tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Lucca

Lucca on linn Itaalias Toscanas, Lucca provintsi halduskeskus.
Lucca pindala on 185,5 km² ja elanike arv 2012. aasta lõpu seisuga 87 598. Kesklinn on merepinnast 19 meetri kõrgusel.
Luccast saab nii maanteed kui ka raudteed mööda sõita edelasse Pisa kaudu Livornosse, loodesse Viareggio ja Massa kaudu La Speziasse ning itta Montecatini, Pistoia ja Prato kaudu Firenzesse.
Ajalugu.
Lucca oli liguuride asula. Hiljem taandusid liguurid roomlaste ja etruskide ühise pealetungi eest Apua Alpidesse.
Asulat on esmamainitud 218 eKr, mil Rooma väejuht Sempronius koondas seal oma vägesid pärast Hannibalile kaotatud lahingut.
Alates 178 eKr sai Luccast Rooma koloonia ja Via Claudia lõpp-punkt. 
56 eKr pikendati Luccas Caesari, Pompeiuse ja Crassuse vahelist I triumviraati. 
Rooma-aegne tänavate plaan on ajaloolises kesklinnas säilinud tänaseni. Antiikaja foorumi asukohas on praegu San Michele väljak. See kajastub siiani väljakul asuva kiriku San Michele in Foro nimes ("in Foro" ehk foorumil). Amfiteatri jälgi saab siiamaale näha Amfiteatri väljakul ("Piazza dell'Anfiteatro").
5. sajandil rüüstas Luccat Odoaker.
Lucca oli tähtis linn ja kindlus veel 6. sajandil, kui Justinianus I kindral Narses seda aastal 553 mitu kuud piiras.
10. ja 11. sajandil oli Lucca Toscana markkrahvkonna keskus, mis nimeliselt allus Saksa-Rooma riigile, aga sisuliselt oli sõltumatu. Sel ajal rikastus Lucca siidiga kaubitsedes, tõustes Bütsantsi rivaaliks.
Pärast Toscana Matilda surma 1115 kuulutas Lucca end iseseisvaks. Aastal 1160 võeti vastu oma põhikord. Iseseisva vabariigina jäi Lucca enam kui 500 aastaks, kuni 1628. aastani.
Sõltumatuna oli Lucca veelgi kauem, kuni Napoleon vallutas selle 1805 ja pani seda valitsema oma õe Elisa Bonaparte Baciocchi, kellele andis tiitli "Etruuria kuninganna". 1815 sai Lucca osaks Parma hertsogkonnast, 1847 Toscana suurhertsogkonnast, 1859 Sardiinia kuningriigist ja lõpuks Itaaliast.
Vaatamisväärsused.
Lucca linnamüür.
Lucca ajaloolist linnasüdant ümbritseb 16. ja 17. sajandist pärit kaitsemüüride süsteem. Müürid ehitati 1544–1650 ja rekonstrueeriti 1800. aastate alguses. Punastest, spetsiaalselt selleks otstarbeks valmistatud tellistest Lucca linnamüür ("Mura Lucca") on ehitatud kaitseks linna põlise vaenlase Firenze vastu. Sõjategevust pole müürid aga näinud ja on säilinud pea puutumatuna.
Müürides on kuus väravat ("porte"), millest kõik peale ühe on nimetatud pühakute järgi. Porta Elisa on saanud nime oma ehitaja järgi.
19. sajandil rajati müüride vahele jalgteed ja istutati puid, nii on müürivööndist saanud suurepärane jalutuskoht.
Tuntud inimesi.
Tuntud inimestest on linnast pärit näiteks Giorgio Antonucci, Giovanni Arnolfini, Pompeo Batoni, Luigi Boccherini, Castruccio Castracani, Alfredo Catalani, Mario Cipollini, Matteo Civitali, Francesco Geminiani, Gioseffo Guami, Lucius III, Vincenzo Lunardi, Felice Matteucci, Marcello Pera, Giacomo Puccini, Eros Riccio, ja Zita.
Sõpruslinnad.
Luccal on seitse sõpruslinna: Abingdon (Suurbritannia), Buenos Aires (Argentina), Colmar (Prantsusmaa), Gogolin (Poola), Lucca Sicula (Itaalia), Schongau (Saksamaa) ja Sint-Niklaas (Belgia).
Johan Kõpp

Johan Kõpp (9. november 1874 Holdre vald – 21. oktoober 1970 Stockholm) oli eesti usuteadlane, ajaloolane ja haridustegelane. 
Tartu Ülikooli rektor (1928–1937) ning Eesti Evangeeliumi Luteriusu Kiriku piiskop (1939–1957, alates 1944 eksiilis Rootsis) ja peapiiskop (1957–1964). Asutava Kogu ja I Riiginõukogu liige.
Johan Kõpp lahkus Eestist 20. septembril 1944 ja saabus Rootsi 23. septembril.
Johan Kõpp ajaloolasena.
Ajaloolasena kuulub Kõpp samasse põlvkonda, millele pani aluse Jakob Hurt ning kuhu kuulusid Villem Reiman, Martin Lipp, Matthias Johann Eisen, Mihkel Kampmaa (Kampmann) ja Olaf Sild. See oli kultuurilis-kirikulooline suund (samal ajal eksisteeris vähem produktiivne materialistlik suund), mida iseloomustab keskendumine rahva "sisemisele" arengule. Seda suunda esindasid tihti usuteaduskonna lõpetanud inimesed. 
Kõpu kujunemisele on ehk kõige rohkem mõju avaldanud Villem Reiman. Nende mõlema ajaloouurimuslik tegevus leidis tsaariajal raamistiku, tegutsedes kolmes seltsis – Õpetatud Eesti Selts, Eesti Üliõpilaste Selts ja Eesti Kirjanduse Selts. Esimesed Kõpu tööd valmisidki kõnede, ettekannete ja artiklitena samade seltside tegevuses kaasa lüües.
Esimene teema, millesse ta rohkem süvenes, oli Eesti Aleksandrikooli küsimus, mille käsitlus valmis Kõpul kõikide trükis avaldatud tekstide sünteesist. Järgmised teemad olid erinevateks juubeliteks valminud uurimused talurahvaseaduste kujunemisest 19. sajandil, Tartu Ülikooli ajaloost ja usuvahetusliikumisest.
Ülikooli usuteaduskonna lõpetamise järel töötas Kõpp 1906. aastast Pärnus kooliõpetajana, seejärel Palamusel ja Laiusel kirikuõpetajana.
1916. aastal sai temast esimene eesti (esialgu erakorraline) professor Tartu Ülikoolis ja 1919. aastast praktilise usuteaduse professor. Seejärel uuris ta Eesti Üliõpilaste Seltsi ajalugu, avaldades I osa 1925. aastal. Kõpp kirjutas palju ka kohalikust kiriku- ja haridusajaloost maakondade kaupa: Tartumaast, Võrumaast, Setumaast ja Pärnumaast.
1937. aastal avaldas ta ajaloolasena peateose "Laiuse kihelkonna ajalugu", mis on oma mahult siiani üks lokaalajaloo tippteoseid. Selleks oli ta varem otsinud originaalset materjali Laiuse kirikuarhiivist, kuhu Heinrich Georg von Jannau oli omal ajal kogunud informatsiooni 1830. aastate kooliolude kohta kogu Lõuna-Eestis. 
Rootsis paguluses kirjutas ta käsitluse eestlaste vaimse palge kujunemisest Liivi sõjast Põhjasõjani, leides, et rahva elu kujuneb ilmaliku ja vaimuliku võimu koosmõjust.
Johan Kõpp on maetud Stockholmi Metsakalmistule.
Isiklikku.
Johann Kõpu poeg oli eesti vaimulik Endel Kõpp. Tema onupoeg oli põllumajandusteadlane Peeter Kõpp.
PN-3

PN-3 oli 1938. aastal Eestis ehitatud luure- ja hävituslennuk.
PN-3 oli kiireim Eestis konstrueeritud lennuk.
Ajalugu.
Lennuki esimesed joonised tegi 1935. aastal Peterburist pärit Eestis elanud baltisakslane insener Küttner, kes siirdus 1937. aastal Saksamaale. Töö viisid lõpule Voldemar Post, Rein Tooma ja E. Lesta. Lennuk ehitati valmis 1938. aastal ning esmalend tehti 1939. aasta jaanuaris.
Ehitati vaid prototüüplennuk, mis võeti lennuväes arvele numbri 160 all. Kuna Eesti lennuväe tehniline tase oli ajastu kohta suhteliselt tagasihoidlik, nimetasid sõjaväelendurid (ka ajalehed) uut lennukit naljatades isamaa päästjaks. Kuni Eesti okupeerimiseni 1940. aastal jõuti PN-3-ga sooritada kokku 104 maandumist ja lennata 31 tundi. Aasta jooksul plaaniti ehitada 6 lennukit, kuid alanud Nõukogude Liidu okupatsiooni tõttu Eestis jäi see teostamata. Okupatsioonivõim lasi 1940. aastal lennukilt mootori maha võtta ning see saadeti Moskvasse.
Kirjeldus.
PN-3 oli segakonstruktsiooniga tandemasetusega kaheistmeline (lendur ja vaatleja) dubleeritud juhtimisega alltiivaline monoplaan, mille terastorudest keresõrestikule oli tõmmatud riie. Alates kabiini esiistme kohalt katsid lennuki kere esiosa alumiiniumpaneelid. Vabaltkandev tiib oli täielikult puitkonstruktsiooniga ning varustatud allapoole kallutatava spoilerilaadse tagatiivaga.
Lennuki ehitamise majandusliku piiratuse tõttu ehitati prototüüp lennus mitte-sissetõmmatava telikuga, mille rattad kaeti voolundajatega. Järgmistele lennukitele planeeriti sissetõmmatav telik.
Ajutise lahendusena paigaldati prototüübile Eesti õhuväe biplaanide Hawker Harti varumootor (vedelikjahutusega 12-silindriline V-mootor), mis ajas ringi hävituslennukitele uuenduslikku kolmelabalist (Rotol või de Havilland, muutuvsammuga (viide?) ) metall-propellerit. Järgmistele ehitatavatele lennukitele kavatseti paigaldada modernne 1000 hj V-ridamootor.
PN-3 oli eriti hea manööverdusvõimega, kõrguse 5000 m saavutas lennuk 11,4 minutiga, mis teeb keskmiseks tõususukiiruseks 7,1 m/s. Lennuk arendas horisontaallennul 4000 m kõrgusel kiirust 395 km/h. Plaanitud võimsama mootori ja sissetõmmatava telikuga oleks lennuk ületanud ka 500 km/h piiri.
"PN-3 marki lennukeid valmis siiski ainult üks eksemplar, mille "hambamehed" ristisid irooniliselt "Isamaapäästjaks"."
Vändra lipp

Vändra lipp on Pärnu maakonnas asuva Eesti haldusüksuse Vändra alevvalla lipp.
Lipp on kinnitatud 30. juunil 1999.
Lipu kirjeldus.
Vändra alevi lipp on ristkülikukujuline vapilipp, roheline kangas, millel ülemisel äärel on kuuselõikeline valge laid. Rohelise välja keskel on kuldne karupea punase keelega.
Lipu normaalmõõtmed on 105×165 cm ning laiuse ja pikkuse suhe 7:11 ühikut. 
Lipu värvid Pantone värviskaala järgi on roheline PMS 3555, kollane PMS 116C, punane PMS 186C.
Overijsseli provints

Overijsseli provints on 1. järgu haldusüksus Hollandis.
Põhja-Brabandi provints

Põhja-Brabandi provints on 1. järgu haldusüksus Hollandis.
Provints jaguneb 68 kohalikuks omavalitsuseks.
Zeelandi provints

Zeeland on 1. järgu haldusüksus Hollandis. Piirneb Belgiaga. Suur osa provintsist asub allpool merepinda.
Utrechti provints

Utrechti provints on 1. järgu haldusüksus Hollandis.
17. sajandil lõi provints lahku saksa ordust.
Semi keeled

Semi keeled ehk semiidi keeled on üks afroaasia keelkonna kuuest harust. Semi keelte hulka kuulub umbes 20 keelt Põhja-Aafrikas, Lähis-Idas ja Euroopas enam kui 330 miljoni kõnelejaga. Tuntumad nende seas on akadi keel, heebrea keel, aramea keel, süüria keel, araabia keel, malta keel, lõunaaraabia keel ning etioopia keeled (geezi ja amhara keel).
Algkodu.
Semi keelte algkodu on Kirde-Aafrikas. 
Kõnelejate arv.
Neid kõneleb tänapäeval ligikaudu 330 miljonit inimest, sellest araabia keelt umbes 300 miljonit (lisaks 60 miljonit teise keelena).
Kiri.
Semi keelte tähestikele (välja arvatud Etioopia semi keeled, manda keel ja malta keel) on ühine see, et seal on eraldi tähed ainult kaashäälikute jaoks. Täishäälikuid märgitakse üksnes kaudselt (kaashäälikumärkide abil) või enamasti fakultatiivsete diakriitikute abil. Paljudes semi keeltes kirjutatakse paremalt vasakule.
Foneetika ja morfoloogia.
Kõigile semi keeltele ühised tunnused on: 
Nimisõnadel on semi keeltes kaks nominaalklassi ehk grammatilist sugu, mida tavaliselt nimetatakse meessooks ja naissooks. Mitmuse ja ainsuse kõrval on sageli olemas duaal (kaksus). Klassikalises araabia keeles on see vorm kasutusel kõikide nimi- ja tegusõnade puhul, heebrea keeles aga üksikutel juhtudel (näiteks silmadest ja kätest rääkimisel). 
Tegusõnad erinevad semi keeltes algselt aegade asemel üksnes aspekti poolest (perfektiivse ja imperfektiivne aspekt). See-eest on tegusõnatüvedel mitmeid modifikatsioone, mis väljendavad näiteks tähenduse intensiivsust, põhjustamist või refleksiivsust. Semi keeltes on olemas ka tegumoed, imperatiiv, verbaalsubstantiivid jms. 
Isikulisi asesõnu tarvitatakse harva, põhiliselt nende tähendamise rõhutamise puhul. Need jäetakse ära või neid asendavad sufiksid, mida võib võtta sõnaga kokku sulanud asesõnadena. Sufiksi lisamisel võib tüvi muutuda (fleksioon). Ka artikkel ning sidesõna ja sulavad vastava sõnaga kokku.
Klassifikatsioon.
Semi keeled jaotatakse tavaliselt järgmiselt:
Orange pekoe

Orange pekoe on musta tee kvaliteedimärgistuse tähis. Sellise märgistusega tee valmistamiseks on kasutatud ainult teepõõsa värskeid pungi kahe tipmise (seega noorima) lehega. "Orange pekoe" tee lehed on alati terved, mitte purustatud. Purustatud "orange pekoe" tähisega tee kohta kasutatakse väljendit "broken pekoe" ja seda loetakse madalama kvaliteediga teeks.
Rahvusvaheline Mereorganisatsioon

Rahvusvaheline Mereorganisatsioon (IMO, inglise keeles "International Maritime Organization") on rahvusvaheline merendusorgansatsioon ÜRO juures, mis tegeleb rahvusvahelise koostööga nii valitsuste tasandil kui ka koostöös tööstusharu esindajatega, et edendada meresõidu ohutust ja vältida merereostust.
Tähtsamad kehtivad dokumendid on:
Moodustati RMS Titanic hukkumise järel ja tegevus taastati 1923. aastal pärast Esimese maailmasõja lõppu. Kuni aastani 1982 kandis nime IMCO ("Inter-Governmental Maritime Consultative Organization").
IMO ametlik hoiuraamatukogu Eestis on Eesti Rahvusraamatukogu.
Tegevused.
Aastal 1983 loodi IMO eestvõttel Maailma Merendusülikool, mis asub Rootsis Malmös.
Aeg (täpsustus)

Sõna "aeg" kasutatakse mitmes tähenduses.
Transtsendentaalfilosoofia

Transtsendentaalfilosoofia on mõtlemise tava, mida võib eelkõige seostada Immanuel Kanti filosoofiaga, mis põhjendab tunnetuse aprioorsed vormid transtsendentaalselt.
Transtsendentaalfilosoofia on Kanti järgi selline filosoofia, mis ei uuri mitte kogemust ennast sellest endast lähtuvalt seoses tunnetatavate asjadega (immanentselt), vaid tegeleb kogemuse võimalikkuse tingimuste määratlemisega kogemuse suhtes väliselt või formaalselt. Kant nimetab transtsendentaalseks "igasugust tunnetust, mis ei tegele mitte niivõrd objektidega kui meie objektidetunnetamise viisiga, kuivõrd see peab olema võimalik "a priori"".
Transtsendents on Kanti järgi "võimaliku kogemuse printsiipide laiendamine asjade võimalikkusele üldse", seega erinev transtsendentaalsusest.
Transtsendentaalfilosoofia vastandiks võib pidada immanentsifilosoofiat.
Fenomenoloogia

Fenomenoloogia all mõistetakse filosoofias fenomenidele suunatud filosoofilist uurimist (sealhulgas filosoofiasuunda, mida nimetatakse ka fenomenoloogiliseks filosoofiaks). See sõna tähistab eri käsitlustes üsna erinevaid filosoofilise uurimise viise või filosoofilisi distsipliine.
"Fenomenoloogia" võib tähendada ka millegi ilmnemist ja kujunemist. Selles tähenduses on termin kasutusel näiteks Hegeli teoses "Vaimu fenomenoloogia".
Nagano prefektuur

Nagano prefektuur on Jaapani prefektuur Honshū saare keskosas.
Loodus.
Prefektuur asub sisemaal ja on mägine, lääneosas asub Hida ahelik.
Sümbolid.
Nagano prefektuuri tunnuslind on lumepüü ("Lagopus mutus"), tunnuspuu on lamedalehine kask ("Betula platyphylla var. japonica") ja tunnuslill emajuur ("Gentiana scabra var. buergeri").
Haldusjaotus.
Nagano prefektuur on jaotatud 81 omavalitsusüksuseks, millest 19 on linnad (市 "shi").
Rossi jõgi

Ross (ukraina keeles "Рось") on jõgi Euroopas. Algab Dnepri kõrgustikult. Voolab valdavalt itta. Suubub paremalt Dneprisse (Krementšuki veehoidlasse).
Pikkus 346 km, valgla 12 600 km². Jääkate detsembrist veebruari-märtsini. Laevatatav suudmest 60 ülesvoolu.
Jõel on mitmeid hüdroelektrijaamu.
Suurematest linnadest asuvad jõe ääres Bila Tserkva, Boguslav ja Korsun-Ševtšenkivski.
Andrea Dworkin

Andrea Rita Dworkin (26. september 1946 – 9. aprill 2005) oli ameerika radikaalfeminist ja kirjanik. Ta oli tuntud pornograafia kriitikuna, kuna pidas seda vägistamisele kaasaaitajaks ja naistevastase vägivalla õhutajaks.
1960. aastatel oli ta sõjavastane aktivist, abordi legaliseerimise eest võitleja ja anarhist. 18-aastaselt vahistati ta Vietnami sõja vastasel üritusel ja saadeti kinnipidamisasutusse, kus vanglaarstid kontrollisid tema kehaõõnsusi. Mingil ajal sai temast prostituut. Ta oli nooruses abielus mehega, kes teda peksis ja vägistas.
Dworkinist sai radikaalne feminist pärast seda, kui ta põgenes oma alandavast abielust Hollandis. Pärast seda avaldas ta kümme radikaalse feminismi raamatut. 1970. aastate lõpus ja 1980. aastatel sai ta rahvusvaheliselt tuntuks feministliku pornograafiavastase liikumise eestkõnelejana ning oma seksuaalsus- ja pornograafiateemaliste teostega. Tema tuntumad raamatud on "Men Possessing Women" (1979) ja "Intercourse" (1987).
Andrea Dworkin kirjutas avameelselt oma kogemustest prostituudina ning vägistamise ja perevägivalla ohvrina. Ta tunnistas mitu korda pornograafia vastu kohtutes ja sai sellega meestevihkaja maine. Dworkin ise toonitas, et ta ei vihka mehi, vaid naiste allasurumist.
Tema abikaasa John Stoltenberg oli avalik gei. Koos hakkasid Dworkin ja Stoltenberg elama 1974. ja abiellusid 1998. aastal.
Dworkini kodus oli seinal pilt vägistajast, kelle pähe oli suunatud püss ning all oli lause: "Surnud mehed ei vägista."
Dworkini agent Elaine Markson sõnas ajalehe The Independent teatel, et surma põhjus pole teada, kuid naise põlved olid viimasel ajal haiged ja naine oli mitu korda kukkunud. Dworkin suri 58-aastaselt oma kodus Washingtonis.
Montecristo saar (Itaalia)

Montecristo on saar Türreeni meres Toscana saarestikus. 
Pindala 10,39 km². Saar on mägine, kõrgus kuni 645 meetrit. 
Kuulub Itaaliale, saarel ei ole ehitisi peale 1553. aastal piraatide hävitatud kloostri varemete.
Saar on tuntuks saanud Alexandre Dumas' romaani "Krahv Monte-Cristo" järgi, ehkki romaani sündmused ei vasta saare oludele.
Kuusalu valla lipp

Kuusalu valla lipp on Harju maakonnas asuva Eesti haldusüksuse Kuusalu valla lipp.
2005. aasta oktoobris ühinesid Kuusalu vald ja Loksa vald ühtseks omavalitsusüksuseks – Kuusalu vallaks.
Lipp kinnitas 21. juunil 2006 Kuusalu vallavolikogu. Lipu kavandi autor on Vadim Fomitšev. 
Lipu kirjeldus.
Valla lipuks on põiki vardapoolsest ülanurgast lehvipoolsesse alanurka poolitatud sini-valge kangas, mille keskel on valla vapp (hõbedasel kilbil lauritsarest). Lipu laiuse ja pikkuse suhe on 7:11 ja normaalsuurus 1050×1650 mm. 
Lipu värvid on rahvusvahelise Pantone värvitabeli järgi on: punane – 186C, sinine – 285C ja must – Black C.
Värvid triaadi värvides (CMYK): punane – C0%;M100%;Y81%;K4%, sinine – C91%;M43%;Y0%;K0% ja must – C0%;M0%;Y0%;K100%.
Sinine värv sümboliseerib valla pikka merepiiri ning isamaalisust. Valge tähistab kihelkonna vaimuvalgust ja ärksust, mida on edasi kantud mitmeid inimpõlvi.
Sümboolika konkurss.
Esimene Kuusalu valla sümboolikakonkurss lõppes 29. septembril 2005 tulemusteta. Konkursile esitatud 6 vapi- ja lipukavandi hulgast ei leitud ühinevale Kuusalu vallale piisavalt iseloomulikku kavandit. Kavandid olid välja pandud Kuusalu valla veebilehele, kus kõigil huvilistel oli võimalik oma hääli anda. 456 hääletaja seast ei ilmnenud selgelt parimat kavandit, samuti lahknesid oluliselt hääletajate kommentaarid, mida elektroonselt oli võimalik vallavalitsusele saata. Kuus kavandit said vastavalt 50, 11, 15, 126, 19, 173 häält ja 62 hääletajat polnud ühegi kavandi poolt.
Kuusalu vallavalitsus kuulutas 2005. aasta 1. detsembri korraldusega välja uue konkursi. Vapi ja lipu värvilised kavandeid sai esitada 31. jaanuarini 2006. Konkursile laekunud tööde hindamiseks moodustatud ajutine sümboolikakomisjon valis 2006. aasta veebruaris välja 9 parimat kavandit, mis pääsesid teise vooru. Kavandid pandi välja Kuusalu valla veebilehel, kus oli kõigil võimalik hääletada ning kommenteerida.
Endine lipp.
Kuusalu valla lipp oli ristkülikukujuline vapilipp, kangas oli horisontaalselt jaotatud kaheks, ülemine väli on valge ning sellel oli roheline ristikheinaleht. Alumisel väljal oli kolm sinist ja kolm valget ühelaiust kitsast lainelist laidu, lipu alaservas aga laiem laineline laid.
Lipu normaalmõõtmed olid 105×165 cm ning laiuse ja pikkuse suhe 7:11 ühikut.
Lipp õnnistati Kuusalu Laurentsiuse kirikus 11. aprillil 1991 ja kinnitati 3. augustil 1998 ning oli kasutusel kuni 2005. aasta oktoobrini, mil vald ühendati Loksa vallaga.
Elektrokardiograafia

Elektrokardiograafia on südamelihase talitluse korral keha pinnal avalduvate pingekõikumiste graafiline registreerimine. Registreerimise tulemusena saadud elektrokardiogrammi (EKG) kujule avaldavad mõju rindkere seina paksus, naha elektriline takistus, südame asend.
EKG registreerimine.
Kõige sagedamini kasutatakse 12-lülituselist elektrokardiograafiat, millel eritatakse järgmisi lülitusi:
Montecristo saar

Montecristo saari on maailmas mitu. Nende kohta vaata artikleid:
Mart Niineste

Mart Niineste (sündinud 15. detsembril 1983 Tallinnas) on eesti ajakirjanik, muusik, reklaamikirjanik ja kommunikatsioonikonsultant.
Ta on õppinud Tallinna Ülikoolis ajalugu (2002–2005).
On töötanud veebitoimetajana MTV Eestis (2006–2007), kultuuriajakirjaniku ja -kriitikuna Eesti Päevalehes (2007–2010, 2011–2016), saatejuhina Raadio 2s (2010–2017), ürituste korraldajana Rae Kultuurikeskuses (2017) ja Delfis kolumnistina (2016-2017).
On mänginud kitarri mitmes punkansamblis, võitnud punkansambli Chungin &amp; The Strap-On Faggots kitarristina Eesti Muusikaauhinna (2010) ning andnud autoribändiga Tabloited välja albumid "Tee ise paremini" (2017), "Ekstaole" (2018), "Tühikargaja" (2019), "Võõrad suled" (2021), "No 5" (2022), "Lollus.Laiskus.Saamatus." (2023) ning EP-d "Kaua võib?" (2020) ja "Kontsert, mida polnud" (2020).
Oliver Koit

Oliver Koit (sündinud 8. aprillil 1986 Raplas) on eesti geoökoloog ja muusik. 
Haridus.
Ta on lõpetanud Tallinna Vanalinna Täiskasvanute Gümnaasiumi (2011), millele järgnesid bakalaureuse- (2011–2014), magistriõpingud (lõpetas "cum laude") (2014–2016) Tallinna Ülikoolis geoökoloogia erialal. Kaitses 2022. aastal doktorikraadi Tallinna Ülikoolis ökoloogia erialal. Doktoritöö teemaks oli "Surface Water and Groundwater Interaction in Shallow Karst Aquifers of Lower Estonia" ("Pinna- ja põhjavee vastastikmõju Madal-Eesti maapinnalähedastes karstunud põhjaveekihtides").
Töö.
Töötab teadurina Tallinna Ülikooli loodus- ja terviseteaduste instituudi ökoloogia keskuses. 
Tema teadustöö põhivaldkonnaks on hüdrogeoloogia. Käesoleval ajal on teadustöö põhifookus suunatud pinna- ja põhjavee vastasmõjudele ning karstunud veekihtide hüdrodünaamika ja hüdrokeemia uurimisele.
Tegevus muusikuna.
Ta on mänginud trumme ansamblites Les Diamants (2003–2006), Shelton San (2006; 2011–...), Rawones (2005, 2006), Muscimol (2002–2003), 
Vennaskond (2005), TNVVNÜM (2007–2010) ja ka mitmes lühiajalises muusikaprojektis. Praegu mängib ansamblis Shelton San.
Hannele Turu

Hannele Turu (sündinud 24. juulil 1986) on maalikunstnik, laulja ja modell.
Ta oli laulja bändis Les Diamants. Les Diamants andis ligi poolsada kontserti ja neilt ilmus ka plaat Fortune Fools, mille esitlus toimus Tallinnas Rock Cafes. Ta on laulnud ka "indie" bändis Bad Apples ja üles astunud elektroonilise soolokavaga Baby Universal, millega osales ka projektis Olematute Bändide Festival.
Ta on lõpetanud Vanalinna Hariduskolleegiumi humanitaarklassi kunstiharu ja Eesti Kunstiakadeemia vabade kunstide teaduskonna maali eriala.
Ta on modellina töötanud Eestis, Prantsusmaal, Inglismaal, Itaalias, Saksamaal, Hispaanias, Türgis, Hongkongis, Hiinas, USA-s jm. Hannele pildid on ilmunud ajakirjades Vogue, Glamour, Vanity Fair jt. Ta on poseerinud tippfotograafidele, sh Michelangelo Di Battista.
Ta osales Hanno Soansi kureeritud näitusel "Onupojapoliitika". Tema maalid olid Kumus näitusel "Muutuv maalikunst", kuraator E. Komissarov.
Sven Oeselg

Sven Oeselg on rokkmuusik, helilooja, ansambli Les Diamants ja Kwing-Kungks basskitarrist. Mänginud bassi Taavi Tulevi poolt kokku kutsutud projektis Paranormaalsed Tüübid.
Ta on ansambli Tõele Näkku Vaadates Võib Näha Ükskõik Mida (TNVVNÜM) alusepanija koos kitarrist Ekke Västrikuga.
On elanud millenniumivahetuse paiku ja ka hiljem aastatel 2009- 2018 Hollandis.
Harku valla lipp

Harku valla lipp oli Eesti haldusüksuse Harku valla lipp.
Lipp on kinnitatud Harku Vallavolikogu poolt 25. mail 2006. 
Lipu kirjeldus.
Kangas on jagatud horisontaalselt kaheks võrdseks väljaks, ülemine on valge ja alumine sinine. Valge laiu keskel on Harku valla vapp. Lipu soovitatav sinine toon Pantone värvitabeli järgi on PMS 300 C.
Lipu normaalmõõtmed on 105x165 cm ning laiuse ja pikkuse suhe 7:11. 
Põhjendus.
Kanga laidudel on kasutatud valla vapilt pärinevat sinist ja valget värvi. Valge on vapi hõbedase asendus värv. Sinine sümboliseerib valla mereäärset asukohta ja taevaavarust, kui ka valla elanike tulevikupüüdlusi. Valge märgib ustavust, puhtust ja nooruslikku sihikindlust. Vapil olev valge (hõbedane) rist on kristliku maailma üks peamisi sümboleid ning see tähistab piirkonna (valla) kultuuri alustõdesid ja ajaloolist järjepidavust. Neljaks jaotatud vapikilbi esimesel väljal olev (põhja)täht viitab valla asukohale Eesti mandriosa põhjakaldal. 
Lipu ajalugu.
Harku Vallavalitsuse tellimusel esitas Riigikantselei Heraldikanõukogu 8. veebruariks 2005 Harku vallale viis erinevat vapi ja lipu kavandit. Kuni 24. veebruarini samal aastal, said vallaelanikud nende hulgast valida oma lemmikud. Kahe enim hääli saanud kavandi hulgast valib vallavolikogu Harku vallale vapi ja lipu.
Kavandite koostamisel pidas Harku vallavanem Sulev Roos olulisteks märksõnadeks valla põhjapoolset asendit, mere lähedust ja pankrannikut.
Arhivaal

Arhivaal on dokument, millele avalik arhiiv on hindamise tulemusena andnud arhiiviväärtuse. Arhivaal on osa rahvuslikust kultuuripärandist ning seda säilitatakse püsivalt. 
Arhivaal võib olla näiteks kiri, arveraamat, aruanne, foto, joonis või kaardirull. Arhivaalid on kõrgemal astmel koondatud ühe ja sama tunnusega arhivaalide gruppi ehk sarja. Juriidilist või füüsilist isikut, kelle tegevuse käigus luuakse ja saadakse arhivaale, nimetatakse arhiivimoodustajaks.
Arhivaalid jagunevad avalikeks arhivaalideks ja eraarhivaalideks.
Avalikud arhivaalid on riigi- või kohaliku omavalitsuse organi või asutuse või avalik-õigusliku juriidilise isiku tegevuse tulemusena loodud või saadud arhivaalid või eraõigusliku juriidilise ja füüsilise isiku arhivaalid, mis on loodud või saadud seaduses või selle alusel sätestatud avalike ülesannete täitmise käigus. 
Avalikud arhivaalid on osa rahvuslikust kultuuripärandist.
Eraarhivaalid on eraõigusliku juriidilise isiku ja füüsilise isiku tegevuse tulemusena loodud või saadud arhivaalid.
Arhivaalide hindamise ja korrastamisega tegeleb avalik arhiiv. Avaliku arhiivi pädevuses on hinnata, kas asutuses või organisatsioonid tekkivad dokumendid võib pärast nende aktiivset kasutusiga hävitada või nad antakse üle avalikku arhiivi, kus nad saavad arhivaali staatuse. 
Hindamise kriteeriumiteks on:
Ivan Turgenev

Ivan Sergejevitš Turgenev (vene Иван Сергеевич Тургенев; 9. november 1818 Orjol – 3. september 1883 Bougival, Prantsusmaa) oli vene kirjanik. 
Elukäik.
Ivan Turgenev sündis 9. novembril 1818 Venemaal Orjoli linnas. Tema isa Sergei Turgenev oli sõjaväelane, raskejalaväe polkovnik, ema Varvara Lutovinova oli pärit rikkast aadlisuguvõsast. Esimesed üheksa eluaastat veetis Turgenev Spasskoe-Lutovinovo mõisas, mis asus 10 kilomeetri kaugusel Mtsenski linnast Orjoli kubermangus. 1827. aastal kolis perekond Moskvasse, et võimaldada lastele haridus. Turgenevi ema oli prantsuse kultuuri austaja, kodus räägiti prantsuse keeles, isegi palveid loeti prantsuse keeles.
Pärast õpinguid pansionaadis astus Turgenev 15-aastaselt Moskva Ülikooli filoloogia teaduskonda. Aasta pärast kolis perekond Peterburi, mistõttu astus Turgenev Peterburi Ülikooli. 1838. aastal sõitis ta Saksamaale, Berliini, kus tal tärkas sügavam huvi antiikkirjanduse, ladina ja vanakreeka keele vastu.
1841. aastal naasis Turgenev kodumaale. Järgmisel aastal saatis ta Moskva Ülikoolile palvekirja, milles palus luba teha filosoofia magistrikraadi eksam. Tollal sai alguse ka Turgenevi kirjanduslik looming. Esimesed trükki jõudnud teosed olid 1846. aastal välja antud jutustused "Bretter" ja "Kolm portreed".
1852. aastal ilmusid Turgenevi lühikesed jutustused kogumikus "Küti kirjad". Pärast seda kirjutas Turgenev romaanid "Rudin", "Aadlipesa", "Isad ja pojad" ja "Eelõhtul", mis kõik said populaarseks.
Alates 1862. aastast elas Turgenev välismaal, peamiselt Baden-Badenis ja Pariisis. Seal valmis ka tema menukaim romaan "Uudismaa".
Turgenev suri 1883. aastal Pariisi lähistel Bougivalis. Tema põrm toimetati kirjaniku soovi järgi Peterburi ja ta on maetud Volkovka õigeusu kalmistule.
Asteroid.
Tema järgi on nime saanud asteroid 3323 Turgenev.
Iisaku valla lipp

Iisaku valla lipp on endise Eesti haldusüksuse Iisaku valla lipp.
Lipp on kinnitatud 20. detsembril 1994.
Lipu kirjeldus.
Iisaku valla lipuks on ruudukujuline vapilipp, rohelisel kanga keskel horisontaalne alt kaheksa sakkmega valge laid. Ülemisel väljal kõrvuti kaks ja all üks kollane istuv orav. 
Lipu normaalmõõtmed on 105×105 cm.
Samara jõgi (Venemaa)

Samara (vene "Самара") on jõgi Venemaal. Saab alguse Uurali mäestiku lõunanõlvadelt, Orenburgi linnast loodes. Pikkus 594 km. Suuremad lisajõed on Bolšoi Uran, Malõj Uran, Tok, Buzuluk, Borovka ja Suur Kinel.
Suubub vasakult Volga jõkke. Suudmes asub Samara linn.
Pikkus 594 km.
Saku (Jaapan)

Saku (jaapani keeles 佐久; haldusüksusena 佐久市 "Saku-shi") on linn Jaapanis Nagano prefektuuris.
Elanike arv on 101 000 (2005).
Pärast kiirrongiliini rajamist on linna elanike arv kasvanud inimeste arvel, kes Tōkyōs tööl käivad. Kiirrong jõuab Sakust Tōkyōsse ühe tunniga.
Saku on sisemaalinn, mis asub Jaapani linnadest kõige kaugemal mistahes mererannast.
1. mail 2007 sõlmiti Saku ja Eesti Saku valla vahel sõprusleping. 2021. aastal andis Eesti president Kersti Kaljulaid Maarjamaa Risti IV klassi teenetemärgi Saku linnapeale Seiji Yanagidale Eesti ja Jaapani ning kahe Saku linna suhete arendamise eest.
Saku

Saku on alevik Harju maakonnas, Saku valla keskus. 
Sakut on nimetatud Eesti õllepealinnaks, 2005. aastast kannab Saku õllekultuuri pealinna tiitlit.
Alevikus asub Saku raudteepeatus.
Alevik jaguneb põhja- ja lõunaosaks, mida lahutab Tallinna–Saku tee (Tallinna maantee). Tallinna maantee lõunapoolset äärt peetakse omakorda Saku keskusalaks.
2000. aasta rahvaloenduse seisuga oli Saku 4601 elanikuga Eesti suurim alevik ning 2011. aasta rahvaloenduse seisuga 4549 elanikuga Eesti suuruselt kolmas alevik Haabneeme ja Laagri järel.
2021. aasta rahvaloenduse seisuga on Saku 4706 elanikuga Eesti suuruselt 4. alevik, seda Haabneeme, Peetri ja Laagri alevike järel.
Keskusala asumid:
Lõunaosa asumid:
Põhjaosa asumid:
Tuntud eestlastest on alevikus sündinud Jaak Urmet, Evelin Ilves, Aare Järvan, Anne Reemann.
Constanța

Constanța on linn Rumeenias, Constanța maakonna keskus. Asub Musta mere rannikul.
Constanța on elanike arvult viies linn Rumeenias.
Ajalugu.
Antiikajal asus samas kohas kreeklaste koloonia Tomis. Seal veetis viimased aastad asumisel Ovidius. 
Esimese maailmasõja ajal vallutasid linna bulgaarlased. Pärast brittide ja prantslaste sekkumist sai Rumeenia linna taas oma valdusse.
Haridus.
Linnas asuvad Constanța Ovidiuse Ülikool ja mereülikool.
Rośi jõgi

Roś ehk Ross (valgevene "Рось", vene keeles "Россь" või "Рось") on Nemunase vasakpoolne lisajõgi Valgevenes Hrodna oblastis.
Jõe pikkus on 99 km, valgala pindala 1250 km².
Jõe ääres asub Vaŭkavyski linn. Teised suuremad asulad selle jõe ääres on Porazava, Krasnasielski ja Rośi alevid. Rośi jõgi voolab läbi Hrodno oblasti Svisłači rajooni, Vaŭkavyski rajooni ja Masty rajooni.
Fenomen

Fenomeniks (vanakreeka keeles "phainomenon" 'ilmuv, ilmnev, paistev, nähtuv'; lihtsamalt 'nähtus, nähtumus') nimetatakse filosoofias üksust, mis esineb või ilmneb teatud valdkonnas mingil kindlal viisil (näiteks mõistusefenomenid, psüühilised fenomenid, keelefenomenid jne).
Immanuel Kant nimetas fenomeniks seda, mis erinevalt noumenonist ja sellele vastanduvalt on meie tunnetuse abil empiiriliselt kogetav. Seega on fenomenina määratletav iga asi, mis on meelelise tunnetuse õiguspäraseks esemeks.
Et fenomeni mõiste on seotud paistmise või näimisega, siis osutab filosoofilise käsitluse puhul selle mõiste aluseksvõtmine teatud määral subjektivismile või perspektivismile: kui kogemusele on antud ainult see, mis sellele nii või teisiti paistab, siis selle paiste taha edasi tungimine (olemuste, transtsendentsi, ideede vms juurde) pole ainult fenomenide endi alusel võimalik ning seega tuleb kõik, mis on fenomenide suhtes väline, tuletada teiseste vahenditega.
Fenomenoloogilise filosoofia raames tähendab fenomen enamasti seda, mis kogemusele või mõistmisele alati juba enne iga üksikut kogemust seda kogemust võimaldavana latentselt antud on. Fenomenide uurimise aluseks on fenomenoloogiline meetod, mida järgides püütakse vabastada mõistmine algupärasele fenomenile.
Sambija

Sambija (vene "Самбия", poola "Sambia", leedu "Semba", saksa "Samland") on ajalooline piirkond endisel Ida-Preisimaal Pregolja jõe ja Kura lahe vahel.
Sambija on osaks Väike-Leedust (selle laiemas tähenduses).
Aastatel 1243–1577 asus Sambijas Riia peapiiskopkonna Samlandi piiskopkond. Ala oli 13.–16. sajandil Saksa ordu, siis Preisimaa hertsogiriigi, hiljem kuningriigi koosseisus. Aastatel 1871–1943 oli Sambija Saksa Riigi ja 1943–1945 Suursaksa Riigi osa. 1945. aastast kuulub ta Kaliningradi oblasti koosseisus Venemaa Föderatsioonile.
Sambijas asus ka Ida-Preisimaa olulisim linn Königsberg (alates 1946 Kaliningrad).
Ibaraki prefektuur

Ibaraki prefektuur on Jaapani prefektuur Honshū saare keskosas Vaikse ookeani kaldal.
Loodus.
Valdav osa prefektuurist on järverikas madalik, kuid põhjaosa on mägine. Suuremad jõed on Naka jõgi ja Kinu jõgi. Suurim järv on Kasumigaura järv.
Sümbolid.
Ibaraki prefektuuri tunnuslind on põldlõoke ("Alauda arvensis"), tunnuspuu on ploomipuu ("Prunus mume") ja tunnuslill roos ("Rosa").
Haldusjaotus.
Ibaraki prefektuur on jaotatud 44 omavalitsusüksuseks, millest 32 on linnad (市 "shi").
Abel (Taani kuningas)

Abel (1218 – 29. juuni 1252) oli Schleswigi hertsog aastail 1232–1250 ja Taani kuningas aastail 1250–1252.
Ta oli kuningas Valdemar II ja Portugali kuninga Sancho I orbtütre, Flandria krahvi Ferdinandi õe Berengaria poeg. Neil oli kolm poega (hilisemad Taani kuningad Erik IV, Abel ja Christoffer I) ning tütar Sofie või Sophie (1217–1247), kes abiellus 1230. aastal Brandenburgi markkrahvi Johann I-ga.
Abel abiellus 1237. aastal Schauenburgi ja Holsteini krahvi Adolf IV-a tütre Matildaga. Isa, Valdemar II surma (1241) ja venna Erik IV trooniletõusu järel andis viimane talle valitseda Schleswigi hertsogkonna.
Kuningaks sai Abel 1. novembril 1250, pärast tema venna, kuningas Erik IV tapmist, mille osaluses teda ennast kahtlustati ("nime poolest Aabel, kuid tegude poolest Kain" – taani keeles: "Abel af navn, Kain af gavn"). 
1251. aastal loobus Abel Taani kuningate varasemast nõudlusest Läänemaale, mis kuulus Saare-Lääne piiskopkonda.
Abel kehtestas täiendava maksu, et maksta lunaraha Kölni peapiiskopi juures vangis oleva poja Valdemari eest ning langes ülestõusnute vastu võideldes lahingus Friisimaal. 
Taani kuningana järgnes talle troonil noorem vend Christoffer, Abeli järglased (Valdemar III, Valdemar IV jt.) aga said päriliku õiguse valitseda Schleswigi hertsogkonda, Estridseni dünastia Schleswigi haruna.
Toomas Uba

Toomas Uba (2. november 1943 Tallinn – 31. detsember 2000 Tallinn) oli eesti spordiajakirjanik. 
Enne 1930. aastatel toimunud nimede eestistamist kandis nende perekond nime Su(u)ban.
Elukäik.
Toomas Uba lõpetas 1962. aastal Tallinna 21. Keskkooli ja 1968. aastal Tartu Riikliku Ülikooli ajakirjanduse erialal ning õppis aastatel 1968–1970 aspirantuuris.
Koolieas tegeles võrkpalliga. Kaastööd raadiole hakkas Uba tegema juba koolipoisina 1960. aastate hakul. Aastatel 1962–1972 töötas ta Eesti Raadio spordireporterina. 1973. aastast töötas ta Eesti Televisiooni sporditoimetuses, 1978. aastast peatoimetajana ja 1999. aastast peaprodutsendina. 
Uba osales rahvusvahelise telemälumängu "Naapurivisa" Eesti võistkonnas aastatel 1967–1970 ja oli hiljem ETV telemälumängude saatejuht. 1974. aasta veebruaris läksid Eesti Televisiooni eetrisse Toomas Uba organiseeritud ja tema enda poolt kommenteeritud ajaloolised esimesed rahvusvahelised otseülekanded suusatamise maailmameistrivõistlustelt, mis toimusid Falunis. Ta sai hiljem võimaluse reporterina kohal viibida ning tööd teha kümnetel suurvõistlustel (sealhulgas 11–tel olümpiamängudel). Teda iseloomustasid meisterliku sõnakasutusega võistlusreportaažid ja suurepäraselt sõnastatud küsimustega intervjuud. Ta oli paljude kohalike võistluste, sealhulgas koolinoorte võistlussarja TV 10 olümpiastarti, algatajaks ja eestvedajaks.
Toomas Uba algatatud populaarne arutlev saatesari "Spordiprisma" oli eetris aastail 1972–1993 ning seda toodeti kokku üle 1000 saate. Raul Rebane: "Saade Spordiprisma oli täiesti revolutsiooniline nähtus, mis polnud mõeldud spordi populariseerimiseks, vaid sportlaste kaitseks. Toomas oli surmani täielik spordifanatt. Sport oli tema jaoks number üks. Hoolimata, et ta nokkis ja pahandas, olid sportlased tema jaoks pühad lehmad."
Uba oli tegev Euroopa Ringhäälingute Liidu (EBU) olümpia- ja teiste peamiste spordialade 15-liikmelises televisioonirühmas. Ta kuulus Eesti Spordiajakirjanike Ühenduse juhatusse ja Eesti Kergejõustikuliidu presiidiumi, tegutses Eesti Jahtklubide Liidu pressiatašeena. Ta oli Eesti Spordiseltsi Kalev, Eesti Ajakirjanike Liidu ja Rahvusvahelise Spordiajakirjanike Liidu liige (1988). 
Isiklikku.
Tema isa Reginald Uba oli Eesti paremikku kuulunud keskmaajooksja, kes osales 1500 meetri distantsil 1936. aasta Berliini olümpiamängudel.
1994. aastal põdes Toomas Uba südamelihase infarkti. Surma põhjuseks 2000. aastal oli lümfivähk. Toomas Uba kaks poega on Margus ja Tarmo.
Liiduringkond

Liiduringkond on administratiivne või haldusüksus.
Mitmetes föderatiivsetes riikides allub liiduringkond üksnes keskvalitsusele. Need on olemas näiteks:
Satu Mare

Satu Mare on linn Rumeenias, Satu Mare maakonna keskus. Linn asub ajaloolises Krisaania piirkonnas.
10. sajandil vallutasid ungarlased praeguse linna kohal asunud Zotmari linnuse. Linn hävis 1703. aastal tulekahjus. 
1919. aastal vallutasid linna Rumeenia väed ja järgmisel aastal läks linn Rumeenia koosseisu.
Elanike arv oli 2002. aasta rahvaloenduse andmetel 115 142. 2011. aastal oli elanike arv 94 948, neist 58,9% rumeenlased, 37,6% ungarlased, 1,3% mustlased ja 1,1% sakslased.
1910. aastal oli linna 45 000 elanikust 95% ungarlased või ungarikeelsed juudid.
Oradea

Oradea on linn Rumeenias, Bihori maakonna keskus.
Asub Crișul Repede jõe ääres.
10. sajandil asus linna kohal Varadinumi kindlus.
Pärast Esimest maailmasõda läks linn Rumeenia koosseisu.
Elanike arv oli 2002. aasta rahvaloenduse andmetel 206 614. Neist 70,3% on rumeenlased, 27,6% ungarlased ja 1,2% mustlased.
1910. aastal oli linna 64 000 elanikust 91% ungarlased või ungarikeelsed juudid.
Iași

Iași (eesti hääldus [j'aši], rumeenia hääldus [jaʃʲ]) on linn Rumeenias, Iași maakonna keskus.
Asub Pruti jõe ääres, umbes 500 km Bukarestist põhjas.
Iași on elanike arvult neljas linn Rumeenias.
Linna on esmamainitud 1408. aastal. Linn oli aastatel 1564–1859 Moldova vürstiriigi, 1859–1862 Ühendatud vürstiriikide ja 1916–1918 Rumeenia Kuningriigi pealinn.
1860. aastal asutati Iașis esimene ülikool Rumeenias – Alexandru Ioan Cuza Ülikool.
Timișoara

Timișoara (ungari "Temesvár", serbia "Темишвар") on linn Rumeenias, Timiși maakonna keskus. Asub Rumeenia lääneosas Tamiši jõe ääres, ajaloolises Banaadi piirkonnas.
Timișoara on elanike arvult kolmas linn Rumeenias.
Linna on esmamainitud 1019. aastal.
1884. aastal sai Timișoarast esimene linn Euroopas, kus seati sisse elektriline tänavavalgustus. 
1989. aasta detsembris algas linnas rahvaülestõus Nicolae Ceaușescu režiimi vastu, mis viis paari nädalaga režiimi kokkuvarisemiseni.
Elanike arv on 316 000 (2002), neist 85,5% rumeenlased, 7,7% ungarlased ja 2,3% sakslased.
1910. aastal olid 72 555 elanikust 43,6% sakslased, 39,4% ungarlased, 10,4% rumeenlased ja 4,8% serblased.
Transport.
Linnas on käigus 11 trammiliini, 9 trolliliini ja 15 autobussiliini. Seal asub Rumeenia suuruselt teine lennujaam, Traian Vuia rahvusvaheline lennujaam.
Mito

Mito (jaapani 水戸, haldusüksusena 水戸市 "Mito-shi") on linn Jaapanis, Ibaraki prefektuuri keskus.
Tänapäeva Mito linn moodustati 1889. aastal.
Teise maailmasõja lõpus põles üle 3/4 linnast maha, kuid ehitati kiiresti üles.
Linnas on ülikool.
Suuremaks vaatamisväärsuseks on Edo perioodil loodud Kairakueni park.
Elanike arv on 264 400 (2008).
Yokohama Landmark Tower

Yokohama Landmark Tower (jaapani 横浜ランドマークタワー) on kõrghoone Jaapanis. See on kõrguselt Jaapani kolmas hoone, Jaapani ehitiste seas kõrguselt viies. Hoone asub Yokohama linnas Minato Mirai 21 kvartalis. Selle kõrgus on 296,3 meetrit.
Pilvelõhkuja valmis 1993. aastal ja oli sestpeale Jaapani kõrgeim hoone kuni 2012. (teistel andmetel 2014.) aastani, mil Osaka prefektuuris Keihanshini linnas valmis 300 meetri kõrgune Abeno Harukas. Hoones on ühed maailma kiireimad liftid, mis liiguvad kiirusega 12,5 m/s.
Hoones asuvad äripinnad ja hotell (49.–70. korrus). Ruumide kogupind on 392 000 m².
Nicolae Ceaușescu

Nicolae Ceaușescu [nikol'aje tšauš'esku] (26. jaanuar 1918 Scornicești küla – 25. detsember 1989 Târgoviște) oli Rumeenia kommunistlik diktaator 1965. aastast 1989. aasta detsembrini. Ta lõi enese ümber isikukultuse, lastes end kutsuda selliste nimedega nagu Karpaatide Geenius ja Mõtete Doonau.
Ceaușescu sündis Olti maakonnas Scornicești külas ja astus kommunistlikku parteisse 1932. aastal. Enne teist maailmasõda oli ta korduvalt vangis poliitilise tegevuse eest.
1965. aastal sai temast Rumeenia Tööpartei esimene sekretär ja 1967. aastal Rumeenia president. Ta võttis isikukultuse rajamisel eeskuju Mao Zedongist ja Kim Il-Sungist.
Tema tiitel oli "Conducător" ('juht'). 
Oktoobris 1966 kuulutas Ceaușescu välja range abordipiirangu, et tõsta Rumeenia rahvaarvu 19 miljonilt 25 miljonini 1990. aastaks ja 30 miljonini 2000. aastaks. 
Ceaușescu laskis hävitada ajalooliselt väärtuslikke hooneid, et teha ruumi oma paleede ehitamiseks.
Ceaușescu aja alguses võttis Rumeenia suurel hulgal laenu Läänelt, mis soosis Ceaușescut suhteliselt iseseisva välispoliitika tõttu, 1980. aastatel tuli raisatud laenud tagasi maksta, mistõttu Ceaușescu rakendas äärmuslikku kokkuhoiupoliitikat. Tema aja lõpuks sai Rumeenia üheks vähestest riikidest maailmas, millel puudus välisvõlg.
Isiklikku.
Tal on vend.
Tema abikaasa oli Elena Ceaușescu. Neil sündisid tuumafüüsikust poeg Valentin Ceaușescu (sündis 1948), matemaatikust tütar Zoja ja poeg Nicu.
Ceaușescu surm.
1989. aasta detsembris toimunud rahvaülestõusu käigus üritas ta koos abikaasaga riigist põgeneda, kuid võeti kinni politsei poolt ja anti üle sõjaväele. Kiiresti kokku pandud tribunal mõistis kiirmenetlusega Ceaușescu ja tema abikaasa Elena Ceaușescu 25. detsembril süüdi muu hulgas genotsiidis ja riigi vara riisumises ning määras karistuseks surmanuhtluse. Otsus viidi täide veel samal päeval Târgoviștes mahalaskmise teel. Nende surnukehad viidi Bukaresti Ghencea sõjaväekalmistule, kus need salaja vale nime all üksteisest 20 m eraldi haudadesse maeti. 2010. aastal kaevati nad DNA-testi eesmärgil üles viieks kuuks, misjärel maeti samale kalmistule kõrvuti tagasi.
Mälestuste jäädvustamine.
2010. aastal lavastas Rumeenia teater tõsielul põhineva näidendi "Ceauşescu viimased tunnid".
Alba maakond

Alba maakond on Rumeenia 1. järgu haldusüksus. Asub Transilvaanias.
Maakond on mägine. Suuremad jõed on Mureș ja selle lisajõed Târnava, Sebeș ja Arieș.
Wilhelm Kentmann

Wilhelm Eugen Leonhard Kentmann (11/23. juuli 1861 Jõelähtme – 20. mai 1938 Tallinn) oli baltisaksa usuteadlane, Eestimaa viimne kindralsuperintendent aastail 1918–1919.
Lõpetas aastal 1879 Tallinna Kubermangugümnaasiumi. Õppis Tartu Ülikooli usuteaduskonnas 1879–1885, "cand. theol." Ordineeriti pastoriks 2. märtsil 1886.
Oli 1896–1902 ajalehe "Ristirahwa Pühhapäewaleht" väljaandja ja vastutav toimetaja.
Isiklikku.
Tema isa oli Kuusalu Laurentsiuse koguduse õpetaja Woldemar Friedrich Kentmann, tema poeg oli Kuusalu Laurentsiuse koguduse õpetaja Kurt Hans Kentmann, tema vend oli Kuusalu Laurentsiuse koguduse õpetaja Woldemar Reinhold Kentmann. Tema abikaasa Käthe isa Carl August Pezold oli Märjamaa Maarja koguduse õpetaja, abikaasa vend Wilhelm Dietrich Pezold oli Lihula ja Kirbla koguduse õpetaja.
Viited.
W. Kentmanni allkiri dokumendil: Allikas: Agnes Valgiste http://photos.geni.com/p13/b3/38/44/94/5344483b4cc7c43f/geni_014_original.jpg
Satu Mare maakond

Satu Mare maakond on Rumeenia 1. järgu haldusüksus. Asub Põhja-Rumeenias, piirneb loodes Ungariga ja põhjas Ukrainaga.
2011. aastal oli maakonna elanikest rumeenlasi 57,7%, ungarlasi 34,5% ja mustlasi 5,3%.
Kanagawa prefektuur

Kanagawa prefektuur on Jaapani prefektuur Honshū saare keskosas Vaikse ookeani Sagami lahe kaldal. Piirneb põhjas Tōkyō prefektuuriga ning läänes Yamanashi ja Shizuoka prefektuuriga.
Sümbolid.
Kanagawa prefektuuri tunnuslind on kalakajakas ("Larus canus"), tunnuspuu on hõlmikpuu ("Ginkgo biloba") ja tunnuslill kuldvööt-liilia ("Lilium auratum").
Haldusjaotus.
Kanagawa prefektuur on jaotatud 35 omavalitsuseks, millest 19 on linnad (市 "shi").
Kawasaki

Kawasaki (jaapani 川崎, haldusüksusena 川崎市 "Kawasaki-shi") on linn Jaapanis Kanagawa prefektuuris. Kuulub Tōkyō-Yokohama linnastusse ja piirneb põhjas Tōkyō prefektuuriga. Asub Tama jõe suudmes.
Elanike arv on 2020. aasta seisuga 1 539 522. Elanike arvult on see Kanagawa prefektuuris teisel ja Jaapanis seitsmendal kohal.
Kawasakis asub Jaapani veoauto- ja bussitootja Fuso peakorter.
Kawasakis asub vabaõhumuuseum Nihon Minka-en.
Linnas tegutseb jalgpalliklubi Kawasaki Frontale, mis on neljakordne Jaapani meister.
Timiși maakond

Timiși maakond on Rumeenia 1. järgu haldusüksus. Asub Banaadis. Piirneb läänes Serbia ja loodes Ungariga.
Maakonna idaosa on mägine. Suuremad jõed on Timiș ja Bega.
Akrobaatika

 
Akrobaatika on üks esinemiskunste ning seda viljeldakse ka spordis. See hõlmab keerulisi tasakaaluharjutusi, väledust ja koordinatsiooni. 
Pea igasugust spordiala, mis sisaldab kogu keha hõlmavaid liigutusi – eriti lühikeste, tugevat pingutust nõudvat harjutuste kompleksi – saab pidada akrobaatikaks. Akrobaatikas on arvestatavat kattumist tantsu ja paljude spordialadega, näiteks vettehüpetega, ning usurituaalidega.
Õhuakrobaatika.
Õhuakrobaatika on akrobaatika, mida sooritatakse õhus vastavate abivahenditega, näiteks trapetsi, kanga, rõnga, köie jne abil.
Oberstdorf

Oberstdorf on linn Saksamaal Baieri liidumaa edelaosas Allgäu Alpides, Saksamaa lõunapoolseim asula. Oberstdorfi piirkond asub umbes 800 meetri kõrgusel üle merepinna. Linn on tuntud suusa- ja turismikuurordina. Peamisteks suusapiirkondadeks on Nebelhorn ja Fellhorn. Oberstdorfis toimusid 1987. ja 2005. aastal põhja suusaalade maailmameistrivõistlused. Oberstdorfis asub maailma üks viiest tegutsevast suusalennumäest – Heini Klopferi lennumägi.
2003. aasta 30. detsembri seisuga elas linnas 9874 elanikku. 2019. aasta lõpu seisuga oli linnaelanikke 9696.
Praegune linnapea on Klaus King.
Kamakura

Kamakura (jaapani 鎌倉, haldusüksusena 鎌倉市 "Kamakura-shi") on linn Jaapanis Kanagawa prefektuuris. Asub umbes 50 km Tōkyōst lõunas Sagami lahe kaldal ja on kolmest küljest ümbritsetud mägedega. 12.–14. sajandil valitsesid seal Minamoto klanni šogunid Jaapanit, sellest ka Kamakura perioodi nimetus.
Tänapäeval on tuntud kui paljude pühakodade ja templite asukoht. Linnas asub 13,35 m kõrgune 13. sajandist pärinev Amida Buda pronksskulptuur Kamakura Suur Buda. Ajalooliste väärtuste rohkuse tõttu on Kamakura Jaapani siseturismi suuruselt teine sihtmärk peale Kyōtot.
Elanike arv on 174 200 (2011).
Banaat

Banaat (rumeenia "Banat, Banatul", serbia "Банат", ungari "Bánság, Bánát") on piirkond Euroopas Serbia, Rumeenia ja Ungari piirialadel. Hõlmab ala Transilvaania Alpide (idas), Tisza (läänes), Mureși (põhjas) ja Doonau vahel (lõunas).
Rumeeniast jäävad Banaadi alale Timiși maakond, Caraș-Severini maakond ja Aradi maakonna lõunaosa, Ungarist Szegedi-lähedased alad, Serbiast Vojvodina idaosa (Põhja-Banati ringkond, Kesk-Banati ringkond ja Lõuna-Banati ringkond).
Banaadi ajalooline keskus on Timișoara.
Pindala on 28 040 km².