tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Peter Sagan

Peter Sagan (sündinud 26. jaanuaril 1990 Žilinas) on Slovakkia maanteejalgrattur, kolmekordne maailmameister grupisõidus. 
Sagan oli edukas juunioride tsüklokrossis ja maastikurattasõidus. Ta võitis 2008. aastal juunioride maailmameistrivõistlused maastikusõidus, misjärel vahetas maastikuratta maanteeratta vastu. Aastatel 2017–2021 sõitis ta UCI WorldTeami jalgrattaklubis Bora-Hansgrohe. 
Saganit peetakse üheks maailma kõige andekamaks ratturiks, sest ta on teeninud palju mainekaid võite ja auhindu, sealhulgas võitnud kolm maailmameistrivõistlust, kaks Pariisi-Nice'i etapivõitu, seitse Tirreno-Adriatico etapivõitu ja Tour de France'il on ta kandnud viis aastat järjest aktiivseima ratturi rohelist särki. Tour of Californial võitis ta rekordiliselt 15 etappi, Tour de Suisse'il 13, Hispaania Vuelta velotuuril 4 ja Tour de France'il 12 etappi. Lisaks võitis Sagan 2016. aastal Vélo d'Or'i mitmepäeva võistluse. 
Lapsepõlv ja noorus.
Peter Sagan sündis pere neljanda lapsena Žilina linnas. Ta hakkas jalgrattasõitu treenima 9-aastaselt, kui liitus oma kodulinnas väikse jalgrattaklubiga Cyklistický spolok Žilina. 
Juunioriaastatel sõitis ta nii maantee- kui ka maastikuratast ning oli tuntud oma ebahariliku stiili poolest, sõites ainult tenniste ja T-särgi väel ning juues lihtsalt puhast vett. Sagan tõmbas märkimisväärset tähelepanu, kui ta ilmus Slovakkia Cupile õe laenatud jalgrattaga. Sagan oli teinud valearvestuse ja enda jalgratta maha müünud, kuid võitis võistluse vaatamata sellele, et sõitis supermarketist ostetud rattaga, millel olid kehvad pidurid ja piiratud varustus. 
Perekond.
Peter Saganil on vanemad vennad Juraj ja Milan ning õde Danka. Sagani vanemad, isa Lubomir ja ema Helena, toetavad poja sportlikke ettevõtmisi igal viisil. Ka Peteri vanem vend Juraj Sagan on elukutseline jalgrattur ja Bora-Hansgrohe meeskonna liige. 
Sagan on abielus Katarina Smolkovaga, nad elavad Monacos. 
Saavutused.
2010.
• Sagan võitis oma esimese World Touri etapi 2010. aasta Pariisi-Nice'i võistlusel. Hiljem võitis ta samal võistlusel ka teise etapi, samuti punkti klassifikatsioonis. 
2011.
• Sagan võitis oma esimese Grand Touri etapi ja kolm etappi Vuelta a Españal. 
2012.
• Sagan võitis Tour De France'i avaetapi. Selle tulemusega oli Sagan noorim rattur, kes oli võitnud tuuri etapi, olles 22 aastat ja 157 päeva vana. 
2013.
• Sagan võitis kokku 22 võistlust, olles enim võistlusi võitnud rattur. 
2015.
• Saganist sai esimene Slovakkia sõitja, kes võitis maailmameistrivõistlused maanteerattasõidus. 
2016.
• Sagan oli teine rattur, kes võitis 5 korda järjest Tour de France'il punkti kvalifikatsiooni.
Johann Koch

Johann Koch (surnud 1602) oli Tartu rae liige aastail 1592–1600.
Tema vanemad olid Helmstedti rae liige Johann Koch ja Emerentia Westerhoff. 
Abiellus Anna Kudlingiga (surnud 1620), kes oli Lähtru mõisniku Engelbrecht Kudlingi ja Anna Taube tütar. Maetud 3/13. mail 1602 Tartus.
Tema poeg oli Tallinna kodanik ja Suurgildi vanem Johann Koch (surnud 1653) ja pojapoeg Tallinna Pühavaimu koguduse õpetaja Peter Koch (8/18. juuni 1620 – 1669)
Alexander von Glehn

Alexander von Glehn (10/22. august 1804 Tallinn – 1839) oli Mäeküla mõisnik.
Tema isa oli Tallinna kaupmees Peter von Glehn.
Ta õppis 1825–1829 Tartu Ülikoolis majandusteadust, korporatsioon Estonia liige. 
Põllumees, 1833 omandas Mäeküla mõisa.
Heinrich Bark

Heinrich Bark (16/28. jaanuar 1807 Eistvere – 16/28. jaanuar 1871) oli Liivimaa põllumees.
Ta oli Hermann von zur Mühleni ja Charlotta Wilhelmina Roop poeg. Ta oli Venemaa pankuri ja rahandusministeri Peter Barki () vanaisa.
Õppis 1827–1831 Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonnas, Korporatsioon Estonia liige.
Valitses Vastseliina ja Eistvere mõisa, 1838–1839 oli Vana-Kuuste Põllumajanduse Instituudi inspektor, 1839–1860 valitses ja hiljem kuulus tema perele Kaave mõis.
Johann Eduard Thorenfeld

Johann Eduard Thorenfeld (19/31. august 1810 Tallinn – 18/29. veebruar 1840) oli Tallinna arst.
Tema isa oli aednik Severin Thorenfeld. Ta õppis Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas 1832–1839 (lõpetas II klassi arstina), korporatsioon Estonia liige, seejärel arst Tallinnas.
Nikolai Demin

Nikolai Demin (27. juuli / 8. august 1842 Tallinn –17 vkj/30. august 1903 Paldiski, maetud Tallinna Siselinna õigeusu kalmistule) oli Paldiski kohtufoogt ja linnavanem. Ühtlasi oli ta Paldiski merekooli direktor, mille eest sai ka hõbeauraha.
Perekond.
Tema isa Vassili Demin (u 1801 Karjala – /1856 Tallinn; Peterburi kodanik) oli 3. gildi kaupmees. Isa oli kaks korda abielus, Nikolai ema oli Liebe von Riesenkampff (14.02.1812 Tallinn – 11.05.1888; luteri usku). Ta poolvend Vassili Demin (1835–1909) tuntud Tallinna kaupmees ja nn Demini kaubamaja hoone (Vene tänav 1) ehitaja. Perel oli ka mitu koloniaalkauplust, toodeti ka kilukonserve (Suur-Patarei tänav 16). Väga suur osa pereäride edus paistab olevat naistel, eriti Liebe tegeles nii kinnisvara müügi kui ka ärijuhtimisega (arhiiviandmed Ajalooarhiivis ja Linnaarhiivis) ning Vassili poja Konstantini teine abikaasa Ida Demin (1900 Tallinn – 1986 Göteborg) oli tegelik ärijuht 1920. ja 1930. aastatel.
Nikolai oli abielus Lucinde Alexandrine Marie Kochiga (03.07.1854 Peterburi – 22.01.1929 Tallinn, jäi samuti luteri usku); lapsi neil ei olnud. Pärijaks oli vennapoeg, Tallinna suurärimees Konstantin Demin (1884–1936), õdede Reeta (1884–1920) ja Ida abikaasa.
Haridus ja töö.
Nikolai õppis 1862–1866 Tartu Ülikoolis keemiat ja 1868–1876 mineraloogiat, korporatsioon Estonia liige.
1876 määrati Paldiskisse kohtufoogti kohusetäitjaks, kuna ta titulaarnõunikust vend Mihail (1841–1876), kes seda ülesannet täitis 1873. aastast, ootamatult suri. Kinnitati ametisse 9. detsembril 1877. Balti provintsiaalseadustiku järgi oli Paldiski kohtufoogt ka linnapea, Vene linnaseaduse järgi valiti Demin ainuüksi linnapeaks 1880. aastal (kohtufoogtiks sai siis kaupmees Ottokar Uhl). Demin valiti linnapeaks ka 1884. ja 1888. ning 1894. aastal, mil hakkas kehtima uus linnaseadus ja ametipost nimetati ümber linnavanemaks. Palus end kehva tervise tõttu ametist vabastada 1898. aastal, mis ajaks oli samu ametikohustusi (küll eri nimede all) täitnud 22 aastat. Paldiski ajalukku jääb vaid suure palga (lahkudes otsustati uutele linnavanematele mitte enam laevade ja kaupade tollimaksu protsente maksta, auamet oli väikeste sissetulekutega linnale liiga kallis pidada) ja õnnetute vahejuhtumitega kõrgete külaliste vastuvõttude ajal.
Ludwig Frankhaenel

Ludwig Karl Friedrich Frankhaenel (10/22. jaanuar 1845 Uue-Antsla – 27. juuli/8. august 1892) oli Eestimaa vaimulik.
Ta oli Saksi kodaniku Christian Frankhaeneli poeg.
Õppis 1865–1870 (grad. stud.) Tartu Ülikooli usuteaduskonnas, Korporatsioon Estonia liige.
Sai 1871 Võru praostkonna vikaariks ja 1872 Väike-Maarja koguduse õpetajaks.
Abiellus Anna Hollmanniga.
Aasta Rosin

Aasta Rosin on Eesti Lastekirjanduse Keskuse välja antav auhind eelnenud aasta 1. detsembrist kuni jooksva aasta 30. novembrini Eesti Lastekirjanduse Keskusse saabunud erilisele ja silmapaistvale eesti lasteraamatule. Auhinda antakse välja alates 2004. aastast. Auhinna määramisel hinnatakse kas kirjaniku- või kunstnikutööd või raamatut tervikuna.
Auhinnaks on üks kilo rosinaid ja rahaline preemia, mis makstakse ühele autorile või läheb jagamisele mitme autori vahel. Preemia summa eraldatakse Eesti Lastekirjanduse Keskuse eelarvest. Žürii koosneb Eesti Lastekirjanduse Keskuse töötajatest.
Ajajõe tagant

"Ajajõe tagant" on kirjastuse Ilmamaa 2004. aastast välja antav raamatusari. 
Sarja on kujundanud Mari Ainso.
Detektiiv Lotte

"Detektiiv Lotte" on Eesti lastemuusikal. 
Muusikali helilooja on Priit Pajusaar, libretistid Janno Põldma ja Heiki Ernits, laulusõnade autor Leelo Tungal, lavastas Ain Mäeots. Muusikal põhineb Lotte lugudel. 
Muusikal esietendus 28. novembril 2008 Vanemuise teatri suures majas. Seda mängiti aastatel 2008–2015 ja 2019–2021 kokku 155 etendust.
Üll

Üll oli endisaegne naiste (harvemini meeste) karusnahkne või karusnahaga ääristatud talvemüts Lääne-Eesti saarestikus.
Eriti tuntud olid Saaremaa üllid, mis olid tähelepanu äratanud juba 18. sajandil, kuid kadusid kasutuselt 19. sajandi lõpus. 
Ülle oli kahesuguseid: ratasüll ja sariküll. Üllide äär ja sarved olid kaetud musta lambanahaga, eriti hinnatud oli tallenahk. Harvem kaeti üll plüüsiga. Pealagi kaeti tavaliselt punase kaleviga
Kodarraha

Kodarraha ehk kodaratega raha on naiste iluehe. See koosneb keskel olevast rahast (mündist), mida ümbritseb hõbeplekist väljalõigatud kodaraid meenutav ažuurne äär, mida omakorda ümbritseb võru.
Anomanulk

Anomanulk on setu elamus ahju ees olev pind majapidamisnõude jaoks.
Augupüük

Augupüük on kõige arhailisem passiivne püügiviis. Augupüügil kasutati spetsiaalseid maapinda kaevatud ja okste jms kaetud süvendeid: auke. Aukude abil püüti hunte, põtru ja väiksemaid ulukeid.
Aunurk

Aunurk on endisaegse toa lauatagune nurk, kus väikesel kolmnurksel laual või kapil olid teiste seas talu lauluraamat, katekismus, perekonna dokumendid. Aunurgad olid tüüpilised Põhja- ja Ida-Euroopa taluelamutele.
Bulldozer (plaadifirma)

OÜ Bulldozer (ka Bulldozer Records) on Eesti plaadifirma. Firma asutati 2003. Firma omanikud on Hendrik Sal-Saller ja Aarne Valmis.
Firma on tootnud eeskätt Smilersi plaate.
E-Piim

AS E-Piim Tootmine on Järva maakonnas Järva-Jaanis tegutsev ettevõte, mis toodab juustu ja võid. E-Piim on Eesti suurim juustu eksportija.
Ettevõte kasutab kaubamärki Epiim (E-täht tähistab selles Eesti piima).
Ajalugu.
Ettevõtte esimene meierei avati 1910. aastal Põltsamaal ja teine 1911. aastal Järva-Jaanis. Varem tegutseti piimaühistuna.
1997. aasta sõlmisid ühistu Haimre Piim ja 1993 loodud Järva-Jaani Piimandusühistu ühinemislepingu, mille kohaselt liitusid kaks ettevõtet tulundusühistuks E-Piim. E-Piima eelkäijaks märgiti Järva-Jaani Piimandusühistu.
Ettevõttel oli 2017. aasta seisuga kolm tütarettevõtet: E-Piim Transport OÜ (asub Põltsamaal), Dessert AS (asub Türil) ja E-Piim Ru (asub Peterburis).
2021. aastal anti teada, et Hollandi ettevõttele Meirei B.V.-le müüakse 24,99-protsendine osalus ettevõttes E-piim Tootmine.
Ettevõtte emaettevõte on SCE E-piim, mille alla kuulub lisaks AS E-piimale ka Läti piimaühistu Piena Celš.
3. juunil 2022 panid maaeluminister Urmas Kruuse, AS-i E-Piim Tootmine juhatuse esimees Jaanus Murakas ja AS-i Nordecon juhatuse esimees Gerd Müller Paides nurgakivi E-Piima uuele, 100 miljonit eurot maksvale tehasele. Kuna tehase rajamine läks kavandatust peaaegu poole kallimaks, siis tekkisid ettevõttel likviidsusprobleemid.
Optimera Estonia AS

Optimera Estonia AS on Eesti ehitusmaterjalide ettevõte. Ettevõtte kuulub Optimera Gruppi.
Ettevõte asutati 14. novembril 1994, kui AS Desintegraator ja AS Famar-Kauba asutasid ühisettevõtte AS Famar Desi. Ettevõte avas esimese ehitusmaterjalide kaupluse 1995 Tallinnas aadressil Peterburi tee 71.
1999 tõi ettevõte turule kaubamärgi EhituseABC (ka Ehituse ABC).
1. aprillil 2008 ostis Optimera Grupp ettevõtte Famar Desi. Uus ettevõte jätkas kaubamärgi EhituseABC kasutamist.
Nikola Dimitrov

Nikola Dimitrov (makedoonia keeles "Никола Димитров"; sündinud 30. septembril 1972 Skopjes) on Põhja-Makedoonia diplomaat ja poliitik. Ta oli 31. maist 2017 kuni 30. augustini 2020 Makedoonia välisminister.
Ta lõpetas aastal 1996 Pühade Kirilluse ja Metoodiuse nimelise Skopje Ülikooli õigusteaduse bakalaureusena (inimõigusi käsitleva rahvusvahelise õiguse alal), aastatel 1997–1998 oli ta magistriõppes Cambridge'i Ülikooli King's College'is.
Ta töötas aastast 1996 Makedoonia välisministeeriumis inimõigusi käsitleva rahvusvahelise õiguse alal. Aastatel 2000–2002 oli ta Makedoonia asevälisminister. Aastal 2002 sai temast Makedoonia suursaadik USA-s, aastal 2009 sai temast Makedoonia suursaadik Hollandis.
31. maist 2017 on ta Makedoonia välisminister.
Isiklikku.
Ta on abielus ja tal on tütar. Tema isa Dimitar Dimitrov on olnud Makedoonias kultuuriminister ja haridusminister.
Mustavuori

Mustavuori on asum Helsingis Vuosaari linnaosas.
Seal asub osa Mustavuori kaitsealast, mille ametlik nimetus on Mustavuori salu ja Östersundomi linnuvete kaitseala. See moodustab olulise roheala, mida naaberasumite elanikud kasutavad rekreatsiooniks.
Mustavuoris ei ole elumaju, kuid seal on Esimese maailmasõja aegsete kindlustuste varemed ja munakivisillutisega teed.
Ljudmila Markianova

Ljudmila Fjodorovna Markianova (vene keeles Людмила Фёдоровна Маркианова) (sündinud 14. juulil 1941 Saarikoskis Olonetsis) on karjala keeleteadlane ja emeriitprofessor. 
Teda on nimetatud "karjalan kielen muamo" ehk 'karjala keele emaks'.
Melanie Martinez

Melanie Adele Martinez (sündinud 28. aprillil 1995) on Ameerika Ühendriikide laulja-laulukirjutaja, režissöör ja näitleja. 
Martinez sündis New Yorgis Queensi linnaosas Astoria linnajaos ja kasvas üles Baldwinis. Keskkooli esimesel aastal osales ta telesaates "MSG Varsity Talent Show" ja sai laiemalt tuntuks 2012. aastal pärast osalemist talendisaates "The Voice". Ta jõudis saates kuue parima hulka ja lahkus saatest 5. nädalal.
Pärast saatest lahkumist alustas ta tööd sooloartistina. 9. veebruaril 2014 avaldas Martinez oma debüütsingli "Dollhouse". "Dollhouse" on tema kõige populaarsem singel ning RIAA ("Recording Industry Association of America") kuulutas selle kuldplaadiks ning 2017. aasta veebruaris ka plaatinaplaadiks. 7. aprillil 2014 sõlmis Martinez lepingu plaadifirmaga Atlantic Records ning 19. mail tuli välja tema debüüt-EP "Dollhouse". "Dollhouse'ilt" avaldati üks singel, "Carousel", mis kuulutati samuti kuldplaadiks.
Martinez avaldas oma debüütstuudioalbumi "Cry Baby" 14. augustil 2015. See saavutas edetabelis Billboard 200 kuuenda koha ja sai kuld- ja plaatinaplaadi staatuse. Kolm singlit sellelt albumilt, "Pity Party", "Soap" ning "Sippy Cup" avaldati enne albumi väljatulekut. "Soap" ning "Sippy Cup" on sertifitseeritud kuld- ning "Pity Party" plaatinaplaadiks. "Cry Baby" standardversioon sisaldab 13 laulu ning Martinez filmis kõikidele lauludele muusikavideod, olles ise režissöör üheteistkümnele. Viimane muusikavideo laulule "Mad Hatter" avaldati 23. septembril 2017. 
Martineze teine stuudioalbum "K-12" avaldati 6. septembril 2019, mis saavutas edetabelis Billboard 200 kolmanda koha. Albumit salvestati aastatel 2015–2017. "K-12" on sisuline järg "Cry Babyle" ning albumiga avaldati ka albumi teemaga kaasas käiv samanimeline film, mille režissöör on Martinez ise ning milles ta ka peaosa mängib. 
Martinezt peetakse üheks "The Voice'i" kõige õnnestunumaks leiuks. Ta on tuntud oma kahte värvi juuste poolest.
Heteronormatiivsus

Heteronormatiivsus on tõekspidamine, et inimesed langevad selgetesse ja üksteist täiendavatesse sugudesse (mees ja naine), millel on elus loomulikud rollid.
See eeldab, et heteroseksuaalsus on ainuke seksuaalne sättumus või ainuke norm. Samuti seda, et seksuaalsed ja abielulised suhted on enamasti (või ainult) sobilikud vastassoost isikute vahel. "Heteronormatiivse" vaate järgi ühilduvad bioloogiline sugu, seksuaalsus, sooidentiteet ja soorollid. Heteronormatiivsus on sageli seotud heteroseksismi ja homofoobiaga.
Diskrimineerimine.
Heteronormatiivsus kirjeldab, kuidas ühiskondlikud institutsioonid ja poliitikad tugevdavad eeldust, et inimesed on heteroseksuaalsed ning nende sotsiaalne ja bioloogiline sugu on looduslikult binaarsed. Ühiskonnas valitsev heteronormatiivne kultuur "privilegeerib heteroseksuaalsust kui normaalset ja loomulikku". Heteronormatiivsete hoiakute kriitikud väidavad, et sellised hoiakud rõhuvad, häbimärgistavad ja muudavad tähtsusetuks hälbelisena tajutud seksuaalsused ja sood. See edendab õhkkonda, kus LGBT-isikuid diskrimineeritakse abiellumise võimaldamisel, maksusoodustuste andmisel ja tööle võtmisel.
Lauren Berlanti ja Michael Warneri järgi toob avaliku ja privaatsfääri normatiivne lahutamine endaga kaasa selle, et intiimsfäär muutub millekski, mida ei seata ühiskonnas kahtluse alla. Sellest saab heteronormatiivse avaliku väitluse pidepunkt. Autorite järgi võetakse heteroseksuaalne pere harva poliitilises kultuuris vaatluse alla. Selle asemel muutub see kujuteldavaks mõõdupuuks, mille abil nii-nimetatud "kõrvalekaldeid" mõõdetakse.
LGBT-isikute vastu.
Kultuuriantropoloog Gayle Rubini järgi loob peavooluühiskonnas olev heteronormatiivsus "seksi hierarhia", mis paigutab seksuaalpraktikad astmestikule moraalselt "heast seksist" moraalselt "halva seksini". See hierarhia paigutab taastootva ja monogaamse seksi truude heteroseksuaalsete inimeste vahel "hea seksi" mõõdupuuks. Kõik ülejäänud seksuaalpraktikad, mis seda nõuet ei täida, paigutuvad madalamatele positsioonideni kuni "halva seksini". Astmestik paigutab pikaajalised pühendunud suhtes olevad geid ja lesbid ning valimatu sugueluga geid ja lesbid mõlemad kahe äärmuse vahele. Patrick McCreery näeb selles hierarhias selgitust, miks LGBT-inimesi häbimärgistatakse sotsiaalselt "hälbeliste" seksuaalpraktikate eest, mida praktiseeritakse sageli ka heteroseksuaalsete inimeste poolt. Näiteks pornograafia tarbimine või avalikus kohas seksimine.
McCreery järgi kandub selline heteronormatiivne hierarhia üle töökohale, kus geid, lesbid ja biseksuaalsed inimesed seisavad sageli silmitsi diskrimineerimisega. Näiteks võib see väljenduda homoseksuaalseid inimesi välistava töölevõtmise poliitika või töökohal diskrimineerimisena. Selline hierarhia jätab sageli "madalaimal astmel" olevad isikud nagu transseksuaalsed inimesed haavatavaks kõige avalikumale diskrimineerimisele. Seetõttu on neil sageli võimatu tööd leida.
Jakob Johann Gonsior

Jakob Johann Gonsior (3/15. jaanuar 1794 Tallinn, Eestimaa kubermang, Venemaa keisririik – 29. märts / 10. aprill 1865 Tallinn) oli Tallinna raehärra. Tema järgi on nimetatud Gonsiori tänav Tallinnas.
Gonsior õppis 1813–1816 Tartu Ülikoolis õigusteadust. Aastatel 1816–1828 oli ta Tallinna rae ja Eestimaa ülemmaakohtu advokaat ning 1828. aastast kuni surmani Tallinna raehärra. 
1836. aastal määrati Jakob Johann Gonsior Tallinna linna esindajaks Venemaa keisri kantselei II osakonna juures tegutseva seadusandliku komisjoni juurde kriminaalõiguse väljatöötamiseks ning ta viibis ja elas alaliselt rohkem Peterburis. 
Naasnud Tallinna, kandideeris ta 1844. aastal Tallinna bürgermeistri ametikohale, kuid jäi raevalimistel alla Friedrich Georg von Bungele.
4/16. mail 1828 abiellus ta Tallinna Niguliste koguduse õpetaja Johann Bernhard von Gebhardti tütre Amalia Constantia von Gebhardtiga.
Jakob Gonsior-asutus.
Kui lastetu Jakob Gonsior 1865. aastal 71 aasta vanuses suri, pärandas ta testamendiga kogu oma vallasvara ja kinnisvara (4 kinnistut Viru väljakul Gonsiori tänava ääres, Jahu 10 kinnistu, ait Pühavaimu kiriku õuel ja Raekoja plats 10 // Mündi 2) pärast oma lese surma heategevuslikuks otstarbeks. Gonsiori sihtasutise põhilised tegevussuunad olid vanemateta väikelaste hoolekande korraldamine, puudust kannatavate vanemate toetamine laste kasvatamisel. Gonsiori tänav 6 asus laste varjupaik, mida haldas Oleviste kiriku laste hoolekande selts. 1928. aastal ehitas asutis Tallinna Nurme tänavale kaks maja 22 korteriga, mis anti soodsatel tingimustel üürile lasterikastele töölisperedele. Jakob Gonsior-asutus tegutses aastatel 1866–1940, algul linna Jumalalaeka ja 1885. aastast Tallinna linnavalitsuse alluvuses ning kahel viimasel tegevusaastal iseseisva sihtasutusena.
Kivi-Jüri

"Kivi-Jüri" ehk "Kivijüri" oli Kärdlas asunud mälestusmärk "Hiiumaa kaitselahingute kangelastele 1941".
Graniidist mälestusmärgi autorid on skulptor Endel Taniloo ja arhitekt Ülo Sirp.
Mälestusmärgi skulptuuri näol oli tegemist suurima graniitbüstiga Eestis. Mälestusmärgi alus mõõtmetega 2,6 × 2 × 1,7 m kaalub 36 tonni ja sellele toetuv sõduripea 10 tonni. Üldkõrgus on 4,3 m.
Ajalugu.
Mälestusmärk püstitati Nõukogude okupatsiooni ajal 1966. aastal Kärdlast väljuvate maanteede ristile.
1997. aastal tunnistati mälestusmärk kultuurimälestiseks (täpsemalt kunstimälestiseks).
2022. aastal leidis Riigikantselei juures tegutsev punamonumentide töörühm, et tegemist on punamonumendiga, mis tuleb avalikust ruumist eemaldada. See eemaldati 2022. aasta novembris ja paigutati Hiiumaa militaarmuuseumi õuele okupatsioonimälestusmärkide alale.
Lesbofoobia

Lesbofoobia koosneb erinevatest negatiivsuse vormidest, mis on suunatud nii lesbide kui üksikisikute kui ka paaride või kui sotsiaalse rühma vastu. Lesbofoobia tugineb bioloogilise soo, sotsiaalse soo, seksuaalse sättumuse, lesbi identiteedi ja soo väljenduse viiside kategooriatel. See negatiivsus hõlmab lisaks erinevatele suhtumistele ja tunnetele põlgusest vaenulikkuseni ka eelarvamusi, diskrimineerimist ja solvamist. Sellisena on lesbofoobia seksism naiste vastu, millel on kokkupuude homofoobiaga, ja vastupidi.
Seotud mõisted.
Osa inimesi kasutavad ainult üldisemat sõna "homofoobia", et kirjeldada lesbide vastaseid negatiivseid eelarvamusi või käitumist. Teised usuvad, et sõnad "homoseksuaalsus" ja "homofoobia" ei ole adekvaatsed kirjeldamaks lesbide spetsiifilisi muresid. Seda seetõttu, kuna naistena kogevad nad sageli kahekordsed diskrimineerimist: nii homofoobiat kui seksismi. Biseksuaalsed naised võivad sarnaselt eelistada kasutada sõna "bifoobia", et kirjeldada eelavamusi või solvanguid, mille sihtmärgiks on nende seksuaalne identiteet või käitumine. Transsoolised inimesed eelistavad sageli kasutada sõna transfoobia.
Vene Keele Õpetajate Selts

Vene keele Õpetajate Selts (VÕS) on vabatahtlik ühendus, mille eesmärgiks on aidata kaasa vene keele ja kultuuri arengule Eesti Vabariigis, vene keele õpetajate omavahelise koostöö arendamiseks ning koordineerides ja abistades eesti õppekeelega koolide vene keele õpetajaid enesetäiendamises ja metoodilises töös. 
VÕSi põhiülesanded on:
VÕSi juhatus on seitsmeliikmeline. Sinna kuuluvad alates 7. veebruarist 2017:
Alates 2. märtsist 2012 kuulub VÕS ka EVÕL-i (Eesti Võõrkeeleõpetajate Liit)
Ajalugu.
VÕS-i asutas Tallinna Kristiine Gümnaasiumi õpetaja Malle Ling. VÕS on registreeritud 2. oktoobril 1998. 
Seltsil esimehed:
Kapis olemine

Kapis olemine on mõiste, mida kasutatakse lesbi, gei, biseksuaalsete, transsooliste jne (LGBT) inimeste kohta, kes ei ole avalikustanud enda seksuaalset sättumust või sooidentiteeti ning sellega seotut nagu seksuaalset identiteeti ja seksuaalkäitumist. Mõistet võib kasutada ka kirjeldamaks kedagi, kes peidab enda identiteeti sotsiaalse surve tõttu.
Mõjud.
Lesbi, gei ja biseksuaalse identiteedi kujunemise varajastes etappides tunnevad inimesed sageli segadust ja kogevad ebakindlust. 1993. aastal uuris Michelangelo Signorile oma raamatus, millist kahju kapis olemine toob nii kapis olevale inimesele kui ka ühiskonnale tervikule.
Seidman, Meeks ja Traschen väidavad, et "kapp" võib muutuda Ameerika Ühendriikide elu kirjeldamisel varsti vanaaegseks sõnaks. Esiteks muutub homoseksuaalsus ühiskonnas üha normaalsemaks ja sellega sageli seotud häbi ja salatsemine väheneb. Teiseks sõltub metafoor kapist eeldusest, et selle stigmaga tegelemine on eluviis. Üha enam aga tegeletakse sellega lähtudes konkreetsest olukorrast.
Sellele vaatamata on kapis olemine ja sealt täielikult "väljatulemine" keeruline igale inimesele, kes ei ole end määratlenud heteroseksuaalse või "cis"-soolisena. Eve Kosofsky Sedgwicki järgi on heteroseksistlikud eeldused ülimalt sitked: "iga kokkupuude uue klassiga, uue ülemusega, sotsiaaltöötajaga, pankuriga, majaomanikuga või arstiga tekitab uue kapi."
LGBT-noorte kiusamise uurijad on leidnud, et paljud noored jäävad kappi nii kooliaastateks kui ka pärast seda. Seda seetõttu, kuna nad kardavad oma vanemate, sõprade, õpetajate või kogukonna liikmete hukkamõistu. Enamasti mõjub kapis olemine halvasti inimeste vaimsele tervisele, seda eriti noorukieas. See peegeldub näiteks LGBT-noorte seas olevates kõrgetes enesetapunäitajates.
Kväär

Kväär (inglise keeles "queer") on katusmõiste, mis hõlmab seksuaal- ja soovähemusi, kes ei ole heteroseksuaalsed või "cis"-soolised. Kväärina võivad end kirjeldada inimesed, kes lükkavad tagasi traditsioonilised sooidentiteedid ning otsivad laiemat ja tahtlikult ebaselget alternatiivi sildile LGBT.
Sõna kasutatakse aina enam mittenormatiivsete (näiteks antiheteronormatiivsete ja antihomonormatiivsete) identiteetide ja poliitikate tähenduses. Akadeemilised distsipliinid nagu kväärteooria ja kvääruuringud jagavad üldist vastuseisu binarismile, normatiivsusele ja peavoolu LGBT-liikumises nende poolt tajutavad intersektsionaalsuse puudumist.
"Queer"-identiteedi kriitikud on teiste seas geiaktivistid, kes seostavad sõna selle inglise argikeelse halvustava tähendusega või soovivad end lahus hoida "queer"-radikalismist. 
Nimetus.
Kväär on eesti keeles uudissõna, mis on loodud ingliskeelse sõna ja termini "queer" vasteks. Tartu Ülikooli doktorandi Rebeka Põldsami sõnul sai sõna "kväär" välja mõeldud tema kunstiteaduse magistritöö "Ida-Euroopa kväärid kunstipraktikad" jaoks 2010. aastal. Kuigi esialgu oli mõeldud sõna teoreetilise terminina, on seda laiemalt kasutama hakatud ka meedias ja kõnekeeles.
Hõlmavus ja ulatus.
Sõna "queer" on inglise keeles tagasinõutud mõiste. Siit tulenevalt omab sõna sotsiaal-poliitilisi kõrvaltähendusi, mistõttu kasutavad seda sageli aktivistid. Täpsemalt need, kes hülgavad traditsioonilised sooidentiteedid, seksuaalsed identiteedid või näevad end LGBT-kogukonna homonormatiivse poliitika poolt alla surutuna. Sellisena tõlgendades säilib sõna "queer" side ajaloolise tähendustega, milleks on "väljaspool normatiivse ühiskonna piire" olemine. Siit tulenevalt võib seda tõlgendada kui "sooga seotud reeglite rikkumist".
Arvamused, mida sõna "queer" täpselt hõlmab, võivad erineda. Osa inimesi eelistab sõna selle mitmetähenduslikkuse tõttu. Nende jaoks on sõna ebatäpsus vabastav. See võimaldab "queer"-identiteediga isikutel vältida rangeid piire, mis on seotud siltidega "gei", "bi", "lesbi" ja isegi "transsooline". "Queer"'susest saab sellega vastupanu nii heteronormatiivsusele kui ka homonormatiivsusele. Üheaegselt selle vastupanuga keelduvad "queer"-identiteediga inimesed osa võtmast essentsialistlikust identiteedi poliitikast.
Tiia Upine

Tiia Upine (5. juuni 1937 – 5. veebruar 2023) oli eesti ajakirjanik.
1960. aastatel töötas ta Mikitamäe koolis eesti keele ja kirjanduse õpetajana.
Tiia Upine töötas pikka aega Eesti Raadios, oli kirjade osakonna juhataja ning saatesarja "Teist ja teile" toimetaja.
1990. aastatel oli ta Eesti Heategevusfondi direktor.
Reimo Sillamaa

Reimo Sillamaa (sündinud 14. märtsil 1989 Koeru vallas) on eesti ühiskonnategelane, ettevõtja, blogipidaja ning kooseluseaduse ja immigratsiooni vastane aktivist.
Ta lõpetas 2008. aastal Paide Kutsekeskkooli kokanduse erialal ja 2012. aastal Vana-Vigala Tehnika- ja Teeninduskooli.
Ta asutas 2015. aastal Facebooki kommuuni Pagulaste VASTU, mis kogus üle 18 000 liikme. Facebook sulges lehekülje 2015. aasta 27. augustil põhjendusega, et see rikub lehekülje reegleid.
Seoses Sillamaa tegevusega sotsiaalmeedias karistati teda 2016. aastal 300-eurose rahatrahviga vaenu õhutamist käsitleva karistusseadustiku paragrahvi alusel. Sillamaa lubas toona otsuse edasi kaevata.
Ta on 2016. aasta juulist mittetulundusühingu Perekondade Kaitseks juhatuse esimees. Ta on veebiportaali rahvuslane.ee üks eestvedajatest. Ta on 2019. aasta veebruarist erakonna Rahva Tahe liige.
Isiklikku.
Reimo Sillamaa on abielus. Tal on kolm õde ja kolm venda. Tal on kaks last.
Elju Sild

Elju Sild (sünninimi Elju Mardi; 13. november 1938 – 14. juuni 2011) oli eesti ajakirjanik.
Ta oli ELKNÜ Keskkomitee propaganda- ja agitatsiooniosakonna juhataja ning kirjastuse Eesti Raamat laste- ja noorsookirjanduse toimetuse toimetaja. 
Aastatel 1973–2003 oli ta ajakirja Täheke peatoimetaja.
Ta on maetud Rakvere linnakalmistule.
Hüüru sild

Hüüru sild on maanteesild Harju maakonnas Saue vallas Hüüru külas Tallinna–Paldiski maanteel. Sild jääb maantee 15. kilomeetrile, kus maantee ületab Vääna jõe.
Hüüru silla juurest saab alguse Hüüru–Alliku tee.
Kanaküla sild

Kanaküla sild on maanteesild Pärnu maakonnas Saarde vallas Kanakülas Tartu – Viljandi – Kilingi-Nõmme maanteel. Sild jääb maantee 108. kilomeetrile, kus sild ületab Halliste jõe.
Konuvere raudteesild

Konuvere raudteesild on raudteesild Rapla maakonnas Märjamaa vallas Konuvere külas endisaegsel Rapla–Virtsu raudteel. Sild ületab Vigala jõge. Sild on tänapäeval kasutusel maanteesillana Raudteetammi teel.
Sild valmis raudtee ehitamise käigus 1931.
Erisaade

"Erisaade" oli huumorisaade, mida näidati Eesti Televisioonis 2008–2010.
Esimene saade oli eetris 25. jaanuaril 2008. Saadet juhtisid algul Contra, Urmas Vaino ja Johannes Naan. Hiljem on saadet juhtinud ka Anatoli Tafitšuk ja Tarmo Leinatamm.
Renata Sõukand

Renata Sõukand (sünninimi Renata Koba; sündinud 4. aprillil 1974) on eesti etnobotaanik, bioloog, kultuuriantropoloog ja semiootik.
Teadustöö.
Põhisuunad on ökosemiootika, maastiku tajumine ravimtaimede allikana, etnomeditsiin, kohalikud keskkonnaalased teadmised ja etnobotaanika.
Publikatsioone.
Ta on avaldanud 44 eelretsenseeritud artiklit rahvusvahelistes teadusajakirjades. Lisaks sellele on ta koos Raivo Kallega avaldanud teadusmonograafia "Changes in the Use of Wild Food Plants in Estonia 18th–21st Century" (Springer 2016) ja populaarteadusliku raamatu "Eesti looduslikud toidutaimed. Kasutamine 18. sajandist tänapäevani" (Varrak 2013, kordustrükk 2022).
Kasetoht

Kasetoht on kase koore pealmine korgistunud ja surnud osa, mis laseb tüvel jämedamaks kasvada. 
Kasetoht koosneb suberiiniga läbi imbunud korgirakkudest ja kihtidest, mille vahed on täidetud õhuga. Valge värvuse annavad sellele betuliinikristalle sisaldavad korgikoe rakud. Toht on poole kergem kui vesi (520 kg/m³), õhu- ja vedelikukindel, samuti halb soojus- ja elektrijuht. Kasetoht on puust eraldatav õhukeste valgete elastsete kihtidena.
Suberiin muudab kasetohu painduvaks ja niiskusele vastupidavaks, betuliinil on antiseptilised omadused. Kasetohtu on kasutatud viiskude, märsside, vakkade, toidu- ja keedunõude jmt valmistamiseks ning veesõidukite, hoonete jmt katmisel ja niiskuskindlaks muutmisel. Laialdaselt on seda kasutanud Põhja-Euroopa, Siberi ja Põhja-Ameerika asukad. Ida-Euroopas oli kasetoht kasutusel märkmete tegemise materjalina ning oli sellega n-ö paberi eellane (vt tohtkiri).
Kasekoorest (kasetohust) valmistatakse kuivdestillatsioonil kasetõrva ("pix Betulinae"; vt tökat), mida on kasutatud ka rahvameditsiinis ekseemi ja psoriaasi korral. Tohust utmise teel saadav tökat kuulub tuntud Višnevski salvi koostisse.
Fizz Superstar

Fizz Superstar (harvem nimekujuga "Fizz Superstaar") oli Baltimaade lauluvõistlus, mis toimus 2002. Lauluvõistluse kandis üle TV3. Võistlus oli Briti lauluvõistluse Pop Idol Baltimaade versioon.
Lauluvõistluse võitis Kerli Kõiv. Teise koha sai Ruta Šciogolevaite ja kolmanda koha Daiva Starinskate (mõlemad Leedust). 
Lauluvõistlus kestis kaks kuud. Võistlusele registreerus 1500 Baltimaade noort. Eelkuulamisele sai 850 noort ja neist 45 (kolmest riigist 15 noort) valiti saatesse.
Hallo, Kosmos!

"Hallo, Kosmos!" oli Raadio 2 saade aastatel 2010–2017, mis keskendus üleloomulikkuse, esoteerika, spiritualismi, pseudoteaduste ja vandenõuteooriate valdkonda kuuluvate teemade käsitlemisele. Saadet juhtis ajakirjanik Ingrid Peek.
Esimene saade läks eetrisse 13. juunil 2010. Saade oli Raadio 2 saatekavas neljapäeviti kell 20 ja kordusena pühapäeviti kell 14. Seitsme aasta jooksul läks eetrisse 316 saadet, kus sai sõna kokku ligi 400 inimest Eestist ja mujalt maailmast.
Saates esinesid teiste seas David Icke, Jüri Lina, Hando Tõnumaa, Mariann Joonas, astronoom Tõnu Viik, Valdur Mikita, Ülo Vooglaid, Fred Jüssi, Brian Cox, Einar Laigna ja Eckhart Tolle.
2016. aastal ilmus kirjastuselt Pilgrim Ingrid Peegi koostatud saatekülaliste mõtteid koondav raamat "Hallo, Kosmos! Palju õnne!".
19. juunil 2017 teatas Ingrid Peek sotsiaalmeedias, et seoses tema Vikerraadio peatoimetaja ametisse astumisega "tuleb Kosmosesaatega paus". Seni viimane saade läks eetrisse 29. juunil 2017.
2011. aastal pälvis saade portaali Skeptik.ee väljaantava Umbluu preemia.
Koit (Mihkel Lüdig)

"Koit" on Mihkel Lüdigi koorilaul, mille sõnad kirjutas Friedrich Kuhlbars. 
Laulu loomine.
24-aastase Mihkel Lüdigi poolt loodi 1904. aastal Viljandi kultuuriseltsi "Koit" 35. aastapäevaks lipulaul, mille aluseks oli Friedrich Kuhlbarsi 10 minutiga loodud tekst. Laul valmis algselt 7-häälse meeskoorilauluna.
Laul kanti Lüdigi juhatusel esimest korda ette 1923. aasta VIII üldlaulupeol. Tänapäeval esitatakse "Koitu" iga üldlaulupeo algul enne hümni ja "Koidu" viimaste taktide (... taevasse tõusku me lootuse loit) ajal süüdatakse peotuli. Tava sai alguse juubelilaulupeol 1969, kui avalugu juhatas toona Gustav Ernesaks. Hiljem on seda üldlaulupidudel juhatanud Jüri Variste, Kuno Areng, Ants Üleoja, Ants Soots, Alo Ritsing, Raul Talmar. 
Laul on helikandjale salvestatud esmakordselt 1928. aastal (England: Columbia), esitas Estonia Muusika Osakonna segakoor, dirigent oli Juhan Aavik. 
Laulud nüüd lähevad kaunimal kõlal,
vägevail vooludel üle me maa.
Ilu see edeneb õuede õlal,
isamaa pind ärkab õitsema.
Mägede harjadel kumamas koit.
Taevasse tõusku me lootuse loit!
Kungla rahvas

"Kungla rahvas" on Karl August Hermanni 1877. aastal viisistatud koorilaul ("Kui Kungla rahvas kuldsel a’al"). Hermann lõi laulu Friedrich Kuhlbarsi poolt 1869. aastal kirjutatud luuletuse "Vanemuine" sõnadele. "Kungla rahvas" on osa 1908. aastal esietendunud ooperist-lauleldusest "Uku ja Vanemuine".
Laulu esimene helisalvestus (Inglismaa: Zonophone) nimega "Kui Kungla rahvas" (Carl Zöllner, arranžeerinud Karl August Hermann, sõnad Friedrich Kuhlbars) tehti 1908. aastal. Laulu esitas Tartu Üliõpilaste Seltsi meeskvartett, juhatas Samuel Lindpere.
Laulu on lauldud üldlaulupidudel peale ametliku kava lõppu ühislauluna. Laulupeo kavas oli ta XI noorte laulu- ja tantsupeol 2011. aastal, kus seda esitasid rokikoorid. XXVII üldlaulupeol 2019. aastal kõlas laul avakontserdil valikkooride esituses. 
Euroopa Liidu esimene lauluraamat "EU Songbook" ilmus 2024.aastal. Lauluraamatus on kuus laulu igast riigist, esitatud nii algses keeles kui ka inglise keeles. Eesti poolt välja pakutud laulude seast jõudis lauluraamatusse ka "Kungla rahvas" (teised on "Koit" (Tõnis Mägi), "Tuulevaiksel ööl" (Jaan Tätte), "Laul Põhjamaast" (Ülo Vinter, Enn Vetemaa), "Palve" (Tõnis Mägi, Villu Kangur) ja "Rongisõit" (Gustav Ernesaks, Ellen Niit)).
Audaku leprosoorium

Audaku leprosoorium oli pidalitõbiste hooldusasutus (leprosoorium) Saaremaal Lümanda vallas Audakul.. 
Leprosoorium asutati 1903 talurahvaasjade komissari Julius Sanderi eestvõttel. Leprosooriumit majandas hoolekogu moodustatud komitee. 
Esimesed 20 haiget viidi leprosooriumi 1904. aastal Ninasi leprosooriumist.
Pärast Eesti Vabariigi moodustamist allus leprosoorium Saaremaa maavalitsusele, hiljem töö- ja hoolekandeministeeriumi tervishoiu peavalitsusele. 
Leprosoorium suleti 1946 ja selle viimased 24 haiget toimetati Kuuda leprosooriumi.
Fertilitas

AS Fertilitas on Viimsi vallas Haabneemel asuv erahaigla; Eesti suurim erahaigla. Haigla juhataja on Ivo Saarma.
Haigla asutati 1993. Haigla koosneb polikliinikust, millel on kaks filiaali Tallinnas.
Haigla on keskendunud taastusravi, günekoloogia ja nina-kõrva-kurguhaiguste valdkonnale.
Hargla hooldekodu

Hargla hooldekodu on hooldekodu Valga maakonnas Valga vallas Kallikülas. Hooldekodu asutati 1995. Hooldekodu kuulub Taheva Sanatooriumi kompleksi.
Hooldekodu asub endisaegse Taheva mõisa metsniku elamus; elamu on tunnistatud kultuurimälestiseks.
Oskar Lõvi (ajakirjanik)

Oskar Leopold Lõvi (6. veebruar 1903 Tallinn – 2. september 1942 Sevurallag, Sverdlovski oblast) oli eesti spordiajakirjanik ja poliitik.
Ta lõpetas aastal 1921 Jakob Westholmi Gümnaasiumi ja õppis aastatel 1921–1928 Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas (ei lõpetanud). 
Osales Vabadussõjas. 1921–1934 Päevalehe toimetuse liige, 1933–1934 Eesti Spordilehe, 1935 Uudislehe, 1935–1936 Olümpialehe ja ajakirja Spordi Magasin toimetaja, ajalehtede Postimees, Vaba Maa, Rahvaleht ja Võitlus ning ajakirja Kaitse Kodu! kaastööline, Riigi Ringhäälingu esimene spordireporter. Ta oli Rahvuskogu (6. valimisringkonnast) ja I Riigivolikogu (6. valimisringkonnast) liige. 
Arreteeriti NKVD poolt 1941. Surmaotsus, hukati kinnipidamiskohas Sevurallagi laagris Venemaal.
Tema isa oli Jaan Lõvi ja tütar Maie Kalnin.
Pelėdnagiai vald

Pelėdnagiai vald (leedu keeles "Pelėdnagių seniūnija") on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Kėdainiai rajooni territooriumil. 
Valla pindala on 141 km². 2011. aasta seisuga elas seal 3780 inimest. Valla keskus on Pelėdnagiai küla. Vallamaja asub aadressil V. Koncevičiaus g. 3, vallavanem on Edvinas Pagirskas. Vallas asub ka Rimuoliai huutor, kus aastal 2011 elanikke ei olnud.
Delta Plaza

Delta Plaza on Tallinnas aadressil Pärnu maantee 141 asuv kõrghoone. Hoone ehitamist alustati 2007. ja hoone valmis 2009. aastal. Hoone projekteeris Jüri Okas. Hoonel on 14 korrust.
Engelhardti maja

Engelhardti maja on Tallinnas aadressil Lai tänav 9 asuv uusrenessanss-stiilis ehitis. 
Maja ajalugu ulatub 15. sajandisse, kui sealse kinnistu idaserva ehitati suur paekivielamu. Elamu püsis pea muutumatult 18. sajandi lõpuni, kui hoone ehitati ümber aadlimajaks. Hoone ehitati ümber 1899 Rudolf von Engelhardti projekti järgi. Ümberehitamisel säilitati varasem maht ning risaliitide ja korruste arv.
Fahle maja

Fahle maja on Tallinnas aadressil Tartu maantee 84a asuv kõrghoone.
Hoone ehitati endise tselluloosi- ja paberitööstuse ehitise (paekivist keedutsehh, arhitekt Erich Jacoby, 1926) peale. 
Arhitektid Andrus Kõresaar ja Raivo Kotov (KOKO Arhitektid OÜ) pälvisid Fahle maja projekteerimise eest 2006. aastal Eesti Kultuurkapitali arhitektuuri sihtkapitali aastapreemia. Hoone ehitamist alustati 2004 ja hoone valmis 2007.
Peter Reinhold von Sivers

Peter Reinhold von Sivers (13. (ukj 24.) mai 1760 – 9. (ukj 21.) aprill 1835 Heimtali) oli põllumees ja Liivimaa rüütelkonna tegelane. 
Elulugu.
Ta sündis Õisu mõisniku Friedrich Wilhelm von Siversi (1716−1781) ja tema teise abikaasa Anna von Schulze pojana. 1776. aastast õppis ta Leipzigi ülikoolis. 1783. aastal sai temast Pärnu kreisikohtu assessor, 1786. aastal Pärnu ja 1789. aastal Viljandi kreisikohtunik. Asehalduskorra ajal oli 1792−1795 Pärnu kreisi aadlimarssal. 1803−1806 oli ta Liivimaa Maakrediidiseltsi eesti distrikti direktsiooni direktor ja 1806−1809 seltsi ülemdirektor. Valiti Pärnumaa kreisisaadikuks. 1818−1833 oli Liivimaa maanõunik. Valiti Liivimaa Üldkasuliku ja Ökonoomilise Sotsieteedi tegevliikmeks. Hiljem oli Pärnu-Viljandi koolikreisi auinspektor. Vastustas pärisorjust.
Perekond.
Ta oli kolm korda abielus. 1783. abiellus ta Katharina Louise von Staudeniga (1763−1785), kes suri 1785. aastal sünnitusel. 1788. aastal naitus ta Eva Charlotte von Meyeriga (1763−1827), kuid lahutas abielu 1795. aastal; sellest liidust sündis kolm last. 1802. aastal abiellus ta Katharina Charlotte von Wrangelliga (1777−1848), kellega tal oli kümme last.
Heimtali mõis.
1785. aastal võttis ta üle Kurvitsa mõisa juhtimise, mis 1793. aastal nimetati ümber Heimtaliks. 1799. aastal põles ühekorruseline poolkelpkatusega härrastemaja maha.
Emajõe Lodjaselts

Emajõe Lodjaselts on Tartus laevandusega tegelev mittetulundusühing. 
Selts asutati aprillis 2004. Seltsil on 20 eraisikust liiget.
Seltsi kodusadam on Tartus aadressil Ujula tänav 98 asuv Lodjakoda. Selts on oma sadamas ehitanud lodja Jõmmu, viikingilaeva Turm, viikingipaadi Emma ja mitmeid väiksemaid puupaate, samuti ühe jaala.
Roman Rugin

Roman Prokopjevitš Rugin (Ругин Роман Прокопьевич; 31. jaanuar 1939 Pitljar, Jamali Neenetsi autonoomne ringkond – 9. september 2016 Salehard) oli handi kirjanik ja ajakirjanik, õppejõud.
Roman Rugin oli nende luuletajate hulgas, kes pärast 1960. aastat mitmekesistuma hakanud handi luules esile kerkis.
Arlene Foster

Arlene Isabel Foster (neiuna "Kelly"; sündinud 3. juulil 1970 Enniskillenis Fermanaghi krahvkonnas) on Põhja-Iirimaa poliitik, ta kuulub Demokraatliku Unionistliku Partei ridadesse. Ta oli 11. jaanuarist 2016 kuni 9. jaanuarini 2016 Põhja-Iirimaa esimene minister.
Endla (selts)

Endla oli laulu- ja mänguselts, mis tegutses aastatel 1875–1940 Pärnus.
Seltsi asutasid teiste seas Carl Robert Jakobson, Kristjan Erm, Anton Anson ja Jaan Otstavel. Nad võtsid eeskuju Tartu Vanemuise Seltsist. Seltsi nimi "Endla" võeti Friedrich Robert Faehlmanni müüdi "Endla järv ja Juta" järgi. Seltsi põhikiri kinnitati 1878. ja uuesti 1909. aastal ning täiendatud põhikiri kinnitati 1920. aastal
1875. aastal hakkas seltsi juures tegutsema laulukoor Endla. Samal aastal etendati ja kanti põllumeeste seltsi ruumes ette Lydia Koidula "Säärane mulk ehk Sada vakka tangusoola".
Aastatel 1889–1899 oli selts varjusurmas. Sellest tuldi välja, kui seltsi esimeheks sai laevaomanik August Klein ning seltsiga liitus jõukaid toetajaid.
1911. aastal valmis seltsi teatri- ja kontserdihoone. Hoone projekteerisid arhitekt H. Jung ja insener Georg Hellat ning fassaadi kujundas arhitekt E. Wolffeldt. Hoone sai tugevalt kannatada 1944. aastal ning selle varemed õhiti 1961. aastal.
1911. aastal hakkas seltsi juures tegutsema teater Endla. Kutselise näitetrupi moodustamisele hakati mõtlema ajal, mil Endla teatrihoonele pandi nurgakivi. Näitetrupp saadi kokku sügisel toimunud hoone avamise aegu.
23. veebruaril 1918 loeti Endla teatri rõdult esimest korda ette "Manifest kõigile Eestimaa rahvastele".
1940. aastal selts riigistati. Endla teater tegutses edasi.
Vilainiai vald

Vilainiai vald (leedu keeles "Vilainių seniūnija") on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Kėdainiai rajooni territooriumil. 
Valla pindala on 179 km². 2011. aasta seisuga elas seal 3618 inimest. Vilainiai vald moodustati aastal 2001, mil liideti Aristava vald ja osa Kėdainiai maavallast. Valla keskus on Vilainiai küla. Vallamaja asub aadressil Parko g. 6, vallavanem on Antanas Bružas. Vallas asub ka Rimuoliai huutor, kus aastal 2011 elanikke ei olnud.
Lisaks küladele on vallas ka mõni huutor.
Silvia Kuulpak

Silvia Kuulpak (19. september 1931 – 22. september 2015) oli eesti ajakirjanik.
Aastatel 1962–1986 oli ta ajakirja Nõukogude Naine peatoimetaja. Silvia Kuulpak: "Minu jaoks oli toimetuses kaks perioodi: üks nii-öelda vana kaardiväega Pikal tänaval, nendega, kes olid juba ammu enne mind. Ja teine 1970. aastatel, mil vanemad vahetusid noortega ja nood olid niisugused tüdrukud, et hoia ja keela. Nad on mulle ikka veel tüdrukud!"
"Nõukogude Naine oli EKP Keskkomitee propagandaosakonna ohjata. Sealt ei sekkutud eriti meie sisulisse töösse, see oli toimetuse otsustada. Minule langes osaks nn sulaaeg, kui ajakirjanduses läks lahedamaks. Siis tulid 1970. aastad – tõeline stagna, aga me olime oma tegemistes võrdlemisi vabad niikaua, kui see sobis ideoloogiaga, millega meid juhiti. Tuli mingisugune üldine otsus ajakirjanduse kohta, saime juhtnöörid kätte, istusime maha, hakkasime vaatama, mida meie sealt võtame. Olime taasiseseisvumiseni ainus naisteajakiri Eestis. Tuli peegeldada naiste elu seadustega sätestatud naiste ja meeste täieliku võrdõiguslikkuse tingimustes."
"Üksainus kord selle aja jooksul tundsin, et oleksin tahtnud midagi muud. See oli siis, kui Brežnev suri. Number oli peaaegu valmis ja osa materjalist tuli välja visata, et Brežnevi matused sisse panna. Meie, lollakad, mõtlesime, et teeme mitmest tekstist kokku ühe leinalehekülje. Aga saime vist kuus lehekülge täpselt sama TASSi materjali, mis anti kõigile teistele, kaasa arvatud ajalehtedele."
Ta on maetud Rahumäe kalmistule.
Helju Rauniste

Helju Rauniste (11. aprill 1938 Randküla, Maasi vald – 9. juuli 1998 Kuressaare) oli eesti ajakirjanik.
Ta õppis Kavandi 7-klassilises koolis ja ta lõpetas aastal 1958 Leisi Keskkooli. Seejärel töötas Kavandi algkoolis õpetajana. Õppis Eesti Põllumajanduse Akadeemias agronoomiat. 
Töötas ajalehe Kommunismiehitaja toimetuses põllumajandusosakonna juhatajana. Aastatel 1988–1992 oli ta ajalehe Saarte Hääl, aastast 1992 ajalehe Oma Saar ajakirjanik.
Ta on maetud Kavandi kalmistule.
Saigyō

Saigyō Hōshi (西行 法師; 1118 – 23. märts 1190) oli Heiani ajastu lõpus ja Kamakura ajastu alguses elanud jaapani budistlik munk ja luuletaja. Teda peetakse üheks kuulsamaks budistlikuks jaapani luuletajaks.
266 tema luuletust on valitud keiserlikesse luuleantoloogiatesse.
Elulugu.
Lapsepõlv ja noorpõlv.
Saigyō, sünninimega Satō Norikiyo (佐藤 義清), sündis 1118. aastal Kyotos. Ta sündis jõukas ja sõjalisi traditsioone austavas Satō perekonnas, mis põlvnes omakorda Fujiwara suguvõsast. Ta vanaisa Sato Suekiyo teenis tolleaegse pealinna Heiani korravalves. Nende tähtsaim esivanem oli Fujiwara no Hideosato, kes osales 940. aastal toimunud keisrivastase mässu mahasurumises ja mõningatel andmetel tappis lahingu käigus mässu juhi Taira no Masakado. Mitmete Saigyō biograafide arvates kajastub tema lapsepõlvesoov isa ja vanaisa kombel vapraks sõdalaseks saada ka ühes tema luuletuses.
1140. aastal, 22- või 23-aastaselt, kohe pärast ta valimist samuraidest koosneva elitaarse ihukaitsesalga liikmeks, mille ülesandeks oli kaitsta Kyotos resideerivaid endiseid keisreid, otsustas ta järsult oma sõjaväelisest karjäärist loobuda ja mungaks hakata. Otsuse täpne põhjus pole teada, kuid ajaloolaste arvates võisid selleks olla näiteks põlgus keisri õukonnas valitsenud korruptiivse elustiili vastu, lähedase inimese surm või luhtunud armuafäär.
Margarete Siimer

Margarete Siimer (5. august 1928 – 18. jaanuar 2007) oli eesti ajakirjanik.
Ta töötas Eesti Telegraafiagentuuri ühiskondlik-poliitilise informatsiooni osakonna erikorrespondendina.
Ta on maetud Tallinna Metsakalmistule.
Pelėdnagiai

Pelėdnagiai on küla Leedus Kėdainiai rajoonis, Pelėdnagiai valla halduskeskus.
2011. aasta seisuga elas külas 1016 inimest. 2021. aasta seisuga oli elanikke 909.
Külas on lasteaed-algkool „Dobiliukas“, postkontor, kultuurimaja ja raamatukogu.
Küla asub Nevėžise kaldal. Pelėdnagiais asub küla läbival Ašarėna ojal paisjärv.
Pelėdnagiai kohal Nevėžise kaldal asus varem Pelėdnagiai mõis, seal asus ka vesiveski.
Nõukogude ajal rajati sinna maaparandusvalitsus, samuti asus seal Kėdainiai metsamajandi keskasula.
Vilainiai

Vilainiai on küla Leedus Kėdainiai rajoonis, Vilainiai valla halduskeskus. Küla asub Nevėžise kaldal.
2011. aastal elas külas 1330 inimest. 2021. aasta seisuga oli elanikke 1157.
Külas on lasteaed-algkool Obelėlė, postkontor, kultuurimaja ja raamatukogu. Seal asuvad ka Kėdainiai spordikool ja Aleksandras Stulginskise Ülikooli Veemajandusinstituut.
Küla on esmamainitud 1744. aastal. XX sajandi alguses asus seal vesiveski, kuni 1940. aastani asus seal Vilainiai mõis.
EKLA töid kirjandusest ja kultuuriloost

"EKLA töid kirjandusest ja kultuuriloost" on Eesti Kultuuriloolise Arhiiviga (EKLA) seotud eelretsenseeritav jätkväljaanne. Esimene number ilmus 2002. Sarja kirjastab EKM Teaduskirjastus.
Sarja toimetajad on Sirje Olesk, Janika Kronberg ja Piret Noorhani. Toimetuskolleegiumisse kuuluvad Cornelius Theodor Hasselblatt, Piret Viires, Daniele Monticelli, Peeter Torop ja Jaan Undusk
Elavik (raamatusari)

"Elavik" on Eesti Teatri- ja Muusikamuuseumi raamatusari, kus arhiivimaterjalide põhjal käsitletakse isikute või sündmuste kaudu Eesti muusika ja Eesti teatri ajalugu. Sarja kujundas Kadi Pajupuu. Sarja esimene raamat ilmus 2005.
Etüüde nüüdiskultuurist

"Etüüde nüüdiskultuurist" on Eesti raamatusari, mida on välja andnud Eesti Kirjandusmuuseumi kultuuri- ja kirjandusteooria töörühm (1.-4. köide) ja Eesti Kirjandusmuuseum koos Tallinna Ülikooli eesti keele ja kultuuri instituudi ja Tallinna Ülikooli eesti kirjandus- ja kultuuriuuringute keskusega (5. köide). Sarja esimene raamat ilmus 2009. Sarja kujunduse autor on Piia Ruber.
Cheese (ajakiri)

Cheese (täieliku tiitliga Cheese : fotoajakiri = Estonian journal of photography) oli 2002–2010 ilmuv Eesti fotograafiaajakiri, mida andis välja MTÜ Eesti Loova Foto Keskus. Ajakirja peatoimetaja oli Tiit Lepp. 2002–2005 ilmus ajakiri 4 korda aastas, 2006–2008 6 korda aastas ja 2009–2010 3 korda aastas.
Director

Director on juhtimist käsitlev Eesti ajakiri, mida alates 2017 aastast annab välja Turundusproff OÜ. 2011-2017 aastal andis ajakirja välja OÜ Director Meedia. 2001-2002 andis ajakirja välja Balti Juhtimiskonverentsid ja 2003-2011 Director ja Partnerid OÜ. Ajakirja peatoimetaja on Erik Samel. Ajakirja esimene number ilmus aprillis/mais 2001. Ajakiri ilmub ka võrguteavikuna.
2001-2013 ilmus ajakiri 10 korda aastas ja alates 2014 1 kord kuus.
Kergu Püha Suurkannataja Sinaiida kogudus

Kergu Püha Suurkannataja Sinai(i)da kogudus (on kasutatud ka nimekuju Kergu Püha Usukannataja Sinai(i)da kogudus) on Eesti Apostlik-Õigeusu Kiriku Tallinna peapiiskopkonna kogudus, mis tegutseb Pärnu maakonnas Põhja-Pärnumaa vallas Kergu külas. Kogudus kasutab Kergu Sinaiida kirikut. 
Kogudus asutati 16. novembril 1852. Koguduse esimene preester oli Feodor Znamenski.