tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Tallinna Ülikooli Õigusakadeemia

Tallinna Ülikooli Õigusakadeemia oli Tallinna Ülikooli kolledž, eraülikooli Akadeemia Nord õigusjärglane. Tallinna Ülikooli Õigusakadeemia asutati 2010. aastal, kui eraülikool Akadeemia Nord sõlmis Tallinna Ülikooliga liitumislepingu. 2015. aastal moodustati Tallinna Ülikooli Õigusakadeemia põhjal Tallinna Ülikooli ühiskonnateaduste instituudi õigusteaduse õppesuund. 
Tallinna Ülikooli Õigusakadeemiat juhtis aastatel 2010–2014 rahvusvahelise õiguse professor Rein Müllerson.
Ajalugu.
Akadeemia Nord (esialgu kandis nime Tallinna Bakalaureuse Erakool) asutati 1991. aastal ning oli üks vanimaid erakõrgkoole Eestis. Akadeemias Nord oli võimalik õppida õigusteadust, psühholoogiat ning reklaami ja turundust nii bakalaureuse- kui ka magistriõppes. Kõrgkoolil oli kolm teaduskonda: õigus- ja juhtimisteaduskond (viimane dekaan Ilmar Selge), psühholoogia- ja kommunikatsiooniteaduskond (viimane dekaan Voldemar Kolga) ning humanitaarteaduste keskus (juhataja Ene Grauberg).
14. juunil 2010 allkirjastas Eraakadeemia Nord OÜ juhatuse liige Indrek Grauberg volitatud esindajana Akadeemia Nord liitumislepingu Tallinna Ülikooliga. Akadeemilises plaanis toimus liitumine põhiliselt õigusteaduse ja marketingi õppekavade ning nendega seotud kohalike ja rahvusvaheliste lepingute ülevõtmise kaudu. Liitmise tulemusel alustas 1. juulil 2010 Tallinna Ülikooli iseseisva kolledžina tegevust Tallinna Ülikooli Õigusakadeemia, mis tegeles õppe-, teadus- ja arendustegevusega õigusteaduse valdkonnas, milles Akadeemia Nord sai kõrghariduse kvaliteediagentuuri hindamisnõukogult tähtajatu õiguse õpet läbi viia. 14. juunil 2010 sõlmitud liitumisleping põhines Tallinna Ülikooli ja Akadeemia Nord vahel 2. novembril 2009 sõlmitud koostöölepingul, haridus- ja teadusministri 30. novembri 2009. aasta käskkirjal ja Eesti kõrghariduse kvaliteediagentuuri ettepanekutel Akadeemia Nordile õppe läbiviimise õiguse andmise kohta. Senised Akadeemia Nord õiguse õppekavade üliõpilased said jätkata õpinguid Tallinna Ülikooli Õigusakadeemias. Ka kõigi muude Akadeemia Nord õppekavade üliõpilased said õpinguid jätkata, kuid nende õpetamisse kaasati Tallinna Ülikooli õppejõud.
2011. aastal sõlmiti koostööleping Sisekaitseakadeemiaga.
2015. aastal Tallinna Ülikoolis toimunud struktuurireformi käigus sai Õigusakadeemiast Tallinna Ülikooli ühiskonnateaduste instituudi õigusteaduse õppesuund. 2015. aastal valiti ühiskonnateaduste instituudi direktoriks õigusteaduste doktor Indrek Grauberg. 2020. aastal valiti ta teist korda ühiskonnateaduste instituudi direktoriks.
Urda raudteepeatus

Urda raudteepeatus on raudteepeatus Harju maakonnas Saue vallas Laagri aleviku lõunaserval. Peatus on nimetatud lähedal asuvast Urda kinnistu järgi.
Urda raudteepeatus asub laiarööpmelise Tallinna–Keila raudtee ääres ligi 15 km kaugusel Balti jaamast. 
Peatus jääb Laagri ja Padula raudteepeatuse vahele. Alates 2022. aastast on Urda peatuses kaks perrooni: Tallinna suunduvad rongid peatuvad Urda 2. tee platvormi ääres (Coop Maksimarketi-poolne platvorm) ning Keila/Paldiski/Turba suuna rongid 1. tee platvormi ääres (Laagri-poolsel platvormil).
Urda raudteepeatust läbivad Elroni reisirongid. Raudteepeatus kuulub teise sõidutsooni.
Ümberistumisvõimalused Laagri alevikus:
Raudtee ääres on kaks ooteplatvormi pikkustega 150 meetrit.
Urda raudteepeatus avati liikluseks 6. augustil 2008. Raudteepeatus ehitati Euroopa Regionaalarengufondi (ERDF) projekti raames.
Peatusest põhja poole jääb Laagri aleviku Kuuse tänava elamurajoon.
2022. aastal valmis läbi Urda teine peatee, mis võimaldab kummaski suunas üheaegset rongiliiklust. Seoses uue teega rajati ka teine ooteplatvorm ning pikendati jalakäijate tunnelit. 
Raudtee alla on rajatud jalakäijate tunnel, kust pääseb Pärnu maantee äärsesse Laagri Maksimarketisse ja Laagri Rimisse. Kaubanduskeskuse lähedal asub Tännassilma tehnopark.
Ene Grauberg

Ene Grauberg (sündinud 23. aprillil 1944) on eesti loogik ja filosoof. Ta on olnud Akadeemia Nordi rektor ja teoreetilise filosoofia professor ning on Tallinna Ülikooli emeriitprofessor.
Botswana pula

Pula (tsvana keeles 'vihm; õnnistus') on Botswana rahaühik. Lühend on BWP. Pula jaguneb 100 thebe'ks (tsvana keeles 'kilp').
Pula võeti kasutusele 1976. aastal. Enne seda oli Botswana iseseisvuse ajal (1966–1976) kasutusel Lõuna-Aafrika rand (ZAR). 
Märtsis 2011 võrdus 1 euro umbes 9,3 Botswana pulaga.
Urmas Voolpriit

Urmas Voolpriit (26. mai 1976 Tallinn – 4. veebruar 2022) oli eesti muusik. 
Aastatel 2007–2019 töötas ta Eesti Televisioonis helirežissöörina.
Ta oli ansambli Blind kitarrist ja laulja ning kaveriansambli Memoriaalansambel kitarrist.
4. veebruaril 2022 tabas Voolpriitu terviserike ning ta suri 45-aastaselt. Voolpriidu mälestuseks kõlas Eesti Laul 2022 teise poolfinaali lõputiitrite ajal Blindi hitt "Emmanuelle".
Isiklikku.
Tema ema on iluvõimleja, spordipedagoog ja -teadlane Riina Voolpriit, vend on muusik Margus Voolpriit.
Tsvana keel

Tsvana keel (tsvana "Setswana") on bantu keel, mida kõneletakse Aafrika lõunaosas Botswanas (enamuskeel) ning Lõuna-Aafrika Vabariigi Loodeprovintsis (enamuskeel) ja Põhja-Kapimaa provintsis, aga ka Namiibias ja Zimbabwes.
Tsvana keel on Botswana üks kahest ja Lõuna-Aafrika Vabariigi üks üheteistkümnest ametlikust keelest.
Kõnelejate koguarv on umbes 4 miljonit, neist Botswanas on umbes 1,5 miljonit.
Tsvana keel kasutab ladina kirja.
Taevasfäär

Taevasfäär ehk taevaskera on astronoomias ja navigatsioonis vaatlejat ümbritsev mõtteline kerapind, mille keskpunkt on vaatleja asukohas ja mille raadius on määramata. Taevasfäärile projitseeruvad taevakehad, mis asuvad vaatleja ja taevasfääri vahel. 
Algselt on taevasfääri mõistetud nii, et selle keskpunkt on Maa pinnal paikneva vaatleja silma asukohas. Sel juhul võib teda praktiliselt samastada mõne Maa pinnal paikneva punktiga. Põhimõtteliselt võib vaatleja kas tegelikult või mõtteliselt paikneda mis tahes punktis, nii et ka taevasfääri keskpunkt võib asetseda mis tahes punktis. Astronoomias paigutatakse see tavaliselt mõnesse punkti Maa pinnal (topotsentriline taevasfäär), Maa keskpunkti (geotsentriline taevasfäär) või mõne muu taevakeha (eriti mõne planeedi (planetotsentriline taevasfäär), Päikese (heliotsentriline taevasfäär) või Galaktika) keskpunkti. 
Taevasfääri raadius on määramata, sest projitseerimisel pole see oluline. Intuitiivsele ettekujutusele vastab, et see oleks suurem mis tahes taevakeha tegelikust kaugusest. Seepärast vaadeldakse seda mõnikord lõpmata suurena.
Taevasfääri punktide asukohta ning ühtlasi neile projitseeruvate taevakehade näivat asukohta kirjeldavad taevakoordinaadid. Taevakeha näiv asukoht taevasfääril on punkt, kus taevasfääri keskpunkti ja taevakeha ühendav sirge lõikub taevasfääriga.
Karula Raudjärv

Raudjärv (ka "Karula Raudjärv") on järv Valgamaal Lüllemäe külas.
Raudjärv

Raudjärv on mitme Eesti järve nimi:
Aakre Saeveski paisjärv

Aakre Saeveski paisjärv ehk Saeveski paisjärv on paisjärv Aakre ojal Valga maakonnas Tõrva vallas Soontaga külas Soontaga looduskaitsealal. 
Paisjärv on paisutatud arvatavasti tsaariajal; praegu seal mingit jõujaama ei ole. Arvatavasti sõjategevuse tagajärjel jooksis järv tühjaks. 
1960. aastate algul paisjärv taastati metsaülem Tõnis Ainso eestvedamisel. 1987. aastal pais lagunes uuesti, hiljem see taastati. 
Paisjärve kaldal on Hermann Walteri mälestussammas ja Soontaga telkimisala.
Paša küla

Paša [paš'aa] on küla Venemaal Leningradi oblastis Volhovi rajoonis Paša jõe kaldal. Varem nimetati seda "Pašski perevoz"iks.
Elanike arv oli 3129 inimest (1997).
24. augustil 2004 ühendati Paša küla Lessozavodi alevikuga. Ühinenud asula nimeks sai Paša küla.
Paša jõgi

Paša jõgi (vepsa Paksjogi) on jõgi Venemaal Leningradi oblastis, Sviri jõe vasakpoolne lisajõgi. 
Paša jõgi voolab välja Pašozero järvest, mis asub Tihvini kõrgustiku ja Vepsa kõrgustiku piiril. Jõgi voolab valdavalt kirde suunas üldiselt soisel ja metsasel maastikul. Jõe pikkus on 242 km. Suurim lisajõgi on parempoolne lisajõgi Kapša jõgi (vepsa Kapšjogi). Paša suubub Sviri 8 km kaugusel Sviri suudmest. 
Paša jõe kaldal asuvad külad:
Andrei Kopõtov

Andrei Kopõtov (9. märts 1963 – 4. veebruar 1993) oli Eesti politseinik (vanemkordnik). Ta teenis Tallinna politseipataljoni II kompaniis ning läks 4. veebruaril 1993 appi vägistaja ohvriks langenud naisele ja kurjategija laskis ta maha.
Zinovi Tsirik

Zinovi Tsirik (ukraina Зіновій Ісаакович Цирік; 20. jaanuar 1924 Harkiv – 16. juuli 2011 Harkiv) oli Ukraina kabetaja, suurmeister. Ta võitis kuuel korral NSV Liidu meistrivõistlused Vene kabes (1951, 1955, 1958–1960, 1964). 1961. aastal pälvis ta esimese kabetajana NSV Liidu suurmeistri nimetuse.
Joroineni vald

Joroinen on vald Soomes Ida-Soome läänis Põhja-Savo maakonnas. Joroineni vallas asub Varkause lennujaam.
Leonardo Fibonacci

Pisa Leonardo (umbes 1170 – umbes 1250), tuntud ka kui Leonardo da Pisa, Leonardo Pisano, Leonardo Bonacci, Leonardo Fibonacci, kõige sagedamini lihtsalt Fibonacci, oli Itaalia matemaatik, keda peetakse ka "keskaja kõige andekamaks matemaatikuks". 
1202. aastal tutvustas ta maailmale Fibonacci jada ehk Fibonacci arve.
Samuti peetakse teda araabia numbrite Euroopasse importijaks.
Fibonacci jada

Fibonacci jada on arvude jada, mille kaks esimest liiget on vastavalt F1=0 ja "F"2=1 ning iga järgnev liige on kahe eelneva liikme summa. Jada esimesed liikmed on
formula_1
(esimesed 500 elementi on loetletud ).
Fibonacci jada {"F"n} defineeritakse rekurrentse seosega
 formula_2 
mis lahendatakse algtingimustel
 formula_3
Ajalugu.
Teadaolevalt esinevad Fibonacci arvud esmakordselt "mātrāmeru" nime all Pingala sanskritikeelses käsikirjas "Chandaḥśāstra" ('Prosoodiakunst'; 450 eKr või 200 eKr).
Aastal 1202 tutvustas seda jada läänemaailmale itaalia matemaatik Leonardo Fibonacci.
Pealiige.
Fibonacci arvud on tihedalt seotud kuldlõikega: kui valida piisavalt suur Fibonacci arv, siis on sellele eelnev Fibonacci arv sellest alati ligikaudu kuldlõike suhtarvu pöördväärtus formula_4 korda väiksem ning järgnev arv on sellest formula_5 korda suurem. 
Viimast väljendab asjaolu, et Fibonacci jada esitub kujul
 formula_6
kus formula_7 on kuldlõike suhtarv. See valem saadakse eeltoodud rekurrentse seose formula_8 lahendamisel algtingimustel formula_9, formula_10.
kus formula_7 on kuldlõike suhtarv. Et seos (1) on lineaarne, siis on formula_12 üldlahend 
 formula_13
kus kordajad formula_14 ja formula_15 leitakse algtingimustest:
 formula_16
Asendades üldlahendi (2) algtingimustesse (3), saame lineaarvõrrandisüsteemi
 formula_17
mille lahendamine annab "A" ja "B" väärtused:
formula_18
Asendades kordajad "A" ja "B" üldlahendisse (2), jõuamegi oodatud tulemuseni
 formula_19
Loodus.
Fibonacci jada võib kohata ka looduses. Näiteks taimede ehituses: et lehed ühtlaselt päikest saaksid, on need paigutunud korrapäraselt. Näiteks kahe kohakuti lehe vahel on tihti Fibonacci arv lehti. Sama on täheldatud ka käbi kihtide puhul.
Lucas' jada.
Lucas' jada liikmed defineeritakse samuti rekursiivselt kahe eelneva liikme summana, kuid selle esimesed liikmed erinevad Fibonacci jada omadest, mistõttu on Lucas' jada Fibonacci jadast erinev. Selle esimesed liikmed on:
formula_20
MA

MA või Ma või mA või ma on lühend, mis võib tähendada järgmist:
Teraspakt

Teraspakt, tuntud ka kui Itaalia ja Saksamaa vaheline sõpruse ja liitluse pakt ning Berliini-Rooma telg, oli Itaalia ja Saksamaa vahel 22. mail 1939 sõlmitud leping.
Lepingule kirjutasid alla Galeazzo Ciano (Itaalia poolt) ja Joachim von Ribbentrop (Saksamaa poolt).
Hormikulised

Hormikulised ("Calanoida"; mõnikord kasutatud ka ladinakeelset nimetust "Calanoidea") on aerjalgsete klassi kuuluv väikeste vähilaadsete selts. Hormikulisi on teada umbes 43 sugukonda umbes 2000 liigiga,
kes asustavad nii mere- kui mageveekeskkondi. Hormikulisi on varem vaadeldud ka alamseltsina.
Hormikulised on osa zooplanktonist.
Saeveski paisjärv

Saeveski paisjärv on mitme Eesti järve rööpnimi:
Rullikulised

Rullikulised ("Harpacticoida", kasutatud ka ladinakeelset nimetust "Harpacticoidea") on aerjalgsete klassi kuuluv väikeste vähkide selts, kuhu arvatakse umbes 463 perekonda 3000 liigiga. 
Enamik rullikuliste sugukondi elab merepõhjas, kuid mõned sugukonnad (näiteks "Ameiridae" ja "Parastenocarididae") ka magevees. Üksikud rullikuliste alltaksonid on ka planktilised ja/või elavad sümbioosis teiste organismidega. 
Rullikulised moodustavad nematoodide järel merepõhjasedimendis suuruselt teise organismide grupi.
Hermann Walteri mälestussammas

Hermann Walteri mälestussammas on Eduard von Tolli reisikaaslase ja laevaarsti Hermann Walteri mälestussammas Valga maakonnas Tõrva vallas Soontaga külas Aakre Saeveski paisjärve ääres.
Paest mälestussammas on püstitatud 1901.
19. märtsil 1997 tunnistati see kultuurimälestiseks (kunstimälestiseks registrinumbriga 4573) ja ajaloomälestiseks (registrinumbriga 4481).
Hermann Walter

Hans Herrmann Eduard von Walter, tuntud eelkõige kui Hermann Walter (ka Herman Walter; vene keeles "Герман Эдуардович Вальтер"; 3. november (21. oktoober vkj) 1864 Härgmäe – 3. jaanuar 1902 (21. detsember 1901 vkj) Kotelnõi saar (Uus-Siberi saarte kõige suurem saar) oli arst-bakterioloog ja zooloog (ornitoloog), Eduard von Tolli reisikaaslane ja laevaarst.
Hermann Walter sündis Johann Eduard Herrman ja Johanna Margaretha Elisabeth von Walteri (sündinud vabapreili Krüdener) pojana.
Ta õppis 1883–1891 Tartu ülikoolis meditsiini ning sai arstiteaduse doktoriks (dissertatsiooni kuupäev 8.05.1892). 1890. aastatel sõbrunes ta Eduard von Tolliga. Hellenurmes käisid nad koos jahil.
Aastatel 1900–1902 osales Hermann Walter laevaarstina Eduard von Tolli ekspeditsioonil kuunaril Zarja. Sannikovi maad otsinud ekspeditsiooni käigus suri ta 3. jaanuaril 1902 ilmavaatluse ajal. Walter maeti Kotelnõi saare Walteri neemele kaks päeva hiljem. Aasta pärast jäi arvatavalt sama saarerühma kandis teadmata kadunuks ka von Toll.
2011. aasta juuli lõpul maeti Walter ümber esialgse haua lähedusse. Kuna algne mälestusmärk oli peaaegu täiesti lagunenud, püstitati uuele hauale uus mälestusmärk, vana mälestusmärgi koopia. 19. septembril 2011 andsid ümbermatmisekspeditsiooni liikmed eesotsas Vene polaaruurija Dmitri Šparoga Tartu Ülikoolile üle Walteriga seotud mälestusesemed ning kivimikollektsiooni. "Von Toll ja Herman Walter on Tartu Ülikooli vilistlased, kellel on maailma teadusajaloos tähelepanuväärne osa," kinnitas sel puhul Walteri tähtsust ülikooli rektor Alar Karis.
Puka vallas Soontaga külas Aakre Saeveski paisjärve ääres on Hermann Walteri mälestussammas (rajatud 1901, paekivist). Mälestussamba asukoha valiku motiiv on teadmata. Hermann Walteri vend oli Soontaga jahimetskonnas metsaülem.
Hermann Walteri auks on saanud nime Walteri väin, Walteri neem Kotelnõi saarel ja Walteri platoo Laptevite meres.
Veeökosüsteem

Veeökosüsteem ehk akvaatiline ökosüsteem on veekeskkonnaga seotud ökosüsteem. Seal elavad elukooslused on sõltuvad nii üksteisest kui ka nende elukeskkonnast – veest.
Kõige laiemalt saab eristada kahte veeökosüsteemi: mereökosüsteem ja mageveeökosüsteem, mõnikord räägitakse ka ranniku- ja estuaariökosüsteemist.
Veeökosüsteemid on keskkonna jaoks mitmes mõttes tähtsad. Neis toimub aineringlus, nad puhastavad vett, nad takistavad üleujutusi ja vähendavad nende mõju, neis läheb pinnavesi uuesti ringlusse, nad moodustavad elukeskkonna paljudele eluvormidele. Veeökosüsteeme kasutavad inimesed puhkamiseks ja eriti tähtsad on veeökosüsteemid turismi jaoks.
Veeökosüsteemi seisund halveneb, kui surve temale ületab veeökosüsteemi taluvusvõime. Surve ökosüsteemile võib olla nii füüsikaline, keemiline kui bioloogiline. Füüsikalised muudatused hõlmavad veetemperatuuri, veevoolu ja valgustatust. Keemilised muudatused hõlmavad bioaktiivsete toitainete, hapnikku tarbivate ainete ja mürkainete ökosüsteemi juurdetuleva koguse muutumist. Bioloogilised muudatused hõlmavad olemasolevate liikide hävitamist ja võõrliikide sissetoomist. Sealjuures on väga oluline inimasustuse suuruse muutumine.
Plate torn

Plate torn on Tallinna linnamüüri kaitsetorn, linnamüüri loodelõigul Nunne- ja Suure Rannavärava vahel tänapäeva Suurtüki ja Laboratooriumi tänava ristumiskohast põhja pool. Naabertornid on Köismäe torn ja Eppingi torn.
Torn ehitati aastatel 1401–1410 ja sai nime tornipealik Herbord Plate järgi. Kolmekorruselise torni kõrgus on 24 meetrit ja läbimõõt 9,75 meetrit. Torn on sõõrja põhiplaaniga, mille linnapoolsest servast on ära lõigatud segment.
Praegu on torn kasutamata.
Neitsitorn

Neitsitorn (Megede torn) on torn Tallinna linnamüüri edelalõigul Lühikese jala värava ja Harju värava vahel tänapäeva Komandandi teest põhja pool.
Torni on esimest korda mainitud 1373. aastal. Oletatakse, et torn on nime saanud kunagise tornipealiku Hinse Meghe järgi. Hiljem on torni nimi moondunud (saksa keeles "Mägdethurm, Mädchenthurm"), millest on omakorda tekkinud eestikeelne tõlkevaste Neitsitorn.
Tornil oli algselt kolm korrust ja see oli linna poolt avatud, torni kõrgus oli 12,5 meetrit. Torn on trapetsikujulise põhiplaaniga.
Torn sai kõvasti kannatada Liivi sõja ajal 1577. aastal. Hiljem ehitati torn ümber ja seda kasutati kuni 1626. aastani vanglana. 1842. aastast oli torn kasutusel elamuna ja kuni 1960. aastateni asusid Neitsitornis kunstnike ateljeed. Seal töötasid kunstnikud Kristjan ja Paul Raud, pärast teist maailmasõda elas seal mitu aastakümmet arhitekt Karl Burman. Paul ja Kristjan Rauale on Neitsitorni kõrval Taani Kuninga aias püstitatud ka kivist mälestustahvel.
Esimesi sõjajärgseid korrastustöid tehti 1953. aastal. Aastatel 1956 ja 1960–1961 taastati Tallitorni ja Lühikese Jala väravatorni vaheline osa varisenud linnamüürist kahes ehitusjärgus sellisena, nagu see eksisteeris 14. sajandil. 1968. aastal ehitati torn ümber ja seal avati 1980. aastal Neitsitorni kohvik. Rekonstrueerimise käigus ehitati umbes pool Neitsitornist peaaegu uue hoonena, võttes aluseks väliuurimistööd, vanad graafilised kujutised ja joonised. Tornile lisati üks korrus ja kõrge katus, kõrvale ehitati maa-alune majandusruumide osa. Täiesti uues konstruktsioonis ehitati üks sein klaasseinana. Restaureeriti Neitsitorni ja Tallitorni vaheline linnamüürilõik ning rajati uus puidust kaitsekäik. Restaureeritud, efektse sisekujundusega Neitsitornis avati kohvik (projekti autorid Villem Raam ja Tiina Linna), mis sai väga populaarseks.
Kiek in de Kök

Kiek in de Kök (alamsaksa keeles 'kiika kööki') oli Tallinna linnamüüri suurtükitorn, mis asetseb linnamüüri edelalõigul Lühikese jala värava ja Harju värava vahel tänapäeva Komandandi teest põhja ja Rüütli tänavast lääne pool.
Torni aadress on Komandandi tee 2.
Ajalugu.
Esimene torn ehitati millalgi enne 1475. aastat, see oli praegusega võrreldes palju väiksem ja selle nime ei teata. Uut torni on esimest korda mainitud 1475. aastal, siis nimetati seda "uueks torniks Bolemanni sauna taga". Torni ehitati 1483. aastani ja see oli Tallinna linnamüüri üks võimsamaid torne.
Tornil oli algselt kuus korrust, torni kõrgus oli umbes 38 m. Torn on sõõrja põhiplaaniga ning selle läbimõõt oli jalamil umbes 17,3 m ja eenduvas ülaosas umbes 18,5 m. Kiek in de Kök on Tallinna linnamüüri kõige kõrgem torn.
Torn sai kõvasti kannatada, kui Moskva tsaaririigi väed 1577. aastal Tallinna piirasid, Liivi sõja mälestuseks müüriti tornipaigale suured suurtükikuulid sisse.
Torn taastati tõenäoliselt aastatel 1601–1602. Seoses uute kaitsebastionide ehitamisega ehitati torn aastatel 1693–1697 põhjalikult ümber. Torni jalam jäi uue Ingeri bastioni kehandi sisse ning uus sissepääs tehti 3. korrusele (see on ka tänapäeval alles). Torni ülaosa ehitati paksemaks, tornile lisati seest kupli- ja väljast koonusekujuline kuni 3,5 meetri paksune paest katuslagi, mis kaeti katusekividega. Esimese korruse põranda keskel olevast sepisvõrega kaetud luugist pääses keldris asuvasse soolalattu.
Torni kasutati püssirohuhoidlana. Kui Tallinna kindlus arvati jaanuaris 1864 Venemaa kindluste nimekirjast välja, andis Vene keiser Aleksander II Kiek in de Köki torni ja kõrval asunud Komandandi maja koos suure viljapuuaiaga Toompea Kaarli kogudusele. Endine sõjahiiglane omandas siis hoopis rahumeelsema funktsiooni, sinna asusid käsitööliste töökojad, korterid ja raskejõustikusaal. 
1938. aasta sügisel tegi Vabariigi President Konstantin Päts Vabariigi Valitsusele ettepaneku asutada Kiek in de Köki tornis riiklik ajaloomuuseum, kuhu oleksid koondatud kõik dokumendid ja esemed, mis annaksid ülevaate Eesti iseseisvuse sünnist ja selle hilisemast arengust. Muuseum pidi olema korrastatud 1943. aastaks.
Kui Tallinna Toompea Kaarli kogudus hakkas 1939. aastal aadressile Toompuiestee 4 uut kogudusehoonet ehitama, müüdi torn ja komandandimaja selle ehitise rahastamiseks riigile.
Lagunenud torni hakati korrastama 1958. aastal. Aastatel 1966–1968 rekonstrueeriti torni ulatuslikult, juurde ehitati esimese korruse sissepääs, esimeselt korruselt teisele viiv lai trepp, küttesüsteem. Osaliselt restaureeritud ja osaliselt ümber ehitatud ning juurdeehitistega täiendatud tornis avati 1968. aastal Tallinna linnamuuseum.
Torni tänapäev.
Aastatel 2008–2010 uuendati Ettevõtluse Arendamise Sihtasutuse toetusega Kiek in de Köki ekspositsiooni ja Euroopa Regionaalarengu Fondi toetusel renoveeriti bastionikäike. Pärast renoveerimist on Kiek in de Köki torn ühenduses Ingeri ja Rootsi bastioni kasematikäikudega.
Joroinen

Joroinen on asula Soomes Põhja-Savo maakonnas, Joroineni valla kirikuküla.
Kasematt

Kasematt on kindlusehitise siseruum, millelt lastakse suurtükke. Kasematt on hiljem hakanud tähistama ka sõjamasinate suurtükiruume.
Tähendusi.
Kindlusehitised.
Kasematt oli algselt suurtükkide laskmiseks mõeldud võlvruum, mis on oma tarinduselt mõeldud iseseisvalt ja ilma lisaehitisteta vastu pidama tulistamisele ja pommitamisele. 
Kasematt ei ole funktsioonilt iseseisev ehitis. Peamiselt eristatakse aktiivseid (tulistamiseks mõeldud) kasematte (laskekasematt) ning passiivseid (inimeste ja loomade varjamiseks; toidu- ja sõjamoona vms hoidmiseks mõeldud) kasematte (nt laokasematt). Üldiselt liigitatakse viimaste hulka ka eriotstarbelised kasematid (ühendus- (mh ka potern), kaevu-, luure- jms kasematid). Eri otstarbeid võib kasemattides omavahel kombineerida; täpsemalt - kujult, mõõtmetelt ja otstarbelt eri ruume võib ühiselt kasemateerida.
Kasematil on ka tänapäeva fortifikatsioonis tähtis koht, ehkki oluliselt tähtsustub kindlusehitise paigaldamise ning vajadusel ka teisaldamise kiirus ja paindlikkus.
Sõjamasina osa.
Sõjalaevade puhul on kasemattideks nimetatud soomustatud aurulaevade kindlustatud pardaid, hiljem suurtükiruume, mis paiknesid kummaski pardas.
Tankide puhul tähistab kasematt seda, kui suurtükk kinnitub otse kere külge, selle asemel et kinnituda pööratavale tornile. See lihtsustab projekteerimist, muudab masina kergemaks või lubab alternatiivina rohkem soomustust. Samas peab lahingus suurtüki suunamiseks kogu masinat pöörama, mis võib olla suur puudus lahingsituatsioonis.
Kasematid on ka soomusrongidel.
Eesti animafilmide loend

Eesti animafilmide loend on kronoloogilises järjestuses nimekiri Eestis valminud animafilmidest. Nimekiri ei ole täielik.
Maastikuteadus

Maastikuteadus on ühtaegu inimgeograafia ja loodusgeograafia haru, mis käsitleb maastikke kui looduskomplekse (maastikusfääri koostisosi), uurib nende ehitust, teket, arenemist, paiknemise seaduspärasusi, liigitust ja muutumist inimtegevuse tagajärjel.
Maastikuteadus Eestis.
Maastikuteaduse uurimisrühmad on Eesti Maaülikoolis (Kalev Sepp jt.), Tartu Ülikoolis (Ivar Arold, Ülo Mander jt.) ja Tallinna Ülikoolis (Hannes Palang jt.)
Paul Horma

Paul Horma (aastani 1940 Paul Horn; 7. september 1905 Kapera – 27. veebruar 1988 Tallinn) oli eesti skulptor ja restauraator.
Elulugu.
Paul Horma oli pärit Võrumaalt Vastseliina vallast. Lõpetas 1923. aastal Vastseliina algkooli. Sel aastal võttis Kunstiühingu Pallas kunstikool soovijaid vastu veel ilma sisseastumiseksamiteta. Ka Horma võeti avalduse alusel vabakuulajaks ilma keskhariduseta. Järgmisel aastal, kui Pallas sai kõrgema õppeasutuse staatuse, muutus keskharidus kohustuslikuks. 1925. aastal lõpetas Horma eksternina Tartu õhtugümnaasiumi. Aastatel 1923–1929 õppis ta Pallases teiste hulgas Konrad Mäe, Ado Vabbe ja Anton Starkopfi käe all. 
Juba 1924. aastal võttis Paul Horma osa Eesti Kujutavate Kunstnikkude Keskühingu näitusest. 
Alates 1929. aastast töötas Paul Horma vabakutselise skulptorina. Ta tegeles nii portreede ja figuuride kui ka dekoratiivplastika ja monumentaalskulptuuriga.
Aastatel 1950–1963, mil kunstnik oli kõrvaldatud Kunstnike Liidust, tegeles ta restaureerimisega. 
Paul Horma osales ka Kadrioru lossi restaureerimisel, konstrueerides koos Karl Burman vanemaga kuppelsaali ripplae. Ta restaureeris ka Eesti Kunstimuuseumi põlengus kannatada saanud skulptuure.
Aastast 1935 RaKü liige, aastast 1938 EKKKÜ liige, aastast 1945 Kunstnike Liidu liige (1950–1963 oli nimekirjast kustutatud).
Looming.
Juba 16-aastaselt valmistas tulevane skulptor poole meetri kõrguse puunikerduse Vastseliina kirikule ning aasta hiljem samasse kaks kipsist põlvitavat inglit. 1930. aastal valmis Võrumaa praosti Johannes Nathan Aunverdti monument Tartu Ülikooli kalmistul. Horma oli 1937. aasta tuleõnnetuses hukkunud Kilingi-Nõmme kooli õpilaste mälestusmärgi autor (avati Saarde kalmistul 8. juunil 1941).
Horma taastas Teise maailmasõja ajal kannatada saanud Russalka mälestusmärgi reljeefi.
Paul Horma modelleeris ja valas kipsi, pronksi või raius marmorisse paljude Eesti kirjanike portreed nagu Juhan Liiv (1964), Artur Adson (1943), August Kitzberg, Enn Kippel (1925), Hugo Raudsepp (1946), August Jakobson (1948, 1949, 1966), Paul Keerdo (1941), Karl Eduard Sööt (1945), Voldemar Miller (1974), Friedebert ja Elo Tuglas (1956), A. H. Tammsaare (1978,1979), Johannes Aavik (1980) ja rea teisigi portreid ning figuraalkompositsioone, kuid isikunäitust ta ei korraldanud.
Isiklikku.
Tema poeg oli Peet Horma. Tema pojatütar Leena Horma on samuti skulptor. Viimane abikaasa oli akvarellikunstnik Sirje Maris Horma (sündinud Rebane).
Peet Horma

Peet Horma (17. aprill 1930 – 14. juuli 2008) oli eesti elektroonik ja filmiamatöör.
Ta valmistas 1960. aastail mõõteseadmetega varustatud miniraadiosaatjaid lindude telemeetrilisteks uuringuteks Puhtu ornitoloogiajaamas. Jüri Keskpaiga uurimisrühmas mõõtis ta koos kolleegidega lindude seljale kinnitatud seadmete abil lendavate lindude kehatemperatuuri, lihaste ja südame tööd. Töötades Zooloogia ja Botaanika Instituudis, valmis tal väitekiri lindude telemeetria ja ökofüsioloogia teemal.
Ta on teinud filmi oma isa Paul Horma kujuritööst.
Pedoloogia

Pedoloogia uurib mulda tema looduslikus olekus eelkõige geneesi, morfoloogia, klassifitseerimise ja leviku kaudu. On kasutusel mõnes käsitluses ka mullateaduse sünonüümina.
Rajatis

Rajatis on ehitis, mis ei ole hoone.
Funktsionaalselt koos toimivat ehituslikku kompleksi, mis võib koosneda nii hoonetest kui ka rajatistest, võib [---] käsitleda ühe ehitisena. Seega võib rajatis olla ka rajatistest koosnev funktsionaalselt koos toimiv ehituslik kompleks – näiteks üks settebassein veepuhastusjaamas on rajatis, aga settebasseinide kompleksi võib käsitleda ka ühe rajatisena.
Rajatis on muu hulgas ka mere või siseveekogu põhja süvendamise teel rajatud laevakanal, seikluspark, mänguväljak.
Ehitamine

Ehitamine on hoone, rajatise vms ehitise püstitamine. Ehitamine hõlmab ehitustööd ja seadmete montaaži. Ehitamist ettevalmistavad etapid on projekteerimine, rahastamine ja ehitamiseks vajalike lepingute sõlmimine.
Ehitamiseks loetakse ehitusseaduse alusel
Ehitamise aluseks on projekt, mis määrab ehitise mahu- ja konstruktsioonilahendused. Projekti aluseks hajaasustuses on kehtiva üldplaneeringu alusel väljastatud projekteerimistingimused ja tiheasustuses või detailplaneeringu kohustusega alal kehtiv detailplaneering. Projekteerimise staadiumid on eskiisprojekt (ideelahendus), eelprojekt, põhiprojekt ja tööprojekt.
Ehitise laiendamine

Ehitise laiendamine on ehitisele juurde-, peale- või allaehitamine.
Ehitise laiendamiseks üle 33% kubatuurist on detailplaneeringu kohustusega aladel (tiheasustuses) vajalik koostada detailplaneering.
Ehitise rekonstrueerimine

Ehitise rekonstrueerimine on ehitise piirdekonstruktsioonide muutmine ning kande- ja jäigastavate konstruktsioonide muutmine ja asendamine.
Oluliseks rekonstrueerimiseks loetakse sellist rekonstrueerimist, mille maksumus on suurem kui üks kolmandik rekonstrueeritava ehitisega samaväärse uue ehitise keskmisest ehitusmaksumusest.
Grammatiline kategooria

Grammatiline kategooria on hulk üht tüüpi grammatilisi tähendusi, mis vastanduvad üksteisele ja mida väljendatakse kindlate vormiüksuste ehk tarinditega.
Väljendusviisid.
Grammatilistel kategooriatel on järgmised (morfoloogilised) väljendusviisid:
Narva Vabadussõja mälestussammas

Narva Vabadussõja mälestussammas on Vabadussõja mälestusmärk Narvas.
Aastal 1921 valminud ja 1940. aasta sügisel Nõukogude okupatsioonivõimude poolt õhku lastud mälestussamba autorid olid Voldemar Mellik ja Rudolf Sajor. 
Sammas taastati skulptor Ants Viitmaa projekti järgi ja taasavati 15. juunil 1996.
Parvoviirus B19

Inimese parvoviirus ehk В19 (B19V) on üheahelalise lineaarse DNA genoomiga ning iseloomuliku genoomi ja kapsiidi ehitusega väike DNA-viirus. 
Selle parvoviiruse avastas Inglismaal 1975. aastal Y. Cossart B-hepatiidi diagnoosimeetodite väljatöötamise käigus verepangas asuvate vereseerumite uurimise kõrvaltulemusena. See tähistati verepangas asuva vereproovi koodi järgi "B-reas number 19".
Inimese parvoviirus B19 võib olla ohtlik umbes kümnele protsendile rasedatest (looteinfektsiooni oht) ja immuunpuudulikkusega või intensiivistunud erütropoeesiga isikutele (näiteks hemolüütiline aneemia). 
B19 kuulub viiruste perekonda "Erythrovirus" ja sugukonda "Parvoviridae".
Venezuela laht

Venezuela laht (ka "Maracaibo laht") asub Lõuna-Ameerika põhjaosas, Kariibi mere osa. 
Laht paikneb Paraguana ja Guajira poolsaare vahel. Lõunast on lahel 55 km pikkuse õgvendatud Maracaibo väina kaudu ühendus Maracaibo järvega. 
Venezuela lahe tähtsus seisneb selles, et tema kaudu veetakse Maracaibo järve nõos lasuvat toornaftat maailmaturule.
Vesimardiklased

Vesimardiklased ("Hydrophilidae") on mardikaliste seltsi kuuluv putukate sugukond. 
Aastal 1999 ilmunud M. Hanseni kataloogis on neid eristatud 161 perekonda 2803 liigiga.
Peaaegu kõik sellesse sugukonda kuuluvad perekonnad on vee-elulised, üksnes "Sphaeridinae" alamsugukonna esindajad elavad maismaal.
Vesimardiklastel on iseäralikult pikad ülalõugkobijad, mis mõõtmetelt ületavad isegi tundlaid.
Eesti liigid.
Eestis elavad sellesse sugukonda kuuluvatest mardikatest näiteks vesimardikas ("Hydrophilus piceus") ja väike-vesimardikas ("Hydrobius fuscipes").
Vesilestad

Vesilestad ("Hydrachnidia") on väga liigirikas väikeste ämblikulaadsete rühm, keda on jaotatud enam kui viiekümnesse sugukonda. Maailmas leidub üle 6000, Eestis üle 100 liigi. Peale "päris" vesilestade elab magevetes veel merelise eluviisiga sugukonna "Halacaridae" ning sarvlestade ("Oribatida"), kellest enamik asustab mulda, esindajaid. Samas, ämblikuliste seltsist asustab veekogusid ainult vesiämblik ("Argyroneta aquatica"). 
 
Eestis elavad vesilestad enamasti madalates seisuvetes. Mujal maailmas leidub neid sageli ka vooluvetes, allikates, põhjavees ja meres. Kõik nad pärinevad maismaal elanud eellastest. 
Elutsükkel koosneb parasiitsest vastsest, kahest nukutaolisest puhkestaadiumist (proto- ja tritonümf), röövtoidulisest deutonümfist ning röövtoidulisest valmikust. Pärisjalgu on neli paari, keha kerajas või ketasjas. Vastsed parasiteerivad putukatel, kelle valmikutega koos saavad nad kergesti levida teistesse veekogudesse. Liigirikkaid perekondi Eestis: "Arrenurus", "Hygrobates", "Lebertia",  "Piona". "Unionicola" liigid parasiteerivad suurtes karpides. Suur, silmapaistev ja tavaline liik on pehmekehaline "Limnochares aquatica". 
Vesilestade alla kuuluvad järgnevad ülemsugukonnad: "Arrenuroidea", "Eylaoidea", "Hydrachnoidea", "Hygrobatoidea", "Hydrovolzioidea", "Hydryphantoidea", "Lebertioidea" ja "Stygothrombidioidea".
Morfoloogia.
Vesilestal on kaheksa jalga nagu kõikidel ämblikulaadsetel ja mõnikord näevad nad isegi välja nagu vees tiirutavaid ülesöönud ämblikud. Suur ümmargune keha koosneb kõhust ja tsefalotoraaksist. Kuid ilmset segmenteerumist ei ole ja keha tundub jagamatu. Vesilestadel on kaks silmapaari, mis asuvad sageli nii lähestikku, et tundub olevat ainult üks paar. Nad on väikesed, täiskasvanud isend kasvab 2–3 mm pikkuseks, mõni üksik võib kasvada isegi 7mm pikkuseks. Vesilestad on erksate värvidega: punane, kollane, oranž. Tänu erksale värvile on neid kerge märgata veetaimedel ning vees. Erk värv sümboliseerib loomariigis tihti midagi ebameeldivad, hüdrakariinide puhul nende ebameeldivat maitset. Arvatakse, et hüdrakariinid on erksavärvilised, et hoiduda võimalike kiskjate rünnakute eest, kelleks võivad olla teised vees elavad putukad, koorikloomad, väikesed kalad ja hüdrad. Neil on neli paari jalgu, mida katavad karvakesed, tänu millele on nad väga head ujujad. Veetaimedel elavad hüdrakariinid ei uju, vaid jooksevad, kui tahavad asukohta vahetada.
Gavril Kolesov (kabetaja)

Gavril Kolesov (jakuudi keeles Гаврил Колесов; sündinud 7. septembril 1979 Djabõla külas Tšuraptša rajoonis Jakuudi ANSV-s) on jakuudi rahvusest Venemaa kabetaja, mitmekordne maailmameister, rahvusvaheline suurmeister.
Ta on seitsmekordne maailmameister 64-ruudulises kabes (Vene kabes 1996, 1997, 2000, 2004, 2006, 2012 ja Brasiilia kabes 2002, 2012). Lisaks seitsmele MM-i kuldmedalile on ta saanud Vene kabes kaks hõbemedalit (2003, 2013) ja ühe pronksmedali (2014).
Ta on olnud edukas ka lühema ajakontrolliga kabevõistlustel. Maailmameistrivõistlustelt 64-ruudulises välkkabes on ta toonud kolm kuldmedalit (2002, 2008, 2009), kolm hõbemedalit (1998, 2000, 2003) ja kaks pronksmedalit (2012, 2013). Maailmameistrivõistlustelt 64-ruudulises kiirkabes pälvis ta 2013. aastal pronksmedali vene kabes.
Venemaa meistersportlase normatiivi täitis ta 1993. aastal. 1996. aastal sai ta rahvusvaheliseks suurmeistriks. 1999. aastal täitis ta Venemaa suurmeistri nõuded.
Haridus ja töökäik.
Kolesov lõpetas 1995. aastalKorkini-nimelise Tšuraptša Vabariikliku Spordiinternaatkooli. 
2001. aastal lõpetas taAmmossovi-nimelise Jakutski Riikliku Ülikooli pedagoogilise instituudi sotsiaalpedagoogika erialal. 
Ta töötab Mirnõis asuva kultuuri ja spordikompleksi Alrosa kabe- ja maleklubi direktorina.
Võrtsjärve alamvesikond

Võrtsjärve alamvesikond on Ida-Eesti vesikonna osa.
Polder

Polder on mere või mõne muu veekogu eest kaitstud ja kuivendatud ala, mis enamasti asub naaberveekogust madalamal.
Kaitsmaks kuivendatud ala üleujutuste eest, rajatakse sageli erinevaid kaitserajatisi. Nendeks võivad olla kaitsetamm, lüüs jmt.
Palju suuri poldreid on Hollandi Põhjamere rannikul. Eestis võib suurimaid poldreid kohata Võrtsjärve ja Peipsi ääres.
Läänesaarte alamvesikond

Läänesaarte alamvesikond on Lääne-Eesti vesikonna osa.
Peeravaara

Peeravaara (põhjasaami "Bearanibba") on mägi Soomes Lapimaa läänis Lapi maakonnas Enontekiö vallas Peerast umbes 5 km kirdes ja Ailakkajärvist umbes 2 km lõunas, maanteest "valtatie 21" umbes 5 km ida pool. Geograafilised koordinaadid on 68°55' N, 21°9' E.
Kõrgus on 933 m.
Mustjõe alamvesikond

Mustjõe alamvesikond on Koiva vesikonna osa.
Viktooria

Viktooria ("Victoria") on hiigelsuurte ujulehtedega õistaimede perekond vesiroosiliste sugukonnast. 
Perekonda arvatakse kolm liiki, kellest tuntuim on amasoonase viktooria ("Victoria amazonicus"), kelle ujulehtede diameeter ulatub kuni 3 meetrini ja veesisese varre pikkus on 7...8 m. 
Taimeperekond on nime saanud Suurbritannia kuninganna Victoria järgi. 
Liigid.
Perekonnas on kaks liiki:
Boliivia viktooria teisend "Victoria cruziana" var. "mattogrossensis" on vahel eraldatud ka eraldi liigiks "Victoria mattogrossensis".
Harju alamvesikond

Harju alamvesikond on Eesti veemajanduse planeerimisel kasutatav halduslik veekogumite piirkond, mis kuulub laiemalt Lääne-Eesti vesikonda.
Alamvesikond hõlmab suure osa Harjumaast, kaasa arvatud Tallinna ümbruse, ja selles paiknevad mitmed olulised jõed, järved ning rannikualad. Harju alamvesikonnas asuvad mitmed olulised jõed, sealhulgas Jägala, Pirita, Keila, Vääna ja Valgejõgi. Lisaks leidub piirkonnas mitmeid järvi, nagu Ülemiste järv, mis on Tallinna peamine joogiveeallikas. Piirkonna tihe asustus, sealhulgas pealinn Tallinn, toob kaasa mitmeid keskkonnaprobleeme. Peamisteks murekohtadeks on reostus linnade ja asulate reoveepuhastitest ning põllumajandusmaadelt, samuti veekogude paisutamine ja vaba vee liikumise takistamine. 
Harju alamvesikonna haldamine toimub vastavalt vesikonna-põhisele veemajanduskavale, mille eesmärk on tagada veekogude hea ökoloogiline seisund, säästev kasutus ja kaitse tulevikus. Vesikonna haldamise eest vastutab Keskkonnaamet koos teiste riiklike ja kohalike asutustega. Kuigi 2019. aastal kaotati veeseadusest ametlik alamvesikonna mõiste, kasutatakse seda endiselt veekogude haldamisel ja reostuskoormuste modelleerimisel.
Aleksandr Fedoruk

Aleksandr Fedoruk (vene Александр Анатольевич Федорук; 31. mai 1938 – 4. detsember 2007) oli Venemaa kabetaja. Ta oli kahekordne maailmameister kompositsioonkabes.
Airbus A310

Airbus A310 on keskmise kuni suure lennukaugusega laia kerega lennuk. Airbus A310 oli Airbusi teine lennuk. Lennuki prototüüpi esitleti esimest korda 1978. aastal. Esimese lennu tegi lennuk 1982. aastal. 
Airbus A310 on Airbus A300 lühendatud kerega variant. Nii A310 kui ka A300 tootmine lõpetati 2007. aasta juulis. Kokku ehitati 255 A310-tüüpi lennukit.
Juba tellitud kaubalennukite asemel tarnitakse lennukil A330-200F põhinev uus modifikatsioon.
Rahvusvaheline Aatomienergia Agentuur

Rahvusvaheline Aatomienergia Agentuur (inglise keeles "International Atomic Energy Agency", IAEA) on rahvusvaheline organisatsioon, mille eesmärk on edendada aatomienergia rahuotstarbelist rakendamist ning ära hoida selle kasutamine militaarsel otstarbel.
Rahvusvahelise Aatomienergia Agentuuri asutasid 1957. aastal iseseisva organisatsioonina ÜRO egiidi all 56 riiki. Agentuuri peakorter asub Viinis. Agentuuril on 180 liikmesriiki.
Agentuuri kõrgeim organ on kord aastas kogunev Peakonverents kõikide liikmesriikide osalusel. Jooksvat tegevust korraldab peadirektori juhitav sekretariaat. Agentuur annab oma tegevusest aru nii ÜRO Peaassambleele kui ka Julgeolekunõukogule.
Agentuuri tegevusvaldkonnad on muu hulgas aatomienergia kasutamisvõimaluste uurimine, teabe vahendamine, koolitus, aatomienergia kasutamisega seotud programmide järelevalve, standardite ja normide kehtestamine, energiaprogrammide väljatöötamine ning abistamine tuumajaamade rajamisel.
Rahvusvaheline Aatomienergia Agentuur ja selle peadirektor Muḩammad al-Barāda‘ī said 2005. aastal Nobeli rahuauhinna.
Aastatel 1997–2009 oli agentuuri peadirektor Muḩammad al-Barādaʿī. 2. juulil 2009 valis agentuuri nõukogu uueks peadirektoriks Jaapani diplomaadi Yukiya Amano, kes oli ametis kuni surmani 18. juulil 2019. Praegune peadirektor on Rafael Grossi.
Sinatra doktriin

"Sinatra doktriin" on naljatlev nimetus Nõukogude Liidu 1980. aastate lõpus rakendatud välispoliitilise doktriini kohta.
Doktriini sõnastas Nõukogude Liidu välisministeeriumi pressiesindaja Gennadi Gerassimov 25. oktoobril 1989. Kui temalt USA populaarses hommikuprogrammis "Good Morning America" küsiti, kas Ida-Euroopa satelliitriikide suhtes järgitakse ka edaspidi Brežnevi doktriini, vastas ta, et edaspidi järgitakse Sinatra doktriini. Ta viitas Frank Sinatra laulule "My Way", öeldes sellega, et need riigid võivad edaspidi ise oma tee valida. 
Läänes peeti seda tõsiseltvõetavaks külma sõja lõpu kuulutajaks ja Nõukogude bloki lagunemise märgiks. See innustas ka Saksamaad tõsiselt taasühinemisele mõtlema hakkama.
Kõrge Rondeel

Kõrge Rondeel oli 16. sajandil, aastatel 1532–1535 Liivi sõja eel Tallinna linnamüüri edelanurga ja Kiek in de Köki torni kaitseks ehitatud kindlustis. Rondeeli kuju ega täpseid mõõte pole teada, arvatavasti oli see poolümara põhiplaaniga kivitorn või kivist eskarpmüüriga muldehitis.
Arvatavasti sai Kõrge Rondeel Liivi sõdade ajal tublisti kannatada ja seda enam ei taastatud. 17. sajandil ehitati sellele kohale mahult palju suurem Ingeri poolbastion, millest omakorda ehitati 17. sajandi lõpus välja Ingeri bastion (tänapäeva Harjumägi).
E85

Euroopa tee E85 on 2002 km pikkune tee, mis kulgeb põhjast lõunasse läbi Leedu, Valgevene, Ukraina, Rumeenia, Bulgaaria ja Kreeka.
Leedu
Valgevene
Ukraina
Rumeenia
Bulgaaria
Kreeka
Viru alamvesikond

Viru alamvesikond on Ida-Eesti vesikonna osa.
Pärnu alamvesikond

Pärnu alamvesikond on Lääne-Eesti vesikonna osa.
Tõuk

Tõuk on zooloogiamõiste, mille all peetakse silmas putukate, eeskätt täismoondeliste kiletiivaliste ja mardikaliste, vastseid. 
Tõugul on tavaliselt pea ja kolm paari rindmikujalgu. Mõnede kiletiivaliste ja mardikaliste tõukudel jalgu ei ole.
Morfoloogiliselt saab eristada nelja tüüpi:
Urmas Espenberg

Urmas Espenberg (sündinud 4. juulil 1961 Aa külas Ida-Virumaal) on eesti kirjanik, publitsist ja poliitik, XIV Riigikogu liige.
Elulugu.
Ta on lõpetanud 1979. aastal Tallinna 20. Keskkooli (õppis kirjanduse ja teatri eriklassis) ning 1984. aastal Moskva Riiklikus Ülikooli teadusliku kommunismi erialal. Seejärel õppis ta aastatel 1991–1993 USA-s Baltimore'is Catonsville Community College'is teleproduktsiooni juhtimist ja 2003–2004 Tallinna Pedagoogikaülikooli magistriõppes filosoofiat.
Urmas Espenberg on kirjutanud romaane, näidendeid, esseistikat, sealhulgas armastuse ja erootika filosoofilistest küsimustest, ning publitsistikat ühiskondlik-poliitilistel päevateemadel.
Poliitiline tegevus.
Espenberg oli novembrist 2013 kuni märtsini 2024 Eesti Konservatiivse Rahvaerakonna liige ning kuulus alates 6. aprillist 2014 kuni 9. juunini 2019 EKRE juhatusse.
Ta kandideeris 2015. aasta Riigikogu valimistel valimisringkonnas nr 1 EKRE esinumbrina ja sai 2087 häält, kuid valituks ei osutunud.
Ta kandideeris 2017. aasta kohalikel valimistel Tallinna valimisringkonnas nr 1 Haabersti linnaosas EKRE esinumbrina ja sai 735 häält. Ta on Tallinna volikogu EKRE fraktsiooni esimene asendusliige, 1. aprillist 2019 Tallinna volikogu liige.
2019. aasta Riigikogu valimistel sai ta valimisringkonnas nr 1 EKRE esinumbrina 1974 häält, kuid valituks ei osutunud. Ta oli EKRE kultuuriministri kandidaat. Ta sai XIV Riigikogu liikmeks asendusliikmena.
Enne Riigikokku siirdumist oli ta portaali Uued Uudised vastutav väljaandja ja üks EKRE Facebooki lehe eestvedajaid.
Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 1 (Haabersti, Põhja-Tallinn ja Kristiine) 273 häält ning ei osutunud valituks.
2024. aasta märtsis toetas ta Tallinna linnavolikogus EKRE fraktsioonist ainsana umbusalduse avaldamist linnapea Mihhail Kõlvartile ja teatas, et otsustas erakonnast väljaviskamise ennetamiseks ise EKRE-st lahkuda.
Matsalu alamvesikond

Matsalu alamvesikond on Veeseadusega määratud Lääne-Eesti vesikonna osa.
Viljapuu

Viljapuu on puu või suhteliselt kõrge kasvuga põõsas, mis kannab söödavaid vilju (näiteks õunu). Viljapuu võib olla nii looduslik (pärismaine) kui ka kultuuris kasvatatav. 
Eestis kasvatatakse viljapuudest näiteks õuna-, pirni-, ploomi-, kreegi- ja kirsipuid.
Leie Põhikool

Leie Põhikool oli aastatel 1995–2023 Viljandi maakonnas Viljandi vallas Leies tegutsenud põhikool. 
Kooli ajalugu.
Esimene kool Leies oli aastatel 1882–1917 Tillo, Teose ja Lõpevälja talus tegutsenud õigeusu abikool.
Pikka aega oli selle piirkonna kool Lätkalu algkool, mille lõpetajad jätkasid kooliteed Kolga-Jaani või Kalmetu Põhikoolis.
1989. aastal alustati Leie koolimaja ehitamist. 216 õpilasele mõeldud koolimaja projekteeris Eesti Maaehitusprojekti arhitekt Maarja Nummert. Sama tüüpi koolihooned olid ka Noarootsi 9-klassilisel Koolil ja Kolga Keskkoolil. Ehitus algas 1989. aastal, seiskus aga 1992. aastal uue riigikorra ja majandusraskuste tõttu enam kui aastaks. 1. septembril 1995 alustati õppetööd 142 õpilasega.
2003. aastal alustas kooliga samas majas tegevust Leie lasteaed ja 2005. aastal noortekeskus.
2019. aasta kevadel otsustas toonane vallavolikogu Leie kooli töö ümber korraldada, Leie kooli Kalmetu Põhikooliga liita ja põhikooliosa sulgeda. Lapsevanemad pöördusid valla vastu kohtusse. Kohus tühistas volikogu otsuse 2020. aasta veebruaris ning kool jätkas tööd. 
30. märtsil 2023 otsustas Viljandi vallavolikogu 15 poolthäälega korraldada Leie Põhikooli tegevuse ümber nii, et see liidetakse vähem kui 20 kilomeetri kaugusel asuva Kolga-Jaani Kooliga, ja Leie Põhikool suleti 31. augustil 2023. Endise koolimaja ruumides tegutseb Leie raamatukogu, 2003. aastal loodud lasteaed ja 2005. aastal loodud noortekeskus.
Eriosakond

Eriosakond (vene keeles "Особый отдел") oli NSV Liidu sõjaväes ja sõjaväestatud asutuste juures sõjalise vastuluurega tegelenud, NSV Liidu Riikliku Julgeoleku Komitee koosseisu kuulunud allüksused, mille keskasutuseks oli NSV Liidu Riikliku Julgeoleku Komitee Kolmas Valitsus.
Eriosakonnad kuulusid Nõukogude armees ja sõjamerelaevastikus igasse
NSV Liidu SARKi ja NSV Liidu Riikliku Julgeoleku Komitee konkreetsete piirkondlike, sõjaväeosade ja sõjaväestatud asutuste Eriosakondade koosseisu kuulusid:
Pierre Bouvier

Pierre Charles Bouvier (sündinud 9. mail 1979 Montréalis) on Kanada muusik, ansambli Simple Plan solist.
Enne oma muusikukarjääri töötas ta kodulinnas Montréalis restoranis St-Hubert. 
13-aastaselt moodustas ta koos sõbra ja praeguse bändikaaslase Chuck Comeauga bändi Reset, milles ta oli laulja ja kitarrist. Ta lahkus aga peagi sealt ja koos endiste bändikaaslastega asutati Simple Plan.
Isiklikku.
Tal on vend Jay, kellele on pühendatud Simple Plani laul "Save You".
Erich von Manstein

Erich von Manstein (24. november 1887 Berliin – 9. juuni 1973) oli Saksamaa väejuht. 
Ta sündis pika sõjaväelise traditsiooniga aristokraatlikus Preisi perekonnas, astus noorelt armeesse ning osales esimeses maailmasõjas aastatel 1914–1918. Sõja lõpuks oli ta ülendatud kapteniks. Ta oli aktiivne maailmasõdadevahelisel ajal, aidates Saksamaal oma relvajõude taastada. 
1939. aasta septembris, Poola invasiooni ajal teise maailmasõja alguses, teenis ta Gerd von Rundstedti alluvuses väegrupp Süd staabiohvitserina. 
Adolf Hitler valis Mansteini strateegia 1940. aasta mai invasiooni kohta Prantsusmaale, mille hiljem ratifitseeris Franz Halder ja teised OKH liikmed. Kindlate liitlaste reaktsioonide ennetamiseks peaks sissetungi peamiseks rünnakusuunaks olema Madalmaad, Manstein kavandas uuendusliku operatsiooni, hiljem tuntud kui Sichelschnitt ("sirpide lõikamine") – mis nõudis rünnakut läbi Ardenne metsa ja kiiret jõudmist La Manche'i väina, seeläbi lõigates ära Prantsusmaa ja liitlasvägede armeed Belgias ja Flandrias. Kampaania lõpus kindrali auaste saavutanud, osales ta Nõukogude Liidu invasioonis 1941. aasta juunis ja Sevastopoli piiramises (1941–1942), ning 1. juulil 1942 ülendati ta feldmarssaliks. Ta osales ka Leningradi piiramises.
Saksa õnn sõjas hakkas ebasoodsat pööret võtma 1942. aastal, eriti katastroofilises Stalingradi lahingus, kus Manstein juhtis detsembris ebaõnnestunud väegrupp Doni (operatsioon "Talvine torm"). Hiljem tuntud kui "tagasilöök" – Mansteini vasturünnak Kolmandas Harkovi lahingus (veebruar-märts 1943) tõi endaga kaasa olulise territooriumi ning lõppes kolme Nõukogude armee hävitamisega ja veel kolme taandumisega. Ta osales ka Kurski lahingus (1943. aasta juulis-augustis) olles üks peamisi juhte ühes ajaloo suuremas tankilahingus. Tema jätkuvad erimeelsused Hitleriga sõja läbiviimise osas viisid tema vallandamiseni 1944. aasta märtsis. Ta langes Briti sõjavangi augustis 1945, mitu kuud pärast Saksamaa lüüa saamist.
Manstein andis 1946. aasta augustis tunnistusi Nürnbergi sõjakurjategijate kohtuprotsessil ja valmistas ette paberi, mis koos tema hilisemate memuaaridega aitasid kaasa luua "puhta Wehrmachti" müüdi – müüdi, et Saksa Wehrmachti relvajõud ei olnud süüdi holokausti hirmuäratavuses. 1949. aastal mõisteti ta süüdi üheksas seitsmeteistkümnest süüdistusest, sealhulgas sõjavangide halvas kohtlemises. Tema 18-aastane vanglakaristus vähendati hiljem kaheteistkümnele aastale, aga ära jõudis ta kanda ainult neli aastat, enne kui ta 1953. aastal vabastati. 1950. aastate keskel aitas ta Saksamaa relvajõude taastada. Oma memuaarides "Verlorene Siege" (1955, "Kaotatud võidud") kritiseeris ta Hitleri juhtimisviisi ning käsitles teise maailmasõja sõjalisi aspekte, ignoreerides selle poliitilist ja eetilist konteksti. 
Manstein suri Münchenis 1973. aastal.