tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Punk'n'Roll

Punk'n'Roll on Eesti vanim ja suurim pungi-, ska- ja "hardcore"-festival.
Festival on toimunud alates 1998. aastast, ehkki mõningaste pausidega. 2012. aastal toimus Punk'n'Roll 10.-11. augustil Tartus, klubis Rock &amp; Roll ning Raadi mõisapargis. 2014 ja 2015 aastal toimus festival Tartu servas Raadi mõisapargis. Algselt toimus see Kilingi-Nõmmes, kuid kolis 2009. aastal majanduslikel põhjustel Kohtla-Nõmmesse.
Aegade jooksul on Punk'n'Rolli festivalil üles astunud bändid Eestist, Soomest, Leedust, Venemaalt, Suurbritanniast, Hollandist, Rootsist, Lätist jm. Teiste seas on Eestit külastanud näiteks Oi Polloi Edinburghist ja Fleas and Lice Amsterdamist. Esimene välisesineja oli 2004. aastal Soome ansambel Extaasi.
Ján Franek

Ján Franek (sündinud 14. aprillil 1960 Žilinas (praegu Žilina maakond), Slovakkia)) on Slovakkia ja Tšehhoslovakkia endine poksija, rahvuselt slovakk.
Franek oli vähemalt kahekordne Tšehhoslovakkia meister I keskkaalus (kuni 71 kg) aastatel 1979 ja 1980. 
Franek sai I keskkaalus (kuni 71 kg) 1980. aasta Moskva olümpiamängude poksivõistlustel pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale kuldmedali- ja olümpiavõitjale Armando Martínezele (Kuuba) ja jäädes edasisest medaliheitlusest välja.
Franek osales I keskkaalus (kuni 71 kg) 24. Euroopa meistrivõistlustel (Tampere, 1955), kuid kaotas 2. ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja, 25. Euroopa meistrivõistlustel (Varna, 1983), kuid kaotas 1. ringis hilisemale pronksmedalivõitjale Gheorghe Simionile (Rumeenia) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja ning II keskkaalus (kuni 75 kg) 26. Euroopa meistrivõistlustel (Budapest, 1985), kuid kaotas 1. ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Isiklikku.
Ján Franeki noorem vend Michal on samuti tuntud Slovakkia ja Tšehhoslovakkia poksija ning tema tütar Barbora on 2009. aasta Miss Slovakkia.
Comedy Estonia

Comedy Estonia on Eesti komöödiatrupp, mis korraldab nii Eesti kui ka välismaa lavakoomikute ("stand-up comedy") esinemisi Eestis.
Trupp sündis nelja inimese initsiatiivil, kes korraldasid 2010. aasta kevadiste tudengipäevade jaoks Tartus komöödiafestivali: Louis Zezeran, Eric Seufert, Andrei Tuch ja Stewart Johnson. Comedy Estonia koomikute seas on Stewart Johnson, Eric Seufert, Louis Zezeran, Keiu Kriit, Janika Maidle, Andrei Tuch, Sander Õigus jt.
Comedy Estonia korraldab igakuiseid komöödiaõhtuid: üks Tartus Vilde lokaalis, teine Tallinnas Drink Baaris. Samuti on trupp algatanud Eesti-tuure ja esinenud festivalidel nagu 2012. aasta tARTuFF.
Stewart Johnson

Stewart Johnson (sündinud 4. detsembril 1975) on USA päritolu Eesti lavakoomik, kes esineb Comedy Estonia korraldatud "stand-up comedy" üritustel. 
Ta on üks trupi algatajaist ning on elanud Eestis alates 1998. aastast.
Keiu Must

Keiu Must (enne abiellumist Keiu Kriit; sündinud 27. oktoobril 1982) on eesti tõlkija ja tõlk ning Eesti esimene naislavakoomik.
Haridus.
Ta lõpetas 2001. aastal Tallinna Reaalkooli, 2012. aastal Tartu Ülikooli inglise keele ja kirjanduse erialal ning 2015. aastal Tallinna Ülikooli magistriõppe tõlkijana.
Tõlkijana.
Must on töötanud tõlkijana tõlkebüroos Tilde Eesti, hiljem tõlkinud raamatuid ja filmisubtiitreid. 2015. aastast töötab ta vabakutselise tõlgina Euroopa Liidu institutsioonides.
Koomikuna.
Keiu Must (varasema esinejanimega Keiu Kriit) on Eesti püstijalakoomikute seas esimene naine, ta alustas esinemist inglise keeles. Ta on esinenud Comedy Estonia korraldatud "stand-up comedy" üritustel. Pikemalt on temast kui naiskoomikust kirjutatud 2011. aasta oktoobris ajakirjas Anne &amp; Stiil.
Tema suuremad etteasted Eesti lavadel jäävad aastatesse 2010–2015 (nt 2012. aasta filmifestivalil tARTuFF Tartus; 2014. aasta lavastuses “Esimene eesti keeles!“, Vaba Lava Tallinnas). Aktiivsematel koomikuaastatel pidas komöödiaetenduste kohta blogi “Must naerab viimasena”. Pärast 2015. aasta lõpus Brüsselisse tööle siirdumist pole ta Eestis koomikuna esinenud.
Tunnustus.
Keiu Must võitis 2019. aasta e-etteütluse kahes kategoorias: parima välismaal elava eestlasena ja nutikategoorias.
Sander Õigus

Sander Õigus (sündinud 13. novembril 1989) on Tartust pärit eesti lavakoomik.
Ta esineb Comedy Estonia korraldatud "stand-up comedy" üritustel. Comedy Estonia egiidi all esines ta esimest korda 4. märtsil 2011.
Õigus jutustab pikki ja piinlikke lugusid nii oma lapsepõlvest kui ka igapäevastest tähelepanekutest elust enesest. Tema lugudesse on pikitud nii enesekriitikat kui ka värvikaid sisekaemusi.
Soolokavad.
Sander Õigus on Eestis esinenud kuue täispika soolokavaga.
"Esimesed triibulised" oli Sander Õiguse esimene soolokava, mida ta esitas alates 2016. aastast Eestis 19 korda. 2017. aastal valminud täispika soolokavaga "Hoopis teine tera" esines ta 28 korda. 2018. aastal valminud soolokava "Kolmandas isikus" esitas ta vähemalt 20 esinemispaigas. Soolokava "Neljanda seina taga", mis valmis 2019. aastal, sai eriliseks selle poolest, et ükski teine Eesti püstijalakoomik polnud seni välja tulnud nelja täispika soolokavaga.
Kuldar K. Raudnask

Kuldar K. Raudnask (kodanikunimi Kuldar Raudnask; 4. november 1965 – 31. jaanuar 1985 Keila-Joa) oli eesti luuletaja. 
Ta lõpetas 1984. aastal Tallinna 42. Keskkooli ja asus seejärel Tartu Ülikoolis õppima ajakirjandust. 
1984. aasta novembris võeti ta Nõukogude armeesse sundaega teenima. Hukkus sõjaväeteenistuses viibides ebaselgetel asjaoludel. Ametliku versiooni järgi oli tegemist enesetapuga, kuid seda on peetud kaheldavaks.
Heli Speek: "Ta võis taluda piinamist, peksmist, labasusi, lootes, et see on ajutine ja küll nad väsivad. Arvas, et kui vabaneb, küll siis kirjutab ja räägib, mismoodi kuulsusrikas armee seestpoolt välja näeb." ("Egeuse meri", lk. 74.)
Luulekogud.
"Egeuse meri" Tallinn : Tammerraamat, 2005
Isiklikku.
Tema ema on ajakirjanik ja poliitik Valve Raudnask, tema isa oli ajakirjanik Kuldar Raudnask (1936–1985).
Vecpiebalga piirkond

Vecpiebalga piirkond oli Läti 1. järgu haldusüksus Vidzemes.
Piirkonna keskus oli Vecpiebalga küla.
Läti rahvastikuregistri andmetel oli 1. jaanuaril 2012 Vecpiebalga piirkonna elanikest lätlasi 93,21%, venelasi 4,18% ja teistest rahvustest inimesi 2,60%.
Piirkond moodustati 2009. aastal viiest vallast. 2021. aastal liideti Vecpiebalga piirkond Cēsise piirkonnaga.
Līgatne piirkond

Līgatne piirkond oli Läti 1. järgu haldusüksus Vidzemes.
Piirkonna keskus oli Līgatne linn, teine haldusüksus selles piirkonnas oli Līgatne vald.
Arvestuslikel andmetel oli 1. juulil 2016 Līgatne piirkonna elanikest lätlasi 87%, venelasi 8%, valgevenelasi 1,1% ja teistest rahvustest inimesi 4%.
Piirkond moodustati 2009. aastal. 2021. aastal liideti Līgatne piirkond Cēsise piirkonnaga.
Mārupe vald

Mārupe vald on 2. järgu haldusüksus (vald) Lätis Mārupe piirkonnas. Piirneb Riia linnaga.
Valla keskus on Mārupe küla.
Skulte küla lähedal asub Riia lennujaam.
Läti Rahvastikuregistri andmetel oli 1. jaanuaril 2012 Mārupe valla elanikest lätlasi 69,15%, venelasi 19,40%, valgevenelasi 2,31%, ukrainlasi 2,21%, poolakaid 1,37% ja teistest rahvustest inimesi 2,94%. Rahvus oli teadmata 2,61% inimestel.
2009. aastal moodustati vallaga samades piirides 1. järgu haldusüksus (Mārupe piirkond). 2021. aastal liideti varasema Mārupe piirkonnaga Babīte piirkond.
Surju raudteejaam

Surju raudteejaam oli raudteejaam Pärnumaal Saarde vallas Jaamakülas, 3 km kaugusel Surjust.
Läbi Jaamaküla kulges kuni 2008. aastani laiarööpmeline Pärnu–Mõisaküla raudtee, millel lisaks kaubarongidele liiklesid ka reisirongid; peamiselt liinidel Tallinn–Pärnu–Riia (kuni 1992) ja Tallinn–Mõisaküla (kuni 1996).
Ajalugu.
Jaam rajati 1896. aastal seoses kitsarööpmelise Valga–Ruhja–Pärnu raudteeliiniga. Toona jäi see Pärnu kihelkonda Surju mõisa maadele. 1975–1981 rajati kitsarööpmelise raudtee asemele laiarööpmeline raudtee (rööpmelaius 1520 mm).
Surju raudteejaamale eelnes Pärnu poolt tulles Vaskrääma ja järgnes Sigaste raudteepeatus. Kitsarööpmelise raudtee ajastul asus enne Sigastet veel ka Riisselja raudteejaam. 
Laiarööpmelise raudtee ajal asus jaamas üks madal perroon, lisaks peateele üks kõrvaltee, tupiktee ning kitsarööpmeliselt raudteelt üle võetud jaamahoone, mis praegu seisab kasutuseta ja laguneb. 
1980. aastatel andis Surju jaam tööd kokku üheksale inimesele (neljale jaamakorraldajale, neljale pöörmeseadjale ja jaamaülemale).
Viimane regulaarne reisirong (liinil Tallinn-Mõisaküla) peatus Surju jaamas 31. jaanuaril 1996. 
Kaubarongid sõitsid Pärnu–Mõisaküla vahet veel kuni 2000. aastate alguseni. Raudtee demonteeriti 2008. aastal. 
Surju viimane jaamakorraldaja oli Virve Mäemurd. 
Jaamahoone.
Surju jaamahoone valmis 1896. aastal. Kitsarööpmelise raudtee jaamahoone ehitati tüüpprojekti järgi analoogselt Lelle, Olustvere, Võhma jmt jaamahoonetega. 
Jaamahoonet laiendati 1926. aastal. 
Puidust jaamahooneid iseloomustab ühe-kahekorruseline asümmeetriline fassaad, mille ülesehitus sarnaneb laiarööpmelise raudtee jaamahoonetega. Kitsarööpmelise raudtee jaamahoonena torkab esile aga tagasihoidlikum dekoorikasutus. Hoone keskel asub läbi maja ulatuv vestibüül, millest paremal, ühekorruselises külgtiivas asus reisijate ootesaal. Vasakul asus kontori- ja postiruum koos vestibüüli avaneva piletimüügiaknaga. Teisel korrusel asus jaamaülema korter.
Surju jaamahoone eristub mõneti tüüpprojektist, kuna hoone ühekorruseline tiib on tavapärasest pikem (kuus telge tavalise nelja asemel). 
Jaamahoone puhul torkab esile ka tänini terviklikult säilinud (olgugi et tagasihoidlik) dekoor.
Jaamahoone säilitas oma funktsiooni ka pärast raudtee ümberehitamist laiarööpmeliseks. 1998. aastast on Surju jaamahoone arvel kultuurimälestisena (nr 16815).
Hoone kuulub Edelaraudteele, kuid selle seisukord ja pikemas perspektiivis säilimine on problemaatiline.
Jesolo

Jesolo on linnaks nimetatav kohaliku omavalitsuse üksus Itaalias Veneto maakonnas città metropolitana di Venezias. Jesolo asub Aadria mere ääres.
MSC Flaminia

MSC Flaminia on Saksamaa Panamax-tüüpi konteinerilaev, mis ehitati 2001. aastal Daewoo Shipbuilding &amp; Marine Engineeringi laevatehases Okpos Lõuna-Koreas. Saksamaa lipu all sõitvat ja Conti Reederei Management GmbH &amp; Co. Konzeptions-KG-lt renditud laeva käitab Šveitsi laevakompanii Mediterranean Shipping Company (MSC).
Ajalugu.
Kiil pandi laevale tehasenumbriga 4073 Daewoo Shipbuilding &amp; Marine Engineeringi laevatehases Okpos Lõuna-Koreas 5. märtsil 2001 ning 26. mail 2001 lasti laev vette. 20. augustil 2001 anti laev omanikule üle.
Tehnilised andmed.
MSC Flaminia on 299,99 m pikk ja 40,0 m lai, süvisega 14,5 m ja kogumahutavusega 75 590. 
MSC Flaminial on kümnesilindriline kahetaktiline peamasin MAN B&amp;W 10K98MC-C, mille võimsus on 57,1 MW, laeva kiirus on 25 sõlme. 
Laeva vööris on põtkur võimsususega 1,5 MW.
Juhtumid.
Laupäeval, 14. juulil 2012 tekkis Atlandi ookeanil Charlestonis Antwerpeni sõitval laeval 4. laadruumis tulekahju ja plahvatus. Üks meeskonnaliige sai surma.
Vaskrääma raudteepeatus

Vaskrääma raudteepeatus oli raudteepeatus Pärnumaal Pärnu linnas Vaskrääma külas. Läbi Vaskrääma kulges kuni 2008. aastani Pärnu–Mõisaküla raudtee, mis omakorda oli osa Tallinna–Riia raudteest.
Vaskräämale eelnes laiarööpmelisel raudteel Pärnu poolt tulles Pärnu raudteejaam ja järgnes Surju raudteejaam. Vaskräämale eelnes kitsarööpmelisel raudteel Pärnu poolt tulles Papiniidu raudteejaam ja järgnes Surju raudteejaam.
Raudteepeatuses asus üks madal perroon ja jaamahoone, mis praegu on eraomanduses. 
Jaamahoone.
Vaskrääma jaamahoone on ehitatud tõenäoliselt 1920. aastatel eriprojektina. Traditsioonilises stiilis maakivist jaamahoone asetseb endise raudtee kirdeküljel, kunagise raudteeülesõidu kõrval. 
Aastast 2006 kuulub jaamahoone pedagoog Toomas Pikhofile ja on renoveeritud.
Reiu raudteesild.
Endise peatuskoha lähedal asub kunagine Reiu jõe lisajõe raudteesild. 2010. aastal sild remonditi ja sellest sai osa Reiu–Raeküla terviserajast. 
Ka teine Reiu raudteesild (jääb Vaskräämast mitu kilomeetrit Pärnu poole) on tänaseks remonditud (2017) ja kasutatav kergliikluseks.
Kilingi-Nõmme raudteepeatus

Kilingi-Nõmme raudteepeatus oli raudteepeatus Pärnumaal Saarde vallas Kilingi-Nõmme linnas.
Läbi Kilingi-Nõmme kulges kuni 2008. aastani laiarööpmeline Pärnu–Mõisaküla raudtee, millel lisaks kaubarongidele liiklesid ka reisirongid; peamiselt liinidel Tallinn–Pärnu–Riia (kuni 1992) ja Tallinn–Mõisaküla (kuni 1996).
Ajalugu.
1896. aastal valmis läbi Kilingi-Nõmme kulgenud kitsarööpmeline Valga–Ruhja–Pärnu raudtee. Kilingi-Nõmme pooljaam rajati 1917. aastal, enne seda oli alevikule lähim jaam Voltveti. Toona jäi jaam Saarde kihelkonda Kilingi mõisa maadele. Eesti territooriumile jäi sellest pärast Eesti ja Läti vahelise piiri paikapanemist Pärnu–Mõisaküla–Viljandi raudtee.
Kitsarööpmeline raudtee suleti lõplikult 1975. aastal, mille tulemusel suleti ka Kilingi-Nõmme raudteejaam.
1975–1981 rajati kitsarööpmelise raudtee asemele laiarööpmeline raudtee. Endisest Kilingi-Nõmme raudteejaamast sai selle tulemusel raudteepeatus. Uus, ühe kõrvalteega raudteejaam rajati Kilingi-Nõmmest 2,6 km Pärnu suunas Marana küla lähedale.
Viimane regulaarne reisirong sõitis läbi Kilingi-Nõmme 31. jaanuaril 1996. Kaubarongid sõitsid Pärnu-Mõisaküla vahet veel kuni 2001. aastani. Kilingi-Nõmmele eelnes Pärnu poolt tulles Sigaste ja järgnes Tihemetsa raudteepeatus. 
Peatuses asus üks madal perroon ja jaamahoone, mis praeguseks on eraomanduses.
2008. aastal rööpad demonteeriti.
Jaamahoone.
1937. aastal valmis Hendrik Otlooti projekti järgi ehitatud kahekorruseline funktsionalistlikus stiilis jaamahoone. 
Hoone oli tollal uudse ruumijaotusega, kus reisijate ooteruum, kaubaait, postkontor ja kolm jaamatöötajate elukorterit oli ehitatud ühtekokku. 
Kogu ehitus läks maksma 23 000 krooni.
Jaamahoone on säilinud, kuid kasutuseta.
Kurese maastikukaitseala

Kurese maastikukaitseala on kaitseala Lääneranna vallas, mis loodi hoidmaks pärandmaastikke ning Kibura karstiala, kaitsealuseid liike ja kooslusi. Kaitseala hõlmab Kurese küla.
Tihemetsa raudteepeatus

Tihemetsa raudteepeatus oli raudteepeatus Pärnumaal Saarde vallas Leipste küla lähedal, umbes 2 km kaugusel Tihemetsast. 
Läbi Tihemetsa kulges kuni 2008. aastani laiarööpmeline Pärnu–Mõisaküla raudtee, mis omakorda oli osa Tallinna–Pärnu–Riia raudteest.
Viimane reisirong sõitis läbi Tihemetsa 31. jaanuaril 1996. Kaubarongid sõitsid Pärnu–Mõisaküla vahet kuni 2000. aastani. 
Tihemetsale eelnes Pärnu poolt tulles Kilingi-Nõmme raudteejaam ja järgnes Mõisaküla raudteejaam. Raudteepeatuses asus üks madal perroon.
Voltveti raudteejaam.
Kitsarööpmelise raudtee ajastul asus hilisema Tihemetsa peatuse ja Kilingi-Nõmme vahel Voltveti raudteejaam ("Quellenstein, Woltweti"). Jaamahoone ehitati tüüpprojekti järgi sarnaselt Papiniidu, Surju, Saku jm jaamahoonetega ning see valmis 1896. aastal. Toona jäi see Saarde kihelkonda Voltveti mõisa maadele. Aastatel 1926–1927 laiendati jaamahoonet. Jaamahoone varemed asusid aadressil Vanamõisa tee 17, Allikukivi.
Yukie Nakama

Yukie Nakama (jaapani keeles 仲間 由紀恵 "Nakama Yukie"; sündinud 30. oktoobril 1979 Okinawa prefektuuris Urasoes) on jaapani filmi- ja seriaalinäitlejatar ning poplaulja.
Ta sündis viielapselise kaluripere noorima lapsena. 1996. aastal ilmus tema debüütsingel "Moonlight to Daybreak". Filminäitlejana tegi ta läbimurde filmis "" Sadako rollis. 
2000. aastast mängis ta peaosa teleseriaalis "TRICK". Populaarse manga järgi tehtud teleseriaalis "Gokusen" (2002) mängides sai ta üheks Jaapani populaarsemaks ja paremini tasustatud naisnäitlejaks.
Ta on esinenud reklaamides. Teda esindab Production Ogi.
Kirsti Timmer

Kirsti Timmer (sünninimi Kirsti Valdstein, kodanikunimi Kirsti Valdstein-Timmer; sündinud 12. detsembril 1971) on eesti ajakirjanik ja saatejuht.
Ta on lõpetanud Tallinna 22. Keskkooli 1990. aastal.
Ta on töötanud ETV-s, Sky Plusis, TV3-s ja Star FM-is.
Virumaa Teataja

Virumaa Teataja on Eesti kohalik ajaleht, mis ilmub Lääne-Virumaal. Ajalehe esimene number ilmus 17. novembril 1925. aastal. Algselt ilmus ajaleht Virumaa Põllumeeste Esituse väljaandena Tallinnas ilmuva Teataja lisalehena.
Ajalehe väljaandja on alates 1997. aastast AS Postimees Grupp.
Ajaleht Virumaa Teataja ilmub viis korda nädalas (teisipäevast laupäevani) ning kajastab põhiliselt Lääne-Virumaa uudiseid ja sündmusi, kuid ka Ida-Virumaa uudiseid ja mujal Eestis toimuvat.
Ajalehe toimetus asub Rakvere linnas. 
Ajalugu.
Ajalehe varasemad ja hilisemad nimed:
1937–1944 töötas Virumaa Teatajas ajakirjanikuna hiljem 37 aastat Eesti vabariigi eksiilvalitsusse kuulunud Aksel Mark. 1949–1950 töötas Viru Sõna toimetuses kirjanik Silvia Rannamaa.
Inglased

Inglased (inglise keeles "English" või "English people") on Euroopa rahvas, kes on traditsiooniliselt elanud Inglismaal ja emakeelena rääkinud inglise keelt või mõnda selle erikuju.
Inglaste rahvuslik indentiteet pärineb varakeskajast. Nende nimetus tuleneb läänegermaani hõimu anglide nimetusest, kes rändasid Suurbritannia saarele 5. sajandil. Inglased pärinevad siiski mitme eri hõimu segunemisest.
Michal Franek

Michal Franek (sündinud 18. jaanuaril 1967 Žilinas (praegu Žilina maakond), Slovakkia)) on Slovakkia ja Tšehhoslovakkia endine poksija, rahvuselt slovakk.
Franek osales I keskkaalus (kuni 71 kg) 1988. aasta Seouli olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas 3. ringis hilisemale hõbemedalivõitjale Roy Jonesile (USA) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja ning II keskkaalus (kuni 75 kg) 1992. aasta Barcelona olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas 1. ringis hilisemale pronksmedalivõitjale Seung-Bae Leele (Lõuna-Korea) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Franek osales I keskkaalus (kuni 71 kg) 4. maailmameistrivõistlustel (Reno, 1986), kuid kaotas 1. ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja ning II keskkaalus (kuni 75 kg) 5. maailmameistrivõistlustel (Moskva, 1989), kuid kaotas veerandfinaalis hilisemale pronksmedalivõitjale Sven Ottkele (Lääne-Saksamaa) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Franek sai II keskkaalus (kuni 75 kg) hõbemedali 28. Euroopa meistrivõistlustel (Ateena, 1989), kaotades finaalis kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Henry Maskele (Ida-Saksamaa) ning 29. Euroopa meistrivõistlustel (Göteborg, 1991), kaotades finaalis jälle kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Sven Ottkele (Saksamaa). Ta osales II keskkaalus (kuni 75 kg) 27. Euroopa meistrivõistlustel (Torino, 1987), kuid kaotas 1. ringis hilisemale pronksmedalivõitjale Esa Hukkasele (Soome) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Isiklikku.
Michal Franeki vanem vend Ján on samuti tuntud Slovakkia ja Tšehhoslovakkia poksija ning selle venna tütar Barbora on 2009. aasta Miss Slovakkia.
Agu Põld

Agu Põld (14. juuli 1909 Tartu – 17. märts 1966 Kilingi-Nõmme) oli eesti vaimulik.
Ta lõpetas aastal 1928 Hugo Treffneri Gümnaasiumi. Aastatel 1928–1938 õppis ta Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonnas (käies õpingute alguses sõjaväeteenistuses), mille ta lõpetas aastal 1938 "mag phil" astmega. Ta oli EÜS-i vilistlane. Ülikooli lõpetamise järel töötas ta ajalooõpetajana Tartu gümnaasiumides. Ordineeriti 25. märtsil 1945 (koos August Eero ja Hugo Valmaga) õpetajaks.
Ta oli aastatel 1945–1946 Mõisaküla koguduse õpetaja, aastatel 1946–1953 oli ta Vigala Maarja koguduse õpetaja (hooldades aastatel 1948–1951 ka Mihkli Miikaeli kogudust; Vigalas olles on ta hooldanud ka Pärnu-Jakobi kogudust). Aastatel 1953–1966 oli ta Saarde Katariina koguduse õpetaja.
Agu Põld suri aastal 1966 ja ta on maetud Tartusse Pauluse kalmistule oma isa jalutsisse.
Isiklikku.
Tema isa Peeter Põld oli teoloogi haridusega pedagoogikateadlane, karskustegelane ja Eesti Vabariigi esimene haridusminister, onu Harald Põld oli eesti vaimulik, piiblitõlkija ja misjonitegelane. Vend Toomas Põld oli luterlik vaimulik Saksamaal (ja E.E.L.K. Saksamaa praostkonna praost), õemees Helmut Piir oli Vancouveri koguduse õpetaja, õepoeg Gustav Piir oli Toronto Peetri- ja Tallinna Toompea Kaarli koguduse õpetaja ning on praegu Tallinna Püha Vaimu koguduse õpetaja. 
Onupoeg Hillar Põld oli kirikuõpetaja ja kirikuajaloo õppejõud, onupoeg Eerik Põld oli kunstiajaloolane, onupoeg Naan (Naatan) Põld oli Hamburgi muusikaülikooli lauluprofessor ning oratooriumide ja kantaatide solist. 
Tütar Rutt Hinrikus oli kirjandusteadlane ja -kriitik, tütrepoeg Taavet Hinrikus on firma TransferWise kaasasutaja ja üks omanikke.
Rüütliromaan

Rüütliromaan on Euroopa keskaja ja uusaja kirjandusžanr. 
Rüütliromaane on kirjutatud nii proosas kui ka värssides.
Rüütliromaanide tegelasteks on tihti kuningad (näiteks Karl Suur või kuningas Arthur) ja nende kaaskonda kuuluvad rüütlid. Tihti esineb rüütliromaanides üleloomulikke motiive, mis sarnanevad imemuinasjuttude motiividega.
Tallinna–Lelle rongiliin

Tallinna–Lelle rongiliin oli Edelaraudtee opereeritav rongiliin Eestis. Liin läbis Harju ja Rapla maakonda.
Pärast 2014. aastat on Elron kasutanud Tallinna–Lelle liini ainult Lelle–Türi lõigu remondi tõttu. Iga päev liin kasutuses ei ole. 
Praegu võimaldavad Tallinna ja Lelle vahel liigelda Tallinna–Türi ja Tallinna–Viljandi liini reisirongid.
Merlin

Merlin on võlur, kes esineb kuningas Arthuriga seotud Euroopa keskaja ning uusaja kirjandusteoste ja rahvaluule tsüklites.
Merlini kuju esineb Monmouthi Geoffrey ligikaudu aastal 1136 kirjutatud teoses "Historia Regum Britanniae" ("Britannia kuningate ajalugu"), kus tema tegelaskujuks on liidetud kokku varasemate ajalooliste ja legendaarsete tegelaste jooni.
Ümarlaua rüütlid

Ümarlaua rüütlid on kuningas Arthuri kaaskonda kuuluvad rüütlid, kes esinevad Euroopa keskaja ning uusaja kirjandusteoste ja rahvaluule tsüklites.
Ümarlaua rüütlid esinevad teadaolevalt esimest korda normanni poeedi Wace'i teoses ""Roman de Brut", mis põhineb Monmouthi Geoffrey ligikaudu aastal 1136 kirjutatud teosel "Historia Regum Britanniae"" ("Britannia kuningate ajalugu").
Reet Kasik

Reet Kasik (sündinud 5. mail 1946) on eesti keeleteadlane ja õppejõud.
Haridus.
Kasik lõpetas Tartu Riikliku Ülikooli eesti filoloogina ning eesti keele ja kirjanduse õpetajana 1969. aastal. 1973. aastal sai ta Tartu Ülikoolis filoloogiakandidaadi kraadi väitekirja "Verbide ja verbaalsubstantiivide tuletusvahekorrad tänapäeva eesti keeles" eest ning 1994. aastal kaitses ta sealsamas filoloogiadoktori kraadi tööga "Verbid ja verbaalsubstantiivid tänapäeva eesti keeles: tuletusprotsess ja tähendus."
Töökäik.
Ta oli Tartu Riikliku Ülikooli aspirant (1969–1972), vanemõpetaja (1972–1977) ja dotsent (1977–2008). See järel oli ta Tartu Ülikoolis vanemteadur (2007–), eesti keele professori kohusetäitja ja eesti keele õppetooli juhataja 1992–1995. 
18. juunil 2010 nimetati Reet Kasik Tartu Ülikooli emeriitdotsendiks.
Kasik on töötanud ka Soomes Oulu Ülikooli eesti keele lektorina (1974–1976), Turu Ülikooli eesti keele lektorina (1988–1992) ning Helsingi ülikooli eesti keele külalisprofessorina (1995–1999, 2007–2009).
TEP70

TEP70 (ТЭП70) on diiselvedurite seeria, mida tootis aastatel 1973–2006 Kolomna veduritehas Venemaal. 
Veduriseeria konstrueeriti raskete reisi- ja kiirrongi koosseisude vedamiseks 1520 mm rööpmelaiusega raudteedel. TEP70 on kasutusel paljudes endistes NSV Liidu liiduvabariikides, nagu näiteks Venemaal, Ukrainas, Valgevenes, Lätis, Leedus ja ka Eestis, kus nendega teostab reisijate vedu GoRail Tallinna–Moskva liinil.
TEP70 on veduriseeria TEP60 edasiarendus, ja seda on toodetud koos eri versioonidega nagu TEP70BS, 2TE70 ja TEP70U ligi 800 vedurit. Lisaks on tehtud TEP70 põhjal veduriseeriad TEP75 ja TEP80, kuid mõlemast seeriast ehitati valmis ainult kaks vedurit, mis praeguseks on leidnud koha vanarauas või muuseumis. TEP80-ga sooritati 1993. aasta oktoobris mitteametlik diiselvedurite kiirusrekord, kui vedur suutis Moskva ja Peterburi vahelisel raudteelõigul arendada kiirust 271 km/h.
Onu Julius

Onu Julius (õieti Julius Jansson) on tegelane Astrid Lindgreni Karlssoni-lugude sarja viimases raamatus "Karlsson katuselt hiilib jälle".
Onu Julius on perekond Svantessoni kauge sugulane, kes elab Västergötlandis. Kord aastas saabub ta Stockholmi, et käia arsti juures ja hingata pisut ka linnaõhku. Nii veedabki onu Julius paar nädalat oma sugulaste kostil. Onu Julius on vanapoiss. Ta on parasjagu pirtsakas, üsna upsakas ning majanduslikult hästi kindlustatud, ehkki kitsi nagu väidab Väikevend. Julius kurdab Svantessonide juures viibides ühtelugu, et voodi on liiga kõva, lapsed kasvatamatud jms. Nii ei naudi ükski pereliige Juliuse külaskäike. Samuti ei salli onu Julius vastuvaidlemist ning koeri.
Onu Julius ilmub taas Stockholmi, kui Svantessonide korteris viibib teist korda Majasokk. Esialgu ei saa vanakesed omavahel kuigi hästi läbi, ent peagi leitakse ühine keel, armutakse ning Majasokk läheb onu Juliusele mehele. Kõiges selles on süüdi Karlsson, kes tembutab, tirriteerib ja figureerib onu Juliusega, ent viimane peab toimuvat ekslikult märguanneteks "muinasmaailmast", mis paneb teda elule hoopis uue pilguga vaatama.
Tobias Dantzig

Tobias Dantzig (19. veebruar 1884 Läti – 9. august 1956 Los Angeles) oli baltisaksa päritolu USA matemaatik ja teaduskirjanik. 
Ta kirjutas raamatud " (A critical survey written for the cultured non-mathematician)" (1930) ja "Aspects of Science" (New York, Macmillan, 1937). Esimene raamat oli mittematemaatikute seas menukas, seda andi korduvalt välja ja tõlgiti; raamat pälvis Albert Einsteinilt kiidusõnu.
Elulugu.
Dantzig õppis Pariisis Sorbonne'i ülikoolis Henri Poincaré käe all matemaatikat. Ta abiellus kaasüliõpilase Anja Ourissoniga ja paar emigreerus 1910 USA-sse. Matemaatikud George Dantzig (sai nime George Bernard Shaw' järgi), lineaarse programmeerimise rajaja, ja Henry Dantzig (Henri Poincaré järgi) olid nende pojad.
Dantzig töötas mõnda aega Oregonis puuraidurina, samuti teetöölisena ja maalrina, sest arvas, et tugeva vene aktsendi tõttu ta muud tööd ei saa. Aastal 1917 sai ta Indiana Ülikoolist Bloomingtonis doktorikraadi matemaatika alal tööga "Some Contributions to the Geometry of Plane Transformations". 
Ta õpetas USA Johns Hopkinsi Ülikoolis, Columbia Ülikoolis ja Marylandi Ülikoolis.
Rías Altas

Rías Altas ('ülemine riasrannik') on riasrannik Hispaanias Galicia põhjarannikul, osa Costa do Mariscost. Sellesse kuuluvad väikesed ja kõrgete setetega lahed. Kui selle sisse arvata ka Rías Medias (Costa de la Muerte ja Costa Ártabra), siis moodustab selle A Coruña provintsi põhja- ja loodeosa ning kogu Lugo provintsi rannik. Ta piirneb idas Astuuriaga ja läänes Finisterre neemega (Fisterra neemega).
See on kaljune rannik, mille vahel on paljuväikesi rannalahti. Rannikul on ka palju supelrandu, sealhulgas Augas Santase rand ehk Katedraalide rand Ribadeos. Lahed pärinevad üleujutatud jõeorgudest.
Tähtsamad neemed on Estaca de Bares (Pürenee poolsaare põhjapoolseim punkt), Ortegali neem ja Finisterre neem.
Lahed.
Rías Altas hõlmab järgmised suuremad lahed (läänest itta):
Mõnikord jaotatakse Rías Altas kaheks osaks: rannikuosa Finisterrest kuni A Coruñani nimetatakse Costa da Morte (Costa de la Muerte; Surmarannik) ning rannikuosa A Coruñast Ribadeoni on sel juhul päris Rías Altas. Teise versiooni järgi on Costa de la Muerte ja Rías Altase vahel veel Costa Ártabra. Costa de la Muerte ja Costa Ártabra koos moodustavad Rías Mediase.
Hüdrograafias loetakse veelahkmeks Rías Mediase ja Rías Altase vahel Ortegali neeme. Kõige kitsamas mõttes kuuluvad Rías Altase alla:
Maastiku kirjeldus.
Rías Altases on vesi külmem kui Rías Bajases, kuid supelrannad on väga ilusad. Pooleldi mägedesse peidetud maantee viib Cedeirasse, kus on tähtis kalasadam ning mis on ka suvituskoht. Vaevalt 12 km kaugusel (vana "palverändurite teed" mööda ainult 7 km kaugusel) paikneb Santo André de Teixido, kuhu iga galeeg peab kord elus palverännaku tegema, kui ta ei taha, et hing piinlema jääks (vana ütluse järgi: "Santo Andrésse läheb surnuna, kes elusana ei läinud"). Enne Santiago de Compostela palverännaku tekkimist oli see Galicia kõige tähtsam palverännak läks. Praegugi on mõlemal pool teed näha "amilladoiros" (hauakünkad) palverändurite visatud kividega, mis viimsel kohtupäeval pidid kostma, kes on täitnud tõotuse minna Santo Andrésse. Seal kasvab taim "namoradoira", mis aitavat armastusehädade vastu.
Serra da Capeladas on O Cabo do Mundo, Lääne-Euroopa kõrgeim kalju. Edasi tulevad Ortigueira ranna loodusmaastikud, ning neem Estaca de Bares, kus saavad kokku Atlandi ookean ja Kantaabria meri (Biskaia laht).
Surfikohad.
Tähtsamad surfikohad on Pantíni rand Ferroli maakonnas Valdoviño vallas, kus peetakse iga-aastast surfivõistlust The Ferrolterra Pantin Classic, ja Doniñose rand Ferroli vallas.
Hans Huber

Hans Huber (1. jaanuar 1934 Regensburg, Baieri liidumaa – 12. jaanuar 2024) oli Lääne-Saksamaa maadleja ja poksija ning Saksamaa ühendvõistkonna poksija.
Huber sai Lääne-Saksamaa meistrivõistlustel vabamaadluses 2. koha aastatel 1956 ja 1960. Et temast eespool oli suurepärases ja pikaajalises sportlikus vormis legendaarne Wilfried Dietrich, ei näinud Huber maadluses mingeid väljavaateid ning hakkas 1961. aastal tegelema poksiga. Ta oli Lääne-Saksamaa meister poksi raskekaalus (üle 81 kg) vähemalt 1963. aastal.
Huber sai Saksamaa ühendvõistkonna eest võisteldes poksi raskekaalus (üle 81 kg) 1964. aasta Tōkyō olümpiamängude poksivõistlustel hõbemedali, kaotades finaalis kuldmedali- ja olümpiavõitjale Joseph Frazierile (USA).
Huber osales Lääne-Saksamaa eest võisteldes poksi raskekaalus (üle 81 kg) 15. Euroopa meistrivõistlustel (Moskva, 1963), kuid kaotas veerandfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale Andrei Abramovile (NSV Liit) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Islandlased

Islandlased on põhjagermaani rahvas Islandil. Kõnelevad islandi keelt. Islandlaste üldarv maailmas on ligikaudu 450 000. Neist elab Islandil 295 000, Kanadas 89 000 ja Ameerika Ühendriikides 42 700.
Suurem osa islandlastest on luterlased.
Islandlased on kujunenud 9.-10. sajandil Islandile asunud norralastest, kelle hulka hiljem sulandus Šotimaalt ja Iirimaalt saabunud kelte.
Žemaidi keel

Žemaidi keel ("žemaitiu kalba") on leedu keele murre või eraldi seisev balti keelte idarühma kuuluv indoeuroopa keel.
Grammatika.
Käänded.
Käändeid on seitse: nominatiiv, genitiiv, daativ, akusatiiv, instrumentaal, lokatiiv ja vokatiiv.
Alasi

Alasi on peamiselt metallide sepistamisel kasutatav terasest alustööriist. 
Sõltuvalt kasutusviisist eristatakse käsi- ja masinsepistusalaseid. Otstarbe järgi eristatakse sepa-, plekksepa-, kullassepa-, kellassepa- jm alaseid.
Heraldikas.
Alasit on kujutatud endise Eesti linna Mõisaküla ja endise Ameerika Ühendriikide presidendi Dwight Eisenhoweri vapil.
TEP60

TEP60 (ТЭП60) on 1950. aastate lõpus konstrueeritud diiselveduriseeria, mida tootis Kolomna veduritehas Venemaal.
TEP60 oli mõeldud raskete reisi- ja kiirrongi koosseisude vedamiseks Nõukogude Liidu sisestel raudteedel, rööpmelaiusele 1520 mm.
Nõukogude mootorvedurite seeria nimetused tähistavad veduri tüüpi ja projekti numbrit. TEP60 puhul tähistab täht T mootorveduri üldtunnust, E - elektriülekannet ja P - reisirongi vedurit.
Aastatel 1960–1987 ehitati 1472 TEP60 vedurit, lisaks 116 kaksikvedurit 2TEP60. Kokku toodeti 1704 vedurit. Pärast Nõukogude Liidu lagunemist on TEP60 töötanud Venemaal, Ukrainas, Valgevenes, Lätis, Leedus ja Eestis.
Eestis on TEP60 vedureid kasutatud alates 1961. aasta aprillist. Nendega veeti kuni 18-vagunilisi kiirronge kaaluga 1050 t, kuid vahel võis neid kohata ka kergete kohalike liinide (näiteks Tallinn–Viljandi) rongikoosseisude ees.
Pärast Eesti taasiseseisvumist sai Eesti Raudtee seitsme TEP60-seeria veduri omanikuks 1992. aastal, kui Lätis asunud reisivedurite park jaotati kolme Balti riigi vahel. TEP60 vedurid sõitsid Eesti Raudteel kuni 1997. aastani. Ainuke Eestis säilinud TEP60 numbriga 0924 asub Haapsalu Raudteemuuseumis. TEP60 vahetasid välja uuemad ja võimsamad TEP70 seeria mootorvedurid.
Eesti Raudteemuuseum

Eesti Raudteemuuseum on Haapsalu raudteejaamas asuv väli- ja siseekspositsiooniga muuseum, mis kajastab Eesti raudteetranspordi ajalugu.
Haapsalus alates 1997. aasta juunist asuv muuseum jätkab 1970. aastal Tallinnas Balti jaamas Eesti Raudtee 100. aastapäeva puhul loodud muuseumi tegevust.
2021. aastal põles väliekspositsiooni osaks olev dresiin. Kahtlustati süütamist.
Seoses Haapsalu raudtee taastamisega on lähitulevikus plaanis muuseumi väliekspositsioon ümber paigutada praeguse Haapsalu jaama perrooni eest ajaloolise raudtee kaubaaida juurde, kuhu on kavas ehitada ka remonditöökoda.
Kutsehaigus

Kutsehaigus on Maailma Terviseorganisatsiooni (WHO) definitsiooni järgi mistahes haigus, mille kõige olulisem põhjus on kokkupuude tööga seotud riskiteguritega. Eesti töötervishoiu ja tööohutuse seaduse järgi on kutsehaigus selline haigus, mille on põhjustanud kutsehaiguste loetelus nimetatud töökeskkonna ohutegur või töö laad. 
Kutsehaigusi eristatakse tööst põhjustatud haigustest, millel on mitu põhjustavat tegurit, sealhulgas nii töökeskkonnaga seotud kui ka muid soodustavaid tegureid (nt suitsetamine).
Eestis on sotsiaalminister kehtestanud kutsehaiguste loetelu. Selle järgi eristatakse järgmisi kutsehaigusi:
Kutsehaiguste loetelu ei ole siiski lõplik, ka loetelus nimetamata muud töökeskkonna keemilised, füüsikalised või bioloogilised ohutegurid võivad olla kutsehaiguse põhjuseks.
Kutsehaiguse diagnoosib töötervishoiuarst, tuginedes andmetele töötaja praeguste ja varasemate tööolude ja töö laadi kohta.
Viking Grace

Viking Grace on Soome laevakompanii Viking Line parvlaev, mis ehitati 2013. aastal STX Europe'i Turu laevatehases Turu-Stockholmi liini jaoks.
Laevas on 880 kajutit 2980 kajutikohaga ja autotekil 1275 rajameetrit veokitele ning kahel eraldi autotekil 1000 rajameetrit sõiduautodele. Laev kasutab kütusena veeldatud maagaasi.
Halberstadti piiskopkond

Halberstadti piiskopkond (saksa "Bistum Halberstadt") oli Rooma katoliku piiskopkond aastatel 804–1648 ja Saksa-Rooma riigi vaimulik osariik hiliskeskajast alates. Selle pealinn oli Halberstadt tänapäeva Saksi-Anhaltis, Harzi ahelikust põhja pool.
Ajalugu.
Saksi sõdade järel rajas keiser Karl Suur aastal 804 Ostfaalis paganlike sakside ja polaabi slaavlaste ristiusustamise käigus Osterwiecki (siis "Seligenstadt") misjonipiiskopkonna. Esimese (arvatava) piiskopi Châlonsi Hildegrimi ajal viidi pealinn Halberstadti, selle kinnitas Karli poeg Ludwig Vaga aastal 814. Piiskopkonna piirid ulatusid algselt Elbe ja Saale jõeni idas; siiski, kui keiser Otto I asutas aastal 968 Magdeburgi peapiiskopkonna, kaotas Halberstadt idapoolse poole oma valdustest sellele.
Halberstadti piiskopid rivaalitsesid Magdeburgiga poliitilise mõju saavutamiseks Saksi ja Saali dünastiate ajal. Keiser Heinrich III valitsemise ajal rüütati nad täiendavate territoriaalsete õigustega ja aastal 1062 saadeti piiskop Burchard II Rooma kui keiserlik vahendaja konfliktis paavst Aleksander II ja vastupaavst Honorius II vahel. Siiski liitus leskkeisrinna Agnese ja tema poja Heinrich IV endine lemmik aastal 1073 paavst Gregorius VII-ga investituuritülis ja temast sai üks Suure Saksi mässu juhtivaid tegelasi. Pärast Saksi hertsogi Heinrich Lõvi ametist kõrvaldamist muutus Halberstadti territoorium keiserlikuks osariigiks.
Aastal 1479 surus Saksimaa kuurvürst Ernst peale oma 13-aastase poja Ernst II, Magdeburgi peapiiskop aastast 1476, administraatoriks valimise tagasiastunud vürst-piiskop Gebhard von Hoymi asemele. Aastal 1513 järgnes talle ametis Brandenburgi kuurvürsti Joachim I noorem vend Albrecht von Hohenzollern ja Hohenzollernite soost Magdeburgi peapiiskopid jäid administraatoriteks, kuni aastal 1540 sai Halberstadti territooriumist reformatsiooni käigus luterlik. Aastal 1566 sai kaheaastane Braunschweig-Wolfenbütteli hertsog Heinrich Julius esimeseks luterlikuks administraatoriks, pärast seda jäi Halberstadt Braunschweig-Wolfenbütteliga kokku, kuni aastal 1623 Heinrich Juliuse poeg Christian, "hull halberstadtlane", Kolmekümneaastase sõja ajal tagasi astus. Talle järgnes ametis kuurvürst Joachim III Friedrich von Brandenburgi poeg Christian Wilhelm von Brandenburg.
Vestfaali rahuga aastal 1648 piiskopkond ilmalikustati kui Halberstadti vürstkond ja anti lõpuks Brandenburg-Preisimaa Hohenzollerni valitsejatele. Pärast Viini kongressi 1815. aastal liidendati selle territoorium Preisimaa Saksimaa provintsiga.
Geograafia.
Pärast Magdeburgi peapiiskopkonna asutamist kattis Halberstadti piiskopkond järgmised Saksimaa krahvkonnad ("Gau"): Balsamgau, Derlingau, Nordthüringgau lääneosa, Harzgau, Schwabengau ja Hassegau. Seega ulatus see Oker jõest Hornburgi juures läänes, kus see piirnes Hildesheimi piiskopkonnaga, Saale jõeni idas, kus piiskopid omandasid aastal 1315 endise Ascherslebeni vürstkonna. Braunschweigi linn, mis asetseb Okeri mõlemal kaldal, oli algselt Halberstadti ja Hildesheimi vahel jaotatud, kuni see läks aastal 1142 hertsog Heinrich Lõvile, kes tegi sellest oma residentsi.
Somme'i departemang

Somme () on departemang Prantsusmaa põhjaosas Hauts-de-France'i piirkonnas. Ta on saanud nime Somme'i jõe järgi.
Esimese maailmasõja ajal oli departemangu põhjaosa mitmete lahingute tallermaaks, millest annavad tunnistust arvukad lahingus langenute kalmistud. 1916. aasta toimus Somme'i lahing, milles hukkus kokku umbes miljon osalejat.
2015. aastani kuulus departemang Picardie piirkonda.
Departemang jaguneb halduslikult:
Vaata ka.
Somme'i departemangu haldusüksuste loend
Somme

Somme on jõgi Somme'i departemangus Hauts-de-France'i piirkonnas Põhja-Prantsusmaal.
Jõgi on 245 km pikk, jõe läte on Fonsommes, jõgi suubub Somme'i lahte La Manche'is.
Piirissaare kool

Piirissaare kool oli põhikool Piirissaarel, mis andis haridust aastatel 1929–1970.
Koolimaja asub Piiri külas ning on heas seisukorras. Kool oli algul venekeelne, Nõukogude ajal liideti eestikeelne ja venekeelne kool üheks. Algul oli kool 7-, hiljem 8-klassiline. Tegutses ka õhtukool, kus oli võimalik lõpetada 9 klassi. 
Kool suleti 1970. aastal õpilaste puuduse tõttu. Viimased kaks õpilast viidi üle Räpinasse.
Toode

Toode on mingi vajaduse rahuldamiseks valmistatud ese või osutatud teenus. 
Eristatakse pooltooteid (vajavad edasist töötlemist) ja valmistooteid.
Mõnikord räägitakse ka ainetust ja ainelisest tootest.
Toode, mida pakutakse müügiks, on kaup.
Mingis ajavahemikus valmistatud tooteid moodustavad toodangu ehk produktsiooni.
Georg I (Anhalt-Dessau)

Georg I (u. 1390 – 21. september 1474) oli Askania dünastiast Saksa vürst ja Anhalt-Dessau vürstkonna valitseja.
Ta oli Sigismund I ja selle naise Judithi teine poeg.
Elu.
Aastal 1405, pärast oma isa surma, päris Georg koos oma vanema venna Waldemar IV ning nooremate vendade Sigismund II ja Albrecht V-ga Anhalt-Dessau vürstkonna. Aastaks 1435 võttis ta tiitli "Zerbsti ja Dessau isand" ning aastast 1460 nimetas ennast Kötheni isandaks.
Aastal 1468 päris ta Anhalt-Bernburgi vürstkonna, kolm aastat hiljem sõlmis ta pärimislepingu Anhalt-Kötheni vürsti Adolf I-ga, kes nimetas ta kaasvalitsejaks ("Mitherr") õigustega poolele Anhalt-Kötheni vürstkonnast. Georg siiski loobus oma õigustest oma vanema poja Waldemar VI kasuks, kellest sai Anhalt-Kötheni vürstkonna uus kaasvalitseja.
Georgi vendade surmad ajavahemikus 1417–1469 ilma meessoost pärijateta tegid temast Anhalt-Dessau ainuvalitseja kuni tema oma surmani.
Abielud ja järeltulijad.
Pärast 1413. aastat abiellus Georg Anhalt-Bernburgi vürsti Otto III tütre Matildaga. Abikaasad olid omavahel seotud kui Anhalti krahvi Heinrich I otsesed järeltulijad, selle poegade Bernhard I (Matilda esivanem) ja Siegfried I (Georgi esivanem) kaudu. Abielu oli lastetu.
1432. aastal abiellus Georg Oelsi hertsogi Konrad III tütre ja Saksi kuurvürsti Albrecht III lese Euphemiaga. Nad said kuus tütart:
Pärast 1442. aastat abiellus Georg Sophiega, võib-olla Hohnsteini suguvõsast. Nad said kolm last:
Enne 25. juulit 1452 abiellus Georg Lindow-Ruppini krahvi Albrecht VIII tütre Annaga. Nad said üheksa last:
Mädanik

Mädanik on seente või mikroobide tekitatud laguprotsess taimses koes.
Keskrajoon

Keskrajoon on mitme linnaosa ja haldusüksuse nimi:
Robin

Robin on eesnimi. 
Robin oli algselt tuletis nimest Robert.
Levik.
Nime Robin on maailmas pandud nii poistele kui tüdrukutele. Euroopas on seda nime kandvaid meessoost inimesi rohkem kui naissoost. Põhja-Ameerikas on selle nimega rohkem naissoost isikuid.
Eestis.
1. jaanuari 2020 seisuga oli Eestis eesnimi Robin 1648 mehel ja alla 5 naisel. Robin oli Eestis populaarsuselt 105. mehenimi. Vanim Robin oli vanuserühmas 70–74, noorim vanuserühmas 0–4. Kõige populaarsem on eesnimi Robin vanuserühmas 0–4, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 57,1 ning Viljandi maakonnas, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 19,48. Robin oli keskmiselt 10 aasta vanune (mediaanvanus oli 9). 2018. ja 2021. aastal oli Robin levinuim vastsündinud poistele pandud nimi (vastavalt 83 ja 85 last). Samuti oli see levinuim aastatel 2016–2020 poeglastele pandud nimedest (445 last). 2011–2015 poeglastele pandud nimedest oli Robin 3. kohal (448 last). 2006-2010 esikümnesse ei mahtunud.
2022. aasta 1. jaanuari seisuga oli eesnimi Robin 1833 mehel ja 6 naisel. Robin oli populaarsuselt 94. mehenimi ja 3815. naisenimi.
Lendstart

 
Lendstart ehk lendlähe on stardijoonele lähenemine ja selle ületamine liikuva sõidukiga, selleks kõrvalist abi mitte kasutades.
Sõna võttis esimesena kasutusele Ene Viilma, kes pidi põhjendama starti lubamist liikuva sõidukiga ekipaažile, mille sõidukil sidur ei töötanud. Kuna stardimäärustikus ei olnud see keelatud, oli see lubatud.
Edaspidi lisati see väljend ka stardimäärustikku, mille kohaselt lendstart ei ole lubatud.
Fredo Getúlio Aurelio

Fredo Getúlio Aurelio (sündinud 22. septembril 1954) on Brasiiliast pärit Eesti ja Soome jalgpallitreener.
Aastatel 2007–2010 oli ta JK Nõmme Kalju peatreener, alates maist 2010 samas treener.
Tal on Brasiilia ja Soome kodakondsus.
Eesti Jalgpalliliit algatas 12. märtsil 2021 distsiplinaarasja Getulio Aurelio Fredo suhtes, mis puudutab alaealise noore jalgpalluri seksuaalset väärkohtlemist. 19. märtsil määras EJL talle tähtajatu jalgpallis tegutsemise keelu.
6. septembril 2022 teatati, et Harju maakohus mõistis Getulio Aurelio Fredo süüdi seksuaalses ahistamises ja karistas teda nelja-aastase tingimisi vangistusega.
Läti Põllumajandusülikool

Läti Põllumajandusülikool (läti keeles "Latvijas Lauksaimniecības universitāte", inglise keeles "Latvia University of Life Sciences and Technologies") on Jelgavas asuv avalik-õiguslik ülikool.
Läti Põllumajandusülikooli eelkäijaks oli 1863. aastal asutatud Riia Polütehnilise Instituudi ("Rīgas Politehniskais institūts") põllumajandusteaduskond, mis viidi 1919. aastal üle Läti Ülikooli koosseisu. Iseseisvaks kõrgemaks õppeasutuseks sai Läti Põllumajanduse Akadeemia ("Latvijas Lauksaimniecības akadēmija") 1939. aastal. 1990. aastal sai ülikool Läti Põllumajandusülikooli nime.
Läti Põllumajandusülikooli rektor on Irina Pilvere. 2013. aastal oli ülikoolil 354 õppejõudu, 778 administratiivtöötajat, 4778 üliõpilast ja 186 doktoranti.
Ülikoolil on 9 teaduskonda:
Tappev Tartu

"Tappev Tartu" (1998) on Ilmar Raagi esimene film, mille pikkus on olnud erinev, sõltuvalt montaaživersioonist. Täispika filmiga ei ole siiski tegemist. 
Film räägib kahest üliõpilasest, kes leiavad end vastamisi kultuuriministeeriumi salaplaaniga hävitada filmikunst Eesti pinnal. 
Autori poolt "Eesti halvimaks filmiks" tituleeritud teos on valminud mitteametliku harrastusfilmina: puuduvad lepingud ning autorikaalutlustel ei ole selle näitamine ekraanil võimalik.
Wolfgang (Anhalt-Köthen)

Wolfgang (1. august 1492 – 23. märts 1566) oli Askania dünastiast Saksa vürst ja Anhalt-Kötheni vürstkonna valitseja. Ta oli üks esimesi protestantlikke valitsejaid Saksa-Rooma riigis.
Ta oli Anhalt-Kötheni vürsti Waldemar VI ja tema naise Margarete teine (kuid vanim elusolev) poeg.
Elu.
1500. aastal võeti Wolfgang vaid kaheksa-aastaselt vastu Leipzigi Ülikooli ja 1508. aastal võttis ta kuueteistkümneaastaselt üle oma vürstkonna valitsemise residentsiga Köthenis. Wolfgangil oli võimalus kohtuda Martin Lutheriga Augsburgi riigipäeval aastal 1521. Lutheri abiga teostas Wolfgang reformatsiooni Anhalt-Köthenis (1525) ja Anhalt-Bernburgis (1526), mis tegi neist teise ja kolmanda riigi maailmas (pärast Saksimaa kuurvürstiriiki), kes võtsid protestantismi ametlikult omaks. Aastal 1526 ühines Wolfgang üheskoos teiste evangeelsete riikidega kaitseliitu keiser Karl V vastu; see oli otsene eelmäng hilisemale Schmalkaldeni liidu moodustamisele. Wolfgang oli ka üks kuuest vürstist, kes 19. aprillil 1529 koostasid protestantliku vähemuse esindajatena Rigipäeval Speyeri protestatsiooni ja pöördusid Riigipäeva poole, et eemaldada riigivanne (saksa "Reichsacht") Lutheri vastu, samuti tema tööde ja õpetuste keeld, ning kutsusid üles evangeelse usu piiramatule levikule. Aastal 1530 allkirjastas ta Augsburgi riigipäeval Augsburgi usutunnistuse. Aastal 1534 korraldas Wolfgang esimese kiriku ülevaatuse (saksa "Kirchenvisitationen") Anhalt-Köthenis, sundvõõrandas katoliku kiriku valdused ja andis need üle kohalikele omavalitsustele.
Aastal 1544 loobus ta oma õigustest Anhalt-Dessau üle oma nõo kasuks, kuid säilitas oma õigused Anhalt-Bernburgi üle, kus ta aastal 1538 laiendas lossi Wolfgangi tiivaga, mis tegi sellest suurima renessanss lossi Põhja-Saksamaal. Kui Kötheni vana "Burg" aastal 1547 tules hävines, tegi ta residentsiks Bernburgi. Sel aastal osales ta Mühlbergi lahingus ja pandi keisri poolt riigivande alla. Wolfgang sai varjupaiga Saksimaal ja nimetati aastal 1551 kuurvürst Moritzi poolt Magdeburgi kuberneriks. Aastal 1552 vabanes ta vastavalt Passau lepingu tingimustele riigivande alt ja sai oma valdused tagasi.
Aastal 1562 andis ta siiski kõik oma valdused oma nõole, hoides alles ainult Coswigi. Aastal 1564 läks ta Zerbsti, kus ta kaks aastat hiljem suri, vallalise ja lastetuna.
A Coruña maakond

A Coruña maakond ehk La Coruña maakond (galeegi keeles "comarca da Coruña", hispaania keeles "comarca de La Coruña") on 3. järgu haldusüksus Hispaanias Galicia loodeosas A Coruña provintsis. See piirneb põhjas Atlandi ookeaniga (Biskaia laht, Kantaabria meri, Ártabro laht), lõunas Ordese maakonnaga, idas Betanzose maakonnaga ning läänes Bergantiñose maakonnaga. 
Maakonna pindala on 469,8 km² või 470,7 km² (1,59% Galicia pindalast), elanike arv 389 289 (2008; 13,75% Galicia rahvaarvust). 
Maakonna keskus on A Coruña.
Vallad.
Maakond jaguneb 9 vallaks: 
A Coruña maakonna vallad on väikesed, nagu teisedki Ártabro lahe äärsed vallad. Kõige väiksem on Sada vald pindalaga 27,4 km², kõige suurem on lahest eemale jääv Arteixo vald. 
Rahvastik.
Demograafilised näitajad.
A Coruña maakond on rahvaarvult Galicia maakondade seas teisel kohal (esimene on Vigo maakond). Siin esitatud demograafilised andmed põhinevad Galicia Statistikainstituudi andmetel. 
Keskmine vanus esmaabiellumisel (naistel): 30,4 aastat (2007)
Asustus.
A Coruña maakonna rahvastiku tihedus on 828,62 in/km² (2008). See on kõige tihedamalt asustatud maakond Galicias.
Kõige tihedamalt asustatud nii maakonnas kui ka kogu Galicias on A Coruña vald (6460,2 in/km², pindala 37,83).