Lihaasendajad

Lihaasendajad ehk lihaalternatiivid on taimsed tooted, mis jäljendavad liha esteetilisi omadusi, näiteks tekstuur, maitse ja välimus. Lihaasendajaid tehakse sojast, nisust, mükoproteiinist või muudest taimsetest allikatest.
Viimastel aastatel on traditsiooniline loomade kasvatamine liha tootmiseks olnud kriitika all mitmetel põhjustel: loomade kasvatamine põhjustab keskkonnaprobleeme ja loomaliha söömisega kaasnevad erinevad terviseriskid. Lisaks tekib eetiline küsimus, kas loomade tapmine toidu eesmärgiks õigustab ennast. Nende kolme põhiprobleemi lahendamiseks on inimestel vaja liha tarbimist vähendada või sellest loobuda.
Lihaasendajad on head valguallikad. Nende konsistents, värvus, toitainete sisaldus ja maitse sarnanevad suuresti liha iseloomulike omadustega. Need omadused sõltuvad koostisosadest. Lihaasendajatel on veesisaldus peaaegu 50–80%, valgusisaldus on 4–40%, sideaineid 1–15%, maitset parandavaid lisaaineid 3–10%, rasvasisaldus 0–15% ning värvainetesisaldus 0–5%. Nende komponentide või koostisosade kombineerimisel tagatakse lihaasendajatele vajalikud sensoorsed ja tekstuurilised omadused.
Ajalugu.
Ajalooliselt hakati liha asendama taimsete allikatega, kuna liha oli kallis ja raskesti kättesaadav. Asendajateks kasutati peamiselt kohalikes piirkondades rohkelt leiduvat valgurikast biomassi. Selle kriteeriumi täitumisel arenesid välja erinevad tooted nagu näiteks tofu, tempeh ja seitan. Need on ühed varasemad lihaasendajad. Hiljem globaliseerumisega suurenes liha kättesaadavus paljudes maailma piirkondades. See tõi endaga kaasa uued kriteeriumid lihaasendajatele, milleks on liha tekstuuri ja maitse jäljendamine ning säästlikkuse tagamine. Nendele kriteeriumitele vastavad tooted on näiteks mifu ja tofurkey.
 töötas alates 1877. aastat välja mitmeid lihaasendajaid pähklitest, teraviljadest ja sojast. Kelloggi lihavabad tooted panid aluse tulevastele liha asendajatele. Tema üheks tuntumaks tooteks on protose, mida valmistati maapähklitest ja nisugluteenist. 
Lihaasendajate liigid ja tooted.
Lihaalternatiivides kasutatakse peamiselt , kaunvilju, nisu ning meretaimi.
Mükoproteiin.
Mükoproteiin on alternatiivne liha tekstuuriga valguallikas, mis on saadud looduslikult esinevast seenest . 
Kaunviljad.
Kaunviljade hulka kuuluvad näiteks hernes, lääts, põlduba, kikerhernes ja sojauba. Kaunviljad on head valguallikad. Nendest soja on täielik valguallikas, mis tähendab, et erinevalt enamikust taimsetest valkudest sisaldab see kõiki asendamatuid aminohappeid. 
Nisu.
Nisu on süsivesikuterikas teravili, mille valgusisaldus on paljude aminohapete väärtuselt sageli madalam. Ajalooliselt on see olnud kõige levinum teraviljavalgu tüüp, mida kasutatakse lihaalternatiivide valmistamisel. 
Meretaimed.
Meretaimed sisaldavad suures koguses joodi. Tuntumad joodirikkad meretaimed on araame, dulse, kelp, kombu ja nori. 
Keskkonnamõju.
Kõige tavalisem keskkonnamõju hindamise kriteerium on kasvuhoonegaaside heide ehk globaalse soojenemise potentsiaal. Traditsioonilise liha tootmine nõuab suures koguses maad ja vett, ning tootmise jooksul tekib palju kasvuhoonegaaside heitmeid. Taimsete toodete tootmise protsess nõuab märkimisväärselt vähem maad ja vett ning selle käigus tekib vähem kasvuhoonegaase. Näiteks taimsete toodangute kasvuhoonegaaside heitkogus (4,963 TgCO2) on poole madalam kui loomakasvatuse oma (9,923 TgCO2). Samuti mõned võrdlused taimsete ja liha toodete vahel on näidanud, et liha tarneahel mõjutab globaalset soojenemist rohkem kui taimsete toodete tarneahel. See tähendab, et liha asendamine taimsete alternatiividega vähendaks globaalse soojenemise potentsiaali.
Tulevikuväljavaated.
Praegu toodetakse juba mitmeid taimseid lihaasendajaid, mille organoleptilised omadused (värvus, maitse, lõhn ja tekstuur) on märkimisväärselt sarnased tavalisele lihale. Üheks selliseks on kultuurliha ehk laboris kasvatatud liha. Selle jaoks kasutatakse loomade lihasrakke, mis pannakse toitainerikkasse keskkonda kasvama. Seejärel kogutakse kokku üles kasvanud rakud ja neist valmistatakse erinevaid tooteid nagu näiteks lihalõike, vorste, burgerite pihve. Lõpptoode on põhimõtteliselt sama, mis traditsiooniliselt saadud liha, aga selle tootmiseks ei pidanud ühtegi looma tapma.