tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Jaan Poska Mälestusfond

Jaan Poska Mälestusfond on Eesti sihtasutus, mille eesmärk on jäädvustada Eesti riigimehe Jaan Poskaga seonduv ja korraldada tema mälestamisega seotud objektide hooldamine.
Sihtasutuse asutasid 2001 Peeter Järvelaid, Enn Sarap, Matti Päts, Johannes Kert, Ott Arder, Jaan Arder, Tarmo-Andre Elvisto ja Peedu Ojamaa.
2008 avati sihtasutuse ettevõttel Jaan Poska muuseum.
Liikumispuudega Laste Toetusfond

Liikumispuudega Laste Toetusfond oli Eesti sihtasutus, mis toetas liikumispuudega lapsi.
Sihtasutuse asutaja ja juht oli Sirli Jassov. Sihtasutus oli registreeritud aastatel 2009–2016. Hiljem on kaubamärki "Liikumispuudega Laste Toetusfond" kasutanud Sihtasutus Lapsepuue, mille asutaja on samuti Jassov.
2010. aastal pälvis fond Aadu Luukase missioonipreemia.
Peterburi Jaani Kiriku Fond

Peterburi Jaani Kiriku Fond on Eesti mittetulundusühing, mis on muu hulgas toetanud Peterburi Jaani kiriku taastamist. Fond on toetanud ka Peterburi Teataja ilmumist. Fondi esimees on Jüri Trei.
Fond asutati 20. detsembril 1999.
Rahvamajanduse elustamise fond

Rahvamajanduse elustamise fond oli Eesti majandusministeeriumi juures tegutsenud fond, mille kaudu toetati majandustegevust.
Fond asutati 1935.
Fondi tegevus toimus "Rahvamajanduse elustamise fondi seaduse" alusel.
Koolimajade ehitusfond

Koolimajade ehitusfond oli Eesti fond, mis andis kohalikele omavalitsustele soodsat laenu koolimajade ehitamiseks.
Fond asutati 1922.
Fondi tegevus toimus "Koolimajade ehitusfondi seaduse" alusel.
Rotalia Fond

Rotalia Fond on korporatsioon Rotaliaga seotud sihtasutus. Fondi eesmärk on muu hulgas toetada korporatsiooni Rotalia tegevusi, samuti toetada stipendiumite abil üliõpilasi.
Fondi asutas 2007 Rotalia Vilistlaskogu. Fondi ajalugu ulatub aga aastasse 2002, kui Rotalia Vilistlaskogu juurde asutati "Rotalia arengufond". Iseseisev sihtasutus otsustati luua, kui sihtkapitali maht oli ületanud 2 miljonit krooni.
Sihtasutuse eesmärgid:
Sihtasutust juhib kümneliikmeline nõukogu, kus on esindajad kõigist Rotalia koondistest. Sihtasutuse igapäevast tööd korraldab kolmeliikmeline juhatus.
Peamised fondi toetajad on Kaarel (Karl) Martin, Taimo Leete, Rein Grabbi, Karl Laantee, Gunnar Hiis ja Ernst Hiis ja paljud teised.
2018. aastal sõlmitud koostöölepingu põhjal koordineerib Rotalia Fond igal aastal välja antavaid Rotalia Foundationi stipendiumeid.
TTÜ Arengufond

TTÜ Arengufond on Tallinna Tehnikaülikooliga (TTÜ) seotud sihtasutus. Fondi eesmärk on "koguda ja vahendada toetusi Tallinna Tehnikaülikoolile ning kaasata Eesti ettevõtjaid koostöösse Tehnikaülikooliga".
Fond asutati 1998. See fond on samanimelise fondi (asutatud 1991) õigusjärglane.
Groblershoop

Groblershoop on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Põhja-Kapimaa provintsis ZF Mgcawu ringkonnas, !Kheisi valla keskus.
Groblershoop on asutatud 1936. aastal.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Groblershoopi elanikest värvilisi 85,14%, mustanahalisi aafriklasi 8,99%, valgeid 4,19%, India või Aasia päritolu inimesi 0,91% ja teisi 0,79%. Afrikaani keelt pidas emakeeleks 93,34% inimesi, koosa keelt 1,65%, tsvana keelt 1,42% ja inglise keelt 0,95%.
Vabaühenduste Fond

Vabaühenduste Fond (lühendatult VÜF; inglise "Funds for Non-governmental Organisations") on Euroopa Majanduspiirkonna ja Norra toetusi välja jagav fond. Toetusi antakse vabaühendustele. Fondi eesmärk on toetuste kaudu edendada kodanikuühiskonna arengut, sotsiaalset õiglust, demokraatiat ja säästva arengut.
Eestis on toetuste korraldajaks määratud Avatud Eesti Fond.
Evald Paikre

Evald Friedrich Paikre (1936. aastani Pormann; 23. august 1906 Tallinn – 3. august 1944 Alutaguse, Ida-Virumaa) oli kooliõpetaja, orkestrijuht ja noorsookirjanik.
Elukäik.
Ta lõpetas 1925. aastal Tehnika Ühisgümnaasiumi ja omandas Tallinna Pedagoogiumis algkooliõpetaja kutse.
Aastatel 1926–1928 oli ta Tapa külakooli õpetaja. 1928. aastast töötas õpetajana Tapa linna algkoolis. Seal kujunes temast üks väikelinna kultuurielu tugisambaid, ta juhatas laulukoori ja tantsuorkestrit The Octave Band. Juba koolipõlves oli ta õppinud viiulimängu ning hiljem end täiendanud. Sageli esines ta solistina Tapa muusikaõhtuil ja koolipidudel. Ta andis viiulitunde.
Nimede eestistamisel võttis 1936. aastal uueks perekonnanimeks Paikre.
1937. aastast töötas Tallinnas Rahumäel 27. algkoolis, kus õpetas looduslugu ja maateadust. Veel omariikluse lõpuaastail asutas E. Paikre Rahumäe kooli õpilasorkestri ja juhatas seda. Tollaste ksülofonimängijate hulgas oli ka hilisem Estonia teatri dirigent ja konservatooriumi õppejõud Vallo Järvi (1923–1994). 1940. aastate alguses mängis õpilasorkestris ka Eino Tamberg (1930–2010).
Kutsetöö ja muusikaharrastuse kõrval jätkus E. Paikrel jõudu nii Tapa kui ka hiljem Nõmme noorkotkaste jaoks. Kaitseliidu Nõmme malevas oli kolm rühma: kuni 12-aastased haukad, keskmine ja vanemate rühm, kokku umbes 100 poissi. E. Paikre oli Nõmme noorkotkaste üks juhte. Ta oli organisaator ja suvelaagrite luuremängude eestvedaja.
Nõmmel elades ja töötades tegi kaastööd Kaitseliidu Nõmme malevkonna raadiojaamale. Ta oli raadiokuulajaile tuntud nimi oma kuuldemängude, noorsoojuttude, noorsoo- ja sõdurisaadete kaudu.
Evald Paikre võttis osa lastekirjanduse ja kuuldemängude võistlusest. Tema pikem sporditeemaline noorsoojutt “Pallikuningas” sai III koha. Käsikirja säilitatakse kirjandusmuuseumis. Samuti kolmanda koha sai koostöös Nõmme kirjaniku Marta Sillaotsaga (1887–1969) kirjutatud “Doktor Tamm”. See kuuldemäng oli pühendatud eesti arstidele, kes 1940. ja 1941. aastal pidasid võitlust meie inimeste päästmiseks. Kuuldemäng “Doktor Tamm” kõlas raadios 9. mail 1943. E. Paikret sidus M. Sillaotsaga pikk loominguline sõprus, nende ühiseks varjunimeks oli Tuulenõel.
Paikre kirjanduslik tegevus oli alanud juba 1930. aastate algul ajalehtedes ja noorteajakirjades avaldatud reisikirjelduste ja vestetega. Tema esikraamat “Vana-Valge” ilmus aga alles 1942. aastal. Samal aastal ilmus ka noorsoojutt “Raudteevahi poeg”. Kirjanduslikes ringkondades loodeti E. Paikrest 1941. aastal Tartus kommunistide poolt mõrvatud lastekirjaniku Jüri Parijõe töö jätkajat.
Evald Paikre mobiliseeriti 1944. aastal Saksa sõjaväkke. Ta oli reservlipnik ja võitles 3. Eesti piirikaitserügemendis Alutaguse rindel. Krivasoo ja Putki ümbruses ta ka langes 3. augustil 1944 luureretkel olles ja on maetud samasse piirkonda seni teadmata kohta.
Isiklikku.
Tema isa oli Aleksander Paikre (Pormann). Abikaasa oli pedagoog Marie Paikre (neiuna Brigo). Evald Paikre pojad olid Toivo Paikre ja Enno Paikre. Evald Paikre pojatütar on Kai Muru.
Tērvete (ajalooline piirkond)

Tērvete või Tērvetene (ladina keeles Thervetene, saksa keeles "Terwetein") oli semgalite muinasmaakond Lielupe jõgikonna alal. Ala keskus oli Tērvete muinaslinnus, maakonna aladele jäi ka Svētkalns.
Henriku Liivimaa kroonika järgi oli sajandi alguses seal valitsejaks Vesthard. Aastal 1254 määrati maakonna alad Liivi ordule, kes määras sinna ka oma foogti. 
Aastal 1259 tõusid Zemgale maad, nende seas ka Tērvete, ordu vastu üles. Edasistest sündmustest jutustab Liivimaa vanem riimkroonika. Selle kohaselt piirasid Liivi ordu väed 1259./1260. aasta talvel edutult linnust ja sinna varjunud ordu võimu vastu üles tõusnud semgaleid. Kaitsjaid juhtis väepealik nimega Šabis. Järgmisel, 1270. aasta piiramisel õnnestus neil linnus vallutada. Sel ajal kuulus linnus arvatavasti semgali ülikule Nameisisele. Nüüd tegi ordu sellest oma tugipunkti ja ehitas olemasolevaid linnuse kindlustusi võimsamaks. 1279. aastal puhkes ordule kaotusega lõppenud Aizkraukle lahingu järel uus semgalite ülestõus, mille esimene aktsioon oli Tērvete linnuse vallutamine Nameisise juhitud vägede poolt. 1281. aastal piiras Tērvetet orduvägi ja seal olnud semgalid nõustusid taas ordu ülemvõimu tunnistama. Linnust aga ei vallutatud ja see jäi endiselt semgalite valdusse. 1286. aastal rajas ordu otse Tērvete linnuse vastu Svētkalnsi linnuse. Seda asusid ründama žemaidid ja kohalikud semgalid, kuid kui edu ei saavutatud, siis otsustasid nad Tērvete linnuse maha põletada ja teise ülestõusu keskusse, Rakte linnusesse, taanduda.
Slovaki maagimäestik

Slovaki maagimäestik (slovaki keeles "Slovenské rudohorie") on mäestik Slovakkia keskosas, mis on osa Lääne-Karpaatidest. Mäestiku kõrgeim tipp on Stolica (1476 m). Varem oli see tähtis kaevanduspiirkond. Tänapäeval jäävad sinna Muránska planina, Slovaki karsti ja Slovaki Paradiisi rahvuspargid. 
Mäestiku lõunanõlvadel kasvavad valdavalt tammikud ja pöögimetsad, põhjanõlvadel domineerivad okaspuud.
Väike mäestiku lõunapoolsem osa (Aggteleki karst) jääb Ungari territooriumile.
Maastikurajoonid.
Slovaki keskmäestiku territoorium jaguneb omakorda mitmeks väiksemaks mäestikuks. Mäestikus eristatakse järgmisi maastikurajoone:
Piirkonda on liigitatud erinevalt. Aastal 1965 jagati mäestik Spiši maagimäestikuks, Gemeri maagimäestikuks, Vepori maagimäestikuks ja Lõuna-Slovaki karstiks. Poola geograaf Jerzy Kondracki liigitab mäestiku piirkondi järgmiselt: Vepori maagimäestik, Spiši maagimäestik, Gemeri maagimäestik, Slovaki paradiis ja Slovaki-Ungari karst.
Asend.
Slovaki keskmäestik piirneb järgmiste geograafiliste piirkondadega:
Geoloogia.
Mäestik koosneb valdavalt kristalsetest kiltadest ja graniidist. Selle äärealadele ulatuvad maakide sooned. Mäestik oli XIV sajandil tähtis kaevanduspiirkond, toona kandis see nime "Ungari maagimäestik". Seal on kaevandatud rauda ja vaske, aga ka kulda ja elavhõbedat.
Sealsed settekivimid tekkisid enamasti Paleosoikumi alguses ja selle eel. Karboni ajastul moodustusid sealsed graniidist intrusioonid. Sealsed lubjakivid moodustusid valdavalt mesosoikumis. Mäestiku lääneosas on jälgi ka neogeeni vulkanismist.
Chuck (seriaal)

"Chuck" on Ameerika Ühendriikide komöödiasari, mida hakati 24. septembrist 2007 näitama Ameerika telekanalil NBC. Eestis on seriaali näidanud Kanal 2.
Sarja peategelaseks on arvutinohikust Chuck Bartowski (Zachary Levi), kelle ajju satuvad USA valitsuse kõige delikaatsemad saladused.
PD-50

Ujuvdokk-50 (vene keeles плавучий док-50, lühend ПД-50) oli 1979. aastal NSV Liidu sõjamerelaevastiku tellimusel Götaverkeni laevatehases (läks pankrotti 1989. aastal) Hisingeni saarel Göteborgis valminud ujuvdokk (projekt 7454).
2018. aasta novembrist alates on dokk talitlusrikke tõttu Murmanski lähedal Koola lahes umbes 50 meetri sügavusel vee all.
81 (bussiliin)

81 on Tallinna bussilliin, mis teenindab reisijaid marsruudil Mustamäe - Kaubamaja. Liini teenindab Tallinna Linnatranspordi AS ning liiklus toimub iga päev.
191 eKr

191. aasta eKr ehk "ab urbe condita" DLXIII (563).
Hilja Treuberg

Hilja Treuberg (sünninimi Hilja Rannala; 24. detsember 1931 Tallinn – 5. september 2021 Pärnu) oli eesti kultuuritegelane.
Aastatel 1970–1988 oli ta Pärnu Linna Rahvasaadikute Nõukogu Täitevkomitee kultuuriosakonna juhataja.
2004. aastast oli ta Pärnu linnakodaniku maja perenaine.
192 eKr

192. aasta eKr ehk "ab urbe condita" DLXII (562).
Ruth Huimerind

 
Ruth Huimerind (sündinud 29. veebruaril 1956 Pärnus) on eesti disainer, fotograaf ja plakatikunstnik. 
Elukäik.
Ruth Huimerind sündis 1956. aastal Pärnus. Ta lõpetas 1974. aastal Pärnu 1. Keskkooli ja 1980. aastal Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi disainerina (tööstuskunsti erialal). 
Looming.
1980. aastatel tegi ta nn siniseid plakateid. Selle ja ka hilisema perioodi plakateid on reprodutseeritud maailma tippgraafikat esindavates väljaannetes Graphis Poster Annual (Šveits), Novum Gebrauchsgraphic (Saksamaa), Communication Arts (Kanada) ja Idea (Jaapan).
1990. aastate alguses hakkas ta tegutsema stilisti ja fotograafina. Tema pildistatud fotolavastusi on iseloomustanud ehte- moe- ja fotokunstnik.
1990. aastate lõpus lisandus uue tegevusvaldkonnana raamatukujundus, mis on tänaseni kunstniku lemmikeelistusi fotograafia kõrval. Ruth Huimerinna suuremõõtmelisi fotosid leidub nii elu- kui ka ametiruumides Eestis ja välismaal. Kõigile vaatamiseks on need üleval näiteks vinoteegis Musi, pesufirma Linette esinduskauplustes ning köögimööblit müüvas Perfetto Stuudios. Büroodest võib esile tuua arhitektuuribüroo Studio Paralleel, meediaagentuuri Mediapool, sisekujundusbüroo Pink ja paberifirma MAP. Fotod on kaunistanud ka Eesti Televisiooni "Terevisiooni" stuudiot.{{tsitaat|Huimerind on ühtlasi fotokunstnik, kel on hea vaist pakkuda välja eripäraseid vaatenurki, põnevaid nüansse, mida looritab naiselik elegants ja suursugusus. Teda paeluvad erilised naismodellid, kelles on midagi kummalist ja ebamaist.
Huimerind teeb arvutigraafikuna kujundustöid ja tegeleb fotograafiaga. Talle meeldib loomulik valgus ning sellest tekkivad varjud ja värvide mäng.
Isiklikku.
Tema abikaasa on arhitekt Jaak Huimerind.
Chuck

Chuck on mehenimi või Charles'i hüüdnimi. See võib tähendada:
Aurora Tippe

Aurora Tippe (23. jaanuar 1913 Stockholm Rootsi – 2. jaanuar 1999 Eesti) oli eesti keraamik.
Elulugu.
Aurora Tippe sündis 1913. aastal Stockholmis, tema isa oli rootslane, ema eestlane. Aasta pärast asus perekond Peterburi, kus varsti järgnenud Veebruarirevolutsiooni sündmuste käigus perekond lagunes ja isa pöördus tagasi Rootsi. 
17-aastaselt astus Aurora Tippe Leningradis režissööriabi kursustele, mille ka lõpetas ja töötas järgnenud seitse aastat kinostuudios Sovetskaja Beloruss. Teise maailmasõja esimesed aastad elas ta Leningradi blokaadis ning osales samas kunstiteoste evakueerimisel Vene Muuseumist ja Ermitaažist. Aastatel 1943–1949 õppis Aurora Tippe Moskva Tarbe- ja Dekoratiivkunsti Instituudis. 
Seejärel kutsuti ta tööle Eestisse Tallinna Riikliku Tarbekunsti Instituudi juurde, kus ta 1949. aastal valiti keraamikakateedri õppejõuks. Ta oli energiline õpetaja, kelle eestvõttel käidi praktikal Leningradis ajalooliste kunstitraditsioonidega Lomonossovi-nimelises portselanitehases. 
1953. aastast oli Aurora Tippe Eesti NSV Kunstnike Liidu liige, 1963. aastast vabakutseline kunstnik. Teda iseloomustab omapärane pehmejooneline käekiri. Loobudes edaspidi täielikult dekoorist, väljendas ta end ainult vormi kaudu. Oma teostest suurema osa modelleeris Aurora Tippe käsitsi. Tema õõnesvormid on lopsakad, liigendamata siluetiga, kompaktsed, sageli ebasümmeetrilised kõrgkuumuse dekoratiiv- ja tarbenõud, pisiplastikas sai lemmikteemaks naisakt. Loomingulist inspiratsiooni ammutas Aurora Tippe vabast loodusest. Tema teoseid on Tallinnas Tarbekunsti-, Linna- ja Ajaloomuuseumi kogudes.
Näitused.
Aurora Tippe teoseid on eksponeeritud peaaegu kõigil Eesti tarbekunstinäitustel nii kodu- kui ka välismaal ligi 140 korral. 1962. aastal Prahas toimunud rahvusvahelisel keraamikanäitusel tunnustati Aurora Tippet kuldmedaliga , Moskvas 1961. aastal näitusel "Kunst ja kodu" diplomiga.
Detsember 2018

Detsember 2018, kroonika.
2018. aasta detsember algas laupäeval ja lõppes 31 ööpäeva pärast esmaspäeval.
Aurora (eesnimi)

Aurora on naisenimi.
Aurora on rooma koidujumalanna. Pärast 1917. aastat (eriti Venemaal) on eesnime Aurora pandud ka samanimelise Vene kergeristleja järgi.
Eestis oli 2018. aasta 1. jaanuari seisuga eesnimi Aurora 44 naisel. 2020. aasta 1. jaanuari seisuga oli eesnimi Aurora 68 naisel. Aurora oli populaarsuselt 953. naisenimi Eestis. Aurora oli keskmiselt 8 aasta vanune (mediaanvanus oli 3).
Wettberg

Wettberg (varem Wedberghe, Watberge, Wetberch, Wedberg) oli Alam-Saksimaalt pärit aadlisuguvõsa.
Rahvusvaheline Võrkpalliföderatsioon

Rahvusvaheline Võrkpalliföderatsioon (prantsuse keeles "Fédération Internationale de Volleyball", lühendatult FIVB) on rahvusvaheline spordialaliit, mis korraldab võrkpalliga seotut kogu maailmas.
Föderatsioon asutati aprillis 1947 Prantsusmaal.
FIBA

FIBA (prantsuse keeles "Fédération internationale de basket-ball"; Rahvusvaheline Korvpalliliit) on rahvusvaheline spordialaliit, mis korraldab korvpalliga seotut kogu maailmas.
Föderatsioon asutati 18. juunil 1932 Genfis.
2025. aasta juuni seisuga on FIBA liikmeid 212.
Rahvusvaheline Käsipalliföderatsioon

Rahvusvaheline Käsipalliföderatsioon (inglise keeles "International Handball Federation"; lühend IHF) on rahvusvaheline spordialaliit, mis korraldab käsipalliga seotut kogu maailmas.
Föderatsioon asutati 11. juulil 1946 Kopenhaagenis.
Rahvusvaheline Jäähokiföderatsioon

Rahvusvaheline Jäähokiföderatsioon (inglise keeles "International Ice Hockey Federation"; lühend IIHF) on rahvusvaheline spordialaliit, mis korraldab jäähokiga seotut kogu maailmas.
Föderatsioon asutati 15. mail 1908 Pariisis nimega "Ligue internationale de hockey sur glace" (LIHG).
Raadiomõõtmised

Raadiomõõtmised on raadiotehnilised mõõtmised raadiosageduste alas.
Tüüpilised raadiomõõtmiste alaliigid on alljärgnevad.
Suurem osa raadiomõõtmisteks kasutatavaid mõõtevahendeid on elektroonsed seadmed, kuid on ka passiivseid mõõtevahendeid nagu näiteks mõõteantennid.
Fulgencio Vega

Fulgencio de la Vega y Santos (5. november 1805 Granada – 1. märts 1868 Granada) oli Nicaragua poliitik ja sõjaväelane, aastail 1851–1852 Nicaragua ülemdirektor.
Fulgencio Vega isa oli Deogracias de la Vega y Fajardo ja ema Josefina Santos Argüello. Tema abikaasa oli tema onutütar Mercedes Vega Chamorro.
22 aasta vanuselt osales ta maa esimeses kodusõjas Manuel Antonio de la Cerda ja Juan Argüello pooldajate vahel. Aastal 1834 liitus ta Metapas José Núñeze vastu võitleva Cándido Florese vägedega.
Fulgencio Vega oli poliitilistelt vaadetelt konservatiiv. 4. augustil 1851 korraldas kindral José Trinidad Muñoz Fernández koos Pablo Buitrago y Benaventega riigis sõjaväelise putši, mille tagajärjel riigipea José Laureano Pineda Ugarte pages Hondurasesse. Granadas seati seepeale riigipea ametisse José Francisco del Montenegro, kes aga peagi pärast ametisse astumist suri ja tema asemele asus José de Jesús Alfaro. Ülemdirektoriks kuulutasid end ka Hondurasesse pagenud Pineda ja ka Justo Abaunza Leónis. 
Hondurase president Juan Lindo asus Pinedad toetama ja see naasis Hondurase vägede toetusel Nicaraguasse, võttes võimu üle nii Abaunzalt kui ka Alfarolt. Granada fraktsiooni uueks juhiks sai seni José Trinidad Muñoz Fernándeze vastu võidelnud ja Pineda vägesid juhatanud Fruto Chamorroga tihedalt seotud Fulgencio Vega, kes asus koos Pinedaga võimu jagama. Erinevalt teistest ülemdirektoritest Vegat ametisse ei valitud, ta määrati sinna valitsuse dekreediga nr. 155. Nad viisid riigis läbi administratiivreformi ja muutsid riigi pealinnaks lõplikult Managua, et likvideerida Granada ja Leóni vastasseis.
Vega jäi oma fraktsiooni mõjukaks liidriks ka pärast ametist lahkumist, mõjutades Nicaragua poliitikat oma surmani. Kui tema poolehoidjad küsisid temalt, miks ta riigi presidendiks ei kandideeri, seletas ta, et Nicaragua president teenib Nicaraguat tervikuna ja ei või lubada inimeste ebaõiget käitumist isegi siis, kui need on tema poolehoidjad. Tema nägi end aga caudillona, kes võib oma sõprade nimel anda endast kõik ja teenida neid nii öösel kui päeval. Seejärel küsis ta oma poolehoidjatelt, kas need eelistaks teda endi presidendi või caudillona. Poolehoidjad leidsid üksmeelselt, et ta peaks olema nende caudillo.
Neeme Järvi fond

Neeme Järvi fond oli Eesti sihtasutus, mis toetas muusikuid.
Fond loodi 1998 Eesti Kultuurifondi allfondina. Kui Kultuurifond 2000. aastal likvideeriti, siis korraldati Neeme Järvi fond ümber sihtasutuseks. 2004. aastal lõpetas sihtasutus tegevuse.
Ruta Kruuda Fond

Ruta Kruuda Fond (ametliku nimega Sihtasutus Dr Ruta Kruuda fond) oli Eesti sihtasutus, mis stipendiumite abil toetas teadlasi ja üliõpilasi.
Fond loodi 2006 Poliitikauuringute Keskuse PRAXIS juurde. Esimesed stipendiumid anti välja 10. märtsil 2006.
Fond lõpetas tegevuse 2013.
Mikser

Mikser on köögimasin toiduainete segamiseks, vahustamiseks või peenestamiseks.
Merkinė vald

Merkinė vald (leedu keeles "Merkinės seniūnija") on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Varėna rajooni territooriumil. 
Valla pindala on 550 km². 2011. aasta seisuga elas vallas 3222 inimest. Valla keskuseks on Merkinė alev, kus 2011. aastal oli 1228 elanikku. 62% valla pindalast võtavad enda alla metsad.
Vallavanem on Gintautas Tebėra. 
Valda jääb ka kaks huutorit.
Hanover (LAV)

Hanover on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Põhja-Kapimaa provintsis Pixley ka Seme ringkonnas Emthanjeni vallas.
Hanover on asutatud 1854. aastal.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Hanoveri elanikest mustanahalisi aafriklasi 49,09%, värvilisi 46,43%, valgeid 3,40%, India või Aasia päritolu inimesi 0,54% ja teisi 0,54%. Afrikaani keelt pidas emakeeleks 54,91% inimesi, koosa keelt 39,32%, inglise keelt 1,53% ja sotho keelt 1,37%.
Tartu spordiriistade vabrik

Tartu spordiriistade vabrik (enne 1929 "Balti spordiriistade vabrik") oli Tartu ettevõte, kus toodeti spordivahendeid. See oli Eestis pea ainuke ettevõte, kus toodeti spordivahendeid. Vähesel määral toodeti neid ka Tallinnas Põhjala kummivabrikus.
Vabrik asutati 1913. Pole teada, kes vabriku asutas.
1921 muudeti ettevõte aktsiaseltsiks.
Peo

Peo, ka "pihu", oli rahvapärane linamõõt.
Peo oli pärast kitkumist suurim ühe käega haaratav linavihk, mis oli linavartest sidemetega kokkuköidetud. Peo läbimõõt sideme juures oli 10 kuni 12 cm.
Wöhrmanni telliskivivabrik

Wöhrmanni telliskivivabrik oli telliskivisid tootev vabrik Järvamaal Türi lähedal.
Vabriku rajas 1910. aastatel kohalik arst ja ettevõtja Jaan Wöhrmann (Jaan Vooremaa).
Tartu Alumiiniumivabrik

Tartu Alumiiniumivabrik oli metallitööstusettevõte Tartus, Võru tänav 50/52. Vabrikus toodeti alumiiniumitooteid.
Vabrik asutati 1931. Vabriku omanikud olid Herbert Blumenthal ja Abram Steinbrecher.
Ettevõte natsionaliseeriti 1940. aastal. Natsionaliseeritud "Tav“ Tartu Alumiiniumi vabriku direktoriks nimetati 12. oktoobril 1940 August Kasesalu.
Marydale

Marydale on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Põhja-Kapimaa provintsis Pixley ka Seme ringkonnas Siyathemba vallas.
Marydale on asutatud 1903. aastal.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Marydale'i elanikest värvilisi 84,79%, mustanahalisi aafriklasi 10,90%, valgeid 2,74%, India või Aasia päritolu inimesi 1,33% ja teisi 0,23%. Afrikaani keelt pidas emakeeleks 95,98% inimesi, koosa keelt 1,02% ja inglise keelt 0,87%.
Kakamas

Kakamas on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Põhja-Kapimaa provintsis ZF Mgcawu ringkonnas. Linn asub Oranje jõe ääres.
Kakamas on asutatud 1898. aastal, omavalitsusliku staatuse sai 1948. aastal ja linnaõigused 1964. aastal.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Kakamase elanikest värvilisi 81,63%, valgeid 9,57%, mustanahalisi aafriklasi 6,98%, India või Aasia päritolu inimesi 0,86% ja teisi 0,95%. Afrikaani keelt pidas emakeeleks 93,44% inimesi, tsvana keelt 2,26% ja inglise keelt 1,63%.
Grootdrink

Grootdrink on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Põhja-Kapimaa provintsis ZF Mgcawu ringkonnas !Kheisi vallas.
Grootdrink on Põhja-Kapimaa provintsi veinitööstuse keskus.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Grootdrinki elanikest värvilisi 89,41%, India või Aasia päritolu inimesi 2,23%, mustanahalisi aafriklasi 2,19%, valgeid 0,04% ja teisi 6,12%. Afrikaani keelt pidas emakeeleks 96,67% inimesi ja inglise keelt 1,32%.
Phokeng

Phokeng on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Loodeprovintsis Bojanala Platinumi ringkonnas Rustenburgi vallas.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Phokengi elanikest mustanahalisi aafriklasi 99,14%, värvilisi 0,28%, valgeid 0,09%, India või Aasia päritolu inimesi 0,06% ja teisi 0,43%. Tsvana keelt pidas emakeeleks 77,10% inimesi, inglise keelt 6,21%, suulu keelt 3,22%, tsonga keelt 2,07%, sotho keelt 1,85%, ndebele keelt 1,46%, pedi keelt 1,27%, koosa keelt 1,24% ja afrikaani keelt 0,88%.
Aruküla Turbatööstus

Aruküla Turbatööstus oli Harjumaal Arukülas tegutsenud turbatootmisettevõte.
Ettevõte tegutses 1918–1944. Aruküla Turbatööstus oli üks ettevõtte Eesti Turbatööstused ettevõtteid.
Lepiku Lihatööstus

Lepiku Lihatööstus on Eesti ettevõte. Ettevõtte peakontor asub Tallinnas aadressil Olevi tänav 28. Ettevõtte tootmisüksused asuvad Rapla maakonnas Vigala osavallas. Ettevõte müüb peamiselt külmutatud ja vaakumpakendatud liha.
Ettevõte asutati 1998 ja see hakkas tegutsema Vigala valla endises tapamajas. 2004 valmis ettevõttel oma lihalõikustsehh. 
2009 avas ettevõte oma hulgilao Tallinnas Lasnamäe linnaosas.
Taso Mähar

Taso Mähar (sündinud 19. juulil 1962 Kohtla-Järvel) on eesti sisearhitekt ja disainer.
Elukäik.
1977. aastal astus Taso Mähar Tartu Kunstikooli, et omandada puidu kunstilise töötlemise eriala. Pärast Tartu Kunstikooli lõpetamist 1981. aastal suunati Mähar Tartu Mööblikombinaati ja hiljem edasi Nõukogude sõjaväkke. Tartu Mööblikombinaadis oli Mähar koos mööblidisainer Toivo Raidmetsaga kontorimööbli kujundaja.
Aastatel 1985–1990 jätkas ta haridusteed Tallinnas Eesti Riikliku Kunstiinstituudi sisearhitektuuri osakonnas. Mähari sõnul võimaldas Tartu Kunstikooli ja Eesti Kunstiakadeemia vaheline paus tal leida kindlust oma erialavalikus sisearhitektina. 
1990–1991 töötas ta EKE Projekti projekteerimisinstituudis, 1991–2000 arhitektuuribüroos Urbel ja Peil OÜ ning 1995–2006 Eesti Kunstiakadeemia sisearhitektuuri osakonnas. 
2000. aastast töötab ta arhitektuuribüroos Emil Urbel OÜ "," mis loodi sama aasta septembris.
1992. aasta novembrist on Mähar Eesti Sisearhitektide Liidu liige.
Looming.
Rahuliku ja põhjamaise (sise)arhitektuuri pooldajana propageerib Mähar moodsat minimalismi oma rafineeritud interjöörilahenduste kaudu. Tema silmapaistvamate interjöörilahenduste hulka kuuluvad Rocca al Mare koolihoone sisekujundus ja Rotermanni soolalao rekonstrueerimisjärgne interjöör.
Lisaks tööle sisearhitektina on Mähar kujundanud näitusi ja mööblit.
Arhitektitööd.
Lisaks ühiskondlikele hoonetele on Taso Mähar projekteerinud palju eramuid.
Air Astana

Air Astana on 2001. aastal loodud Kasahstani rahvuslik lennufirma, mille kodulennujaamad on Almatõ rahvusvaheline lennujaam ja Nursultan Nazarbajevi rahvusvaheline lennujaam. Firma loodi ühisettevõttena, kuuludes Kasahstani riigi investeerimisfondi Samruk-Kazyna (osalusega 51%) ning Briti rahvusvaheline kaitse-, julgeoleku- ja kosmosetööstusettevõttele BAE Systems PLC (osalusega 49%). 
Lennufirma IATA kood on KC ja ICAO kood on KZR. Ettevõtte tunnuslause on "From the Heart of Eurasia""." 
Ärilise eesmärgiga esmalend toimus 15. mail 2002. 
Sihtpunktid.
Air Astana on täisteenusega lennufirma, mis teenindab kontinentidevahelisi lende. Lennufirma haldab 65 liini, mis teenindavad 42 rahvusvahelist ja riigisisest sihtkohta. Lisaks kodumaistele sihtkohtadele on Air Astana rahvusvaheliselt kasvava liinivõrgustikuga kogu Põhja-, Kesk- ja Kagu-Aasias, Lähis-Idas ja Euroopas, tegutsedes peamiselt Almatõ ja Astana baasidel. Alates 2011. aastast avas lennufirma liinid Bakuusse, Taškenti, Ürümqisse, Thbilisisse, Dušanbesse, Biškekki, Novosibirskisse, Samarasesse, Jekaterinburgi ja Peterburi ning 2012. aasta keskpaigast Kaasanisse ja Omskisse]]. 2013. aasta kevadel alustati lende Almatõst ja Astanast Kiievisse. Lennufirma suurejooneline kasv on toimunud ka Lõuna- ja Ida-Aasia suunal. Peamised sihtpunktid on Delhi, Seoul (koodijagamine Asiana Airlinesiga), Peking, Bangkok, Kuala Lumpur, Hongkong (2012. aasta augusti lõpust) ja Ho Chi Minh (2013. aasta jaanuarist). Lisaks alustas lennuettevõtja lende Almatõst Iraani Islamivabariigi pealinna Teherani (2016. aasta juunis).
Air Astanal on koodijagamise kokkulepe ka mitme tuntud lennufirmaga:
Tabel 1. Koodijagamise kokkuleppe partnerid. 
Lennukipark.
Air Astanal oli 2019. aasta märtsi seisuga 34 lennukit, mille keskmine vanus oli 8,45 aastat. Lennufirma kavatses sama aasta lõpuks suurendada oma lennukiparki kuni 39 lennukini ning 2020. aasta lõpuks kuni 43 lennukini. Air Astana lennukipargis on kokku kaheksa eri tüüpi lennukit: Boeing 767-300ER, Boeing 757-200, Airbus A320, Airbus A320neo, Airbus A321, Airbus A321neo, Embraer 190 ja Embraer E190-E2.
Tabel 2. Lennukipargi suurus ja lennukitüübid. 
Auhinnad.
Skytrax'i auhinnaga pärjati Air Astana esimeseks 4-tärniliseks lennufirmaks Ida-Euroopas ja SRÜ riikides. Air Astana on tunnustatud seitse korda järjest parimaks lennufirmaks Kesk-Aasias ja Indias aastatel 2018, 2017, 2016, 2015, 2014, 2013 ning 2012. aastal võideti maailma lennufirma auhind. 2015. aastal saadi parima õhutranspordi turuliidri auhind. Lisaks võitis Air Astana 2018. aastal TripAdvisori Aasia piirkonna kategooria, reisija omavaliku auhinna. Mitmete teiste auhindade kõrval omab lennufirma Skytrax'i auhinda, mis saadi parima personaliteeninduse eest Kesk-Aasias ja Indias, võites 2013., 2014., 2015., 2016. ja 2017. aastal.
Kaire Rannik

Kaire Rannik (sündinud 16. septembril 1971 Tallinnas) on eesti ehtekunstnik.
Kaire Rannik õppis aastatel 1989–1999 Eesti Kunstiakadeemias metallikunsti osakonnas. 1993–1995 täiendas end Pforzheim rakenduskõrgkooli ehteosakonnas Saksamaal.
2002. aastast on ta Eesti Kunstnike Liidu liige.
Kaire Rannik oli 1996. aastal asutatud kunstirühmituse F.F.F.F üks loojaid. 2005. aastani tegutsenud rühmitusse kuulusid Kristi Paap, Kaire Rannik, Berit Teeäär, Ketli Tiitsar ja Maria Valdma.
Ruth Heidok

Ruth Heidok (7. november 1950 Tallinn – 30. juuni 2021) oli eesti nahakunstnik.
Tegevusala.
Ruth Heidok lõpetas aastal 1969 Tallinna 24. Keskkooli ja aastal 1975 Eesti Riikliku Kunstiinstituudi nahkehistöö eriala.
Ta kasutab nahkköidete puhul mitmesuguseid nahakunsti tehnikaid. Ta on töötanud NJTK-s Kommunaar, Tallinna Kunstitoodete Kombinaadis ARS, Tallinna Huvikeskuses Kullo, Mustamäe Laste Loomingu Majas (1997-2007) ja OÜ Loodusperes (2004-2014). 1976. aastast töötab Tallinna Huvikeskuses Kullo kunstiõpetajana.
Alates 1975.a on esinenud väga paljudel kunsti, tarbekunsti ja köitekunsti näitustel Eestis, Lätis, Leedus, Venemaal, Rumeenias, Iirimaal, Saksamaal, Soomes, USA-s, Austraalias jm.
1989. aastast on Eesti Kunstnike Liidu liige. 
1992. aastast Eesti Nahakunstnike Liidu liige (1992–1998 oli Eesti Nahakunstnike Liidu esimees).
Teosed.
1986. aastal ilmus tema koostatud raamat asjahuvilistele "Paberi- ja papitööd" (kirjastuses Valgus).
Isiklikku.
Tema abikaasa oli Valdo Heidok (24. märts 1952 – 2004), tütar Pille-Riin Özmen.
TerVE

Tervishoiuteaduste võimekuse edendamise programm ehk TerVE loodi Eesti teadus- ja arendustegevuse ning innovatsiooni strateegia 2007–2013 „Teadmistepõhine Eesti“ elluviimiseks.
Programmi rahastas Euroopa Regionaalarengu Fond, kogueelarve oli 7 759 110 eurot, millest struktuuritoetus koos riikliku toetusega moodustas 7 355 599 eurot.
Programmi rakendusasutus oli Haridus- ja Teadusministeerium, rakendusüksus Sihtasutus Archimedes. Programmi TerVE viis 1. aprillist 2010 kuni 29. veebruarini 2012 ellu Sihtasutus Archimedese teaduskoostöö keskus, alates 1. märtsist 2012 kuni 31. detsembrini 2015 Eesti Teadusagentuur.
Eesmärgid.
Programmi TerVE põhieesmärgiks oli tugevdada tervishoiu teadus- ja arendustegevuse võimekust Eestis, tõsta rahva terviseteadlikkust ning suurendada terviseteaduste mõju elanike tervisele.
Alaeesmärgid:
Partnerid.
Programmil oli algusperioodil kaheksa partnerit, kelleks olid programmi tegevustega seotud valdkondades viimase korralise evalveerimise käigus positiivselt evalveeritud asutused: Eesti Maaülikool, Keemilise ja Bioloogilise Füüsika Instituut, Protobios OÜ, Tallinna Tehnikaülikool, Tallinna Ülikool, Tartu Ülikool, Tervise Arengu Instituut ja AS Vähiuuringute Tehnoloogia Arenduskeskus. Aastal 2013 liitusid programmiga Terviseamet ja Eesti Teaduste Akadeemia, 2015. aastal Sotsiaalministeerium ja Eesti Haigekassa.
Programmi elluviimist toetas programmi nõukogu, mille ülesandeks oli programmimeeskonna liikmeid erialaselt nõustada ning esitada arvamusi, ettepanekuid ja soovitusi programmi rakendamiseks. Nõukokku kuulusid peale programmi partnerite esindajate ka tervishoiu valdkonna eksperdid. Nõukogus arutati programmi elluviimisega seotud küsimusi, sealhulgas said kõik programmi rahastamisotsused heakskiidu programmi nõukogult.
Tegevusvaldkonnad.
Programmi tegevused jagunesid viieks teemaks.
Programmi TerVE raames viidi ellu 24 uurimisprojekti, millest annab põhjaliku ülevaate kogumik „Kuidas teadus TerVEt rahvast teenib?“
KESTA

Keskkonnakaitse ja -tehnoloogia teadus- ja arendustegevuse programmi KESTA viis ellu 1. aprillist 2010 Sihtasutus Archimedese Teaduskoostöö Keskus ning 1. märtsist 2012 Eesti Teadusagentuur. Programm lõppes 31. oktoobril 2015.
Partnerid olid Tartu Ülikool, Tallinna Tehnikaülikool, Tallinna Ülikool, Tartu Observatoorium, Eesti Maaülikool, Cybernetica AS, Keemilise ja Bioloogilise Füüsika Instituut ja Eesti Biokeskus.
Programmi tulemused on kajastatud teaberaamatus „Keskkonnakaitse ja -tehnoloogia teadus- ja arendustegevuse programmi teaberaamat 2010–2015“.
Programmi rahastati Euroopa Regionaalarengu Fondi vahenditest.
Alategevused.
2011–2015 viidi programmi tegevusi ellu nelja alategevuse abil:
Kiviõli Keemiatööstus

Kiviõli Keemiatööstus (lühendatult KKT) on Ida-Viru maakonnas Kiviõlis tegutsev ettevõte (osaühing), mis toodab peamiselt põlevkiviõli ning soojus- ja elektrienergiat. Ettevõte kuulub Alexela Gruppi.
Ettevõte saab toorme Põhja-Kiviõli karjäärist. Kiviõli Keemiatööstus kasutab lisaks Moldova kruusakarjäärile ka Kolustre kruusakarjääri ning Põhja-Kiviõli II põlevkivikarjääri. 
Aastas toodetakse ettevõttes kuni 65 000 tonni toorpõlevkiviõli. 2022. aastal toodeti ettevõttes 102 000 tonni põlevkiviõli, mis oli senine rekord.
Ettevõttes toodetud soojus- ja elektrienergiat kasutatakse nii ettevõtte enda käitamiseks kui ka kaetakse Kiviõli soojusenergia vajadused.
Ettevõttes töötab umbes 600 inimest. Töötajatest suurem osa on Lüganuse valla elanikud.
Ajalugu.
Eesti põlevkivitööstuse ettevõte Eesti Kiviõli loodi 1922. aastal. 1920. aastal andis Eesti Mäeamet Saksa kapitalil põhinevale AS Põhja paberi- ja puupapivabrikule loa alustada “luuretöid” Sonda ja Püssi raudteejaama vahelisel maa-alal. 1922. aastal andis vabrik kõik õigused ja kohustused üle aktsiaseltsile Eesti Kiviõli, mis rajas Erra-Sala küla maadele põlevkivikarjääri, kus alustati põlevkivi avakaevandamist. 1927. aastal ehitati Eesti Kiviõli esimene katseline tunnelahi võimsusega 75 tonni põlevkivi ööpäevas. 1928. aastal hakati tööstuse läheduses jõudsalt kasvanud asulat nimetama Kiviõliks. 1931. aastal valmis Franz Krulli tehasest pärit esimene kahe tunnelahjuga õli- ja bensiinitehas, millest sai Kiviõli Põlevkivikeemiatehase eelkäija. 1938. aastal sai Kiviõli kaevandus suurimaks Eestis; kaevanduse toodang oli üle 0,5 miljoni tonni aastas. Teises maailmasõjas, 10. augustil 1941 hõivasid Saksa väed tehase, ja kogu põlevkivibassein läks üle firmale Baltische Ölgesellschaft in Estland. Sakslased ehitasid suurejoonelise tööstuskompleksi koos kahe uue tunneahju, kaheksa gaasigeneraatori ja jõujaamaga. Sellel ajal olid tehases tööl ka sisse toodud eri rahvusest inimesed ning sõjavangid, viimased töötasid eraldi jaoskondades. Saksa okupatsiooni ajal rajati Kiviõli kaevandusse uus ringliiklusega šahtiõu, mis pidas remontimata vastu kuni kaevanduse sulgemiseni. Saksa vägede lahkumisel purustati kaevandus ja tehas ning uputati Kiviõli ja Küttejõu kaevandused.
1944. aastal hakkas Nõukogude armee kaevandust ja tehast taastama, 1945. aastal alustasid tööd kaks uut tunnelahju ning esimese toodangu andis uuesti ka bensiinitsehh. 1947. aastal anti tehases käiku veel üks tunnelahi ja soojuselektrijaam. 1951. aastal ühendati Kiviõli ja Küttejõu kaevandus. 1952. aastal hakati kaevanduse tarbeks uut administratiiv-olmehoonet ehitama, see valmis 1955. aastal. 1953. aastaks oli töös kuus generaatorit ning valmis sai uus katseseade võimsusega 200 tonni peenpõlevkivi ööpäevas. 1960.–1970. aastatel anti käiku pesemisvahendite tsehh ja formaliinitsehh. 1980. aastatel sisaldas Kiviõli tehases toodetavate põlevkiviõlide ja vees lahustuvate põlevkivisulfinoolide baasil valmistatavate toodete nimekiri üle 30 nimetuse, sh mastiksid, lakid, epoksü- ja muud vaigud. 
1998. aastal Kiviter AS pankrotistus ning tehas suleti kümneks kuuks, 1999. aastal ostis T.R Tamme Auto OÜ tehase.
Kontaktõpe

Kontaktõpe (ingl "contact learning", "contact teaching") on õppekeskkonnas (sh e-õppes) toimuv õppetöö, milles osalevad korraga nii üliõpilane kui ka õppejõud. Kontaktõpe on loeng, seminar, praktikum, laboratoorne töö, individuaaltund vm õppetöö vorm, mis võimaldab saavutada õpiväljundeid.
Seos iseseisva õppega.
Kontaktõpe on iseseisva õppe vastand. Iseseisva õppe (töö) käigus omandab õppija õpiväljundite saavutamiseks vajalikud teadmised iseseisvalt, järgides õppejõu antud juhiseid.
Seos auditoorse ja e-õppega.
Kontaktõpe põhineb õppijate ja õpetaja vahetul suhtlusel õppekeskkonnas. Õppekeskkond võib olla nii füüsiline kui ka virtuaalne. Eristada võib auditoorset ja veebipõhist kontaktõpet. Auditoorse kontaktõppe korral suhtlevad õppija ja õppejõud samas füüsilises ruumis (nt klassiruum, labor), seevastu veebipõhise kontaktõppe korral toimub suhtlus e-õppe keskkonnas (nt Moodle).
Kontaktõppe keskne tunnus on vahetu suhtlus. Olenemata õppekeskkonnast peab see suhtlus olema sünkroonne. Kui õppetöö toimub füüsilises keskkonnas, eeldab see õppija ja õppejõu suhtlust (see, kui õppejõud jätab õppija(d) üksi klassiruumi iseseisvat tööd tegema, ei liigitu kontaktõppeks). Kui õppetöö toimub virtuaalses keskkonnas, liigitub kontaktõppeks vaid see osa, milles kasutatakse sünkroonse suhtluse vahendeid. Need on reaalajas kasutatavad vahendid, nt MSN, Skype, veebipõhise õpikeskkonna jututuba, Horizon Wimba vahendid, seevastu nt veebipõhise õpikeskkonna foorum ja e-post liigituvad asünkroonsete vahendite hulka.
Toivo Raidmets

Toivo Raidmets (sündinud 15. veebruaril 1955 Põltsamaal) on eesti sisearhitekt.
Elulugu.
Toivo Raidmets on õppinud aastatel 1963–1974 Põltsamaa Keskkoolis ja lõpetanud 1975. aastal Tallinna Kaugõppekeskkooli. 1982. aastal lõpetas ta Eesti Riikliku Kunstiinstituudi ruumi- ja mööblikujunduse osakonna (praegune Eesti Kunstiakadeemia sisearhitektuuri eriala).
Suhe mööblitööstusega algas juba enne kõrgkooli mööblivabrikus Standard ja jätkus pärast kooli Tartu mööblivabrikus Tarmeko peadisaineri ametis.
1980. aastate lõpus kolis Tallinna ja töötas Tallinna kunstitoodete kombinaadis ARS, kui sai põhitööks näituste kujundamine – Ruum ja Vorm, ACTA, kunstnike isiku- ja ülevaatenäitused. Näituse kujundamisele lisandus peagi neil ise osalemine – põhiliselt neoontorudest valgusinstallatsioonidega Tallinnas, Helsingis, Raumas ja Vilniuses. Nendega paralleelselt valmisid mitme tuntud klubi ja restorani – Eeslitall, Flamingo, Bonnie &amp; Clyde, Flamingo, Carl Friedrich – kujundused.
1992. aastal lõi Toivo Raidmets oma ettevõtte OÜ TOIVO, mis toodab tema disainitud mööbliesemeid.
Toivo Raidmetsal on ka pikk õppejõukarjäär: aastatel 1995–2013 professor ja osakonnajuhataja Eesti Kunstiakadeemia sisearhitektuuri osakonnas, nüüd külalisõppejõud Tallinna Tehnikaülikooli arhitektuuriinstituudis.
Toivo Raidmets on Eesti Kunstnike Liidu, Eesti Disainerite Liidu ja Eesti Sisearhitektide Liidu liige.
Looming.
Toolil on eriline koht Toivo Raidmetsa disainerikarjääri esemeloomes. Tema arvates on see inimese esmane, kõige vahetum kokkupuude ehitatud keskkonnaga. Tool on väljakutse – keeruline, kõige huvitavam ristsõna. Neid aspekte, mida teda luues tuleb arvestada, polegi tegelikult nii palju – istemugavus, valmistamise ratsionaalsus, materjalipärane mõistlikkus ja esteetiline külg. Viimane tekib tihti iseenesest, kui on täidetud eelnevad. Tänu vahetule kontaktile on inimesel tooliga eriline suhe. Tool on suurepärane õppeülesanne igale tulevasele disainerile. Alus, millel läbi mängida füüsiliste jõudude jagunemist, lihvida kompositsioonitaju ning tunnetada erinevate materjalide murdumise piire. 
Eeskujud.
Toivo Raidmetsale meeldib modernism. Eriti 1950. aastate rõivamood, elegantsed pikad limusiinid, nurgeline ja selge joonega arhitektuur. Ta peab lugu arhitektidest, kes on võimelised objekti detailideni ja lõpuni lahendama ning võtavad ka vaevaks seda teha. Eeskujudeks on Alvar Aalto, Arne Jacobsen, Le Corbusier, Alvaro Siza, Frank Loyd Wright, Eliel ja Eero Saarinen.
Kazõm

Kazõm (vene keeles Казы́м) on jõgi Venemaal Lääne-Siberis Handi-Mansimaal, mis voolab läbi Lääne-Siberi madaliku ja on Obi lisajõgi.
Jõgi on 659 km pikk ja selle valgla on 35 600 km².
Kazõmi vasakul kaldal asub Belojarski linn, mis on ühtlasi Belojarski rajooni keskus.
Liškiava

Liškiava on küla (endine alev) Leedus Varėna rajooni territooriumil Merkinė vallas. Küla asub Nemunase ääres ja jääb Dzūkija rahvuspargi aladele. Jõe ääres asub Liškiava paljand. Vaatamisväärsusteks on veel aastal 1772 valminud Kolmainu kirik ja dominiiklaste kloostri hoonetekompleks.
Ajalugu.
Küla juures asub linnamägi, mille kõrgus on 30 meetrit, pindala 100x50 meetrit. See võeti kasutusele kolmandal sajandil enne Kristust ja oli kasutusel IX sajandini. XIV sajandi alguses ehitati linnamäele kivist linnus. See oli üks Nemunase kaitseks rajatud linnustest, mis oli kasutusel XV sajandini. Grünwaldi lahingu järel jäi see tühjaks, säilinud on vaid selle edelatorni jäänused. 
Külast idas asub Liškiava hiiemägi, millel kõrgust 20 meetrit. Sellel asub kohalikes rahvajuttudes kajastatud kivi. Ristisõdijad püstitasid sellele mäele aastal 1387 kiriku. Puidust kirik rajati sinna ka XV sajandi teisel poolel, ent see põles XVI sajandi keskpaigas maha. XVII sajandil rajas Liškiava omanik Mikołaj Frąckiewicz-Radzimiński sinna oma häärberi, ent sajandi lõpus põles maha ka see hoone.
Küla ise tekkis XV sajandil, mil ristisõdijad ei kujutanud endast selle piirkonna asunikele enam ohtu. Sajandi teisel poolel rajati ka Liškiava mõis, mille omanikuks oli Mihhail Glinski. Aastal 1644 loodi sealse kiriku juurde ka kihelkond. 
Aastal 1684 läks Liškiava Sejny dominiiklaste valdusse. Aastail 1704–1741 valmisid nii kloostri hooned kui ka kivist kirikuhoone. Ühtlasi kujunes Liškiava aleviks. XVIII sajandi teisel poolel asusid sinna dominiiklaste palvel elama ka juudid.
Poola jagamisel läks Liškiava Preisimaa valdusse, kujunedes idapoolseimaks Preisimaa asulaks. Aastal 1914 alev põles.
Esimese maailmasõja järel asus Liškiava Poola piiri ääres, aastail 1939–1940 aga Valgevene NSV piiri ääres. Aastal 1941 hukkasid Saksa okupatsiooniväelased seal ligi 200 juuti. Sõja järel muudeti Liškiava külaks, Nõukogude võimu esindajad küüditasid 36 küla elanikku. Nõukogude perioodil oli Liškiava kohaliku kolhoosi keskasulaks.
Swartruggens

Swartruggens on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Loodeprovintsis Bojanala Platinumi ringkonnas Kgetlengrivieri vallas.
Swartruggens on asutatud 1875. aastal.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Swartruggensi elanikest valgeid 52,36%, mustanahalisi aafriklasi 39,56%, India või Aasia päritolu inimesi 5,49%, värvilisi 1,83% ja teisi 0,81%. Afrikaani keelt pidas emakeeleks 57,36% inimesi, tsvana keelt 21,84%, inglise keelt 14,14% ja suulu keelt 1,68%.
Maag Konservitööstus

Maag Konservitööstus oli 1998–2016 tegutsenud Eesti aktsiaselts, mis tootis ja turustas lihakonserve, "sous vide"'e tooteid ja valmistoite. Ettevõtte kuulus kontserni Maag Grupp. Ettevõtte peakontor asus Lääne-Viru maakonnas Rakveres.
Ettevõtte tooteid müüs Eesti turul edasi Rannarootsi Lihatööstus.
Ettevõtte tuntuimad kaubamärgid olid Rannarootsi ja Frank Pott.
Painküla tärklisetehas

Painküla tärklisetehas (ka Painküla tärklisetööstus) oli aktsiaselts Jõgeva maakonnas Painkülas. Ettevõtte põhitoodang oli modifitseeritud tärklis, samuti toodeti seal kartulikrõpse.
Ettevõtte tehas rajati väliskapitali abil 1990. aastate algul.
Ettevõte kustutati Äriregistrist 2004.
Leeudoringstad

Leeudoringstad on linn Lõuna-Aafrika Vabariigis Loodeprovintsis Dr Kenneth Kaunda ringkonnas Maquassi Hillsi vallas.
Leeudoringstad on asutatud 1920. aastal.
17. juulil 1932 plahvatas Leeudoringstadi raudteejaamas 320 kuni 330 tonni dünamiiti. Linn sai plahvatuse tagajärjel rängalt kannatada, hukkus 5 inimest.
Lõuna-Aafrika Vabariigi 2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Leeudoringstadi elanikest mustanahalisi aafriklasi 77,38%, valgeid 20,10%, värvilisi 1,35%, India või Aasia päritolu inimesi 0,79% ja teisi 0,38%. Tsvana keelt pidas emakeeleks 57,03% inimesi, afrikaani keelt 21,80%, sotho keelt 10,41%, koosa keelt 4,11%, inglise keelt 2,36%, suulu keelt 1,19% ja ndebele keelt 1,07%.
History (telekanal)

History (1995–2008 The History Channel) on Ameerika Ühendriikide telekanal, mida omab A&amp;E Networks. 
Kanal näitas algselt ainult ajaloolisi dokumentaalfilme ja -saateid, kuid hiljem hakati näitama erinevaid tõsielusaateid ja muud mitteajaloolist sisu. Mitmed teadlased, ajaloolased ja skeptikud on kanalit kritiseerinud saadete "Iidsed tulnukad", "UFO Hunters" jm tõttu, mida peetakse pseudoajalugu ja -teadust propageerivateks.
Peipsi Kalatööstus

Peipsi Kalatööstus on Eesti osaühing, mis toodab erinevaid kalatooteid, sealhulgas kalakonserve ning kuivatatud ja vinnutatud kala. Ettevõtte peakontor asub Jõgeva maakonnas Tiheda külas. Ettevõtte omanik ja juht on Ilja Bõstrov.
Ettevõte kanti Äriregistrisse 2000.
Rannarootsi Lihatööstus

Rannarootsi Lihatööstus on Eesti kapitalil baseeruv aktsiaselts, mis toodab ja turustab lihatooteid. 
Ettevõte kuulub kontserni Maag Grupp. Ettevõtte tehased asuvad Läänemaal ja Virumaal.
Ettevõte asutati 1994.
Ettevõttes töötab umbes 190 inimest.
2013. aastal omandati Soome lihatööstus Pouttu OY.
Siimusti Savikoda

OÜ Siimusti Savikoda on Eesti keraamikaettevõte, mis tegutseb Jõgeva maakonnas Siimusti asulas.
Ettevõtte ajalugu ulatub aastasse 1886, mil kohalik talumees Joosep Tiiman pani aluse kohalikule savitööstusele, millest sai peagi Eesti suurim keraamikaettevõte. 1913 arvestati Siimusti savitööstus Venemaa suurettevõtete hulka.
Siimusti savikoda alustas telliste tootmisega, kuid peagi hakati tootma ka tarbekeraamikat nagu ahjupotid ja majapidamisnõud.
Praegune Siimusti Savikoda OÜ asutati aastal 2013 ning ettevõttes on kaks töötajat. Ettevõtte omanikuks on Elsa Kurs, kelle isa Nikolai Rior asus savitööstust juhtima aastal 1953.
Thriller (The Boondocks)

"Thriller" on Eesti "indie rock"'i ansambli The Boondocks teine album, välja antud aastal 2016. 
Album produtseeriti Neat Beat stuudios, Pärnus. Plaadi produtsentideks olid Erko Niit ja Karl Kevad. Albumi singlitele "U and Me" ja "Loopy Lizard" ilmusid ka muusikavideod. Albumil teeb kaasa kitarrist Marek Talts.
How to Build a Love Bomb

"How to Build a Love Bomb" on Eesti "indie rock"'i ansambli The Boondocks kolmas stuudioalbum. See anti välja 2018. aasta 8. oktoobril.
Lisaks bändiliikmetele teevad plaadil kaasa kitarristid Erko Niit ja Marek Talts ning trummar Tiit Kevad. 
Albumi esimene singel "Plastic Century" saavutas Raadio 2 aastahiti edetabelis 9. koha ning loo muusikavideo valiti Eesti Muusikavideote 2017. aasta edetabelis II kohale. Koostöös Raadio 2-ga avaldati 5. novembril Raadio I stuudios salvestatud sessioon, kus bänd esitas uue plaadi materjali. Album valiti ka Raadio 2 nädala plaadiks. Muusikavideod on ilmunud singlitele "Plastic Century", "That '60s Song" ja "That's Why".
2018. aasta Raadio 2 Aastahiti galal valiti album "Aasta albumiks" ning singel "That '60s Song" jõudis edetabelis 5. kohale.
Maria Valdma

Maria Valdma (sündinud 19. augustil 1973) on eesti ehtekunstnik.
Maria Valdma lõpetas 1996. aastal Eesti Kunstiakadeemia metallikunstnikuna, 2000. aastal kaitses magistritöö ja sai magistrikraadi.
Maria liitus 1996. aastal kunstirühmitusega F.F.F.F., millest sai platvorm tema praegusele loomingulisele tegevusele. 
Näitustel on kunstnik osalenud 1994. aastast – nii individuaalselt kui F.F.F.F. koosseisus, muu hulgas Eestis, Soomes, Rootsis, Taanis, Hollandis, Ungaris, Saksamaal, Belgias, Iirimaal, Hiinas, Koreas ja USAs. Loetelus on neli isikunäitust.
Ta on filmi "Linnutiivul oled sa siit läbi läinud (Leili Kuldkepp)" (2000), režissöör.
2006. aastast töötab galeristina HOP galeriis. 2001–2012 töötas Rocca al Mare koolis kunstiõpetajana.
2002. aastast kuulub Eesti Kunstnike Liitu, 2009. aastast kunstirühmituse KAM kartell liige.