Andres Ots

Andres Ots (sündinud 3. oktoobril 1944 Tallinnas) on eesti näitleja, laulja ja teatripedagoog.
Väljendusrikast häält meisterlikult kasutavat ja paljudele lavakõnet õpetanud Andres Otsa peetakse üheks paremaks eestikeelsete tekstide esitajaks.
Haridus.
Andres Ots on lõpetanud 1962. aastal Tallinna 20. Keskkooli ja õppinud Tartu Riiklikus Ülikoolis prantsuse keelt ja kirjandust (1962–1963). 
1968. aastal lõpetas ta Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri (3. lend). 
Töö ja looming.
Andres Ots töötas enne lavakunstiõpinguid ajalehe Õhtuleht toimetuses (1963–1964) ja lavakunstikateedris laborandina (1964–1965). 
Teatrinäitlejana.
Diplomeeritud näitlejana suunati ta tööle Lydia Koidula nimelisse Pärnu draamateatrisse (Endla), kus ta töötas aastatel 1968–1974 ning mängis ka mitmes muusikalavastuses (nt "Servus, Peter", 1970, "Billy Jacki lugu", 1970, ja "Murelimaik", 1971). 
Aastatel 1974–2010 töötas Ots näitlejana Eesti NSV Riiklikus Noorsooteatris ning selle kõrvalt 13 ja pool aastat ühtlasi varieteeartistina Viru Varietees. 
Tema monotükiga "Lilled Algernonile" avati 26. veebruaril 1983 pidulikult Noorsooteatri Kaminasaal (lavastus on säilinud ETV 1985. aasta salvestisena). Ta on mänginud peaosa draamalavastustes "Biedermann ja tulesüütajad" (1976), "Mozart ja Salieri" (1984), "Äri" (2004), "Vana tango" (2009), "Vanamees ja meri" (2015) jm. Eredat loomingulist sädet pakkunud muusikalavastuste seas on olnud näiteks 1980. aastate alguses mängitud Olav Ehala allegooriline kultusmuusikal/rokkooper "Johnny", mis valmis teatril koostöös ansambliga Ruja ja kus Ots kehastas peategelast merikajakas Johnnyt. 
Filmi- ja telesarjanäitlejana.
Andres Ots on näidelnud mängufilmides ("Varastati Vana Toomas", 1970; "Valge laev", 1970; "Sigade revolutsioon", 2004; "Detsembrikuumus", 2008; "Elu hammasratastel", 2018; "Sandra saab tööd", 2021 jm) ning telesarjades ("Ohtlik lend", "Kelgukoerad", "Kättemaksukontor", "Viimane võmm", "Siberi võmm", "Kälimehed" jm).
Üks tema omapärasemaid filmitöid on olnud sõnadeta mustvalge vaatefilm "Etüüdid motelliga" (1975, režissöör Vello Aruoja ja kunstnik Tõnu Virve), kus Andres Ots mängib meespeategelast, Fotograafi, ja tema filmipartner Modelli rollis on Rita Raave. See lühifilm loodi ETV meelelahutusliku saatesarja "Viitevisioon" jaoks.
Õppejõuna.
Aastatel 1996–2016 oli ta Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikooli lavakõne õppejõud (dotsent).
Lauljana.
Lapsepõlves laulis Andres Ots Heino Kaljuste lastekooris, mille koosseisus tegi juba 10–11-aastaselt kaasa Estonia teatri ooperilavastustes "Padaemand" ja "Boriss Godunov". 
Estraadilauljana on Ots tegutsenud alates 1965. aastast, mil ta oli vokaalartist orkestris Rütm. 1968. aastal tuli ta esikohale vabariikliku estraadilauljate konkursi nooremas grupis. Bigbändi Mickeys solistina on ta pälvinud Moskvas Rahvamajanduse Saavutuste Näituse hõbemedali. 1970. aastate alguses esines ta ka ETV menusaates "Horoskoop".
Lauljana on talle omane teksti eriliselt rõhutav kupleelik stiil. Tema firmamärgiks sai Arne Oidi "Puuriida laul", mis kõigepealt võitis lauluvõistlusel "Tallinn-70" parima rahvaliku laulu auhinna ja pärast seda sai sõna otseses mõttes rahvalikuks. Estraadilavadel laulis ta rahva südamesse ka sellised laulud nagu Uno Naissoo "Kui tervis läinud käest" ja "Kojamehe laul", Boris Kõrveri "Traktoristide laul", Hans Hindpere "Omad mehed kõik", Arved Haugi "Hüljatud talud" ja "Minu koolipidude tüdrukud" jm.
Eestikeelsete tekstide esitajana.
Väljendusrikast häält meisterlikult kasutavat Andres Otsa peetakse üheks paremaks eestikeelsete tekstide esitajaks. Ta on ette kandnud nii klassikute kui ka tänapäevaste autorite luulet ja proosateoseid sadades raadio- ja telesaadetes, lugenud dokumentaal- ja teabefilmide tekste ning teinud sadu muid helisalvestisi. Ainuüksi Eesti Pimedate Raamatukogu tarbeks on ta sisse lugenud ligi 300 audioraamatut. Tema häälega esitatud raamatute seas leidub igale eale ja maitsele midagi, olgu see Astrid Lindgreni "Meisterdetektiiv Blomkvist", Jaroslav Hašeki "Vahva sõduri Švejki juhtumised maailmasõja päevil", mõni Valdur Mikita lingvistiline arutlus, Toomas Sullingu aimeraamat "Südamega südamest" või hoopis mõni kriminull või ulmelugu.
1980. ja 1990. aastatel oli ta sage esineja Eesti Raadio huumorisaates "Meelejahutaja".
1980. aastal tunnistati ta parimaks etlejaks Voldemar Panso nimelisel konkursil. 2013. aastal valisid nägemispuudega inimesed Andres Otsa ülekaalukalt parimaks heliraamatute meeslugejaks. 2013. aastal pälvis ta elutöö eest Karl Adra nimelise auhinna. Teatriteadlase Lea Tormise hinnangul on kauaaegne lavakõne õppejõud Andres Ots näitleja ja lauljana olnud ise sisulise, aga ka väga värvika ja vaimuka kõnekasutuse parim näide.
"Vettinud peiari laulud".
Paul-Eerik Rummo on Andres Otsale pühendanud luuletsükli "Vettinud peiari laulud", millele on muusika kirjutanud (1968–1971) Rein Rannap. Andres Otsa enda, aga ka ansambli Ruja ja paljude teiste esituses on eriti tuntuks lauldud just tsükli neljas osa "Õhus on kõike".
Isiklikku.
Andres Otsa vanemad olid näitlejad Jori Ots (kasutatud ka nimekujusid "Georg Ots" ja "Georg-Aleksander Ots") ja Made Varango.
Ta on olnud abielus näitleja Helje Soosaluga. 1982. aastast on ta abielus pedagoog Elin Otsaga, nende poeg on poplaulja ja näitleja Aleksander Ots (sündinud 1983). 
Pere maakoduks on Saaremaal Kotlandi külas asuv Koerasitamätta. Saaremaal ringi liikudes eelistab Andres Ots sõita jalgrattaga. Ta lööb kaasa kohalikus kultuurielus: on näidelnud lavastaja Väino Uibo kutsel Salme Vallateatri suurlavastuses "Läänemere isandad" (alates 2010), mitmekesistanud Taritu rahvamaja ja tubateatri üritusi ning laenutab mitmest kohalikust raamatukogust raamatuid. Saarlased nimetavad teda patoloogiliseks lugejaks.