tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Vistla

Vistla on küla Lääne-Viru maakonnas Tapa vallas. 
Vistlas asub Porkuni lahingus hukkunute memoriaal.
Sealsest puuraugust on pärit Koigi kihistiku neostratotüüp.
Aavo Savitsch

Aavo Savitsch (4. juuli 1962 Viljandi – 23. detsember 2009 Tartu) oli eesti poliitikategelane.
Elulugu.
Sügisel 1989 liitus ta Võrus Vaba-Sõltumatu Kolonn Nr. 1-ga. 1990. aastatel osales ta Kaitseliidu ja piirivalve taasloomisel. 
Pärast nn nelja mehe (Jüri Liim, Tiit Madisson, Ain Saar ja Aavo Savitsch) kirja avaldamist, kus nõuti okupatsioonisümboli (pronkssõduri) teisaldamist Tallinna südalinnast, viis ta koos Tiit Madissoniga läbi ühe taasiseseisvunud Eesti suurema meeleavalduse.
Novembris 2006 tegutses ta taas Vaba-Sõltumatu Kolonn Nr. 1. Ta osales organisatsiooni 20. aastapäeva ja Võrulaste Tahteväljenduspäeva ettevalmistuses ja organiseerimistöödes, samuti kolonni juubeliraamatu toimetamises. 
Ta oli pühendunud Alfons Rebase mälestuse jäädvustamisele. Ta kirjutas artikleid Rebasest ja Eesti Leegionist. Ta algatas Viljandis koloneli mälestuspäeva tähistamise.
Aavo Savitsch suri haiguse tagajärjel 23. detsembril 2009 Tartus.
Poliitiline tegevus.
1991. aastal astus ta Eesti Rahvusliku Sõltumatuse Parteisse (ERSP). Pärast ERSP ühinemist Isamaaliiduga 1995. aastal Savitsch aga Isamaaliiduga ei ühinenud. 
Ta kuulus Isamaaliitu 20. novembrist 2003 kuni 1. jaanuarini 2006. Ta arvati Isamaaliidust välja rahvusliku tegevuse tõttu.
Ta oli Reformierakonna liige 19. veebruarist 2008 kuni 24. juulini 2009. Reformierakonnast lahkumise põhjusena nimetas ta erakonna eestivaenulikku poliitikat.
Kevadel 2006 oli ta Eesti Rahvusliku Liikumise (ERL) algatusgrupis, kuid ei osalenud ERL-i asutamisel Puurmanis sisetülide tõttu. Novembris 2006 lahkus ta ERL-ist koos asutajaliikme Ain Saarega.
Kirjanduslik tegevus.
Ta toimetas koos Ain Saare ja Kaja Tullusega 2007. aastal ajaloolise dokumentaaljutustuse "Võru veri ei värise". Raamat käsitleb Vaba-Sõltumatu Kolonn Nr.1 ajalugu aastatel 1987–2007.
Isiklikku.
Aavo Savitsch elas 13 aastat koos Ilona Paalmanniga Viiratsis. Neil on ühine laps Andero ja koos kasvatati Ilona tütart Sirlit. Esimesest abielust oli Savitschil tütar Kaisa ja tütretütar Kätlin..
Moraaliteoloogia

Moraaliteoloogia mõistet kasutavad peamiselt katoliku kiriku teoloogid Jumalaga seotud eetika küsimustele vastamiseks. 
Inglise keeles on moraaliteoloogia asemel mõisteühend teoloogiline eetika ("theological ethics").
Alglood

"Alglood" on Toora esimese raamatu "Genesis" (sündimine, tekkimine; Moosese raamat). 1.–11. peatüki pealkiri.
Alglood jaotuvad:
"Genesises" on kokku pandud kaks erinevat loomislugu, millest teine on iidsem ja pärineb sumeri-akkadi mütoloogiast, mis hiljem sobitatud Jahveh' usundiga. Esimene lugu on hilisem ja enam mitte nii mütoloogilise kuuega. Samuti mitmed teised lood (nt veeuputuslugu jm) on kokku pandud erinevate allikate põhjal, mida teoloogid kutsuvad näiteks "Jahvistlik allikas", "Elohistlik allikas", "Preestrikoodeks". Suuremal-vähemal määral on redaktoritel õnnestunud need allikad üksteisega põimida, kuid kohati on näha, et see põimimine on olnud väga kohmakas ja seetõttu on nende allikate vahel näha ka vastuolusid (nt ühe loo järgi võtab Noa laeva nii ja niipalju loomi ja teise allika järgi kasutab hoopiski teistsugust valimit).
Veeuputus

Veeuputus on müütides kujutatav sündmus, kui elukõlblik maismaa osaliselt või täielikult veega kattub.
Veeuputuse motiiv on Uku Masingu väitel levinud erinevates vormides kõikide vanamaailma kultuurrahvaste legendides.
Usundiloos on tuntud suur veeuputus piiblis, milles hävis enamik elusolenditest ja inimkonna päästjaks osutus laevnik Noa.
Praost

Praost on amet kirikus. 
Eestis.
Eesti Evangeelses Luterlikus Kirikus juhendab praost praostkonna vaimulike tegevust. Praosti ülesanded protestantlikus kirikus sarnanevad piiskopi omadega – praost juhendab piirkonna vaimulike ametialast ja administratiivset tegevust.
Rootsi valitsusajal Eestis kinnitas vastavalt Rootsi protestantistliku luteriusu 1686. aasta kirikuseadusele praostkonna praostid ametisse piiskop/ülemsuperintendent, kuid kohalikud kirikuõpetajad (luterliku pastori mitteametlik nimetus) võisid esitada endale enam meeldivaid kandidaate. Praostidel oli kohustus igal aastal külastada oma praostkonna kogudusi ning koguneda kaks korda aastas korraldatavale piiskoplikule sinodile, et arutada kirikuprobleeme, eksamineerida õpetajaameti-kandidaate ja pühitseda neid ametisse.
1710. aastal liideti Eesti- ja Liivimaa Põhjasõja tulemusena Venemaa keisririigi koosseisu ja pärast 1710. aastat määras Liivimaal praostkondade praostid ametisse kuberner ülemsuperintendendi ettepanekul, Eestimaal nimetas praostid ametisse Eestimaa konsistoorium. 
Venemaa keisririigi 1832. aasta evangeelse luterliku kiriku seaduse ja koos selle juurde kuuluvate vaimulikkonnale ja kirikuasutustele suunatud instruktsioonidega, millega kõik varasemad luterlikku kirikukorraldust reguleerinud seadused ja korraldused kuulutati kehtetuks. Praostkondade pastorid valisid endi keskelt kaks kandidaati, kellest ühe kinnitas Venemaa Keisririigi Siseministeerium kohaliku konsistooriumi ettepanekul praostiks. Praost allus otseselt kubermangu ülemsuperintendendile. Ametissemääratud praostkonna praosti kohustuseks oli edastada praostkonna pastoritele kõrgemalt tulnud ettekirjutusi, koguda pastorite aruandeid, külastada vähemalt kord aastas praostkonna kirikuid ja saata igal aastal ülemsuperintendendile enda ja pastorite teenistuskirjad. Kirikuseaduse kohaselt oli nii VELK Eesti kui ka VELK Liivimaa konsistooriumipiirkond jaotatud kaheksasse praostkonda.
Hans Oldekop

Hans (Johannes Adalbert) Oldekop VR II/2 ja VR II/3 (26. detsember 1883 Tallinn – 13. märts 1924 Tartu) oli esimene kutseline eesti ajaloolane.
Haridus.
Õppis Tallinna Nikolai I Gümnaasiumis, mille lõpetas 1903. aastal. Õppis seejärel ajalugu: 1903–1905 Tartu Ülikoolis, 1906 Müncheni ülikoolis, 1906–1908 Leipzigi ülikoolis ja 1908–1909 Viini ülikoolis, kuulates Leipzigi ülikoolis muuhulgas ka Karl Lamprechti loenguid. 
Kaitses doktorikraadi 1909. aastal Viini ülikoolis väitekirjaga eestlaste ja soomlaste ristiusustamisest ("Die Anfänge der katolischen Kirche bei den Ostseefinnen. Eine Untersuchung über die Formen der religiösen Expansion im Mittelalter"). Pärast seda täiendas end veel Helsingis, Varssavis ja Kiievis.
Esimeses maailmasõjas.
Suunati Esimese maailmasõja ajal Pauli sõjakooli, kus õppis 1916. aasta oktoobrist kuni 1917. aasta maini. Lipnik alates 1917. aasta maist. Oli seejärel nooremohvitser Leedu kaardiväe tagavarapolgus. 
Tuli 1917. aasta detsembris Eestisse ja teenis Haapsalus olevas 1. Eesti polgus, kus oli algul 10. roodu nooremohvitser, seejärel 1918. aasta veebruarist aprillini 3. roodu nooremohvitser ja polgu adjutandi abi.
Ülendati 1918. aasta märtsis alamleitnandiks (aukraad nimetati novembris 1922 ümber nooremleitnandiks).
Eesti Vabadussõjas.
Oldekop osales Vabadussõjas alates 23. novembrist 1918 1. jalaväepolgu ohvitseride rühmas ja 1918. aasta detsembrist 1. Tallinna kaitsepataljonis.
Määrati 27. detsembril 1918 laiarööpmelise soomusrongi nr 3 dessantroodu – 3. rühma nooremohvitseriks. 1919. aasta jaanuarist sai temast dessantroodu 3. rühma ülem ja 1919. aasta veebruarist dessantroodu ülem. 
1919. aasta märtsist laiarööpmelise soomusrongi nr 3 dessantpataljoni ülem. 1919. aasta juunist dessantpataljoni 2. roodu ülem ja 1919. aasta augustist taas dessantpataljoni ülem.
Sai 23. jaanuaril 1919 (Elva all) Kirepi kõrtsi juures ja 20. märtsil 1919 (Antsla all) Sõeru metsavahimaja juures raskelt haavata ning 28. juulil 1919 Kirde-Lätis põrutada.
Osales lahingutes Punaarmee vastu Viru rindel, Lõuna-Eestis, Lätimaal ja Pihkva rindel. 
Vabastati teenistusest septembris 1919. 
Erialane karjäär.
Eestikeelse Tartu Ülikooli avamisel 1. detsembril 1919 sai Oldekopist üldajaloo professor, kelleks ta jäi kuni oma surmani.
Tema ja Arno Rafael Cederbergi eestvedamisel rajati Akadeemiline Ajaloo Selts. Seltsi eestvõttel asutatud Ajaloolises Ajakirjas avaldas Oldekop oma lemmikteemat – keskaega – puudutavaid artikleid (vt teoseid).
Oli Akadeemiline Ajaloo Seltsi, Eesti Kirjanduse Seltsi, Eesti Kristliku üliõpilasühingu ja Tartu Vabaduse Risti Vendade Ühenduse liige.
Isiklikku.
Tema vennad oli hüdroloog Evald Oldekop, vandeadvokaat Voldemar Oldekop ning arst Arnold Oldekop.
Voldemar Paavel

Voldemar Paavel (29. juuni 1919 Tartu – 12. märts 1992 Tartu) oli eesti näitleja. 
Aastail 1940–1947 oli Nõukogude Liidu armees. 
1947. aastal alustas näitlemist Vanemuises.
Isiklikku.
Tal sündis kolm tütart: Reet Paavel (sünd. 18. juulil 1953), Maie Kalaus (aastani 1974 Paavel; sünd. 22. aprillil 1951) ja Anu Paavel. Vend: maalija Louis Pavel (1915–1977)
Reet Paavel

Reet Paavel (sündinud 18. juulil 1953 Tartus) on eesti tantsija ja näitleja.
Töökäik.
Ta on töötanud teatrites Vanemuine ja Estonia, Anatoli Vassiljevi erateatris Draamakunsti Kool, varieteedes Kaunas (Tartus) ja Viru (Tallinnas), balletikoolis Fouette, Vanalinna Hariduskolleegiumis, Kanutiaia Noortemajas näiteringi juhendajana, Kaari Sillamaa Kaunite Kunstide Koolis pedagoog-lavastajana, Tammsaare teatris lavastajana. 
Alates 1994. aastast juhendab ta Reet Paaveli Tantsu- ja Näitestuudiot.
Isiklikku.
Ta on eesti näitleja Voldemar Paaveli tütar ja Estonia teatri orkestri viiuldaja Maie Kalause ja Vanemuise kunagise laulja Anu Paaveli õde. 
Ta on olnud kaks korda abielus. Esimene abielu oli vene balletitantsijaga. Teine abielu oli ERSO metsasarvemängija Valdek Põlluga, kellega Reedal on tütar Elizabeth Paavel. Tema praegune elukaaslane on filmilavastaja Peeter Simm.
Maie Kalaus

Maie Kalaus (aastani 1974 Paavel; sündinud 22. aprillil 1951) on eesti viiuldaja.
Ta on lõpetanud Tallinna Konservatooriumi ning mängis Estonia teatri orkestris viiulit.
Isiklikku.
Tema isa oli eesti näitleja Voldemar Paavel. Tema abikaasa oli tromboonimängija ja pedagoog Heiki Kalaus.
Tugev hape

Tugev hape on hape, mis dissotsieerub vees täielikult, vastavalt võrrandile:
HA(veega seotud) → H+(veega seotud) + A−(veega seotud)
Mitmeprootoniliste hapete puhul (nt väävelhape) mõeldakse tugeva happe all ainult dissotsiatsiooni esimest astet:
H2SO4(veega seotud) → H+(veega seotud) + HSO4−(veega seotud)
Täpsema definitsiooni järgi on tugev hape hape, mille p"K"a &lt; −1,74.
Happe tugevus näitab ainult happe võimet loovutada vesilahuses prootonit, mitte happe söövitavust. Näiteks vesinikfluoriidhape on nõrk hape, ent on võimeline söövitama muu hulgas klaasi.
Igat hapet, mis dissotsieerub enam kui 30%, peetakse tugevaks happeks.
Mikva

Mikva (heebrea מִקְוֶה "mikvaeh", mitmuses "mikvaot") on judaismis bassein, mida kasutatakse rituaalseks puhastamiseks.
Mikvas pesevad end naised enne pulmi, pärast menstruatsiooni ja sünnitust.
Mehed pesevad end mikvas enne judaismi pöördumist.
Sibiu

Sibiu (ungari "Nagyszeben", saksa "Hermannstadt") on linn Transilvaanias, tänapäeva haldusjaotuse järgi Rumeenias, Sibiu maakonna keskus. Asub Cibini jõe ääres.
Linn kuulus enne Esimest maailmasõda Ungarile Austria-Ungari koosseisu ning suurema osa elanikest moodustasid sakslased ja ungarlased. Tänapäeval on 95% elanikest rumeenlased. 
Linnas toodetakse autoosi, elektroonikat ja tekstiiltooteid. Seal on Siemensi tehas.
Sibiu oli koos Luxembourgiga 2007. aastal Euroopa kultuuripealinn.
Aastatel 2000–2014 Sibiu linnapea olnud Klaus Iohannis valiti novembris 2014 Rumeenia presidendiks.
Petrokeemia

Petrokeemia on petroloogia haru, mis uurib keemiliste elementide jaotumist tardkivimites ja kivimit moodustavates mineraalides. 
Mõiste "petrokeemia" võttis kasutusele 1944. aastal vene geoloog Aleksandr Zavaritski. Iseseisva uurimissuunana tekkis petrokeemia kahe teaduse - petrograafia ja keemia - piirimail.
Surnud 2007

Sellel leheküljel on loetletud 2007. aastal surnud tuntud inimesi ja loomi.
Blekinge vapp

Blekinge vapp on Rootsi Blekinge ajaloolise maakonna ning praeguse Blekinge lääni vapp. 
Sinisel vapikilbil on kuldne tammepuu, mille tüve ümber on kolm kuldset krooni. 
Maakonnavapil, on vapikilbi kohal hertsogikroon. Läänivapil ei ole hertsogikrooni, kuid läänivalitsus võib vapil kasutada kuningakrooni. 
Blekinge oli Skånelandi maakondadest teadaolevalt ainus, millel oli "härad"'itele ühine pitser. Sellel oli lehtedega kaunistatud küngas, mis kõrgus lainetest ning oli kroonitud krooniga. Vapi värvid pole teada. On arvatud, et vapikilp oli sinine, lained vaheldumisi sinised ja valged ning kroon kuldne. Anders Thiseti arvates oli vapikilp punane ja küngas roheline. 
Pärast Blekinge üleminekut Rootsile Roskilde rahuga 1658 võeti Karl X Gustavi matuste puhul 1660 kasutusele praegune vapp, mille aluseks oli üks 15. sajandi pitser. Kolm krooni tüve ümber tähistavad Rootsi võimu. 
Teised vapid.
Blekinge "härad"'ite ja linnade vappidest on keskajast teada ainult kaks: Medelstadi ja Elleholmi vapp. Mõlemal on püha Laurentiuse röst.
Geomeetriline stiil

Geomeetriline stiil on üks Vana-Kreeka keraamika stiilidest. Geomeetriline stiil sai alguse umbes 900 aastat eKr ja seda kasutati eriti laialdaselt 8.–7. sajandil eKr. Geomeetriline stiil arenes välja Ateenas.
Dekooris kasutati palju geomeetrilisi elemente, millele lisandusid hiljem stiliseeritud inim- ja loomakujutised. Esimesed inimkujutised ilmusid umbes 770. aastal eKr.
Sellele perioodile oli iseloomulik väga suurte vaaside loomine.
Condoleezza Rice

Condoleezza Rice (sündinud 14. novembril 1954 Birminghamis Alabama osariigis USA-s) on Ameerika Ühendriikide poliitik, George W. Bushi valitsuse riigisekretär 26. jaanuarist 2005 kuni 20. jaanuarini 2009. 
Ta oli sellel ametikohal esimene mustanahaline naine, teine mustanahaline (pärast Colin Powelli) ja teine naine (pärast Madeleine Albrighti). 
Aastatel 1989–1991 oli ta George H. W. Bushi nõunik Nõukogude Liidu ja Ida-Euroopa asjades. Aastal 2000 aitas ta George W. Bushi presidendikampaanias ja sai pärast Bushi ametisseastumist riiklikuks julgeolekunõunikuks. 
Condoleezza Rice räägib lisaks inglise keelele hispaania, prantsuse, vene ja saksa keelt.
Ajakirjanduses spekuleeriti tema võimaliku kandideerimise üle 2008. aasta presidendivalimistel.
Colin Powell

Colin Luther Powell (5. aprill 1937 New York – 18. oktoober 2021) oli Ameerika Ühendriikide sõjaväelane (erukindral) ja poliitik. 
Ta oli Ameerika Ühendriikide riigisekretär aastatel 2001–2005.
84-aastane Powell suri 2021. aasta oktoobris koroona tüsistustesse.
Tunnustus.
Colin Powell valiti 1998. aastal Ameerika Filosoofiaseltsi liikmeks.
Ouachita mäed

Ouachita mäed on mäestik Põhja-Ameerikas. Paikneb ida-läänesuunaliselt Ameerika Ühendriikide Oklahoma ja Arkansase osariigi territooriumil.
Kõrgeim tipp on Magazine (840 m).
Wojciech Żywny

Wojciech Żywny (ka Adalbert Żywny; tšehhipäraselt Vojtěch Živný; 13. mai 1756 Böömimaa, Mšeno – 21. veebruar 1842 Varssavi) oli tšehhi päritolu Poola viiuldaja, pianist ja helilooja, Frédéric Chopini esimene professionaalne õpetaja. 
Elulugu.
Ta õppis Jan Křtitel Kuchaři juures klaverit ja viiulit ning harmooniat ja kontrapunkti. Oma õpetajalt omandas ta Johann Sebastian Bachi muusika hea tundmise ja armastuse selle vastu. Żywny hindas väga ka Joseph Haydni, Wolfgang Amadeus Mozarti, Johann Nepomuk Hummeli ja Ignaz Moschelesi muusikat.
18. sajandi lõpus läks ta Poolasse ja töötas muusikaõpetajana vürstide Sapiehade mõisas Dereczynis Nowogródeki (praegu Navahradak Valgevenes) lähedal vürst Kazimierz Sapieha juures.
Seejärel kolis ta Varssavisse, kus ta omandas peagi hea klaveriõpetaja maine, kuigi ta ise oli pigem viiuldaja. Tal käisid pidevalt õpilased. Aastatel 1816–1822 oli ta Frédéric Chopini esimene professionaalne klaveriõpetaja. Chopin, kellest sai tema kuulsaim õpilane, tuli tema juurde kuueaastaselt ning Żywny sai peagi aru, et tal on tegu väljapaistva õpilasega. Ta pani rõhku distsipliinile. Ta õpetas Johann Sebastian Bachi, keda ta hästi tundis ja armastas, ning Viini heliloojate Joseph Haydni, Wolfgang Amadeus Mozarti ja Johann Nepomuk Hummeli teoseid, samuti poola heliloojate Michał-Kleofas Ogiński ja Karol Kurpiński teoseid. 
Żywny imestas Chopini oskuse üle Bachi ja Mozartit tõlgendada; poiss vastas, et nootides on kõik kirjas. Żywnyl tuli ainult tema tehnikat korrigeerida. Siiski ei hakanud ta õigeks peetavat tehnikat poisile peale suruma, vaid usaldas tema sünnipärast annet. Żywny käis Chopini tema kodus õpetamas ebaregulaarselt, kasutades selleks kõik oma vabad hetked. Kui Chopin hakkas ise komponeerima, mängis ta oma teosed õpetajale ette ning pidas temaga nõu kõigi oma ideede üle. Żywny kirjutas poisi improvisatsioonid salaja üles. Ta sõbrunes Chopini vanematega ning käis nendega õhtuti kaarte mängimas. Aastal 1821 kinkis Chopin oma õpetajale nimepäevaks poloneesi As-duur (WN3). Õpingud lõppesid, kui Żywnyl ei olnud 11-aastasele Chopinile enam midagi õpetada. Nende kontakt kestis siiski edasi. Chopin rääkis hiljem Żywnyst alati austusega ning meenutas teda korduvalt oma kirjades. Ühes kirjas kirjeldas ta Żywnyt kui sümpaatset, kuid veidrat õpetajat, kes kandis rohelist kuube ja rippuvate juustega parukat. Żywny kutsus Chopini pan Fridrichiks. Chopin on ka öelnud, et Żywny suudaks eeslilegi muusikat õpetada. 
Helilooming.
Żywny kirjutas eriti klaverimuusikat. Tema teoste seas oli prelüüde, sonaate, poloneese ja laule, samuti viiuli- ja orkestrimuusikat. Ta valdas hästi klassikalist stiili, tunda on ka romantilisi mõjusid. Samuti mõjutas teda Kesk-Euroopa rahvamuusika. 
Żywny helitöid on vähe välja antud. Suurem osa neist on kaduma läinud.
Trapetskeere

Trapetskeere on keere, mille puhul keerme profiil on trapetsikujuline. 
Trapetskeeret kasutatakse kruvimehhanismides jõu ja liikumise ülekandmiseks (jõu- ja käigukeermed), suurte jõudude puhul aga mõnikord ka kinnituskeermena. Trapetskeerme nimimõõduks on keerme välisläbimõõt.
Radiaallaager

Radiaallaager on laager, mis on mõeldud vastu võtma kas ainult radiaalkoormust (silinderrull-laagrid) või nii radiaal- kui ka vähest mõlemasuunalist aksiaalkoormust (kuullaagrid).
Radiaalaksiaallaager

Radiaallaksiaallaager on laager, mis on mõeldud vastu võtma radiaalkoormust ja ühesuunalist aksiaalkoormust.
Aksiaalradiaallaager

Aksiaalradiaallaager on laager, mis on mõeldud vastu võtma põhiliselt aksiaalkoormust, kuid talub ka mõningast radiaalkoormust.
Aksiaallaager

Aksiaallaager ehk tugilaager on laager, mis on mõeldud vastu võtma ainult aksiaalkoormust.
Vince Clarke

Vince Clarke (õieti Vincent John Martin, sündinud 3. juulil 1960 South Woodfordis Suurbritannias) on briti muusik ja laulukirjutaja.
Clarke on olnud paljude edukate popbändide liige. Ta oli üks Depeche Mode'i asutajaliikmeid, kuid lahkus ansamblist pärast esimest albumit. Pärast Depeche Mode'i asutas ta ansamblid Yazoo ja Erasure.
Ta on õppinud viiulit ja klaverit.
Depeche Mode.
Clarke oli noore popansambli peamine helilooja ja kirjutas enamiku albumi "Speak &amp; Spell" lugudest. Peagi pärast albumi avaldamist lahkus ta bändist, kuna talle ei meeldinud võetud suund. Tema heliloojakohustuse võttis üle Martin Gore.
Depeche Mode'i hilisema loomingu kohta on ta öelnud, et see on tema maitse jaoks veidi liiga tume, ent sellegipoolest hea.
Yazoo.
Seejärel moodustas Clarke koos Alison Moyet'ga dueti Yazoo, mis salvestas kaks albumit ja mitu hitti, näiteks "Don't Go" ja "Only You". Yazoo läks laiali 1983. aastal.
The Assembly.
Koos Feargal Sharkeyga salvestas Clarke hiti "Never Never". Clarke'i idee oli teha koostööd erinevate artistidega, kuid see ei saanud teoks ning ta liikus edasi, et tegelda teiste projektidega.
Erasure.
1985 pani ta ajakirja Melody Maker kuulutuse, millega otsis lauljat. 41. taotleja oli Andy Bell, kellega Clarke moodustaski dueti Erasure. Bändist sai Suurbritannia muusikaajaloo üks suurema müügieduga popansambleid.
Pidur

Pidur on seade, mida kasutatakse liikuva massi kiiruse kiireks vähendamiseks.
Hüdroülekanne

Hüdroülekanne ehk hüdrauliline ülekanne on ülekanne, mis koosneb muundavast masinast (pumbast) ja sekundaarsest jõumasinast (hüdromootorist) koosnev kompleks, mis sisendvõlli kaudu antava mehaanilise töö arvel tõstab pumba abil töövedeliku potentsiaalset ja kineetilist energiat, ning muundab selle hüdromootoris uuesti mehaaniliseks tööks.
Liigitus.
Hüdraulilised ülekanded jagatakse järgmiselt:
2008

2008. aasta (MMVIII) oli 21. sajandi 8. aasta. See oli liigaasta.
Sündmused maailmas.
Jaanuar.
Ian McEwan

Ian McEwan (sündinud 21. juunil 1948 Aldershotis) on Briti kirjanik. Teda peetakse oma sugupõlve üheks parimaks Briti kirjanikuks. 
Ta on pälvinud auhindu ja tema teoseid on tõlgitud paljudesse keeltesse.
Aastal 1998 sai ta romaani "Amsterdam" eest Bookeri auhinna.
Bad Doberan

Bad Doberan on kuurortlinn Saksamaal Mecklenburg-Vorpommerni liidumaal, Bad Doberani kreisi keskus. Asub Läänemere kaldal 15 km kaugusel Rostockist. 
Heiligendammi linnaosa on Saksamaa vanim merekuurort.
Martin Brundle

Martin John Brundle (sündinud 1. juunil 1959 King's Lynnis) on endine Briti Vormel 1 sõitja.
Brundle osales Vormel 1 etappidel ajavahemikus 1984–1996, vahele jäid vaid aastad 1988 ja 1990. Ta on sõitnud sellistes meeskondades nagu Tyrrell, Zakspeed, Williams, Brabham, Benetton, Ligier, McLaren ja Jordan.
Brundle on ka tunnustatud vormelikommentaator. Aastatel 1997–2008 töötas ta brittide ITV heaks, seejärel 2009–2011 BBC-s ning alates 2012. aastast kommenteerib ta sõite peamiselt telekanalil Sky Sports. Samuti teeb ta sõidujärgseid poodiumiintervjuusid. 
Brundle on ühtaegu nii endine võidusõitja, praegune vormelifanaatik kui ka väga intelligentne inimene. See kõik on teinud temast hinnatud vormelikuulsuse. Teda võetakse vormeliringkondades omainimesena ning talle antakse meeleldi ka pikki intervjuusid.
Paul Kagame

Paul Kagame (sündinud 23. oktoobril 1957) on Rwanda poliitik, 2000. aastast riigi president. 
Kagame on tutsi päritolu. 
Rwanda presidendiks sai ta 2000. aastal, mil Pasteur Bizimungu võimult kõrvaldati. 2003. aastal valiti ta ametisse tagasi 95,5-protsendilise toetusega. 2010. aastal valiti ta ametisse tagasi 93 protsendiga häältest. 
28. jaanuarist 2018 kuni 2019 oli ta ühtlasi Aafrika Liidu eesistuja.
Jean-Marie Le Pen

Jean-Marie Le Pen (täisnimega Jean Louis Marie Le Pen; 20. juuni 1928 La Trinité-sur-Mer, Bretagne – 7. jaanuar 2025 Garches, Hauts-de-Seine) oli Prantsusmaa poliitik. 
Ta oli paremäärmusliku Rahvusrinde ("Front National") esimees alates partei asutamisest 5. oktoobril 1972 kuni 15. jaanuarini 2011. 
Sõjaväkke tahtis Le Pen astuda 16-aastaselt, kuid noore ea tõttu teda kohe vastu ei võetud. Le Pen oli Võõrleegioni õhudessantrügemendi veteran. Ta osales sõjalistes operatsioonides Indohiinas, Egiptuses ja Alžeerias. Kord kinnitas, kord eitas vangide piinamist. Poliitilist tegevust alustas ta Toulouse'is üliõpilaste ühenduse juhina. 
1946. aastal visati Le Pen keskkoolist välja, misjärel kolis Pariisi, kus omandas bakalaureusekraadi ja jätkas õigusteaduse omandamist. Tal oli kõrgkoolidiplom õigusteaduse ja poliitikateaduste alal ning ta oli Hariduse ja Avalike Suhete Ühingu direktor (1983–1985). 
Le Pen oli Provence-Alpes-Côte d'Azuri regionaalnõukogu liige (1992–2000), Prantsusmaa Rahvuskogu liige (1956–1962 ja 1986–1988) ja Rahvusrinde fraktsiooni esimees Rahvuskogus (1986–1988). Ta oli Euroopa Parlamendi liige aastatel 1984–2003 ja 2004–2019. 
Ta tuli 2002. aasta Prantsusmaa presidendivalimiste esimeses voorus teiseks, kuid kaotas teises voorus Jacques Chiracile. 
2007. aasta Prantsusmaa presidendivalimiste esimeses voorus sai Le Pen paremuselt neljanda tulemuse 10,44% valijate toetusega. 1. mail teatas ta, et soovitab teises voorus oma valijatel mitte valima minna, sest kumbki kandidaatidest ei vääri toetust. 
2011. aastal sai temast Rahvarinde auesimees.
2014. aastal teatas Le Pen, et Maa ülerahvastumise vastu aitab Ebola viirus. 
Jean-Marie Le Peni karistati korduvalt kohtulikult holokaustirevisionismi eest. Aastal 2019 sai ta ka süüdistuse europarlamendi nõunike palkamiseks mõeldud raha kasutamises hoopis oma erakonna töötajatele tasumiseks Prantsusmaal mahus umbes seitse miljonit eurot. 2024. aastal süüdistati teda Euroopa parlamendilt raha välja petmises olematute töökohtade kaudu. 
Isiklikku.
Jean-Marie Le Peni isa oli kalur ja ema õmbleja.
Aastatel 1960–1967 oli ta abielus modelli Pierrette Le Peniga. Pierrette’iga oli Le Penil kolm tütart. Tema noorim tütar Marine Le Pen on olnud Euroopa Parlamendi liige ja Rahvusrinde juht. Tema keskmise tütre Yann Le Peni tütar Marion Maréchal-Le Pen (sündinud 10. detsembril 1989) oli 2012. aasta juunis valitud Prantsusmaa parlamendi noorim liige.
Aastast 1991. aastast oli Le Pen abielus Jeanne-Marie Paschos'ga.
2024. aasta lõpust viibis Le Pen hooldeasutuses, kus ta järgmise aasta 7. jaanuaril suri, lähedastest ümbritsetuna.
Personal Jesus

"Personal Jesus" on Depeche Mode'i lugu, mida hiljem on esitanud paljud nimekad artistid, sealhulgas Marilyn Manson ja Johnny Cash. Loo autor on Depeche Mode'i liige Martin Gore. Rolling Stone pani laulu oma 500 läbi aegade parimate laulude edetabelis 368. kohale. Muusikaajakiri Q pani selle oma saja läbi aegade parima laulu nimekirja.
Lugu torkab kõrva oma monotoonse, lühikest ja rokilikku motiivi järgiva meloodia poolest.
Martin Gore kirjutas selle loo Elvis Presley ja Priscilla Presley kohta.
Singel.
"Personal Jesus" anti singlina välja kuus kuud enne albumi "Violator" ilmumist. See saavutas Suurbritannias 13., USA edetabelis Billboard Hot 100 28. ja edetabelis Billboard Modern Rock 3. koha. Edu saatis ka loo B-poolt "Dangerous", mis jõudis Modern Rocki edetabelis 13. kohale.
Originaalversioon.
"Personal Jesus" on bändi üks suurimaid hitte ja koos "Enjoy the Silence'iga" leiab alati koha ansambli kontsertidel. See on üks väheseid Depeche Mode'i lugusid, kus peamiseks instrumendiks on kitarr.
Kaverid.
Laulu on kaverdanud teiste hulgas Gravity Kills, Marilyn Manson, Sammy Hagar, Jerry Williams, Lollipop Lust Kill, Nina Hagen, Richard Cheese, Johnny Cash, Tori Amos ja Mindless Self Indulgence. Laulu on kasutatud ka sämplina, näiteks Jamelia laulus "Beware of the Dog" ja Hilary Duffi laulus "Reach Out".
Pakri tuletorn

Pakri tuletorn on Eesti kõrgeim tuletorn. Asub Harjumaal Pakri poolsaare tipus pangal.
Tuletorni geograafilised koordinaadid on .
Rõdu ja laternaruumiga punase paekivitorni kõrgus jalamist on 52 meetrit ja tule kõrgus merepinnast on 73 meetrit.
Tuletorn ehitati 1889. aastal.
Ajalugu.
Esimene tuletorn Pakri poolsaarel oli Peeter I käsul püstitatud 15 meetri kõrgune kivist alus, millel põletati pimedamal poolaastal lahtist tuld. Torn ehitati ümber 1761. aastal.
Varisev pangaserv jõudis aga aja jooksul tuletornile liiga lähedale ja seetõttu püstitati 1889. aastal uus tuletorn, mis on kasutuses tänapäevani. 1920. aastatel muutus tuletorn üha olulisemaks kui vaatamisväärsus.
Võlakiri

Võlakiri ehk obligatsioon on leping, mille alusel võlakirja välja lasknud (emiteerinud) isik (ehk võlgnik) nõustub maksma intresse ja võla põhisummasid kindlal tähtajal ning tingimustel võlakirja omandanud isikule (võlausaldajale).
Ettevõtete võlakirjad ("corporate bonds") on tavaliselt suurema intressiga kui valitsuse võlakirjad, sest nendega kaasnev risk on suurem.
Suurupi tuletorn

Suurupi tuletorn (ka "Suurupi ülemine tuletorn") on tuletorn Harju maakonnas Harku vallas Suurupi külas.
Tuletorni geograafilised koordinaadid on .
Valge 4-korruselise kivitorni kõrgus jalamist on 22 meetrit ja tule kõrgus merepinnast on 68 meetrit.
Tuletorn moodustab sihi Suurupi alumise tuletorniga. Märkide vahekaugus on 2245 meetrit ja sihi asimuut on 246.5°.
Tuletorn renoveeriti 2004. aastal.
Ajalugu.
1760. aastal valmis Suurupi poolsaare põhjaosas 15,5 meetri kõrgune kivist tuletorn. 
Tuletornilinnakut uuendati aastatel 1788, 1858 ja 1898. Mitmed korrad parandati ka laternaruumi ja valgusteid.
Teises maailmasõjas jäi püsti ainult kivist tühi tornikest. Suurupi tuletorn taastati 1951. aastal.
Suurupi alumine tuletorn

Suurupi sihi alumine tuletorn on tuletorn Harju maakonnas Harku vallas Suurupi külas.
Tuletorni geograafilised koordinaadid on .
Valge neljatahulise püramiidja puutorni kõrgus jalamist on 15 meetrit ja tule kõrgus merepinnast on 18 meetrit.
Tuletorn moodustab sihi Suurupi ülemise tuletorniga. Märkide vahekaugus on 2245 meetrit ja sihi asimuut on 246,5°.
Tuletorn ehitati 1885. aastal ja on praegu Eesti ainuke töötav puittuletorn.
Ajalugu.
Kuna tuletorn on puidust, on võimalik, et ta oli algselt plaanitud vaid ajutiseks kasutamiseks.
Algne neljatahuline tüvipüramiidikujuline puutorn valmis 1859. aastal sihttule teise navigatsioonimärgina.
1885. aastal tehti tuletornile põhjalik remont ja lisati uus pealisehitis, mille tulemusena sai tuletorn senisest 3,5 meetrit kõrgemaks.
Tuletorn rekonstrueeriti põhjalikult 1998. aastal.
1997. aastast on tuletorn kultuurimälestisena riikliku kaitse all. Samuti on kaitse all tuletorni elamu, kütusehoidla ja tehniline hoone.
Vaindloo tuletorn

Vaindloo tuletorn on Eesti põhjapoolseim tuletorn, mis asub Lääne-Viru maakonnas Haljala vallas Vaindloo saarel.
Tuletorni geograafilised koordinaadid on .
Laternaruumi ja rõduga valge malmtorni kõrgus jalamist on 17 meetrit ja tule kõrgus merepinnast on 20 meetrit.
Tuletorn ehitati 1871. aastal.
Ajalugu.
Aastal 1718 andis Peeter I käsu püstitada 30–50 jala kõrgune kivitulp, millel saaks pimedatel öödel tule süüdata. 1723. aastal täpsustati, et tuli süüdatakse ainult siis, kui liikvel on Vene laevad.
Seejärel püstitati Seiskaril lammutatud senine meremärk, mis hävis peagi sügistormides.
1871. aastal püstitati uus malmist kooniline Gordoni-süsteemi malmtuletorn, mis on säilinud praeguseni. Tuletorni külge kinnitati ka suur 20-puudane udukell, mis pidi meresõitjaid aitama olukorras, kui tuld enam näha ei olnud.
Virtsu tuletorn

Virtsu tuletorn on tuletorn Pärnu maakonnas Lääneranna vallas Virtsu alevikus.
Tuletorni geograafilised koordinaadid on .
Alt valge ja ülevalt punase neljatahulise betoontorni kõrgus jalamist on 18 meetrit ja tule kõrgus merepinnast on 19 meetrit.
Tuletorn ehitati 1951. aastal.
Virtsu ümbruse meremärgid aitavad korraldada veeliiklust Suures väinas kahel peamisel veeteel.
Ajalugu.
Esimene tuletorn oli punane 25 meetri kõrgune metalltuletorn, mis püstitati 1866. aastal. Tegemist oli Gordoni tüüpi tuletorniga, mis monteeriti kokku tehases valmistatud osadest. Torni lasid õhku Vene väed 1917. aastal.
Pärast ajutist puitsõrestiktuletorni valmis 1924. aastal 19 meetri kõrgune raudbetoontuletorn. Ka see õhiti.
Praegune torn pärineb aastast 1951, see on neljas tuletorn Virtsus.
Famille verte

Famille verte (prantsuse keeles 'roheline perekond') on alates 18. sajandist Hiinas põhiliselt ekspordi tarbeks toodetud portselan, mille dekooris domineeris õunaroheline värv. "Famille verte" arenes välja Wucai stiilist.
Famille noire

Famille noire (prantsuse keeles 'must perekond') on alates 17. sajandist Hiinas toodetud mustafooniline portselan, millele on maalitud mitmevärviline glasuuripealne dekoor.
Famille rose

Famille rose (prantsuse keeles 'roosa perekond'; hiina "Fencai" (粉彩) või "Ruancai" (軟彩, lihtsustatud 软彩) on alates 18. sajandist Hiinas põhiliselt ekspordi tarbeks toodetud portselan, mille dekooris domineeris roosa või karmiinpunane värv.
Seda tüüpi portselani ilmumine jääb keiser Kangxi valitsusaja lõppu ja leidis aset umbes 1720. aasta paiku.
Kasutatud keraamikaglasuuride suurem värvi- ja toonivalik võimaldas keerukamate kujutiste loomist kui varem. Hakati kujutama palju lilli ja putukaid, aga ka teisi motiive.
Famille jaune

Famille jaune (prantsuse keeles 'kollane perekond') on Hiinas toodetud portselan, mis kasutas "famille verte" rohelist glasuuri kollasel pinnal.
Maavanem

Maavanem on riigi esindaja 1. järgu haldusüksuses mitmes riigis. 
Maavanem võib olla ka ladinakeelse tiitli "senior terrae" tõlge eesti keelde, millega tähistatakse muinas- või keskaegseid eesti või liivi aukandjaid, näiteks Saaremaa vanemaid, kes sõlmisid 27. augustil 1255 Saare-Lääne piiskopi esindaja Sangerhauseni Annoga rahulepingu.
Eesti.
Senised maakonnaomavalitsused likvideeriti Eestis 1934. aasta põhiseadusega. Senised maavalitsuste esimehed jäid ametisse ajutiste maavalitsuste esimeestena.
1. mail 1938 jõustunud maakonnaseaduse järgi oli maavanem maakonnaomavalitsuse juht ja ühtlasi keskvalitsuse esindaja maakonnas, asendades seni eksisteerinud ajutise maavalitsuse esimehe ametikoha. Ta nimetati ametisse Vabariigi Presidendi poolt 6 aastaks juhtimisvõimetega isikute hulgast, kes olid vähemalt 30 aastat vanad, omasid kõrgemat haridust ning oskust ja vilumust valitsemise alal. 20. detsembril 1938 nimetas Vabariigi President maavanemad järgmiselt:
12. juunil 1940 määras Vabariigi President Harju maavanemaks arvates 20. juunist 1940 Paul Männiku.
21. jaanuaril 1939 määras Vabariigi Valitsus Harju, Petseri, Tartu ja Viru maavanema kuupalgaks 340 krooni, Pärnu ja Võru maavanema palgaks 320 krooni, Lääne ja Viljandi maavanema palgaks 300 krooni ning Järva, Saare ja Valga maavanema palgaks 280 krooni . 23. mail 1940 määras Vabariigi Valitsus Lääne maavanema kuupalgaks 320 krooni ja Saare maavanema kuupalgaks 300 krooni .
Eesti taasiseseisvumise järel kinnitas ametisse maavanemad kuni 2. juunini 1993 Eesti Vabariigi Ülemnõukogu ja hiljem Riigikogu, seejärel aga Vabariigi Valitsus.
Maavalitsuste ja maavanemate tegevus lõpetati Eestis 1. jaanuarist 2018.
Rootsi.
Maavanem ehk maaisand ("landshövding") on läänivalitsuse juht, riigi kõrgeim esindaja läänis. Maavanema nimetab Rootsi valitsus.
Ingegerd Wärnersson

Helena Ingegerd Wärnersson (sünninimi Ingegerd Lundborg; sündinud 19. jaanuaril 1947 Vetlandas) on Rootsi poliitik. 
Ta kuulub Rootsi Sotsiaaldemokraatlikku Töölisparteisse. 
Aastatel 1988–1991 ja 1994–2002 oli ta Riksdagi liige, 1998–2002 konsultatiivne riiginõunik (portfellita minister: kooliminister), 2002–2008 Blekinge maavanem.
Teljestik

Teljestik ehk koordinaatteljestik on matemaatikas tasandi või ruumi punktide koordinaatide määramisel aluseks võetav süsteem, mille moodustab fikseeritud nullpunkti läbivate koordinaattelgede paar tasandil või kolmik ruumis.
Koordinaattelgi kujutatakse määratud suunaga (mida joonisel kujutab positiivset suunda osutav nool) sirgete abil. Tasandi koordinaattelgi kujutatakse kahe ristuva ning ruumi koordinaattelgi kolme ristuva sirge abil: 
Teljestiku võttis kasutusele René Descartes.
Jonathan Littell

Jonathan Littell (sündinud 10. oktoobril 1967 New Yorgis) on prantsuse kirjanik.
Jonathan Littell pälvis oma järjekorras teise romaaniga "Les Bienveillantes" (2006; eesti keeles "Eumeniidid", 2022) 2006. aasta Goncourti auhinna.
Littell on sündinud idaeuroopa juudi päritolu peres. Tal on ka Ameerika Ühendriikide kodakondsus.
Valdo Pant

Valdo Pant (21. jaanuar 1928 Valgjärve vald – 30. juuli 1976 Tallinn) oli eesti tele- ja raadioajakirjanik.
Elukäik.
Valdo Pant sündis politseikonstaabel Voldemar Pandi (1896–1945) ja tema abikaasa Ida Pandi (neiupõlvenimi Ruber; 1897–1982) kolmanda pojana. 
Tegevus- ja töö.
Alaealisena kuulus Noorte Kotkaste Tartumaa maleva Jõgeva malevkonna Sadala rühma. Pälvis 1939. aasta suvel noorkotkaliku käitumise ja eeskujuliku esinemise eest erakorralise auhinna.
Aastal 1944 mobiliseeriti Pant Saksa sõjaväkke ja ta teenis 20. Eesti diviisi väljaõpperügemendis. Samal aastal langes ta Punaarmee vangi, veetes 1944–1945 Maardu vangilaagris. Aastal 1945 teenis ta Punaarmees. 
Pärast sõda 1945–1948 oli Valdo Pant Kohtla-Järve 1. Keskkooli geograafia õpetaja.
Aastal 1948 alustas ta tööd Eesti Raadios reporteri, kommentaatori ja saatejuhina. Aastal 1966 lõpetas Pant töö Eesti Raadios ning asus tööle Eesti Televisioonis, täites samu ameteid mis raadios.
Aastast 1950 oli Valdo Pant teinud reportaaže laulupidudest.
Ta juhtis Eesti TV mälumängusaateid, sealhulgas rahvusvahelist telesaadet "Naapurivisa", kus eesti ja soome kilbarid teineteiselt mõõtu võtsid. Pandi algatusel hakati viktoriini nimetama mälumänguks. 
Pant on kirjutanud ka mitu näidendit, mängu- nuku- ja dokumentaalfilmi stsenaariumi, kuuldemängu ning estraadinäidendit. 
Aastast 1958 kuulus ta Ajakirjanike Liitu.
Pant maeti 4. augustil 1976 Tallinna Metsakalmistule.
Mälestuse jäädvustamine.
Aastast 1980 antakse välja temanimelist auhinda.
Valdo Pant valiti Eesti 20. sajandi saja suurkuju hulka.
1. veebruaril 2013 avati Valdo Pandi 85. sünniaastapäeva puhul tema sünnikohas Valgjärve vallas Savernas mälestuskivi.
Isiklikku.
Valdo Pandi abikaasa oli Eesti Raadio diktor Elsa Pant (neiuna Peterson; 1926–2002), kellega ta tutvus 1945. ja abiellus 1949. aastal. Valdo ja Elsa poeg Ville sündis aastal 1966. 
Valdo Pandil oli kaks vanemat venda Ilo (1921–1942) ja Kalju (1923–1988) ning noorem vend Uno (1932–1970).
Kuno Pajula

Kuno Pajula (enne eestistamist 1936. aastani Kuno Preis; 11. märts 1924 Käru küla – 26. november 2012) oli Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku (EELK) peapiiskop aastatel 1987–1994.
Aastatel 1931–1942 õppis Käru ja Salla algkoolis ning Väike-Maarja gümnaasiumis.
Kuno Pajula õppis EELK Usuteaduse Kõrgemas Katsekomisjonis (praeguse nimega EELK Usuteaduse Instituut) aastatel 1949–1959. Ta ordineeriti 1950. aastal aseõpetajaks, õpetaja õigused anti 1959. aastal. 1960/61 saadeti ta täiendõppele Göttingeni Ülikooli Saksamaal.
Täitis ka Tallinna abipraosti, hiljem Tallinna praosti ning EELK konsistooriumi assessori ülesandeid.
Kuno Pajula on teeninud Illuka, Iisaku, Kursi ja Narva Aleksandri kogudust ning aastatel 1957–1987 Tallinna Jaani kogudust.
11. juunil 1987 valis EELK Kirikukogu Kuno Pajula EELK peapiiskopiks. 29. juunil 1994 määrati ta emerituuri seoses vanusepiiri täitumisega.
Oli Eesti Kirikute Nõukogu esimene president aastatel 1989–1993 ning Kirikute Maailmanõukogu keskkomitee liige 1983–1992. Maetud Tallinna Rahumäe kalmistule. 
Tema tütar on tõlkija, giid ja muuseumitöötaja Tiina Laanejärv.
Enjoy the Silence

"Enjoy the Silence" on Depeche Mode'i laul.
Loo autor on ansambli liige Martin Gore. Laul avaldati albumil "Violator" ja ka singlina. "Enjoy the Silence" on ainuke ansambli lugu, mis Billboard Hot 100 edetabelis esimesse kümnesse jõudnud (8. edetabelikoht aastal 1990). Suurbritannias jõudis lugu 6. kohale, Saksamaal 2. kohale.
"Enjoy the Silence" 04.
Projekti "Remixes 81-04" käigus remiksis loo Linkin Parki liige Mike Shinoda ja avaldas taas singlina. Suurbritannias oli uus versioon peaaegu sama edukas kui originaal, jõudes 7. kohale.
Teised esitajad.
"Enjoy the Silence'it" on esitanud paljud teisedki tuntud esinejad:
Las Palmas de Gran Canaria

Las Palmas de Gran Canaria on linn Hispaanias Gran Canaria saarel, Las Palmase provintsi keskus.
Linna sadam Puerto de la Luz on väga tiheda liiklusega. Tähtsaim majandusharu on turism.
Levy Mwanawasa

Levy Patrick Mwanawasa (3. september 1948 – 19. august 2008) oli Sambia kolmas president.
Mwanawsa sündis Mufuliras kümnelapselise pere teise lapsena. Ta omandas juristihariduse Sambia Ülikoolis. Aastatel 1974–1978 töötas mitmes advokaadibüroos, kuni tegi oma firma Mwanawasa &amp; Company. Ta sai 1985. aastal Sambia Vabariigi peajuristiks, kuid juba 1986. aastal naasis erasektorisse.
Sambia president Frederick Chiluba nimetas 1991. aasta detsembris Mwanawasa asepresidendiks. Ta lahkus lõplikult eraettevõtlusest 1992. aasta märtsis.
8. detsembril 1991 sattus Mwanawasal raskesse liiklusõnnetusse, milles hukkus üks tema abi. Ta viidi raskete kehavigastustega ravile Lõuna-Aafrikasse Johannesburgi, kus oli kolm kuud haiglaravil.
Mwanawasa oli Sambia asepresident, kuni ta korruptsioonis süüdistatuna 1994. aastal tagasi astus. Ta konkureeris 1996. aastal president Frederick Chiluba vastaskandidaadina parteijuhi kohale, kuid kaotas. Nii tema kui ka president kuulusid parteisse Liikumine Mitmeparteilisele Demokraatiale (MMD). Pärast parteisisest kaotust loobus Mwanawasa mõneks ajaks aktiivsest poliitilisest tegevusest.
Siiski oli tal piisavalt autoriteeti ning augustis 2000 valiti ta MMD ametlikuks presidendikandidaadiks. Presidendivalimised toimusid 27. detsembril 2001. Mwanawasa kogus 29% häältest, ning võitis valimised. Teiseks tuli Anderson Mazoka 27%-iga. Kokku osales valimistel 11 kandidaati. Valimistulemused vaidlustati mitmete vastaskandidaatide poolt, kuid kohus kuulutas siiski võitjaks Levy Mwanawasa. Uus president astus ametisse 2. jaanuaril 2002.
Jaanuaris 2005 kuulutas president oma peamiseks prioriteediks võitluse vaesusega. Tol momendil pidi 75% Sambia elanikkonnast hakkama saama vähem kui 1 dollariga päevas.
Levy Mwanawasa valiti 28. septembril 2006 43% häältega teiseks ametiajaks Sambia presidendiks. Nendel valimistel oli ta juba eelnevate küsitluste põhjal peafavoriit. Tema teine ametiaeg algas 3. oktoobril 2006.
Isiklikku.
Mwanawasa oli abielus Maureen Mwanawasaga (1963–2024) ning neil sündis neli last: Chipokota, Matolo, Lubona ja Ntembe. Kaks last (Miriam ja Patrick) oli tal ka esimesest abielust.
Surabaya

Surabaya (varasem nimekuju "Soerabaja") on linn Indoneesias, riigi suuruselt teine linn, Ida-Jaava provintsi halduskeskus. Ta asub Jaava saare idaosa lõunarannikul Masi jõe suudme juures Madura väina ääres. 
Linn on üks Indoneesia tähtsamaid sadamaid. Selle tähtsamad eksportkaubad on suhkur, tubakas ja kohv. Seal on suur laevatehas ja palju spetsialiseeritud merekoole. 
Surabaya nimi on tuletatud sõnadest "sura" ('hai') ja "buaya" ('krokodill'). Kohaliku mütoloogia järgi võitlevad hai ja krokodill omavahel piirkonna tugevaima ja võimsaima looma tiitli pärast. Nende loomade pildid on linna logol, kus nad on vastamisi ümber linna Kangelaste monumendi ("Tugu Pahlawan").
James Michel

Kolonel James Alix Michel (sündinud 16. augustil 1944 Mahés) on Seišellide poliitik, kes oli 16. aprillist 2004 kuni 16. oktoobrini 2016 Seišellide president.
James Michel on töötanud õpetajana ning turismi alal. 
Aastal 1976 liitus ta France-Albert René juhitava Seišellide Progressiivse Rahvarindega, millest aastal 1979 sai ainupartei. Juunis 1977 määras võimu haaranud René James Micheli avaliku halduse ja infoministriks. Pärast seda oli ta kuni 1993. aastani mitmes ministriametis.
Aastatel 1996–2004 oli ta asepresident ning sai presidendiks pärast seda, kui tema eelkäija presidendina France-Albert René ametist loobus.
2006. aasta valimistel sai ta 53,7 protsenti häältest ning alustas 1. augustil 2006 uut ametiaega.
Abdoulaye Wade

Abdoulaye Wade (sündinud 29. mail 1926) on Senegali poliitik, aastatel 2000–2012 Senegali president.
Veebruaris 2012 kandideeris ta presidendi ametisse kolmandaks ametiajaks. Ta kaotas märtsis peetud teises voorus Macky Sallile.
Sellapan Ramanathan

Sellapan Ramanathan (tamili செல்லப்பன் ராமநாதன்; tavaliselt kasutatakse nimekuju S. R. Nathan; 3. juuli 1924 – 22. august 2016) oli Singapuri poliitik.
Ta oli tamili päritolu. 
Sellapan Ramanathan oli 1. septembrist 1999 kuni 31. augustini 2011 Singapuri president. Ta kinnitati presidendiks vastaskandidaatide puudumise tõttu 1999. ja uuesti 2005. aastal. 
Aastatel 1990–1996 oli ta Singapuri suursaadik Ameerika Ühendriikides.
Ivan Gašparovič

Ivan Gašparovič (sündinud 27. märtsil 1941 Poltáris) on Slovakkia poliitik. Ta oli Slovakkia president 2004–2014. 
Kuulub parteisse Demokraatia Liikumine.
Aastatel 1993–1998 oli ta Slovakkia parlamendi esimees.
Gašparovič on esimene Slovakkia president, kes valiti tagasi teiseks ametiajaks.
Mahinda Rajapaksa

Percy Mahinda Rajapaksa (singali මහින්ද රාජපක්ෂ, tamili மஹிந்த ராஜபக்; sündinud 18. novembril 1945) on Sri Lanka poliitik. 
Ta oli 6. aprillist 2004 kuni 19. novembrini 2005 Sri Lanka peaminister, 19. novembrist 2005 kuni 9. jaanuarini 2015 Sri Lanka president, 26. oktoobrist kuni 15. detsembrini 2018 taas peaminister (parlamendi enamus teda peaministrina ei tunnustanud), samuti oli ta peaminister 21. novembrist 2019 12. maini 2022
19. novembril 2010 vannutati ta ametisse teiseks ametiajaks.
8. jaanuaril 2015 toimunud presidendivalimistel kaotas ta oma endisele tervishoiuministrile Maithripala Sirisenale, kes vannutati järgmisel päeval ametisse Sri Lanka uue presidendina.
26. oktoobril 2018 nimetas president Sirisena ta peaministriks, kuid parlamendi enamus oli sellele otsusele vastu ja jätkas senise peaministri Ranil Wickremesinghe tunnustamist. 14. novembril 2018 avaldas parlament Rajapaksale peaministrina umbusaldust, kuid president kuulutas parlamendis toimunud umbusaldamise protseduurireeglite rikkumise tõttu tühiseks. Sama juhtus ka mõned päevad hiljem kordunud umbusaldusavaldusega. Asi jõudis välja konstitutsioonikohtusse, mis kuulutas 3. detsembril 2018 Rajapaksa peaministriks nimetamise ebaseaduslikuks ja 15. detsembril 2018 astus Rajapaksa ametist tagasi. Parlament teda peaministrina kogu selle aja vältel ei tunnistanud.
20. novembril 2019 nimetas presidendiks saanud Gotabaya Rajapaksa, Mahinda noorem vend, ta uuesti peaministriks. Mahinda Rajapaksa astus valitsusjuhina ametisse järgmisel päeval, 21. novembril 2019.
‘Umar Ḩasan Aḩmad al-Bashīr

‘Umar Ḩasan Aḩmad al-Bashīr (عمر حسن احمد البشير; sündinud 1. jaanuaril 1944) on Sudaani sõjaväelane ja poliitik, aastatel 1989–2019 riigipea. Ta tuli võimule 1989. aastal veretu sõjaväelise riigipöördega ja kinnitati presidendiks 1993. aastal. Ta juhtis riiki islami fundamentalismi vaimus. Al-Bashīr kukutati 11. aprillil 2019 sõjaväelise riigipöördega.
4. märtsil 2009 andis Haagi Rahvusvaheline Kriminaalkohus välja ‘Umar Ḩasan Aḩmad al-Bashīri vahistamiskäsu. Teda süüdistatakse Dārfūris toime pandud inimsusvastastes ja sõjakuritegudes. Sudaan teatas, et ei kavatse presidenti välja anda.
Aafrika Liit otsustas vahistamiskäsu tõttu koostöö Rahvusvahelise Kriminaalkohtuga peatada.
Aprillis 2010 toimunud valimistel kuulutati ta võitjaks 68 protsendiga häältest. 27. mail 2010 vannutati ta ametisse uueks ametiajaks. 
12. juulil 2010 andis Haagi Rahvusvaheline Kriminaalkohus välja uue al-Bashīri vahistamiskäsu. Teda süüdistatakse genotsiidis, eriti furide, masalittide ja zaghavade hävitamise kavades, neid tappa ja haavata lastes ning eluohtlikesse tingimustesse jättes.
Ronald Venetiaan

Ronald Runaldo Venetiaan (18. juuni 1936 – 5. november 2025) oli Suriname poliitik. 
12. augustist 2000 kuni 12. augustini 2010 oli ta Suriname president.
Bashshār al-Asad

Bashshār al-Asad ([ba'šaar al a'sad]; araabia keeles بشار الأسد; sündinud 11. septembril 1965 Damaskuses) on Süüria poliitik, Süüria president 2000–2024. Ta on eelmise presidendi Ḩāfiz̧ al-Asadi ja Anīsah Makhlūfi poeg.
Usutunnistuselt on ta alaviit.
Elulugu.
Asad õppis Damaskuse Ülikoolis silmaarstiks ja suundus 1992. aastal Londonisse õpinguid jätkama. 
1994. aastal hukkus autoõnnetuses tema vanem vend Bāsil, kellest pidanuks saama isa võimu pärija. Sellest ajast kuni oma isa surmani 2000. aastal valmistati Bashshār al-Asadit ette Süüria presidendiks saama. Ettevalmistus koosnes kolmest osast. Esiteks organiseeriti talle toetus sõjaväes ja riigi julgeolekustruktuurides. Bashshār al-Asad naasis juba 1994. aastal Süüriasse ja asus õppima sõjaväeakadeemias. 1999. aastal teenis ta välja koloneli auastme. Vanad sõjaväejuhid saadeti erru ja asendati alaviitidest sõjaväelastega, kes olid Bashshār al-Asadile lojaalsed. Teiseks tutvustati teda rahvale. Selleks anti talle suured volitused ja määrati ta oma isa poliitiliseks nõunikuks. Ta juhtis kodanike kaebuste ja apellatsioonide bürood ning organiseeris üleriigilist kampaaniat korruptsiooni vastu. Selle kampaania käigus kõrvaldati ühtlasi tema võimalikud oponendid. Kolmandaks tutvus ta riigi juhtimise mehhanismidega.
2000. aastal suri tema isa ning Bashshārist sai president ja Ba'athi partei juht. 2007. aastal valiti ta presidendiks tagasi. Kummalgi korral vastaskandidaate ei olnud. Ametlikel andmetel sai ta nendel presidendivalimistel vastavalt 97,2% ja 97,6% valijate toetuse. Kuna Süüria põhiseadus nägi ette, et president peab olema vähemalt 40-aastane, aga al-Asad oli kõigest 34-aastane, muutis Süüria parlament kiiresti põhiseadust ja kehtestas presidendi vähimaks lubatud vanuseks 34 aastat.
2011. aasta märtsi keskel puhkesid Süürias Asadi režiimi vastased protestid, millele Asad vastas jõu kasutamisega. ÜRO inimõiguste voliniku hinnangul on Süüria võimud toime pannud inimsusvastaseid kuritegusid. Septembri keskpaigaks oli tema hinnangul ülestõusu mahasurumise käigus hukkunud vähemalt 2600 inimest. Lääneriikide juhid kutsusid Asadit võimust loobuma. USA külmutas Süüria varad, keelas Süüria nafta impordi ja oma kodanikel Süüria valitsusega äri ajamise.
Kui valitsusvastaste vägede 2024. aasta novembris alanud pealetung osutus edukaks ja 8. detsembril taandusid valitsusväed Damaskusest, loobus Bashshār al-Asad võimust ja lahkus riigist, olles väidetavalt andnud korraldused võimu rahumeelseks üleandmiseks. Venemaa välisministeeriumi väitel evakueerus tema perekond Venemaale.
Isiklikku.
Bashshār al-Asad on 190 cm pikk. Ta valdab inglise keelt ja vestlustasemel prantsuse keelt.
2000. aasta detsembris abiellus ta süüria päritolu Suurbritannia kodaniku Asma Akhras'iga (nüüd Asma al-Assad). Seni on abielust sündinud kolm last.
Tal on õed.