tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Gunnar Neeme

Gunnar Neeme (sünninimi Johannes Näkk; 19. mai 1918 Tartu – 3. veebruar 2005 Melbourne) oli eesti päritolu Austraalia kunstnik ja kirjanik.
Ta sai üldhariduse Tartu Poeglaste Gümnaasiumis. 1937. aastal astus Kõrgemasse Kunstikooli Pallas, kus õppis muu hulgas Villem Ormissoni maaliklassis. Olnud vahepeal aasta sõjaväes, jätkas ta 1940. aastal õpinguid Aleksander Vardi ateljee, peale juunipööret.asus tegutsema komnoorte ideede propageerijana koolis. Aastatel 1941–1942 oli ta rindel ja jätkas õpinguid Pallase kunstikoolis 1943. aastani.
1944. aastal põgenes ta Saksamaale ning võttis uueks nimeks Gunnar Neeme. Ta oli võidelnud Nõukogude võimu vastu ning nimemuutus andis tema Eestisse jäävale perekonnale rohkem turvalisust. 1947. aastal sai ta Eesti peakonsulaadist New Yorgis juba Gunnar Neeme nime all Eesti Vabariigi passi. 
Saksamaal olles asus ta andma joonistuskursusi ning osales 1946. aastal eesti kunstinäituse korraldamisel. Ta töötas laagrites joonistus- ja nahkehistööõpetajana. Jätkas loomingulist tegevust, osaledes näitustel ning maalides Eesti klubi seinamaalid ja kolm altarimaali armee kirikule Fürthis.
1949. aastal emigreerus ta Austraaliasse. Jätkas seal näitustel esinemist nii kujutava kui ka rakenduskunstnikuna. Ta astus Melbourne'i kunstnike organisatsiooni Victorian Artist Society. Selle kuukirjas ilmusid Neeme kunstikriitilised ja filosoofilised kirjutised, korraldatud näitustel esitati ka tema teoseid. Austraalias päris harva esineva vabakutselise seisundi saavutas ta tänu rahvusvahelisele tuntusele. Näitused toimusid Ameerika Ühendriikides, Kanadas, Jaapanis, Inglismaal, Saksamaal. Melbourne'i Rotary Klubi hindas tema tööd Austraalia rakenduskunsti I preemiaga (1971 ja 1979), järgnesid John Heardi kunstiauhind (1963), Spoleto rahvusvahelise skulptuurinäituse preemia (1986) ja Norman Kaye mälestusauhind (1991). 2005. aastal anti talle Valgetähe IV klassi teenetemärk.
Ta töötas Eesti Kultuurfilm Austraalias kunstilise toimetajana. Oli Austraalias ilmunud ajakirja Olion kaastööline, kirjutades kunstiartikleid ajakirjadesse Olion, Mana ning ajalehtedesse Võitleja ja Meie Kodu. Temalt ilmus viis luulekogu eesti ja inglise keeles, mis olid ta enda illustreeritud. 1984. aastal ilmus tema kujundatud "Kalevipoeg". 1990. aastail töötas ta koos luuletaja Triinu Kartusega, valmistades ette uut "Kalevipoja" tõlget inglise keelde.
1993. aastal toimus tema esimene näitus Eestis Tartu Ülikooli raamatukogus, 2004. aastal tutvustati seal "Kalevipoja"-ainelisi teoseid suurema sarjana. 1996. aastal jõudis tema seeria "Tartu 1930–1940" Tartu Linnamuuseumi kogusse. Lisaks on ta illustreerinud proosa- ja luulekogusid, avaldanud kunstimappe ja kirjutanud mitu näidendit, mille aine on võetud Eesti vanemast või muinasajast. 
Isiklikku.
Tema poeg on Austraalia teatrilavastaja Aarne Neeme.
Eesti kuritegevus

Eesti kuritegevus hõlmab nii Eesti era- kui ka avaliku ja kolmanda sektori kuritegevust. 
2011. aastal nimetas salakaubanduse ekspert dr Gilly McKenzie Balti riike ja Kaliningradi Venemaa narkokaubanduse transiidikeskuseks. 
Kuritegevuse dünaamika.
Vastavalt 2008. aastal Suurbritannias avaldatud statistikale (perioodi 1991–2001 kohta) on kuritegude arv suurenenud 84%. Avastatud narkokuritegude arv on perioodil 1997–2001 tõusnud 21. 
2023. aastal hakkas kuritegude hulk Eestis pärast kümneaastast vähenemist taas suurenema. Justiits- ja digiminister Liisa Pakosta sõnul on see seotud sotsiaalmajanduslike olude halvenemisega.
Alexander Gerd Krauß

Alexander Gerd Krauß (sündinud 8. detsembril 1979 Erlabrunnis) on saksa poliitik, Kristlik-Demokraatliku Liidu (CDU) liige. Aastatel 2004–2017 oli ta Saksimaa parlamendi liige. Alates 2017. aastast on ta Saksamaa Liidupäeva liige.
Elu.
1982. aastal läks Krauß kooli Erlabrunnis ning 1990. aastal Schwarzenbergi gümnaasiumisse, mille lõpetas 1994. aastal. Pärast ajateenistust Saksa Bundeswehris ning politoloogia, kommunikatsiooni, meediauuringute ja evangeelse teoloogia õpinguid Leipzigis ja Prahas, töötas ta vabakutselise ajakirjanikuna. Alates 2002. aastast töötas avalike suhete spetsialistina Zwickau Linnamisjonis.
Poliitiline tegevus.
19. septembril 2004 valiti ta Aue-Schwarzenberg valimisringkonnast Saksimaa parlamenti. Kogu 4. valimisperioodi jooksul (2004-2009) oli Krauß sotsiaal-, tervishoiu-, perekonna-, naiste- ja noortekomisjoni ning ka keskkonna- ja põllumajanduskomisjoni liige. Ta oli ka CDU fraktsiooni juhatuse liige ja noortepoliitika eestkõneleja ning sotsiaal-, tervishoiu-, perede-, naiste ja noorte töörühma aseesimees. Saksimaa parlamendi valimistel 2009. aastal sai Krauß uuesti otsemandaadi. Viiendal valimisperioodil on ta majandus-, töö- ja transpordikomisjoni, samuti sotsiaal- ja tarbijakaitse komisjoni liige. Ta on CDU fraktsiooni sotsiaal- ja tarbijakaitse töörühma esimees kui ka perepoliitika eestkõneleja.
2009. aastast alates on Krauß noorte abistamise piirkondliku komisjoni esimees ja Dresdeni Kodanikefondi nõukoja liige. Ta on ka "Töövõtjate Euroopa Keskuse" esimees Saksimaal. Aastal 2008 valiti ta Kristlik-Demokraatliku Töövõtjate Liidu Saksimaa piirkondlikuks esimeheks ja alates 2011. aastast on ta ka üleriigilise CDA aseesimees. Ta on ka CDU Saksimaa juhatuse liige.
Pere.
Krauß on abielus. Tal on poeg ja tütar.
Bombieri-Friedlanderi-Iwanieci teoreem

Bombieri-Friedlanderi-Iwanieci teoreem väidab, et on lõpmata palju algarve kujuga formula_1.
Esimesed sellised algarvud on 2, 5, 17, 37, 41, 97, 101, 137, 181, 197, 241, 257, 277, 281, 337, 401, 457, 577, 617, 641, 661, 677, 757, 769, 821, 857, 881, 977 jne.
Lydia Nordentoft Lavrov

Lydia Nordentoft Lavrov (sünninimi Lavrov; 14. oktoober 1922 Narva – 28. november 2017 Kopenhaagen) oli väliseesti maalikunstnik, freskomaalija ja mosaiigikunstnik.
Lydia Lavrov alustas kunstiõpinguid aastail 1942–1944 Kõrgemas Kunstikoolis Pallas Tartus, peamiselt Aleksander Vardi ja Johannes Võerahansu käe all, ning täiendas end hiljem Kopenhaagenis, Pariisis ja Stockholmis. 
1944. aastal pages ta Poola kaudu Taani. 
Esmakordselt eksponeeriti Nordentoft Lavrovi teoseid eesti kunsti ülevaatenäitusel Kopenhaagenis Frederiksbergi K. B. Hallenis 1946. aastal, järgnesid näitused Kopenhaagenis, Eskilstunas, Uppsalas, Stockholmis, Arvikas, Austraalias ja USA-s, sealhulgas esinemised paljudel taani kunstnike ülevaatenäitustel, 1972. aasta ESTO-l Torontos, 1980. aasta ESTO-l Stockholmis ning 2000. aastal Kunstiühingu "Pallas" näitusel Tartu Kunstimajas. Kunstniku esimene isikunäitus toimus 1953. aastal Kristinehamnis (koos Endel Kõksiga). Järgnenud tosinast isikunäitusest oli suurim 1986. aastal Kopenhaagenis. 
Ta lõi õlimaale ja akvarelle ning harrastas ka freskotehnikat. Kogu eesti kunsti kontekstis on haruldased tema kivimosaiigid. Tema teoseid leidub Taani muuseumides, kirikutes ja teistes ühiskondlikes hoonetes, Eesti Tarbekunsti- ja Disainimuuseumis, Narva Muuseumis, Kunstiühingu "Pallas" kogus, Underi ja Tuglase Kirjanduskeskuses ning erakogudes Taanis ja Eestis. 1989. aasta sügisel toimus A. H. Tammsaare Majamuuseumis Nordentoft Lavrovi seni ainus isikunäitus Eestis (koos taanlannast kolleegi Karen Parkiga).
Ngauruhoe

Ngauruhoe on tegevvulkaan Uus-Meremaa Põhjasaarel.
Ngauruhoe on 2291 meetri (teistel andmetel 2287 m) kõrgune koonilise kujuga kihtvulkaan. Vulkaan asub Tongariro rahvuspargis.
Ngauruhoe on pursanud laavat aastatel 1870, 1949, 1954 ja 1975. Vulkaanilist tuhka on Ngauruhoe pursanud perioodil 1839–1975 kokku üle 70 korra, keskmiselt 6-aastaste vahedega. Pärast 1975. aastat ei ole Ngauruhoe pursanud, mis on pikim paus vulkaani teadaolevas ajaloos. 2006–2008 täheldati Ngauruhoe seismilise aktiivsuse kasvu, mis rauges 2008. aasta detsembriks.
Ngauruhoe on tuntud Peter Jacksoni filmitriloogiast "Sõrmuste isand" kui Turmamägi (Mount Doom, Orodruin) – mägi, kus Sauron sepitses Ühe Sõrmuse ja kus Frodo selle hiljem hävitas.
Mägironimine.
Ngauruhoe tippu ronitakse tavaliselt lääne-loode suunalt, alustades Mangatepopo laagriplatsilt umbes 1200 meetri kõrguselt ja tõustes mööda tähistatud matkarada umbes 1650 meetri kõrgusele lõunakraatri platoole. Platoolt Ngaruhoe tippu tähistatud rada ei ole. Ronimine ei nõua erivarustust, kuid on füüsiliselt raske mäe ligi 45-kraadise kaldenurga ning lahtise ja varisemisohtliku vulkaanilise tefra tõttu.
Aleksandr Viner

Aleksandr Viner (vene keeles Александр Борисович Винер; 25. detsember 1896 Odessa – 14. august 1984 Leningrad) oli vene teatrilavastaja.
Ta oli 1950. aasta IV üldtantsupeo üks üldjuhte.
1957 pälvis ta Eesti NSV rahvakunstniku aunimetuse.
I Lost My Heart to a Starship Trooper

"I Lost My Heart to a Starship Trooper" (vahel ka kujul "(I Lost My Heart to A) Starship Trooper") on 1978. aastal avaldatud singel. Laulu kirjutasid Jeff Calvert ja Geraint Hughes ansamblist Typically Tropical ning seda esitasid Sarah Brightman ja Hot Gossip. Tegu oli 18-aastase Sarah Brightmani lauljadebüüdiga ning laul jõudis Briti singlimüügiedetabelis 6. kohale. 
Žanriliselt on tegu "space disco"'ga mis sai populaarseks esimese "Star Warsi" ("Tähtede sõda") filmi kiiluvees. Filmile viitavad ka näiteks lauluread "And evil Darth Vader he's been banished to Mars" ja "Or are you like a droid, devoid of emotion". Laulus on kasutatud sämpleid "Tähesõdadest", Richard Straussi teosest "Nii kõneles Zarathustra" (kasutusel filmis "2001: A Space Odyssey" - "") kosmoselaevade side meloodiat filmist "Close Encounters of the Third Kind" ("Kolmanda astme lähikontakt"). Nii mõnedki lauluread sisaldavad ka seksuaalseid vihjeid, näiteks "Take me, make me feel the force". Viiteid on ka teistele ulmeteemalistele teostele "I lost my heart to a starship trooper", "Flash Gordon's left me, he's gone to the stars", "What my body needs is close encounter three", "Static on the comm – it's Starfleet Command" and "Fighting for the Federation" (föderatsioon on olemas näiteks "Star Trekis", "Starship Troopersis" ning ka seriaalis "Blake's 7").
Karl Ots

Karl Ots (ka Kaarel Robert Ots; 18. september 1882 Narva – 4. veebruar 1961 Tallinn) oli eesti ooperilaulja (tenor). 
Aastatel 1901–1920 töötas raudteel telegrafistina, dispetšeri ja jaamaülema abina, algul Narvas, 1913. aastast Peterburis. Töö kõrvalt õppis ta Peterburis rahvakonservatooriumis laulmist.
Aastatel 1920–1957 oli ta Estonia teatri ooperisolist.
Tema poeg oli laulja Georg Ots, tütar on arstiteadlane Maret Purde.
Karl Ots suri 4. veebruaril 1961 ja maeti 8. veebruaril 1961 Metsakalmistule.
Martin Taras

Martin Taras (8. veebruar 1899 Eristvere – 14. august 1968 Tallinn) oli Eesti ooperilaulja (tenor).
Ta õppis aastatel 1912–1915 Kaarepere ministeeriumikoolis. Laulmist õppis ta 1931. aastal Tartus (Georg Karl Stahlbergi õpilasena) ja aastatel 1933–1937 Tallinna Konservatooriumis (Helmi Eineri klassis). 1938. aastal viibis teatri Estonia stipendiaadina Milanos, Roomas ja Napolis.
Ta mängis aastatel 1919–1921 Petseris ajateenijana Petseris Eesti Rahvaväe 7. Jalaväerügemendi orkestris klarnetit. Aastatel 1921–1931 töötas Petseris kantseleiametniku, raamatupidaja ja notari sekretärina; ühtlasi lõi kaasa 1924–1931 Petseri Rahvahariduse Seltsi ning eesti laulu- ja mänguseltsi Kalev teatris ning mängis klarnetit asjaarmastajate orkestreis. 
1931. aasta oli ta teatri Vanemuine ja aastatel 1932–1959 Estonia teatri solist. Ta esines kontserdilauljana, ka välismaal (Soomes, Lätis, Leedus, Poolas, Tšehhoslovakkias). Kauni tenorihääle tõttu on teda nimetatud Eesti Carusoks.
Martin Taras suri 14. augustil 1968 ja maeti 17. augustil 1968 Metsakalmistule.
Arboristide Koda

Arboristide Koda MTÜ (inglise k. "Estonian Chamber of Arborists") on 21. veebruaril 2011 asutatud organisatsioon, mille eesmärgiks on arboristi kutse propageerimine ning osalemine kutsestandardite väljatöötamisel lähtuvalt Euroopa kvalifikatsiooniraamistikust. Koja esimees on Heiki Hanso.
Koda teeb koostööd tegevarboristide, õppeasutuste, kutsenõukogude, sihtrühmade, meedia ning erinevate organisatsioonidega nii Eestist kui välisriikidest ning kõigiga, kellele on tähtis Eestimaa säästlik areng, loodushoid ja mets, puude terve kasvamine ning kauni elukeskkonna kujundamine. Oma toimingutes lähtub ühing Eesti Vabariigi seadustest, Arboristide Koja põhikirjast ning nii Arboristide kui ka Vabaühenduste eetikakoodeksist .
Ülesanded.
Arboristide Koja ülesandeks on:
Koolitused ja üritused.
Arboristide Koda on korraldanud näiteks järgmised koolitused:
Samuti on korraldatud mitmeid üritusi arboristi kutse ja sellega seotu propageerimiseks.
Euroopa aasta puu võistlus 2015.
Euroopa aasta puu võistlus sai alguse 2011. aastal ning kasvas välja populaarsest Aasta puu võistlusest Tšehhi Vabariigis. Euroopa aasta puu mõte on juhtida tähelepanu huvitavatele vanadele puudele, millel on oma lugu ja seotus inimestega. Eesti osales Euroopa puu valimisel esimest aastat. Ürituse eestvedajaks Eestis oli Arboristide Koda MTÜ.
Euroopa 2015. aasta puu võistlusel esindas Eestit Orissaare tamm jalgpalliväljakul ja saavutas esikoha.
Tamme värvimine.
Saaremaal Ratlas asub karjamaa, kus kasvavad tammed. Üks nendest tammedest on jalapeal kuivanud ja sõiduteelt hästi vaadeldav. Arboristide Koda värvis 30. augustil 2014 selle puu pintsliga juurekaelast tippudeni erkroosat värvi, et kinnistada inimese alateadvusesse puu rikkumata võragraafika. Lähim värvitud puu on Lätis.
Balti puuronimise meistrivõistlused 2014.
Tornide väljakul toimunud puuronimise meistrivõistluste käigus selgitati 14.–16. augustil 2014 välja Balti riikide parim puuronija ja Eesti meister. Võisteldi viiel alal:
Balti riikide parim puuronija 2014. aastal oli Juha Palojärvi Soomest.
Eesti meistriks tuli Mart Hiio, kes jäi üldarvestuses 3. kohale. 
Eesti puuronimise meistrivõistlused 2012.
Üritus toimus Kuressaare Lossipargis 3.–4. augustil 2012 Kuressaare Merepäevade raames. Võistluse käigus selgitati esmakordselt selle valdkonna Eesti parimad. 
Võistlusalad:
2012. aasta Eesti meistriks tuli arborist Heiki Hanso.
Treestonia.
Trees to visit in Estonia ehk puuturism on järjest populaarsem. Arboristide Koja kodulehele on koondatud suur osa juba tuntud ja vaatamisväärsetest Eesti puudest, kuid eesmärk on otsida juurde uusi silmapaistvaid puid, mida üle vaadata, mõõta ja arhiveerida.
Walter Wistinghausen

Walter Wistinghausen (kasutatud ka nimekuju "Valter Vistinghausen", "Walter Siegfried Nikolai von Wistinghausen"; 19. juuni 1879 Tsitre mõis – 26. veebruar 1956) oli eesti-saksa näitleja, ajakirjanik, tõlkija, kirjanik.
Pavel Vorožtsov

Pavel Vorožtsov (vene "Павел Владимирович Ворожцов"; sündinud 30. aprillil 1980 Tallinnas) on Eesti ja Venemaa teatri- ja filminäitleja.
Ta lõpetas aastal 2002 Tallinna Pedagoogikaülikooli. Aastal 2006 lõpetas ta Moskva Kunstiteatri stuudiokooli.
Ta on töötanud Tallinnas Vene Teatris. 2007 kutsuti ta Moskva Kunstiteatrisse.
August Daugell

August Johann Daugell (1. jaanuar 1830 Tartu – 8. november 1899 Peterburi) oli baltisaksa graveerija. 
Ta sündis Tartus Daugulli aiaäri asutaja Johann Daugulli pojana. Õppis Tartus Friedrich Ludvig von Maydelli ksülograafiatöökojas, seejärel Peterburis Kunstide Akadeemias vabakuulajana. 
Ta pidas Peterburis oma ksülograafiatöökoda. Sidemed Eestiga säilisid, Daugelli töökoda valmistas puugravüüre trükistele, näiteks „Eesti-Ma Rahwa Kalender”, „Ma-rahwa Kassuline Kalender” ja Eesti Postimees. Illustreerinud ka Daugulli aiaäri katalooge.
Tema käe all on õppinud näiteks Eduard Magnus Jakobson.
Marko Kaasik

Marko Kaasik (sündinud 25. juulil 1966 Tartus) on eesti atmosfäärifüüsik, aastatel 2022–2023 erakonna Eestimaa Rohelised kaasjuht (koos Johanna Maria Tõuguga).
Elulugu.
Ta sündis teenistuja peres.
Lõpetas 1984 Tartu 1. Keskkooli, 1989 Tartu Ülikooli füüsikaosakonna. Oli 1993–1995 TÜ magistriõppes ja 1995–2000 doktorantuuris.
Töökohad:
Teadustöö.
Filosoofiadoktori kraadi keskkonnafüüsikas, väitekiri "Atmosfääri piirkihi parametriseerimine õhusaastelevi numbrilises mudelis", juhendaja Rein Rõõm, kaitses TÜ-s 2000. aastal.
Uurimisalad: atmosfääriaerosooli moodustumine ja õhusaaste levik.
Avaldanud üle 40 teaduspublikatsiooni.
Poliitiline tegevus.
Ta kandideeris 2023. aasta Riigikogu valimistel, kus kogus valimisringkonnas nr 10 (Tartu linn) 272 häält ning ei osutunud valituks.
Ta kandideeris 2024. aasta Euroopa Parlamendi valimistel, kogus 222 häält ning ei osutunud valituks.
Isiklikku.
Tema abikaasa on Helle Kaasik, tütar Laila ja poeg Alo Kaasik.
Sergei Leiferkus

Sergei Leiferkus (sündinud 4. aprillil 1946) on vene ooperilaulja, dramaatiline bariton.
Tema debüüt leidis aset Peterburi Väikeses teatris 1972. aastal. Sealt edasi on ta esinenud solistina Londoni Kuninglikus Ooperis, Viini Riigiooperis, Metropolitan Operas, Milano La Scalas, Peterburi Maria Teatris ja maailma tuntumatel kontserdilavadel. Erilist tunnustust on pälvinud tema Jevgeni Onegin, Macbeth, Simon Boccanegra, George Germont, Escamillo, Scarpia, Jago.
Stella Parland

Stella Viveca Parland (25. märts 1974 Espoo – 3. veebruar 2015 Helsingi) oli soomerootsi kirjanik.
Alates 1999. aastast tegutses ta ajalehe Hufvudstadsbladet teatrikriitikuna ja oli aastatel 2003–2011 ajakirja Kontur peatoimetaja.
Aastal 2011 esitas ta oma loomingut Tartu linnamuuseumis.
Oleg Toompuu

Oleg Toompuu (23. mai 1941 – 12. jaanuar 2021) oli eesti geneetik.
Ta töötas Harkus Eksperimentaalbioloogia Instituudis, sealhulgas teadusdirektorina.
Sõjanui

Sõjanui on nüri relv, mille rasket pead kasutatakse võimsate löökide andmiseks vastase pihta. Tüüpiline sõjanui on tugeva metallist, puust või metalliga tugevdatud puust varrega, sõjanuia pea võib olla tehtud kivist, vasest, pronksist, rauast, terasest. Sõjanuial võivad olla teravad nurgad suuremate vigastuste tekitamiseks.
Eesti Suursaatkond Moskvas

Eesti Suursaatkond Moskvas on Moskvas aadressil Malõi Kislovski pereulok 5 asuv Eesti suursaatkond. Konsulaarosakond asub aadressil Kalašnõi pereulok 8.
Ajalugu.
Saatkonna hoone ehitati 1903. aastal raamatukaupmehe ja kirjastaja Vladimir Dumnovi linnahäärberiks. See võõrandati ja anti Eesti esindusele diplomaatilise korpuse ümberkolimisel Petrogradist Moskvasse.
Saatkonna eelkäijana tegutses Moskvas, tänapäevases saatkonna majas alates 1920. aastast Eesti Kontroll-Opteerimiskomisjon, mis tegeles põgenike ja optantidega ning nende vara Eestisse saatmisega, vastavalt Tartu rahule. Esimese saadikuna asus tööle Tõnis Vares 1921. aasta veebruaris.
Saatkond tegutses kuni 1940. aasta augustini, kui saatkonna arhiiv ja varad anti NKVD poolt Eesti NSV alalise esindaja käsutusse ja hoonesse asus hiljem Eesti NSV Ministrite Nõukogu Alaline Esindus NSV Liidu Ministrite Nõukogu juures. Eesti NSV Ministrite Nõukogu Alaline Esindus NSV Liidu Ministrite Nõukogu juures moodustati selleks, et tagada süstemaatiline, plaanipärane ja vahetu side Eesti NSV Ministrite Nõukogu ja NSV Liidu Ministrite Nõukogu ning NSV Liidu ministeeriumide ja keskasutuste
vahel. Kuna selle funktsioon oli peamiselt saadikute majutamine, ehitati nõukogude perioodil hoonele juurde halduskorpus hotelli, söökla ja muude tarvilike ruumidega (Kalašnõi pereulok 8). 
Alates 1991. aastast tegutseb hoones jälle Eesti Vabariigi Suursaatkond.
Saadikud.
Aastatel 1921–1940
Pärast 1991. aastat
Claudio Saracini

Claudio Saracini (1. juuli 1586 Siena – 20. september 1630) oli itaalia varabaroki helilooja, lautomängija ja laulja. Teda peetakse monoodilise stiili üheks olulisemaks esindajaks. 
Saracini sündis ilmselt Sienas kõrgest seisusest perekonnas. Tema õpingutest on vähe teada, kuid kuna ta noorena reisis väga palju ning omas rohkelt kontakte välismaiste ülikutega, on tema muusikas kuulda võõrapäraseid mõjutusi. Kõrgklassi kuuluva isikuna polnud tal vaja muusikuna töötada. Seetõttu võib teda pidada väga andekaks asjaarmastajaks, keda hindas kõrgelt näiteks Claudio Monteverdi. Monteverdi hinnang Saracinile kui "Il Palusi" viitab akadeemia liikmesusele, millest detailsem info siiski puudub. Kogu Saracini looming on ilmunud trükis Veneetsias aastatel 1614–1624.
Saracini muusikast on teada 133 laulu, mis kõik on kirjutatud ühele virtuoosselt ornamenteeritud soolohäälele instrumentide saatel. Ühe erandiga on kõik tema laulud kirjutatud itaalia keeles. Laulude tõsised, lõbusad ja erootilised tekstid esindavad laia teemaderingi. Tema helikeeles vaheldub diatoonilisus kromaatilisusega ning see on oma eksperimentaalsete omaduste poolest võrreldav tema kaasaegse laululooja Sigismondo d'India muusikaga. Saracini muusika omapäraks võib pidada ka eelkõige Balkani rahvaste muusika mõjutusi, mida võib itaalia varabarokis pidada suureks harulduseks. Ilmselt kuulis ta seda muusikat oma nooruses toimunud reisidel. Balkani muusika mõjud on esil eelkõige tema salmilauludes, mis võivad olla noteeritud näiteks 5/2 taktimõõdus. Asümmeetriline meetrum oli Balkani muusikas tavaline, kuid puudus Itaalias. 
Pärast pikka unustuseaega hakati Saracini teoste vastu kasvavat huvi tundma 20. sajandil. Tema muusika eksperimentaalsus on alguses paelunud muusikateadlasi ning seejärel ka esitajaid. Nüüdseks on tema teosed enamjaolt salvestatud, enamasti koos tema ajastu muude heliloojate, nagu Monteverdi või Alessandro Grandiga.
Giovanni Felice Sances

Giovanni Felice Sances, ka Sancies, Sanci, Sanes, Sanchez (u 1600 Rooma – 24. november 1679 Viin) oli itaalia barokiajastu laulja ja helilooja, keda hinnati kogu Euroopas. 
Sances õppis aastatel 1609–1614 Rooma Saksa kolleegiumis (Collegio Germanico) ning debüteeris lauljana 1614. aastal Roomas esietendunud Jacopo Cicognini libreto alusel loodud muusikalavastuses "Amor pudico". Tema hilisem elu on seotud põhiliselt Bologna ja Veneetsiaga. Tema esimene ooper "Ermiona", milles ta tegi kaasa ka lauljana, tuli esiettekandele 1636. aastal Paduas. 
1636. aastal kolis ta Viini, kus leidis tööd imperaatorlikus õukonnas tenorina. 1649. aastal, Saksa-Rooma Keisririigi imperaatori Ferdinand III valitsemisajal, nimetati ta Antonio Bertali kõrval abikapellmeistriks. Koos Bertaliga tõid nad regulaarselt lavale itaalia oopereid. Pärast Bertali surma 1669. aastal asus ta imperiaalse kapellmeistri ametikohale. Kehva tervise tõttu andis ta 1673. aastal suure osa oma kohustustest üle Johann Heinrich Schmelzerile. Sances suri Viinis 1679. aastal.
Sancesi loomingu hulka kuulub lisaks ooperile "L’Ermiona" (1636) ka "sepolcro"'id, vaimulikke teoseid ja kammermuusikat:
Eagle Guardian

Operatsioon Eagle Guardian on NATO regionaalne salajane plaan, et kaitsta Poolat ja Balti riike Venemaa võimaliku sõjalise ründamise korral. Plaan sai valmis 2010. aastal.
Ehkki plaan oli salastatud, siis WikiLeaksi kaudu jõudis see avalikkuseni.
Pärlipüük

Pärlipüük on endisaegne (harva ka tänapäeval) sukeldudes tehtav tegevus, et leida mageveekogude ja merede limuste (eriti pärlikarpide ja ebapärlikarpide) kodade vahelt pärleid. Selleks, et leida 3-4 väärtuslikku pärlit, tuli avada tuhandeid limuseid. 
Eesti pärlipüük.
Pärleid püüti ka Eesti alal. Sellele viitavad muu hulgas mitmed Pärlijõeks nimetatud jõed, näiteks Pärlijõgi.
Juan Cuadrado

Juan Guillermo Cuadrado Bello (sündinud 26. mail 1988 Necoclís) on Colombia jalgpallikoondise ja Milano Interi äärepoolkaitsja.
Klubikarjäär.
Cuadrado alustas klubikarjääri Colombia jalgpalliklubis Independiente Medellín. Aastal 2009 kolis jalgpallur Euroopasse ja tema uueks koduklubiks sai Itaalia Serie A Udinese. Hooaja 2011–2012 veetis Cuadrado laenul Lecces, aga klubi langes Serie A-st välja ja mängija tuli tagasi Udinesesse.
2012. aasta juulis sõlmis Cuadrado lepingu Fiorentinaga. Hooaja 2011–2012 lõpetas ta 5 värava ja 6 resultatiivse sööduga, aidates klubi Serie A neljandale kohale.
Jaanuaris 2015 ostis Londoni Chelsea colombialase 23,3 miljoni naelsterlingi eest. Vastassuunas liikus laenule Fiorentinasse Mohamed Salah, Chelsea poolkaitsja. 7. veebruaril 2015 tegi Cuadrado debüüdi Londoni klubis, tulles platsile Aston Villa vastu vahetusest viimaseks kümneks minutiks. Järgmist mängu alustas Cuadrado põhikoosseisus ning Chelsea alistas Evertoni 1:0.
Ta tuli hooajal 2014–2015 Chelseaga Inglismaa meistriks.
Hooajad 2015–2016 ja 2016–2017 veetis ta laenul Itaalia klubis Juventus. 2017. aasta mais sõlmis ta Juventusega püsiva lepingu.
Suvel 2023 lõppes tema leping Juventusega ning ta liitus Milano Interiga.
Koondisekarjäär.
Debüüdi Colombia rahvuskoondises tegi Cuadrado 3. septembril 2010 sõprusmängus Venezuelaga, kus lõi ka oma esimese värava.
2014. aasta maailmameistrivõistluste viimases alagrupimängus lõi ta penaltist värava Jaapanile. Turniiri jooksul andis ta kokku neli resultatiivse söötu, millega oli ta Toni Kroosi kõrval enim resultatiivseid sööte andunud mängija.
2018. aasta maailmameistrivõistluste teises alagrupimängus lõi ta värava Poola vastu.
Ta on kuulunud Colombia koondisse ka 2011. ja 2015. aasta Copa Américal ning 2016. aasta Copa América Centenariol, mil saavutati kolmas koht.
Genesis (ansambel)

Genesis on inglise progressiivse roki ansambel, mis alustas tegevust 1967. aastal. Nende albumeid on maailmas müüdud umbes 150 miljonit eksemplari. Ansambli moodustasid Surreys Godalmingis asuva Charterhouse'i erakooli õpilased Tony Banks, Peter Gabriel, Anthony Phillips, Mike Rutherford ja Chris Stewart. Nendega liitusid hiljem Phil Collins ja Steve Hackett.
Adolf Agthe

Adolf Agthe (6. september 1883 – pärast 1943. aastat) oli baltisaksa majandusteadlane, statistik ja publitsist.
Tema isa oli keemik ja vabrikudirektor Edmund Agthe, kes tegutses alates 1899. aastast Riias.
Aastatel 1903–1905 õppis ta Tartu Ülikoolis õigusteadust. Hiljem elas Berliinis.
Friedrich Amelung

Friedrich Ludwig Balthasar Amelung (23. märts (vkj. 11. märts) 1842 Rõika – 23. märts (vkj. 9. märts) 1909 Riia) oli baltisaksa tööstur, kultuuriloolane ja maletaja. Ta toimetas 1889–1901 maleajakirja "Baltische Schachblätter".
Friedrich Amelung oli pärit töösturite perekonnast. 18. sajandi lõpus olid tema esivanemad rännanud Saksamaalt Hohenbüchenist Liivimaale. Tema vanaisa Carl Philipp Amelung (1769–1817) asutas 1792. aastal Põltsamaal Võisiku külas peegelklaasivabriku. Selleks rajati Võrtsjärvest põhja pool asuvale nõmmele Rõika (Katharina) peeglitehas ja Meleski (Lisette) klaasitehas. Sealt saadi klaasi valmistamiseks sobivat liiva. Ettevõtet nimetati alates 1808. aastast "Amelung und Sohn". 
Friedrich Amelung sündis Meleskis. 1862–1864 õppis ta Tartu ülikoolis filosoofiat ja keemiat. 1864. aastal võttis ta perefirma juhtimise enda peale ning oli 1864–1879 ja 1885–1902 Rõika-Meleski peeglivabriku direktor. Vahepeal tegutses ta eraõpetlasena Tallinnas.
Amelung avaldas kultuuriloolisi ning koha- ja kunstiajaloolisi kirjutisi (nt Revaler Alterthümer, Reval/Tallinn, 1884), milles käsitles peamiselt Tallinna keskaegseid kunstivarasid, mida analüüsis ka kunstiväärtuse seisukohtast.
Ta oli 1898. aastal Balti maleliidu (saksa keeles "Baltischer Schachbund") üks asutajaid ja ühtlasi 1898–1901 liidu esimene sekretär. Ta toimetas 1889–1908 maleajakirja "Baltische Schachblätter". 
Amelung on maetud Kolga-Jaani kalmistule.
Laimdota Straujuma teine valitsus

Laimdota Straujuma teine valitsus oli 5. novembrist 2014 kuni 11. veebruarini 2016 Läti Vabariigi Seimi kinnitatud ja Laimdota Straujuma juhitud kolme erakonna koalitsioonivalitsus. 7. detsembril 2015 astus valitsus tagasi, kuid jätkas kohustuste täitmist kuni Māris Kučinskise valitsuse ametisse vannutamiseni.
Koalitsiooni koosseis:
Matthias Mayer

Matthias Mayer (sündinud 9. juunil 1990 Afritz am Sees Kärntenis) on Austria mäesuusataja, olümpiavõitja kiirlaskumises (2014) ja ülisuurslaalomis (2018, 2022).
Tema isa on endine mäesuusataja Helmut Mayer, kes võitis 1988. aasta taliolümpiamängudel ülisuurslaalomis hõbemedali.
Saavutused.
Maailma karikasarjas.
Matthias Mayer on osalenud () 207 MK-etapil ja jõudnud poodiumile 41 korda, millest 11 korral kõige kõrgemale astmele.
Hinduism Eestis

Hinduism on Eestis vähe levinud. Eestisse jõudis hinduism 1980. aastate lõpus ja registreeriti 1990. aastatel. 
2000. aasta Eesti rahvaloenduse andmetel oli Eestis 138 hinduisti, kusjuures nendest 90 (sh 54 eestlast) määratlesid end hinduna ja 48 (sh 22 eestlast) määratlesid end krišnaiitidena (Rahvusvaheline Krišna Teadvuse Ühing, Hare Krišna liikumine).
Ukraina Suursaatkond Eestis

Ukraina Suursaatkond Eesti Vabariigis on Ukraina diplomaatiline esindus Eesti Vabariigis.
Ajalugu.
Eesti ja Ukraina vahel sõlmiti diplomaatilised suhted 3. jaanuaril 1992.
Alates 2018. aastast on Ukraina suursaadik Eestis Marjana Betsa.
MTV Euroopa muusikaauhinnad &quot;Parim Balti artist&quot;

MTV Euroopa muusikaauhinnad "Parim Balti artist" (MTV Europe Music Award for Best Baltic Act) oli 2006-2009 ürituse MTV Euroopa muusikaauhinnad üks kategooria.
Rubina looduskaitseala

Rubina looduskaitseala on looduskaitseala Viljandi ja Valga maakonnas. Kaitseala pindala on 2108 ha. 
Kaitseala moodustati, et kaitsta kaitsealuste linnuliikide elupaiku, rändlindude peatuspaiku, omapäraseid raba- (sh Rubina soo) ja metsamaastikke ning Veisjärve.
Diarseentrioksiid

Diarseentrioksiid ehk arseen(III)oksiid ehk arseenik (ka arseentrioksiid) on valge tahke anorgaaniline aine keemilise valemiga As2O3. See majanduslikult tähtis arseenioksiid on lähteaineks enamikule arseeni- ja arseenorgaanilistele ühenditele. Igal aastal toodetakse seda umbes 50 000 tonni. Paljud kasutusalad on poleemikat tekitanud aine tugeva mürgisuse tõttu.
Omadused ja reaktsioonid.
Arseentrioksiid on amfoteerne oksiid. As2O3 vesilahused on nõrgalt happelised, mistõttu lahustub see hästi aluselistes lahustes, andes arseniite.&lt;br&gt;
Reageerides vesinikfluoriidhappe või vesinikkloriidhappega annab ta vastava trihalogeniidi:
As2O3 + 6 HX → 2 AsX3 + 3 H2O (X = F, Cl)
Struktuur.
Vedeliku- ja gaasifaasis temperatuuril alla 800 °C esineb arseentrioksiid kujul As4O6. Temperatuuril üle 800 °C As4O6 dissotsieerub As2O3 molekulideks. On teada kolm tahket arseentrioksiidi vormi: kõrgel temperatuuril (&gt;110 °C) esinevad kuubilised As4O6 molekulid ja kaks polümeeri.
Mürgisus.
Arseentrioksiid on allaneelatult surmavalt mürgine, kuid mürgistus võib tekkida ka kokkupuutel nahaga või sissehingamise tagajärjel. Arseenimürgistuse esimesed sümptomid on seedeprobleemid: iiveldus, kõhuvalud ja kõhulahtisus, millega kaasneb sageli verejooks. Mittesurmava annuse korral võivad esineda krambid, südame- ja veresoonkonna haigused, maksa- ja neerupõletik ning probleemid vere hüübimisega. Neile järgnevad iseloomulikud valged triibud küüntel ja juuste väljalangemine.
Surnud 28. jaanuaril

"Siin loetletakse 28. jaanuaril surnud tuntud isikuid."
FC Zimbru Chișinău

FC Zimbru Chișinău on Moldova jalgpalliklubi, mille kodulinn on Chișinău. Klubi mängib Moldova jalgpalli kõrgliigas (Divizia Națională). Klubi on tulnud Moldova meistriks kaheksa korda. Moldova karikas on võidetud kuuel korral.
Metioniin

Metioniin (lühend Met või M, valem HO2CCH(NH2)CH2CH2SCH3) on üks kahekümnest α-aminohappest. Metioniin kuulub asendamatute aminohapete hulka, mida loomarakud ei suuda sünteesida ja peavad omandama toiduga. Metioniini kodeerib initsiaatorkoodon AUG, seega märgib see kohta, kus algab translatsioon.
&lt;br&gt;
&lt;br&gt;
Metioniini leidub suurimas koguses munades, kala- ja loomalihas ning mõnda liiki taimede seemnetes. Puu- ja köögiviljades on metioniini tavaliselt üsna vähe.
FC Sheriff Tiraspol

FC Sheriff Tiraspol on Moldova jalgpalliklubi, mille kodulinn on Tiraspol. Klubi mängib Moldova kõrgliigas Divizia Națională.
Klubi on asutatud 4. aprillil 1997. Klubi koduväljak Stadionul Sheriff avati 2002. aastal. See mahutab 12 746 pealtvaatajat ja on seega Moldova suurim.
See on Moldova kõige edukam jalgpalliklubi, olles tulnud riigi meistriks 17 korral ja võitnud Moldova karika 10 korral. Sheriff Tiraspol sai hooajal 2009–10 esimeseks Moldova klubiks, mis jõudis Euroopa Liiga alagrupiturniirile.
FC Dacia Chișinău

FC Dacia Chișinău on Moldova jalgpalliklubi, mille kodulinn on Chișinău. 
Klubi mängib Moldova jalgpalli kõrgliigas ("Divizia Națională"). Klubi on tulnud korra Moldova meistriks.
Praegune meeskond.
Seisuga 14. oktoober 2014
FCSB

FCSB (varem tuntud ka kui Bukaresti Steaua) on Rumeenia jalgpalliklubi, mille kodulinn on Bukarest. Klubi mängib Rumeenia jalgpalli kõrgliigas Liga I. Klubi on võitnud enim Rumeenia meistri tiitleid – 28, samuti enim Rumeenia karikavõistluste võite – 24, ja Rumeenia superkarikafinaali võite – 8.
FCSB oli esimene Ida-Euroopa meeskond, kes võitis Euroopa karika. See juhtus 1986. aastal, kui finaalis alistati penaltiseerias Hispaania klubi FC Barcelona. Samal aastal võitis klubi ka Euroopa superkarika, kui alistati Kiievi Dinamo tulemusega 4:9. 1989. aastal jõudis FCSB taas Euroopa karikavõistluste finaali, kuid seekord kaotati Itaalia klubile AC Milan 0:4.
FCSB suurim rivaal on Bukaresti Dinamo. Kahe klubi vaheline vastasseis on tuntud "Igavese derbina" (rumeenia keeles "Eternul derby"). Teised suuremad rivaalid on Bukaresti Rapid ja CFR Cluj, kelle vahel on FCSB-l tulisem vastasseis tekkinud viimastel kümnenditel.
Ühekordselt kasutatav kanderaketisüsteem

Ühekordselt kasutatav kanderaketisüsteem on kanderaketisüsteem, mis kasutab kasuliku lasti kosmosesse toimetamiseks ühekordselt kasutatavat kanderaketti. 
Ühekordselt kasutatava kanderaketisüsteemi alamkomponente kasutatakse vaid ühel korral (teiste sõnadega: need kasutatakse ainsa lennu ajal ära) ja neid ei tooda pärast raketistarti uuesti kasutamiseks tagasi. 
Ühekordselt kasutatav kanderakett koosneb harilikult mitmest raketiastmest, mis järjest küljest ära heidetakse, sedamööda kuidas kanderakett kõrgust ja kiirust kogub. Ühekordselt kasutatava kanderaketisüsteemi vastand on korduvkasutatav kanderaketisüsteem.
Surnud 27. jaanuaril

"Siin loetletakse 27. jaanuaril surnud tuntud isikuid."
Vladimir Rusnak

Vladimir Rusnak (sündinud 29. detsembril 1960) on Eesti arst (ortopeed).
Vladimir Rusnak on lõpetanud Tartu Riikliku Ülikooli 1987. aastal spordimeditsiini erialal.
Ta töötab Medicumis ja Ida-Tallinna Keskhaiglas.
Ta on Keskerakonna liige alates 25. maist 2009. Alates novembrist 2013 on ta Mustamäe linnaosa halduskogu liige.
Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 3 (Tallinna Mustamäe ja Nõmme linnaosad) 146 häält ning ei osutunud valituks. Ta kandideeris 2025. aasta kohaliku omavalitsuste volikogude valimistel Mustamäe linnaosas, sai 247 häält ning osutus valituks.
Vardi looduskaitseala

Vardi looduskaitseala on looduskaitseala Rapla maakonnas Märjamaa vallas. Kaitseala pindala on 657,8 ha. 
Kaitseala moodustati selleks, et kaitsta haruldasi loometsakooslusi (Vardi loomets), vanu loodusmetsi ja vanu laialehiseid metsi.
Eesti Braille kiri

Eesti Braille kiri (ka "Eesti Braille") on Eesti oludele kohandatud Braille ehk punktkiri.
Eesti Braille baseerub rahvusvahelisel (s.t Prantsuse Braille) punktkirjasüsteemil.
Punktuatsioon on peaaegu identne Soome Braille kirjaga.
Eesti Braille õpetamine.
Eestis õpetatakse pimedatele Braille kirja aastast 1883, kui asutati Tallinna pimedate kool. Tänapäeval õpetatakse Braille kirja Tartu Emajõe Koolis.
Surnud 26. jaanuaril

"Siin loetletakse 26. jaanuaril surnud tuntud isikuid."
Albert Ivask

Albert Ivask (15. september 1906 Mammaste, Koiola vald, Põlva kihelkond, Võrumaa – 27. detsember 1995 Võru) oli eesti õpetaja ja kirjamees.
Haridus.
Õppis aastatel 1913–1915 Mammaste vallakoolis, 1915–1921 Põlva kihelkonnakoolis ja algkoolis, 1921–1926 Võru Õpetajate Seminaris.
Töö.
Töötas aastatel 1926–1928 Karilatsi algkooli õpetajana, 1929 Tsolgo algkooli juhataja, 1929–1940 Adiste Algkooli juhataja, 1941 Mooste algkooli juhataja. 1941–1942 Saksa poliitvang, 1942–1944 juhutöödel. Aastatel 1944–1948 Põlva mittetäieliku keskkooli direktor, 1948–1951 Võru Täitevkomitee haridusosakonna juhataja, 1950–1966 Võru Töölisnoorte Keskkooli direktor.
Ühiskondlik tegevus.
Albert Ivask oli Eesti Looduskaitse Seltsi Võru osakonna juhataja selle asutamisest (1992. aastast auliige), samuti Võru Kalandus- ja Jahindusklubi esimees. Juhatas Adiste, Mooste ja Põlva laulukoore. 
Isiklikku.
Albert Ivask oli loodushuviline ja harrastas kalapüüki.
Ta on maetud Põlva kalmistule.
Kivivalvur Ropka

Kivivalvur Ropka on Heljo Männi muinasjutu "Nõiakivi" tegelane. 
Muinasjutu põhjal tehtud ETV telelavastuses "Nõiakivi" oli Kivivalvur Ropka osatäitja Erich Rein. 
Samanimeline varas.
Tegelase nimega on seotud kurioosum, kuna üks (ilmselt eestlasest) Chicago varas kasutas nime Ropka Kivivalvur oma valenimena, ehkki see pole kindel. Et varas oli ennast esitlenud ka nime all Ahto Nurk, siis on jäänud selgusetuks tema kodanikunimi.
Kivipalu mägi

Kivipalu mägi ehk Kivipalu pae on liivakivipaljand ehk pae Ahja jõel, Saesaare paisjärve ääres. Kivipalu mägi paikneb Ahja jõe ürgoru maastikukaitsealal jõe vasakkaldal.
Kivipalu mägi on Ahja jõe vasaku kalda üks kõrgemaid paljandeid. Ürgoru sügavus Kivipalu mäe kohal ligi 25 meetrit. Kivipalu mäe paljandi pikkus on umbes 140 meetrit ja suurim kõrgus 17 meetrit. Enne Saesaare paisjärve rajamist oli paljandi jalamis kümmekond väikest allikakoobast, mis on nüüd jäänud veetaseme alla. Kivipalu mäe Burtnieki lademe Härma kihistiku liivakivipaljand on sälkoruga jagunenud kahte ossa.
Surnud 25. jaanuaril

"Siin loetletakse 25. jaanuaril surnud tuntud isikuid."
Kindapäka mägi

Kindapäka mägi on liivakivipaljand ehk pae Ahja jõel, Saesaare paisjärve ääres. Kivipalu mägi paikneb Ahja jõe ürgoru maastikukaitsealal jõe vasakkaldal, umbes 2 km Saesaare hüdroelektrijaama paisust ülesvoolu.
Kindapäka mäe paljand asub jõelookes ja langeb järsu seinana vette. Paljand on umbes 30 m pikk ja lõigul kuni 6 m kõrge. Paljandi moodustavad Burtnieki lademe Härma kihistiku põimkihilised liivakivid. Kindapäka mäe lähedal jõe vasakkaldal umbes 300 meetrit ülesvoolu asub Kivipalu mägi. Kindapäka mäe ja Kivipalu mäe vahelt kulgeb üle Ahja jõe kõrgepingeliin. Kindapäka mäe rusukalle on jäänud Saesaare paisjärve rajamise järel vee alla.
Hundipoeg Sulo

Hundipoeg Sulo on Heljo Männi muinasjutu "Nõiakivi" tegelane ja ühtlasi ETV telelavastuse "Nõiakivi" tegelane. 
Hundipoeg Sulo rolli mängis Ats Joorits.
Hundipoeg Sulo järgi on oma eesnime saanud laulja Sulo Tintse.
Tekstikriitika

Tekstikriitika on kirjanduskriitika meetod, mida kasutatakse igasuguste antiiksete ja käsikirjaliste kirjandusteoste puhul. Tekstikriitika eesmärk on algteksti taastamine.
Tekstikriitika alusküsimus on: "Kas kasutatav tekst on sama, mille autor kirjutas?" 
Enne trükikunsti leiutamist tuli kõik raamatud paljundada käsitsi. Kirjateose "väljaande" teostas rühm ümberkirjutajaid, kes kirjutasid ettelugemise järgi. Vead olid sel puhul paratamatud ning sageli tehti erinevates käsikirjades erinevaid vigu. Palju sõltus kirjutusmaterjali vastupidavusest. Kõige odavamat "paberit" tehti papüüruse roost. Kallim oli töödeldud vasikanahk e pärgament. 
Umbes 2. sajandil m.a.j võeti kasutusele köidetud käsikiri e koodeks. Koodeksi saamiseks murti papüüruselehed kokku ja õmmeldi kokku. Sama võis teha pärgamendiga. Rullraamatute ja koodeksite kiri oli jaotatud ühtlastesse, 5–7 cm laiustesse tulpadesse. Sel ajal kasutatud kreeka kiri sarnaneb meie suurtähtkirjaga, kus puuduvad kirjavahemärgid ja sõnavahed.
Mõsumägi

Mõsumägi ehk Kakumägi ehk Haavasaare kalju on liivakivipaljand ehk pae Ahja jõe paremkaldal, Saesaare paisjärve ääres, Saesaare hüdroelektrijaama paisust umbes 1,8 km ülesvoolu. 
Mõsumägi paikneb Ahja jõe ürgoru maastikukaitsealal. Mõsumäe paljand on umbes 100 meetrit pikk. Kaldajärsak on ligikaudu 16 m kõrge, selle alumises osas paljanduvad kuni 6 m paksuselt Burtnieki lademe Härma kihistiku põimkihilised liivakivid.
Enne Saesaare paisjärve rajamist asus Mõsumäe ees kivine kärestik, mis on nüüd jäänud paisjärve põhja. Mõsumägi on saanud nime selle järgi, et sellel kohal asus jõe ääres Valgesoo külanaiste pesupesemise koht ("mõsu" - võru murdekeeles "pesu"). Mäe paralleelnimi on Kakumägi, mäel kasvanud õõnsates haabades pesitsenud kakkude järgi. Lähedalasuva Haavasaare talu järgi on paljandit nimetatud ka Haavasaare kaljuks.
Jaakobus

Jaakobus on mehenimi.
Uues Testamendis on neli Jaakobust.
Jaakobus (Jeesuse vend)

Jaakobus (1968. aasta piiblitõlkes "Jakoobus") oli Jeesuse vend (Markuse 6:3; Galaatlastele 1:19). Jaakobus oli Jeesuse, Joosese, Siimona ja Juuda vend (Markuse 3:21; Johannese 7:5; Matteuse 13:55). Jeesuse avaliku tegevuse ajal (28–30 pKr) polnud Jaakobus tema õpilane (Matteuse 12:46—50; Johannese 7:5). 
Enne 30. aasta nädalatepüha kogunesid Jaakobus koos oma ema, vendade ja apostlitega Jeruusalemmas ühe maja ülemisse tuppa (Apostlite teod 1:13.14). 
Jaakobus sai hiljem Jeruusalemma koguduse juhiks ning kirjutas oma nime kandva Piibli raamatu (Apostlite teod 12:17; Jaakobuse kiri 1:1).
Ajaloolase Josephuse järgi käskis saduserist ülempreester Ananus Jaakobuse kividega surnuks visata. See toimus pärast Rooma maavalitseja Festuse surma (umbes aastal 62 pKr) ja enne tema järelkäija Albinuse ametisse asumist. On ka pärimus, et surmaotsus viidi täide teda templi müürilt alla tõugates.
Ülemine tuba

Ülemine tuba on Johannes Markuse ema kodu Siioni mäel Ida-Jeruusalemmas, mis paikneb väljaspool vanalinna müüre Siioni värava juures. See oli koht, kus toimus püha õhtusöömaaeg, kus Jeesus pesi oma õpilaste jalgu ja seadis sisse püha armulaua sakramendi. See oli koht, kus Uue Testamendi kohaselt toimusid mõned Jeesuse ilmumised pärast tema surnuist ülestõusmist, kus kogunesid õpilased pärast tema taevasseminemist, kus nelipühadel laskus Püha Vaim õpilaste peale. See oli Jeruusalemma algkoguduse keskus (Ap 12:12). Samas majas peatus Jeruusalemmas olles peale Jeesuse, tema ema ja vendade (nt Jaakobuse) ka Peetruse perekond. Samas majas kogunesid Jeesuse õpilased, kui Peetrus vahistati. Pärast vabanemist läks Peetrus just sinna.
Seda nn Viimse õhtusöömaaja kohta tahtis Jeesus saladuses hoida. Jeruusalemma piiskopi Juvenalise (422–458 pKr) kaasaegne Hesychios mainib diakon Stefanost "lauateenrina" (vrd Ap 6:5) ja seostab seda Siioni kirikuga. Epiphanios ja Bordeaux' palverändur (333 pKr) viitavad, et Siioni mäel on sünagoog alles jäänud. Seal oli raamatukogu, kus töötas kirikuloolane Eusebios. Eusebios toob "Kiriku ajaloos" (7,19) välja piiskopid, alates Jeesuse vennast Jaakobusest kuni aastani 135 pKr. On võimalik, et pagendatud juudikristlaste asemele tulid mittejuutidest hellenistlikud kristlased. Praegu seal kohal oleva maja esimesel korrusel asuva Taaveti haua seintelt leidsid arheoloogid Jeesuse nime ja muid sõnu. 1335. aastal said selle maatüki endale frantsisklased ja nad ehitasid õhtusöömaaja saali selle praegusel kujul.
Mihkel Jõeveer

Mihkel Jõeveer (3. august 1937 Tori vald, Pärnumaa – 6. juuni 2006 Tõravere) oli eesti astronoom.
Elulugu.
Mihkel Jõeveer sündis taluniku peres. Ta lõpetas 1955 Vändra Keskkooli ja 1960 Tartu Riikliku Ülikooli, kus oli matemaatikaosakonnas õppinud astronoomiat. Tema ainuke töökoht oli Tartu Observatoorium Tõraveres, kus töötas alates 1960. aastast algul nooremteadurina, siis vanemteaduri, juhtivteaduri ja laborijuhatajana. Ta täiendas end 1987–1988 Leideni Ülikoolis ja 1989–1990 Cambridge'i Ülikoolis. Jõeveer suri 2006. aastal Tõraveres ja on maetud Nõo kalmistule.
Teadustöö.
Jõeveer kaitses 1984 Astrofüüsika ja Atmosfäärifüüsika Instituudis kandidaadiväitekirja astrofüüsikas "Galaktika struktuur Päikese ümbruses ja varjatud massi probleem". Tema juhendaja oli Jaan Einasto.
Jõeveer uuris galaktikate ja galaktikasüsteemide ehitust ja dünaamikat, tumeda aine hulka ja jaotust galaktikates ning teaduse ajalugu.
Ta kuulus akadeemik Jaan Einasto galaktikauurijate koolkonda. Jõeveer avastas galaktikate suuremõõtmelises jaotuses lineaarsed ja lapikud struktuurid ning supernoovade anomaalse punanemise nähtuse.
Jõeveer oli 1976–2006 "Tartu Tähetorni Kalendri" peatoimetaja. Ta avaldas üle 70 teaduspublikatsiooni ja umbes 70 aimeartiklit.
Surnud 24. jaanuaril

"Siin loetletakse 24. jaanuaril surnud tuntud isikuid."
Malālah Yūsafzay

Malala Yousafzai (Malālah Yūsafzay, puštu keeles ملاله یوسفزۍ‎; sündinud 12. juulil 1997) on Pakistani aktivist ja noorim Nobeli auhinna saaja. Ta võitleb naiste õiguse eest haridusele.
2009. aastal, kui ta oli 11–12-aastane, kirjutas ta varjunime all BBC-le blogi, mis kirjeldas elu Khyber Pakhtunkhwa provintsis Talibani võimu all ja püüdlusi tagada seal haridusvõimalusi naistele. Järgmisel aastal tehti temast dokumentaalfilm ning Malala hakkas andma intervjuusid trüki- ja teleajakirjandusele.
9. oktoobril 2012 tulistati teda koolibussis pähe. Ta oli mitu päeva väga kriitilises seisus, kuid hiljem paranes aeglaselt.
Ajakirja Time 29. aprilli 2013. aasta numbri kaanel oli tema pilt ja ta oli ajakirja Time koostatud 100 maailma mõjukaima inimese nimekirjas.
2017–2020 õppis ta Oxfordi Ülikooli Lady Margaret Halli kolledžis filosoofiat, poliitikat ja majandust.
Teoseid tema osalusel.
Raamat.
2014 – Malala Yousafzai ja Christina Lamb, "I am Malala". Malala memuaarid said kiiresti rahvusvaheliseks menukiks. 
Tõlge eesti keelde: "Ma olen Malala. Tüdruk, kes tahtis haridust, kuid sai Talibanilt kuuli pähe". Tõlkinud Karin Suursalu. Sinisukk, 2015. ISBN 978-9949-34-296-9
Dokumentaalfilm.
2015. aastal valmis režissöör Davis Guggenheimi dokumentaalfilm "He Named Me Malala", mille üks stsenariste on Malala Yousafzai, samuti esineb ta filmis peategelase ehk iseendana.
Ületammi kalju

Ületammi kalju on liivakivipaljand (ehk pae) Ahja jõe ürgoru maastikukaitsealal Otteni vesiveski sillast umbes 100 meetrit ida pool, endisaegse Valgesoo–Himmaste veskitee ääres. 
Ületammi kalju on Burtnieki lademe Härma kihistiku liivakivi paljand, mis asub jõeoru paremkalda veerul metsatee mõlemal pervel, moodustades väikese kanjoni. Paljand on kõrgem metsatee lõunapoolsel küljel, kus ta on umbes 50 meetrit pikk ja kuni 7 meetrit kõrge. Metsatee põhjaküljel on paar kuni 2 meetrit kõrgust ja 10 meetrit pikka paljandit.
Ületammi kalju on tuntud mängufilmi "Viimne reliikvia" võttepaigana. See on koht, kus tõllaga Agnese juurde sõitev Hans von Risbieter küsib maskeerunud Ivo Schenkenbergilt: "Kas me oleme ikka õigel teel?" Ivo vastab: "Te oletegi kohal," haarab Hansu käest reliikvia, tõukab Hansu tõllast välja ja tulistab. Hans langeb surnult tee äärde maha. Selle järgi on paljandit hakatud nimetama ka Risbieteri kaljuks.
Joha Heiman

Joha Heiman (28. juuni 1911 Eesti – 11. detsember 1999) oli prantsuse laulja ja poeedi Georges Brassensi (1921–1981) eestlannast elukaaslane ja muusa, kellele on pühendatud mitu Prantsuse kultuuripärandiks saanud laulu.
19-aastane Joha Heiman saabus Prantsusmaale 1930. aastal. Ta elas Pariisis oma tädi juures, seejärel tütarlaste pansionis. Ta töötas õmblejana ja õpetas saksa keelt. 1934. aastal tutvus Joha Jean-Paul Ruskoné'ga ja abiellus. Sündis poeg Yvon. Abielu ei olnud õnnelik ja see lahutati. Georges Brassensiga tutvus Joha Heiman Pariisis 1947. aastal, ligi kümme aastat enne muusiku tähelendu. Armastuslugu kestis üle 30 aasta.
Brassensi inspireeris eestlanna sedavõrd, et ta pühendas oma kõige kaunimad laulud ("Je me suis fait tout petit", "Saturne", "J'ai rendez-vous avec vous") Johale. Georges ja Joha armastasid teineteist, kuid eelistasid elada eraldi ega abiellunud kunagi. "Mul on au mitte paluda Sinu kätt," kirjutab Georges Brassens laulus "La non-demande en mariage" (1966), austusavalduses Joha Heimanile, keda tuhanded Brassensi austajad tundsid nimega Püpchen (saksa keelest Püppchen – nukuke). Pärast Georgesi surma 1981. aastal jäi Joha aastateks üksi. Püpchen suri 1999. aastal ja on maetud Georgesi kõrvale Sète'i linna Py kalmistule.
Georges Brassensist ja Joha Heimanist on valminud Eesti Pariisi Suursaatkonna korraldatud fotonäitus "Daam tema mõtteis ... Kaaslased elus: Georges Brassens ja tema eestlannast muusa Joha Heiman".
Näitusel esitatud fotod pärinevad Josée Stroobantsi, laulja sõbra ja fotograafi kogust, Georges Brassensi muuseumi arhiivist ning Joha Heimani lähedaste erakogudest. Fotokogu võimaldab elada kaasa erakordsele sõprusele ja armastusloole, mis ühendas Georges Brassensi Joha Heimaniga, kes mõjutas märkimisväärselt Prantsuse kultuuripärandiks saanud teoseid.
Georges Brassensi auks, kelle muusa eestlanna oli, korraldas Prantsuse Suursaatkond Eestis 2011. aastal Tallinnas näituse ja kontserdiõhtu.