tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Betuweroute

Betuweroute (mitteametlikult ka Betuwelijn) on raudtee Hollandis, mis viib Rotterdamist Saksamaale. Kogu raudtee on täies ulatuses vähemalt kahe raudteerööpa paariga.
Raudtee valmis ja avati 2007. aasta suvel.
NSV Liidu Väliskaubanduse Ministeerium

NSV Liidu Väliskaubanduse Ministeerium (vene keeles "Министерство внешней торговли СССР") oli aastatel 1946–1988 Nõukogude Liidus eksisteerinud riigivalitsemise organ; kuulus ministeeriumina NSV Liidu Ministrite Nõukogu koosseisu. 
Märtsis 1946 NSV Liidu Väliskaubanduse Rahvakomissariaat kujundati ümber NSV Liidu Väliskaubanduse Ministeeriumiks.
Ministrid.
5. märtsist kuni 24. augustini 1953 oli ministeerium liidetud NSV Liidu Sisekaubanduse Ministeeriumiga ja kandis nimetust NSV Liidu Sise- ja Väliskaubanduse Ministeerium (minister Anastass Mikojan).
Aastatel 1979–1983 oli NSV Liidu väliskaubanduse ministri esimene asetäitja Juri Brežnev.
Ümberkujundamine.
Perestroika ajal kujundati NSV Liidu Väliskaubanduse Ministeerium 1988. aastal ümber NSV Liidu Välismajandussidemete Ministeeriumiks (minister 1988–1991 Konstantin Katušev).
Sossenskoje

 
Sossenskoje asundus on linnasisene munitsipaalmoodustis ja ühtlasi haldusüksus staatusega asundus Moskvas Novomoskovski ringkonnas. Asundus (moodustati 2005. aastal) lülitati Moskva linna koosseisu pärast linna laienemist edela suunas 2012. aastal.
Kuni 2012. aastani kuulus Sossenskoje asundus (kuni 1994. aastani Sossenskoje külanõukogu; 1994–2005 Sossenskoje külaringkond) Moskva oblasti Lenini rajooni. 
Sossenskoje asundus hõlmab 66,81 km² suuruse territooriumi Moskva ringtee taga. Asunduses on üle 33 400 elaniku (2021).
Asunduse koosseisu kuulub kaks alevit (Gazoprovod ja Kommunarka) ning 9 küla. Kommunarka (elanike arv üle 5000) on asunduse administratiivkeskus. 
Sossenskoje asunduses on 2021. aasta seisuga üks metroojaam (Kommunarka), mis asub Kommunarka alevi lähedal Stolbovo küla territooriumil.
Sossenskoje asunduse territooriumil asub Hovanski kalmistu. 
Võimuorganid.
Asunduse juhtimist teostatakse Sossenskoje asunduse administratsiooni, kohaliku omavalitsuse tööorganite ning teiste asunduse võimuorganite abil (politsei, prokuratuur jt).
Administratiivvõimuorganiks on Sossenskoje asunduse administratsioon. Seda juhib administratsiooni pea ("глава администрации").
Kohaliku omavalitsuse esindusorganiks on 16-liikmeline Sossenskoje asunduse saadikute nõukogu, kes valib enda liikmete hulgast esimehe. Kohaliku omavalitsuse täidesaatvaks organiks on asunduse saadikute nõukogu aparaat, mida juhib nõukogu poolt valitud asunduse pea ("глава поселения").
Sossenskoje asunduse administratiivkeskuses Kommunarka asub kogu Uus-Moskva (hõlmab Novomoskovski ja Troitski ringkonda) administratiivset juhtimist teostav prefektuur.
Välisluureteenistus.
Sossenskoje asunduse territooriumile jääb ka hoonetekompleks, kus Nõukogude Liidu ajal paiknes välisluurega tegeleva NSV Liidu Riikliku Julgeoleku Komitee Esimese Peavalitsuse peakorter ja pärast NSV Liidu lagunemist (1991) asub Venemaa Föderatsiooni Välisluureteenistuse peakorter.
Kauba tänav (Tartu)

Kauba tänav oli tänav Tartus.
Tänav kulges kesklinnas Vallikraavi tänava jätkuna kuni Emajõeni. 
Kauba tänava Poe tänava poolses küljes asus Kaubahoov. 
Teise maailmasõja aegsel pommitamisel hävisid tänava äärsed hooned, ning tänavat enam ei taastatud. Tänava kohale rajati Kaubahoovi park ehk keskpark.
Jaama puiestee

Jaama puiestee on tänav Rakveres ja paikneb linna põhjaosas. Kaugus linna keskväljakust linnulennul mõõdetuna on 0,9–1,3 km.
Jaama puiestee on 1810 meetrit pikk ning on pikkuselt teine tänav linnas, pikem on vaid Vabaduse tänav. Ida-läänesuunaline tänav on kõige kitsam idaosas (12 meetrit) ja kõige laiem lääneosas (25 meetrit). Jaama puiestee algab Roodevälja linnaosast, läände suundudes läbib Kukeküla ja Lilleküla linnaosa ning lõpeb Mõisavälja linnaosas. Tänav kulgeb paralleelselt Tallinna–Narva raudteega, kaugus põhja pool asuvast raudteemaast ligikaudu 40 meetrit. 20. sajandi esimeses pooles oli Jaama puiestee põhiliselt hoonestamata, ehitised asusid vaid tänava lõunaküljel Rakvere raudteejaama lähedal. Praeguse tänava kohal paiknes kohalik tee.
Tänav saab alguse Õli tänava lõpust, lääne poole suundudes ristub lõuna poolt Kauba, Küti, Malmi, Härma, Võidu, Lille, Tööstuse, Näituse, Kalda ja Maidla tänavaga ning lõpeb Ilu puiestee kohal.
Jaama puiestee idaosas asuvad põhiliselt kahekorruselised äri-, teenindus- ja tootmishooned, keskosas vaheldumisi elamud ja ärihooned, lääneosas korrus- ja pereelamud. Lõuna küljel, Kalda tn 3, paikneb Rakvere Piiritusetehase hoonestu, mille kaugem eelkäija oli Rakvere mõisa viinavabrik. Sellel kinnistul liituvad Rakveret läbivad lahtine Tobia peakraav ja kollektoris Soolikaoja, mille veed voolavad seejärel tänava ja raudtee alt läbi põhja suunas. 
Tänav on välisvalgustuse, asfaltkattega sõidutee ning osaliselt kõnniteega ühel tänava küljel. Tänava keskosa rekonstrueeriti 2021. aastal.
Gabriel Fabry

Gabriel Joseph Fabry (27. jaanuar 1869 Châlons-en-Champagne, Marne'i departemang – 4. september 1913) oli prantsuse sõjaväelane (ohvitser) ja sõjaajaloolane.
Arhiiviandemete põhjal avaldas Fabry mitu raamatut Prantsuse armee sõjakäikudest, selle arvulisest koosseisust ja allüksustest. Tähelepanuväärsemad tema teosed käsitlevad Napoleoni sõdade aegset Prantsuse Suurt Armeed ja Napoleoni 1812. aasta sõjakäiku Venemaale (mitmeköiteline "Campagne de Russie" ilmus 1900. aastate alguses).
Puelche

Puelche tuul (hispaania keeles "viento puelche") on kuiv fööniga sarnane idatuul, mis esineb Kesk-Tšiili lõunaosas. 
Tuul on saanud nime pueltše rahva järgi, kes elas Andide idanõlvadel. "Puelche" põhjuseks on kõrgrõhuõhuala Vaikse ookeani lõunaosas, mis ulatub itta Andide läbi ja/või moodustab ahelikku Atlandi ookeani lõunaosas paikneva kõrgrõhuõhuala suunas. Kevadel puhuvad "puelche" tuuled võivad põhjustada lume kiiret sulamist Andides, millega kaasnevad tulvad ja liustikke albeedo vähenemist.
Argentinas on sellise tuule nimi "zomba".
Marcin Wicha

Marcin Wicha (26. september 1972 Varssavi – 24. jaanuar 2025) oli juudi rahvusest Poola tarbegraafik, karikaturist, kolumnist ja kirjanik.
Ta on olnud katoliku kiriku nädalaajakirja Tygodnik Powszechny karikaturist ning teinud kaastööd kuukirjale Charaktery ja päevalehele Gazeta Wyborcza.
Ta on kirjutanud mitu lasteraamatut.
Tema raamat "Rzeczy, których nie wyrzuciłem" (ilmunud poola keeles 2017. aastal Krakówis) ilmus 2021. aastal eesti keeles pealkirjaga "Asjad, mida ma ära ei visanud" Loomingu Raamatukogus Margus Alveri tõlkes.
Isiklikku.
Tema isa Piotr Wicha (1946–2006) oli arhitekt. Isapoolne vanaisa Władysław Wicha (1904–1984) oli Poola metallitööline ja poliitik, kes aastatel 1954–1964 oli Poola Rahvavabariigi siseminister. Emapoolne vanaisa Jan Rabanowski (1907–1958) oli Poola elektriinsener ja kommunistlik poliitik.
Lukas (eesnimi)

Lukas on mehenimi.
1. jaanuari 2021 seisuga oli Eestis eesnimi Lukas 446 poisil ja mehel. Lukas on Eestis levikult 289. mehenimi.
Kõige populaarsem oli eesnimi Lukas vanuserühmas 0–4, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 28,65. Lukas oli keskmiselt 7 aasta vanune (mediaanvanus oli 5).
Bermicourt

Bermicourt on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Väike küla asub 47 km Arrasist loodes, tee D98 ääres.
Ajalugu.
15. septembril 1916, Esimese maailmasõja ajal, veidi enne Haigi rünnakut Flersile, rajas Briti tankikorpus, varustatud oma uue "salarelva" tankiga ja mida juhtis kindral Hugh Elles, oma peakorteri Chateau de Bermicourti. Sel ajal kuulus loss krahv Jean de Hauteclocque'ile. Peakorter jäi sinna kuni sõja lõpuni.
Berneville

Berneville on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Küla asub 8 km Arrasist edelas, teede D62 ja D67 ristumiskoha ümbruses.
Bertincourt

Bertincourt on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Küla asub 36 km Arrasist kagus, teede D7, D18 ja D19 ristumiskoha ümbruses.
Hoone digipäevik

Hoone digipäevik (inglise keeles "digital building logbook") on ühtse energiamärgise ("energy performance certificate") raamistiku ajakohastamise raames kavandatav andmestu, millest sisestatakse andmeid kergesti juurdepääsetavatesse ja tasuta andmebaasidesse. Sellised andmebaasid peavad olema kättesaadavad vähemalt NUTSi 3.tasandil ja seotud Euroopa Liidu hoonefondi vaatluskeskusega, samuti seoses tulevase ühise Euroopa andmeruumiga.
Balti Ühispank

AS Balti Ühispank (inglise keeles "Union Baltic Bank, UBB") oli 1991–1993 Eestis tegutsenud krediidiasutus.
Balti Ühispank sai Eesti Pangalt tegevuslitsentsi 29. augustil 1991. aastal, pangale kehtestati välja moratoorium 18.11.92-08.02.93 ning tegevuslitsents tunnistati Eesti Panga poolt kehtetuks 8. veebruaril 1993. aastal ja 16. märtsil 1993 ühendati Põhja-Eesti Aktsiapangaga Põhja-Eesti Pangaks.
Balti Ühispanga presidendiks oli 1992. aastani, Valentin Porfijev ja nõukogu esimeheks oli Indrek Toome Suuromanikud Sulo Muldia ja Peeter Luik.
Moratoorium ja liitumine.
Eesti Panga välisoperatsioonide osakonna osa töötajaid eesotsas osakonna endise juhi Valentin Porfirjeviga olid juba varem läinud tegema uut kommertspanka, Balti Ühispanka. Eesti Pank oli moodustanud oma välisoperatsioonide valitsuse. Eesti Pank, nagu ka kommertspangad, nende seas Balti Ühispank (UBB) tegid välisarveldusi läbi Venemaa Vnešekonompanga (VEB), sest taasiseseisvumise järel oli see praktiliselt ainus võimalus, sest Eesti oli veel rublatsoonis, VEBis asusid aga valuutahoiused. Eesti Pangast otsustati eraldada välisoperatsioonide talitus ning moodustada eraldi pank, Põhja-Eesti Aktsiapank (PEAP). 
Vene Föderatsiooni Ülemnõukogu Presiidiumi 13.01.1993.a. määruse "NSVL Välismajanduspangast" alusel külmutati nimetatud Eesti pankade - Balti Ühispanga (UBB) ja Põhja-Eesti Aktsiapanga korrespondentkontodel asunud ja sinna laekuvad valuutavahendid. Balti Ühispangas või PEAPis välisvaluuta hoiuseid omanud kontod külmutati Eesti poolel ja tõsteti pankade bilansist välja riiklikku VEB-fondi. 20.01.1993. aasta Riigikogu otsusega "NSV Liidu Välismajanduspangas külmutatud Eesti pankade kontod" moodustati Põhja-Eesti Aktsiapanga ja UBB nõuete ja nende klientide nõuete kompenseerimiseks 22.01.1993.a. Eesti Vabariigi nõuete fond nimetusega Riiklik VEB Fond.
Mistra-Autex AS

Mistra-Autex AS on Eesti tööstusettevõte.
Ettevõttes töötas 2021. aastal 245 töölist, olles Raasiku valla suurim tööandja.
60% toodangust läheb Kesk-Euroopasse, Skandinaaviasse 27%, Ühendkuningriiki 11% ja 2% jääb Eestisse.
Ajalugu.
Tehas ehitati asula põhjaossa, et enamus aja puhuvatele lõunatuultega ei leviks tootmisprotsessi käigus tekkivad lõhnad asulale. Ettevõtte vee vajadus on väga suur, seepärast otsiti kaua veesoont, mis tootmist rahuldaks. Kui vee otsingutega jõuti Nurme tänavale, leitigi sobiv puurkaevu koht. Toorme tuli Tšehhoslovakkiast, tootmishooned Soomest ja vabriku sisseseade Jaapanist. Esimesed vaibad tarniti NSV Liidu autotööstusele 1985. aasta lõpus.
1987. aastal algas Tallinna Laustekstiili Teadus- ja Tootmiskoondise “Mistra” Raasiku eksperimentaalvabrikus suuremahuline nõeltöödeldud vaipade tootmine nõukogude autotööstuse jaoks.
1991. aastast kannab asutus nime A/S Mistra-Autex.
1993. aasta 1. juunil Mistra erastati ja selle omanikeks said tollane juhtkond ning Hydnum OY.
Kuni 1996. aastani läks enamus toodangut Venemaa autotööstusele, Salongi ja pakiruumivaibad GAZ-ile, Ladale ja Moskvitšile.
1998. aastal alustas tehases tööd uus automaatpressi ja robot-vesilõikurliin, mille kogumaksumuseks kujunes seitse miljonit krooni. Kõrgsurve-vesilõikuriga saab lõigata nii pehmeid kui ka kõvu materjale, seadme tarnis ABB Eesti AS. Tootmisliini programmeeris Soome firma Muototerä OY.
1999. aastal osteti ja paigaldati taftingmasinad ja sellest ajast saadik on tootnud vaipu ja vormitud vaiptooteid. Alustati ka tarneid läände. Tooted jõudsid ettevõtetesse nagu Scania, Volvo ja hiljem Jaguar, Mercedes ja Land Rover. 
2000. aastal töötati välja oma oskusteave vormimisprotsesside alal ja osteti madalsurve vormimise seadmed. Paari aasta pärast hakati tegelema ka pagasipõhjade ja istme taguste tootmise ja koostamisega.
2005. aastal ostis juhtkond tehase soome omanikelt välja.
2008. aastal laiendati tootmist vanasse katlamajja, kasutult seisnud telliskorsten lõhati. Aasta teises pooles langes käive poole võrra. Majanduslanguse tõttu kogu maailmas autode tootmine vähenes ja koondati 25% töötajatest (52).
2011. aastal valmisid testimis- ja mõõtelabor ning 2015. aastal suurendati tootmis- ja laopinda. Investeeriti lamineerimis-, voltimis- ja plastkeevitusse.
Toodang.
Tuntumad automudelid, kus Mistra toodang on esindatud:
Vyškov

Vyškov (saksa keeles "Wischau") on linn Tšehhis Lõuna-Morava maakonnas, Vyškovi ringkonna halduskeskus. Vyškov asub Brno kesklinnast ligikaudu 30 km idakirdes.
Vyškovi on esmamainitud 1141. aastal. Alates 13. sajandist kuulus Vyškov Olomouci piiskopile. Hussiitide sõdade ajal sai linn rängalt kannatada.
Vyškovis on sündinud tšehhi filmilavastaja ja stsenarist Karel Kachyňa (1924–2004).
Kirikuaia tänav

Kirikuaia tänav (saksa keeles "Kirchhofstraße", vene keeles "Кладбищенская ул.") oli tänav Tallinnas, tänapäevase Juhkentali asumi Liivalaia tänava lähedal, Juhkentali tänava ja Aleksander Nevski kalmistu vahel, läbides Linna keskhaigla territooriumi.
Kirikuaia tänava ääres asus aadressil Kirikuaia tänav 8 Tallinna Linna Keskhaigla.
Kirikuaia tänav nimetati 22. jaanuaril 1930 Tallinna Linnavolikogu otsusega Kesk-Liiva tänavaks ja kandis kuni 27. juuli 1984 Tallinna RSN Täitevkomitee poolt ümbernimetamiseni Kesk-Liiva tänava (Saksa okupatsiooni ajal ka saksakeelset "Mittlere Sandstraße") nimetust.
Osmanite-Veneetsia sõjad

Osmanite-Veneetsia sõjad olid rida konflikte Osmanite riigi ja Veneetsia vabariigi vahel, mis algasid 1396. aastal ja kestsid 1718. aastani. Nende hulka kuulusid:
Bečov nad Teplou

Bečov nad Teplou (saksa keeles "Petschau") on linn Tšehhis Karlovy Vary maakonnas Karlovy Vary ringkonnas. Bečov nad Teplou asub Teplá jõe ääres, Karlovy Varyst ligikaudu 16,5 km lõunas.
Bečov nad Teplou asub merepinnast 532 meetri kõrgusel.
Bečovi loss on tõenäoliselt rajatud 14. sajandi alguses. Lossi on ürikutes esmamainitud 1349. aastal. Lossi juurde tekkinud asula sai linnaõigused 1389. aastal.
Bečov nad Teplou vanalinn on alates 1992. aastast ajalooline linnakaitseala.
Negroponte piiramine (1470)

Negroponte piiramine oli võitlus Osmanite riigi vägede (mida juhtis sultan Mehmed II isiklikult) ja Veneetsia koloonia Negroponte (Chalkída, Veneetsia valduse Euboia keskus Kesk-Kreekas) garnisoni vahel. See kestis peaaegu terve kuu ja lõppes vaatamata Osmanite suurtele kaotustele linna ja Euboia saare vallutamisega Osmanite poolt.
Abistava laevastiku lüüasaamine.
Veneetsia abijõudude juht oli Nicolò Canal, keda tunti "pigem kirjamehe kui võitlejana, õppinud mehena, kes on valmis raamatuid lugema kui mereasju juhtima". Tema laevastikus oli 53 galeeri ja 18 väiksemat laeva, mis oli viiendik Osmanite laevastiku suurusest. Ta saabus kolm nädalat pärast piiramise algust, kaotas närvid ja tõmbus Samothrákisse, paludes rohkem abi, kuid saabusid ainult paavsti indulgentsid. Canal oleks võinud piiramise murda, kui ta oleks rünnanud pontoonsilda, millest türklased sõltusid. Tuul ja mõõn olid tema kasuks ning veneetslased sõitsid 15 sõlmese kiirusega selle poole, kuid ta kaotas närvi ja tõmbus tagasi. Ta viis oma nüüd mässumeelse laevastiku tagasi Veneetsiasse ja Negroponte alistus järgmisel päeval.
Tagajärjed.
Kuna linn oli keeldunud alistumast ja võeti "mõõgaga", nagu kombeks, anti vallutavatele Osmanite vägedele kolm päeva rüüstamiseks. Kristlikud mehed tapeti, samas naised ja lapsed orjastati, ning Itaalia sõdurid hukati. Rohkem kui 6000 itaallast ja kreeklast suri Negroponte kaitsmisel. Veneetsiasse jõudis tagasi vaid 30 teadaolevat ellujäänut, kelle hulgas oli 15 naist, 12 last ja 3 meest. On erinevaid legende, et garnisoni komandör "bailo" Paolo Erizzo saeti pooleks. Tegelikult väidab piiramise vang Giovanni Maria Angiolello, et Paolo suri esimeses rünnakus: "Pollo Erizzo, linna "bailo", kes hukkus esimeses rünnakus, see tähendab Bourkose kaitsel". Canali üle mõisteti kohut, talle määrati trahv, tema auaste võeti ära ja ta pagendati Portogruarosse. Enamik neist lugudest on väljamõeldud, kuigi tsiviilisikute kannatused jõuga vallutatud linnas olid üsna tõelised. Sel põhjusel valisid paljud kohad, nagu Ateena, vastupanu asemel kapitulatsiooni.
Tulilind (film)

"Tulilind" ("Firebird") on 2021. aasta Eesti mängufilm; romantiline suhtedraama, mille režissöör, kaasstsenarist ja kaasprodutsent on Peeter Rebane (debüüt režissöörina), mis põhineb Sergei Fetissovi mälestusteraamatul "The Story of Roman" ("Romani lugu"). 
Filmi tegevus leiab aset 1970. aastatel Nõukogude Liidu poolt okupeeritud Eestis. Filmi peaosades on Tom Prior (kes oli ka kaasstsenarist ja kaasprodutsent), Oleg Zagorodni ja Diana Požarskaja. Külma sõja ajal Nõukogude õhujõududes aset leidva tegevustikuga film räägib tõestisündinud loo keelatud armastusest reamehe ja hävituslennuki piloodi vahel.
"Tulilinnu" maailmaesilinastus toimus 35. BFI Flare: Londoni LGBTIQ+ filmifestivalil 17. märtsil 2021. Film linastus ka 27. juunil 2021 toimunud 45. kaadrijoonel: San Francisco rahvusvahelisel LGBTQ+ filmifestivalil, kus pälvis aumärgi parima esimese mängufilmi kategoorias.
Süžee.
Sergei, probleemne noor reamees, loeb päevi ajateenistuse lõpuni. Tema elu pööratakse pea peale, kui õhujõudude baasi saabub julge hävituslendur Roman. Uudishimust ajendatuna liiguvad Sergei ja Roman mööda ebakindlat piiri armastuse ja sõpruse vahel, kui nende ja baasi komandöri sekretäri Luisa vahel tekib ohtlik armukolmnurk. Sergei on sunnitud silmitsi seisma minevikuga, kuna Romani karjäär on ohus ja Luisa püüab oma perekonda koos hoida. Noored riskivad oma vabaduse ja eluga, pidades silmas KGB järk-järgult laienevat uurimist ja hirmu kõikenägeva Nõukogude režiimi ees.
Kriitika.
Filmi kriitika Eestis on olnud üldiselt positiivne, eriti on esile tõstetud suurepärast visuaalset poolt. "Eestit läbi osava kaamerasilma on mõnus vaadata. Peale hallide toonide on siin see meile omane naturaalne ilu." ja "Armastus on ajatu ekraanilugu, olenemata, kes keda ja kuidas armastab. Mitte iga lugu ei saa õnnelikku lõppu, kuid see ei tähenda, et armastama ei peaks. Milleks teha midagi salaja, kui saame seda karjuda tähtedele?"
Kumrani vadi

Kumrani vadi (ka "Qumrani vadi") on vadi Iisraelis Fashkhahi piirkonnas Surnumere loodepoolsel küljel. Kumrani vadi asetseb 401 meetrit alla merepinna. Piirkond on tuntud Kumrani asula varemete ja koobaste tõttu.
Potštát

Potštát (saksa keeles "Bodenstadt") on linn Tšehhis Olomouci maakonnas Přerovi ringkonnas. Potštát asub Přerovist 25 km kirdes ja Olomoucist ligikaudu 29 km idas.
Potštáti on esmamainitud aastatel 1318–1322.
Potštáti vanalinn on alates 2003. aastast ajalooline linnakaitseala.
Valge tiiger

Valge tiiger on Bengali tiigri või Amuuri tiigri variant, kelle eripäraks on valge karvastik. Karvkatte hele värv on põhjustatud leutsismist, mille tekitab mõlema vanema poolt saadud valge värvi geen. 
Valgeid tiigreid elab mõnes India osariigis, Nepalis, Bhutanis ja Bangladeshis. Viimase paar sajandi jooksul on nende levik eluslooduses tunduvalt vähenenud nende küttimise tõttu. Siiski leidub neid paljudes maailma loomaaedades. Lisaks peetakse neid ka eksootiliste koduloomadena ja kasvatatakse äritegevuse eesmärgil.
Täiskasvanud loom võib kaaluda kuni 300 kg ja on umbes 3 m pikk. Keskmine eluiga on 10–20 aastat ning tippkiirus võib olla kuni 97 km/h. Kuna valge tiiger ei ole eraldi tiigri alamliik, siis ei ole ta ka väljasuremisohus.
Välimuse eripära.
Valge tiigri karvastik on valge, pruunide või mustade triipudega. Leutsismi põhjuseks on mõlema vanema retsessiivne valge värvuse geen, mida põhjustab punase ja kollase pigmendi pheomelaniini vähesus või puudumine kehas. Sellist geeni esineb 10 000 isendil ühest. Tihti aetakse valge tiiger segi albiinoga. Leutsismi määr looma kehas ja karvkatte heledus sõltub geneetilisest päritolust. Hele karvastik teeb tiigri eluolu ebasoodsaks, kuna neil on raske end ümbritsevas looduses peita ja seepärast on nad teistele loomadele ning ka inimestele kergesti märgatavad. Valgele tiigrile on omane kõõrdsilmsus.
Võrdlus oranži Bengali ja Amuuri tiigriga.
Pärast Amuuri tiigrit on valge tiiger koos Bengali tiigriga teine maailma suurim tiigriliik. Erinevalt valgest tiigrist võib teisi tiigriliike näha liikumas ka eluslooduses. Võrreldes oranži Bengali tiigriga kasvab ta kiiremini ning on nii sünnimomendil kui ka täiskasvanueas raskem ja pikem, kuid uuringud on näidanud, et nende eluiga on oranžist Bengali tiigri omast lühem geenimutatsiooni tõttu. Nad saavutavad oma täismõõtmed juba kahe-kolmeaastaselt. Erinevalt oranžist Bengali ja Amuuri tiigrist on neil pärilikult sinised silmad. Nagu teistel tiigriliikidel on ka valge tiigri triibud unikaalsed ja võrreldavad inimese sõrmejälgedega: maailmas ei leidu ühtegi samasuguste triipudega tiigrit. Sarnaselt teiste tiigriliikidega on ka valge tiiger karnivoor ehk toitub teistest loomadest.
Aretamine ja ristamine.
Kuna valge tiiger on väga haruldane, on üle maailma väga populaarne nende aretamine ja ristamine. Tihti tuuakse põhjuseks nende väljasuremisoht, mis pole siiski tõsi. Enamasti tehakse seda äritegevuse eesmärgil. Tavaline on omavahel paaritada suguluses olevaid tiigreid, mistõttu esineb loomadel palju terviseprobleeme ja väärarenguid. Sagedasemad neist on selgroo deformatsioon, , vaimsed tervisehäired, defektsed organid, puusaliigese düsplaasia, immuunpuudulikkus, kõõrdi ja punnis silmad. Esimene teada olev aretuse eesmärgiks kasutatud valge tiiger oli 1951. aastal tuntuks saanud isane tiiger Mohan. 80% ristamise tagajärjel sündinud valgetest tiigritest sureb sünnidefektide tõttu.
Mýto

Mýto (saksa keeles "Mauth") on linn Tšehhis Plzeňi maakonnas Rokycany ringkonnas. Mýto asub Rokycanyst ligi 11 km idakirdes ja Plzeňist umbes 27 km idas.
Mýto asub merepinnast 443 meetri kõrgusel.
Mýtot on esmamainitud 1296. aastal. Alevi staatuse sai Mýto 14. sajandi teise poole alguses ja linnaõigused 1905. aastal.
Mýtos on sündinud austria muusikaajaloolane, muusikakriitik ja helilooja August Wilhelm Ambros (1816–1876).
Margit Peterson

 
Margit Peterson (sündinud 28. augustil 1971) on eesti proosakirjanik ja luuletaja.
Elulugu.
Margit Peterson on sündinud Pärnumaal Veltsa külas. Ta on kasvanud Häädemeeste vallas Penu külas, kus ta oli seitsmelapselise pere kõige noorem tütar. Suur osa lapsepõlvest kulges Oidremal. Ta on lõpetanud Koonga 8-klassilise kooli, keskkoolis, meditsiinikoolis õppinud Tartus ja Tallinna Intuitiivteaduste koolis. 
Hiljem on ta elanud Pärnumaal Põlendmaal, Orajõel, Kablis, Penus, Oidremal, Lõpel, Suigus, Lavassaare ja Pärnu linnas. Mõnda aega töötas Lõpe lasteaias. 
Kuni 28. eluaastani kirjutas ta luulet sahtlisse, kuni osales 1999. aastal luulekonkursil Luulekevad, kus jõudis kolme finalisti hulka. Hiljem on ta osalenud veel mitmel Eesti luuleliidu konkursil. 2015. aastal oli Luulelahingu finalist koos Merle Jäägeriga. 
Esimene luuleraamat ilmus 2011. aastal, enne seda oli tema luuletusi ilmunud Pärnu Postimehes. Tema esikromaanist "Segavereline" (2014) on tehtud ka kordustrükk. 
Tema luuletusi on avaldatud veel kokku 34 ühiskogumikus ja ajakirjas Looming. 
Margit Peterson on aastaid korraldanud Poetry Slami Pärnu eelvooru ja osalenud selle žüriis. On kuulunud Eesti Luuleliitu ja üks Pärnu luuleklubi Luuletaevalaterna asutajaliikmeist. Ta on žüriis olnud J. Liivi luulekonkurssidel ning korraldanud üle-eestilise luulekonkursi "Ajusoe luule". 
On Pärnu punkluule kogumiku "Sõnaga näkku" idee autor ja üks koostajaist. Ta on koostanud ka ühiskogumikud "Pärnu kirjarahva antoloogia 3" ja "Pärnu kirjarahva antoloogia 4". 
Ta on teinud ajakirjanduslikku kaastööd ajalehele Nelli Teataja ning ajakirjadele Müstilised Lood, Saatus &amp; Saladused ja Lemmik. Mõnda aega oli ka ajakirja Vaimupuu kaasautor.
Facebookis lõi ta 2009. aastal lehe "Ahjusoe luule", kus võivad peale ta enda uut luulet tutvustada teisedki.
Ta on olnud seitse hooaega Pärnu kirjandusõhtute peakorraldaja.
Looming.
Margit Petersoni sulest on 2022. aasta seisuga ilmunud mitu 30 ilukirjandusteost, neist 13 luulekogu. 
Ta on koostanud näiteks olümpiavõitja Erika Salumäe lasteraamatud "Triinu lood" (2018) ja "Triinu lood 2" (2018). 
Tema värsse on viisistanud näiteks Tajo Kadajas, Meelis Sarv, Alari Janson, Eero Talisainen, Marco Tasane, Ivo Orav (Belka), Kristel Mägedi, Kersti Astel (Lillevaaas) jt. Tal on ilmunud üle 50 laulu. 
Harrastused.
Tema huvialad on kirjutamine, lugemine, käsitöö, joonistamine, "feng shui", šamanism, reiki, bioenergeetika jne. Tema vaimsed õpetajad on olnud guru Gunnar Aarma, nõid Riho Ammer, šamaan Tiit Teras, reikimeistrid Tõnu Aru ja Heli-Mall Kingi, pendlimees Veeliks Jalakas, "feng shui" õpetaja Rein Weber jt. 
Ta peab blogi ja tegeleb tervisespordiga, kogub kirjanike pühendusi ja autogramme.
Isiklikku.
10 aastat kestnud kooselust Jüri Paavlega (20.01.1969) on tal pojad Germo (s 1992) ja Geio Paavle (s 1994).
Mort Sahl

Mort Sahl (õieti Morton Lyon Sahl; 11. mai 1927 Montreal, Quebec – 26. oktoober 2021 Mill Valley, California) oli Ameerika Ühendriikide koomik.
Hobuste alfaherpesviirus 4

Hobuste alfaherpesviirus 4 (EHV-4) on hobuste seas leviv DNA-viirus, mis üldiselt põhjustab vaid kergeloomulist ülemiste hingamisteede infektsiooni. Harva võib EHV-4 põhjustada aborte ja neuroloogilisi nähte.
Nakatumine.
Enamik nakkuse saanud hobustest on nakatunud viirusega juba esimestel elukuudel, kuid siis on see olnud latentne, mis tähendab, et viirus jääb nende kehas varju. EHV-4 aktiveerub immuunsüsteemis stressiga või immuunsuse vähenemise käigus. Hobune, kelle kehas viirus aktiveerus, ei pruugi ise kliinilisi sümptomeid omada, aga hakkab viirust levitama. EHV-4 levib hobuste omavahelise kontakti teel, inimeste või esemete kaudu. 
Sümptomid.
EHV-4 põhilised sümptomid on köha ja ninavedelike eritus, milles mõlemas on viiruseallikad kõige suuremad. Lisaks võib hobusel tõusta palavik, ta võib olla loid ning tema sooritusvõime võib nähtavalt halveneda. Herpesviiruse peiteaeg on keskmiselt 4–6 päeva, aga märad võivad aborteeruda ka veel mitu kuud pärast nakatumist. Hobune on nakkusohtlik kuni 14 päeva pärast nakatumist. 
Diagnoos.
Tavaliselt võetakse hobuselt kaks vereproovi kahenädalase vahega, et teha kindlaks, kas hobusel on tekkinud spetsiifilised antikehad. Teine viis viirust kehast määrata on ninakaudne PCR-test.
Viiruse ennetamine ja ravi.
Haiged hobused tuleb teistest eraldada ja isoleerida. Hobused tohivad tallist lahkuda pärast seda, kui kliiniliste sümptomitega hobuse nakatumisest on möödas kolm nädalat. Kuna viirus võib levida ka inimeste ja esemete kaudu, on inimestel, kes viirusega nakatunud tallis töötavad/käivad, keelatud liikuda teistes tallides terve karantiiniaja vältel. Kindel ravi selle viiruse tekitatud haiguse vastu puudub, palaviku korral alandatakse seda antibiootikumidega. EHV-1 ja EHV-4 vastu on vaktsiinid, mis ei taga hobuse mittenakatumist viirusega, aga vähendab sellega nakatumise riski ja levikut. Vaktsineeritud hobustel ei pruugi olla tekkida kliinilisi sümptomeid ning haiguse läbipõdemine võib neil kulgeda väga kergelt.
Norman (eesnimi)

Norman on mehenimi.
Seisuga 2021. aasta 1. jaanuar oli Eestis eesnimi Norman 167 mehel. Norman oli Eestis levikult 497. mehenimi. Norman oli keskmiselt 19 aasta vanune (mediaanvanus oli 20). Kõige populaarsem on eesnimi Norman vanuserühmas 25–29, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 3,7 ning Pärnu maakonnas, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 2,07.
Smečno

Smečno (kuni 1882. aastani Muncifaj, saksa keeles "Smetschno") on linn Tšehhis Kesk-Tšehhi maakonnas Kladno ringkonnas. Smečno asub Kladnost 7 km loodes ja Praha kesklinnast ligikaudu 30 km lääneloodes.
Smečno asub merepinnast 340–375 meetri kõrgusel. Asulat on esmamainitud 1252. aastal, alevi staatuse sai 1510. aastal ja linnaõigused 1515. aastal. Vahepeal kaotatud linnaõigused sai Smečno tagasi 1992. aastal.
Smečno vanalinn on alates 1992. aastast ajalooline linnakaitseala.
14. juuli revolutsioon

14. juuli revolutsioon (ka 1958. aasta Iraagi riigipööre) oli 14. juulil 1958 Iraagis aset leidnud võimupööre, millega kukutati aastal 1921 Suurbritannia kaitse all alanud hašemiitide monarhia. Iraagi armee hukkas kuningas Fayşal II, kroonprints 'Abd al-Ilahi ja peaminister Nuri al-Saidi.
Hašemiitide kukutamisega rajati Iraagi Vabariik. Lisaks lõpetati vaid kuus kuud varem alguse saanud Iraagi ja Jordaania kuningriikide vaheline Araabia Föderatsioon. Uue peaministrina tuli võimule Abd al-Karim Qasim, kes kukutati ja tapeti aastal 1963 ramadani revolutsiooni käigus.
Norman (Oklahoma)

Norman on linn Ameerika Ühendriikides Oklahoma osariigis, Clevelandi maakonna keskus. Norman asub 32 km Oklahoma City kesklinnast lõuna pool.
Linna elanike arv oli 2019. aastal hinnanguliselt 124 880. Norman on elanike arvult osariigi kolmas linn.
Norman rajati 1889. aastal toimunud maahõive käigus, mil uusasunikel lubati hõivata varem kriigi ja seminoli indiaanlastele Indiaaniterritooriumil eraldatud maad.
1890. aastal asutati linnas Oklahoma Ülikool.
Linnas asub mitu ilmastiku uurimise keskust, näiteks Storm Prediction Center ja National Severe Storms Laboratory, aga samuti koolituskeskus Warning Decision Training Division. 
Normanis asub ka Sam Noble'i Oklahoma Loodusloomuuseum, mis on maailma üks suurimaid ülikooli juures tegutsevaid loodusmuuseume ja mille kogus on üle viie miljoni museaali. Ülikooli juures tegutseb ka Fred Jones Jr. kunstimuuseum, mis on tuntud oma suure prantsuse impressionismi kogu poolest.
Kouřim

Kouřim (saksa keeles "Gurim", "Kurim") on linn Tšehhis Kesk-Tšehhi maakonnas Kolíni ringkonnas. Kouřim asub Kolínist umbes 16 km läänes ja Praha kesklinnast ligi 41 km idas.
Kuningalinn Kouřim asutati ajavahemikul 1223–1250. Kouřimit on ürikutes esmamainitud 1261. aastal. 1334. aastal hävis Kouřim tulekahjus, kuid linn taastati kiiresti. Linna õitseaeg oli 15. ja 16. sajandil. 16. sajandi lõpus oli Kouřimis 16 käsitöögildi ja üle 2000 elaniku. Kolmekümneaastases sõjas sai Kouřim rängalt kannatada. Vahepeal äravõetud linnaõigused taastati alles 1740. aastal. Raudteeühenduse sai Kouřim 1881. aastal.
Kouřimi vanalinn on alates 1992. aastast ajalooline linnakaitseala.
Wapanucka

Wapanucka on linn Ameerika Ühendriikides Oklahoma osariigis Johnstoni maakonnas. Linn asub Tishomingost 32 km kirdes.
2010. aastal elas seal 438 inimest ja 2000. aastal 445.
Ušebti

Ušebti oli Vana-Egiptuses hauapanusena kasutatud inimkujuke, mis pandi vanas Egiptuses lahkunule kaasa ühes muude hauapanustega. 
Nende ülesandeks oli teispoolsuses oma isanda eest ära teha kõik igapäevased tööd ja toimetused. Paljudele ušebtidele on hieroglüüfkirjas kirjutatud ka tema isanda nimi ning vahel ka eriline ušebti loits.  
Ušebtide kasutamine sai alguse Vanas riigis (2600–2100 eKr). Algul tehti neid vahast või Niiluse mudast. Varsti aga hakati kasutama puud, kivi ja eelkõige fajanssi. See glasuuriti peamiselt siniseks või sinakasroheliseks. Esines aga ka üksikuid pronksist ušebte. 
Tavaliselt on nad pisikesed, u 10–20 cm, kuid on ka suuremaid. Suurim leitu on elusuurune kivist kuju. 
Neid pandi hauda, kuid ka pühadesse kohtadesse, et lahkunu võiks olla seal sümboolselt kohal. Varem oligi viimane meetod tavaline ning alles alates 18. dünastiast (u 1550–1298 eKr) muutus reegliks ušebti panemine hauda.
Iraagi Kuningriik

Hašemiitide Iraagi Kuningriik (araabia keeles المملكة العراقية الهاشمية‎, "al-Mamlakah al-ʿIrāqiyyah ʾal-Hāshimyyah") oli Lähis-Idas aastatel 1932–1958 esksisteerinud riik.
Iraagi Kuningriik rajati 23. augustil 1921 pärast Osmanite riigi lüüasaamist esimese maailmasõja Mesopotaamia kampaanias. Kuigi aastal 1920 oli Suurbritannia saanud Iraagi aladele Rahvasteliidu mandaadi, otsustati pärast 1920. aasta Iraagi mässu mandaat tühistada ning rajada "de jure" iseseisev, kuid "de facto" Suurbritannia võimu all tegutsev kuningriik. Plaan vormistati 1922. aasta Inglise-Iraagi lepinguga.
Suurbritannia võim lõppes aastal 1932 1930. aasta Inglise-Iraagi lepingu alusel. Täielikult iseseisva Hašemiitide Iraagi Kuningriigi aeg oli kogu ulatuses ebastabiilne. Sunniitide võimulesaamine tõi kaasa assüürlaste, jeziitide ning šiiitide mässud, mis veriselt maha suruti. Aastal 1936 toimus riigis sõjaväeline riigipööre ning Bakr Sidqi määras peaministri kohusetäitjaks enda lähikondlase. Riigipöörete tõttu destabiliseerus riik 1941. aastani.
Teise maailmasõja ajal aastal 1941 kukutasid Kuldväljaku ohvitserid Rashid Ali al-Gaylani juhtimisel prints-regent 'Abd al-Ilahi valitsuse. Lühikest aega oli Iraagis võimul natsimeelne valitsus, mille liitlasväed mais 1941 Inglise-Iraagi sõjas kukutasid. Liitlased kasutasid Iraaki hiljem Vichy-Prantsusmaa kontrolli all olnud Süüria Mandaadi ründamiseks ning Iraani tungimise toetamiseks. Samal ajal juhtis Bagdadi keskvalitsuse vastast ülestõusu ka kurdide juht Mustafa Barzani. Kuna ülestõus ebaõnnestus, põgenes Barzani enda kaaslastega Nõukogude Liitu.
Aastal 1945, teise maailmasõja lõpus, liitus Iraak ÜRO-ga ning sai Araabia Liiga asutajaliikmeks. Jaanuaris 1948 puhkesid riigis ulatuslikud vägivaldsed meeleavaldused ehk Al-Wathbahi ülestõus: meelt avaldati Brittidega lepingu sõlmimise vastu ning kommunistide poolt. Protestid kestsid edasi kevadelgi, kuid lõppesid, kui mais kuulutati välja sõjaseisukord, kuna Iraak koos teiste Araabia Liiga riikidega astus sõtta Iisraeliga.
Veebruaris 1958 sõlmisid Jordaania kuningas Ḩusayn ja Iraagi kroonprints `Abd al-Ilāh Araabia Föderatsiooni liidu, mis oli vastukaaluks äsjasõlmitud Egiptuse-Süüria liidule. Araabia Föderatsioon ei kestnud kaua, kuna juba juulis kukutati Iraagi monarhia Abd al-Karim Qasimi juhtimisel.
Acetabularia

Acetabularia on klassi "Ulvophyceae" kuuluv rohevetiktaimede perekond.
Perekonda kuulub 12 liiki. Nad elavad peamiselt subtroopilistes vetes. 
"Acetabularia" on üherakuline, ent rakk on väga suur (0,5 kuni 10 cm pikkune), sel on vars ja seenekübara taoline tipp.
Taksonoomia.
Perekonna autor on Jean Vincent Félix Lamouroux.
Levila.
Perekond on levinud troopilistes ja lähistroopilistes meredes. "Acetabularia mediterranea" elab Vahemeres ja Ida-Atlandi ookeani osas, mis sellega piirneb. Selle õitseng oli Triiase ja Juura ajastul.
Ehitus.
"Acetabularia" üherakuline tallus koosneb juuretaolisest risoidist, mille abil vetikas on substraadile kinnitunud, õhukesest (umbes 1 mm paksusest) varrest ja kübarast. Pikkus on vastavalt liigile 1–6 cm, kübara läbimõõt 0,5–1,5 cm. Varrel asetsevad männastena külgkasvundid, mis puulehtede taoliselt mõne aja pärast maha langevad. Kübar koosneb 30–75 radiaalsest kambrist. Talluse kest on suuremal või vähemal määral lubjastunud. Sees on suur vakuool, mille ümber ringlevad perifeerses tsütoplasmas arvukad kloroplastid.
Areng ja paljunemine.
"Acetabularia" elutsükli kestus on liigiti ja laiuskraaditi erinev. Kaua aega on tal ainult üks väga suur diploidne rakutuum (esmane tuum), mis paikneb risoidis. Pärast kübara moodustumist toimub meioos – üleminek haploidsesse staadiumi. Järgneb mitoos, mis tekitab arvukalt haploidseid teiseseid tuumi, mis rändavad kübara kambrites. Moodustuvad paksud rakukestad, kus tekivad alguses ühe tuumaga tsüstid, neis aga toimub veel mitoose, kuni lõpuks on igas tsüstis 20–50 kahe viburiga gameeti. Vegetatsiooniperioodi lõpus kübar laguneb ja tsüstid vabanevad. Hiljem vabastavad nad katte ava kaudu gameedid. Eri soost gameetide (neil ei ole välist erinevust: isogameetia) ühinemisel tekib diploidne sügoot, mis kinnitub sobivale substraadile ja kasvab uueks vetikaks.
Grünfin

Grünfin on Eesti tehnoloogiaettevõte, mis pakub jätkusuutliku investeerimise platvormi eraisikutest klientidele. 
Grünfini platvorm aitab kokku panna isikliku portfelli maailma parimatest börsil kaubeldavatest jätkusuutlikest fondidest. Ettevõte tegutseb Finantsinspektsioonilt saadud investeerimisühingu litsentsi alusel.
Ajalugu.
Grünfin asutati 2020. aastal. Ettevõtte asutajateks on Triin Hertmann, Karin Nemec ja Alvar Lumberg.
Ettevõte avas oma teenuse klientidele 2021. aasta oktoobris. Samal ajal teavitas Grünfin ka 2 miljoni euro suuruse investeeringu kaasamisest riskikapitalifondidelt Norrsken VC, Superangel, United Angels VC ning Lemonade Stand ja erinevatelt ingelinvestoritelt.
Ksenotransplantatsioon

Ksenotransplantatsioon (kreeka "ksenos" – 'võõras' või 'kummaline') on elusrakkude, kudede või elundite siirdamine ühelt liigilt teisele. Siiratavaid rakke, kudesid või elundeid nimetatakse ksenotransplantaatideks.
Ajalugu.
Huvi ksenotransplantatsiooni vastu algas juba 1905. aastal, kui kroonilise neeruhaigusega lapsele siirati küüliku neerud, kuid laialdasemalt hakkas protseduur huvi äratama 1960. aastatel, kui immunoloogias tehti suuri edusamme ning üritati siirata šimpansi neerud neerupuudulikkusega patsientidele. Samuti siirati 1984. aastal paavianisüda , kellel oli vasaku südame hüpoplastiline sündroom ja kes elas pärast südameoperatsiooni 20 päeva.
Tänapäeval tingib ksenotransplantatsiooni arengut asjaolu, et inimeste pikenev eluiga on toonud kaasa krooniliste haiguste ja lõppstaadiumis elundipuudulikkusega patsientide arvu suurenemise ning pakkumise ja nõudluse vahel on suur lõhe.
Probleemid.
Ühe liigi elundite, kudede või elusrakkude siirdamine tõstatab palju eetilisi, zoonootilisi ja meditsiinilisi probleeme. Lisaks kerkib ksenotransplantatsiooni toimimisel üles küsimus elundite õiglasest jaotusest ning ka loomade heaoluga seotud küsimused, eelkõige need, mis on seotud doonorloomade elutingimustega. Viimasel kümnendil on selle vallas tehtud edusamme, sest geneetiline muutmine annab rohkem võimalusi luua just õiged siirdamiseks loodud ksenotransplantaadid.
Ksenotransplantaatide kandidaadid.
Sigu ("Sus scrofa domesticus") peetakse praegu parimateks elundidoonorite kandidaatideks sigade ja inimeste füsioloogiliste sarnasuste tõttu. Lisaks on sigadel suhteliselt lühike tiinusperiood, suured pesakonnad ja neid on lihtne aretada, mistõttu nad on kergesti kättesaadavad. Geneetiliselt muundatud sead on muutumas üha enam tavapäraseks, mis tõstatab küll eetilisi probleeme, kuid suurendab ka siirdamise edukust. Geenide muutmise võimalus aitab võidelda äratõukereaktsioonide ja võimalike zoonoosidega. Šimpanside ja paavianide elundite ksenotransplantatsiooni on üldiselt just välditud eetiliste probleemide ja surmavate viiruste edasikandumise hirmu tõttu. 2021. aasta septembris õnnestus esimest korda sea neeru siirdamine inimesele ilma kohese äratõukereaktsioonita. 2025. aastal siirdati esimest korda kuue geenimuudatusega Bama kääbussea kops inimesele ilma hüperakuutse äratõukereaktsioonita. Kopsul tekkisid äratõukereaktsioonid 24 tundi pärast siirdamist ja arstid lasid üheksa päeva pärast patsiendil surra.
Raigo Piho

Raigo Piho (sündinud 22. aprillil 1993 Rakveres) on Eesti lohesurfar, endine karateka ja kahevõistleja.
Piho on 2014 ja 2015. aasta Eesti meister lohesurfi vabastiilis ja kolmekordne maailmameister talisurfis.
14. jaanuaril 2022 püstitas Piho uue Eesti kiirusrekordi lohe talisurfis, sõites merejääl suuskade ja lohega 108,86km/h.
Raigo Piho on lisaks ka spordiedendaja, treener ja ettevõtja.
Libediku paigaltnihkumine

Veiste libediku paigaltnihkumine toimub, kui libedik (ehk libemagu ehk pärismagu) täitub gaasiga ja liigub oma tavapärasest asukohast ülespoole. Paigaltnihkunud libedik takistab sööda liikumist mööda seedeelundkonda ja normaalset gaaside väljutamist. 
Veiste magu on neljaosaline ning libedik on maoosadest viimane. Libedik paikneb tavaliselt paremal pool, roidekaare taga ja alumise kõhuseina lähedal. 
Veiste anatoomia tõttu nihkub libedik sagedamini vasakule poole, kõhuseina ja vatsa vahele. Harvem tõuseb libemagu paremal pool kõrgemale, tühimiku piirkonda. Kui libedik on paigaltnihkunud paremale poole on ka oht, et see keerdub, takistades vere ja toitainete pääsemist libedikuni. 
Kliinilised märgid.
Sagedased märgid, mida võib märgata paigaltnihkunud libedikuga veistel:
Paigaltnihkunud libediku juures on kliiniline mandumine kiire. Olenevalt olukorra tõsidusest võib täheldada kõiki väliseid sümptomeid või ainult mõnda.
Põhjused.
Umbes 80-85% libediku paigaltnihkumistest toimub ühe kuu jooksul peale poegimist. Tiinuse ajal liigub libedik, emakas kasvava vasika suuruse tõttu, oma algsest kohast. Kuna pärast poegimist on lehma kõhuõõnes piisavalt ruumi, siis võib gaasiga täitunud libedik nihkuda paigalt. 
Normaalse talitlusega libedikul on gaaside ja vedelike kogunemine ja eraldumine tasakaalus, kuid paigaltnihkunud libedikuga on gaaside eraldumine häiritud. On leitud korrelatsioon kõrge kontsentratsiooni ja liigvähese koresöödaga dieedi ning libediku paigaltnihkumiste vahel. 
On ka teisi ainevahetus protsesse, mis teadaolevalt aitavad kaasa libediku nihkumisele. Paljudel juhtudel toimub nihkumine kõrge toodanguga lehmadel, vanematel lehmadel ja neil, keda mõjutavad ka muud stressitekitajad.
Ravi.
Looma ellujäämiseks on ravi vajalik. Konservatiivne (nt meditsiiniline) ravi võib olla edukas vasakpoolse nihkumise korral, kuid parempoolse nihkumise ja/või libediku keerdumise korral on vajalik viivitamatu kirurgiline sekkumine. 
Enamasti aitab vasakpoolse paigaltnihkumise korral paremal küljel lamava veise keeramine 180° ehk ühelt küljelt teisele. Kirurgiliselt sekkumata jätmisel on tõenäoline häire kordumine.
Ravi on enamasti efektiivne ja loom taastub paari nädalaga. Siiski sõltub ravi efektiivsus ka teistest kaasnevatest haigustest ja looma üldseisundist.
Eesti Lihaeksport

Eesti Lihaeksport oli Eestis aastatel 1937–1940 tegutsenud äriühing, mille osanikeks olid mitmesugused põllumajandusühingud ja mis koondas ekspordile suunatud tapamajad Tallinnas, Tartus ja Võhmas üheks äriühinguks. “Eesti Lihaekspordi” majandustegevuses ja juhtorganites olid aktiivsemad Abel Käbin, Artur Tupits, Ott Arundi, A. Anderson, I. Voltri jt.
1937. aasta vabariigi valitsuse koosolekul 21. veebruaril määrati Põllutööministri ettepanekul „Eesti Lihaekspordi" esimeheks end. „Uus Eesti" peatoimetaja Artur Tupits. Juhatuse liikmeteks määrati põllutöökoja nõuandetalituse juhataja Abel Käbin ja end. Põllumajandusliku Keskühistu "Estonia" sekretär A. Anderson. Peale juhatuse määrati sama „Eesti Lihaekspordi" nõukogu liikmeteks: seakasvatuse seltsi eriteadlane J. Velitar, Harjumaalt Raiküla põllumees Joh. Võmma, agr. A. Ehrlich, Porkuni valla sekretär ja Väike-Maarja põllumeeste konvendi esimees August Malla, Tartumaalt Mäksa valla põllumees August Ahmann, Laius-Tähkvere valla kohapidaja Otto Kask, Pärnumaa põllumeeste konvendidi esimees Chr. Arro, Võhmast põllumees Jaan Talur ja Järvamaalt Väinjärve vallavanem Aleks. Aas.
"Eesti Lihaekspordi", ühing juhtis mainitud kolme tapamaja ja Tallinnas Koplis asuva konservitööstuse tööd, korraldas elusloomade, liha ja lihasaaduste, peamiselt peekoni väljavedu ning sisekaubandust. Paljudes linnades ja asulates paiknevad jaemüügikauplused kandsid Lihatsentraalide nimetust. Tallinnas asusid Estonia Eksporttapamaja Lihatsentraali kauplused: Estonia puiestee 27, Suur-Pärnu maantee 57, Vaksali puiestee 8, Suur-Tartu maantee 52, Suur-Tartu maantee 101, Vabriku tänav 3, Turuplats 1 Nõmmel, Vee tänav 9 Pärnus.
Esimene ühistegelik tapamaja asutati 6. detsembril 1922. aastal Tallinnas Lasnamäel Põllumajandusliku Keskühisuse "Estonia" ettevõttel, kuid suleti 1924. aastal. P.K. "Estonia" piimaäri ja vorstivabrik asusid Tallinnas Jakobsoni tn 4, Tallinna Keskmeierei juures. 1924. aasta teisel poolel alustas tegevust Tallinnas osaühisus Estonia Eksporttapamaja, millesse kaasati ka teisi ühistegelikke ettevõtteid ning millega liideti ka vorstivabrik. Estonia Eksporttapamaja juhtimine ja osakute kontrollpakett jäi PK Estonia kätte. 1926. aastal reorganiseeriti osaühisus, ühistuks Estonia Eksporttapamajad. 1928. aastal ehitati veel lühiajaliselt tegutsenud tapamaja Tapale ja 1929. aastal Võhma Eksporttapamaja. 1931. aastal jagunes aga ühistu kaheks ja Tartusse asutati ühistu Lõuna-Eesti Eksporttapamajad. Estonia Eksporttapamaja tegutses Tallinnas Suur-Tartu maantee 101.
1937. aastal ühendati kõik neli eksporttapamaja riigivanem Konstantin Pätsi eriseaduse alusel moodustatud ühistuga “Eesti Lihaeksport”. Sellega koondati ühte kõik tapamajad ja lihaühistud.
"Eesti Lihaeksport" natsionaliseeriti 1940. aasta augustis, allutati ENSV Kohaliku Tööstuse Rahvakomissariaadile ja nimetati hiljem ENSV Lihakombinaadiks.
Iraagi kuningate loend

Iraagi kuningas (araabia keeles ملك العراق‎, "Malik al-‘Irāq") oli Iraagi riigipea ja monarh aastatel 1921–1958. Kuningas oli ka Iraagi hašemiitide kuningakoja pea. Tema poole pöörduti kui "tema majesteet" (صاحب الجلالة).
Ajalugu.
Pärast esimest maailmasõda ja Osmanite riigi likvideerimist läksid endise Osmanite Iraagi kolm vilajetti Suurbritannia võimu alla. Briti okupatsiooni ajal toimus mitmeid ülestõuse ning brittidele oli Iraagi hoidmine kulukas. Et panna Iraagis kehtima britimeelne režiim, toodi Al-Ḩijāzist võimule hašemiidi kuningad, kellest esimene oli Ḩusayn ibn ‘Alī poeg Fayşal I. Iraaklastele oli välismaalt pärit uus kuningapere võõras, kuid sellest hoolimata nimetas Suurbritannia valitsus pärast 1921. aastal toimunud võltsitud rahvahääletust uue valitseja ametisse. Eriti olid hašemiitidele vastu Iraagi šiiidid ja kurdid. Iraagi Kuningriik kestis kuni 1958. aastani, kui 14. juuli revolutsiooniga asutati Iraagi Vabariik.
Kasside kalitsiviirus

Kasside kalitsiviirus () ehk "Caliciviridae" perekonda kuuluv viirus, mis on kasside populatsioonis laialt levinud ning avaldub tüüpilistel juhtudel palaviku, konjunktiviidi, suu- ja ninaõõne limaskestade haavandumise ning lonkamisega. 
Kasside kalitsiviirused on nõrgalt virulentsed ja haigus on sageli varjatud, kuid kombinatsioonis teiste teguritega (bakterid, viirused, mükoplasmad) võib kalitsiviirusnakkus tappa üle 80% kassidest. Nakatumine toimub alimentaarselt (toidu, otsese kontakti, riiete ja hooldusvahendite kaudu) või aerogeenselt. Haigus avaldub sageli külmal aastaajal. 
Viiruse struktuur ja patogenees.
RNA viirusena olles, FCV genoom omab kõrge elastsusega, mille tõttu käiesoleval ajal maailmas on palju erinevaid FCV tüvesid, mis on keskkonnasurve all saanud kohanemisvõimelisem. Uuringud näitasid, et on FCV vorm, mis põhjustab kassidel eriti rasket süsteemset haigust, mis sarnaneb küüliku hemorraagilise haigusega. Seda viirust nimetati virulentseks süsteemseks kasside kalitsiviiruseks(VS-FCV).
FCV levimus varieerub olenevalt keskkonnast. Eramajapidamistes esineb FCV umbes 10% kassidest, samas kui levimus kasvanduses on 25-40%.
Kliinilised tunnused.
Kliinilised tunnused võivad areneda ägedalt, krooniliselt või üldse mitte areneda. Kõige iseloomulikum tunnus on suuhaavand, millest sageli ei teata. Ka sageli esineb silma ja ninaeritus. Mõnikord võib esineda ka ilmseid infektsioone või kopsupõletikku. Harva ja tavaliselt noortel kassipoegadel võivad olla raskemad hingamisteede infektsioonid, mis lõpevad surmaga. Kalitsiviiruse mõned tüved võivad ka põhjustada ägeda palavikuga lonkamise sündroomi.
VS-FCV võib põhjustada kiiret epideemiat, mille suremusmäär ulatub kuni 67%. Esialgsete kliiniliste tunnuste hulka kuuluvad eritus silmadest ja ninast, haavandid suus, anoreksia ja letargia ning need ilmnevad esimese kuni viie päeva jooksul.
Ravi ja ennetamine.
FCV ravimiseks ei olele kindlat viisi. Antibiootikume kasutatakse sekundaarsete bakteriaalsete infektsioonide korral ja immuunmodulaatoreid, näiteks lümfotsüütide T-rakkude immuunmodulaatorit, on immuunsüsteemi toetamiseks. Õendusabi ja rehüdratsiooni kasutatakse dehüdreeritud ja anorektiliste kasside puhul. Polüartriidi korral võib kasutada kortikosteroide või asatiopriini. Stomatiiti on väga raske ravida. Erineva eduga kasutatakse antibiootikume, kortikosteroide ja hambaekstraktsioone.
Ennetamise juhul praegu kasutatakse vaktsiine. Aga vaktsinatsioon mitte alati saab ennetada haigust, aga ikkagi alandab infektsiooni riski. FCV vaktsiine on kahte tüüpi: inaktiveeritud ja nõrgestatud. Praegu on erinevad litsentsitud vaktsiinid FCV ravimiseks, aga mis puutub VS-FCV, siis on ainult üks litsentsitud vaktsiin nimega CaliciVax.