tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Belmontas

Belmontas (poola keeles "Belmont") on Vilniuse linnaosa, mis asub linna idaosas Rasose valla territooriumil. Belmontas piirneb idas Leoniškėsega, kirdes Lyglaukiaiga, põhjas Antakalnisega, läänes Užupisega, lõunas üle Vilnia Markučiaiga.
Linnaossa jääb Belmontase parkmets. Belmontas jääb osaliselt Pavilniai regionaalparki, Belmontase botaanilis-zooloogilisele kaitsealale ja Lyglaukiai geomorfoloogilisele kaitsealale.
XIX sajandi alguses kujunesid sealsed nõlvad villade ja elumajade piirkonnaks, kuhu rajati ka restoran. Sealsed aadlikest asukad andsid kohale ladinakeelse nime "Bellus mons", mis tähendas ilusat mäge. Piirkond oli ka üliõpilaste väljasõidupaigaks, seal kogunesid filaretid ja filomatid. Novembriülestõusu ajal kogunesid seal metsa ülestõusnud. Esimese maailmasõja ajal liideti paikkond Vilniusega, kuigi kuni teise maailmasõjani jäi piirkond Leoniškėse mõisa valdusse.
Muinsuskaitse all on osaliselt Belmontasesse jääv vana Vilniuse juudi kalmistu ja Leoniškėse mõisa Prantsuse vesiveski ehk Belmontas.
Vitebski vaksal

Vitebski vaksal (vene keeles "Витебский вокзал") on Peterburi ja kogu Venemaa vanim raudteejaam, mis teenindas juba algset Tsarskoje Selo raudteed. Hiljem nimetati see Valgevene linna Vitsebski järgi ümber. Tänapäeval teenindab see lõunasse suunduvaid liine, sealhulgas rahvusvaheliselt.
Admiraliteedi rajoonis asuvat raudteejaama teenindavad omakorda Puškinskaja metroojaam ja Zvenigorodskaja metroojaam.
Ajalugu.
Vitebski vaksal avati 30. oktoobril (uue kalendri järgi 11. novembril) 1837. Esimene jaamahoone oli puidust ja selle projekteeris Konstantin Thon. 1837. aastal püstitatud hoone jäi peagi väikseks ja lammutati 12 aastat pärast käikuandmist. Thoni käe all püstitati uus jaamahoone 1849–1852, mida laiendati 1870. aastatel. Sajandi lõpuks oli seegi amortiseerunud. Jaamahoone kõrvale rajati uus ajutine puidust hoonestus, mille järel vana jaamahoone lammutati. Uus esinduslikum juugendstiilis hoone valmis aastal 1904.
Jaama on kasutatud võttekohana mitmetes vene filmides (näiteks "Jaam kahele" ja "Vend").
Mälestusmärgid.
Venemaa raudtee 170. aastapäeval 2007. aasta 30. oktoobril avati seal monument insener Franz Anton von Gerstnerile, kes rajas Venemaa esimese (Tsarskoje Selo) raudteeliini. 2014. aastal avati jaama sissepääsu juures monument esimeses maailmasõjas (1914–1918) võidelnutele.
Kirchhoffi kiirgusseadus

Kirchhoffi kiirgusseadus kirjeldab termilises tasakaalus olevas kehas neelduva ja sellest kiirguva energia vahelist seost.
Keha kiirgusvõime antud sagedusel ja temperatuuril on võrdeline neelamisvõimega: keha, mis kiirgust hästi absorbeerib (neelab), on ka hea kiirgusvõimega. 
Kiirgusseaduse sõnastas Saksa füüsik Gustav Kirchhoff 1859. aastal, kui tegeles spektroskoopia-alaste uuringutega. 
Kui elektromagnetkiirgus langeb mingile kehale, siis osa sellest peegeldub ja osa neeldub. Antud sagedusel ja temperatuuril neelduvat kiirguse osa iseloomustab keha [[neelamisvõimet formula_1.
Iga keha kiirgab sõltuvalt oma [[Absoluutne temperatuur |absoluutsest temperatuurist]] [[energia]]t (peamiselt [[soojuskiirgus]]ena) kindla seaduspärasuse järgi; seda nimetatakse keha kiirgusvõimeks formula_2.
Suurused formula_3 ja formula_4 võivad eri kehadel olla väga erisugused, aga kiirgusvõime ja neeldumisvõime suhe on Kirchhoffi kiirgusseaduse kohaselt keha olemusest (materjalist, kujust, pinna omasustest) sõltumatu ning esitatav universaalse [[funktsioon (matemaatika) |funktsioonina]] [[sagedus]]est formula_5 ja absoluutsest temperatuurist formula_6:
formula_7.
[[Absoluutselt must keha]] neelab vastavalt definitsioonile kogu talle langeva kiirguse. Sel juhul formula_8 ja funktsioon formula_9 väljendab keha kiirgusvõimet, mida kirjeldab [[Plancki kiirgusseadus]]. Reaalsete kehade neelamisvõime on väiksem kui 1 ja vastavalt on väiksem ka kiirgusvõime. Tume pind on hea absorbeerija ja kiirgaja. Kui sama pind näiteks hõbetada, väheneb nii neelamis- kui ka kiirgamisvõime järsult. Absoluutselt musta ja ka ideaalselt halli pinna neeldumis- ja kiirgamisvõime ei sõltu sagedusest, 
Viited.
[[Kategooria:Füüsikaseadused]]
Steven-Hristo Evestus

Steven-Hristo Evestus (sündinud 7. jaanuaril 1978) on eesti jurist.
Ta on lõpetanud Tallinna Arte Gümnaasiumi.
2018. aastaks oli ta prokuratuuris töötanud üle 16 aasta ja ta lahkus aasta lõppedes prokuratuuri töölt.
Aprillist 2019 kuni septembrini 2019 tegutses ta SA Vaba Lava juhatuse liikme ja tegevjuhi kohal.
Pärast seda töötab ta küberturvaettevõttes CybExer Academy. Evestuse eestvedamisel hakatakse välja töötama ja arendama ettevõtte kõige uuemaid digilahendusi – innovaatilisi e-õppe platvorme, mis aitavad võidelda korruptsiooni ja rahapesuga ning kursis olla andmekaitse regulatsioonidega.
Ta on tegev ka MTÜ-s Korruptsioonivaba Eesti (liige alates 2019. aastast ja juhatuse esimees 2020. aastast).
Kertu Birgit Anton

Kertu Birgit Anton (sündinud 11. märtsil 2003) on eesti kodanikuaktivist. 
Ta on noorteliikumise Fridays For Future Eesti aktivist ja SISU Koti kaasasutaja. MTÜ Loodusvõlu juhatuse liikmena on ta üks õlitehase kompleksloa kohtuvaidluse eestvedajaid. Ta osales aktiivselt Eesti esimeses kliimakohtuasjas, milles Fridays for Future Eesti (MTÜ Loodusvõlu) vaidlustas Eesti Energia põlevkiviõlitehasele väljastatud ehitusloa.
Haridus.
Ta on lõpetanud 2021. aastal Tallinna Reaalkooli kuldmedaliga. Samal aastal alustas õigusteaduse õppimist Tartu Ülikoolis ning lõpetas selle 2024. aastal.
Annemarii Bendi

Annemarii Bendi (sündinud 29. märtsil 2001) on eesti suusahüppaja ja kahevõistleja. 
Ta on mitmekordne Eesti meister ning esindanud Eestit noorte olümpiamängudel. Sportima hakkas Bendi 2009. aastal Olev Rootsu juhendamisel, hiljem on olnud tema treenerid ka Tambet Pikkor, Andrus Ilves, Karl-August Tiirmaa ja Silver Eljand. Annemarii parimateks tulemusteks on juunioride maailmameistrivõistlustelt kahevõistluses 13.koht, Otepää kontinentaalkarikasarja 11.koht ning kaks esikohta Põhjamaade meistrivõistlustelt 2019.
Madis Tiik

Madis Tiik (sündinud 5. novembril 1967) on perearst ja Eesti terviseteenuste arendaja. 
Haridus.
Pärast Tallinna 2. Keskkooli (aastal 1986) lõpetamist läks Tiik Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonda ning sai magistrikraadi. 2012. aastal sai doktorikraadi Tallinna Tehnikaülikoolis.
Töö ja ühiskondlik tegevus.
Tiik töötab Tallinna Tehnikaülikooli e-meditsiini keskuses ja tervisetehnoloogiate instituudis vanemlektorina. 
Muu tegevus.
Madis Tiik on Eesti pikamaajooksu meister, lisaks tegeleb orienteerumise ja suusatamisega.
Isiklikku.
Tema isa Heino Tiik (1933–2019) oli kergejõustiklane ja spordiarst, ema Reet Tiik (sündinud 1938) on iluvõimlemistreener ja -kohtunik.
Enn Jaama

Enn Jaama (25. juuni 1934 Koruste küla, Rõngu vald – 13. august 2021) oli eesti põllumajandusteadlane, põllumajanduskandidaat (1968).
Ta lõpetas 1958 Eesti Põllumajanduse Akadeemia ning töötas samas aastast 1956, muuhulgas on ta olnud 1971–1978 EPA kaugõppeteaduskonna prodekaan ja 1978–1984 dekaan.
1983–1988 ja 1990–1993 oli ta EPMÜ taimekasvatuskateedri dotsent ja juhataja, 1993–1994 taimekasvatuse õppetooli professor ja juhataja, 1994–1995 taimekasvatusinstituudi juhataja ja dotsent, 1995–1999 juhataja ja professor, aastast 1999 emeriitprofessor. 
Enn Jaama on õpetanud taimekasvatust, söödatootmist ja rohumaaviljelust ning avaldanud kirjutisi kartuli, õli- ja eeterliku õli kultuuride, rapsi ja rüpsi, söödakapsa ja teraviljakasvatuse (sh tritikale kasvatuse) alalt.
Anette Parksepp

Anette Parksepp (sündinud 2. augustil 1992) on eesti ajakirjanik. Alates 2018. aastast töötab Ekspress Grupis.
Haridus.
Keskhariduse omandas Haljala koolis. 2014. aastal lõpetas Parksepp Tartu ülikooli ühiskonnateaduste instituudis ajakirjandust ja kommunikatsiooni eriala, seejärel asus õppima Tartu ülikoolis Euroopa Liidu ja Venemaa uuringute magistriprogrammis ning 2017. aastal kaitses töö teemal "Venekeelsete koolinoorte käitumine eesti kodanikena".
Monika Rogenbaum

Monika Rogenbaum (sündinud 30. aprillil 1980) on Eesti poliitik ja omavalitsustegelane. 
Monika Rogenbaum on lõpetanud Valgamaa Kutseõppekeskuse kahel erialal: tegevusjuhendaja ja lapsehoidjana. Samuti on ta omandanud sekretäri ja raamatupidaja kutsealad.
Töö ja ühiskondlik tegevus.
Enne 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformi oli Monka Rogenbaum 14 aastat Taheva vallavanem. Seejärel oli ta Valga vallavolikogu liige. Ta on üks Taheva Valla Külade Seltsi asutajaid ning juhatuse liige. Alates 26. aprillist 2021 on ta Valga vallavanem.
Monika Rogenbaum on Paju Pansionaadid MTÜ arendusjuht. Ta on Isamaa Erakonna liige.
Isiklikku.
Monika Rogenbaum on Hargla koguduse liige.
August Luur (ajakirjanik)

August Luur (15. mai 1934 Are vald – 21. oktoober 1990 Tallinn) oli eesti ajakirjanik ja kirjastustöötaja.
Haridus- ja töökäik.
Ta õppis ajakirjandust Tartu Riiklikus Ülikoolis, mille lõpetas 1957. aastal.
Isiklikku.
August Luur oli pühendunud koorilaulja, viimane koor oli Teaduste Akadeemia Meeskoor.
Tema abikaasa oli keraamik ja portselanimaalija Ene-Mai Luur.
Aago Rääts

Aago Rääts (20. august 1961 Tallinn – 31. märts 2018 Kanada) oli eesti flötist ja muusikapedagoog.
Aago Rääts lõpetas Tallinna 21. keskkooli inglise keele eriklassi, kooli ajal võttis eratunde Kaljo Westilt ja osales Georg Otsa nimelise Tallinna Muusikakooli flöödiansamblis. Pärast keskkooli hakkas ta õppima Tallinna konservatooriumis Samuel Sauluse flöödiklassis. Juba oma konservatooriumis õppimise ajal 1980. aastate alguses mängis ta plokkflööte ja barokkflööti vanamuusikaansamblis Consortium ning tegutses varase muusika propageerijana. Ta oli pärast diplomi saamist õppejõud Tallinna Konservatooriumis ja salvestas Eesti Televisioonis 24 saatest koosneva plokkflöödi telekool-saatesarja "Flautissimo".
1988. aastal emigreerus Aago Rääts Kanadasse. Kanadas töötas Aago Rääts IT-spetsialisti ja süsteemianalüütikuna. Hiljem oli ta seotud Toronto ülikooliga ja uuris keskaja kultuuri, olles ladina keele lühendite ekspert.
Klooramfenikool

Klooramfenikool (inglise keeles "chloramphenicol") on antibiootikum, mida kasutatakse bakteriaalsete infektsioonide raviks.
Lyglaukiai

Lyglaukiai (poola keeles "Równe Pole Zarzeckie") on Vilniuse linnaosa, mis asub linna idaosas Antakalnise ja Rasose valla territooriumil. Lyglaukiai piirneb lõunas Leoniškėsega, edelas Belmontasega, loodes Antakalnisega, põhjas Sapieginėga, idas aga Kučkuriškėsega.
Linnaossa jääb Antakalnise männiku parkmets. Lyglaukiai jääb osaliselt Pavilniai regionaalparki, samuti Antakalnise maastikukaitsealale ja Lyglaukiai geomorfoloogilisele kaitsealale.
Aastal 1905 oli Lyglaukiai ehk Rovnoje Pole asulas 117 elanikku. Aastal 1931 oli seal elanikke 208.
Muinsuskaitse all on maja aadressil Mildos g. 42/Filaretų g. 101.
Joseph Murray

Joseph Edward Murray (1. aprill 1919 – 26. november 2012) oli Ameerika Ühendriikide ilukirurg, kes sooritas esimese eduka neerusiirdamise.
Murray lõpetas 1940. aastal Holy Crossi Kolledži. Hiljem lõpetas ta meditsiini erialal Harvardi Ülikooli. II maailmasõja ajal teenis ta maaväe meditsiinikorpuses. Sõjaväes teenides määrati ta Valley Forge'i üldhaiglasse, mis ravis põletuste ja moondunud jäsemetega sõdureid.
Pärast sõda jätkas Murray tööd ilukirurgina ning sai hinnatud teadlaseks organisiirdamise bioloogia uurimises. 23. detsembril 1954 siirdas ta Ronald Herrickilt saadud neeru tema kaksikvennale Richardile, kel oli diagnoositud neerupuudulikkus. Richard Herrick elas pärast operatsiooni veel kaheksa aastat.
1990. aastal sai Murray panuse eest organisiirdamisse Nobeli meditsiiniauhinna, mida jagas Edward Donnall Thomasega.
Juri Entin

Juri Entin (vene keeles "Ю́рий Серге́евич Э́нтин" (sündinud 21. augustil 1935 Moskvas) on vene luuletaja, dramaturg, laululooja ja stsenarist.
Entin on tuntud eelkõige Venemaal ja endises Nõukogude Liidus tänu oma kino-, tele- ja multifilmide jaoks loodud lauludele.
Juba koolis huvitus ta tõsiselt ajaloost ja kirjandusest ning ta on lõpetanud Moskva oblasti pedagoogilise instituudi ja Moskva riikliku polügraafia instituudi ja töötanud koolis ajalooõpetajana ja raamatukoguhoidjana. 
Aastatel 1962–1969 oli Entin plaadifirma Meloodia lastetoimetuse peatoimetaja. 1969. aastast on ta vabakutseline kirjanik. 
Entin on kirjutanud teksti enam kui 600 laulule, neist üle 100 kõlavad erinevates filmides, lisaks on ta kirjutanud mitu lasteraamatut. 
Tema loodud tekstidele on laule loonud heliloojad Gennadi Gladkov, Aleksei Rõbnikov, Vladimir Šainski, Jevgeni Krõlatov, Maksim Dunajevski, Mark Minkov, David Tuhmanov, Aleksandr Zatsepin. 
Juri Entini tekstidele loodud laule on esitanud paljud vene estraaditähed, näiteks Ljudmila Gurtšenko, Mihhail Bojarski, Nikolai Baskov, Jossif Kobzon, Aleksandr Gradski. 
1995–1997 oli ta telekanalis ORT lastesaate „Do-mi-sol” («До-ми-соль») autor ja saatejuht. 
Aastast 1997 on Entin rahvusvahelise laste loomingu festivali „Tšunga-tšanga” («Чунга-Чанга») president. Festival on toimunud 27 Venemaa regioonis ja 7 välisriigis. Üks festivali kuulsamaid laureaate on Dima Bilan. 
Aastal 2002 loodi asutus „Juri Entini loominguline keskus”, mis korraldab Entini kontserte ja festivale ning annab välja tema raamatuid ja plaate.
Aastal 2004 tähistas ta oma loomingulise tegevuse 35. aastapäeva suure kontserdiga Moskva Kremli palees, aastal 2015 toimus aga tema 80. sünnipäeva puhul juubelikontsert Moskva äärelinnas Crocus City Hallis. 
Tunnustus.
Korduvalt on ta tunnistatud üleliidulise konkursi „Aasta laul” võitjaks.
Moskva vaksal

Moskva vaksal (vene keeles "Московский вокзал") on Peterburi üks peamisi raudteejaamasid, kust algavad Peterburi–Moskva rongiliin ja teised liinid Kesk- ja Lõuna-Venemaale, Ida-Ukrainasse, Krimmi ning Siberisse.
Kadri Tammepuu

Kadri Tammepuu (neiupõlvenimega Kadri Kroon; sündinud 13. jaanuaril 1967) on proviisor, ajakirjanik ja ettevõtja.
Elulugu.
Ta on lõpetanud 1985. aastal Tallinna 2. Keskkooli ja 1991. aastal Tartu Ülikooli (TÜ) farmaatsia erialal.
Tammepuu on töötanud TÜ Farmaatsia Instituudis ja ravimi hulgimüügiettevõttes ProMed, juhtinud Magnum Medicali müügiosakonda ja aastatel 2002–2015 Terve Pere Apteek OÜ-d (Apotheka), oli 2019–2024 Postimehe ajakirjanik ning on 2015. aastast Eesti Patsientide Liidu juhatuse liige ja tegevjuht.
Tammepuu oli aastatel 2006–2013 Eesti Apteekide Ühenduse, 2003–2006 Tallinna Linnaapteegi ja 2006–2016 Revali Raeapteegi Muuseumi Ühingu juhatuse liige.
Tammepuu oli 2018. aastal Eesti Konservatiivse Rahvaerakonna ja 2019. aastal Isamaa Erakonna liige.
Mari Matjus

Mari Matjus (sündinud 27. oktoobril 1986) on eesti vandeadvokaat.
Haridus.
Mari Matjus lõpetas 2006. aastal Miina Härma Gümnaasiumi. Ta sai Tartu Ülikoolis 2011. aastal õigusteaduses magistrikraadi "cum laude" ja aasta hiljem sai magistrikraadi ka Oxfordi ülikoolis, kus keskendus meditsiini-, konkurentsi- ja Euroopa Liidu õigusele. Alates 2011. aastast on ta Tartu Ülikooli õigusteaduste doktorant. 
Töö ja ühiskondlik tegevus.
Alates 2013. aastast on Mari Matjus Tartu Ülikoolis konkurentsiõiguse vastutav õppejõud, samuti on töötanud erinevates advokaadibüroodes, alates 2018. aastast on Nove büroos vandeadvokaat ja partner. 2015. aastast on ta Estonian Oxford &amp; Cambridge Clubi juhatuse liige. Advokaadina keskendub Matjus konkurentsiõigusele, andmekaitsele, meditsiiniõigusele, ühinemistele ja omandamistele (M&amp;A), äriühinguõigusele, üldisele lepinguõigusele.
Mari Matjus on Haapsalu Neuroloogilise Rehabilitatsioonikeskuse Toetusfond SA nõukogu liige. Ta on osalenud 2021. aasta Arvamusfestivali Tervise tuleviku alal arutelul "Patsiendikeskne tervishoid – mida see ikkagi tähendab?"
Tunnustus.
2011 – Eesti Teaduste Akadeemia üliõpilaste teadustööde konkursil äramärkimine 2011
Isiklikku.
Tema isa oli filosoof ja literaat Ülo Matjus.
Rasos

Rasos (poola keeles "Rossa") on Vilniuse linnaosa, mis asub linna kaguosas Rasose valla territooriumil. Rasos piirneb läänes Naujininkaiga, lõunas Liepkalnisega, idas Ribiškėsega, loodes Markučiaiga ning põhjas Rasų kolonijaga ja Vilniuse vanalinnaga.
Rasoses asuvad Rasose parkmets ja Rasose kalmistu. Linnaosa jääb osaliselt Pavilniai regionaalparki ja Ribiškėse maastikukaitsealale.
Rasose nime päritolu pole teada. Nimi viitab hüdronüümile, ent Rasoses puuduvad vooluveekogud. On arvatud, et mõni sealne maaomanik juhtis sealt vee läbi, rajades sinna kaskaadi (kuni XVIII sajandini asus Rasoses ka mõis). Adomas Honoris Kirkoras seostab aga nimetust jaanilaupäevaga (leedu k. "rasos").
Rasost on esmamainitud XVI sajandil, mil tegemist oli Vilniuse eeslinnaga. Väljaspool hoonestatud ala seisis Püha Jüri kirik. 1769. aastal pandi alus Rasose kalmistule. 1860. aastal valmis Peterburi–Varssavi raudtee, mis eraldas Rasose ülejäänud Vilniusest. Raudtee ääres avati restoran Geležinė pirkelė, mis kujunes üheks Vilniuse seltsielu keskuseks, aga ka paigaks, kus peatusid Leedust küüditatavad isikud. XIX sajandi keskpaiku kujunes Rasos kohaks, kus rahvas tähistas jaanilaupäeva: tehti tuld, tantsiti ja lauldi rahvalikke laule. Rasose kalmistul asus kuni XIX sajandini Püha Johannese kivi, hiljem rajati selle kohale kolumbaarium. 7. juulil 1944 sisenesid Vilniusesse Nõukogude väed, samas alustas rünnakut linnale ka Armija Krajowa. Rasoses ja sealsel kalmistul peeti lahing Saksa vägedega.
Osa Rasosest on Vilniuse vanalinna muinsuskaitsevööndis. Kaitse all on tehasehoone aadressil Rasų g. 39, Rasost vanalinnaga ühendav viadukt, elamud Varšuvos g. 3 ja 3A ning Rasose kalmistu, arvukad sealsed hauad kabelid ja muud rajatised.
Kanada peaminister

Kanada peaminister on Kanada valitsuse juht, üks ministritest. Peaministriks saab tavaliselt valimised võitnud partei juht.
Alates 14. märtstist 2025 on Kanada peaministriks Mark Carney kes on riigi 24. peaminister.
Markučiai

Markučiai (poola keeles "Markucie") on Vilniuse linnaosa, mis asub linna idaosas Rasose valla territooriumil. Markučiai piirneb põhjas üle Vilnia Belmontasega, idas Žemasis Pavilnysiga, kagus Puškinuvkaga, lõunas Ribiškėsega, edelas Rasosega, läänes aga Rasų kolonija, Paupysi ja Vilniuse vanalinnaga.
Markučiais asuvad Markučiai parkmets ja Markučiai park. Linnaosa jääb osaliselt Pavilniai regionaalparki ja Markučiai ning Ribiškėse maastikukaitsealale.
Nii Jonas Jurkštas kui ka Aleksandras Vanagas leiavad, et linnaosa nimi tuleneb isikunimest, Markusest (Leedu "Morkus") tulentatud nimest Morkutis (Markutis) või Morkūnas. XIX sajandi esimesel poolel kandis piirkond nime Svistapolė.
Markučiais asub Aleksandr Puškini muuseum, mis rajati aastal 1948. Tegemist on vanima kirjandusmuuseumiga Leedus.
XVI sajandil kuulusid sealsed alad Leedu suurvürstidele, moodustades nn. vürstliku eeslinna. Aleksander andis sealse ala oma naise Jelena valduseks, kes rajas sinna suurvürstide suveresidentsi. Linnaosa lääneossa, Vilniuse piirile, hakkasid XIX sajandi alguses kujunema mitmed linnarahva seas populaarsed kõrtsid - „Betliejus“, „Geležinė trobelė“, „Karlsbadas“, lisaks veel piljardisaalid, kohvikud, sinna rajati ka viinavabrik ja pruulikoda. Tööstusettevõtteid rajati piirkonda ka II maailmasõja järel.
Markučiai on kujunenud Markučiai mõisa aladele. Aastal 1905 oli seal 84 elanikku. Ala liideti XX sajandi esimesel aastakümnel Vilniusega. Aastal 1931 oli Markučiais 113 elanikku.
Muinsuskaitse all on Markučiai mõisakompleks, endise õllevabriku varemed ja neli elumaja.
Riinu Lepa

Riinu Lepa (sündinud 11. jaanuaril 1978) on eesti õpetaja ja koolitaja.
Haridus.
Lepa on saanud 2008. aastal magistrikraadi Audentese ärikoolis.
Töö ja ühiskondlik tegevus.
Riinu Lepa on olnud arendusjuht ja majanduse ja ettevõtluse õpetaja Märjamaa Gümnaasiumis. Ta on olnud Gaia kooli Mõisamaa individuaalõppeklassi eestvedaja ja õpetaja, Sotsiaalse Ettevõtluse Inkubaatori mentor, Hea Koostöö Hoiu-laenuühistu nõukogu liige ning talukaupa vahendava sotsiaalse ettevõtte Tagurpidi Lavka asutaja ja juht. Ta oli Sotsiaalsete Ettevõtete Võrgustiku eestvedaja ja juhatuse liige ning sotsiaalse ettevõtluse külalisõppejõud Estonian Business Schoolis ja Tallinna Ülikoolis.
Lepa on ka üks Eesti esimese ökokogukonna Väike Jalajälg algatajaid.
2020. aastal ilmunud raamatu "Tervikliku eluviisi alused" üks kaasautoreid on Riinu Lepa. Gaia Akadeemia koolitajana juhendab Riinu Lepa organisatsioone kasutama ühistarkusega juhtimise ("collective governance") meetodeid, sh sotsiokraatia ja holakraatia.
Leoniškės

Leoniškės on Vilniuse linnaosa, mis asub linna idaosas Naujoji Vilnia ja Rasose valla territooriumil. Leoniškės piirneb loodes Belmontasega, kagus Žemasis Pavilnysiga, edelas aga Markučiaiga.
Linnaosa jääb Pavilniai regionaalparki.
Piirkond on saanud nime sealse mõisniku Leonis Kryłowiczi järgi.
Leoniškėses asuvad Belmontase tallid, ratsaspordikool, hobusekasvatus.
Leoniškės on kujunenud endise Leoniškėse mõisa maadele. Mõis pärineb ilmselt XVI sajandist, aastal 1533 müüs selle esimese omaniku Leonis Kryłowiczi lesk mõisa Vilniuse magistraatidele. Aastal 1536 sai mõis õiguse rajada linnaelanike tarbeks Vilnia jõele vesiveski. XVII sajandil kuulus mõisale kaks vesiveskit, nende asupaigad pole aga teada. Aastal 1795 oli inventariraamatu järgi mõisal laut, ait, küün, pruulikoda, kõrts ja elumaja. Aastal 1812 rajati sinna telliselööv ja sindlitööstus. Veel samal aastal põletasid aga mööduvad Prantsuse väed kõik sealsed hooned maha. Sõja järel laienes mõis Vilnia lõunakaldale, kus sellega liideti Tuputiškėse mõisa alad. Aastal 1836 rajati mõisa maadele Belmontase vesiveski. Esimese maailmasõja eel töötas mõisas aianduskool.
Aastal 1905 oli Leoniškėse mõisas, karjamõisas ja asulas kokku 105 elanikku. Kahe ilmasõja vahel hakati piirkonda suvilaid rajama. Aastal 1931 oli seal kaks küla: Mažoji Leoniškės, kus oli 21 elanikku, ja Didžioji Leoniškės, kus oli 19 elanikku. Aastal 1951 rajati endise mõisa aladele hobusekasvatus.
Kalnėnai

Kalnėnai on Vilniuse linnaosa, mis asub linna kaguosas Naujoji Vilnia valla territooriumil. Kalnėnai piirneb kagus Nemėžisega, põhjas Guriaiga, läänes aga Ribiškėsega.
Linnaosa on kujunenud aastal 1990 Vilniusega liidetud Nemėžise küla aladele.
Nemėžis

Nemėžis on Vilniuse linnaosa, mis asub linna kaguosas Naujoji Vilnia valla territooriumil. Nemėžis piirneb loodes Kalnėnaiga, põhjas aga Guriaiga ja Juodasis Keliasega.
Linnaosa on kujunenud aastal 1990 Vilniusega liidetud Nemėžise küla aladele. Piirkonda on rajatud aianduskooperatiive.
Edward Donnall Thomas

Edward Donnall Thomas (15. märts 1920 – 20. oktoober 2012) oli Ameerika Ühendriikide arst.
Thomas õppis Texase Ülikoolis keemiat ja keemiatehnoloogiat ning sai 1941. aastal bakalaureusekraadi ning 1943. aastal magistrikraadi. Texase Ülikoolis tutvus ta ka Dottie Martiniga, kellest sai hiljem tema abikaasa. 1943. aastal astus ta Harvardi Ülikooli ning lõpetas selle 1946. aastal meditsiini erialal.
Thomas uuris ta koos oma abikaasaga luuüdi siirdamist. Neil õnnestus välja töötada luuüdi siirdamine, mida sai kasutada leukeemia ravis. 1990. aastal sai Thomas selle eest Nobeli meditsiiniauhinna, mida jagas neerusiirdamist uurinud Joseph Murrayga.
Guriai

Guriai (poola keeles "Góry") on Vilniuse linnaosa, mis asub linna idaosas Naujoji Vilnia valla territooriumil. Guriai piirneb edelas Kalnėnaiga, lõunas Nemėžisega, idas Juodasis Keliasega, põhjas Aukštasis Pavilnysiga ja läänes Ribiškėsega.
Guriais asub Guriai kalmistu. Läänepoolsem osa jääb Pavilniai regionaalparki ja Ribiškėse maastikukaitsealale.
Linnaosa on tekkinud samanimelise küla aladele. Seal on nii aianduskooperatiivide alasid kui ka uuselamuid.
Guriaid on esmamainitud XVI sajandil. Varem kuulus see piirkond Pacidele. 1905. aastal oli külas 164 elanikku. 1931. aastal oli elanikke 315.
Vilnia

Vilnia või Vilnelė (valgevene keeles "Вільня", poola keeles "Wilejka" või "Wilenka") on 79,6 km pikkune jõgi, mis saab alguse Leedu küla Vindžiūnai lähistel ja suubub Vilniuse vanalinnas vasakult Nerisesse. See moodustab 13 km ulatuses piiri Valgevenega.
Selle valgla suurus on 624 km².
Jõe nimi on tulnud leedukeelsest sõnast "vilnis", mis tähendab voogu.
Juodasis Kelias

Juodasis Kelias on Vilniuse linnaosa, mis asub linna idaosas Naujoji Vilnia valla territooriumil. Juodasis Kelias piirneb läänes Guriaiga, põhjas aga Rokantiškėse küla aladele rajatud uuselamurajoonidega.
Juodasis Kelias paikneb ajaloolise samanimelise maantee ääres, mis ühendas Vilniust Šumskasega ja edasi Smarhońiga. Linnaosa on tekkinud samanimelise küla aladele. Sealsed alad ühendati Vilniusega aastal 1996.
Aukštasis Pavilnys

Aukštasis Pavilnys on Vilniuse linnaosa, mis asub linna idaosas Naujoji Vilnia valla territooriumil. Aukštasis Pavilnys piirneb lõunas Guriaiga, põhjas Žemasis Pavilnysiga, loodes Markučiaiga, idas Rokantiškėse küla aladele rajatud uuselamurajoonidega, läänes aga Puškinuvka ja Ribiškėsega.
Aukštasis Pavilnysis asub Pavilnysi parkmets, seal on ka Pavilnysi kalmistu. Loodepoolsem osa jääb Pavilniai regionaalparki, sealhulgas Tuputiškėse geomorfoloogilisele kaitsealale, Kalnose looduskaitsealale ja Ribiškėse maastikukaitsealale.
Sealne katoliku kirik valmis aastal 1935. Haridust annab põhikool. Linnaosas on raamatukogu. Aastal 1958 rajati sinna Leedu Noorte Loodusmaja.
Aastal 1908 ostsid Vilniuse raudteelased, kes olid ühinenud raudteelaste koloonia seltsiks, oma aedade tarbeks 80 hektarit maad. Aastal 1911 asusid aedade omanikud sinna ka elamuid rajama. Aastail 1912–1915 elas seal Jakub Kołas. Tekkinud asula hakkas kandma nime Wileńska Kolonia Kolejowa. Aastal 1940 nimetati see ümber Pavilnysiks. Teise maailmasõja ajal hävis seal peetud lahingute käigus suur osa varem rajatud majadest. Lahinguis hukkunud maeti Pavilnysi kalmistule.
Muinsuskaitse all on kirik ja Tuputiškėse serpentiin.
Viited.
Admiralisild

Admiralisild on Tallinnas Vanasadamas A- ja D-terminali kallasalasid ühendav jalakäijate sild. Üle Admiraliteedi basseini kanali rajatud sild on Eestis ainulaadselt pöördavatav. Selle projekteerisid Witteveen + BOS ja arhitekt Robert-Jan van der Veen arhitektuuribüroost Plein06. Pöördsilla ehitas KMG Inseneriehituse AS ning see avati augustis 2021.
Viited.
Tasuja (laev 1956)

Tasuja oli Eesti Kalatööstuse päästepuksiir, mis valmis 1956. aastal.
Laeval on tuukrina töötanud Jaan Künnap.
Kunnar Kukk

Kunnar Kukk (sündinud 13. detsembril 1984) on eesti andmeteadlane.
Haridus.
Ta on lõpetanud 2003. aastal Abja Gümnaasiumi kuldmedaliga ja 2008. aastal bakalaureusekraadiga Tartu Ülikooli ühiskonnateaduste instituudi ajakirjanduse ja kommunikatsiooni erialal. 
2011. aastal läbis ohvitserikoolituse Kaitseväe Akadeemias.
2020. aastal lõpetas Tallinna Tehnikaülikooli IT Kolledži diplomiõppes IT-süsteemide arenduse erialal. 
Ta on 2021. aasta seisuga Tallinna Tehnikaülikooli äriinfotehnoloogia magistrant.
Töö ja ühiskondlik tegevus.
Kunnar Kukk on disaini- ja tarkvaraettevõte Proekspert nooremandmeteadlane. Ta on olnud Eesti Päevalehe ajakirjanik, töötanud aastatel 2008–2009 majandus- ja kommunikatsiooniministeeriumi avalike suhete nõunikuna, olnud Pärnu Ühisgümnaasiumi programmeerimise õpetaja, idufirma Topia tooteanalüütik ja Äripäeva andmebaasi analüütik.
2011. aastal sai ta nooremleitnandi auastme.
Kunnar Kukk peab blogi kunnark.wordpress.com, kus andmeanalüüsi abil püüab selgitada ühiskondlikke trende.
Renee Kooli

Renee Kooli (sündinud juulis 1986) on eesti andmestrateeg, kes keskendub andmevisualiseerimise abil loojutustamisele.
Haridus.
Kooli omandas 2013. aastal bakalaureusekraadi Tallinna Tehnikaülikooli arvuti- ja süsteemitehnika erialal.
Töö ja ühiskondlik tegevus.
Töötas aastaid Skype'is ja Microsoftis, samuti ettevõttes Helmes. Alates 2021. aasta algusest Omniva andmesuuna juht ja EBS-i õppejõud.
Vabatahtlikuna töötas Euroopa kultuuripealinn Tallinn 2011 meeskonnas ning 2021. aastal osales Arvamusfestivali arutelus "Muugime andmete abil lahti rikkuse valemit".
Tunnustus.
2021 – Esimene koht Captain Challenge’i HCP 20-30 klassis
2017 – Forus spordiklubi järjekindel treenija
Isiklikku.
Renee Kooli on spordihuviline, on mänginud lauatennist, mängib golfi. Oli varem terviseprobleemi tõttu ülekaaluline ja osales sellega seoses TV3 saates "Minu imeline muutumine".
Žemasis Pavilnys

Žemasis Pavilnys on Vilniuse linnaosa, mis asub linna idaosas Naujoji Vilnia valla territooriumil. Žemasis Pavilnys piirneb lõunas Aukštasis Pavilnysga, läänes Markučiaiga, loodes Leoniškėsega, põhjas Pūčkoriaiga, idas aga Strielčiukaiga. Linnaossa kuulub Tuputiškėse asum.
Žemasis Pavilnysis asuvad Markučiai, Pilise ja Pavilnysi parkmets. Linnaosa jääb Pavilniai regionaalparki, sealhulgas Markučiai maastikukaitsealale, Tuputiškėse geomorfoloogilisele kaitsealale, Kalnose looduskaitsealale ja Tuputiškėse botaanilisele kaitsealale. Linnaossa jääb Pavilnysi raudteepeatus.
Nimi Pavilnys on vana hüdronüüm, mis tuleneb Vilnia jõe nimest. Seda on esmamainitud 1639. aastal.
Sealsed alad kuulusid varem Pacide suguvõsale, sealseid künkaid kutsuti Pacide küngasteks. Piirkond oli Vilniuse üliõpilaste seas populaarne puhkepaik. Novembriülestõusu järel konfiskeerisid tsaarivõimud sealsed maad ja asustasid sinna Venemaalt tulnud õigeusklikke. Aastal 1862 avati seal raudteejaam. Aastal 1908 ostsid Vilniuse raudteelased, kes olid ühinenud raudteelaste koloonia seltsiks, oma aedade tarbeks 80 hektarit maad. Alumiste aladega ühendamiseks rajati Tuputiškėse serpentiin (omandatud maad olid Tuputiškėse karjamõisa valduses). Kahe maailmasõja vahel oli piirkond prestiižne elamurajoon, sealsele metsasele alale rajasid oma kodud mitmed Vilniuse Ülikooli professorid. Piirkond kandis toona nime Kolonia Wilenska. 7. juulil 1944 sisenesid Vilniusse Nõukogude väed, samas ründas linna ka Armija Krajowa. Pavilnysis peeti lahing Saksa vägedega; seal peetud lahingute käigus suur osa varem rajatud majadest.
Muinsuskaitse all on Tuputiškėse serpentiin ja majad Žemoji g. 35 ning Žemoji g. 33.
Viited.
Monsters at Work

"Monsters at Work" on Ameerika Ühendriikide animeeritud komöödiasari, mille stsenarist on Bobs Gannaway. 
Sarja toodeti kokku 20 jagu. Selle esimese hooaja jaod esilinastusid 2021. ja teise hooaja jaod 2024. aastal.
Remmel

Remmel on eesti perekonnanimi.
2021. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Remmel 335 inimesel: 151 mehel ja 184 naisel. Perekonnanimede levikult on Remmel meeste puhul 458. kohal ja naiste puhul 384. kohal. Nimi on levinuim Lääne maakonnas, kus neid on 10 000 elaniku kohta 8,75.
Perekonnanime Remmel on pandud 16 mõisavallas Harju-, Lääne-, Pärnu-, Tartu-, Saare- ja Virumaal. Nimede eestistamisel määrati Remmel uueks perekonnanimeks isikuile, kelle perekonnanimi oli Ambsberg, Blunt, Kannika, Luubert, Rämmann, Rämmel, Reimann, Reits, Remmelmann, Remmer, Rimmeld, Romann, Römmelmann, Strömling ja Volens.
Reits

Reits on eesti perekonnanimi.
Perekonnanime Reits (Reitz) on pandud Lihula mõisavallas Lihula kihelkonnas Läänemaal. Nimede eestistamisel määrati Reitsi-nimelistele isikuile uueks perekonnanimeks Raidaru, Remmel, Rohumets ja Urmet. 
2025. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Reits Eestis 14 mees- ja 17 naissoost isikul.
Immuunsuspass

Immuunsuspass, ka vaktsiinipass, immuunsustõend vms on kas paberkandjal või digitaalses vormis tunnistus, mis tõendab selle omaniku immuunsust nakkushaiguse vastu.
Kaja Sõstra

Kaja Sõstra (sündinud 20. aprillil 1965) on eesti statistik.
Haridus.
Ta lõpetas 1988. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi automaatikateaduskonna automatiseeritud juhtimissüsteemide erialal süsteemiinsenerina "cum laude". Sõstra kaitses 2005. aastal Tartu ülikooli matemaatilise statistika osakonnas doktoritöö "Restriction estimator for domains".
Töö.
Ta on töötanud Soome statistikakeskuses ja Eesti statistikaametis, samuti Infotehnoloogilise mobiilsusobservatooriumi vanemanalüütikuna. Sõstra on statistikaameti juhtivanalüütik.
Montecchio

 
Montecchio on asula ja vald ("comune") Itaalias Umbria maakonnas Terni provintsis. Halduskeskus asub Montecchios, fraktsioonid ("frazioni") on Melezzole ja Tenaglie
377 meetri kõrgusel merepinnast asuva Montecchio asustustihedus oli 2020. aasta augusti lõpu seisuga keskmiselt inimest ruutkilomeetri kohta.
Montecchio piirneb järgmiste omavalitsusüksustega: Avigliano Umbro, Baschi, Civitella d'Agliano (VT), Guardea, Orvieto, Todi (PG).
Třemošnice

Třemošnice (saksa keeles "Tremoschnitz") on linn Tšehhis Pardubice maakonnas Chrudimi ringkonnas. Třemošnice asub Chrudimist ligikaudu 18 km lääneedelas ja Pardubicest umbes 23 km edelas.
Třemošnice asub merepinnast 301 meetri kõrgusel.
Třemošnicet on esmamainitud 1564. aastal. Raudteeühenduse sai Třemošnice 1882. aastal. Linnaõigused anti Třemošnicele 1. juulil 1994.
Neuralink Corporation

Neuralink Corporation on Elon Muski asutatud neurotehnoloogiaettevõte, mis arendab siirdatavaid neurokompuutrilisi aju-masina liideseid. Ettevõtte peakorter asub San Francisco Pioneerimajas, jagades OpenAI-ga kontorit. Neuralink käivitati 2016. aastal ja esimest korda avalikustati see 2017. aasta märtsis.
Viveli Maar

Viveli Maar (sündinud 27. septembril 1991) on eesti laulja ja lauluõpetaja.
Ta on ansambli Girls in Pearls liige, mis tegi debüüdi 2017. aasta Tartu Indiefestil ja osales 2018. aasta Eesti Laulu II poolfinaalis lauluga "Spellbound".
2021. aasta augustis andis Maar välja oma debüütsingli "Kuidas sul läheb?".
Kleon

Kleon (suri 422 eKr) oli Ateena parkalitöökoja omanik, poliitik ja väejuht Peloponnesose sõja ajal. Kleon oli Periklese poliitika vastu. Pärast Periklese surma 429 eKr tõusis Kleon juhtpositsioonile. Aastal 425 eKr alistas Kleon koos strateeg Demosthenesega Sfakteria lahingus spartalasted. Aastal 422 eKr saadeti Kleon tagasi vallutama Amphipolist, mille spartalased olid Ateenalt vallutanud. Sparta sõjapealik Brasidas oli aga kavalam ning alistas tema väed. Kleon ja Brasidas hukkusid mõlemad Amphipoli lahingus.
Kleon oli Cleaenetuse poeg.
Yantra

Yantra (sanskriti keeles ‘värk', 'mehhanism’; tiibeti keeles "’khrul ’khor"; hiina keeles 機 "ji"; jaapani keeles "ki") on sõna-sõnalises tähenduses tööriist, vahend või seade. Rigveedas tähistab see vahendit millestki hoidumiseks või paastumiseks, teatavat vaimset tuge või barjääri. Pühendumuslikus praktikas on "yantra" enamasti kindla struktuuriga geomeetriline kujund.
Etümoloogiliselt tuleneb "yantra" tüvisõnast "yam" ('hoidma', 'toetama') koos sufiksiga "-tra", mis viitab vahendile. 
"Yantrad" on enamasti väiksemate mõõtmetega kui mandalad ning traditsiooniliselt on neis vähem värve. Budismis, eriti vadžrajaanas, on "yantra" üksteisest läbipõimunud kolmnurkadest moodustatud või keerulise sõlme kujuline võlumärk või amulett, mis peaks selle kandjat kaitsma.
Tavaliselt on "yantrad" seotud mõne jumalusega ja neid kasutatakse meditatsioonil, kaitseks halbade mõjutuste eest, eriliste võimete arendamiseks, rikkuse või edu saavutamiseks või muudel eesmärkidel. Sageli kasutatakse neid igapäevastel rituaalidel kodus või templites ning kantakse talismanina.
Tuputiškės

Tuputiškės (poola keeles "Tupaciszki") on Vilniuse asum, mis asub linna keskosas Naujoji Vilnia vallas Žemasis Pavilnys linnaosas. Asum paikneb Vilnia jõe ja Peterburi–Varssavi raudtee vahelisel alal.
Tuputiškėses asub Markučiai parkmets. Asum jääb Pavilniai regionaalparki, sealhulgas Markučiai maastikukaitsealale ja Tuputiškėse botaanilisele kaitsealale. Tuputiškėsesse jääb Pavilnysi raudteepeatus. 
Keeleteadlane Jonas Jurkštas arvab, et asumi nimi tuleneb isikunimest, millele viitab lõpp -iškės. 1783. aastal on nime esmamainitud kui Tupaciszki. Sealne tänav kandis 1971. aastani Tupatiškėse nime.
Tuputiškės on vana asulakoht. Sealne mõis hakkas aastal 1640 kuuluma Vilniuse linnale. Aastal 1812 liideti selle alad Leoniškėse mõisaga, sisuliselt kujunes see siis karjamõisaks. Mõisa alad olid hõredasti asustatud, nii asusid aastal 1912 raudteelased sinna oma linnakut rajama. Aastal 1905 oli Tuputiškėse asulas 65 elanikku. Aastal 1931 oli karjamõisas 17 elanikku.
1932. aastal alustas Vilnius sealse karjamõisa maade tükeldamist. Aastal 1936 välja antud kaardil oli Tuputiškės Vilniuse osa. Sinna kavandati 1940. aastal uue linnaosa rajamist.
Suurem osa asumist on miljääväärtusliku piirkonnana muinsuskaitse all kui Vilniuses haruldane XIX sajandi lõpu ja XX sajandi alguse puitarhitektuuriga ala. Neli sealset maja on muinsuskaitse all ka üksikobjektidena..
Strielčiukai

Strielčiukai (poola keeles "Strelczuki") on Vilniuse linnaosa, mis asub linna idaosas Naujoji Vilnia valla territooriumil. Strielčiukai piirneb kirdes Naujoji Vilniaga, läänes Žemasis Pavilnysiga, lõunas aga Rokantiškėse küla aladele rajatud uuselamurajoonidega.
Strielčiukais asuvad Pilise parkmets ja Pilaitė park, seal on ka Strielčiukai kalmistu. Loodepoolsem osa jääb Pavilniai regionaalparki, sealhulgas Tuputiškėse geomorfoloogilisele kaitsealale. Läänepiiril asub Vilniuse kõrgeim punkt Rokantiškėse mägi, idas aga Rokantiškėse linnamägi. Mitmed sealsed tänavad on rajatud alleedena.
Linnaosa on tekkinud samanimelise küla aladele. Aastal 1905 oli Strielčiukai külas 81 elanikku. Aastal 1931 oli seal 119 elanikku.
Muinsuskaitse all on Rokantiškėse linnamägi ja selle juures asuv asulakoht.
Viited.
Didieji Karklėnai

Didieji Karklėnai (ka Karklėnai) on Vilniuse linnaosa, mis asub linna idaosas Naujoji Vilnia valla territooriumil. Didieji Karklėnai piirneb loodes Naujoji Vilniaga.
Linnaosa on kujunenud samanimelise küla loodepoolsemasse otsa, mis liideti Vilniusega aastal 1996.
Muinsuskaitse all on Grigaičiai küla vana kalmistu.
Anna Maria Millend

Anna Maria Millend (sündinud 1. aprill 2004) on eesti kergejõustiklane (tõkkejooksja). 
Nairobis peetud juunioride kergejõustiku MMil võitis ta 20. augustil 2021 ajaga 13,44 hõbemedali.
Elisabeth Pihela

Elisabeth Pihela (sündinud 15. märtsil 2004) on eesti kõrgushüppaja. 
Haridus.
Ta on lõpetanud 2023. aastal Tallinna 21. Kooli. 2023. aastast õpib ta Tartu Ülikoolis majandust.
Sportlik karjäär.
Kergejõustikuga on ta tegelnud aastatel 2011–2022 treenerite Heiko Väädi ja Sven Andresoo juhendamisel, 2023. aastast treenib teda Grit Šadeiko. 
2021. aastast kuulub Pihela Eesti koondisse. Tallinnas 2021. aastal toimunud U20 Euroopa meistrivõistlustel sai Elisabeth Pihela kõrgushüppes tulemusega 1.86 pronksmedali.
Juunioride maailmameistrivõistlustel tuli Pihela 2021. aastal 4. kohale ja 2022.aastal 6. kohale.
2023. aastal Jeruusalemmas toimunud U20 Euroopa meistrivõistlustel sai Pihela kõrgushüppes tulemusega 1.88 hõbemedali.
2024. aasta suveolümpiamängudel Pariisis ületas ta kõrgushüppes 1.83 ja sai 26. koha.
2025. aasta sisekergejõustiku Euroopa meistrivõistlustel Apeldoornis ületas ta 1.89 ja jäi jagama 6.-7. kohta.
Eesti meistrivõistlustel on Pihela võitnud aastatel 2021–2025 6 kuldmedalit (sealhulgas 3 sisemeistrivõistlustel) ja 2 hõbemedalit. 
Isiklikku.
Tema isa on endine korvpallur Priit Pihela, vanaisa on ärimees ja endine tippvõrkpallur Igor Pihela ning vanaonu oli tippjalgrattur Oleg Ljadov. Tema vanaema Taisi Pihela (Karin) on tulnud mitu korda Eesti meistriks jooksu sprindidistantsidel.
Elisabeth Pihela on tegelnud EMA modelliagentuuris modellindusega ja esinenud aastatel 2017–2020 moeüritustel modellina.
Pūčkoriai

Pūčkoriai (poola keeles "Puszkarnia") on Vilniuse linnaosa, mis asub linna idaosas Naujoji Vilnia valla territooriumil. Pūčkoriai piirneb kirdes Naujoji Vilniaga, idas Strielčiukaiga, lõunas Žemasis Pavilnysiga, läänes Leoniškėsega, loodes Lyglaukiaiga ja põhjas Kučkuriškėsega.
Linnaossa jääb 63 meetri kõrgune Pūčkoriai paljand. Seal asub Pūčkoriai parkmets. Linnaosa jääb Pavilniai regionaalparki, sealhulgas Pūčkoriai maastikukaitsealale ja Tuputiškėse botaanilisele kaitsealale. 
Pūčkoriai linnamäe kõrgus on 18 meetrit, pindala 28x20 meetrit. See oli kasutusel XIV sajandini. Linnamäe jalamile jääb kiviaegne asulakoht.
Linnaosa nimi tuleneb slaavi keeltest, sõnast "puszkarnia", mis tähendab suurtükkide valutehast. Seda nimekuju on esmamainitud 1506. aastal. Omal ajal oli seal Leedu suurvürstide valukoda, kus valati suurtükke, ühtlasi katsetati neid Vilnia kallastel.
Linnaosa on tekkinud samanimelise mõisa aladele. Mõis on pärit XIV sajandist ja kuulus XVII sajandini Leedu suurvürstidele. 1797. aastal läks see riiginõunik Loskarjovi omandisse, 1804. aastal Sidorovičiuste omandisse. Advokaat Stanislovas Sidorovičiuse ajal märgiti maha valduse piirid, rajati vesiveski, rajati uus mõisakompleksi viiv tee. Veel sajandi esimesel poolel said sealse valduse omanikeks Izmailskid. Stepan Izmailski rajas veskisse puitmassi tootmise, millest sai hiljem paberivabrik. Vabrik tootis puidumassi, paberit ja kartongi 1915. aastani, mil selle seadmed Saksamaale toimetati. 1905. aastal oli Puškarnia mõisas ja asulas 205 elanikku.
1921. aastal, mil piirkond oli Poola võimu all, omandas riik mõisalt 6 hektari suuruse ala. Sinna rajati maa-alused kindlustised, mis olid osa Vilniuse ümber rajatud suuremast kindlustiste kompleksist. Osa mõisa maid omandas raudtee. 1927. aastal ostis riik veel osa maad uue tee (Stepono Batoro g.) rajamiseks. 1929. aastal suri Olga Izmailska ja mõisa päris tema tütretütar Irena Romankevič, kelle valdusse see jäi Teise maailmasõjani. 1931. aastal oli Puškarnia mõisas 12 elanikku. Nõukogude perioodil mõis võõrandati, selle omanik küüditati aga Siberisse. Sõjas said mõisa hooned kannatada, vabrikuhoone põles maha. Sõja järel rajati häärberisse kohaliku sovhoosi kontorihoone. Izmailskite suguvõsa eestvedamisel on osad mõisa hooned tänapäeval restaureeritud.
Muinsuskaitse all on Pūčkoriai linnamägi ja selle juures asuv asulakoht, samuti Pūčkoriai mõisa hoonetekompleks, sealhulgas mõisaomanike elamu, vesiveski varemed, ait, küün, lauda varemed ja teenijatemaja.
Viited.
Kučkuriškės

Kučkuriškės on Vilniuse linnaosa, mis asub linna idaosas Naujoji Vilnia valla territooriumil. Kučkuriškės piirneb idas Naujoji Vilniaga, lõunas Pūčkoriaiga, läänes Lyglaukiaiga, aga põhjas Rokantiškėsega.
Vilnia jõel asub Rokantiškėse paisjärv. Seal asuvad Ažuolija parkmets ja Barsukynė mets. Linnaosa jääb Pavilniai regionaalparki, sealhulgas Ancučiai maastikukaitsealale. 
Linnaosa on tekkinud aastail 1823–2001 tegutsenud Kučkuriškėse paberivabriku juurde. Sellest põhja pool on elamukrundid.
Muinsuskaitse all on Naujoji Vilnia tumulused, Kučkuriškėse ehk Naujoji Vilnia linnamägi ja Kučkuriškėse paberivabriku hoonetekompleks, sealhulgas administratiivhoone, tootmishoone ja esimene ladu.
Viited.
Rokantiškės

Rokantiškės (poola keeles "Rekanciszki") on Vilniuse linnaosa, mis asub linna idaosas Naujoji Vilnia valla territooriumil. Rokantiškės piirneb idas Naujoji Vilniaga, lõunas Kučkuriškėsega, edelas Lyglaukiaiga, läänes Sapieginėga, loodes Mileišiškėsega ja kirdes Didieji Pupojaiga.
Linnaossa jäävad Ažuolija parkmets ja Rokantiškėse parkmets, seal asub Rokantiškėse kalmistu. Linnaosa lõunapoolsem osa jääb Pavilniai regionaalparki, sealhulgas Ancučiai maastikukaitsealale. 
Keeleteadlane Jonas Jurkštas arvab, et linnaosa nimi tuleneb isikunimest, millele viitab lõpp -iškės. 1795. aastal kasutati nimekuju Rakancizski.
Rokantiškėses asuvad Rokantiškėse linnuse varemed. Legendi kohaselt olevat selle rajanud XII sajandil vürst Alšis. Sealsed vürstid rajanud hiljem Halšany lossi. 1530. aastal läks linnus Bona Sforza valdusse, 12 aastat hiljem rajati linnuse juurde ka kirik. XVI sajandil oli ala Goštautaste valduses, XVII sajandil said ala omanikus Pacid. 1636. aastal rajati sinna paberivabrik. 1655. aastal põletasid Vene väed maha nii linnuse kui ka kiriku, hiljem neid enam ei taastatud. Linnuse ümbruskond oli linnaõigustega, kuigi ametlikult see linn ei olnud. XVI sajandil mainiti ka linnuse juures asuvat mõisa.
1798. aastal on mainitud linnuse kohale rajatud mõisa ja küla, kus oli 146 elanikku. Mõis kuulus Pacidele, hiljem Sapiehadele, veel hiljem sai sellest riigimõis. XIX sajandil eraldati sealse mõisa idapoolsed alad Naujoji Vilnia rajamiseks. Mõis ise läks tsaarile lojaalse Pusłowskite pere valdusse. 1931. aastal oli Rokantiškėse aiandi alal 28 elanikku. 1968. aastal ühendati Rokantiškėsega Kloniai küla.
Viited.
Lyskamm

Lyskamm (saksa: "Liskamm", varem "Lyskamm", tähendus 'Lysi hari'), tuntud ka kui Silberbast (tähendus 'hõbeniin'), on mägi Penniini Alpides, asudes Šveitsi ja Itaalia vahelisel piiril. Sellel on 5 km pikkune hari kahe selge tipuga. Mägi on saanud tõsiseltvõetavuse maine harjal lamavate paljude lumekarniiside ja sagedaste laviinide tõttu, mis tõi sellele hüüdnimeks "Menschenfresser" ('inimsööja').
Geograafia.
Vaatamata suhtelisele kõrgusele, mis on rohkem kui 300 m, peetakse Lyskamm mõnikord laiendatud Monte Rosa rühma osaks (tegelikult on Dufourspitze vaid 107 m kõrgem). Kuid visuaalselt on Lyskamm tohutu massiiv, mis koosneb kahest tipust: Ida-Lyskamm ja madalam Lääne-Lyskamm, eraldatud 1 km pikkuse seljakuga, mõlemad asuvad Šveitsi Valais' kantoni (põhjas) ja Itaalia Valle d'Aosta piirkonna (lõunas) vahelisel piiril.
Mäe põhjapoolne külg on muljetavaldav 1100-meetrine jääga kaetud sein, mis kerkib Grenzgletscherist. Laugem lõunakülg tõuseb vaid mõnisada meetrit samanimelise liustiku kohale: Lysgletscher.
Ronimisajalugu.
Kahest tipust idapoolne ja kõrgem on 4527 m ning sellele tõusis esmakordselt 1861. aastal Lisjochilt üle idaseljaku 14-meheline meeskond (7 inglast, 1 šotlane ja 6 Šveitsi teejuhti), mida juhtis J. F. Hardy ja kuhu kuulus ka William Edward Hall. Meeskonna teised liikmed olid A. C. Ramsey, F. Sibson, T. Rennison, J. A. Hudson, C. H. Pilkington ja R. M. Stephenson. Teejuhid olid Franz Josef Lochmatter (1825-1897) Sankt Niklausist Valais' kantonis, J.-P. Cachet, K. Kerr, S. Zumtaugwald, P. ja J.-M. Perren.
Harja tervikuna (ka läänetipu) läbisid kolm aastat hiljem esimestena Leslie Stephen, Edward N. Buxton, Jakob Anderegg ja Franz Biener.
Esimese katse ronida aukartustärataval kirdeküljel tegid 1880. aastal vennad Kalbermattenid. Laviin viis nad liustikule, kuid nad elasid õnnetuse üle. 9. augustil 1890 oli L. Norman-Neruda koos teejuhtide Christian Kluckeri ja J. Reinstadleriga esimene, kes jõudis tippu (Ida-Lyskamm) põhjaküljelt, praeguse nimega "Norman-Neruda marsruut". Selle marsruudi esimese talvise tõusu tegid 11. märtsil 1956 C. Fosson ja O. Frachey.
1907. aastal läbisid Geoffrey Winthrop Young ja teejuht kogu seljaku kaks korda. Young tahtis läbida seljaku Nordendist Breithorni. Nad alustasid Riffelalpist keskööl ja lõpetasid Monte Rosa massiivi läbimise keskpäeval. Kuid pärast Lyskammi ja Castori läbimist oli teejuht liiga väsinud. Young, kes oli väga pettunud, veenis teda enne Zermatti laskumist Lisjochi tagasi minema, viidates teisele Lyskammi läbimisele. Young tahtis isegi Nordendi tagasi minna, kuid teejuht keeldus reisi pikendamast.
Ronimismarsruudid.
Tavaline marsruut algab Lisjochilt, kuhu pääseb Gnifetti hütist (3650 m) või Monte Rosa hütist (2883 m). Marsruut järgib esimese tõusja valitud teed.
Mäele ronitakse sageli trajektooril Feliksjochilt (läänes) Lisjochi (idas) või vastupidi. Läbimine koosneb enamasti kitsast, lumega kaetud harjast, kusjuures mõned rabelevad üle kivide. Heades tingimustes on see marsruut üsna lihtne ja objektiivselt ohutu, kuid halva lume ja/või halva nähtavuse korral võib harja suurte, mõnikord kahekordsete karniiside tõttu olla keeruline, peamiselt harja lõunaküljel.
Urussov

Urussov, tänapäeval ka Ouroussoff, on nogai päritolu Venemaa aadlisuguvõsa. Tänapäeval elavad suguvõsaliikmed Ameerika Ühendriikides ja Venemaal.
Ajalugu.
Suguvõsa rajajaks oli Nogai hordi khaan Uruss-mursaa, kes oli Timuri väepealiku ja Kuldhordi "de facto" valitseja Jegidei-Mangiti (1352−1419) järeltulija kuuendas põlves; tema järgi sai suguvõsa oma nime. Tegelikuks suguvõsa rajajaks oli tema pojapoeg Kassim-mursaa (u 1585−1647), kes pandi 1627. aastal kirja Moskva aadlikuna ja kes sai ristimisel nimeks vürst Andrei Satõjevitš Urussov.
Urussovid oli Venemaal mõjukad alates XVII sajandist alates. Tsaaririigi perioodil võrsus nende hulgast viis bojaari ja mitmed teenisid Venemaa valitsejaid stolnikutena. Alates Peeter I valitsusajast kuni Venemaa keisrivõimu lõpuni 1917. aastal jõudis 34 suguvõsa liiget sõjaväeteenistuses vähemalt kindralmajori auastme või tsiviilteenistuses sellele vastava tõelise riiginõuniku teenistusastmeni.
Nad olid suguluses teiste khaan Jedigeist põlvnenud nogai päritolu vürstisuguvõsadega: Baiterekov, Jussupov, Kutumov, Šeidjakov.
Urussovid kubermangu aadlisuguvõsaraamatutes.
Urussovid kanti Jaroslavli, Moskva, Peterburi, Simbirski, Smolenski ja Tšernigovi kubermangu aadlisuguvõsaraamatusse.
Max Factor vanem

Maksymilian Faktorowicz (15. september 1877 Zduńska Wola – 30. august 1938 Beverly Hills) oli Venemaa keisririigi koosseisus olnud Varssavi kindralkubermangust pärinev juut, kes proovis Ameerika Ühendriikides õnne ettevõtjana, kosmeetikuna ning leiutajana. Tema asutatud kosmeetikahiid Max Factor &amp; Company arendas suuresti üliriigi kaasaegset kosmeetikatööstust ja populariseeris meiki.