tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Teófilo Stevenson

Teófilo Stevenson Lawrence (29. märts 1952 Puerto Padre, Las Tunasi provints, Kuuba – 11. juuni 2012 Havanna) oli Kuuba poksija ja poksitreener. 
Tema isa oli pärit Saint Vincenti saarelt. Tema ema oli sündinud Kuubas, kuid ema vanemad olid pärit Saint Kittsi saarelt. Stevensoni vanemad olid ingliskeelsed.
Stevenson oli kokku üheteistkordne Kuuba meister – raskekaalus (üle 81 kg) aastatel 1972–1974, 1976 ja 1978–1980 ning üliraskekaalus (üle 91 kg) aastatel 1981, 1982, 1984 ja 1986.
Stevenson võitis raskekaalus (üle 81 kg) 1972. aasta Müncheni olümpiamängude poksivõistlustel kuldmedali ja tuli olümpiavõitjaks. Ta sai nendel olümpiamängudel parima tehnikaga poksijale mõeldud Val Barkeri karika. Ta võitis raskekaalus (üle 81 kg) kuldmedali ja tuli olümpiavõitjaks ka 1976. aasta Montréali ja 1980. aasta Moskva olümpiamängude poksivõistlustel.
Stevenson võitis kuldmedali ja tuli maailmameistriks raskekaalus (üle 81 kg) 1. maailmameistrivõistlustel (Havanna, 1974) ja 2. maailmameistrivõistlustel (Belgrad, 1978) ning üliraskekaalus (üle 91 kg) 4. maailmameistrivõistlustel (Reno, 1986). Ta osales üliraskekaalus (üle 91 kg) 3. maailmameistrivõistlustel (München, 1982), kuid kaotas veerandfinaalis oma kohtumise hilisemale hõbemedalivõitjale Francesco Damianile (Itaalia) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Stevenson oli kõigi aegade üks paremaid harrastuspoksijaid. Ta on üks kolmekordsetest olümpiavõitjatest poksis, teised on László Papp (Ungari) ja Félix Savón (Kuuba). On tõenäoline, et ta oleks olnud võimeline võitlema oma neljanda olümpiakulla eest 1984. aasta Los Angelese olümpiamängude poksivõistlustel, kuid Kuuba liitumine Nõukogude Liidu algatatud olümpiamängude boikotiga tähendas Stevensonile selle võimaluse luhtumist.
Ometi polnud Stevenson päris võitmatu. Ta pidas kokku 302 kohtumist, millest võitis 280 ja kaotas 22 kohtumist. Nende seas olid ka kaks kaotust Igor Võssotskile (NSV Liit) – ainsale vastasele, kellele Stevenson on ainult kaotanud. Pärast sportlaskarjääri lõppu töötas Stevenson poksitreenerina.
Meloni tänav

Meloni tänav ("Melonenstraße") on tänav Tartus Supilinnas.
Meloni tänav algab Tähtvere tänaval ja lõpeb Emajõe tänaval.
Tänav on ligikaudu 485 meetri pikkune.
Selleri tänav

Selleri tänav on tänav Tartus Supilinnas.
Selleri tänav ühendab Marja tänavat Meloni tänavaga ja on ligikaudu 70 meetri pikkune.
Väike-Emajõe tänav

Väike-Emajõe tänav on tänav Tartus Supilinnas.
Väike-Emajõe tänav algab Oa tänaval ja lõpeb Emajõe tänaval.
Tänava pikkus on 85 m.
Kartuli tänav

Kartuli tänav (saksa keeles "Kartoffelstraße") on tänav Tartus Supilinnas.
Kartuli tänav algab Herne tänaval ja lõpeb Emajõe tänaval.
Tänav on 270 meetrit pikk.
Oa tänav

Oa tänav (saksa keeles "Bohnenstraße") on tänav Tartus Supilinnas.
Oa tänav algab Kroonuaia tänavalt ja kulgeb loode suunas. Tänavaga ristuvad Kartuli, Marja, Meloni ja Piiri tänav. Oa tänav lõpeb Kauna tänaval.
Tänav on umbes 870 meetrit pikk.
Piiri tänav

Piiri tänav on paljudes Eesti asulates.
Piiri tänav (Tartu)

Piiri tänav on tänav Tartus Supilinnas.
Piiri tänav algab Tähtvere tänavalt, kulgeb kirde suunas, ristub Allika ja Herne tänavaga ning lõpeb Oa tänaval.
Tänava pikkus on 395 meetrit.
Marja tänav

Marja tänav on mitme tänava nimi Eesti asulates:
Snižne

Snižne (ka Snežnoje, ukraina "Сніжне") on linn Ukrainas Donetski oblastis.
Snižne asutati 1784. aastal, linnaõigused sai 1938.
Peamised majandusharud on kivisöe kaevandamine ja masinatööstus. Snižnes toodetakse ka lennukimootorite komponente.
Snižnes on tehtud Marianna Kaadi dokumentaalfilm "Auk nr 8".
2014. aasta Ukraina kriisi ajal jõudsid Snižne tänavatele lahingutankid naaberriigist Venemaalt.
15. juuli õhurünnakus hukkus vähemalt 11 inimest.
VF presidendi juures asuva kodanikuühiskonna arengu ja inimõiguste nõukogu liikmete Ella Poljakova ja Sergei Krivenko teatel sattus 13. augustil linna lähistel rünnaku alla Venemaa sõjaväelaste üksus, hukkus enam kui 100 Venemaa sõjaväelast, umbes 300 sai haavata.
Emakeele Sihtasutus

Emakeele Sihtasutus (varem Eesti Keele Sihtasutus) (EKSA) on Eesti sihtasutus, mille asutas 1993. aastal Eesti Keele Instituut eesmärgiga toetada ja soodustada eesti keele ja kultuuri uurimist ning aidata kaasa eesti keele kui riigikeele ja eestlaste identiteedi kandja igakülgsele uurimisele ning hooldele.
Emakeele Sihtasutus on keskendunud keeleteaduslike teoste ja sõnaraamatute kirjastamisele, ent avaldab ka eesti ilukirjandust ja maailma väärtkirjanduse tõlkeid. 
EKSA juhatuse esimees on Toomas Väljataga. Selle nõukogusse kuuluvad Helle Metslang, Tõnu Tender, Jüri Valge, Jüri Viikberg, Kristiina Ross, ja Karl Pajusalu.
Varem on nõukogusse kuulunud ka Urmas Sutrop, Margit Langemets ja Peeter Päll.
Jena ülikool

Jena ülikool (ka Jena Friedrich Schilleri ülikool, saksa keeles "Friedrich-Schiller-Universität Jena") on ülikool Saksamaal Tüüringi liidumaal Jenas.
Ülikooli asutamise plaaniga tuli 1547. aastal välja endine Saksimaa kuurvürst Johann Friedrich (1503–1554). Plaani viisid ellu tema kolm poega, kes asutasid 19. märtsil 1548 Jenas "kõrgkooli" ("Hohe Schule"). Ülikooliõigused andis sellele Saksa-Rooma keiser Ferdinand I 15. augustil 1557, õppetööd alustas ülikool 1558 (seda peetakse ka ametlikuks asutamisaastaks).
1934. aastal nimetati ülikool Friedrich Schilleri järgi, kes oli seal 19. sajandil ajalooprofessor.
Jena ülikoolis on töötanud teiste hulgas Karl Leonhard Reinhold, Johann Gottlieb Fichte, Georg Wilhelm Friedrich Hegel, Friedrich Wilhelm Joseph Schelling, Friedrich von Schlegel jpt. Jena oli 19. sajandi Saksa idealismi ja rahvusromantismi keskus.
TeateTants

TeateTants oli 2011. aastal toimunud üle-eestiline üritus, mille käigus läbiti tantsides üle 1000 km Eestimaa maanteid ja selles osales umbes 6200 rahvatantsijat.
TeateTants alustas liikumist 20. augusti hommikul kell 9.30 Raekoja platsilt Tallinnast ning lõpetas sealsamas 28. augustil kell 13.00. Kaheksa ööpäeva jooksul läbiti marsruut Tallinn – Lagedi – Aruküla – Albu – Ambla – Rakvere – Kiviõli – Jõhvi – Iisaku – Lohusuu – Mustvee – Aovere – Tila – Tartu – Ülenurme – Lalli – Ihamaru – Kanepi – Osula – Uue-Antsla – Sangaste – Kuigatsi – Tõrva – Karksi-Nuia – Audru – Virtsu – Kuivastu – Valjala – Triigi – Sõru – Emmaste – Heltermaa – Rohuküla – Haapsalu – Risti – Märjamaa – Tallinn.
Korraga tantsis maanteel 1–2 paari ja nõnda tantsivaid paare vahetades läbis üks 6–8-paariline tantsurühm 4–5 kilomeetrit. Tantsiti lakkamatult ehk 24 tundi ööpäevas – ühe rühma lõpetamisel alustas kohe teine rühm.
TeateTantsu idee autor oli Kalev Järvela, ürituse korraldas Eesti Rahvatantsu ja Rahvamuusika Selts.
Tihhi Don

Tihhi Don (vene keeles "Тихий Дон") on nelja tekiga neljatärniline Vladimir Iljitši tüüpi (projekt 301, I seeria) Venemaa jõereisilaev, mis on ehitatud VEB Elbewerften Boizenburg/Rosslau laevatehases Boizenburgis Saksamaal 1977. aastal. Laeva saksa tüübinimetus on BiFa 125M (Binnenfahrgastschiff 125 meetrit). Laev sai nime Mihhail Šolohhovi romaani "Vaikne Don" auks.
Kiil pandi laevale tehasenumbriga 330 VEB Elbewerften Boizenburg/Roßlau laevatehases ning laev anti Rostov Doni ääres asuvale Volga-Doni Laevakompaniile (vene keeles Волго-Донское речное пароходство МРФ РСФСР) üle 1977. aasta märtsis. Laevakompanii ja hiljem selle tütarettevõte on kasutanud Tihhi Doni Doni ja Volga jõel ning Saksamaal Sassnitzi sadamas. 2005. aastal ostis jõereisilaeva USA ettevõte Grand Circle Cruise Line ja laev moderniseeriti Rumeenias täielikult.
Pärast moderniseerimist 2006. aastal sai laev "Ameerika nurgakeseks" Venemaal ja „kõige-kõige“ paremaks Samaras. 2012. aastal kasutab laevakompanii Tihhi Doni kruiisideks Moskvast Peterburi ja tagasi ainult oma USA klientide ja turistide jaoks.
Bakterioloogia

Bakterioloogia on mikrobioloogia haru, mis uurib baktereid ning tegeleb nende liikide tuvastamise, klassifitseerimise ja iseloomustamisega.
Enrique Rodríguez

Enrique Rodríguez Cal (sündinud 17. november 1951 Candás, Carreño vald, Astuuria, Hispaania – 23. november 2022 Avilés) oli Hispaania poksija.
Rodríguez sai helveskaalus (kuni 48 kg) pronksmedali 1972. aasta Müncheni olümpiamängude poksivõistlustel, kaotades poolfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale U-Gil Kimile (Põhja-Korea). Ta osales helveskaalus (kuni 48 kg) 1976. aasta Montréali olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas 1. ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Rodríguez sai helveskaalus (kuni 48 kg) pronksmedali 1. maailmameistrivõistlustel (Havanna, 1974) pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale kuldmedalivõitjale ja maailmameistrile Jorge Hernándezele (Kuuba). Ta osales helveskaalus (kuni 48 kg) 2. maailmameistrivõistlustel (Belgrad, 1978), kuid kaotas 1. ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Rodríguez sai helveskaalus (kuni 48 kg) pronksmedali 20. Euroopa meistrivõistlustel (Belgrad, 1973), kaotades poolfinaalis hilisemale kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Vladõslav Zassõpkole (NSV Liit) ja hõbemedali 21. Euroopa meistrivõistlustel (Katowice, 1975), kaotades finaalis kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Oleksandr Tkatšenkole (NSV Liit). Ta osales
22. Euroopa meistrivõistlustel (Halle, 1975), kuid kaotas veerandfinaalis oma kohtumise hilisemale hõbemedalivõitjale Georgi Georgievile (Bulgaaria) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja. 
Rodríguez poksis detsembrist 1978 kuni septembrini 1985 elukutselisena. Ta pidas kokku 29 kohtumist, millest võitis 21 ja kaotas 7 (neist 5 nokaudiga) kohtumist ning viigistas 1 kohtumise.
Michael D. Higgins

Michael Daniel Higgins (iiri "Micheál D. Ó hUiginn"; sündinud 18. aprillil 1941 Limerickis) on Iirimaa poliitik, 11. novembrist 2011 kuni 10. novembrini 2025 Iirimaa president.
Higgins oli aastatel 1973–1977 Iirimaa parlamendi ülemkoja Seanad Éireanni senaator ja aastatel 1981–1982 alamkoja Dáil Éireanni liige, naastes seejärel Seanadi aastatel 1983–1987 ning oli uuesti Dáil Éireannis aastatel 1987–2011. Ta oli aastatel 1993–1997 kunstide, kultuuri ja Gaeltachti minister ning Galway linnapea aastatel 1981–1982 ja 1990–1991.
Higgins valiti Iirimaa presidendiks 2011. aastal pärast seda, kui Tööpartei ta ametlikult presidendikandidaatiks esitas. 2018. aastal kandideeris ta teiseks ametiajaks ja valiti ülekaalukalt tagasi. Ta teiseks ametiajaks suurima häältearvuga Iiri Vabariigi ajaloos kuni Catherine Connolly valimiseni 2025. aastal. Higgins tegeles presidendina õiguse, sotsiaalse võrdsuse, kaasatuse, usulise sallivuse, rassismivastase võitluse ja leppimise küsimustega. 2014. aasta aprillis tegi ta esimese Iiri presidendina riigivisiidi Ühendkuningriiki.
Higgins on abielus, tal on neli last.
Põhja- ja Ida-Euroopa Nukukunstide Keskus

Põhja- ja Ida-Euroopa Nukukunstide Keskus (NEECPA) on NUKU keskuse poolt 2011. aasta novembris asutatud nukukunstialase infovahetusega tegelev ühendus. Peamine eesmärk lisaks infovahetusele on nukukunsti koolituste ja meistriklasside korraldamine. 
Keskusest saavad nii nukuteatri asjatundjad kui ka teatripublik hankida infot oma regiooni nukuteatrialase tegevuse kohta. Lisaks arendab keskus kirjastustegevust ja toetab nii traditsiooniliste nukukunstide säilitamist kui uusi katsetusi ja arengut selles valdkonnas.
Oskar Juul

Oskar Juul (12. aprill 1901 Vana-Jursi vald, Võrumaa – 16. mai 1962 Adelaide, Austraalia) oli eesti vaimulik.
Ta lõpetas Võru poeglaste gümnaasiumi. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastail 1924–1926 ja 1929–1931.
Oskar Juul osales Vabadussõjas, oli kooliõpetaja Paides ja Türil aastail 1926–1929 ja Pärnu linna poeg- ja tütarlastegümnaasiumi usuõpetaja aastail 1931–1934. 1940. aastal oli ta II Riigivolikogu valimistel vastaskandidaat 79. valimisringkonnas.
Prooviaastal oli ta Laiusel, ordineeriti 29. novembril 1942. Ta oli Harju-Jaani asetäitja õpetaja ja Laiuse abiõpetaja aastail 1942–1944.
1944. aastal põgenes ta Saksamaale, kus tegutses põgenikelaagri vaimulikuna. 1949. aastal emigreerus Austraaliasse. Oskar Juul oli EELK Adelaide'i eesti koguduse asutaja ja õpetaja aastail 1950–1962. Ta hukkus autoõnnetuses.
Aaru Ots

Aaru Ots (kuni 1938. aastani Arnold Ots; 24. juuli 1907 – 3. juuli 1941 Pihkva lähistel, langes) oli Eesti sõjaväelane (leitnant, 1936).
Arnold Ots

Arnold Ots (28. veebruar 1925 Vastseliina vald, Võrumaa – 27. juuni 2003) oli Eesti spordipedagoog.
Aarne Norralt

Aarne Norralt (kuni 1936. aastani Arnold August Normann; 25. detsember 1902 Tähtvere vald, Tartumaa – 29. juuni 1942 Norilsk (hukati)) oli Eesti sõjaväelane (major).
Aarne Norralt sai Vabadussõjas osalemise eest priikooli õiguse kõrghariduse omandamiseni. 
Ta arreteeriti NKVD poolt 15. juunil 1941, mõisteti 29. novembril 1941 Taimõri ringkonnakohtus surma ja hukati.
Eesti Taimefüsioloogide Selts

Eesti Taimefüsioloogide Selts on Eesti taimefüsiolooge ühendav selts.
Selts loodi aastal 1989.
Alfred Pallo

Alfred Pallo (9. juuni 1904 Linnamäe vald, Võrumaa – 9. november 1965 New York) oli Eesti kohtunik.
Ta õppis aastail 1925–1926 Tartu Ülikooli arsti- ja 1926–1933 (lõpetas) õigusteaduskonnas.
Alates 1934. aastast oli ta Tartu ringkonnakohtu kandidaat. 8. jaanuaril 1940 nimetas Vabariigi President ta Jõhvi jaoskonnakohtunikuks. 1942 määrati ta jaoskonnakohtunikuks Narva.
1944. aastal põgenes ta Saksamaale, kust siirdus 1950. aastal USA-sse, kus suri.
Surnud 27. detsembril

"Siin loetletakse 27. detsembril surnud tuntud inimesi.
Eduard Suits (1904–1972)

Eduard Johannes Suits (20. jaanuar 1904 Viljandi vald, Viljandimaa – 27. märts 1972 Kanada) oli Eesti kohtunik.
Ta õppis aastail 1924–1930 Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas, Korporatsioon Vironia vilistlane.
Ta oli aastail 1931–1940 kohtuameti kandidaat, 22. jaanuaril 1940 nimetas Vabariigi President ta Põltsamaa jaoskonnakohtunikuks. 
1944. aastal põgenes ta Eestist, suri Kanadas.
1945-'46 Prisoner of War in Zedelgem (Belgium), Camp 2227/III Barak 155
Eduard Suits (1903–1986)

Eduard Johannes Suits (18. september 1903 Viljandi vald, Viljandimaa – 1986) oli eesti õpetaja.
Ta õppis aastail 1925–1936 (lõpetas) ja 1936–1937 Tartu Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonna matemaatika osakonnas. 1963. aastal oli ta Tartu 2. Keskkooli õpetaja.
Otto Peeter Pärn

Otto Peeter Pärn (sündinud Otto Peeter Birkenthal, adopteeritud 1911; 22. märts 1911 Tarvastu vald, Viljandimaa – 27. juuni 1970 Kanada) oli Eesti kohtunik.
Ta lõpetas 1928. aastal Hugo Treffneri Gümnaasiumi ja õppis aastail 1928–1933 (lõpetas) Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas, Eesti Üliõpilaste Seltsi vilistlane.
Aastail 1933–1940 oli ta Tartu ringkonnakohtu kohtuameti-kandidaat, 6. veebruaril 1940 nimetas Vabariigi President ta Võru 2. jaoskonnakohtuniku kohale. 
1942–1944 oli ta jaoskonnakohtunik Haapsalus, põgenes Rootsi, kust siirdus 1954. aastal Kanadasse.
Niphates

Niphates on Armeenia mäeahelik, mida John Milton oma teoses "Kaotatud paradiis" (iii. 742) nimetas Saatana maa peale langemise kohaks. Milton on tuntud ohtrate hämarate geograafiliste viidete poolest.
Johannes Neeme

Johannes Neeme (kuni 1924. aastani Johannes Sibilin; 2. aprill 1903 Tallinn – 1941 Eesti) oli eesti loomaarst.
Ta õppis aastail 1922–1927 (lõpetas) Tartu Ülikooli loomaarstiteaduskonnas, Eesti Üliõpilaste Seltsi vilistlane.
Ta osales Vabadussõjas, oli Võhma eksporttapamaja loomaarst, 1929 Märjamaa, hiljem Varbla jaoskonna loomaarst. 
Johannes Neeme mõrvati 1941 hävituspataljonlaste poolt.
Leonhard Voltri

Leonhard Gustav Voltri (13. jaanuar 1897 Haaslava vald, Tartumaa – 25. detsember 1978 Kehtna, Rapla maakond) oli eesti loomaarst.
Ta õppis aastail 1922–1927 (lõpetas "cum laude") Tartu ülikooli loomaarstiteaduskonnas, cand. agr. 1961 (EPA), Eesti Üliõpilaste Seltsi vilistlane.
Ta osales Esimeses maailmasõjas ja Vabadussõjas, oli 1927–1931 Eesti Seakasvatuse Seltsi veterinaarinstruktor ja põllumajandusliku keskühisuse Estonia Tallinna eksporttapamaja loomaarst, alates 1931. aastast Kuremaa seakasvatuse katsejaama juhataja. 
Teise Nõukogude okupatsiooni algul ta arreteeriti NKVD poolt, oli 10 aastat sunnitööl. Alates 1957. aastast töötas ta Kehtna sovhoostehnikumis, oli hiljem selle juhataja.
Eduard Suits

Eduard Suits on olnud mitme tuntud inimese nimi:
Evald Ennus

Evald Ennus (13. september 1903 Palamuse, Kuremaa vald, Tartumaa – 28. juuli 1975 Gävle, Rootsi) oli eesti ettevõtja.
Ta õppis aastail 1925–1931, 1934–1939 ja 1942 (lõpetas) Tartu Ülikooli õigusteaduskonna kaubandus- ja majandusosakonnas ning majandusteaduskonnas, Eesti Üliõpilaste Seltsi vilistlane.
Ta osales Vabadussõjas, oli Tartu leivavabriku "Ceres" osanik ja juhataja, alates 1936. aastast selle importfiliaali juhataja Tallinnas. 
1944. aastal põgenes ta Rootsi.
Artur Kirsipu

Artur Oskar Johannes Kirsipu (ka Arthur või Kirsipuu; 31. juuli (vkj)/ 12. august 1897 Tõrva – 18. november 1984 Tartu) oli eesti arhitekt.
Ta õppis alates 1905. aastast Tartus ja hiljem Peterburis, lõpetas Petrogradis gümnaasiumi. Aastatel 1917–1919 õppis ta Petrogradi Tsiviilinseneride Instituudis, 1920–1921 Tartu Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonnas ja 1922–1927 Berliini Tehnikaülikoolis, mille lõpetas arhitekti kutsega. Oli akadeemiliselt Eesti Üliõpilaste Seltsi liige.
Kirsipu osales Vabadussõjas.
Töökäik.
Pärast ülikooli lõpetamist töötas aastatel 1927–1929 Tallinnas sõjaväe ehitus- ja korteriosakonnas insenerina. Oli 1929–1934 Tartu linnaarhitekti abi.
Aastatel 1934–1939 tegeles erapraksisega.
Oli 1939–1941 Petseri ehitusinsener ja -inspektor.
1944–1950 Tartu peaarhitekti projekteerimis-geodeetilise büroo juhataja, 1950–1952 Estonprojekti Tartu filiaali vanemarhitekt, 1952–1958 Tartu Õlletehase insener ja Kommunaalprojekti osakonnaarhitekt.
Oli aastatel 1929–1930 ja 1946–1950 ka Tartu erinevate ehituskoolide ehituskonstruktsioonide õppejõud.
Isiklikku.
Tema poeg on jalgrattur ja jalgrattatreener Rein Kirsipuu ning tütar oli ratsutaja ja ratsutamistreener Mall Kirsipuu.
Artur Kirsipu on maetud Puhja kalmistule.
Helmen Kütt

Helmen Kütt (sündinud 28. juulil 1961 Viljandis) on Eesti poliitik, XII, XIII, XIV ja XV Riigikogu liige ja Sotsiaaldemokraatliku Erakonna aseesimees. Ta oli alates 26. märtsist 2014 kuni 9. aprillini 2015 sotsiaalkaitseminister Taavi Rõivase esimeses valitsuses. 
Aastatel 1993–2001 ja 2005–2011 töötas ta Viljandi linnavalitsuse sotsiaalameti juhatajana ning aastatel 2001–2005 Viljandi abilinnapeana. 2001 lõpetas Kütt Tallinna Pedagoogikaülikooli sotsiaaltöö erialal ning sai 2003. aastal samas magistrikraadi. 
Kütt oli aastatel 2006–2010 Rahvaliidu liige, 2011. aastast kuulub Sotsiaaldemokraatlikku Erakonda. 2011. aasta Riigikogu valimistel kandideeris ta Järva ja Viljandi maakonnas, sai 1693 häält ning osutus valituks. 2015. aasta Riigikogu valimistel kandideeris Järva- ja Viljandimaa valimisringkonnas, kogus 3817 häält ja osutus valituks. 
Kuni 2016. aasta detsembrini oli Kütt Riigikogu Sotsiaaldemokraatliku Erakonna fraktsiooni aseesimees. 2016. aasta 5. detsembril (Jüri Ratase I valitsuse ajal) valiti ta Riigikogu sotsiaalkomisjoni esimeheks. 2022. aasta 25. juulil, Kaja Kallase II valitsuse ajal, valiti ta taas sotsiaalkomisjoni esimeheks. Ta on Eesti Haigekassa nõukogu liige.
Helmen Kütt kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 8 (Järva- ja Viljandimaa) 2098 häält ning osutus valituks.
Armeenia mäed

Armeenia on mägede ja kustunud vulkaanide maa. Selle kõrgeim tipp on 4095 meetri kõrgune Aragatsi mägi.
Eesti vutt

Eesti vutt on Eestis aretatud vutitõug. 
Tõugu aretati Jõgevamaal Kaiaveres alates 1978. aastast ning tõug kinnitati 1988. aastal. Eesti vutitõug on ainuke Eestis aretatud põllumajanduslik linnutõug.
Komló

Komló on linn Ungaris Baranya komitaadis, Komló kreisi halduskeskus. Asub riigi lõunaosas Mecseki mäestiku loodeserval orus.
Komló küla on ürikutes esmamainitud 1256. aastal. 1697. aastal oli elanike arv 9. 1910. aastal oli külas elanikke 1513.
Pärast Teist maailmasõda arendati külast kaevanduslinn. 1951. aastal sai linnaõigused. Kivisöe kaevandamine lõppes 2000. aastal. 
Spordiklubi Komlói Bányász käsipallimeeskond mängib Ungari esiliigas ja jalgpallimeeskond 3. liigas.
Heino Kruus

Heino Kruus (30. september 1926 Tallinn – 24. juuni 2012) oli eesti korvpallur, treener ja spordiõpetaja. 
Karjäär.
Heino Kruusi esimene kokkupuude korvpalliga oli 1941. aastal algul, kui Tõnismäe võimlas korraldati kursused. 1943. aastal liitus ta Kalevi meeskonna treeningutega, kuid see lõppes pärast 1944. aasta märtsipommitamist kui ta saadeti vanemate poolt maale.
Ta mängis 1949–1954 Nõukogude Liidu korvpallikoondises ja 1945–1956 Eesti NSV korvpallikoondises. Kruus võitis Nõukogude Liidu korvpalli meeskonna koosseisus 1952. aasta suveolümpiamängudel hõbemedali ning 1951. ja 1953. aasta Euroopa meistrivõistlustel kuldmedali.
Ta tuli kuus korda Eesti meistriks: korvpallurina 1946, 1947, 1954 ja 1955 Tallinna Kaleviga (kaks viimast korda mängiva treenerina) ja 1949. aastal Tartu Ülikooli Spordiklubi (ÜSK) meeskonnas ning käsipalli võistkonna treenerina 1958.
Kruus oli 1954–1963 Tallinna Kalevi treener ning 1963–1988 Tallinna Ehitus- ja Mehaanikatehnikumi kehalise kasvatuse ala juhataja. Kruus tegutses ka korvpallikohtunikuna.
Surm.
Heino Kruus suri 85-aastaselt 24. juunil 2012. Tema ärasaatmine toimus 28. juunil 2012 Kalevi spordihallis.
Isiklikku.
Ta oli abielus ujuja, võimleja ja spordipedagoogi Evi Kruusiga, nende tütar on ujuja ning ujumis- ja vesiaeroobikatreener Liina Raska.
Porkuni mõis

Porkuni mõis (saksa keeles "Borkholm") oli rüütlimõis Virumaal Väike-Maarja kihelkonnas. Nüüdisajal jääb kunagine mõisasüda Tapa valla territooriumile.
Ajalugu.
1479. aastal lasi Tallinna piiskop Simon von der Borch Porkuni järve saarele rajada Porkuni piiskopilinnuse. Linnus hävitati Liivi sõja ajal ning hiljem seda enam ei taastatud. Porkuni mõisast kujunes rüütlimõis, mis kuulus oma ajaloo jooksul Tiesenhausenite, Ungern-Sternbergide, Baumgartenite ja Essenite omandisse. 1869–1919 kuulus mõis Rennenkampffidele. Mõisasüda jäi viimase mõisniku Ewald von Rennenkampffi (1859–1930) . Ernst Magnus von Rennenkampffil (1896–1975) õnnestus enamus Porkuni maid tagasi osta (välja arvatud Porkuni koolile eraldatud alad). Rennenkampffid elasid üle Porkuni järve asunud ühes mõisakompleksi kuulunud hoones, endises mõisa tööhobuste tallis, mis oli kohandatud elamiseks. Ernst von Rennenkampff lahkus koos perega Eestist 1939. aastal. 
Mõisakompleks.
Porkuni mõisasüda rajati piiskopilinnuse varemeist mõnikümmend meetrit eemale järvesaare lõunapoolsesse otsa. Uhke historitsistlik peahoone rajati 1874. aastal. Hoone sisaldab tuudorstiili ja uusrenessansi elemente. Mõisa peahoone on põhiosas ühekorruseline, kuid keskelt ja vasakult kahekorruseline. Hoone paremas nurgas asub kahekstahuline torn.
Alates 1920. aastatest on peahoone Porkuni vaegkuuljate kooli kasutuses, kui 15. mail 1924 anti Porkuni mõis kurtide kooli käsutusse. Üle anti kõik järvesaarel asuvad hooned, park, järved, karja- ja heinamaa, 41 ha põldu - kokku ligikaudu 200 ha maad. Senine kurtide kool, mis oli asunud Vändras, kuid sealne 19. sajandi lõpus ehitatud koolihoone, ei suutnud enam kõiki õppida soovijaid mahutada. Porkuni loss ehiti ümber kooli vajadusi arvestades, lõhuti osa vaheseinu maha, pööningule ehitati magalad, keldrikorrusele köök, söökla ja laoruumid. Need ruumid olid kuni kooli sulgemiseni kasutusel. 
Eesti NSV ajal 1950. aastatel ehitati peahoone vastu, teisele poole auringi uus uusklassitsistlik Porkuni erinternaatkooli koolihoone.
Lisaks peahoonele on säilinud ka hulk kõrvalhooneid, osa neist paikneb väljaspool järvesaart.
2016. aastal müüdi mõisa peahoone, koos osade kõrvalhoonetega ja 76 ha maaga enampakkumisel.
Konstitutsioonierakond

Konstitutsioonierakond (1994–2006 "Eestimaa Ühendatud Rahvapartei" või "Eestimaa Ühinenud Rahvapartei" ehk EÜRP) oli 1994–2008 tegutsenud Eesti erakond.
1995. aasta Riigikogu valimistel moodustati koos Vene Erakonnaga Eestis valimisliit "Meie Kodu On Eestimaa!". Saadi 6 kohta Riigikogus.
1999. aasta Riigikogu valimistel saadi 6 kohta. IX Riigikokku pääsesid Viktor Andrejev, Sergei Ivanov, Endel Paap, Jevgeni Tomberg, Tiit Toomsalu ja Valentina Võssotskaja.
X Riigikogu valimistel 2003. aastal koguti 2,2% häältest ja seega jäi valimiskünnis ületamata.
Veebruaris 2006 võttis erakond uue nime, muutis põhikirja ja valis uue juhtkonna. Erakonna senine juht Jevgeni Tomberg uuesti ei kandideerinud ning parteijuhiks sai Andrei Zarenkov.
2006. aasta veebruari seisuga kuulus erakonda 1615 inimest ning suurimad piirkondlikud organisatsioonid olid Tallinnas, Maardus, Kohtla-Järvel ja Pärnus. Erakonna käes oli linnajuhtimine Maardus ja Kohtla-Järvel kuuluti koalitsiooni. Kokku oli parteil kohalikes omavalitsustes 24 esindajat.
2007. aastal kirjutati Kaitsepolitsei aastaraamatus, et erakond on Moskvast juhitud ja rahastatud. Samas oli Kapo hinnangul "Konstitutsioonierakond end Eesti vene valijaskonna silmis märtsiks 2007 juba täielikult diskrediteerinud".
Valimiskünnis jäi ületamata ka XI Riigikogu valimistel 2007. aastal.
Erakond ühines 2008. aastal Eesti Vasakparteiga Eestimaa Ühendatud Vasakparteiks. Liitumine jõudis lõpule 2010. aastaks.
Helen Frankenthaler

Helen Frankenthaler (12. detsember 1928 – 27. detsember 2011) oli juudi päritolu USA maalikunstnik, abstraktne ekspressionist.
Helen Frankenthaler sündis New Yorgis jõukas ja haritud perekonnas. Ta õppis maalikunsti Daltoni koolis Mehhiko maalikunstniku Rufino Tamayo juures ning Vermontis Benningtoni kolledžis Paul Feeley käe all. Ta lõpetas kolledži 1949. aastal.
Ta õpetas kunsti muu hulgas New Yorgi Hunteri kolledžis.
Helen Frankenthaler lõi eelkõige suuremõõtmelisi õlimaale. Oma töödega hakkas ta näitustel esinema 1950. aastatel. Üks tema tuntumaid maale on "Mäed ja meri" (1952). Tema maalid meenutavad tihti akvarelle, sest ta lahjendas õlivärvi nii vedelaks, et see imbus lõuendisse.
Aždahak

Aždahak (armeenia keeles Աժդահակ, Գեղ, aserbaidžaani keeles "Acdağ", "Qızıldağ" ('punane mägi'), vene keeles Аждаак, Кызыл-даг, pärsia keeles آژیدهاک ("Azhdahāk"), "Karmirsar" 'punane mägi') on vulkaan Armeenias Gegharkhunikhi maakonnas, Geghama aheliku kõrgeim tipp (3597 m). Aždahak on Armeenia kõrguselt kolmas mägi Aragatsi ja Kaputdžughi järel. 
Mäe nimi tuleb pärsia keelest, kus "Azhdahāk" tähendab 'suur ja võimas'.
Aždahaki geograafilised koordinaadid on 40°13′30″N ja 44°57′00″E.
Aždahak kuulub Geghama aheliku vulkaanivälja, kus viimati toimus purse 1900 eKr (± 1000 aastat). Vulkaani kraatris on lumesulamisveest toituv järv. Mäe tipult avaneb maaililine vaade ümbritsevatele mägedele (Ararat, Hadis, Ara, Aragats), Sevani järvele, kogu Geghama ahelikule ja Kotajkhi orule.
Mäe läheduses on vulkaanilist päritolu Akna järv (armeenia keeles Ակնալիճ "Aknalitš"); "Akn" tähendab armeenia keeles allikat. Geghama aheliku lõunapoolsel jalamil on Hosrovi metsakaitseala.
Aždahaki vulkaanikoonuse läbimõõt on kuni 1600 m ja suhteline kõrgus 370 m. Vulkaani ümber on umbes 8 km² suurune maa-ala, mis on kaetud osaliselt erodeerunud laavaga. Vulkaanikoonus koosneb räbust, lapillidest, laavarahnudest, vulkaanilistest pommidest, vulkaanilisest tuhast, liivast ja rusudest.
Geghama aheliku linnustikku kuulub 250 liiki, mis moodustab 70% Armeenia linnustikust. Kivised kaljuseinad on väärtuslik elupaik paljudele röövlindudele. Muu hulgas elab Aždahaki nõlvadel mitut liiki raisakotkaid.
Aždahaku lähedal elavad pruunkarud.
Turismi arendamist Aždahaki ümbruses takistavad halvad ilmaolud. Esineb äikesetorme, rahet ja lumesadu ning udu, mille korral nähtavus väheneb paari meetrini.
Kaljujoonised.
Vulkaani ümbrusest on leitud arvukalt kaljujooniseid. Enamik neist kujutab küttivaid ja võitlevaid inimesi, taevakehi ja ilmastikunähtusi (Kuu, Päike, tähtkujud, tähistaevas, välk jne).
Üldkeel

Üldkeel on mingi kirjakeele see osa, mille valdamiseks ei ole tarvis eriharidust ega ametialast ettevalmistust. Sellisena vastandatakse seda oskuskeelele, mida kasutatakse ühese mõistetava tagamiseks teatud eriala või ametiala raames. 
Üldkeelele on iseloomulik sõnade ja teiste lekseemide tähenduse ebamäärasus ja muutlikkus ning mitmetähenduslikkus. Sageli selgub sõna konkreetne tähendus alles kontekstist. Keelekorralduses normeeritakse ja fikseeritakse nende tähendust küll mingil määral (muu hulgas kuulutatakse mõned tähendusnihked ebasoovitavateks), kuid nende tähendust ei piiritleta täpsemalt, kui see on vajalik nende kasutamiseks väljaspool erialast ja ametialast konteksti. Samuti on üldkeelele omane sünonüümide rohkus, mis võimaldab kasutada erinevaid stiile ja edasi anda raskesti kirjeldatavaid tähendusvarjundeid. Võrreldes oskuskeelega on üldkeeles ka lausete moodustamine vabam. Üldkeele kasutamine võimaldab võrreldes oskuskeelega suuremat isikupära. 
Üldkeel on oskuskeele üks allikaid. Termini moodustamisel kasutatakse sageli eksplitseerimist: üldkeele sõnale antakse rangelt defineeritud, sageli ka kitsam tähendus. Termin võidakse moodustada ka uudissõnana, moodustades üldkeele sõnadest sõnamoodustuse abil või sõnaühendeid kasutades uusi sõnu samal moel, nagu moodustatakse uusi sõnu üldkeeles endas. Niiviisi moodustatud terminite tähendus on üldkeele valdajale enamasti aimamisi mõistetav.
Oskuskeel omakorda mõjutab üldkeelt, sest üldhariduses, ajakirjanduses ning teabe- ja aimekirjanduses kasutatakse palju oskuskeele elemente. Kokkupuude nähtustega, millest oskuskeeles räägitakse, viib oskuskeele sõnade ülevõtmisele üldkeelde. Seejuures muutub nende tähendus ebamäärasemaks ja nende kasutamisviis lahkneb kasutamisviisist oskuskeelest. Sageli oskuskeele sõnade kasutamist matkitakse, ilma et nende täpset tähendust teataks. Erialainimestel on mõnikord raske oskuskeelt üldkeelest eristada ning nad kasutavad ka väljaspool erialast suhtlust üldkeele sõnu erialases tähenduses, nõudes seda ka teistelt. 
Avalikus suhtluses on tarvis rääkida ka teemadel, mille hea valdamine nõuab erialast ettevalmistust, ja neid teemasid arutatakse ka eraelus. Teiselt poolt, ka erialases suhtluses kasutatakse arusaadavuse huvides üldkeele elemente. Üldkeele ja oskuskeele vastastikuse mõju tõttu on nad suurelt osalt omavahel läbi põimunud. Siiski on oskuskeel mõnikord üldkeelest nii erinev, et oskuskeelne tekst on oskuskeele mittetundjale ja teise erialakeele valdajale mõistetamatu ka juhul, kui sisu mõistmine erialast ettevalmistust ei nõuaks. See puudutab eriti õiguskeelt, mille lähedust üldkeelele nõuab õigusselguse põhimõte. Oskuskeele mõistetamatus on osalt tingitud ka hariduslikust lõhest.
Kriitiline ratsionalism

Kriitiline ratsionalism on Karl Raimund Popperi filosoofiline õpetus ja selle sotsiaalfilosoofiline arendus. 
Kriitiline ratsionalism rajaneb tunnetusel (falsifikatsioon) ja ontoloogiakäsitlusel. Popperi antud nimetus rõhutab empirismi (vastandus irratsionalismile) ning teadlase ülesannet olla kriitiline kõigi oma oletuste (hüpoteeside) suhtes.
Julia Sampson Hayward

Julia Ann Sampson Hayward (2. veebruar 1934 – 27. detsember 2011) oli Ameerika Ühendriikide tennisist.
Ta võitis Austraalia lahtised meistrivõistlused tennises 1953. aastal paarismängus ja segapaarismängus.
Engure piirkond

Engure piirkond (läti keeles "Engures novads") oli 1. järgu haldusüksus Lätis Kuramaal Liivi lahe ääres. Piirnes idas Jūrmala linnaga.
Piirkond loodi 2009. aastal Engure ja Smārde vallast ning Lapmežciemsi piirkonnast. 2021. aastal ühendati see Tukumsi, Jaunpilsi ja Kandava piirkonnaga uueks, Tukumsi piirkonnaks.
Arvestuslikel andmetel oli 1. juulil 2016 Engure piirkonna elanike seas lätlasi 87,4%, venelasi 7,8%, valgevenelasi 1,3% ja teistest rahvustest inimesi 3,5%.
Alam-Saksi ringkond

Alam-Saksi ringkond () oli Saksa-Rooma keisririigi ringkond. Kattes enamiku keskaegse Saksimaa hertsogkonna territooriumist (peale Vestfaali), kandis ringkond algul nime Saksi ringkond ( või ), alles hiljem võeti Ülem-Saksi ringkonnast paremaks eristamiseks kasutusele täpsem nimi.
Selle ringkonna ebatavalisim iseärasus on asjaolu, et eri aegadel olid Taani (Holsteinis), Suurbritannia (Hannoveris) ja Rootsi (Bremenis) kuningad mitme keiserliku osariigi vürstid.
Päritolu.
Esimesed plaanid Alam-Saksi ringkonna rajamiseks pärinevad "Albert II-lt" 1438. aastal. Ametlikult loodi Saksi ringkond 1500. aastal, kuid juba 1512 jagati see Ülem-Saksi ringkonnaks ja Alam-Saksi ringkonnaks. Jaotus seadustati alles 1522 ja võttis aega, et keiserlik kohus otsuse ellu viiks. Ülem-Saksi ringkonna nimi võeti kasutusele kiiremini ning mõistet "Alam-Saksi ringkond" kasutati esimest korda 1548. aastal.
Territoorium.
Alam-Saksi ringkond võttis enda alla tänapäevase Alam-Saksi liidumaa idapoolse ala, põhjapoolse osa Saksi-Anhalti liidumaast (v.a Altmark), Mecklenburgi, Holsteini (v.a Dithmarschen), Hamburgi, Bremeni, lisaks sellele väiksemad alad Brandenburgis ja Tüüringis. Suurem osa ringkonnast oli katkematu territoorium, mille sees olid mõned väiksemad enklaavid nagu Halle. Nordhausen ja Mühlhausen olid alad väljaspool ringkonna põhiterritooriumi. Ringkonna sees oli Verdeni peapiiskopkond, mis oli olnud personaalunioonis Bremeni peapiiskopkonnaga aastast 1502. 
Saksa-Rooma keisririigi lagunemise ajaks oli ringkonna suurus 1240 ruutmiili ja seal elas 2,12 miljonit inimest. Peaaegu kõik elanikud olid protestandid, erandiks osaliselt katolik Hildesheimi piiskopkond.
Struktuur.
Welfide dünastia käes oli suur osa Alam-Saksi ringkonna territooriumist. Pärast reformatsiooni juhtisid värskelt usku vahetanud Magdeburgi peapiiskopkonda alates 1513 Hohenzollernite dünastia Brandenburgi haru valitsejad. Lisaks anti 1648. aastal Halberstadti piiskopkond Brandenburgile. Bremenit valitsesid pärast reformatsiooni Taani ja Rootsi ning alates 1715 Welfide dünastia. Koos Oldenburgi hertsogkonnaga sai Taani kuningas õiguse olla keiserliku ringkonna prints. Tänu oma maavaldustele ringkonna sees said ka Preisimaa, Rootsi ja Suurbritannia kuningad keisririigi printsideks. Alam-Saksi ringkonda valitsejad olid enamasti väljastpoolt keisririiki, kuid Welfide tugev positsioon Alam-Saksi ringkonnas takistas Mecklenburgi hertsogitel ja Taani kuningatel oma tahet kehtestamast.
Ilmar Kimm

Ilmar Kimm (1. märts 1920 Petrograd – 24. oktoober 2011) oli eesti maalikunstnik.
Ta sündis Punaarmee ohvitseri perekonnas. Ta õppis aastatel 1927–1935 Leningradis eesti koolis ja 1936–1939 Ülevenemaalise Kunstiakadeemia kunstikeskkoolis. Aastatel 1939–1941 õppis ta Leningradi Maalikunsti, Skulptuuri ja Arhitektuuri Instituudis.
Aastal 1941 Nõukogude–Saksa sõja puhkemisel läks ta Leningradi üliõpilaste partisanisalka, sügisel 1941 mobiliseeriti Punaarmeesse. Sai Velikije Luki all lahingus raskesti haavata ja demobiliseeriti.
Jätkas aastal 1944 kunstiõpinguid, lõpetas 1948. aastal NSV Liidu Kunstide Akadeemia Repini-nimeline Maalikunsti, Skulptuuri ja Arhitektuuri Instituudi Leningradis. 
Ta töötas aastatel 1948–1951 Tartu Riiklikus Kunstiinstituudis maaliõppejõuna. Aastatel 1952–1988 töötas Eesti Riiklikus Kunstiinstituudis õppejõuna: aastast 1954 oli dotsent, aastast 1965 professor. Aastatel 1963–1983 oli ta maalikateedri juhataja ja 1983–1988 oli ta konsultantprofessor.
Juri Merzljakov

Juri Merzljakov (vene keeles "Юрий Николаевич Мерзляков"; sündinud 9. aprillil 1949 Moskvas) on Venemaa diplomaat, kes oli aastatel 2010–2015 Venemaa Föderatsiooni erakorraline ja täievoliline suursaadik Eesti Vabariigis.
Ta omandas kõrghariduse Moskva Riiklikus Rahvusvaheliste Suhete Instituudis, mille lõpetas 1971. aastal. Hiljem täiendas ennast Nõukogude Liidu Välisministeeriumi Diplomaatia Akadeemias, mille lõpetas 1979. aastal.
Diplomaatilist teenistust alustas Merzljakov 1971. aastal Nõukogude Liidu Välisministeeriumis. Aastatel 1988–1989 oli ta välisministeeriumi Aafrika teise osakonna sektorijuhataja, seejärel 1990–1993 esmalt Nõukogude Liidu ja siis Venemaa Föderatsiooni nõunik-saadik Etioopias.
Suursaadikuna alustas ta tööd 1993. aastal, mil ta määrati Venemaa kõrgeimaks diplomaatiliseks esindajaks Madagaskaril ja Komooridel. 1997. aastal pöördus tagasi Moskvasse ja töötas kuni 1999. aastani välisministeeriumi Kaspia mere küsimuste töörühma juhina. Aastatel 1999–2003 oli ta Venemaa suursaadik Kasahstanis.
Augustist 2003 juulini 2010 oli Merzljakov eriülesannetes suursaadik, töötades Euroopa Julgeoleku- ja Koostööorganisatsiooni Minski grupi kaasesimehena Mägi-Karabahhi konflikti reguleerimise küsimustes.
14. juulil 2010 nimetati ta Venemaa presidendi Dmitri Medvedevi käskkirjaga nr 905 Venemaa suursaadikuks Eestis. Oma volikirjad andis ta üle president Toomas Hendrik Ilvesele sama aasta 28. oktoobril.
18. augustil 2015 vabastas Venemaa president Vladimir Putin oma käskkirjaga nr 422 Merzljakovi ametist. Talle jäi suursaadikukoht Eestis tema diplomaadikarjääri viimaseks ametikohaks, sest siit lahkudes läks ta pensionile.
Juri Merzljakov valdab vene, inglise ja prantsuse keelt.
Fly geiser

Fly geiser on geiser Ameerika Ühendriikides Nevada osariigis Washoe maakonnas.
Geiser asub Hualapai orus, kus on teisigi geisreid ja kuumaveeallikaid. Fly geisri geograafilised koordinaadid on .
Geiser asub eramaal ja on taraga ümbritsetud, seega ei pääse külastajad seda imetlema. Eri organisatsioonid on korduvalt püüdnud maad ära osta, et geisri ümbrus kaitse alla võtta ning ka avalikkusele ligipääsetavaks teha, kuid keegi pole omanikuga kaubale saanud.
Geiser tekkis, kui 1916. aastal rajatud kaev 1960. aastatel geotermiliste jõudude toimel pragunes ja kuum vesi sealt läbi murdis. Vees lahustunud mineraalid on settides moodustanud umbes 1,5 meetri kõrguse mitmevärvilise skulptuuri. Värvirohkus on kohati tingitud vee suurest väävlisisaldusest, kuid oma panuse annavad ka värvikad termofiilsed vetikad. 
Geiser purskab vahetpidamata, selle veejuga ulatub kuni 1,5 meetri kõrgusele. Voolav vesi on kujundanud terrassid, mille kaudu laiali valgudes on vesi kogunenud umbes 30 hektari suurusel ümbritseval alal mitmekümnesse basseini.
Hattingen

Hattingen on linn Saksamaa lääneosas Nordrhein-Westfaleni liidumaal Ennepe-Ruhri kreisis. Asub Ruhri jõe ääres. Piirneb Bochumi, Esseni, Sprockhöveli, Velberti, Witteni ja Wuppertaliga.
Ajalugu.
Hattingeni on esmamainitud 1396. aastal. 1554 sai hansalinnaks. 1946. aastast on linn Nordrhein-Westfaleni liidumaa osa.
Aleksei Gluhhov

Aleksei Gluhhov (vene keeles "Алексей Ильич Глухов"; sündinud 16. mail 1935) on endine Venemaa diplomaat, kes töötas aastatel 1997–2000 Venemaa Föderatsiooni erakorralise ja täievolilise suursaadikuna Eesti Vabariigis.
Gluhhov õppis Moskva Riiklikus Rahvusvaheliste Suhete Instituudis, mille lõpetamise järel 1959. aastal astus Nõukogude Liidu välisministeeriumi teenistusse. 
Aastatel 1991–1992 oli ta Venemaa välisministeeriumi esimese Euroopa asjade valitsuse ülem ja 1992–1994 Venemaa välisministeeriumi Euroopa osakonna direktor. 6. jaanuarist 1994 kuni 23. juulini 1997 oli ta Venemaa erakorraline ja täievoliline suursaadik Luksemburgis.
Ta määrati suursaadikuks Eestisse 23. juulil 1997 ja andis oma volikirjad üle Eesti presidendile Lennart Merile sama aasta 30. oktoobril. Tema volitused suursaadikuna Eestis lõppesid 15. septembril 2000. Eestist lahkudes läks ta pensionile.
Eestist lahkudes keeldus Gluhhov vastu võtmast Maarjamaa Risti I klassi teenetemärki, sest tol ajal jätkunud kirikutüli tõttu Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku ja Moskva Patriarhaadi Eesti Õigeusu Kiriku vahel pidas ta solvavaks kanda sama ordenit, mis oli antud Konstantinoopoli oikumeenilisele patriarhile.
Ta on abielus, tal on kolm last.
Aleksandr Trofimov

Aleksandr Trofimov on mitme tuntud vene inimese nimi:
Aleksandr Trofimov (diplomaat)

Aleksandr Trofimov (vene keeles "Александр Михайлович Трофимов"; sündinud 27. aprillil 1937) on endine Venemaa diplomaat, kes töötas aastatel 1992–1997 Venemaa Föderatsiooni erakorralise ja täievolilise suursaadikuna Eesti Vabariigis.
Ta lõpetas 1960. aastal Moskva Riikliku Rahvusvaheliste Suhete Instituudi ja täiendas ennast hiljem Nõukogude Liidu Välisministeeriumi Diplomaatia Akadeemias, mille lõpetas 1972. aastal.
Kõrghariduse omandamise järel asus Nõukogude Liidu välisministeeriumi teenistusse. Aastatel 1987–1992 oli Trofimov Nõukogude Liidu ja seejärel Venemaa Föderatsiooni suursaadik Malis. 1992. aastal nimetati ta Venemaa esimeseks suursaadikuks Eestis.
Pöördunud 1997. aastal Venemaale tagasi, töötas ta aastatel 1998–2000 välisministeeriumi Euroopa teise osakonna direktorina ja teenis veel aprillist 2000 juunini 2006 Venemaa suursaadikuna Elevandiluurannikul ja Burkina Fasos. 8. juunil 2006 vabastati mõlemalt ametikohalt seoses pensionileminekuga.
Suursaadik Trofimov on abielus, tal on poeg ja tütar. Ta valdab vene, inglise, prantsuse ja türgi keelt.
Vladimir Kasparjan

Vladimir Kasparjan (sündinud 9. novembril 1958 Tallinnas) on Armeenia sõjaväelane ja politseijuht, Armeenia Politsei juhataja alates 1. novembrist 2011.
Kasparjan läbis kohustusliku ajateenistuse Nõukogude armees, 1997. aastast on ta Armeenia armee teenistuses kindralleitnandi auastmes. 
Haridus.
1989 lõpetas Kasparjan Nõukogude Liidu Siseasjade Uurimise kooli. 
Isiklikku.
Vladimis Kasparjan on abielus, tal on neli last.
Allika tänav (Tartu)

Allika tänav ("Quellenstraße") on tänav Tartus Supilinnas.
Allika tänav algab Piiri tänavalt ja lõpeb Kauna tänaval. 
Tänava pikkus on umbes 135 meetrit. Suurim majanumber on 7.
Allika tänav kuulus Riigivolikogu 44. valimisringkonda, kust valiti Ants Piip.
Eesti maavanemate loend

Eesti maavanemate loend on loetelu Eesti maakondade juhtidest.
Karl von Sivers (1874–1935)

Karl August Johann Maria von Sievers (6. jaanuar 1874 Tartu – 5. juuli 1935 Haapsalu) oli Venemaa sõjaväelane (polkovnik).
Karl von Sivers astus vabatahtlikuna Venemaa keisririigi sõjaväeteenistusse 26. jaanuaril 1894 Ihukaardiväe Tragunipolku, 1897. aastal ülendati kornetiks.
1906. aastal oli ta auastmelt staabirittmeister. 8. jaanuaril nõudis ta kohalikult politseilt mässajate väljaandmist. Kui politsei eitas mässajate olemasolu, siis palus ta kahtlaste väljaandmist. 9. jaanuari hommikul käskis ta Viljandi lähedale kaevata ühishaud. Tema korraldusel lasid 1905. aasta revolutsioonisündmuste järel karistussalklased Viljandis Vaali oja (praegu Valuoja) kaldal 9. jaanuaril 1906 maha 40 inimest ja 11. jaanuaril 1906 veel 13 inimest. Tapetute seas oli pisisulisid, seaduskuulekaid ja alaealisi. 1936. aastal protesteeris Viljandi linnanõunik Gustav Seen neile ausamba püstitamise vastu, kuna tegemist olnud kaklejate, valevandujate, väikeste sulide ja salaküttidega, kes ei vääri ausammast, mitte revolutsionääridega.
Esimeses maailmasõjas osales lahingutes Vene-Saksa rindel Ida-Preisimaal. 16. aprillil 1916 suunati ta Vene Kindralstaabi Peavalitsuse käsutusse, 10. augustil 1916 ülendati polkovnikuks. 
Pärast Esimest maailmasõda elas ta Eestis. Algul elas ta Tartus Veski tänaval ja oli A. Le Coqi õllevabriku direktor; sellelt ametikohalt pidi ta aga üliõpilaste protestide tõttu lahkuma. Vastavas üleskutses öeldi, et Gambrinuse õlu pole halvem kui A. Le Coqi oma; boikotiga ühines ka Eesti Karskusliit. Väidetavasti oli tegu A. Le Coqi konkurentide ärivõttega. Tema maja trepile kallati punast värvi. 
1930. aastal määrati talle Õisu mõisast 50-hektariline maakoht ("Karu" talu).
Hiljem kolis ta tagakiusamise tõttu Haapsallu, kus ka suri. Haapsalus elades määriti tema korteri ust ja treppi punase värviga. 
Rahvajutu järgi põdenud ta viimastel aastatel vaimuhaigust, näinud kõikjal inimlaipu ja kartnud kättemaksu.
Perekond.
Karl von Sievers abiellus 25. aprillil 1899 Barbara Steiniga (sünd. 1873), kes oli Michael Steini ja Nadežda Zemirovi tütar. Abielust sündisid:
Rootsi äriauhind

Rootsi äriauhind on Rootsi Eksportnõukogu, Rootsi suursaatkonna ja Swedbanki algatatud tunnustus vastutustundlikele ja jätkusuutlikele Baltikumi ettevõtetele.
Auhinna idee sai alguse Leedust 2006. aastal. Eestis ja Lätis hakati äriauhindu andma 2009. aastal. Igal aastal on kategooriad veidi erinevad. Võitjad valib rahvusvaheline žürii. Auhinnad antakse üle oktoobris toimuval konverentsil.
Võitjad Eestis.
2009. aastal valiti kiireima kasvuga Rootsi osalusega Eesti ettevõtteks Netlead OÜ, innovaatilisimaks Eesti ettevõtteks Reklaamilahenduse OÜ ja ühiskondlikult vastutustundlikuks ettevõtteks ABB AS.
2010. aastal sai kiireima kasvuga Rootsi ettevõtte auhinna AQ Lasertool, parima sotsiaalselt vastutustundliku projekti auhinna Advokaadibüroo Sorainen ja aasta noore ettevõtja auhinna Anni Arro.
2011. aastal valiti parimaks jätkusuutlikuks ettevõtteks Põltsamaa Felix, parimaks sotsiaalselt vastutustundlikuks projektiks Eesti Energia ettevõtlusprogramm Entrum ja aasta nooreks ettevõtjaks moekunstnik Lilli Jahilo.
2012. aastal sai jätkusuutliku kasvu auhinna Palmse Mehaanikakoda OÜ, sotsiaalselt vastutustundliku ettevõtte auhinna Rimi Eesti Food AS, aasta noore ettevõtja tiitli Indrek Rebane firmast Hedgehog OÜ ja keskkonnahoiu auhinna KOKO Arhitektid OÜ.
2013. aastal Eesti keskselt auhindu ei antud. Küll valiti aga Baltikumi-ülesed võitjad. Nendeks olid Trelleborg jätkusuutliku kasvu osas, Swedbank sotsiaalse vastutuse osas ning TeliaSonera sotsiaalse progressi toetamise eest tehnoloogiliste vahendite abil.
2014. aasta jätkusuutliku kasvu auhinna sai Greencarrier Freight Services Estonia, sotsiaalselt vastutustundliku ettevõtte auhinna ISS Eesti ja noore ettevõtja auhinna ZeroTurnaroundi asutaja Jevgeni Kabanov.
2015. aasta jätkusuutliku kasvu auhinna sai ETS NORD, sotsiaalselt vastutustundliku ettevõtte auhinna Microsoft Eesti, tehnoloogilise innovaatori auhinna Skeleton Technologies ja noore ettevõtja auhinna Gerli Veermäe.
Virgin Killer

Virgin Killer on saksa rock-ansambli Scorpions 1976. aastal ilmunud stuudioalbum. See oli esimene Scorpionsi album, mis pälvis tähelepanu väljaspool Euroopat. Jaapanis jõudis see edetabeli 32. kohale. Albumi ümbrispildil on kujutatud alasti 10-aastast tüdrukut. Mitmes riigis müüdi seetõttu plaati musta kilesse pakendatuna või keelati plaat ära ja see anti välja uue ümbrisekujundusega.
2008. aasta detsembris avastas briti Internet Watch Foundation (IWF), et albumi kaanepilt võib olla lapsporno ja selle kujutamine Internetis ebaseaduslik. Suurem osa Suurbritannia internetipakkujatest keelustas seepeale ligipääsu albumipilti sisaldavale Wikipedia artiklile. Mõne päeva pärast IWF eemaldas pildi oma mustast nimekirjast põhjendusega, et album on olnud laialdaselt ja kaua aega saadaval.
Garkalne vald

Garkalne vald (läti "Garkalnes pagasts") on vald Lätis Ropaži piirkonnas. Piirneb läänes Riia linnaga. Lisaks piirneb Ropaži piirkonna Vangaži linnaga, Stopiņi ja Ropaži vallaga, Sigulda piirkonna Inčukalnsi vallaga ning Ādaži piirkonna Ādaži ja Carnikava vallaga.
Ajalugu.
Aastal 1935 oli Ādaži valla pindala 137 km². Elanikke oli seal 338.
Vallas moodustati aastal 1945 Ādaži, Berģi, Carnikava ja Garkalne külanõukogu, vald likvideeriti aastal 1949. Aastal 1977 liideti Garkalne külanõukoguga likvideeritav Berģi külanõukogu ja osa Vangaži külanõukogust, osa külanõukogu alasid liideti aga Ādaži külanõukoguga.
Aastal 1990 moodustati külanõukogust vald. 2006. aastal moodustati vallaga samades piirides Garkalne piirkond (1. järgu haldusüksus). 2021. aastal liideti Garkalne piirkond Ropaži piirkonnaga.
Loodus.
Valda läbib Jugla jõgi, teised suuremad jõed on selle lähtejõed Mazā Jugla ja Lielā Jugla ning selle lisajõgi Krievupe. Suuremad järved on Lielais Baltezers, Langstiņi järv, Lielais Jūgezers, Mašēni järv ja Mālezers. 
Vald jääb Rannikumadalikule ja Kesk-Läti madalikule. Kõrgeim koht on Buļļi mägi (32,3 m).
Kaitstavad objektid.
Looduskaitse all on neli Baltezersi mändi, Meļķerti tamm ja Meļķerti mänd. Lisaks on vallas looduskaitse all 39 nimetut põlispuud (valdavalt männid). Valda jääb 27 ha suurune Buļļezersi hoiuala, osaliselt ka Lielais Baltezersi saarte hoiuala ja Garkalne metsade hoiuala.
Muinsuskaitse all on kohaliku kaitse all olev Sunīši keskaegne kalmistu ja riikliku kaitse all olev Riia piirimärk.
Rahvastik.
Läti Rahvastikuregistri andmetel oli 1. jaanuaril 2012 Garkalne valla elanikest lätlasi 64,31%, venelasi 23,70%, valgevenelasi 2,21%, ukrainlasi 2,11%, poolakaid 1,32% ja teistest rahvustest inimesi 3,72%. Rahvus oli märkimata 2,63% inimestest.
Valla külad on:
Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.
Advokaadibüroo Sorainen

Advokaadibüroo Sorainen on äriõigusele spetsialiseerunud advokaadibüroo, mis tegutseb Eestis, Lätis ja Leedus. 1995. aastal rajatud büroos töötab üle 400 advokaadi, juristi ja maksukonsultandi, kes tegelevad äriõiguse ja maksundusega.
Kliendid.
Alates 1995. aastast on advokaadibüroo Sorainen teenindanud rohkem kui 8000 klienti Baltikumis ja Valgevenes, enam kui 37 000 nõustamiskaasusega, mille seas on üle 600 M&amp;A tehingu ning esimesed olulisemad erastamistehingud Valgevenes. Büroo annab õigusabi ühinguõiguse, ühinemis- ja ülevõtmis- (M&amp;A), erakapitali, finantseerimis-, kinnisvara- ja muude äritehingute juures kogu Baltikumis.