Oskar I

Oskar I, ka Oscar I, (sünninimega Joseph François Oscar Bernadotte; 4. juuli 1799 – 8. juuli 1859) oli Bernadotte'i dünastia Rootsi ja Norra kuningas aastatel 1844–1859. 
Lapsepõlv.
Joseph François Oscar Bernadotte sündis Pariisis Rue Cisalpini tänaval majas nr. 291 (tänapäeval Rue Monceau nr. 32). Tema vanemad olid Jean-Babtiste Bernadotte ja Désirée Clary. Kuna tollal vaid Esimene konsul Napoleon Bonaparte oli varem Claryga abielus olnud, nimetati ta ka poisi ristiisaks. Nime Oscar andis poisile Napoleon, kes võttis selle Šoti luuletaja James Macphersoni teostest. Noorpõlve veetis Oscar Pariisis. 1806. aastal sai ta Bernadotte'i krahvi tiitli.
Rootsi prints.
1810. aastal kuulutati tema isa Rootsi kroonprintsiks Karl Johaniks, Oscar Rootsi printsiks ja Södermanlandi hertsogiks. Oskar saabus koos emaga Stockholmi 1811. aasta juunis. Ta õppis kiiresti ära rootsi keel. Tema ema polnud aga harjunud sealse külma ilmaga ning lahkus sama aasta suvel Rootsist, kuhu naasis alles 1823. aastal. 
1818. aastal käis Oskar Uppsala Ülikoolis Erik Gustav Geijeri Rootsi ajaloo loenguid kuulamas. Lisaks õppis ta norra ja saksa keelt. Samal aastal sai ta ülikooli kantsleriks, hiljem sai ta sama koha ka Lundi ja Oslo ülikoolis. Oscarit valmistati kuningaametiks ette, mistõttu õpetati talle nii seadusi kui ka sõjandust.
Abielu.
1822. aastal reisis Oskar Saksamaale, Šveitsi ja Itaaliasse, kus osales Verona kongressil. Münchenis abiellus ta 22. mail 1823 Josefine von Leuchtenbergiga. 19. juunil peeti pulmatseremoonia Stockholmis uuesti. Abielust sündis viis last: tulevased kuningad Oscar II ja Karl XV, Gustav, Eugénie ja August.
Paari abielu oli õnnelik, kuigi kroonprintsina pidas Oskar kahte armukest: Emilie Högquisti (kellega tal oli kaks last) ja Jaquette Löwenhielmi (kellega tal oli üks laps). Siiski jäi Josefine abikaasale truuks ning paar oli avalikel üritustel alati koos. Oskar lõpetas abieluvälised suhted pärast kuningaks saamist. 
Rootsi kroonprints.
Pärast Karl XIII surma 1818. aasta veebruaris sai kuningaks Oskari isa, kes valitses Karl XIV Johani nime all. Oskar sai Rootsi kroonprintsiks. Kroonprintsina pidi ta vahel täitma ka regendi kohustusi. Ta oli Rootsi regent 1825. aastal, siis nii Norra kui ka Rootsi regent 1831. ja 1844. aastal. 1824. aastal oli ta Norra asekuningas. 
Karl Johan hakkas 1838. aastal arvama, et tema poeg on liidus liberaalidega ning plaanib valitsuses muudatusi teha või isegi sundida teda troonilt tagasi astuma. 
Rootsi kuningas.
8. märtsil 1844 sai Oskarist isa surma järel järgmine kuningas. Oskar ja Josefine kroonimistseremoonia toimus 28. septembril. Sarnane üritus pidi 1847. aasta suvel toimuma ka Norras, kuid see jäi ära, kuna Nidarosi piiskop, Hans Riddervold, polnud nõus katoliiklikku kuningannat kroonima. 
Oskari kroonimisele avaldas protesti troonilt tõugatud kuninga Gustav IV Adolfi poeg Gustav. Oskar suhtus printsi siiski sõbralikult.
Kuna Oskar oli varem liberaalidega sõbrutsenud, ootasid nad nüüd suuri reforme, mida Oskar aga ei teinud. Tema pooldas mõõdukamat poliitikat. Oskar viis siiski läbi sotsiaalseid ja poliitilisi reforme, millega leevendati kriminaalkoodeksit, anti võrdne pärimisõigus nii meestele kui ka naistele ning toetati vaeseid. Oskar viis läbi ka vanglareformi, millega need asutused vangidele mugavamaks muudeti. Ta tahtis, et vangist vabanenud ühiskonnas paremini toime tuleksid. Pärast 1848. aastal toimunud Stockholmi rahutusi muutus kuningas oma poliitikas konservatiivsemaks.
Oskar plaanis enda dünastia alla ühendada ka Taani kuningriigi, kelle lastetu kuningas Frederik VII oleks võinud Oskari plaanide järgi tema vanema poja Karli adopteerida. Riikidevaheline vaen nurjas tema lootuse. Oskar proovis siiski Taani arvamust parandada ning tahtis neile 1848. aastal sõjas Preisimaa vastu toetust anda, kuid Norra ja Rootsi poliitikud polnud sellega nõus.
Oskar pooldas valitsusajal Prantsusmaad ning soovis hüljata isa algatatud venemeelset välispoliitikat. See soov kulmineerus 1855. aastal sõlmitud novembrilepinguga, millega kehtestati, et Norra ja Rootsi ei loovuta enam kunagi mingeid territooriume Venemaale. Rootsi ja Norra territoriaalset terviklikkust tagasid lepingu järgi ka Suurbritannia ja Prantsusmaa, kes lubasid Rootsit sõja korral militaarselt toetada.
Oskarit on peetud intriigimeistriks, kes kuulas küll oma ministreid, aga ka mitteametlikke nõuandjaid. Kuninga ümber tekkis "kamarilja", kus kõige võimekamaks nõunikuks oli krahv Knut Bonde koos oma poegadega. Oskaril oli ka agentide võrgustik, mis hoolitses selle eest, et ajalehed temast head kirjutaksid. Oskar valitses siiski konstitutsiooniliselt ning kasutas oma kuninglikku vetoõigust tagasihoidlikult.
Oskari valitsusajal rajati ka mitmeid kultuuriloolisi hooneid, näiteks 1849. aastal valminud Rootsi kuningaloss, Oskari suveloss Oscarshall ja Oslos asuv Püha Olavi katedraal.
Oskari suhted Norraga.
Oskar oli oma valitsusajal Norra vastu väga sõbralik ning avaldas Norrale poolehoidu tihti ka valitsusistungitel. Oskari algatusel võrdsustati Norra Rootsiga, mistõttu oli ühisriigi lipul ja vapil alates 1844. aastast võrdselt välja toodud mõlema osariigi lipp ja vapp. Tänu Oskarile loodi ka Norra eraldiseisev lipp. Kuigi tema isa ametlik tiitel oli "Rootsi ja Norra kuningas", lasi Oskar ennast Norrat puudutavates ametiasjades kutsuda "Norra ja Rootsi kuningaks". 1847. aastal asutas ta ka Norra oma ordeni: Püha Olavi ordeni. Josefine palvel parandati Norra katoliiklaste tööolusid. See kõik muutis Oskari norralaste seas populaarseks.
Oskar ja muusika.
Oskar oli tuntud ka helilooja ja mitmete muusikapalade autorina. 1818. aastal kirjutas ta seoses Karl XIII surmaga surmamarsi, mida tema matustel esitati. Sellest kuulis helilooja Ludwig van Beethoven, keda kutsuti Oskarile muusikaõpetajaks.Ta kirjutas ühe klaveripala koostöös teiste oma aja heliloojatega valminud "Mozart-Albumisse", mis ilmus 1842. aastal. Temast on jäänud veel teisigi väiksemaid palasid. Oskarile on pühendatud ka kolm muusikateost: Thomas Tellefseni klaverikontsert nr. 1, Ferdinand Riesi klaverikontsert nr. 5 ja Robert Schumanni sümfoonia nr. 2.
Hilisem elu.
Oskaril oli terve elu kehv tervis olnud. Vahel võis kuningas keset juttu vait jääda ja ligi minuti pausi pidada, enne kui lauset jätkas. Tema tervis halvenes veelgi 1850. aastatel. 1852. aastal reisis ta paranemiseks Bad Kissingeni tervisevetele, kuid nakatus sama aasta talvel Oslos tüüfusse, mida tuli ravida terve aasta (täielikult ta sellest ei tervenenudki). Haigusse suri aga Oskari poeg Gustav. Hiljem tekkisid Oskaril veel neuroloogilised probleemid ning arstid hakkasid kahtlustama, et kuningal on ajukasvaja. 1857. aastal ei suutnud Oskar enam riiki juhtida ning tema asemel määrati 25. septembril regendiks vanim poeg Karl. Oskar suri Stockholmis 8. juulil 1859 ajukasvaja tõttu.