tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Katherine Langford

Katherine Langford (sündinud 29. aprillil 1996) on Austraalia näitleja ja endine ujuja. Ta on tuntud eeskätt Hannah Bakeri rolli järgi 2017. aasta Netflixi noorteseriaalis "13 Reasons Why", mis põhineb Jay Asheri samanimelisel romaanil.
Lapsepõlv ja noorus.
Katherine Langford sündis Austraalias Perthi linnas. 2005. aastal hakkas ta võtma hääletunde nii klassikalise muusika, džässi kui ka nüüdisaja muusika tarvis. Ta käis andekatele õpilastele suunatud Perth Moderni koolis Lääne-Austraalias Subiaco linnas, kus ta oli rahvusvahelise taseme ujuja. Keskkooli alguses huvitasid teda peale muusikateatri ka meditsiin ja poliitika. Kuid pärast 2012. aasta Lady Gaga kontserdil "Born This Way Ball" käimist inspireeris see teda klaverit õppima ja lahkuma ujumismeeskonnast. 2014. aastal lõpetas Langford muusikateatri diplomiga.
Pärast keskkooli lõpetamist hakkas Langford oma kodulinnas näitekunstitundides käima. 2014–2015 õppis ta muusikateatri erialal Tantsu- ja Teatrikunsti Akadeemias. Seal õppides mängis ta muusikalis "Godspell" Morganit. Tänu sellele rollile valiti ta viie õpilase sekka, kes said osaleda edasijõudnud näitlejate koolitusel Rahvusvahelises Teatrikunsti Instituudis (NIDA). 2015. aastal osales ta ka koolitustel Filminäitlemise Nicholsoni Akadeemias. Sel ajal kehastas ta Peroni armukese rolli 2015. aasta muusikalis "Evita" Koorliny Kunstikeskuses Perthi linnas. Sama aasta lõpus pakuti Langfordile kohta kunstide bakalaureuseõppes näitlemise erialal Lääne-Austraalia Etenduskunstide Akadeemias, kus ta pidi õppimist alustama 2016. aastal. Sinna ta siiski ei läinud, vaid asus tööle kutselise näitlejana. 
Karjäär.
Esimest korda võis Langfordi näha 2015. aastal väikestes iseseisvates filmides "Misguided", "Imperfect Quadrant" ja "Daughters". Filmis "Daughters", mis esilinastus Cannes'i filmifestivalil 2016. aastal, kehastas Langford peategelast Scarletti. Pärast Etenduskunstide Akadeemiast saadud pakkumisest loobumist proovis Langford saada osa teleseriaalis "Will", mis keskendus William Shakespeare'i noorpõlvele. Tema asemel sai rolli Olivia DeJonge. 
Langford kandideeris "13 Reasons Why" rollile Skype'i kaudu. 
Ta on saanud kiita Ameerika keskkooliõpilase Hannah Bakeri mängimise eest seriaalis "13 Reasons Why". Langford valmistus rolliks, rääkides esindajaga kampaaniast "It's On Us", mille eesmärk on tõsta teadlikkust seksuaalkuritegude kohta, ning vesteldes psühhiaatriga, kes on spetsialiseerunud noorukitele. 2016. aastal sõlmis ta lepingu William Morris Endeavori agentuuriga. 
2018. aastal mängis Langford peategelast Leahit filmis "Simon vs. The Homo Sapiens Agenda", mis põhineb Becky Albertalli samanimelisel romaanil.
Vidzeme küla

Vidzeme (vanasti ka Vārtnieki) on küla ("ciems") Lätis Smiltene piirkonnas, Branti valla halduskeskus. Vidzeme asub piirkonna keskuse Smiltene edelapiiril Cērtene jõe kaldal. Küla läbib Smiltene ja Rauna vaheline tee.
Nõukogude ajal kandis küla nime Vārtnieki ja see oli Valka rajooni Branti külanõukogu halduskeskuseks. Samuti oli see loomakasvatusliku suunitlusega sovhoosi «Vidzeme» keskasulaks. Vidzemes on raamatukogu. Külas asuvad Bāze ja Vidzeme bussipeatus.
Üks külas kasvav nimetu mänd on looduskaitse all.
Olaus Moberg

Olaus Moberg (1653 Södermanland – 29. märts 1705 Pärnu) oli Rootsi vaimulik, teoloog, Tartu ülikooli rektor ja usuteaduskonna professor.
Olaus Moberg õppis Stregnäs'i gümnaasiumis. 1677. aastal astus Uppsala ülikooli ja sai magistri kraadi 1682, seejärel reisis Hollandis, Saksamaal, viibis Pariisis ja Inglismaal. 1686. aastast oli St. Klara nimelise kooli rektoriks
Stockholmis ja 1688. aastal kutsuti Tartu ülikooli usuteaduskonna professoriks.
Ta oli korduvalt (1690, 1695, 1700) Tartu ülikooli (Academia Gustavo-Carolina) rektor. Tartus pidas ta I advendil 1689. aastal oma avamisjutluse. Academia Gustavo-Carolina ülikooli pühitsemisel 1690. aastal andis prokantsler ja Liivimaa kindralsuperintendent Johann Fischer talle üle ülikooli akadeemilise valitsuse, ta oli Academia Gustavo-Carolina ajajärgul ülikooli esimene rektor. 1698. aastast alates on ta esimene Academia Gustavo-Carolina usuteaduse professor. 1699. aastal omas dr. theol. astme. 
Olaus Moberg oli ka Liivimaa konsistooriumi vaimulik assessor, liige.
Etenduskunstid

Etenduskunstid ehk esituskunstid (inglise keeles "performing arts") on kaunite kunstide valdkond, mis hõlmab näitekunsti, tantsu, muusikat ja neist tekkivaid kombineeritud žanreid. 
Etenduskunstid avalduvad etenduse või esituse vormis teosena. Etenduskunstide oluliseks tunnuseks on publiku kohalolu.
Ajalugu.
Teatri all mõistetakse eestikeelses kultuuriruumis eelkõige sõnateatrit või ooperi- ja balletiteatrit. Seetõttu on võetud kasutusele laiem mõiste etenduskunstid.
Etenduskunstide mõiste on eesti keeles küllaltki uus termin. Seda on hakatud kasutama lavastuste puhul, milles põimitakse erinevaid etendusvorme, mistõttu muutub lavastuse liigitamine keeruliseks. Samuti aitab see mõiste vaadelda etendusasutuste tööd laiemal pinnal ning neid omavahel võrrelda institutsionaalsel tasandil.
Selleks, et tunnustada erinevaid etenduskunste põimivaid lavastusi, hakati Eesti Teatriliidu korraldatud teatriauhindade jagamisel alates 2015. aastast välja andma etenduskunstide ühisauhinda.
Etenduskunste ei tohiks segi ajada mõistega performance kunst, mis on teatud tüüpi tegevuskunsti liik.
Nekrassovskoje rajoon

Nekrassovskoje rajoon (vene keeles "Некрасовский район") on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Jaroslavli oblastis, asudes oblasti idaosas. Rajooni keskus on linna tüüpi asula Nekrassovskoje.
Rajoon piirneb põhjas Danilovi rajooniga, idas Kostroma oblastiga, lõunas Gavrilov-Jami rajooniga ja läänes Jaroslavli rajooniga.
Rajooni pindala on 1380 km². Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 21 573. 2002. aastal oli elanikke 24 487 ja 1989. aastal 28 238 .
Haldusjaotus.
Nekrassovskoje rajoonis on 286 asustatud punkti (sealhulgas kolm linna tüüpi asulat), mis kuuluvad kolme külaasunduse koosseisu.
Oliver Kulpsoo

 
Oliver Kulpsoo (sündinud 13. mail 1982 Tartus) on eesti valguskunstnik ("").
Haridus.
2000. aastal lõpetas ta Tartu Tamme Gümnaasiumi. Aastal 2003 lõpetas ta Viljandi Kultuurikolledži valguskujundaja erialal.
Töökäik.
Aastatel 2004–2006 töötas Sihtasutuses NUKU valgustajana, 2006–2015 Von Krahli Teatris valguskujundaja ja tehnikuna. 2015–2017 töötas asutuses Sõltumatu Tantsu Lava valguskujundaja ja tehnikuna. 2017. aasta novembris asutas mikroettevõtte Valguskunst OÜ. 2021–2022 töötas ta Teatritehnoloogia OÜ-s ja Eesti Rahva Muuseumis. Alates 2023. aastast töötab valgusmeistrina Eesti Rahva Muuseumis.
Ta on aidanud tehniliselt teostada festivale Baltoscandal, Augusti TantsuFestival, SAAL Biennaal, POT, Eesti Teatri Festival Draama, NuQ Treff, Kultuuritolm, Patareiv, Intsikurmu Muusikafestival, Intsikurmu Talifestival ja Intsikurmu Välisfestival. 
Ta on pidanud loenguid Viljandi Kultuuriakadeemias.
Looming.
2020.
"Kas te olete oma kohaga rahul" etendused Eesti Rahva Muuseumis Draama Festivali raames
Isiklikku.
Ta elas lapsepõlves Tartu lähedal Eerikal, hiljem Haagel. 2004–2022 elas ja töötas ta Tallinnas. 
Tal on vend Lauri Kulpsoo ning õed Merlin Kulpsoo ja Sandra Pärgma.
Ta on 2017. aastast abielus Elika Kiilo-Kulpsooga, neil on poeg Uku (2009) ja tütar Mirt (2014). 2022. aasta suvest elab pere Tartus. 
Aastatel 2017–2021 andis ta välja Oliver Kulpsoo nimelist tunnustust.
Elektrivoo tihedus

Elektrivoo tihedus ehk elektriline nihe (elektrinihe) ehk elektriline induktsioon on makroskoopilist elektrivälja kirjeldav vektor formula_1 
Elektrivoo tiheduse "D" mõõtühik on kulon ruutmeetri kohta (C/m2).
Elektrivoo formula_2 tihedus laengut ümbritseva pinna elemendis d"A"
formula_3.
Vootiheduse formula_4 saab avaldada elektrivälja tugevuse formula_5 ja polarisatsiooni formula_6 kaudu:
formula_7
kus formula_8 on elektriline konstant.
Juhul kui vootihedust mõõdetakse vaakumis, siis formula_9; isotroopses dielektrikus formula_10, kus formula_11 on dielektriku suhteline läbitavus.
Nihkevool

Nihkevool on füüsikaline suurus, mis iseloomustab ajas muutuva elektrivälja magnetilist mõju, seega magnetvälja tekkimist muutuva elektrivälja toimel.
J. C. Maxwell täiendas oma võrrandite koostamisel nihkevoolu mõistega Ampère'i seadust.
Vaakumis ja samuti muus keskkonnas, milles puudub polarisatsioon, esineva nihkevoolu saab väljendada integraalina üle pinna "A" järgmiselt:
 formula_1
kus formula_2 on elektrivälja tugevuse vektor.
Dielektrikutes (ja kõigis ainetes, kus polarisatsiooni mõju ei saa arvestamata jätta), väljendab nihkevoolu integraal
 formula_3
kus formula_4 on elektrivoo tiheduse vektor (seda nimetati esialgu elektrilise nihke vektoriks, mllest tuleneb ka nimetus nihkevool).
Vastavalt nihkevoolu tihedus vaakumis
 formula_5
ja dielektrikus
 formula_6
Et elektrivoo tihedus formula_7
siis nihkevoolu tihedus dielektrikus koosneb kahest osast:
 formula_8
kusjuures esimene osa kirjeldab elektrivälja formula_2 ajalist muutumise kiirust vaakumis (seega pole siin tegemist vooluga vabade laengute liikumise mõttes) ja teine osa – polarisatsioonivoolu tihedus – arvestab dielektriku molekulidesse kuuluvate laengute nihkumist aine polarisatsiooni formula_10 muutumisel.
Nihkevool põhjustab magnetvälja tekke samamoodi kui juhtivusvool (vabade laengute liikumisest tulenev vool).
Vahelduvvooluahelasse ühendatud kondensaatori plaatidevahelist dielektrikut läbib nihkevool, mis on niisama tugev kui juhtivusvool kondensaatori ühendusjuhtmetes (voolutugevus on määratud voolu muutumise kiirusega, seega vahelduvvoolu sagedusega).
Dielektriline polarisatsioon

Dielektriline polarisatsioon kui füüsikaline nähtus seisneb selles, et välise elektrivälja mõjul nihkuvad erinimelised, omavahel seotud elektrilaengud (nt molekulis) tasakaaluasendist välja ja moodustuvad dipoolid (elektriline dipool on süsteem, kus positiivsete ja negatiivsete laengute keskmed ei ühti). Ühesuunaliselt nihkunud dipoolid moodustavad dipoolmomendi.
Polarisatsioon avaldub dipoolmomentide resulteeriva vektorina formula_1 (summaarne dipoolmoment ruumalaühikus).
Polarisatsioon isotroopses ühtlikus dielektrikus on nõrga välja korral võrdeline mõjuva elektriväljaga formula_2:
formula_3
kus 
formula_4 on elektriline konstant;
formula_5 on dielektriline vastuvõtlikkus (keskkonna omadustest sõltuv võrdetegur).
Polarisatsiooni kui füüsikalise suuruse "P" mõõtühik on kulon ruutmeetri kohta (C/m2).
Tross

Tross (hollandi keeles "tros") on traatidest (tavaliselt terasest, mitte orgaanilisest ega sünteetilisest kiust) kokku keerutatud painduv toode. Valmistamisviisi järgi eristatakse korrutatud, korrutamata ja punutud trosse. 
Harilikult koosnevad trossid ümara ristlõikega terastraatidest läbimõõduga 0,2–3 mm ja on tõmbetugevusega kuni 2000 Pa (200 kgf/mm²).
Kõige rohkem kasutatakse kahekordselt korrutatud, orgaanilise (näiteks määrdeainega immutatud kanepikiududest) südamikuga kuuekeermelisi trosse. Selliste trosside valmistamisel keerutatakse esmalt traadid keermeteks ja siis keermed omakorda ümber südamiku trossiks. Eristatakse keermekihtide traatidevahelise punkt- ja joonkontaktiga trosse..
Ahto Vesmes

Ahto Vesmes (21. august 1931 Tartu – 7. mai 2017) oli eesti filmindustegelane, telesaatejuht ning jurist. 
Ta lõpetas 1950. aastal Paide Keskkooli, 1950–1955 (lõpetas) õppis Tartu Riikliku Ülikooli õigusteaduskonnas.
Vesmes töötas 1955–1963 prokurörina Kallastel ja aseprokurörina Tartus; 1963–1970 Eesti NSV Kinokomitee esimehe abina ning juristina; 1970–1971 Vabariikliku Filmilaenutuse Kontori juhatajana; 1971–1988 Eesti NSV Kultuuriministeeriumi Riikliku Kinematograafia Komitee Filmilaenutuse ja Reklaami Valitsuse juhatajana; 1989–1996 vahendusfirma Meedium peadirektorina.
Aastatel 1976–1991 oli ta Eesti Televisiooni populaarse filmisaate "Jupiter" saatejuht.
Tunnustus
Isiklikku.
Tema väimees on poliitik Eiki Nestor, tütrepojad on Siim ja Madis Nestor. Maetud Pärnamäe kalmistule.
Lõhnav kananga

Lõhnav kananga ("Cananga odorata") ehk ilang ehk ilang-ilang on kõrge troopiline puu, mis õitseb aasta läbi ning lõhnab tugevalt. See kuulub õistaimede hõimkonda magnooniataoliste ülemseltsi ja anoonaliste sugukonda.
Kirjeldus.
Lõhnav kananga on igihaljas, umes 20–30 m kõrgune puu, mis kasvab kiiresti, umbes viis meetrit aastas. Puu õied on suured, rippuvad, õrnad ja aromaatsed ning värvuselt võivad olla kollased, roosad või kahvatulillad. Õied on kujult kitsad ja toodavad palju eeterlikku õli. Puu lehed on ovaalsed, terava otsaga, laineliste äärtega ja kuni 20 cm pikad.
Lõhnav kananga on pärit Indoneesiast ja sellest toodetakse eeterlikku õli, mida kasutatakse eelkõige parfüümides. Peamised eeterliku õli tootjad on Madagaskar ja Komoori saared.
Päritolu.
Lõhnav kananga kasvab algupäraselt troopilises kliimas Vaikse ookeani maades. Puu on pärit peamiselt Indoneesiast, Malaisiast, Filipiinidelt, Madagaskarlt ja Komoori saartelt. Lõhnav kananga on väga tugeva lõhnaga, mistõttu on seda taime viidud ka Ameerikasse, Hiinasse, Aafrikasse ja Indiasse.
Kasutamine.
Droog.
Droogiks kasutatakse lõhnava kananga õisi, millest toodetakse eeterlikku õli. Eelistatakse kollaseid õisi, mida värskelt korjatuna destilleeritakse. Saadud õli on väga magusa, lillelise ja kergelt vürtsise lõhnaga ning värvuselt kahvatukollane. 
Näidustused ja toime.
Lõhnava kananga eeterlikku õli kasutatakse depressiooni leevendamiseks, meeleolu parandamiseks, vererõhu alandamiseks ja sugutungi suurendamiseks. Samuti on see vähesel määral üldtugevdava ja antiseptilise toimega. Indoneesias ja Vietnamis kasutatakse seda malaaria raviks. Indialased on lõhnava kananga eeterlikku õli kasutanud ka silmapõletiku, peavalu ja podagra raviks. Indias ja India ookeanis asuvatel saartel usustakse, et lõhnava kananga lehed leevendavad sügelust ja ravivad kõõma. 
Välispidine kasutamine.
Lõhnava kananga eeterlikku õli kasutatakse välispidiselt juuste väljalangemise, akne, putukahammustuste ja nahaärrituste puhul. Samuti leevendab see nahale määrides spasme ja lihasevalu. 
Vastunäidustused ja ohud.
Eeterliku õli kasutamine on peaaegu ohutu, kuid raseduse ajal tuleks olla ettevaatlik. Eeterliku õli sissehingamine võib tekitada peavalu ja iiveldust.
Muud kasutusalad.
Ilang ilangi kasutatakse laialdaselt parfümeeriatööstuses ja kinnitina seepides. Samuti on see kasutusel ka maitseainena peamiselt alkohoolsetes ja alkoholivabades jookides ning magustoitudes.
Ole Ehelaid

Ole Ehelaid (perekonnanimi aastani 1938 Eheland; 1. mai 1913 Tallinn – 2. september 2003) oli eesti skulptor. 
Elukäik.
Õppis 1921–1928 Tallinna 4. ja Harjumaa Alu algkoolis, lõpetas 1933 tehnikuna Tallinna Tehnikumi algastme ehitusharus. 
Jätkas õpinguid 1942–1943 Pallases ja seejärel aastani 1946 Anton Starkopfi juhendamisel Tartu Riiklikus Kunstiinstituudis. 
Töötas 1944–1961 peamiselt Tartu Linna TSN TK-s arhitektina; aastast 1961 Tartus vabakunstnik.
Aastast 1959 Kunstnike liidu liige.
Viiu

Viiu on eestipärane naisenimi, mis on tuletis naisenimest Sofia.
Kohaspetsiifiline teater

Kohaspetsiifiline teater (inglise keeles "site-specific theatre") on teatrivorm, mis kõige laiemas tähenduses hõlmab neid lavastusi, mida etendatakse väljaspool selleks otstarbeks ehitatud või kohandatud hooneid. Kohaspetsiifilise lavastuse ruumiks võib olla näiteks vana tehas, linnaruum, küün, korter, looduslik maastik jne.
Sisuliselt kitsendades on kohaspetsiifiline teater teatrivorm, kus lavastuse leitud ruum oma füüsiliste, sotsioloogiliste või kultuuriliste tähendustega mängib aktiivset rolli lavastuse loomisprotsessis. Olulise osa lavastuse ettevalmistustööst hõlmab paiga uurimine ja analüüsimine. Tõeline kohaspetsiifilise lavastuse jõud on selles, et ta mingil moel aktiveerib või seob kindla koha narratiivid, milleks võivad olla arhitektuuri-, maastikuvormid, hoone iseloom, funktsioon või ajalugu. Kohaspetsiifilise lavastuse ruum töötab alati kontekstina ning lavastus ise on kavandatult mõistetav ainult selle algses kohas.
Etenduse toomine teatriruumist välja võib anda võimaluse vähendada distantsi teatri illusoorsuse ja reaalsuse vahel. On öeldud, et see viib tihti kogu teatriruumi osade (näiteks publik ja lava) uuesti mõtestamiseni ja defineerimiseni ning eksperimentideni nende paigutuses ja funktsioonis.
Kohaspetsiifilise teatri erivormiks võib pidada keskkonnateatrit (inglise "environmental theatre") ja rännakteatrit (inglise "promenade theatre"). Esimese puhul on tegemist teatriga, kus eriline tähelepanu on keskendatud publiku ja lava, elu ja kunsti vahelise eraldatuse vähendamisele ning kus näitleja roll pole ruumi suhtes või teksti roll lavastuse suhtes esile tõstetud. Rännakteateris publik tavaliselt seisab ning liigub koos näitetegevusega ühest etenduspaigast teise. Eesti võib viimase rännakteatri näitena märkida Pärnu teatris Endla 2016. aastal esietendunud lavastust "See asi" (lavastaja Laura Mets). 
Kohaspetsiifilistest lavastustest Eestis võib näidetena välja tuua mitme teatri Tammsaare lavastusi Vargamäel, Anne Türnpu lavastatud "Isuri eepose" Kordu rabas, Vanemuise suvelavastused "Peko" Värskas ja "Obinitsa" Obinitsas (lavastaja Ain Mäeots), Taarka Pärimusteatri lavastuse "Inemise igä" Piusa liivakarjääris (lavastaja Helena Kesonen), Tartu Uue teatri lavastuse "Odysseia" (lavastaja Ivar Põllu).
Roosi turismitalu

Roosi Turismitalu asutati 27. aprillil 2009 Lääne-Nigula vallas Rannakülas Roosi talus Läänemaal kodumajutusasutusena. Roosi Turismitalu asub Nõva maastikukaitsealal. 
Lisaks majutusele pakub Roosi Turismitalu ka matkamisvõimalusi RMK matkaradadel ning vahendab orienteerumismatku ja paadireise Osmussaarele.
Roosi Turismitalus on ka võimalus seilata viikingipaatidega mööda rannikuäärt.
Üritused.
Peraküla simman toimub igal aastal augusti teisel laupäeval. Simmanil saab vaadata vabaõhuetendust ja sellele järgnevat ehedat külapidu. Esimene simman peeti 1997. aastal, kui Perakülas Põlluotsa taluõuel mängiti Ago-Endrik Kerge lavastatud A. H. Tammsaare näitemängu „Vanad ja noored". Sellest tekkis mõte ise oma inimestega lavastada näitemäng kohalikust ajaloost.
Kalapüügifestival Nõva Lest leiab aset augusti lõpus. See on avalik pereüritus, mille raames toimuvad ka mitmepäevased kalapüügivõistlused. Festivali korraldavad OÜ Kalasaba ja MTÜ Peraküla Teater koostöös Nõva Vallavalitsusega.
Liist

Liist on kitsas piklik, harilikult õhuke ning vähemalt ühelt poolt tasane puidust, metallist või muust materjalist kinnitus- või kaunistusriba.
Andrej Plenković

Andrej Plenković (sündinud 8. aprillil 1970 Zagrebis) on Horvaatia poliitik, alates 19. oktoobrist 2016 Horvaatia peaminister ja samast ajast ka Horvaatia Demokraatliku Liidu esimees. 
Andrej Plenković on lõpetanud 1993. aastal Zagrebi Ülikooli õigusteaduskonna. 
Alates 1993. aastast on ta töötanud mitmesugustel ametikohtadel Horvaatia välisministeeriumis. Aastatel 2002–2005 oli ta Horvaatia missiooni asejuht Euroopa Liidu juures Brüsselis, ta juhtis poliitilise missiooni tegevuse kooskõlastamist ja arendas võrgustikutööd Euroopa Komisjoni, Euroopa Ülemkogu, Euroopa Parlamendi ja muude alaliste esindustega eri liikmesriikides. 
2011. aastal valiti ta Horvaatia parlamendi liikmeks (Horvaatia Demokraatliku Liidu nimekirjas). 2013. aastal (pärast Horvaatia ühinemist Euroopa Liiduga) valiti ta Euroopa Parlamendi liikmeks. Ta oli Euroopa Parlamendi liige alates 1. juulist 2013 kuni 12. oktoobrini 2016 ja kuulus Euroopa Rahvapartei fraktsiooni. 
19. oktoobrist 2016 on ta Horvaatia peaminister.
Isiklikku.
Ta on abielus ja tal on kolm last.
Gavrilov-Jami rajoon

Gavrilov-Jami rajoon (vene keeles "Гаврилов-Ямский район") on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Jaroslavli oblastis, asudes oblasti idaosas. Rajooni keskus on Gavrilov-Jami linn.
Rajoon piirneb põhjas Jaroslavli ja Nekrassovskoje rajooniga, idas Kostroma oblastiga, kagus Ivanovo oblastiga, lõunas ja läänes Rostovi rajooniga ning loodes Borissoglebski rajooniga.
Rajooni pindala on 1120 km². Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 26 558. 2002. aastal oli elanikke 28 923 ja 1989. aastal 32 770.
Haldusjaotus.
Gavrilov-Jami rajoonis on 196 asustatud punkti, mis kuuluvad ühe (Gavrilov-Jami) linna ja nelja külaasunduse koosseisu.
Nuikapsas

Nuikapsas ehk koolrabi ("Brassica oleracea" var. "gongylodes") on kapsa teisend.
Nuikapsas pärineb tõenäoliselt Põhja-Euroopast ning kujutab endast juure laienenud osa. Nuikapsa muguljast maapealsest osast saavad alguse mitmes suunas hargnevad peenikesed varred, mille otsas on söödavad lehed. Nuikapsas võib olla heleroheline, valge või purpurpunane, vilja katab õhuke koor. Viljaliha on magus ja krõmpsuv, meenutab maitselt redist, varred ja lehed maitsevad nagu kapsas.
Toiteväärtus.
Toiteväärtus
Sisaldab rohkesti C-vitamiini ja kaaliumi. Sisaldab ka B6-vitamiini, foolhapet, magneesiumi ja vaske. Lehtedes leidub rikkalikult A-vitamiini provitamiini –karoteeni.
Kasutamine.
Toorest nuikapsast süüakse paljalt ilma lisanditeta, dipikastmega, salatina või vinegrettkastmega. Kuumtöödeldud nuikapsast pakutakse lisandina põhiroa juurde, lisatakse suppidele ja hautistele, püreestatakse ja valmistatakse täidetult. Kooritud või koorimata nuikapsast aurutatakse ning serveeritakse seejärel maitsestatult või/ja sidrunimahlaga. Nuikapsas maitseb hästi ka kastmes või hapukoorega, maitsetaimedest sobivad nuikapsaga ingver ja küüslauk.
Savva (Ananjev)

Savva (kodanikunimega Simeon Ivanovitš Ananjev; surnud 16. juunil 1945 Kalugas) oli Venemaa vanausuline, Belaja Krinitsa hierarhia vaimulik (piiskop).
Ta oli aastatel 1922–1925 Kaluga-Smolenski, 1925–1926 Kaluga ja Smolenski, 1926–1927 Kaluga-Smolenski ja Brjanski ning alates 1927. aastast uuesti Kaluga-Smolenski piiskop. Osales 1925., 1926. ja 1927. aasta kirikukogudel Rogoža kalmistul.
Alates 1938. aastast oli ta raskesti haigena ainus vangistamata Belaja Krinitsa hierarhia piiskop Nõukogude Liidus. Olles pidevas arreteerimise ohus ja püüdes vältida kiriku väljasuremist, pühitses Savva 1939. aastal üksinda uue piiskopi Paissi, kuid viimane suri 1942/1943. aasta talvel tüüfusesse.
1941. aastal valis ta vangistusest vabanenud Samara piiskopi Irinarhi uueks vanausuliste kirikupeaks (Moskva ja kogu Venemaa peapiiskopiks)
Bloomsbury rühm

Bloomsbury rühm ("Bloomsbury Group" või "Bloomsbury Set") oli väike, mitteametlik rühm, kuhu kuulusid kunstnikud ja intellektuaalid, kes elasid ja töötasid Londonis Bloomsbury piirkonnas 20. sajandi esimesel poolel. Tuntuimad liikmed olid Virginia Woolf, John Maynard Keynes, Edward Morgan Forster ja Lytton Strachey. Nende teosed ja seisukohad mõjutasid sügavalt kirjandust, esteetikat, kriitikat ja majandust ning inimeste suhtumist feminismi, patsifismi ja seksuaalsusse.
Saamislugu.
Bloomsbury rühma meesliikmed olid Cambridge'i Ülikooli Trinity või King's kolledži kasvandikud. Leonard Woolf, Lytton Strachey, Saxon Sydney-Turner ja Clive Bell sõbrunesid 1899. aastal Trinitys Thoby Stepheniga. Kui mehed Londonisse tulid, siis tänu Adrian ja Thoby Stepheni õdedele Virginia Woolfile ja Vanessa Bellile kohtusid nad Bloomsbury naistega. 1905. aastal alustas Vanessa reedeseid ("Friday Club") ja Thoby neljapäevaseid ("Thursday Evenings") kokkusaamisi, mis saidki Bloomsbury rühmale tavaks. 1906. aastal suri ootamatult Thoby ja see sündmus muutis rühma liikmed veelgi lähedasemaks. 1920. ja 1930. aastal asutajaliikmed surid ja rühm muutus.
Liikmed.
Bloomsbury rühma kuulusid kirjanik E. M. Forster, biograaf Lytton Strachey, kunstikriitik Clive Bell, kunstnikud Vanessa Bell ja Duncan Grant, majandusteadlane John Maynard Keynes, kirjanikud Leonard Woolf ja Virgina Woolf. Teised liikmed olid Desmond Macarthy, Arthur Waley, Saxon Sidney-Turner, Robert Trevelyan, Francis Birell, J. T. Sheppard ja kriitik Raymond Mortimer ja skulptor Stephen Tomlin. Peale nende seostatakse rühmaga veel järgmisi inimesi: Bertrand Russell, Aldous Huxley, T. S. Eliot ja majandusteadlane Gerald Shove.
Totskoje

Totskoje (vene keeles Тоцкое) on küla Venemaal Orenburgi oblastis, Totskoje rajooni keskus.
Küla asub 200 km Orenburgist loodes.
2010. aasta rahvaloenduse andmetel oli seal 6898 elanikku. 2002. aastal oli elanikke 7201.
1950. aastail korraldati Totskoje piirkonnas maapealseid tuumapommilõhkamisi.
Visuaaltehnoloogia

Visuaaltehnoloogia on silmaga tajutava ainese tootmismenetluste ühisnimetaja.
Etenduskunstide visuaaltehnoloogia – lavastuse, performansi, häppeningi ja muu sellise silmaga tajutava kujunduse praktiline tootmisprotsess, -menetlus, mis sisaldab lavastuskorralduse, valguskujunduse, multimeedia ja butafooria tehnikaid. 
Lavastuse stsenograafia teostub visuaaltehnoloogia kaudu.
Teatrikunsti visuaaltehnoloogiat on võimalik õppida Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemias. Teatrikunsti visuaaltehnoloogia õppekava kuulub etenduskunstide osakonda, kuhu lisaks kuuluvad veel teatri- ja tantsukunsti õppekavad. Osakonna erialade kombinatsioon vastab rahvusvaheliselt levinud etenduskunstide kõrgkoolide mudelile. Õppekavad koosnevad nii praktilistest kui ka teoreetilistest üld- ja erialaainetest.
Teatritehniliste töötajate kõrgharidusõppe algataja Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemias oli Kalju Komissarov (1946–2017).
Teatrikunsti visuaaltehnoloogia õppekaval on neli spetsialiseerumissuuna: butafoor-dekoraator, lavastuskorraldaja, valguskujundaja, etenduskunstide multimeediaspetsialist.
Tehnoloogia („teadus või käsitöö“, pärineb kreekakeelsest sõnast τέχνη "techne", „kunst, oskus, käte osavus“, ja –λογία – logia).
Tootmismenetlus, mis sisaldab tehnikaid, oskusi, meetodeid ja protsesse, mille tulemusel valmib objekt, toode või teenus.
Visuaalne („nägemise kaudu tajutav, nähtav, nägemistajul põhinev“) pärineb ladinakeelsest sõnast "videre", „läbi silma minev kiir, mis muudab nägemise võimalikuks“).
Borissoglebski rajoon

Borissoglebski rajoon (vene keeles "Борисоглебский район") on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Jaroslavli oblastis, asudes oblasti keskosas. Rajooni keskus on Borissoglebski alev.
Rajoon piirneb põhjas Bolšoje Selo rajooniga, kirdes Jaroslavli ja Gavrilov-Jami rajooniga, idas Rostovi rajooniga, lõunas Pereslavli rajooniga ning läänes Uglitši rajooniga.
Rajooni pindala on 1750 km². Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 12 630. 2002. aastal oli elanikke 14 847 ja 1989. aastal 15 967.
Haldusjaotus.
Borissoglebski rajoonis on 292 asustatud punkti, mis kuuluvad viie külaasunduse koosseisu.
Juha Veijonen

Juha Veijonen (sündinud 29. augustil 1959 Helsingis) on Soome näitleja. Tema hüüdnimi on Vexi.
Veijonen on tegev 1990. aastast.
Mullaharimine

Mullaharimine ehk maaharimine on tegevuste kogum, mille sisuks on põllupinna ettevalmistamine taimekasvatuseks.
Minimeeritud harimine.
Minimeeritud harimisvõtetega jääb koristusjärgsest põhust 15–30% mulla pinnale ehk 560–1100 kilogrammi põhku hektari kohta. Selliste agrotehniliste võtete kasutamisel võib hiljem vaja minna kultivaatorit või mõnda muud harimisriista.
Maaharimine jaotatakse sageli kaheks: minimeeritud harimiseks ja künnipõhiseks harimiseks. Nende kahe maaharimisviisi vahel kindel piir puudub, kuna masinad on väga erinevad ning töötavad eri sügavustel. Üldiselt on minimeeritud harimine maapinnalähedane ehk harimisega ei minda sügavale. Künnipõhise harimise puhul haritakse mulda sügavamalt, kogu künnikihi ulatuses. Künnipõhise harimisega käib üldiselt kaasas ka põhjalik külvipinna viimistlemine, et saavutada piisavalt tasane pind ja luua põllumajanduskultuuridele piisavalt hea kasvukeskkond. Mõlemad harimisviisid on väga laialdaselt kasutusel ning mõlemal on oma eelised ja puudused.
Intensiivne harimine.
Intensiivne harimine jätab mulla pinnale maksimaalselt 15% koristusjärgset põhku ehk kuni 560 kg/ha. Sellist harimisviisi nimetatakse ka tavaviljeluseks. Intensiivse harimise juures kasutatakse mitmesuguseid tööagregaate nagu libisti, randaal või ader. Lisaks kasutatakse veel ka äket, põllurulle ja mullafreese külvi ettevalmistamisel. Võimalusi on mitu.
Maaharimise viisid.
Kündmine.
Plussid:
Miinused:
Tunnus

 
Tunnus (inglise keeles "feature", saksa keeles "Merkmal") ehk erijoon, ka karakteristik (saksa keeles "Charakteristikum") on äratuntav ja iseloomulik omadus, mille alusel saab entiteete või entiteetide klasse omavahel võrrelda ja üksteisest eristada.
Tunnused mängivad olulist rolli objektide taksonoomias. Näiteks botaanik Carl von Linné (1707–1778) jaoks aitasid olulised tunnused taimi ja loomi klassifitseerida.
Elektriline dipoolmoment

Elektriline dipoolmoment formula_1 iseloomustab ruumilist laengujaotust. Kui mõnel osakesel, näiteks molekulil, on eristatavad vastupidiste elektrilaengutega osad, s.t et negatiivsete laengute (elektronide) mõju keskpunkt ei ühti positiivse laengute (aatomi tuuma) omaga, siis on sellel osakesel elektriline dipoolmoment; niisugust osakest nimetatakse polaarseks. Mittepolaarsel molekulil formula_1 = 0; sel juhul laengud nihkuvad välise elektrivälja mõjul, mistõttu tekib indutseeritud dipoolmoment (vt dielektriline polarisatsioon).
Arvutus.
Kui negatiivne laeng −"q" asetseb positiivsest laengust "q" kaugusel formula_3 ja kui need laengud on omavahel jäigalt seotud, siis on sellisel süsteemil dipoolmoment suurusega
formula_4
Seega mida suurem on laengute absoluutväärtus "q" ja laengute vahekaugus (kohavektor formula_3), seda suurem on dipoolmoment.
Dipoolmoment võib olla ka rohkem kui kahest laengust koosneval süsteemil; siis arvutatakse see üksiklaengute dipoolmomentide summana:
formula_6
kus
"n" on laengute koguarv;
formula_7 on iga üksiklaengu relatiivne kohavektor (väljendab kaugust laengute mõjukeskmest);
formula_8 on iga üksiklaengu suurus.
Üldjuhul, pidevalt muutuva laengutiheduse korral arvutatakse dipoolmoment ruumintegraalina "V" üle laengutiheduse formula_9:
formula_10
Ühik.
Elektrilise dipoolmomendi SI-süsteemi mõõtühik on kulonmeeter, tähis C∙m. Tänini kasutavad füüsikud molekulide korral CGS-süsteemi ühikut debye, tähis D (Hollandi füüsiku ja keemiku järgi), kusjuures
formula_11
Näiteks vee molekuli H2O dipoolmoment on 1,844 D = 6,151∙10−30 C∙m.
Magnetiline moment

Magnetiline moment ehk magnetmoment ehk magnetiline dipoolmoment on füüsikaline suurus, millega iseloomustatakse mitmesuguste objektide ja süsteemide (elektron, molekul, magnet, planeet) ning ka elektrivoolusüsteemi magnetilisi omadusi. 
Magnetmomendi SI-süsteemi mõõtühik on amper korda meeter ruudus (A∙m2).
 
Magnetmomendiga formula_1 kaasneb magnetväljas formula_2 pöördemoment
formula_3
See pöördemoment pöörab kompassi magnetnõela ja paneb pöörlema elektrimootori rootori.
Magnetmomendi arvutus.
Lihtsaimal juhul, kui elektrivool läbib tasapinnalist juhtmesilmust (voolukontuuri), on magnetmoment
formula_4
kus formula_5 on vooluga formula_6 kontuurist ümbritsetud pindala (joonisel a).
Kui voolukontuur pole tasapinnaline, siis
formula_7
kus formula_8 on kontuurist ümbritsetud pindala element.
Magnetvälja tugevus

Magnetvälja tugevus ehk magnetväljatugevus on vektorsuurus, mis iseloomustab magnetvälja väärtust välja igas punktis ning igal hetkel.. Magnetvälja tugevuse tähis on formula_1 ja SI mõõtühik amper meetri kohta (A/m). Varem on olnud kasutusel CGS-süsteemi ühik örsted (tähis Oe), kusjuures 1 Oe = 1000/(4π) A/m ≈ 79,577 A/m.
Magnetvälja tugevust võib vaadelda välise, magneetiva väljana, mis kutsub esile (indutseerib) materjali sees magnetinduktsiooni. Magnetinduktsioon määrab ära jõu, millega magnetväli mõjutab laetud osakeste liikumist ja seega ka elektrivoolu. 
Vaakumis (ja mittemagnetilises keskkonnas, s.t keskkonnas, mille osakestel puudub magnetilise polarisatsiooni võime) erineb magnetvälja tugevuse vektor formula_2 magnetilise induktsiooni vektorist formula_3 üksnes magnetilise konstandi formula_4 kordselt:
formula_5.
Võrdetegur formula_6 on võrrandis vajalik SI-süsteemi ühikute sobitamiseks. CGS-ühikusüsteemis on see võrdetegur 1 ja seega formula_7.
Magneetikutes seob neid suurusi SI-süsteemis absoluutne magnetiline läbitavus formula_8. Seejuures on suhteline magnetiline läbitavus formula_9 omakorda sõltuv magnetvälja tugevusest.
Vaata ka.
Traube rakk

Traube rakk on nn kunstlik rakk, mille töötas välja saksa keemik Moritz Traube, uurimaks elusates rakkudes toimuvaid protsesse, sh raku kasvamist ja osmoosi. Traube rakk ei ole elusrakk ning selles ei toimu rakule omaseid iseseisvaid bioloogilisi protsesse. Sarnaselt tõelise rakumembraaniga difundeerub vesi kergelt läbi kunstliku poolläbilaskva rakumembraani ja jääb rakku püsima.
Ajalugu.
Moritz Traube oli saksa keemiku Justus von Liebigi õpilane 19. sajandi keskel. Plasmamembraanide omaduste uurimiseks arendas Traube 1897. aastal vask(II)ferrotsüaniidist (Cu2Fe(CN)6) nn kunstliku raku. Traube rakk paisus ja selle mõõtmed suurenesid analoogiliselt elusa rakuga.
Struktuur.
Traube membraan koosneb vask(II)ferrotsüaniidist ja moodustub vabalt kristalse kaaliumferrotsüaniidi pinnal, kui soolakristall asetatakse lahjendatud vasksulfaadi lahusesse. Membraan on vett poolläbilaskev ning paisub kiiresti Traube rakuks. Raku sees on kõrge kaaliumferrotsüaniidi kontsentratsioon, millel on tugev osmootne jõud. Kaaliumferrotsüaniid ei saa väljapoole difundeeruda, kuid vesi ja vasesulfaat saavad rakku sisse voolata. Kui paisumise tõttu membraan lõhkes, tekkis kiiresti uus membraan. Sel viisil rakk sai kasvada mitme sentimeetri pikkuseks. Traube raku membraani võime võimaldada veel enda sisse voolata, säilitades rakus lahustunud aineid, on võrreldav elusrakuga.
Šaršau

Šaršau (baškiiri keeles:"Шаршау", vene keeles:"Шаршау") on pikk mustrilisest kangast kardin puhta ja köögiosa ehk meestele ja naistele mõeldud ruumide eraldamiseks baškiiride elamutes XIX sajandi lõpus ja ХХ alguses. See on samuti traditsiooniline element koduses interjööris külalistetoa ja majapidamisruumide vahel. Baškiiri mütoloogilise sõnastiku kohaselt on šaršau ”kaitseks kurja silma vastu” ("Шаршау күҙҙән ҫаҡлаған").
Šaršau õmmeldi jämedast labase sidusega linasest või poollinasest, tavaliselt punast, mõnikord ka valget värvi riidest laiusega 28–32 cm või 40–50 cm. Kangad on sümmeetrilise ja ääristusel hõredama mustriga ning nelinurkset keskosa kaunistavad erinevas kudumis-, mõnikord ka tikkimis- ja aplikatsioonitehnikas valmistatud geomeetrilised, lill-, taime- või loomaornamendid mitmenurksetes või rombikujulistes raamides.
Šaršau anti Kesk-Aasia rahvaste kombe kohaselt pruudile kaasavarana kodunt kaasa või pulmakingiks.
Maaler

Maaler on ehitiste ja konstruktsioonide pindade värvimiseks ettevalmistaja ja värvija.
Maalritööde hulka kuuluvad värvitava pinna puhastamine ja silumine, pinna katmine värnitsaga, värvimine, lõppviimistlus.
Maanteesild

Maanteesild on maanteel olev sild, mis on mõeldud rööpmeteta sõidukite ja jalakäijate liikluseks. 
Maanteesillad on tehtud terasest, raudbetoonist või puidust.
Falafel

Falafel (araabia keeles فلافل‎‎ "falāfil") on levinud Lähis-Ida roog, mis on valmistatud kas kikerhernestest või põldubadest. Need purustatakse ning segatakse ürtidega ning vormitakse väikesteks pallikesteks. Traditsiooniliselt serveeritakse neid pita leivast valmistatud taskutes salati ning kastmega (enamasti hummus, tzatziki või tahiini). See on levinud tänavatoit ning väga populaarne just taimetoitlaste seas. Falafel on toitainerikas ning väikese rasva-, kuid suure kiudainesisaldusega. Tänapäeval lisatakse falafelile tihti juurvilju, pähkleid, seemneid, läätsi ja muid teravilju.
Etümoloogia.
Sõna "falāfil" tähendab araabia keeles pipart. Sõna on pärsia keeles tuntud kui "pilpil" (پلپل) ja sanskriti keeles kui "pippalī" (पिप्पली), mis tähendab 'pikka pipart', ning aramea keeles kui "pilpāl", mis tähendab 'väikest ja ümarat; pipratera'. Araabiakeelne sõna "falāfil" on mugandunud paljudesse maailma keeltesse ning levinud üldnimetus sellele toidule. Inglise keelde jõudis see aastal 1941.
Egiptuses on see tuntud ka kui "taʿamiya" (طعمية‎‎); sõna on tuletatud araabiakeelsest sõnast "ṭaʿām" (طعام), mis tähendab 'toitu'.
Ajalugu.
Falafeli päritolu on ebaselge. Peamiselt peetakse päritolumaaks Egiptust. Kuna Aleksandria oli sadamalinn, siis oli lihtne seda mujale Lähis-Ida maadesse eksportida.
Lähis-Ida.
Falafelist on saanud Egiptuses ja Lähis-Idas populaarne tänavatoit. Ramadaani ajal süüakse falafelit tihti osana "iftar"'ist, mis on õhtusöök pärast päikeseloojangut. Falafel sai nii populaarseks, et ka Egiptuse McDonald'si hommikusöögimenüüs oli "McFalafel" toiduvalikus. Ka Iisraeli rahvusköögis on falafelil suur osa ning seda peetakse isegi rahvustoiduks.
Integraalregulaator

Integraalregulaatoris vastab igale reguleeriva (sisend)signaali hälbele kindel reguleeritava (väljund)signaali muutumise kiirus. (Joonis 1.) 
formula_1.
kus "kI" on integraalregulaatori võimendustegur,
"TI" – integreerimisajakonstant.
formula_2.
Arvregulaatori korral tuleb pidev aeg "t" asendada diskreetse väärtusega "n", mis
kujutab endast järjestikuste ajaintervallide "Δt" järjekorranumbrit. Integraal-arvregulaatori väljundfuktsioon on
formula_3.
Reguleeriva signaali muutumine kestab seni, kuni esineb sisendsignaali hälve.
I-regulaatoriga süsteemis ei teki mõõtmisviga. Regulaatori ülekandefunktsioon avaldub seosega
formula_4.
Sisendis tekkinud signaali hälve võimendatakse ja muudetakse täiturmehhanismi
abil reguleerimisseadme liikumiseks. Liikumiskiiruse määravad ära sisendsignaali
hälbe suurus (Joonis 1.) ja häälestussuurus "TI" .
Integraalregulaatorit kasutatakse iseseisva regulaatorina harva, tavalisealt kasutatakse seda koos proportsionaalregulaatoriga — saame PI-regulaatori või koos prpportsionaal ja diferetsiaalregulaatoriga — saame PID-regulaatori.
Diferentsiaalregulaator

Diferentsiaalregulaatori väljundsignaal "y" on avaldatav seosega
formula_1.
kus "TD" on diferentsiaalregulaatori ajakonstant,
"x"-sisendsignaal.
Väljundsignaal "y" on võrdeline sisendsignaali hälbe muutumise kiirusega, seetõttu
väljundsignaal ei sõltu sisendi absoluutväärtusest. Kuni sisendsignaal püsib muutumatuna,
puudub regulaatori väljundis D-komponent, viimane tekib ainult sisendsignaali
muutuse korral. Diferentsiaalregulaatoriga ei saa hälvet kõrvaldada, ta ei
saa olla iseseisvaks regulaatoriks ja teda kasutatakse koos P- või I-regulaatoriga. Juhtimissüsteemides kasutatakse kõige enam mitme elementaarregulaatori paralleeltööd. Nii on soojusprotsesside reguleerimisel enam kasutatavad PI-regulaatorid või
PID-regulaatorid.
PI-regulaator

Proportsionaal-integraalregulaatoris (PI-regulaator) on ühendatud paralleeltööle
P- ja I-regulaatorid (joonis 1). Kui regulaatori sisendsignaali hälve on
muutumatu, siis väljundsignaal ja reguleerimisseadme asend sõltuvad järgmistest
asjaoludest:
proportsionaalregulaatori võimendustegurist;
häälestussuurusest "TI", võimendustegurist ja sisendsignaali tekkimisest möödunud
ajast.
Soojusprotsesside juhtimisel kasutatakse kõige sagedamini PI-regulaatoreid, millel
on nii P- kui I-regulaatori omadused. Analoog-PI-regulaatori väljund on
formula_1.
Digitaalse PI-regulaatori väljundfunktsioon on avaldatav kujul
formula_2.
Kui on olemas arvsignaalid ja "xts", siis on väljundsignaal hõlpsasti arvutatav.
Regulaatori häälestamiseks tuleb valida sobivad ülekandetegurid "kP" ja "kI". Programmeerimisel käsitletakse neid kui konstante ja säilitatakse arvuti kindlates mälupesades. Juhtimisprogramm salvestatakse tavaliselt vahetatavaisse või ümberprogrammeeritavaisse mälupesadesse. Programmi osad või parameetrid, mida muudab operaator või juhtimisseade, salvestatakse muutmällu, mis on suhteliselt väikesemahuline.
Joonisel 2 on esitatud hüppelisele sisendsignaalile vastav teoreetiline väljundsignaali
siirdetunnusjoon. Hälbe tekkimisel ilmub kohe proportsionaalregulaatori signaal
väärtusega "kP". Edaspidi lisandub sellele integraalregulaatori signaal, mis kasvab "TI" möödumisel "kP" võrra ning suureneb sama kiirusega edasi kuni hälbe kadumiseni või täiturmehhanismi seiskumiseni lõpplüliti rakendumise tõttu. Kui sisendile antud signaal katkestada hüppeliselt, siis väheneb väljundsignaal proportsionaalregulaatori toimel "kP" võrra. Reaalse seadme väljundtunnusjoon erineb idealiseeritud tunnusjoonest selle võrra, et reaalsel seadmel ei kasva ega kahane proportsionaalregulaatori signaal mitte hetkeliselt, vaid mingi aja kestel, mis on vajalik täituri liikumiseks. Seepärast on reaalsed proportsionaalreguleerimise tunnusjooned pisut kaldu.
Tegelikult muutub regulaatori sisendsignaal pidevalt ja seetõttu muutuvad kogu aeg
ka P- ja I-regulaatorite väljundsignaalid pidevalt ja üheaegselt. Seetõttu ei saa reaalselt kirjeldada eraldi P- ja I-reguleerimist nii, nagu lihtsustatult kujutatud joonisel 2.
Kui tagasiside hõlmab täiturmehhanismi, siis on PI-regulaatori ülekandefunktsioon
avaldatav valemiga 
formula_3.
kui aga tagasiside ei hõlma täiturit, siis on vaja tagasisideahelasse lülitada
aperioodiline lüli võimendusteguriga 
formula_4.
ka siis on regulaatori ülekandefunktsioon sama. PI-regulaatori siire lõpeb siis, kui "x" = "x"0, s.t. kui sisendsignaali hälve on likvideeritud.
Astmevaheldus

Astmevaheldus on häälikuvaheldus, mis on iseloomulik läänemeresoome, saami ja samojeedi keeltele. Astmevahelduse puhul esineb sama sõna tüves käänamisel või pööramisel häälikuvaheldus. 
Eesti keele astmevaheldus jaguneb laadi- ja vältevahelduseks. Laadivahelduse puhul vahelduvad sõna tüves häälikud, nt "leib - leiva," vältevahelduses aga nende välde, nt "katta, katan".
Latiiv

Latiiv (lühend lat) on kääne, mis väljendab liikumist sihtkohta.
Latiiv esineb tihti Uurali keeltes ja see oli üks Uurali algkeele käänetest. Latiiv esineb siiani paljudes uurali keeltes, näiteks soome, ersa, mokša ja niidumari keeles.
Lisaks esineb latiivi ka Dagestani keeltes, nagu dido, bežta ja hvarši keel, ning samuti võib seda leiduda kartveli keeltes, nagu lazi keel.
Marius Järvi

Marius Järvi (sündinud 1. septembril 1981 Tallinnas) on eesti tšellist. 
Elulugu.
Tšellomänguga hakkas Marius Järvi tegelema nelja-aastaselt. 1987. aastal astus ta Tallinna Muusikakeskkooli Laine Leichteri tšelloklassi. 1995. aastast õppis Lahtis Päijät-Häme konservatooriumis Jouko Paavola käe all. 2000. aastal alustas ta õpinguid Sibeliuse Akadeemias professor Martti Rousi juhendamisel. 
1989. aastal saavutas Marius Järvi III koha rahvusvahelisel noorte tšellistide konkursil Tšehhoslovakkias (Usti nad Orlicis), 1995. aastal I koha Vabariiklikul noorte keelpillimängijate konkursil ning 2002. aastal peaauhinna Eesti noorte interpreetide konkursil “Con Brio”. Seitsmel korral on ta osa võtnud maailma ühest suuremast tšellofestivalist Kronbergis Saksamaal.
Järvi on end täiendanud selliste rahvusvaheliselt tunnustatud tšellistide meistriklassides nagu F. Helmerson, D. Geringas, A. Noras, M. Tchaikovskaja, G. Hoffmann, M. Ylönen, J.-E. Gustafsson, H. Kiiski, R. Cohen, T. L Thedeen, T. Hanhinen. Marius Järvi on esinenud solisti ja kammermuusikuna paljudes Euroopa maades (Saksamaal, Belgias, Hispaanias, Portugalis, Rootsis, Tšehhis, Soomes jm).
Ta on esinenud solistina Eesti Riikliku Sümfooniaorkestri, Tallinna Kammerorkestri, Turu Filharmooniaorkestri, Järvi Festivaliorkestri, Pärnu Linnaorkestri ja teiste ees dirigentide Neeme järvi, Paavo Järvi, Risto Joost, Paul Mägi, Tibor Boganyi, Atso Almila, Anu Tali ja Kaisa Roose juhatusel. Järvi on kaasa teinud ka muusikaplaadistustel, sealhulgas solistina plaatidel “Urkutaikuri” (2001), Rene Eespere Tšellokontsert "Concertatus Celatus" pühendusega Marius Järvile jm. Sügisel 2000 ilmus Marius Järvi esimene sooloplaat “Via” koostöös maailmakuulsa organisti Kalevi Kiviniemiga.
Aastatel 2005–2013 töötas Marius Eesti Riiklikus Sümfooniaorkestris tšellistina. Ta on ka orkestrite Hulencourt Soloists Chamber Orchestra ja Järvi Festivaliorkestri liige. Alates 2014 aastast on ta rahvusooperi Estonia orkestri tšellist ning töötab õpetajana VHK Muusikakoolis. Marius Järvi kuulub ka kammermuusikaansamblitesse Järvi Instrumentalists ja Estonian Cello Ensemble.
Isiklikku.
Tema vanemad on Teet Järvi ja Mari Järvi, vanaisa Vallo Järvi ja vanaonu Neeme Järvi. Aastal 2020 abiellus ta oboemängija Ingely Laiv-Järviga.
SunStroke Project

SunStroke Project on Moldova muusikatrio, kuhu kuuluvad laulja Sergei Jalovitski, viiuldaja ja laululooja Anton Ragoza ja saksofonist Sergei Stepanov.
Triole andis nime Anton Ragoza, mil ta töötas ta kord sõjaväeteenistuse ajal Sergei Stepanoviga välitingimustes ja sai päikesepiste (inglk "sunstroke" – 'päikesepiste').
Trio esindas koos Olia Tiraga Moldovat 2010. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Oslos lauluga "Run Away", millega saadi finaalis 22. koht.
2017. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Kiievis esindas SunStroke Project Moldovat lauluga "Hey, Mamma!". Laul saavutas 374 punktiga kolmanda koha, mis on Moldova kõigi aegade parim tulemus Eurovisiooni lauluvõistlusel.
SunStroke Project kandideeris Eurovisiooni lauluvõistlusele ka 2015. aastal, mil Moldova eelvoorus esitati koos Michael Raga laul "Day After Day" ja saadi kolmas koht.
2010. aasta Eurovisioonil laulus "Run Away" Sergei Stepanovi esitatud saksofonisoolo on internetis meemina laialt levinud.
PISA-test

PISA ("Program for International Student Assessment") on Majandusliku Koostöö ja Arengu Organisatsiooni (OECD) rahvusvaheline õpilaste õpitulemuslikkuse hindamisprogramm. PISA-testiga hinnatakse 15-aastaste koolilaste teadmisi ja oskusi funktsionaalses lugemises, matemaatikas ja loodusteadustes. 
Ajalugu.
Esimene PISA-test tehti 2000. aastal ning on korratud iga kolme aasta järel . Esimeses PISA-testis osales õpilasi 32 riigist ning testi pearõhk oli lugemisel. Alates 2006. aastast on PISA-testist osa võtnud ka Eesti. 2006. aastal, mil tähelepanu oli suunatud loodusteadustele, osales PISA-testis kokku üle 400 000 õpilase 57 riigist. 2015. aastal osales 72 riiki ja majanduspiirkonda, enam kui poole miljoni õpilasega, Eestist osales ligi 6000 noort. Kokku osales PISA-testis 2015. aastal 540 000 õpilast 72 riigist ning parima tulemuse saavutasid Singapuri õpilased. 
Eesmärk.
PISA-testi eesmärk on hinnata õpilaste kompetentsust, mis aitab neid koolile järgnevas elus aktiivselt osaleda ja hindab õpilaste suutlikkust rakendada oma oskusi ja teadmisi elulistes situatsioonides. Näiteks funktsionaalses lugemises selgitatakse õpilase oskust teavet hankida, hinnata, diagramme lugeda, leida seoseid tekstis, tõlgendada, järeldada jne. PISA uuringuga püütakse mõõta, kui hästi on noored omandanud teadmisi
ja oskusi, mis on vajalikud edukate ühiskonnaliikmetena toimimiseks. PISA hindab õpilaste teadmisi ning soovib, et õpilasted ise hindaksid oma õpimotivatsiooni, iseendaga seotud arvamuste ja oma õpistrateegiate kohta. 
Valim.
Riikidele antakse kindlad juhised, kus määratakse millistel tingimustel peab õpilasi valima ja mis tingimustel võib välja jätta. Rahvusvahelise uurimuse paikapidavuse jaoks on väga tähtis, et iga osalev riik peab rangelt kinni valimile esitatavatest nõuetest. 2015. aastal oli Eesti valimiks 5587 noort, kellest 2788 olid tüdrukud ja 2799 poisid, kokku 206 koolist. 78% õpilastest sooritas testi eesti ja 22% vene keeles. 
Korraldus.
PISA programmi juhib Pariisis asuv OECD sekretariaat ning prioriteedid paneb paika liikmesriikide esindajatest koosnev PISA Ülemkogu. Testi korraldamise eest hoolitseb rahvusvaheline konsortsium, kuhu kuulusid erinevad organisatsioonid, kes vastutasid uuringu eri etapi eest - valimi koostamise ja testi korraldamise eest, testide lingvistilise kontrolli korraldamise ja nende originaalile vastavuse kontrollimise eest, küsimustike koostamise jne eest. Eesti osalemise PISA uuringus otsustab ja uuringut rahastab Haridus- ja Teadusministeerium, testi on läbi viinud Sihtasutus Innove.
Järvi Instrumentalists

Järvi Instrumentalists on Eestist pärit instrumentalistidest koosnev ansambel, mille liikmeteks on viis õde-venda maailmakuulsast Järvide dünastiast. Ansambli koosseisu kuuluvad Miina Järvi (viiul), Martin Järvi (viiul), Madis Järvi (vioola), Marius Järvi (tšello) ja Mihkel Järvi (klaver).
Tegemist on ainsa professionaalse keelpillikvartetiga Eestis, kus musitseerivad koos üksnes ühe pere liikmed.
Ansambli liikmed on esinenud nii solistina, duona, triona, keelpillikvartetina kui ka klaverikvintetina.
Liikmete sugulus.
Pere isa on tšellist Teet Järvi ja ema pianist Mari Järvi.
Vanaisa oli Järvide dünastia alusepanija dirigent Vallo Järvi.
Vanaonu on dirigent Neeme Järvi.
Järvide suguvõsa

Järvide suguvõsa, tuntud ka kui Järvide dünastia, on maailmas kõige tuntum Eestist pärit muusikute suguvõsa, millele pani aluse dirigent Vallo Järvi.
Liikmed.
Vallo Järvi vend dirigent Neeme Järvi ning tema pojad Paavo Järvi ja Kristjan Järvi ning tütar Maarika Järvi
Vallo Järvil on kaks poega: Andrus Järvi ja Teet Järvi. Teet Järvil on koos abikaasa ning pianist Mari Järviga viis muusikust last: Marius Järvi, Miina Järvi, Mihkel Järvi, Madis Järvi ja Martin Järvi.
Suguvõsa.
&lt;/table&gt;
Mõla

Mõla on ühelabaline tullita aer. Mõla kasutatakse näiteks kanuuga, süstaga, ruhega, haabjaga sõitmisel.
Torila ots

Torila ots on Pärnu maakonnas Pärnu linnas asuva Pootsi neeme lõunatipp.
Otsa koordinaadid on .