tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Hunt Kriimsilm

Hunt Kriimsilm on Eesti Televisiooni lavastuslikes lastesaadetes kasutatud tegelaskuju ja nukk. Nuku mängis Uno Leiese telelavastustes kuulsaks näitleja Hendrik Toompere. Hunt Kriimsilm on nn jaava nukk, ehk varrasnukk, tema käppasid sai liigutada varraste abil. 
Hundi rolli pakkus Hendrik Toomperele välja Uno Leies. 1964. aastal Eesti Televisiooni ekraanile jõudnud lastesarjas "Kolme põrsakese seiklused" oli hunt esialgu lihtsalt üks tegelane. Kui "Kolm põrsakest" ära lõppes, ei tahtnud Leies hundi karakterist loobuda, vaid hakkas teda ka järgmistesse lastelavastustesse sisse kirjutama. Kui 1965. aastal algas Eesti Televisioonis lastesaatesari "Tipi ja Täpi lood", siis oli hunt sealgi üks tegelasi. 
Hunti ei valmistatud spetsiaalselt telesaadete nukuks, vaid ta on pärit Nukuteatri kunagisest lavastusest, Uno Leiese tükist "Vihavaenlased" (1962). Nuku autor on kunstnik Raivo Laidre.
Saatesarjas "Hunt Kriimsilma 9 ametit" oli Hunt Kriimsilmal üheksa ametit: rätsep, õpetaja, näärivana, autojuht, ehitaja, pagar, estraadilaulja, aednik ja saatejuht. Saade läks eestlaste kõnekeelde, nii et kui keegi tegeleb tänapäeval mitme tööga korraga, öeldakse tema kohta: "Sa oled nagu Hunt Kriimsilm!".
Uno Leiese lastelavastuse "Hunt Kriimsilma üheksa ametit" tekstid on ilmunud ka lasteraamatuna (Tammerraamat, 2022). Lood on kirja pannud Leiese poeg Eno Leies.
Ojakkala

Ojakkala on küla Soomes Lõuna-Soome läänis Uusimaa maakonnas Vihti vallas, 50 km kaugusel Helsingist. Elanike arv on 1400.
Vihti Ski Center ja PuuhaPark asub Ojakkalas.
NGC 2547

NGC 2547 on hajusparv Purjede tähtkujus.
Hajusparv asub Maast umbes 1500 valguaasta kaugusel.
Parve avastas 1751. aastal prantsuse astronoom Nicolas Louis de Lacaille.
Asehäälik

Asehäälik on keelesüsteemis mitteesinev häälik, mida kasutatakse häälikuseades õige häälduse kujundamiseks. Eesti keele häälikuseades kasutatakse näiteks järgmiseid asehäälikuid:
Yolanda Díaz

Yolanda Díaz Pérez (sündinud 6. mail 1971 Fenes Galicias) on Hispaania poliitik (ta kuulub liikumisse Sumar, endine Hispaania Kommunistlik Partei) ja tööõiguse jurist. Ta on aastast 2020 Hispaania töö- ja sotsiaalmajanduse minister ning aastast 2021 Hispaania valitsuse teine asepeaminister.
Elulugu.
Ta sündis aastal 1971 Fenes A Coruña provintsis Galicias. Díaz kasvas üles kommunistlikus ametiühingu aktivisti peres tööliste elamurajoonis, kust avaneb vaade laevatehasele ASTANO (Astilleros y talleres del noroeste); tema isa töötas ametiühingu "Comisiones Obreras" sekretärina. Ta õppis Santiago de Compostela Ülikoolis õigusteadust, spetsialiseerudes tööõigusele, linnaplaneerimise õigusele ja ruumilisele planeerimisele. Aastatel 1998–2012 esindas ta töötajaid õigusvaidlustes oma advokaadibüroos. Samaaegselt nõustas ta ka Ferroli kalapüügigildi.
Ta alustas poliitilist tegevust aastal 2007, algul Ferroli linnanõuniku ja aselinnapeana. Aastast 2012 oli ta "Esquerda Unida" esindajana Galicia parlamendi liige. Aastal 2016 sai ta "Unidos Podemos"'e esindajana Hispaania parlamendi liikmeks ja teda on sellest ajast saadik tagasi valitud.
13. jaanuarist 2020 on ta olnud Hispaania Hispaania töö- ja sotsiaalmajanduse minister (nii Pedro Sáncheze teises valitsuses kui ka Pedro Sáncheze kolmandas valitsuseses). Lisaks oli ta 31. märtsist 2021 kuni 12. juulini 2021 Hispaania valitsuse kolmas asepeaminister ja 12. juulist 2021 Hispaania valitsuse teine asepeaminister.
Isiklikku.
Ta on abielus ja ühe lapse ema.
Keldriloomad

"Keldriloomad" on ansambli 615 neljas album, mis ilmus 2015. aastal.
Albumil teevad kaasa DJ 69, Stupid F, Jaan Sepp ja ViktorViktor.
Lood.
Laulus "Laisk" kaasategev ViktorViktor esineb nüüd ansambli 5MIINUST liikme Estoni Kohvrina.
Mõistuse kindel osariik

"Mõistuse kindel osariik" on ansambli 615 kolmas album, mis ilmus 2012. aastal.
Albumil teevad kaasa s'Poom, Wst, Tommyboy, Mart Volk ja Tõnis Kärson.
Purjuskassikäpad

"Purjuskassikäpad" on ansambli 615 järjekorras teine album, mis ilmus aastal 2007.
Lood.
Loos "Ibaluisk" teeb kaasa Knud, kes sai hiljem tuntuks ansambli 5MIINUST liikme Estoni Kohvrina.
Kodus

"Kodus" on ansambli 615 debüütalbum, mis ilmus aastal 2006.
Albumil teevad kaasa Apotheca, Leps ja Yoss.
Mihkel Uiboleht

 
Mihkel Uiboleht (sündinud 14. aprillil 1987 Tartus) on eesti spordiajakirjanik. 
Ta on paljude jalgpalliartiklite autor ja toimetaja ning jalgpallielu vahendaja Eesti trüki- ja veebimeedias. Uiboleht on Eesti Jalgpalli Liidu töötaja , alustades tööd liidus 2004. aastal infojuhina. Aastatel 2008–2013 oli Uiboleht jalgpalliliidu avalike suhete juht ning aastatel 2013–2021 töötas jalgpalliliidu avalike ja koostöösuhete osakonna juhatajana. 2021. aastast oli Eesti Jalgpalli Liidu arendusdirektor. Pärast struktuurireformi alates 2025. aastast töötab Uiboleht jalgpalliliidu jalgpalli korraldamise osakonna juhatajana. Jalgpalliliidu arendusdirektorina vastutas ta muuhulgas avalike ja koostöösuhete, tippliigade arenduse, liikmetega suhtluse, sisekommunikatsiooni ja eriprojektide eest. Samuti oli Mihkel Uiboleht distsiplinaarkomisjoni liige, panustades kihlveopettuste vastasesse võitlusse ja tegeles kihlveopettuste ennetamisega seonduvat tööga. Alates 2021. aastast on Uiboleht ka jalgpalliportaali www.soccernet.ee haldava ettevõtte Vutivõrk OÜ juhatuse liige. Aastael 2021–2023 on ta pidanud meediapädevuse loenguid üldhariduskoolides ning 2023. aastast töötab Tartu Ülikooli sotsiaalteaduste valdkonna ühiskonnateaduste instituudi külalislektorina. Lisaks magistritööle on ta kaasautorina avaldanud kaks teaduspublikatsiooni.
Uiboleht on lõpetanud Miina Härma Gümnaasiumi. Aastatel 2006–2008 õppis ta Tartu Ülikoolis ajalugu ning 2019–2022 Tartu ülikoolis ajakirjanduse ja kommunikatsiooni erialal. Samal erialal omandas Uiboleht aastatel 2022–2024 "cum laude" sotsiaalteaduste magistrikraadi.
Enne 2004. aastal jalgpalliliidus töö alustamist oli Uiboleht Soccernet.ee tegevtoimetaja, Eesti Spordilehe kaasautori ja Tartu JK Tammeka pressiesindajana. Ta on olnud tööl meeste Euroopa meistrivõistluste finaalturniiril (UEFA EURO 2012) ning UEFA Superkarikafinaali (2018) ja noormeeste U19 Euroopa meistrivõistluste finaalturniiri (2012) meediakorralduse juhina ning UEFA U17 tüdrukute Euroopa meistrivõistluste finaalturniiri TV valdkonna juht (2023). Ta on kommenteerinud jalgpalli suurturniiride mänge ning osalenud ka võrkpalli-podcastis „Kuldne geim“.
Uiboleht on kuulunud Eesti Spordiajakirjanike Liitu ja ajakirja Sport kolleegiumi, jalgpalliliidu naiste- ja amatöörjalgpalli komisjoni ning olnud Premium liiga ja Esiliiga mängude inspektor. Ta on osalenud 2023. aasta Eesti Spordi Kongressil spordis vaidluste lahendamise töögrupi liikmena. Uiboleht kuulub aastast 2009 ajakirja Jalka kolleegiumi.
Pablo Iglesias Turrión

Pablo Iglesias Turrión (sündinud 17. oktoobril 1978 Madridis) on Hispaania politoloog ja endine poliitik, ta oli aastatel 2014–2021 erakonna Podemos liige. Ta oli aastatel 2020–2021 Hispaania sotsiaalminister, olles samaaegselt Hispaania valitsuse teine asepeaminister.
Ta sündis aastal 1978 Madridis ametiühingu CCOO advokaadi Luisa Turrióni (ja ajaloolise PSOE liikme Manuel Turrión de Eusebio tütre) ning tööinspektori ja pensionil ajalooõpetaja Javier Iglesiase pojana.
Kaheaastaselt koos perega Soriasse kolides Iglesias kasvas viimases provintsi pealinnas kuni 13-aastaseks saamiseni, õppides CP Numancias, Infantes de Laras ja Las Pedrizases. Pärast vanemate lahkuminekut läks ta koos emaga tagasi Madridi, asudes elama Vallecasesse (praegu Madridi linnaosa), kus temast sai 14-aastaselt kommunistlikunoorsooühingu liige. Sajandivahetuseks osales ta ülemaailmse vastupanuliikumise liikmena, seejärel osales ta globaliseerumisvastastes protestides, milles ülistas kodanikuallumatust.
Aastatel 1996–2001 õppis ta Madridi Complutense Ülikoolis õigusteadust, seejärel lõpetas ta aastal 2004 sama ülikooli politoloogina.
Mata Utu

Mata Utu on Prantsusmaa meretaguse ala Wallise ja Futuna halduskeskus. See asub Wallise saare idakaldal.
2018. aastal oli asula elanike arv 1029.
Mike White

Michael Christopher White (sündinud 28. juunil 1970) on Ameerika Ühendriikide filmitegija ja näitleja. Ta on HBO satiirilise komöödiasarja "Valge Lootos" idee autor, stsenarist ja režissöör. Selle sarja eest on ta võitnud kolm Primetime Emmy auhinda.
White on võitnud filmi "Chuck &amp; Buck", milles ta näitles ja oli stsenarist, eest Independent Spirit John Cassavetes auhinna. Ta on kirjutanud stsenaariume filmidele nagu "School of Rock" (2003) ning lisaks on ta olnud ka mitme filmi režissöör, mille ta on kirjutanud nagu "Brad's Status" (2017). White oli HBO sarja "Enlightened" üks idee autoritest, tegevprodutsent, stsenarist, režissöör ja näitleja. Ta on kaasa teinud ka mitmes tõsielusaates nagu "The Amazing Race", kus ta võistles kahel hooajal, ja "".
Lapsepõlv.
White sündis Californias Pasadenas. Tema ema on Lyla Lee, kes on Pasadena Playhouse'i endine tegevdirektor, ning ta isa on James Melville "Mel" White. 1994. aastal tuli ta kapist välja biseksuaalina. Oma isa usulise tausta tõttu kasvas White üles konservatiivses ja kristlikus perekonnas. Ta õppis California polütehnilises koolis, mis oli tema arvates liiga konservatiivne. Hiljem õppis ta Wesleyani ülikoolis, kus ta kohtus oma stsenaristist sõbra Zak Penniga. Penn veenis teda Los Angelesse tagasi kolima ja aitas tal pärast kooli lõpetamist seal tööd leida.
Ana María Matute

Ana María Matute Ausejo (26. juuli 1925 Barcelona – 25. juuni 2014 Barcelona) oli Hispaania kirjanik.
Ta kirjutas nii romaane, lühijutustusi, esseesid kui ka lastekirjandust. Tema loomingule avaldas mõju tema lapsepõlves toimunud Hispaania kodusõda. Juba tema esikromaan "Los Abel" ("Abelid"), mis ilmus 1948. aastal, avaldas suurt tähelepanu. Romaanid "Primera memoria" (1960), "Sõdurid nutavad öösel" ("Los soldados lloran de noche"; 1964) ja "La trampa" ("Püünis"; 1969) moodustavad poolautobiograafilise triloogia "Kaupmehed" ("Los mercaderes").
1998. aastal sai ta Hispaania Kuningliku Akadeemia liikmeks. 2010. aastal pälvis ta Miguel de Cervantese auhinna. Ta oli pärast María Zambranot ja Dulce María Loynazi kolmas naine, kes selle auhinna pälvis.
Eesti keeles on ilmunud tema romaan "Sõdurid nutavad öösel" Aita Kurfeldti tõlkes (1971 kirjastuses Eesti Raamat).
Matute suri 2014. aastal 88-aastaselt. Ta on maetud Montjuïci kalmistule.
Montjuïci kalmistu

Montjuïci kalmistu on kalmistu Hispaanias Barcelonas Montjuïci künka lõunanõlval.
See rajati 1883. aastal ja sinna on maetud üle miljoni inimese.
Briti Superbike'i meistrivõistlused

Briti Superbike'i meistrivõistlused (BSB), sponsorluse tõttu tuntud kui "Bennetts British Superbike Championship", on motoringraja meistrivõistlused Superbike'i klassi masinatele Ühendkuningriigis ja seda peetakse maailma parimaks kodumaiseks Superbike võistlussarjaks.
Meistrivõistlusi haldab ja korraldab MotorSport Vision, mis omab ka paljusid ringradasid, kus sari toimub. Sarja ja võistluste direktor on Stuart Higgs, võistluste rajaohutustöötajaid pakub Racesafe Marshals Association.
Sarjal on tavaliselt umbes kaksteist etappi aprillist oktoobrini, sari lõppeb kolmeetapilise "Showdowniga", kus kuuele parimale sõitjale antakse punkte nende eelmise üheksa etapi poodiumikohtade põhjal ning seejärel võistlevad tiitli nimel kolm etappi ja seitse võidusõitu. Showdowni formaat võeti kasutusele 2010. aastal, et takistada sõitjatel domineerivalt võita meistritiitlit.
Alates 2008. aastast järgnes meistrivõistlus Superbike'i maailmameistrivõistlustele, määrates Pirelli sarja rehvitootjaks.
Marineerimine

Marineerimine on toiduainete hoidmine maitsestatud, sageli happelises vedelikus, enne küpsetamist. Seda kasutatakse toiduainete sensoorsete ja tehnoloogiliste omaduste parandamiseks. Marineerimist kasutatakse sageli liha pehmendamiseks. See võib kesta lühikest aega või mitu päeva.
Marineerimiseks kasutatud vedelikku nimetatakse marinaadiks. Tüüpiline marinaad koosneb veest, soolast, happest (nt äädikas, sidrunimahl, vein või puuviljamahl) ja tihti ka suhkrust ning maitse lisamiseks võib see sisaldada õli või vürtse. Marinaad võib olla ka ensüümne (nt ananass, papaia, jogurt või ingver).
Ajalooliselt kasutati marineerimist peamiselt toidu säilivuse pikendamiseks. Seetõttu on marineerimine sarnane soolamisega ja neid meetodeid ei ole alati teineteisest eristatud. Ka tänapäeval kasutatakse meetodeid mõnikord koos, kuid marineerimist teostatakse peamiselt maitsestamise eesmärgil.
Etümoloogia.
Eesti keelde on sõna "marineerimine" tulnud läbi saksa keele, mis omakorda oli tekkinud prantsuse sõnast "marinier" ehk meresool. Sõna pärineb ladinakeelsest sõnast "mare", mis tähendab "meri", see tuleneb meetodist konserveerida toitu, kasutades meresoola.
Ajalugu.
Marineerimist on säilitamise eesmärgil kasutatud juba Vana-Egiptuses. Traditsiooniliselt leotati (marineeriti) toorainet (liha, köögiviljad, seened) merevees, et pikendada nende säilivusaega. Sool vähendab tooraines vee kättesaadavust, luues riknemis- ja haigustekitajatele ebasoodsa keskkonna. See toimub läbi mikroobide rakkudest vee välja tõmbamise, mis pärsib nende kasvu.
Marineerimise kasutus.
Marineerimise levinumateks meetoditeks on happeline marineerimine, kus kasutatakse äädikat või ensüümirikast mahla (nt ananass, kiivi, ingver). Meetodit kasutatakse eelkõige toore liha sensoorsete omaduste parandamiseks, pehmendades lihaskiude ja andes maitset juurde.
Köögiviljade puhul on marineerimine jätkuvalt säilitustehnika, mis võimaldab neid säilitada üle kahe aasta. Marinaadis kasutatakse soola, mille kontsentratsioon lahuses võib ulatuda kuni 16%, ja äädikat. Marinaad tuleb eelnevalt kuumutada. Enne marineerimist tuleb köögiviljad hoolikalt pesta, et eemaldada mustus, bakterid ja pestitsiidijäägid.
Cardo Remmel

Cardo Remmel (9. mai 1953 Pärnu – 11. mai 2018) oli eesti majandus- ja sporditegelane, Saku Õlletehase direktor (1987–2005).
Remmel lõpetas Lydia Koidula nimelise Pärnu 2. Keskkooli ja Tallinna Polütehnilise Instituudi ehitusinsenerina. 
Tegevus majandustegelasena.
Ta töötas aastatel 1976–1982 Ehitusmaterjalide Tööstuse Ministeeriumis rekonstruktsiooni ja ehitusvalitsuse meistrina ja töödejuhatajana ning 1982–1983 tootmiskoondise Silikaat ehitusosakonna juhatajana.
1983. aastast oli ta Saku Õlletehase direktori asetäitja, aastatel 1987–2005 oli Saku Õlletehase direktor ja juhatuse liige, hiljem ka nõukogu liige. 
Aastatel 2005–2006 oli Pärnu abilinnapea rahanduse alal ja 2009–2011 Pärnu linnavolikogu esimees. 
Aastatel 2011–2014 oli ta AS Taastusravikeskus Estonia juhataja ja 2014–2015 Hedoni spaahotelli tegevjuht.
Cardo Remmel oli Eesti Toiduainete Tööstuse Liidu juht, Eesti Kaubandus- ja Tööstuskoja juhatuse liige, SA Pärnu Haigla nõukogu esimees ning AS Pere Leib Tootmise liige. 
Remmelit kui kauaaegset õlletehase direktorit nimetati rahvasuus Õllekuningaks. Ta oli legendaarne ettevõttejuht, visionäär ja julge katsetaja: tema käe arenes Saku Õlletehas eksperimentaalõlletehasena jõudsalt edasi, laiendati toodangu sortimenti ja turundust, hariti ja rikastati õllekultuuri (sh sai alguse populaarne kultuuriüritus Õllesummer). Ajaleht Äripäev on tema kui Õllekuninga tööpanuse lühidalt kokku võtnud nii: "Läbi Gorbatšovi-aegse alkoholikeelupoliitika ja sõna otseses mõttes roostetavate vasktorude ajas paaril Euroopa-reisil vaba maailma õllekultuuriga tutvunud Remmel 17 aastat kangekaelselt Eesti asja."
Tegevus sportlase ja sporditegelasena.
1973. aastal tuli Remmel Eesti meistriks purjetamises (klassis Folkboot) ja oli edukas ka avamerepurjetamises, 1979. aastast meisterportlane.
Alates 1999. aastast oli ta Eesti Olümpiakomitee liige.
Ta oli Eesti Jahtklubide Liidu (1995–1997) ja Eesti Golfiliidu president (2005–2009) ning kuulus ka Eesti Korvpalliliidu juhatusse (2000–2009).
Remmeli kui tippjuhi jaoks oli oluline, et tema juhitav ettevõte oleks atraktiivne ja hinnatud tööandja. Nii pani õla alla ka Saku Õlletehase spordiklubi loomisele.
Remmel oli üks Eesti spordi suurtoetajaid. 
Poliitiline ja ühiskondlik tegevus.
Aastatel 2005–2010 kuulus ta Eestimaa Rahvaliitu.
Ta oli ka Pärnu Koidula kooli vilistlasklubi MTÜ Armas Koidula asutaja.
Isiklikku.
Cardo Remmeli esimene abikaasa oli Eesti Toiduainetetööstuse Liidu tegevdirektor Helve Remmel, nende tütar Kristina Remmel oli abielus Oleg Ljadoviga; nende tütretütar Alexandra Elizabeth Ljadov on modell.
Cardo Remmeli teine abikaasa oli Kaja Merila-Remmel, nende poeg on Patrick Remmel (sündinud 2007).
Cardo Remmel suri vähki. Ta on maetud Pärnamäe kalmistule.
Velomarket

Velomarket OÜ on Eesti jaemüügiettevõte, mis on spetsialiseerunud jalgratastele, koduseks kasutamiseks mõeldud treeningseadmetele ja nendega seotud teenustele. Ettevõte asutati 2015. aasta veebruaris ning selle peakontor asub Tallinnas. Velomarket tegutseb nii füüsiliste poodide kui ka veebipoe kaudu, teenindades kliente üle Eesti.
Ajalugu.
Velomarket OÜ.
Velomarket asutati 17. veebruaril 2015 ning oli esimestel aastatel fokuseeritud eelkõige linnarataste jaemüügile. Peamiseks rattabrändiks Poolas toodetud Romet. 
Aastast 2019 asus Velomarket esindama Kona jalgrattabrändi ning sellest ajast on oluliselt laienenud ka sportlike jalgrataste valik. Aastast 2021 on Velomarket maailma suurima jalgrattatootja, Giant, edasimüüja.
Ettevõte esinduskauplus asus algselt aadressil Mere Puiestee 4. Aastast 2018 a ilmenes vajaduse suurema pinna järele ning koliti ühte oma praegustest asukohtadest - Tööstuse 43. 
Aastast 2021 avati kaupluse Lasnamäel, Tähesaju tee 31.
Cristobal Tapia de Veer

Juan Cristóbal Tapia de Veer on Tšiili ja Kanada filmi- ja televisioonimuusika helilooja, arranžeerija, produtsent ja multiinstrumentalist. Ta võitis 2013. aastal Briti telesarjale "Utopia" muusika loomise eest Royal Television Society auhinna. 2017. aastal võitis ta sarja "National Treasure" eest Briti Filmi- ja Telekunsti Akadeemia auhinna.
Hamatocanthoscypha

Hamatocanthoscypha on seltsi tiksikulaadsed kuuluv seente perekond.
Phialina

Phialina on seltsi tiksikulaadsed kuuluv seente perekond.
Ruth Ware

Ruth Warburton (tuntud kui Ruth Ware, sündinud 26. septembril 1977 Lewesis Inglismaal) on Briti kirjanik, psühholoogiliste põnevike autor. 
Tema romaanide hulka kuuluvad "In a Dark, Dark Wood" (Pimedas, pimedas metsas, 2015), "The Woman in Cabin 10" (Naine kajutist nr 10, 2016), "The Lying Game" (Valetamise mäng, 2017), "The Death of Mrs Westaway" (Proua Westaway surm, 2018), "The Turn of Key" (Luku taga, 2019), "One By One" (Üks teise järel, 2020), "The It Girl" (See tüdruk, 2022) ja "Zero Days" (Nullpäev, 2023). 
Nii "In a Dark, Dark Wood" kui ka "The Woman in Cabin 10" olid Suurbritannia Sunday Timesi ja USA The New York Timesi enimmüüdud raamatute edetabeli esikümnes. 
Ta õppis inglise keelt Manchesteri ülikoolis, kus ta vaimustus vana- ja keskingliskeelsetest tekstidest. 
Enne kirjanikukarjääri töötas Warburton ettekandja, raamatumüüja ja publitsistina. Ta veetis aega ka Pariisis, õpetades võõrkeelena inglise keelt.
Praegu elab ta Brightoni lähedal. Teda esindab Eve White kirjandusagentuurist Eve White. 
Enne oma kirjanikukarjääri alustamist Ruth Ware'ina kirjutas Warburton viis noortele täiskasvanutele mõeldud fantaasiaromaani, mis kõik avaldati Hodderi lasteraamatute kirjastuses. 
Ware'i kirjutamisstiili võrreldakse sageli Agatha Christie´i omaga. Ware on öelnud, et tema kirjutamise mõned aspektid on otseselt inspireeritud Christie'st. Ware'i peategelased on tavaliselt tavalised naised, kes satuvad kuriteoga seotud ohtlikesse olukordadesse. Ware'i kahes esimeses romaanis on mõrvamüsteerium, kus rühm inimesi on lõksus või muul viisil piiratud, et nad ei pääseks kohe ohtlikust keskkonnast. Christie oli tuntud selle süžeevahendi kasutamise poolest sellistes romaanides nagu "Mõrv Orient Expressis". Ware ja Christie valivad mõlemad sellised olukorrad, mis tekitavad hirmutunnet, mis sunnib nende tegelasi paranoiasse ja sageli reageerivad nad seetõttu ägedalt. Need keskkonnad loovad sündmuste arenemiseks eraldatuse tunde. Ware'i seaded mängivad lugejasse tõmbamisel võtmerolli ning on tema loo jaoks sama olulised ja lahutamatud kui tegelased.
Ware on 2024. aasta seisuga kirjutanud üheksa psühholoogilist põnevikku. 
Arvustused Ruth Ware'i psühholoogiliste krimipõnevike kohta on olnud üldiselt positiivsed. "The Independent" nimetas "In A Dark, Dark Wood"i "aasta kuumimaks kriminaalromaaniks". Ka "The Guardian" kiitis "In A Dark, Dark Woodi" ja nimetas raamatu lõppu "hüpnotiseerivaks". "The Independent" kirjeldas nelja tärniga arvustuses "Valetamise mängu" kui "piisavalt kaasahaaravat, et seda saaks ühe istumisega ahmida". Ühes tärniga tähistatud arvustuses ütles Kirkus Reviews'i kirjanik: "Tühistage oma nädalavahetuse plaanid, kui te istute selle raamatuga maha, siis te ei taha liikuda enne, kui see on läbi."
Epp Kärsin

Epp Kärsin (sündinud 4. oktoobril 1979) on eesti koolitaja.
Koolitused ja muud projektid.
Epp Kärsin on spetsialiseerunud seksuaalsetele koolitustele.
2021. aastal osales ta TV3 saates "Joel Ostrati suur õhtusöök" ning 2025. aasta kevadel saates "Maskis laulja", kus esines Südame kostüümis.
Ta on koostöös Mihkel Rauaga andnud välja raamatu "Ennast raiskame võõrastes voodites".
Ben Kutchins

Ben Kutchins on Ameerika Ühendriikide filmioperaator.
Elulugu.
Kutchins alustas oma karjääri ettevõttes Industrial Light &amp; Magic (ILM), kus ta oli praktikal. Ta õppis New York University Tisch School of the Arts'is filmikunsti. Ta oli telesarja "Veronica Mars" ja Amazoni sarja "Mozart in the Jungle" operaator.
Filmograafia.
Filmid.
Dokumentaalfilmid
The District

The District on filmi- ja teletootmisettevõte, mille asutasid 2014. aastal filmirežissöör Ruben Fleischer ja endine Rip Cord Productionsi töötaja David Bernad.
Ameerika Stsenaristide Gild

Ameerika Stsenaristide Gild on nimeks kahele Ameerika Ühendriikide Hollywoodi ametiühingule, mis esindavad filmi, televisiooni, raadio ja muu meedia stsenaristide huve.
Kuigi mõlemad organisatsioonid tegutsevad iseseisvalt, täidavad nad mõningaid ühiseid ülesandeid, sealhulgas peavad läbirääkimisi lepingute üle ja alustavad koos streikimist.
David Wirkhaus

David Wirkhaus (ka Davit, eestipäraselt Taavet Werkas; 7.detsember 1800 Vasula, Tartumaa - 7. jaanuar 1872 Sootaga, Tartumaa) ehk Lohkva Taavet oli Lohkva ja Väägvere koolmeister, eestlaste esimese puhkpilliorkestri looja. 
Lohkva Taavet oli mitmekülgsete huvidega ja harrastustega mees. Koolitöö kõrval püüdis ta arendada kohaliku koorilaulu ja pillimängu. 1846 asus Lohkva-Taavet oma perega uuele töökohale Väägvere koolimajja. Koolitöö kõrval hakkas ta siin väikest puhkpilliorkestrit juhatama. See oli esimene eesti puhkpilliorkester, milles 10-aastase poisikesena hakkas kaasa mängima koolmeistri vanim poeg David Otto. Kui isa 1851. aastal kätt vigastas jäi orkestri juhatamine pea täielikult 14-aastase poja hooleks. 
Isiklikku.
Tema pojad olid koorjuht David Otto Wirhaus, Vanemuise seltsi kauaaegne orkestrijuht Joosep Heinrich Wirhaus ning pojapojad Estonia teatri muusikajuht Adalbert Wirkhaus ning Väägvere koor- ja orkestrijuht Peeter Wirkhaus.
Peeglikunst Eestis

Peeglikunst Eestis on kaasaegse kunsti haru, mille keskmes on peeglite või peegelduvate pindade kasutamine kunstilises väljenduses. Kuigi peegleid on Eestis kasutatud interjööri- ja lavakunstis sajandeid, on peeglikunst kui iseseisev kunstisuund hakanud Eestis esile kerkima alles 21. sajandi alguses.
Peeglikunst sai alguse rahvusvahelisest kaasaegsest kunstist, kus peegelpindadega eksperimenteerisid kunstnikud nagu Anish Kapoor ja Yayoi Kusama. Eestisse jõudis suund kohalike kunstnike kaudu, kes tõid mõju kaasa rahvusvahelistelt näitustelt ja residentuuridest.
Eestis viljeldav peeglikunst käsitleb tihti identiteeti, ruumitaju ja vaataja rolli kunstis. See pakub vaatajale võimaluse olla teose osa – peegeldus ei ole mitte ainult kujund, vaid ka kogemus.
Kunstnikke.
Eestis on peeglikunsti viljelenud näiteks
Näitused ja installatsioonid.
Esimene ainult peeglikunstiteemaline näitus Eestis oli "Peegeldused" Tallinna Kunstihoones 2019. aastal. Pärast seda on temaatilisi üritusi korraldanud mitmed galeriid, sealhulgas Tartu Kunstimuuseum ja Põhjala Tehas.
Rahvusvaheline padjasõjapäev

Rahvusvaheline padjasõjapäev (inglise keeles "International Pillow Fight Day") on igal aastal aprilli teisel laupäeval tähistatav rahvusvaheline sündmus, mille keskmes on sõbralikud avalikud padjasõjad. Päeva eesmärk on soodustada mängulisust, vähendada stressi ja tuua inimesi kokku spontaansel ja lõbusal moel.
Traditsioonid ja läbiviimine.
Padjasõjapäeva tähistatakse tavaliselt avalikes kohtades – väljakutel, parkides ja isegi rongijaamades. Inimesed toovad kaasa pehmed padjad ning osalevad lühikeses, reeglina kuni 15-minutilises padjasõjas.
Reeglid on lihtsad:
Digitaalne rahvausund Eestis

Digitaalne rahvausund Eestis viitab digitaalkeskkonnas — sotsiaalmeedias, foorumites, suhtlusrakendustes ja mänguplatvormidel — levinud rahvapärimuslikele uskumustele, lugudele, hirmudele ja rituaalidele. See nähtus ühendab traditsioonilise folkloori ja usundi jooned kaasaegse tehnoloogia ning noortekultuuriga.
Taust ja mõiste
Rahvausundit mõistetakse laialt kui mitteinstitutsionaliseeritud uskumusi, mis levivad suuliselt ja puudutavad inimese igapäevaelu seletamatuid aspekte (nt kaitse, needus, märgid). Digiajastul on need kujunenud uutesse vormidesse: mütologiseeritud meemid, "neetud" videod, "salakoodid", ja uskumused seoses algoritmide, tehisintellekti või platvormide käitumisega.
Tunnused ja omadused
Näiteid Eestis levinud digitaalsetest uskumustest
"Kummituslik Discord"
2021. aasta sügisel tekkis Tartu tudengite seas legend serverist nimega ghost.ee, kuhu liitudes ilmuvad sõnumid, mida ükski kasutaja ei kirjutanud. Mõne väitel oli see seotud katsetega luua vaimselt intelligentne AI-moderaator.
"Neetud õpilaspäevik" (eKool needus)
Levis uskumus, et kui kolmel järjestikusel päeval keegi saadab sulle halva hinde samal kellaajal, siis "õpetaja bot" märgistab su konto automaatselt "ebausaldusväärseks" ja hakkab sulle rohkem teste genereerima.
"Juhuslik Reaalsuse Kontroll"
TikTokis ja YouTube’is levis trend, et kui filmid ennast peegli ees teatud valgusega ja kuulad spetsiaalset heliklippi, saad teada, kas elad "päris" maailmas või simuleeritud versioonis. Mõni Eesti kasutaja väitis, et nende peegelpilt "ei liikunud samal ajal" – videod läksid viraalseks.
"AI-ennustused"
Mõnes noorte seas populaarses Telegrami kanalis hakati jagama "ennustusi", mida olevat loonud salajane Eesti tehisintellekt ALFRED, mis põhineb riiklikel andmetel. Ennustused puudutasid koolikatseid, EMTA tulemusi ja isegi ilmamuutusi. Mõned väitsid, et need läksid täide.
Levikanalid
Võrdlus traditsioonilise rahvausundiga
Traditsiooniline Digitaalne
Jutuvestmine Meemid, TikTokid, postitused
Kohapõhine (nt talu, mets) Platvormipõhine (Discord, TikTok)
Folkloorilised tegelased (kratt, hall vanamees) Digitaalsed entiteedid (botid, glitch-id, AI-demonid)
Rutiinid ja rituaalid Jagamine, "like’i enne kui näed und", osalemine väljakutsetes
Teaduslik käsitlus
Eesti teadlased pole veel süstemaatiliselt digitaalse rahvausundiga tegelenud, kuid kultuuriantropoloogid ja folkloristid on hakanud koguma materjali. TÜ Viljandi Kultuuriakadeemia tudengite seas on tehtud mitmeid seminaritöid teemal „TikToki müüdid ja digifolkloor“, mis viitavad noorte kasvavale huvile nähtuse vastu.
Vaata ka
Dacryobolus karstenii

Dacryobolus karstenii on sugukonda "Dacryobolaceae" kuuluv seeneliik.
Seen kasvab lamakuusel või -puidul.
2024. aasta Primetime Emmy auhinnad

2024. aasta Primetime Emmy auhinnad olid 76. korda välja antud Primetime Emmy auhinnad. Seal autasustati parimaid õhtuse eetriajaga telesaateid, mis olid eetris 1. juunist 2023 kuni 31. maini 2024 ning mille valis välja USA televisioonikunsti ja -teaduste akadeemia. Auhinnagala toimus 15. septembril 2024. aastal Downtown Los Angeleses Peacock Theater'is. Sellele eelnes 2024. aasta Primetime Creative Arts Emmy auhinnad, mis toimus 7. ja 8. septembril. Emmy auhindu jagati välja 25 erinevas kategoorias. Auhinnagalat produtseeris Jesse Collins Entertainment, režissöör oli Alex Rudzinski ja Ameerika Ühendriikides kandis seda üle ABC. Õhtujuhid olid Eugene Levy ja Dan Levy.
Reomäe klooster

Aulise Eelkäija Ristija Johannese ja Apostel Andrease püha klooster Reomäel on Saaremaal Saaremaa vallas Reo külas asuv Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku nunnaklooster. Klooster tegutseb alates 2024. aasta novembrist kunagise Püha Eelkäija skiita ruumides ja maal.
Kloostri vaimulik isa on munkpreester Damaskinós Olkinuora Kreekast Áthose mäelt, kes 2025. aasta jaanuaris pühitseti EAÕK Haapsalu piiskopiks. Kloostris elab ja tegutseb Soomest pärit nunn õde Porfyría.
ADAC Junior Cup

ADAC Junior Cup on mootorrataste võistlussari aastatel 1993–2019, mida korraldab IDM (Internationale Deutsche Motorradmeisterschaft) ja ADAC (Allgemeine Deutsche Automobil-Club) ja mille eesmärk oli edendada mootorrattaspordis noori talente.
ADAC Junior Cupi asemele loodi 2020. aastal Northern Talent Cup.
2024. aastal taasalustati sari "KTM Junior Cup powered by ADAC" nime all. Seda taasalustati Northern Talent Cupi miinimumvanuse piirangu tõttu, mis oli 14 aastat. KTM Junior Cup on avatud sõitjatele alates 13. eluaastast.
2025. aastast alates on sarja nimi taas ADAC Junior Cup.
Viktor Kalnin

Viktor Kalnin (21. august 1929 Sindi – 22. märts 1992 Veriora) oli Eesti meditsiiniajaloolane, Tartu Ülikooli dotsent.
Elulugu.
Viktor Kalnini sündis 1929. aastal Sindis ja kasvas Veriora asunduses, õppis Viluste algkoolis, seejärel Petseri Gümnaasiumis ja Võru Keskkoolis. 1948. aastal astus Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonda, mille lõpetas 1954. aastal kiitusega. 
Ta asus tööle Tartu Riikliku Ülikooli hügieeni ja tervishoiuorganisatsiooni kateedrisse, kus töötas elu lõpuni. Aastail 1954–1974 oli ta vanemõpetaja, 1974–1978 dotsendi kohusetäitja ja dotsent. 1972. aastal kaitses Viktor Kalnin väitekirja ja omandas meditsiinikandidaadi teaduskraadi. Aastail 1979–1981 oli Kalnin 1979. aastal moodustatud TRÜ Üld- ja Molekulaarpatoloogia Instituudi (ÜMPI) nägemise tervishoiu laboratooriumi vanemteadur, aastatel 1981–1982 aga üldhügieeni kateedri vanemõpetaja, 1983–1992 hügieeni ja tervishoiuorganisatsiooni kateedri dotsent. 
Viktor Kalnin töötas aastatel 1968–1977 kohakaasluse alusel ka Tartu Onkoloogia Dispanseri organisatsioonilis-metoodilise kabineti juhatajana ja Tartu Meditsiinikooli õpetajana. Ta õpetas meditsiiniajaloo, tervishoiuorganisatsiooni ja sotsiaalhügieeni kursusi ning koostas üliõpilastele metoodilisi õppevahendeid.
Eesti meditsiiniajaloos kujunes tema peamiseks uurimisvaldkonnaks Tartu Ülikooli ajalooga seotu, eriti Tartu ülikooliga seotud arstiteadlaste ning eesti rahvusest arstide uurimine. Kaalukaimaks tööks kujunes kolmeköitelisele koguteosele (1982) Tartu Ülikooli ajalugu 1632–1982, arstiteaduse arengut Tartu Ülikoolis alates Rootsi ajast käsitlevate osade koostamine. Ta oli ka 15 Tartu Ülikooli teadusajaloo kogumiku hinnatud toimetaja. Viktor Kalnin oli aastatel 1964–1972 Eesti Meditsiiniajaloo Seltsi sekretär ja 1973. aastast seltsi esimees. Kalnin koostas Eestiga seotud arstiteadlaste märksőnastiku Rootsi ajast kuni 1944. aastani Eesti teaduse biograafilise leksikoni jaoks (kokku u 800 nime). Viktor Kalnini üheks viimaseks tööks jäi monograafia Eesti arstiteaduse ajaloost, teos ilmus postuumselt 1996. aastal. 
Kalnin oli 1963–1969 Üleliidulise Gerontoloogide Seltsi juhatuse liige, 1990. aastast Baltimaade Meditsiiniajaloo Assotsiatsiooni asepresident, Teadusajaloo ja Teadusfilosoofia Eesti Ühenduse juhatuse liige ja meditsiinisektsiooni esimees, pikka aega oli ta ka Tartu Ülikooli Ajaloo Muuseumi nõukogu liige. 
Viktor Kalnin suri 1992. aastal infarkti.
Kirjandus.
Mosti autodroom

Mosti autodroom on kõva pinnaga 4,212 km (2,617 miili) pikk motospordi ringrada Mosti linna lähedal Tšehhi Vabariigi loodeosas.
Rajarekordid.
2024. aasta augusti seisuga on Autodrom Mosti kiireimad ametlikud rajarekordid loetud järgmiselt:
Valge konttümak

Valge konttümak ("Tyromyces chioneus"), ka valge ebatümak, on "Incrustoporiaceae" sugukonda kuuluv seeneliik.
Seen kasvab lehtpuude lamatüvedel.
Hans Georg von Leijon

Hans Georg von Leijon (surnud 1708) oli Rootsi sõjaväelane, kes osales Põhjasõjas. 
Elulugu.
Hans Georg von Leijon alustas teenistust välismaal, kuid Põhjasõja alguseks liitus Nylandi jalaväerügemendiga. 1700. aastal ülendati ta leitnandiks ning ta võitles kindralmajor Abraham Kronhjorti armees. 1702. aasta oktoobris saabus nüüd majori auastmes Leijon koos 240 mehega tugevdama piiratavat Nöteborgi kindlust. 
Hiljem võitles Leijon Adam Ludwig Lewenhaupti armeega Valgevenes ning langes Lesnaja lahingus.
ICOMOSi 20. Sajandi Pärandi Komitee

20. Sajandi Pärandi Komitee (ISC20C) on Rahvusvahelise Kinnismälestiste Nõukogu (ICOMOS) rahvusvaheline teaduskomitee, mis tegeleb 20. sajandi arhitektuuri säilitamise, tunnustamise ja tähistamisega, mis on sageli hooldamata ja nende väärtus teadvustamata. ISC20C töö on interdistsiplinaarne ja tunnustab 20. sajandi pärandi mitmekesiseid regionaalseid ja kultuurilisi väljendusi.
Ajalugu.
1980–1989: ICOMOS pööras aktiivselt tähelepanu 20. sajandi ehituspärandile, korraldas konverentse, reageeris ohustatud pärandile ja esitas maailmapärandi nimekirja kandmise ettepanekuid.
1990: Madalmaades loodi ühing , mis on pühendatud varase modernistliku arhitektuuri väärtustamisele ja säilitamisele.
1991: Euroopa Nõukogu andis välja soovituse 20. sajandi ehituspärandi kaitsmiseks, kutsudes liikmesriike üles 20. sajandi arhitektuuri tuvastamiseks, uurimiseks, kaitsmiseks, restaureerimiseks ja teadvustamiseks.
Missioon ja eesmärgid.
Komitee korraldab konverentse, publitseerib erialaseid tekste, koostab deklaratsioone jne. Oluline töövahend on Pärandihäire ("Heritage Alerts") programm, mis tõstab rahvusvahelist teadlikkust ohustatud pärandist.
Algatused.
ISC20C tegeleb nelja peamise teemaga: poliitika, kaitse, haridus ja kommunikatsioon. ISC20C asepresidendid vastutavad ISC20C liikmete kaasamise eest erinevatesse tegevustesse. 
Poliitika.
Poliitikagrupi algatused keskenduvad ISC20C põhiväärtuste ja poliitikate alase teadlikkuse edendamisele ja hoidmisele. Grupp teeb koostööd teiste ICOMOS-i rahvusvaheliste teaduskomiteedega. 
Kaitse.
Kaitsegrupi algatused keskenduvad ohustatud 20. sajandi pärandile ("Heritage Alert"). "Heritage Applause" algatus toob edukaid näiteid eeskujuks pärandi kaitsel.
Haridus.
Haridus on ISC20C töö keskne osa. See algatus keskendub ISC20C ja ICOMOS-i tulevaste juhtide arendamisele ning uusimate arengute levitamisele kaitseteooria ja -praktika valdkonnas. Koostöös Getty Conservation Institute'ga koostati juhendmaterjal "20. sajandi pärandi temaatiline raamistik".
Kommunikatsioon.
Arvestades ISC20C rahvusvahelist ulatust, on tõhus teavitus väga oluline. Kommunikatsioonigrupp haldab liikmeskonda, ISC20C kodulehte ja sotsiaalmeediumite platvorme. Lisaks on grupp vastutav iga-aastaste koosolekute korraldamise ja ISC20C arhiivi kui väärtusliku andmebaasi haldamise eest.
Ferrotseerium

Ferrotseerium on sulam, mis koosneb 95% lantanoididest ja 5% rauast, see leiutati 1903. aastal. Hõõrudes seda tugeva materjaliga, nagu tugev teras, tekitab see sädemeid, mida kasutatakse tule süütamiseks. Seda kasutatakse välgumihklites ja tulemasinates, hõõrudes selle vastu väikest karedat terasest ratast. Kuid ferrotseeriumist pulka kasutatakse ka matkavarustuses koos tugevast terasest noaga või selleks tehtud metallitükiga, tule süütamiseks. Kuna selline pulk on kaua säiliv, ei rikne niiskusega nagu tuletikud, ning sobivat tulehakatust on loodusest kerge leida.
Talhouët' arheoloogiline ala

Talhouët' arheoloogiline ala (bretooni keeles "metsa ees") on gallia muististe rühm, mis asub Pluvigneri vallas Morbihani departemangus (Bretagne'i piirkond) Prantsusmaal.
See pärineb rauaajast ja kaevati välja aastatel 1983–1989, paljastades inimeste eluala umbes 3. sajandil eKr.
Väljakaevamiste ajalugu.
Koht avastati maaparandustööde käigus. Esimesed uuringutega koguti keraamikakilde, mis kinnistasid rauaaegset dateeringut. 1983. aastal, seistes silmitsi paiga hävitamise ohuga, viidi läbi päästekaevamised. Arheoloog Daniel Tanguy juhtimisel kasvas väljakaevajate arv kuni viieteistkümneni, kelle hulgas oli ka õpilasi. Kahe hektari suurune kaeveala paljastas mitu ehitist, nende ka hulgas ka ümmarguse ehitise, mida määratleti gallia elamisalana, mis oli tol ajal Mandri-Euroopas enneolematu avastus.
Elamisala.
Gallia suurmaja (ühe pere liikmeid koondav eluruum) asus platool vastu soist ala. See oli ümbritsetud ala põhjaosas praegugi nähtava kuiva kivimüüriga. Suurmaja koosnes kahest hoonest:
See koht jäeti tõenäoliselt maha umbes aastal 120 eKr.
Matmised.
Leiukoha lõunaservast leiti kaks ringikujulist matust. Üks neist läbimõõduga 5,5 m on tähelepanuväärselt hästi säilinud ja sellel on matmisele viitav hauavõlv. Mulla omadused ei ole aga võimaldanud luujäänuste säilimist. 
Nende haudade lähedalt leitud keraamilised killud pärinevad umbes aastast 650 eKr. Muldade analüüsid matmispaikade all näitasid ka metsade raadamist ja alepõletamist enne inimasustust.
Käsitöö.
Lisaks tõenditele põllumajandustegevusest (nt leiti teravilja jahvatamiseks mõeldud graniidist veskikive ) on väljakaevamistel leitud tõendeid käsitööst (ketramine ja kudumine).
Arendus ja konserveerimine.
Erinevalt pärast väljakaevamist uuestikaetud arheoloogilistest leiukohtadest on Talhouët' ala olnud edasise arenduse objekt.
2001. aastal võttis Pluvigneri vald ette restaureerimistööd. Korpuste ja hoonete seinad ehitati konserveeriti, rekonstrueeritud osade eristamiseks tähistati need eraldi. Paigaldati teabetahvlid, korraldati näidiskudumist ja -punumist ning jahitöötuba.
Illja Mõhhaltšõk

Illja Mõhhaltšõk (ukraina keeles: Ілля Михальчик; sündinud 17. augustil 1996) on Ukrainast pärit mootorratta võidusõitja, kes võistleb FIM-i kestvussõidu MM-il ERC Endurance'iga ja BSB Pirelli National Superstockis MLav Racinguga.
Stefan Vaaks

Stefan Vaaks (sündinud 8. mail 2005) on eesti korvpallur.
Noortekorvpall.
Eesti noorte meistrivõistlustel U14 vanuseklassis mängis Vaaks hooajal 2018/2019 TTÜ/Rae Spordikool 05 võistkonna eest, visates keskmiselt üle 27 punkti mängus. Samal ajal mängis ta ka U16 vanuseklassi meistrivõistlustel TTÜ Korvpallikooli võistkonnas, visates keskmiselt 9 punkti mängus. 2019. aasta kevadel käis Vaaks oma oskusi näitamas Hispaanias, Madridi Estudiantese klubi esindajatele ning jäi seejärel lepinguga (4+2) selle klubi noortesüsteemis treenima ja mängima 2023. aastani.
Klubikarjäär.
Vaaks alustas karjääri Eesti-Läti Korvpalliliigas hooajal 2023/2024, kui mängis KK Viimsis (keskmiselt 27,5 minutiga 15,6 punkti, 2,5 lauapalli, 1,8 korvisöötu ja 1,3 vaheltlõiget mängus). Hooajal 2024/2025 sõlmis ta lepingu Eesti meistri Kalev/Cramoga, tulles 2025. aasta Eesti karikavõitjaks, Eesti-Läti Korvpalliliiga turniiril pronksmedalile ning mängis meeskonna koosseisus ka FIBA Europe Cupi sarjas.
4. aprillil 2025. aastal sõlmis Vaaks lepingu üliõpilasliiga NCAA Providence College meeskonnaga, mängimaks võistkonnas hooajal 2025/2026.
Mängud koondises.
2023. aasta alguses toimunud Balti mere karikaturniiril tõusis Vaaks Eesti U18 koondise üheks liidriks. Suvel toimunud U18 vanuseklassi Euroopa meistrivõistluste B-divisjoni turniiril teenis ta mänguaega keskmiselt 26 minutit, mille jooksul kogus keskmiselt 15 punkti, 2,6 lauapalli ja 1,6 korvisöötu.
Vaaks debüteeris Eesti koondises Euroopa 2025. aasta meistrivõistluste valikmängus Põhja-Makedoonia vastu 21. veebruaril 2025 ning viskas 84:65 võidetud mängus 4 punkti.
Isiklikku.
Stefan Vaaksi isa on korvpallitreener Milvert Vaaks.
Florian Alt

Florian Alt (sündinud 30. aprillil 1996 Gummersbachis) on Saksamaa mootorratta võidusõitja. 2025. aastal võistles ta Honda CBR-1000RR-R Firebladeiga IDM Superbike'i meistrivõistlustel Holzhauer Racing Promotion meeskonnas. Ta oli 2012. aasta Red Bull MotoGP Rookies Cupi meister. Varem on ta võistelnud FIM Kestvussõidu MM-il, CEV Moto2 meistrivõistlustel ja IDM 125GP meistrivõistlustel.
Nuubia kaljukits

Nuubia kaljukits ("Capra nubiana") on sõraliseliik.
Süstemaatika.
Varem peeti teda sarnase välimuse tõttu alpi kaljukitse ning siberi kaljukitse väga lähedaseks sugulaseks ning neid kolme populatsiooni vaadeldi tihti ühe liigi alamliikidena, nuubia kaljukitse nimega "Capra ibex nubiana". 
Teisi kaljukitsi, näiteks pürenee kaljukits ja "Capra walie", peeti märgatavalt erineva välimuse tõttu kaugemateks sugulasteks, kuid nüüd on geeniuuringute põhjal selgunud, et alpi kaljukitse lähim sugulane on pürenee kaljukits ja nuubia kaljukitse lähim sugulane on "Capra walie".
Välimus.
Võrreldes alpi kaljukitsedega on nad väiksemad ja heledamad. 
Täiskasvanud loomade tüvepikkus on 105–125 cm, saba on 15–20 cm pikkune. Õlakõrgus on 65–75 cm, kehamass 25–70 kg; täiskasvanud isased kaaluvad palju rohkem kui emased. 
Karvastik on ülapoolel liivakarva, alapoolel heledam, peaaegu valge. Jalgadel on iseloomulik mustvalge joonis. Eriti isastel on peale musta habeme ka seljajutt. Innaajal värvuvad isaste kukal, rind, õlad ja küljed tumepruuniks kuni mustaks.
Mõlemal sugupoolel on sarved, isastel tunduvalt suuremad. Emastel on need maksimaalselt 35 cm pikkused ja võrdlemisi peenikesed. Isaste sarved võivad kasvada kuni 1,2 m pikkuseks. Täismõõdulistena kaarduvad need taha peaaegu seljani, kusjuures sarveotsad on ettepoole suunatud.
Levila.
Nuubia kaljukitsed pärinevad Araabia poolsaarelt ja Aafrika kirdeosast. Levandis ja Araabia poolsaarel leidub neid u Iisraelis, Jordaanias, Saudi Araabias, Jeemens ja Omaanis; Süürias ja Liibanonis on nad hävitatud. Aafrikas elavad nad Punase mere rannikul Egiptuses, Sudaanis ja Eritreas.
Nende levila on väga killustunud ja fragmenteerunud. 
Elupaik.
Nende loomade elupaik on kaljused kõrbepiirkonnad.
Toitumine.
Nuubia kaljukitsed on taimtoidulised. 
Eluviis.
Erinevalt paljudest teistest kõrbeloomadest ei ole nuubia kaljukitsed öise eluviisiga ega pea regulaarselt jooma. Suvel ööbivad nad lageda taeva all, talvel koopas või varjualuses. 
Emased elavad 10–20-liikmeliste rühmadena koos kuni kolme aastate poegadega. Isased elavad enamiku ajast rühmadena või eraklikult. 
Paljunemine.
Paaritumisajal, enamasti oktoobris, püüavad sokud liituda mõne emaste karjaga ning peavad paaritumise eesõiguse pärast omavahel ägedaid võitlusi. 
Umbes viiekuulise tiinuse järel toob emane enamasti märtsis ilmale ühe kuni kaks poega. Pojad jäävad umbes kolmeaastase vanuseni ema juurde. Samas vanuses saavad nad suguküpseks. Sotsiaalse struktuuri tõttu saavad nad järglasi sageli mõni aasta hiljem. 
Ohustatus ja kaitse.
Nuubia kaljukitse ohustab peamiselt jahipidamine ja salaküttimine. Peale selle tõrjuvad kodukitsed, kaamelid ja metsistunud eeslid teda oma elupaikadest välja. Mõnes riigis, nagu Iisraelis ja Saudi Araabias, on ta täieliku kaitse all, kuid kaitsemeetmete ellurakendamine on puudulik. Paljudes riikides on arvukus jäänud väikeseks, kuid praeguse seisu kohta pole andmeid. IUCNi hinnangul on liik ohulähedane.
Suur rohetiksik

Suur rohetiksik ("Chlorociboria aeruginosa") on kottseente hulka kuuluv seeneliik.
Seen esineb Eestis harva.
Amylostereum chailletii

Amylostereum chailletii on pilvikulaadsete seltsi kuuluv liik seeni.
Seen kasvab lamakuuskedel. Võrreldes samuti kuusel kasvava "Amylostereum areolatum"iga on see õhem, ei oma lillasid toone ega ole kübara pealt karvane. Seen vigastamisel vereva nahkise moodi punaseks ei värvu.
Pikad paberid

"Pikad paberid" on 2024. aastal valminud Eesti mängufilm. Filmi stsenarist ja režissöör on Meel Paliale.
Filmi tootja ja levitaja on Tallifornia. Filmi kaasrahastajad olid Eesti Filmi Instituut, Kultuurkapital ja Tallifornia filmifond. Filmi käis esimesel nädalavahetusel kinodes vaatamas 2837 ja esimese kuu jooksul 9950 inimest.
Sisu.
Tallinna väikepoes töötava Sebastiani rutiinne tööpäev muutub oluliselt, kui ta kohtub hipster-hipi Siloga. Kahekümnendates eluaastates noormehed otsustavad, et on ühiskonna ootuste sabas tolknemisest väsinud ja unistavad üheotsapiletist Brasiiliasse. Noored täiskasvanud kulgevad ennast­unustavas nihilismis ning ei mõtle eriti homsele. Neid ühendab teadmatus tuleviku ees ja ühine soov elada tähendusrikast elu. Kindlat lugu või sõnumit nad endas justkui ei kannagi – nad lihtsalt on, et olla. Noored jäävad noorteks: nad peavad täiskasvanuks sirgudes vältimatult lahendama samu probleeme ja rõõme, mida on läbi elanud iga põlvkond enne neid.
Välislingid.
NGC 3201

NGC 3201 (tuntud ka kui Caldwell 79) on kerasparv Purjede tähtkuju lõunaosas.
NGC 3201 radiaalkiirus on ebatavaliselt suur – 490 km/s, mis on suurem kui ühegi teise teadaoleva täheparve puhul. See asub Päikesest 16 300 valgusaasta kaugusel ja selle mass on hinnanguliselt 157 000 korda suurem kui Päike. Kerasparv on umbes 10,24 miljardit aastat vana. NGC 3201 tähepopulatsioon pole ühesugune ning varieerub sõltuvalt kaugusest tuumast. 
Kerasparve avastas 28. mail 1826 James Dunlop.
Siberi kaljukits

 
Siberi kaljukits ("Capra sibirica") on üks Aasia mägipiirkondades elutsev sõraliseliik. 
Väline süstemaatika.
Siberi kaljukitse peeti kaua aega alpi kaljukitsega ja nuubia kaljukitsega samaks liigiks. Teised kaljukitsed, nagu pürenee kaljukits ja idakaukaasia kaljukits, ei ole nendega nii silmatorkavalt sarnased, seetõttu tunnistati nad juba ammu omaette liikideks. Geeniuuringud näitavad aga selgelt, et siberi kaljukits on omaette liik, mis lahknes teistest kitse perekonna liikmetest esimesena. Välised sarnasused alpi ja nuubia kaljukitsega ei anna tunnistust eriti lähedasest sugulusest, vaid tegu on plesiomorfsustega. Kogu levila loomade geenianalüüsid näitavad, et siberi kaljukits moodustab kõigi teiste kitse perekonna liikmete sõsarrühma. Liik on siiski parafüleetiline, sest lõunapoolsed populatsioonid on keerdsarvkitsega lähemas suguluses.
Välimus.
Täiskasvanud siberi kaljukitsede tüvepikkus on 130–165 cm, õlakõrgus 67–110 cm ning kehamass 35–130 kg, kusjuures täiskasvanud emased on tunduvalt kergemad kui isased. 
Karvastik on pruunides toonides, värvus oleneb piirkonnast ja aastaajast. Talvel on loomad tunduvalt tumedamad, isastel võivad olla kuklal ja seljal valged laigud. 
Mõlemal sugupooltel on sarved. Emastel on need väikesed ja kergelt tahapoole kaardus; isastel on sarved palju vägevamad, need on tahapoole kaardus ja võivad kasvada rohkem kui meetri pikkuseks. 
Isastel on selgemalt väljendunud habe kui emastel.
Levila.
Siberi kaljukitsed elavad peamiselt mägipiirkondades Aasias. Nende levila ulatub Venemaa lõunaosast ja Mongoolia lääneosast üle Hiina lääneosa India põhjaosani ja Afganistanini.
Elupaigad.
Neid leidub mõnikord kuni 6700 m kõrgusel, üldiselt väldivad nad metsi. Talvel rändavad nad madalamatele aladele. 
Toitumine.
Nad söövad peamiselt rohttaimi.
Eluviis.
Siberi kaljukitsede eluviis on üsna sarnane nagu alpi kaljukitsedel. Nad on peamiselt päevase eluviisiga. 
Emased ja pojad elavad 10–20-liikmelistes püsivates karjades. Isased moodustavad oma rühmi, milles nad kehtestavad imponeerimiskäitumise ja sarvevõitluste abil hierarhia, mõnikord elavad ka eraklikult. On aga ka vaatlusi Himaalajast, mille järgi isased ja emased elavad aasta ringi koos. 
Paljunemine.
Umbes viie- kuni kuuekuulist tiinust toovad emased ilmale ühe või kaks, harva kolm poega. Need saavad suguküpseks 1,5–2-aastaselt, esimene soojätkamine leiab aga enamasti aset alles mõni aasta hiljem.
Sisemine süstemaatika.
Siberi kaljukitsel on neli alamliiki:
Ohustatus.
Võrreldes teiste kaljukitsedega on siberi kaljukits sagedane ega ole ohustatud. 1990. aastatel oli nende koguarv hinnanguliselt üle 250 000 isendi. Kontrollimatu jahipidamine ja salaküttimine võivad siiski koguarvu ohustada.