tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Ruse

Ruse (ladina keeles "Bidens") on astrilaadsete seltsi korvõieliste sugukonda kuuluv taimede perekond.
Teaduslikult kirjeldas ruskmeid esimesena Linnaeus.
Ruskme kõige lähedasem sugulasperekond on Ameerikas kasvav "Coreopsis". Liikide jaotumine nende kahe perekonna vahel ei ole veel lõplikult kindlaks määratud.
Taime rahvapärased nimetused on seotud tavaliselt tema haakuvate seemnistega, millest enamik on kisadega. Sellest pärineb ka taime ladinakeelne nimi: "bi" 'kaks' + "dens" 'hammas'.
Ruskmeid leidub kõikjal maailmas peale Antarktika. Kõige rohkem leidub neid Ameerikas ja Aafrikas. Umbes 60 liiki kasvab üksnes Okeaanias ja neist umbes 40 on Hawaii saartel endeemsed.
Ruskmed on ühe- ja mitmeaastased rohttaimed. Leheseis on vastastikune, mis on astrilaadsetele ebatavaline. Mõnel liigil asuvad kõige ülemised lehed siiski vastakuti. Lehed võivad olla sulgjad või jagunemata. Viimasel juhul on leheserv saagjas.
Enamikul ruskmeliikidel koosnevad õied putk- ja keelõitest. Mõnel liigil on keelõied mandunud või puuduvad täiesti. Sel juhul ümbritsevad õisi õielehesarnased tupplehed. Õisik on tavaliselt kollane, aga tuleb ette ka valge, roosa või punase õisikuga liike.
Ruskmed on zoohoorid ehk levivad loomade abil. Seemniste pappus on sageli moondunud 2–6 haagisarnaseks karvaks, mis loomade karvastiku külge kinni jäävad. Siis viivad loomad seemnised emataimest kaugele uude kohta. See on võimaldanud ruskmetel levida laialdaselt, isegi üksikutele ookeanisaartele. Kuid teiselt poolt on mõned liigid, eriti üksnes ookeanisaartel leiduvad, väga piiratud levilaga ja neid ähvardab väljasuremine. Ookeanisaartel pole ka kuigivõrd loomi, kes taimi levitaksid, sellepärast on sealsetel liikidel seemniste küljes olevad haagid taandarenenud ja selle asemel on nad kohastunud tuule abil levimiseks, näiteks võib kogu pappus olla suurenenud ja muundunud suletaoliseks.
Mõned ruskmeliigid on ilutaimed, näiteks feerulalehine ruse.
Ameerika ruset ei ole Uus-Meremaal küll kantud invasiivsete liikide loendisse, kuid sellegipoolest peetakse seda seal umbrohuks.
Liigid.
Perekonda kuulub umbes 200 liiki.
Eestis leidub nelja liiki ruskmeid:
Ülejäänud ruskmeliikide hulka kuuluvad:
Võimusõrmused

Võimusõrmused on olulised esemed J. R. R. Tolkieni triloogias "Sõrmuste Isand".
Võimusõrmused, mida on kokku 20, jagunevad järgmiselt:
 9 – kuuluvad inimeste kuningatele
 7 – kuuluvad päkapikkude isandatele
 3 – kuuluvad haldjatele
Kuid salaja meisterdas Sauron veel ühe sõrmuse – Võimusõrmuse, võimsaima kõigist, selle sõrmuse läbi püüdis ta teisi Sõrmuste vardjaid juhtida ja läbi kõigi võimusõrmuste viia ellu oma tahtmist.
 "Kolm Sõrmust haldjahõimul sinitaeva all,
 "Seitse päkapikkudel maa külmis kivikambreis,"
 "Üheksale ülemaks on sureliku vald,"
 "Üks kuulub Isandale, kelle võim on kangeim",
 "maal, mil nimeks Mordor, musta Varju all."
 "Üks sõrmus juhib neid, Üks leiab üles,"
 "Üks Sõrmus toob nad kokku pimeduse süles,"
 "maal, mil nimeks Mordor, musta Varju all".
Rēzekne foogt

Rēzekne foogt (saksa keeles "Vogt von Rositten") oli Liivi ordu käsknik, Rēzekne foogtkonna valitseja.
Esimene Rēzekne foogt on teada aastast 1288, kuid pole päris kindel, kas ta kandis toona juba foogti nimetust. Viimasest foogtist Werner Schall von Bellist sai 1560. aastast Dünaburgi komtuur, kuid foogti koha oli ta kaotanud juba eelmise aasta lõpus, kui ala anti Poola vägede kontrolli alla.
Rēzekne foogt polnud kuigivõrd oluline käsknik ega kuulunud seetõttu ordut juhtivasse siseringi. Teadaolevate foogtide nimekiri on üsnagi puudulik ning on teada vaid üks foogt, kellest sai hiljem Liivi ordumeister – Wolter von Plettenberg.
Narya

Narya on oluline ese J.R.R. Tolkieni triloogias "Sõrmuste Isand".
Narya on üks kahekümnest Võimusõrmusest ning üks kolmest Haldjasõrmusest.
Narya -tule sõrmus. 
Naryale oli asetatud punane kivi.
Sõrmuste sõja ajal oli Narya kandjaks Gandalf.
1693. aastal Teisel Ajastul, kui Haldjate Sõrmused peideti, anti Narya Gil-galadile. Tema viis selle Cirdanile - Hallide Sadamate isandale.
Kui Gandalf saabus 1000. aastal Kolmandal Ajastul, teatas Cirdan, et oli käinud Võlurite Nõukogul ning ütles, et tagastab selle Sõrmuse talle.
"Võta see sõrmus, sinu rännakud saavad olema rasked, aga sõrmus toetab sind raskustes, mis nõuavad eneseületust." 
Gandalf hoidis oma sõrmuse olemasolu saladuses, kuid Saruman sai Cirdani kingitusest teadlikuks ning oli nördinud.
Narya tugevdas aga Gandalfi vaimu ja ta seisis vastu Sauroni hävitavale tulele ning sütitas ise kõikjal lootust. Sõrmuse sõja lõppedes naaseb Gandalf Hallidesse Sadamatesse ning kannab avalikult Naryat. Kui ta Elrondi ja Galadrieliga Läände seilab, võtab ta Narya endaga.
Julla

Julla on väike, 1-2 aerupaariga paat, millel võib olla ka mast purjega. 
Kirjeldus.
Jullasid on kasutatud peamiselt laevade kergete tööpaatidena, kuid ka traditsioonilisel sõudmis- või purjetamisõppel (pigem nooremaealistele või mereõppeasutustes). Samuti on need üldiselt sobivad rannalähedaseks kalastamiseks. Merekõlblikkuseks arvestatakse 2-3 palli beauforti skaalal.
Enamasti on jullad kiiluga ja peegelahtriga. 2 aerupaari puhul võib ahtris olla ka rool (samuti purjemasti olmeasolul). Tänapäeval kinnitatakse laevade tööjullade ahtrisse sageli päramootor. Julla mast koos purjega on enamasti hõlpsalt paigaldatav ja mahavõetav ning kokkupandav paadi põhjale. Purjena on kasutatud tavaliselt kas priitpurje või lüügerpurje, mis võib olla poolitatud masti kohalt.
Godebert von Plettenberg

Godebert von Plettenberg oli Liivi ordu rüütelvend 15. sajandil.
Godeberti isa nimi oli tõenäoliselt Heidenreich, ema nimi pole teada. Ta pärines Kölni peapiiskopkonna alalt Vestfaalist, võimalik, et Hovestadtist Soesti lähedalt. Tema isa ja ka teised sugulased olid Kölni peapiiskopi teenistuses. Mitmed tema suguvõsa liikmed astusid temaga sarnaselt kas Saksa või Liivi ordu liikmeks, neist tuntuim oli Liivi ordumeister Wolter von Plettenberg.
Godebert saabus Liivimaale 15. sajandi esimesel poolel. 1442. aastal on teda märgitud ordurüütlina Riias, 1451 aga Põltsamaal. Võimalik, et samal ajal Liivimaal tegutsenud Konrad ja Hermann von Plettenberg olid tema vennad.
Konrad von Plettenberg

Konrad (Cordt) von Plettenberg oli Liivi ordu rüütelvend 15. sajandil.
Konrad von Plettenberg pärines tõenäoliselt Hovestadtist Soesti lähedalt Vestfaalist, kust võisid tulla ka Godebert ja Hermann von Plettenberg. Võimalik, et nad olid vennad. On teada, et 1448. aastal oli Konrad Tallinnas kumpan.
Hermann von Plettenberg

Hermann von Plettenberg oli Liivi ordu rüütelvend 15. sajandil.
Hermann oli tõenäoliselt pärit Hovestadtist Soesti lähedalt Vestfaalist. Võimalik, et temaga samal ajal Liivi ordus tegutsenud Godebert ja Konrad von Plettenberg olid tema vennad. Hermannist on teada, et ta oli 1442. aastal Riias drost.
Mart Rannut

Mart Rannut (sündinud 15. jaanuaril 1959) on eesti keeleteadlane.
Mart Rannut lõpetas Leningradi Riikliku Ülikooli rakendusliku keeleteaduse alal 1982. aastal.
Ta uurib keelepoliitikat ja keelekorraldust, eesti keele kui teise keele spetsiifikat, foneetilisi interferentsinähtusi ning keelelisi ja kultuurilisi inimõigusi. 
Ta kaitses 1998 Tartu Ülikoolis doktorikraadi. 
17. juunil 2008 valiti ta Tallinna Ülikooli keelepoliitika professoriks.
Ta on TÜ Narva kolledži eesti keele lektor ja Inimõiguste Instituudi nõukogu esimees.
Tegevus poliitikas.
Mart Rannut oli Eesti Kongressi liige. Ta kuulub aastast 1990 erakonda Isamaa.
Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 3 (Tallinna Mustamäe ja Nõmme linnaosad) 135 häält ning ei osutunud valituks.
Ta kandideeris 2025. aasta kohaliku omavalitsuste volikogude valimistel Mustamäe linnaosas, sai 56 häält ning ei osutunud valituks.
Isiklikku.
Mart Rannuti isa Priit Rannut (1919–2010) oli eesti vaimulik. 
Mart Rannuti ema Lehte Rannut oli eesti keeleteadlane. 
Mart Rannuti abikaasa on keeleteadlane Ülle Rannut.
Wilhelm von Plettenberg (Liivi ordu)

Wilhelm von Plettenberg (surnud 1569) oli Liivi ordu rüütelvend 16. sajandil.
Wilhelm pärines Kölni lähedalt Vestfaalist. Tema vanemad pole kindlalt teada. Liivimaale saabus ta 16. sajandi teisel veerandil. Aastatel 1549–1554 oli ta Vindavi ("Windau", Ventspilsi) linnusekomtuur ("Hauskomtur") ja pärast Liivi ordu likvideerimist Miitavi ("Mitau", Jelgava) peamees ("Hauptmann") aastatel 1563–1565. Samal ajal ta ka abiellus.
Hannes Palang

Hannes Palang (sündinud 14. novembril 1968) on eesti geograaf.
Ta lõpetas aastal 1993 Tartu Ülikooli bioloogia-geograafiateaduskonna geograafia erialal.
Palang uurib Eesti kultuurmaastike muutuste põhjusi ja tagajärgi. 
12. märtsist 2007 on ta Tallinna Ülikooli Eesti humanitaarinstituudi direktor. 8. märtsil 2011 valis instituudi kolleegium Hannes Palangu ametisse ka järgmiseks neljaks aastaks.
17. juunil 2008 valiti Palang Tallinna Ülikooli inimgeograafia professoriks.
Tiiu Koff

Tiiu Koff (sündinud 14. augustil 1955) on eesti ökoloog.
Ta lõpetas aastal 1979 Tartu Riikliku Ülikooli bioloogina.
1986. aastal kaitses ta doktoritöö teemal "Väikeste suletud nõgude soo-ja järvesetete stratigraafiast". Tema juhendajateks olid Anto Raukas ja Viktor Masing.
Ta teeb paleoökoloogilisi uuringuid põhiliselt palünoloogilisel meetodil. 
17. juunil 2008 valiti ta Tallinna Ülikooli geoökoloogia professoriks.
Piret Viires

Piret Viires (sündinud 11. augustil 1963 Tallinnas) on eesti kirjandusteadlane. 
Haridus.
Piret Viires lõpetas 1981. aastal Tallinna 44. Keskkooli. Aastail 1981–1987 õppis ta Tartu Riiklikus Ülikoolis, mille lõpetas eesti keele ja kirjanduse õpetajana. 1992. aastal täiendas ta end stipendiaadina Bergeni Ülikooli lingvistika ja kirjandusteaduse osakonnas.
2000. aastal kaitses ta Tartu Ülikoolis teadusmagistri kraadi ("cum laude") eesti kirjanduse alal tööga "Etnofuturismist küberkirjanduseni: eesti kirjandus 1990-ndatel aastatel". 2006. aastal kaitses ta samas doktoriväitekirja eesti kirjanduse alal teemal "Postmodernism eesti kirjanduskultuuris" (ilmunud Tartu Ülikooli doktoriväitekirjade sarjas 2006. aastal ja muudetud uustrükina 2008. aastal pealkirjaga "Eesti kirjandus ja postmodernism"). Raamatu ingliskeelne versioon "Postmodernism in Estonian literary culture" ilmus 2012. aastal kirjastuse Peter Lang väljaandel.
Töökäik.
Viires töötas aastail 1987–1993 Eesti Teaduste Akadeemia Keele ja Kirjanduse Instituudis laborandi, vanemlaborandi ja nooremteadurina, aastail 1993–1997 Eesti Teaduste Akadeemia Underi ja Tuglase Kirjanduskeskuse teadussekretärina. Aastail 1993–1995 oli ta kirjastuse Tuum tegevdirektor.
Aastail 1995–2007 oli ta ajakirja Keel ja Kirjandus kirjanduskriitika ja -teooria osakonna toimetaja, aastail 1997–2007 ka Eesti Kirjanike Liidu assistent ja nõunik.
Ta on töötanud ka Tartu Ülikooli eesti kirjanduse õppetooli teadurina (2002–2006), Eesti Kirjandusmuuseumi vanemteadurina (2007–2013) ja Tallinna Ülikooli dotsendina (2007–2008).
17. juunil 2008 valiti ta Tallinna Ülikooli eesti kirjanduse ja kirjandusteooria professoriks.
Teadustöö.
Viirese peamised uurimisteemad on olnud postmodernism ja post-postmodernism eesti kirjanduses, postmodernne ühiskond ja kirjandus, eesti kirjanduse ajalugu, eesti uuem ilukirjandus, kirjanduse ja tehnoloogia suhted ja küberkirjandus.
Looming.
Piret Viires on avaldanud novellikogu "Tallinna ja Tartu vahel" (Tallinn: Eesti Raamat, 1990).
Marina Kotova

Marina Kotova (sündinud 1954) on vene rahvaluule- ja keeleteadlane. 
Ta tegeleb slaavi parömioloogia ja kõrvutava slavistikaga. 
Ta on Peterburi Riikliku Ülikooli slaavi filoloogia õppetooli professor. 
17. juunil 2008 valiti ta Tallinna Ülikooli slaavi keelte professoriks.
Järva foogt

Järva foogt (saksa keeles "Vogt von Jerwen") oli Järvamaal valitsenud kõrgeim kohalik ametnik 13.–16. sajandil, 1237. aasta järel oli ta Liivi ordu käsknik, kes valitses Järva foogtkonda.
Esimene teadaolev Järva foogt oli Hebbe, kes tapeti 1223. aastal. Viimane Järva foogt Bernhard von Smerten lahkus 1558. aastal Liivimaalt ja tema asetäitjaks oli kuni Liivi ordu eksistentsi lõpuni 1562. aastal Caspar von Oldenbockum.
Järva foogt kuulus Liivi ordu kõige olulisemate käsknike hulka ja kuulus tavaliselt ordut juhtinud kõrgeimasse nõukokku. Alates 1330. aastast täitsid Järva foogtid ka Paide komtuuri kohuseid. Ordumeistriks sai teadaolevatest Järva foogtidest siiski vaid üksikud.
Biosemiotics

 
Biosemiotics on rahvusvaheline biosemiootikaalane teadusajakiri. See hakkas ilmuma aastal 2008, sagedusega 3 numbrit aastas. Ühe numbri maht on veidi üle 100 lehekülje. Biosemiotics on Rahvusvahelise Biosemiootika Ühingu (International Society for Biosemiotic Studies) teadusajakiri, seda annab välja kirjastus Springer. 
Ajakirja toimetajad olid aastatel 2008–2013 Marcello Barbieri (peatoimetaja), Claus Emmeche, Donald Favareau, Jesper Hoffmeyer, Kalevi Kull ja Anton Markoš. Alates juulist 2013 on ajakirja peatoimetaja Aleksei Šarov ning asepeatoimetajad Timo Maran ja Morten Tönnessen. Alates aastast 2021 on peatoimetajad Yogi Hendlin ja Alexei Sharov.
Ajakiri asutati rahvusvahelise ajakirja Journal of Biosemiotics asemele, mida andis välja USA kirjastus Nova Science Publishers ja mida ilmus kaks numbrit aastal 2005.
Toolse foogt

Toolse foogt oli Liivi ordu käsknik, kes valitses Toolse foogtkonda.
Toolse foogt oli küllaltki tähtsusetu orduametnik, sest tema valitseda oli üldjoontes vaid kohalikku sadamakohta valvava Toolse linnuse lähem ümbrus. Esimene teadaolev Toolse foogt esineb alles 1492. aastal, viimane 1558, kui venelased linnuse vallutasid.
Guruhark

Guruhark on Tartu "indie rock" ansambel, mis on vaheaegadega tegutsenud aastast 1998. Ansambli tuumiku on läbi aastate moodustanud laulja-kitarrist Edy Maria Remarque (Kalevi Kaaviste), bassist Martiini (Tarmo Vahtra) ja kitarrist-laulja Sven Antson. Guruhargi muusikat iseloomustavad erinevate kitarrikõlade (eriti kajaefekti) kasutamine, omapärane vokalistika ja robustse koega kompositsioonid. 
=Hark=
1998. aastal asutas "hardcore punk" ansambli Nyrok City kitarrist ja helilooja Edy meloodilist kitarripoppi viljeleva kvarteti Hark, kuhu kuulusid veel laulja Katariina Reinoja, Martiini ja trummar-klahvpillimängija Martin. Ansambel andis rea kontserte ja salvestas stuudios mõned lood ("Pueriilne", "Humanoia", "Asustatud Asteroid"). 
=Guruhark 2000–2002=
Aastal 2000 lahkusid ansamblist Katariina Reinoja ja Martin. Edy asus vokalistiks, loobus trummarist ja võttis kasutusele programmeeritava trummimasina. Naisvokalist oli Edy toonane elukaaslane Maria. Eksperimenteerides erinevate kitarrikõladega, võeti ansamblisse lisaks kitarristid Sven Antsoni (endine Tartu Lasteteatri näitleja) ja hiljem ka kunstnik Peeter Krosmanni. Ansambel esines sageli mitmesugustel üritustel ja festivalidel, näiteks esimesel kunstifestivalil Postsovkhoz 2001. Kuigi Edy läks pooleks aastaks Prantsusmaale elama (ansambel esines vähemalt ühel kontserdil Pärnus ka ilma temata), kutsus ta kevadel 2001 ansambli uuesti kokku, sel ajal mängis Edy trumme ühel kontserdil Tartu Lasteteatris. Aastal 2000 salvestas Guruhark (Edy, Martiini, Antson) albumitäie lugusid, mida toona plaadina ei avaldatud. Tuntumad laulud sellest perioodist on "Kaltsumees", "PIL", "Retro" jt.
5. detsembril 2002 esines Guruhark üritusel "Ökopunk" Tartus Tiigi tänava vanas veskihoones. Ökopungi peaesineja oli J.M.K.E. Pärast seda naasis Edy ansamblisse Nyrok City ja Guruhark lõpetas tegevuse. Martiini ja Sven Antson mängisid hiljem ansamblis Radio de Libertad. 
"Saba ja sarved".
2001. aasta alguses, kui Edy viibis Pariisis, koostasid Martiini ja Kristjan Ots erinevatest salvestistest (lindistused, hilisemad prooviruumi- ja kontsertvõtted) firma Severcide Lo-Fi all albumi "Saba ja sarved". 
Lood: 
Aastal 2004 ilmusid lood "Pueriilne" ja "Retro" Eesti "indie"-kogumikul "Garage ja Mürage". Samal aastal kasutati Guruharki instrumentaali "PIL" filmis "Sigade revolutsioon". 
23. detsembril 2006 hukkus autoõnnetuses ansambli algkoosseisu laulja ja mitme laulu sõnade autor Katariina Reinoja.
"Saepuru ja Giboaboa" ning uus tulemine 2007.
Kevadel 2007 väljastas Severcide Lo-Fi Guruhargi 2000. aastal tehtud stuudiosalvestised albumil "Saepuru ja Giboaboa"
Samal aastal kogunes ansambel uuesti, koosseisus Edy, Martiini, Sven Antson, Aladar Rebane (trummid), Lauri Pajos (klahvpillid), ning esines 26. mail Tallinnas Paljassaare rokkfestivalil. Siis lagunes Guruhark jälle, kuni esines 1. märtsil 2008 üritusel Turbodisko, koosseisus Edy, Antson, Nyrok City bassist Karlis Kraana ja uus trummar Olevik. 
Suvel 2008 naasis Martiini bändi, planeeriti esinemine "indie"-festivalil Schilling, mis jäi ära, kuna Edy siirdus USA-sse.
=Liikmed=
Anton Markoš

Anton Markoš (sündinud 20. märtsil 1949 Kremnicas, praeguse Slovakkia alal) on tšehhi bioloog. Ta on tegelenud teoreetilise bioloogiaga, sealhulgas biosemiootika ja biohermeneutikaga. 
Ta on Prahas Karli ülikooli loodusteaduste filosoofia ja ajaloo kateedri juhataja.
Ta on üks ajakirja Biosemiotics toimetajaid ja populaarteadusliku ajakirja Vesmír kaastööline.
Isiklikku.
Tema abikaasa on bioloog Fatima Cvrčková.
Nova Publishers

Nova Publishers on USA kirjastus, mis annab välja peamiselt teadusraamatuid ja -ajakirju.
Kirjastus asutati 1985. aastal.
Journal of Biosemiotics

Journal of Biosemiotics oli esimene rahvusvaheline biosemiootikaalane teadusajakiri. Seda andis välja kirjastus Nova Science Publishers. 
Ajakirja toimetajad olid Marcello Barbieri (peatoimetaja), Claus Emmeche, Jesper Hoffmeyer, Kalevi Kull ja Anton Markoš.
Ajakirja ilmus kaks mahukat numbrit aastal 2005, mis mõlemad on hiljem välja antud ka eraldi raamatuna:
Ajakirja asemele asutati rahvusvaheline ajakiri Biosemiotics, mida annab välja kirjastus Springer ja mis ilmub alates aastast 2008.
Flagstaff

Flagstaff (navaho "Kinłání") on linn Ameerika Ühendriikides Arizona osariigis, Coconino maakonna halduskeskus.
Flagstaffi pindala on 164,8 km² ja elanike arv 2006. aastal oli 58 213. 2020. aastal oli elanike arv 76 831. Linn asub 2104 meetri kõrgusel merepinnast, olles nii USA suurima elanike arvuga linn, mis asub vähemalt 2 kilomeetri kõrgusel. 
Flagstaff on tuntud talispordikeskus. Linna lähedal on Suure Kanjoni rahvuspark. Läbi linna kulgeb ajalooline Route 66. 
Varem põhines linna majandus puidu-, raudtee- ja rantšotööstusel. Tänapäeval on linna majanduses olulisel kohal turismiga seotud ettevõtted ning teadusasutused, nagu Põhja-Arizona Ülikool, Lowelli Observatoorium, USA Mereväeobservatooriumi Flagstaffi jaam ja USA Geoloogiateenistuse uurimiskeskus.
Nenya

Nenya on oluline ese J.R.R. Tolkieni triloogias "Sõrmuste Isand".
Nenya kuulub võimusõrmuste hulka, olles üks kolmest haldjasõrmusest. 
Nenya – veesõrmus.
Nenya oli valmistatud mithrilist ja temale oli asetatud teemandist kivi.
Nenya vardjaks oli Galadriel.
Galadrile sai Nenya Celebrimborilt kui sõrmused peideti 1693. aastal Teisel Ajastul. Galadriel kasutas sõrmust, et säilitada Kuldse Metsa ilu Lothlorienis, et mets näiks ajatu, et tema ilu ei hääbuks ega vajuks unustusse. Samuti kasutas Galadriel Nenyat valvamaks ning kaitsmaks Lothlorieni piire kui Sauroni vari hakkas kasvama. Lothlorieni piirid olid nii hästi kaitstud, et isegi Sauron ei saanud neid ületada. Seetõttu hakkas ta kahtlustama, et üks Kolmest võib olla Galadrieli käes seal varjul, kuid sellele vaatamata jääb Nenya tema eest varjule.
Kui Frodo saabub Lothlorieni 3019. aastal, siis püüab Galadriel sõrmust Frodo eest varjata. Kuid olles võimusõrmuse kandja, ei jää see tema eest varjule nagu teiste eest.
Galadrile ütleb Frodole, et kui Frodol õnnestub Võimusõrmus hävitada, siis Nenya kaotab oma võimu ja Lothlorien hääbub. See kurvastab küll Galadrieli sügavalt, kuid tema ja teised haldjad lepivad sellega, kui see tähendab Sauroni lõpliku lüüasaamist.
Nenya suurendab Galadrielis mere ihalust ning soovi naasta Kadumatule Maale. 23. septembril 3019 pärast Sauroni hävitamist lahkubki Galadriel Keskmaalt Läände ning võtab Nenya enesega ühes.
Vilya

Vilya on oluline ese J. R. R. Tolkieni kolmikteoses "Sõrmuste Isand".
Vilya kuulub Võimusõrmuste hulka, olles üks kolmest Haldjate Sõrmusest
Vilya - Õhu Sõrmus
Vilya oli valmistatud kullast ning sellel asetses sinine kivi.
Vilya oli valmistatud Elrondile.
Vilya on Kolmest Haldjate Sõrmustest vägevaim.
Esmalt anti see sõrmus Gil-galadile hoiule hiljem andis aga Gil-glad selle Elrondile. Gil-gald võis sõrmuse Elrondile anda umbes 1701. aastal kui ta määras Elrondi oma asemikuks.
Elrond kasutas sõrmust hoidmaks Rivendelli pelgupaigaks Sauroni teenrite eest. Elrond hoidis Vilya olemasolu salajas kuni Sõrmuse sõja lõpuni. 29. septembril 3021 lahkub Elrond koos Galadrieli ja Gandalfiga Keskmaalt Läände ning temagi võtab oma sõrmuse enesega ühes.
Inimeste Sõrmused

 
Inimeste Sõrmused on olulised esemed J.R.R. Tolkieni triloogias "Sõrmuste isand".
Inimeste Sõrmused kuulvad kahekümne Võimusõrmuse hulka. Inimestele oli võimusõrmustest antud 9 sõrmust.
Sõrmused olid valmistatud haldjaseppade poolt Eregionis u 1500. aastal Sauroni juhendamisel. Kuid haldjad ei teadnud, et need sõrmused on kurjast ning valmistatud täitma kurja nõu. Kui teised sõrmused olid valmistatud, valmistas Sauron ise salaja veel ühe sõrmuse – Võimusõrmuse, et allutada teised Sõrmused täitma oma tahet. Inimeste Sõrmused olid valmistatud, et muuta inimesed Nazguliteks – Sõrmuste Vaimudeks, kes täidavad oma isanda tahet.
1697. aastal andis Sauron 9 sõrmust üheksale mehele – kolm neist kutsusid endid numenoorlasteks. 
Need mehed kasutasid sõrmuste võimu, et saada rikkust, au ja kuulsust enesele.
Üheksa tegid oma kandjad nähtamatuks ning pikendasid nende eluiga. Kuid peagi sai neist kingitustest oma kandjaile needus. Nad muutusid jäädavalt nähtamatuks ning nende elu tõmmati viimseni pingule kuni elamine muutus neile talumatuks. Nendest said vaimud, nähtamatud va siis kui nad enesele mustad rüüd heitsid. Esimest korda kutsuti üheksa sõrmuse kandjaid Sõrmuste vaimudeks ehk Nazguliteks u 2251. aastal Teisel Ajastul.
Sõrmuste vaimud olid täielikult Sauroni kontrolli all ega omanud mingisugustki oma tahet. Seega oli Sauroni plaan valitseda Võimusõrmusega teisi Võimusõrmuseid kõige enam õnnestunud just inimeste puhul. Päkapikude eluiga sõrmused ei pikendanud ning päkapikud olid nii kangekaelsed, et Sauroni võim ei hakanud neile peale kuigi muutis nad ahnemaks ja sõjakaks, Haldjad aga oma sõrmuseid ei kasutanud kui Sauroni käes oli Võimusõrmus. Ainsana saigi Sauron oma täieliku võimu alla inimesed.
Nazgulitest said Sauroni võimsaimad teenrid. Nad külvadsid vägivallaga üle kõik kes neile ei allunud. Sõrmuse sõja ajal saadab Sauron Nazgulid otsima Frodot. Neid juhtis üks sõrmus ning kui Frodo selle sõrme pani siis muutus ta Nazgulitele nähtavaks.
Kui 25. märtsil 3019 Võimusõrmus hävitati siis kaotasid ka teised Võimusõrmused oma väe. Nazgulite isand on juba lahingus alistatud, kuid kaheksa ülejäänud Nazgulit süttivad Võimusõrmuse hävimise järel leekidesse, üheksa sõrmust aga hävinevad kui Bara-dur kokku langeb ja Mordor hävineb.
Aon Center (Chicago)

Aon Center on Ameerika Ühendriikides Chicagos asuv 83-korruseline hoone, mis valmis 1973. aastal.
Aon Center on maailma ainus risttahukakujuline maja, mis on üle 300 meetri kõrge. Kõrgusega 346,26 m on see Chicago kõrguselt neljas ja USA 12. pilvelõhkuja. Valmides oli see USA kõrgeim maja väljaspool New Yorki, kuni 1974 valmis Willis Tower, tollase nimega Sears Tower. Alles 2009. aasta juulis paigaldati Aon Centeri katusele väike sideantenn.
Aon Center on 83-korruseline. John Hancock Center, mis valmis 1969 ja oli enne Aon Centerit 346 meetriga Chicago kõrgeim maja, oli täpselt 100-korruseline.
Aon Centeri arhitekt oli Edward Durell Stone. Hoonele pandi nurgakivi 6. aprillil 1970 ja tseremoonial hõljus õhus 346 meetri kõrgusel, et rahvale näidata, kui kõrge see tuleb. Maja tellis oma peakorteriks Standard Oil Company ning esialgu oli maja nimi Standard Oil Building ja hüüdnimi Big Stan. 1985 muudeti ettevõtte ja vastavalt muudeti ka hoone nime: selleks sai Amoco Building. 2009. aastani oli Aon Center USA kõrgeim hoone, mille nime on muudetud. 1998 müüs Amoco hoone The Blackstone Groupile avalikustamata summa eest, mis ekspertide hinnangul jääb vahemikku 430–440 miljonit USA dollarit. 30. detsembril 1999 nimetati hoone ümber Aon Centeriks, ehkki Aon Corporation sai hoone suurimaks üürnikuks alles 2001. aasta septembris. 2003. aasta mais omandas Wells Real Estate Investment Trust maja summa eest, mis jääb vahemikku 465–475 miljonit USA dollarit. 10. augustil 2007 sai ettevõte nimeks Piedmont Office Realty Trust.
Algselt oli hoone välispind kaetud 43 000 Itaaliast toodud valgest Carrara marmorist plaadiga, kuid kliima osutus neile sobimatuks ning plaatkate hakkas murenema. Juba 1974. aastal kukkus üks marmorplaat alla kõrvaloleva Prudential Centeri peale. Järgnenud inspektsioon avastas marmorkattes hulgaliselt pragusid. Probleemi lahendamiseks kinnitati kõik marmorplaadid hulga terasrihmadega. 1990–1992 asendati marmor valge graniidiga. Remondiks kulutati 80 miljonit dollarit, mis on üle poole hoone esialgsest maksumusest.
Aon Centeri aadress on 200 East Randolph Street.
Majast üürib suurimat osa Aon Corporation. Üürnike hulka kuuluvad näiteks Microsoft, BP, Agency.com, Chicagolandi Kaubanduskoda ja Veolia.
Barahiri sõrmus

Barahiri sõrmus on ese J. R. R. Tolkieni triloogias "Sõrmuste Isand".
Barahiri sõrmus on Isilduri perekonna reliikvia, mis on inimeste ja haldjate sõpruse sümboliks. Sellel sõrmusel polnud väge, kuid ta oli väärtuslik pärand. Sõrmuse valmistas noldor Kadumatul Maal.
Finrod Felagund andis sõrmuse Barahirile tänutäheks oma elu päästmise eest. Sealt edasi pärandati sõrmust põlvest põlve edasi.
2951. aastal annab Elrond selle sõrmuse edasi Aragornile kui osa tema pärandist. 2980. aastal annab Aragorn sõrmuse Arwenile, kui nad kihluvad.
Gimli

Gimli on üks keskseid tegelasi J. R. R. Tolkieni triloogias "Sõrmuste Isand".
Gimli kuulub Päkapikkude rassi. Tema isa Gloin oli omal ajal Bilbo kaaslane nende seiklusel Üksildasele Mäele.
Gimli on ustav ning südi. Ta kuulub Sõrmuse Vennaskonda, mille eesmärk on toetada Frodot tema ülesandel hävitada Võimusõrmus.
Retke jooksul saab Gimli üle oma rahvale omastest kahtlustest haldjate osas ning imetleb sügavalt Haldjate Emandat Galadrieli ning tema lähimaks sõbraks Vennaskonnas saab Sünklaane haldjas Legolas.
Korni keel

Korni keel ("Kernowek") on kõmri ja bretooni keelele lähedane keldi keel, mida kõneldakse Cornwalli krahvkonnas Edela-Inglismaal.
Cornwallis kõneldud keel suri 18. sajandi lõpus välja, kuid taaselustati 20. sajandil.
Keelenäide.
Meieisapalve:
&lt;poem&gt;
"Agan Tas ni, eus e’n nev,"
"benigys re bo dha hanow."
"Re dheffo dha wlascor,"
"Dha vodh re bo gwres e’n nor pecar'a e’n nev."
"Ro dhyn ni hedhyw agan bara pub dedh oll,"
"ha gav dhyn agan cabmweyth"
"pecar del evyn nyni"
"dhe’n re na eus ow cabmwul war agan pydn ni;"
"ha na wra agan gorra en temptashyon,"
"mes delyrv ni dhort drog."
"Rag dhiso che ew an wlascor,"
"ha’n gallos ha’n gordhyans,"
"bys vyken ha bynary."
"Yndella re bo!"&lt;/poem&gt;
Kohvik Kadriorg

 
Kohvik Kadriorg ehk Must Luik oli arhitektide Voldemar Herkeli ja Hindrek Piiberi projekti järgi 1966–1971 valminud hoone Kadriorus Tallinnas Narva maantee 90, mida rahvas hakkas kutsuma Mustaks Luigeks, kuna ruumilise mustvalge ribifassaadiga hoone katusel oli pilt uhkest luigest. Hoone lammutati 2008. aasta juulis.
Allkorrusel tegutsesid Musta Luige baar ja iseteenindusega püstijalakohvik, teisel korrusel mängis õhtuti orkester.
1990. aastatel ehitati populaar­set söögi- ja joogikohta mitu korda ringi. Kadrioru Keskus Must Luik avati 1996. aasta detsembris. Hoonest oli saanud 30 poega ostukeskus, kus esimesel korrusel oli suur toidupood ja mõned väiksemad poed ning teisel korrusel hulk väikesi poekesi, kus ostjaid harva näha sai.
Kohvikuhoone lammutamine ja uue hoone projekteerimine.
Musta Luige keskuse omanikfirma NG Eesti otsustas 2008. aasta juulis maja lammutada. Uue hoone projekti tegi arhitektuuribüroo JVR arhitekt Enn Rajasaar eesmärgiga teha kunagise kuulsa hoonega võimalikult sarnane hoone. Kadrioru kohvik lammutati 11. juulil 2008.
Kahekorruselise ostukeskuse asemele plaanitakse ehitada kolmekorruseline büroohoone, kus võivad olla ka mõned esinduslikud pisipoed. Uue hoone pindala on 500 ruutmeetrit, sinna mahuvad ka terrassiga kohvik, kondiitriäri, kulinaaria ja lillepood. Toidukauplust hoonesse plaanitud ei ole. Hoone kahele ülemisele korrusele tuleb 36 külaliskorterit.
Birštonas

Birštonas () (poola keeles "Birsztany", saksa keeles vanasti "Birschtannen", "Birstein") on linn Leedus, Birštonase omavalitsuse halduskeskus. Kuurortlinn merepinnast 79 meetri kõrgusel Nemunase kaldal, Birštonase valla kõrval üks kahest Birštonase omavalitsuse haldusüksusest. Linn asub Nemunase kaldal, seal on Nemunase loogete regionaalpargi administratiivkeskus.
Peamiseks tööstusharuks on mineraalvee tootmine (Vytautas, Versmė, Danutė, Vaidilutė jms). 
Haridust annavad keskkool ja põhikool. Linnas asuvad kultuurikeskus ja raamatukogu, seal on ka polikliinik ja vanadekodu. Vaatamisväärsusteks on vanalinn, koduloomuuseum, katoliku kirik aastast 1909, linna lõunaservas asuv Vytautase mäeks kutsutud Birštonase linnamägi ja Birštonase sakraalmuuseum. Linnas on arvukalt skulptuure. Alates aastast 1980 peetakse seal džässmuusika festivali „Birštonas Jazz“; tegemist on vanima džässifestivaliga Leedu aladel.
Linna järgi on nimetatud Gėluva lademe ja Jaagarahu lademe Birštonase kihistu.
Ajalugu.
Birštonast on esmamainitud 1382. aastal Marburgi Wigandi kroonikas ("Birsten" või "Birstan"). Toona kuulus Birštonas Nemunase kallast kaitsvate linnuste süsteemi, mis olid Vytautase residentsid.
Asulat ennast on esimest korda mainitud aastal 1387 kui alevit. XIV-XV sajandil asus seal Birštonase mõis, mis oli küll riigimõis, aga seda ei kasutanud mitte Leedu suurvürstid, vaid tegemist oli Poola kuningate jahilossiga. Alev sai linna staatuse aastal 1518, kuid see kuulus nn. õigusteta linnade hulka, linnaõigused sai Birštonas aastal 1539.
XV-XVI sajandil oli tegemist kuningliku kuurordiga, kus käisid puhkamas nii Kazimierz IV, Aleksander, Zygmunt I kui ka Zygmunt II August. Aastal 1549 kinkis viimane linna Barbara Radziwiłłównale. XVII sajandi alguses rajati Birštonasesse ka kirik, ent lähedalasuva Prienai kiirem kasv ja rootsi ning vene sõjavägede rüüsteretked tõid kaasa asula taandarengu, nii et aastaks 1782 oli linnast saanud taas alev.
Aastal 1846 avastati sealsed mineraalveeallikad ja aastaks 1851 kujunes Birštonas taas kuurordiks. Tsaariajal kasutati alevi kohta vene keeles nimekuju Бирштаны. Aastal 1905 (1906) põles alevi keskus maha. Esimese maailmasõja eel käis alevis tervist parandamas ligi 2000 inimest aastas.
Aastal 1924 võeti Leedu Punase Risti eestvedamisel ette kuurordi moderniseerimine. Alev elektrifitseeriti, majadesse viidi sisse veevärk ja kanalisatsioon. Toona rajati sinna ka esimene ametlik sanatoorium. Aastal 1927 rajati linna mudaravila ja seal hakati pakkuma ka turbavanne.
Teises maailmasõjas Birštonas kannatada ei saanud ja sai aastal 1946 kuurortasula staatuse. Kaunase hüdroelektrijaama veega täitumisel ujutati aga osa asulast üle. Linnaõigused sai Birštonas taas 22. juunil 1966.
Elanikkond.
2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Birštonase elanikest leedulasi 97,58% ja venelasi 1,02%.
Tuntud elanikke.
Birštonas on endine kuninglik jahimõis ja kuurort, kus veetsid aega mitmed Poola kuningad. Ka hiljem on paljude sealsete tuntud elanike sealviibimine seotud vajadusega sealses kuurordis tervist parandada.
Kõrvalmaantee

Kõrvalmaantee on Eesti riigimaantee, mis ühendab linna alevite ja alevikega, aleveid ja alevikke omavahel või küladega ning neid kõiki põhi- ja tugimaanteedega.
Maantee klass

Maantee klass on maantee tehnilist taset iseloomustav tunnus, mis määratakse eeldatava liiklussageduse alusel.
Maantee klass määratakse uue tee ehitamisel, arvestades eeldatavat liiklussagedust, piirkonna arenguvajadusi ja rahvusvahelist liiklust, regionaalpoliitilisi eesmärke ja majanduslikke võimalusi. Tee rekonstrueerimise ja remondi projekti koostamisel maantee klassi ei muudeta.
Klassi järgi kehtestatakse maanteele esitatavad nõuded ehk maantee projekteerimiseks vajalike tee põhiparameetrite piirväärtused.
Näiteks I klassi maantee peab olema mõlemas sõidusuunas vähemalt kahe sõidurajaga ning ristub raudteega või teise teega enamasti kahel tasandil. Teele sõidetakse kiirendusraja kaudu ja teelt ära aeglustusraja kaudu.
Põhimaantee

Põhimaantee on Eesti riigimaantee, mis ühendab pealinna teiste suurte linnadega, neid omavahel ja tähtsate sadamate, raudteesõlmede ja piiripunktidega.
Riigiteed liigitakse järgmiselt: 1) põhimaantee; 2) tugimaantee; 3) kõrvalmaantee; 4) ühendustee; 5) riigi jäätee; 6) muu riigitee.
Eestis on põhimaanteid kokku 1603 km, kogu riigimaanteede võrgust moodustab see 9,4%. Samas on põhimaanteedel liikluskoormus ülejäänud teedevõrguga võrreldes oluliselt suurem, igapäevane läbisõit põhimaanteedel moodustab umbes 50% kogu maanteeliiklusest.
Tugimaantee

Tugimaantee on Eesti riigimaantee, mis ühendab linnu omavahel ning linna põhimaanteega.
Riigiteed liigitakse järgmiselt: 1) põhimaantee; 2) tugimaantee; 3) kõrvalmaantee; 4) ühendustee; 5) riigi jäätee; 6) muu riigitee.
Eestis on tugimaanteid kokku 2406 km, kogu riigimaanteede võrgust moodustab see ligikaudu 15%.
Mustkate

Mustkate on kruusa ja vedelbituumeni segust (mustsegust) ehitatud teekate, tavaliselt pinnatud. Valdavalt valmistatakse segu teehöövliga kohapeal (tee peal).
Mustkatte ajalugu Eestis.
Teise maailmasõja järel alustati sõjapurustuste likvideerimist ja maanteede sõidetavuse taastamist. Mustkatte kasutuselevõtul oli Eesti teedeehituses murranguline tähtsus, sest teede üldine kvaliteet paranes väga oluliselt. Esimesed kilomeetrid uut katet ehitati üleliidulise tähtsusega teedele 1946. aastal. Mustkatte ehitamine oli väga intensiivne 1950. ja 1960. aastatel. Ka järgnevatel aastakümnetel oli mustkate Eestis peamine püsikattematerjal. Veel praegugi on Eestis kõrvalmaanteid, mille kate on rajatud 1950. aastate alguses.
2007. aasta alguse seisuga oli Eestis mustkattega põhimaanteid 127, tugimaanteid 1308, kõrvalmaanteid 2467, rampe või ühendusteid 4 kilomeetrit, kokku 3906 kilomeetrit.
2012. aasta alguse seisuga oli Eestis mustkattega põhimaanteid 96, tugimaanteid 1077 ja kõrvalmaanteid 2596 kilomeetrit, kokku 3769 kilomeetrit.
Kruusatee

Kruusatee on tee, mille pealiskiht on ehitatud looduslikust või purustatud kruusast tihedate segude põhimõttel.
Kruusateed Eestis.
2007. aasta alguse seisuga oli Eestis kruusakattega tugimaanteid 78, kõrvalmaanteid 7000 ja rampe või ühendusteid 1 kilomeeter, kokku 7079 kilomeetrit.
2012. aasta alguse seisuga oli Eestis kruusakattega tugimaanteid 3 km ja kõrvalmaanteid 5755 kilomeetrit, kokku 5758 kilomeetrit.
Liiklussagedus

Liiklussagedus on tee, sõidusuuna või -raja ristlõiget ajaühikus läbivate sõidukite arv.
Eestis korraldab riigimaanteedel liiklusloendust Maanteeamet. Andmeid kasutatakse teede projekteerimisel, ehitus-, remondi- ja korrashoiutööde planeerimisel, eelarveraha jaotamisel ja mitmesuguste normatiivdokumentide rakendamisel.
Bussipeatus

Bussipeatus on liinibusside peatumiseks ette nähtud tähistatud koht. Bussipeatuse rajatised peegeldavad tavaliselt peatuse kasutust: suurema ja tihedama kasutusega peatustes võib olla rajatisi ja linnamööbliesemeid, nagu peatustasku, ooteplatvorm, istmed, ootekoda, infotahvel sõiduplaani jms jaoks, elektrooniline infotabloo, prügikastid, valgustid jne, väiksema kasutusega peatustes võib olla vaid post koos sildi või märgiga peatuskoha tähistamiseks.
Teenindamispõhimõtte järgi on kolm peamist bussipeatuse liiki: tähistatud peatus, kus liinibuss peatub igal juhul; tähistatud nõudepeatus, kus buss peatub juhul, kui selle peatuse jaoks on ostetud pilet või seal ootab reisijaid; nn hääletuspeatus, mis ei ole kindlas kohas tähistatud, vaid reisida soovija võib bussi peatada ja peale minna soovitud kohas kas kogu liinimarsruudi ulatuses või teatud lõigul. Bussipeatus võib olla ette nähtud ainult reisijate pealevõtmiseks või ainult mahaminekuks.
Mõned hooldekodud ja haiglad rajavad erakorralisi bussipeatusi, mida liiklus tegelikult ei läbi, selleks et dementsuse või muude sarnaste probleemidega elanikud või patsiendid ei jalutaks kaugele ega kaoks ära, vaid jääksid bussi ootama tuttavlikku peatusse, kust neid on lihtne leida.
Hobuveok

Hobuveok on hobuse jõul liikuv veovahend. Hobune rakendatakse veoki ette rakmetega. Peamised hobuveokid on vanker, regi, saan, kaless, tõld.
Rahvusvaheline Biosemiootika Ühing

Rahvusvaheline Biosemiootika Ühing ("International Society for Biosemiotic Studies") on biosemiootika alal tegutsevate uurijate ülemaailmne organisatsioon. Ühing asutati aastal 2005. Ühingu ajakiri on Biosemiotics, mis hakkas ilmuma aastal 2008. Ühingu aastakonverentsideks on saanud "Gatherings in Biosemiotics".
Ühingu esimene president oli Jesper Hoffmeyer, asepresident oli 2005–2012 Donald Favareau, alates 2012 Timo Maran. Alates aastast 2015 on president Kalevi Kull ja asepresident Donald Favareau.
Nagu väidab Thomas Sebeok, asutati Glottertalis 8. juunil 1990 "International Biosemiotics Society" (IBS). Kuigi too ei hakanud tegelikult tööle, sündis Glottertali kohtumistel rahvusvaheline biosemiootika rühm, mis 2005. aastal ühingu (taas)asutas.
Ühing annab välja Jesper Hoffmeyeri nimelist auhinda noortele teadlastele.
Onud

Onud (kuni 2011. aastani Lehmakommionud) on tantsumuusikat mängiv Eesti ansambel.
Ajalugu.
Ansambel alustas tegevust Saaremaal Orissaare Keskkoolis 1991. aasta novembris. Kuna elektrilisi pille saada ei olnud, kasutati alguses akustilisi pille. Koosseis oli siis Ahto Nellis (kontrabass), Martti Nõu (mandoliin), Koit Kelder (akustiline kitarr).
Peeter Võsa

Peeter Võsa ehk Võsa-Pets (sündinud 28. detsembril 1967 Tallinnas) on endine eesti teleajakirjanik ja poliitik, XII Riigikogu liige. Tema juhitud saated on "Võsareporter", "Politseinädal", "Kriminaalkroonika", "Politseikroonika", "Baar", "Saaga", "Võimalik vaid Eestimaal" .
Ta on kuulunud Isamaa ja Res Publica Liidu ridadesse ja Keskerakonda. 2014. aastal süüdistati Keskerakonna fraktsiooni liiget Peeter Võsa rassismis ja ta saadeti partei aukohtu ette. Samal aastal avaldas Võsa arvamust, et Eesti poliitika on räpasem, kui ta oletas. 
Võsa on paistnud silma värvikate ja rahvalike sõnavõttudega. Nii on ta immigratsiooni ja pagulaste teemal ütelnud: "Igatahes, olge valmis – mustmiljon hämarat tegu võib olla meie poole teel. Praegu on need plaanid kõik veel võib-olla peidus hallides ajurakkudes pruunide silmade taga mustade mõtete laekas."
Tuntuse tipus on politsei teda korduvalt kainenema viinud ja ta on joobes peaga avalikes kohtades vahele jäänud.
2018. aasta intervjuus rääkis Võsa-Pets "Reporterile" oma uuest raamatust "Kadunud Eesti", milles käsitletakse "Politseikroonika" aegseid lugusid, ehk teisisõnu kirjutas Võsa prostituutidest ja politseist.
Alates 2022. aasta märtsist juhib ta saadet "Võsavinkel".
Haridus.
Peeter Võsa on lõpetanud Tallinna 43. Keskkooli. 2009. aastast õpib ta Tallinna Tehnikaülikoolis haldusjuhtimist.
Isiklikku.
Peeter Võsa on vallaline, tal on poeg ja tütar.
Bensiin

Bensiin (Briti inglise keeles "petrol", Ameerika inglise keeles "gasoline", saksa keeles "Benzin") on peamiselt mootorikütusena kasutatav kergete süsivesinike segu (keeb temperatuurivahemikus 30–200 °C), kergesti süttiv, enamasti värvusetu vedelik. Bensiini saadakse peamiselt nafta töötlemisel.
Constanze von Wetter-Rosenthal

Constanze Elisabeth Marguerite von Wetter-Rosenthal (18. aprill (ukj 30. aprill) 1872 Härgla mõis – 14. september 1948 Othmarschen, Hamburg) oli baltisaksa skulptor. 
Elukäik.
Constanze von Wetter-Rosenthal sündis Härgla, Kauksi ja Kernu mõisniku Hermann Ferdinand Gotthard von Wetter-Rosenthali ja Olga Cäcilie Justine Viktoria von Roseni tütrena. Õppis 1901–1905 Dresdenis ja 1906–1909 Berliini Preisi Kunstiakadeemias. Oli 1909. aastast vabakunstnik. Elas 1913. aastast Tartus, Tallinnas ja Pirgu mõisas. 1927. aastal kolis Hamburgi.
Looming.
Loonud portreid ja figuurplastikat, hauasambaid ning keraamikat. Tema portreelooming kujutab peamiselt Eestis elanud baltisakslasi. Wetter-Rosenthali parimad tööd "Brahmsi valsi tantsijatar" ja "Istuv tütarlaps" asuvad Hamburgi Kunstihallis.
Wetter-Rosenthali loodud on 1913. aastal valminud Tartu Toomemäe sildadel asuvad pronksreljeefid: Tartu Ülikooli rektori George Frédéric Parrot' portree Inglisillal ning ülikooli taastanud Vene keisri Aleksander I portree ja võidupärg Kuradisillal. Kirjanduses on ekslikult väidetud, et tema skulptuur "Sihile" (2025. aasta seisuga Kumu püsiekspositsioonis) esindas Eesti Vabariiki Berliini olümpiamängude võidukarikate konkursil.
Ruth-Kaja Pekk

Ruth-Kaja Pekk (sünninimi Ruth-Kaja Sild, 1971–1992 Ruth-Kaja Garmider) sündinud 29. septembril 1945 Tallinnas on eesti psühholoog ja lektor.
Elulugu.
Ruth-Kaja Sild sündis Aurelie (1924–1965) ja Rudolf Silla (1918–1953) vanima lapsena, tal on õde Ene ning vennad Riho ja Enn. Pere elukoht oli Sepa talu Juuru vallas Harjumaal, varem 47-hektariline suurtalu.
Haridus- ja töökäik.
1968. aastal ta lõpetas Tallinna Pedagoogilise Instituudi algklasside õpetuse metoodikuna ja 1983. aastal Tartu Riikliku Ülikooli psühholoogina.
Ta on töötanud Eesti Majandusjuhtide Instituudis, Tallinna Ülikoolis ja mitmes Eesti firmas. ETKVLs oli ta aastatel 1985–1989 Tööstuskoondise kaadriosakonna juhataja. Eesti Majandusjuhtide Instituudis töötas ta õppekonsultandina, hiljem ka psühholoogi, kursuste korraldaja ja lektorina.
Ta kuulub Eesti Konsultantide Assotsiatsiooni.
Tegevus poliitikuna.
Alates 1998. aastast kuulub ta Eesti Reformierakonda. Ta on ka Reformierakonna ühenduse NaiRe liige. Ta on osalenud kohaliku omavalitsuse volikogu valimistel Tallinna kesklinna linnaosa piirkonnas Reformierakonna nimekirjas kahel korral – 2002 ja 2005. Ta olnud nii Tallinna Kesklinna halduskogu, Tallinna Kesklinna linnavara komisjoni ja Tallinna linnavarakomisjoni liige.
Pirgu mõisa omanikuna.
Alates 1994. aastast on ta Pirgu mõisast järelejäänud hoonete ja Pirgu mõisa pargi omanik, temaga koos juhib seda tema tütar Eva Garmider-Laur.
Eesti Konsultantide Assotsiatsioon

Eesti Konsultantide Assotsiatsioon (EKA) on juhtimis- ja majanduskonsultantide ühendus. 
Mõned konsultandid on sidunud oma igapäevatöö konsultatsioonifirmaga, mõned ülikooliga, mõned tegutsevad nn vaba odamehena ehk iseseisvalt. EKA liikmete hulgas on tuntud nimesid, tunnustatud õppejõude, raamatute või artiklite autoreid, uudsete juhtimismeetodite või –võtete maaletoojaid.
Konsulteerimise temaatika on lai, haarates 67 alltegevusala 11 tegevusvaldkonnas – isikupsühholoogiast kuni sotsiaalpsühholoogiani, töökliima uuringutest kuni strateegilise juhtimiseni ja patendindusest kuni keskkonnauuringuteni. Iga EKA liige tunnustab assotsiatsiooni eetikakoodeksit, mis on ühtlasi ka kliendisuhete aluseks.
NaiRe

NaiRe (varem Naiste Reformiklubi) on Eesti Reformierakonna juures tegutsev naisteühendus. NaiRe loodi Pärnus 30. aprillil 1995. Ühendusse kuulub enam kui 400 naist kogu Eestist.
Ühenduse tegevuse eesmärk on laiendada naiste silmaringi ja neid poliitiliselt harida. NaiRe on korraldanud seminare Euroopa Liidu teemadel, külastanud välisriikide saatkondi, ministeeriume, Eesti Panka, kohtunud erakondade poliitikutega, Riigikogu liikmetega Toompeal, osalenud naisühenduste ja erakondade naisorganisatsioonide vabariikliku ümarlaua töös jms. NaiRe liikmed ei pea olema Reformierakonna liikmed, kuid nad ei tohi kuuluda teistesse erakondadesse.
NaiRel on kohalikud ühendused Tallinnas, Tartus, Võrus, Jõhvis, Narvas, Saaremaal, Viljandis, Põltsamaal, Pärnus, Räpinas, Paldiskis, Viimsis, Rõuges ja Rakveres.
NaiRe on Eesti Naiste Koostööketi asutajaliige ja Eesti Mittetulundusühingute ja Sihtasutuste Liidu liige. Ühenduse esinaine on Terje Trei. Varasemad esinaised on olnud Valve Kirsipuu (1995–2001), Ivi Eenmaa (2001–2003), Margot Fjuk (2003–2009) ja Maie Urbas (2009–2012).
Sõnavõtte.
2005. aastal süüdistas NaiRe telekanalit TV3 prostitutsiooni propageerimises, kui tõsielusaates "Tenerife" andis saatejuht Eda-Ines Etti NaiRe arvates "positiivse hinnangu prostituuditeenuste ostmisele kui igati tunnustatud ja esiletõstmist väärivale tegevusele". Sarnased kaebused esitasid ka Pärnumaa Naiste Ümarlaud, Eesti Naisteühenduste Ümarlaud ja 12 eraisikut ühise kirjaga. Avaliku Sõna Nõukogu otsuse kohaselt oli tegemist siiski mitte "prostitutsiooni tahtliku propageerimisega, vaid pigem nii saatejuhi kui ka toimetaja(te) ebaprofessionaalse otsusega".
Tallinna Tehnikaülikooli Kammerkoor

Tallinna Tehnikaülikooli Kammerkoor on eesti koor, mille asutasid 1966. aastal TPI nais- ja meeskoori parimad lauljad. Koori liikmeteks on põhiliselt Tallinna Tehnikaülikooli üliõpilased ja vilistlased. Kammerkoor on aastate jooksul osalenud paljudel koorifestivalidel ja konkurssidel nii Eestis kui ka mujal maailmas.
Koori jaoks olulisemad saavutused on:
Koori peadirigendid on olnud Ants Üleoja, Enn Oja, Ene Üleoja, Karin Rööp, Hain Hõlpus, Andres Lemba, Karmel Eikner, Arvo Saar. Abidirigentidena on koori juures tegutsenud Moonika Karm, Ülle Eerik, Evi Eespere, Imbi Potter, Ene Kapten.
Alates 1996. aasta sügisest juhatab TTÜ Kammerkoori Peeter Perens.
Tallinna Tehnikaülikooli Kammerkoor kuulub Eesti Kooriühingusse ja Eesti Kammerkooride Liitu.
Tallinna Tehnikagümnaasium

Tallinna Tehnikagümnaasium (varasema nimega Tallinna 43. Keskkool) on ehitatud 1972. aastal ja 1988. aastast on kool Tallinna Tehnikaülikooli baaskooliks.
Aastal 2017 tehti koolis suur remont, ehitati uus maja, Sõpruse puiestee 187 Tallinn.
Koolis on loodud nii õpilastele kui õpetajatele sobiv ja mugav töökeskkond. On kaks korralikku arvutiklassi, suur lugemissaal ja raamatukogu, renoveeritud aula ja avar aatrium. Kooli neljandal korrusel asub moodne presentatsioonisaal.
Koolis töötavad lisaks pädevatele õpetajatele ka oma ala spetsialistid - psühholoog, logopeed, arvutiinsenerid, haridustehnoloog.
Koolil on välja töötatud oma sümboolika ja traditsioonid - kooli lipp ja müts. TTG lipp on sisse õnnistatud Kaarli kirikus 21. detsembril 1995. aastal. 21. detsembril on traditsiooniline kooli lipupäev.
Kooli direktor on Martin Medar.
Kool asub Mustamäel aadressil Sõpruse pst 187.
Eva Garmider-Laur

 
Eva Garmider-Laur (kuni 1997 Eva Garmider; sündinud 6. aprillil 1974) on eesti .
Haridus.
Eva Garmider on lõpetanud 1992. aastal Tallinna 43. Keskkooli ning Tallinna Tehnikaülikooli 1997. aastal majandusarvestuse eriala bakalaureusekraadiga ja 2000. aastal magistrikraadiga. 
Töökäik.
Ta on töötanud aastatel 2002–2004 teadurina Euroopa Liidu uurimisrühmas “Accounting Harmonization and Standardization in Europe: Enforcement, Comparability and Capital Market Effects”; 1999–2003 lektor ja 2000–2002 instituudi direktori kohusetäitjana Tallinna Tehnikaülikooli Majandusarvestuse instituudis. 
Alates 1994. aastast töötas ta Pirgu mõisa juures. Aastatel 1993–1997 RE Eesti Kütus raamatupidaja, stipendiaat.
Publikatsioonid.
„Accounting regulations in Eastern Europe and issues of income recognition timeliness and conservatism” (2005 artikkel), "Konservatiivsuse printsiibi mõjudest finantsaruannetele" (2003, majandusarvestus &amp; finantsjuhtimine IV, TTÜ), "Kasumiaruandest" (2001, majandusarvestus &amp; finantsjuhtimine III, TTÜ), „Varadest eelarveliste asutuste raamatupidamises“ (2000, majandusarvestus &amp; finantsjuhtimine, TTÜ) ja “Accounting and taxation problems”, (1999, ettekanne ja artikkel TTÜ rahvusvahelisel konverentsil).
Muu tegevus.
Euroopa Raamatupidamise Assotsiatsioon (2001–2005), majandusüliõpilaste ühenduse AIESEC Nõuandva Kogu liige (alates 2001–2004), Tallinna Tehnikaülikooli Majandusteaduskonna nõukogu (2000–2002), Tallinna Tehnikaülikooli Majandusarvestuse instituudi nõukogu (2000–2002), Eesti Raamatupidajate Liit (alates 1999), Eesti Kooriühing (alates 1997).
1992. aastast laulab ta Tallinna Tehnikaülikool Kammerkooris. Aastatel oli 1996–1999 koori president.
2004. aastast kuulub Eva Garmider-Laur Eesti Reformierakonda.