tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Filipiinide jalgpallikoondis

Filipiinide jalgpallikoondis on Filipiinide rahvuskoondis jalgpallis.
Eesti kohtus Filipiinide jalgpallikoondisega 28. novembril 1997 sõprusmängus Manilas, mille Eesti võitis 1:0.
Iraagi jalgpallikoondis

Iraagi jalgpallikoondis on Iraagi rahvuskoondis jalgpallis.
Koondise peatreener alates augustist 2011 kuni 2012. aastani oli Zico.
Nõukogude Liidu jalgpallikoondis

Nõukogude Liidu jalgpallikoondis oli Nõukogude Liidu koondvõistkond jalgpallis.
1956. aastal jõuti Melbourne'i olümpiamängudel juba esimese suurvõiduni, olümpiakullani.
1960. aastal võideti esimeste EM-võistluste finaalis Jugoslaavia 2:1. Teisel EM-il 1964 oli NSV Liit taas finaalis, kuid seekord tuli Hispaaniale alla vanduda. 1966. aasta MM-il Inglismaal jõudis NSV Liit pronksimängule, kuid kaotas selle Portugalile 1:2. Kõigil neil turniiridel kaitses meeskonna väravat Lev Jašin.
1972. aastal jäädi EM-i finaalis alla Saksamaa FV-le 0:2.1988. aasta EM-il kaotati finaalis Hollandile. Sama aasta sügisel võitis NSV Liit Sŏulis olümpiakulla, mis jäi ka tolle riigi ajajärgu viimaseks võiduks.
Mängud Eesti koondise vastu.
Eesti jalgpallikoondis on Nõukogude Liidu koondisega kohtunud ühe korra. Nõukogude Liit oli 5. FIFA liikmesriik, kellega Eesti koondis ametliku kohtumise pidas.
AEK Larnaca

AEK Larnaca on Larnaca linnas asuv Küprose jalgpalliklubi.
Mansfield Town

Mansfield Town on Mansfieldi linnas asuv Inglismaa jalgpalliklubi.
Vedama Mustjärv

Mustjärv (ka "Vedama Mustjärv, Järvetaga Mustjärv, Naku järv") on järv Läänemaal Hindaste külas. Järve kaldajoone pikkus on 990 m. Järv jääb Läänemaa Suursoo maastikukaitsealale Mustjärve sihtkaitsevööndisse. Järv jääb Tänavjärvest umbes 600 m lõunasse.
Mustjärv on mitteavalik veekogu, mille piiranguvöönd on 50 m.
Mustjärve keskkonnaregistri kood on VEE2028500.
Möldri meri

Möldri meri (ka "Möldrimeri", "Möldri järv", "Mellansjöu", rts "Menarsvae") on järv Läänemaal Lääne-Nigula vallas Hara külas. Järve kaldajoone pikkus on 1366 m. Järvest umbes 400 m lõunasse jääb Karjatse meri.
Järv on halotroofne ehk soolatoiteline rannikujärv.
Möldri meri on mitteavalik veekogu, mille piiranguvöönd on 50 m.
Möldri mere keskkonnaregistri kood on VEE2038900.
Rootsiküla järv

Rootsiküla järv ehk Svenskbyträske (ka "Väike Leide järv") on järv Lääne maakonnas Lääne-Nigula vald vallas Niibi külas (Niibi raba lõunaosas). Kaldajoone pikkus on 817 m.
Järv on keskmise karedusega kihistumata, pehmeveeline miksotroofne ehk pehmeveeline segatoiteline.
Järv on mitteavalik veekogu, mille piiranguvöönd on 50 m.
Rootsiküla järve keskkonnaregistri kood on VEE2039800.
Urmas Liiv

Urmas Liiv (sündinud 10. veebruaril 1970) on eesti ajakirjanik ja meediakonsultant.
Aastatel 1990–2000 oli Liiv uudistetoimetaja ja saatejuht Eesti Raadios (1993–2000 Raadio 2-s) ja 1991–2001 Eesti Televisiooni uudistesaate "Aktuaalne kaamera" saatejuht. 
Aastail 2002-2003 töötas ta Tallinna linnavalitsuse avalike suhete teenistuse konsultandina. 2006. aasta sügishooajal oli TV3 saate ”Seitsmesed uudised” saatejuht.
Hollandi tõbi

Hollandi tõbi (inglise "Dutch disease") on majandustermin, millega peetakse enamasti silmas olukorda, kus loodusvarade kurnavast kasutamisest saadava tulu kasv toob kaasa töötleva sektori vähenemise.
Vahel peetakse Hollandi tõve all üldisemalt silmas välisraha oluliselt kasvanud sissevoolu tagajärgi.
Väidetavalt tugevdab loodusvarade müügist saadav tulu riigi valuutat, mis omakorda vähendab muude ekspordikaupade konkurentsivõimet. Teiseks siirdub tööjõud traditsioonilisest ekspordisektorist kasvavasse sektorisse.
Termini võttis kasutusele ajakiri The Economist 1977. aastal, kirjeldamaks Hollandi tööstussektori langust suure maagaasivälja avastamise järel 1959. aastal. Lõpuks käivitas see majanduslanguse.
Alfa (terrorismivastane eriüksus)

Venemaa Föderatsiooni Föderaalse Julgeolekuteenistuse Eriotstarbelise Keskuse Valitsus A ("Управление «А» Центра специального назначения Федеральной службы безопасности Российской Федерации", "Альфа") on Venemaa FSB terrorismivastane eriüksus, mis moodustati 1974. aastal NSV Liidu Riikliku Julgeoleku Komitee terrorismivastase eriüksusena.
Ajalugu.
NSV Liidu esimene terrorismivastane eriüksus moodustati pärast 1972. aasta Müncheni Olümpiamängudel Palestiina terroriorganisatsiooni Must September liikmete korraldatud terroriakti Iisraeli sportlaste vastu.
1974. aasta 29. juulil moodustati NSV Liidu RJK esimehe käskkirjaga nr 0089/ОВ 7. valitsuse 5. osakonna koosseisus terrorismivastase võitluse jaoks ja 1980. aastal NSV Liidus toimuvatel 1980. aasta suveolümpiamängudel terrorimismiaktide ärahoidmiseks grupp A, "Alfa". 
30. juunil 1984 moodustati täiendavalt NSV Liidu RJK esimehe käskkirjaga nr 0085 A grupi piirkondlikud allüksused: 7. jaoskond Habarovskis (Kaug-Idas) (21 inimest), 3. märtsil 1990. aastal käskkirjaga nr 0031 reorganiseeriti Habarovski jaoskond 7. grupiks ning loodi täiendavalt ka: 
10. grupp (asukohaga Kiievis Ukraina NSV, NSV Liidu lõunapiirkonnas, 
11. grupp (asukohaga Minsk Valgevene NSV, NSV Liidu edelapiirkonnas), 
12. grupp (asukohaga Alma-Ata Kasahhi NSV, Kesk-Aasia piirkonnas), 
13. grupp (asukohaga Krasnodar, Krasnodari krais Musta mere piirkonnas),
14. grupp (asukohaga Sverdlovsk Vene NFSV Siberi piirkond).
Kuni 1991. aastani kandis nimetust NSV Liidu Riikliku Julgeolekukomitee Seitsmenda Valitsuse Grupp A ("группа "А" службы ОДП 7-го Управления КГБ СССР").
Euroopa Majandusühendus

Euroopa Majandusühendus (inglise "European Economic Community"; lühend EEC või EMÜ), 1993. aastast Euroopa Ühendus (lühend EÜ), oli rahvusvaheline organisatsioon, mis loodi 1957. aastal sõlmitud Rooma asutamislepingu põhjal 1958. aastal ning kestis 2009. aastani. See oli üks Euroopa Liidu eelkäijaid.
1993. aastal loodi Maastrichti lepinguga Euroopa Liit, mis koosnes kolmest sambast: ühenduse mõõde (Euroopa Majandusühendus, Euroopa Söe- ja Teraseühendus ning Euratom), ühine välis- ja julgeolekupoliitika ning koostöö justiits- ja siseküsimustes. Senine Euroopa Majandusühendus nimetati ümber Euroopa Ühenduseks, mis hõlmas Euroopa Liidu teatud poliitikavaldkondi, nagu liidu kodakondsus, ühenduse poliitikaid ning majandus- ja rahaliitu 
1. detsembril 2009 jõustus Lissaboni leping, millega kolmest sambast koosnev struktuur tühistati ning Euroopa Liit tuli Euroopa Ühenduse asemele.
Liit.
EEC-sse kuulusid järgmised riigid:
Väike viik

Väike viik (varasemas kirjanduses ka "Väike-Viik") on järv Lääne maakonnas Haapsalu linnas. 
Järve kaldajoone pikkus on 1964 m. Tegemist on merest eralduva lahesopiga, mis on kraavide kaudu merega ühenduses.
Väike viik on avalikult kasutatav veekogu.
Väikese viigi keskkonnaregistri kood on VEE2051460.
Karl Woldemar Emil Grohmann

Karl Woldemar Emil Grohmann (8. märts (vkj)/ 20. märts 1830 Türi kihelkond, Järvamaa – 22. jaanuar (vkj)/ 3. veebruar 1896 Tallinn) oli Eesti vaimulik.
Õppis aastatel 1841–1849 Tallinna gümnaasiumis ja 1850–1853 Tartu ülikooli usuteaduskonnas.
Oli seejärel 1854–1856 Vatla mõisas koduõpetaja. Aastatel 1857–1858 töötas ta õpetajana Gustav Max Schmidti Eragümnaasiumis Viljandis. Ordineeriti 19./31. juulil 1858 Tallinnas õpetajaks.
Oli aastatel 1858–1870 Tveris luteri vaimulik.
Kutsuti aastal 1870 (introdutseeriti 5./17. juulil 1870) Tallinna Jaani koguduse teiseks õpetajaks. Aastast 1874 oli ta Tallinna Jaani koguduse esimese pihtkonna õpetaja. Lisaks tegutses ta 1872–1873 usuõpetajana venekeelses Tallinna Aleksandri gümnaasiumis.
Grohmann oli Tallinna Jaani kirikukoori juht. Aastal 1874 esitati tema juhatusel Joseph Haydni oratoorium. Kuulus 1880. aasta üldlaulupeo ettevalmistamise muusikakomisjoni. Ta oli Ristirahva Pühapäeva Lehe alaline kaastööline.
Isiklikku.
Tema isa Woldemar Eugen Grohmann ja vanaisa Justus Heinrich Grohmann olid Türi Püha Martini koguduse õpetajad, poeg Gottwald Eugen Eduard Grohmann oli Püha Jakobi koguduse õpetaja, poeg Gottfried William August Grohmann oli Risti ja Tallinna Jaani koguduse õpetaja.
Kägi pirnipuud

Kägi pirnipuud on kaitsealused pirnipuud Pärnu maakonnas Lääneranna vallas Metsküla külas. Jüri Kägi aretatud pirnipuid oli vana looduskaitseregistri andmetel 45, osa neist (umbes 5) on hävinud.
Puud jäävad Matsalu rahvuspargi alale Kägi talu maadele. Kõrgeim puu on 12-meetrine.
Pirnipuud võeti kaitse alla aastal 1959 ja nende kasvukohale on kehtestatud piiranguvöönd 50 m (0,77 ha).
Kägi pirnipuude keskkonnaregistri kood on KLO4000617.
Gottfried William August Grohmann

Gottfried William August Grohmann (15. juuli (vkj)/ 27. juuli 1862 Tver – 10. august (vkj)/ 23. august 1917 Tallinn) oli Eesti vaimulik.
Grohmann õppis Gahlnbäcki koolis ja Tallinna Aleksandri gümnaasiumis. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1883–1890.
Prooviaastal oli ta Kuusalu Laurentsiuse koguduses Woldemar Friedrich Kentmanni juures. Ordineeriti 18. juulil/30. juulil 1891 Tallinnas õpetajaks.
Oli aastatel 1891–1893 Tallinna Jaani koguduse adjunktõpetaja. Aastatel 1893–1896 oli ta Risti koguduse õpetaja ja aastatel 1896–1917 oli ta Tallinna Jaani koguduse õpetaja.
Isiklikku.
Tema isa Karl Woldemar Emil Grohmann oli luteri vaimulik Tveris ja pärast seda Tallinna Jaani koguduse õpetaja. Tema vanaisa Woldemar Eugen Grohmann ja vanavanaisa Justus Heinrich Grohmann olid Türi Püha Martini koguduse õpetajad. Tema naisevend Eduard August Maass oli Tallinna Jaani koguduse adjunktõpetaja, Noarootsi Püha Katariina koguduse ja Peterburi Anna koguduse õpetaja.
Robert Tasso

Robert Tasso (21. juuni 1909 Kurista mõis, Tartumaa – 30. juuni 2005 Tartu) oli jurist, üliõpilasseltsi Liivika taasasutaja.
Robert Tasso õppis Tartus Hugo Treffneri Gümnaasiumis ja selle lõpetamise järel 1927. aastal jätkas õpinguid Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas. Õpingute ajal osales akadeemilises meeskooris, karskusliikumises ja ÜS Liivikas. 1931. aasta kevadel oli Liivika kandidaat Üliõpilaskonna Edustusse ja sai kohe Edustuse juhatusse ning oli 1932–1934 Edustuse juhatuse esimees. Aastail 1933–1934 oli ta ka Suomi, Eesti, Latvija, Lietuva (SELL) Üliõpilaskondade Liidu president.
Ülikooli õpingute ajal alustas tööd praktikandina Riigikohtus. Pärast paariaastast praktikandiaega sai Riigikohtu koosseisuliseks kantseleiametnikuks ja protokollis kohtuistungeid. Hiljem sai temast Tallinnas Riigikohtu abisekretär. 
Ta arreteeriti 14. juunil 1941 ja viidi juuniküüditamise käigus Siberisse GULAGi metsatöölaagrisse. 1956. aastal vabanes vangist ja naasis Eestisse. Vanglas olnuna ei saanud ta erialast tööd. Oli metallitööl Tartu autoremonditehase tsehhis.
1992. aastal taastati Robert Tasso eestvõttel ÜS Liivika vilistlaskogu Tartu ühendus ning hakati otsima seltsile maja ja värbama noori liikmeid. 1996. aastal sai seltsi kooskäimise paigaks Aino ja Elmar Järvesoo toetusel soetatud maja Baeri tänavas, mis on jäänud senimaani Liivika Koduks.
Kärbla tamm

Kärbla tamm on kaitsealune puu, harilik tamm, Läänemaal Lääne-Nigula vallas Kärbla külas. Puust umbes 700 m lõunas voolab Taebla jõgi, umbes 500 m läände jääb Silma looduskaitseala. Puu võeti kaitse alla aastal 1959. Puu on heas seisus.
Puu mõõtmed: võra läbimõõt 21 m, tüve ümbermõõt (1,3 m kõrgusel) 354 cm või 375 cm, kõrgus 15 m või 17 m. 
Kärbla tamme kasvukohale on kehtestatud piiranguvöönd 50 m (0,77 ha).
Kärbla tamme keskkonnaregistri kood on KLO4000387.
Chuck Schuldiner

Charles Michael Schuldiner (13. mai 1967 – 13. detsember 2001) oli ameerika laulukirjutaja, kitarrist ja laulja.
Schuldiner oli laulukirjutaja, rütmi- ja soolokitarrist bändis Death. Ta lõi bändi aastal 1983. Algselt kandis ansambel nime Mantas.
Schuldineri on korduvalt nimetatud "death metal"'i isaks ("Father of death metal"). 
Schuldiner oli Joel Mclveri raamatus "The 100 Greatest Metal Guitarists" ('100 parimat "metal"-muusika kitarristi') kümnendal kohal.
1999. aastal avastati uuringute käigus Schuldineril ajuvähk. Kuna ta töötas vabakutselisena, ei olnud tal ravikindlustust ja ravi oli kallis. Ansamblid Red Hot Chili Peppers, Korn ja Kid Rock korraldasid isiklike asjade oksjoni, mille tulu läks Schuldineri raviks. Ravimite kõrvaltoimed aga nõrgestasid tema organismi ning ta suri 2001. aasta detsembris.
Deathi trummar Richard Christy on intervjuus rääkinud, et Chuck Schuldiner oli rõõmsameelne inimene, kellele meeldisid jõulud ning kes pruulis koduõlut.
Aalupi järv

Aalupi järv (ka "Paabo järv, Alopi järv, Alapea järv, Paabu järv") on järv Põlvamaal Kanepi vallas Rebaste külas, Koorastest 3 km lääneedela suunas.
Kirjeldus.
Aalupi järv on võrdlemisi ümariku kujuga orujärv, mille pindala on 7,2 ha, suurim sügavus 15,8 m (1972). Pikkus 310 m, laius 310 m. Järve keskel on kolmeosaline taimestikuga kaetud madalik, mis varem on endast kujutanud kolme saart.
Läbivool.
Alopi järv on vähese läbivooluga, edelanurgast voolab sisse väike oja ja ilmselt esineb allikaid. Välja voolab Alopi oja, mis suubub Kooraste Suurjärve.
Järve veetaset on tõstetud 1 m võrra, selleks on rajatud betoonpais väljavoolu juurde.
Kalastik.
Kaladest esineb järves ahvenat, haugi, särge ja roosärge, sisse on toodud karpkala.
Roxette

Roxette [rokset] on Rootsi ansambel, mille eesotsas olid Per Gessle ja Marie Fredriksson. Ansambli heliplaate on maailmas müüdud üle 60 miljoni eksemplari, seejuures nii USA-s, Suurbritannias kui Saksamaal üle 10 miljoni. Ansambli edukaim singel on "It Must Have Been Love", mis pärineb filmi "Pretty Woman" ("Kaunis naine", 1990) heliribalt.
Bändi edu algas 1988. aastal ilmunud albumiga "Look Sharp!", millele järgnesid "Joyride" (1991), "Tourism" (1992), "Crash! Boom! Bang!" (1994), "Have a Nice Day" (1999) ja "Room Service" (2001). 2002. aastal diagnoositi Marie Fredrikssonil ajukasvaja ning ansambli tegevusse tekkis paus. Per Gessle hakkas tegelema sooloprojektidega ja liitus ka oma varasema bändiga Gyllene Tider. Koos esineti taas alles 2009. aastal ning 2011. aastal avaldati 10-aastase vahega Roxette'i uus stuudioalbum "Charm School". Sellele järgnes aasta hiljem "Travelling".
23. novembril 2014 esines Roxette Saku Suurhallis. Kontserte anti Tallinnas ka aastail 2001 ja 2011. 
Välislingid.
Ametlik koduleht
Fideelia-Signe Roots

Fideelia-Signe Roots (sündinud 27. märtsil 1976 Tartus) on eesti kunstnik.
Haridus ja töö.
Roots on lõpetanud Tartu Kunstikooli kunstilise kujundajana 1995. aastal, Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna kunstide osakonna maalikunstnikuna 1999. aastal, saanud Tartu Ülikoolist kunstiõpetaja kutsetunnistuse 2000. aastal ning Eesti Kunstiakadeemiast interdistsiplinaarsete kunstide eriala magistrikraadi 2007. aastal. 2017. aastal kaitses ta Eesti Kunstiakadeemias doktoriväitekirja kunsti ja disaini alal, tema doktoritöö teema oli „Naine kui kangelane“ (juhendajad dr Tiina Ann Kirss ja prof dr Katrin Kivimaa).
Aastatel 2012–2013 õppis Roots Tartu Kutsehariduskeskuses kondiitriks.
Aastatel 2009–2010 töötas Eesti Kunstiakadeemias õppejõuna ja Tallinna Vanglas vabatahtliku kunstiringi juhendajana.
2006. aastal osales Roots EKA soome-ugri ekspeditsioonil Vepsamaale. Välitöödel tegi ta nii fotosid kui ka dokumentaalfilmi „Vepsa naised, mehed ja töö“, mida on näidatud näitustel ja konverentsidel Eestis ja Komis.
Roots on esindanud Eestit välismaal kunstnikuna "performance"’i- ja videofestivalidel, samuti osalenud rahvusvahelistel soouurimise konverentsidel.
Ta on Eesti Kunstnike Liidu liige.
Tegevus poliitikas.
2017. aastast kuulub ta erakonda Eestimaa Rohelised. Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 1 (Haabersti, Põhja-Tallinn ja Kristiine) 72 häält ning ei osutunud valituks. Ta kandideeris 2025. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel Põhja-Tallinna linnaosas, sai 28 häält ning ei osutunud valituks.
Välislingid.
Ametiraha

Ametiraha on kaelas või rinnal kantav suure metallraha kujuline ametitunnus. 
Eestis olid ametirahad 19. sajandil ja 20. sajandi esimesel poolel vallakogukonna juhtivate isikute ametitunnusteks. Eesti Presidendi ametitunnusena võeti kasutusele Riigivapi teenetemärgi kett. Praegu on ametirahad ülikoolide rektoritel ja linnapeadel. Ametitunnustena on kasutusel ka ametiristid vaimulikel.
Riigivapi teenetemärgi kett

Riigivapi teenetemärgi kett on Riigivapi teenetemärgi ainus eriklass, Eesti presidendi ametitunnus. 
Riigipea ametitunnus on 69-millimeetrise läbimõõduga kullast riigivapi ning rubiini, kolme safiiri ja 94 teemandiga 30 mm laiune kuldkett. Vabariigi Presidendi ametiketi kujundas 1936. aastal Paul Luhtein. Ametiketi juurde kuulub rinnal kantav kaheksaharuline 87 mm läbimõõduga kuldtäht, mille südamikus on rahvusmotiividest ümbritsetud suur riigivapp, niisamuti I klassi suurpael (algselt Riigivapi teenetemärgi erisuurpael). Praegune Riigivapi teenetemärgi kett on koopia algsest, mis asub teadmata põhjusel Moskva kremli relvapalatis ja on ikka veel Eesti riigile tagastamata. 
Ajalugu.
Riigivanem Konstantin Päts asutas uued teenetemärgid oma dekreediga 1936. aasta 7. oktoobril, nende hulgas ka Riigivapi teenetemärgi keti. Riigivapi teenetemärgi kullast ametiketi valmistas OÜ Kopfi kullassepatöökoja juveliir Julius Prunsfeldt. Riigikantselei tellis Saksamaalt siidlindid 105 millimeetri laiuse sinise erisuurpaela tarvis. Kui riigihoidja Konstantin Päts valiti 1938. aasta 24. aprillil Eesti presidendiks, anti talle Riigivapi teenetemärgi kett kui presidendi ametitunnus.
President Päts kandis presidendi ametiketti pidulikel sündmustel. Teadaolevalt kandis ta teenetemärgi ketti viimast korda 1940. aasta 17. juulil, kui võttis vastu Nõukogude Liidu uue täievolilise esindaja Vladimir Botškarjovi volikirjad.
Presidendi ametiketi asukoht oli palju aastaid teadmata. 1971. aastal selgus, et presidendi Riigivapi teenetemärk on 1963. aastast saadik Moskva kremli relvapalatis kui "kullast Eesti orden" ja selle kett on Moskva rahandusministeeriumis arvel kui 500 grammi kulda.
Venemaa ei ole röövitud Eesti presidendi ametitunnust Eestile tagastanud. "Stalini relvajõul Tallinnast ära viidud Eesti Vabariigi presidendi ametitunnus asub arusaamatul põhjusel ikka veel seitsme luku taga Kremlis, otsekui kestaks mõnes paigas Stalini kord või vähemasti Stalini bürokraatia edasi," ütles president Lennart Meri 1995. aasta vabariigi aastapäeva kõnes. "Pean endale, aga ka konstitutsioonilisele Venemaale alandavaks selle piinliku teema juurde tagasi tulla."
Eesti Vabariigi 90. aastapäevaks valmis kolme firma ühistööna uus Eesti Vabariigi presidendi ametiraha, mis on 1940. aastal röövitud ametiraha koopia. ARS-Vasetööd OÜ valmistas ametiketi kullast lülid. Kasutusel oli sama press, mis 1937. aastal. Roman Tavast OÜ meistrid koostasid lülidest keti ja tegid keti küljes oleva kullast riigivapi. Miniplast Pluss OÜ valmistas erisuurpaela ja keti karbi.
Riigivapi ketiklassi teenetemärk koosneb kullast ketist, I klassi suurpaelast ning kullast rinnatähest. Kett kaalub 800–900 grammi ning koosneb 48 lülist, keti otsas on kullast riigivapp. Nelja lüli sees on vääriskivid: rubiin ja kolm safiiri, mida ümbritseb 94 teemanti. Rubiin pärineb Lõuna-Aafrikast, rukkilillesinised safiirid Sri Lankalt,
teemandid Euroopa lihvimistubadest, ketikuld on muretsetud Eestist.
Woldemar Eugen Grohmann

Woldemar Eugen Grohmann (14. august 1802 Türi – 13. november 1874 Türi) oli Eesti vaimulik.
Grohmann õppis Paide kreiskoolis, 1815–1821 Tallinna gümnaasiumis ja 1821–1824 Tartu ülikooli usuteaduskonnas. Ordineeriti õpetajaks 2. detsembril 1828.
Oli aastatel 1828–1874 (kutsuti 14. juunil 1828) Türi Püha Martini koguduse õpetaja. Oli veel Venemaa Evangeeliumi Luteriusu Kiriku Peakonsistooriumi liige (ülemkonsistooriumi nõunik) Peterburis 31. maist 1857 kuni 1866. aastani. Sai 30. juunil 1865 Järva praostiks.
Grohmann asutas Türile kihelkonnakooli tasemel koolmeistrite kooli, kus aastal 1838 oli 11 õpilast. Ta oli Türi piibliseltsi asutaja ja eesistuja, samuti aastast 1841 Õpetatud Eesti Seltsi liige, 9. septembrist 1842 Eestimaa Kirjanduse Ühingu liige ja oli Eestimaa pastorite raamatukogu biliotekaar. Pastor Carl Matthias Henningi aastal 1837 välja antud jutluseraamatus ilmusid ka Grohmanni jutlused. Aastal 1845 andis välja eestikeelse katekismuse koos salmidega. Kuulus aastal 1860 moodustatud uue testamendi revideerimise töörühma. Asutas koos tütardega Türi kiriklas raamatukogu, kirikukoori jm. Türi koguduse meeskoor osales aastal 1869 Tartus peetud I üldlaulupeol.
Isiklikku.
Tema isa Justus Heinrich Grohmann oli Türi Püha Martini koguduse õpetaja, tema poeg Karl Woldemar Emil Grohmann oli luterlik vaimulik Tveris ja hiljem Tallinna Jaani koguduse õpetaja, pojapoeg Gottwald Eugen Eduard Grohmann oli Püha Jakobi koguduse õpetaja, pojapoeg Gottfried William August Grohmann oli Risti ja Tallinna Jaani koguduse õpetaja.
Tema tütar Emilie Grohmann korraldas esimese teadaoleva laulupäeva tänasel Järvamaa alal (1866).
Jean-Paul Harroy

Jean-Paul Harroy (4. mai 1909 Schaerbeek – 8. juuli 1995 Ixelles) oli Belgia riigitegelane, Ruanda-Urundi kuberner 1. märtsist 1955 kuni 1960. aastani ning seejärel Ruanda-Urundi kindralresident kuni 11. jaanuarini 1962, Belgia Kongo asekuberner.
Carnival Miracle

Carnival Miracle on laevakompaniile Carnival Corporation &amp; plc kuuluv ristluslaev, mida opereerib maailma suurim kruiisiettevõte Carnival Cruise Lines.
Carnival Miracle'i sõsarlaevad on Carnival Spirit, Carnival Legend, Carnival Pride ning teistsuguse korstnaga Costa Atlantica ja Costa Mediterranea. 
Carnival Miracle on ehitatud Kvaerner Masa-Yardsi laevatehases Helsingis. Laeva ehitus maksis 375 miljonit USA dollarit. Laev lasti vette 1. septembril 2003. 17. jaanuaril 2004 anti laev tellijale üle.
Laev on 292,5 m pikk ja 32,2 m lai, tema süvis on 8,0 meetrit. Laeval on 12 tekki. Laeva kogumahutavus on 88 500.
Laeva masinaruumis on 6 Wärtsilä diiselmasinat, mille koguvõimsus on 62,37 MW. Laeva sõuseadme moodustavad 2 ABB põtkurit, millest kummagi võimsus on 17,6 MW ja koguvõimsus seega 35,2 MW. Laev suudab arendada kiirust 22,0 sõlme.
80% laeva kajutitest on merevaatega ja neist omakorda 80% eraldi rõduga. Iga kajuti kõrval on suur pilt kuulsast filmist või jututegelasest, näiteks pikast John Silverist.
Laeval on kohti 2124 reisijale. Laevaperes on 934 liiget.
Carnival Cruise Linesi laevadele ebatüüpiline on 11-korruseline aatrium Metropolis, millel on rubiinpunasest klaasist katus, ühtlasi osa Y-kujulisest korstnast.
Laev ristiti 27. veebruaril 2004 Floridas Jacksonville'is. Laeva ristiemaks sai Jessica Lynch. Juba samal päeval alustas laev oma esmareisi. Laeva kodusadam on Panamá.
Laev korraldab ristlusreise Kariibi merel, mis väljuvad Floridast Fort Lauderdale'ist. Suvekuudel sõidab ta ka New Yorki. Tüüpiline reis kestab 8 päeva.
Prognoosi kohaselt läbib Carnival Miracle 2013. aasta märtsis Panama kanali ja hakkab baseeruma Ameerika idarannikul. Tõenäolisemalt võtab ta üle Carnival Splendori koha, korraldades talviti reise Los Angelesest Mehhikosse ja Hawaiile ning suviti Seattle'ist Alaskale.
Venom

Venom on Inglismaal Newcastle'is 1979. aastal asutatud "heavy metal" ansambel.
Total

Total on Prantsusmaa naftakompanii, üks kuuest suuremast mitteriiklikust energiakompaniist (inglise keeles "supermajors"). Total on töötajate arvult suurim ettevõte Prantsusmaal ja 2009. aasta seisuga üks kümnest suurimast maailmas. 2008. aasta lõpu seisuga oli Total turukapitalisatsiooni poolest eurotsooni suurim ettevõte.
Totali tegevusalad hõlmavad tootmisahela täies ulatuses, alates nafta- ja gaasiväljade uurimisest, toornafta ja maagaasi ammutamisest energiatootmise ja turustamiseni. Total tegutseb ka keemiatööstuses.
Asutati 1924. aastal. Esialgne nimi oli "Compagnie française des pétroles".
2022. aasta detsembris saatsid MTÜd Friends of the Earth, Survie ja neli Uganda valitsusvälist organisatsiooni naftakontserni Total kohtusse ja süüdistasid seda Prantsuse suurettevõtete valvsuskohustuse seaduse rikkumises inimõiguste ja keskkonna seisukohast.
Justus Heinrich Grohmann

Justus Heinrich Grohmann (31. mai / 11. juuni 1764 Tallinn – 10./21. juuli 1826 Türi) oli Eesti vaimulik.
Grohmann õppis Tallinna gümnaasiumis. Ta immatrikuleeriti 18. oktoobril 1781 Leipzigi ülikooli ja 2. mail 1783 Jena ülikooli, kus oli kohal veel 1784. aastal. Ordineeriti 3. juulil 1793 õpetajaks.
Oli aastatel 1793–1828 (kutsuti 13. mail 1793) Türi Püha Martini koguduse õpetaja. Juunis 1825 sai ta Järva praostiks. Asutas mais 1821 Türi abipiibliseltsi.
Isiklikku.
Tema poeg Woldemar Eugen Grohmann oli Türi Püha Martini koguduse õpetaja, pojapoeg Karl Woldemar Emil Grohmann oli luterlik vaimulik Tveris ja hiljem Tallinna Jaani koguduse õpetaja, pojapojapoeg Gottwald Eugen Eduard Grohmann oli Püha Jakobi koguduse õpetaja, pojapojapoeg Gottfried William August Grohmann oli Risti ja Tallinna Jaani koguduse õpetaja.
Kävlinge vald

Kävlinge vald on 2. järgu haldusüksus Rootsis Skåne läänis. 
Praegune vald moodustati 1974. aastal.
Vallas on 9 üle 200 elanikuga tiheasustusega paikkonda (rootsi keeles "tätort"): 
Vallas asub Barsebäcki loss. 
Kävlinge vallas asus kahe reaktoriga Barsebäcki tuumaelektrijaam, mis hakkas tööle 1975. Esimene reaktor suleti 1999 ja teine 2005.
Äriingel

Äriingel (inglise keeles "angel investor", "business angel") on ettevõtja, kes otsib oma vabale rahale kasumlikku väljundit, omandades osaluse alustavas ettevõttes. Äriinglid on kõrgema riskitaluvusega, paigutades raha ettevõtetesse, millel on raskusi finantseerimise leidmisega.
Äriinglitest räägitakse eelkõige innovaatiliste, näiteks tehnoloogiaettevõtete puhul. 
Äriinglid toetavad väikesi alustavaid interneti kaudu teenuseid osutavaid ettevõtteid, mis on liiga väikesed, et pakkuda huvi riskikapitaliettevõtetele. Suur osa äriingleid on oma vara teeninud 1990. aastate lõpu tehnoloogiamulli ajal ("dot-com bubble") ning on soovivad alustavaid ettevõtteid toetada lisaks rahale ka oma oskusteabega.
Mõned äriinglid, nagu endine Google'i töötaja Aydin Senkut oma juhitava ettevõtte Felicis Ventures kaudu ja ettevõtte Floodgate Fund juhtivpartner Mike Maples, teevad vahel investeeringuid, mis on mahult võrreldavad riskikapitalifondide omadega, kaasates investeeritavat kapitali institutsionaalsetelt investoritelt. 
Kuni ühe miljoni USA dollari suurused investeeringud äriinglitelt ettevõtte kohta ei ole ebatavalised. Omavahel võrgustike või klubide kaudu koostööd tegevad äriinglid võivad investeerida ka suuremaid summasid. 
New Hampshire'i Ülikooli riskikapitali uurimiskeskuse andmetel investeerisid äriinglid Ameerika Ühendriikides ettevõtetesse 2010. aastal 20 miljardit USA dollarit ning 2009. aastal 17,6 miljardit USA dollarit. Suur osa nendest investeeringutest on tehtud tarbijatele interneti kaudu otse teenuseid osutavatesse ettevõtetesse ning pilvede kaudu kasutatavaid programme (inglise keeles "apps") arendavatesse ettevõtetesse.
Tõnu Kipper

Tõnu Kipper (24. september 1939 Tartus – 18. oktoober 2022) oli eesti astrofüüsik. 
Elulugu.
Ta lõpetas 1958. aastal Tartu 1. Keskkooli ja 1963. aastal Tartu Riikliku Ülikooli astronoomia erialal.
Ta oli üliõpilasseltsi Liivika vilistlane.
Oli aastatel 1963–1968 FAI aspirant.
Alates 1963. aastast on ta töötanud Tartu Observatooriumis nooremteadurina, vanemteadurina, 1973–2010 oli eksperimentaalse astrofüüsika sektori ja tähtede füüsika labori juhataja. 
1975. aastal töötas kuus kuud Kanadas Dominion Astrophysical Observatorys ning 1993. aastal kolm kuud Taanis Niels Bohri Instituudis külalisteadurina. 1992–1993 oli ka Tartu Ülikooli teoreetilise füüsika ja astrofüüsika kateedri dotsent.
Teadustöö.
1968. aastal kaitses Tartu Riiklikus Ülikoolis füüsika-matemaatikakandidaadi väitekirja ning 1979. aastal Moskva Riiklikus Ülikoolis füüsika-matemaatikadoktori väitekirja "Hilist spektritüüpi tähtede atmosfääride uurimine".
Uurimisalad: jahedate tähtede atmosfääri teooria ja spektroskoopia, täheatmosfääride struktuuri modelleerimine. Osalenud spektroskoopilise aparatuuri loomises.
Juhendanud kolme kandidaadiväitekirja koostamist.
Ta oli Rahvusvahelise Astronoomiauniooni ja Euroopa Astronoomiaseltsi liige.
Isiklikku.
Akadeemik Aksel Kipper oli tema isa.
Laane tammed

Laane tammed on kaks kaitsealust tamme Pärnu maakonnas Lääneranna vallas Voose külas Laane talu maadel. Puud jäävad Karuse–Saastna tee äärde ja on Risti–Virtsu–Kuivastu–Kuressaare maanteest umbes 800 m põhja pool. Puud võeti kaitse alla aastal 1959. Puud on heas seisus.
Puude mõõtmed: 
Laane tammede kasvukohale on kehtestatud piiranguvöönd 50 m (0,77 ha).
Laane tammede keskkonnaregistri kood on KLO4000812.
Valner Krinal

Valner Krinal (3. detsember 1929 Tapiku, Pajusi vald, Põltsamaa kihelkond, Viljandimaa – 19. juuni 2014) oli eesti majandusteadlane, Tartu Ülikooli professor. 
Ta lõpetas 1949. aastal Põltsamaa Keskkooli ja 1954. aastal Tartu Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna.
1964. aastal kaitses ta kandidaadidissertatsiooni ja asus samal aastal tööle õigus-majandusteaduskonda. 1968. aastal sai temast dotsent ja taasloodud iseseisva majandusteaduskonna esimene dekaan. 1989. aastal sai temast professor ja 1995. aastal emeriitprofessor.
Ta on töötanud Akadeemilise Ühistegevuse Seltsi juhatuse esimehena ja oli Eesti Ühistegelise Liidu nõukogu liige.
Ta oli Üliõpilasseltsi Liivika vilistlane.
Isiklikku.
Tema abikaasa oli laulja ja näitleja Maimu Krinal.
Põllumeeste konvent

Põllumeeste konvendid olid Põllutöökoja (1931–1940) kohalikud allasutused, mis tegutsesid aastail 1936–1940. Eestis oli 72 põllumeeste konventi. Iga konvent valis ühe Põllutöökoja liikme.
Põllumeeste konventidega asendati seni toiminud valdade põllumeeste kogud.
3. juulil 1936, Põllutöökoja uue koosseisu esimesel koosolekul ütles Riigivanem Konstantin Päts: "Põllutöökoda on praegu laiaulatuslikuma kujuga omavalitsus üle Eesti. Meil on valdade, alevite ja linnade omavalitsusi, kuid nende kõrvale on nüüd tekkinud uus liik omavalitsusi. Need on põllumeeste konvendid, mis on läinud otse rahva juure ning mis võivad välja kujuneda meie üheks suuremaks omavalitsuskujuks, kui meie põllumehed oskavad ja suudavad neile sisu anda."
1936. aastal ajakirjas "Põllumajandus" ilmunud tutvustavas artiklis rõhutas Kaarel Liidak konventide vajalikkust ühiskonna juhtivate tegelaste kasvatamisel: "Seitsekümmend kaks konventi – see on suur arv erilisi maa-kutseomavalitsuslikke asutusi, kus töös omandatakse ühiskondliku teenistuse kogemusi, harjumust mõtelda põllumeeste ühiste asjade eest, oskust oma kaaslastele asja sisu selgitada, ühiseid tarvidusi mõista, arvustavalt hinnata ja nende lahendamiseks õigeid otsuseid teha, korraldusi läbi viia, harjumust tänapäevast kaugemale vaadata, ühiseks tööks kokku leppida, pisiasjus järele anda ühise suure asja läbiviimiseks; sõnaga, see on ühiskonna-tegelaste kool, mis valmistab organiseeritud rahvale vilunud juhte, esindajaid ja korraldajaid".
Konventide lõplikud piirid pärast valdade reformi määrati kindlaks määrusega 15. aprillist 1940 (RT 1940, 36, 313).
Põllumeeste konvendi ülesandeks oli:
Laikmaa kadakad

Laikmaa kadakad on kaitsealused puud, 20 kadakat, Läänemaal Lääne-Nigula vallas Kadarpiku külas. Puud asuvad Ants Laikmaa kodupargis, Ants Laikmaa majamuuseumi tee ääres alleena. Puud võeti kaitse alla aastal 1959. 
Laikmaa kadakate kasvukohale on kehtestatud piiranguvöönd 50 m (0,77 ha).
28. juunil 2010 algatas Keskkonnaamet Laikmaa kadakate väljaarvamise kaitstavate looduse üksikobjektide hulgast, kuna nende kaitse tagatakse kaitsealuse Ants Laikmaa kodupargi koosseisus.
Laikmaa kadakate keskkonnaregistri kood on KLO4000776.
Eestis registreeritud kunstnike loend

Eestis registreeritud kunstnike loendis on Haridusministeeriumi Kutseoskuse Osakonnas registreeritud isikud, kellele anti Kunstnikkude kutseõiguste seaduses ettenähtud õigused. Sulgudes on registreerimise aasta.
Kulje vald

Kulje vald (vene keeles "Кулейская волость") oli vald Venemaal Pihkva oblastis Petseri rajoonis. Aprillis 2015 liideti Krupi vallaga. 
2010. aastal oli valla elanike arv 1050 ja 2013. aastal 883. Vallas oli 21 küla. Valla keskus oli Kiršino küla.
Valla alale jäi mitu saart, neist suurim Kolpino saar.
Pihkva oblastis Petseri rajooni Kulje valda kuulusid külad: Kulje, Dubki, Kolpino küla, Medli, Šartovo, Zabolotje, Zamošje, Drislivik, Glazovo (Glazova), Kiršino, Suhlovo, Dalnevo, Martõšovo, Krasnaja Gora, Kolomtsõ, Lisje, Budoviž, Seltsõ, Medovo, Kamenka, Rožitets.
Dehongi Tai-Tsingpo autonoomne ringkond

Dehongi Tai-Tsingpo autonoomne ringkond on 2. järgu haldusüksus (autonoomne ringkond) Hiinas Yunnani provintsis. Piirneb läänes ja lõunas Birmaga.
Haldusjaotus.
Jaguneb kaheks maakonna õigustega linnaks ja kolmeks maakonnaks:
Enn Mainla

Enn Mainla (sündinud 21. novembril 1944 Nõo vald, Tartumaa) on eesti spordiajaloolane. 
Ta on lõpetanud 1962. aastal Viljandi 2. Keskkooli ja 1970. aastal Tartu Riikliku Ülikooli kehakultuuriteaduskonna.
Sportima hakkas koolipõlves, võistles kergejõustikus ja males. 
Aastatel 1969–1971 oli ta Tartu 1. Keskkoolis kehalise kasvatuse õpetaja. 
Aastatel 1971–2001 oli ta Eesti Spordimuuseumi direktor, alates 2001. aastast on ta samas juhtivteadur.
Enn Mainla on üliõpilasseltsi Liivika vilistlane.
Tiit Nugis

Tiit Nugis (sündinud 3. detsembril 1942 Tallinnas) on eesti astronoom ja astrofüüsik.
Elulugu.
Tiit Nugis on riigiametniku poeg.
1961 lõpetas ta Pärnu 1. Keskkooli, 1969 Tartu Ülikooli füüsika osakonna optika-spektroskoopia erialal. 1974 kaitses ta TÜ-s füüsika-matemaatikakandidaadi kraadi väitekirjaga "Изучение оболочек звезд типа Вольфа-Райет". 
1969–77 oli Nugis Füüsika ja Astronoomia Instituudi ja Astrofüüsika ja Atmosfäärifüüsika Instituudi insener ja nooremteadur, 1977–90 AAI vanemteadur, 1990–95 juhtivteadur, 1995. aastast Tartu Observatooriumi vanemteadur. Ta on töötanud külalisteadurina Tšehhoslovakkias, Indias, Poolas ja Suurbritannias.
Nugis on Üliõpilasselts Liivika vilistlane.
Teadustöö.
Tiit Nugise põhiline uurimisvaldkond on astrofüüsika, peamiselt tähtede atmosfääride ja ümbriste spektroskoopiline uurimine. Ta on teinud kindlaks Wolf-Rayet' tüüpi tähtede keemilise koostise anomaalsuse ning selgitanud infrapuna- ja raadiokiirgust analüüsides kuumade mittestatsionaarsete tähtede tuulte iseärasusi, tuletanud tähetuule tempo määramise universaalse valemi. Ta on Rahvusvahelise Astronoomia Liidu liige (1985) ning Euroopa Astronoomiaühingu asutajaliige (1992). Ta on avaldanud üle 80 teaduspublikatsiooni, sh 5 monograafiat (osadel kaasautor), samuti aimeartikleid. Ta on avaldanud üle 900 teaduspublikatsiooni.
Olev Saks

Olev Saks (23. oktoober 1930 Tartu – 5. aprill 2017) oli eesti füüsik ja metroloog.
Elulugu.
Olev Saks oli telefoni- ja sidetehniku poeg.
1949. aastal lõpetas Saks Tartu 6. Keskkooli, 1954 Tartu Riikliku Ülikooli (füüsikaosakonnas). 1991. aastal kaitses ta samas väitekirja "Физические основы измерения токов в диапазоне аттоампера" ja sai doktorikraadi füüsikas. Ta täiendas end Moskva Ülikoolis (1956, 1969), Leningradi Ülikoolis (1979) ja korduvalt Mendelejevi-nimelises Üleliidulises Metroloogia Teadusliku Uurimise Instituudis.
1954–1957 oli Saks TRÜ füüsika kateedri assistent, 1957–1962 tuumafüüsika labori nooremteadur, 1962–1965 elektroluminestsentsi ja pooljuhtide labori (EPL) vaneminsener, 1965–1975 eksperimentaalfüüsika kateedri ja 1975–1991 üldfüüsika kateedri vanemõpetaja ning 1992 lektor, 1993–1995 eksperimentaalfüüsika ja tehnoloogia instituudi lektor, 1996–2001 metroloogialabori juhataja, 2001– Tartu Ülikooli Katsekoja peametroloog ja kvaliteedijuht. Ta on õpetanud üld- ja molekulaarfüüsika, raadioelektroonika, elektrotehnika, dosimeetria, elektromeetria, metroloogia, standardimise ja kvaliteedijuhtimise kursusi ning koostanud õppevahendeid.
Saks oli Üliõpilasselts Liivika vilistlane.
Aastatel 1957–1990 oli ta Tartu Akadeemilise Meeskoori laulja ja solist, 1991–2015 laulis ta Eesti Meestelaulu Seltsi Tartu meeskooris. Olev Saks suri 2017. aasta 5. aprillil haiguse tagajärjel.
Teadustöö.
Olev Saks kirjutas uurimusi aparaadiehitusest, elektromeetriast ja metroloogiast, ta oli üks elektromeetriaalase uurimissuuna rajajaid. 1967 pani ta aluse TRÜ elektromeetrialabori (1974. aastast AEL-i elektromeetriasektor) asutamisele ja oli 1995. aastani selle juhataja. Koos J. Hämmaloviga avastas ta voolufluktuatsioonid gaasdielektrikuga kondensaatoris ning tõestas katseliselt ülinõrga alalisvoolu mõõtmise (10−18 A) võimalikkust atmosfäärirõhul. Saks oli üks mitme tööstusliku seeriatoote (dünaamiline elektromeeter, vibrokontaktmuunduri, radioaktiivne vooluetalon) autoreist. Ta oli Eesti Standardiameti alalise metroloogiakomisjoni liige (1992–1999), majandusministeeriumi metroloogianõukogu (1999–2001) ja SA Eesti Akrediteerimiskeskus nõukoja liige (aastast 2000). Saksalt ilmus üle 100 teaduspublikatsiooni.
Linamaa kivid

Linamaa kivid (Linnamaa kivid) on kaks kivi (rändrahnu) Läänemaal Lääne-Nigula vallas Nõmmemaa külas. Koha geograafilised koordinaadid on . 
Kivide mõõdud: 
Kivid võeti kaitse alla aastal 1939. Kivid on rabakivigraniidist ja asuvad Musa-Linama talu maadel Vaisi–Kuijõe tee ääres põllul.
Kividele on kehtestatud piiranguvöönd 50 m (1,55 ha).
Linamaa kivi keskkonnaregistri kood on KLO4000915.
Kivide iseloomustus.
Kaks peaaegu ühesuurust rahnu, vahekaugusega umbes 300 m. Need on tee ja põllu suhtes ühesuguse asendiga.
Linamaa põhjapoolne rahn (I) on ovaalse põhiplaaniga ja teravaharjaline. Põhjaotsa kõrval kasvab pihlakas, lõunakülje kõrval on võsa. Kirdeots on järsk ja sammaldunud. Rahnul on reeper. 
Linamaa lõunapoolne rahn (II) on püstjas, osalt eenduvate külgedega. Selle idakülje kõrval kasvab pihlakas.
Friedrich Karm

Friedrich Karm (21. jaanuar 1907 Tallinn – 3. oktoober 1980 Tallinn) oli eesti jalg- ja jääpallur. 
Ta mängis Eesti jalgpallikoondises aastatel 1920–1927 13 kohtumist ning lõi 9 väravat.
Ta oli viiekordne Eesti meister jalgpallis ja seitsmekordne Eesti meister jääpallis.
Tarmo Linnumäe

Tarmo Linnumäe (sündinud 11. novembril 1971) on endine eesti jalgpallur. 
Ta lõpetas 1989. aastal Tartu 3. Keskkooli.
Ta mängis aastatel 1992–1996 Eesti jalgpallikoondises 29 mängu.
Urmas Kaljend

Urmas Kaljend (sündinud 24. juulil 1964) on endine eesti jalgpallur. 
Ta mängis aastatel 1992–1994 Eesti jalgpallikoondises 20 mängu.
Meelis Lindmaa

Meelis Lindmaa (sündinud 14. oktoobril 1970) on endine eesti jalgpallur. 
Ta osales aastatel 1992–1996 Eesti jalgpallikoondises 28 kohtumises.
Jalgpall 1924. aasta suveolümpiamängudel

1924. aasta suveolümpiamängude jalgpalliturniir peeti 25. maist–9. juunini Pariisis. See oli kuues kord, kui jalgpall oli olümpiamängudel. Sellel turniiril osales 22 riiki, sealhulgas esimest korda Lõuna-Ameerika riik Uruguay. See oli läbi aegade esimene mandritevaheline jalgpalliturniir ning esimest korda mängis Lõuna-Ameerika meeskond Euroopa ja Põhja-Ameerika meeskonna Ameerika Ühendriikide vastu. Saksamaa ja Austria ei osalenud. Toimumiskohad olid Pariisis kirdes asuvas äärelinnas Colombes asuv Stade Olympique de Colombes, kus toimus kaksteist mängu, Stade Pershing Bois de Vincennes'is, mis sel ajal veel Pariisi koosseisu ei kuulunud, Stade Bergeyre Pariisis ja Stade de Paris (täna Stade Bauer) Pariisi lähedal põhja pool Saint-Ouen-sur-Seine'is.
1921. aastal lubas Belgia jalgpalliliit esmakordselt mängijatele välja maksta töölt kaotatud aja eest; järgnevatel kuudel lubasid neli muud liitu (nende hulgas Šveits ja Itaalia) sarnaseid toetusi. Võib-olla pidas jalgpalliliit ettenägelikult oma 1884. aasta avaldust selliseks, mida FIFA peaks edaspidi järgima. Nad olid öelnud: "Kõiki selles ühingus registreeritud mängijaid, kes saavad tasu ... mis tahes eespool nimetatud ... tegelikult makstud vajalikud kulud, peetakse professionaaliks."
1923. aastal otsisid neli Suurbritannia assotsiatsiooni kinnitust, et FIFA aktsepteerib seda määrust; neli FIFA esindajat Rahvusvahelise Jalgpalliliidu juhatuses keeldusid selgitustest ja seetõttu loobusid nii Ühendkuningriik kui ka Taani oma jalgpallurite saatmisest 1924. aasta olümpiamängudele. 
Uruguay tegi meeldejääva debüüdi, võites kuldmedali ja lõpetades võitmatuna. Silmapaistev mängija oli “Must ime” (“La Maravilla Negra”) José Leandro Andrade. Rezultatiivseim oli 7 väravaga Pedro Petrone Uruguayst. Šveitsi jaoks on teine ​​koht seni parim tulemus rahvusvaheliste jalgpalliturniiride ajaloos.
Eestlased olümpiamängudel.
Eestlasi osales Eesti jalgpallikoondise koosseisus 15: August Lass, Eduard Ellman, Ernst Joll, Harald Kaarman, Elmar Kaljot, Arnold Pihlak, Voldemar Rõks, Hugo Väli, Ralf Liivar, Evald Tipner, Heinrich Paal, Bernhard Rein, Oskar Üpraus, Alfei Jürgenson, Otto Silber.
Eesti pidas ainult ühe mängu, kus eelvoorus kaotati 15. minuti penaltist USA-le.
Sotra sild

Sotra sild (norra keeles "Sotrabrua") on rippsild Norras Vestlandi maakonnasis. Ta ühendab mandrit ja Litlesotra saart (Bergeni ja Øygardeni valda).
Sild on 1236 m pikk, pikim sildeava on 468 m ja kõrgus 50 m.
Sotra sild on pikima sildeava pikkuselt 69. rippsild maailmas.
Sild avati liiklusele 11. detsembril 1971. See on osa Norra riigimaanteest 555.
2005. aastal ületas silda päevas keskmiselt 25 494 sõidukit.
Benedict Witte vanem

Benedict Witte (november/detsember 1735 Tallinn – 16. mai/27. mai 1781 Tallinn) oli Eesti vaimulik.
Immatrikuleeriti 17. septembril 1753 Helmstedti ülikooli. Tallinna linnakooli rektoriks kutsuti aastal 1758. Tallinna Püha Vaimu koguduse abiõpetajaks kutsuti 16. juunil/27. juunil 1764.
Isiklikku.
Tema poeg Benedict Witte oli Ambla Maarja koguduse õpetaja, tema väimees Peter Friedrich Bornwasser oli Rõuge ja Karula koguduse õpetaja.
Pulsita elektriline aktiivsus

Pulsita elektriline aktiivsus (PEA) ehk ebaefektiivne süstol (ES) ehk elektromehaaniline dissonants (EMD) on vereringeseiskuse vorm, mille puhul on säilinud südamelihase ehk müokardi elektriline aktiivsus. Süda saadab endiselt elektriimpulsse välja, kuid südamelihas pole enam võimeline lööke sooritama.
Ravi.
Kuna pulsita elektriline aktiivsus toob kaasa vereringe- ja hingamisseiskuse (kliinilise surma), vajab see kohe käsitlemist (hapnikupuuduse tõttu hakkavad pöördumatud ajukahjustused tavaliselt tekkima 3.–6. minutil, elustamise või madalate temperatuuride korral saabuvad ajukahjustused hiljem). Raviks on südamemassaaž ja kunstlik hingamine. Põhiravim on adrenaliin, mida süstitakse veeni 1 mg suuruste annustena iga 2–5 minuti järel. Kui sagedus on vähem kui 60 impulssi minutis, süstitakse ka atropiini (3 mg). Vere atsidoosi vähendamiseks on näidustatud soodalahuse kasutamine, mida olenevalt patsiendi kaalust manustatakse umbkaudu 125 ml.
Nooremveebel

Nooremveebel on Eesti kaitseväes kasutusel olev sõjaväeline auaste, mis on vanemseersandist kõrgem ja veeblist madalam.
Nooremveebel on madalaim vanemallohvitseri auaste. Eesti Kaitseväes on nooremveebel tavaliselt meeskonna ülema, jaoülema või rühmavanema auaste.
Pille Saar

Pille Saar (sündinud 25. veebruaril 1961 Tallinnas) on eesti pianist ja pedagoog.
Haridus.
Ta lõpetas 1979. aastal Tallinna Muusikakeskkooli klaveri eriala ("cum laude") ning 1984. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi klaveri eriala ("cum laude"). 1984–1987 oli ta P. I. Tšaikovski-nimelise Moskva Riikliku Konservatooriumi klaveri eriala assistentuuris-stažuuris, 1999. aastal osales täienduskursustel Norras Stavangeris professor Jiri Hlinka juures. 2010. aastast õpib ta Tallinna Ülikooli doktorantuuris.
Töökäik.
Ta oli 1984–1987 Eesti Muusikaakadeemia keelpilliosakonna kontsertmeister. Alates 1981. aastast töötab Tallinna Ülikooli kunstide instituudi muusika osakonnas lektorina.
Esinenud solisti ja kontsertmeistrina Eestis, Soomes, Rootsis, Norras, Lätis, Leedus, Moldaavias, Ukrainas, Tšehhis, Saksamaal, Šveitsis, Austrias, Itaalias, Prantsusmaal, Venemaal. Tihedamas koostöös olnud ooperisolistide H. Raamatu, K. Johannsoni, A. Tõnuri, V. Kruusemendi, M. Voitese, K. Parmasega.
Töötanud instrumentaalsolistide J. Schütsi, M. Leibaku, P. Tarvase, H. Nagla, M. Aedna kontsertmeistrina.
Tiit Tralla

Tiit Tralla (19. juuni 1937 Rannapungerja – 5. oktoober 2025) oli eesti laulja (tenor). 
Tiit Tralla lõpetas 1964. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi Aleksander Arderi lauluklassis. Aastatel 1955–1969 laulis ta Estonia ooperikooris. 
Aastatel 1969–2001 oli Tralla Estonia ooperisolist, 1984. aastast ka lavastaja assistent arvukate operettide ja ooperite juures. 
Lavaartistina sobisid talle igasugused karakterrollid. Esile on tõstetud tema osatäitmist Šuiskina Modest Mussorgski ooperis "Boriss Godunov" (1980). Talle oli otsekui loodud Saare Juhani roll Gustav Ernesaksa ooperis "Tormide rand" (1967), mille kuulsat kõrtsistseeni esitas ta koos Teo Maistega lugematutel kordadel galakontsertidel. 
Tema lavanatuuri on iseloomustatud "rammusalt isikupärasena" ning on leitud, et ta suutis huvitavaks mängida ka kõige väiksemad rollid, nagu näiteks rohupoe müüja Ülo Vinteri ja Ülo Raudmäe muusikalis "Pipi Pikksukk". Kui vaja, vihtus ta Imre Kálmáni opereti "Krahvinna Mariza" lavastuses (1990) tantsida tšaardašit, olles sellal ise juba kaugelt üle keskea.
Lisaks teatritööle tegutses ta aastatel 1977–1986 ansambli Hortus Musicus hääleseadjana, 1981–1986 Tallinna Riiklikus Konservatooriumis pedagoogina ja 1990. aastal ka ooperistuudio õppejõuna. Samuti on ta juhendanud aastatel 1995–2014 Georg Otsa nimelise Tallinna Muusikakooli ooperiklassi.
Isiklikku.
Tema lesk on kunstnik ja muusik Eha-Marje Tralla ning poeg on viiuldaja ja laulja Juhan-Hannes Tralla.
Illar Kannelmäe

Illar Kannelmäe (28. august 1936 Kernu vald – 30. oktoober 2010 Tallinn) oli eesti arhitekt, kes pühendus eesti ajalooliste kirikute, hoonete ja mälestiste restaureerimisele.
Ta lõpetas 1954. aastal Tallinna Arhitektuuri- ja Ehitustehnikumi (praegune Tallinna Tehnikakõrgkool) arhitektuuri erialal ja 1968. aastal Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi arhitektuuri erialal. Töötas Tallinna peakunstnikuna 1971–1977.
Tema peamised eeskujud ja mentorid olid kunstiteadlane Villem Raam ja kunstiajaloolane Helmi Üprus.
Karjääri esimesel poolel pühendus ta peamiselt Tallinna vanalinna ajalooliste objektide restaureerimisele. Ta osales Tallinna vanalinna ja kesklinna linnaehituslike probleemide lahendamisel, Tallinna kesklinna detailplaneeringu koostamisel 1983. aastal, mitmete keskaegsete hoonete arhitektuuriajaloolistel uuringutel, restaureerimise ja uuele kasutusele võtmise projektide koostamisel Tallinna Raekoja taguses kvartalis. Koos kunstiajaloolase Villem Raamiga tegeles Pirita kloostri varemete uurimise ja konserveerimise projektidega.
Ta pühendus ajalooliste ehitusdetailide uurimisele. Algatas ajalooliste metalldetailide kataloogi koostamise. Koos metallikunstnike Tõnu Lauku ja Heino Mülleriga koostas ta senini kasutusel oleva Tallinna vanalinna hoonetes leiduvate ajalooliste sepiste ja metalldetailide kataloogi, mida pidevalt täiendas. Tema teeneks võib pidada 1970. aastate lõpul traditsiooniliste ajalooliste lubivärvide kasutusevõttu Tallinna ajalooliste hoonete fassaadide värvimisel.
Viimastel aastakümnetel pühendus ta peamiselt Eesti kirikute restaureerimisele. Tema suurimaks tööks oli Tallinna Toomkiriku restaureerimine. Ta oli kauaaegne Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku Kunsti- ja arhitektuurinõukogu liige (kuni elu lõpuni).
Ta projekteeris ka arvukalt eramuid.
Otto August von Jannau

Otto August von Jannau (26. aprill (ukj 8. mai) 1800 Laiuse – 27. juuni (ukj 9. juuli) 1865 Riia) oli Liivimaa kirikutegelane ja publitsist.
Elulugu.
Sündis Laiuse pastori Heinrich Johann von Jannau (1753−1821) ja Auguste Johanna von Yhrmanni (1761−1800) pojana. Astus 1819. aastal Tartu ülikooli, kus tudeeris 1822. aastani teoloogiat. 1835. aastal ordineeriti vaimulikuks. 
Otto August von Jannau oli 1835−1865 oli Riia konsistooriumiringkonna Riia Jakobi koguduse eesti pihtkonna pastor ja 1837−1865 ka Riia Jakobi kiriku saksa pihtkonna diakon.
Otto August von Jannau tõlkis eesti keelde, 1832. aasta Venemaa evangeelse luterliku kiriku seaduse 
Perekond.
Abiellus Auguste von Wolffiga. Tema vend Heinrich Georg von Jannau oli Laiuse pastor. Poeg, August Christian von Jannau (1852–1889) oli vaimulik ja Kuramaa Piltene kihelkonnakoguduse pastor.