald. Aastatel 2009–2021 kuulus vald Kārsava piirkonda.
Loodus.
Vald asub suuremalt jaolt Velikaja madalikul. Valla edelaosa jääb Latgale kõrgustikule. Valla lääneosas asub selle kõrgeim tipp Diervanīši mägi (135,3 m). Valla suurim jõgi on Rītupe.
Looduskaitse all on Pudinova suur pärn, Püdinova Lohupärn ja Ede kask, lisaks veel üks nimetu põline pärn.
Mälestised.
Muinsusmälestistest on riikliku kaitse all Stiglova muinaskalmed ehk Sõjamägi ja Silenieki muinaskalmed ehk Uppunud Kirik. Kohaliku kaitse all on karistuspaik Mērdzene võllamägi ja Stiglova katoliku kirik.
Külad.
Vallas on 31 küla. Valla keskuse Mierdzine ("vidējciems") elanike arv aastal 2020 oli 283. Teine sama staatusega küla on Pūdinova 84 elanikuga aastal 2020. Viis valla küla on staatusega "mazciems": Baranova, Krīvu Stiglova, Latvīšu Stiglova 32 elanikuga aastal 2020, Mihalova ja Samuši. Kakskümmend neli valla küla on staatusega "skrajciems": Baranova 2 elanikuga aastal 2020, Boltāni, Dekterova, Diervonīši 1 elanikuga aastal 2020, Grabežova 11 elanikuga aastal 2020, Kapačova 3 elanikuga aastal 2020, Kitkova 13 elanikuga aastal 2020, Kozukolni 5 elanikuga aastal 2020, Kravcovka 1 elanikuga aastal 2020, Krīvu Stiglova 18 elanikuga aastal 2020, Lapatnīki 7 elanikuga aastal 2020, Mihalova 24 elanikuga aastal 2020, Miški 1 elanikuga aastal 2020, Parsikova 2 elanikuga aastal 2020, Repki 1 elanikuga aastal 2020, Rūzori 29 elanikuga aastal 2020, Silagaiļi 12 elanikuga aastal 2020, Silinīki 7 elanikuga aastal 2020, Silkāni 14 elanikuga aastal 2020, Sloboda 2 elanikuga aastal 2020, Šalaji 30 elanikuga aastal 2020, Škirmanti 2 elanikuga aastal 2020, Tabulova 14 elanikuga aastal 2020 ja Vacpiragova 10 elanikuga aastal 2020. Ülejäänud valla elanikud elavad külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.
Latgalikeelne Vikipeedia

Latgalikeelne Vikipeedia (latgali keeles "Vikipedeja latgaļu volūdā") on Vikipeedia latgalikeelne versioon. See sai alguse 18. märtsil 2011.
Seal on artiklit ja lehekülge. Seal on registreeritud kasutajat (kellest aktiivseid on ) ja administraatorit.
Žemaidikeelne Vikipeedia

Žemaidikeelne Vikipeedia (žemaidi keeles "Vikipedėjė Žemaitėškā") on Vikipeedia žemaidikeelne versioon. See sai alguse 25. märtsil 2006 (Arnas Udovičius) eestvõttel. 
Seal on artiklit, millega see on artiklite arvult . keeleversioon, ja lehekülge. Seal on registreeritud kasutajat (kellest aktiivseid on ) ja administraatorit.
Gravüür

Gravüür on selliste graafiliste tehnikate üldnimetus, mille puhul tulemus saadakse graveerimise või söövitamise teel. 
Gravüüriks nimetatakse ka neis tehnikais valminud kunstiteost (graafiline leht ehk tõmmis). Sisuliselt on graafiline leht siledale pinnale uuristatud joonise äratrükk.
Sõltuvalt graveeritava pinna materjalist eristatakse puu-, vase-, kivi-, linogravüüre jne.
Graveerimine

Graveerimine on joonise, kirja, mustri või muu kujundi uuristamine siledasse metall-, kivi-, klaas-, puu-, elevandiluu-, pärlmutter- jms pinda.
Graveerimisega tegelevat isikut nimetatakse graveerijaks.
Töövahend graveerimisel oleneb materjalist. Näiteks metalli puhul kasutatakse uuritsat ja graveerimisnõela, klaasi puhul lihvimiskäia.
Cappeln

Cappeln on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Cloppenburgi kreisis.
Cappeln asub umbes 7 km Cloppenburgist kagus. Valla pindala on 76,20 km². 31. detsembril 2015 elas seal 6821 inimest.
Cappeln koosneb järgmistest osadest: Cappeln (sealhulgas Dingel), Tenstedt (sealhulgas Siehenfelde, Osterhausen, Darrenkamp ja Gut Schwede), Schwichteler koos Nordenbroki ja Schwichteleri jaamaga, Bokel koos Wißmühleniga, Mintewede, Elsten ja Elstermoor, Sevelten, Warnstedt, Nutteln/Tegelrieden.
Ajalugu.
1159. aastal sai Cappeln sõltumatuks lähedalasunud Emstekist ja asutas oma valla. Nimi tuleb sõnast "kabel". Vana kirik (ehitatud 1150) lammutati alles 1900. aastal, et teha ruumi praegusele Peeter-Pauli kirikule.
Aastatel 1914–1965 ühendas kohalik raudtee Cappelni Cloppenburgi ja Vechtaga, algul oli ainus jaam Schwichtleris.
Emstek

Emstek on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Cloppenburgi kreisis.
Emstek paikneb umbes 8 km Cloppenburgist idas. Valla pindala on 108,13 km². 31. detsembril 2015 elas seal 11 855 inimest.
Essen (Oldenburg)

Essen on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Cloppenburgi kreisis.
See asub Hase jõe ääres, umbes 5 km Quakenbrückist põhjas ja 15 km Cloppenburgist edelas. Valla pindala on 97,97 km². 31. detsembril 2015 elas seal 8676 inimest.
Garrel

Garrel on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Cloppenburgi kreisis.
Garrel paikneb umbes 15 km Cloppenburgist põhjas ja 25 km Oldenburgist edelas. Valla pindala on 113,23 km². 31. detsembril 2015 elas seal 14 634 inimest.
Lastrup

Lastrup on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Cloppenburgi kreisis.
Lastrup asub umbes 15 km Cloppenburgist edelas. Valla pindala on 85 km². 31. detsembril 2015 elas seal 6902 inimest.
Lindern

Lindern on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Cloppenburgi kreisis.
See asub umbes 20 km Cloppenburgist läänes. Valla pindala on 65,81 km². 31. detsembril 2015 elas seal 4709 inimest.
Molbergen

Molbergen on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Cloppenburgi kreisis.
Molberg asub umbes 8 km Cloppenburgist läänes. Valla pindala on 102,52 km². 31. detsembril 2015 elas seal 8429 inimest.
Dilwara templid

Dilwara templid (inglise keeles "Dilwara Temples") on džainismi templite kompleks mägisel alal asuva 60-tuhandelise elanikkonnaga (2011) Lääne-India linna Mount Abu lähistel Sirohi ringkonnas Rajasthani osariigis.
Paljude kultushoonete hulgas, mis sealkandis asuvad, on hulk džainismi templeid, nende seas linnast 2,5 km kaugusele jääv Dilwara templite kompleks viiest templist, mis rajati 11. ja 13. sajandi vahel (maj). Templid on kuulsad marmorist nikerdiste poolest.
Gérald Darmanin

Gérald Moussa Violeur Darmanin (sündinud 11. oktoobril 1982 Valenciennesis) on Prantsusmaa poliitik, ta kuulub liikumisse En Marche!. Ta oli 17. maist 2017 kuni 6. juulini 2020 Prantsusmaa riigihaldus- ja eelarveminister. 6. juulist 2020 on ta Prantsusmaa siseminister.
Ta on lõpetanud juristina Lille'i Poliitikauuringute Instituudi.
Saterland

Saterland (Saterlandi friisi keeles "Seelterlound") on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Cloppenburgi kreisis.
Saterland asub Leeri, Cloppenburgi ja Oldenburgi vahel. Seal elab rahvusrühm saterlandifriisid, kelle keelt ikka veel kasutatakse.
Saterlandi vald loodi 1974. aastal, kui ühendati väiksemad vallad Strücklingen (saterlandifriisi: "Strukelje"), Ramsloh ("Roomelse"), Sedelsberg ("Seeidelsbierich") ja Scharrel ("Schäddel").
Valla pindala on 123,62 km². 31. detsembril 2015 elas seal 13 283 inimest.
Ajalugu.
Keskajal oli Saterland liivane piirkond, mis hõlmas umbes 15 km pika ja 1–4 km laia ala, mida ümbritsesid sood. See asustati 10. ja 13. sajandi vahel Ida-Friisimaa friiside poolt. Olles suhteliselt eraldatud, arendasid asukad välja oma idafriisi keele, saterlandifriisi, mis on tänini kasutusel. "Saterfriesen", kui saksa keeles selle keele kõnelejateks kutsutud, on väikseim vähemus, mida liiduvalitsus on tunnistanud.
Märkimisväärsed paigad.
Saterlandi valla alal on VLF saatja DHO38, suur Saksa sõjalaevastiku VLF saatja käskude saatmiseks allveelaevadele.
Sotsiaalmaja

Sotsiaalmaja on sotsiaalabis eelkõige kortermaja, kus suurem osa kortereid, nn sotsiaalkortereid, antakse kasutada hättasattunud inimestele enesega toimetulekuks.
Hiljem on hakatud sotsiaalmajaks nimetama ka sotsiaalteenuseid pakkuvat linnaasutust. Sageli on sellises majas suurem osa pinda sotsiaalkorteriteks ümber ehitatud. Näitena võib sellise hoonena tuua Männiku asumis asuva Nõmme Sotsiaalmaja.
Pööravere soo

Pööravere soo (ka Suursoo) on soo Pärnu maakonnas. Soo eriilmeline osa on Lehu raba.
Soo asub Tootsi alevist loodes. Selle pindala on 3306 ha. Märkimisväärse osa soost hõivavad freesturbaväljad (709 ha).
Cuxhaveni kreis

Cuxhaven on kreis ("Landkreis") Saksamaal Alam-Saksi liidumaal.
Seda ümbritsevad (idast ja päripäeva) Stade, Rotenburgi, Osterholzi ja Wesermarschi kreisid, Bremerhaveni linn ja Põhjameri.
Kreisi pindala on 2057,78 km². 31. detsembril 2015 elas seal 198 103 inimest.
Kreisi hüüdnimeks on sageli Cuxland. See paikneb Põhjamere kaldal ning seda piiravad Elbe ja Weseri jõesuud. Rannik on osa Alam-Saksi padumere rahvuspargist.
Linnad ja vallad.
Linnad:
Vabad vallad:
"Samtgemeinden:"
1"Samtgemeinde" keskus; ²linn
Ajalugu.
Kreis loodi 1977. aastal, kui ühendati endised kreisid "Land Hadeln" ja "Wesermünde". Cuxhaveni linn kaotas oma kreisivaba linna staatuse ja sellest sai uue kreisi keskus.
Tallinna Õismäe Vene Lütseum

Tallinna Õismäe Vene Lütseum on lütseum Tallinnas Väike-Õismäe asumis aadressil Õismäe tee 28.
Kool on kandnud järgmisi nimesid: 1976–1998 Tallinna 40. Keskkool; 1998–2002 Tallinna Õismäe Üldgümnaasium; 2002– Tallinna Õismäe Vene Lütseum.
Risti (Varbla kihelkond)

Risti oli küla Läänemaal. Küla jääb tänapäeval Kiska küla alale. Kihelkondlikult kuulus küla Varbla kihelkonda. Küla kaotati 1977, mil see liideti Kiska külaga.
Harku (Nissi kihelkond)

Harku oli küla Harjumaal. Küla jääb tänapäeval Odulemma küla alale. Kihelkondlikult kuulus küla Nissi kihelkonda. Küla kaotati 1977, mil see liideti Odulemma külaga.
Külast on teateid arvatavasti alates 1394 (Harke).
Ämari (Keila kihelkond)

Ämari oli küla Harjumaal. Küla jääb tänapäeval Alliku küla alale. Kihelkondlikult kuulus küla Keila kihelkonda. Küla kaotati 1977, mil see liideti Alliku külaga.
1586 on esimest korda mainitud nime Eimersmeki, seejärel 1688 Ämmorbyy, 1913 Эмари (karjamõis), 1923 Ämari (asundus Harku vallas).
Tjuštja

Tjuštja (ersa keeles Тюштя, mokša keeles Тюштень "Tjušten") on mordvalaste müütiline rahvuskangelane, kes esineb eelkõige Volga idakalda mokšade ja ersade vägilaslauludes.
Tjuštja on kunagise vabadusvõitluse sümbol vene vallutajate vastu.
Ta on oluline tegelane mordvalaste eeposes "Mastorava", kus ta valiti rahva poolt valitsema mokšade üle. Tjuštja olevat ühendanud kõik mokša, ersa ja meštšera hõimud üheks liiduks või riigiks, tema valitsemise ajal olevat Mordvamaa ulatunud Dneprist Volgani ja Oka jõest Musta mereni. Ta vägitegudest räägib eepose kolmas osa "Kuningas Tjuštja ajastu".
Mordva põlisusundis on ta tuntud kui kuujumal, kõuejumala Pur'ginepazi ja maapealse neiu Litova poeg. Selline jumalik päritolu olevat olnud mordva valitsejate seas levinud. Mõnede muistendite kohaselt oli Tjuštja vürst Pureši poeg.
Ersad ja mokšad uskusid, et kui rahvas hädas on, tuleb puhuda "Toorama" pasunat, siis tulevat Tjuštja muistsest iseseisvusajast "koju tagasi" ja päästab oma rahva.
Tjuštja on inspireerinud palju mordva kirjanikke, luuletajaid ja kunstnikke. Mordva folkansambel Toorama on Tjuštjast teinud ka laulu.
Kaleste laht

Kaleste laht on laht Hiiu maakonna idaosas Kõpu poolsaare juures. Lahe pindala on 782 ha.
Vanamõisa laht

Vanamõisa laht on laht Hiiu maakonna lõunaosas. Lahe ja selle elustiku kaitseks on moodustatud Vanamõisa lahe hoiuala.
Latvijas Neatkarīgā Televīzija

Latvijas Neatkarīgā Televīzija (lühendatult LNT) oli Läti meediaettevõte, mis hoidis töös samanimelist telekanalit (LNT). Ettevõtte omanik oli Modern Times Group. LNT-nimeline telekanal oli Läti üks populaarsemaid telekanaleid.
Telekanal LNT moodustati 1996. aastal, kui ühinesid telekanalid NTV-5 ja Picca TV.
Telekanali edastamine lõpetati 1. märtsil 2020.
Fort William

Fort William (gaeli keeles "An Gearasdan" ehk 'garnison') on suurim asula Põhja-Šoti mägismaal pärast Invernessi linna.
Suuresti suvekuurordina majandav asula asub kitsa fjordi Loch Linnhe idakaldal. Sealt algavad matkarajad Briti saarte kõrgeimale mäele Ben Nevisele (1343 meetrit üle merepinna). Paljude majutusasutustega, paari anglikaani kiriku, väikese merekaldakindluse ja üldmuuseumiga asulas asub Fort Williami raudteejaam, mida on erirongil külastanud kuninganna Victoria (kes teatavasti ei olnud vaimustunud).
Asula kõrval paikneb lagunenud kindlusega Inverlochy küla, mille lähedal asuvad Ben Nevise destilleerimiskoda ja alumiiniumitehas Corpach and Loch Eil. Maanteetransport lõuna pool asuvasse Šotimaa suurimasse linna Glasgow'sse kestab umbes 3 tundi, läbides nii mägismaad kui ka Loch Lomond and The Trossachs rahvusparki.
Ajalugu.
Keskaeg.
Ajalooliselt oli Lochaberi territoorium tugeva Cameroni klanni kuuluvuse meelevallas, kus asus rohkelt Cameroni asulaid (näiteks Blarmacfoldach). Enne fordi rajamist oli Inverlochy selle piirkonna peamine asula ning seal peeti ka kaks lahingut: Esimene Inverlochy lahing toimus 1431. aastal ja Teine ​​Inverlochy lahing toimus 1645. aastal.
Uusaeg.
Asustus kasvas pärast kindluse ehitamist, mis rajati elanikkonna kontrollimiseks pärast Oliver Cromwelli invasiooni Kolme kuningriigi sõdade käigus ja seejärel kasutati uuesti 18. sajandi jakobiidide ülestõusu mahasurumiseks. 1745. aasta jakobiidide ülestõusuga seoses, nn vastuhakk Nelikümmendviis, oli Fort William kahe nädala jooksul nende poolt ümber piiratud, 20. märtsist kuni 3. aprillini 1746. Kuigi nad olid hõivanud mõlemad teised fordid (Fort Augustuse ja Fort George'i) kolmest Great Gleni oru kindlustusest, ei suutnud nad vallutada Fort Williamit.
20. sajand ja tänapäev.
Teise maailmasõja ajal oli Fort William keskuseks HMS St Christopherile, mis oli kuningliku mereväe rannikujõu koolitusbaas. Lisateave asula ja piirkonna ajaloo kohta on välja pandud West Highland Museumis High Streeti tänavas.
Anne Untera

Anne Untera, sünninimi Anne Loonela, aastatel 1979–2005 Anne Lõugas (sündinud 15. mail 1951 Tallinnas), on eesti kunstiajaloolane ja -kriitik.
Ta on uurinud baltisaksa kunsti ja nüüdisgraafikat, kureerinud näitusi ja kirjutanud näituseülevaateid. Aastatel 2009–2015 esines ta rahvusvahelistel konverentsidel Saksamaal ettekannetega baltisaksa kunstnike loomingust.
Haridus-, töökäik ja ühiskondlik tegevus.
Anne Untera lõpetas 1969. aastal Tallinna 39. Keskkooli ja 1979. aastal Tartu Riikliku Ülikooli ajalooteaduskonna ajaloolase ning ajaloo ja ühiskonnaõpetuse õpetajana, spetsialiseerumisega kunstiajaloole. Aastatel 2000–2002 õppis ta Tallinna Pedagoogikaülikooli magistriõppes. 2002. aastal kaitses ta samas magistrikraadi tööga "Graafika Eestis 19. sajandil. Inimese kujutamine" (juhendaja emeriitprofessor Kaalu Kirme).
Aastatel 1983–1992 töötas ta Adamson-Ericu muuseumi juhatajana. 1996-2019 töötas Eesti Kunstimuuseumi graafika osakonna juhatajana.
2012. aastast kuni 2017. aastani oli ta Pöide Maarja Kiriku Sihtasutuse nõukogu liige, 2017. aastast kuni SA likvideerimiseni 2022. aastal juhatuse liige.
Liikmesus.
Anne Untera on 1992. aastast Eesti Kunstnike Liidu, 1993. aastast Eesti Kunstiteadlaste ja Kuraatorite Ühingu ja 1994. aastast Baltisaksa Kultuuri Seltsi Eestis liige. Ta on kuulunud aastatel 1996–1998 ja 2003–2005 Baltisaksa Kultuuri Selts Eestis juhatusse ja olnud seltsi esimees aastatel 2010–2012. 2013. aastast on ta läbi Eesti Rahvuskomitee Rahvusvahelise Muuseumide Nõukogu (ICOM) individuaalliige (Eestist üle 160 liikme).
Isiklikku.
Tema abikaasa oli Vello Lõugas ja poeg on tehnikaajakirjanik Hans Lõugas.
Läti Vikipeedia maraton

Läti Vikipeedia maraton (läti keeles "Latvijas Vikipēdijas maratons") oli lätikeelse Vikipeedia kogukonna ja mitme ettevõtte (eestvedajaks Norvik Banka) algatus, mille eesmärk oli täiendada lätikeelset Vikipeediat ja Läti 100. aastapäevaks (18. november 2018) jõuda selles Vikipeedias 100 000. artiklini. Algatuse eesmärkide seas on ka väärtustada läti keelt ja julgustada lätikeelse Vikipeedia kasutamist haridusvaldkonnas.
Maraton algas 11. märtsil 2015 ja kestis 18. novembrini 2018. Maratoni alguse ajal oli lätikeelses Vikipeedias 59 000 artiklit. 2018. aasta juuli seisuga oli seal Vikipeedias 86 000 artiklit. 100 000 artiklini jõuti 24. jaanuaril 2020.
Fort

Fort on iseseisev (püsiva relvastuse, varustuse ja isikkoosseisuga, kuid ilma iseseisva garnisonita) kindlustis, mille põhiosa on ehituslik tervik (võib ka olla tervikust veel eraldi osasid).
Fordi vastupanuvõime vastase relvadele (peamiselt suurtükkidele) ning oma sõjaväe kaitsmine põhineb tugevatel kivikindlustistel, kuid oluline osa on ka kaasnevatel muldkindlustistel.
Sõna on tulnud ladinakeelsest sõnast "fortis", mis tähendab vastupidavust või tugevust, üldiselt midagi kindlat.
Arkonia

Arkonia (poola keeles "Korporacja Akademicka Arkonia", ladina keeles Arconia) on poola üliõpilaskorporatsioon.
Korporatsioon asutati 9. mail 1879 Riia Polütehnilise Instituudi juures.
Korporatsiooni deviis on "Veritate ac Labore" (poola keeles "Prawdą a Pracą") (ligikaudne tõlge 'usu ja tööga').
Avots

Avots (lätikeelne sõna tähenduses 'allikas') võib tähendada järgmist:
Avots (ajakiri)

Avots oli Läti kirjandusajakiri, mis ilmus 1987–1992. Ajakirja ilmumissagedus oli üks kord kuus. Aastani 1991 andsid ajakirja välja Komsomoli keskkomitee ja Läti NSV Kirjanike Liit ja seejärel aastast 1992 Läti Kirjanike Liit. Ajakirja esimese numbri tiraaž oli 100 000 eksemplari. 1989. aasta alguses oli ajakirja ühe numbri tiraaž juba 147 000 eksemplari.
Ajakirja peatoimetaja oli kirjanik ja publitsist Aivars Kļavis.
Fraternitas Baltica

Fraternitas Baltica oli baltisaksa üliõpilaskorporatsioon; ühtlasi esimene Riias asutatud baltisaksa üliõpilaskorporatsioon.
Korporatsioon asutati 13. novembril 1865 Riia Polütehnilise Instituudi juures.
Korporatsioonil oli kaks deviisi: "Freundschaft, Frohsinn, Tugend, Wissen — soll man nie bei den Balten missen" ja "In Treuen fest".
Lääneslaavi keeled

Lääneslaavi keeled on indoeuroopa keelkonna alla slaavi keelte hulka kuuluv keelterühm, mille leviala asub Kesk-Euroopas.
Fortifikatsioon

Fortifikatsioon on sõjanduslik teadus keskkonna sõjalise kindlustamise teooriast ja praktikast.
Cuxland

Cuxland on turismipiirkond Weseri ja Elbe suudme vahel Cuxhaveni kreisis Saksamaa Põhjamere rannikul. 
Mõiste.
"Cuxland" on tehisnimi, mis on mõeldud kasutamiseks turismi vallas. See viitab eelkõige Land Wursteni kuurortidele, nagu Dorum, Wremen ja Midlum, kuid ka Cuxhaveni linnale ja Sahlenburgi, Duhneni kuurortidele koos Döse alevikuga, samuti Otterndorfi linnale.
Turism.
Cuxlandi peamised võlud on Sahlenburg, Duhnen ja Döse, kus on hästiarenenud turismitaristu restoranide ja hotellidega erinevate maitsete rahuldamiseks, puhkekorterite, väliujula, vabaajarajatiste ja poodidega. 
Suurem osa puhkajatest tuleb Saksamaa Alam-Saksi, Nordrhein-Westfaleni, Bremeni ja Hamburgi liidumaadest. Umbes 3 miljoni ööbimisega aastas on Cuxhaven juhtiv kuurort Saksamaal. Rannikukülad Land Wurstenis ja Otterndorfi alev on eriti populaarsed peredele. Sisemaal on populaarsed spaarajatised, rattasõit ja ratsutamine; keskus on Bad Bederkesas.
Mõiste "Cuxland" kasutamine.
Kohalik puhkuspargi ettevõte kindlustas aastal 1997 kaubamärgiga seotud õigused sõnale "Cuxland". 
2008. aasta suvel vaieldi selle üle. Seoses sellega otsustas maavolikogu toetada mõiste "Cuxland" üldist ja laialdast kasutamist.
Kenneth Clarke

Kenneth Harry Clarke (sündinud 2. juulil 1940 Nottinghamis Nottinghamshire'is) on Suurbritannia poliitik, ta kuulub Konservatiivse Partei ridadesse. 
Ta oli aastatel 1988–1990 Suurbritannia tervishoiuminister, 1990–1992 teadus- ja haridusminister, 1992–1993 siseminister, 1993–1997 rahandusminister, 2010–2012 justiitsminister ja lordkantsler ning 2012–2014 portfellita minister.
Ta on lõpetanud õigusteaduse alal Gonville and Caius College'i Cambridge'i Ülikooli juures.
Isiklikku.
Ta on lesk (abikaasa suri aastal 2015). Tal on poeg ja tütar.
Tartu ülikooli peahoone (litograafia)

"Tartu ülikooli peahoone" on baltisaksa kunstniku Georg Friedrich Schlateri (1804–1870) loodud litograafia.
1845. aastal ilmus Schlateril suuremõõtmeline litograafia, mis kujutab vaadet Tartu ülikoolile Werneri kohviku poolt vaadatuna. Pildil esiplaanil on üksikud õppejõud ja õppejõudude grupid. Õppejõududest on kujutatud ka Friedrich Robert Faehlmann, kes istub ühehobusevankris.
Teose eksemplare leidub näiteks Tartu Kunstimuuseumi graafikakogus.
Georg Friedrich Schlater

Georg Friedrich Schlater (13. mai 1804 Tilsit, Ida-Preisimaa provints, Preisi kuningriik – 26. aprill 1870 Tartu, Venemaa Keisririik) oli baltisaksa litograaf ja maalikunstnik.
Kunstiajaloolase Voldemar Vaga hinnangul on Schlater jätnud sügava jälje baltisaksa kunsti ajalukku. Erakordselt suur on aga tema tähtsus Tartu kunsti ajaloos. Tänu tema panusele sai Tartust 19. sajandi teisel kolmandikul tähtsaim kunstikeskus Balti provintsides. Schlateri loodud pastell- ja litograafiatehnikas portreed kuuluvad 19. sajandi baltisaksa kunsti parimate saavutuste hulka; need on Vaga hinnangul teosed, mis seisavad Lääne-Euroopa kunsti paremikuga samal tasemel. 
Schlater sai 1852. aastal Peterburi Kunstide Akadeemialt vabakunstniku nimetuse (Tartu sadamat kujutava maali eest).
Elukäik.
Elanud mõnda aega Riias, asus ta 1828. aastal Tartusse. Töötas seal joonistusõpetajana. 1832. aastal asutas ta Tartus kohaliku kunsti arengule tõhusalt kaasa aidanud Balti kubermangudes esimesi litograafiatöökodasid. Schlater katsetas värvilise kivitrükiga. Ta litografeeris oma loomingut. Tema töökojas trükiti ka teiste kunstnike, teiste hulgas August Matthias Hageni, August Georg Wilhelm Pezoldi ja Eduard Hau teoseid. 
1850. aastate teisel poolel lõppes Schlateri hoogne tegutsemine kunsti alal. 1857. aastal müüs ta oma litograafiapressi Hessenist Tartusse asunud Louis Höflingerile. Viimane hakkas nüüd välja andma litograafiaid Tartu vaadetega, millel oli suur menu. Et hankida lisasissetulekuid peale õpetajapalga, hakkas Schlater tegelema fotograafiaga. Tartus oli alanud kunstielu langus.
Looming.
Schlateri loomingu tuntumad tööd on valdavalt klassitsistliku lahendusega litografeeritud linna- ja maastikuvaated. Eesti kultuuriloo seisukohalt on eriti väärtuslikud Tartu vaated 1830.–1850. aastatest (mitu sarja; viimane sari "Das malerische Dorpat..." ("Maalise Tartu viiskümmend vaadet ..."), 1852–1853) ning Tallinna ja Kagu-Eesti vaated (1832–1835). Ta on loonud ka teadlaste ja õppejõudude portreesid, peamiselt litograafias.
Huvist Eesti mütoloogia vastu jäädvustas ta akvarellidel ja õlimaalidel Kalevipoja-muistenditega seotud paiku. Voldemar Vaga oletab, et seda huvi äratas temas Friedrich Robert Faehlmann.
Isiklikku.
Tema Tartus sündinud poeg Alexander Georg Schlater (1834–1879) oli samuti kunstnik. Ta töötas Tallinnas joonistusõpetajana ja sai nagu isagi Peterburi Kunstide Akadeemialt vabakunstniku nimetuse (1869). 1873. aastal emigreerus ta Saksamaale, kus suri aastal 1879 Düsseldorfis.
Aarne Mõtus

Aarne Mõtus (3. oktoober 1900 Tartu – 1. jaanuar 1987 Indianapolis) oli eesti tarbekunstnik ja graafik.
Mõtus lõpetas Tartu kommertskooli ja õppis aastatel 1922–1926 Tartu ülikoolis, misjärel suundus ennast täiendama Viini kunsttööstuskooli, mille lõpetas 1930. aastal. Oli 1936. aastal Rakenduskunstnike Ühingu abiesimees ja alates 1937. aastast esimees.
Lahkus Eestist 1944. aastal. Töötas kunstiõpetajana USA-s.
Ta lõi Estonia teatri lavastustele kujundusi ja kostüüme. Kujundas ajakirja- ja raamatukaasi, tegi illustratsioone, plakateid, nahkesemeid jm. 
1939. aastal anti talle I auhind presidendi kantselei gobeläänvaiba konkursil töö eest "Eesti maavanemad sõlmivad rahu viikingitega". 
1940. aastal sai ta I auhinna presidendi kantselei vapivaiba kavandite konkursil. Ta on maalinud rahvusliku/isamaalise pannoo "Läbi aegade" (1944).
Mõtuse teoseid on ERMis, Eesti Teatri- ja Muusikamuuseumis, Eesti Tarbekunsti- ja Disainimuuseumis ja erakogudes.
Gobelään "Eesti maavanemad sõlmivad rahu viikingitega".
1939. aasta kevadel korraldas kujutava kunsti sihtkapital kavandivõistluse presidendi kantselei esindusruumide vaipadega kaunistamiseks. Esimese auhinna pälvis Aarne Mõttuse kavand, mis kujutab lepingu sõlmimist Eesti muistsete vanemate ja viikingite vahel. Gobelään oli mõeldud koosolekutesaali ning selle kudumine telliti Linda Ormessoni eraõppetöökojast. Vaip ei ole säilinud. Eesti sisekujunduse "grand old lady" Leila Pärtelpoeg arvab oma eksperdihinnangus, et "muinsuskaitse ja kultuuriobjektina on ka puuduval vaibal suur väärtus", lisades, et vaibast lähtuv sõnum oli ülitähtis, näidates esimese vabariigi meelelaadi.
Peng Dehuai

Peng Dehuai (hiina 彭德怀, "pinyin"'is "Péng Déhuái"; 24. oktoober 1898 Shixiang, Hunan – 29. november 1974 Peking) oli Hiina Rahvavabariigi sõjaväelane ja riigitegelane.
8. oktoobril 1950 määrati Peng Dehuai Hiina Rahvavabastusarmee ülemjuhatajaks. Sellele ametikohale jäi ta kuni Korea sõja lõpuni 1953. aastal.
28. septembrist 1954 kuni 17. septembrini 1959 oli Peng Dehuai Hiina Rahvavabariigi kaitseminister.
Peng Dehuai kritiseeris Mao Zedongi Suure hüppe poliitikat, mille eest ta sattus ebasoosingusse ja vabastati ministriametist. Kultuurirevolutsiooni ajal 1966. aastal ta vahistati ja anti hungveipingide kätte, kes teda peksid ja piinasid.
Ta rehabiliteeriti postuumselt 1978. aastal.
Inimkeha isesüttimine

Inimkeha isesüttimine ehk inimese isesüttimine (inglise keeles "spontaneous human combustion", lühend "SHC") on nähtus (isesüttimine), kus inimkeha süttib tuvastamata välise süüteta. Inimkehast jäävad enamasti järele sisemisest põlengust puutumata sääred või jalalabad ning söestunud kolju, harva küünarvarred või käelabad. Nähtust ei osata veel adekvaatselt seletada, kuigi arvatakse, et sellel on loogiline põhjendus; nähtuse olemasolu on teaduslikult tõendamata.
Imekombel põleng ümbruskonda palju ei kahjusta. Tavatult võivad põleda ja sulada lähedal olevad objektid, millest kergesti süttivad jäävad tihti puutumata. Näiteks võib tool, millelt on leitud istuvas asendis olnud hukkunu tuhk ja jäänused, olla vähe põlenud. Suuri küsitavusi tekitab seejuures tõik, et inimese luustik tuhastub krematsioonil väga kõrge temperatuuri juures (760–982°C) vähemalt kahe ja poole tunni jooksul, jättes siiski järele luufragmente.
Uurijad on õnnetult tules surnud inimesi kirjeldanud kui inimküünlaid. Kirjeldus vastab ka omamoodi tõele, sest katsed on näidanud, et tõenäoliselt süttib teadmata asjaoludel keha pruun rasvkude, mis kütusena hoiab põlevat keha kustumast. Seda nimetatakse tahi efektiks. Keha rasva ja liigeste põlemine seletab ka ebameeldivat lehka ja nõega määrdunud pindu isetuhastunud inimkehade ümbruses. See võib seletada ka säärte puutumata jäämist, kuna nendes on vähe rasvkudet, enamasti tugevad lihased ja luud.
Ajalugu.
1654. aastal kirjeldas taani füüsik, matemaatik ja teoloog Thomas Bartholin oma teoses "Historiarum Anatomicarum Rariorum" esimest teadaolevat isesüttimise juhtumit kuninganna Bona Sforza valitsemise ajal aastatel 1468–1503. Milanos hukkus arvatavasti aastal 1470 oma vanemate silme all saladusliku põlemise käigus poola päritolu rüütel Polonus Vorstius. Ta olevat pärast paari klaasi kange veini ja brändi joomist oksendanud tuld ja seejärel surnuks põlenud.
Teine tuntud näide inimese isesüttimisest pärineb 18. sajandi prantslase Jonas Duponti sulest, ta on seda kirjeldanud tabava pealkirjaga raamatus "De Incendiis Corporis Humani Spontaneis" (1763). Tema sõnutsi viis kõrtsipidaja Nicole Millet endaga kaasa saladuse: “"Kõik, mis pärast tõsist joomingut Madame Milletile alles jäi, oli tema kolju, mõned selja ja alajäsemete luud"”. Voodis olnud põhukott tema surnukeha juures ja mitmesugused puidust esemed jäid sisemiselt puhkenud põlengust kuidagi alles, kui surm teda 20. veebruaril 1725 tabas. Tema abikaasa üle peeti kohut ja ta mõisteti mõrvas süüdi, kuid lõpuks kuulutati ta süütuks tänu tohtri Claude-Nicolas Le Cati ülestunnistusele. Viimane oli kõrtsi külastajate hulgas, kui kõrbelehk maja äratas ja majaemanda tuhastunud keha avastati. Ta veenis kohut, et see oli Jumala tegu.
Inimese isesüttimist pärast alkoholi tarvitamist on kirjeldanud ka kirjanik Charles Dickens oma 1853. aasta romaanis "Kõle maja" ("Bleak House").
Geestland

Geestland on linn Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Cuxhaveni kreisis.
Linn moodustati 1. jaanuaril 2015 endiste valdade Langeni, Bad Bederkesa, Drangstedti, Elmlohe, Flögelni, Köhleni, Kührstedti, Lintigi ja Ringstedti ühendamise teel. Linna pindala on 356,20 km². 31. detsembril 2017 elas seal 30 873 inimest.
Paljassaare kari

Paljassaare kari on madal koht (kari) Tallinna lahes Paljassaare poolsaare tipu lähedal.
Kari koordinaadid on .
Lairahu

Lairahu on madal Hiiumaa vallas Tareste lahes.
Rahu koordinaadid on .
Littergrund

Littergrund (ka Littergrundi madal, Littegrund, Littegrundi madal) on madal Tallinna lahes Naissaare ja Aegna saare vahel. 
Madala juures on Littegrundi vrakk, mis on tunnistatud kultuurimälestiseks.
Baikit

Baikit on küla Venemaal Krasnojarski krais Evengi rajoonis.
Baikit asub Podkamennaja Tunguska jõe paremal kaldal.
Küla on asutatud 1927. aastal. Baikit tähendab evengi keeles 'rikas koht'.
Baikitist 1 km lääne pool asub Baikiti lennujaam.
Beverstedt

Beverstedt on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Cuxhaveni kreisis.
Vald asub umbes 20 km Bremerhavenist kagus ja 40 km Bremenist põhjas. Valla pindala on 197,6 km². 31. detsembril 2015 elas seal 13 503 inimest.
Beverstedt kuulus Bremeni peapiiskopkonda. 1648. aastal muudeti peapiiskopkond Bremeni hertsogkonnaks, mida esialgu valitseti personaalunioonis Rootsiga ja 1715. aastast Hannoveri krooni poolt. 1823. aastal hertsogkond kaotati ja selle territoorium sai Stade ringkonna osaks.
Beverstedt oli endise valdade ühenduse Samtgemeinde Beverstedt keskus.
Transport.
Vald on ühendatud maanteevõrku Bundesstraße 71 kaudu. See on Stubbeni jaama kaudu ühendatud ka raudteevõrku.
Bilokatsioon

Bilokatsioon on paranormaalne nähtus, mille puhul isik suudab samal ajal viibida kahes erinevas kohas.
Bona Sforza

Bona Sforza (2. veebruar 1494 – 19. november 1557) oli võimuka Sforza dünastia liige, mis juhtis Milano hertsogiriiki alates 1447. aastast. Ta oli Milano hertsogi Gian Galeazzo Sforza tütar. 1518. aastal sai temast teine naine Zygmunt I-le, kes oli Leedu suurvürstiriigi suurvürst 1506–1544 ja Poola kuningriigi kuningas 1506–1548.
Isiklikku.
Bona õed-vennad olid noorelt surnud, surnud oli ka tema isa. 1524. aastal päris Bona oma ema surma järel Bari hertsoginna ja Rossano vürstinna tiitli, ühtlasi pretendeeris ta Jeruusalemma kuninga tiitlile. Siiski pole teada, et ta oleks iseend Jeruusalemma kuningannaks nimetanud, küll aga kutsusid kõik Poola kuningad tema järel kuni Jan II Kazimierz Wazani end Jeruusalemma kuningateks.
Zygmunti ja Bona abielust sündis kuus last, kellest noorim suri esimesel elupäeval, aga ülejäänutest (poeg ja neli tütart) said kaks kuningaks ja kaks kuningannaks. Vanim tütar Isabella abiellus Zygmunti esimese naise Barbara vanema venna János Zápolyaga ja sai Ungari kuningannaks. Poeg Zygmunt II August päris isalt Poola kuningatrooni, aga tal ei olnud lapsi. Tütar Zofia abiellus Brunswick-Lüneburgi hertsogi Heinrich V-ga, kuid lapsi tal ei olnud. Pärast Zygmunt II surma valiti Poola kuningaks Zygmunt I kolmas tütar Anna, aga temagi jäi lastetuks. Noorim tütar Katarzyna abiellus Rootsi kuninga Johan III-ga ja temast põlvnesid nii Poola kui ka Rootsi kuningad.
Keskmadal

Keskmadal on madal Tallinna lahes Naissaare ja Aegna saare vahel.
Naissaare madal

Naissaare madal on madal Tallinna lahes, Naissaarest umbes 3,5 km kirdes.
Naissaare madala kõrval asub Littergrundi madal.
Naissaare madala geoloogiline ehitus on suurel määral seotud mandrijää tegevusega. Madala põhilise osa moodustab mitmesuguse litoloogilise
koostisega moreen, mille pealmine osa kuulub stratigraafiliselt Järva kihistusse. See on saviliivmoreen, mis sisaldab kohati suurel hulgal veeriseid ja munakaid, eriti madala keskosas. Peeneteralisem materjal on ära kantud (peliit ja aleuriit mere sügavamasse piirkonda, liiv ja kruus madala nõlvadele). Aluspõhja kivimid jäävad sügavamale ega paljandu merepõhjas, selle asemel paljandub madala jalamil mitmes kohas voolava konsistentsiga savi.
Naissaare madal on takistuseks kõrgete lainete levikul Tallinna lahte.
Naissaare madala põhjaloomastik on väga liigivaene võrrelduna ümbritsevate alade põhjaelustikuga. Kalade kudemisalasid seal ei esine.
Tarkastad

Tarkastad on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Ida-Kapimaa provintsis Chris Hani ringkonnas Enoch Mgijima vallas.
Tarkastad on asutatud 1862. aastal, linnaõigused sai 1864. aastal.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Tarkastadi elanikkonnast mustanahalisi aafriklasi 84,68%, värvilisi 10,46%, valgeid 3,91%, India või Aasia päritolu inimesi 0,15% ja teisi 0,81%. Koosa keelt pidas emakeeleks 78,89% inimesi, afrikaani keelt 13,76% ja inglise keelt 3,23%.
Keiskammahoek

Keiskammahoek on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Ida-Kapimaa provintsis Amathole ringkonnas Amahlathi vallas.
Aastatel 1981–1994 kuulus Keiskammahoek Ciskei bantustani koosseisu.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Keiskammahoeki elanikest mustanahalisi aafriklasi 97,11%, värvilisi 1,38%, valgeid 0,29%, India või Aasia päritolu inimesi 0,23% ja teisi 0,99%. Koosa keelt pidas emakeeleks 94,58% inimesi, afrikaani keelt 1,77% ja inglise keelt 1,06%.
Latinisatsioon

Latinisatsioon on algselt mingis muus kirjasüsteemis kirjutatud sõnade ja nimede kirjutamine ladina kirjas.
Latinisatsioon võib kasutada nii transkriptsiooni kui ka transliteratsiooni.
Eri kirjasüsteemide latinisatsiooniks võib (riigi või muul tasandil) olla kehtestatud reeglisüsteeme. Sama kirjasüsteemi latiniseerimiseks võib korraga ametlikult või mitteametlikult kasutusel olla mitu erinevat reeglistikku. Reeglistikud võivad olla ka spetsiifiliselt keelepaaripõhised, näiteks valgevene-eesti transkriptsioon.
Loeriesfontein

Loeriesfontein on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Põhja-Kapimaa provintsis Namakwa ringkonnas Hantami vallas.
Asula on rajatud 1894. aastal, linnaõigused sai Loeriesfontein 1958. aastal.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Loeriesfonteini elanikest värvilisi 86,26%, valgeid 10,97%, mustanahalisi aafriklasi 1,97%, India või Aasia päritolu inimesi 0,11% ja teisi 0,66%. Afrikaani keelt pidas emakeeleks 98,62% inimesi, tsvana keelt 0,67% ja inglise keelt 0,24%.
Hagen im Bremischen

Hagen im Bremischen on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Cuxhaveni kreisis.
Vald asub umbes 20 km Bremerhavenist lõunas ja 35 km Bremenist loodes. Hagen oli endise valdade ühenduse Samtgemeinde Hagen keskus. Valla pindala on 197,32 km². 31. detsembril 2015 elas seal 10 991 inimest.
Ajalugu.
Hagen im Bremischen kuulus vürstlikule Bremeni peapiiskopkonnale, mis loodi 1180. aastal, kui otse keisrile alluv territoorium. Vürstliku peapiiskopkonna kindlus (ladina: "Castrum Hagen", saksa: "Burghagen") pärineb 12. sajandist, selle ehitamise algatas arvatavasti vürstlik peapiiskop Hartwig II. 14. sajandist alates hakkasid kindlust Bremeni vürstlikud peapiiskopid ka eluasemena kasutama. Praegune ehitis rajati aastatel 1502 kuni 1507 vürstliku peapiiskopi Johann Rode käsul. 16. sajandi keskpaigas võtsid elanikud vastu luterluse. Tilly juhitud Liiga okupatsiooni ajal (1628–1630) kannatasid nad vastureformatsiooni katsete all.
1648. aastal muudeti vürstlik peapiiskopkond Bremeni hertsogkonnaks, mida valitseti esialgu personaalunioonis Rootsi krooniga – mille katkestas Taani okupatsioon (1712–1715) – ja 1715. aastast Hannoveri dünastia poolt. 1807. aastal annekteeris hertsogkonna üürike Vestfaali kuningriik, enne kui Prantsusmaa selle 1810. aastal annekteeris. 1813. aastal taastati hertsogkond Hannoveri kuurvürstkonnale, mis – pärast viimase Hannoveri kuningriigiks ülendamist 1814. aastal – liidendas hertsogkonna reaaluniooni ja hertsogkonna territoorium, sealhulgas Hagen, sai uue, 1823. aastal loodud Stade ringkonna osaks.
Pella (LAV)

Pella on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Põhja-Kapimaa provintsis Namakwa ringkonnas Khâi-Ma vallas.
Pella on saanud alguse 1814. aastal rajatud misjonijaamast.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Pella elanikest värvilisi 96,07%, mustanahalisi aafriklasi 2,79%, valgeid 0,40%, India või Aasia päritolu inimesi 0,24% ja teisi 0,49%. Afrikaani keelt pidas emakeeleks 97,45% inimesi ja inglise keelt 0,73%.
Loxstedt

Loxstedt (alamsaksa "Lox") on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Cuxhaveni kreisis.
Vald asub Bremerhavenist lõunas ja selle pindala on 141,24 km². 31. detsembril 2015 elas seal 15 980 inimest.
Ajalugu.
Lacstidi ("järvease"), esmamainitud 1059. aastal, kuulus Saksimaa hertsogiriiki. Saksimaa tükeldamisel sai sellest osa Bremeni peapiiskopkonnast, mis oli aastast 1180 otse keisrile alluv. 16. sajandi keskpaigas võtsid elanikud vastu luterluse. Liiga okupatsiooni ajal Tilly (1628–1630) juhtimisel kannatasid nad vastureformatsiooni katsete all.
1648. aastal muudeti vürstlik peapiiskopkond Bremeni hertsogkonnaks, mida esmalt valitseti personaalunioonis Rootsiga – mille katkestas Taani okupatsioon (1712–1715) – ja 1715. aastast alates Hannoveri dünastia poolt. 1807. aastal annekteeris hertsogkonna üürike Vestfaali kuningriik, enne kui Prantsusmaa selle 1810. aastal annekteeris. 1813. aastal taastati hertsogkond Hannoveri kuurvürstkonda, mis – pärast Hannoveri kuningriigiks ülendamist 1814. aastal – liidendas hertsogkonna reaaluniooni ja hertsogkonna territooriumist, sealhulgas Loxstedtist, sai osa 1823. aastal loodud Stade ringkonnast.
1974. aastal liidendas Loxstedt arvukalt ümbruskonna väikevaldu, nende hulgas Büttel, Dedesdorf, Eidewarden, Maihausen, Overwarfe, Ueterlande ja Wiemsdorf, mis mitte kõik ei olnud kunagi Hannoveri osad, vaid olid osa naabrist Oldenburgist, seega oli neil erinev ajalugu.
Valla külad.
Vald koosneb 21 külast, millest mitmesse kuulub väiksemaid asundusi:
Üksildane puu

„Üksildane puu“ on saksa kunstniku Caspar David Friedrichi (1774–1840) teos.
Schiffdorf

Schiffdorf on vald Saksamaal Alam-Saksi liidumaal Cuxhaveni kreisis.
Vald paikneb Bremeni liidumaa Bremerhaveni linna idapiiril ja 35 km Cuxhavenist lõunas. Valla pindala on 113,55 km². 31. detsembril 2015 elas seal 14 095 inimest.
Ajalugu.
Schiffdorf kuulus vürstlikku Bremeni peapiiskopkonda (loodud 1180. aastal otse keisrile alluva vürstkonnana). 1380. aastal, vürstliku peapiiskopi Albert II valitsemisajal rüüstasid "von Mandelsloh" perekonna rüütlid ning teised Verdeni ja Bremeni röövelparunid Bremeni linnakodanikke ja inimesi kogu vürstlikus peapiiskopkonnas. 1381. aastal lõpetasid linna väed edukalt teeröövi ning vallutasid Bederkesa lossi ja sellele kuuluvad foogtkonnad, sealhulgas Schiffdorfi. 1386. aastal tegi Bremeni linn oma vasalliks aadliperekonna, kes omas Altluneburgi (osa tänasest Schiffdorfist).
1648. aastal muudeti vürstlik peapiiskopkond Bremeni hertsogkonnaks, mida esialgu valitseti personaalunioonis Rootsi krooniga. Novembris 1654, pärast teist Bremeni sõda pidi Bremen Bederkesa ja Lehe foogtkonnad (tänase Bremerhaveni osa), sealhulgas Schiffdorfi Bremeni hertsogkonnale loovutama. Pärast Taani okupatsiooni (1712–1715) sai hertsogkonnast Hannoveri dünastia vasall. 1807. aastal annekteeris hertsogkonna üürike Vestfaali kuningriik, enne kui Prantsusmaa selle 1810. aastal annekteeris. 1813. aastal taastati hertsogkond Hannoveri kuurvürstkonda, mis pärast Hannoveri kuningriigiks ülendamist 1814. aastal liidendas hertsogkonna reaaluniooni ja hertsogkonna territoorium, sealhulgas Schiffdorf, sai uue, 1823. aastal loodud Stade ringkonna osaks.