tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Biolagunev kott

Biolagunevad kotid on kotid, mida suudavad bakterid ja elusorganismid lagundada.
Igal aastal kogu maailmas umbes 500 miljardit kuni 1 triljonit kilekotti.
Eristamine biolagunevast kompostitavast.
Biolagunev ja kompostitav ei ole samatähenduslikud. Biolagunev kott on selline kott, mis laguneb mikroobide elutegevuse toimel. Kompostitav laguneb kompostimise käigus. Kompostimine peab aga kulgema kindlatel tingimustel, mis on paika pandud EL standardiga EN 13432 ja see peab lagunema täielikult koos teiste kompostitavatega. Kompostitav peab lagunema nii, et materjal pole visuaalselt eristatav ja laguneb süsinikdioksiidiks, veeks, anorgaanilisteks ühenditeks ja biomassiks. 
Kilekotte saab muuta biolagunevaks, kui need on valmistatud tavalisest plastpolümeerist (s.o polüetüleenist) või polüpropüleenist, mis sisaldab lisandit, mis põhjustab polümeeri (polüetüleeni) lagunemist ja seejärel oksüdeerumise tõttu biolagunemist.
Materjalid.
Enamik plastist valmistatud kotte on valmistatud maisipõhistest materjalidest, nagu polüpiimhappe segud. Biolagunevad kilekotid on tänapäeval sama tugevad ja töökindlad kui traditsioonilised (enamasti polüetüleenist) kotid. Paljud kotid on valmistatud ka paberist, orgaanilistest materjalidest või polükaprolaktoonist.
Taaskasutamine.
Tehasesisest jääki saab sageli taaskasutada, kuid tarbijajärgne sortimine ja ringlussevõtt on keeruline. Biopõhised polümeerid saastavad teiste tavalisemate polümeeride ringlusse võtu.
Plasttoodete tootjad väidavad, et nende kotid on ringlussevõetavad, aga mitmed plasti ümbertöötajad ei võta neid vastu, kuna ringlusse võetud sisu toodete elujõulisuse kohta nende lisaainetega pole pikaajalisi uuringuid tehtud. Lisaks väidab Biolaguneva Plasti Instituut (BPI), et biolagunevate lisaainete koostis varieerub suuresti, mis lisab ringlusse võtu protsessis veelgi suuremat varieeruvust.
Turundus ja seaduspõhised küsimused.
Biolagunevad esemed vajavad lagunemise või biolagunevuse saavutamiseks päikesevalgust, hapnikku ja aega. Nõutud on nende toodete märgistamine. 
Kuna biolagunevate kilekottide läbimise katseid ei toimu, peavad tootjad printima tootele keskkonnasõbraliku biolagundamise keskkonnanõuded, ajakava ja lõpptulemused, et need vastaksid kaubandusnõuetele.
Gussignies

Gussignies on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Aulnoye-Aymeries' kantonis.
Hargnies (Nord)

Hargnies on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Aulnoye-Aymeries' kantonis.
Hon-Hergies

Hon-Hergies on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Aulnoye-Aymeries' kantonis.
Houdain-lez-Bavay

Houdain-lez-Bavay on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Aulnoye-Aymeries' kantonis.
Jenlain

Jenlain on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Aulnoye-Aymeries' kantonis.
1837.–1838. aasta mässud Kanadas

1837.–1838. aasta mässud (prantsuse keeles: "Les rébellions de 1837") olid kaks relvastatud ülestõusu, mis toimusid Alam- ja Ülem-Kanadas 1837. ja 1838. aastal. Mõlema mässu põhjuseks oli rahva rahulolematus poliitilise olukorraga. 
Ülestõusude peamine ühine eesmärk oli vastutava valitsuse instituudi loomine, see saavutati lõpuks ülestõusude tagajärjel. Tänu mässudele pani Lord Durham kokku oma aruande "Report on the Affairs of British North America" ning võeti vastu 1840. aasta "Act of Union", millega Alam- ja Ülem-Kanada ühendati ning mis omakorda viis lõpuks 1867. aasta konstitutsiooniaktini, millega tekkis Kanada ja selle valitsus.
Eclipse (jaht)

Eclipse (inglise keeles 'varjutus') on 2009. aastal Saksamaal Hamburgis valminud mootorjaht. Kuni Azzami vettelaskmiseni 2013. aasta aprillis oli tegemist maailma suurima eravalduses mootorjahiga.
Võõramaalane (telesari)

"Võõramaalane" (originaalpealkiri "Outlander") on Diana Gabaldoni samanimelise romaanisarja põhjal valminud ajalooline ja ajarännuteemaline telesari. Sarja peategelane on Claire Randall (Caitriona Balfe), ajaloolase Frank Randalliga (Tobias Menzies) abielus, teises maailmasõjas teeninud meditsiiniõde, kes rändab kogemata Šotimaal 1946. aastast 1743. aastasse, kus kohtub mägismaalase Jamie Fraseriga (Sam Heughan) ning satub jakobiitide mässu keskmesse. Sarja on valminud seitse hooaega, ning telekanal Starz on pikendanud lepingut ka viimaseks kaheksandaks hooajaks, milles saab olema kümme episoodi.
Sarja filmitakse Šotimaal ning see on ingliskeelne, kuid kasutab ka šoti gaeli keelt. 2016 nomineeriti sari kolmele Kuldgloobusele: parim naisnäitleja draamasarjas (Caitriona Balfe), parim meeskõrvalosatäitja (Tobias Menzies) ja parim draamasari.
Krampus

Krampus on Kesk-Euroopa folklooris sarvedega antropomorfne kuju, keda kirjeldatakse kui "poolenisti kitse, poolenisti deemonit", kes jõulude ajal karistab halvasti käitunud lapsi. See vastandub pühale Nikolausele, kes premeerib hästi käitunuid kingitustega. Krampus on teada kui üks püha Nikolause kaaslastest mitmes piirkonnas, nagu Austrias, Baierimaal, Horvaatias, Tšehhis, Ungaris, Põhja-Itaalias, sealhulgas Lõuna-Tiroolis ja Trento provintsis, Slovakkias ja Sloveenias. 
Traditsioonilistel paraadidel ja sellistel üritustel nagu "Krampuslauf" osalevad Krampuseks riietatud noormehed; selliseid sündmusi toimub enamikus Alpi linnades igal aastal. Krampust kujutatakse ka ""'iteks nimetatavatel õnnitluskaartidel.
Päritolu.
Tegelaskuju päritolu on ebaselge, mõned folkloristid ja antropoloogid on seda seostanud kristluse-eelse päritoluga. Nimetus tuleneb tõenäoliselt saksakeelsest sõnast "Krampen" või baieri "Krampn", mis tähendab midagi elutut, kuivetunut, kärbunut või riknenut. Esimesed teated Krampusest pärinevad 16. sajandi lõpust.
Ludgate Hill

Ludgate Hill on üks kolmest ajaloolisest künkast tänases Londoni keskses linnaosas City of London. Künkal asub Saint Pauli katedraal, kus varem paiknes rooma leegionäride tempel, mis oli pühitsetud jumalanna Dianale. Künka suurim kõrgus on 17,6 meetrit merepinnast.
Künka lähistel asus keskajal kuni 1760. aastani linnavärav Ludgate.
Ludgate

Ludgate oli Londonis asunud linnamüüri kõige läänepoolseim värav. See lammutati 1760. aastal.
Tšulõmitürgi keel

Tšulõmitürgi keel (varem ka tšulõmi-türgi ja tšulõmi-tatari keel) on turgi keelte kõptšaki rühma kuuluv keel, mida kõneleb umbes 35 inimest Venemaal Tomski oblastis.
Tšulõmitürgi keel on lähedane hakassi ja šoori keelele.
2010. aasta rahvaloenduse andmetel oli Venemaal 44 tšulõmitürgi keele oskajat.
Marja-Liisa Plats

Marja-Liisa Plats (sündinud 16. detsembril 1984) on eesti kunstnik ja lasteraamatute illustraator.
Ta on üles kasvanud Räpinas. 
Haridus.
Ta on lõpetanud Tartu Kõrgema Kunstikooli fotograafia erialal 2009. aastal. 2020. aastal sai magistrikraadi Tartu Ülikooli Ühiskonnateaduste Instituudis kommunikatsioonijuhtimises, tööga visuaalse kommunikatsiooni õpetamine magistriastmes. 
Ta töötab Tartu Ülikooli
õppeosakonnas
kommunikatsiooni peaspetsialistina. 
Ta on alates 2012. aastast Tartu Kunstnike Liidu liige ning aastast 2020 Eesti Kujundusgraafikute Liidu liige. 
Alates 2001. aastast on ta illustreerinud üle 50 lasteraamatu ja teinud kaastööd lasteajakirjale Täheke. Kujundanud riideid, plakateid, postkaarte, logosid, CD-sid ja lauamänge.
Tema karikatuure on avaldatud võrukeelses ajalehes Uma Leht.
Aastatel 2008–2010 laulis ta vokaalansamblis Vaikuse Koosolek, 2013. aastast esineb ansamblis Eeter. Samuti lööb ta kaasa seto leelokooris Hõpõleme ja Võro naiste regipundis Piigavägi.
Euroopa Keskkonnaamet

Euroopa Keskkonnaamet (endise nimega Euroopa Keskkonnaagentuur) on sõltumatut keskkonnateavet pakkuv Euroopa Liidu amet.
Euroopa Keskkonnaamet alustas tegevust 1994. aastal. Keskkonnaameti peakorter asub Kopenhaagenis.
Organisatsioon.
Keskkonnaamet loodi Euroopa Majandusühenduse määrusega (EMÜ) nr 1210/1990, mida hiljem on muudetud määrusega (EMÜ) nr 933/1999 ja määrusega (EÜ) nr 401/2009. 
Keskkonnaametit juhatus koosneb Euroopa Liidu liikmesriikide valitsuste ja Euroopa Komisjoni esindajatest ning kahest Euroopa Parlamendi määratud teadlasest, keda abistab teadlastest koosnev komitee. Euroopa Keskkonnaameti tegevdirektor on alates 1. juulist 2023 Leena Ylä-Mononen. Enne teda oli tegevdirektor Hans Bruyninckx ja enne teda professor Jacqueline McGlade.
Asutuse eesmärk on keskkonnapoliitika väljatöötamise, rakendamise ja hindamisega seotud osapoolte abistamine ning üldsuse teavitamine.
2017. aastal teatas Euroopa Keskkonnaamet, et aastatel 1980–2013 kliimaga seotud äärmuslikest sündmustest tulenenud majanduskahjude suurus oli ligikaudu 400 miljardit eurot. Nende sündmuste tõttu hukkus samas ajavahemikus 85 000 inimest. 
Liikmesriigid.
Lisaks Euroopa Liidu liikmesriikidele on Euroopa Keskkonnaameti liikmesus ka mitmetel liitu mittekuuluvatel riikidel, kes on Euroopa Liiduga vastava lepingu sõlminud. Tegemist oli esimese Euroopa Liidu asutusega, mis enne liidu 2004. aasta laienemist avas oma liikmesuse 13 kandidaatriigile.
Keskkonnaametisse kuulub 33 liikmesriiki ja 6 koostööd tegevat riiki. 33 riigi hulka kuuluvad 27 Euroopa Liidu liikmesriiki (sealhulgas Eesti), Island, Liechtenstein, Norra, Šveits ja Türgi. Koostööd tegevad riigid on Balkani riigid: Albaania, Bosnia ja Hertsegoviina, Montenegro, Põhja-Makedoonia, Serbia ja ÜRO Julgeolekunõukogu resolutsiooni nr 1244/99 alusel ka Kosovo. Koostööd tegevad riigid on integreeritud ka koostöövõrgustikku "Euroopa keskkonnateabe- ja vaatlusvõrk" (EIONET) ja neid toetab Euroopa Liit ühinemiseelse rahastamise meetmete kaudu.
Euroopa Keskkonnaamet on keskkonnakaitseagentuuride juhtide Euroopa võrgustiku (EPA) aktiivne liige.
Rahvusvaheline koostöö.
Euroopa Keskkonnaamet teeb koostööd ja edendab partnerlussuhteid nii oma naabrite kui ka teiste riikide ning regioonidega. Peamiselt tegutsetakse Euroopa Liidu naabruspoliitika raames:
Lisaks teeb keskkonnaamet koostööd mitmete rahvusvaheliste organisatsioonide ja ametitega:
Vaikuse Koosolek

Vaikuse Koosolek on Eesti pärimusmuusika ansambel.
Lauldakse peamiselt võru keeles. Moostes toimunud rahvamuusikatöötluste festivalil saadi peapreemia.
Aleksandr Kotov

Aleksandr Aleksandrovitš Kotov (vene keeles Александр Александрович Котов; 12. august (vkj 30. juuli) 1913 Tula – 8. jaanuar 1981 Moskva) oli vene maletaja, maleliteraat ja malekohtunik, rahvusvaheline suurmeister (1950), rahvusvaheline arbiiter (1951). 
Kotov oli aastaid NSV Liidu Maleföderatsiooni aseesimees. Tegutses malekohtunikuna. Ta oli kahel maleolümpial võistluste peakohtunik (1972, 1974).
Maletajana mängis ta kahel MM-i pretendentide turniiril (1950, 1953). 1950. aastal võttis Rahvusvaheline Maleföderatsioon (FIDE) kasutusele rahvusvahelise suurmeistri nimetuse. Kotov oli üks neist, kes sai selle nimetuse kohe samal aastal.
Kotov pääses 1939. aastal mängima NSV Liidu meistrivõistluste finaalturniirile, kus sai Mihhail Botvinniku järel teise koha. Selle saavutuse eest anti talle NSV Liidu suurmeistri nimetus. Sõjaaegsetel meistrivõistlustel (mais-juunis 1944 Moskvas) jagas ta 11.–14. kohta. Pärast sõda tuli ta 1948. aastal NSV Liidu meistriks (koos David Bronšteiniga). 
Kotov mängis kahel korral Eestis: 1945. aastal tuli ta Tallinnas Eesti NSV lahtistel meistrivõistlustel ja 1947. aasta suvel Pärnu turniiril Paul Kerese järel teiseks. Detsembris 1947 sai ta Moskvas peetud Tšigorini mälestusturniiril viienda koha.
Kotov pääses kahel korral mängima MM-i tsoonidevahelisele turniirile ja mõlemal korral kvalifitseerus pretendentide turniirile. Pretendentide turniiril 1950. aastal Budapestis tuli ta kuuendaks ja 1953. aastal Zürichis jagas ta 8.–9. kohta.
Võistkondlik esinemine.
Kotov võitis Nõukogude Liidu meeskonna koosseisus kaks kuldmedalit maleolümpiatel (1952, 1954). Mõlemal korral osales ta meeskonna varumängijana.
Georgi Lissitsõn

Georgi Mihhailovitš Lissitsõn (vene keeles Георгий Михайлович Лисицын; 11. oktoober 1909 Peterburi – 20. märts 1972 Leningrad) oli vene maletaja ja maleliteraat, rahvusvaheline meister (1950). 
Lissitsõn sai 1931. aastal NSV Liidu meistersportlaseks. Ta mängis ajavahemikus 1931–1956 11 korral NSV Liidu meistrivõistluste finaalturniiril, kus parimateks tulemusteks jäid 3.–5. (1935), 5.–8. (1935), 5–7. (1937), 6.–9. (1948) ja 4.–5. koht (1954). 
Ta mängis 1935. aastal Moskva II rahvusvahelisel turniiril, kus sai 20 osavõtja seas 15. koha. 1946. aastal tuli ta Helsingi rahvusvahelisel turniiril teiseks.
Kui Rahvusvaheline Maleföderatsioon (FIDE) 1950. aastal võttis kasutusele rahvusvahelise meistri nimetuse, oli Lissitsõn üks neist, kes sai selle nimetuse kohe samal aastal.
Movša Feigins

Movša Feigins (28. veebruar 1908 Dvinsk – 3. oktoober 1950 Buenos Aires) oli Läti ja Argentina maletaja.
Feigins tuli 1932. aastal Läti malemeistriks. Aastavahetusel 1936/1937 mängis ta Hastingsi turniiril, kus jäi jagama 3.–4. kohta (võitis Aleksandr Alehhin). 1937. aastal osales ta tugevakoosseisulisel Ķemeri turniiril, kus jagas 15.–16. kohta. 1939. aastal mängis taas Ķemeri turniiril. Seekord oli koosseis nõrgem ja Feigins sai kuuenda koha. 
Feigins mängis Läti võistkonna koosseisus viiel ametlikul maleolümpial (1930, 1931, 1933, 1935, 1939) ja 1936. aastal Münchenis mitteametlikul maleolümpial. Augustis-septembris 1939 maleolümpial Buenos Aireses mängis ta meeskonna kolmandal laual. Läti sai võistkondliku seitsmenda koha. Pärast mänge otsustas Feigins seoses puhkenud sõjaga kodumaale mitte naasta. 
Ta jätkas maleturniiridel osalemist. 1941. aastal toimunudMar del Plata turniiril jagas ta 6.–9. kohta.
Kaarle Ojanen

Kaarle Sakari Ojanen (4. detsember 1918 Helsingi – 9. jaanuar 2009 Helsingi) oli soome maletaja, rahvusvaheline meister (1952). 
Ojanen oli 13-kordne Soome malemeister (1950–1953, 1957–1962, 1967, 1972, 1983). 
1946. aastal tuli ta Helsingi rahvusvahelisel turniiril kolmandaks.
Ojanen mängis Soome võistkonna koosseisus 11 ametlikul maleolümpial (1937, 1950, 1952, 1956–1962, 1966–1972) ja 1936. aastal Münchenis mitteametlikul maleolümpial. Ta osales viies Soome – Eesti NSV malematšis (1959, 1960, 1962, 1963, 1966), kus mängis kõigil kordadel esimesel laual Paul Kerese vastu.
Kirimale.
Ojanen sai 1981. aastal Rahvusvaheliselt Kirimaleföderatsioonilt kirimale rahvusvahelise meistri nimetuse.
Piik (perekonnanimi)

Piik on perekonnanimi.
2019. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Piik 193 inimesel: 98 mehel ja 95 naisel. Perekonnanimede levikult on Piik meeste puhul 851. kohal ja naiste puhul 1016. kohal. Nimi on levinuim Saare maakonnas, kus neid on 10 000 elaniku kohta 5,92.
Juhan Uppin

Juhan-Henrik Uppin (sündinud 28. novembril 1984) on eesti pärimusmuusik. 
Ta on Teppo lõõtspilli ja muude rahvapillide (karmoška, väikekannel, kromaatiline kannel, rahvakannel, päkarauakannel, kitarr, mandoliin, tinavile) mängija. 
Uppin mängib kohalike pillimeistrite August Teppo (1875–1959) ja Kalju Sarniti (1928–1998) valmistatud lõõtspillidel. Lisaks mängib ta maailmas ainulaadset Aksel Tähnase (1911–1997) päkarauakannelt. Juhan Uppin alustas pillimängu just kandlest, tema esimene kandleõpetaja oli Tuule Kann. 
Ta on Tallinna Lõõtsaklubi asutaja, lõõtsaõpetaja, laulu- ja tantsupeo kõrval aset leidva rahvamuusikapeo eestvedaja. Juhan Uppin uurib doktoriõpingute raames traditsioonilist mängustiili, 2019. doktorikontserdil tutvustas ta päkarauakandle ajalugu ja mängu, 2020. aasta doktorikontsert kandis pealkirja "Allikal" ja tutvustas varasemat mängustiili. Varasemate magistriõpingute raames uuris ta põhjalikumalt tuntud lõõtsamängija Karl Kikka loomingut ning tutvustas seda ka oma meistrikontserdil.
Ta on ansamblite Tuulelõõtsutajad ja Rüüt liige.
Ta on olnud Tallinna Televisiooni saate "Rahvalõõts" saatejuht.
Isiklikku.
Juhan Uppini isa on ettevõtja Jüri Uppin ning tema õde on tantsija ja koreograaf Maria Uppin-Sarv.
1945. aasta Eesti NSV meistrivõistlused males

Eesti NSV II meistrivõistlused males olid 1945. aastal Tallinnas peetud esimesed sõjajärgsed meistrivõistlused males. 
Septembris-oktoobris 1945 korraldati Tallinnas Eesti NSV malemeistrivõistlused, millest vabariigi paremiku kõrval võttis osa ka viis külalisesinejat: NSV Liidu suurmeistrid Andor Lilienthal, Salo Flohr ja Aleksandr Kotov ning meistrid Aleksandr Toluš ja Vladas Mikėnas. Turniirist kujunes suursündmus vabariigi maleelus.
Turniiri korraldamine lasus oluliselt Kerese õlgadel, kuid ka kõik asjakohased ametiasutused pidasid seda väga tähtsaks sündmuseks. Peakohtuniku funktsioone täitis hariduse rahvakomissar professor Jüri Nuut.
Osavõtjaid oli kokku 16. Eesti NSV meistri tiitlile võistles 11 maletajat – lisaks NSV Liidu suurmeistri Paul Keresele teiste seas ka Johannes Türn (1944. aasta Eesti meister), Raul Renter, 21-aastane Aleksander Arulaid (Tallinnas peetud üleliidulise esimese järgu ja meistrikandidaatide turniiri võitja) ja 18-aastane Jüri Randviir (Tallinna meister).
Silmapaistvalt mängis 25-aastane Raul Renter, kes kogus esimesest kaheksast voorust 6,5 punkti. Seejuures alistas ta Kotovi ja Mikėnase ja viigistas Lilienthaliga. Üheksandas voorus kohtus Renter Keresega, kes oli seni kõik partiid võitnud. Nendevaheline partii lõppes küll viigiga, kuid vahepeal oli Keres kaotuseohus. Pärast 11. vooru jagas Renter teist-kolmandat kohta. Viimasest neljast voorust kogus Renter vaid 0,5 punkti ja jäi suurmeistritest otsustavalt maha.
Turniiri lõpptulemus.
1. Keres 13,0 punkti, 2. Kotov 12,5 p, 3. Toluš 12 p, 4.–5. Flohr ja Lilienthal 11,5 p, 6. Renter 9,5 p, 7. Mikėnas 9 p, 8. Kalde 6,5 p, 9.–10. Arulaid ja Randviir 6 p, 11. Türn 5 p.
Vill (perekonnanimi)

Vill on eesti perekonnanimi.
2019. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Vill 300 inimesel: 142 mehel ja 158 naisel. Perekonnanimede levikult oli Vill meeste puhul 500. ja naiste puhul 495. kohal. Levinuim oli see Võru maakonnas, kus sellenimelisi oli maakonna 10 000 elaniku kohta 12,04.
Liiva (perekonnanimi)

Liiva on eesti perekonnanimi. 
2019. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Liiva 572 inimesel: 274 mehel ja 298 naisel. Perekonnanimede levikult oli Liiva meeste puhul 167. ja naiste puhul 176. kohal. Levinuim oli see Hiiu maakonnas, kus sellenimelisi oli maakonna 10 000 elaniku kohta 10,46.
Liik (perekonnanimi)

Liik on eesti perekonnanimi.
2019. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Liik 258 inimesel: 121 mehel ja 137 naisel. Perekonnanimede levikult on Liik meeste puhul 629. kohal ja naiste puhul 607. kohal. Nimi on levinuim Hiiu maakonnas, kus neid on 10 000 elaniku kohta 8,37. Levinuim oli perekonnanimi Liik üle 85-aastaste vanuserühmas, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 2,58.
Liivak

Liivak on eesti perekonnanimi. 
2019. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Liivak 459 inimesel: 213 mehel ja 246 naisel. Perekonnanimede levikult oli Liivak meeste puhul 265. ja naiste puhul 243. kohal. Levinuim oli see Lääne-Viru maakonnas, kus sellenimelisi oli maakonna 10 000 elaniku kohta 13,12.
Gavel

Gavel on Rootsist Gävlest pärit aadlisuguvõsa, Cederschiöldi suguvõsa haru.
Klaasbatist

Klaasbatist ehk organdii on labases siduses puuvill- või viskooskiust kootud läikiv batist.
Sõnavara.
Mõned allikad käsitlevad klaasbatisti ja organdiid sünonüümidena, teised eristavad valget klaasbatisti ning trükimustrilist organdiid. 1930. aastate eesti moekirjandus nimetab klaasbatisti ja organdiid ("organdi", "organdy") eri kangastena kraede, pluuside ja lasterõivaste materjalidena.
Sarnane tekstiil on organza. Võõrsõnade leksikon käsitleb siidikiust organzat ja puuvill- või tehiskiust organdiid sünonüümidena, samas kui tekstiilitootjad, -müüjad ja õmblejad eristavad omadustelt erinevaid organzat ja organdiid.
Omadused.
Klaasbatist kootakse merseriseeritud, pleegitatud ja 64% väävelhappega töödeldud niidist ja töödeldakse leelise abil läbipaistvaks ning jäigaks. Nagu tavaline batist, on organdii väga peenekoeline, õhuke ja läbikumav.
Jäikuse tõttu on organdii kergesti kortsuv, sellest õmmeldakse kergeid suveriideid, pluuse ja õhtukleite ning kujundatakse moeaksessuaare (pruudi- ja muud loorid, kaunistused).
Lamee

Lamee on atlass-siduses kootud ühelt poolt läikiv ja sile kangas, mille koelõngadeks on lamedaks valtsitud metallniidid, eelkõige kuld- või hõbelõngad, või metalli imiteerivad läikivad ribad. Lõim on ajalooliselt olnud siidist, kuid tänapäeval kasutatakse lõimeks igasuguseid kiude. Kasutatakse eriti pidulikeks õhtukleitideks või lavakostüümideks.
Eesti Keele Instituut soovitab terminit "lameeriie" igasuguse metalliläikelise sillerdava pinnaga keemilisest kiust efektkanga kohta.
Ameerika Ühendriikide Mereväeakadeemia

Ameerika Ühendriikide Mereväeakadeemia (inglise keeles: "United States Naval Academy") on Ameerika Ühendriikide sõjaväeakadeemia, mis asub Marylandi osariigis Annapolises.
Mereväeakadeemia koolitab peamiselt ohvitsere Ameerika Ühendriikide mereväele ja merejalaväele. Akadeemia asutati 10. oktoobril 1845 ning see on viie Ameerika Ühendriikide sõjaväeakadeemia hulgas vanuselt teine. Akadeemia linnak asub 137 hektaril ning jääb Washingtonist 53 km itta ja Baltimore'ist kagusse. Kogu linnak on kantud riiklike ajaloomälestiste nimekirja. 
Kooli astuda soovijad peavad selleks akadeemiasse kandideerima ning saama nominatsiooni, mille tavaliselt annab Kongressi liige. Üliõpilaste õppemaksu tasub merevägi tingimusel, et lõpetajad teenivad kindla ajavahemiku mereväes. Akadeemia lõpetajad saavad mereväes lipnikuks või merejalaväes nooremleitnandiks.
Claudio Magris

Claudio Magris (sündinud 10. aprillil 1939 Triestes) on itaalia kirjanik ja ajakirjanik ning austria ja saksa kultuuri uurija. Ta oli aastatel 1994–1996 Itaalia Senati liige.
Ta lõpetas 1962. aastal Torino ülikooli germanistika alal.
Ta on ajalehe Corriere della Sera esseist ja kolumnist. Ta on kirjutanud esseid paljude kirjanike, sealhulgas E. T. A. Hoffmanni, Henrik Ibseni, Italo Svevo, Robert Musili, Joseph Rothi, Arthur Schnitzleri, Jorge Luis Borgese, Hermann Hesse ja teiste loomingust. Ta on tõlkinud Henrik Ibseni, Heinrich von Kleisti, Georg Büchneri, Franz Grillparzeri, Arthur Schnitzleri ja teiste loomingut.
Ta on 1978. aastast Trieste ülikooli saksa kirjanduse õppejõud.
Eesti keeles on Magrise loomingust ilmunud 2019. aastal Loomingu Raamatukogus Eda Ahi tõlkes "Teine meri" (originaalis ilmus 1991. aastal pealkirja "Un altro mare" all).
Albert William Herre

Albert William Christian Theodore Herre (16. september 1868, Toledo, Ohio osariik, USA – 16. jaanuar 1962, Santa Cruz, California osariik, USA) oli Ameerika Ühendriikide ihtüoloog ja lihhenoloog.
1903. aastal kaitses ta Stanfordi Ülikoolis bakalaureusekraadi botaanikas. Samas sai Herre ka magistri- ja doktorikraadi ihtüoloogias.
Töö Filipiinidel.
Albert W. Herre on tuntud eeskätt töö poolest kalade taksonoomia vallas Filipiinidel, kus ta 1919–1928 oli kalandusjuht Manilas asuvas riiklikus teadusbüroos. Tollal USA-le allunud Filipiinide saarevalitsuse (Insular Government of the Philippine Islands) teadusbüroos töötades avastas ja kirjeldas Herre mitmeid uusi kalaliike, kelle seas on näiteks imeline falloskurk.
Mälestuse jäädvustamine.
Herre auks on nimetatud üks Filipiinide endeemseid gekoliike "Lepidodactylus herrei".
Karin Kogermann

Karin Kogermann (varem Evendi, sündinud 12. mail 1981) on eesti proviisor.
Ta lõpetas 1999. aastal Saku Gümnaasiumi ja 2004. aastal Tartu ülikooli arstiteaduskonna proviisori kutsega. Aastatel 2004–2008 oli ta doktorantuuris Tartu ja Helsingi ülikoolis. 2008. aastal kaitses ta Helsingi ülikoolis doktoriväitekirja "Understanding Solid State Transformations During Dehydration: New Insights Using Vibrational Spectroscopy and Multivariate Modelling", juhendajad Jyrki Tapio Heinämäki, Peep Veski, Jukka Rantanen, Clare Strachan ja Jouko Yliruusi.
Karin Kogermann on Eesti Noorte Teaduste Akadeemia asutajaliige.
Jooksik

Jooksik ("Carabus") on perekond mardikalisi sugukonnast jooksiklased.
Perekonda kuulub üle tuhande liigi.
Haffner

Haffner (vene keeles "Гаффнер") oli Riiast pärit käsitöölise- ja aadlisuguvõsa.
Ajalugu.
Haffnerite täpne päritolu ei ole teada. XVIII sajandil 2. poolel elasid nad Riias. Suguvõsaliin algab Johann Nicolaus Haffneriga (u 1722−1772), kes oli Riia bürger ja parukategija. Tema pojapoeg Johann Samuel Eduard Haffner (1804−1889) tõsteti 1841. aastal Venemaa aadliseisusse. 19. novembril (vkj) 1892 võeti suguvõsa Liivimaa kubermangu aadlisuguvõsaraamatusse.
Leval (Nord)

Leval on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Aulnoye-Aymeries' kantonis.
La Longueville

La Longueville on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Aulnoye-Aymeries' kantonis.
Mecquignies

Mecquignies on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Aulnoye-Aymeries' kantonis.
Monceau-Saint-Waast

Monceau-Saint-Waast on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Aulnoye-Aymeries' kantonis.
Neuf-Mesnil

Neuf-Mesnil on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Aulnoye-Aymeries' kantonis.
Noyelles-sur-Sambre

Noyelles-sur-Sambre on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Aulnoye-Aymeries' kantonis.
Obies

Obies on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Aulnoye-Aymeries' kantonis.
Pont-sur-Sambre

Pont-sur-Sambre on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Aulnoye-Aymeries' kantonis.
Preux-au-Sart

Preux-au-Sart on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Aulnoye-Aymeries' kantonis.
Paul Sild

Paul Sild (2. aprill 1890 Vastse-Otepää vald – 28. detsember 1972) oli eesti luterlik vaimulik.
Ta lõpetas aastal 1933 Tallinna Rahvaülikooli Seltsi Erakolledži. Seejärel õppis ta aastatel 1934–1940 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas, aastatel 1940–1942 filosoofiateaduskonnas, aastatel 1943–1944 usuteaduskonnas ja aastatel 1943–1944 ajaloo-keeleteaduskonnas. Ta tunnistati usuteaduskonna lõpetanuks. 1937 Meesüliõpilaste Ühingu Ümera asutajaliige.
Ta oli aastatel 1948–1952 Varbla Püha Urbanuse koguduse õpetaja. Aastatel 1952–1962 oli ta Palamuse Püha Bartholomeuse koguduse õpetaja.
Londoni linnamüür

Londoni linnamüür oli alates rooma leegionäride asustusest kuni uusajani arendatud Londoni kaitserajatiste süsteem.
Linnamüür lammutati 19. sajandiks.
Kaupo Voormansik

Kaupo Voormansik (sündinud 7. veebruaril 1985) on eesti füüsik, infotehnoloog ja kosmosetehnoloog.
Ta õppis aastani 2002 Suure-Jaani Gümnaasiumis, kuid lõpetas aastal 2003 Viljandi C. R. Jakobsoni nimelise Gümnaasiumi. Aastal 2009 lõpetas ta Tartu Ülikooli loodus- ja tehnoloogiateaduskonna infotehnoloogia erialal. Aastatel 2008–2009 oli ta magistriõppes kosmosetehnoloogia erialal Prantsusmaal Rahvusvahelises Kosmoseülikoolis. Aastatel 2010–2014 oli ta doktoriõppes füüsika erialal Tartu Ülikooli loodus- ja tehnoloogiateaduskonnas. 2009–2013 oli ta süsteemiinsener Eesti esimese satelliidi ESTCube-1 ehitamisel ja orbiidile saatmisel.
Tema põhiline uurimissuund on radarkaugseire, füüsiline geograafia, geomorfoloogia, mullateadus, kartograafia, klimatoloogia.
Kaupo Voormansik on maailmas ainulaadse linnastumise uurimisvahendi "Copernicus Urban Development Analyser"'i (CUDA) idee autor. CUDA annab tervikliku aegluubilise pildi: ühtaegu saadakse satelliidipilt hoonete kihist ja dünaamika sellest, kuidas hoonestus on kasvanud ja samal ajal on võimalik mobiilpositsioneerimise abil saada teada rahvastikukiht. 
Ta on radarkaugseire ettevõtte KappaZeta tegevjuht.
Voormansiku hobi on orienteerumine.
Aveti keel

Aveti keel on keel, mida räägivad tänapäeva Brasiilia keskosas Mato Grosso osariigis Xingu rahvuspargis Xingu jõe lähedal kahes külas elavad avetid. Aveti keel on tupii keel ning moodustab eraldi haru tupii keelkonnas. Teisalt on aveti keelt koos mave keele ja tupii-guaranii keeltega liidetud maveti-guaranii ja aveti-guaranii keelteks.
Aveti keel on ohustatud. 2011. aastal hinnati keele kõnelejate arvuks 195.
Aveti keeles on 26 foneemi: 14 konsonanti ja 12 vokaali (neist 6 nasaalsed).
1955. aasta Pärnu maleturniir

1955. aasta Pärnu maleturniir oli 1955. aasta suvel Pärnus korraldatud tugevakoosseisuline maleturniir. 
Pärnu maleturniirist võttis osa rida Nõukogude Liidu juhtivaid maletajaid. Turniir oli mõeldud treeninguks peatselt algava Göteborgi tsoonidevahelise turniiri eel.
Tugevuselt kujunes turniir Eesti kõigi aegade teiseks, edestades 1945. aasta Eesti NSV lahtisi meistrivõistlusi ja 1937. aasta Pärnu turniiri ning jäädes maha ainult 1947. aasta Pärnu turniirist. Lisaks Paul Keresele osalesid suurmeistritest Andor Lilienthal, Vjatšeslav Ragozin, Aleksandr Toluš ja Salo Flohr.
Osavõtjaid oli kokku 12. Lisaks viiele suurmeistrile mängisid turniiril rahvusvaheline meister Vladas Mikėnas ning kaks meistrit: Aleksei Suetin (tulevane suurmeister) ja Georgi Ilivitski (märtsis lõppenud NSV Liidu meistrivõistlustel tuli esikuuikusse, seejuures edestas Kerest). Lisaks Keresele pääsesid Eesti maletajaist turniirile mängima neli meistrikandidaati: Iivo Nei, Jüri Randviir, Aleksander Arulaid ja Uno Mikkov. Eesti malehuvilised eeldasid Kerese võitu ja meistrinormi täitmist mõnelt meistrikandidaadilt, eelkõige Neilt. 
Keres võitiski turniiri, seda aga erakordse tulemusega – võites kõiki peale Flohri ja Randviiru. Ootamatu oli Randviiru väga hea esinemine (ei ühtki kaotust ja teine koht turniiril) ning suurmeister Toluši ebaedu. Flohr lähetati turniirilt matšile NSV Liit – Poola ja ta pidi seetõttu võistluse katkestama (jõudis mängida neli partiid, sealhulgas mängis Keresega viiki). Randviiru saadud 6 punkti kindlustasid talle teise eesti maletajana NSV Liidu meistersportlase nimetuse.
Turniiri lõpptulemus.
1. Keres 9,5 punkti, 2. Randviir 6 p, 3.–6. Lilienthal, Ilivitski, Mikėnas ja Nei 5 p, 7.–8. Ragozin ja Suetin 4,5 p, 9.–10. Arulaid ja Mikkov 4 p, 11. Toluš 2,5 p, 12. Flohr 2,5 p.
Pärast turniiri.
Varsti pärast Pärnu turniiri võistlesid Paul Keres ja Georgi Ilivitski 14. augustil 1955 Göteborgis alanud MM-i tsoonidevahelisel turniiril. Keres pääses sealt edasi pretendentide turniirile, Ilivitski jagas turniiril 10.–11. kohta ja jäi napilt pretendentide turniiri koosseisust välja (edasi pääses üheksa paremat).
1946. aasta Helsingi maleturniir

1946. aasta Helsingi maleturniir oli 1946. aastal Helsingis korraldatud rahvusvaheline maleturniir. 
Soome maleparemiku kõrval osales kaks külalismängijat Nõukogude Liidust – Leningradi meistrivõistluste kaks paremat: Vjatšeslav Ragozin ja Georgi Lissitsõn.
Kümne osavõtjaga turniiril esindasid Soomet kaheksa mängijat, sealhulgas neljakordne Soome meister Eero Böök, 1945. aasta Soome meister Ilmari Solin, samuti Aatos Fred, kes aasta pärast tuli Soome meistriks ja Kaarle Ojanen, kes hiljem tuli 13-kordseks Soome meistriks. 
Soome paremikust ei osalenud turniiril Osmo Kaila, kes veel samal aastal tuli Põhjamaade meistriks.
Turniiril said kaksikvõidu külalismängijad.
Turniiri lõpptulemus.
1. Ragozin 7,5 p, 2. Lissitsõn 7 p, 3. Ojanen 5,5 p, 4.–6. Fred, Kiuru ja Böök 4,5 p, 7. Rantanen 3,5 p, 8. Laisaari 3 p, 9.–10. Palomaa ja Solin 2,5 p.
JoJo Siwa

Joelle Joanie Siwa (sündinud 19. mail 2003 Omahas), tuntud kui JoJo Siwa, on Ameerika Ühendriikide laulja, tantsija, näitleja ja juutuuber.
Varajane elu.
2016. aasta mais andis JoJo Siwa välja digitaalse allalaadimise jaoks mõeldud " Boomerang " ja eelmise singli "I Can Make U Dance". "Boomerang" tegeleb veebikiusamise teemaga.  Selle videot on vaadatud üle 450 miljoni korra ja see on saanud üle 2,5 miljoni meeldimise.
Lemmikloomad.
JoJo Siwal on koer nimega Bowbow Siwa ja Buddy Siwa
Batist

Batist, ka cambric on kammlõngast kootud peenekoeline õhuke ja poolläbipaistev labases siduses kangas, mida algselt valmistati linast, tänapäeval kasutatakse selleks ka puuvillkiudu ja puuvilla ning polüestri segu.
Sõnast.
Prantsuskeelne sõna kanga kohta on "batiste", selle sünonüüm inglise keeles "cambric" Cambrai järgi on tuntud alates 1530. aastast. Pärineb Pikardia sõnast "batiche", mis oli tuntud juba 15. sajandil ja tuletatud vanaprantsuse sõnast "battre" 'villanäppimine', teise versiooni järgi India päritolu sõnast "baftas" 'valge puuvillkangas'. Legend batisti leiutajast, 1300. aasta paiku Cambrais elanud kangrust nimega Baptiste või Jean-Baptiste, ei ole kuidagi tõendatav.
Õhukest läbipaistvat ostetud puuvillriiet, mis võis olla batist või klaasbatist, on eesti rahvakultuuris 19. sajandil nimetatud "klaarriideks". Klaarriidest õmmeldud põlle nimetati klaarpõlleks. 
Omadused.
Kangas on väga peenekoeline, läbipaistmatutest kangastest on batist kergeim ja pehmeim. Peene puuvillbatisti tihedus on 40-46 lõimelõnga ja 30-40 koelõnga sentimeetri kohta.
Batisti on sageli kasutatud kõrgekvaliteediliste rõivaste voodrikangana. Puuvillbatistist on tehtud taskurätte, lasterõivaid, öösärke ja aluspesu.
Ilham Tohti

Ilham Tohti (uiguuri ئىلھام توختى Ilⱨam Tohti, hiina 伊力哈木•土赫提, "pinyinis" Yīlìhāmù Tǔhètí; sündinud 25. oktoobril 1969 Artuxis Kizilsu autonoomses ringkonnas Xinjiangis) on Hiina uiguuri majandusteadlane, õppejõud ja dissident, kelle Hiina võimud on separatismi eest eluks ajaks vangi mõistnud.
Ilham töötas Pekingis Minzu ülikoolis rahvusvähemuste uuringute lektorina.
Ilham asutas 2006. aastal veebisaidi UyghurOnline.com eesmärgiga parandada uiguuride ja hiinlaste vastastikust mõistmist. 2008. aastal sulgesid Hiina võimud veebisaidi. 2009. aasta märtsis kritiseeris Hiina võimude poliitikat Xinjiangis, eriti massilist hiinlaste asustamist uiguuride aladele. Peagi pärast seda ta vahistati. Augustis ta vabastati, kuid tema liikumisvabadust piirati. 15. jaanuaril 2014 vahistati Ilham uuesti ning 23. septembril 2014 mõistis kohus ta separatismis süüdistatuna eluks ajaks vangi. Pärast 2017. aastat ei ole tema pere liikmed temaga kontakti saanud.
Euroopa Parlamendi president David Sassoli on palunud Ilhami kiiret tingimusteta vabastamist.
Kristjan Kask (psühholoog)

Kristjan Kask (sündinud 6. veebruaril 1980) on eesti õiguspsühholoog.
Ta lõpetas aastal 2002 Tartu Ülikooli psühholoogia erialal bakalaureusena. Aastal 2005 lõpetas ta Tartu Ülikooli psühholoogia erialal magistrina. Aastal 2008 kaitses ta Leicesteri Ülikoolis doktorikraadi õiguspsühholoogia alal.
Tema teadustöö põhisuund on psühholoogia, täpsemalt lapstunnistajad, uuriv intervjueerimine, isikute identifitseerimine.
Kristjan Kasel on kliinilise psühholoogi ning täiskasvanute koolitaja kutsetunnistus. On õpetanud pedagooge, samuti korraldanud küsitlemise koolitusi.
Tunnustus.
2013. aastal kevadsemestri parim loeng Tartu Ülikooli õigusteaduskonna Tallinna osas koos lektor Anna Markinaga loengu „Kriminoloogia ja õiguspsühholoogia eriseminar“ eest
2007. aastal II koht Justiitsministeeriumi kriminaal- ja karistusõiguse üliõpilaste teadustööde konkursil
Saint-Remy-Chaussée

Saint-Remy-Chaussée on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Aulnoye-Aymeries' kantonis.
Saint-Waast

Saint-Waast on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Aulnoye-Aymeries' kantonis.
"Réserve naturelle régionale de la carrière des Nerviens" asetseb osaliselt valla territooriumil, vaid 1,7 km linnakeskusest kagus.
Sassegnies

Sassegnies on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Aulnoye-Aymeries' kantonis.
Taisnières-sur-Hon

Taisnières-sur-Hon on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Aulnoye-Aymeries' kantonis.
Vieux-Mesnil

Vieux-Mesnil on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Aulnoye-Aymeries' kantonis.
Villereau (Nord)

Villereau on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Aulnoye-Aymeries' kantonis.
Wargnies-le-Grand

Wargnies-le-Grand on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Aulnoye-Aymeries' kantonis.
Wargnies-le-Petit

Wargnies-le-Petit on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Aulnoye-Aymeries' kantonis.
Feuerzangenbowle

Feuerzangenbowle (otsetõlkes 'tulekeelepunš', eesti keeles on pakutud tõlget põrgupunš) on traditsiooniline saksa alkohoolne jook, mis koosneb kuumast vürtsidega rikastatud veinist. Joogi kohal süüdatakse rummiga immutatud suhkrukang, mis põleb sinise leegiga ja millest valgub joogi sisse karamelliseeritud suhkur. Jooki tarbitakse tavaliselt jõulude ja aastavahetuse ajal.
Jook kogus Saksamaal populaarsust tänu 1944. aasta komöödiafilmile "Die Feuerzangenbowle". Põrgupunši tarbimine on levinud ka Saksa üliõpilasseltsides, kus seda nimetatakse vahel krambambuliks, kuna selle punane värvus meenutab Gdański viinaköögi Der Lachs zu Danzig toodetavat kirsilikööri.
Aulnoy-lez-Valenciennes

Aulnoy-lez-Valenciennes ([olnwa le valɑ̃sjɛn]) on vald Põhja-Prantsusmaal Nordi departemangus Aulnoy-lez-Valenciennesi kantonis.
Camel

Camel (eesti keeles 'kaamel') on Ameerika Ühendriikide sigaretimark, mida USA-s omab ja turustab R. J. Reynolds Tobacco Company, muudes riikides Japan Tobacco.
Valdavas osas nüüdisajal toodetavates Cameli sigarettides kasutatakse Türgi ja Virginia tubaka segu. R.J. Reynolds asutati Põhja-Carolina osariigis asuvas Winston-Salemi linnas, mida tänapäeval kutsutakse vahel nimega Camel City (Cameli linn).
Marko Mägi (ökoloog)

Marko Mägi (sündinud 11. oktoobril 1978) on eesti ornitoloog ja käitumisökoloog.
Elulugu.
Ta lõpetas 1993. aastal Tali Põhikooli ja 1996. aastal Kilingi-Nõmme Keskkooli. 2000. aastal lõpetas ta bakalaureusekraadiga Tartu Ülikooli bioloogia-geograafiateaduskonna zooloogia erialal, aastal 2002 magistrina Tartu Ülikooli bioloogia-geograafiateaduskonna loomaökoloogia erialal. 2007. aastal kaitses ta doktoritöö "The habitat-related variation of reproductive performance of great tits in a deciduous-coniferous forest mosaic: looking for causes and consequences" (Sigimisnäitajate elupaigaline varieeruvus rasvatihasel okaspuistu-lehtpuistu süsteemis: otsides põhjusi ja tagajärgi) ja sai doktorikraadi (juhendaja professor Raivo Mänd). 
Marko Mägi töötab Tartu ülikooli ökoloogia ja maateaduste instituudis linnuökoloogina. Tema põhilisteks uurimisteemadeks on metsalindude ökoloogia ja käitumine, loomade elu linnas ja sealsed inimeste ja loomade konfliktid. Lisaks on Marko Mägi veebilehe Linnuvaatleja teadussuudiste ja Zooloogid 2.0 toimetaja ning kajastab zooloogilisi teemasi mujal meedias.
Looming.
Marko Mägi sulest on ilmunud raamatud:
Ipiko keel

Ipiko keel on Paapua Uus-Guineas Gulfi provintsis kõneldav paapua keel. Seda räägitakse Kikori ringkonnas Ipiko ja Pahemuba külas.
Kõnelejate arv on umbes 350.
Katrin Tiidenberg

Katrin Tiidenberg (sündinud 26. juulil 1980) on eesti sotsioloog.
Tiidenberg on lõpetanud 2003. aastal Tartu Ülikooli sotsiaalteaduskonna bakalaureusekraadiga sotsioloogia erialal. 2005. aastal kaitses ta magistritöö "Ajude äravool avaliku arutelu objektina" (juhendaja Peeter Vihalemm) ning sai magistrikraadi meedia ja kommunikatsiooni alal. 
2015. aastal sai Tiidenberg Tallinna Ülikooli ühiskonnateaduste instituudis sotsioloogia õppekaval esiletõstmisega doktorikraadi. Töö "Image Sharing, Self-Making and Significant Relationships: Understanding Selfie-Practices" ("Piltide jagamine, identiteediloome ja tähenduslikud suhted – kuidas mõista selfipraktikaid?", juhendajad Airi-Alina Allaste ja ). Ta töötas järeldoktorina Taanis Aarhusi Ülikooli kommunikatsiooni ja kultuuri instituudis. 
Katrin Tiidenberg on töötanud Tallinna Ülikooli Balti filmi, meedia, kunstide ja kommunikatsiooni instituudi visuaalkultuuri ja sotsiaalmeedia dotsendina ning on ja Eesti Noorte Teaduste Akadeemia juhatuse liige. 
Alates 2020. aasta sügisest on ta Tallinna Ülikooli osaluskultuuri professor.
Masahito

Masahito, Hitachi prints (jaapani keeles 常陸宮正仁親王 "Hitachi-no-miya Masahito-shinnō"; sündinud 28. novembril 1935 Tōkyōs) on Jaapani keisrikoja liige, endise keisri Akihito noorem vend ja keiser Naruhito onu. Ta on Jaapani troonipärilusjärjekorras kolmandal kohal.
Masahito on lõpetanud Gakushūini ülikooli (1958) ja õppinud rakubioloogiat Tōkyō ülikoolis. Ta töötas Jaapani Vähiuuringute Fondis. 2011. aastast on ta Jaapani Vähiuuringute Fondi aupresident. Ta on ka George Washingtoni Ülikooli ja Minnesota ülikooli audoktor.
30. septembril 1964 abiellus ta Tsugaru Hanakoga. Lapsi neil ei ole.
Éliane Radigue

Éliane Radigue (sündinud 24. jaanuaril 1932 Pariisis) on prantsuse helilooja ja helikunstnik, kelle loomingu peamiseks tehniliseks väljendusvahendiks on olnud helisüntees ja magnetlinditehnikad ning kes tänapäeval kirjutab muusikat peamiselt akustilistele instrumentidele.
Radigue eelistatud instrumendiks on olnud Pariisi stuudios asuv analoogsüntesaator ARP 2500. Ajastule omaselt kasutas Radigue oma teoste salvestamisel lintmagnetofoni ja magnetofoni põhiseid lindistustehnikaid, olles töötanud konkreetmuusikaga Pierre Schaefferi eksperimentaalmuusika stuudios Studio d'Essai ja Pierre Henry stuudios. Éliane Radigue'd peetakse üheks silmapaistvaks 20. sajandi elektroonilise muusika viljelejaks, kelle omanäoline loometöö kestab tänaseni, olles uuel sajandil võtnud osaliselt ka hoopis uue suuna.
Aastatel 1971–2000 kasutas Radigue oma helitöös analoogsüntesaatorit ARP 2500. Selle kaasabil salvestas ta oma teosed "Chryp-tus", "Geelriandre", "𝛹 847", "Biogénésis", "Transamorem-Transmortem", "Adnos", "Les Chans de Milarepa", "Jetsun Mila", "La Triologie de la Mort", "L'Îlle re-sonante". Mitmed nendest teostest kannavad budismi vaimu ja vaimsus on olnud Radigue muusika oluliseks mõjutajaks. Ta on tegelenud budistliku praktikaga ja pühendanud budistlikele tekstidele mitu enda teostd. Hilisemasse loomingusse (alates 2000’) kuuluvad teosed on kirjutatud akustilistele instrumentidele.
Radigue kutsub üles helide hoolikamale kuulamisele muusika loomisel ja vastuvõtmisel ning ütleb, et muusika võib peegeldada kuulaja meelt. "Heli tajumist mõjutab see, kuidas me helile läheneme, meie kuulamise kvaliteet, sest alles kuulates muudame me helid päriselt enda omaks. Avades oma keha ja meele aktiivsele kuulamisele, on võimalik leida erilisi asju. Kuulamistingimused on muidugi erineval ajal ja erineva meeleoluga erinevad. Seetõttu peegeldabki (muusika – tõlk) kuulamise ajal meie meeleseisundit – toimib peegliefekt. Igasuguse heli kuulamine ja kasutamine muusikas on (sobivatel tingimustel – tõlk) võimalik. Minu silmad avas selle mõistmiseks kohtumine konkreetmuusikaga." (intervjuust Julia Eckhardtiga, 2019, lk 47)
Teadaolevalt pole Eestis Éliane Radigue loomingut seni avalikult ette kantud.
Heino Hindre

Heino Hindre (12. jaanuar 1927 Pärnu – 27. juuli 1965 Tallinn) oli eesti maletaja, problemist, maleajaloolane ning male- ja kabekohtunik.
Hindre lõpetas 1946. aastal Pärnu 1. Keskkooli. 1946. aastal asus ta õppima Tallinna Polütehnilise Instituudi majandusteaduskonda, kuid haigestus tuberkuloosi ja naasis Pärnusse. Tuberkuloosiga võitles ta elu lõpuni.
Ta töötas aastatel 1950–1965 Tallinnas vabariikliku spordiklubi maleosakonna juhatajana. Oli Kehakultuuri maletoimetajaid.
Maletajana sai Hindre 1954. aastal meistrikandidaadiks. Osales aastatel 1947–1956 kaheksal korral Eesti NSV meistrivõistlustel, kus parimaks tulemuseks jäi 1954. aastal saadud seitsmes koht. 1953. aastal tuli ta Eesti NSV I kirimale meistrivõistlustel Paul Kerese järel teiseks. 
Hindre tegutses male- ja kabekohtunikuna. Sai males 1953. aastal vabariikliku kategooria kohtunikuks. Probleemmaletajana võitis ta Nõukogude Liidus ja välismaal auhindu kompositsioonmales ning kuulus NSV Liidu probleemmale II meistrivõistlustel viiendaks tulnud Eesti NSV koondisse.
Tema elutööks oli põhjaliku koguteose "Male Eestis" koostamine, raamat ilmus pärast autori surma (tiitellehel kirjas olev Eduard Lukk ei ole tegelik autor). Hindre oli ka 1955. aastal ilmunud "Maleõpiku" autoreid.
Riim

Riim on sõnade või sõnaosade korrapärane, teksti korraldav häälikuline kooskõla, mis on kasutusel peamiselt luules rakendatava vormivõttena. Riim tähendab sarnaste helide kordust kahe või enama sõna viimastes rõhutatud silpides. Riim on kasutusel ka mistahes lühikeste luuletuste nimetustena, näiteks lastesalmides.
Riimivormid ja -skeemid.
Lihtsaim riimivorm on algriim (alliteratsioon ja assonants). Kooskõla täpsuse järgi eristatakse täisriime (ajad:majad) ja irdriime (laiuma:vajuma). Silpide arvu järgi eristatakse meesriime (tuul:luul ), naisriime (kallid:hallid), libisevaid (punane:tunane) ja ülilibisevaid riime (pälgatusi:välgatusi).
Salmis paiknemise järgi eristatakse paaris- (skeem aabb), rist- (skeem abab) ja süliriime (skeem abba). Värsis asetsemise järgi on tavalisim lõppriim, tuntakse ka algus- ja siseriimi.
Riimivastavus.
Riimivastavus on reeglipärane ja korduv häälduslik vastavus, kus sugulaskeeltes riimuvad ühiste tüvede vasted, mis tõestab, et vasted ei ole juhuslikud. Soome-ugri keelesuguluses tasub tähele panna, et kui eesti keeles on "käsi, vesi" ja "mesi", siis ungari keeles on vastavalt "kéz, víz" ja "méz", seega eesti riim "-äsi/-esi" vastab ungari riimile "-éz/-íz". 
Nimetus.
Sõna "riim" pärineb vanaprantsuse sõnadest "rime" ja "ryme", mis omakorda pärinevad vanafrangi sõnast "rīm", mis eksisteeris ka vanainglise ja vana-kõrgsaksa keeltes tähendusega "loendus, seeria, number" ja on suguluses vastavate terminitega vanaiiri ("rím") ja kreeka ("arithmos") keeltes. Need vanaprantsuse sõnad võivad põlvneda ka ladina sõnast "rhythmus" või kreeka sõnast "rhythmos".
Riimi ingliskeelse vaste "rhyme" õigekiri võeti kasutusele kaasaegse uusinglise keele perioodi alguses õpitud (kuid võib-olla etümoloogiliselt ebaõige) seose tõttu ladina sõnaga "rhythmus". Vanem kirjapilt "rime" on tänapäeval säilinud haruldase alternatiivina (vt Samuel Taylor Coleridge'i luuletus "The Rime of the Ancient Mariner"). Kirjapilti "rime" kasutatakse keeleteaduse ja fonoloogia uurimisel silbi tuumale ja koodale viitamiseks, et mitte tekitada seost luuleliste riimidega.
Viited.
__INDEKSIGA__
Eduard Lukk

Eduard Lukk (10. august 1919 Petrograd – 31. detsember 1981 Tallinn) oli eesti ajakirjanik ja malefunktsionäär.
Lukk lõpetas 1938. aastal Tallinna poeglaste reaalgümnaasiumi. Spordiajakirjanikuna hakkas tegutsema pärast teist maailmasõda. Töötas Spordilehe esimese peatoimetajana (1958–1963). Vahepeal (1963-1974) oli ENSV Riikliku Televisiooni- ja Raadiokomitee salajase eritoimetuse toimetaja ja vanemtoimetaja. Viimati, aastast 1974 töötas Eesti NSV Riikliku Keskarhiivi (ENSV ORKA) direktorina. 
Ta sai 1958. aastal Ajakirjanike Liidu liikmeks. Oli aastatel 1956–1959 vabariikliku malesektsiooni esimees ja 1959–1962 Eesti NSV Maleföderatsiooni esimees. Osales spordiraamatute, sealhulgas 1965. aastal ilmunud koguteose "Male Eestis" väljaandmisel. 
Tema onu Karl Lukk oli kergejõustiklane.
1939. aasta Ķemeri maleturniir

Ķemeri teine rahvusvaheline maleturniir oli 1939. aastal Lätis korraldatud rahvusvaheline maleturniir. 
16 osavõtjaga turniir peeti märtsis 1939. Esimene pool turniirist toimus Läti merekuurordis Ķemeris ja teine pool Riias. Kutsutud oli seitse külalismängijat: Leedust (Vladas Mikėnas), Rootsist (Gideon Ståhlberg), Saksamaalt (Efim Bogoljubow), Ungarist (László Szabó), Soomest (Eero Böök) ja kodumaalt (Tšehhoslovakkiast) natside eest põgenenud Salo Flohr. Neile sekundeeris kohalik maleparemik eesotsas eelmisel Ķemeri turniiril esikohta jaganud Vladimirs Petrovsiga. Kutse osalemiseks saadeti ka Paul Keresele, kes aga pärast ebaõnnestunud Leningradi–Moskva turniiri loobus osa võtmast. 
Turniiri võitis Salo Flohr. Läti mängijatest oli parim Movša Feigins, kes tuli kuuendaks. Vladimirs Petrovs sai kaheksanda koha.
Turniiri lõpptulemus.
1. Flohr 12 p, 2.–3. Ståhlberg ja Szabó 11 p, 4. Mikėnas 10,5 p, 5. Böök 10 p, 6. Feigins 9 p, 7. Bogoljubow 8,5 p, 8. Petrovs 8 p.
Lorna Marshall

Lorna Marshall (sündinud 20. aprillil 1953) on briti lavastaja ja õppejõud. Tema tegemiste fookuses on "physical performance" (füüsiline etendamine). 
Ta on teinud koostööd Jacques LeCoqi, Etienne Decroux' ja Yoshi Oidaga. Lisaks lääne teatrile on ta tihedas kontaktis ka selliste Jaapani teatri praktikatega nagu "no", "kabuki" ja "butoh". Lisaks on ta teinud koostööd selliste loominguliste kollektiividega nagu The Royal Shakespeare Company, Shared Experience, The Royal National Theatre ja The Consort of Musicke.
Ta on oma loomingulisel teel kokku puutunud mitut liiki etenduskunstidega: tantsu, klassikalise teatri, füüsilise teatri, ooperi, tsirkuse ja tänavateatriga. Erilist tähelepanu on ta pööranud tekstile ja improvisatsioonile. Ta on avastanud, et olenemata stiilist või eriilmelistest tehnilistest nõuetest on fundamentaalsed tehnikad igal pool sarnased ning ühisosaks on aktiivne kehaline väljendus. Tema põhiliseks seisukohaks on arvamus, et näitlemise üks olulisemaid aspekte on kehaline väljendus ning sellepärast peabki näitleja keha tema töös kaasatud olema. 
Ta on koos Yoshi Oidaga kirjutanud raamatud "An Actor Adrift" (2011) ja "The Invisible Actor" (1998) ehk "Nähtamatu näitleja"; tlk. Peeter Raudsepp. 2001. aastal ilmus tema raamat "The Body Speaks". 
Marshall korraldab töötube etendajatele, lauljatele, lavastajatele ja õpetajatele üle kogu maailma. Ta on õppejõud Londonis asuvas teatrikoolis Royal Academy of Dramatic Art (RADA).
2010. aastal külastas Marshall Eestit ning viis lavakoolis läbi kahepäevase õpikoja. 
Lorna Marshalli käe all on õppinud ka näiteks Jüri Nael.