tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Johannes Vetter

Johannes Vetter (sündinud 26. märtsil 1993 Dresdenis) on Saksamaa kergejõustiklane, odaviskaja. Tema isiklik rekord on 6. septembril 2020 Chorzówis visatud 97.76.
2017. aasta kergejõustiku maailmameistrivõistlustel Londonis tuli ta tulemusega 89.89 maailmameistriks. Samal aastal tuli ta Saksamaa meistriks tulemusega 89.35 m. 2019. aasta kergejõustiku maailmameistrivõistlustel Dohas sai ta tulemusega 85.37 pronksmedali.
Ta valiti 2017. aastal Saksamaa aasta kergejõustiklaseks ja Euroopa aasta kergejõustiklaseks.
Sipakapa keel

Sipakapa keel on maaja keelkonna kitše-mami rühma kuuluv keel, mida räägivad sipakapad Guatemalas San Marcose departemangus.
Sipakapa keel on ohustatud, seda räägib umbes 8000 inimest.
Merschi loss

Merschi loss (letseburgi keeles "Schlass Miersch", prantsuse keeles "Château de Mersch", saksa keeles "Schloss Mersch") on Kesk-Luksemburgis Seitsme lossi orus asuv loss. Lossis asuvad praegu Merschi omavalitsuse tööruumid.
Ajalugu.
Merschi lossi ehitas 13. sajandil rüütel Theodoric, kes oli Luksemburgi krahvinna Ermesinde teenistuses. Burgundlased vallutasid lossi ja põletasid maha. 1574. aastal muutis Paul von der Veltz hoone mugavaks renessanslikuks lossiks. "Donjon"'il olid suured aknad ja kinnistut ümbritses seitsme torniga kaitsemüür. Esimese ja teise korruse tubadele paigaldati võlvlaed. Kolmandal korrusel asuvas rüütlite saalis on suur korsten. Seinu kaunistasid 16 aadlikule kuulunud relvad. 1603. aastal hävitasid lossi hollandlased. Kolmekümneaastase sõja ajal, 1635. aastal jäid loss ja küla kahetsusväärsesse seisukorda. Kuid 1700. aasta paiku remontis lossi Johann-Friedrich von Elter, kes ehitas ümber värava ja lisas oma vapi. Von Elter restaureeris 1717. aastal ka kabeli restaureeris. Kabeli altaril on lossi pärija Charlotte von Elteri relvad.
1898. aastal müüs Sonnenberg-Reinachi perekond lossi Schwartz-Hallingeri nimelisele ärimehele. 1930. aastal restaureeris lossi selle toonane omanik hr Uhres. 1938. aastal majutati lossiga piirnevasse uude hoonesse noortehostel. Alates 1957. aastal omandas hoone kohalik omavalitsus, kuid müüs selle 1960. aastal Luksemburgi riigile. Vahetuskokkuleppe tulemusel sai vald 1988. aastal lossi jälle enda omandisse ja renoveeris selle põhjalikult, et hoone sobiks omavalitsuse tööruumideks.
Lembit Esko

Lembit Esko (1921 – 18. jaanuar 1977 Võru) oli eesti hüdroloog.
Ta töötas (1967. aastal loodud) Tartu Veemajanduse Inspektsiooni juhatajana (see asus Tartus Kooli tänav 13). Kui 1973. aasta 1. maist loodi veemajanduse osakonnad maaparandusvalitsuste koosseisus, siis läks Lembit Esko tööle Võrru. 
Ta on maetud Kanepi Mäe kalmistule.
Ginger Baker

Peter Edward "Ginger" Baker (19. august 1939 London – 6. oktoober 2019 Canterbury) oli inglise trummar, rokkansambli Cream üks asutajaliikmetest koos Jack Bruce'i ja Eric Claptoniga. 
Baker saavutas tuntuse ansamblites Blues Incorporated ja Graham Bond Organisation, milles mõlemas mängis ta koos Jack Bruce'iga. Creami koosseisu kuulus ta aastatel 1966–1968. Pärast Creami lagunemist liitus ta lühikest aega tegutsenud ansambliga Blind Faith, kuhu kuulusid ka Steve Winwood, Eric Clapton ja Ric Grech. 1970. aastal moodustas ta ansambli Ginger Baker's Air Force ja 1974. aastal ansambli Baker Gurvitz Army. 
1971. aastal kolis ta Nigeeriasse ja rajas Lagoses stuudio, kus salvestasid nii kohalikud muusikud kui ka tuntud artistid. Hiljem elas ta ka Itaalias ja Lõuna-Aafrika Vabariigis. Ta tegi koostööd paljude muusikute ja ansamblitega, näiteks Fela Kuti, Gary Moore, Masters of Reality, Public Image Ltd, Hawkwind, Atomic Rooster, Bill Laswell, Charlie Haden, Bill Frisell, ning andis välja umbes kaheksateist sooloalbumit.
1993. aastal võeti Baker Creami liikmena vastu Rock'n'rolli Kuulsuste Halli.
Baker oli kirglik polomängija.
Baker oli neli korda abielus ja tal oli kolm last.
Óbuda

Óbuda oli varem Ungari ajalooline linn, mis ühendati Buda ja Pestiga 17. novembril 1873; tänapäeval kuulub see Budapesti III ringkonda (Óbuda-Békásmegyer). Nimi tähendab ungari keeles Vana-Budat (saksa keeles "Alt-Ofen", horvaadi ja serbia keeles "Stari Budim").
Alina Kašlinskaja

Alina Anatoljevna Kašlinskaja (vene keeles Алина Анатольевна Кашлинская; sündinud 28. oktoobril 1993 Moskvas) on vene maletaja, naiste suurmeister (2009).
Kašlinskaja võitis 2011. aastal noorte maailmameistrivõistlustel hõbemedali neidude U18-vanuseastmes ja 2013. aastal İzmitis naisjuunioride maailmameistrivõistlustel pronksmedali. Ta pääses märtsis 2015 Sotšis peetud naiste maailmameistrivõistlustele, kus sai turniiritabelis 64 osavõtja seas 37. asetuse. Ta kaotas seal avaringis Shen Yangle. Kaks kuud hiljem võitis Kašlinskaja Euroopa naiste meistrivõistlustel Tšakvis pronksmedali. Aprillis 2019 tuli ta Antalyas Euroopa naiste malemeistriks.
Kašlinskaja sai FIDE-lt 2007. aastal naiste rahvusvahelise meistri, 2009. aastal naiste suurmeistri ja 2014. aastal rahvusvahelise meistri nimetuse. 
2015. aastal abiellus ta Poola malesuurmeistri Radosław Wojtaszekiga.
Koos 43 teise Venemaa tippmaletajaga allkirjastas ta avaliku kirja Vladimir Putinile, milles protesteeriti Venemaa sissetungi vastu Ukrainasse.
Radosław Wojtaszek

Radosław Wojtaszek (sündinud 13. jaanuaril 1987 Elblągis) on poola maletaja, rahvusvaheline suurmeister (2005). 
Wojtaszek sai suurmeistriks 18-aastaselt 2005. aastal. Kaks aastat varem oli ta FIDE-lt saanud rahvusvahelise meistri nimetuse. Ta on tulnud kolmel korral Poola malemeistriks (2005, 2014, 2015). 
Ta on mänginud Poola võistkonna koosseisus viiel maleolümpial (2006–2014).
2015. aastal abiellus Wojtaszek naiste malesuurmeistri Alina Kašlinskajaga.
Thomas Pähtz

Thomas Pähtz (sündinud 4. septembril 1956 Erfurdis) on saksa maletaja ja maletreener, rahvusvaheline suurmeister (1990). 
Pähtz sai 1984. aastal FIDE-lt rahvusvahelise meistri nimetuse.
Suurmeistriks sai ta 34-aastaselt 1990. aastal. Ta on kahekordne Saksa DV malemeister (1988, 1990) ja 1993. aasta Saksamaa malemeister. 
Phätz mängis Saksa DV võistkonna koosseisus 1988. aastal Thessaloníkis maleolümpial.
Tema tütar on naiste malesuurmeister Elisabeth Pähtz.
Elisabeth Pähtz

Elisabeth Pähtz (sündinud 8. jaanuaril 1985 Erfurdis) on saksa maletaja, naiste suurmeister (2001).
Pähtz võitis 14-aastaselt 1999. aastal Chemnitzis Saksamaa naiste meistrivõistlused. Ta tuli 2002. aastal Irákleios noorte maailmameistriks neidude U18-vanuseastmes ja 2005. aastal İstanbulis naisjuunioride maailmameistriks. 
Ta on mänginud naiste maailmameistrivõistlustel (2001, 2004, 2006, 2008, 2010, 2015, 2017, 2018). 2001. aastal Moskvas MM-i turniiril (64 osavõtjat, nokautsüsteem) pääses ta võitudega esimeses kahes ringis (avaringis Iweta Rajlichi üle) kaheksandikfinaali, kus kaotas Cristina Adela Foișorile. 2004. aastal Elistas võitis Pähtz teises ringis Zhao Xued, kuid kaotas kaheksandikfinaalis Xu Yuhuale. 2006. aastal Jekaterinburgis kaotas ta avaringis Zhaoqin Pengile.
2008. aastal MM-i turniiril Naltšikis võitis Pähtz avaringis İlahə Qədimovat, kuid kaotas teises ringis Anna Ušeninale. 2010. aastal Antakyas kaotas ta teises ringis Viktorija Čmilytėle ja 2015. aastal Sotšis avaringis Meri Arabidzele. 2017. aastal Bakuus võitis ta avaringis Ātūsā Pūrkāshiyāni, kuid kaotas teises ringis Pia Cramlingule. 2018. aastal MM-i turniiril Hantõ-Mansiiskis sai ta turniiritabelis 10. asetuse, kuid kaotas avaringis Mobina Alinasabile.
2019. aastal Antalyas võitis Pähtz Euroopa naiste meistrivõistlustel pronksmedali. Ta pääses mängima FIDE naiste Grand Prix 2019–2020 sarja (16 osavõtjat).
Ta on mänginud Saksamaa naiskonna koosseisus 11 naiste maleolümpial (1998–2018).
Pähtz sai FIDE-lt 1998. aastal naiste rahvusvahelise meistri, 2001. aastal naiste suurmeistri ja 2004. aastal rahvusvahelise meistri nimetuse. 
Kiirmales mängis ta 2009. aastal Tallinnas rahvusvahelisel turniiril "Meenutades Paul Kerest", kus võitis naisteturniiri.
Isiklikku.
Ta on Thomas Pähtzi tütar ja Luca Shytaji abikaasa. Mõlemad on malesuurmeistrid.
Luca Shytaj

Iart Luca Shytaj (sündinud 3. veebruaril 1986 Tiranas) on albaania päritolu Itaalia maletaja, rahvusvaheline suurmeister (2018). 
1992. aastal asus Shytaj elama koos vanematega Itaaliasse Barisse. 2003. aastal tuli ta Albaania malemeistriks. 2006. aastal sai ta FIDE-lt rahvusvahelise meistri nimetuse. 2007. aastal sai Shytaj Itaalia kodakondsuse (Albaania kodakondsus jäi alles). Suurmeistriks sai ta 32-aastaselt 2018. aastal. 
Shytaj mängis kolmel maleolümpial: Albaania (2004, 2006) ja Itaalia (2008) võistkonna koosseisus. 2009. aastal kuulus ta Itaalia võistkonda Euroopa võistkondlikel meistrivõistlustel. 
Kiirmales on ta tulnud Itaalia meistriks (2009).
2015. aastal abiellus Shytaj Erfurdis naiste malesuurmeistri Elisabeth Pähtziga. Esialgu elasid nad Roomas, seejärel kolisid Saksamaale.
Shytaj on lõpetanud Rooma La Sapienza Ülikooli magistrikraadiga geneetikas ja molekulaarbioloogias. Ta on saanud doktorikraadi ja töötab teadurina Heidelbergi Ruprecht Karli Ülikoolis.
Zhao Xue

Zhao Xue (hiina keeles 赵雪; "pinyin"'is "Zhào Xuě"; sündinud 6. aprillil 1985 Jinan Shis) on hiina maletaja, rahvusvaheline suurmeister (2008).
Zhao Xue tuli noorte maailmameistriks 1997. aastal neidude U14- ja 1999. aastal neidude U16-vanuseastmes. 2002. aastal võitis ta Goas naisjuunioride maailmameistrivõistlused. Ta on võitnud Hiina naiste malemeistrivõistlustelt kolm hõbe- (2008, 2009, 2011) ja ühe pronksmedali (2006). 
Ta on mänginud naiste maailmameistrivõistlustel. 2004. aastal MM-turniiril Elistas (64 osavõtjat) sai Zhao turniiritabelis kaheksanda asetuse. Võitis avaringis Shādī Parīdari, kuid kaotas teises ringis Elisabeth Pähtzile. 2006. aastal Jekaterinburgis kaotas Zhao avaringis Marija Kursovale. 2008. aastal Naltšikis sai Zhao turniiritabelis seitsmenda asetuse, kuid kaotas juba teises ringis Shen Yangile.
2010. aastal MM-turniiril Antakyas võitis Zhao avaringis Martha Fierrot, teises ringis Maia Tšiburdanidzet, kaheksandikfinaalis Élena Ntémpot ja veerandfinaalis Almira Skripchenkot, kuid kaotas poolfinaalis Ruan Lufeile (tulemusega 1½:2½).
2012. aastal MM-turniiril Hantõ-Mansiiskis sai Zhao turniiritabelis neljanda asetuse. Võitis avaringis Natalia Khoudgariani, teises ringis Nino Hurtsidzet ja kaheksandikfinaalis Marija Muzõtšukki, kuid kaotas veerandfinaalis Harika Dronavalliile.
2015. aastal MM-turniiril Sotšis sai Zhao turniiritabelis seitsmenda asetuse. Võitis teises ringis Salome Meliaid ja kaheksandikfinaalis Bela Hotenašvilit, kuid kaotas veerandfinaalis Natalja Pogoninale. 
2017. aastal MM-turniiril Teheranis sai Zhao turniiritabelis kaheksanda asetuse, kuid kaotas juba teises ringis Padmini Routile. 2018. aastal Hantõ-Mansiiskis võitis ta avaringis Carolina Lujáni, kuid kaotas teises ringis Žansaja Äbdimälikule.
Zhao Xue sai FIDE-lt 2001. aastal naiste suurmeistri ja 2008. aastal rahvusvahelise suurmeistri nimetuse. 
Zhao on võitnud Hiina naiskonna koosseisus naiste maleolümpiatel kaks kuldmedalit (2014, 2016), kolm hõbe- (2010–2014) ja ühe pronksmedali (2006). Ta on tulnud Hiina naiskonna koosseisus naiste võistkondlikuks maailmameistriks (2007, 2009, 2011).
FIDE-reiting klassikalises males

 
FIDE-reiting klassikalises males on Rahvusvahelise Maleföderatsiooni (FIDE) poolt avaldatav ja sagedusega kord kuus uuendatav ELO-reitingu alusel reastatud maletajate edetabel. 
20 parimat maletajat.
Maailma 20 parema maletaja ELO-reitingud seisuga 1. september 2019.
&lt;section end=topplayers /&gt;
20 parimat naismaletajat.
Maailma 20 parema naismaletaja ELO-reitingud seisuga 1. august 2019.
&lt;section end=topwomen /&gt;
Löbichau

Löbichau on vald Saksamaal Tüüringi liidumaal Altenburgi maakreisis.
Ostthüringer Zeitungi (OTZ) peakorter asub vallas.
Posterstein

Posterstein on vald Saksamaal Tüüringi liidumaal Altenburgi maakreisis.
Stolzenberg on Postersteini ainus allhaldusüksus.
Postersteini loss, mis on öösiti valgustatud, on kõige olulisem hoone paigas.
Thonhausen

Thonhausen on vald Saksamaal Tüüringi liidumaal Altenburgi maakreisis.
Thonhausenil on kolm ringkonda: Thonhausen, Schönhaide ja Wettelswalde.
Vollmershain

Vollmershain on vald Saksamaal Tüüringi liidumaal Altenburgi maakreisis.
Vladislav Kreida

Vladislav Kreida (sündinud 25. septembril 1999 Tallinnas) on Eesti jalgpallur, kes mängib keskpoolkaitsjana Eesti Premium liiga klubis Tallinna FC Flora.
Klubikarjäär.
Kreida jalgpallurikarjäär algas kodulinna klubis Tallinna KSK FC Štrommi, kus ta mängis aastal 2007 ja jätkus kesklinna klubis Tallinna JK Legion, kus ta mängis noortevõistkondades ning 2015–2016 U17 meeskonnas. Veebruaris 2016 liitus ta Tallinna FC Floraga, mängides algul teises ja esimeses duubelmeeskonnas vastavalt Esiliiga B-s ja Esiliigas.
Debüüdi Flora esindusmeeskonnas tegi Kreida 17. juulil 2017, kui karikamängus võideti Tartu FC Heliost kodustaadionil 17:1. Kreida tegi kaasa kogu mängu ning sai kollase kaardi. Mõni nädal hiljem, 8. augustil, õnnestus tal avada Flora esindusmeeskonnas ka väravaarve, seda 8:0 võiduga lõppenud karikamängus Narva United FC vastu.
2021. aastal läks ta laenule Rootsi esiliiga klubisse Helsingborgs IF. 2022. aasta jaanuaris suundus ta laenule Ukraina kõrgliiga klubisse Rivne Veres.
St. Patrick’s Athletic.
2023. aasta jaanuaris liitus Kreida laenulepingu alusel hooaja lõpuni Iirimaa kõrgliiga klubiga St. Patrick’s Athletic.
Koondisekarjäär.
Aastatel 2017 ja 2019 käis Kreida U19 ja U21 koondises platsil kokku 7 korda. A-koondises tegi ta debüüdi 11. juunil 2019, sekkudes 82. minutil vahetusest Konstantin Vassiljevi asemele EM-valikmängu Saksamaa vastu. Mäng kaotati 8:0.
Karjääri statistika.
Klubi.
"Uuendatud seisuga 17. detsember 2023"
Koondis.
"Uuendatud seisuga 17. detsember 2023"
Art Johanson

Art Johanson (sündinud 15. juunil 1986) on eesti sõjaajaloolane ja õppejõud. 
Johanson omandas 2008. aastal Tartu Ülikoolis ajaloobakalaureuse ja 2012. aastal samas magistrikraadi. Tema magistritöö käsitles Kreeka sõjavägede taktikalist arengut 4. sajandil eKr.
Akadeemiliselt kuulub ta Korporatsioon Sakala liikmeskonda. MTÜ Ühiskonnauuringute Instituut juhatuse liige.
Alates 2018. aastast töötab ta Balti Kaitsekolledžis sõjaajaloo ja strateegilise planeerimise lektorina.
Looming.
Avaldanud teaduspublikatsioone peamiselt Vana-Kreeka sõjanduse ajaloost ja Eesti sõjaajaloost. Kirjutanud artikleid ja arvamusi ajalehtedes ja ajakirjades.
Tanel Paas

Tanel Paas (sündinud 3. jaanuaril 1987) on eesti politoloog. 
Ta töötab Ühiskonnauuringute Instituudi arvamusküsitluste koordinaatorina.
Asutas 2013. aastal mittetulundusühingu Eesti Sündimusuuringud, hiljem töötas mittetulundusühingus Lasterikkad Isad
Akadeemiliselt kuulub Korporatsioon Sakala liikmeskonda. 
Avaldanud artikleid ja arvamusi eesti ajakirjandusväljaannetes.
Verwaltungsgemeinschaft Pleißenaue

Pleißenaue on "Verwaltungsgemeinschaft" ('vallaliit') Saksamaal Tüüringi liidumaal Altenburgi maakreisis. Vallaliidu keskus on Trebenis.
Verwaltungsgemeinschaft Pleißenaue koosneb järgmistest valdadest:
Jim Bach

Jim Bach (tuntud ka kui Jimmy Bach; sündinud 9. mail 1969) on Eesti vandeadvokaat.
Jim Bach kuulub Eesti Advokatuuri.
Hariduskäik.
Õppis aastatel 1976–1988 Tallinna 22. Keskkooli reaalklassis. Kiituskiri "Krüpteeritud puslede erakordse lahendamise eest".
Aastatel 1990–1995 õppis Tartu Ülikoolis õigusteadust, sai bakalaureusekraadi tööga "Sõprusorganisatsioonide represseerimine Eesti koolides".
Aastatel 1995–1999 jätkas sealsamas magistriõppes. Magistritöö "Mononukleoosi ja teiste suguhaiguste tahtliku levitamisega kaasnevad karistused".
2000. aastal täiendas end C. H. Umbami nimelisel koolitusel alustavatele advokaatidele.
Töö.
Bach hakkas õigusteenuseid pakkuma aastal 2002, mil asutas Jim Bach Advokaadibüroo OÜ. Advokaadibüroo on tuntud võitude poolest kohtus, kasutades süüdimatuse presumptsiooni.
Verwaltungsgemeinschaft Rositz

Rositz on 1992. aastal moodustatud "Verwaltungsgemeinschaft" ('vallaliit') Saksamaal Tüüringi liidumaal Altenburgi maakreisis. Vallaliidu keskus on Rositzis.
Verwaltungsgemeinschaft Rositz koosneb järgmistest valdadest:
Sinna kuuluvate valdade pindala on 80,7 km² ja 2019. aasta lõpu seisuga elas seal kokku 7758 inimest.
Fockendorf

Fockendorf on vald Saksamaal Tüüringi liidumaal Altenburgi maakreisis.
Gerstenberg

Gerstenberg on vald Saksamaal Tüüringi liidumaal Altenburgi maakreisis.
Sirpa Paatero

Sirpa Hannele Paatero (neiuna Peltonen; sündinud 9. septembril 1964 Karhulas) on Soome poliitik, ta kuulub Soome Sotsiaaldemokraatliku Partei ridadesse. Ta oli 6. juunist 2019 kuni 20. juuni 2023 Soome regionaal- ja riigihaldusminister.
26. septembrist 2014 kuni 29. maini 2015 oli ta Soome arengukoostöö minister. 1. veebruarist 2006 on ta Eduskunna liige. Aastatel 2007–2016 oli ta Soome Tööliste Spordiliidu eesistuja.
6. juunist 2019 kuni 20. juunini 2023 oli ta Soome regionaal- ja riigihaldusminister.
Isiklikku.
Ta on aastast 1987 abielus ehitusinsener Antti Paateroga, neil on kaks tütart. Ta on luterlane.
Haselbach (Tüüringi)

Haselbach on vald Saksamaal Tüüringi liidumaal Altenburgi maakreisis.
Treben

Treben on vald Saksamaal Tüüringi liidumaal Altenburgi maakreisis.
Nestlé

Nestlé S.A. on Šveitsi rahvusvaheline toidu- ja joogitöötlemise konglomeraatkorporatsioon, mille peakontor asub Šveitsis Vaudis Vevey's. See on tulude ja muude näitajate järgi mõõdetud suurim toidutootja maailmas alates 2014. aastast. See oli 2017. aastal Fortune Global 500 edetabelis 64 ja 2016. aasta väljaandes Forbes Global 2000 suurimate riigiettevõtete edetabelis nr 33.
Nestlé toodete hulka kuuluvad imikutoit, meditsiinitoit, pudelivesi, hommikuhelbed, kohv ja tee, kondiitritooted, piimatooted, jäätis, külmutatud toit, lemmikloomatoidud ja suupisted. Kahekümne üheksa Nestlé kaubamärgi aastane läbimüük on üle 1 miljardi Šveitsi frangi (umbes 1,1 miljardit USA dollarit), sealhulgas Nespresso, Nescafé, Kit Kat, Smarties, Nesquik, Stouffer, Vittel ja Maggi. Nestlél on 447 tehast, see tegutseb 189 riigis ja annab tööd umbes 339 000 inimesele. See on maailma suurima kosmeetikaettevõtte L'Oreal üks peamisi aktsionäre.
Nestlé loodi 1905. aastal vendade George ja Charles Pagei poolt 1866. aastal asutatud Anglo-Šveitsi piimaettevõtte ja Farri Lactée Henri Nestlé ühinemisega, mille Henri Nestlé asutas 1866. Ettevõte kasvas märkimisväärselt nii esimese maailmasõja ajal kui ka pärast teist maailmasõda, laiendades oma pakkumist kaugemale varase kondenspiima ja imiku piimatoodete toodetest. Ettevõte on teinud mitmeid korporatiivseid omandamisi, sealhulgas Crosse &amp; Blackwell 1950. aastal, Findus 1963. aastal, Libby's 1971. aastal, Rowntree Mackintosh 1988. aastal, Klim 1998. aastal ja Gerber 2007. aastal.
Ettevõte on näinud mitmesuguseid poleemikaid, seistes silmitsi kriitika ja boikottidega arengumaades imikute piimasegu turustamise kui alternatiivse imetamise, kakaotootmises laste tööjõu kasutamise ning pudelivee tootmise ja reklaamimise osas.
Windischleuba

Windischleuba on vald Saksamaal Tüüringi liidumaal Altenburgi maakreisis.
Göhren (Tüüringi)

Göhren on vald Saksamaal Tüüringi liidumaal Altenburgi maakreisis. See kuulub Rositzi vallaliitu.
2019. aasta lõpu seisuga elas vallas 413 inimest.
Göllnitz

Göllnitz on vald Saksamaal Tüüringi liidumaal Altenburgi maakreisis. See kuulub vallaliitu Rositz.
2019. aasta lõpu seisuga elas vallas 320 inimest.
Kriebitzsch

Kriebitzsch on vald Saksamaal Tüüringi liidumaal Altenburgi maakreisis. See kuulub vallaliitu Rositz.
2019. aasta lõpu seisuga elas vallas 1005 inimest.
Lödla

Lödla on vald Saksamaal Tüüringi liidumaal Altenburgi maakreisis. See kuulub vallaliitu Rositz.
Valla pindala on 4,3 km².
2019. aasta lõpu seisuga elas vallas 706 inimest.
Mehna

Mehna on vald Saksamaal Tüüringi liidumaal Altenburgi maakreisis. See kuulub vallaliitu Rositz.
2019. aasta lõpu seisuga elas vallas 271 inimest.
Monstab

Monstab on vald Saksamaal Tüüringi liidumaal Altenburgi maakreisis. Monstab asub umbes 6 km Altenburgist läänes.
See kuulub vallaliitu Rositz.
2019. aasta lõpu seisuga elas vallas 395 inimest.
Rositz

Rositz on vald Saksamaal Tüüringi liidumaal Altenburgi maakreisis. See kuulub vallaliitu Rositz.
2019. aasta lõpu seisuga elas vallas 2760 inimest.
Starkenberg

Starkenberg on vald Saksamaal Tüüringi liidumaal Altenburgi maakreisis. See kuulub vallaliitu Rositz.
1. detsembril 2008 liideti sellega Naundorfi ja Tegkwitzi vallad.
2019. aasta lõpu seisuga elas vallas 1888 inimest.
Seatukat

Seatukat (saksa keeles "Saudukat", "Schweinsdukat" või "Eberdukat") on Hessen-Darmstadti maakrahvi Ludwig VIII korraldusel 1750. aasta paiku vermitud kullast jahimünt.
Mündi ühel küljel on kujutatud neljast L-tähest moodustatud risti, mille harud on kroonitud, ja teisel metssiga. Mündi legend "Durch die Ducaten ward ich verrathen" ('tukatite eest sain ma reedetud') jätkub läbi mõlema külje.
Belemniidid

Belemniidid ("Belemnitida") on väljasurnud selts peajalgseid, kes elasid Karbonist Kriidi lõpuni. 
Nad sarnanesid nüüdisaegsete kalmaaridega, nende koonilisi sisekodasid kutsutakse rahvapäraselt kuradi sõrmedeks. Sisemine koda säilitas oma ürgse kambriteks jaotunud koonuse kuju.
Kaseküla kivikirstkalme

Kaseküla kivikirstkalme on Eestis haruldane pronksiaegne matusekoht. See asub Pärnamäe liivaseljandikul Pärnu maakonna Lääneranna vallas Kasekülas. 
See kivikirstkalme on üks 15 muistisest Kaseküla tuumikus, põldude vahel, omaaegse rannavallil. Kivikalme konstruktsioonid on pärast arheoloogilisi kaevamisi muudetud vaatamisväärsusena eksponeeritavaks. Kivikirstu mõõtmed koos kiviringiga on 12 meetrit. Muistis on kohati rohtu kasvanud, kuid sellest hoolimata siiski kergesti leitav. Muistse matusekoha avastas ja registreeris muistisena Vello Lõugas 1971. aastal.
Arheoloogilised uuringud.
Esimene arheoloogiline kaevamine tehti 1973. aastal Mati Mandeli juhendamisel, kes leidis segamini pööratud vanemaealise meesterahva luid ja hauapanusena pronksist habemenoa.
Dateering.
Algselt dateeriti muistis I aastatuhande lõppu eKr. Kuid hilisemate uuringutega määrati uueks dateeringuks I aastatuhande II veerandil eKr. Raili Allmäe uuringu käigus selgus, et 16 imikut oli kivikirstkalmesse maetud ligi 2000 aastat hiljemgi.
Burmeso keel

Burmeso keel on keel, mida räägivad burmesod Indoneesias Paapua provintsis.
Burmeso keelt räägib umbes 250 inimest.
Eduard Inti

Eduard Inti (1. august 1913 Elistvere vald, Äksi kihelkond, Tartumaa – 1. mai 1997) oli Eesti Vabariigi sõjaväelendur (nooremallohvitser, 1935) ja Eesti NSV partei- ja riigitegelane. 
16. juulil 1940 määrati ta õhukaitse poliitiliseks juhiks koloneli auastmes. 1. juulil 1941 mobiliseeriti ta Punaarmeesse.
Euroopa võistkondlikud meistrivõistlused males

Euroopa võistkondlikud meistrivõistlused males (inglise keeles "European Team Chess Championship"; sageli kasutatav lühend andmebaasides ETC) on Euroopa Maleliidu egiidi all peetav rahvusvaheline malevõistlus Euroopa (riigid, mis kuuluvad FIDE tsooni 1.1–1.9) rahvuskoondistele. 
Korraldatakse 1957. aastast. Aastatel 1957–1992 peeti võistlusi enamasti nelja aasta tagant, 1997. aastast toimuvad Euroopa võistkondlikud MV-d regulaarselt iga kahe aasta tagant (paaritutel aastatel). Mängitakse (1989. aastast) Šveitsi süsteemis.
Neljadel esimestel Euroopa võistkondlikel meistrivõistlustel (1957–1970) kuulus võistkonda 12 liiget (mängiti 10 laual), aastatel 1973–1983 kümme liiget (mängiti 8-l laual), 1989. aastal 8 liiget (mängiti kuuel laual) ja alates 1993. aastast kuulub võistkonda viis liiget (mängitakse neljal laual). 
1992. aastast peetakse eraldi võistlusi naiskondadele. Esimestel võistlustel (1992–2003) kuulus naiskonda 3 liiget (mängiti kahel laual), alates 2005. aastast kuulub võistkonda viis liiget (mängitakse neljal laual). Naiste võistkondlikke EM-võistlusi korraldatakse samas kohas ja samal ajal lahtiste võistlustega.
2017. aastal Kreetal toimunud 21. Euroopa võistkondlikest meistrivõistlustest võttis osa 40 rahvuskoondist (lahtisel turniiril) ja 32 naiskonda (naiste turniiril). Lahtisel turniiril võitis Aserbaidžaani võistkond ja naiste turniiril Venemaa naiskond.
Euroopa naiste võistkondlikud meistrivõistlused.
Euroopa naiste võistkondlikuks meistriks on enim kordi (5) tulnud Venemaa (2007–2011, 2015, 2017). Kahekordne Euroopa meister on Ukraina (1992, 2013) ning ühekordsed Euroopa meistrid on Gruusia (1997), Prantsusmaa (2001), Slovakkia (1999), Armeenia (2003) ja Poola (2005).
Viis naiskondlikku EM-kulda on saanud Aleksandra Kostenjuk, neli kuldmedalit Valentina Gunina, kolm kuldmedalit Tatjana Kossintseva, Jekaterina Lagno ja Nadežda Kossintseva ning kaks kuldmedalit Aleksandra Gorjatškina.
Euroopa võistkondlikud (lahtised) meistrivõistlused.
Võistkondlikult on Euroopa meistriks tulnud lahtisel turniiril (võivad osa võtta ka naismaletajad) Nõukogude Liit (9 kuldmedalit), Venemaa (4), Aserbaidžaan (3), Holland (2), Armeenia (1) ja Saksamaa (1) ja Inglismaa (1).
1957. aastal Viinis, 1961. aastal Oberhausenis ja 1970. aastal Kapfenbergis toimunud Euroopa võistkondlikel meistrivõistlustel kuldmedali võitnud Nõukogude Liidu võistkonda kuulus eesti malesuurmeister Paul Keres.
8 Spruce Street

8 Spruce Street (varem Beekman Tower) on 271,6 meetri kõrgune pilvelõhkuja, mis asub Lower Manhattani naabruskonnas Financial District. Arhitekt Frank O. Gehry projekteeritud 76 korrusega hüperpostmodernne ehitis on üks kõrgemaid tornelamuid maailmas. 
Roostevaba terasega plakeeritud kõrghoone asub Spruce Streeti ja Beekman Streeti ning Gold Streeti ja William Streeti vahelises kvartalis. Ainult lõunafassaad on ülemiste korrusteni sirge, ülejäänud kolm justkui lainetavad, eendudes alumiste korrusteni. Alumisel kuuel korrusel asub 600-kohaline kool ning haigla New York Downtown Hospital keskus.
Tunnustus.
Ehitis pälvis 2011. aastal arhitektuuriauhinna Emporis Skyscraper Award.
Gunnar Karu

Gunnar-Raimond Karu (2. august 1930 Tartu – 26. september 2022) oli eesti füüsika- ja matemaatikaõpetaja, füüsikadidaktik.
Hariduskäik.
Tema isa oli raudteepolitsei vanemkordnik.
Karu lõpetas 1944. aastal Valga I algkooli, 1946. aastal Aakre mittetäieliku keskkooli, 1952. aastal Tartu Õpetajate Instituudi kiitusega, 1956. aastal Tallinna Pedagoogilise Instituudi kiitusega, 1965. aastal A. I. Herzeni nimelises Leningradi Riiklikus Pedagoogilises Instituudis aspirantuuri. 
Ta kaitses 1965. aastal väitekirja "Взаимосвязь теории и практики как путь формирования электротехнических знаний и умений у учащихся старщих классов средней школы". Kõrgem atestatsioonikomisjon andis talle pedagoogikateaduste kandidaadi kraadi füüsika õpetamise metoodika erialal. 1988. aastal kaitses ta väitekirja "Методические основы развивающего обучения физике в средней школе". Kõrgem atestatsioonikomisjon andis talle pedagoogikadoktori kraadi füüsika õpetamise metoodika erialal.
Töökäik.
Karu suunati 1952. aastal Põltsamaa Keskkooli õpetajaks. Aastatel 1954–1962 oli ta samas koolis õppeala juhataja. 1962–1965 Leningradi A. I. Herzeni nimelise Riikliku Pedagoogilise Instituudi aspirant. 1965–1966 Tartu Riikliku Ülikooli üldfüüsika kateedri assistent, 1966–1968 vanemõpetaja, 1968–1990 dotsent, 1990–1992 professor, 1992–1993 korraline professor, 1993–1995 Tartu Ülikooli füüsika didaktika instituudi korraline professor, alates 2. oktoobrist 1995 emeriitprofessor, 1. veebruarist 1993 kuni 1. oktoobrini 1995 füüsika didaktika instituudi juhataja.
1966/1967 – 1968/1969 Tartu I Keskkooli füüsika eriklassi õpetaja, 1970/1971 – 1973/1974 Tartu I Keskkooli tavaklasside õpetaja. 1994/1995 – 1997/1998 Virumaa Kõrgkooli külalisprofessor.
Ühiskondlik tegevus.
Karu oli täppisteaduste olümpiaadi füüsika vabariikliku komisjoni esimees aastatel 1966–1986 (Tartu Ülikooli teaduskooli tänukiri 2005). Ta oli ka haridusministeeriumi füüsika ainekomisjoni ja õppekirjanduse komisjoni liige, aseesimees ja esimees (Haridusministeeriumi tänukiri 2001) ning üleriigilise füüsika ainenõukogu esimees. 
Karu oli ajakirja "Физика в школе" toimetuskolleegiumi liige ja rahvusvahelise teadusartiklite kogumiku "Физика в школе и вузе" toimetuskolleegiumi liige.
Teadustöö.
Karu teeneks on süsteemkäsitlusel põhineva arendava füüsikaõppe kontseptsiooni väljatöötamine ja metoodilise süsteemi loomine, mis võimaldaks realiseerida kontseptsiooni põhiseisukohad praktikas.
Karu oli Eesti Vabariigi haridusseaduses defineeritud haridusstandardi konkretiseerimiseks ja füüsikapädevuste hindamiseks vajaliku mõõtmisvahendi loomiseks moodustatud töörühma (Henn Voolaid, Enn Pärtel, Koit Timpmann, Jaan Susi, Ott Krikmann) juht. Tulemused on avaldatud aastatel 1995–2004 ilmunud seitsmes vihikus üldpealkirjaga "Teel füüsika standardile" eesti ja vene keeles.
Zurab Azmaipharašvili

Zurab Azmaipharašvili (gruusia keeles ზურაბ აზმაიფარაშვილი; sündinud 16. märtsil 1960 Thbilisis) on gruusia maletaja, maletreener ja malefunktsionäär, rahvusvaheline suurmeister (1988). 
Azmaipharašvili tuli 1978. aastal NSV Liidu noortemeistriks. Suurmeistriks sai ta 28-aastaselt 1988. aastal. Neli aastat varem oli ta FIDE-lt saanud rahvusvahelise meistri nimetuse. 
Ta on 1980. aasta Gruusia NSV malemeister. 
Azmaipharašvili mängis 1999. aastal FIDE maailmameistrivõistlustel. Las Vegases toimunud turniiril (100 osavõtjat) sai ta turniiritabelis 14. asetuse, kuid kaotas teises ringis Liviu-Dieter Nisipeanule. 
2000. aastal pääses ta mängima maailma karikaturniirile Shenyang Shis, kus kaotas veerandfinaalis Jevgeni Barejevile. 2001. aastal võitis ta Euroopa meistrivõistlustel Ohridis pronksmedali ja 2003. aastal İstanbulis kuldmedali. 
Azmaipharašvili võitis Gruusia võistkonna koosseisus 2003. aastal Plovdivis Euroopa võistkondlikel meistrivõistlustel pronksmedali. Ta on mänginud seitsmel maleolümpial (1992–2004).
Aastatel 2009–2010 oli ta Aserbaidžaani malekoondise peatreener ja 2009. aastal Novi Sadis peetud Euroopa võistkondlikel meistrivõistlustel võitjaks tulnud Aserbaidžaani meeskonna kapten. 
Ta sai FIDE-lt 2002. aastal rahvusvahelise organisaatori ja 2004. aastal FIDE vanemtreeneri nimetuse. 2014. aastal valiti Azmaipharašvili Euroopa Maleliidu presidendiks. Ühtlasi on ta FIDE Euroopa kontinendipresident.
Euroopa Maleliit

Euroopa Maleliit (inglise keeles "European Chess Union"; lühend ECU) on regionaalne Euroopa (riigid, mis kuuluvad FIDE tsooni 1.1–1.9) maleliitusid ühendav assotsiatsioon.
Asutati 1985. aastal. Peakorter asub Šveitsis Hünenbergis. Euroopa Maleliidu president on 2014. aastast Zurab Azmaipharašvili. Asepresidendina tegutseb Gunnar Björnsson; viie viitsepresidendi seas on Dana Reizniece-Ozola, Eva Repková ja Ivan Sokolov. Euroopa Maleliidu peasekretär on 2014. aastast Theódoros Tsormpatzoglou.
Varem on ECU presidendi ametis olnud Kurt Jungwirth (1986–1998) ja Boris Kutin (1998–2010).
Liitu kuulub 54 rahvuslikku maleliitu, sealhulgas Eesti Maleliit.
Euroopa Maleliidu egiidi all peetakse arvukalt tiitlivõistlusi, sealhulgas:
Professionaalse Male Assotsiatsioon

Professionaalse Male Assotsiatsioon (inglise keeles "Professional Chess Association"; lühend PCA) oli 1990. aastatel tegutsenud rahvusvaheline maleühendus.
Rahvusvahelise Maleföderatsiooniga konkureeriv maleorganisatsioon asutati 1993. aastal valitseva maailmameistri Garri Kasparovi ja äsja tiitlipretentendiks saanud Nigel Shorti eestvedamisel. Leiti sponsorid ja hakati korraldama PCA maailmameistrivõistlusi. 
Pärast seda kui 1996. aastal PCA peamine sponsor Intel loobus rahastamast, PCA tegevus soikus.
Maailma karikaturniir males

Maailma karikavõistlused males (inglise keeles "Chess World Cup") on FIDE egiidi all peetav rahvusvaheline malevõistlus. 
Korraldatakse 2000. aastast. Esimesed maailma karikad olid 24 osavõtjaga. 2005. aastast korraldatakse MK-sid nokautsüsteemis 128 osavõtjaga. 2005. aastast on maailma karikaturniirid males maailmameistrivõistluste üheks kvalifikatsioonivõistluseks, kust parimad pääsevad edasi võistlema MM-i pretendentide turniirile. Aastatel 2013–2019 pääses MK-lt MM-ile kaks parimat. 
Maailma karikavõistluste parimad saavad rahalised auhinnad. Näiteks 2019. aasta MK auhinnafond moodustas 1,6 miljonit USA dollarit, sealhulgas võitja sai 110 000 USA dollarit. 
Kvalifitseerumine maailma karikavõistlustele.
Maailma karikavõistlusele pääsevad valitsev maailmameister, viimase MM-i neli paremat, valitsev naiste maailmameister, viimase kahe aasta juunioride maailmameistrid, viimase kahe aasta Euroopa meistrivõistluste (kokku umbes 45 inimest), Aasia meistrivõistluste (10), Ameerika (8) ja Aafrika (2) parimad. Samuti tsooniturniiride parimad (sealhulgas Ameerika Ühendriikide meistrivõistlustelt viis inimest). Umbes 20 inimest pääseb tänu kõrgele ELO-reitingule. FIDE presidendi valikul teeb kaasa viis ja võistluste korraldaja valikul neli inimest.
Eichsfeldi kreis

Eichsfeld on kreis Saksamaa Tüüringi liidumaal. See on osa ajaloolisest Eichsfeldi piirkonnast. See külgneb (idast ja päripäeva) Nordhauseni, Kyffhäuserkreisi ja Unstrut-Hainich-Kreisi kreisiga ning Hesseni (Werra-Meißner-Kreis) ja Alam-Saksi (Göttingeni kreis) liidumaaga.
Kreis on nimetatud ajaloolise Eichsfeldi piirkonna järgi, mis hõlmab praeguse kreisi põhjaosa ja Alam-Saksi Duderstadti ümbruse piirkonna, mida kutsutakse Untereichsfeldiks (Alam-Eichsfeld). See on künklik maakoht, mis on ühenduses Harzi mägedega põhjas. Muuseas on see Saksamaa geograafiline keskkoht. Nii Leine kui ka Unstrut voolavad Eichsfeldis.
Nimi arvatakse tulevat sõnast "Eichenfeld", mis tähendab 'tammevälja'. Vähem levinud teooria järgi pärineb see sõnast "Eisfeld" ('jääväli').
Linnad ja vallad.
Linnad:
Vallad:
Vallaliidud ("Verwaltungsgemeinschaften"):
Rahvusvõitlus

Rahvusvõitlus oli 1932–1933 Tartus ilmunud ajaleht. Ajaleht tutvustas end päises kui "Rahvuslikku politikat ja majanduslist iseseisvust taotlev ajaleht".
Vastutav toimetaja ja väljaandja oli Oskar Nachbar. Augustist 1932 kuni 9. septembrini 1933 ilmus kokku seitse numbrit (1932. aastal üks ja 1933. aastal kuus). Ajalehes kasutatavaim sõna oli "juut". Ajaleht suleti sisekaitseülema otsusel 12. septembril 1933 kuni kaitseseisukorra lõpuni, kuna leht oli avaldanud lugupidamatust vabariigi valitsuse vastu ja levitanud valeteateid vabariigi valitsuse tegevuse kohta ning õhutanud vihavaenu üksikute rahvuste vahel. Toimetaja Nachbarile määras rahukogu 30-kroonise rahatrahvi või üheksapäevase aresti 5. juulil 1933 ilmunud artikli "Langemine" eest, kus kirjutati, et Eestit on 15 aasta jooksul valitsenud marksistid.
Eichsfeld

Eichsfeld ("Tammeväli") on ajalooline piirkond Saksamaal Alam-Saksi kaguosas ("Untereichsfeld" = Alam-Eichsfeld) ja Tüüringi loodeosas ("Obereichsfeld" = Ülem-Eichsfeld), Harzi mägedest lõunas. Aastani 1803 oli Eichsfeld sajandeid Mainzi peapiiskopkonna osa, mis on põhjuseks tema praegusele positsioonile katoliikliku enklaavina valdavalt protestantlikul Põhja-Saksamaal. Pärast Saksamaa jagamist aastal 1945 sai Lääne-Saksamaa osast Duderstadti kreis. Mõned väikesed territooriumite vahetused Ameerika ja Nõukogude okupatsioonitsoonide vahel toimusid vastavalt Wanfriedi kokkuleppele.
Geograafia.
Täna moodustab suurem osa Obereichsfeldist Landkreis Eichsfeldi. Teised osad kuuluvad Unstrut-Hainich-Kreis kreisi. Untereichsfeld, hiljem Landkreis Duderstadt, liideti enamuses Göttingeni kreisiga, samas kui Lindau sai Katlenburg-Lindau osaks, mis nüüd on Northeimi kreisi osa. 
Linnad Eichsfeldis on Duderstadt, Heiligenstadt, Leinefelde-Worbis ja Dingelstädt.
Ajalugu.
Eichsfeldi on esmamainitud 897. aastal. 1022. aastal loetles Mainzi peapiiskopkond oma valdusi piirkonnas, mida suurendati 1573. aastani. Ottoonide Untereichsfeld sai Eichsfeldi osaks pärast seda, kui oli aastatel 1342–1434 olnud Braunschweig-Lüneburgi ja Grubenhageni osa.
Saksa talurahvasõja ajal Vabas riigilinnas Mühlhausenis rüüstati suurem osa kloostritest, kirikutest ja lossidest ning suurem osa Eichsfeldist sai protestantlikuks. 
Aastal 1575 teostasid jesuiidid Eichsfeldis edukalt Vastureformatsiooni. Kolmekümneaastane sõda jõudis Eichsfeldi aastal 1622 ning aastate jooksul rüüstasid piirkonda mitmed armeed (Rootsi, Taani, Tüüringi). Vestfaali rahu kohaselt taastas Mainzi peapiiskopkond katoliikluse piirkonnas, mis oli 2/3 ulatuses rüüstatud ja kaotanud 75% oma elanikkonnast. 
Napoleoni ajastul oli Eichsfeld osa Vestfaali kuningriigist, mis kaotati pärast Napoleon I kaotust Leipzigi lahingus.
Aastatel 1949–1990 kuulus Obereichsfeld Ida-Saksamaale. Selles ateistlikus riigis säilitasid inimesed oma katoliiklikud juured ja kirikuelu jäi suhteliselt puutumatuks.
Poliitika.
Eichsfeldi traditsioonilisuse tagajärjel on CDU valijate osakaal märkimisväärselt suurem kui ümberkaudsetel aladel.
Ian Black

Ian MacIntosh Black (sündinud 27. juunil 1941) on Šoti endine ujuja, kes esindas Suurbritanniat rahvusvahelistel võistlustel, sealhulgas olümpiamängudel ja Euroopa meistrivõistlustel, ja Šotimaad Rahvaste Ühenduse mängudel 1950. aastate lõpus ja 1960. aastate alguses.
Black oli 1958. aastal BBC aasta spordiisiksus (BBC Sports Personality of the Year) vaid 17-aastaselt ja on siiani noorim selle auhinna võitja. Ta teenis BBC auhinna, võites Ungaris Budapestis 1958. aastal toimunud Euroopa meistrivõistlustel kolm kuldmedalit (400 ja 1500 meetri vabaujumises ja 200 meetri liblikujumises). Samal aastal võitis ta ka Šotimaale kuld- ja kaks hõbemedalit 1958. aasta Briti impeeriumi ja Rahvaste Ühenduse mängudel Walesis Cardiffis; kuldmedali 220 jardi liblikujumises, kaks hõbemedalit 440 jardi vabaujumises ja 4 × 220 jardi vabaujumises. 
1959. aastal püstitas ta maailmarekordi 400 meetri kompleksujumises 5.08,8, mis püsis veidi üle aasta, kuni ameeriklane George Harrison selle 1960. aastal ületas. 
Black kvalifitseerus esindama Suurbritanniat kolmel alal 1960. aasta Rooma suveolümpiamängudel. 400 meetri vabaujumise finaalvõistlusel tuli ta neljandaks, saades sama aja austraallase John Konradsiga (4.21,8), kuid kohtunikud andsid pronksmedali Konradsile. Samuti kuulus ta Briti meeskonda 4x200 meetri vabaujumise ja 4x100 meetri kompleksujumise võistlustel, saades vastavalt finaalis neljanda ja seitsmenda koha.
Suurbritanniat esindades demonstreeris ta uhkusega oma šoti identiteeti heas huumoris, kandes basseini ääres MacGregori tartanist hommikumantlit. Lisaks suurepärasele ujumisele oli ta varem ka suurepärane ragbimängija. 2002. aastal sai temast üks esimestest viiekümnest Šotimaa mehest ja naisest, kes paigutati Šoti spordi kuulsuste halli (Scottish Sports Hall of Fame). 
Ta tuli 1958. ja 1959. aastal harrastusujumise (Amateur Swimming Association – ASA) riiklikel meistrivõistlustel meistriks 110 jardi vabaujumises, 220 jardi vabaujumises, 440 jardi vabaujumises ja 220 jardi liblikujumises. 
Black õppis Aberdeeni ülikoolis, kus sai kunstimagistri kraadi. 1970. aastate lõpus sai temast Elgini Seafieldi algkooli direktor. Ta õpetas Kanadas ja temast sai Bahreini Püha Kristoferi eelkooli direktor. 1980. aastate alguses oli ta Hongkongi Sek Kongi algkooli direktor, enne seda kolis ta Aberlouri majakooli 1987–1989. Hiljem naasis ta oma endisse kooli, Robert Gordoni Aberdeeni kolledžisse, nooremkooli direktoriks, ja läks pensionile 2004. aastal.
Dingelstädt

Dingelstädt on linn Saksamaal Tüüringi liidumaal Eichsfeldi kreisis. See asub Unstruti ülemjooksul, 8 km Leinefelde-Worbisest lõunas ja 15 km Mühlhausenist loodes. Endised vallad Helmsdorf, Kefferhausen, Kreuzebra ja Silberhausen ühendati Dingelstädtiks jaanuaris 2019.
Luciana Lamorgese

Luciana Lamorgese (sündinud 11. septembril 1953 Potenzas Potenza provintsis Itaalias) on Itaalia riigiametnik ja poliitik. Ta on 5. septembrist 2019 kuni 22. oktoobrini 2022 Itaalia siseminister Giuseppe Conte teises valitsuses.
Elulugu.
Ta sündis aastal 1953 Potenzas Potenza provintsis Itaalias.
Lamorgese õppis juristiks.
Aastast 1979 on ta töötanud Itaalia siseministeeriumis.
5. septembrist 2019 kuni 22. oktoobrini 2022 oli ta Itaalia siseminister Giuseppe Conte teises valitsuses.
Sekani keel

Sekani keel on Kanadas Briti Columbias räägitav keel, mis kuulub naa-dene keelkonna atapaski keelte põhjaatapaski rühma.
Sekani keel on kriitiliselt ohustatud väljasurev keel, mida oskas emakeelena 2014. aasta andmetel 30 inimest.
Sekani keeles on 33 konsonantfoneemi ja 6 vokaalfoneemi ning 2 tooni (kõrge ja madal).
En Esur

En Esur (heebrea keeles עין אסור, "keelatud allikas") või Ein Asawir oli pronksiaegne kaananlaste asuala Lõuna-Levandis, mis sai piirkonna suurlinnaks umbes 3000 aastat eKr. Arheoloogid teatasid linna leidmisest 2019. aastal, samast leiti ka 7000 aasta vanune tempel. En Esur oli omal ajal piirkonna suurimaid linnu. Tänapäeval asub En Esur Iisraeli põhjaosas Haifa ringkonnas.
Õiguspoliitika

Õiguspoliitika (ingl "legal policy") on riigi- ja omavalitsusorganite teaduslikult põhjendatud, järjepidev ja süsteemne tegevus, et luua tõhus õigusliku reguleerimise mehhanism, tsiviliseerida õiguslike vahendite kasutamist selliste eesmärkide saavutamisel nagu inim- ja kodanikuõiguste ja -vabaduste kõige täielikum tagamine, distsipliini, seaduse ja korra tugevdamine, õigusriikluse kujunemine ja õiguskultuuri ning ühiskonna ja üksikisiku elu kõrge tase. Õiguspoliitika eesmärk on hallata riigi õigusliku arengu protsesse, suurendada korrapärast elu ja tõsta korralduse taset. 
Õiguspoliitika on õigustegevuse prioriteetide süsteem õigussfääris, mis põhineb põhiseaduse põhimõtetel ja rahvusvahelise õiguse üldtunnustatud normidel ning leiab selle esmase väljenduse konkreetse riigi õigusaktides. Õiguspoliitika on vajalik riigi ja piirkonna täieliku ja tõhusa õigussüsteemi kujunemiseks. 
Õiguspoliitika kujundamine.
Õiguspoliitika kujundamises ja rakendamises osalevad suuremal või vähemal määral kõik, kes tegutsevad poliitilises ja juriidilises elus: alates riigi kõrgeimatest esinduskogudest, mis määravad õiguspoliitika strateegia, kuni taktikaid rakendavate juhtorganiteni ja üksikkodanikuni. Nende hulgas on eriline roll õigusloome- ja korrakaitseorganitel, kes õiguspoliitika põhisuundade kujundamise ja elluviimisega loovad seaduslikke nõudeid ning veenmis- ja sunnimeetodeid kasutades saavutavad nende rakendamise.
Õiguspoliitika kujundamise protsessis määratakse kindlaks suhtekorralduse liigid, mille suhtes kohaldatakse õiguslikku regulatsiooni, kavandatakse õigusloometegevusi, seatakse režiimid eri suhete reguleerimiseks, seatakse ülesanded õiguskaitseorganitele, töötatakse välja kuritegevuse vastu võitlemise meetmed jne. Poliitika mõju seadusele avaldub eriti avalikus õiguses, mis peegeldab riigi koostoimet teiste avaliku elu subjektidega. 
Õiguspoliitika elemendid, näiteks isikuvabaduse tagamine ja vajadus riigi julgeoleku järele, võivad olla vastuolus. Mõnes aspektis võib õiguspoliitika aja jooksul märkimisväärselt muutuda.
Õiguspoliitika osakonna ülesanded.
Põhiülesanded
Ülesannete täitmiseks rakendab õiguspoliitika järgmisi toiminguid: 
Osakonna juhtimine.
Osakonna juhataja:
FIDE Grand Prix

FIDE Grand Prix (inglise keeles "FIDE Grand Prix") on FIDE egiidi all peetav rahvusvaheline maleturniiride sari. 
Korraldatakse 2008. aastast. Sarja kuulub 4 või 6 turniiri. FIDE Grand Prix' sarjad on maailmameistrivõistluste üheks kvalifikatsioonivõistluseks, kust kaks parimat pääseb edasi võistlema MM-i pretendentide turniirile (erinevalt lahtisest sarjast saab FIDE naiste Grand Prix' sarja võitja õiguse kohtuda tiitlimatšis valitseva naiste maailmameistriga). Sarjades osaleb 16–24 tippmaletajat. 
Grand Prix' sarja parimad saavad rahalised auhinnad. Näiteks FIDE Grand Prix 2019 auhinnafond moodustab 0,8 miljonit USA dollarit. 
Kvalifitseerumine Grand Prix' sarja.
Suurem osa osavõtjatest kvalifitseerub Grand Prix' sarja FIDE reitingutabeli alusel, vahel on mõned kohad reserveeritud viimaste maailma karikavõistluste parimatele, lisaks pääseb mängima sarja korraldaja ja vahel ka FIDE presidendi nominatsiooni kaudu. 
FIDE Grand Prix 2019.
Neljast turniirist koosnev malevõistluste sari. Mängitakse 2019. aasta jooksul (maist–detsembrini). Sarja kaks paremat pääsevad märtsis-aprillis 2020 Jekaterinburgis peetavale 8 osavõtjaga MM-i pretendentide turniirile. 
FIDE Grand Prix 2019 sarja kvalifitseerus 21 tippmaletajat – 20 FIDE reitingutabeli alusel ja 1 korraldaja valikul (Daniil Dubov). Osavõtjad peavad mängima kolmel neljast sarja raames peetavast turniirist. Mängitakse nokautsüsteemis. 
Esimene turniir toimus mais 2019 Moskvas (16 osavõtjat). Finaalis võitis Jan Nepomnjaštši Aleksandr Grištšuki. Teine turniir peeti mais 2019 Riias. Finaalis alistas Şəhriyar Məmmədyarov Maxime Vachier-Lagrave'i. Novembris 2019 toimus Hamburgis kolmas turniir. Finaalis alistas Aleksandr Grištšuk Jan-Krzysztof Duda. Detsembris peetakse sarja viimane turniir Tel Avivis.
Daniil Dubov

Daniil Dmitrijevitš Dubov (vene keeles Даниил Дмитриевич Дубов; sündinud 18. aprillil 1996 Moskvas) on vene maletaja, rahvusvaheline suurmeister (2011). 
Karjäär.
Dubov sai suurmeistriks 15-aastaselt 2011. aastal. Aasta varem oli ta FIDE-lt saanud rahvusvahelise meistri nimetuse. 2017. aastal võitis Dubov Venemaa meistrivõistlustel pronksmedali.
Ta kvalifitseerus 2013. aastal Euroopa meistrivõistlustelt samal aastal Tromsøs peetud maailma karikavõistlustele, kus ta teises ringis pidas tasavägise matši eksmaailmameistri Ruslan Ponomarjoviga, keda võitis tulemusega 5:4. Kolmandas ringis kaotas ta Anton Korobovile.
2017. aastal maailma karikal Thbilisis võitis Dubov avaringis Daniel Fridmani, teises ringis Sergei Karjakini ja kolmandas ringis Vladislav Artemjevit. Kaheksandikfinaalis kaotas ta Levon Aronjanile.
2019. aastal maailma karikal Hantõ-Mansiiskis võitis ta avaringis Emilio Córdovat, kuid kaotas teises ringis Alireza Firouzjale.
2019. aastal pääses Dubov turniirikorraldaja nominatsiooni kaudu mängima FIDE Grand Prix 2019 sarja (kokku osaleb seal 21 tippmängijat). Sarja viimane (4.) turniir lõpeb 24. detsembril. Sarja esimesel turniiril Moskvas (mais 2019) võitis ta avaringis Anish Girit, kuid teises ringis kaotas Hikaru Nakamurale. Teisel turniiril Riias (juulis 2019) kaotas Dubov avaringis Şəhriyar Məmmədyarovile. 
Isiklikku.
Tema vanaisa oli malekohtunik, FIDE auliige Eduard Dubov.
Koos 43 teise Venemaa tippmaletajaga allkirjastas ta avaliku kirja Vladimir Putinile, milles protesteeriti Venemaa sissetungi vastu Ukrainasse.
Veselin Topalov

Veselin Aleksandrov Topalov (bulgaaria keeles Веселин Александров Топалов; sündinud 15. märtsil 1975 Ruses) on bulgaaria maletaja, FIDE maailmameister (2005–2006), rahvusvaheline suurmeister (1992). 
Topalov sai suurmeistriks 17-aastaselt 1992. aastal. Kolm aastat varem oli ta FIDE-lt saanud rahvusvahelise meistri nimetuse. 
FIDE maailmameistrivõistlustel 2000. aastal New Delhis (100 osavõtjat, nokautsüsteem) kaotas Topalov veerandfinaalis Michael Adamsile. 2002. aastal Dortmundis PCA maailmameistrivõistlustel kaheksa osavõtjaga pretendentide turniiril jõudis finaali, kus ta kaotas Péter Lékóle. 2004. aastal Tripolis FIDE MM-i poolfinaalis kaotas ta turniiri võitnud ja maailmameistriks tulnud Rustam Qosimjonovile. 
Ta pääses tänu kõrgele Elo reitingule septembris-oktoobris 2005 Argentinas San Luisis peetud kaheksa osavõtjaga FIDE MM-i turniirile, mille võitis Viswanathan Anandi ees ja sai FIDE maailmameistriks. PCA maailmameister Vladimir Kramnik, kes keeldus sellel turniiril osalemast, teatas pärast turniiri, et ta on nõus mängima matši FIDE maailmameistriga. Kramniku-Topalovi tiitlimatš toimus septembris-oktoobris 2006 Elistas. Tasavägiselt kulgenud matši Topalov kaotas tulemusega 6 (1½):6 (2½) ja jäi MM-tiitlist ilma. 
Tiitlimatši kaotajana ei pääsenud Topalov septembris 2007 Mexicos toimunud kaheksa osavõtjaga MM-i turniirile. Kompensatsiooniks otsustas FIDE pidada tiitlipretendentide matš Topalovi ja 2007. aasta maailma karikavõistluste võitja Gata Kamsky vahel. 2009. aastal Sofias toimunud matši võitis Topalov tulemusega 4½:2½ ja sai õiguse kohtuda 2010. aastal valitseva maailmameistri Viswanathan Anandiga. Tiitlimatš, mille Topalov kaotas tulemusega 5½:6½, peeti mais 2010 Sofias (auhinnafond kaks miljonit dollarit, millest võitja sai 60%). 
FIDE Grand Prix 2012–2013 võitjana pääses Topalov märtsis 2014 Hantõ-Mansiiskis toimunud MM-i pretendentide turniirile, kus jäi kaheksa osavõtja seas viimaseks. 2015. aastal maailma karikal Bakuus (128 osavõtjat) jõudis kaheksandikfinaali. Märtsis 2016 mängis ta Moskvas kaheksa osavõtjaga MM-i pretendentide turniiril, kuhu pääses tänu kõrgele ELO reitngule. Ta jäi turniiril viimaseks.
Topalov on mänginud Bulgaaria võistkonna koosseisus üheksal maleolümpial (1994–2000, 2008–2016).