tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Natalia Tomson

Natalia Tomson (neiupõlvenimi Natalia Šiman; 1899 Venemaa Keisririik, Pihkva – 1979).
Tomson toetas 1917. aasta oktoobrirevolutsiooni.
1918. aastal astus Tomson Eestimaa Kommunistlikku Parteisse. 1919. aastal varus Tomson Nõukogude Liidu käsul Ukraina NSV-s talupoegadelt vilja. 1920. aasta puhkusel abistas Tomson Vetšekaad. Vetšekaast ei õnnestunud tal liigsete teadmiste tõttu lahkuda. Eestimaa Kommunistlik Partei viskas Tomsoni parteist välja tema omavolilise Vetšekaasse astumise tõttu.
1923. aastal üritas Tomson uuesti Eestimaa Kommunistlikku Parteisse astuda. Eestimaa Kommunistliku Partei esimene sekretär Johannes Käbin uuris Tomsoni väljaviskamist Eestimaa Kommunistlikust Parteist. Tomsoni sõnul oli väljaviskamise põhjus ühisköögis toimunud olmetüli naabrinaise Abramovitšiga, kellel ta käskis vait jääda ning nimetas teda juudilõustaks, seejärel süüdistas Abramovitš Tomsoni ametlikult antisemitismis ning tüli arenes edasi poliitilisel teemal. Käbin ei rahuldanud Tomsoni Eestimaa Kommunistlikku Parteisse naasmist järgmiselt: "Kogu lugupidamises selle naise vastu ei tõuse mu käsi teda parteisse taastama." Pärast eitavat otsust proovis Tomson Moskvast kolm korda tulemusteta abi küsida. 1928. aastal astus Tomson uuesti Eestimaa Kommunistlikku Parteisse. 1930. aastal lahkus Tomson Vetšekaast tervislikel põhjustel. Tomson palus sulaajal oma Eestimaa Kommunistliku Partei liikmesust arvestada alates 1918. aastast.
Eestimaa Kommunistliku Partei koosolekul meenutas Tomson, et Vetšekaas töötada oli raske, sest päeval tegi ta põhitööd ja öösel osales operatsioonidel.
Isiklikku.
Tomson sündis eesti töölisperre. Tema lapsepõlv möödus Tveri kubermangus Toropetsis. Tal oli insenerist vend Mihhail Tomson.
Tomsoni abikaasa oli Heinrich Tomson. 1939. aastal sündis neil tütar Margarita Tšernogorova. Teise maailmasõja puhkedes saatsid nad tütre Novgorodi oblasti. Saksa õhudessantvägede saabumisel mindi metsa põgenenud tütart otsima ja ta leiti koos teiste põgenenud lastega. Seejärel mindi hääletades 75 kilomeetri kaugusele raudteejaama, kust edasi suunduti rongiga Leningradi. Vähese toidu tõttu suundusid nad Kirovi oblasti Vjatskije Poljanõsse Heinrich Tomsoni õe Hildegardi ja tema mehe Sanjaga juurde. Õe juures elades hakati Natalia Tomsoni hüüdma Tomsonihhaks. Pärast teist maailmasõda siirdusid Tomsonid Leningradi Eestimaa Kommunistliku Partei tööpakkumise tõttu. Korteri hävimise tõttu paigutati nad Eestimaa Kommunistlikule Parteile kuuluvasse hotelli Severnaja.
Nad kolisid 1944. aasta oktoobris Eestisse Tallinna. Kodus rääkisid nad eesti keeles, ent tütrega vene keeles vahistamise kartuse tõttu. Neil oli palgatud koduabiline. Natalia Tomsoni vallandamisel Leningradi raadiost märgiti tööraamatusse põhjuseks ebasoovitav rahvus.
Natalia Tomson pöördus venna vanglast vabastamiseks oma tuttava Jekaterina Kalinina poole. Paari aasta pärast vabastati vend vanglast.
Natalia Tomson andis kohalikule lasteaiakasvatajale Varvara Vassiljevnale raha ja õmbles tütre mantli voodri alla Vassiljevna kontaktandmed juhuks, kui neid oleks vahistatud.
Natalia Tomsoni tütretütar on Yana Toom. Tomsonid suhtlesid Yanaga eesti keeles.
Tartu Ülikooli Kliinikumi naistekliinik

SA Tartu Ülikooli Kliinikumi naistekliinik on Tartus asuv kliinik, Ludvig Puusepa tänav 8, Tartu. Naistekliiniku jaoks on tähtis ka teadustöö arendamine reproduktiivsuse ja fertiilsuse valdkonnas ning sünnitusabi ja günekoloogia arengu kindlustamine Eestis.
Ajalugu.
1804. aastal anti välja haridusministri korraldus iseseisva sünnitusabi kateedri loomiseks. 1805. aastal üüriti Soola tänava eramajast 4 tuba, asutus kandis nimetust „Sünnitus asutis“. 1805. aastal oli esimene patsient naistekliinikus. 1806. aastal esimene sünnitus naistekliinikus. 1806. aastal prof Deutsch alustas loengutega naiste- ja lastehaiguste alal. 1808. aastal valmis Kliinilise Instituudi hoone Toomemäel, Lossi tänav 36. 1811. aastal avati õppetooli juurde ämmaemandate kool. 1861. aastast kannab kliinik nimetust Tartu Ülikooli Naistekliinik. 1920. aastal asus õppetooli juhtima esimene eesti soost professor – Jaan Miländer.
Ārlava vald

Ārlava vald (läti keeles "Ārlavas pagasts") on vald Lätis Talsi piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Valdemārpilsi linna ning Īve, Lube, Valdgale, Vandzene, Laidze ja Roja vallaga.
Valla pindala on 134,5 km². 2016. aasta seisuga elas seal 935 inimest. Valla keskus on Valdemārpilsi linn, mis aga valla koosseisu ei kuulu. Vallamaja asub aadressil Raiņa iela 16, vallavanem on Andris Grīnbergs.
Suuremad järved on Sasmaka järv ja Lubezersi järv. Suurim jõgi on Sasmaka järvest algav Mazroja jõgi.
Ajalugu.
Vald on vana liivlaste ja kuralaste asuala. Haldusüksusena moodustati see aastal 1666, valla vana saksakeelne nimi oli "Erwahlen". Esimese Läti vabariigi ajal oli see Talsi maakonna suurim vald, mille pindala oli 226,9 km². Aastal 1925 oli seal 3764, aastal 1930 4048 ja aastal 1935 4257 elanikku. Tänapäeva vald moodustab toonase valla keskosa, lisaks kuuluvad selle alla suurem osa endisest Lubezersi vallast ja peaaegu kogu endine Nogale vald.
Aastal 1945 moodustati Ārlava vallas Ārlava, Īve, Valdemāri, Ziedoņi ja Lube külanõukogu, vald ise likvideeriti aga aastal 1949. Aastal 1956 liideti Ārlava külanõukogu Valdemārpilsi linnaga ja moodustati Valdemārpilsi linna maaterritoorium. Aastal 1965 liideti sellega osa Lube ja Vandzene külanõukogust. 2009. aastast kuuluvad valla alad Talsi piirkonda. Aastal 2010 moodustati maaterritooriumist Ārlava vald. Aastal 2011 liideti osa valla maadest Valdemārpilsi linnaga.
Kaitstavad objektid.
Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Bašķiņkalnsi linnamägi ja Birznieki Kuradilaeva muinaskalmed. Regionaalse kaitse all on kultuurimälestistest Ārlava kiriku orel, orelirõdu, altar ja kantsel, Nogale mõisa süda, sealhulgas park, häärber ja pruulikoda, häärberi kümme lage, kamin ja kaks kamin-ahju, tallid, teenijate maja ja kõrts, lisaks veel Zošukrogsi keskaegne kalmistu sealsete ristikividega, hiiepaik Ozoli Pühamägi ja Klāšase keskaegne kalmistu.
Looduskaitse all on Jāņis Metuzala dendraarium, osaliselt jääb valda ka Zemgaļi soo hoiuala. Looduskaitse all on 16 põlispuud, sealhulgas ka Sasmaka Ebajumalate pärn, Lubezere allee hiidsaar, Fēliksmāja hiidsaar, Vana aia kirsipuu, Lubezere korstna hiidsaar, Lubezere korstna hiidhobukastan, Lubezere lossi tamm, Lubezere kutsarimaja vaher, Lubezere pruulikoja hobukastan ja Lubezere allee saar.
Asustus.
Aastal 2011 elas vallas 976 lätlast, 11 venelast, 12 valgevenelast, 9 ukrainlast, 9 poolakat ja 8 leedulast.
Valla külad:
Ülejäänud valla elanikud elasid küladesse mitte kuuluvates taludes.
Peigmees

Peigmees ehk peig ehk peiu on abielluda kavatsev (ka kihlatud) mees. Peigmehe vastaspool on pruut.
Otto Küstner

Otto Ernst Küstner (26. august 1849 Trossin – 12. mai 1931 Trossin) oli saksa günekoloog. 
Küstner õppis meditsiini Leipzigis, Berliinis ja Halles, kus 1873. aastal kaitses väitekirja ja sai doktorikraadi. Küstner jätkas õpinguid Viinis, naasis aga Hallesse. 
1887. aastal nimetati Küstner günekoloogia ja sünnitusabi korraliseks professoriks Tartu Ülikoolis.
Pruut

Pruut ehk mõrsja on peatselt abielluv (kihlatud) naine. Pruudi vastaspool on peigmees.
Eesti talupojapulmas oli mõrsja keskne tegelane, kuid suhteliselt passiivne. Aktiivselt tegutses mõrsja pulmade eel (hundihänna ajamine, pulma kutsumine, veimede valmistamine jms). Pulmade ajal oli mõrsja toimekas ka uue koduga tutvumisel – jagades ande (algselt ohvreid) lävele, veevõtukohale, aidale, tuleasemele jne. Lisaks jagas toitu tema hooleks antavatele loomadele (algselt ohver koduhaldjale). Mõrsja nimetus kadus talt peale tanutamist – siis sai mõrsjast abielunaine, st noorik (noorikuna püsis ta esimese lapse sünnini).
Pruudikimp.
Pruudikimpu kasutasid esimesena vanad roomlased. Algselt koosnes kimp enamjaolt maitsetaimedest, et kujutada viljakust ja truudust.
Inglismaal oli 16. sajandil tavaks lisada pruudikimpu võililli, et kujutada igavikulist armastust ja truudust. Victoria valitsusajal oli kombeks omistada kimbule tähendus, näiteks kirbumünt viitas eitavale vastusele ja ananass nõusolekule. Tähenduse rõhutamine lõppes Esimese maailmasõja paiku.
Abielumees

Abielumees (ka naisemees) on abielus olev mees. Eesti keeles öeldakse abielumehe kohta enamasti lihtsalt abikaasa.
Ajaloo vältel on abielumehe õigused ja kohustused oma abikaasa (abielunaine) suhtes olnud väga erinevad.
Abielunaine

Abielunaine on abielus olev naine. 
Ajaloo vältel on abielunaise õigused ja kohustused oma abikaasa suhtes olnud väga erinevad.
Tartu Ülikooli Kliinikumi närvikliinik

Tartu Ülikooli Kliinikumi närvikliinik on Tartus asuv närvikliinik. 
Ajalugu.
8. november 1920 arstiteaduskonna otsus: asutada Tartu Ülikooli juurde iseseisev neuroloogia õppetool ja eraldada närvihaiguste kliinik vaimuhaiguste kliinikust. 
22. november 1920 Tartu Ülikooli arstiteaduskond valis prof. Ludvig Puusepa neuroloogia õppetooli professoriks. Kliiniku kasutusse anti üks Maarjamõisa haiglahoonetest, mida tuli jagada II sisehaiguste kliinikuga.
5. veebruar 1921 närvikliinik kuulutati avatuks. Kliiniku koosseisus: operatsiooniplokk, füsioteraapia osakond – elektri-, foto-, mehhano-, termoteraapia, diagnostikalabor, patohistoloogia labor, keemialabor, eksperimentaalne labor.
9. aprill 1921 esimene operatsioon ("sutura nervi ischiadici")
30. aprill 1921 esimene ajukasvaja operatsioon ("Tumor regionis anguli pontocerebellaris dextri")
1922 voodikohtade arvu suurendati 75-le
1922 asutati Eesti Neuroloogide Selts.
1923–1939 ilmus 17 köidet "Folia Neuropathologica Estonianat". Sealhulgas 9. kd (1929) "Folia Neuro-Chirurgica" nime all. Autoreiks prof. L. Puusepp ja ta õpilased, kuid ka W. E. Dandy (Baltimore), A. Ley (Barcelona), A. E. Walker (Chicago), E. Steblov (Leningrad), M. Mistschenko (Harkov), W. Bechterew (Leningrad), G. Rossolimo (Moskva), W. Freeman (Philadelphia), L. van Bogaert (Brüssel), G. Guillain ja Th. Alajonanine (Pariis) ja G. Marinesco (Bukarest).
1924 võeti kasutusele müelograafia lipiodooliga
1926 asutati röntgenikabinet (varem kasutati II haavakliiniku ja II sisekliiniku kabinetti) (S. Zlaff)
1926 endomüelograafia süringomüeelia puhul
1926 süringomüeelia operatsioon Puusepa meetodil
1928 algas ventrikulaograafia ja pneumoentsefalograafia süstemaatiline kasutamine
1928 logopeediakabinet ja psühhoteraapiakabinet
1930 algas ajuarterite angiograafia kasutamine; regulaarse uuringuna 1936. aastast (meetodi algatas Egas Moniz 1927. aastal)
1934 sinusograafia
1936 suboktsipitaalne pneumoentsefalograafia
1940 prof. L. Puusepa assistent Felix Raudkepp viidi üle Tallinna, kus ta organiseeris neurokirurgia haigla.
31. märts 1945 ENSV Tervishoiu Rahvakomissariaadi käskkiri 173a, mille alusel ENSV Tervishoiu Rahvakomissariaadi Närvikliinik sai uueks nimetuseks Vabariiklik Tartu Närvikliinik.
1944–1945 Maarjamõisa kliinikud Punaarmee kasutuses. Seetõttu alustas Närvikliinik tööd I Sisehaiguste kliiniku III korrusel Toomel (praegune Riigikohtu hoone). 1944 kliinikus töötajaid 34. 
1949 Dots. V. Üpruse initsiatiivil jagunes kliinik kaheks osakonnaks – 40 voodikohaga neurokirurgia osakond (juhataja. R. Paimre) ning 35 voodikohaga neuroloogia osakond (juhataja L. Rivis).
1951 loodi Vabariiklik Tartu Kliiniline Haigla, mille koosseisus neuroloogia ja neurokirurgia osakond. 
23. mai 1978 kliinikule kogu hoone L. Puusepa 2, neurokirurgia osakond asus II korrusele.
17. september 1990 lasteneuroloogia lastehaiglasse.
Isikunimi

Antroponüüm ehk isikunimi on inimese nimi, mis võib esineda individuaalnimena (nt eesnimi) või rühmanimena (nt perekonnanimi, sugukonnanimi). 
Valdkonda, mis uurib antroponüüme, nimetatakse antroponüümikaks.
Vene saun

Vene saun (vene keeles баня) on venelaste traditsiooniline saun.
Vene saun on puust majake nagu Soome saungi. Seda köetakse ahjuga maksimaalselt temperatuurini 50 °C, seejärel visatakse nii palju leili, et tekivad paksud aurupilved. Soome saunaga võrreldes on Vene saunas jahedam, kuid tunduvalt niiskem. Saunaskäimise protseduur on aga sarnane. Keha kuumutatakse mitu korda ja jahutatakse kas külma välisõhu, vee või lumega.
Stephan Nonnert

Stephan Nonnert (suri pärast 1582) oli XVI sajandil elanud Vorbuse mõisnik.
Stephan Nonnert põlvnes täpselt teadmata päritolu suguvõsast, kes omas Poola-ajal Tartumaal maavaldusi. Ta omandas varem Kärkna kloostrile kuulunud Vorbuse. Tema ajal on allikais esmamainitud Vorbuse mõisa ("Hof Worr"). Mõisa XVII ja XVIII sajandil käibel olnud saksakeelne nimi "Nunnarts Hof" ja "Nunnenhof" on tulnud tema nime järgi.
Gubaa

Gubaa (vene keeles "губа") oli 16.–17. sajandil kohtu- ja halduspiirkond Venemaal. Gubaa-asutuste ülesannete seas oli valvata avaliku korra üle, mõista kohut.
Gubaa-asutused kaotati 1702. aastal.
Nonart

Nonart (ka Nonnert ja Nonhard) oli XVI sajandil Tartu- ja Pärnumaal maavaldusi omanud suguvõsa.
Ajalugu.
Suguvõsa päritolu on jäänud ebaselgeks. Liivimaal on nende kohta teateid Poola-ajast. 
1582. aastal oli Stephan Nonnert Vorbuse mõisnik. 1586. aastal läänistas Poola kuningas Stefan Batory vendadele Stanislaus ja Peter Nonhardile Vastseliina mõisale kuulunud Sänna küla, kuhu hiljem tekkis mõis. Kuningas andis neile läänina ka Helme mõisa. Stanislaus Nonhardile kuulus veel Tsooru mõis, mille ta Tartu Jaani kirikule pärandas. 1606. aastal läänistas Poola kuningas vendadele Nonharditele ka mõisa, mille juurde kuulus 2 küla ja 38 adramaad.
Aḩmad al-Fahad al-Aḩmad aş-Şabāḩ

Aḩmad al-Fahad al-Aḩmad aş-Şabāḩ (araabia keeles أحمد الفهد الأحمد الصباح; sündinud 12. augustil 1963 Liibanonis) on Kuveidi riigi- ja sporditegelane. Ta on šeik ja kuulub Şabāḩi dünastiasse.
Ta on Kuveidi valitsuskabineti liige ja rahvusvahelise haardega spordijuht. Ta on 1992. aastast Rahvusvahelise Olümpiakomitee liige ja 2012. aastast Rahvuslike Olümpiakomiteede Assotsiatsiooni esimees. Ta oli aastatel 1991–2017 Aasia Olümpianõukogu esimees (lahkus ametist enne tähtaega korruptsioonikahtlustuse tõttu).
Ta juhib Aasia Käsipalli Föderatsiooni ja 1990. aastast Kuveidi Jalgpalli Assotsiatsiooni. Aastatel 1991–2001 oli ta Kuveidi Olümpiakomitee esimees.
Haridustee ja töökäik.
Aḩmad al-Fahad on lõpetanud Kuveidi Ülikooli politoloogina ja Kuveidi Sõjaväeakadeemia.
Ta oli Kuveidi informatsiooniminister (2001–2003), energeetikaminister (2003–2006) ja on 2006. aastast rahvusliku julgeoleku minister.
Isiklikku.
Ta on tegelenud ratsaspordiga ja laskmisega.
Tema isa Fahd Al-Ahmad Al-Yaber Al-Sabah oli Kuveidi Olümpiakomitee asutaja.
Mattias Forbes

Mattias Forbes (saksakeelses traditsioonis Matthias Fohrbuss) (suri 20. märts 1641 Myrskylä; rootsi keeles Mörskom) oli šoti päritolu Rootsi sõjaväelane, Vorbuse mõisnik.
Elulugu.
Mattias Forbes põlvnes vanast šoti Forbesi-nimelisest aadlisuguvõsast. Tema isa oli Mecklenburgis sündinud, kuid Rootsi elama siirdunud maksuametnik Ernald Forbes, ja ema Carin Mattsdotter (Björnram). 1618. aastal oli ta ooberst Samuel Cockburni tallmeister. 1624. aastal oli ta Ernst Creutzi rügemendi leitnant. Järgmisel aastal ülendati ta juba kapteniks ja 1632. aastal ooberstleitnandiks. Ta osales Saksamaal Kolmekümneaastases sõjas ja oli 1634. aastal Osnabrücki komandant. 1635. aastal sai temast Ingerimaa rügemendi ooberst. Rootsi kuninganna Kristiina ajal introdutseeriti ta 1638. aastal naturaliseeritud aadlikuna Rootsi rüütelkonda nr 249 all. Ta on maetud Soomes Myrskyläs.
Vorbuse mõis.
1625. aastal läänistas Rootsi kuningas Gustav II Adolf talle Vorbuse (tollal tuntud Voore nime all). Tema valdusõigust kinnitati 1634. aastal. Pärijad valdasid mõisa kuni aastani 1684, mil see neilt reduktsiooni käigus ära võeti. Tema nimest on tulnud mõisa nii eesti- kui saksakeelne ("Forbushof") nimekuju.
Maavaldused Soomes.
Talle kuulusid mitmed maavaldused ka Soomes. 1636. aastal omandas ta Norrköpingi õiguse alusel Mörskömi (praegu Myrskylä). Talle kuulusid veel Idlaks ja Jackarby, mille ta omandas 1638. aastal.
Hoki

Hoki (inglise keeles "hockey") on spordiala, kus kaks omavahel võistlevat võistkonda proovivad hokikepiga visata palli või litrit vastase väravasse. Tuntumad hoki liigid on jäähoki, maahoki ja saalihoki. Eesti spordis peetakse hoki all harilikult silmas jäähokit.
Hüüdnimi

Hüüdnimi on isiku mitteametlik individuaalnimi, mida kasutatakse enamasti suulises pruugis ilma muid nimesid (nt eesnime) lisamata. Hüüdnimi võib olla nt neutraalne, hellitav (hellitusnimi), pilkav (pilkenimi), halvustav (sõimunimi).
Odós Athanásiou Diákou

Athanásiou Diákou tänav (kreeka keeles: Οδός Αθανάσιου Διάκου "Odós Athanásiou Diákou"), mis on nime saanud Kreeka vabadussõja kangelase Athanásios Diákose järgi, on lühike, kuid avar kesktänav Ateenas Vasilíssis Amalíase ja Andréa Syngroú puiestee vahel. 
Athanásiou Diákou tänaval on väike haru, mis ühendab seda Vouliagménise puiesteega, kus see lõpeb koos Kalliróise ja Árditou tänavaga. Viimased kaks omakorda ristuvad Vasiléos Konstantínou puiesteega. Sellel kohal on ka väike kokkupuutepunkt Iosíf Rogoú tänava ristmikuga, mida kasutatakse kohaliku liikluse jaoks. Selle kogupikkus on ligi 200 m. Elamud Athanásiou Diákou tänaval paiknevad edelaosas ja metsad kirdes.
Terlan

Terlan (itaalia: "Terlano") on vald "(comune)" Lõuna-Tiroolis Põhja-Itaalias.
Geograafia.
Vald paikneb Adige jõe orus, umbes 9 km Bolzanost loodes. Terlan on kuulus oma veini- ja spargli tootmise poolest. See on põhjapoolseim vald Überetsch-Unterlandi ringkonnas, külgnedes järgmiste valdadega: Andrian, Eppan, Bolzano, Gargazon, Mölten, Nals ja Jenesien.
2010. aasta 30. novembri seisuga elas seal 4128 inimest ja valla pindala on 18.7km².
Frazioni.
Terlani vallas on "frazioni" (alljaotused, peamiselt külad ja asundused) Siebeneich (Settequerce) ja Vilpian (Vilpiano).
Ajalugu.
Asulat "Torilan" on esmamainitud Salzburgi peapiiskopi 923. aasta dokumendis. 1200. aasta paiku püstitasid Tirooli krahvid kõrgele Adige oru kohale Neuhausi lossi. Linnus läks hiljem Meinhardiinide dünastia kätte ja sai 19. sajandil nime Maultaschi loss krahvinna Margarete järgi, kelle elukohana ei ole see siiski tõendatud. Habsburgidest Austria ertshertsogite Friedrich IV ja Sigismundi valitsemisajal oli see tähtis plii (galeniidi) ja hõbeda kaevandamise keskus, sealhulgas asus mitu sulatusahju ja laadimisjaama Adige jõel. 
Kogukond.
Keeleline jaotus.
2011. aasta rahvaloenduse järgi kõneleb 83,61% rahvastikust esimese keelena saksa keelt, 16,07% itaalia keelt ja 0,32% ladiini keelt.
Troika

Troika (vene тройка) on mitmetähenduslik sõna.
ASCOD

ASCOD (Austrian Spanish Cooperation Development) on Austria Steyr-Daimler-Puch AG ja Hispaania General Dynamics Santa Bárbara Sistemas arendatud soomukiperekond.
Tramin an der Weinstraße

Tramin an der Weinstraße (itaalia: "Termeno sulla Strada del Vino"), sageli lühidalt Tramin või Termeno, on vald "(comune)" Lõuna-Tiroolis Põhja-Itaalias, paiknedes umbes 20 km Bolzanost edelas. Viinamarjasordi "Gewürztraminer" nimi pärineb Traminist.
Geograafia.
Valla pindala on 19,4 km² ja 2010. aasta 30. novembri seisuga elas seal 3296 inimest.
Tramini vallas on "frazioni" (alljaotused, peamiselt külad ja asundused) Rungg (Ronchi) ja Söll (Sella).
Tramin külgneb järgmiste valdadega: Amblar, Kaltern, Coredo, Kurtatsch, Neumarkt, Montan, Auer, Sfruz ja Vadena.
Kogukond.
Keeleline jaotus.
2011. aasta rahvaloenduse järgi kõneleb 96,37% rahvastikust esimese keelena saksa keelt, 3,44% itaalia keelt ja 0,20% ladiini keelt.
Sõpruslinnad.
Tramini sõpruslinnad on:
Kōichirō Matsuura

Kōichirō Matsuura (jaapani keeles 松浦 晃一郎 "Matsuura Kōichirō"; sündinud29. septembril 1937 Yamaguchi prefektuuris) on Jaapani diplomaat, UNESCO peadirektor (1999–2009). 
Matsuura lõpetas 1959. aastal Jaapanis Tōkyō Ülikooli õigusteaduskonna ja 1961. aastal USA-s Pennsylvania osariigis asuva Haverford College'i. Ta töötas aastatel 1992–1994 Jaapani asevälisministrina ja 1994–1999 Jaapani suursaadikuna Prantsusmaal.
Matsuura oli aastatel 1999–2009 UNESCO peadirektor.
2006. aastal võttis ta osa Sahhas toimunud rahvusvahelisest Venemaa põhjaregioonide hariduse, teaduse ja kultuuri arengu foorumist.
2009. aastal anti talle Ungaris üle Ungari Teaduste Akadeemia Pro Cultura Hungarica auhind.
Peetrileht

Peetrileht ("Succisa pratensis") on mitmeaastane ühekojaline taimeliik kuslapuuliste sugukonnas.
Taime rahvapärased nimetused on peetri-piibeleht, peetruse-kõhuvalurohi, jumalajalg, südamevalurohi, lilla karunupp.
Botaanilised tunnused.
Taime kõrgus on (20) 30–60 (90) cm.
Õis.
Peetrilehe õied on sinakad (harvem sinakaslillad, valkjad või roosakad), kaheli õiekattega. Õiekroon on liitlehine, nelja hõlmaga. Iga õie alusel on ripsmelise servaga kandeleht. Õied on koondunud tihedateks kerajateks nuttideks. Kõik õied on õisikus peaaegu samasuurused. Õisikul on üldkatis, mis koosneb kahes reas asetsevatest rohtjatest karvastest ripsmelise servaga kõrglehtedest.
Leht.
Lehed on terve servaga, terava tipuga, kujult munajas-elliptilised kuni süstjad, pealt paljad, alumised küljed mõnikord hõredalt karvased. Lehekodariku lehed on rootsuga ja suured, vartel ilma rootsuta, vastakuti asetsevad ja oluliselt väiksemad.
Vars.
Vars on püstine, üldjuhul natuke harunenud, alusel paljas, ülemises osas liibuvate karvadega.
Risoom.
Risoom on lühike, tugev, tipul järsult ahenev, rohkete narmasjate juurtega, värvuselt mustjas.
Levik.
Peetrileht on levinud peamiselt Euroopas, vähem Lääne-Siberis ja Väike-Aasias.
Eestis on peetrileht levinud üle kogu maa.
Kasvukoht.
Peetrilehe kasvukohtadeks on peamiselt niisked päris-, soo- ja puisniidud, lodumetsad, madal- ja siirdesood ning soometsad.
Paljunemine.
Peetrileht paljuneb seemnetega. Rikkalikult nektarit sisaldavaid õisikuid tolmeldavad putukad. Peetrileht on hea meetaim. Taim õitseb Briti saartel juunist oktoobrini (Eestis tavaliselt alates juulist).
Grupeto

Grupeto, ka grupetto (itaalia keeles "grupetto" või "gruppetto", väike rühm) on muusikas tavaliselt viiest helist koosnev ornament, mille mudel võib olla
Grupeto noodikirja märk asetatakse põhiheli kohale. Märgi peale või alla lisatakse vajadusel naaberheli alteratsioonimärk.
Truden im Naturpark

Truden im Naturpark (itaalia: "Trodena nel parco naturale") on vald "(comune)" Lõuna-Tiroolis Põhja-Itaalias, paiknedes umbes 20 km Bolzanost lõunas. 2008. aasta märtsini kutsuti seda lihtsalt Truden.
Geograafia.
2010. aasta 30. novembri seisuga elas seal 1007 inimest ja valla pindala on 20,7 km².
Truden külgneb järgmiste valdadega: Aldein, Altrei, Capriana, Carano ja Montan.
Frazioni.
Trudeni vallas on "frazioni" (alljaotused, peamiselt külad ja asundused) Kaltenbrunn (Fontanefredde), Mühlen (Molini di Trodena) ja San Lugano.
Kogukond.
Keeleline jaotus.
2011. aasta rahvaloenduse andmetel kõneleb 73,94% rahvastikust esimese keelena saksa keelt, 25,42% itaalia keelt ja 0,64% ladiini keelt.
Kaie Tanner

Kaie Tanner (sündinud 19. augustil 1975) on eesti dirigent, Eesti Kooriühingu tegevjuht ning Eesti Raadio Laste Laulustuudio õppealajuhataja. Aastatel 2010–2016 kuulus ta Euroopa Muusikanõukogu juhatusse.
1996–99 oli Eesti-Saksa noortekoori, 2001–2004 EELK Kirikumuusika Liidu noortekoori „Candela ardora“ ja 1999. aastast lastekoori „Väike küünal“ peadirigent. 2000–2007 juhatas Eesti Segakooride Liidu koori. Juhatanud lastekoore vaimulikel laulupidudel 2000. aastal Pärnus ja 2005. aastal Tartus ning laste- ja naiskoore Tallinna kirikukooride laulupäevadel. 2007. aastal toimunud X noorte laulupeol Ilmapuu juhatas ta mudilaskoore ning valiti mudilaskooride liigidirigendiks ka XXV laulupeole 2009. aastaks.
XII noorte laulu- ja tantsupeol oli ta mudilaskooride dirigent.
Oli Europa Cantat XX peakorraldaja.
Priit-Andres Pärtna

Priit-Andres Pärtna (15. oktoober 1939 Lüganuse – 28. august 2020) oli eesti dirigent ja koolijuht.
Ta lõpetas 1962. aastal Tallinna Muusikakooli koorijuhtimise erialal ja 1968. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi koorijuhtimise erialal Arvo Ratassepa õpilasena.
Ta oli Kiviõli Muusikakooli (tänapäeval Kiviõli Kunstide Kooli) juhataja ja Lüganuse segakoori dirigent.
Isiklikku.
Tema poeg on kontrabassimängija Tiit Pärtna.
Vadena

Vadena (saksa: "Pfatten") on vald "(comune)" Lõuna-Tiroolis Põhja-Itaalias, paiknedes umbes 10 km Bolzanost edelas. See on üks viiest vaid peamiselt itaaliakeelsest vallast Lõuna-Tiroolis.
Geograafia.
2010. aasta 30. novembri seisuga elas seal 1005 inimest ja valla pindala on 13,5 km².
Vadena külgneb järgmiste valdadega: Auer, Bolzano, Bronzolo, Eppan, Kaltern, Laives ja Tramin.
Frazioni.
Vadena vallas on "frazione" (alljaotus) Piccolongo (Piglon) ja seal asub keskaegne loss "Laimburg".
Kogukond.
Keeleline jaotus.
2011. aasta rahvaloenduse järgi kõneleb 61,50% rahvastikust esimese keelena itaalia keelt, 38,06% saksa keelt ja 0,44% ladiini keelt.
Überetsch

Überetsch (saksa: "Überetsch"; itaalia: "Oltradige") on künklik osa Etschtalist Lõuna-Tiroolis Põhja-Itaalias. See asub Bolzanost edelas ja on tuntud turismisihtkoht, kuulus oma veinide, losside ja järvede (Kalterer See, Montiggler Seen) poolest. Vallad Überetschis on Kaltern ja Eppan.
ELVO Kentaurus

Kentaurus on ELVO loodud Kreeka jalaväe lahingumasin.
WPB Anders

WPB Anders (poola keeles "Wielozadaniowa Platforma Bojowa Anders") on Poola jalaväe lahingumasin. 
See on nimetatud Teise maailmasõja aegse Poola kindrali ja hilisema Poola eksiilvalitsuse liikme Władysław Andersi järgi.
K21

 
K21 on Lõuna-Korea jalaväe lahingumasin. 
See on loodud asendama Lõuna-Korea varasemaid K200 KIFV jalaväe lahingumasinaid.
Tootmine algas 2008. aastal ja Lõuna-Korea maavägi saab kokku umbes 466 ühikut.
Dardo

Dardo on Iveco Fiat Oto Melara Syndicated Company välja töötatud ja toodetud Itaalia jalaväe lahingumasin.
Seda kasutab Itaalia maavägi, kus Dardo vahetas välja Ameerika päritolu soomustransportöörid M113. Itaalia armeel on 200 seda tüüpi lahingumasinat.
Bionix

Bionix (BX) on ST Kineticsi toodetud Singapuri soomukiperekond.
Bionix loodi asendama Singapuri maaväe vananevaid M113 tüüpi soomukeid.
Eha (kolhoos)

Kolhoos "Eha" oli Läänemaal Hanila vallas (endise nimega Karuse vallas) 12. septembril 1949. aastal moodustatud kolhoos.
1. jaanuaril 1951 liideti kolhoos "Eha" kolhoosiga "Nurme" ning moodustus kolhoos "Esimene Mai".
Kolhoosi moodustamine.
Kolhoos moodustati Kiska ja Torgu küla baasil. Asutamiskoosolek toimus 12. septembril 1949 Laanevälja talu ruumides, kus olid koos inimesed 13 majapidamisest. Koosoleku juhatajaks valiti August Pärna ja protokollijaks Ellen Itter. Koosolekul otsustati igale perele kolhoosis kasutamiseks jätta 0,25–0,60 hektarit põllumaad ning 1 lehm ja üks noor loom. Kolhoosi tüüppõhikirjale kirjutas alla 11 kolhoosnikku (August Pärna, Ellen Itter, M. Madisson, M. Soontak jt).
Kolhoosi tarbeks ühistati 30 isiku vara. Vara hulka kuulusid mitmesugused loomad (kanad, hobused jne), aga ka köied, äkked, vankrid, hooned jms. Kolhoosi inventariraamatus on kirjeldatud järgmised varad:
Kolhoosi tegevus.
1950. aasta lõpuks planeeris kolhoos "Eha" omada 175 hektarit ühiskondliku külvipinda (nt kartulit plaaniti kasvatada 13 hektaril). Toodangu planeerimisel arvestati, et üks kana muneb 1950. aastal keskmiselt 100 muna. Piimatoodangu planeerimisel lähtuti sellest, et üks lehm toodab aastas 1700 liitrit piima. Töö organiseerimisel arvestati 36 inimesega (24 naist ja 12 meest). Külvata sooviti järgmisi sorte: kartulit "Majesteet", suvinisu "Diamant", otra "Jõgeva 453" ja talirukist "Sangaste".
1. jaanuaril 1951 liideti kolhoos "Eha" kolhoosiga "Nurme" ning moodustus kolhoos "Esimene Mai".
MLVM

MLVM (rumeenia keeles "Mașina de Luptă a Vânătorilor de Munte") on Rumeenia soomustransportöör.
Korablino rajoon

Korablino rajoon (vene keeles "Кораблинский район") on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Rjazani oblasti loodeosas. Rajooni keskus on Korablino linn.
Rajoon piirneb põhjas Starožilovo rajooniga, idas Sapožoki rajooniga, kagus Uhholovo rajooniga, lõunas Rjažski rajooniga, läänes Skopini rajooniga ja loodes Pronski rajooniga.
Rajooni pindala on 1171 km². Elanike arv oli 2020. aastal 21 701, 2012. aastal 22 944, 2009. aastal 24 085 ja 2002. aastal 26 026.
Korablino rajoonis on 115 asulat, mis kuuluvad ühe linnaasunduse (Korablino linna) ja üheksa külaasunduse koosseisu.
Rajooni tähtsamad jõed on Pronja ja Ranova.
BVP M-80

BVP M-80 on Jugoslaavia jalaväe lahingumasin, mida toodeti 1980. aastatest kuni Jugoslaavia lagunemiseni.
Sapožoki rajoon

Sapožoki rajoon (vene keeles "Сапожковский район") on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Rjazani oblasti lõunaosas. Rajooni keskus on Sapožoki alev.
Rajoon piirneb kirdes Putjatino rajooniga, idas Sarai rajooniga, lõunas Uhholovo rajooniga, läänes Korablino rajooniga ja loodes Šilovo rajooniga.
Rajooni pindala on 960 km². Elanike arv oli 2012. aastal 10 850, 2009. aastal 11 518 ja 2002. aastal 12 542.
Sapožoki rajoonis on 54 asulat, mis kuuluvad ühe linnaasunduse (Sapožoki alevi) ja nelja külaasunduse koosseisu.
MLI-84

MLI-84 on Rumeenia jalaväe lahingumasin, mis põhineb Nõukogude Liidus toodetud BMP-1-l.
Seda kasutab Rumeenia maavägi. 
MLI-84'id toodeti aastatel 1985–1991 kokku 178 ühikut.
Puma (lahingumasin)

Puma on Rheinmetall Landsysteme ja Krauss-Maffei toodetud Saksa jalaväe lahingumasin. 
Ajalugu.
Puma loodi asendamaks Saksa maaväe vananevaid Mardereid. Programm Marderite asendamiseks kestab 2010. aastast aastani 2020. Pumade masstootmine algas 6. juulil 2009.
Tulpar (rauter)

Tulpar on Otokari toodetud Türgi jalaväe lahingumasin. 
Tulpar on nimetatud Turgi mütoloogiast pärit lendava hobuse Tulpari järgi.
Abhay

Abhay (sanskriti keeles अभय) on Anusandhān evaṃ Vikās Sangaṭhani toodetud India jalaväe lahingumasin. 
Lahingumasinat arendatakse alates 1990. aastatest ja selle esimest kavandit tutvustati 2001. aastal. Prototüüpi demonstreeriti 2005.
Abhay peaks välja vahetama India armee kasutatavad Nõukogude Liidu päritolu BMP-2-d.
Tulpar

Tulpar (kasahhi keeles Тұлпар, baškiiri keeles Толпар, tatari keeles Тулпар, kirgiisi keeles Тулпар, türgi keeles Tulpar, uiguuri keeles تۇلپار‎) on turgi mütoloogias lendav või kiire hobune, mis sarnaneb vanakreeka mütoloogia Pegasosega.
Tiivad viitavad tulpari kui jumalate loodud taevase hobuse üleloomulikule kiirusele. Muistsed kultusekivid hobusekabja kujutistega kannavad nimetust "tulpar tas".
Tulpari motiivi leiab Kesk-Aasia nomaadirahvaste kunstis, sealhulgas Altai sakade metallehistöös, näiteks Kargalõ diadeemilt ja Jesiki kurgaani maetud sõdalase kuldnaastudega peakattelt, aga ka sküütide kunstist. Tulparit on kujutatud Kasahstani vapil ja Mongoolia vapil.
DARDO

DARDO on Breda Meccanica Bresciana ja Oto Melara poolt valmistatud sõjalaevadele mõeldud lähikaitse relvasüsteem.
Friedrich Leht

Friedrich Leht (19. aprill 1887 Tartu – 20. jaanuar 1961) oli Eesti kunstnik ja kunstipedagoog.
Tema vanemad rändasid 1888. aastal Venemaale. Ta õppis Peterburi Kunstide edendamise Seltsi koolis. 1914. aastal lõpetas ta Keiserliku Kunstide Akadeemia juures asuv Kõrgem Kunstikooli kujurina.
Osales punaarmeelasena Vene kodusõjas. 1919. aastal suunati Moskvasse Vene SFNV Hariduse Rahvakomissariaadi kunstiosakonna juhatajaks. 1923. aastast oli ta Revolutsioonilise Venemaa Kunstnike Assotsiatsiooni (AHRR) parteiorganisatsiooni sekretär. Aastatel 1944–1949 oli ta V. Surikovi nimelise Moskva Kunstiinstituudi skulptuuriosakonna dekaan.
Teda peetakse sotsialistliku realismi esindajaks.
Aastatel 1949–1950 oli ta Tallinna Tarbekunstiinstituudi, 1951–1959 Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi direktor. Tema juhatamisel kehtestati instituudis üleliidulised õppeplaanid ja avati venekeelsed õpperühmad.
Stroboskoopiline efekt

Stroboskoopiline efekt (kreeka k "strobos", ’pöörlemine’) avaldub kiiresti pöörleva (või võnkuva) eseme nägemises liikumatuna või aeglaselt pöörlevana, kui eset valgustatakse pulseeriva (perioodiliselt vilkuva) valgusega, kusjuures pulseerimissagedus (vilkumissagedus) on eseme pöörlemissagedusega (peaaegu) võrdne või sellega kordne.
Stroboskoopilise efekti tekitamise seade on stroboskoop.
20. augusti mälestuskivi

20. augusti mälestuskivi on Tallinnas Toompeal Toompea tänava ja Falgi tee ristmiku juures asuv mälestuskivi, millega meenutatakse Eesti taasiseseisvumisega seotud sündmusi 20. augustil 1991.
August Teppo Lõõtsamuuseum

August Teppo Lõõtsamuuseum on Võru maakonnas Võru vallas Loosu külas Tigase talus asuv muuseum, mille eesmärk on August Teppo lõõtspillipärandi säilitamine, eksponeerimine ja uurimine. Tigase talu on Teppo kodutalu ja seda on nimetatud ka lõõtsataluks. Muuseumi haldab MTÜ A. Teppo Lõõtsatalu.
Muuseum on avatud suvekuudel. Seal viiakse läbi ka koolitusi ja kultuuriüritusi.
Balti raamatumess

Balti raamatumess (inglise Baltic Book Fair) on igal aastal ühes Balti riigi pealinnas toimuv raamatumess.
Valdgale vald

Valdgale vald (läti keeles "Valdgales pagasts") on vald Lätis Talsi piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Talsi linnaga, Laidze, Īve, Ģibuļi, Dundaga ja Ārlava vallaga ning Ventspilsi piirkonna Puze vallaga.
Valla pindala on 205,5 km². 2016. aasta seisuga elas seal 1333 inimest. Valla keskus on Pūņase küla, vallavanem on Jana Robalde.
Vald asub suuremas osas Põhja-Kuramaa kõrgustikul. Tähtsaimad jõed on Roja jõgi ja Raķupe jõgi.
Ajalugu.
Aastal 1920 eraldati Laidze vallast Valdegale vald, ent aastal 1925 liideti see taas Laidze vallaga. Aastal 1945 moodustati Laidze vallas Valdgale külanõukogu, millega aastal 1954 liideti likvideeritav Valdemāri külanõukogu. Aastal 1961 arvati osa külanõukogust Laidze külanõukogu koosseisu, aastal 1963 liideti sellega aga osa Ziedoņi külanõukogust. Aastal 1990 muudeti külanõukogu vallaks. 2009. aastast kuulub vald Talsi piirkonda.
Kaitstavad objektid.
Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Ošbiržese muinaskalmed. Kohaliku kaitse all on Valdgale mõisa keskus, sealhulgas juustutorn, ait, tuulik ja ait-lusthoone, teenijatemaja, kutsari- ja aednikumajake. Looduskaitse all on kuus nimeta põlist tamme, üks saar ja üks mänd. Valla kirdeossa jääb osaliselt Raķupe oru hoiuala, lääneossa Stikli soode hoiuala.
Asustus.
2011. aastal elas vallas 1237 lätlast, 35 venelast, 5 valgevenelast, 6 ukrainlast, 1 poolakas ja 4 leedulast.
Vallas on järgmised külad.
Ülejäänud valla elanikud elasid küladesse mitte kuuluvates taludes.
DAF YP-408

DAF YP-408 on Hollandi soomustransportöör. 
Esimesed prototüübid valmisid 1950. aastate lõpus ja masstootmist alustati 1960. aastatel. Kokku toodeti neid 750. 
Hollandi maavägi kasutas YP-408 aastatel 1964–1987. Aastal 1975, pärast Suriname iseseisvumist, anti osa Hollandi maaväe YP-408-id üle Suriname maaväele. Mõned on kasutusel Portugali õhuväe sõjaväepolitseis.
Protsessuaalne arheoloogia

Protsessuaalne arheoloogia (ka uusarheoloogia) on arheoloogia suund, mis uurib kultuuriprotsesse, tuginedes positivistlikule metodoloogiale ja süsteemiteooriale.
Protsessuaalse arheoloogia esindajate põhiseisukohaks oli, et arheoloogia peab olema rohkem teaduslik ja keskenduma enam antropoloogilistele aspektidele ja püüdma senisest täiuslikumalt kirjeldada ning mõtestada uuritavate inimkoosluste ajalugu.
Protsessuaalse arheoloogia läbimurre toimus angloameerika arheoloogias 1960.–1970. aastatel, kui arheoloogid nagu D. Clarke vastandusid vanemale, kultuuriajaloolise arheoloogia koolkonnale. Protsessualistide peamine kriitika seisnes selles, et seni oli arheoloogia paljuski tegelenud lõputu faktide kogumise ja kultuuride eristamisega, samas kui arheoloogia teooria areng seisis paigal. Selle asemel peaks teaduse ülesandeks olema hüpoteeside loomine mineviku kohta, nende hüpoteeside testimine ja tulemuste üldistamine, samuti keskendumine inimesele kui ajaloo subjektile. Arheoloogia eesmärgiks peaks olema mitte muististe ja leidude lõputu kirjeldamine ja süstematiseerimine, vaid esiajaloos toimunud muutuste põhjuste sõnastamine ja seletamine. Kultuuri nähti evolutsioonilises perspektiivis ning usuti, et neid evolutsioonilisi protsesse mõistes on võimalik teha laiemaid arenguüldistusi.
Protsessuaalne arheoloogia pidi väljenduma
 1) sotsiaalsete ja majandussuhete rekonstruktsioonis;
 2) uurimisaluste kultuuride sisemise diferentseerituse arvestamises;
 3) arheoloogilises aineses ilmnevate kultuuri kognitiivsete aspektide äratundmise võimalikkuses;
 4) loodusteaduslike meetodite kasutamises arheoloogiliste hüpoteeside kontrollimiseks.
Protsessualismist kasvasid välja funktsionaalprotsessualism (ehk klassikaline protsessualism) ja kognitiivne protsessualism (keskendub üksikindiviidile).
Kriitika.
Protsessuaalse arheoloogia kriitikud, keda on sageli nimetatud postprotsessualistideks, leidsid, et protsessuaalse meetodi asemel, kus arheoloogid püüavad kontrollida ja sõnastada tõeseid või õigeid hüpoteese, tuleks esitada palju erinevaid tõlgendusi, arvestada tuleb tunnetuslikke tegureid, sümbolismi ja uurijate tausta. Universaalsete seaduste loomine pole võimalik, keskenduda tuleb minevikuühiskondade vaheliste erinevuste märkamisele ja mõistmisele.
Jumalanna

Jumalanna on naissoost jumalus.
Jumalannad on sageli seotud ilu, armastuse, emaduse ja viljakusega, ent võivad olla seotud ka sõja, loomise ja surmaga.
Venjovi rajoon

Venjovi rajoon (vene keeles "Венёвский район") on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Tula oblasti kirdeosas. Rajooni keskus on Venjovi linn.
Rajoon piirneb põhjas Moskva oblasti Kašira linnaringkonnaga, idas Moskva oblasti Serebrjanõje Prudõ linnaringkonnaga, kagus Novomoskovski linnaringkonnaga, edelas Kirejevski rajooniga, läänes Tula linnaringkonnaga ja loodes Jasnogorski rajooniga.
Rajooni pindala on 1620 km². Elanike arv oli 2012. aastal 33 147, 2009. aastal 34 371 ja 2002. aastal 37 612.
Venjovi rajoonis on 209 asulat, mis kuuluvad ühe linnaasunduse (Venjovi linna) ning kolme külaasunduse koosseisu.
Rajooni tähtsamad jõed on Osjotr, Venjovka, Mordves, Seža, Besputa ja Šat.
Pūņas

Pūņas on küla ("ciems") Lätis Talsi piirkonnas, Valdgale valla halduskeskus. Küla asub merepinnast 55 meetri kõrgusel, piirkonna keskusest Talsist 13 ja Riiast 130 kilomeetri kaugusel.
Pūņase küla rajati nõukogude ajal Pūņase mõisa ("Puhnien") lähedusse. Asula kavandati «Valdgale» sovhoosi keskasulaks. Lisaks vallamajale on külas veel põhikool, raamatukogu, Valdgale rahvamaja ja Valdgale postkontor. Pūņases asuvad Pūņu skola ja Pūņase bussipeatus.
Štši

Štši (vene keeles "щи") on vene päritolu supp, mille põhikomponent on kapsas. 
"Štši" on pikka aega olnud Vene köögi üheks oluliseks soojaks toiduks. Arvatavasti hakati Venemaa aladel "štši"d sööma mitte varem kui 9. sajandil. Enne seda vene talupojad veel kapsast ei kasvatanud.
Tallinna 4. Algkool

Tallinna 4. Algkool oli avalik algkool Tallinnas. 
Kool asutati 1876. aastal. 
Kool tegutses erinevatel aegadel erinevatel aadressidel. 20. sajandi alguses asus kool Pärnu maantee 64 hoones, mis hiljem lammutati. 1906. aastast töötas koolis õpetajana Ernst Peterson-Särgava.
1920–1930. aastatel asus kool Uus tänav 15 hoones. 1942/43 õppeaastal tegutses kool Lai tänav 25, 1943/44 õppeaastal Kooli tänav 4 hoones. 1944. aastal kool reorganiseeriti, nii et poisid jätkasid õpinguid Tallinna 18. Mittetäielikus Keskkoolis ja tüdrukud Tallinna 13. Mittetäielikus Keskkoolis.
Keelekood

Keelekood on mingile keelele omistatud täheline või numbriline kood. Keelekoode kasutatakse näiteks keeleteaduslikke andmeid analüüsides või raamatukogunduses. Välja on töötatud mitmeid keelekoodide süsteeme, millest kõige tuntum on ISO 639. Näiteks eesti keele kood on ISO 639-1 järgi "et" ja ISO 639-2 järgi "est".
Laidze vald

Laidze vald (läti keeles "Laidzes pagasts") on vald Lätis Talsi piirkonnas. Vald piirneb Talsi linnaga ning Lauciena, Lībagi, Valdgale, Vandzene ja Ārlava vallaga, mis jäävad kõik Talsi piirkonda.
Valla pindala on 74 km². 2016. aasta seisuga elas seal 1906 inimest. Valla keskus on Laidze küla, vallavanem on Solveiga Stalidzāne.
Ajalugu.
Valla vana saksakeelne nimetus on "Laidsen". Aastal 1920 eraldati Laidze vallast Valdegale vald, ent aastal 1925 liideti see taas Laidze vallaga. Aastal 1935 oli valla pindala 108,6 km². Aastal 1945 moodustati Laidze vallas Valdgale ja Laidze külanõukogu. Aastal 1954 liideti Laidze külanõukoguga osa Vandzene, aastal 1961 aga osa Valdgale külanõukogust. Aastal 1974 arvati osa külanõukogust Vandzene külanõukogu koosseisu. Aastal 1990 muudeti külanõukogu vallaks. 2009. aastast kuulub vald Talsi piirkonda.
Kultuurimälestised.
Kultuurimälestistest on kohaliku kaitse all on Cērpase talu elumaja ja Kūli keskaegne kalmistu. Regionaalse kaitse all on Krūmeši keskaegne kalmistu, Krojvalki keskaegne kalmistu ehk Puuslikukalmed ja Sviķēnkalnsi muinaskalmed.
Loodus.
Valda jääb 170,5 ha suurune Laidze järv. Looduskaitse all on Popragsi veski saar, Stūrīši küla tamm, Rugāji hiidpirnipuu, Punane tamm ja Sārcene mõisapargi elupuu; lisaks kasvab seal üks nimetu põlistamm. Valla lõunaosa jääb Talsi küngastiku maastikukaitsealale.
Asustus.
Aastal 2011 elas vallas 1663 lätlast, 43 venelast, 10 valgevenelast, 10 ukrainlast, 5 poolakat ja 4 leedulast.
Valla külad:
Ülejäänud valla elanikud elasid küladesse mitte kuuluvates taludes.
Kapsasupp

Kapsasupp on soe supp, mille põhikomponent on kapsas. 
Supis võib sisalduda ka liha, kartul, porgand jm. Supp on maitsestatud maitseainetega, Eesti köögis kasutatakse selleks peale soola tihti musta pipra teri ja loorberilehti.
Kapsasuppi võib teha nii värskest (värskekapsasupp) kui ka hapendatud kapsast (hapukapsasupp).
Kapsasupi serveerimisel võib lisada hapukoort ja maitserohelist (peterselli, tilli vms).
Vene köögis levinud kapsasuppi nimetatakse štšiks.
Kätlin Maran

Kätlin Maran (sündinud 24. jaanuaril 1970) on eesti ettevõtja. Ta tegeleb rõivaäriga.
Ta õppis Tallinna 37. Keskkoolis ja lõpetas Tallinna 54. Keskkooli.
Ta mängis Harry Egipti reklaamfilmides, sealhulgas "Kanahakkliha".
Esimesel "Miss Tallinna" võistlusel aastal tuli ta 4. juunil 1988 teiseks printsessiks. 
Isiklikku.
Ta on Priit Marani ja Külli Marani tütar.
Ta oli 1988–1990 abielus Kalev Kurega. Hiljem on ta olnud Tõnu Leppiku, Meelis Lao ja Urmas Sõõrumaa elukaaslane. Viimasega on tal tütred Katriin ja Kristiin.
Stūrīši

Stūrīši (vanasti ka Stūriņi) on küla ("ciems") Lätis Talsi piirkonnas Laidze vallas.
Küla asub valla keskusest Laidzest 8.5, Laucienest 9.5, piirkonna keskusest Talsist 5 ja Riiast 121 kilomeetri kaugusel. Osa külast jääb Lauciene valda ja moodustab ametlikult iseseisva küla.
Stūrīši kujunes Talsi kirikumõisa juurde. Aastal 1896 asutati sinna Talsi leprosoorium. Aastal 2007 liideti sealne haigla Läti Nakkushaiguste keskusega. Haiglakompleksist on osa Läti punase Risti sotsiaalhoolekandekeskuse «Stūrīši» käsutuses.
Stūrīši jääb Talsi küngastiku maastikukaitsealale. Looduskaitse all on Mācītājmuiža tamm ja Stūrīši külaserva tamm.
Edgar Siitan

Edgar Siitan (25. detsember 1911 Viljandi – 3. aprill 1980 Tallinn) oli eesti suusataja.
1925. aastal lõpetas ta Viljandi algkooli. 
Ta oli Kaitseliidu Harju Maleva liige. 
Aastatel 1932–1941 võitis ta Eesti meistrivõistlustel murdmaasuusatamises 7 kulda ja 3 hõbedat. 21. veebruaril 1934 tuli ta esimeseks Eesti meistriks 50 km murdmaasuusatamises ajaga 3:41.24. 
1935. ja 1937. aastal võitis ta Viljandi järve jooksu.
1938. aastal võistles ta Lahtis suusatamise MMil.
1930. aastate lõpus oli ta Tallinnas töökoja omanik, tegeledes suuskade valmistamisega.
1941. aasta talvel läks ta üle jää Soome. 24. juunil 1941 astus ta Erna salka. 9. juulil 1941 maandus ta Erna salga liikmena dessandiga Salmistu randa, võitles Erna ja Erna I koosseisus kuni 1. septembrini 1941. 1944. aasta detsembris ta arreteeriti Tallinnas, talle mõisteti karistuseks 15 aastat sunnitööd, lisaks 5 aastat poliitiliste õiguste piiramist. Ta vabanes sunnitöölaagrist Irkutski oblastis 1955. aasta juulis. 
Aastatel 1957–1972 töötas ta suusavabrikus Dünamo. Aastatel 1972–1980 töötas Tallinna Hipodroomi võidusõidukaarikute valmistajana. 
Ta on maetud Pärnamäe kalmistule.
Vandzene vald

Vandzene vald (läti keeles "Vandzenes pagasts") on vald Lätis Talsi piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Laidze, Lauciene, Mērsragsi, Roja ja Ārlava vallaga.
Valla pindala on 146 km². 2016. aasta seisuga elas seal 1770 inimest. Valla keskus on Vandzene küla, vallavanem on Iveta Jansone.
Ajalugu.
Vald moodustati aastal 1893, mil liideti Okte, Garlene, Iģene ja Sārcene mõisavald. Valla vana saksakeelne nimi on "Wandsen". Aastal 1935 oli valla pindala 151 km². Aastal 1945 moodustati Vandzene vallas Dārte, Vandzene ja Okte külanõukogu, vald likvideeriti aastal 1949. Aastal 1951 liideti Vandzene külanõukoguga likvideeritav Dārte külanõukogu. Aastal 1954 liideti sellega Nogale külanõukogu, ent Stalini nimelise kolhoosi maad liideti Laidze külanõukoguga. Aastal 1961 liideti Mērsragsi külanõukogu Lenini nimelise kolhoosi maad Vandzene külanõukoguga. Aastal 1965 liideti Lubezere sovhoosi alad Valdemārpilsi linna maaterritooriumiga, osa sovhoosi Okte maadest aga Lauciene külanõukoguga. Aastal 1974 arvati Vandzene külanõukogu koosseisu osa Laidze külanõukogu aladest, järgmisel aastal aga osa Lauciene külanõukogu maadest. Aastal 1990 muudeti külanõukogu vallaks. 2009. aastast kuulub vald Talsi piirkonda.
Muinsusmälestised.
Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Iģene kirik, sealhulgas orelirõdu, kirikuliste pingid, altar, kantsel ja selle maalingud. Regionaalse kaitse all on Vandzene mõisa keskus (sealhulgas park, tallid, tellistest sild, pruulikoda, kõrts, häärber, teenijate maja ja aednikumajake) ning Iģene mõisa häärber, hiiepaik Kraujase Suurkivi (ka Tilgaļi või Vandzene Hiiukivi) ja Mantinieki muinaskalmed. Kohaliku kaitse all on Tīrumi keskaegne kalmistu ja hiiepaik Basese Libahundikivi.
Loodus.
Valla suurim jõgi on Grīva jõgi. Lādzeres kasvanud Jaunoši ehk Lādzere künnapuu oli Läti suurim künnapuu. Looduskaitse all on Zīlēni Väike tamm ja Zīlēni Suur tamm, Mežitase pärn, Stiģi tamm, Kuģenieki tamm, Dandari tammed ja Dārte mänd. Lisaks kasvab vallas veel 26 nimetut looduskaitsealust põlispuud.
Asustus.
Aastal 2011 elas vallas 1625 lätlast, 20 venelast, 3 valgevenelast, 12 ukrainlast, 3 poolakat ja 7 leedulast.
Valla külad:
Ülejäänud valla elanikud elasid küladesse mitte kuuluvates taludes.
Vandzene

Vandzene (vanasti ka Krepliņi) on küla ("ciems") Lätis Talsi piirkonnas, Vandzene valla halduskeskus. Küla asub merepinnast 43 meetri kõrgusel, piirkonna keskusest Talsist 17 ja Riiast 132 kilomeetri kaugusel.
Küla kujunes vallamaja ja Stende–Ventspilsi kitsarööpmelise raudtee raudteejaama juurde. Nõukogude ajal kujunes see Vandzene kolhoosi keskasulaks. Lisaks vallamajale on külas veel lasteaed, raamatukogu, rahvamaja, postkontor ja bussipeatus. Sinna jäävad Vandzene ja Vandzenes pagastmāja bussipeatused.
Pervomaiski rajoon (Tambovi oblast)

Pervomaiski rajoon (vene keeles "Первомайский район") on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Tambovi oblasti loodeosas. Rajooni keskus on Pervomaiski alev.
Rajoon piirneb põhjas Rjazani oblasti Aleksandro-Nevski rajooniga, idas Starojurjevo rajooniga, lõunas Mitšurinski rajooniga ja idas Lipetski oblastiga.
Rajooni pindala on 970 km². Elanike arv oli 2012. aastal 28 910, 2009. aastal 29 276 ja 2002. aastal 31 925.
Pervomaiski rajoonis on 45 asulat, mis kuuluvad ühe linnaasunduse (Pervomaiski alevi) ning kümne külaasunduse koosseisu.
Starojurjevo rajoon

Starojurjevo rajoon (vene keeles "Староюрьевский район") on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Tambovi oblasti loodeosas. Rajooni keskus on Starojurjevo küla.
Rajoon piirneb põhjas Rjazani oblastiga, idas Sosnovka rajooniga, kagus Nikiforovka rajooniga, lõunas Mitšurinski rajooniga ja läänes Pervomaiski rajooniga.
Rajooni pindala on 1008 km². Elanike arv oli 2012. aastal 28 910, 2009. aastal 29 276 ja 2002. aastal 31 925.
Starojurjevo rajoonis on 49 asulat, mis kuuluvad üheksa külaasunduse koosseisu.
Kotiriie

Kotiriie on labase sidusega jäme riie, mis on kootud lina-, kanepi- või džuudikiududest.
Kotiriiet kasutatakse näiteks kottide, paksude riiete, jämefiltrite tegemisel.
Eesti talurahvas kudus kotikangast lõngast, mida kedrati ropsitakkudest. Ropsitakud saadi murtud linavarsi linaluude eemaldamiseks ropsimõõgaga ropsides. Sellega eraldati peenematest linadest lühemad ja jämedamad ropsitakud.
Välislingid.
Kotiriie, Narva Muuseum
Dārte

Dārte (vanasti ka Dārtes muiža) on küla ("mazciems") Lätis Talsi piirkonnas Vandzene vallas. Küla asub Grīva jõe kaldal piirkonna keskusest Talsist 20 ja Riiast 142 kilomeetri kaugusel.
XVII sajandil tekkis sinna väike Ninive ehk Neištetene linn, mis sai linnaõigused aastal 1650, mil see kuulus Fircksidele. Aastal 1600 valmis ka sealne luteri kirik. Põhjasõja ajal tehti linn maatasa.
Hiljem rajati linna kohale Dārte poolmõis (saksa keeles "Dorotheenhof", "Dorothäenhof"). Aastal 1895 rajati selle juurde ka praegune kirikuhoone. Külas asub Dārte bussipeatus.
Dārtes kasvab looduskaitsealune Dārte mänd ümbermõõduga 3,01 m ja kõrgusega 25 m. Ka teine külas kasvav mänd ümbermõõduga 4,3 m on looduskaitse all.