tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Merab Mamardašvili

Merab Mamardašvili (gruusia მერაბ მამარდაშვილი; vene "Мераб Константинович Мамардашвили"; 15. september 1930 Gori – 25. november 1990 Moskva, Vnukovo lennujaam) oli gruusia filosoof.
Elulugu.
Mamardašvili sündis Goris sõjaväelase perekonnas. 
Aastal 1952 asutas ta koos Boriss Grušini, Aleksandr Zinovjevi ja Georgi Štšedrovitskiga Moskva loogikaringi (hilisem Moskva metodoloogiaring või Moskva metodoloogiakoolkond). 
Aastal 1955 lõpetas ta Moskva Riikliku Ülikooli filosoofiateaduskonna. 
Ta töötas Moskvas, Prahas ajakirja Voprosõ Mira i Sotsializma juures (1961–1966) ja Gruusias (1980. aastast). 
Mamardašvili filosofeerimist on nimetatud sokraatiliseks, sest ta kirjutas väga vähe, kuid pidas väga palju loenguid, sealhulgas Descartesist, Kantist, Marcel Proustist ja teadvusest, sealhulgas Moskvas, Doni-äärses Rostovis, Thbilisis, Riias, Vilniuses, Prantsusmaal, Saksamaal ja USA-s. Tema hilisperioodi tööd jäid ideoloogilistel põhjustel avaldamata (ja suurelt jaolt ka kirjutamata). Pärast tema surma on avaldatud hulk tema loengute üleskirjutusi. 
Lapsepõlv ja noorpõlv.
Merab Mamardašvili sündis 1930. aastal Gruusias Gori linnas. 1934. aastal asus perekond elama Venemaale, sest isa Konstantin Nikolajevitš saadeti õppima Leningradi sõjaväe poliitilisse akadeemiasse. Ta lõpetas selle 1938. Perekond kolis Kiievisse ning sealt Vinnõtsjasse, kus Merab läks esimesse klassi.
Aastal 1941 läks isa rindele ning Merab koos ema Ksenija Platonovna Garsevanišviliga läks elama Thbilisisse. Ta õppis Thbilisi 14. keskkoolis ning lõpetas selle 1949 kuldmedaliga. 
Ta õppis Moskva Riikliku Ülikooli filosoofiateaduskonnas, kus sõbrunes Ernst Neizvestnõiga. Neljandal kursusel kukkus ta sotsialismi poliitilise ökonoomia eksamil läbi. Ajalehes Moskovski Universitet 6. jaanuari 1953. aasta numbris kirjutatakse: "Viiemees Mamardašvili ei suutnud õigesti orienteeruda talumajapidamise kahese loomuse küsimuses." Juba ülikoolis õppimise ajal huvitas teda inimteadvus. 
Septembris 1953 kaitses Evald Iljenkov väitekirja "Abstraktse ja konkreetse dialektika K. Marxi "Kapitalis"". Mais 1954 toimus Iljenkovi ja Korovikovi "Gnoseoloogiliste teeside arutelu", millega seoses kujunes lõplikult välja Moskva loogiline ring ("dialektiliste stankovistide" ring), kuhu kuulusid Aleksandr Zinovjev, Boriss Grušin, Georgi Štšedrovitski ja Merab Mamardašvili.
Mälestuse jäädvustamine.
2001. aastal avati Thbilisis tema mälestussammas. Selle sündmusega kaasnesid tänavakokkupõrked. 
Filosoofia definitsioon.
Mamardašvili rõhutas, et on "reaalne filosoofia" ja on filosoofilised süsteemid. Reaalne filosoofia on need allpool toodud definitsioonides loetletud probleemid, millega filosoofia tegeleb. 
Filosoofia on:
Metsasarv

Metsasarv (itaalia "corno") on vaskpuhkpill. Metsasarve otsene eelkäija oli jahisarv, mille särav kõla sarnanes trompeti omaga. Ajapikku muutus sarve huuliku ja kõlalehtri ehitus ning pilli tämber omandas pehmema värvingu.
Tänapäeval kasutatav metsasarv näeb välja toredasti rõngasse ja sõlme keeratud pika toruna. Metsasarve hoitakse mängimisel käes üpris eriliselt: klahvidel mängitakse vasaku käega, parem käsi asub vähem või rohkem kõlalehtri sees. Parema käega toetatakse pilli, mahendatakse tooni ja täpsustatakse häälestust. Metsasarve eelkäijateks on loomade sarvedest ja puust valmistatud jahisarved. Edaspidi hakati neid valmistama metallist ja toru painutati täisringiks.
Metsasarve toru pikkus on umbes 4 meetrit ja kõlalehtri läbimõõt 30 sentimeetrit. Õhusamba pikkuse muutmiseks on metsasarvel kolm või neli ventiili. Metsasarvel on koonushuulik. 
Metsasarve ulatus on umbes 4 oktavit. Et tegemist on F-pilliga, siis kõlab see kvint madalamalt kui noodis kirjas. Noodid kirjutatakse üles peamiselt viiulivõtmes, madalamad ka bassivõtmes. Metsasarv on transponeeriv pill, see tähendab, et tema noodid ei kõla sellel kõrgusel, nagu need kirjas on. Tänapäevases orkestris kasutatakse peamiselt F- ja B-pille, neist esimene kõlab kvindi ja teine suure sekundi võrra madalamalt kui noodikirjas. Tänapäeval valmistatakse valdavalt nn topeltsarvi, milles on ühendatud mõlema varem kasutusel olnud metsasarve võimalused. Sellega on kadunud vajadus kasutada kahte instrumenti. 
Eestikeelne nimetus.
Sõna "metsasarv" tõi tõlkelaenuna (saksa "Waldhorn)" eesti keelde heliloojast keeleteadlane Karl August Hermann, kes on tublisti üle saja tänapäevani vastu pidanud sõna autor. Sõna "metsasarv" võttis Hermann kasutusele 1887. aastal, kuid aastate jooksul tutvustas ta oma muusikaalastes kirjutistes veel selliseidki uudissõnu nagu "helilooja", "heliredel", "üksiklaul", "kirikulaul", "keelpill", "löökpill", "avamäng", "tiibklaver" jm.
Kiuruvesi linn

Kiuruvesi on linnaks nimetatav omavalitsusüksus Soomes Ida-Soome läänis Põhja-Savo maakonnas.
Naabervallad on Iisalmi linn, Pielavesi vald, Pyhäjärvi linn, Pyhäntä vald ja Vieremä vald.
Kiuruvesi vald asutati 1873. aastal, linnaks nimetati 1993. aastal.
Kiuruvesi on Soome suurim piima- ja loomalihatootja.
Suonenjoki linn

Suonenjoki on linnaks nimetatav omavalitsusüksus Soomes Ida-Soome läänis Põhja-Savo maakonnas.
Suonenjoki alev nimetati linnaks 1977. aastal.
Suonenjoki on tuntud maasikakasvatuse poolest.
Jennifer Aniston

Jennifer Aniston (sündinud 11. veebruaril 1969 Californias Sherman Oaksis) on ameerika näitleja ja režissöör. Ta on saanud Emmy ja Kuldgloobuse.
Tema tuntuim roll on Rachel Green aastatel 1994–2004 eetris olnud USA komöödiasarjas "Sõbrad".
Elulugu.
Jennifer Anistoni isa John Aniston on kreeka päritolu. Isa ja ema Nancy Down on mõlemad näitlejad. Lapsepõlves elas ta ühe aasta Kreekas, pärast seda kolis New Yorki. Tema vanemad lahutasid, kui ta oli 9-aastane.
11-aastaselt hakkas ta näitlemist õppima. 1987 lõpetas ta New Yorgi lavakooli.
Eraelu.
Aniston käis 1990. aastal Charlie Schlatteriga, kes oli tema kaasnäitleja sarjas "Ferris Bueller".. 1991–1994 oli tal suhe Daniel MacDonaldiga, mis lõppes veidi enne Anistoni osatäitmise algust "Sõprades". 1995 oli tal lühiajaline suhe muusik Adam Duritziga. 1995–1998 oli tal armusuhe näitleja Tate Donovaniga, kellega ta väidetavalt oli kihlatud. 
Aastal 1998 hakkas ta käima näitleja Brad Pittiga, kellega ta 29. juulil 2000 Malibus abiellus. Mõne aasta jooksul peeti nende abielu Hollywoodile ebatüüpiliselt ideaalseks, kuid 6. jaanuaril 2005 teatas paar oma lahkuminekust. Pittil tekkis armusuhe näitleja Angelina Joliega, Pitti sõnul ei petnud ta tollega oma abikaasat. Pitti ja Anistoni nähti koos ka pärast lahkuminekut, sealhulgas Anistoni sünnipäevapeol, ja sõbrad väitsid, et nad on ära leppimas. Ent Aniston andis 25. märtsil 2005 lahutuse sisse. Lahutus jõustus 2. oktoobril 2005. Ajakirjanduses oletati, et paar läks lahku sellepärast, et Aniston ei tahtnud lapsi saada. Augustis 2005 eitas Aniston seda intervjuus ajakirjale Vanity Fair ning lisas: "... olen alati tahtnud lapsi saada ja ma ei loobuks iial sellest kogemusest karjääri nimel." Aniston on öelnud, et tema suhe Pittiga, mida ta ei kahetse, oli "seitse väga intensiivset aastat koos" ja see oli "ilus, keerukas suhe". 
Pärast lahutust alustas Aniston suhet näitleja Vince Vaughniga, kellega ta mängis koos filmis "The Break Up". Septembris 2006 levis kuuldus selle suhte probleemidest; detsembris kinnitati, et paar on lahku läinud. 2007. aastal käis Aniston kuulduste järgi mõned kuud modelli Paul Sculforiga. Aprillis 2008 algas suhe laulja John Mayeriga, kellest ta läks augustis lahku, suhe jätkus oktoobris, kuid kuulujuttude järgi lõppes märtsis 2009. 2009. aasta teisest poolest oli Anistonil suhe Gerard Butleriga. 
Alates 2011. aasta maist on ta koos näitleja Justin Theroux'ga. Jaanuaris 2012 hakkasid nad koos elama ja 2012. aasta augustis teatas paar kihlusest.
Jenniferi lähedaste sõprade hulka kuuluvad lisaks "Sõprade" kaasnäitlejatele Oprah Winfrey, Sheryl Crow ja Ellen DeGeneres. Ta on Courteney Cox Arquette'i ja David Arquette'i tütre Coco ristiema.
Lisaks paljudele sõbrannadele on Aniston olnud hea sõbranna meessõpradele. Ta on "Sõprade" algusaastatest alates väga lähedane Matthew Perryga. Pärast Anistoni lahutust on ajakirjandus neid mitu korda paari pannud.
Auhinnad.
Kuldgloobus
Emmy
Ekraaninäitlejate Gildi auhind
Publiku valiku auhind
Anjalankoski

Anjalankoski oli linn ja omavalitsusüksus Soomes Lõuna-Soome läänis Kymenlaakso maakonnas. Asus Kymijoki ääres Kouvolast 17 km lõunas. 1. jaanuaril 2009 liitusid Anjalankoski, Kouvola, Elimäki vald, Valkeala vald, Jaala vald ja Kuusankoski üheks omavalitsusüksuseks, mille nimeks sai Kouvola linn.
Linna jalgpalliklubi MyPa mängib hooajal 2008 riigi kõrgliigas.
Anjalankoski asutati 1975. aastal, kui Anjala ja Sippola vald ühinesid. Linnaks sai see 1977. aastal.
Sõpruslinn Eestis oli Sindi.
Imatra linn

Imatra on linnaks nimetatav omavalitsusüksus Soomes, Lõuna-Karjala maakonnas.
2020. aasta 31. jaanuari seisuga oli linna elanike arv 26 509.
Imatra alev asutati 1948. aastal, linnaõigused sai 1971.
Imatra lähedalt saab alguse Vuoksi jõgi, millel asub Imatra kosk.
Linna suurim tööandja on metsatööstusettevõte Stora Enso.
Juuli viimasel nädalal korraldatakse Imatras rahvusvahelist Black &amp; White Theatre Festivali ().
Imatra naabervallad on lõunas Lappeenranta linn ja põhjas Ruokolahti vald. Idas piirneb ta Venemaaga.
Imatra asub Riigitee 6 (Valtatie 6) ääres. Seal asub raudteejaam, kus peatuvad kõik Helsingi ja Joensuu vahel sõidavad reisirongid.
Surnud 30. detsembril

"Siin loetletakse 30. detsembril surnud tuntud inimesi.
Heinola linn

Heinola on linn ja omavalitsus Soomes Lõuna-Soome läänis Päijät-Häme maakonnas.
Naabervallad on Asikkala vald, Hartola vald, Iitti vald, Kouvola linn, Lahti, Mäntyharju vald, Pertunmaa vald ja Sysmä vald.
Linn asub Ruotsalaineni and Konnivesi järve vahel.
Orimattila linn

Orimattila on linnaks nimetatav omavalitsusüksus Soomes Päijät-Häme maakonnas. Asub Lahtist 20 km lõuna pool.
Naabervallad on Hollola, Iitti, Kärkölä, Lahti, Lapinjärvi, Myrskylä, Mäntsälä ja Pukkila.
Orimattilast sai linn 1992. aastal. 2011 liideti Orimattilaga Artjärvi vald.
Orimattilast on pärit filmirežissöörid, vennad Mika ja Aki Kaurismäki.
Külad.
Heinämaa, Henna, Karkkula, Keituri, Kirkonkylä, Kuivanto, Luhtikylä, Mallusjoki, Niemenkylä, Niinikoski, Pakaa, Pennala, Ruha, Terriniemi, Tietävälä, Tuorakka, Tönnö, Viljamaa, Viljaniemi, Virenoja.
Somero linn

Somero on linnaks nimetatav kohaliku omavalitsuse üksus Soomes Päris-Soome maakonnas.
Somero vald asutati 1867, linnaks nimetati 1993.
Surnud 28. detsembril

"Siin loetletakse 28. detsembril surnud tuntud inimesi.
Josef Ospelt

Josef Ospelt (9. jaanuar 1881 Vaduz – 1. juuni 1962 Vaduz) oli Liechtensteini poliitik ja jurist, aastatel 1921–1922 Liechtensteini esimene valitsusjuht. Aastast 1921 kandis ta vürstliku nõuniku tiitlit.
Ta sündis taluniku ja valla kassapidaja Julius Ospelti perekonnas. Omandanud juriidilise hariduse, sai Josef Ospeltist juba noorelt riigiametnik. Aastatel 1912–1920 oli ta valitsussekretär ning aastast 1918 ühtlasi vürstlik rendimeister.
Josef Ospelt oli 1918. aastal üks Progressiivse Kodanikepartei (FBP) asutajatest. Konservatiivsete ringkondade huve esindava FBP liikmena sai temast 2. märtsil 1921 Liechtensteini esimene valitsusjuht, kuid juba 27. aprillil 1922 astus tema valitsus tagasi. Kuni uue valitsuse ametisse nimetamiseni sama aasta 4. mail jätkas ta tööd valitsusjuhi kohusetäitjana. 
Ospelti poliitiline tegevus jätkus ka pärast valitsusjuhi ametist lahkumist: ta oli aastatel 1928–1949 valitsusnõukogu president, 1930–1932 Maapäeva liige ja 1950–1957 järelevalvenõukogu president. Aastatel 1930–1953 oli ta ühtlasi Liechtensteini Riigikohtu president.
Ta osales ka mitme seltsi ja ühingu töös. Nii oli ta aastatel 1923–1960 katoliikliku ühingu Caritas kassapidaja ja aastatel 1928–1955 Liechtensteini Ajalooühingu esimees, avaldades arvukalt artikleid ajalooteemalistes aastaraamatutes. 
Josef Ospelt oli ühtlasi ettevõtja, kelle loodud firma tegutseb tänaseni. 20. oktoobril 1922 sai ta valitsuselt loa luua büroo, mis tegeles kinnisvarahalduse ja äritehingute vahendamisega. Pärast Josefi surma läks firma üle tema pojale Willy Ospeltile (1928–1991) ja aastast 1991 juhib seda Georg Kieber-Ospelt. Ettevõte kannab tänapäeval nime Interadvice Anstalt.
Ta oli usutunnistuselt katoliiklane. Aastast 1916 oli ta abielus Mathilda Antoniga (1889–1960), kohaliku müürsepa Joseph Antoni Ospelt tütrega. Ospelt leidis oma viimse puhkepaiga Vaduzi kalmistul oma surnud naise kõrval. Samasse hauda maeti Josef Ospelt (1930–1990), Willy Ospelt ja Anny Ospelt (1932–2023).
Topol-M

Topol-M (vene РТ-2УТТХ või РТ-2ПМ2 «Тополь-М») on Venemaal projekteeritud ja 1997. aastal Venemaa strateegiliste raketivägede kasutusse võetud mandritevaheline ballistiline rakett. GRAU koodnimetus 15P065 ja 15P165, tuntud ka NATO koodnimega SS-27 Sickle B.
Topol-M on 22,7 m pikk, 47,2 tonni raske ja selle lennukaugus on 10 500 km. Rakett on varustatud kolmejärgulise raketimootoriga ning 550 kT tuumalõhkepeaga. Raketi täpsus on 350 m. Rakett suudab läbida raketitõrjekilbid ning on võimeline muutma lennusuunda lennu lõppfaasis.
2006. aastal oli Vene armee käsutuses 42 Topol-M raketti, 2008. aastaks oli neid 54, 2017. aastaks on kavandatud nende koguarv 70-ni tõsta.
Lisa Kudrow

Lisa Valerie Kudrow (sündinud 30. juulil 1963 Los Angeles) on USA filminäitleja.
Kudrow sündis ülemkeskklassi juudi peres. Tema ema töötas turismiagendina ja isa peavalule spetsialiseerunud arstina. Tal on vanem õde ja vanem vend. 
Kui Lisa oli 16-aastane, tehti talle iluoperatsioon, mis muutis tema nina märgatavalt väiksemaks.
Tema tuntuim roll on Phoebe Buffay aastatel 1994–2004 toodetud komöödiasarjas "Sõbrad".
Kudrow mängis "Simpsonite" 1998/99. aasta hooaja avaosas "Lard of the Dance" moeteadlikku vahetusõpilast, kes kõik sõbrad Lisa juurest ära meelitab. Sarjas on hulganisti vihjeid "Sõpradele".
Kudrow on nimetatud Emmy kandidaadiks seitse korda: peaosaga telesarjas "The Comeback" (2006) ning kõrvalosaga telesarjas "Sõbrad" 1995 ja 1997–2001. Ta võitis Emmy ainult 1998. Osaga "Sõprades" nimetati ta 1996. aasta Kuldgloobuse kandidaadiks, kuid ei võitnud seda.
Emmyle kandideerimisega "The Comebacki" eest sai Kudrow'st esimene "Sõprade" seriaali näitlejatest, kes saavutas pärast "Sõprade" lõpetamist jälle suurt edu.
Kudrow oli "Sõprade" peaosalistest esimene, kes abiellus: 27. mail 1995 prantslasest reklaamijuhi Michel Sterniga. Neil on poeg Julian Murray, kes sündis 1998. aastal. Nad elavad Beverly Hillsis. Kudrow' rasedus kirjutati "Sõpradesse" sisse: tema tegelaskuju kandis surrogaatemana oma venna ja selle abikaasa kolmikuid lapsi, sest vennanaine polnud ise võimeline lapsi saama.
Kudrow räägib vabalt inglise ja prantsuse keelt.
Naantali linn

Naantali on kohaliku omavalitsuse üksus (linn) Soomes Päris-Soome maakonnas.
Linna keskus on Naantali.
Naantali on üks Soome vanimaid linnu. Asula tekkis keskajal birgitiinide kloostri juurde, linnaõigused sai 1443. aastal.
1. jaanuaril 2009 liideti Naantaliga Merimasku, Rymättylä ja Velkua vald.
Naantalis asub Soome presidendi suveresidents Kultaranta ja lõbustuspark Muumimaa.
Linna pindala on 688 km², millest veepindala on 377 km².
Kaarina

Kaarina on linnaks nimetatav omavalitsusüksus Soomes Päris-Soome maakonnas. Piirneb läänes Turu linnaga.
1. jaanuaril 2009 liideti linnaga Piikkiö vald.
David Schwimmer

David Lawrence Schwimmer (sündinud 2. novembril 1966 New Yorgis) on Ameerika Ühendriikide näitleja ja lavastaja.
Tema tuntuim roll on Ross Gelleri osatäitmine aastatel 1994–2004 toodetud USA komöödiaseriaalis "Sõbrad".
Davidi vanemad on advokaadid. Davidil on aasta vanem õde Ellie. Kui David oli 2-aastane, kolis tema pere Los Angelesse. Seal kogus tema ema kuulsust lahutustele spetsialiseerunud advokaadina, näiteks esindas ta Elizabeth Taylorit ja Roseanne Barri nende lahutusprotsessis. Pere kolis Beverly Hillsi ja David käis sealses koolis.
David hakkas näitlema 10-aastaselt. Tema esimene roll oli Tuhkatriinu ristiema. 1979 hakkas ta käima Shakespeare'i-teemalistel näitekursustel. Kolmel aastal järjest osales ta Lõuna-California osariigi Shakespeare'i festivalil ja võitis kaks peapreemiat.
1984 lõpetas ta Beverly Hillsi keskkooli ja soovis otsekohe minna Chicagosse näitlemist õppima, kuid vanemad veensid teda kõigepealt keskkooli minema, et tal oleks elus midagi tagavaraks, kui tema näitlejakarjäär peaks ebaõnnestuma. Schwimmer astus Chicagos keskkooli, õppis kooli kõrvalt näitlemist ning tuli pärast lõpetamist Los Angelesse tagasi ja alustas näitlejakarjääri.
Alates 1991 sai Schwimmer järjepidevalt tööd nii mängufilmides kui ka teleseriaalides. Suur läbilöök toimus siis, kui talle pakuti romantilise paleontoloogi Ross Gelleri osa seriaalis "Sõbrad". Produtsendi Kevin Brighti sõnul oli see roll kirjutatud Schwimmerit silmas pidades ja tema oli esimene, kellele seda pakuti. Juba seriaali avaosa vaatas 22. septembril 1994 22 miljonit ameeriklast. Seriaal sai kriitikutelt üldiselt kiita ja seriaalile kujunes kiirelt välja lojaalne fänkond.
1995 nimetati ta Emmy kandidaadiks parima meeskõrvalosatäitja koomilise rolli eest seriaalis "Sõbrad".
Schwimmer on aktiivne rassismi ja laste väärkohtlemise vastu ning naiste õiguste eest võitleja. Ta on Santa Monica vägistamisohvrite kliiniku tegevdirektor. Ta on korraldanud kampaaniaid Rohypnoli ehk flunitrasepaami ja korgijoogi ehk GHB keelustamise poolt.
Votkinsk

Votkinsk on linn Venemaal Udmurdi Vabariigis, Votkinski rajooni keskus. Asub Votka jõe ääres.
Votkinsk on asutatud 1759. aastal, linnaõigused sai 1935. 
Votkinskis on sündinud helilooja Pjotr Tšaikovski.
Linn on masinatööstuse keskus. Seal toodetakse pesumasinaid, mikrolaineahjusid, aga ka mandritevahelisi rakette Topol-M.
30 km kaugusel linnast asub Votkinski HEJ.
Laitila

Laitila on linn Soomes Päris-Soome maakonnas.
Raisio

Raisio on linn Soomes Päris-Soome maakonnas. Asub Naantali ja Turu linna vahel.
Raisiot on esmamainitud 1292. aastal. Linnaks sai 1974. aastal. Suurim tööandja on toiduaineid tootev kontsern Raisio.
Salo linn

Salo linn on omavalitsusüksus Soomes Päris-Soome maakonnas.
1. jaanuaril 2009 liitusid endise Salo linnaga Halikko, Kiikala, Kisko, Kuusjoki, Muurla, Perniö, Pertteli, Suomusjärvi ja Särkisalo vald.
Enne naabervaldadega liitumist oli Salo pindala 143,8 km². Elanike arv 2006. aastal oli 25 500.
Keskusasula on Salo.
Soome president Sauli Niinistö on sündinud Salos.
Brzeszcze

Brzeszcze on linn Poolas Väike-Poola vojevoodkonnas Oświęcimi maakonnas, Brzeszcze valla halduskeskus. Brzeszcze asub Oświęcimi linna lähedal. 
Brzeszcze rajati 15. sajandil ning see on kuulunud mitmetele rikastele Poola elanikele, näiteks Dominik Gherrile, kes oli Poola kuninga Stanisław August Poniatowski ihuarst. 
Linnaelanikud tegelevad peamiselt kalanduse ja põllumajandusega. 
19. sajandi alguses leiti linnast antratsiiti, mistõttu linna rahvaarv on jõudsalt kasvanud. 
Teise maailmasõja ajal oli linn Poola vastupanuliikumise kants. Linna elanikud aitasid ka Auschwitzi koonduslaagri vange.
Pargas (linn)

Pargas (soomepärane rööpnimi Parainen) on linnaks nimetatav omavalitsusüksus Soomes Päris-Soome maakonnas rannikul ja Saaristomere saartel.
2021. aastal oli Pargases 15 086 elanikku ja elanikest 54,9% olid rootsikeelsed.
Suuremad saared on Storlandet (72 km²), Ålönsaari (70 km²), Kyrklandet (64 km²), Kirjalansaari (49 km²), Lillandet (38 km²), Stortervolandet (37 km²), Lemlax (34 km²), Huvudlandet (31 km²), Attu (20 km²), Norrskata (15 km²), Kirjais (10 km²) ja Keisitö (10 km²).
Nimest.
Kuna enamik selle omavalitsusüksuse elanikest on rootsikeelsed, soovitab Kotimaisten kielten keskus, et teistes võõrkeeltes ja soome sugulaskeeltes kasutataks rootsipärast nimekuju "Pargas". 
Ajalugu.
2009. aastal liideti Pargasega Nauvo (rootsi: "Nagu"), Korppoo ("Korpo"), Houtskari ("Houtskär") ja Iniö ning omavalitsuse nimeks sai Länsi-Turunmaa "(Väståboland"). 2011. aastal võeti soomekeelseks nimeks taas Parainen ja rootsikeelseks Pargas. Enne 2009. aasta laienemist oli Pargase linna elanikest 54% on rootsikeelseid.
Možga

Možga on linn Venemaal Udmurdi Vabariigis, Možga rajooni keskus. Asub Sjuginka jõe ääres.
Možga asula tekkis klaasitehase juurde 1835. aastal, 1926 sai linnaõigused.
Kõmulehe raisakotkad

"Kõmulehe raisakotkad" on Ameerika Ühendriikide telesari, mille esimene osa anti eetrisse 2. jaanuaril 2007. 
Sari keskendub tabloidajakirjale DirtNow, selle peatoimetajale Lucy Spillerile ja Hollywoodi tähtede eraelule. Seriaali tootmine lõpetati pärast teist hooaega ja viimane osa oli eetris 13. aprillil 2008.
Eestis on telesarja näidanud Kanal 2.
Lomonossovi rajoon

Lomonossovi rajoon on haldusüksus Venemaal Leningradi oblastis. Halduskeskus asub Peterburi haldusalas olevas Lomonossovi linnas.
Rajoonis on kaks alevit (Bolšaja Ižora ja Lebjažje) ja 13 valda.
Volokolamsk

Volokolamsk on linn Venemaal Moskva oblastis, Volokolamski rajooni keskus. Asub Moskvast 124 km loodes. 
Linn ehitati Novgorodi kaupmeeste poolt Novgorodi-Moskva veeteele. Kroonikas esmamainitud 1135. aasta all.
Eskilstuna

Eskilstuna on tiheasustusega paikkond Rootsis Södermanlandi läänis, Eskilstuna valla keskus. Asub 120 km Stockholmist läänes.
Eskilstuna sai linnaõigused 1658.
Olofströmi vald

Olofströmi vald on 2. järgu haldusüksus Rootsis Blekinge lääni lääneosas.
Märsta

Märsta on tiheasustusega paikkond Rootsis Stockholmi läänis, Sigtuna valla keskus. Asub 37 km Stockholmist põhjas. 
Märsta lähedal asub Arlanda lennuväli ja linna läbib Stockholmi-Uppsala raudteeliin.
Kalmar

Kalmar on tiheasustusega paikkond (rootsi keeles "tätort") Rootsis, Kalmari lääni ja Kalmari valla keskus. Asub Läänemere kaldal.
Kalmar on üks Rootsi vanemaid linnu. Seal sõlmiti 1397. aastal Kalmari unioon.
Linna ühendab Ölandi saarega 6070 m pikkune sild.
Aavere (Väike-Maarja)

Aavere (kohakääne Aaverre või Aaveresse) on küla Lääne-Virumaal Väike-Maarja vallas.
Aavere asub Kiltsist edelas, Järva-Jaanist kirdes ja Tamsalust lõunas. Paar kilomeetrit loode pool asub teine Aavere küla.
Küla on esmamainitud 1565. aastal kujul "Haver". 1732. aastast pärinevad nimekujud "Ahwere" ja "Obla". Esialgu kuulus küla Kiltsi mõisale. 1700. aasta paiku loodi Aavere mõis (saksa keeles "Afer"), mis oli algul Kiltsiga samade omanike käes. 1770 eraldati Aavere mõis Kiltsi mõisast ja see läks Koeru kihelkonda, kuhu ta kiriklikult oli kuulunud juba varem. Aavere küla mõisastati ja kaotati 19. sajandi keskel.
1920. aastatel rajati küla maadele asundus, mis 1977 nimetati külaks.
Kohanime päritolu.
Nime vähestest kirjapanekutest on raske järeldada selle algupärast kuju. See võib olla sama päritolu kui Aa külal, lisandunud on -vere. Välistatud pole tüve lühenemine.
18. sajandil mainitud nimekuju "Obla" võib Heino Gustavsoni arvates olla tulnud 16. sajandi omaniku Robrecht Gilseni eesnime mugandusest.
Avanduse

Avanduse on küla Lääne-Viru maakonnas Väike-Maarja vallas.
Koonu

Koonu on küla Lääne-Viru maakonnas Väike-Maarja vallas. Ajalooliselt kuulub küla Väike-Maarja kihelkonda.
Koonu küla südames on kolm muinasaegset lohukivi, mis on võetud muinsuskaitse alla. Koonu mõisat on kirjalikes allikais esmamainitud 1547. aastal, mil see kuulus Johann Tödwenile. Mõisa viimane omanik enne 1919. aasta võõrandamist oli Nikolai von Dehn. Püha kõrtsi järgi on Koonut nimetatud 19. sajandil ka Püha külaks ("Pühha"). Mõisatiigi idaküljel olnud millalgi vanasti Salu ("Sallo") küla, mis praeguseks on maastikult kadunud.
Kurtna (Väike-Maarja)

Kurtna on küla Lääne-Viru maakonnas Väike-Maarja vallas.
Kännuküla

Kännuküla on küla Lääne-Viru maakonnas Väike-Maarja vallas.
Küla edelapiir jookseb mööda Porkuni järve. Küla põhjapiir mööda Järva-Jaani – Tamsalu – Kullenga teed.
Külas asub arheoloogiamälestiseks arvatud kivikalme "Tornimägi".
Kärsa (Väike-Maarja)

Kärsa on Lääne-Viru maakonnas Väike-Maarja vallas olev küla.
Külas on Lindrehti allikad, mis võeti kaitse alla 1978. aastal.
Küla on esmamainitud 1241. aastal kujul "Kœrsœlœ". Sel ajal oli see Pudiviru lõunapoolsetest küladest läänepoolseim; edasi lääne poole tuli juba Järvamaa. 1456. aastal on mainitud küla, mõisat ja veskit nimega "Karzill". Kuna küla oli väike, siis ta sulandus mõisasse. 1732. ja 1782. aastal on nimetatud "Kersa" mõisa. Mõis asus Väike-Maarja kihelkonnas ja selle nimeks saksa keeles kujunes "Kersell". 1920. aastail muudeti Kärsa mõis asunduseks, 1977. aastal külaks.
Nime päritolu.
Lauri Kettuse järgi tuleb külanimi sõnast "kärss", mis alguses olevat olnud hüüdnimi. Tema järgi oleks ootuspärane nimi Kärsla, millest l olevat kadunud. Läänemeresoomlaste la-lõpulised kohanimed tulevadki tavaliselt isikunimest, kusjuures kasutus mõnikord la-liitega ja mõnikord ilma selleta olevat tavaline.
Matthias Johann Eiseni sõnul tuleb külanimi samuti kärsast, kuid lisas, et rahvas nimetab küla vahel Kärsuks. Saksa nimi "Kersell" tekkis tema meelest mõne sarnase nime analoogina.
1930. aastail kirjutati üles järgmine rahvajutt. Kärsa omanik Brevern olevat olnud rahvuselt eestlane ja teeninud toapoisina Järvamaal ühe vanatüdruku juures, kellele kuulunud mitu mõisa, sealhulgas Kärsa. Kärsa mõisal olevat olnud sel ajal teine nimi. Kord pidusöögil seisnud toapoiss vanapreili taga, kui too peeretanud. Toapoiss võtnud peeru enda süüks. Tänutäheks kinkinud vanapreili toapoisile mõisa, mida hakati esialgu hüüdma Kärtsu, pärast Kärsa mõisaks.
Sedasama rahvajuttu räägiti ka Harjumaal asuva Kaersoo küla kohta.
Liivaküla (Väike-Maarja)

Liivaküla (varem ka "Kambi") on küla Lääne-Viru maakonnas Väike-Maarja vallas.
Määri

Määri on küla Lääne-Viru maakonnas Väike-Maarja vallas.
Küla on esimest korda mainitud 1483. aastal ("Meyris"), küla suuruseks on hinnatud 14 adramaad.
Määri kivikalme (arheoloogiamälestisena riikliku kaitse all), mis tuntud kui Kirikumägi, pärineb I aastatuhande esimesest poolest p.Kr.
Määri küla kirjapandud ajalugu on tihedalt seotud Määri mõisaga. Mõisa esimese omanikuna on teada Wolmar Wrangel. 
Määri mõisas sündis Werner Maximilian Friedrich Zoege von Manteuffel (1857-1926), baltisaksa kirurg, kes oli Vene viimase keisri Nikolai II au-ihukirurg ja Vabadussõjas vabatahtlik sõjaväearst (VR I/2). Mõisapargis on talle püstitatud mälestuskivi.
Müüriku

Müüriku on küla Lääne-Viru maakonnas Väike-Maarja vallas.
Seal asus Müüriku mõis ("Marienhof").
1977. aastal liideti Müüriku külaga Kruusiaugu.
Nõmme (Väike-Maarja)

Nõmme on küla Lääne-Viru maakonnas Väike-Maarja vallas.
Nõmme külas läbib Nõmme jõgi, külas on vesiveski ja Nõmme Veskijärv.
Pandivere

Pandivere on küla Lääne-Viru maakonnas Väike-Maarja vallas.
Pikevere

Pikevere on küla Lääne-Viru maakonnas Väike-Maarja vallas.
Külas oli 20. sajandi algul meierei, pood ja sidejaoskond.
Raeküla

Raeküla on küla Lääne-Viru maakonnas Väike-Maarja vallas.
Külas asub Raeküla liukivi.
Raigu

Raigu on küla Lääne-Viru maakonnas Väike-Maarja vallas.
Rastla

Rastla on küla Lääne-Viru maakonnas Väike-Maarja vallas.
Uuemõisa (Väike-Maarja)

Uuemõisa on küla Lääne-Viru maakonnas Väike-Maarja vallas.
Vorsti (Väike-Maarja)

Vorsti (kohakääne Vorstisse) on küla Lääne-Viru maakonnas Väike-Maarja vallas.
Lähimad külad on kirdes Liivaküla, kagus Nõmme, lõunas Padaküla ja läänes Raigu. Muudest kohtadest asuvad lähedal Ilmandu loodes, Sootaguse põhjas ja Aruküla kagus.
Küla on saanud nime isikunime järgi. Küla on esmamainitud 1711, kui Vao mõisas elasid "Worsty Hans" ja "Worsty Matz", ühtlasi oli mõisas veski nimega "Mühle zu Worst". 1712 mainiti Vao mõisa kõrvalmõisa nimega "Worstimois". 1725 ja 1726 elas Vao mõisas Risu külas "Worsti Jürri", Sootaguse külas "Worsti Hans" ja "Worsti Matz" ning hajataludes "Worssti Mart" ja metsavaht "Worsti Rein".
1774 müüdi Vorsti kõrvalmõis Vao mõisalt Kiltsi mõisale. Seejärel sai mõisa saksakeelseks nimeks "Sternhof", mis tähendab tähemõisa. Seda nimekuju on esmamainitud 1778. 1792. aastal on mainitud kõrvalmõisa nimega "Worstemois oder Sternhoff" ja 1796 kujul "Sternhof, Wosti-M." Mõis asus Väike-Maarja kihelkonnas.
1977 liideti Vorsti külaga Sootaguse küla, mida on esmamainitud 1796 kujul "Sootak".
Pärandkultuuri objektid.
Kiltsi–Padaküla tee (660:KAT:002) on tee pikkusega 4790 m, mille ääres võib näha kiviaedu, tarasid, vanemaid metsa piirsihte, vanu kvartali- ja eraldusposte.
Võivere

Võivere on küla Lääne-Viru maakonnas Väike-Maarja vallas.
Võiveres asub üks Struve geodeetilise kaare kolmest Eestis säilinud mõõdupunktist.
Äntu

Äntu on küla Lääne-Viru maakonnas Väike-Maarja vallas.
14. märtsil 2013 läks osa küla territooriumist taastatud Sandimetsa küla koosseisu. 
Külas asub endise Äntu mõisa keskus. Sinna jäävad ka muinsuskaitsealune Äntu hiiemägi, looduskaitsealune Äntu mõisa park ja osaliselt ka Äntu maastikukaitseala.
Mõisa pargist saab alguse Nõmme jõgi. Külas asuvad Äntu järved. Suurim järv on Järaniku järv ehk Äntu tehisjärv.
Külas tegutseb Äntu kalakasvatus. Alates 2008. aastast elab kalakasvatuses ka hüljes.
Loodus.
Äntu järved asuvad lähestikku Pandivere kõrgustiku lõunaosas, 1978. aastal loodud Äntu maastikukaitsealal. Järvestikku kuulub kolm tehisjärve ja seitse looduslikku järve: Sinijärv, Roheline järv (Vahkjärv), Valgejärv, Moora (Linaleo järv), Mäeotsa järv (Mäetaguse järv), Umbjärv ja Kaanjärv. On tõestatud, et need järved on Eestis kõige selgema veega järved.
Kõige tuntum on Sinijärv, mille suurus on 2,4 ha ja sügavus kuni kaheksa meetrit. Suvel on järve vesi hapnikurikas, talvel aga hapnikuvaene ning sisaldab väävelvesinikku. Arvatakse, et Sinijärvel on topeltpõhi – nähtav on õrn ja näiline põhi, selle all tükk tühja maad, mille järel tuleb uus põhi.
Umbes 10 km pikkusel looduse õpperajal, mis kulgeb läbi seitsme järve, Äntu Punamäe ja eri metsatüüpide, tasub imetleda liigirikast taimestikku ja linnustikku. Lindudest on elanud Äntu maastikukaitsealal must-toonekurg, lendamas on kulle ja kotkaid ja kunagi olevat pesitsevat metsas ka jäälind.
Äntu linnus.
I aastatuhande algul on Äntu Punamäele ehitatud Agelinde nime all tuntud linnus, mis oli tol ajal suurim Lõuna-Virumaal. Tänapäeval on selle nimi Äntu linnus. Linnuse osad (ees-, kesk- ja pealinnus) olid eraldatud kraavide ja vallidega, kuid võib-olla ehitati eri osad eri aegadel. 11. sajandil jäeti arvatavasti ees- ja kesklinnus maha, pealinnust aga kasutati edasi.
Tänapäeval asub 1960. aastatel kesklinnuse aladel kasutatud peoplatsi ja laagripaiga asemel telkimisplats, kus on püstkoda, pingid, laud ja lõkkeplats. Pealinnus on ümbritsetud sügava kraaviga, mis on täiesti võsastunud.
Äntu mõis.
1277. aastal oli Äntu mõisa alal Taani kuninga vasalliks olnud Robertus de Engdis, kellest ka Äntu nimi. Mõisas kirjutasid 17. sajandil esimesele Balti eriõigusele alla Rootsi kuninglik valitsus ja Balti rüütelkonna juht von Bremen. 1832. aastast kuulus mõis von Harpede suguvõsale, saades tuntuks oma taime- ja loomakasvatusega.
Praeguseks on mõis suures osas hävinenud, sest 1970. aastate alguses läks mõisa peahoone põlema ja põlengust on kõige paremini säilinud vaid Äntu mõisa viinavabrik koos kõrge paekivist korstnaga.
Mõisa läheduses asub Ugurimägi, mis on vana hiiemägi, kus käidi palvetamas ja ohverdamas. Alates 1923. aastast hakkas mägi kahanema, sest mäest hakati kruusa kaevandama. Selle tulemusel leiti pealuid, sõrmuseid, rõngaid, sõlgi, ketitükikesi ja suuri mõõgataolisi nuge. Tänapäeval kasvab Ugurimäel kohati männimets, kuid suurem osa mäest on võsastunud ja räämas.
Aasu

Aasu (kohakääne Aasule, ka Aasuküla) on küla Lääne-Virumaal Haljala vallas.
Küla asub Rakverest põhjas ja Tallinna–Narva maanteest lõunas.
Küla rajati 19. sajandi teisel poolel, kui Essu mõisnik asustas sinna ümber Põdruse küla peresid, et saada moonakate jaoks maad. Küla kuulus Haljala kihelkonda.
Küla nimi tähendab jõe- või ojakääru või sealset heinamaad.
Aaviku (Haljala)

Aaviku (kohakääne Aavikusse või Aavikule) on küla Lääne-Virumaal Haljala vallas.
Küla asub Haljalast põhjas ja Kundast läänes, Soome lahest kümmekonna kilomeetri kaugusel lõunas. Väiksematest kohtadest jääb Kandle läände, Varangu kagusse ja Tatruse lõunasse.
Aaviku küla tekkis 19. sajandil Kandle külast mõisastamisel välja viidud taludest, millele lisandusid kandikohad ja hiljem Kandle mõisamaadest 1920. aastatel moodustatud asundustalud. Küla asus Haljala kihelkonnas ja kuulus Kandle mõisale.
Küla on esmamainitud 1895. aastal kujul Авико. Järgnesid mainimised 1913. aastal kujul "Awiko" ja 1922. aastal kujul "Aaviku".
Küla nimi on tulnud arvatavasti loodusnimetusest "haavik".
Auküla

Auküla (varem ka "Au") on küla Lääne-Virumaal Haljala vallas.
Essu

Essu on küla Lääne-Virumaal Haljala vallas.
Külast on leitud umbes 9. sajandist pärinev aardeleid (Essu aardeleid).
Idavere

Idavere on küla Lääne-Virumaal Haljala vallas. 
Küla järgi on nime saanud Haljala lademe Idavere alamlade.
1977. aastal liideti Idavere külaga Haljala-Raja.
Kandle

Kandle on küla Lääne-Virumaal Haljala vallas.
Kavastu (Haljala)

Kavastu on küla Lääne-Virumaal Haljala vallas.
Kisuvere

Kisuvere on küla Lääne-Virumaal Haljala vallas.
Külas asuvad kaitse alla võetud Kisuvere allikad.
Kõldu

Kõldu on küla Lääne-Virumaal Haljala vallas.
Kärmu

Kärmu on küla Lääne-Virumaal Haljala vallas.
Kärmu külas asub kunagise Kärmu mõisa keskus.
Lihulõpe

Lihulõpe on küla Lääne-Virumaal Haljala vallas.
Liiguste

Liiguste on küla Lääne-Virumaal Haljala vallas.
Ajalugu.
Liiguste küla kuulus sajandeid Võle mõisale. 1798. aastal ostis küla Aaspere mõisnik Dellinghausen.
Vana Liiguste suurküla keskus asus Tallinna–Narva maantee läheduses, aga sellest mõni kilomeeter Kavastu ja Metsiku pool asus eraldi metsatalude rühm ning seda tunti Tölliku nime all. 
Raisma küla, mis on nüüdseks kaardilt kadunud, moodustab suurelt jaolt tänapäeva Liiguste elavama osa. Raisma küla asus maanteest põhjas Viitna pool. Raisma oli osa Aasperele kuulunud Kärmu karjamõisast, vabaküla, kus elasid taludeta pered, kes pidid tegema tööd Kärmu karjamõisale. Seega olid need kaks küla olemuselt väga erinevad: ühes olid jõukad suurtalud, mille peremehed olid haritud ja kultuurile pühendunud, teises aga vaesem elanikkond, keda sageli kõrgilt vaadati.
Liiguste Ministeeriumikool.
1885. aasta 14. oktoobril loodi külas kaheklassiline kool. Liiguste elanike suurimaks saavutuseks peetakse ministeeriumikooli, mille endist asukohta Liiguste küla servas täna meenutab mälestuskivi. Mälestuskivi avati 1. septembril 1994. Koolis valmistati ette vallakooli õpetajaid. Kool suleti 1932. aastal ja kolhoosiajal kasutati seda pikka aega noorkarjalaudana. Kooli eestvedaja oli Jakob Länts (1843–1928). Tema asutas ka Liiguste rahvamaja. Jakob Länts edendas Liigustes näitekunsti.
Tuletõrjeselts.
Lisaks koolile oli Liigustel tegutsenud alates 1905. aastast ka tuletõrjeselts, mille hoone valmis aasta hiljem ning oli seltsielu keskuseks. Seal toimusid laulukoori proovid, majas oli klaver, korraldati põllumajanduskursusi ja etendati näidendeid. Seltsimaja hävis Teise maailmasõja ajal ja 1945. aastal suleti ka tuletõrjeselts.
Tänapäev.
Tänapäevane Liiguste on tekkinud Liiguste ja Raisma küla kokkukasvamisel. Kokku elab seal 31 inimest. Küla asub Tallinna–Narva maantee läheduses. Maantee kõrval asub ka Liiguste Toitlustus OÜ, mis avati 2020. aastal.
Pehka

Pehka on küla Lääne-Virumaal Haljala vallas.
Põdruse

Põdruse on küla Lääne-Virumaal Haljala vallas.
1977. aastal see liideti Põdruse külaga Kommi.
Sauste

Sauste on küla Lääne-Virumaal Haljala vallas.
Tatruse

Tatruse on küla Lääne-Virumaal Haljala vallas. Idavere alamlademe laiendatud stratotüübiks on Tatruse 612 puurauk.
Vanamõisa (Haljala)

Vanamõisa on küla Lääne-Virumaal Haljala vallas.
Vanamõisa suurim vaatamisväärsus on Vanamõisa mõis.
Edward Gibbon

Edward Gibbon (8. mai 1737 Putney, Surrey, Inglismaa – 16. jaanuar 1794 London, Inglismaa) oli inglise ajaloolane, keda tuntakse põhiliselt tema raamatu "Rooma impeeriumi allakäigu ja languse ajalugu" järgi ("The History of the Decline and Fall of the Roman Empire"), mis ilmus kuues köites aastatel 1776–1788. Tõuke oma peateose kirjutamiseks sai ta aastal 1764 Roomas.
Gibbon õppis lühikest aega Oxfordi Ülikoolis, kus 1753. aastal pöördus katoliiklusse, misjärel isa käskis tal sealt ära tulla ning jättis ta pärandusest ilma; 1754. aastal sai temast taas protestant.
Aastatel 1774–1784 kuulus Gibbon Viigide Partei esindajana Suurbritannia parlamenti.
Edward Gibbon tegelasena Karl Ristikivi "Rooma päevikus".
Karl Ristikivi romaanis "Rooma päevik" kohtub Kaspar von Schmerzburg 14. mail (Lundi väljaandes lk 117–124) nimetu inglasega, kes tõenäoliselt on Edward Gibbon. Inglane ütleb, et tal on ahvi nimi (vrd gibon) ning räägib, et samal päeval sai ta ilmutuse, kus ta tuli Rooma riigi languse põhjustele. Languse põhjuseks olla olnud just kirik, õigemini kristlus, ning sellest ta kavatses kirjutada raamatu.
"Et see on suur töö ja nõuab palju aega, seda ma tean. Sest ma ei mõtle kirjutada mingit filosoofilist targutust. Pean kokku otsima ja läbi lugema kõik, mis on varem kirjutatud. Ma mõtlen kroonikaid ja muud sellesarnast. Kõik peab põhjenema faktidele ja ainult faktidele." (lk 119.)
Võle

Võle on küla Lääne-Virumaal Haljala vallas.
Rooma päevik

"Rooma päevik" on Karl Ristikivi romaan, mis lõpetab Ristikivi ajalooliste romaanide sarja. Raamat ilmus Lundis Eesti Kirjanike Kooperatiivi kirjastusel aastal 1976.
Raamatu tiitellehel märgitakse täispealkirjaks "Kaspar von Schmerzburgi Rooma päevik", mille on "trükki toimetanud Karl Ristikivi". Müstifikatsiooni järgi on tegu 9. veebruaril 1718 Tuivere mõisas sündinud Johann Friedrich Kaspar von Revingeni "Tagebuch der Träume" ("Unistuste päeviku" või "Unenägude päeviku") ühe köitega, mis polevat varem saksa keeles trükis ilmunud. 1746. aastal alustatud "Unistuste päevik" hõlmab kakskümmend mahukat köidet, esimene valik ilmus trükist aastal 1817.
"Rooma päeviku" pani autor trükitoimetaja arvates kirja, "nagu mitmesuguste asjaolude varal võib otsustada" (lk 231), aastal 1765, märkides traditsiooniliselt aastaarvuks 17**. Päevik hõlmab sissekandeid 30. aprillist 17** kuni 31. maini ning jääb katki poolelt sõnalt.
2001. aastal ilmus raamatust uus ja kodumaine trükk kirjastuselt Kupar.
Kambarka

Kambarka on linn Venemaal Udmurdi Vabariigis, Kambarka rajooni keskus. Asub Kambarka jõe ääres.
Asula tekkis rauasulatustehase juurde 1767. aastal, 1945 sai linnaõigused.
Linnas on masinaehitus-, metalli- ja kergetööstust. Seal asub üks Venemaa suurematest kitsarööpmelisi raudteevedureid ja veeremit tootvatest tehastest.
Kambarka elanikkonnast moodustavad venelased 84,7%, tatarlased 8,0% ja udmurdid 2,9%.
Volžsk

Volžsk (niidumari: "Юлсер-Ола") on linn Venemaal Mari Eli Vabariigis. Linn asub Volga (Kuibõševi veehoidla) kaldal.
Ajalugu.
Linna kohal asus Lopatino küla, mis nimetati Volžskiks ja sai linnaõigused 1940. aastal.
Linnas on paberi- ja tselluloosivabrik, sadam ja raudteejaam (ühendus Zeljonõi Doliga).
Zvenigovo

Zvenigovo on linn Venemaal Mari Eli Vabariigis, Zvenigovo rajooni keskus. Linn asub Volga kaldal.
Zvenigovo sai linnaõigused 1974. aastal.
Linnas on laevaremonditehas ja metsakombinaat.
1989. aasta rahvaloenduse andmetel oli linna elanike arv 14 229. Venelased moodustasid 53,7% elanikest, marid 28,9%, tšuvašid 13,7% ja tatarlased 1,6%.
Vammala linn

Vammala on endine linnaks nimetatud omavalitsusüksus Soomes Pirkanmaa maakonnas.
2007. aastal liitus linnaga Suodenniemi vald. 1. jaanuaril 2009 moodustati Vammala linna ning Äetsä ja Mouhijärvi valla liitmise teel Sastamala linn.
Vammala on tuntud kui raamatute linn. Seal asub palju raamatuantikvariaate.
Vammala oli Kuressaare sõpruslinn.
Alfred Roman

Liechtensteini prints Alfred Roman (Alfred Roman Prinz von und zu Liechtenstein, 6. aprill 1875 Viin – 25. oktoober 1930 Waldstein Peggau lähistel) oli Liechtensteini poliitik, 15. juunist 4. augustini 1928 Liechtensteini valitsusjuhi kohusetäitja.
Ta oli vürst Johann I pojapoeg ja vürst Alois II vennapoeg. Tema abikaasa oli 1912. aastast Oettingen-Oettingeni ja Oettingen-Wallersteini printsess Theresia Maria (1887–1971), kellega neil oli kokku neli last:
Kuhmo linn

Kuhmo on linnaks nimetatav omavalitsusüksus Soomes Kainuu maakonnas. Piirneb idas Venemaa Karjala Vabariigiga. Keskasula on Kuhmo.
Kuhmo naabervallad on Hyrynsalmi vald, Lieksa, Nurmes, Ristijärvi vald, Sotkamo vald ja Suomussalmi vald.
Kuhmoniemi vald asutati 1865. aastal, 1935 lühendati nimi Kuhmoks. 1986 nimetati linnaks.
Kuhmos asub Vartiuse piiripunkt.
Kuhmo on 2023. aastal Soome-ugri kultuuripealinn.
Ikaalineni linn

Ikaalinen on linnaks nimetatav kohaliku omavalitsuse üksus Soomes Pirkanmaa maakonnas. Linna keskus Ikaalinen asub Kyrösjärvi läänekaldal.
Linna geograafilised koordinaadid on 61° 46' põhjalaiust ja 23° 4' idapikkust.
Ajalugu.
Ikaalinen sai omavalitsusüksuseks 1641. 1858 eraldati Ikaalineni vallast Ikaalineni alev. 1972 alev ja vald liitusid ning uue haldusüksuse nimeks sai Ikaalineni alev. 1977 nimetati kõik Soome alevid linnadeks.
Linn on tuntud 1884. asutatud Põhjamaade suurima veekeskuse Ikaalisten Kylpylä järgi.
55% omavalitsuse elanikest töötab teenindussfääris ja 15% põllumajanduses.
Külad.
Haapimaa, Heinistö, Heittola, Helle, Höytölä, Isoröyhiö, Jauhokuononmaa, Juhtimäki, Jyllinmaa, Kallionkieli, Kalmaankylä, Karhoinen, Karttu, Kiiala, Kilvakkala, Kolkko, Kovelahti, Kurkela, Leutola, Luhalahti, Läykkälä, Miettinen, Niemi, Pukara, Riitiala, Sammi, Sarkkila, Saukko, Sisättö, Sikuri, Sipsiö, Tevaniemi, Varessalmi, Vatsiainen, Vatula, Vehuvarpe, Viljala, Vähäröyhiö, Välikylä.
Kultuur.
Seitsemise rahvuspark jääb osaliselt Ikaalineni linna maa-alale.
Ikaalinenis ilmub ajaleht UutisOiva ja töötab kohalik raadiojaam Sun FM.
Ikaalinenis asub spordiklubi Ikaalisten Urheilijat, mis tegeleb jalgpalli, jäähoki, kergejõustiku, korvpalli ja suusatamisega. Kohalik orienteerumisklubi on Ikaalisten Nouseva Voima.
Ikaalineni sõprusvallad on Gagra (Gruusia), Ljusdal (Rootsi), Palamuse vald (Eesti), Stade (Saksamaa) ja Tynset (Norra).
Põlev lipp

"Põlev lipp" on Karl Ristikivi romaan, millega algab tema ajalooliste romaanide sari ja kroonikate triloogia. Raamat ilmus Lundis Eesti Kirjanike Kooperatiivi kirjastusel aastal 1961.
Tegevustik.
"Põleva lipu" sündmused leiavad aset Lõuna-Saksamaal ja Itaalias aastatel 1266–1268. Lugu jälgib Švaabi hertsogi ja Staufenite koja viimase võsu, Konradini luhtaläinud katset ühendada Saksamaa ja Itaalia ühise kuninga võimu alla. Konradin on sündmuste alguses 16-aastane ja Ristikivi kujutab teda ausa ja õilsana, ta on pühendunud oma ülesandele võita tagasi Sitsiilia kuningriik, mis tema vanaisa Friedrich II sohipoja Manfredi käest on langenud Anjou Charlesi kätte. Tema sõjakäiku üle Alpide ja läbi Pavia, Pisa, Siena ja Rooma saadab edu, kuid Tagliacozzo lahingus Charlesi vastu saab Konradini sõjavägi lüüa ning ta ise langeb vangi ja hukatakse Napolis.
Ülesehitus.
Romaan koosneb 16 peatükist, millest igaüks kannab heraldilise sümboli nime.
Viimne linn

"Viimne linn" on Karl Ristikivi romaan, tema ajalooliste romaanide sarja kroonikate triloogia teine teos. 
Raamat ilmus Lundis Eesti Kirjanike Kooperatiivi kirjastusel aastal 1962. 
Sisukokkuvõte.
Sarja teine romaan "Viimne linn" manab lugeja silma ette apokalüptilise nägemuse Püha Maa viimase ristisõdijate linna Akko langemist moslemitele aastal 1291. Kroonika jutustaja on Ateena hertsogi valdustes sündinud hospitaliit Roger Blondel de Tressalin, kes räägib oma elu lugu. Põgenemine viib Rogeri Küprosele ja Akkosse, kus ta liitub Templiorduga. Pärast aastatepikkust ausat teenistust heidetakse ta ordust reeturliku valesüüdistuse peale välja, misjärel ta võetakse Hospidaliordusse. Romaani kolm viimast peatükki kirjeldavad dramaatiliselt Akko langust ning viimaseid lahinguid selle eel. Roger kirjutab oma loo vanas eas, kui teda vendade hulgas Roger Lihtsameelsena tuntakse.
Surma ratsanikud

"Surma ratsanikud" on Karl Ristikivi romaan, mis ilmus Lundis Eesti Kirjanike Kooperatiivi kirjastusel aastal 1963. Romaan lõpetab Ristikivi ajalooliste romaanide sarja kroonikate triloogia.
Kroonikate triloogiasse kuuluv "Surma ratsanikud" meenutab alažanrilt kelmiromaani.
Romaanis käsitletakse Roger de Flori juhitud ajaloolise palgasõdurite kompanii Kataloonia Suure Kompanii seiklusi 14. sajandi alguses Vahemere piirkonnas. "Surma ratsanike" tegevus algab Mallorcal, jätkub Sitsiilias, Bütsantsis ja Väike-Aasias.
Romaani minategelane Pedro on kasvanud Mallorca saarel, tema õpetaja on romaanis Ramon Llull.
Pedro võtab Kataloonia Suurde Kompaniisse astudes Casarmana nime, tema järeltulijaid esineb Ristikivi ajalooliste romaanide sarja järgmisteski osades. "Imede saare" kirjapanija Niccolo Casarmana on Pedro poeg. "Mõrsjalinikus" kohtame samuti Casarmanasid ja "Rooma päevikus" on parun Casarmana Rooma politseiülem.
Imede saar

"Imede saar" on Karl Ristikivi romaan, mis ilmus Lundis Eesti Kirjanike Kooperatiivi kirjastusel aastal 1964. 1966. aastal järgnes kodumaine trükk Loomingu Raamatukogus.
"Imede saar" kuulub Ristikivi ajalooliste romaanide sarja, paigutudes vahemänguna kroonikate triloogia ja elulugude triloogia vahele. Žanrilt on "Imede saar" antiutoopia ning järgib Platoni "Politeia" ja hilisema utoopiakirjanduse traditsiooni. Autor on nimetanud võimaliku eeskujuna ka Marco Polo reisikirju. 
Raamat on müstifikatsiooni järgi tõlge Niccolo Casarmana avaldatud raamatust "Tema Hiilguse, Spalato ja Ragusa vürsti Lorenzo di Sciarra merereis Allotriasse
ehk Imede saarele, aga peamiselt selle senitundmatu saare ja sealse rahva elu-olu kirjeldus, mille oma Kõrge Isanda ja Heategija armulikul loal ja õhutusel on üles tähendanud Niccolo Casarmana Genovast". Väljaandja kahtleb reisi väidetava toimumisaja ja seega väidetava üleskirjutamise aja – aasta 1348 – tõepärasuses.
Herbert Salu nimetab oma 1972. aasta teises "Utoopia ja futuroloogia" Ristikivi "Imede saart" kõrvuti Albert Kivikase teosega "Kodukäija" väljapaistvateks utoopiažanri esindajateks eesti kirjanduses.
Mõrsjalinik

"Mõrsjalinik" on Karl Ristikivi romaan, mis jutustab Siena Katariina elulugu ja alustab Ristikivi ajalooliste romaanide sarja elulugude triloogiat. 
Raamat ilmus Lundis Eesti Kirjanike Kooperatiivi kirjastusel aastal 1965.
Lohe hambad

"Lohe hambad" on Karl Ristikivi romaan, mis ilmus Lundis Eesti Kirjanike Kooperatiivi kirjastusel aastal 1970. Romaan on Ristikivi ajalooliste romaanide sarja kahel ajapinnal romaanide triloogia teine osa. 
Romaani venekeelne tõlge "Zubõ drakona" ilmus 1997. aastal. Katalaanikeelne tõlge "Les dents del drac" esitleti 2018. aastal Barcelonas.
Õilsad südamed

"Õilsad südamed ehk Kaks sõpra Firenzes" on Karl Ristikivi romaan, mis ilmus Lundis Eesti Kirjanike Kooperatiivi kirjastusel aastal 1970. 
Romaan on Ristikivi ajaloolise sarja kahel ajapinnal romaanide triloogia avateos.
Kahekordne mäng

"Kahekordne mäng" on Karl Ristikivi romaan, mis ilmus Rootsis Lundis Eesti Kirjanike Kooperatiivi kirjastuse kaudu 1972. aastal. 
Romaan lõpetab Ristikivi ajaloolise sarja kahel ajapinnal romaanide triloogia. Žanrilt on "Kahekordne mäng" kriminaalromaan.
Sigtuna väravad

"Sigtuna väravad" on Karl Ristikivi novellikogu, mis kuulub Ristikivi ajaloolisse sarja, paigutudes vahemänguna elulugude triloogia ja kahel ajapinnal romaanide triloogia vahele. "Sigtuna väravate" novellid on enamasti kirjutatud hüljatud romaanikavade põhjal. 
Raamat ilmus Lundis Eesti Kirjanike Kooperatiivi kirjastusel aastal 1968. 
Sisu.
Kogumikus on 12 novelli, millest kolm on liigitatud kokku "Fulko juttudeks", et raamat kümneks osaks jaguneks.
Kassetipõlvkond

Kassetipõlvkonnaks nimetatakse 1960. aastatel debüteerinud Eesti luuletajaid, kelle teosed ilmusid sarjas "Noored autorid" niinimetatud luulekassettidena – mitme autori õhukesed luulevihikud ühes pappkarbis koos. Kassetid koostas Oskar Kruus.
Ajalugu.
Põlvkonnaks võib kassettides esindatud autoreid nimetada üksnes tinglikult, kuna nende sünniaastad jäid vahemikku 1927 (Aleksander Suuman) kuni 1947 (Leelo Tungal), samuti puudus neil läbiv ühine ideoloogia. Kassetipõlvkonna vaimseks eelkäijaks peetakse Artur Alliksaart ning tema piirelõhkuvaid mänge keeleliste võimalustega luules. 1960. aastad olidki Eesti luules suure vormiuuenduse ajastuks. Ühiskondliku taustana kaasnes sellega inimeste suur huvi luule vastu ning kirjandusele avaldatava ideoloogilise surve mõningane lõdvenemine seoses Hruštšovi "sulaga".
"Noorte autorite" sarja kassette imiteerisid hilisemad debüütkogumikud "Kassett '88" ja "Kassett '90".
Sari "Noored autorid".
1962.
Esimene kassett ilmus 1962. aastal ja luulekogumikku kuulusid järgmised raamatud:
1963.
Teine kassett ilmus 1963. aastal ja luulekogumikku kuulusid järgmised raamatud:
1965.
Kolmas kassett ilmus 1965. aastal ja luulekogumikku kuulusid järgmised raamatud:
1966.
Neljas kassett ilmus 1966. aastal ja luulekogumikku kuulusid järgmised raamatud:
1968.
Viies kassett ilmus 1968. aastal ja luulekogumikku kuulusid järgmised raamatud: