tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Blome mõis (Liepupe kihelkond)

Blome mõis (saksa keeles "Kulsdorf", läti keeles "Blomes muiža") oli rüütlimõis Liivimaal Volmari kreisis Liepupe kihelkonnas. Mõisakompleks asub tänapäeval Lätis Limbaži piirkonnas Viļķene vallas Blome küla aladel.
Ajalugu.
Mõisa varasem ajalugu on seotud Rozbeķi vasallilinnusega, kuuludes Üxküllidele. 1437. aastal müüsid kolm venda Kudezelli linnuse Roloff Persevalile ja tema pojale Jürgenile. 1477 müüs Persevali lesk Katarina linnuse ja selle juurde kuuluva Blome mõisa Wolmar Ixkullile. Ürikus on mainitud Sulāni ("Sulen"), Uzkalni ("Uszkalnen") ja Baišāni ("Beysen") külasid, mis kuulusid Blome mõisa alla. Persevali kasupoeg Claus Salze sai aga peapiiskop Michaelilt aastal 1495 eelpoolmainitud külade kõrval asuva Lembskülli küla omale lääniks ja ostis siis ka suure osa Blome mõisa, sealhulgas varem mainitud külade alad endale.
Heinrich Salze müüs Blome mõisa 7150 Riia marga eest aastal 1530 Johann Blankenfeldi vennale Franz Blankenfeldile, aastal 1537 ostis selle aga Andreas Koskull. aastal 1680 ostis mõisa Warner Witte, kes selle aastal 1698 Carl Bluhmile edasi müüs. Tema poeg Gerhard von Bluhmen müüs selle aastal 174 George Gustav von Duntenile müüs. Aastal 1761 müüsid Dunted mõisa Godofreus von Lindele. See omakorda andis mõisa aastal 1772 Limbaži kodanikule Johann Ernst Sprottele 13 850 taalri eest kasutamiseks. Hiljem sai mõisa omanikuks Christina von Wessel. See pantis mõisa aastal 1799 Johann Eberhard Timmile. Aastal 1820 ostis mõisa 26 561 rubla eest lesestunud titulaarnõunik Wilhelmine von Holst (sündinud Timm). Hiljem pärisid mõisa tema lapsed.
Hiljem sai mõisa ainuomanikuks Karl von Holst. Tema surma järel läks mõis selle viimaste omanike, Karli tütre Wilhelmine Luize Irmeri ja lese Charlotte valdusse.
Mõisa suurus.
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal neli adramaad, sellele allus 106 mees- ja 132 naishinge, kellest osa kuulus Lemsalu kihelkonna hingekirja. Aastal 1757 oli adramaid neli, aastal 1734 aga 2 ja 1/4. Aastal 1688 oli mõisa suurus viis adramaad, aastal 1641 aga 2 ja 1/2 adramaad. Aastal 1832 oli mõisal adramaid 4 ja 9/10, aastal 1881 aga 6 ja 5/80, lisaks 5 ja 38/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses.
Liepupe mõis

Liepupe mõis (saksa keeles "Pernigel", läti keeles "Liepupes muiža") oli rüütlimõis (fideikomiss) Liivimaal Volmari kreisis Liepupe kihelkonnas. Tänapäeval jääb mõisakompleks Limbaži piirkonda Liepupe valla Liepupe küla maadele.
Ajalugu.
Mõis kujunes XIV sajandil, mil selle omanikuks sai Sander Pernendgel, temalt ostis selle aga Henneke Pitkeuer. Riia peapiiskopkond muutis Liepupe kihelkonna maad aastal 1402 lääniks, mis kuulus aastast 1403 Vietinghoffidele, seejärel Uexküllidele, aastast 1467 Koskullidele, aastast 1490 Rosenitele. Aastal 1630 oli mõis Tiesenhausenite valdus.
Kui Liivimaa Venemaa koosseis läks, kuulus mõis Meckide suguvõsale. Meckide ajal valmis ka mõisa peahoone. Aastal 1829 läks mõis Saengerite suguvõsa valdusse, kuuludes neile kuni võõrandamiseni aastal 1920.
Mõisa suurus.
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal koos Sproģi mõisaga 4 ja 3/4 adramaad, neile allus 218 mees- ja 275 naishinge. Aastal 1757 oli adramaid 8 ja 3/4, aastal 1734 aga 5 ja 7/8. Aastal 1688 oli mõisate suurus 13 ja 1/2 adramaad, aastal 1641 aga seitse adramaad. Aastal 1832 oli mõisatel adramaid 8 ja 11/20, aastal 1881 aga 7 ja 42/80, lisaks 9 ja ˇ4/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses. Võõrandamise ajal kuulus mõisale 2498 hektarit maad.
Karjamõisad.
1816. aastal kuulus mõisale üks karjamõis: "Kikellei".
Mõisaansambel.
Mõisa barokkstiilis peahoone ehitas Christoph Haberlandi isa Johann Andreas Haberland. Hoone on kahekorruseline. Võõrandamise järel rajati hoonesse põllumajanduskool. Teise maailmasõja järel asus seal Liepupe sovhoosi kontorihoone. 2004. aastast asub seal võõrastemaja. Säilinud on ka mitu kõrvalhoonet, sealhulgas mõisavalitseja maja, ja 3,5 hektari suurune park. See rajati juba XVIII sajandi lõpus, ent tänapäevase ilme andsid sellele Saengerid 1990. aastatel.
Liepupe mõisakompleks, sealsed park ja eluhoone ning eluhoone kaheksa toa interjöörid, fassaadi dekoratiivsed reljeefid ja uksed, suur moonakamaja ja tõllakuur on muinsusmälestistena riikliku kaitse all.
Mõisa juures kasvav Liepupe tamm (ümbermõõt 4,1 m) on looduskaitse all.
Stiene mõis

Stiene mõis (saksa keeles "Ulpisch", läti keeles "Stienes muiža") oli rüütlimõis Liivimaal Volmari kreisis Liepupe kihelkonnas. Tänapäeval jääb mõisakompleks Limbaži piirkonda ja Skulte valda Stiene küla maadele.
Ajalugu.
Mõisa varasem ajalugu on seotud Turaida piiskopilinnusega, minnes ametlikult aastal koos sellega 1625 Niels Sternschildi valdusse. Aastal 1652 olid selle omanikuks Gotthard Wilhelm von Budberg ja Peter von Stein. Aastal 1824 pani Magnus von Stein mõisa 53 000 rubla eest panti. Aastal 1834 ostis Jacob Anton von Hübbenet ülejäänud pandiosad endale. Aasta hiljem sai temast ka Stiene ametlik omanik. Hiljem pärisid mõisa tema lapsed.
Mõisa suurus.
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 4 ja 7/8 adramaad, sellele allus 301 mees- ja 336 naishinge. Aastal 1757 oli adramaid 4 ja 7/8, aastal 1734 aga kolm. Aastal 1688 oli mõisa suurus 4 ja 1/2 adramaad. Aastal 1832 oli mõisal adramaid kuus, aastal 1881 aga 6 ja 2/80, lisaks 8 ja 78/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses.
Karjamõisad.
Aastal 1816 kuulus mõisale üks karjamõis: "Wasamuische".
Vecmuiža mõis

Vecmuiža mõis (saksa keeles "Sussikas", varem "Wottelibecke", läti keeles "Vecmuiža") oli rüütlimõis Liivimaal Volmari kreisis Liepupe kihelkonnas. Tänapäeval asub Lätis Limbaži piirkonnas Liepupe vallas.
Ajalugu.
Johann von Wallenrode läänistas selle aastal 1403 Heinrich von Vietinghoffile. Aastal 1630 moodustati selle territooriumil Baizeemi ja Mētaka külade juurde karjamõisad. Aastal 1716 ostsid mõisa Aderkased. Aastal 1852 sai mõisa omanikuks paruness Luise Friederike Dorothea von Mengden.
Mõisa suurus.
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal koos Baizeemi ja Mētaka mõisaga 6 ja 1/4 adramaad, neile allus 251 mees- ning 277 naishinge. Aastal 1757 oli neil adramaid 6 ja 1/4, aastal 1734 aga 5 ja 1/2. Aastal 1688 oli mõisade suurus 13 ja 3/4 adramaad, aastal 1641 aga kaheksa adramaad. Aastal 1832 oli mõisadel adramaid 8 ja 1/3, aastal 1881 aga 4 ja 78/80, lisaks 9 ja 34/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses.
Karjamõisad.
Aastal 1816 kuulus mõisale üks karjamõis: "Fossenberg".
Sproģi mõis

Sproģi mõis (saksa keeles "Owerbeck", varem "Lepsern" ja "Lobzeem") oli rüütlimõis, hiljem Liepupe kõrvalmõis (fideikomiss) Liivimaal Volmari kreisis Liepupe kihelkonnas. Tänapäeval jääb mõisakompleks Limbaži piirkonda Liepupe valda.
Ajalugu.
Mõis moodustati aastal 1631, selle esimeseks omanikuks oli Magnus von der Pahlen. Aastal 1649 ostis selle Liivimaa maanõunik Heinrich Patkull. Aastal 1670 ostis mõisa 2000 taalri eest Dünamünde pastor Olaus Chersonius. Mõisa edasisest saatusest puuduvad andmed kuni aastani 1695, mil Heinrichi poeg Gustav Magnus von Patkull mõisa toonasele Liepupe mõisa omanikule Friedrich Wilhelm von Tiesenhausenile pantis, aastal 1702 vormistati aga mõisa üleandmine müügitehinguna.
Kui Liivimaa Venemaa keisririigi koosseisu läks, kuulus mõis Meckide suguvõsale. Aastal 1829 läks mõis Saengerite suguvõsa valdusse, kuuludes neile kuni võõrandamiseni aastal 1920.
Mõisa suurus.
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal koos Liepupe mõisaga 4 ja 3/4 adramaad, neile allus 218 mees- ja 275 naishinge. Aastal 1757 oli adramaid 8 ja 3/4, aastal 1734 aga 5 ja 7/8. Aastal 1688 oli mõisate suurus 13 ja 1/2 adramaad, aastal 1641 aga seitse adramaad. Aastal 1832 oli mõisal adramaid 8 ja 11/20, aastal 1881 aga 7 ja 42/80, lisaks 9 ja ˇ4/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses.
Mētaka mõis

Mētaka mõis (saksa keeles "Metakshof", läti keeles "Mētakas muiža") oli rüütlimõis Liivimaal Volmari kreisis Liepupe kihelkonnas. Tänapäeval jääb mõisakompleks Limbaži piirkonda Liepupe valla Mētagmuiža küla maadele.
Ajalugu.
Mõisa algne nimekuju oli "Sossenberg". Zygmunt III Waza läänistas selle aastal 1592 Johann Tiesenhausenile. See suri aga pärijateta ja nii võttis mõisa üle tema ema, sündinud Vietinghoff. Mõisa soovisid endale ka tema õde, kes oli abielus Reinhold Hörlingiga, ja nende tütar Anna, kes oli abielus Abraham Jacksoniga. Mõis kujunes Vecmuiža mõisa kõrvalmõisaks ja aastal 1630 moodustati selle territooriumil Baizeemi ja Mētaka külade juurde karjamõisad, kuigi pärandivaidlus lõppes ametlikult alles kaks aastat hiljem, kui Mētaka omanikuks said ametlikult Vecmuiža Vietinghoffid. Aastal 1733 ostsid mõisa Aderkased. Aastal 1852 sai mõisa omanikuks paruness Luise Friederike Dorothea von Mengden.
Mõisa suurus.
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal koos Baizeemi ja Vecmuiža mõisaga 6 ja 1/4 adramaad, neile allus 251 mees- ning 277 naishinge.. Aastal 1757 oli neil adramaid 6 ja 1/4, aastal 1734 aga 5 ja 1/2. Aastal 1688 oli mõisade suurus 13 ja 3/4 adramaad, aastal 1641 aga kaheksa adramaad. Aastal 1832 oli mõisadel adramaid 8 ja 1/3, aastal 1881 aga 4 ja 78/80, lisaks 9 ja 34/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses.
Kihelkonna rahvamaja

Kihelkonna rahvamaja on rahvamaja Saare maakonnas Saaremaa vallas Kihelkonna asulas. Rahvamaja juhataja on Angela Jellisejev.
Laimjala rahvamaja

Laimjala rahvamaja on rahvamaja Saare maakonnas Saaremaa vallas Laimjala külas.
Rahvamaja õnnistati 29. oktoobril 1933. Maja oli ümber ehitatud endisest mõisatallist.
Laimjala rahvamaja kultuurikorraldaja on Brenda Holt.
Piiri rahvamaja

Piiri rahvamaja on rahvamaja Saare maakonnas Muhu vallas Piiri külas. Rahvamaja juhataja on Anneli Tamm.
Iduse mõis

Iduse mõis (saksa keeles "Idwen", läti keeles "Idus muiža") oli rüütlimõis (fideikomiss) Liivimaal Volmari kreisis Väike-Salatsi kihelkonnas. Praegu asub Lätis Valmiera piirkonnas Sēļi vallas Iduse külas.
Aastal 1816 oli sel Ruhja kihelkonnas "Bahlingmuische" kõrvalmõis, hilisem Bahlenhofi kõrts.
Ajalugu.
Algselt kuulusid selle mõisa maad Ruhja ordulinnusele. Aastal 1625 eraldati need Jasper Matson Krusele kuuluvaks mõisaks. Reduktsiooni ajal sai sellest riigimõis. Aastal 1762 eraldati sealne mõis Numersitele tingimusel, et teatav osa sellest jääb riigimõisaks ja sealt saadav tulu kuulub kroonile.
Mõisa suurus.
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 10 ja 5/8 adramaad, millest kümme adramaad oli mõisa pärusvaldus, ülejäänud osa kuulus ametlikult aga riigile. Sellele allus 404 mees- ning 453 naishinge. Samasugune oli olukord aastal 1757. Aastal 1734 oli mõisal adramaid 3 ja 1/4, aastal 1688 aga 4 ja 1/4. Aastal 1641 oli mõisa suurus 1 ja 1/2 adramaad. Aastal 1832 oli mõisa pärusvaldusel adramaid 10 ja 3/20, riigi osas oli adramaid 12/20. Aastal 1881 oli adramaid 5 ja 56/80, lisaks veel 14 ja 19/80 adramaad maad mõisale alluvate talude koosseisus.
Karjamõisad.
Aastal 1816 kuulus mõisale kaks karjamõisa: "Peterhof" ja "Friedberg".
Jaunate mõis

Jaunate mõis (saksa keeles "Neu-Ottenhof", läti keeles "Jaunates muiža") oli rüütlimõis Liivimaal Volmari kreisis Väike-Salatsi kihelkonnas. Praegu asub Lätis Valmiera piirkonnas Skaņkalne vallas Jaunates.
Ajalugu.
Jaunate mõis oli algselt riigimõis, see eraldati enne 1744. aastat Vecate mõisast. Keiser Paul I doneeris selle jalaväekindral Johann von Germanni (u 1740−1801) valdusse. Tema järglastel tekkisid isa päranduse jagamisel lahkhelid; viimaks ostis poeg kaardiväekapten (hiljem kindralmajor) Alexander Johann Karl von Germann (1793−pärast 1829) mõisa teistelt pärijatelt välja. Aastal 1832 pärisid selle Alexanderi õed Charlotte Eleonore Luise Oubril (1791−1875), Marie Jessakova (1799−1866) ja Elisabeth von Richter (1786−1845). Hiljem muutus mõis Charlotte ainuomandiks, kuni ta müüs mõisa 1862. aastal 82 000 rubla eest oma tütrele vabaproua Marie von Budbergile (sündinud Oubril) (1819−1913). Viimane omanik oli aastatel 1901−1920 Bruno Arved Daulberg (1864−?).
Mõisa suurus.
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 11 ja 7/8 adramaad, sellele allus 379 mees- ning 390 naishinge. Aastal 1757 oli adramaid 11 ja 7/8, aastal 1734 aga 8 ja 5/8. Aastal 1688 oli mõisa suurus koos Vecate mõisaga 19 ja 1/2 adramaad. Aastal 1832 oli mõisal adramaid 11 ja 12/20, aastal 1881 aga 5 ja 68/80, lisaks 11 ja 47/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses.
Maareformi ajal kuulus mõisale 61 majapidamist ja 1220 hektarit maad.
Karjamõisad.
Aastal 1816 kuulus mõisale üks karjamõis: "Puhle".
Pantene mõis

Pantene mõis (saksa keeles "Panten", varem "Schellenhof", läti keeles "Pantenes muiža") oli rüütlimõis Liivimaal Volmari kreisis Väike-Salatsi kihelkonnas. Praegu asub Lätis Valmiera piirkonnas Sēļi vallas Pantenes.
Ajalugu.
See mõis kuulus Poola aja alguses Wiegant Scharenbergi lesele. 1585. aastal andis kuningas Stefan Batory selle Balthasar Schnellile. 1630. aastal kinkis kuningas Gustav II Adolf mõisa major Wilhelm Loewisele. Löwis of Menarite valdusse jäi mõis aastani 1920.
Mõisa suurus.
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 4 ja 1/4 adramaad, sellele allus 127 mees- ja 147 naishinge. Aastal 1757 oli adramaid 4 ja 3/4. Aastal 1734 oli mõisal adramaid 3 ja 1/4, aastal 1688 aga 4 ja 1/2. Aastal 1641 oli mõisa suurus 3 ja 1/4 adramaad. Aastal 1832 oli mõisal adramaid 4 ja 13/20, aastal 1881 aga 2 ja 74/80, lisaks veel 4 ja 77/80 mõisale kuuluvate talude koosseisus.
Karjamõisad.
1816. aastal kuulus mõisale üks karjamõis: "Klahwe".
Skulberģi mõis

Skulberģi mõis (saksa keeles "Kolberg", läti keeles "Skulberģu muiža") oli riigimõis Liivimaal Volmari kreisis Väike-Salatsi kihelkonnas. Praegu asub Lätis Valmiera piirkonnas Skaņkalne vallas Skaņkalnes.
Ajalugu.
Mõis kujunes ühe adramaa suurest maatükist, mille aastal 1487 omandas Heinrich Kolberg. Aastaks 1590 oli see kujunenud Väike-Salatsi omanike apartemendiks ehk omanike esinduselumaja asukohaks. Sel aastal ostis selle Ruhja pastori Jürgen Lewnhuseni lesk, sündinud Anna Senger. Mõis kuulus aastal 1678 Krister Hornile. Reduktsiooni ajal sai sellest riigimõis.
Mõisa suurus.
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 4 ja 1/2 adramaad, sellele allus 262 mees- ning 300 naishinge. Aastal 1757 kuulus mõisale 4 ja 1/4 adramaad maad. Aastal 1734 oli mõisal adramaid 3 ja 1/4, aastal 1688 aga 4 ja 1/4. Aastal 1832 oli mõisal adramaid 9 ja 14/20, aastal 1881 aga 7 ja 14/80 adramaad maad mõisale kuuluvate talude valduses.
Maareformi ajal kuulus mõisale 51 majapidamist ja 865 hektarit maad.
Sēļi mõis

Sēļi mõis (saksa keeles "Sehlen", ka "Sehlenhof", varem "Zellin", läti keeles "Sēļu muiža") oli rüütlimõis Liivimaal Volmari kreisis Väike-Salatsi kihelkonnas. Praegu asub Lätis Valmiera piirkonnas Sēļi vallas Sēļis.
Ajalugu.
Varasem ajalugu.
Esimene teadaolev Sēļi omanik oli Caspar von Capell. Pärast viimase surma langes see tagasi läänihärrale. Poola kuningas Zygmunt II August doneeris selle 1563. aastal alloodina Sēlpilsi foogtilinnuse linnusepealikule Kaspar Zybork von Wislingenile, kes oli kuningat tublisti teeninud. Temalt päris valduse Johann Krause, kes pärandas selle oma samanimelisele pojale; viimase valdusõigust kinnitas 1589. aastal Poola kuningas Zygmunt III.
Mõis Bornemannide suguvõsa ajal.
Järgnevalt pärisid mõisa Bornemannid, kes olid Krausedega suguluses. 1629. aastal kinnitas Rootsi kuningas Gustav II Adolf mõisa kuuluvust pärusvaldusena Melchior Bornemannile. Pärast tema surma kinnitas kuninganna Kristiina 1645. aastal valdusõigust tema poegadele Melchior, Gotthard ja Andreas Bornemannile. 1682. aastal oli omanikuks kaptenleitnant Melchior Bornemann. 
Aastal 1740 oli selle omanikuks von Schultz, aastal 1781 läks see aga Staudenite valdusse. Aastal 1809 ostsid mõisa Engelhardtid.
Mõis tänapäeval.
Praegu asuvad mõisa peahoones vallamaja, postkontor ja raamatukogu.
Mõisa suurus.
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 6 ja 1/1 adramaad, sellele allus 274 mees- ja 254 naishinge. Aastal 1757 oli adramaid 6 ja 1/2. Aastal 1734 oli mõisal adramaid 4 ja 1/4, seis oli sama aastail 1688 ja 1641. Aastal 1832 oli mõisal adramaid 7 ja 13/20, aastal 1881 aga 4 ja 11/80, lisaks veel 8 ja 70/80 adramaad mõisale kuuluvate talude koosseisus.
Karjamõisad.
Aastal 1816 kuulus mõisale kolm karjamõisa: "Kipsche", "Ruhne" ja "Jehkus".
Mõisaansambel.
Härrastemaja on barokne poolkelpkatusega hoone. Algselt oli see ühekorruseline, kuid nõukogude perioodil ehitati tõllaringipoolsesse külge teine korrus. Peahoone esiküljel asub ka nelja sambaga portikus, mida on nõukogude ajal parandatud. Kõrvalhoonetest on säilinud XVIII sajandist pärit tüse barokne ait ja raskepärane kaaristuga magasiait. Mõisasüdamesse on ehitatud mitmeid uusi hooneid.
Mõisapargis asub tiik, millel asuv saareke kannab nime Armastuse saar. Mõisakompleksi hoonetes on näitus Sēļi mõisast ja teistest ümbruskonna mõisatest kogutud portselankujukestest ja muudest kunstiteostest.
Košķele mõis

Košķele mõis (saksa keeles "Osthof", varem "Ostrominsky", läti keeles "Košķeles muiža") oli rüütlimõis Liivimaal Volmari kreisis Väike-Salatsi kihelkonnas. Praegu asub Lätis Valmiera piirkonnas Vecate vallas Košķeles.
Ajalugu.
Aastal 1585 andis Poola kuningas Stefan Batory selle mõisa Ostrominsky-nimelisele isikule. Aastal 1632 kinkis Rootsi kuningas Gustav II Adolf mõisa Carl Gustaf Koskullile, kes kaotas selle aga mõisade reduktsiooni käigus. Jelizaveta Petrovna andis selle Karl von Sieversile kasutada, tolle lapsed ostsid mõisa aga aastal 1805 oma sugulase Jacob Johann von Sieversi tarbeks.
Aastal 1865 ostis mõisa paruness von Fölkersahm. Toona muudeti ka mõisa saksakeelne nimi Osthofiks. Aastal 1872 ostis mõisa Carl von Mensenkampff. Aastal 1878 ta suri ja tema lesk ning lapsed pärisid mõisa. Aasta hiljem ostis neilt mõisa Ernst von Mensenkampff.
Mõisa suurus.
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 8 ja 1/2 adramaad, sellele allus 365 mees- ning 442 naishinge. Aastal 1757 oli adramaid 8 ja 1/8. Aastal 1734 oli mõisal adramaid 6 ja 3/4, aastal 1688 aga kaheksateist. Aastal 1641 oli mõisa suurus 3 ja 3/4 adramaad. Aastal 1832 oli mõisal adramaid kaheksa, aastal 1881 aga 2 ja 12/80, lisaks veel 9 ja 5/80 adramaad maad mõisale alluvate talude koosseisus.
Karjamõisad.
Aastal 1816 kuulus mõisale üks karjamõis: "Johannenhof" või "Rudek".
Lihula rahvaülikool

MTÜ Lihula Rahvaülikool on rahvaülikool Pärnu maakonnas Lihula linnas aadressil Linnuse tee 1.
Õppeasutus asutati 14. septembril 1997.
Taritu rahvamaja

Taritu rahvamaja on rahvamaja Saare maakonnas Saaremaa vallas Taritu külas. Rahvamaja juhataja on Aili Salong.
Rahvamaja tegutses kaua aega majas, mille oli 1928. aastal ehitanud haridusselts Ärataja. Tänapäeval tegutseb rahvamaja endise Taritu kooli hoones.
Tornimäe rahvamaja

Tornimäe rahvamaja on rahvamaja Saare maakonnas Saaremaa vallas Tornimäe külas. Rahvamaja juhataja on Brenda Holt.
Valjala rahvamaja

Valjala rahvamaja on rahvamaja Saare maakonnas Saaremaa vallas Valjala asulas. Rahvamaja juhataja on Anneli Kaljuste.
Rahvamaja avati 1950. Rahvamaja ehitati Herman Kuningi eestvõttel.
Kärla rahvamaja

Kärla rahvamaja on rahvamaja Saare maakonnas Saaremaa vallas Kärla asulas. Rahvamaja juhataja on Virge Varilepp.
Gruusia Kultuuriseltside Maja Eestis

Gruusia Kultuuriseltside Maja Eestis on Eesti grusiine ühendav katusorganisatsioon.
Liikmed:
Huvialakool Shart

Huvialakool Shart on huvikool Pärnus aadressil Roheline tänav 1b Nooruse Maja. Kooli haldab MTÜ Jumbo. 
Huvikool asutati 1998. aastal. ning kooli asutaja ja direktor on Silva Heinla.&lt;br&gt;
SHART kasvas välja Pärnu rajooni kultuurimaja laste näiteringist.
Huvikoolis tegutsevad lasteteater, noorte teatristuudio, tantsu- ja muusikaringid ning eelkool. &lt;br&gt;
Alates 2002. aastast korraldab huvikooli juht Silva Heinla Nooruse Majas miniteatrite päeva, kus osalevad lühilavastustega Pärnu ja Pärnumaa kooliteatrid ning laste näiteringid. 2023. aasta aprillis võttis miniteatrite päevast osa 150 teatrihuvilist õpilast. Sündmuse heaks koostööpartneriks on Pärnu Endla teater.
Kirikulaadid

Kirikulaadid on keskaja muusikateoorias laadisüsteem, mis põhineb rooma filosoofi Boëthiuse viies raamatus "De institutione musicae" kirjeldatud vanakreeka laadisüsteemil ja Ptolemaiose transpositsiooniskaaladel. Boëthius on seda süsteemi kirjeldanud aga ekslikult ning seetõttu ei lange kreeka ja hilisem euroopa laadisüsteem kokku. Vanakreeka laade loetakse ülalt alla, mitte alt üles nagu keskaegseid laade. 
Keskajal kasutati Vanast-Kreekast üle võetud helirida, mille alumiseks noodiks on A (hiljem G, tähistatuna kreeka tähega gamma) ning ülemiseks a'. Selle rea piires moodustub kaheksa laadi ("modus", "tonus"; kaheksa laadi süsteem "octoechos"). Need pole aga muusikast lahutatud heliread tänapäevases mõistes, vaid ühtlasi meloodiamudelid. Laad määras meloodia liikumise põhikarakteri ja tüüpilised meloodiakäigud. Laadi määrab tema põhiline ulatus ("ambitus") ning kaks tugiheli. 
Kaheksa kirikulaadi ehitatakse üles neljalt põhihelilt (D (dooria), E (früügia), F (lüüdia), G (miksolüüdia)) ja saadakse seega neli põhi- (ehk autentset) laadi ning neli kõrval- (ehk plagaalset) laadi. 
Keskaegsetes helilaadides ei ole loomulikku mažoori ja loomulikku minoori. Need kujunesid rahvamuusikas ja vararenessansi mitmehäälsuses ning võeti muusikateoorias kasutusele 16. sajandil. Keskaegsed laadid ei tunne ka helide kõrgendusi ega madaldusi. Ainus muutuv heli on b, mis esineb ka madaldusega. 
Keskaegset laadistruktuuri on selgemalt kirjeldanud Hermannus Contractus oma traktaadis "Musica". Ta jagab kasutatava kahe oktavi ulatusega helirea neljaks tetrahordiks, mis osaliselt kattuvad, korraldades niiviisi kõige paremini kvardi-, kvindi- ja oktaviruumi. Kõik tetrahordid on sama intervallilise ehitusega (toon - pooltoon - toon). Üksikute lülide sarnane struktuur sai ka Guido Arezzost heksahordilise solmisatsioonisüsteemi aluseks.
Polükristalliline räni

Polükristalliline räni, mida nimetatakse ka polüräniks, on materjal, mis koosneb väikestest ränikristallidest. See erineb monokristallilisest ränist, mida kasutatakse mikroelektroonikas, ja amorfsest ränist, mida saab kasutada väga õhukese kihina näiteks kiletransistorides ja päikeseelementides.
Polükristalliline räni on pooljuhttehnoloogia peamine materjal. Seda tuntakse ka kui päikeseräni (ingl "solar silicon"), sest selle oluline kasutusvaldkond on päikesepaneelid. Päikeseelementide tootmiseks läheb vaja väga puhast polüräni. Selle saamiseks on mitmeid kulukaid ja energiamahukaid menetlusi. Tänapäeval kasutatakse polükristallilise räni tootmisel lähtematerjalina peamiselt tehislikult valmistatud monosilaani formula_1, millest mitmeastmelises lagundamis- ja puhastamisprotsessis saadakse polükristalliline räni:
formula_2
Nii saadud räni puhtusaste on vähemalt 99,99%.
Niels Ryberg Finsen

Niels Ryberg Finsen (15. detsember 1860 Tórshavn – 24. september 1904 Kopenhaagen) oli Fääri saartelt pärit Taani arstiteadlane.
Tema vanemad olid islandi päritolu. Tema isa Hannes Finsen oli jurist, kes oli Fääri saarte parlamendi liige ja hiljem Taani valitsuse esindaja ("amtmand") Fääri saartel. Nielsi vennast Olaf Finsenist sai farmatseut ja Tórshavni esimene linnapea, teisest vennast Vilhelm Hannes Finsenist postitegelane ja kirjastaja.
Õpingud ja valgusravi uuringud.
Niels õppis esialgu sünnilinnas, kuid 1874. aastal saadeti ta Taanisse Herlufsholmi internaatkooli, kus õppis ka ta vend Olaf. Niels ei olnud eriti silmapaistev õpilane ning seetõttu saadeti ta 1876. aastal Islandile Reykjavíki vanimasse gümnaasiumi Menntaskólinn í Reykjavík, kus oli õppinud ka tema isa. Seal edenesid tema õpingud märgatavalt paremini.
Aastal 1882 asus Niels Finsen Kopenhaageni ülikooli arstiteadust õppima ja lõpetas ülikooli 1890. aastal. Viletsa tervise tõttu ei saanudki ta arstina tööle asuda ja temast sai ülikoolis prosektor. Aastal 1898 sai ta professori aunimetuse.
Niels Finsen uuris eelkõige valguse rakendamist mitmesuguste haiguste ennetamises ja ravis. Valguse toimet hakkas ta uurima seetõttu, et põdes ise juba 23-aastaselt kroonilist südame- ja maksahaigust, mis põhjustas muu hulgas vesitõbe, hingamisraskusi ja väsimust, ning ta püüdis päikese käes oma hädadele leevendust leida. Tema haigus osutus hiljem Picki tõveks. Hiljem tegeles ta peamiselt nahahaiguste ning eriti nahatuberkuloosi "lupus vulgaris"'e ravi uurimisega, kuid katsetas valgusravi ka muu hulgas rõugete ravimisel.
Aastal 1896 asutati valgusravi instituut ja Niels Finsenist sai selle esimene direktor. Hiljem ühines instituut Kopenhaageni ülikooli haiglaga ja sellest sai peamiselt proteolüüsiga tegelev vähiuuringute keskus.
Tunnustus.
Aastal 1899 sai Niels Finsen Dannebrogi ordu rüütliks.
Aastal 1903 sai ta oma tegevuse eest valgusravi vallas Nobeli füsioloogia- või meditsiiniauhinna. Ta on siiani ainuke Fääri saartelt pärit Nobeli auhinna saaja.
Mälestuse jäädvustamine.
Niels Ryberg Finseni auks nimetati Kopenhaageni ülikooli haigla vähiuuringute labor Finseni laboriks. 
Üks Tórshavni peatänavaid kannab tema nime. Kopenhaagenisse püstitati 1909. aastal Rudolph Tegneri valmistatud Finseni skulptuur.
1983. aastal andis Fääri saarte post välja Niels Ryberg Finseni pildiga postmargi.
Eusebio (eesnimi)

Eusebio või Eusébio on mehenimi.
Pinkly Smooth

Pinkly Smooth oli Ameerika Ühendriikide "metal"-ansambel.
Ansambel tuli kokku 2001. aastal Californias ning tegutses kuni solist Jimmy Sullivani surmani 2009. aastal.
Pingestabilisaator

Pingestabilisaator on elektroonikalülitus, mille väljundpinge püsib etteantud vahemikus sõltumata sellest, kas muutub stabilisaatori sisendpinge või koormustakistus. Sisendpinge muutus võib olla tingitud võrgupinge kõikumisest või patareipinge alanemisest.
Pingestabilisaatorite põhiliigid.
Pingestabilisaatorid jagunevad reguleerimisviisilt kahte põhiliiki:
Impulss-stabilisaatorite põhieelis lineaarstabilisaatori ees on suur kasutegur, oluliseks puuduseks aga kõrgsagedusliku ümberlülitamisega kaasnevad elektromagnethäired, mille tõkestamine nõuab lisameetmeid.
Lineaarstabilisaatoreina kasutatakse integraallülitustena valmistatud komponente. Impulss-stabilisaatorid kuuluvad enamasti impulsstoiteallika koosseisu.
Pingestabilisaatorite põhiparameetrid.
Stabiliseerimistegur näitab, mitu korda on väljundpinge suhteline muutus väiksem sisendpinge suhtelisest muutusest:
formula_1
kus "U"S ja "U"V on vastavalt stabilisaatori sisend- ja väljundpinge ning ∆"U"S ja ∆"U"V sisendpingemuutus ja väljundpingemuutus.
Väljundtakistus iseloomustab stabilisaatori võimet hoida väljundpinge püsivana koormusvoolu muutumisel ning väljendub stabilisaatori väljundpingemuutuse ∆"U"V ja seda põhjustava väljundvoolumuutuse ∆"I"V jagatisena:
formula_2
Kasutegur on stabilisaatorist tarbitava võimsuse "P"V ja selle sisendisse saabuva võimsuse "P"S suhe:
formula_3
Lineaarstabilisaatori kasutegur on 50% ringis, impulss-stabilisaatoril võib see tegur ületada 90%.
Uuga pank

Uuga pank on pank Põhja-Eesti klindi Lääne-Harju klindilõigus; halduslikult Harju maakonnas Paldiski lähedal.
Pank asub Paldiski ja Pakri pankade vahel.
Panga pikkus on u 2 km ja kõrgus kuni 20 m. Lõunaosas on pank Ölandi tüüpi ehk siis üksnes lubjakivis, keskosas paljandub selle all Leetse kihistu glaukoniitliivakivi, nii et klint on seal Väike-Pakri tüüpi. Panga põhjatipus ilmub Pakri tüüpi klint, kui liivakivi all hakkab paljanduma diktüoneemaargilliit.
Pank on nime saanud selle kohal asunud endiselt Uuga külalt.
Leetse pank

Leetse pank on pank Põhja-Eesti klindi Lääne-Harju klindilõigus Pakri poolsaarel; halduslikult Harju maakonnas.
Panga pikkus on u 8 km ja kõrgus 15–20 m. Pank on Leetse kihistu stratotüübiks. 
Pank algab Pakri joa lähistel paigas, kus ühtne pangaaastang kaheks jaguneb. See jääb Pakri panga ja Lahepere panga vahele. 
Ülemised 10 meetrit moodustavad erinevad Kesk-Ordoviitsiumi lubjakivid, selle all on Leetse kihistu glaukoniiti sisaldavad liivakivid (kihistu ülemises osas moodustavad kaks kihti siiski ka mergel ja lubjakivi). Allpool on 40 cm Varangu kihistu savi ja panga alumises osas paljanduvad Türisalu kihistu kildad.
Lahepere pank

Lahepere pank on pank Põhja-Eesti klindi Lääne-Harju klindilõigus; halduslikult Harju maakonnas.
Panga pikkus on u 1,5 km ja kõrgus 10–15 m. Sellelt langevad Valli juga, Põllküla juga ja Kersalu juga.
Pank on Toila kihistu Lahepera kihistiku stratotüüp. See on suures osas mattunud, Paljandi ülemised kaks meetrit moodustavad Väo kihistu lubjakivid, selle all on 30 cm Aseri lademe ooididega savikat lubjakivi. Veel allpool on 35 cm Pakri kihistu suure lubjasisaldusega liivakivi. Selle all on 40 cm Lahepera kihistiku glaukoniiti sisaldav lubjakivi, veel allpool 60 cm Tõlinõmme kihistiku sinakashalli savikas lubjakivi. Järgneb Saka ja Päite kihistike paksukihilist glaukoniiditerakestega lubjakivi. Panga alumise osa moodustab Leetse kihistu liivakivi.
Laulasmaa pank

Laulasmaa pank (ka: "Tornimäe pank") on pank Põhja-Eesti klindi Lääne-Harju klindilõigus Laulasmaa klindipoolsaarel; halduslikult Harju maakonnas.
Pank ääristab 2,5 km pikkust Laulasmaa klindipoolsaart; panga kõrgus on 30–35 m üle merepinna. Panga kirdenõlvalt langeb Keila juga. Tegemist on Pakri tüüpi astanguga, mille jalamiks on Kambriumi liivakivid. Panga jalamil asuv mets on ebatüüpiliselt männik.
Laulasmaa panga serval paikneb ohvrikivina kasutusel olnud Aidakivi.
Lohusalu pank

Lohusalu pank on pank Põhja-Eesti klindi Lääne-Harju klindilõigus Lohusalu poolsaare põhjaosas; halduslikult Harju maakonnas Lääne-Harju vallas. Pank moodustab Lohusalu klindisaare, mille põhjaservas on lauge ja osaliselt mattunud astang. 
Panga lael asub Lohusalu Katusekivi.
Suurupi pank

Suurupi pank on pank Põhja-Eesti klindi Lääne-Harju klindilõigus Suurupi poolsaare põhjaosas; halduslikult Harju maakonnas Harku vallas.
Panga kõrgus on kuni 40 m üle merepinna. Pangal asub Suurupi ülemine tuletorn. Pangapealsel avaneb Lasnamäe lademesse kuuluv lubjakivi..
Suurupi panga kohal on klint Suurupi tüüpi, ehk siis paekalda all on Kambriumi liivakividest terrass, mis on kohati järsk ja murrutatud ning kannab nime Ninamaa pank.
Suurupi panga lõik tuletornist 200-300 meetrit lääne pool on Suurupi kihistiku stratotüübiks. Seal paljandub ligi 2 meetrit paekivi. Ülemised 1,1 meetrit moodustab Malla kihistiku ooididega lubjakivi, selle all on 20 cm Osmussaare kihistiku suure pruunide götiitsete ooididega lubjakivi, selle all on aga Suurupi kihistiku monoliitne suure liivasisaldusega lubjakivi. Alumised 30 cm moodustavad Tõlinõmme kihistiku savikas lubjakivi ja mergel.
Toompea pank

Toompea pank (muinaseestlaste Härjänpää) on Põhja-Eesti klindi Tallinna klindilõigus asuv pank; halduslikult Tallinnas.
Pank on geoloogiliselt klindisaar, moodustades saarlava, mille läbimõõt on umbes 0,5 km ja kõrgus kuni 48 m.
Etümoloogia.
Toompea panga muistsete eestlaste poolt pruugitav nimi võis olla "Härjapea" ehk "Härjänpää" (mille järgi sai nime ka lähedal voolanud Härjapea jõgi). Kaudselt kinnitab seda ka Taani hindamisraamatus esinev Harju kirjapilt "Hæriæ" ehk "Härjä". Kaugelt vaadates olevat Toompea ning Tõnismägi meenutanud härja selga. 
Keskajast pärinev nimi "Toompea" tuletub saksakeelsest sõnast "Domberg", mis tähendab katedraalimäge.
Mütoloogia.
Eesti rahvuseepos käsitab Toompead Kalevipoja isa Kalevi kalmukünkana. Pärimuse järgi mattis mehe naine Linda ta sinna maha. Ta kandis mehe hauale palju kive, millest olevat tekkinudki Toompea mägi.
Sümboolsus.
Klindi saarlava on olnud nii muistne ohvri- ja pühitsuspaik kui ka Eestimaa hertsogiriigi, Eestimaa kubermangu ning Eesti Vabariigi võimukants. Seal on erinevatel aegadel asunud linnus, kindlus, loss ning nüüdne parlamendihoone. Toompea kui üla-linna tähendusrikkust esindavad erinevates kultuurilistes mõõtmetes ehitistena Pikk Hermann, Neeva Aleksandri peakirik ja "Domus Mariana".
Lasnamäe pank

Lasnamäe pank on pank Põhja-Eesti klindi Tallinna klindilõigus.
Pank on geoloogiliselt u 6 km pikkust Lasnamäe klindipoolsaart ääristav osa. Panga suurim kõrgus on 52,6 m.
Vällamäe soo

Vällamäe soo on soo Võru maakonnas.
Soos on Eesti kõige tüsedam turbalasund – üle 17 m.
Iru pank

Iru pank on pank Põhja-Eesti klindi Tallinna klindilõigus.
Panka eraldab Lasnamäe pangast Pirita org.
Viimsi pank

Viimsi pank on pank Põhja-Eesti klindi Tallinna klindilõigus Viimsi poolsaare keskosas.
Pank on geoloogiliselt klindisaar, mille pindala on 2 km2. Panga kõrgus on kuni 20 m.
Kallavere pank

Kallavere pank on pank Põhja-Eesti klindi Ida-Harju klindilõigus; halduslikult Harju maakonnas.
Pank ääristab osa Kallavere-Ülgase klindipoolsaarest.
Ülgase pank

Ülgase pank (ka Ülgase paekallas) on pank Põhja-Eesti klindi Ida-Harju klindilõigus; halduslikult Harju maakonnas.
Pank ääristab osa Kallavere-Ülgase klindipoolsaarest. 
Ülgase pank on 24-26 meetrit kõrge, absoluutne kõrgus panga serval on 46-47 meetrit. Panga kõige kõrgemat osa kutsutakse Hõbemäeks. Ajalooliselt oli mägi muistsete eestlaste ohverdamispaik. Panga põhjaküljel asus Eesti kõige vanem fosforiidikaevandus - Ülgase fosforiidikaevandus.
Pank asub Ülgase looduskaitsealal.
Kaberla-Valkla pank

Kaberla-Valkla pank on pank Põhja-Eesti klindi Ida-Harju klindilõigus; halduslikult Harju maakonnas.
Pank ääristab üle 6 km laiust ja u 5 km pikkust Kaberla-Valkla klindipoolsaart.
Mäepea pank

Mäepea pank on pank Põhja-Eesti klindi Ida-Harju klindilõigus; halduslikult Harju maakonnas.
Pank ääristab Mäepea klindineemikut. Panga kõrgus on kuni 15 m.
Muuksi pank

Muuksi pank on pank Põhja-Eesti klindil Muuksi klindineemikul.
Panga pikkus on u 5 km.
Oglala Lakota maakond

Oglala Lakota maakond ("Oglala Lakota County") on maakond USA-s Lõuna-Dakota osariigis. Geograafilised koordinaadid on 43°33' N, 102°55' W.
Maakonna puudub oma halduskeskus. Selleks on naabermaakonna Fall Riveri maakonna halduskeskus Hot Springs.
Maakonna pindala on 5431 km². Veepindala on 7 km².
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 13 586. Aastal 2000 oli elanikke 12 466. 
Maakond paikneb täielikult Pine Ridge'i indiaanlaste reservaadi alal.
Maakond on sissetulekult elaniku kohta USA vaeseim.
Ajalugu.
Ogala Lakota maakond moodustati 1875. aastal Dakota Territooriumi koosseisus. See on saanud nime lakotade alamhõimu oglalade järgi. 2015. aasta märtsini oli maakonna nimi Shannoni maakond.
1890. aastal leidis maakonnas aset Wounded Knee veresaun.
Johannes Riimann

Johannes Riimann (16. märts 1895 Pärdi talu, Epra küla, Vastemõisa vald – 1935) oli oma eluajal pikim eestlane (218 cm)..
Genesee maakond (New York)

Genesee maakond ("Genesee County") on maakond USA-s New Yorgi osariigi lääneosas. 
Maakonna halduskeskus on Batavia. 
Maakonna pindala on 1282 km². Veepindala on 3 km². 
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 60 079. Aastal 2000 oli elanike arv 60 370. 
Ajalugu.
Genesee maakond moodustati 30. märtsil 1802 Ontario maakonna osast.
Genesee maakond

Genesee maakond ("Genesee County") on maakond USA-s Michigani osariigis.
Maakonna halduskeskus ja suurim linn on Flint.
Maakonna pindala on 1682 km². Veepindala on 25 km².
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 425 790. Aastal 2000 oli elanike arv 436 141.
Ajalugu.
Genesee maakond moodustati 28. märtsil 1835. aastal Lapeeri, Saginawi ja Shiawassee maakonna osadest. Maakond on saanud nime New Yorgi osariigis asunud Genesee maakonna järgi. Geneka keeles tähendab Genesee kaunist orgu.
Wichita maakond (Kansas)

Wichita maakond on maakond Ameerika Ühendriikides Kansase osariigis.
2010. aastal elas maakonnas 2234 inimest. Maakonna keskus ja suurim linn on Leoti (1475 elanikku). 
Maakonna pindala on 1861 km². Veepindala on 0 km²
Ajalugu.
Wichita maakond moodustati 6. märtsil 1873. aastal.
Leoti

Leoti on linn Ameerika Ühendriikides Kansase osariigis, Wichita maakonna halduskeskus.
Linn asutati 1885. aastal.
Marienthal

Marienthal on asula Ameerika Ühendriikides Kansase osariigis Wichita maakonnas.
18. märtsil 1802. aastal avati asulas postkontor.
Yorktowni piiramine

Yorktowni piiramine oli Ameerika iseseisvussõja käigus, 19. oktoobril 1781. aastal Ameerika Ühendriikide kontinentaalarmee ja Prantsuse armee otsustav võit Suurbritannia kuningriigi vägede vahel toimunud Yorktowni linna juures. 
Ameeriklaste vägesid juhtis George Washington ja Prantsuse armeed krahv de Rochambeau, Briti armeed juhtis lord Cornwallis. See oli viimane suurem maalahing Ameerika iseseisvussõjas Põhja-Ameerikas. Cornwallise ja tema armee allaandmine sundis Suurbritannia kuningriigi valitsust alustama rahuläbirääkimisi.
Patkuli trepi paljand

Patkuli trepi paljand on paljand Harju maakonnas Tallinnas Kesklinna linnaosas Toompea loodeserval. Paljand on arvele võetud ürglooduse objektina.
Toompea paljand

Toompea paljand on paljand Harju maakonnas Tallinna Kesklinna linnaosas Toompea läänenõlval. Paljand on arvele võetud ürglooduse objektina.
Garub

Garub on endine asula Namiibias ǁKarasi piirkonnas.
Garub asub Lüderitzi ja Ausi vahel, viljaka allika lähedal Namibi kõrbes.
Garub oli tähtis vee tankla Lüderitzi-Seenheimi vahelisel raudteeliinil. Hilisem ajal oli Garub teemandimaardla. Pärast Esimest maailmasõda elab seal palju namiibia metsikuid hobuseid.
Tänapäeval asub Garubis üksnes endine raudteejaam.
Varangu paljand

Varangu paljand on paljand Selja jõe ürgoru vasakul kaldal; halduslikult Lääne-Viru maakonnas Haljala vallas Varangu asulas. Paljand on arvele võetud ürglooduse objektina.
Türisalu paljand

Türisalu paljand on paljand Türisalu paekalda astangul; halduslikult Harju maakonnas Harku vallas Türisalu küla lähedal. Paljand on arvele võetud ürglooduse objektina.
Toolse paljand

Toolse paljand on paljand Toolse jõe orus; halduslikult Lääne-Viru maakonnas Viru-Nigula vallas.
Paljand on arvele võetud ürglooduse objektina.
Tiskre paljand

Tiskre paljand on paljand Rannamõisa pangal. Ta asub halduslikult Harjumaal Tabasalus. Paljand on arvele võetud ürglooduse objektina.
Grytviken

Grytviken on Lõuna-Georgia ja Lõuna-Sandwichi saarte keskus ja ainus asula. Asub Lõuna-Georgia saarel.
Grytviken rajati 16. novembril 1904. aastal vaalapüügijaamana. 1913. aastal rajati kirik ja 1930 elas linnas 1200 elanikku. Falklandi sõja ajal okupeerisid Grytvikeni Argentina väed. 
3. oktoobril 1913 sündis Grytvikenis esimene inimene ja seega esimene inimene, kes on sündinud lõunapolaaraladel.
Viimase 60 aastaga on linna elanikkond dramaatiliselt vähenenud, kuna 1966. aastal suleti vaalapüügijaam. Tänapäeval elab Grytvikenis alaliselt kaks elanikku.
Veera Pärsimägi

Veera Pärsimägi (neiuna Dveira Lipgorsky; 2. aprill 1893 Tšernigiv – 2. oktoober 1981 Tartu) oli juudi rahvusest Eesti arst.
Ta lõpetas Tšernigivis gümnaasiumi ja astus aastal 1912 eriloaga (kuna tollal polnud naiste õppimine ülikoolides lubatud) õppima Harkovi Arstiteaduse Instituuti, mille lõpetas aastal 1917 arsti astme väärilisena.
Esimese maailmasõja ajal töötas ta arstina rinnetel ja sõjaväehospitalis Voronežis, kus tutvus oma abikaasaga. Aastal 1921 opteerus ta abikaasaga Eestisse, kus ta omandas eesti keele ja kodakondsuse. Aastatel 1924–1925 töötas ta asndusarstina (dr. Robert Lattiku viibimise ajal täiendusel Viinis), hiljem oli Valgas sise- ja lastearst. Aastatel 1929–1930 läbis ta Riias stomatoloogilised kursused ja töötas seejärel aastatel 1930–1941 Nõmmel erapraktiseeriva stomatoloogina. Aastatel 1941–1944 ta ei töötanud ja teda ähvardasid Saksa repressioonid, kuid eestlastest sõprade (dr. Boris Voogase ja dr. Paul Tease) abil õnnestus tal ennast varjata kogu Saksa okupatsiooni aja. Aastal 1944 asus ta tööle Nõmme polikliiniku jaoskonnaarstina ja kiirabijaama arstina, aastal 1965 jäi ta pensionile.
Dr. Veera Pärsimägi suri aastal 1981 Tartus ja ta on maetud .
Isiklikku.
Tema abikaasa Manivald Pärsimägi oli apteeker; neil oli kaks tütart: Olga ja Aino (1927–1972). Olga, samuti Olga abikaasa Karl Lust olid arstid, Aino abikaasa oli kirjanik Villem Gross; abikaasa vend Karl Pärsimägi oli kunstnik.
Lida (Nevada)

Lida on kummituslinn Ameerika Ühendriikides Nevada osariigis Esmeralda maakonnas. Asub umbes 28 kilomeetrit California osariigi piirist idas maantee Nevada State Route 266 ääres.
Lida kaotas suurema osa oma elanikkonnast pärast kaevanduse sulgemist.
Aleksander Igonin

Aleksander Igonin (22. oktoober 1939 Leningrad – 3. november 2013 Tallinn) oli Eesti kunstnik
Ta elas 1945. aastast alates Tallinnas. Elu teises pooles elas ta Kohtla-Järvel. 
Ta lõpetas 1957. aastal Tallinna 19. Keskkooli. Aastatel 1957–1958 teenis Nõukogude relvajõududes Severomorskis. Aastatel 1961–1967 õppis ta Eesti Riiklikus Kunstiinstituudis ühel kursusel Jüri Arraku ja Peeter Mudistiga; tema juhendaja oli Johannes Võerahansu. 
Pärast instituudi lõpetamist 1967. aastal läks ta vabal tahtel tööle Kohtla-Järve Internaatkooli joonistusõpetajaks. 1970. aastal töötas ta Kohtla-Järve Laste Kunstikoolis. Aastatel 1985–1995 oli ta Kohtla-Järve linna peakunstnik. Alates 1997. aastast töötas ta Jõhvi ja Kohtla-Järve kunstikoolis.
2009. aastal diagnoositi kunstnikul glaukoom ning tehti neli operatsiooni. Elu lõpus ei näinud ta enam nii hästi, kuid suutis siiski joonistada. 
Looming.
Põhiliselt maalis ta loodust, inimeste portreid, lilli, natüürmorte ning akte õlis ja pastellis.
Näituseid.
Tema tööd on olnud näitustel Venemaal, Lätis, Leedus, Soomes, Saksamaal, aga ka paljudes Eesti linnades. 
Isiklikku.
Tema isa oli kunstnik Ivan Igonin.
Esmeralda maakond

Esmeralda maakond ("Esmeralda County") on maakond USA-s Nevada osariigi lääneosas. Geograafilised koordinaadid on 37°55' N, 118°52' W.
Maakonna halduskeskus on Goldfield.
Maakonna pindala on 9295 km². Veepindala on 19 km². See on pindalalt tagantpoolt neljas maakond Nevadas.
Elanike arv on 2016. aasta seisuga arvestuslikult 790. 2010. aasta rahvaloenduse kohaselt oli elanikke 783. See on elanike arvult osariigi väikseim maakond. Asustustihedus on 0,08 in/km², millega on see Texase osariigis asuva Lovingi maakonna järel kõige väiksema asustustihedusega maakond USA põhiosas.
Ajalugu.
Esmeralda maakond moodustati 21. aprillil 1861, see on üks Nevada esialgsetest maakondadest. "Esmeralda" tuleneb hispaaniakeelsest sõnast, mis tähendab smaragdi.
Esmeralda maakonna kogupindala vähenes rohkem kui poole võrra, mil osa selle territooriumist moodustati 16. veebruaril 1864 Nye maakond.
Esmeralda maakonnal on olnud kolm halduskeskust: Aurora (kuni 1883. aastani), Hawthorne (aastatel 1883–1907) ja 1907. aastast on maakonna keskus Goldfield.
20. sajandi kullapalaviku ajal rajati mitu kaevanduslinna. 1910. aastaks olid maavarad ammendatud ning maakonna majanduslik õitseng ja elanike arv hakkasid vähenema.
Kaitsealad.
USA Ajalooliste Paikade Riikliku Registrisse on kantud Esmeralda maakonnas üks objekt: maakonna kohtumaja Goldfieldis.
Hardluck

Hardluck on kummituslinn Ameerika Ühendriikides Nevada osariigis Esmeralda maakonnas.
Hardluckis asus kullakaevandus 1897. aastast kuni Teise maailmasõjani. Linna tõmbekeskuseks on Hard Luck Castle.
Dyer (Nevada)

Dyer on asula Ameerika Ühendriikides Nevada osariigis Esmeralda maakonnas. See paikneb State Route 264 ääres California piiri lähedal Fish Lake'i orus. Dyer asub 1490 meetri kõrgusel üle merepinna.
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse andmetel 259.
Seal asuvad bensiinijaam, postkontor, kauplus ja lennuväli.
Taani keskkonnaministeerium

Taani Keskkonnaministeerium (taani keeles: "Miljøministeriet") on Taani ministeerium, mis vastutab Taani keskkonnakaitse ning -planeerimise administratiivsete ja uurimuslike ülesannete eest. Taani keskkonnaministeerium korraldab keskkonnapoliitikat riiklikul tasemel, regionaalsel ja kohalikul tasemel on vastutus delegeeritud kohalikele omavalitsustele.
Ajalugu.
Keskkonnaministeerium loodi 1971. aastal, selle esiagne nimi tähendas "Keskkonnareostuse vastu võitlemise ministeerium" (taani keeles: "Ministeriet for Forureningsbekæmpelse"), praegune nimi võeti kasutusele aastal 1973. 
Ministeeriumi struktuur.
Taani Keskkonnaministeeriumi juhib keskkonnaminister. Praegune keskkonnaminister on alates 2014. aastast Kirsten Brosbøl.
Ministeerium koosneb kolmest agentuurist ja mitmest iseseisvast keskkonnakeskusest, mis asuvad riigi eri osades. Ministeeriumiga on seotud ka üks iseseisev appellatsiooninõukogu.
Ministeerium annab tööd rohkem kui 2500 inimesele.
Palmetto (Nevada)

Palmetto on mahajäetud kummituslinn USA-s Nevada osariigis Esmeralda maakonnas.
Palmetto asutati 1866. aastal, kui avastati hõbe.
Aasta pärast linn hüljati, kuid 1906. aastal asustati linn taas ning linnas avati taas kaevandus ja tööd alustasid mitmed ettevõtted. Kuid seda vaid paar kuud, kui linna elanikud jätsid Palmetto maha ja asusid elama Blairi.
Samasugune katse linn taasasutada kukkus läbi 1920. aastal.
Tänapäeval on säilinud mõnede hoonete varemed.
Coaldale

Coaldale on mitme asula nimi USA-s ja Kanadas:
Mileva Marić

Mileva Marić (serbia keeles "Милева Марић"; 19. detsember 1875 – 4. august 1948) oli serbia füüsik ja teadlane, Albert Einsteini kaasüliõpilane Zürichi Kõrgemas Tehnikakoolis ja hiljem tema abikaasa.
17-aastaselt asus Albert Einstein õppima Zürichi Kõrgemasse Tehnikakooli (ETH) matemaatika ja füüsika erialale. Üks tema viiest kursusekaaslasest oli serblanna Mileva Marić. Õpingute jooksul armusid nad teineteisesse ja abiellusid 1903. aastal. Neil sündis kolm last, kaks poega ja üks tütar. Abielu lahutati 1919. aastal pärast viieaastast lahuselu.
On väidetud, et Mileva Marić on vähemalt osaliselt oma mehe 1905. aastal avaldatud teoste kaasautor. Siiski pole füüsikaajaloolased leidnud kindlaid tõendeid selle kohta, et ta oleks oma mehe teadustöösse olulist kaastööd teinud.
Taani keskkonnaminister

Taani keskkonnaminister on Taani Keskkonnaministeeriumi juht.
Coaldale (Colorado)

Coaldale on rahvaloendustel arvestatav kohaliku võimuorganita asula (census-designated place) USA-s Colorado osariigis Fremonti maakonnas. 
Coaldale asub 6552 jala (1997 meetri) kõrgusel üle merepinna.
Rockvale

Rockvale on linn USA-s Colorado osariigis Fremonti maakonnas. 
Rockvale'i asutati 1863 ning 1880 avastati seal kivisüsi. Asula sai 30. september 1886 linna õigused. Tippajal elas linnas umbes 1500 inimest.
Kolga pank

Kolga pank on pank Põhja-Eesti klindi Lahemaa klindilõigus.
Pank ääristab Kolga klindineemikut.
Kolgaküla pank

Kolgaküla pank on pank Põhja-Eesti klindi Lahemaa klindilõigus.
Pank ääristab 6 km pikkust ja 2 km laiust Kolgaküla klindipoolsaart.
Ilumäe pank

Ilumäe pank on pank Põhja-Eesti klindi Lahemaa klindilõigus.
Pank ääristab Ilumäe klindipoolsaart.
Sagadi pank

Sagadi pank on pank Põhja-Eesti klindi Lääne-Viru klindilõigus.
Pank ääristab Sagadi klindiplatood. Pangast mereni on u 6 km.
Vihula pank

Vihula pank on pank Põhja-Eesti klindi Lääne-Viru klindilõigus.
Pank ääristab Vihula klindilahte.
TM

TM on lühend, mis võib tähendada järgmist:
Bjarke Ingels

Bjarke Bundgaard Ingels (sündinud 2. oktoobril 1974 Kopenhaagenis) on taani arhitekt.
Ta alustas 1993. aastal õpinguid Kuninglikus Taani Kunstiakadeemias ja lõpetas Barcelonas Kataloonia tehnikaülikooli 1999. aastal.
Aastal 2001 asutas ta koos Belgia arhitekti Julien De Smedtiga arhitektuuribüroo PLOT. Aastal 2006 asutas ta arhitektuuribüroo Bjarke Ingels Group (BIG).
Bjarke Ingels on paljude Kopenhaageni Ørestadi linnaosa tähelepanuväärsete ehitiste projektide autor.
Bjerke Ingels Groupi töö "The Public Village" võitis 2009. aastal peetud Tallinna uue raekoja projekteerimiskonkursi. Projekti autorid on Bjarke Ingels ja Jakob Lange.
Jens Christian Skou

Jens Christian Skou (8. oktoober 1918 – 28. mai 2018) oli taani keemik.
Ta lõpetas 1944. aastal Kopenhaageni ülikooli arstiteaduse alal ja sai 1954. aastal Århusi ülikoolist doktorikraadi. Aastal 1963 sai temast Århusi ülikooli füsioloogiaprofessor ja 1977. aastal biofüüsikaprofessor.
Aastal 1997 sai ta naatrium-kaalium-adenosiintrifosfataasi (naatrium-kaaliumpumba) avastamise eest Nobeli keemiaauhinna. Skou sai poole auhinnast; teist poolt jagasid Paul Boyer ja John Ernest Walker.
Menominee maakond (Wisconsin)

Menominee maakond ("Menominee County") on maakond USA-s Wisconsini osariigis.
Maakonna halduskeskus on Keshena.
Maakonna pindala on 6138 km². Veepindala on 18 km².
Elanike arv oli 2020. aasta rahvaloenduse järgi 4546. Aastal 2010 oli elanikke 4232 ja 2000. aastal 4562. 83% maakonna elanikest on indiaanlased. Menominee maakond on elanike arvult Wisconsini osariigi väiksem maakond.
Ajalugu.
Menominee maakond moodustati 3. juulil 1959 menomini indiaanlaste reservaadi osadest Shawano ja Oconto maakonnas pärast seda, kui föderaalvalitsus tühistas hõimu riikliku tunnustuse ning reservaat oleks kaotatud 1961. aastaks. Maakond on saanud nime põlisrahva menominide järgi.
Menominide hõimu riiklik tunnustus taastati 1974. aastal, nad said tagasi ka oma reservaadi, mille piirid ühtivad nüüd maakonna piiridega.
Menominee maakond

Menominee maakond ("Menominee County") on maakond USA-s Michigani osariigis.
Maakonna halduskeskus ja suurim linn on Menominee.
Maakonna pindala on 3465 km². Veepindala on 763 km².
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 24 029. Aastal 2000 oli elanike arv 25 326.