Rinnavähk

Rinnavähk ehk rinnanäärmevähk ehk rinnakartsinoom ("cancer mammae") on rinnanäärme pahaloomuline kasvaja, rinnakoest arenev vähktõve liik. Rinnavähk on paljude teadusdistsipliinide uurimisaines.
Rinnavähki esineb sagedamini arenenud riikides, naistel üle 100 korra sagedamini kui meestel. Eestis diagnoositakse ligi 600 uut rinnavähijuhtu aastas. Neist üle 30% on avastamise ajal kaugele arenenud. Eesti Vähiliit veab rinnavähi varajase avastamise projekti "Ära jää hiljaks!".
Rinnanäärmevähi täpseid tekkepõhjuseid, arengu ja taandarengu mehhanisme seni veel ei tunta. Seetõttu võivad eri indiviididel erineda sümptomid, põhjused, kulg, diagnoosimine, vähitüübid (histoloogia), kirurgilise ravi ja onkoteraapia võimaluste olemasolu ja indiviidi vastuvõtlikkus sellele, geneetika, seisundi kestus, meditsiinisüsteemi ja rahaliste ressursside olemasolu, rinnavähi ravi lubamine ja ka suremus jpm.
Rinnanäärmevähi algmeks on tõenäoliselt üks vähirakk, mis saab kasvueelise. Nagu enamiku pahaloomuliste kasvajate korral ei ole ka rinnavähirakkude kontrollimatu vohamine põhjustatud ainult üksikust protoonkogeeni kontrollimatust aktivatsioonist (punktmutatsioonid) või tuumori supressorgeeni inaktivatsioonist. Rinnavähi initsiatsioon ja teke erineb nahavähi omast, kuivõrd rinnanäärme rakukeskkond on hormoonsõltuv.
Rinnavähi tekkel mängivad olulist rolli ka geneetilised tegurid, nii on nüüdseks revideerimisel haiguse mittepärilikkus, kuna mitmete vähi eelsoodumusega pärilike sündroomide korral võib ka järglastel rinnavähki esineda.
Pikka aega on vaieldud selle üle kas rinnavähk on elundispetsiifiline või süsteemne krooniline patoloogiline seisund. Uuemad uurimused, kus rinnavähirakke on tuvastatud pärast rinnavähi ravi ka luuüdist, räägivad süsteemse kroonilise seisundi kasuks. Lisaks on metastaseerunud rinnavähirakkudel (ka eesnäärmevähirakkudel) tuvastatud "võime suhelda" primaarkasvaja rakkudega nii, et need jäävad "puhkeseisundisse" ("sleeping mode"), kuni need metastaatilised rinnavähirakud vastavate signaalide toimel eri elundeis aktiveeritakse. Arvatakse, et rinnavähirakud võivad kasvajakoldest liikuda vereringesse (olles seal kui ringlevad kasvajarakud) ja suubuvad kaugematesse elunditesse, nagu näiteks luuüdisse. Need luuüdisse ja muudesse elundeisse "majutunud kasvajarakud" ("disseminated tumor cells") võivad rasked ajad, näiteks kiiritus-, keemilise ja bioloogilise ravi üle elada (aastaid) "puhkeseisundis" ("sleeping mode"). Need rakud toimivad metastaseerunud rinnavähirakkude "reservuaarina", nagu luuüdi mikrometastaasid (rinnavähi tüvirakkude fenotüüp), ja võivad metastaase anda. Nii püütakse seletada mittemetastaatilise rinnavähi patsientide (koguni 40% I–III astme kliiniliselt mitteväljendunud metastaasidega rinnavähi haigusjuhtudest) rinnavähi retsidiivi, ka pärast kasvajakolde täielikku kirurgilist eemaldamist.
Rinnanäärme anatoomia.
Vaatamata rinnavähi tüvirakkude teooriale (molekulaartasand) jariskiteguritele, mille kohaselt võib naisel rinnavähi teke alata, eri tegurite toimel, juba emakas kasvades, loetakse rinnavähi paikmeks inimestel rinnanääret (või ka rinnanäärmeid).
Rinnanääre ehk piimanääre (mamma, "glandula mammaria") on paariline; asub suurel rinnalihasel 3.-4. roide kõrgusel. Rinnanäärme keskel on rinnanibu ("papilla mammae") ja nibu ümber pigmenteerunud nibuväljake ("areola mammae").
Piimanäärmed on arengulooliselt muutunud apokriinsed higinäärmed.
Rinnanääre koosneb rasv-, side- ja näärmekoest. 
Näärmekude koosneb 15–20 näärmesagarast ("lobi") (teistel andmetel 15–25 sagarast ), neist lähtuvad näärmejuhad ühinevad piimajuhadeks ("ductus lactifer"). Enne rinnanibusse jõudmist juhad laienevad, moodustades piimaurke ("sinus lactifer"); ahenevad uuesti ja tungivad rinnanibusse, kus lõpevad lehtrikujuliste avaustena.
Rinnanääre on varustatud rikkaliku veresoonte- ja lümfivõrgustiku ning närvistusega (nagu 4.–6. roietevahenärv ("nn. intercostales"). Verega varustavad rinnanääret sisemine rindkerearter ("arteria thoracica interna"), külgmine rindkerearter ("arteria thoracica lateralis"), rindkere-õlanukiarter ("arteria thoraco-acromialis") ka tagumised roietevahearterid ("arteriae intercostales posteriores"). Rinnanäärme veenid "vena axillaris", "vena thoracica interna", "vena subclavia", "venae intercostales". Rinnanäärme lümfisõlmed: kaenlalümfisõlmed ("nodi lymphatici axillares"), parasternaalsed lümfisõlmed ("nodi lymphatici parasternales"), vahelihase-lümfisõlmed ("nodi lymphatici phrenici").
Rinnanäärme närvistus on vaidluse all, lahkamisuuringu aruannete kohaselt ei ole rinnanäärme närvistus kõikidel naistel standardne, esineb varieeruvusi.
Rinnanibu ja seda ümbritseva nibuväljakese nahk sisaldab naistel murdeeast alates, eriti aga raseduse ja imetamise ajal, rohkelt melaniini.
Rinnanääre tervikuna liigitatakse neljaks kvadrandiks: rinna ülemis-sisemine kvadrant, rinna alumis-sisemine kvadrant, rinna ülemis-välimine kvadrant (sellest kvadrandist arvatakse alguse saavat enamik rinnanäärmevähke), rinna alumis-välimine kvadrant.
Rinnanäärmest rääkides peetakse sageli silmas naise rinda. Naiserind liigitatakse naise välissuguelundina kuse-suguelundkonda. Rindade suurus ja kuju on naistel väga erinev.
Tütarlastel (ja ka meestel) pole rinnanäärmes märkimisväärselt näärmerakke. Kui rinnad tütarlastel murdeeas arenema hakkavad, hakkavad näärmejuhade juurde tekkima alveoolid ja näärmekoe vahele kogunema rasva. Rinnanääremete arengut mõjutavad mitmed hormoonid, nagu östrogeen, progesteroon, glükokortikoidid, insuliin, kasvuhormoon, koorionmammotropiin jt.
Ka meestel on paarilised piimanäärmed ja nende nimetuseks on meherind ("mamma masculina").
Rinnanäärme patoloogia.
Rinnanäärme patoloogia all peetakse siin silmas mitmeid rinnanäärme arengu ja toimimisega tuvastatud anatoomilisi, füsioloogilisi, geneetilisi, histoloogilisi jm kaasasündinud või omandatud patoloogilisi seisundeid inimestel, mida käsitletakse mitme teadusdistsipliini lõikes kas normihälvetena või haiguslikena ja mis võivad põhjustada inimeste haigestumist või ka surma.
Olenevalt kõrvalekalde ja/või haiguse liigist tegeleb rinnanäärme patoloogia tuvastamise ja haigega kas perearst, naistearst, geneetik, kirurg, onkoloog, uroloog, endokrinoloog, radioloog või teised spetsialistid.
Rinnanäärme patoloogia hõlmab väga erinevaid hea- või ka pahaloomulisi protsesse, nagu rinnahüpertroofia, rinnanäärme duktaalne hüperplaasia, skleroseeriv adenoos, traumaatiline rasvnekroos, rinnanäärmeinfarkt, rinnanäärmepõletik, rinnanäärmeabstsess, kroonilised periduktaalsed mastiidid (plasmarakuline mastiit, tsüstiline mastiit, fibroosne mastiit, silikoonmastiit); lisaks annavad rinnanäärmetes leide ka süsteemsed haigused, nagu sarkoidoos, diabeet, kollagenoosid, vaskuliidid jt. Rinnanäärme patoloogia hulka arvatakse ka rinnanäärmekasvajad. Rinnanäärmekasvajad liigitatakse hea- ja pahaloomulisteks. Healoomulisteks rinnanäärmekasvajateks on epiteliaalsed healoomulised kasvajad, nagu fibroadenoom ja intraduktaalne papilloom.
Rinnavähi tekke riskitegurid naistel.
Täpseid rinnavähi tekke põhjuseid ning arengu, taandarengu ja taastekke mehhanisme seni veel ei tunta. Eri indiviididel võivad erineda riskitegurid ja tekkepõhjused.
Rinnavähi tekke riskitegurite (vahel ka ohutegurite) all peetakse silmas eri mõjurite (nii uuritud kui ka uurimisel ja veel teadmata – põhinevad oletusel, et inimene on tänapäeval teadlik ja võimeline rinnavähi teket ennetama) kompleksi, mis võivad kuid ei pruugi muuta inimesi rinnavähi tekkele vastuvõtlikumaks ja mida inimene võib saada kaasa sünnil, meditsiiniliste protseduuride või keskkonnaga seotult.
Rinnavähi tekke keskkondlike riskiteguritena vaadeldakse toiduvalikuid, liikumisharrastusi, elustiili, alkohoolsete jookide tarbimist, kehakaalu jpm. Rinnavähi tekke keskkondlikeks riskiteguriteks võivad olla ka elukeskkonnast saadavad kahjulikud toimed, nagu elektromagnetkiirgus, tervisele ohtlikud kemikaalid (näiteks pestitsiidid) inimese toiduallikate ahelas, ksenoöstrogeenid.
Kirjanduses on ära märgitud mitmeid riskitegureid, millest enamikku loetakse mõõduka toimega (relatiivne riski suurenemine alla kahe korra) riskiteguriteks.
Rinnavähi enam-vähem muutumatud riskitegurid on naissugu ja vanus. Üldise eluaegse rinnavähi tekke riskiteguriks on risk, mille kohaselt haigestub üldpopulatsioonis rinnavähki üks naine kümnest.
Väga suure riskiga on eksponeeritus östrogeenidele ja/või östrogeenide toimeid imiteerivatele sünteetilistele ja/või looduslikele keemilistele ainetele. 
Östrogeenid ehk folliikulihormoonid ehk östrogeensed hormoonid ehk emaslooma suguhormoonid ehk naissuguhormoonid on põhilised looduslikud naissuguhormoonid, mis reguleerivad naissoole omaseid bioloogilisi ja füsioloogilisi funktsioone, aga ka väliseid loomulikke anatoomilis-füsioloogilisi eripärasid. 
Östrogeenid on ka geneeriline termin lipiidide rühma hulka kuuluvate steroidide rühma naissuguhormoonide klassi ja süsteetiliste hormoonpreparaatide kohta, mis jäljendavad looduslikke östrogeene.
Östrogeenid evivad organismides ka immunosupressoorset toimet, mõjutades näiteks B-rakke.
Östrogeenide mõju suurenemine organismis (sh varane murdeiga, hilinenud menopaus, hormoonasendusravi menopausi ajal (jm) on suurenenud ohutegur mitmete rinnavähiliikide, sealhulgas rinnavähi tekkeks.
Östrogeeniretseptoreid (nii α- kui ka β-) leidub eelkõige nais- ja meessuguelundite, aga ka luude, veresoonte, kuseteede, neerupealiste, maksa, südame, rindade, aju, naha jmt rakkudel.
Östrogeeniretseptoreid ekspresseerivad ka tümotsüüdid, tüümuse epiteelirakud ja küpsed perifeersed B- ja T-lümfotsüüdid.
Need retseptorid on vastuvõtlikud nii inimkehas komplekteeritud östrogeenidele kui ka eksogeensetele taimsetele ühenditele (nagu fütosteroidid – väljutatakse kehast mõne päeva jooksul) ja sünteetilistele östrogeenidele (nagu rasestumisvastased hormoonpreparaadid ja sünteetilised, väljutatakse kehast mitme kuu pärast aga osaliselt ka aastatega) aga ka keemilistele ainetele, mis muudavad östrogeeniretseptorite funktsioone ning olemust, põhjustades palju tervisele kahjulikke seisundeid ja ka pahaloomulisi kasvajaid. Sellisteks aineteks on nn ksenoöstrogeenid (nende hulka kuuluvad ka mõned sünteetilised rasestumisvastased jt hormoonpreparaadid, väljutatakse kehast aastakümnetega).
Pikka aega arvati, et sünteetiliste östrogeenide manustamine inimese toiduks olevatele loomadele, fertiilses eas ning rasedatele naistele ja meestele ei kahjusta nende organismi mitte kuidagi, nii näiteks reklaamiti 1960.–1970. aastatel mitmes riigis dietüülstilbestrooli kui imevahendit ka normaalse raseduse "turgutamiseks" ja "garanteerimiseks". Nüüdisajal on dietüülstilbestrool liigitatud kartsinogeenide hulka – aine tarvitamine indutseerib organismis vähkkasvajate teket.
Dietüülstilbestrooli hakati tootma 1938. aastal. Aastatel 1938–1971(5) kirjutasid arstid Ameerika Ühendriikides seda ainet rasedatele naistele, justkui vältimaks raseduse katkemist, enneaegset sündi ja/või muud rasedusega seotut. Sellise "arsti ja patsiendi koostöise tegevuse" tulemusena puutusid hinnanguliselt 5–10 miljonit rasedat naist ja nende veel sündimata beebit kokku dietüülstilbestrooliga.
Prantsusmaal kirjutati ainet välja veel ka 1977. aastal. DES-i kirjutati välja rasedatele naistele nii Inglismaal, Taanis, Iirimaal, Hollandis, Saksamaal, Belgias, Hispaanias, Portugalis, Itaalias, Norras, Soomes, Austrias, Ungaris kui ka Nõukogude Liidus, Hiinas, Brasiilias, Mehhikos, Keenias, Ugandas, Indias jpt riikides.
1970. aastate alguseni kasutati hormooni loomade kasvuregulaatorina – oli tavaks lihaveiseid ja kanu nuumata kas dietüülstilbestrooli sööda sisse lisades või ka DES-i implantaate loomale paigaldades.
Dietüülstilbestrooli uuringud said hoo sisse arvatavasti siis, kui DES-emade tütred (hilisem koondnimetus DES-tütred) soovisid rasestuda ja uuringute käigus hakati neil tuvastama rohkelt arenguhälbeid ja erinevaid vähivorme, mis hilisemate uuringute käigus seoti tõenditega loote emakasisesele ekspositsioonile dietüülstilbestrooliga.
Hilisemad DES-uuringud on sel perioodil sündinud lastel tuvastanud tunduvalt rohkem eritus- ja suguelundite arenguhälbeid – poistel näiteks munandimanuse tsüste ja peitmunandilisust. Tüdrukutel aga on leitud varases täiskasvanueas väga harva esinevaid kasvajalisi moodustusi.
DESi toimed nn DES-lapselastele ootavad uurimist, kuni DES-lapsed fertiilsesse ikka jõuavad.
Suukaudne hormonaalne kontratseptsioon on tänapäeval fertiilses eas tütarlaste ja naiste hormoonravi komponent.
Kõigis tänapäevastes väikese hormoonisisaldusega kombineeritud rasestumisvastastes tablettides (kombineeritud kaht sünteetilist naissuguhormooni – östrogeeni ja progestiini) kasutatakse östrogeense komponendina etünüülöstradiooli (EE).
Rinnanäärmekoe kumulatiivne eksponeeritus nimetatud hormoonidele on väga suur riskitegur rinnavähi tekkeks.
Praegu kasutusel olevad preparaadid on kõik väikesedoosilised, sisaldades EE-d kas 15, 20, 30 või 35 µg.
Osades uuringutes on tuvastatud, et tablettide pikaajaline kasutamine võib suurendada riski emakakaelavähi ja maksavähi tekkimiseks. Tablettide kasutajatel võib ka rinnavähi tekke sagedus kergelt suurenenud olla võrreldes nendega, kes tablette ei kasuta. Pärast tablettide kasutamise lõpetamist langeb suhteline risk umbes 10 aasta jooksul.
Suukaudne hormonaalne kontratseptsioon hormoonravi osana on Ameerika Ühendriikides tavalisim raseduse vältimise meetod ja seda kasutavad ühe allika kohaselt 11,6 miljonit (19%) naist. Pärast tablettide turuletulekut on neid arsti ettekirjutusel manustanud ligi 80% ameerika naistest.
Milline on olukord Eestis, pole teada. 2016. aasta ravimistatistika kohaselt on etünüülöstradiooli sisaldavaid hormonaalseid kontratseptiive fikseeritud kombinatsioonis müüdud rohkem kui 8 miljonit tükki.
Ravimid ja rinnavähi tekke risk.
Digoksiin ("Digoxinum") on looduslikult villase sõrmkübara lehtedes leiduv aine. Villase sõrmkübara leht ("Digitalis lanatae folium") avaldab inimorganismile surmavalt mürgist toimet – ühekordne täiskasvanut surmav annus on 2-3 g droogi, selle võivad anda juba 2-3 lehte.
Lehtedest valmistatakse ravimit digoksiini, mis liigitatakse digitaalise glükosiidide hulka ja selle ATC-kood on C01AA05. Ravim toimib südamelihasesse ja seda kasutatakse nii humaanmeditsiinis kui ka veterinaarias südamepuudulikkuse jmt seisundite ravis.
Mitmes uuringus on leitud, et digoksiini tarvitamise ja suurenenud rinnavähi tekke riski vahel on seos. 
Friedman ja Haux on teatanud vastavalt 20% ja 25% rinnavähi esinemissageduse suurenemisest. Hiljuti Taanis läbi viidud kaks uuringut on leidnud digoksiini tarbimise ja invasiivse rinnavähi esinemissageduse vahel positiivse seose. Esimese uuringu kohaselt oli digoksiini tarbijate rinnavähi tekke risk suurenenud 30% võrreldes nendega kes digoksiini ei tarbinud.
Digoksiini aktuaalne tarbimine rohkem kui nelja aasta jooksul suurendas invasiivse rinnavähi esinemissagedust 46%, seos ER- rinnavähi vahel oli nõrgem.
Arvatakse, et digoksiin on fütoöstrogeense toimega ja jäljendab inimkehas östrogeenide ringlust, sh seondudes östrogeeniretseptoritega.
Vähi eelsoodumusega pärilikud sündroomid.
Vähi eelsoodumusega pärilike sündroomide korral võib mitme muu vähiliigi suurema haigestumisriski kõrval esineda ka suuremat rinnavähki haigestumise riski.
Rinnavähiriski ei suurenda või puudub piisav tõendusmaterjal.
Ühe originaaluurimuse kohaselt ei suurenda emaka stimulatsioon katseklaasiviljastamise protseduuridega seotult, nagu sünteetiline ovulatsiooni stimuleeriv aine klomifeen, võrrelduna üldpopulatsiooni statistikaga, rinnavähiriski.
Pole teada, kas katseklaasiviljastamise ravis (IVF-ravi) ümber munasarjade ettevalmistamiseks manustatavad gonadotropiinide analoogid ja emakalimaskesta ettevalmistamiseks manustatavad sünteetilised östradiooli (E2) ja progesterooni (P4) preparaadid tõstavad rinnavähiriski.
Rinnavähk ja viirused.
Rinnavähi täpseid tekkepõhjuseid seni veel ei teata.
Inimese viiruste onkogeenne potentsiaal (võime nakatunud inimeste hea- ja pahaloomuliste kasvajate tekkes osaleda) on üldiselt tunnustatud, nii seostatakse inimese T-lümfotsüüdi (retro)viirust täiskasvanu ägeda leukeemiaga; perekonda inimese papilloomiviirus emakakaelavähiga; inimese herpesviirus-8 Kaposi sarkoomi jne.
Viiruste hulka, kel potentsiaalne roll inimese neoplaasiates, loetakse ahviviirus 40 (aju- ja luuvähk jmt); BK-viirus (eesnäärmevähk); JC-viirus (JCV) (pahaloomuline ajukasvaja); inimese endogeensed retroviirused ("germ cell tumors", rinnavähk, emakavähk ja melanoom; "human mammary tumor virus" (inimese piimanäärmekasvaja viirus) (HMTV) (rinnavähk) ja "Torque teno virus" (TTV) (seedeelundkonna vähkkasvaja, kopsuvähk, rinnavähk ja müeloom) veise leukeemiaviirus (BLV)
(nakatanud suurt osa lüpsilehmi) jmt.
Rinnavähi tekke viirusliku päritolu teooria ei ole laialdaselt levinud (Glaser jt, 2004; de Villiers jt, 2005; zur Hausen, 2009), kuid on leitud seoseid mitmete viiruste, kandidaatviirustena märgitakse ära Epsteini-Barri viirust ja suure riskiga inimese papilloomiviirusi (HPV-16, -18 ja 33), ja rinnavähi tekke vahel.
Epsteini-Barri viirus (EBV) on DNA-viirus, mis nakatab ja resideerib B-rakkudes ja epiteelirakkudes. Epsteini-Barri viiruse nakatumismäär on suurem kui 90% kogurahvastikust.
Lisaks nakkuslikule mononukleoosile seostatakse viirust ka mitme inimese vähiliigiga, nagu Burkitti lümfoomi, Hodgkini lümfoomi, ninaneelu pahaloomulise kasvaja, maovähi ja 
"T-cell/natural killer cell" lümfoomiga.
Mitme allika kohaselt võib Epsteini-Barri viirus nakatunutel rinnavähki põhjustada.
Rahvusvaheline Vähiuurimise Keskus on klassifitseerinud EBV I. klassi kantserogeenina.
Uuringute analüüsides esineb aga vastuolusid, esineb uuringuid (PCR-i põhised) milles tuvastatud positiivne korrelatsioon EBV ja rinnavähi tekke vahel. 
EBV on tuvastatud halva elumusprognoosiga rinnavähipatsientide proovides, selle põhjuseks peetakse EBV bioloogilist agressiivsust.
Hiljutise uurimuse kohaselt tuvastas EBER-ISH EBV-d 47,5% juhtumeist. EBV oli kasvaja mikrokeskkonna TIL-rakkudes.
Inimese papilloomiviiruse nakkuse ja rinnavähi etioloogia vahelise positiivse seose kohta teatati juba 1992. aastal, mil Di Lonardo jt tuvastasid HPV 29%l uuritavatest rinnakartsinoomidest. Hilisemad uuringud on tuvastanud HPV-nakkuse kuni 60%-l rinnavähi koeproovidel. Kuid on avaldatud ka uurimusi, mille kohaselt ei ole HPV-sid rinnavähi korral tuvastatud ja on vähe tõenäoline, et need rinnavähki põhjustavad. Seega pole varasemate uuringute valguses selgusele jõutud, kas HPV-sid rinnakoes ja rinnavähikoes leidub või mitte. 
, viidanud Salman jt, 2017
Varasemates uuringutes on tuvastatud suure riskiga inimese papilloomiviirusi HPV-16, -18 ja 33 selliste riikide nagu Itaalia, Norra, Hiina, Jaapan, USA, Austria, Brasiilia, Austraalia, Taiwan, Türgi, Kreeka, Korea, Mehhiko, Ungari ja Süüria (Lonardo jt, 1992; Hennig jt, 1999; Yu jt, 1999; Liu jt, 2001; Damin jt, 2004; Widschwendter jt, 2004; de Villiers jt, 2005; Kan jt, 2005; Tsai jt, 2005; Gumus jt, 2006; Kroupis jt, 2006; Lawson jt, 2006; Choi jt, 2007; Akil jt, 2008; Khan jt, 2008; Kulka jt, 2008; Mendizabal-Ruiz jt, 2009; viidanud Heng jt, 2009) rinnavähiga patsientide koeproovides. Ühe uuringu käigus, millega uuriti Austraalia naiste formaliinis säilitatavaid rinnavähikoeproove, tuvastas PCR-meetod HP-viiruse olemasolu rinnavähiraku tuumades.
Ka tsütomegaloviiruse-nakkusega, mille tekitajaks on inimese tsütomegaloviirus (ingl k HCMV), seostatakse inimeste haigestumist ja suremust. Viimasel aastakümnel on rohkelt teatatud HCMV-genoomi ja tsütomegaloviiruse vastaste IgG antikehade olemasolu mitmetes inimese vähkkasvajates, nagu maliigne glioom, naha- ja eesnäärmevähk, soolevähk ning süljenäärme pahaloomuline kasvaja.
Inimese tsütomegaloviirus võib nakatada inimkehas enamikku elundeid, kaasa arvatud peaaju, rinnanäärmed, veri, silmad, neerud, maks ja kopsud, tüümus jmt. (Herbein ja Kumar, 2014)
Inimese tsütomegaloviiruse-nakkuse oluline allikas inimestel on rinnapiim, kuid paljuneb see mitut tüüpi rakkudes, näiteks monotsüütides, makrofaagides jne. (Herbein ja Kumar, 2014)
Rinnavähi ja inimese tsütomegaloviiruse vahelisi seoseid ei tunta. On tuvastatud, et HCMV geenid mõjutavad rakutsüklit, inhibeerivad apoptoosi, aktiveerivad angiogeneesi ja suurendavad mutatsioonimäära. Samal ajal kasutades "strateegiaid" programmeerimaks immuunsüsteemi elemente nii, et need jätaksid vähirakud immuunjärelevalvele märkamatuks ja põhjustavad i.
Kokkuvõtvalt näitavad "in vitro" ja "in vivo" uuringud, et inimese tsütomegaloviirus võib osaleda rinnavähi initsiatsioonil või levikul.
Rinnanäärmevähi diagnoosimine.
Rinnanäärmevähi liigid.
Pahaloomuliste rinnanäärmekasvajate klassifikatsioon eri riikide teadus- ja ka meditsiiniasutustes pole eri põhjustel ühtlustatusele allutatud, kuna enamik teabest elumuse ja rinnavähi ravi kohta põhineb väga väikestel valimitel ja vaheste rinnanäärmevähi haigusjuhtumite kirjeldustel. Puuduvad selged ravijuhendid. 
Üldiselt liigitatakse pahaloomuliste rinnanäärmekasvajate hulka mitmed väga erisuguste bioloogiliste, patoloogiliste ja kliiniliste näitajatega seisundid. Uuemate rinnavähiklasside liigitus on geeniekspressiooni põhised. WHO (2003) molekulaarklassifikatsioon liigitab rinnavähi raku morfoloogia, kasvu jt näitajate alusel 20 histoloogiliseks tüübiks ja 18 alatüübiks.
Immunohistokeemilise liigituse kohaselt koosneb rinnavähk mitmest rühmast ja need omakorda mitmest alarühmast, mis erinevad oma prognoosi ja ravivajaduste osas.
Vahepealne liigitus koosnes "Luminal A, Luminal B,ER-/ PR-/HER2-(ehk kolmiknegatiivne) ja HER2+ tüübist. Liigutakse alljärgneva suunas:
Epiteliaalsed pahaloomulised kasvajaid ehk vähke peetakse enamjaolt adenokartsinoomi eri avaldumisvormideks, nagu: 
Rinna duktaalse kartsinoomi ehk piimajuhakartsinoomi ehk juhatekkelise rinnavähi haigusvormi korral piirduvad maliigsed epiteelirakud enamasti rinnanäärme sagarate ja piimajuhadega ega ole liikunud ümbritsevatesse kudedesse. Arvatakse, et invasiivsele vormile eelneb DCIS ja olenevalt DCISi histoloogilisest vormist ja kolde mõõtmetest võib nimetatud haigusvormi ravi õnnestuda.
Rinnanäärme duktaalse kartsinoomi erivormiks peetakse põletikulist rinnavähki, mis avaldub rinnapõletikuna kui vähirakud sulgevad nii nahasisesed kui nahaalused lümfiteed.
Rinna lobulaarse kartsinoomi mitteinvasiivse vormi korral paiknevad 'atüüpilised epiteelirakud' enamasti rinnanäärmesagarikes. Arvatakse, et LCISile järgneb invasiivne vorm, kuid harilikult kõrvalasuvas, ilma LCISta rinnanäärmes. 
Metastaseerunud rinnanäärmevähk on haigusliku seisundi koondnimetus, millele on iseloomulik pahaloomuliste kasvajarakkude levik algkoldest, peamiselt vereringe ja lümfisõlmede ning lümfisüsteemi vahendusel, organismi teistesse kudedesse ja elunditesse ja siirete tekitamine. Kui rinnavähk metastaseerub kopsudesse, siis koosneb teisene kasvajakolle neoplastilistest rinnarakkudest, mitte neoplastilistest kopsurakkudest, ning kasvajat nimetatakse metastaatiliseks rinnavähiks.
"Lümfogeenne ränne" annab lümfiteede vahendusel siirdeid kaenlaalustesse, rangluualustesse ja rinnakuümbruse lümfisõlmedesse ja "hematogenne ränne" veresoonte vahendusel luudesse (M1OSS: luumetastaasid) , kopsu (M1PUL:kopsumetastaasid), maksa (M1HEP:maksametastaasid), ajju (M1BRA: ajumetastaasid). (Vaata ka TNM-klassifikatsioon).
Pageti rinnanäärmetõbi on rinnanäärmevähi vorm, millele on omane piimajuhatekkeline kasvaja nibuosa limaskestas ja ekseemitaolise lööbena levimine rinnanibul ja nibuväljakesel.
Rinnanäärmevähi onkoteraapia.
Fertiilses eas naiste rasedus tuleb mitmete ravimite manustamise eel kindlalt välistada. Vastavalt ravimite omaduste kokkuvõtetele, tuleb fertiilses eas naistel loobuda enne ravi alustamist rasestumisest ja vastavalt arsti korraldusele tugevdada rasestumisvastaseid meetmeid, see on vajalik seetõttu, et lisaks toimetele rinnanäärmetesse avaldavad mitmed allpool loetletud ravimid toimeid ka teistesse elundkondadesse, põhjustades südame, seedetrakti, maksa ja sapiteede, hingamiselundkonna, immuunsüsteemi, närvisüsteemi, vere- ja lümfisüsteemi häireid ning hea- ja pahaloomuliste kasvajate arengut jt; ravimite rasedusaegne manustamine on põhjustanud lootel tõsiseid väärarenguid (eriti kolju ja jäsemete väärarenguid) ja loote surma. Lisaks peavad annused olema väga täpselt reguleeritud, sest mõnede ravimite vale annustamine võib põhjustada tõsiseid, sh surmaga lõppevaid kõrvaltoimeid.
Rinnanäärmevähi taimravi.
Küüslauk on laugu perekonda kuuluv mitmeaastane taime- ja köögiviljakultuuri liik, mida kasvatatakse harilikult kas ühe- või kaheaastase taimena.
Droogina peetakse harilikult silmas küülauguküüsi ("Allii sativi bulbus", "Bulbus Allii Sativi"), need on küüslaugusaadused, värsked või kuivatatud küüned, mida kasutatakse väga erinevatel eesmärkidel ja valmistusviisidel nii töönduslikult kui ka kodumajapidamises.
Küüslaugusaaduste kui kasvajatevastase toimega taimesaadusi uurivad paljud teadlased. Rahvusvahelise Vähiuuringute Instituudi kaudu on võimalik tutvuda käimasolevate teadusuuringute ja kliiniliste katsete tulemustega. Uuringute järgi aitavad küüslaugusaadused ja/või selle derivaadid ennetada ning ravida eelkõige rinna-, eesnäärme-, söögitoru-, kõhu-, pankrease- ja jämesoole pahaloomulisi kasvajaid.
Homeros on kirjeldanud küüslauku kui "lehkavat roosi". Hippokrates uskus, et küüslauguga saab ravida emaka pahaloomulisi kasvajaid ja indiaanlased kasutasid küüslauku mao pahaloomuliste kasvajate korral. Plinius Vanema teatel raviti küüslauguga kollatõve, epilepsiat, nahahaigusi, sügelisi, mandlitepõletikku, kõõma ja kasvajaid.
Looduslike ainete tõenduspõhine farmakoloogiline toime rinnavähi korral.
Kurkumiin.
Kurkumiin on kurkuminoidide hulka kuuluv värvaine, mida leidub rohkesti hariliku kollajuure juurikas.. 
Kurkumiini sisaldab ka maitseaine kurkum, mis on ajurveedas kasutusel juba 1900 eKr.
Ravimina kasutatakse kurkumiini mitmesuguste hingamisteede allergiliste ja põletikuliste seisundite korral aga ka maksa haiguslike seisundite, anoreksia, reumatismi korral ja haavade paranemise kiirendamiseks.
"In vivo" ja "in vitro" kurkumiiniuuringute kohaselt evib kurkumiin inimorganismides hulgaliselt farmakoloogilisi toimeid, nagu põletiku-, vähivastane, tsütokiinide vabastamine, antioksüdantsed ja immunomodulatoorsed, apoptootilisi protsesse kiirendav ja antiangiogeenne. Kurkumiin osaleb ka rakkude kemo- ja kiirgusresistentsuse tekkel.
Rinnanäärmevähk meestel.
Vana-Egiptusest pärit Edwin Smithi papüüruses (dateering 1500 eKr) rinnahaiguse kirjeldust peetakse esimeseks kirjalikuks rinnavähi haigusjuhu kirjelduseks.
Rinnanäärmevähk transsoolistel.
Soovahetuse läbinute rinnad on vastuvõtlikud rinnanäärme patoloogiale, neil võib sarnaselt kaasasündinud "rinnaprofiiliga" esineda nii hea- kui ka pahaloomulisi seisundeid.
Rinnavähiuuringud.
Rinnavähi rakuliinide uuringud.
Rinnavähi rakuliinide uuringud on rinnavähiuuringute osa alates 1970. aastatest. Rinnavähi rakuliinid on vähirakud, mis on muudetud, erinevate lisandite toimel "surematuks" ja nemad elavad (kasvavad, paljunevad) peamiselt laborites.
Esimeseks uuritavaks rinnavähi rakuliiniks oli 1970. aastal eraldatud MCF-7, enne nimetatud rakuliini oli vähiuurijatel raskusi leidmaks imetaja rakuliini, mis "elaks" kauem kui mõned kuud. Rakuliin MCF-7 eraldati 67-aastase nunna Frances Malloni, kes suri 1970, rinnast.
MCF-7 on paljude rinnavähiuuringute allikaks.
Inimese rinnavähi rakuliinid (osaline).
Hs 274.T, Hs 343.T, Hs 739.T, Hs 742.T, Hs 371.T, Hs 748.T, Hs 566(B).T, Hs 605.T, Hs 606, BT-20, UACC-812 jpt.
Rinnavähi rakuliinid ja taimsed ühendid.
Hõlmikpuu ehk ginko ("Ginkgo biloba" L.) on hõlmikpuu perekonna heitlehine peamiselt kahekojaline pikaealine puu. Hõlmikpuu lehtedest valmistatakse mitmeid ekstrakte, nagu EGb 761 ka Ginkgo biloba ekstrakt 761 ("extract of Ginkgo biloba 761"). Hõlmikpuulehtede standardiseeritud ekstraktil on mõnedele organismidele bioaktiivne toime.
EGb 761 on "in vitro" ja "in vivo" katsetes avaldanud mõnele inimese rinnavähi rakuliini rakkudele inhibeerivat toimet.
Ühe uuringu kohaselt inhibeerisid hõlmikpuulehtedest ja hõlmikpuuseemnete
vesiekstrakt inimese rinnavähi rakuliinide MDA-MB-231 ja MCF-7 rakkude paljunemisele inghibeerivat toimet.
Rinnavähi mammograafiline sõeluuring.
Nüüdseks on selgeks saanud, et tervete isikute mammograafiliste sõeluuringutega käib paratamatult kaasas ülediagnoosimine ja üleravimine. Rinnavähi ülediagnoosimise ja üleravimise all peetakse silmas sõeluuringutes leitavaid ja vastavalt ravitavaid "vähijuhtumeid".
Ühe allika kohaselt on randomiseeritud kliinilised uuringud ja epidemioloogilised jälgimisuuringud kinnitanud, et ühe ärahoitud rinnavähisurma kohta tekib sõeluuringu käigus kuni kolm ülediagnoositud rinnakasvaja juhtu, mida vastavalt ravitakse, kuid mis tegelikult ravi ei vaja.
Kiirguse indutseeritud rinnavähk.
Kiirguse indutseeritud rinnavähi tekkega seostatakse enim mammograafiliste uuringute käigus seaduslike patsiendidooside toimel tekkinud ebanormaalseid muutusi rinnakoes.
Teise märkimisväärse kiirguse indutseeritud rinnavähi põdejateks on rinnavähi üleelanud, kelle rinnavähiravi on sisaldanud kiiritusravi.
Kolmanda kiirguse indutseeritud rinnavähi rühma moodustavad patsiendid, kes on lapseeas põetud erinevate haiguslike seisundite ajal saanud kiiritusravi, näiteks lapseea leukeemia, aga ka mitteonkoloogilistes haigusseisundites (vt Kiiritusravi Eesti Vabariigis#bakteriaalset päritolu läkaköha ravi kiiritusega).
Ioniseeriv kiirgus võib indutseerida kiirgusest põhjustatud vähi teket, mille täpsed toimemehhanismid pole seni veel selged. Arvatakse, et kiirgusdoosid kumuleeruvad ja toimivad kantserogeenina algatades ja/või kiirendades kasvajalisi protsesse ja soodustades kasvajaliste vohangute üleminekut vähiks.
2D mammograafilise uuringu suurimaks riskiks peetaksegi ioniseerivat kiirgust. 2010. aastal tehtud uuringu kohaselt seostatakse 40–80-aastaste naiste iga-aastast mammograafilist sõeluuringut (nii analoog- kui ka digitaalmammograafia korral) 20–25 kiirgusest indutseeritud fataalse rinnavähi haigusjuhuga 100 000 naise kohta.
Teiste ekspertide meelest võib kiirgusest indutseeritud vähk välja areneda 3–6 naisel 10 000 sõeluuringu läbinud naisest.
Patsiendidoosina mõeldakse mammograafia ajal edastatud naha sisenddoosi (ESD). Euroopa patsientide referentsdoosid täiskasvanute röntgenuuringutel (ESD/mGy): 
Patsiendidoosina mõeldakse ka keskmistatud näärmedoosi (AGD), mille saamine oleneb rinna paksusest, aga ka mammograafilist (aastatel 1991–2000 on AGD olnud varieeruv: 1,28–1,46 mGy).
Alati on olemas risk, et kiiritus ise põhjustab vähki. Osadele naistele täpsest ja õigest diagnoosist tulenev kasu loetakse kaaluvat üles teistele naistele tekitatud kahju ja tekkida võiva vähiriski.
Ühe riskianalüüsi kohaselt on iga-aastase rinnavähi mammograafilise uuringu ja diagnostiliste kiirgusseadmete protseduuride toime 100 000 naisele vanuses 40–74 (35 sõeluuringut naise kohta) indutseerib keskmiselt 125 naisel kiirgusliku rinnavähi ja 16 kiirgusest indutseeritud rinnavähisurma. Ohustatud on "kaaluvama rinnapartiiga" naised.
Rinnavähi aja- ja uurimislugu.
Rinnavähi aja- ja uurimislugu on selle hüpoteeside, iga anatoomiline, tehniline ehk nn inimesepoolne uudis-avastus sai aluseks järjest uutele rinnavähi teooriatele, ja kirjalike allikate lühikokkuvõte see ei kirjelda rinnavähiga patsientide läbielamisi, täpseid tekkepõhjuseid, arengu ja taandarengu mehhanisme sümptomaatikat, diagnoosimist, vähitüüpe (histoloogiat ja geene, retseptoreid -molekulaartasand), kirurgilist ravi ja onkoteraapia suremust, statistikat ning uurimise rahamaid ega anna hinnanguid olnule, see on haiguse lühikronoloogia. Rinnavähi terminoloogia pole kaasaegse terminoloogiaga mitte alati ühitatav, nii ei sooritatud sajandeid tagasi mitte mastektoomiat, vaid vastava ajastu kirurgid, arstid käisid rindu amputeerimas rinnavähihaigete kodudes – valuvaigistust ei tuntud ja nii seoti pikka aega vähihaigel, nende nõusolekul, käed selja taha, keegi pereliikmetest hoidis neid kinni ja lõigati rinda, rebiti kätega haiguskolle välja – selleks võis kuluda 2–10 minutit.
Rinnaeemaldus ei olnud lubatud mitte kõikides riikides, nii keelustas Council of Tours 1162 kirurgilise rinnavähioperatsiooni kui barbaarse teo ("barbarous practice").
Levinud oli ka vereta rinnavähi ravi, nii tunti 6. sajandil Euroopas Asklepiose kultuse praktiseerijaid, kelle "doktor papp" tegi visiite mao või koera saatel ja lasi rinnavähi ravi mõttes, loomadel haiget elundit lakkuda.
Vana-Egiptusest pärit Edwin Smithi papüüruses (dateering 1500 eKr) on kirjeldatud 8 rinnahaigusjuhtu, nende seas haigusjuht 45 ("Case 45") "bulging tumors" rinnas (haavandiline rinnavähk). (Donegan, 2:2006) Seda kirjeldust peetakse esimeseks kirjalikuks rinnavähi haigusjuhu kirjelduseks. Raviotsus oli selge: "There is no treatment."
Herodotus olevat jutustanud (kirjutanud), et vanakreeka arst Demokedes oli see, kes ravis Pärsia kuninga Dareios I (550–486 eKr) abikaasa, kuninganna Atossa, rinnavähist terveks (haavandiline rinnavähk).
Hippokrates Kosilt (u 460 – u 370 eKr) oli Vana-Kreeka arst (Sokratese ja Platoni kaasaegne) kelle arvates põhines patoloogia (rinnavähi humoraalteooria) kehavedelike tasakaalutusel, mis omakorda baseerus Empedoklese kontseptsioonil. Hippokrates kirjeldas Abdera nimelise naise rinnakartsinoomi haigusjuhtu, mille sümptomiks oli verine eritis rinnanibust (Donegan, 2:2006). Tema rinnavähi leviku etappide kirjeldusi vaadeldakse rinnavähitekke varase hüpoteesina.
Vana-Rooma entsüklopedist ja meditsiinikirjanik Aulus Cornelius Celsus (u 25 eKr – u 50 pKr), kes kirjutas ka teose "De Medicina", tegi vahet kaasaja mõistetes primaar- ja sekundaarkasvajal ja opereeritavatel ja mitteopereeritavatel kasvaja tüüpidel. Rinnakartsinoomil eristas ta nelja astet: "cacoethes", sellest järgmisena kartsinoom nahahaavandumiseta, kartsinoom haavandumisega ka viimaks "thymium", vahel veritsev kolle, mille kuju meenutas talle tüümianiõisi. Celsus oli usutavasti esimene, kes rinnakatrsinoomi ka opereeris kuid soovitas seda üksnes esimese staadiumi korral. (Donegan, 3:2006)
Archigenes Apameast ('Αρχιγένης), sündis Süürias, elas 1. ja 2. sajandil) praktiseeris arstina Roomas, Vana-Rooma keisri Traianuse (18. september 53 – 9. august 117) valitsemise ajal. Archigenest teatakse teiste teadussaavutuste hulgas, temale omistatakse publikatsioonid neerude, munandite, rinna ja maksatsirkulatsiooni ning närvisüsteemi anatoomiast, ta asutas düsenteeria korral oopiumi, ka selle poolest, et opereeris rinna- ja emakavähijuhtumeid. Ühe allika kohaselt on tema meetodeid kirjeldanud arst Oribasius (Ὀρειβάσιος) u 325 Pergamon – 403).
Archigenes soovitas "rinnavähi kirurgilist ravi" vaid patsientidel kes on tugevad ja on võimelised operatsiooni tolereerima; tol ajal ei tehtud anesteesiat ega manustatud antibiootikume.
Vana-Rooma arst ja anatoom Galenos (u 129 – u 200 pKr) arvas rinnavähi põhjuseks "musta sapi kuhjumise verre" ("melancholia carcinogenica") neil, kellel põrn ei puhasta verd, ning jäägid kuhjuvad maksa ja veenidesse. Ta järeldas, et haigus on süsteemne (Donegan, 3:2006) ja võib avalduda pea igas elundis, kuid sagedamini naistel, kel menstruatsioon kas irregulaarne või puudus, rindades. Kui need kasvajad haavanduvad, siis on nende eritis tumepunakas ja lõhnab imelikult, järelikult on vähi põhjuseks "must sapp".
Vana-Kreeka arsti Leonidest Aleksandriast (Λεωνίδης) (elas arvatavasti 2. ja 3. sajandi paiku) peeti oskuslikuks kirurgiks, kuid tema kohta ei ole palju säilinud, mõned fragmendid Aëtius ja Aígina Paulos. Leonides oli esimene, kes pööras tähelepanu rinnakartsinoomi sümptomile sissetõmbunud rinnanibule. Leonides eiras Hippokratese lõikuskeeldu ja kirjeldas rinnalõikuse meetodit. Tema arvates esines rinnakartsinoomi peamiselt naistel, harvemini meestel. (Papavramidou jt, 2010)
Gregorius Nyssast (u 335 – 394) oli kristlik piiskop ja pühak, väga austatud isik nii õigeusu kirikus kui ka katoliikluses olevat väga püüdnud suhestuda oma õe Macrina (sündinud ca 327 pKr) rinnavähist põhjustatud kannatustega vasakus rinnas. Gregorius Nyssast rääkis oma õe tervenemisest järgmist, kui Macrina avastas endal vasakus rinnas haavandunud kasvaja, keeldus ta meesdoktoril oma rinda vaatamast, puutumast ja opereerimast (sel ajal tähendas kirurgiline operatsioon enamiku patsientide surma) lasta ja palus emal teha ristimärgi peaaegu gangreenis rinnale. Gregoriuse järgi ravitses Jumal ta terveks, jättes järele väikese nõelakujulise armi. Macrina suri 19. juulil 378, 51-aastaselt.
Kreeka arst Aígina Paulos (625–690 pKr) kirjutas rinnavähi teemal meditsiinientsüklopeedias "Epitome Medicae". Paulose arvates oli vähk naiserinnas üsna sage ja formeerunud "musta sapi" toimel.
Paulose uskus, et emakaoperatsioon on võimatu ja väga ohtlik, kuid välisosade puhul, nagu rinnad, peaks vähiravis kirurgiliselt sekkuma. (Papavramidou jt, 2010)
Avicenna (u 980–1037) oli türgi arst. Oma meditsiinileksikonis "Arstiteaduse kaanon" kirjeldas ta metastaatilise rinnanäärmevähiga patsiendi haigusjuhtu, kes oli eelnevalt läbi teinud mastektoomia ja nüüd avastati vähk teises rinnas. 
Avicenna toonitas, et vähki tuleks diagnoosida ja püüda ravida varakult; ta märkas ka vähikolde ümber tekkivat mõningast "soonestumist". Avicenna meelest oli vähk "musta sapi pais(tetus)".
Henri de Mondeville (u 1260–1320) pooldas mõnes osas Galenose musta sapi teooriat, kuid tema arvates oli rinnakartsinoom haavandunud ja sellele oli iseloomulik "offensive odor". (Donegan, 5:2006)
Flaami anatoomil ja arstil Andreas Vesaliusel (1514–1564) ei õnnestunud 1543. aastaks surmajärgse kirurgiline laibauuringutel leida kinnitust "musta sapi" olemasolu kohta; seega ei leidnud kinnitust vähki põhjustava atrabilis'e olemasolu ("De humani corporis fabrica libri septem"); ravisuunal soovitas ta mastektoomiat.
Mitmete Prantsuse kuningate, Henry II, Francis II, Charles IX ja Henry III, kirurgi ("barber surgeon") ja anatoom Ambroise Paré (u 1510 – 1590) rinnakartsinoomi kliinilised kirjeldused pärinevad 
Aëtiuselt. Patsiendi meelerahu ja hirmude ennetamiseks soovitas ta teiste naisterahvastega mitte "lobiseda". Mõne allika kohaselt nimetas Paré kõiki vähke "Noli me tangere" ("Ära puutu mind"), pidas neid pea universaalselt ravimatuks ning arvas, et kui opereerida, siis paranevad need kehvalt.
Itaalia kirurgi Giovanni da Vigo (u 1450 – u 1525) kirjelduste kohaselt kasutas Paré rinnaravis elavhõbedasalvi, haavandunud vähivormi korral aga soovitanud ta muude vahendite kõrval ka koera- või kassipoja pikuti pooleks lõikamist ja haavandunud kohale asetamist, kui kassipoja surnukeha on jahtunud, siis tuli ta värskega asendada. (de Moulin, 18:1983)
Itaalia anatoomi ja kirurgi Gabriele Falloppio (ladina keeles "Fallopius") (1523–1562) arvates põhjustas vähki halb toit, nagu liha, ning soolased ja kibedad toidud. Arvatakse, et tema kirjeldas ka kliiniliselt, milline vahe on hea ja pahaloomulisel kasvajal. Vähiravi suunal soovitas ta ettevaatlikkust: "Quiescente cancro, medicum quiescentrum" (If a cancer doesn't bother, leave it alone; "Kuniks vähk häda ei tee, rahule jätta"). Rinnaeemaldust soovitas ta haavandunud rinnavähijuhtumite korral, ja siis tuli operatsioonid läbi viia Leonidese meetodil. Pealepanemiseks aga merikrabisid, kas tuhaks põletada või piimas keeta. (de Moulin, 20:1983)
1590. aastal pakkus Prantsuse kirurg Barthélémy Cabrol (1529–1603) hilises staadiumis rinnavähi raviks mastektoomiat koos lihaste, rinnanäärmete ja kudede eemaldusega (hilisem radikaalne mastektoomia), neid juhiseid järgiti mitu head aastakümmet, kuid tulemused ei vastanud ootustele.
Itaalia arst Gaspare Aselli (u 1581 – 14. aprill 1626) uuris lümfisüsteemi ja pakkus, et vähi esmaseks põhjuseks on lümfisüsteem.
René Descartes (1596–1650) töötas 1652. aastaks välja uue vähi tekke teooria (lümfiteooria), mille kohaselt põhjustab vähki "sour lump" (lümfi kõvastumus).
Napolis anatoomia ja kirurgiaprofessorina töötanud Marco Aurelio Severino (1580 –1656) olevat rinnavähi korral operatsioonil eemaldanud esmalt suurenenud "nodi lymphoidei axillares".
17. sajandil hakkas ringlema vähi nakkusteooria. Nii andis hollandi kirurg Nicolaes Tulp (1593–1674) teada rinnavähist ka rinnavähiga patsientide kaaslastel (nii meestel kui ka naistel).
Saksa kirurg Johann Schultes (ladinapäraselt Johannes Scultetus; 1595–1645) kirjutas raamatu " Armamentarium-Chirurgicum", kus kirjeldati mitmeid kirurgiariistu ja protseduure, nende hulgas ka rinnavähikirurgia omi.
18. sajandil ilmus Astley Paston Cooperi teos "The anatomy and diseases of the breast". (Philadelphia: Lea and Blanchard; 1845.)
Šoti kirurg John Hunter (1728–1793) aga pani ette, et rinnakartsinoomi "vähisõlmi" (tükk rinnas) põhjustab "musta sapi" asemel "koaguleerunud lümf" (rinnavähi lümfiteooria).
Prantsuse kirurg Henri François Le Dran (1685–1770) võis pooldada rinnavähi lümfiteooriat, tema meelest oli rinnavähk algfaasis paikne, kuid levis hiljem lümfiteid pidi lümfisõlmedesse. (Pervan jt, 7:1995)
1773. aastal soovitas Prantsuse kirurg Bernard Peyrilhe (1737–1804) rinnavähi kirurgilises ravis eemaldada patsiendi rindadest suured rinnalihased, "Nodi lymphoidei axillares". 
1838. aasta paiku hakkas Saksa füsioloog Theodor Schwann propageerima rakuteooriat. Umbes samal ajal lükkas Saksa füsioloog ja anatoom Johannes Peter Müller (1801–1858) rinnavähi humoraalteooria kõrvale ja kuulutas, et "vähirakkude kogumid" ("blastos") koosnevad elusrakkudest (mikroskoopiline patoloogia; rinnavähi rakuteooria)
 ja ilmselt on metastaaside põhjuseks nende rakkude levimine lümfiteede kaudu lümfisõlmedesse. Tema teooriat tuntakse "seminum morbi" all.
Arvatakse, et siit sai alguse "blastoma theory of cancer" (Pervon jt, 8:1995), mille edasiarendajaks sai ka Julius Vogel (1845), kes arvas, et igal koel on oma "blastos".
Mülleri õpilane saksa arstiteadlane ja antropoloog Rudolf Virchow (1821–1902) 
avaldas oma vähiteooria "omnis cellula e cellula" ("Cellular pathology". Virchowi kohaselt toimub vähiteke embrüolaadsetest rakkudest ja vähimetastaaside levik teatud vedelike difusiooni teel ja sel vedelikul on võime kutsuda esile nakkus. (Pervan jt, 8:1995) (tänapäeval arvatakse "vähiolluse" levik toimuvat hemato- ja lümfogeenselt).(Pervon jt, 8:1995)
Teooriat arendasid 19. sajandil (1874) edasi Francesco Durante (1844–1934) ja Virchowi õpilane Julius Friedrich Cohnheim (1839–1884), kes pakkusid, et vähid kasvavad "rakujääkide massidest", kes on embrüonaalses arengujärgus "migratsiooniradadel eksinud" ja pesastuvad võõrkoes ja "ärritavad pidevalt" – "embryonic rest hypothesis of cancer development" – tol ajal ei kasutatud kasvaja tüvirakkude mõistet. (Pervon jt, 9:1995)
Mõnede allikate kohaselt kasutasid paljud kirurgid 19. sajandil rinnavähi operatsioonide korral piiratud sisselõiget ja see garanteeris lokaalse levikuga rinnavähi taastekke. Aleksander Monro (1773–1859) uurinud enda sooritatud 60 lõikuse patsienti leidis, et üksnes 4. vähipatsienti olid pärast teist aastat haigusvabad, kuid hiljem ilmus neil varjatud vähk taas.
Šoti kirurg professor James Syme (1799–1870), James Paget, Robert Liston (1794–1847) avaldasid kirjutisi, milles kahtlesid, kas kirurgilised manipulatsioonid suudavad rinnavähile midagi teha või ka mitte. James Paget opereeris 235 patsienti. 1853. aastal kirjutas ta: ’In deciding for or against the removal of a cancerous growth, in any single case, we may, I think, dismiss all hope that the operation will be a final remedy for the disease’.
16. oktoobril 1846 demonstreeris Ameerika hambaars] William Thomas Green Morton (1819–1868), et sissehingatav dietüüleeter toimib kirurgias anesteetikumina.
1894. aastal leiutasid Ameerika kirurgid William Stewart Halsted ja W. Meyer radikaalse mastektoomia.
Saksa patoloogiaprofessor (Moritz Wilhelm) Hugo Ribbert (1855–1920) kirjeldas 1881. aastal konverentsil maailmas esimese teadlasena tsütomegaloviirusega nakatunud rakke ja pakkus 1905. aastal vähitekke põhjaks embrüonaalse päritolu ("Cohnheim-Ribbert theory of cancer").
Inglise kirurg ja patoloog James Paget (1814–1899), keda tuntakse mitme temanimelise haiguse järgi, näiteks Paget' luuhaigus ja Paget' tõbi (rinnahaigus) (kassajal rinnanäärmevähi harva esinev vorm, mille puhul esineb rinnanibul ekseemitaoline lööve), arvas sarnaselt Virchowiga, et vähk levib vedelikega.
St. Leonides Aleksandriast
Saksa kirurgia isaks peetavat Wilhelm Fabry ( William Fabry, Guilelmus Fabricius Hildanus, või Fabricius von Hilden) (1560−1634) loetakse esimeseks kirurgiks, kes sooritas rinnakartsioomi lõikusel aksillaarsete lümfisõlmede eemalduse. (Pervan jt, 8:1995)
Hildeni arvates põhjustas rinnavähi tekke rinnapiimatilgake rinnas. (de Moulin, 18:1983)
Kuni 20. sajandini oli rinnavähiravi peamiseks meetodiks rinna/rindade kirurgiline eemaldamine – mastektoomia.
"Radiofrequency ablation and breast cancer: a review", Gland Surg. mai 2014 ; 3(2): 128–135, doi: 10.3978/j.issn.2227-684X.2014.03.05, PMCID: PMC4115759
Kirjandus.
British Journal of Plastic Surgery, 
49. väljaanne, nr 3, 1996, lk 156–164, "An anatomical study of the nerve supply of the breast, including the nipple and areola"
Välislingid.
775. väljaanne, mai 2015, lk 1–9
"Radiation-Induced Sarcoma of the Breast: A Systematic Review", The Oncologist, märts 2012, 17. väljaanne, nr 3, lk 405-418
"Breast and Ovarian Cancer Centre. Breast cancer risk factors: a review of the evidence.", 2009
Curr Breast Cancer Rep. 2013 september ; 5(3): 10.1007/s12609-013-0114-z.doi: 10.1007/s12609-013-0114-z, PMCID: PMC3832299, NIHMSID: NIHMS482311
J Clin Epidemiol. 1991;44(8):755-61.
Published online 16. märts 2017. doi: 10.1136/esmoopen-2017-000169, PMCID: PMC551981
Published online 2010 Mar 22. doi: 10.1200/JCO.2009.25.5729, PMCID: PMC2860409