tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Rihards Kozlovskis

Rihards Kozlovskis (sündinud 26. mail 1969 Riias) on läti jurist ja poliitik; ta oli 25. oktoobrist 2011 kuni 23. jaanuarini 2019 Läti siseminister. Teist korda on ta siseminister alates 15. septembrist 2023.
Ta on õppinud Riia 69. Keskkoolis, ta lõpetas aastal 1987 Murjāņi Spordiinternaatkooli. Aastatel 1987–1993 õppis ta Läti Kehakultuuriinstituudis, mille lõpetas spordipedagoogi kvalifikatsiooniga. Aastatel 1995–2005 õppis ta Läti Ülikooli õigusteaduskonnas, mille lõpetas juristi kvalifikatsiooniga.
Ta alustas tööd veebruaris 1991 Siseministeeriumi esimeses politseipataljonis nooreminspektorina, sama aasta maikuus sai ta samas inspektoriks; aasta lõpus sai temast inspektor valitsuse turvateenistuses (kus töötas aastani 1993). Aastatel 1994–1996 töötas ta vaneminspektorina Riigi Majandusliku Sõltumatuse Kaitse osakonnas. Aastatel 1996–2005 töötas ta Läti Kaitsepolitseis osakonnajuhataja asetäitjana. Aastatel 2005–2007 töötas ta nõunikuna Läti kaitseministeeriumis, ta juhtis aastal 2006 toimunud NATO riigipeade ja valitsusjuhtide kohtumisel Riias julgeolekuohutuse ettevalmistamise ja läbiviimise koordineerimise osakonda.
Aastatel 2007–2011 töötas ta advokaadina firmas BBF Consulting.
Aastal 2011 kandideeris ta Zatlersi Reformipartei nimekirjas 11. Seimi koosseisu, kuid ta ei osutunud valituks. 25. oktoobril 2011 asub ta siseministri kohale Valdis Dombrovskise kolmandasse valitsusse. Ta oli siseminister ka Laimdota Straujuma esimeses valitsuses ja on siseministriks praeguses, Laimdota Straujuma teises valitsuses. Ta oli aastatel 2011–2014 Zatlersi Reformipartei liige ja on aastast 2014 erakonna Ühtsus liige.
Hendrik Juurikas

Hendrik Juurikas (17. juuni 1921 Tali vald Pärnumaa – 21. veebruar 2005 Võru) oli eesti muusikapedagoog, helilooja ja dirigent.
Enne Teist maailmasõda õppis ta Väimelas põllumajandust. 1945. aastast töötas Võru kultuurimaja Kannel kunstilise juhi ja kammeransambli orkestrandina. Aastatel 1946–1963 juhatas ta Võru kultuurimaja estraadiorkestrit, 1947–2001 Võru puhkpilliorkestrit, 1963–1968 Võru bigbändi. Mängis Võru sümfooniaorkestris tšellot ja klarnetit, aastatel 1972–1994 oli ta sümfooniaorkestri peadirigent.
1950. aastate alguses töötas ka Võru III 7-klassilise Kooli muusikaõpetajana. 1956. aastal oli ta üks Võru Lastemuusikakooli asutajatest. Ta oli lastemuusikakooli esimene direktor, töötades sellel ametikohal 25 aastat, kuni 1981. aastani. Tema õpilasi on Peeter Saan ja Viljar Jõe.
1961. aastal lõpetas ta kaugõppes Tartu Muusikakooli klarneti eriala (Armond Pajo klassi). 1967. aastal lõpetas Tallinna Riikliku Konservatooriumi puhkpillide dirigeerimise erialal (Elmar Peäske klassis).
Heliloojana on ta kirjutanud sümfoonilised teosed "Mälestusmägi" ja "Legend Verijärvest", teinud üle 400 orkestreeringu sümfoonia-, puhkpilli- ja estraadiorkestrile ning seadeid vokaalansamblitele.
Hendrik Juurikas oli Võrumaa laulupidude organisaator ja üldjuht. 
Hendrik Juurikas on maetud Võru linnakalmistule.
Isiklikku.
Tema poeg oli Tiit Juurikas. Tema pojalapsed on Age Juurikas ja Raun Juurikas.
Jānis Dūklavs

Jānis Dūklavs (sündinud 24. novembril 1952 Ķegumsis) on läti poliitik. Ta oli Läti põllumajandusminister aastatel 2009–2011 (Valdis Dombrovskise esimeses ja teises valitsuses) ja oli uuesti 22. jaanuarist 2014 kuni 23. jaanuarini 2019 põllumajandusminister (Laimdota Straujuma esimeses ja teises valitsuses ning Māris Kučinskise valitsuses).
Ta lõpetas aastal 1971 Jaunjelgava Keskkooli. Aastal 1976 lõpetas Läti Põllumajanduse Akadeemia metsandusteaduskonna metsandusinseneri kvalifikatsiooniga.
Aastatel 1975–1991 töötas ta "Piebalga" kolhoosis.
2015. aasta CONCACAF Gold Cup

2015. aasta CONCACAF Gold Cup olid 13. CONCACAF-i korraldatavad jalgpallivõistlused, millest võtsid osa CONCACAF-i kuuluvad jalgpallikoondised. Võistlused toimusid USA-s ja Kanadas 7.–26. juulini.
Turniiri võitis Mehhiko, kes alistas finaalis 3:1 Jamaica. Kolmanda koha mängus alistas Panama penaltiseeria järel USA.
Mehhiko kvalifitseerus "play-off" mängule USA-ga (2013. aasta turniiri võitja). Mängu võitja pääses 2017. aasta konföderatsioonide karikavõistlustele. Kui USA oleks turniiri võitnud, oleks ta otse konföderatsioonide karikavõistlustele pääsenud. "Play-off" mäng toimus 9. oktoobril 2015 ning selle võitis Mehhiko tulemusega 3:2
Viljandi kirik

Viljandi kiriku all võidakse mõelda:
Melanokortiin-1 retseptor

Melanokortiin-1 retseptor ehk melanotsüüte stimuleeriva hormooni retseptor (lüh MC1R) on melanotsüütide plasmamembraani G-valguga seotud retseptor, mis seob mitmeid ajuripatsi peptiidhormoone melanokortiine ja sünteesib melaniini.
MC1R osaleb imetajate naha ja karvastiku pigmentatsiooni regulatsioonis, määrates ära ka melanosoomides sünteesitava melaniini liigi (kas lülituda eumelaniini või feomelaniini sünteesimisele).
"Mc1r" geenimutatsioonid võivad põhjustada üldkehakatte värvimuutusi mitmetel loomaliikidel nagu näiteks hiirtel, lehmadel, hobustel, kanadel, koertel, rebastel, sigadel ja lammastel – dominantsed geenivariandid võivad karvastiku tumedamaks ja retsessiivsed karvkatte kas kollaseks või punaseks muuta.
"Mc1r" on kandidaatgeen osade roomajate, sh madude soomuste, melanistliku värvuse kujundamisel.
Ameerika Ühendriikides esineb ligi 25%-l rahvastikust retsessiivset "MC1R" geenimutatsiooni, mida seostatakse loodusliku punapäisusega.
Seda retseptorit kodeeriva geeni muteerunud vorme seostatakse ka perekondlikku soodumusega maliigse melanoomi väljakujunemisega.
Johannes Lossius

Johannes Valentin Lossius (19. jaanuar 1842 Kodavere pastoraat – 26. veebruar 1882 Tartu) oli Liivimaa ajaloolane ja raamatukoguhoidja. 
Johannes Lossius õppis 1861–1868 Tartu ülikoolis arstiteadust ja ajalugu, 1869 grad. stud.
Ta oli Tallinna toomkooli õpetaja ja Revaler Zeitungi kaastööline, 1871–1882 Tartu ülikooli raamatukoguhoidja abi.
Lossius oli Tartu Ülikooli Raamatukogus ja Õpetatud Eesti Seltsi raamatukogus raamatukoguhoidja, tegeldes käsikirjaliste materjalide korraldamise ja avaldamisega ja Christian Kelchi kroonika ("Liefländische Historia") trükivalmis seadmisega.
Ta avaldas ka raamatu "Die Urkunden der Grafen de Lagardie in der Universitätsbibliothek zu Dorpat" (1882).
Robert Looga

Robert Looga (17. mai 1921 Tartu – 6. juuli 2015) oli eesti arstiteadlane ja Tartu Ülikooli professor.
Ta õppis aastatel 1929–1935 Tartu 16. algkoolis, aastatel 1935–1938 Tartu 3. Progümnaasiumis ja lõpetas aastal 1941 Hugo Treffneri Gümnaasiumi kiitusega. Gümnaasiumis õppimise ajal võttis ta osa vaatlustest Tartu Tähetornis Aksel Kipperi juhendamisel. 
Aastal 1941 mobiliseeriti ta Punaarmeesse, kus viibis alguses tööpataljonides ja oli aastatel 1942–1945 Eesti Laskurkorpuses. Aastal 1945 astus ta Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonda, mille lõpetas aastal 1951 arstina "cum laude".
Pärast ülikooli lõpetamist jäi ta aastatel 1951–1954 TRÜ füsioloogia kateedri juurde aspirantuuri, kus tal valmis kandidaadiväitekiri teemal "Südamesageduse reflektoorsetest muutustest punnetuste puhul", mille ta kaitses 26. novembril 1954, omandades meditsiinikandidaadi kraadi. Pärast kandidaadikraadi kaitsmist töötas ta lühikest aega TRÜ anatoomia kateedris assistendina ja aastast 1955 TRÜ patoloogilise füsioloogia ja sisehaiguste kateedri vanemõpetajana. Aastal 1961 sai ta dotsendiks. 
Aastal 1970 valmis tal doktoriväitekiri teemal "Влияние обёма легких и кровотока в малом круги на регуляцию системного кровообращения и дыхания", mida kaitses 18. juunil 1970 Leningradi Riikliku Arstide Täiendusinstituudi Nõukogu ees. Väitekiri kinnitati 12. märtsil 1971 ja ta omandas meditsiinidoktori kraadi. Aastal 1972 sai ta professoriks. Pärast iseseisva patoloogilise füsioloogia kateedri moodustamist määrati ta aastal 1973 selle kateedri professoriks. Patoloogilise füsioloogia kateedri professorina tegutses ta aastani 1984, pärast seda jätkas ta aastani 1994 konsultant-professorina ja erakorralise professorina. Aastast 1994 oli ta emeriitprofessor. Lisaks oli ta aastatel 1959–1961 TRÜ arstiteaduskonna prodekaan.
Marcos Rojo

Faustino Marcos Alberto Rojo (sündinud 20. märtsil 1990 La Platas) on Argentina jalgpallur, kes mängib Argentina rahvuskoondises ja Argentina Primera División klubis Boca Juniors kaitsjana.
Klubikarjäär.
Rojo alustas klubikarjääri Argentina klubis Estudiantes LP. 2009. aastal mängis ta klubide maailma karikavõistluste finaalis Barcelonaga. Samal aastal tuli ta klubiga Copa Libertadorese võitjaks.
2010. aastal liitus ta Venemaa klubiga Moskva Spartak ja 2012. aastal suundus Portugali klubisse Lissaboni Sporting. Pärast edukat esinemist 2014. aasta maailmameistrivõistlustel siirdus ta 20 miljoni euro eest Manchester Unitedisse, kellega sõlmis viieaastase lepingu. 2020. aasta jaanuaris liitus ta laenulepingu alusel Estudiantesega.
2021. aasta veebruaris sõlmis ta lepingu Boca Juniorsiga.
Koondisekarjäär.
Debüüdi Argentina rahvuskoondises tegi Rojo 9. veebruaril 2011 sõprusmängus Portugaliga.
2014. aasta maailmameistrivõistlustel lõi ta viimases alagrupimängus Nigeeriaga oma esimese värava rahvuskoondises. Ta on esindanud Argentinat koondises ka 2011. ja 2015. aasta Copa Américal ning Copa América Centenariol.
2018. aasta maailmameistrivõistluste viimases alagrupimängus, mil kohtuti taas Nigeeriaga, lõi Rojo 86. minutil Argentina 2:1 võiduvärava, kindlustades sellega Argentina edasipääsu kaheksandikfinaali.
Juan Camilo Zúñiga

Juan Camilo Zúñiga Mosquera (sündinud 14. detsembril 1985 Chigorodós) on endine Colombia jalgpallur, kaitsja.
Zúñiga alustas klubikarjääri Colombia klubis Atlético Nacional. 2005. ja 2007. aastal tuli ta klubiga Colombia meistriks. 2008–2009 hooajal suundus ta Itaalia klubisse Siena. 2009. aasta juulis sõlmis ta viieaastase lepingu teise Itaalia klubiga Napoli. 2016. aastal liitus ta laenulepingu alusel Inglismaa klubiga Watford. Karjääri lõpetas ta 2018. aastal kodumaal Atlético Nacionalis.
Zúñiga esindas Colombiat U20-koondises 2005. aasta juunioride maailmameistrivõistlustel neljas mängu. Colombia jõudis turniiril kaheksandikfinaali. 2005–2015 mängis ta Colombia rahvuskoondises. Esimese värava lõi ta rahvuskoondises 2012. aasta 7. septembril 2014. aasta maailmameistrivõistluste valikmängus Uruguay vastu.
Ta esindas Colombiat rahvuskoondises 2014. aasta maailmameistrivõistlustel ja kolmedel Copa América meistrivõistlustel.
2014. aasta maailmameistrivõistluste veerandfinaalis põhjustas ta vigastuse Brasiilia mängijale Neymarile, kes jäi seetõttu ülejäänud turniirist eemale. Zúñiga palus hiljem teo eest vabandust.
Miranda (jalgpallur)

João Miranda de Souza Filho (sündinud 7. septembril 1984 Paranavaís) on endine Brasiilia jalgpallur (keskkaitsja).
Miranda alustas klubikarjääri Brasiilia klubis Coritiba. 2005. aasta juulis sõlmis ta nelja-aastase lepingu Prantsusmaa klubiga Sochaux, kuid naasis peagi Brasiiliasse ja mängis aastatel 2006–2011 Brasiilia kõrgliigaklubis São Paulo. Aastatel 2006, 2007 ja 2008 tuli ta São Pauloga Brasiilia meistriks.
2011. aasta juulis suundus ta Hispaania klubisse Madridi Atlético. Klubis tegi ta debüüdi Euroopa Liiga 2011–2012 väljalangemismängus, kus kohtuti Portugali Vitória klubiga. Debüüdi La Ligas tegi ta 10. septembril mängus Valenciaga. Esimese värava lõi ta klubis 11. märtsil 2012 mängus Granadaga.
2013. aasta märtsis pikendas ta Madridi Atléticoga lepingut kuni 2016. aastani. 2013. aasta Hispaania karikavõistluste finaalis Madridi Realiga lõi ta võiduvärava. See oli Atlético esimene võit Reali üle pärast 1999. aastat. Hooajal 2013–2014 tuldi klubiga ka Hispaania meistriks.
2015. aasta juunis suundus ta 15 miljoni euro eest Itaalia klubisse Internazionale.
2021. aasta märtsis naasis Miranda São Paulosse, mis jäi ühtlasi tema klubikarjääri viimaseks klubiks. Jalgpallurikarjääri lõpetamisest teatas Miranda 2023. aasta jaanuaris.
Miranda kutsuti Brasiilia rahvuskoondise juurde juba 2007. aasta augustis, kuid tegi debüüdi alles 2009. aasta 1. aprillil 2010. aasta maailmameistrivõistluste valikmängus Peruuga.
Dunga juhendamise all pääses ta koondises põhikoosseisu. Koondisekarjääri esimese värava lõi ta 6. septembril 2016 MM-i valikmängus Colombia vastu. Ta esindas Brasiiliat koondises 2009. aasta konföderatsioonide karikavõistlustel, 2015. aasta Copa Américal, 2016. aasta Copa América Centenariol, 2018. aasta maailmameistrivõistlustel ning 2019. aasta Copa Américal. Brasiilia koondises mängis ta aastatel 2008–2021 kokku 58 korda ja lõi kolm väravat.
Keshorn Walcott

Keshorn Walcott (sündinud 2. aprillil 1993 Tocos) on Trinidadi ja Tobago kergejõustiklane, odaviskaja.
Walcott võitis odaviskes kuldmedali 2012. aasta Londoni olümpiamängudel tulemusega 84.58, mis oli ühtlasi ka Trinidadi ja Tobago rahvusrekord.
Samal 2012. aastal võitis ta veel kulla juunioride maailmameistrivõistlustel Barcelonas tulemusega 78.64.
Moskva maailmameistrivõistlustel 2013 ta valikvõistluselt edasi ei pääsenud. Tulemus 78.78 tagas 19. koha. 
2015. aasta maailmameistrivõistlustel Pekingis ei pääsenud ta taas valikvõistluselt edasi, saades 26. koha tulemusega 76.83.
2016. aasta suveolümpiamängudel Rio de Janeiros võitis ta tulemusega 85.38 pronksmedali. 2016. aasta suveolümpiamängude avatseremoonial kandis ta Trinidadi Ja Tobago lippu.
2017. aasta maailmameistrivõistlustel Londonis sai ta tulemusega 84.48 seitsmenda koha.
Tema isiklik rekord ning ühtlasi ka Trinidadi ja Tobago rahvusrekord odaviskes on juulis 2015 Lausanne’i Teemantliiga etapil visatud 90.16. Varem oli tema tippmark 86.43 (2015).
Jonni Myyrä

Joonas Myyrä (13. juuli 1892 Savitaipale – 22. jaanuar 1955 San Francisco) oli soome kergejõustiklane, odaviskaja.
Myyra võitis odaviskes kuldmedali 1920. aasta Antwerpeni olümpiamängudel ja 1924. aasta Pariisi olümpiamängudel.
1912. aasta olümpiamängudel Amsterdamis võitis ta odaviskes 8. koha.
Pärast Pariisi olümpiamänge emigreerus Ameerika Ühendriikidesse ja oma sünnimaale ta enam ei naasnud.
EAÕK Tartu piiskopkond

EAÕK Tartu piiskopkond on Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku üks kolmest piiskopkonnast (teised kaks on Tallinna peapiiskopkond ning Pärnu ja Saare piiskopkond), mille keskus asub Tartus.
Piiskopkonna peakirik on Tartu Jumalaema Uinumise katedraalkirik. 
Piiskopkonda juhtis 10. jaanuarist 2009 kuni surmani 17. detsembril 2024 piiskop Eelija. Sellest alates täidab Tartu piiskopi ülesandeid metropoliit 
Stefanus (Charalambides).
EAÕK Pärnu ja Saare piiskopkond

EAÕK Pärnu ja Saare piiskopkond on Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku üks kolmest piiskopkonnast (teised kaks on Tallinna peapiiskopkond ning Tartu piiskopkond), mille keskus asub Pärnus.
Piiskopkond moodustati 21. oktoobril 2008. Selle katedraalkirik on Pärnu Issandamuutmise kirik.
Piiskopkonda juhib 12. jaanuarist 2009 piiskop Aleksander.
Aleksandri vald

Aleksandri vald (saksa keeles "Alexandershof") oli vald Võrumaal Põlva kihelkonnas ja Võru maakonnas aastatel 1892–1939. 
Valda kuulusid 1926. aasta seisuga järgmised külad: Haigri, Himmakülä, Joosu, Koiolakülä, Koolitarõ, Korgõmäe, Lahokülä, Lapi, Lüüsi, Meltssaarõ, Mustajõõ, Mäni, Mõrgi, Olõski, Ortuskülä, Puraski, Suurkülä, Tagakülä, Tilsi, Vedo, Vardja, Viuperä, Väiso. Vallamaja asus Suurküläs.
1939. aasta vallareformiga moodustati Aleksandri ja Põlgaste valla aladest Laheda vald, Võru ning Aleksandri valla aladest moodustati Võru vald. Suur osa valla maa-alast läks Laheda valla koosseisu.
Maailma ravimtaimede entsüklopeedia

"Maailma ravimtaimede entsüklopeedia" on 2010. aastal Eesti Entsüklopeediakirjastuses välja antud ravimtaimede entsüklopeedia, millesse Tartu Ülikooli farmakognoosia õppejõud Ain Raal on kogunud valiku ravimtaimedest.
"Maailma ravimtaimede entsüklopeedias" on kokku 712 taimeartiklit, milles on kirjeldatud 740 taime.
Ravimtaimede entsüklopeedia on järjestatud ladinakeelsete taimenimetuste järgi (sisukord on eestikeelsete nimetuste järgi), igas artiklis käsitletud põhitaime nimetus aga on eesti, ladina, inglise ja vene keeles.
Iga ravimtaime artikkel sisaldab taime lühikest botaanilist iseloomustust, andmeid leviku, kultiveeritavuse ja keemilise koostise kohta; ravimtaimest valmistatud ja kasutatava droogi kirjeldust; teavet, kas juured, juurikad, mugulad, ürdid, lehed, õied, õisikud, viljad, koor või muud osad evivad farmakoloogilist toimet valdavalt inimorganismile; näidustusi nii teadusliku meditsiini kui ka rahvameditsiini seisukohast, vastunäidustusi ja ohtlikkust ning muid kasutusviise (nt toidutaimena, vürtsina, kosmeetikatööstuses jm).
Entsüklopeedia on toimetanud kauane Eesti Looduse toimetaja bioloog Ann Marvet, keeletoimetaja on Anneliis Lember ning nimetoimetajad Aili Saks ja Eha Voog, konsultandid Toomas Kukk ja Urmas Laansoo.
Entsüklopeedias on kasutatud illustratsioone ka raamatutest "Flora von Deutschland Österreich und der Schweiz" (1885) ja "Köhler's Medizinal-Pflanzen" (1887) jm.
Eesti Suursaatkond Washingtonis

Eesti Suursaatkond Washingtonis on Eesti diplomaatiline esindus Ameerika Ühendriikides Washingtonis. Suursaatkond asub aadressil 2131 Massachusetts Av., NW.
Eesti saatkond Washingtonis tegutses aastatel 1923–1925. Saatkond taastati Välisministeeriumi koosseisus alates 1. aprillist 1940 (saadik; I sekretär, ühtlasi konsul New-Yorgis ja ametnik (ühtlasi New-Yorgis), kuid okupatsiooni tõttu ei jõudnud see tegevust alustada. Praeguse saatkonnahoone soetas Eesti riik aastal 1994.
Jānis Lūsis

Jānis Lūsis (19. mai 1939 Jelgava – 29. aprill 2020 Riia) oli Läti odaviskaja, võistlustel esindas ta Nõukogude Liitu. 
2014. aastal valiti Lūsis IAAFi kuulsuste halli. 
Jānis Lūsis võitis odaviskes pronksmedali 1964. aasta Tokyo olümpiamängudel, kuldmedali 1968. aasta México olümpiamängudel ja hõbemedali 1972. aasta Müncheni olümpiamängudel. 1976. aasta Montréali olümpiamängudel sai ta odaviskes 8. koha.
Ta tuli Euroopa meistriks aastatel 1962, 1966, 1969 ja 1971 ja Nõukogude Liidu meistriks aastail 1962–1966, 1968–1973 ja 1976.
Püstitas kaks maailmarekordit:
Tema abikaasa on 1960. aasta olümpiavõitja odaviskes Elvīra Ozoliņa. Poeg Voldemārs Lūsis on samuti odaviskaja, ta esindas Lätit 2000. ja 2004. aasta olümpiamängudel.
Tohisoo mõis

Tohisoo mõis (saksa keeles "Tois") oli rüütlimõis Hageri kihelkonnas Harjumaal. Nüüdisajal jääb mõis Rapla maakonda Kohila valda.
Mõis asutati tõenäoliselt 17. sajandil ja siis kuulus see Burtidele. Pärast Põhjasõda kuulus mõis Bellingshausenitele, Bockidele, Essenitele ja Korffidele. 1744. aastal omandas mõisa Berend Johann von Wrangell. Wrangellidele kuulus mõis kuni 1919. aasta mõisate võõrandamiseni. Mõisa viimane omanik Benita von Wrangell (1878–1967) abiellus 1928. aastal rootslase Carl Mothanderiga. Nende kätte jäi osa mõisasüdamest kuni 1939. aasta ümberasumiseni. Carl Mothander on kirjutanud balti aadlike elust raamatu "Parunid, eestlased ja enamlased", mis ilmus eesti keeles 1997. aastal.
1. oktoobril 1923 anti Tohisoo mõisa peahoone Kohila 6-klassilise algkooli käsutusse. Koolijuhatajaks sai August Ruut. 1937.–1938. aastal ehitati majale kooli vajadusteks teine korrus ja majja kolis Kohila Täienduskool, mis oli asunud alates 1932. aastast Kohila rahvamaja osaliselt välja ehitatud teisel korrusel. 
1944. aasta kevadest kuni sügiseni oli hoones Saksa vägede hospital. 
1961. aastal ehitati Kohila uus koolimaja. Tohisoole jäid algklassid ja hiljem internaat. 
14. detsembril 1981 põles Kohila rahvamaja ja 1986. aastal võeti osa mõisahoonest kasutusele kultuurimajana. 20. märtsist 1987 kuni 24. septembrini 1992 tegutses hoones Kohila Kultuurimaja.
24. septembril 1992 asutati Kohila Koolitus- ja Kultuurikeskus, mis nimetati 3. novembril 1994 ümber Kohila Koolituskeskuseks. Juunis 2022 sai Kohila Koolituskeskusest Kohila Kunstide Kool, kus tegutseb muusika- ja kunstikool ning täiskasvanutele kangatuba ja õmblusklass. 
Mõisa viinaköögi hoones tegutseb Tohi Distillery.
Mõisast on säilinud muu hulgas suur park. 
2000. aastal ehitati Andres Alliku eestvedamisel Eesti ja Ameerika keraamikute koostöös mõisaparki Balti- ja Põhjamaade esimene anagama tüüpi keraamikaahi Esthoggama. 2014. aasta suvel ehitati selle asemele uus anagama ahi. 2012. aastal ehitati suure ahju vastu ehitati Erasmuse intensiivprojekti EcoCeramics raames väiksem puuküttega ahi.
Jõgisoo mõis

Jõgisoo mõis, ka Jõgisuu mõis (saksa keeles "Joeggis") oli rüütlimõis Keila kihelkonnas Harjumaal Keila jõe vasakul kaldal. 
Nüüdisajal jääb mõis Harju maakonda Saue valda, tänapäeva Jõgisoo küla lähedal.
Ajalugu.
Mõis asutati 17. sajandi I poolel ja selle esimene omanik oli Heinrich von Knorring. 18. sajandil kuulus mõis Douglastele, Mohrenschildtidele ja Braschidele. 1912 sai mõisa omanikuks eesti soost Mihkel Paulberg.
Kautjala mõis

Kautjala (linna)mõis (saksa keeles "Kautel") oli linnamõis Jüri kihelkonnas Harjumaal. Nüüdisajal jääb mõis Harju maakonda Rae valda.
Mõis asutati 17. sajandi lõpul Rae mõisast eraldatud maatükist. Mõis kuulus kuni 1919. aasta mõisate riigistamiseni Tallinnale.
Mõisa ühekorruseline kivist peahoone ehitati 1850. aastatel.
Tarcona

Aktsiaselts Tarcona on Tallinnas tegutsev IT-teenuste pakkuja ja Guvnori kontserni osa, kes korraldab nafta ja naftasaaduste logistikat SRÜ riikides, Euroopas ja Ameerikas.
Asutatud 2000. aastal.
Firma saavutas 2012. aastal Äripäeva parimate palgamaksjate edetabelis esikoha.
Humala mõis

Humala mõis (saksa keeles "Hummala, Humblaküll") oli mõis Keila kihelkonnas Harjumaal. Nüüdisajal jääb mõis Harju maakonda Harku valda, tänapäeva Humala küla lähedale.
Ajalugu.
Mõis asutati umbes 1690 ja siis oli selle omanik Otto Scheiding. Pärast Põhjasõda oli mõis Vene keisririigi käes ja aastal 1758 sai selle omanikuks Jakob Albrecht Matthias. Aastast 1777 kuulus mõis umbes 20 aastat Fockidele. 1805 sai mõisa omanikuks Gustav von der Howen ja der Howenite käes oli see 1870. aastateni. 1889-1919 olid mõisa omanikud Stackelbergid. Stackelbergide omanduses sai Humala mõisast Vääna kõrvalmõis.
Pallaste mõis

Pallaste mõis (saksa keeles "Pallas") oli Leetse mõisa kõrvalmõis Harju-Madise kihelkonnas Harjumaal, tänapäeva Paldiski linna lähedal Lääne-Harju vallas Harju maakonnas.
Nikolai Thamm

Nikolai Thamm nime all on tuntud:
Peetri mõis (Keila)

Peetri mõis (saksa keeles "Peterhof") oli Vääna mõisa kõrvalmõis (sisuliselt karjamõis) Keila kihelkonnas Harjumaal. 
Nüüdisajal jääb mõisasüda Harju maakonda Saue valda Kiia külla ,
Mõis asutati 18. sajandil.
Nikolai Thamm vanem

Johann Nicolai Thamm (3. aprill 1834 Tallinn – 5. august 1907 Tallinn) oli Eesti arhitekt.
Ta õppis Peterburi Tehnoloogiainstituudis ja lõpetas 1860. aastal Peterburi Kunstide Akadeemia.
Ta tegutses alates 1872. aastast arhitektina Tallinnas.
Isiklikku.
Tema poeg oli arhitekt Nikolai Thamm noorem.
Suru mõis

Suru mõis (saksa keeles "Surro") oli rüütlimõis Kuusalu kihelkonnas Harjumaal. Nüüdisajal jääb mõisasüda Harju maakonda Kuusalu valda Suru külla.
Mõis asutati 1780. aastatel Kihlevere mõisast eraldatud osast. Asutamise ajast alates vahetas ta üle 50 aasta pidevalt omanikku: seda on omanud Helwigid, Bremenid, Stenbockid, Nierothid, Tollid, Brevernid ja teised. 1840 sai mõisa omanikuks Adolf von Klugen. 1879–1919 kuulus mõis Stackelbergidele.
Pauli Nevala

Pauli Lauri Nevala (30. november 1940 – 20. juuni 2025) oli soome kergejõustiklane, odaviskaja.
Erik Lundqvist

Erik Hjalmar Lundqvist (29. juuni 1908 – 7. jaanuar 1963) oli rootsi odaviskaja.
Ta tuli 1928. aastal Amsterdamis olümpiavõitjaks.
Work Bitch

"Work Bitch" (stiliseeritult Work B**ch!) on USA poplaulja Britney Spearsi esitatud ja kirjutatud (kaasautorina) laul, mis anti välja singli ja muusikavideona.
Jaime Morey

Jaime García Morey (16. juuni 1942 Alicante – 7. juuli 2015 Madrid) oli Hispaania laulja.
Jaime Morey esindas lauluga "Amanece" Hispaaniat 1972. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Edinburghis. Laul saavutas 18 osaleja seas 10. koha.
Cy Young

Cyrus J. Young juunior (23. juuli 1928 Modesto – 6. detsember 2017 Modesto) oli USA kergejõustiklane, odaviskaja. 1952. aastal tuli ta odaviskes olümpiavõitjaks, püstitades 73,78 meetriga ka uue olümpiarekordi. 
Ta on ainus USA meessportlane, kes sel alal olümpiavõitjaks on tulnud.
Nikolai Thamm noorem

Nikolai Ludwig Jakob Thamm, (ka Nikolai Tamm; 31. mai (vkj)/ 12. juuni 1867 Peterburi – 21. detsember 1948 Aschersleben, Saksi-Anhalt) oli Eesti arhitekt.
1887. aastal lõpetas ta Tallinna Peetri Reaalkooli ja 1895. aastal Peterburi Kunstide Akadeemia juures asuva kõrgema kunstikooli.
1895–1907 töötas ta Eestimaa kubermanguvalitsuse ehitusosakonnas nooreminsenerina ja ühtlasi Peetri reaalkooli õpetajana. Aastatel 1917–1919 tegutses ta Venemaal ja 1921–1927 töötas ta Tallinnas Kaitseministeeriumi ehitus- ja korteriosakonnas arhitektina. 
Isiklikku.
Tema isa oli arhitekt Nikolai Thamm vanem.
Kaheaastane kuningakepp

Kaheaastane kuningakepp (varasem nimetus rapontika) ("Oenothera biennis") on taimeliik pajulilleliste sugukonna kuningakepi perekonnast.
Botaaniline kirjeldus.
Kaheaastane kuningakepp on kaheaastane rohttaim. Ta võib kasvada 30–100 cm kõrguseks. Taime varred on hõredalt karvased. Kaheaastase kuningakepi õied on kollased, lõhnavad, avanevad õhtuti. Vili on kupar, milles on palju 1,5 mm suurusi punakaspruune kuni mustjaid moonilõhnalisi seemneid.
Levila.
Algne levila on Põhja-Ameerika. 1620. aastatel toodi ilutaimena Euroopasse. Kasvab metsikult Eestis ja mujal Euroopas.
Kasvatamine kultuuris (1927).
"Mullapinna suhtes taimel suuremad nõudmised puuduvad. Seeme külvatakse hõredalt peenrale 20 sm kaugustesse ridadesse ja kaetakse õhukese mullakorraga. Seemne idanemiseks tuleb mullapind niiske hoida. Tärganud kuningkeppe harvendatakse 10 sm kaugusele üksteisest."
Kasutamine.
Toiduainena tarvitatakse kaheaastase kuningakepi juuri salatiks, aga ka keedetakse ja küpsetatakse; võrseid soovitatakse süüa värskelt või keedetult. Õisi, mis on magusa maitsega, kasutatakse salatites või nende garneerimisel.
Indiaanlased kasutavad taime vesitõmmist kootava ja rahustava vahendina köha, seedehäirete, valu ja haavade korral.
Sõja ajal on seemneid kasutatud kohvi aseainena.
Küpsenud seemnetest valmistatakse heksaaniga ekstraheerides või külmpressides kuningakepiõli ("Oenotherae biennis oleum").
Manfred Weber

Manfred Weber (sündinud 14. juulil 1972 Niederhatzkofenis Landshuti kreisis Alam-Baieris) on Saksamaa poliitik, Euroopa Parlamendi liige. 2014. aastast on ta Euroopa Rahvapartei/Euroopa Demokraatide fraktsiooni juht.
Ta on Kristlik-Sotsiaalse Liidu (CSU) liige.
Kvalitatiivne analüüs

Kvalitatiivne analüüs on uurimismeetod, mis erineb kvantitatiivsest analüüsist põhimõtete poolest. Kvalitatiivset analüüsi kasutades sõnastatakse uurimisküsimusi (näiteks miks, milleks, kas jne), et saadud tulemusi kirjeldada, aga neid ei mõõdeta numbriliste näitajate ehk arvudega.
Kvalitatiivne analüüs leidis laiemat tuntust ja kasutamist pärast 1952. aastat, mil ajakirjas The Public Opinion Quarterly ilmus artikkel „Kvalitatiivse sisuanalüüsi väljakutse“. Kvalitatiivne analüüs võimaldab keskenduda teksti peamistele ja olulistele tähendustele ning võimaldab analüüsida allteksti ehk autori varjatut sõnumit, et näha teksti ja autori mõtteavalduste terviklikku mustrit või struktuuri.
Vanim, tuntum ja enim kasutatum tekstianalüüsi meetod on standardiseeritud kontentanalüüs, mis käsitleb nii kvantitatiivset kui ka kvalitatiivset analüüsimeetodit. Peamiselt kasutatakse seda meetodit küsitluse avatud küsimuste vastuste kodeerimiseks.
Uurimisprotsess.
Kvalitatiivset analüüsi kasutades tuleb valida teema, mida on võimalik edasi uurida, näiteks uue vaatenurga kasutamine. Kui teema on leitud, siis peab seda uurimistöö jaoks piisavalt piiritlema, et uurimistööl oleks kindel eesmärk. Selles etapis otsitakse sobivaid materjale, mida kasutada uurimistöö tegemiseks. 
Järgmisena koostatakse uurimistöö kava ja valitakse sobiv andmekogumisviis (küsitlus, intervjuu, vaatlus, dokumendid). Saadud tulemusi analüüsitakse, et saada vastused uurimisküsimustele.
Uurimistöö viimane etapp on tulemuste tõlgendamine, sünteesimine ja järelduste tegemine.
Kodeerimine.
Kodeerimine on kvalitatiivse analüüsi põhiline meetod, mille jaoks jaotatakse tekst enne osadeks, et põhjalikult uurida teksti peidetud süvatähendusi. Kodeerimise käigus loetakse tekste süvitsi, et oluline teave ära märgistada ning anda sellele märksõna ehk kood.
Kodeerida saab induktiivselt või deduktiivselt. Induktiivne kodeerimine on avatud kodeerimine, mille eesmärk on süveneda teksti autori mõttemaailma ja seda mõista. Selle protsessi käigus seletatakse tekst üksikasjalikult lahti ja tähendused dekodeeritakse. Deduktiivse kodeerimise puhul aga ei tulene koodid mitte andmetest, vaid eelnevalt loodud teoreetilisest materjalist. Induktiivselt deduktiivne kodeerimine ühendab endas mõlema kodeerimise elemente.
Tugevused ja nõrkused.
Plussid:
Miinused:
Viited.
1. Kalmus, Veronika; Linno, Merle; Masso, Anu 2015. Kvalitatiivne sisuanalüüs. Sotsiaalse analüüsi meetodite ja metodoloogia andmebaas. Tartu Ülikooli koduleht. https://samm.ut.ee/kvalitatiivne-sisuanalyys (3.11.2023)
2. Kalmus, Veronika 2015. Standardiseeritud kontentanalüüs. Sotsiaalse analüüsi meetodite ja metodoloogia andmebaas. Tartu Ülikooli koduleht. https://samm.ut.ee/kontentanalyys (5.1.2023)
3. Hirsjärvi, Sirkka; Remes, Pirkko; Sajavaara, Paula 2007. Uurimisprotsess. Uuri ja kirjuta. Tallinn: Medicina.
Kuningakepiõli

Kuningakepiõli ("Oenotherae biennis oleum", "Oleum Oenotherae Biennis") on kaheaastase kuningakepi ("Oenothera biennis") küpsenud seemnetest heksaaniga ekstraheerides või külmpressides valmistatud rasvõli, mis liigitatakse taimsete droogide hulka ja mida kasutatakse inimkeha eriotstarbelisteks vajadusteks, aga ka ravimitööstuses.
Euroopa farmakopöa järgi on õli tihedus 0,923; murdumisnäitaja 1,478.
Keemiline koostis.
Seemned sisaldavad kuni 15% rasvõli: "cis"-linoleenhape, "'cis"-"γ"-linoleenhape, oleiinhape, palmitiinhape, steariinhape, steroidid jm.
Seespidine tarvitamine.
Seespidiselt kasutatakse õli atoopilise ekseemi, dermatiidi, diabeetilise neuropaatia ja piimanäärmevalu korral. 
Rahvameditsiinis.
Rahvameditsiinis kasutatakse õli seespidiselt astma, köha, seedeelundkonna häirete ja valu korral.
Välispidine tarvitamine.
Välispidiselt kasutatakse õli väiksemate haavade ja põletuste korral. 
Eksperimentaalne farmakoloogia.
Kliinilised uuringud, loomkatsed ja mõnevõrra ka laboratoorsed uuringud on näidanud kaheaastase kuningakepiõli positiivset toimet allergia, Sjörgeni sündroomi, kõrge kolesteroolitaseme alandajana, mõne südame- ja veresoonkonna, neeru- ja maksahaiguse, viirushaiguste, skisofreenia, vanadusnõtruse jm korral. 
B16-melanoomi rakukultuuris inihibeerib õli melaniini sünteesi.
Kliiniline farmakoloogia.
Kliinilised katsed on näidanud õli soodsat toimet premenstruaalsündroomi korral.
Testreaktsioon

Testreaktsioon ehk keemiline test on kiire ja lihtne kvalitatiivne või poolkvantitatiivne analüütiline protseduur, milles kasutatakse probleemist tulenevalt teatud spetsiifilist reagenti. 
Testreaktsioone jagatakse anorgaanilised, orgaanilised ja biokeemilised testid ning need võimaldavad mingi aine või ainete klassi (funktsionaalrühma) esinemise või puudumise kindlakstegemist. Test peab olema võimalikult tundlik ja selektiivne.
Näiteid.
Anorgaanilise materjali kvalitatiivseks uurimiseks kasutatakse mitmeid lihtsaid testreaktsioon|teste. Näiteks anorgaanilised ühendid annavad gaasi leegile spetsiifilise värvuse vastavalt metalli ioonile; olulist teavet annavad materjali vees, hapetes või leelistes lahustamise testid; sademe teke AgNO3 lahusega näitab halogeniidioone, sademe teke BaCl2-ga näitab sulfaatiooni jne.
Loïc Rémy

Loïc Alex Teliére Hubert Rémy (sündinud 2. jaanuaril 1987 Rillieux-la-Pape'is) on Prantsusmaa jalgpallur, kes mängib Türgi kõrgliiga klubis Çaykur Rizespor ründajana.
Varem mängis Rémy muuhulgas Prantsusmaal Lyonis, Lensis, Nice'is, Marseille's ja Lille'is ning Inglismaa klubides Queens Park Rangers, Newcastle United ja Londoni Chelsea.
Debüüdi Londoni Chelseas tegi Rémy 13. septembril 2014 Swansea City vastu ja lõi viimase Chelsea värava 4-2 võidus.
Dönhoff

Dönhoff (poolapäraselt "Denhoff, Doenhoff, Donhoff") oli Kuramaa, Eestimaa, Preisimaa ja Poola aadlisuguvõsa. 
Suguvõsa pärines Saksamaa Vestfaali Marki ja Vestfaali krahvkonnast ja sealt tuli rüütel Herman Dönhoff 1320. aastal Kuramaale. 
Suguvõsa liikmetele kuulusid ajaloo vältel mh. Eestimaal Alu mõis ja Rapla mõis, Sikeldi, Mahtra, Maidla, Sausti, Härgla, Ingliste, Võle, Vasta, Vohnja, Kabala mõis ja Reina mõis Saaremaal.
Alates 17. sajandist olid Dönhoffid Poola alamad. Dönhoffid olid 1620. aastast kantud Kuramaa rüütelkonna aadlimatriklisse nr 7 all, olid Püha Rooma keisririigi riigikrahvid (1635, Gerhard Denhoff (1589–1648)) ja Riigivürstid (1637, Kasper Denhoff).
Henryk von Dönhoff

Henryk von Dönhoff (umbes 1585–1659) oli Rzeczpospolita riigi- ja sõjategelane. 
1644–1646 oli ta Tartu kastellaan. 1646–1659 oli ta Pärnu vojevood.
Víctor Cáceres

Víctor Javier Cáceres Centurión (sündinud 25. märtsil 1985 Asunciónis) on Paraguay jalgpallur. Ta mängib Paraguay rahvuskoondises ja Paraguay kõrgliiga klubis Cerro Porteño kaitsva poolkaitsjana.
Cáceres alustas klubikarjääri Atlántida noorteklubis. 2004. aastal tegi ta debüüdi Libertadi põhimeeskonnas. Klubiga tuli ta 2006. aastal Paraguay meistriks ja jõudis Copa Libertadorese poolfinaali. Hiljem tuli ta klubiga veel neljal korral Paraguay meistriks.
2012. aasta juulis sõlmis ta lepingu Brasiilia klubiga Flamengo. 2013. aastal võitis klubiga Brasiilia karikavõistlused Copa do Brasil ja 2014. aastal Rio de Janeiro osariigi meistrivõistlused Campeonato Carioca.
Aastatel 2015–2017 mängis ta Kataris Al-Rayyani ridades.
Debüüdi Paraguay rahvuskoondises tegi ta 5. juunil 2007 sõprusmängus Mehhikoga. Esimese värava lõi ta rahvuskoondises 6. juunil 2014 sõprusmängus Prantsusmaaga.
Ta on koondises mänginud 2010. aasta maailmameistrivõistlustel ning 2011. ja 2015. aasta Copa Américal.
Raúl Bobadilla

Raúl Marcelo Bobadilla (sündinud 18. juuni 1987 Buenos Aireses) on Paraguay jalgpallur, kes mängib Argentina kõrgliiga klubis Argentinos Juniors ründajana.
Klubikarjäär.
Bobadilla alustas klubikarjääri Argentina klubis River Plate. Kuna ta ei saanud mänguaega, viibis ta laenul Šveitsi tugevuselt teise liiga klubis Concordia. 2007–2008 hooajal suundus ta Šveitsi kõrgliiga klubisse Grasshopper Club Zürich. Ta lõi hooajal kokku 18 väravat ja oli sellega liiga teine väravakütt.
2009. aasta juunis sõlmis ta lepingu Saksamaa klubiga Mönchengladbachi Borussia. Debüüdi klubis tegi ta 9. augustil 2009 mängus Bochumiga. Esimese värava Bundesligas lõi ta 28. augustil 2:0 võidumängus Mainziga. 2011. aastal oli ta laenul Kreeka klubis Aris, kus ta lõi seitsme mänguga kaks väravat.
2012. aastal naasis ta Šveitsi ja liitus klubiga Young Boys. 2013. aasta jaanuaris liitus ta Šveitsi Baseli klubiga. Ta tuli klubiga hooajal 2012–2013 Šveitsi meistriks ja Šveitsi karikavõistlustel teisele kohale. Euroopa liiga hooajal 2012–2013 jõudis Basel poolfinaali, kus kaotati hilisemale meistrile Chelseale.
2013. aasta augustis sõlmis ta kolmeaastase lepingu Saksamaa Augsburgi klubiga.
Koondisekarjäär.
Debüüdi Paraguay rahvuskoondises tegi ta 26. märtsil sõprusmängus Costa Ricaga.
Ta mängis Paraguay koondises 2015. aasta Copa Américal.
Hamburgi Teaduste Akadeemia

Hamburgi Teaduste Akadeemia (saksa keeles "Akademie der Wissenschaften in Hamburg") on üks Saksamaa teadusakadeemiaid. Asub Hamburgis.
Akadeemia asutati 2004. aastal ja selle peakorter asub Hamburgi Ülikooli linnakus.
Hamburgi TA kuulub Saksa Teaduste Akadeemiate Liitu.
Akadeemia annab välja Hamburgi TA teadusauhinda. Auhinnaga kaasneb 100 000-eurone auhinnaraha. 
Alates 2013. aastast on akadeemia president Edwin Kreuzer, mehaanikateadlane ja Hamburgi tehnikaülikooli endine rektor.
Liikmeskond.
 
Akadeemia põhikirja järgi valib akadeemia tegevliikmeid teadlaste seast, kelle teadustegevus realiseerub suures osas Põhja-Saksamaal ja kes ei ole valitud mõne teise Saksa Teaduste Akadeemiate Liidu liikmesakadeemia tegevliikmeks. 
Tegevliikmeteks on üldjuhul Hamburgi, Schleswig-Holsteini, Mecklenburg-Vorpommerni ja põhjendatud juhtudel Bremeni ja Alam-Saksi teadlased.
2015. aasta juuni seisuga on Hamburgi teadusakadeemial 62 tegevliiget ("Ordentlichen Mitglieder"), 16 korrespondentliiget, 46 seeniorliiget ("Entpflichtete Ordentliche Mitglieder") ja 3 auliiget. Seeniorliikmeks saab akadeemia liige 70. eluaasta täitumisel.
Auliikmeid.
Akadeemia auliikmeid on ettevõtja ja filantroop Helmuth Greve, kes koos abikaasa Hannelore Grevega (Tallinna Ülikooli audoktor) on Hamburgi arendus-, kultuuri- ja uurimisfondi asutaja. 
Teine auliige on Joachim Jungiuse Teadusühingu viimane president
Kurt Pawlik, Austria ja Saksamaa psühholoog, Hamburgi Ülikooli emeriitprofessor.
Christina Obergföll

Christina Obergföll (sündinud 22. augustil 1981 Lahris) on saksa endine kergejõustiklane, odaviskaja.
Tema isiklik rekord odaviskes on 70.20 (2007)
Aastal 2013 valiti Obergföll Saksamaa aasta naissportlaseks.
Aleksandr Bõvšev

Aleksandr Bõvšev (sündinud 18. aprillil 1972; vene keeles Александр Михайлович Бывшев) on Orjoli oblastist pärit Venemaa õpetaja ja luuletaja. Ta pälvis tähelepanu 2014. aastal Ukrainat toetava luule avaldamisega.
Kriminaalasi.
Bõvšev sattus skandaali keskmesse, kui üks tema luuletustest avaldati suhtlusportaalis VK. Kohalik ajaleht avaldas seepeale teda hukka mõistva kirjutise. 2014 mais avati Bõvševi vastu kriminaalasi tema "ekstremistliku" luule tõttu ning ta vallandati töölt. 2015 suvel mõisteti ta süüdi "vaenu õhutamises" ning määrati kuus kuud ühiskondlikult kasulikku tööd, konfiskeeriti arvuti ning keelati kaheks aastaks õpetajana töötamine.
TNMK

TNMK (ukraina Танок на майдані Конґо, Tanok na Maidani Kongo, 'Tants Kongo väljakul') on Ukraina "hiphopi" ansambel. Sellesse kuuluvad Fagot, Fozzi, Kotja, Jarik, Oleksandr Šõmanskõi, Vitold ja TonIk. TNMK nime all alustas ansambel tegevust 1998. aastal ilmunud albumiga "Зроби мені хіп-хоп".
Katkubakter

Katkubakter ("Yersinia pestis") on bakteriliik "Enterobacteriaceae" sugukonna "Yersinia" perekonnast. 
Bakter võib põhjustada mitmetel loomaliikidel (sh inimesel) katku haigestumist.
Tüved.
Aastatel 1942–1998 on inimestel, kirpudel ja väiksematel imetajatel tuvastatud kokku 76 katkubakteri tüve. 
"Y. pestis" subsp. "pestis" 'el liigitatakse 3 "biovars" i: "antiqua", "mediaevalis" ja "orientalis".
Kirjeldus.
Katkubakter on gramnegatiivne bakter.
Arvatakse, et katkubakter on "Yersinia pseudotuberculosis"'e kloon, mille vanuseks on 1500 – 20 000 aastat.
Nakatumisteed.
Arvatakse, et bakter nakatab metsikuid närilisi (ligi 200 liiki) ja neile ligipääsenud liigiomasete kirpude (ligi 80 liiki; vektorid) hammustuse vahendusel, aga ka katkubaktereid piiskadega õhu kaudu sisse hingates või bakteritega nakatunud haiguskolletega kokku puutudes jõuab bakter inimkehasse. Bakter võib surnud näriliste urgudes säilitada nakatumisvõime aastaid. 
Mullas ja vees võib bakter kuid patogeensena püsida. 
Patogeensus.
Inimese katkubakterinakkusel ("Yersinia pestis"'e nakkus) eristatakse kolme kliinilist vormi:
Katkubakteri patogeensus seisneb rohkes paljunemises ja nakatunud imetajate immuunkaitse mehhanismide ületamises. Bakter pääseb organismi näiteks kirbuhammustuse koha kaudu ja sealt edasi lümfiteede kaudu regionaalsetesse lümfisõlmedesse, sealt omakorda edasi vereringesse ning teistesse elunditesse.
Baktereid küll fagotsüteerivad spetsiaalsed rakud, kuid neid ei hävitata (põletikulised ja üles paistetanud lümfisõlmed). 
Nakatunud organism vastab bakterile varieeruva sümptomaatikaga, kas soontesisese verehüübimise, hulgielundhäire või täiskasvanu respiratoorse distressi sündroomiga. 
Katkuseptitseemia tüsistused on katkukopsupõletik, katkumeningiit, "plague endophthalmitis", maksa- ja põrnaabstsess ning generaliseerunud lümfadenopaatia.
Ajaloolist.
Bakteri avastasid 1894. aastal Šveitsi päritolu prantsuse arst Alexandre Yersin ja dr Shibasaburo Kitasato (1852–1931).
Teise maailmasõja ajal olevat Jaapani armee üksus 731 katsetanud katkubakterit bioloogilise relvana, vabastades elanikerohkete alade kohal Hiinas ja Mandžuurias katkubakteriga nakatunud kirpe.
Steffi Nerius

Steffi Nerius (sündinud 1. juulil 1972) on Saksamaa kergejõustiklane, odaviskaja.
Nerius võitis odaviskes hõbemedali 2004. aasta Ateena olümpiamängudel, kuldmedali 2009. aasta maailmameistrivõistlustel Berliinis ja kolm pronksi maailmameistrivõistlustelt 2003, 2005 ja 2007.
Tema isiklik rekord odaviskes on 68.34 (2008).
Aastal 2009 valiti ta Saksamaa aasta naissportlaseks.
Lekėčiai

Lekėčiai on alev Leedus Šakiai rajoonis, Lekėčiai valla halduskeskus. Alevi juures asub Leedu pindalalt kolmas metsamassiiv, Lekėčiaist neli kilomeetrit edelas on aga Novaraistise ornitoloogiline kaitseala.
Alevis on raamatukogu, kultuurimaja ja keskkool. Vaatamisväärsusteks on metsandusmuuseum, aastal 1843 ehitatud kirik ja selle aastal 1906 valminud kellatorn ning alevi juures metsas asuv Lekėčiai allikas.
Ajalugu.
Esimest korda on asulat mainitud aastal 1506 ("Leikiadcy"). Aastast 1579 on teada, et küla kuulus Sapiehadele. Aastal 1837 rajati sinna karjamõis. Aastal 1843 valmis sealne kirik, kuigi algselt oli see kabeli staatuses. Toona kuulusid sealsed alad Zapyškise kihelkonda. Aastal 1863 toimus külast lõuna pool lahing leedu ülestõusnute ja kasakate vahel, milles hukkus 15 ülestõusnut.
Aastal 1906 sai Lekėčiaist kihelkonnakeskus. Kaks aastat hiljem põles maha vastvalminud pastoraadihoone; uus hoone valmis alles aastal 1933. XX sajandi alguses läks asula Darevskis-Veryhade valdusse. Aastal 1916 rajasid asula hõivanud sakslased sinna kitsarööpmelise raudtee, mis ühendas Kazlų Rūdat Pavilkijysega. Raudtee tegutses Teise maailmasõjani. Aastal 1920 hakkas seal tegutsema saekaater.
Teise maailmasõja järel tegutsesid alevi ümbruskonnas Leedu metsavennad. Aastail 1940–1941 ja 1944–1953 küüditati asulast 39 elanikku. Nõukogude võimu ajal oli Lekėčiai kohaliku kolhoosi keskasula.
Lukšiai

Lukšiai on alev Leedus Šakiai rajoonis, Lukšiai valla halduskeskus. Alev asub Siesartise jõe kaldal.
Lukšiais on piimatööstus, seal valmistatakse ka juustu. Alevis on firma Gahlert tekstilė tekstiilivabrik ja firma Vinkšna puidutööstus.
Lukšiais on gümnaasium, kultuurikeskus ja raamatukogu. Kooli juures asub muuseum, vaatamisväärsusteks on veel aastal 1877 ehitatud kirik (selle messingist kell valmis aastal 1786) ja alevi kaguservas paiknev Zypliai mõisa hoonetekompleks (peahoone asub küll Tubeliai külas).
Ajalugu.
Esimest korda on asulat mainitud Sintautase kiriku meetrikaraamatus (aastaist 1697–1706). Aastal 1735 valmis esimene sealne kirik, kuigi kihelkonda selle juurde ei kuulunud (kihelkonna keskuseks oli Veliuona). Aastal 1795 läks asula Preisimaa valdusse.
Aastail 1807–1813 kuulus asula Varssavi hertsogiriiki. Toona olid selle omanikud Poniatowskid, kes rajasid alevi serva Zypliai mõisa. Mõisale kuulus alev kuni aastani 1915.
Aastal 1808 sai Lukšiai kohaliku kihelkond|kihelkonna keskuseks. Aastal 1839 avati Lukšiais kihelkonnakool. Sajandi teisel poolel, knygnešystė ajal, tegutsesid asula ümbruses mitmed raamatute salaja maale toomisega tegelevad isikud.
13. septembril 1941 hukkasid asula hõivanud Saksa okupatsiooniväed asulas elanud juudid. Teise maailmasõja järel tegutsesid alevi ümbruskonnas Leedu metsavennad. Aastail 1940–1941 ja 1944–1953 küüditati asulast 5 elanikku. Nõukogude võimu ajal oli Lukšiai kohaliku kolhoosi keskasula. Aastal 1986 istutati alevisse Vladimir Lenini 116. sünnipäeva tähistamiseks 116 pärna.
Alexander Guillemot de Villebois

Alexander Guillemot de Villebois (vene "Александр Никитич Вильбоа"; 1716 Neuschottland/ Nowe Szkoty, Danzig/ Gdańsk − 9. veebruar 1781 Tartu) oli Venemaa sõjaväelane – kindral ("Generalfeldzeugmeister", 1762–1765), Püha Andrease ordeni kavaler, Kurista ja Sarakuste mõisnik.
Ta on maetud Võnnu vanale kalmistule.
Disainiöö

Disainiöö on festival, mille on ellu kutsunud Eesti Disainerite Liit eesmärgiga teha Eesti disain nähtavaks ning aidata üldsusel lahti mõtestada disaini olemust.
Disainiöö kavasse kuuluvad tavapäraste näituste ja moeetenduste kõrval ka harivad seminarid, loengud ja töötoad. Soov on demonstreerida, kuidas loovust ja disaini saab rakendada parema füüsilise ja sotsiaalse elukeskkonna loomisel. Esimene Disainiöö festival toimus 2006. aastal.
2015.
2015. aasta X festival, mis toimus 17.-20. septembrini 2015, kandis pealkirja "Disaini tulevik. Tuleviku disain". Festivali üheks peakülaliseks oli Creative Cities kontseptsiooni autor Charles Landry (UK), kes rääkis seminaril tulevikulinna arengutest. Tiit Tammiste tutvustas nutistut ehk asjade internetti, Pekka Sivonen jagas oma unistusi tervise ja heaolu inkubaatori loomisest Soome; Jon Marshall (UK) selgitas, mis tõi nende koostööle Virgin Atlanticuga disainiauhinna; britid eesotsas Daniel Charnyga viisid läbi rahvusvahelise konkursi "Fixperts" asjade ja olukordade parandamiseks ning autasustasid parimat jätkussuutlikkust hindavat projekti. Villeroy-Boch Gustavsbergi disainimaailma viis meid peadisainer Jon Eliason (Rootsi) ning 2016. aasta elustiili trende tutvustas Stefan Nilsson (Rootsi). Puudujääkidest disainijuhtimise hariduses sai teada töötoas, mida juhtis Grow esindaja Freek Wallaard (Holland).
2016.
2016. aasta XI festival "Redefining Design" toimub 12.-18. septembrini. Avatud on kõrgetasemelised disaininäitused, etenduskohad, galeriid; professionaalide ja disainikoolide väljapanekud. Toimub rahvusvaheline seminar "Redefining Design", kus sõna saavad uuendusmeelsed disaini eksperdid, kes annavad disaini mõistele uue tähenduse. Festivali traditsioonilisse kavasse kuulub PechaKucha õhtu, disainioksjon, töötoad nii suurtele kui väikestele, välkloengud, filmi- ja moeetendused. Näitustel saab tutvuda Eesti, Austria, Itaalia, Rootsi, Poola, Tšehhi, Slovaki ja Ungari uuema disainiga.
Tähtsat rolli mängivad mainekad väliskülalised, kes toovad disainiuudiseid mujalt maailmast ning annavad hinnangu kohalikule disaini paremikule. Külalistele korraldatakse disainiekskursioone ja hoolt kantakse ka klubilise tegevuse eest. 2016. aasta on BRUNO tootedisaini- ja Eesti Disainiauhindade aasta. Pidulik auhinnagala toimub 16.septembril koos Eesti Disainikeskuse, ADC*Eesti ja Teenusemajanduse Kojaga. Nominentide näitusega saab tutvuda Viru Keskuses.
XI Disainiöö peamised toimumispaigad asuvad Kultuurikatlas, Heliose kinos, Arhitektuuri- ja Disainigaleriis. Linna ilmestavad Lux Matrixi valgusinstallatsioonid.
Väike-Tjuka saar

Väike-Tjuka ehk Lilltjuka (ka "Väike-Tiuka") on 7,45 hektari suurune saar Lääne-Eestis Lääne maakonnas Vormsi vallas Norrby küla alal.
Saar asub Vormsist kirdes Voosi kurgus. Saare rannajoone pikkus on 1,9 kilomeetrit.
Saare kõrgus on kirdeosas kuni 3,4 meetrit. Saar on liivase pinnamoega ja kaetud rohttaimestikuga.
Saar kuulub Väinamere hoiuala koosseisu ja on looduskaitse all.
Saare kirdeosas on nõukogudeaegne piirivalve torn.
Peter Kürten

Peter Kürten (26. mai 1883 Mülheim am Rhein – 2. juuli 1931 Köln) oli Saksamaa sarimõrvar, kes oli tuntud ka Düsseldorfi vampiiri ja Düsseldorfi koletisena.
Kürten sündis Mülheimis, ent tema 13-liikmeline perekond kolis peagi Düsseldorfi, kus nad elasid ühetoalises korteris. Kürteni isa oli alkohoolik ja vägivaldne, millest Kürten kiiresti eeskuju võttis. Oma esimesed mõrvad sooritas ta enda sõnul üheksa-aastaselt, uputades kaks mängukaaslast Reini jõkke.
Edaspidi pani ta toime mitmesuguseid kuritegusid, muuhulgas vargusi, väljapressimisi, kehavigastuste tekitamisi ja süütamisi. 1913. aastal tappis ta sissemurdmise käigus üheksa-aastase tüdruku. Aastatel 1925–1929 pani ta toime kokku 24 süütamist. Veebruarist novembrini 1929 sooritas ta Düsseldorfis ja selle ümbruses mitmeid mõrvu ja seksuaalrünnakuid.
22. aprillil 1931 mõisteti ta Düsseldorfis mõrvade eest üheksakordselt surma ning lisaks 15 aastaks sunnitööle seitsme mõrvakatse eest. Kürten giljotineeriti sama aasta 2. juulil ning tema aju kasutati teadusuuringutes. Pärast teist maailmasõda sattus Kürteni kolp USAsse ning on tänapäeval eksponeeritud kurioosumite muuseumis.