tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Otto Brahm

Otto Brahm (1884. aastani Otto Abrahamsohn; pseudonüüm Otto Anders; 5. veebruar 1856 Hamburg – 28. november 1912 Berliin) oli juudi päritolu Saksamaa teatrikriitik ja teatrijuht.
Elulugu.
Brahm oli kaupmehe poeg. Ta oli algul teatrikriitik ning 1889. aastast ajakirja Freie Bühne für modernes Leben esimene peatoimetaja. Sellest ajakirjast sai peagi naturalismi hääletoru Saksamaal. Ajakirja eesmärgid olid sõnastatud nii: "Uue kunsti lipukiri, mille juhtivad vaimud on kuldsete tähtedega kirja pannud, on üksainus sõna: tõde; ja tõde, tõde igal eluteel, taotleme ja nõuame ka meie (...). Mitte objektiivset tõde, mis jääb võitlejatel tabamata, vaid individuaalset tõde, mis on sisimast veendumusest vabalt ammutatud ja vabalt välja öeldud: sõltumatu vaimu tõde."
Aastal 1889 sai Brahm ka Berliinis teatrikriitikute poolt asutatud teatriühingu Freie Bühne esimene president. See ühing seadis eesmärgiks naturalistlike ühiskonnakriitiliste draamade etendamise. Esimesena toodi lavale Henrik Ibseni näidend "Kummitused", peagi ka Gerhart Hauptmanni "Enne päikesetõusu". Aastast 1894 juhtis Brahm Berliini teatrit Deutsches Theater ning tegi Hauptmannist teatri näidendikirjutaja. Selle teatri ansamblis alustas 1894 Max Reinhardt. Brahm protežeeris ka Fritz Stavenhagenit ja juhatas 1905–1912 Berliini teatrit Lessingtheater. 
Teatrijuhina analüüsis Brahm enne iga lavastust uue näidendi teksti, et pöörata tähelepanu üksikasjadele. Näitlejad pidid tavapärase deklameerimise asemel näitlema realistlikult ja psühholoogiliselt usutavalt. Nende uuendustega andis Brahm olulise panuse kammerteatri kujunemisse.
Isiklikku.
Brahmil oli suhe oma ühingukaaslase, teatri Deutsches Theater õigusnõuniku Paul Jonase abikaasa Clara Jonasega (1863–1922).
Brahmi noorem vend oli näitleja Ludwig Brahm, õepoeg näitleja John Brahm.
2008. aastast on Berliini Kunstide Akadeemias hoiul umbes tuhat Brahmi kirja.
Mälestuse jäädvustamine.
Berliinil Schumannstraßel teatri Deutsches Theater ees on Brahmi mälestussammas.
Eduard Valiullin

Eduard Valiullin (sündinud 28. novembril 1966) on endine Eesti jäähokimängija. 
Ta on mänginud muu hulgas Soome, Venemaa, Eesti klubides, näiteks hooajal 2005–2007 Eesti klubis Tallinn Stars.
Andrei Makrov

Andrei Makrov (sündinud 14. detsembril 1979 Tallinnas) on Eesti jäähokimängija (ründaja). 
Klubikarjääri jooksul on ta mänginud muuhulgas Soome madalamate liigade klubides, Venemaa klubides, sh Nižni Novgorodi Torpedos, Valgevene kõrgliigas, Poolas, Sloveenias, Austrias, Inglismaal ja Kasahstanis.
Novembris 2016 sõlmis Makrov lepingu Valgevene Ekstraliga klubiga HK Gomel, mille koosseisu kuulus ta hooajal 2008/2009, kui võitis Valgevene liiga hõbemedali. Aastatel 2007, 2012 ja 2013 tuli ta Valgevene meistriks.
Eesti jäähokikoondises on ta mänginud alates 1990. aastate lõpust.
Vitali Mõrnõi

Vitali Mirnõi (ukraina Віталій Олександрович Мирний; sündinud 3. aprillil 1992 Poltavas) on ukraina jalgpallur (väravavaht). 
2011 mängis ta FC Levadias.
Sergi Morozov

Sergei Morozov (sündinud 15. jaanuaril 1961) on endine Venemaa ja Ukraina jalgpallur. 
Meistriliiga hooajal 1994/1995 mängis ta Eesti klubis FC Lantana. Seejuures oli ta mainitud hooajal Meistriliiga edukaim väravalööja (25 väravat).
Vitali Poljanskõi

Vitali Poljanski (ukraina Віталій Володимирович Полянський; sündinud 30. novembril 1988 Dnipropetrovskis) on ukraina jalgpallur (kaitsja).
Hooajal 2008/2009 mängis ta klubis Pärnu JK Vaprus.
Nikolai Feldmann

Nikolai Feldmann (23. märts 1904 Harkiv, Ukraina – 8. oktoober 1975 Nürnberg) oli Eesti kergejõustiklane.
Ta lõpetas aastal 1925 Tartu Linna Poeglaste Reaalgümnaasiumi ja aastal 1935 Tartu Ülikooli majandusteaduskonna kaubanduse erialal. Ta kuulus Eesti Üliõpilaste Seltsi ridadesse.
Ta töötas aastatel 1935–1940 kindlustusseltsi "Kalju" juhatajana Tallinnas. Aastal 1941 asus ta järelümberasujana Saksamaale. Aastatel 1941–1945 oli ta Saksa armees, seejärel Briti sõjavangis. Aastatel 1948–1959 töötas ta raamatupidajana, aastast 1960 kruntide ja hoonete inspektor-hindajana.
Ta osales 1928. aasta Amsterdami OM-il, kus sai kuulitõukes 12. koha. 
Ta tuli kettaheites 4 korda (1929–1932) Eesti meistriks.
Juri Fenin

Juri Fenin (ukraina Фенін Юрій Анатолійович; sündinud 28. märtsil 1977 Biloserkas, Hersoni oblastis) on Ukraina jalgpallur (ründaja).
Ta alustas klubikarjääri Ukraina kõrgliiga klubis Simferopoli Tavrija. 4. novembril 1992 sai ta mängus Luganski Zorja-MALS-i vastu 15-aastaselt ja seitsme kuu vanuselt Ukraina kõrgliiga noorimaks debütandiks.
Aastatel 1996–1997 mängis ta Moldova klubide Chișinău Constructorul ja Ghidighici Rapidis ning aastatel 1998–2000 Valgene klubides Torpedo-Kadino Mogilev ja Vedrich-97 Rechitsa.
2000. aastatel suundus ta Eesti Meistriliigasse. Aastatel 2000–2001 mängis ta Maardu Levadias, 2001–2002 Pärnu Levadias ja 2002–2003 Tallinna Levadias (endine Maardu Levadia).
Hiljem on ta mänginud Eesti madalamate liigade klubides.
Aleksei Terentjev

Aleksei Terentjev (sündinud 13. mail 1977 Narvas) on endine Eesti jäähokimängija. 
1997–2009 mängis ta Eesti jäähokikoondises.
Gunnar Uusi

Gunnar Uusi (23. juuni 1931 Haapsalu – 7. august 1981 Tartu) oli eesti maletaja.
Ta lõpetas 1945. aastal Rõuge 7-klassilise Kooli ja 1951. aastal Võru 1. Keskkooli. 1956. aastal lõpetas ta Moskva Riikliku Majandusinstituudi.
Ta töötas aastast 1956 Tartu põllutöömasinate tehases "Võit" tööstusökonoomikainsenerina, ta oli aastatel 1966–1972 sama tehase direktoriks; seejärel töötas ta Tartu Raudbetoontoodete Tehases peaökonomistina ja Tartu Maleklubis.
Ta tuli 6 korda Eesti meistriks (1958–59, 1963, 1966, 1979–80), 3 korral sai meistrivõistlustel hõbeda (1960, 1961 ja 1972) ning ühe korra pronksi (1957). 
Tema auks korraldatakse Tartus Gunnar Uusi mälestusturniiri.
Sergei Morozov

Sergei Sergejevitš Morozov (Сергей Сергеевич Морозов; sündinud 21. märts 1988 Saranskis) on endine vene käija. 
Kunagise noorte ja juunioride maailmameistrina äratas ta tähelepanu, kui ta 8. juunil 2008 Venemaa meistrivõistlustel võitis 20 km käimise ajaga 1:16.43, mis oli maailmarekordist 33 s võrra parem. Tema aega ei kinnitatud aga maailmarekordiks, sest dopingukontrolli ei tehtud. Varsti pärast seda andis ta etteteatamata dopingutestis proovi, mis oli positiivne erütropoetiini (EPO) suhtes. See oli ka tagantjärele selgunud põhjus, miks ta ei osalenud 2008. aasta suveolümpiamängudel. Dopingueeskirjade rikkumise eest sai ta kaheaastase võistluskeelu. Aastal 2012 leiti tal ebanormaalsed verenäitajad ning ta sai eluaegse võistluskeelu.
Must-valge kobra

Must-valge kobra ("Naja melanoleuca") on kobra perekonna maoliik.
Klassifikatsioon.
Must-valged kobrad liigitatakse soomuseliste seltsi mürknastiklaste sugukonna kobra perekonda. 
Ladinakeelne teaduslik nimetus on "Naja melanoleuca" ja seda kirjeldas 1897 Ameerika herpetoloog Edward Hallowell, eestikeelne nimetus on must-valge kobra.
Mao soomused.
Must-valge kobra soomused: 
Must-valge kobra soomuste värvus on varieeruv, levila piires leidub nii läikivmustade seljasoomustega kobrasid, kelle kõhusoomused on kreemjat või valget värvi, kui ka must valgete triipudega ja melanistlikke kobrasid.
Levila.
Neid madusid võib kohata Senegalis, Gambias, Guinea-Bissaus, Guineas, Sierra Leones, Libeerias, Malil, Burkina Fasos, Elevandiluurannikul, Ghanas, Togol, Beninis, Nigeerias, Nigeris, Tšaadis, Kamerunis, Gabonis, São Tomé saarel, Kongo Vabariigis, Kesk-Aafrika Vabariigis, Sudaanis, Etioopias, Somaalias, Keenias, Ugandas, Tansaanias, Kongo Demokraatlikus Vabariigis, Angolas, Sambias, Mosambiigis, Malawis, Zimbabwes ja Lõuna-Aafrikas.
Saakloomad.
Must-valge kobra toitub looduslikult levila piires kaladest, kahepaiksetest, sisalikest, väiksematest imetajatest ja teistest madudest. 
Nemad on saakloomaks teistele madudele.
Paljunemine.
Must-valge kobra sugulise sigimise vormiks on ovipaaria. Suvel muneb graviidne emane madu 11–26 muna. Madu otsib munade munemiseks kas sobiva avause ehk püüab pesa ise valmistada, kas puuõõnsusesse,termiidipessa või maapinnal olevasse auku. 
Emased kobrad võivad mune valvata ja paljunemisperioodil agressiivselt rünnata. Noored maopojad on sündides 22–25 cm pikkused ja üsna iseseisvad maod. 
Kokkupuuted inimestega.
Need maod on inimese suhtes mürkmadudeks liigitatavad. Nende hammustus võib mürgistusseisundeid esile kutsuda. Vastumürk on olemas.
Lozère'i departemangu haldusüksuste loend

Lozère'i departemangu haldusüksuste loetelu toob ära kõik departemangu haldusüksused (alldepartemangud, kantonid ja vallad). Lisaks on toodud ka INSEE kood. 
Kantonid.
Departemangus on kokku 13 kantonit. Vald Mende (kogupindalaga 36,56 km²) on jagatud mitme kantoni vahel. Igasse kantonisse mille vahel on vald jagatud kuulub ka kindel territoriaalne osa vallast. Kursiivis on toodud jagatud vallaga kantonite pindala kus puudub jagatud valla osa kantoni kogupindalast. Jagatud vallad mille osad moodustavad ise kantoni jäävad andmete puudusel ilma pindala välja toomata.
Florac.
Barre-des-Cévennes'i kanton
Florac'i kanton
Le Massegros' kanton
Meyrueis' kanton
Le Pont-de-Montvert'i kanton 
Sainte-Enimie' kanton
Saint-Germain-de-Calberte'i kanton
Mende.
Aumont-Aubrac'i kanton
Le Bleymard'i kanton
La Canourgue'i kanton
Chanac'i kanton
Châteauneuf-de-Randoni kanton 
Fournels'i kanton
Grandrieu' kanton
Langogne'i kanton
Le Malzieu-Ville'i kanton
Marvejols'i kanton
Mende-Lõuna kanton
Mende-Põhja kanton
Nasbinals'i kanton
Saint-Alban-sur-Limagnole'i kanton 
Saint-Amans'i kanton
Saint-Chély-d'Apcher' kanton
Saint-Germain-du-Teili kanton
Villefort'i kanton
Maine-et-Loire'i departemangu haldusüksuste loend

Siin on toodud ära kõik Maine-et-Loire'i departemangu haldusüksused (ringkonnad, kantonid ja vallad). Lisaks on toodud ka valdade INSEE koodid.
Departemangus on neli ringkonda:
Kantonid.
Departemangus on kokku 21 kantonit. Vallad Angers (kogupindalaga 42,71 km²), Brissac Loire Aubance (kogupindalaga 120,89 km²), Cholet (kogupindalaga 87,47 km²), Erdre-en-Anjou (kogupindalaga 89,94 km²), Gennes-Val-de-Loire (kogupindalaga 144,94 km²) ja Longuenée-en-Anjou (kogupindalaga 53,50 km²) on jagatud mitme kantoni vahel. Igasse kantonisse mille vahel on vald jagatud kuulub ka kindel territoriaalne osa vallast. Kursiivis on toodud jagatud vallaga kantonite pindala kus puudub jagatud valla osa kantoni kogupindalast. Jagatud vallad mille osad moodustavad ise kantoni jäävad andmete puudusel ilma pindala välja toomata.
Vallad.
Departemangus on 177 valda (seisuga 1. jaanuar 2019):
Leho Laurine

Leho Laurine (aastani 1937 Leo Laurentius; 28. august 1904 Tallinn – 31. jaanuar 1998 Stockholm) oli eesti maletaja ja maleajakirjanik.
Tuli 1932. aastal Eesti meistriks ja sai 1935. aasta meistrivõistlustel pronksi (Paul Kerese ja Gunnar Friedemanni järel).
Aastal 1944 läks ta Rootsi.
Leili Pärnpuu

Leili Pärnpuu (31. jaanuar 1950 Haapsalu – 5. veebruar 2022) oli eesti maletaja, rahvusvaheline naiste malemeister (1990). 
Ta lõpetas 1969. aastal Pärnu 2. Keskkooli ja 1975. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi majandusteaduskonna.
Ta on võitnud Eesti meistrivõistlustel 5 kulda (1975, 1979, 1980, 1986, 1990), 10 hõbedat (1976–77, 1984, 1991, 1993–95, 2002, 2004, 2009) ja 6 pronksi (1978, 1988, 1996, 2000–01, 2008).
Ausma Šmite

Ausma Šmite (sündinud 1986) on Läti graafik.
2007. aastal astus Šmite Läti Kunstiakadeemiasse, mille graafikaosakonnas kaitses 2009. aastal bakalaureuse- ja 2011. aastal magistritöö. Ta töötab samas õppejõuna.
2015. aasta kevadel toimub Šmite näitus "Ma olen teel" Tartu Kunstimajas.
Marne'i departemangu haldusüksuste loend

Marne'i departemangu haldusüksuste loetelu toob ära kõik departemangu haldusüksused (alldepartemangud, kantonid ja vallad). Lisaks on toodud ka INSEE kood. 
Kantonid.
Departemangus on kokku 23 kantonit. Vallad Châlons-en-Champagne (kogupindalaga 26,05 km²), Épernay (kogupindalaga 22,69 km²) ja Reims (kogupindalaga 46,90 km²) on jagatud mitme kantoni vahel. Igasse kantonisse mille vahel on vald jagatud kuulub ka kindel territoriaalne osa vallast. Kursiivis on toodud jagatud vallaga kantonite pindala kus puudub jagatud valla osa kantoni kogupindalast. Jagatud vallad mille osad moodustavad ise kantoni jäävad andmete puudusel ilma pindala välja toomata.
Châlons-en-Champagne.
Châlons-en-Champagne 1. kanton 
Châlons-en-Champagne 2. kanton 
Châlons-en-Champagne 3. kanton 
Châlons-en-Champagne 4. kanton
Écury-sur-Coole'i kanton
Marsoni kanton
Suippes'i kanton
Vertusi kanton
Épernay.
Anglure'i kanton
Avize'i kanton
Ay' kanton
Dormans'i kanton
Épernay 1. kanton 
Épernay 2. kanton 
Esternay' kanton
Fère-Champenoise'i kanton
Montmiraili kanton
Montmort-Lucy kanton
Sézanne'i kanton
Reims.
Beine-Nauroy' kanton
Bourgogne'i kanton
Châtillon-sur-Marne'i kanton
Fismes'i kanton
Reims 1. kanton
Reims 2. kanton
Reims 3. kanton
Reims 4. kanton
Reims 5. kanton
Reims 6. kanton
Reims 7. kanton
Reims 8. kanton
Reims 9. kanton
Reims 10. kanton
Verzy kanton
Ville-en-Tardenois' kanton
Sainte-Menehould.
Givry-en-Argonne'i kanton
Sainte-Menehould'i kanton
Ville-sur-Tourbe'i kanton
Vitry-le-François.
Heiltz-le-Maurupti kanton
Saint-Remy-en-Bouzemont-Saint-Genest-et-Issoni kanton
Sompuis' kanton
Thiéblemont-Farémonti kanton
Vitry-le-François-Ida kanton
Vitry-le-François-Lääne kanton
Pavel Senitšev

Pavel Senitšev (10. juuni 1924 Novgorod – 19. mai 1997 Kohtla-Järve) oli vene jahilaskur. 
Ta osales 1964. aasta Tōkyō OM-il, kus sai kaevikrajal hõbemedali ja 1968. aastal México OM-il, kus sai 4. koha.
Tarvo Seeman

Tarvo Seeman (sündinud 17. septembril 1969 Vändras) on eesti maletaja, rahvusvaheline meister (1998). 
Ta on Eesti meistrivõistlustel võitnud 2 kulda (1998, 2006) ja 3 pronksi (2001, 2009, 2014). Ta on tulnud Eesti meistriks kiirmales (2000, 2002 ja 2009).
Theodor Germann

Theodor Germann (14. august 1879 – 29. jaanuar 1935) oli Eesti maletaja. 
Aastal 1930 osales ta Eesti meistrivõistlustel males, kus jagas 3.–5. kohta.
Tuulikki Laesson

Tuulikki Laesson (sündinud 19. märtsil 1969 Tallinnas) on eesti maletaja, naiste rahvusvaheline meister (1992).
Ta lõpetas aastal 1987 Tallinna 37. Keskkooli ja aastal 1999 Tartu Ülikooli õigusteaduskonna.
Ta on Eesti meistrivõistlustel võitnud 2 kulda (1993, 1996), 2 hõbedat (1986, 1998) ja 2 pronksi (1992, 1997).
Isiklikku.
Tema abikaasa on maletaja ja ajakirjanik Igor Rõtov, neil on poeg ja tütar.
Endel Tünder

Endel Tünder (5. mai 1929 Luha talu, Polli vald – 28. märts 2015) oli eesti arstiteadlane, südame- ja veresoontekirurg ning õppejõud.
Ta õppis Peraküla algkoolis ja Abja Keskkoolis, mille lõpetas aastal 1949. Aastal 1955 lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna arstina, tegutsedes õppeajal ÜTÜ kirurgiaringis.
Pärast ülikooli lõpetamist suunati ta tööle Tartu Kliinilisse Haiglasse kirurgina ja kirurgia osakonna ordinaatorina, kellena ta töötas aastani 1961. Selle aja vältel valmis tal kandidaadi väitekiri "Ostsillograafia, arteriograafia ja pletüsmograafia kasutamisest alajäsemete tuiksoonte tromboblitereeruva haiguse diagnoosimisel", mille ta kaitses aastal 1960 ja sai meditsiinikandidaadi kraadi. Aastatel 1961–1964 töötas ta Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna kirurgia kateedris assistendina, aastatel 1964–1966 samas kateedris noorema teadusliku kaastöötajana ja aastatel 1966–1968 dotsendina. Aastal 1967 kaitses ta doktoriväitekirja "Показания к восстановительным операциям на артериях нижних конечностей при облитерирующем атеросклерозе" ja sai meditsiinidoktori kraadi. 1970. aastal sai ta professori kutse ja asus tööle teaduskonna kirurgia kateedri juhatajana. Sellel ametikohal töötas ta aastani 1992, seejärel oli ta Tartu Ülikooli Kirurgiakliiniku erakorraline professor ja aastast 1994 emeriitprofessor.
Endel Tünder osales Tartu Kliinilise Haigla kudede ja elundite konserveerimise labori rajamisel, oli selle juhataja. Ta on laia profiiliga õpetaja ja kirurg, kes on teinud keerulisi operatsioone uroloogias, veresoonte-, laste- ja üldkirurgias. Ta tegi esimesed veresoonte rekonstruktiivsed operatsioonid, neerude siirdamised ja jäsemete transplantatsioonid. Tema käe all on valminud seitse doktoritööd ja 12 kandidaaditööd. Tal on kuus autoritunnistust.
Praktiseeriva arstina töötas ta 2007. aastani.
Isiklikku.
Ta oli aastast 1954 abielus kursusekaaslase, sisearst Ingrid Tünderiga (neiuna Sontak), neil on poeg ja tütar; tütar Riina töötab laboriarstina.
Trepi-roninastik

Trepi-roninastik ("Rhinechis scalaris") on "Colubridae" sugukonna maoliik.
Klassifikatsioon.
Varem paigutati need maod perekonda "Elaphe", kuid Utiger jt paigutasid (2002) taksoni perekonda "Rhinechis".
Eluviis.
Need maod on aktiivsed nii päeval kui ka öösel. Päevast eluviisi harrastavad nad kevadest varasuveni – aprillist mai ja juunini. Alates maist/juunist on nad tegevad varastel hommiku- ja hilistel õhtutundidel ning öösiti, pidades (roomates) jahti väiksematele imetajatele – saagi haaravad nad suuga ja kägistavad kehakeerdudega. 
Maod on suhteliselt agressiivse hoiakuga ja ründavad võimalikke vaenlasi raevukate hammustustega. 
Elulevad peamiselt maapinnal, talveune ajaks, mis kestab neli kuni viis kuud, püüavad elama asuda teiste loomade maa-alustesse elupaikadesse. 
Paljunemine.
Isased ja emased maod saavad suguküpseks 5-aastaselt, siis on nende ligikaudne pikkus vastavalt 50 ja 65 cm. Suguküpsed maod paarituvad looduses pärast talveund aprilli- ja maiöödel. 
Emased graviidsed maod munevad pärast järjekordset kestamist 5–25 muna. 10–25 cm pikkused maopojad kooruvad kahe kuni kolme kuu pärast, maoema võib mõne päeva nende juures olla. Nemad toituvad peamiselt putukatest. 
Levila.
Neid madusid võib kohata Pürenee poolsaarel, Portugalis, Hispaanias ja Prantsusmaa lõunaosas.
Piiskop Henriku surmalaul

"Piiskop Henriku surmalaul" ehk "Laul piiskop Henriku surmast" (soome keeles "Piispa Henrikin surmavirsi") on Soome rahvaluulekogumik ja keskajal sündinud laul või poeem, mis jutustab Uppsala piiskop Henriku surmast.
Loo tegevus toimub 1150. aastal ning see jutustab Rootsi ristiretkel kuningas Erik IX-t saatnud ja seejärel Soome jäänud piiskop Henriku saatusest. Uurimistööd on teose valmimisajaks pakkunud keskaega, vanim väljaanne on kirjutatud ilmselt 17. sajandil. Lisaks poeemile ning Päris-Soome ja Satakunta rahvapärimustele jutustab piiskop Henriku tegevustest ka varem, 13. sajandi lõpus Turu piiskopkonnas kirja pandud ladinakeelne pühakulegend "Legenda sancti Henrici".
Lugu Henriku surmast.
Piiskop oma kaaskondlastega olevat tulnud Lalli-nimelise talupoja tallu toiduaineid ja hobusele moona paluma. Neid vastu võtnud Lalli naine Kerttu oli teeliste suhtes ebasõbralik ja sallimatu, kuid Henrikul õnnestus siiski nii enda kui ka hobuse toiduvarudele natuke täiendust paluda, kõige eest korralikult ka tasudes. Kui Lalli saabus koju, väitis Kerttu mehele, et piiskop võttis toidumoona ja jättis kraami eest maksmata. Sellest raevu sattunud Lalli läks piiskoppi ja ta kaaskondlasi kirvega taga ajama. Piiskop aga oli näinud oma saatust ette ja aimas end varsti surevat. Ta palus kaaskondlastel peitu minna ja neil oma surnukeha hiljem ära viia. Kohta, kuhu härjad suutsid saani tema surnukehaga vedada, tuli ehitada Soome esimene kirik. Piiskopi viimane soov läks täide, Soome esimene kirik ehitati Nousiainenisse.
Lalli tappis piiskopi Köyliö järve jääl, selle põhjaosas Kirkkokari saare läheduses, lüües tal kirvega pea maha. Lalli tuli koju, piiskopi peakate peas ja sõrmus pöidlas. Kui ta peakatet ära hakkas võtma, tulid juuksed peast, ning kui ta proovis sõrmust sõrmest kätte saada, kukkus pöial otsast. Järgmisel suvel hakkas Lallit taga ajama kaelushiirteparv ja ta põgenes järve ääres kasvava puu otsa. Närilised hakkasid puutüve järama, nii et Lallil ei olnud muud võimalust, kui järve hüpata, kuhu ta lõpuks ka uppus. Järv sai nimeks Hiirejärv (Hiirijärvi).
Aleksei Saks (uisutaja)

Aleksei Saks (sündinud 20. mail 1982 Tallinnas) on eesti iluuisutaja (paarissõitja).
Ta on sõitnud koos Diana Rennikuga. Paar on võitnud neli korda Eesti meistrivõistlused.
Raili Vinn

Raili Vinn (sündinud 16. novembril 1943 Tallinnas) on eesti metallikunstnik.
1969. aastal lõpetas Vinn metallikunstnikuna ERKI (Eesti Kunstiakadeemia). Oli OÜ Kuldgraal asutaja ja juhataja (1996–2013). Elab ja töötab vabakutselise kunstnikuna Tallinnas. Ta on Kunstnike Liidu liige (1997).
Otto Nuschke

Otto Gustav Nuschke (23. veebruar 1883 Frohburg – 27. detsember 1957 Hennigsdorf) oli Saksa poliitik ja ajakirjanik ning Saksa DV riigitegelane.
Otto Nuschke oli pärit trükikoja omaniku perekonnast. Rahvakooli lõpetamise järel õppis ta aastatel 1897–1901 raamatutrükkimist ja seejärel täiendas ennast Leipzigis Graafiliste Kunstide Akadeemias. 1902–1910 oli ta Marburgis ajalehe Hessische Landeszeitung toimetaja (alates 1904. aastast peatoimetaja). 1910. aastal astus Nuschke liberaalsesse Progressiivsesse Rahvaparteisse. 1910–1915 töötas ta ajalehe Berliner Tageblatt parlamenditoimetajana. 1915–1930 töötas Otto Nuschke vasakliberaalse ajalehe Berliner Volks-Zeitung peatoimetajana. 1918. aastal asutas Nuschke Saksa Demokraatliku Partei. 1919–1920 oli ta sama partei esindajana Weimari Rahvakogu liige. 1921–1933 oli Nuschke Preisi Maapäeva liige, esialgu Saksa Demokraatliku Partei esindajana, pärast Saksa Demokraatliku Partei ühinemist liitlastega 1930. aastal Saksa Riigipartei esindajana. 1931–1933 oli ta lisaks veel ka Saksa Riigipartei ärijuht ja partei ajalehe Deutscher Aufstieg toimetaja. Pärast natsionaalsotsialistide võimuletulekut 1933. aastal visati Otto Nuschke välja Saksa Pressi Riigiliidust ja tal keelati ajakirjanikuna töötamine. Alates 1943. aastast osales ta vastupanuliikumises. Pärast Hitlerile 20. juulil 1944. aastal sooritatud atentaati varjas Nuschke ennast võimude eest.
1945. aastal oli Otto Nuschke üks Kristlik-Demokraatliku Liidu asutajatest Nõukogude okupatsioonitsoonis, ta valiti ka Partei eestseisusse. 1948. aasta septembris sai ta Kristlik-Demokraatliku Liidu esimeheks Nõukogude okupatsioonitsoonis. Alates Saksa DV moodustamisest 1949. aasta oktoobrist oli ta Saksa DV Kristlik-Demokraatliku Liidu esimees. Partei esimehe ametikohale jäi ta kuni oma surmani 1957. aasta detsembris. Alates 1949. aastast oli ta Rahvakoja (parlamendi) liige. 1949. aasta oktoobrist kuni surmani oli ta ka üks Saksa Demokraatliku Vabariigi Ministrite Nõukogu esimehe (valitsusjuhi) asetäitjatest.
Edu

Edu ehk õnnestumine ehk kordaminek on enda seatud eesmärkide saavutamine.
Another Love (Tom Odelli laul)

"Another Love" on Briti laulja ja laulukirjutaja Tom Odelli (sündinud 24.11.1990) kirjutatud ja esitatud laul tema debüütalbumilt "Songs from Another Love" (2012). See on ka Odelli kolmas singel stuudioalbumil "Long Way Down" (2013). "Another Love" anti välja promosinglina 15. oktoobril 2012; see on saadaval allalaaditava muusikafailina, CD-l ja muusikavideona.
Branko Lazić

Branko Lazić on Serbia elukutseline korvpallur, kes mängib Belgradi Crvena zvezda ridades Serbia korvpalliliigas, Aadria liigas ja Euroliigas. Eelkõige on ta tuntud liiga ühe parima kaitsemängijana.
Karjäär.
2011. aastal sõlmis Lazić üheaastase lepingu Belgradi Crvena Zvezdaga. 2012. aasta 10. augustil pikendas ta seda kolme aasta võrra. 2015. aastal sõlmis ta klubiga uue, kaheaastase lepingu.
7. veebruaril 2017 tõusis ta Crvena Zvezda särgis peetud mängude koguarvu poolest kõigi aegade kolmandaks, möödudes Vuk Radivojevićist ja Dragiša Vučinićist.
Wolfgang Schnur

Wolfgang Schnur (8. juuni 1944 Stettin (tänapäeval Szczecin, Poola) – 16. jaanuar 2016 Viin) oli saksa jurist.
Wolfgang Schnur jäi väga varakult oma vanematest ilma. Ta isa hukkus teises maailmasõjas, ta juudi rahvusest ema põgenes Läände ja Schnur kohtus temaga uuesti alles 1961. aastal. Alates 1946. aastast elas Wolfgang Schnur Rostockis kasuvanemate juures. Rahvakooli lõpetamise järel õppis ta müürsepaks ja omandas keskhariduse õhtukoolis. 1973. aastal lõpetas ta Berllini Humboldti Ülikooli kaugõppes õigusteaduse erialal. Seejärel töötas Wolfgang Schnur advokaadina, 1978. aastal avas ta Rostockis oma advokaadibüroo. Advokaadina kaitses ta muuhulgas ka kodanikuõiguste aktiviste ja sõjaväeteenistusest keeldujaid. Aastatel 1965–1989 oli ta Stasi mitteametlik kaastöötaja varjunimedega "Torsten" ja "Dr. Ralf Schirmer".
1989. aasta oktoobris oli Wolfganz Schnur üks partei Demokraatlik Algus (Demokratischer Aufbruch) asutajaid. 17. detsembrist 1989 kuni 14. märtsini 1990 oli ta Demokraatliku Alguse esimees.
1990. aasta märtsis avalikustas ajakiri Spiegel, et Wolfgang Schnur oli olnud alates 1965. aastast Stasi mitteametlik kaastööline, mispeale Schnur astus parteijuhi ametikohalt tagasi.
1991. aastal avas Wolfgang Schnur Berliinis oma advokaadibüroo. 1993. aasta juulis võeti talt advokaadina töötamise õigus ära, seda otsust kinnitas ta Saksamaa Liidukohus 1994. aasta juulis.
Biograafiad (Ti)

Biograafiad (Ti) loetleb Vikipeedias olemasolevaid või kavatsetavaid artikleid isikutest, kelle nimi algab tähtedega "Ti".
Crystal Castles

Crystal Castles on Kanada elektroonilise muusika grupp, mille lõi 2003. aastal Torontos laulukirjutaja ja produtsent Ethan Kath.
Crystal Castles on tuntud oma kaootiliste "live"-esinemiste ja melanhoolsete kodus valmistatud "lo-fi" väljalasete poolest. 2006. ja 2007. aastal andsid nad vinüülidel välja palju piiratud koguses singleid, kuni avaldasid kolm kriitikute poolt soojalt vastu võetud albumit vahemikus 2008–2012.
2005. aastal andis Ethan Kath Crystal Castlesi nime all välja digitaalsed singlid "Magic Spells" ja "Untrust Us". Need kogusid internetis populaarsust, misjärel hakkas tulema pakkumisi plaadifirmadelt. 2006. aastal kutsus Kath bändi laulja Alice Glassi, et temaga koos avaldada bändi esimene füüsilisel kujul nelja looga vinüül-EP "Alice Practice". Nende debüütalbum "Crystal Castles" ilmus 2008. aastal ja asetati hiljem New Musical Expressi (NME) poolt aastakümne 100 parima albumi nimekirjas 39. kohale.
2010. aastal avaldas bänd oma teise albumi pealkirjaga "(II)", mis jõudis Billboardi 200 edetabelisse. Album sisaldas muuhulgas nende esimest ülemaailmsetesse edetabelitesse jõudnud singlit "Not In Love", milles tegi kaasa The Cure'i solist Robert Smith.
Nende kolmas album "(III)" ilmus 12. novembril 2012. Nii Tumblr kui ka Hype Machine nimetasid selle aasta albumiks. Album sisaldas nelja singlit: "Plague", "Wrath of God", "Sad Eyes" ja "Affection".
2014. aasta oktoobris teatas Alice Glass oma bändist lahkumisest mitmetel isiklikel ja professionaalsetel põhjustel. 2015. aasta aprillis andis Ethan Kath välja uue Crystal Castlesi singli "Frail", kus tegi kaasa bändi uus laulja Edith Frances. 19. augustil 2016 ilmus bändi neljas album, "Amnesty (I)".
Juha Tiainen

Juha Pekka Antero Tiainen (5. detsember 1955 Uukuniemi – 28. aprill 2003 Lappeenranta) oli soome vasaraheitja, olümpiavõitja.
Ta võitis 1984. aasta suveolümpiamängudel Los Angeleses kulmedali tulemusega 78.08. 
Tiainen parandas kaheksal võistlusel Soome vasaraheiterekordit. 1984. aastal heitis ta isikliku rekordi 81.52. See tulemus püsis Soome rekordina aastani 2002, kui selle ületas Olli-Pekka Karjalainen.
Pärast karjääri lõpetamist töötas Tiainen vasaraheitetreenerina ja füüsilise ettevalmistuse treenerina jäähokiklubis Saimaan Pallo.
Isiklikku.
Tiainen oli elukutselt politseinik, ta töötas Lappeenrantas noorem- ja vanemkonstaablina.
Tiainen suri 2003. aastal kopsupõletiku tagajärjel. Ta on maetud kodulinna Uukuniemi Paakasalme kalmistule.
Süütunne

Süü on kognitiivne või emotsionaalne tunne, mida kogeb inimene, kes usub või mõistab, ka ebatäpselt, et ta on eksinud enda käitumisnormide vastu või on rikkunud üldist moraalset standardit ja kannab olulist vastutust selle rikkumise pärast. Süü on tihedalt seotud mõistega kahetsus.
Psühholoogia.
Süü on oluline tegur obsessiiv-kompulsiivne häire sümptomite jätkumisel. Süüd ja sellega seotud põhjused, väärtused ja puudused on ühised teemad nii psühholoogias kui psühhiaatrias. Nii spetsialistidele kui tavainimesle on süü on afektiseisund, milles inimene tunneb, et on endaga konfliktis oma tegude või tegematajätmiste pärast. See tekitab tal tunde, mis ei kao lihtsalt südametunnistuspiinade pärast. Sigmund Freud kirjeldas seda kui ego ja superego (ülimina) vahel toimuvat võitlust. Süütunne on Freudi arvates "ilmselt ainult hirm armastusest ilma jääda, "sotsiaalne" hirm". Freud leiab, et alateadvust takistab süütunne, mis on kõige raskem takistus, mida ületada."
Psühhopaatidel puudub süütunne.
Inimestel, kellel on sügavad psühhopaadi omadused, puudub tõeline süütunne ja vajadus kahetseda, kui nad on teistele haiget teinud. Selle asemel leivad nad oma tegudele ratsionaalsed põhjused, süüdistavad kedagi teist või eitvad, et midagi toimus. Inimene, kellel on psühhopaatia, kaldub vägivaldsusele teiste ja enda vastu. Neil on halvastiarenenud võime tulevikku ette planeerida. Psühhopaadid ei pea end kunagi süüdlaseks, kuna nad teevad ükskõik mida, et saada endale tingimusteta kasu. Inimene, kes ei tunne süüd ega kahetsust, ei oma ka mingit vajadust ennast süüdistada, kui nad on teistele haiget teinud. Kõrge psühhopaatiaga inimene suudab alati oma tegusid positiivselt põhjendada ja süü teiste kanda jätta. Psühholoogid näevad seda kui osa moraalsete põhjenduste puudumisest ja võimetust olukordi hinnata moraalsest vaatenurgast ning võimetust teiste inimestega emotsionaalseid sidemeid luua, kuna neil puudub empaatia.
Primož Kozmus

Primož Kozmus (sündinud 30. septembril 1979 Novo Mestos) on Sloveenia vasaraheitja, olümpiavõitja ja maailmameister.
Primož Kozmus on osalenud neljadel olümpiamängudel: Sydney olümpiamängudel 2000. aastal sai ta 38. koha, Ateena olümpiamängudel aastal 2004 sai ta 5. koha, Pekingi olümpiamängudel 2008 võitis ta kuldmedali ja 2012. aasta Londoni olümpiamängudel hõbemedali.
2007. aasta kergejõustiku maailmameistrivõistlustel Ōsakas võitis ta hõbeda, 2009. aasta maailmameistrivõistlustel Berliinis kulla ja 2011. aasta maailmameistrivõistlustel Daegus pronksi. 
Aastatel 2007, 2008 ja 2009 valiti Kozmus Sloveenia aasta sportlaseks.
Tema isiklik rekord vasaraheites on 2. septembril 2009 Celjes heidetud 82.58, mis on ühtlasi Sloveenia rekord.
Simply Party Classics

"Simply Party Classics" on 2016. aastal välja antud "box set". Plaadikogumiku andis välja BMG Rights Managementile kuuluv Union Square Music.
Andre De Grasse

Andre De Grasse (sündinud 10. novembril 1994) on Kanada sprinter; olümpiavõitja 200 m jooksus (2020) ja 4x100 m teatejooksus (2024) ning maailmameister 4x100 m teatejooksus (2022).
2015. aasta Panameerika mängudel võitis ta kuldmedali 100 m ja 200 m jooksus. Samal aastal pälvis ta maailmameistrivõistlustel nii 100 m jooksus kui ka 4×100 m teatejooksus pronksmedali. 
2016. aasta suveolümpiamängudel Rio de Janeiros sai De Grasse Usain Bolti järel hõbemedali 200 m jooksus ning pronksi 100 m ja 4×100 m jooksus.
2017. aastal jooksis De Gasse Teemantliiga etapil Stockholmis lubatust tugevama taganttuulega 100 meetrit ajaga 9,69. Maailmameistrivõistlustel ta reievigastuse tõttu ei võistelnud.
2019. aasta maailmameistrivõistlustel Dohas võitis De Grasse 100 meetri jooksus isikliku rekordiga 9,90 pronksmedali. 200 meetri jooksus oli ta Noah Lylesi järel teine.
2020. aasta suveolümpiamängudel Tokyos tuli De Grasse 200 meetri jooksus Kanada rekordiga 19,62 olümpiavõitjaks. Ta püstitas isikliku rekordi ka 100 meetri jooksus, saades tulemusega 9,89 Marcell Jacobsi ja Fred Kerley järel pronksmedali. 4×100 meetri teatejooksus jooksis ta viimast vahetust ning võitis Kanada meeskonnaga hõbemedali.
2022. aasta maailmameistrivõistlustel Eugene'is segas De Grasse'i vigastus, tema võistlus ebaõnnestus 100 meetri jooksus ning ta oli sunnitud 200 meetri jooksust loobuma. 4×100 meetri teatejooksus aitas ta viimase vahetuse jooksjana Kanada meeskonnal tulla USA ja Suurbritannia neliku ees maailmameistriks.
2024. aasta suveolümpiamängudel Pariisis tuli De Grasse Kanada meeskonna koosseisus 4×100 meetri jooksus olümpiavõitjaks.
2025. aasta maailmameistrivõistlustel Tokyos ta 100 meetri ega 200 meetri jooksus poolfinaalist edasi ei pääsenud. Teatejooksus võitis ta Kanada meeskonnaga hõbemedali.
Frederick Richards Leyland

Frederick Richards Leyland (30. september 1831 – 4. jaanuar 1892) oli üks suuremaid 19. sajandi Briti reedereid, 25 üle Atlandi ookeani kulgeva aurulaeva omanik, kunsti­kollektsionäär ja kunstnike patroon.
Ameerika Ühendriikide rahvusparkide loend

Ameerika Ühendriikides on 2023. aasta seisuga kokku 63 rahvusparki.
Rahvusparke haldab Ameerika Ühendriikide Siseministeeriumi agentuur Rahvusparkide Teenistus ("National Park Service"). Rahvuspargid rajatakse Ameerika Ühendriikide Kongressi õigusaktiga. Esimese rahvuspargi, Yellowstone'i rahvuspargi, loomise seaduse allkirjastas president Ulysses S. Grant 1872. aastal. Yellowstone'i rahvuspargile järgnesid 1875. aastal Mackinac (rahvuspark kuni 1895. aastani) ning 1890. aastal Sekvoia ja Yosemite rahvuspark.
Rahvuspargid paiknevad 30 osariigis, samuti Ameerika Samoa ja USA Neitsisaarte territooriumitel. Enim rahvusparke paikneb Californias (üheksa), järgnevad Alaska (kaheksa), Utah (viis) ja Colorado (neli). Suurim rahvuspark on Wrangelli – St. Eliase rahvuspark Alaskas, mille pindala on üle 33 000 km² ehk suurem kui üheksa väiksemat osariiki. Järgmised neli suuremat rahvusparki paiknevad samuti Alaskas. Pindalalt on kõige väiksem Gateway Archi rahvuspark Missouris, mille pindala on 0,8 km². Kõikide rahvusparkide kogupindala on umbes 212 000 km². Keskmiselt on rahvuspargi pindala 3370 km². Kõige külastatum rahvuspark on Põhja-Carolina ja Tennessee osariigi piiril paiknev Great Smoky mägede rahvuspark, mida külastas 2016. aastal üle 11 miljoni turisti, järgneb üle ligi kuue miljoni külalisega Suure kanjoni rahvuspark Arizonas. Samal aastal külastas aga eraldatud Arktika värava rahvusparki Alaskal ainult 10 000 huvilist.
Neliteist rahvusparki on kantud UNESCO maailmapärandi nimistusse ning 21 rahvusparki kuuluvad UNESCO biosfäärikaitsealade võrgustikku.
Iłona Usovič

Iłona Usovič (valgevene Ілона Віктараўна Усовіч; sündinud 14. novembril 1982 Červieńis) on valgevene kergejõustiklane (jooksja).
2004. aasta sisemaailmameistrivõistlustel Budapestis võitis ta 4×400 m teatejooksus võistkonna koosseisus Natałla Sałahub, Hanna Kazak ja Sviatłana Usovič rahvusrekordi tulemusega 3.29,96 hõbemedali. 
Järgmistel sisemaailmameistrivõistlustel Moskvas võitis ta võistkonna koosseisus Natałla Sałahub, Hanna Kazak ja Julijana Juščanka tulemusega 3.28,65 pronksmedali.
2008. aasta sisemaailmameistrivõistlustel Valencias võitis ta võistkonna koosseisus Hanna Kazak, Iryna Chlustava ja Sviatłana Usovič tulemusega 3.28,90 hõbeda. 
400 meetri jooksu individuaaldistantsidel võitis Iłona Usovič 2012. aasta Euroopa meistrivõistlustel Helsingis pronksi ja 2007. aasta Euroopa sisemeistrivõistlustel Birminghamis hõbeda.
Tema vanem õde Sviatłana Usovič on samuti jooksja.
Maa tund

Maa tund on rahvusvaheline aktsioon loobuda elektri kasutamisest tunni aja jooksul, kell 20.30–21.30.
Aktsiooni organiseeris Maailma Looduse Fond.
2016. aastal oli Maa tund 19. märtsil.
2017. aastal on Maa tund 25. märtsil. 
Eestis on videviku pidamine maarahva vana komme.
The Beguiling of Merlin

„Merlini võlumine“ (inglise keeles „"The Beguiling of Merlin"“) on inglise kunstniku Edward Burne-Jonesi (1833–1898) õlimaal lõuendil.
Ajavahemikus 1872–1877 valminud teose tellis Frederick Richards Leyland.
Monna Rosa

„Monna Rosa“ on inglise kunstniku Dante Gabriel Rossetti (1828–1882) XIX sajandil loodud kahe teose pealkiri.
Teostel on kujutatud laevandusmagnaat Frederick Leylandi abikaasat. 1862. aastal valminud teose, suuruselt väiksema, asukoht on teadmata.
1867. aastal valmis kunstnikul teine, suurem versioon, mis asub erakogus.
Pildipost

Pildipost (ingliskeelne paralleelpealkiri "Picture Post") oli 1947–1949 Saksamaal Geislingenis ilmunud väliseesti ajakiri. Ajakirja vastutav toimetaja oli Aleksander Raag ja seda on toimetanud ka Erich Ernits. Ajakiri ilmus sagedusega üks kord kuus. 1949 ilmus ajakiri ajalehe Eesti Rada asemel, kusjuures jätkas ajalehe numeratsiooni.
Ajakirjal ilmus kaks lisa: Pildiposti Kõverpeegel (ilmus 1948) ja Põhjamaa tähistel (ilmus 1949).
Ekateríni Stefanídi

Ekateríni Stefanídi (kreeka keeles Κατερίνα Στεφανίδη; sündinud 4. veebruaril 1990 Cholargóses) on Kreeka kergejõustiklane, teivashüppaja.
Ta tuli 2016. aastal Rio de Janeiros teivashüppes 4.85-ga olümpiavõitjaks. Lisaks on ta tulnud teivashüppes Euroopa välis- ja sisemeistriks.
2017. aasta maailmameistrivõistlustel Londonis võitis ta kuldmedali uue rahvusrekordiga 4.91. Tema eelmine isiklik rekord välitingimustes oli 4.86, mis oli hüpatud 8. juunil 2016 Ateenas.
Aastatel 2016 ja 2017 on ta tulnud Teemantliiga üldvõitjaks.
Sisetingimustes on tema isiklik rekord 4.90, mis on püstitatud 20. veebruaril 2016 New Yorgis.
Salvador Minuchin

Salvador Minuchin (13. oktoober 1921 San Salvador, Entre Rios, Argentina – 30. oktoober 2017) oli pereterapeut. 
Ta rajas strukturaalse pereteraapia, kus probleeme käsitletakse peresiseste suhete kaardistamise teel. Sellised kaardid taasesitavad jõudünaamikaid ning piire alamsüsteemide vahel. Strukturaalne pereterapeut katkestab peresiseseid probleemseid suhteid sellisel viisil, et need muutuksid tervemaks.
Laura Muir

Laura Muir (sündinud 9. mail 1993 Milnathortis) on Suurbritannia kergejõustiklane, keskmaajooksja.
2016. aasta suveolümpiamängudel Rio de Janeiros saavutas ta 1500 meetri jooksus ajaga 4.12,88 seitsmenda koha.
2017. aasta Euroopa sisemeistrivõistlustel võitis ta kuldmedali nii 1500 meetri (4.02,39) kui ka 3000 meetri jooksus (8.35,67), püstitades mõlemal alal Euroopa meistrivõistluste rekordi.
2017. aasta maailmameistrivõistlustel Londonis jäi ta 1500 meetri jooksus ajaga 4.02,97 esimesena medalita, kaotades pronksmedali võitnud Caster Semenyale seitsme sajandikuga. 5000 meetri jooksus sai ta isikliku rekordiga 14.52,07 kuuenda koha.
2018. aasta sisemaailmameistrivõistlustel Birminghamis võitis ta 1500 meetri jooksus 4.06,23-ga hõbemedali ja 3000 meetri jooksus 8.45,78-ga pronksmedali. 2018. aastal tuli ta Euroopa meistriks ka 1500 meetri jooksus ajaga 4.02,32.
2019. aasta Euroopa sisemeistrivõistlustel Glasgow's võitis ta kuldmedali taas nii 1500 meetri kui ka 3000 meetri jooksus.
2020. aasta suveolümpiamängudel Tokyos võitis ta 1500 meetri jooksus Suurbritannia rekordiga 3.54,0 hõbemedali.
2022. aasta maailmameistrivõistlustel Eugene'is võitis ta 1500 meetri jooksus ajaga 3.55,28 pronksmedali. Euroopa meistrivõistlustel Münchenis võitis ta samal alal kuldmedali ajaga 4.01,08.
2023. aasta Euroopa sisemeistrivõistlustel Istanbulis tuli ta 1500 meetri jooksus kolmandat korda Euroopa sisemeistriks, joostes finaalis 4.03,40.
2024. aasta suveolümpiamängudel Pariisis sai Muir 1500 meetri jooksus isikliku rekordiga 3.53,37 viienda koha.
Aastatel 2016 ja 2018 on ta 1500 meetri jooksus tulnud Teemantliiga üldvõitjaks.
Servikulised

Servikulised ("Pleurotaceae") on seente sugukond šampinjonilaadsete seltsist.
Libor Charfreitag

Libor Charfreitag (sündinud 11. septembril 1977 Trnavas) on Slovakkia vasaraheitja, Euroopa meister vasaraheites (2010).
Libor Charfreitag on õppinud Ameerika Ühendriikdies Dallases Lõuna Metodisti Ülikoolis ning töötab siiani ülikooli juures kergejõustiku abitreenerina.
Ta on osalenud kolmedel olümpiamängudel: Sydney olümpiamängudel 2000. aastal sai ta 30. koha, 2004. aasta Ateena olümpiamängudel 6. koha ja 2008. aasta Pekingi olümpiamängudel 8. koha.
2003. aastal valiti ta Slovakkia aasta sportlaseks.
Tema isiklik rekord vasaraheites on 29. juunil 2003 Prahas heidetud 81.81.
Colin Dexter

Norman Colin Dexter (29. september 1930 – 21. märts 2017) oli briti kirjanik, kes on eeskätt tuntud "Inspektor Morse'i" lugude autorina.
Töö.
Pärast Stamfordi kooli lõpetamist teenis ta Kuninglikus Signalisatsioonitalituses.
Isiklikku.
Dexter sündis Ühendkuningriigi East Midlandsi regiooni Lincolnshire'i krahvkonna Stamfordi linnas. Tema isa oli Alfred Dexter ja ema Dorothy Dexter. Dexteril oli vend John Dexter ja õde Avril Dexter.
Dexter abiellus 1956. aastal Dorothy Cooperiga. Neil sündisid poeg Jeremy ja tütar Sally.
Kirjanikukarjäär.
Dexteri esimesed raamatud olid üldisi teemasid kajastavad õpikud. 1972. aasta puhkusel alustas ta mõistatuste kirjutamist: "Viibisime Caernarfoni ja Pwllheli vahel asuvas väikeses külalistemajas. Oli vihmane laupäev – Põhja-Walesis on vihmasadu tavaline nähtus. Lapsed jorisesid ... Istusin igavusest köögilaua ääres ning kirjutasin võimaliku salapolitseiniku romaani paar esimest peatükki." 
1975. aastal avaldati Dexteri esimene kriminaalromaan "Viimane buss Woodstocki". Dexter omistas enda huvid – krüptiline ristsõna, inglise kirjandus, tünniõlu, Richard Wagner – selle kriminaalromaani peategelase inspektor Morse'i huvideks. 
Dexter on filmisarjas "Inspektor Morse" näidelnud põgusalt peaaegu kõigis osades. Ta on nõustanud sarja "Noor inspektor Morse" tegemist ning näidelnud kõrvalosades filmisarjades "Lewis" ja "Noor inspektor Morse".
1980. aastal valiti ta Detection Clubi liikmeks. 2005. aastal hakkas ta Oxfordi ülikooli St Crossi kolledži liikmeks.
Surm.
2017. aasta 21. märtsi hommikul suri Dexter oma kodus Oxfordis.
Looduse lood

"Looduse lood" on kirjastuse Tänapäev loodusraamatute sari.
Konstanze Klosterhalfen

Konstanze Klosterhalfen (sündinud 18. veebruaril 1997 Bonnis) on Saksamaa kergejõustiklane, keskmaajooksja.
2016. aasta juunioride maailmameistrivõistlustel Bydgoszczis võitis ta 3000 meetri jooksus pronksmedali.
2017. aasta Euroopa sisemeistrivõistlustel Belgradis võitis ta oma esimese medali täiskasvanute tiitlivõistlustelt, kui sai 1500 meetri jooksus hõbemedali isikliku rekordiga 4.04,45.
8. juunil 2017 püstitas ta Teemantliiga etapil Roomas 1500 meetri jooksus isikliku rekordi 3.59,30-ga.
2017. aasta Euroopa U23 meistrivõistlustel Bydgoszczis võitis ta kuldmedali 1500 meetri jooksus ajaga 4.10,30.
2017. aasta maailmameistrivõistlustel Londonis jõudis ta poolfinaali, kus jäi oma jooksus 4.06,58-ga kaheksandaks ning sai kokkuvõttes 16. koha.
20. augustil 2017 Birminghamis toimunud Teemantliiga etapil saavutas ta 3000 meetri jooksus teise koha, püstitades uue rahvusrekordi ajaga 8.29,89. Ta parandas isiklikku rekordit enam kui 16 sekundiga.
27. augustil 2017 Berliinis toimunud võistlusel parandas ta 1500 meetris isiklikku rekordit ligi nelja kümnendikuga, joostes 3.58,92.
18. veebruaril 2018 tuli ta 3000 meetri jooksus Saksamaa sisemeistriks uue rahvusrekordiga 8.36,01. Senist Saksamaa rekordit parandas ta enam kui viie sekundiga.
2018. aasta sisemaailmameistrivõistlustel Birminghamis sai ta 8.51,79-ga seitsmenda koha.
2018. aasta Euroopa meistrivõistlustel Berliinis sai ta 5000 meetri jooksus hooaja tipptulemusega 15.03,75 neljanda koha.
2019. aasta Euroopa sisemeistrivõistlustel Glasgow's võitis ta 3000 meetri jooksus hõbemedali. Sama aasta 30. juunil jooksis ta Teemantliiga etapil Stanfordis 3000 meetri distantsil kõigi aegade kuuenda aja (8.20,07). Samas jooksus püstitas Sifan Hassan uue Euroopa rekordi (8.18,49).
3. augustil 2019 püstitas ta Berliinis toimunud Saksamaa meistrivõistlustel 5000 meetri jooksus uue Saksamaa rekordi – 14.26,76. Ta ületas 1999. aastast Irina Mikitenkole kuulunud Saksamaa rekordi enam kui 15 sekundiga. Selle tulemusega tõusis Klosterhalfen kõigi aegade edetabelis 13. kohale. Euroopa päritolu jooksjatest on temast kiiremini jooksnud ainult Lilia Šobuhhova (14.23,75).
18. augustil 2019 jooksis ta Teemantliiga etapil Saksamaa rekordi miilijooksus – 4.21,11. Ta ületas sellega 1985. aastast Ulrike Brunsile kuulunud Saksamaa rekordi 48 sajandikuga.
Lisaks on ta võitnud medaleid krossijooksu Euroopa meistrivõistlustel juunioride arvestuses.
Klosterhalfen on tulnud neljal korral Saksamaa välis- ja neljal korral sisemeistriks 1500, 3000 ja 5000 meetri jooksus.
2016. aastal valiti ta Saksamaa aasta parimaks nooreks naiskergejõustiklaseks.
Ta on läbi aegade noorim naisjooksja, kes on läbinud 800 meetrit kiiremini kahest minutist, 1500 meetrit kiiremini neljast minutist ja 5000 meetrit kiiremini 15 minutist.
Kikerikii

"Kikerikii" on Eesti Televisiooni lastelavastus, mida toodeti aastatel 1981–1983. 15-osaline lavastus räägib väikesest tüdrukust, kellele koduloomad otsustavad kinkida võime mõista loomade keelt ning kellega hakkavad seejärel toimuma mitmesugused üllatavad lood.
"Kikerikii" tegijad tutvustasid lavastust nii: "Elab üks päris tavaline tüdruk. Nimigi on tal tavaline – Anna-Liisa. Ta on parasjagu unistaja ja armastab üle kõige maailmas loomi, sellepärast otsustatigi talle üks isemoodi kingitus teha." 
Lavastuse autor oli ja laulusõnad kirjutas Eve Viilup, režissöör oli Uno Leies, kunstnik Tiiu Übi ja muusika autor Ave Kumpas. 
2015. aastal pälvis "Kikerikii" ETV saate "Ringvaade" vaatajate hulgas läbi viidud (mitterepresentatiivses) küsitluses Eesti jubedamate lastesaadete pingereas teise koha. Vaatajad pidasid lavastuses hirmsateks kohtadeks roti ja Vetehaldja ilmumist.
Islām Nāşir

Islām Nāşir (24. detsember 1994 – 20. märts 2017 Durban) oli egiptuse jalgrattur.
Ta kuulus rattasõidu meeskonda VIB Bikes.
2017. aasta 20. märtsil suri Nāşir Lõuna-Aafrika Vabariigis Durbanis toimunud Aafrika trekisõidu meistrivõistlustel omniumi temposõidus rattaga kukkumise tagajärjel.
Liisi Laineste

Liisi Laineste (sündinud 27. jaanuaril 1978) on eesti folklorist.
Elukäik.
Ta on lõpetanud 1996. aastal Tallinna Inglise Kolledži ja 2000. aastal Tartu Ülikooli psühholoogia erialal. Omandanud 2004. aastal magistrikraadi rahvaluule erialal väitekirjaga "Tegelased eesti etnilises huumoris" ning doktorikraadi 2008. aastal doktoritööga "Post-socialist jokes in Estonia: continuity and change".
Töötab 2004. aastast Eesti Kirjandusmuuseumi folkloristika osakonna teaduri ja 2021. aastast juhtivteadurina, koordineerides teadus- ja koostööprojekte ning tegeledes teadustööga. Aastatel 2016–2023 oli ta Eesti-uuringute Tippkeskuse nüüdiskultuuri töörühma juht. Peamised uurimisvaldkonnad on etniline huumor, eesti kaasaegne rahvahuumor, poliitiline huumor, internetikultuur, ksenofoobia ja rahvusluse ilmingud uues meedias, verbaalne agressiivsus, digitaalhumanitaaria.
Isiklikku.
Ta on abielus ettevõtja Jaak Lainestega.
Hjalmar Schacht

Horace Greeley Hjalmar Schacht (22. jaanuar 1877 Tingleff (tänapäeval Tinglev, Taani) – 3. juuni 1970 München) oli Saksa poliitik, majandustegelane ja pankur.
Hjalmar Schacht oli pärit kaupmehe perekonnast. Aastatel 1895–1899 õppis ta majandusteadust Kielis, Münchenis ja Berliinis. 1900. aastal alustas ta tööd ühes kaubanduslepinguühingus. 1903. asus ta arhvivaarina tööle Dresdeni Panka, 1908. aastal sai ta sama panga asedirektoriks. 1916. aastal sai Schachtist Saksamaa Rahvusliku Panga (Nationalbank für Deutschland) direktor. 1918. aastal oli ta üks Saksa Demokraatliku Partei asutajaid. Pärast Saksamaa Rahvusliku Panga ühendamist Darmstadti Kaubandus- ja Tööstuspangaga sai Hjalmar Schacht uue Danat-Panga (Danat-Bank) juhatajaks. 1923. aasta novembris kutsuti ta riigi valuutakomissari ametikohale. Sama aasta detsembris määras riigikantsler Gustav Stresemann ta Saksamaa Riigipanga presidendiks. 1926. aastal astus ta Saksa Demokraatlikust Parteist välja ja asus sõlmina kontakte rahvuslikult meelestatud parempoolsete parteidega. 1930. aastal vastustas Schacht Youngi plaani ja astus Saksamaa Riigipanga presidendi ametikohalt tagasi. Natsionaalsotsialistide võimuletuleku järel määrati Hjalmar Schacht 16. märtsil 1933 uuesti Saksamaa Riigipanga presidendiks. Alates 2. augustist 1934 kuni 26. novembrini 1937 oli Hjalmar Schacht Saksamaa majandusminister. Pärast majandusministri ametist lahkumist oli Schacht kuni 1943. aastani portfellita minister. 20. jaanuaril 1939 vabastati ta Saksamaa Riigipanga presidendi ametikohalt.
Pärast 20. juulil 1944 aset leidnud atentaati Adolf Hitlerile kahtlustasid võimud Schachti seotuses vandenõuga ja ta vahistati. Kuni sõja lõpuni hoiti teda kinni Dachau koonduslaagris.
Nürnbergi protsessil oli Hjalmar Schacht süüdistatavate hulgas, kuid ta mõisteti 1. oktoobril 1946 õigeks ja vabastati samal päeval. Mõni päev hiljem ta aga vahistati uuest ja mõisteti 1947. aastal Stuttgardis toimunud kohtuprotsessil 8 aastaks töölaagrisse. 1948. aasta septembris ta siiski vabastati.
1953. aastal avaldas Schacht mälestusteraamatu "76 Jahre meines Lebens" ("Minu elu 76 aastat").