tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Vara vald

Vara vald oli vald Tartu maakonnas.
Ajalugu.
Vara valla omavalitsuslik staatus kinnitati aastal 1991. Eesti omavalitsuste haldusreformiga moodustati 2017. aastal Alatskivi valla, Kallaste linna, Pala valla, Peipsiääre valla ning Vara valla ühinemisel uus haldusüksus – Tartu maakonda kuuluv Peipsiääre vald.
Vara vallavanemad olid:
Geograafia.
Külad.
Alajõe –
Kargaja –
Kauda –
Keressaare –
Koosa –
Koosalaane –
Kusma –
Kuusiku –
Matjama –
Meoma –
Metsakivi –
Mustametsa –
Papiaru –
Pilpaküla –
Praaga –
Põdra –
Põldmaa –
Põrgu –
Rehemetsa –
Selgise –
Sookalduse –
Särgla –
Tähemaa –
Undi –
Vanaussaia –
Vara –
Välgi –
Ätte
Kaitsealad.
Vara valla territooriumil asusid Välgi looduskaitseala ning osaliselt ka Alatskivi parkmets, Emajõe-Suursoo maastikukaitseala, Emajõe suudmeala hoiuala, Kääpa maastikukaitseala ja Padakõrve looduskaitseala. Samuti olid kaitse all Vara pargi tammed, Sookalduse külas asuv kollase nartsissi looduslik kasvuala ning üksikobjektidena Pollikivi, Triitsu tamm ja Vara ohvritamm.
Veekogud.
Järvedest asusid vallas Koosa järv, Koosa paisjärv, Metsakivi järv ja Vara paisjärv. Samuti piirneb valla kaguosa Peipsi järvega.
Suuremad vooluveekogud olid Emajõgi, Kalli jõgi, Koosa jõgi, Kääpa jõgi, Koosa oja, Kargaja jõgi, Põdraoja ja Vara oja.
Inimesed.
Vara vallas on sündinud usuteadlased ja vaimulikud Elmar Salumaa ja Arthur Võõbus ning maalikunstnik Ann Audova.
Vormsi vald

Vormsi vald on kohaliku omavalitsuse üksus Eestis Lääne maakonnas. Hõlmab Vormsi saare ja väikesaari ning laide.
Asustus.
Vormsi vallas on 14 küla: Borrby, Diby, Fällarna, Förby, Hosby, Hullo, Kersleti, Norrby, Rumpo, Rälby, Saxby, Sviby, Suuremõisa, Söderby.
Ajalugu.
Vormsi vald moodustati 1991. aasta 19. detsembril.
Vormsi vallavanemad on olnud Rudolf Kägu, Ene Sarapuu, Teet Vainola, Andres Koch, Ants Varblane, Meelis Mägi, Daina Jüristo, Uku Sulev Kuut, Urmas Pau, Meeme Veisson, Tanel Viks ja Maris Jõgeva. 2024. aastast on vallavanem Triin Lepp.
Monograafia

Monograafia (inglise "monograph") on mingit probleemi või selle probleemi üht aspekti või mõnda isikut, nähtust vm igakülgselt ja terviklikult käsitlev, harilikult iseseisva väljaandena avaldatud teaduslik uurimus.
Sõna "monograafia" on tuletatud kreekakeelsetest sõnadest "monos" ’ainus, üksik’ ja "grapho" ´kirjutan´.
Monograafia puhul ei ole autorite arv oluline – selle võib olla koostanud üks autor või ka mitu autorit. Monograafia avaldatakse üldjuhul ühes köites ehk eraldiseisva raamatuna. 
Monograafiat, mille uurimisobjektiks on isiku elulugu, nimetatakse biograafiaks.
Tõlgitud monograafiat nimetatakse tõlkemonograafiaks. Üldjuhul nõuab monograafia tõlkimine tõlkija(te)lt kõrgtasemel akadeemilist ettevalmistust ja iseseisvat uurimistööd, et teha originaalteos sihtkeeles mõistetavaks igal tasandil (terminoloogia, mõistevõrgud jne) ning seostada sihtkeeles olemasoleva teaduskirjanduse ja -keelega.
Monograafias on üldjuhul määratletud selge uurimisküsimus ja esitatud teesid, mistõttu seda võib nimetada ka raamatu mahus teaduslikuks uurimuseks. Erinevalt monograafiast käsitletakse õpikutes, käsiraamatutes ja kogumikes paljusid teemasid, probleeme, isikuid jne. Õpikute ja käsiraamatute eesmärgiks on anda mingist teadmisvaldkonnast ülevaade, mitte niivõrd uusi hüpoteese püstitada. Teaduslikud kogumikud koosnevad eraldiseisvatest teaduslikest kirjutistest ehk artiklitest. Monograafia ja õpiku eristamine võib eriti loodusteadustes siiski olla problemaatiline. Üldjuhul on eristamise aluseks sellistel puhkudel teose sihtrühm – kui sihtrühmaks on eelkõige autori kolleegid ehk teised teadlased, on teos käsitletav monograafiana, kui aga sihtrühmaks on eelkõige üliõpilased, on teos käsitletav õpikuna.
Humanitaarteadustes on monograafiana käsitletavad ka kultuuri-, usundi- ja mõtteloo allikate teaduslikud väljaanded, mis nõuavad väljaandjatelt monograafilist lähenemisviisi ja laiendavad teadmisvaldkonna allikabaasi koos tervikliku interpretatsiooniga, kuigi ei ole esitatud tavapärase teadusteksti vormis: tekstikriitilised väljaanded, teaduslikult kommenteeritud tõlked, tõlgete antoloogiad jms. 
Raamatukogunduses tähistab mõiste "monograafia" trükitud või muud väljaannet, mis on tervikuna ühes köites või mille terviku moodustab kindel arv köiteid. Teatud arvu ühise koondpealkirjaga seotud monograafiaid nimetatakse monograafiasarjaks erinevalt jätkväljaannetest ja perioodikast.
Lutšism

Lutšism (venekeelsest sõnast "луч" 'kiir') ehk rajonism (prantsuskeelsest sõnast "rayonnisme"; "rayon" 'kiir') on 1911. aastal tekkinud ning vene kunstis levinud futurismi erivorm.
Lutšismi esindajad kujutasid oma teostes eeskätt valguse liikumist värviliste kiirtena.
Lutšismi viljelejad olid Mihhail Larionov ja Natalia Gontšarova.
Moodne kunst

Moodne kunst on katustermin erinevatele kunstivooludele ja -suundadele 20. sajandi algusest 1960.-1970. aastateni. Aluse moodsale kunstile panid postimpressionistid.
Moodsa kunsti peajooneks on loobumine looduslähedusest, töödega antakse edasi tundeid ja meeleolusid.
Moodne kunst jaguneb erinevateks kunstivooludeks ja -suundadeks. Iseloomulikuks on mitmete voolude üheaegne esinemine.
Moodsa kunsti voolud ja suunad:
Ankh

Ankh ehk kopti rist ehk aasrist on rist, mille ülaosas on silmus ja mis oli kasutusel egiptuse hieroglüüfina. Hieroglüüfina tähistas "ankh" alguses egiptuse keele sõna "ˁnḫ" ('peegel' või 'pilt'), aga hiljem sai elu tähistavaks sümboliks. Egiptuse ristitud elanikud – koptikristlased – on võtnud ankhi enda usu tunnuseks. Selle ladinakeelne nimetus on "crux ansata", 'käepidemega rist'. Ankhi peetakse ka päikesejumala märgiks.
Elu tähistava hieroglüüfi "ankh" algne tähendus on täpselt teadmata. Ühe versiooni kohaselt tähistas see sandaalirihma, kuna see hääldub vanaegiptuse keeles samaselt sõnaga "elu". Teise teooria kohaselt kujutab "ankh" jumalanna Isise vöörihma pannalt. Kolmas teooria arvab, et "ankh"-sümbol kujutab imetaja selgroolüli läbilõikes.
Kairo ülikooli egüptoloogide arvates on ankhi tähendus ületähtsustatud ja üle-mütologiseeritud. Nende teooria kohaselt kujutab ankh Niiluse jõge, kusjuures aas on delta, püstkriips jõgi ise ja haarad lääne- ja idakallas. Kogu märk tähistab kahe kalda ühtsust läbi jõe.
Egiptuse turismitrükised levitavad teooriat, et ankh tähistab perekonda – aas on naise suguelund, püstharu mehe suguelund ja külgharud on lapsed. Ükski akadeemiline uurimus sellist tõlgendust ei toeta.
Egiptuse hauakunstis kujutati ankh-sümbolit tihti eluga (peamiselt hauataguse eluga) seotud olukordades, kus teispoolsuse jumal Anubis annab soovijale ankhi kui võtme hauatagusesse ellu. Paljudel kujutistel annab mõni jumal ankhi vaaraole, väljendades seega vaarao jumalikku päritolu ja surematust.
Egiptuses valmistati ka ankh-sümboliga amulette. Viimast tuntakse matkajate kaitseamuletina ja ta seondub viljakusega. Ankhi kujuga valmistati metallist sepistatud peegleid, mis lisaks dekoratiivsele funktsioonile võisid olla ka sümboolseks võimaluseks heita pilk teispoolsusesse.
Ankhi ei valmistatud peaaegu mitte kunagi hõbedast. Päikesega seotud sümbolina valmistati tähtsad ankhid kullast või ka läikima hõõrutud vasest.
Ankh esineb tihti Antiik-Küprose ja Väike-Aasia müntidel. Kreeta-Mükeene lineaarkirjas B tähistab ankh häälikut "za".
Ankhi kujutist tundsid maiad, skandinaavlastel tähistas see surematust ja seondus veega.
1960. aastatel leidis ankh koos patsifikuga samaväärset kasutust hipiliikumises kui rahu ja tõe sümbol.
1980. aastatest kuni tänapäevani on ankh gootide subkultuuri sümboolika osa.
Unicode'is on ankhi kui sümboli kood U+2625, HTML-is &amp;#x2625.
Tihti peetakse ankhi ekslikult aluseks sümbolile ♀, mis tähistab planeeti Veenus, keemilist elementi vaske ja naissugupoolt.
Teeviit

 
Teeviit on maantee või tänava äärde või kohale paigaldatud kiri (tavaliselt liiklusmärgil), mis näitab asula algust või lõppu või kaugust mingi kohani ning suunda, kus pool see asub.
Maardu mõis

Maardu mõis (saksa keeles "Maart") oli mõis Harjumaal Jõelähtme kihelkonnas. Endine mõisasüda asub tänapäeval Jõelähtme vallas Maardu külas.
Ajalugu.
Mõisat on esmamainitud 1397. aastal. Aastast 1529 olid mõisa omanikud Taubed, kui Maardu ja Haljava mõisad ostis Maanõukogu maanõunik Johann Taube (surn. 1549/1550). Rootsi valitsusajal, 1586. aastal Claus Taube (surn. 1595), kellelt päris mõisa tema õde ja pärijanna Margaretha, kes abiellus pärast 1602. aastat Robert von Taubega, kes oli omanikuks veel 1641. aastal. Robert von Taubelt pärisid mõisa tema nõbud, vennad Claus ja Reinhardt von Taubed kes müüsid Maardu 1647. aastal krahv Lennart Torstensonile (1603–1651). Lennart Torstensoni (poeg Anders Torstenson müüs 1662. aastal Maardu Suure Gildi oldermannile Jacob Höppenerile, kes müüs 1663. aastal mõisa kindralmajor Fabian von Fersenile (1626–1677). Fabian von Ferseni testamendiga (1673) päris mõisa tema vennapoeg Heinrich Wilhelm von Fersen (suri enne 1691). Rootsi mõisade reduktsiooniga, Maardut ei redutseeritud, kinnitati 1696 Reinhold Johanni pojale, kindralleitnant krahv Hans von Fersenile ja tema surma järel läks mõis Reinhold Johann von Fersenile, kes 1710. aastal lahkus Rootsi. 
Venemaa keisririigi valitsusajal, aastast 1715 oli omanik keisrinna Katariina I; aastast 1727 ülemõuemeister Gustav Reinhold von Löwenwolde (1693–1758); aastast 1729 Herman Jensen Bohn.
Aastast 1747 oli omanik Peter von Brevern (1711–1756), kelle järel oli mõis Brevernide suguvõsa käes kuni mõisate riigistamiseni 1919. Viimane mõisnik oli Otto von Brevern.)
Mõisa peahoones tegutses kuni 1972. aastani Maardu algkool. Praegu on mõisas Eesti Pangale kuuluv õppe- ja puhkekeskus.
Mõisa kalmistu.
Maardu mõisa kalmistu jääb mõisa peahoone eest linnulennult umbes 150 meetri kaugusele lõunaedelasse ehk siis kalmistu asub peahoone taga olevas pargiosas.
Lõuna-Siinai kubernerkond

Lõuna-Siinai kubernerkond on 1. järgu haldusüksus Egiptuses. Hõlmab Siinai poolsaare lõunaosa.
Tähtsamad asulad on Aţ-Ţūr, Sharm el Sheikh ja Dahab.
Põhja-Siinai kubernerkond

Põhja-Siinai kubernerkond on 1. järgu haldusüksus Egiptuses. Hõlmab Siinai poolsaare põhjaosa.
Üle 85% elanikkonnast elab Vahemere rannikul. Elanike enamus on araablased, oluline osa elanikkonnast on nomaadse eluviisiga beduiinid.
Riigi kontroll territooriumi üle on nõrk, pärast president Ḩusnī Mubāraki võimult tõukamist 2011. aasta jaanuaris on sagenenud kokkupõrked beduiinide ja Egiptuse jõustruktuuride vahel. Korduvalt on rünnatud provintsi läbivat gaasijuhet Iisraeli. Piirkonnas on end sisse seadmas islamiäärmuslased. Oluliseks sissetulekuallikas on salakaubandus Gaza tsooniga.
1956. aastal okupeeris Põhja-Siinai Iisrael ja tagastas territooriumi Egiptusele paar kuud hiljem. Kuuepäevase sõja käigus 1967. aastal vallutas Iisrael ala uuesti. Seekord kestis okupatsioon lääneosas 1980. ja idaosas 1982. aastani.
Coahuila osariik

Coahuila osariik, ametlikult Coahuila de Zaragoza vaba ja suveräänne osariik ("Estado Libre y Soberano de Coahuila de Zaragoza"), on osariik Mehhiko põhjaosas. 
Piirneb idas Nuevo Leóni, lõunas Zacatecase, läänes Durango ja Chihuahua ning põhjas Ameerika Ühendriikide Texase osariigiga. Suurim linn ja osariigi pealinn on Saltillo ning teised suuremad linnad on Torreón, Monclova, Piedras Negras ning Ciudad Acuña.
Pindalaga 151 563 km² on Coahuila Mehhiko suuruselt kolmas osariik. Halduslikult jaguneb see 38 vallaks.
2020. aasta rahvaloenduse andmetel elas osariigis 3 146 771 inimest.
Ajalugu.
Coahuila y Tejase osariik loodi 1824. aastal. 1836. aastal loodi selle põhjaosas Texase Vabariik.
Bagdad

Bagdad on Iraagi pealinn, Bagdadi kubernerkonna keskus. Linn asub Tigrise jõe ääres.
Bagdad on Edela-Aasia suuruselt teine linn Teherani järel ja araabia maailma suuruselt teine linn Kairo järel.
Linnas asub Iraagi muuseum, mis sisaldab väärtuslikke säilmeid Mesopotaamia, Abbassiidide ja Pärsia tsivilisatsioonidest.
Ajalugu.
637 vallutas Kalifaat kindrali Sa'ad ibn Abi Waqqasi juhtimisel Pärsia senise pealinna Ktesiphoni, mis asus kohast, kus tänapäeval Bagdad asub, 32 km kagus. Vallutuse käigus tsiviilelanikkonda säästeti, aga paleed pandi koos arhiividega põlema. Siiski liikus piirkonna poliitiline ja majanduskeskus mujale, nii et Ktesiphoni elanikud jätsid oma linna mõne aja pärast, eriti pärast Bagdadi asutamist, maha.
758 hakkas kaliif Abū Ja‘far al-Mansūr plaanima uue linna rajamist Ktesiphoni lähedusse. Ta palkas kõikjalt maailmast arhitekte, teadlasi ja kunstnikke, et need hakkaksid uue linna jaoks plaane tegema. Ehitustöölisi saabus kohale üle 100 000. Ehitustööd algasid lõpuks 30. juulil 763. See kuupäev valiti sellepärast, et päike asus sel päeval Lõvi tähtkujus, mis sümboliseeris tuld ning seostus tootlikkuse, uhkuse ja laienemisega.
Linna rajamisel kasutati inspiratsiooniallikana koraani salme, mis rääkisid paradiisist. Al-Mansūr oli linnaga niivõrd rahul, et temale on omistatud lause: "See on tõesti linn, mille ma olen asutanud, kus ma tahan elada ja kus minu järeltulijad pärast valitsevad."
Linn plaaniti ringikujulisena. Ringi läbimõõt oli umbes 2 km. Esialgu plaaniti linnamüüri sisemus enam-vähem ühtsena, kuid hiljem lisati linna keskele veel teinegi ringmüür. Linna sees oli palju parke, aedu ja alleesid lisaks elamu- ja äripiirkondadele. Linna keskel asus mošee ja selle lähedal linna korravalve peakorter.
Linna ehitamisel kasutati kuubikujulisi telliseid, mille külje pikkus oli 46 cm. Tigrisest kaevati ehitusplatsile kanal, mis pakkus vett nii inimestele tarbimiseks kui telliste valmistamiseks. Lisaks kasutati Bagdadis paljude hoonete rajamisel marmorit ja Tigrise kaldale laskusid marmorist astmed.
Linna ringikujuline ja keskelt radiaalsete tänavatega põhiplaan on tüüpiline Pärsia Sassaniidide linnaehituskultuurile. Näiteks umbes 500 aastat varem rajatud Gur on põhiplaanilt Bagdadiga peaaegu identne: ka see on ringikujuline ning selle keskel on tempel ja selle lähedal valitsuse hooned, aga linna keskmest lähevad kiirtena laiali tänavad. Sellele vastandub antiikne linna põhiplaan, kus kõik linna kvartalid olid ristkülikukujulised ja kus kõik tänavad ristusid täisnurga all.
Linnal aitas kasvada strateegiliselt tähtis asukoht kaubateede ristumiskohal, mis kulgesid idast läände ja piki Tigrist põhjast lõunasse. Ühest küljest oli linnas külluses vett, teisest küljest oli seal kuiv kliima. Niivõrd rikkalik veevaru polnud tollal tavaline. Linnas peeti igas kuus laata.
Limburgi provints

Limburgi provints on või oli haldusüksus mitmes riigis:
Urmas Paet

Urmas Paet (sündinud 20. aprillil 1974 Tallinnas) on Eesti ja Euroopa Liidu poliitik, Eesti Reformierakonna juhatuse liige. ja alates 2014. aastast Euroopa Parlamendi liige.
Töökäik.
Ta on valitud XI, XII ja XIII, XIV ja XV Riigikogusse.
Poliitiline karjäär.
13. aprillist 2005 kuni 5. aprillini 2007 oli ta välisminister Andrus Ansipi esimeses valitsuses, seejärel Andrus Ansipi teises valitsuses ning alates 6. aprillist 2011 kuni 28. märtsini 2014 Andrus Ansipi kolmandas valitsuses. Seejärel oli ta kuni 3. novembrini 2014 välisminister Taavi Rõivase valitsuses.
20. mail 2014 intervjueeris Urmas Paetit Briti telesaates HARDtalk Zeinab Badawi.
3. novembril 2014 kinnitati Urmas Paet Euroopa Parlamendi liikmeks. Temast sai Euroopa Komisjoni volinikuks siirdunud Andrus Ansipi asendusliige.
Isiklikku.
Urmas Paeti abikaasa Tiina Paet on hariduselt eesti filoloog ja töötab Eesti Keele Instituudis vanemkeelekorraldajana. Neil on kolm tütart: Sylvia (sündinud 2001), Olivia (sündinud 2004) ja Emilia (sündinud 2013). Pere elab Tallinnas Nõmmel.
Avo Ulvik

 
Avo Ulvik (sündinud 30. juunil 1957) on muusik, helirežissöör ja muusikapedagoog.
Alberta lipp

Alberta lipp on Kanada Alberta provintsi ametlik lipp, mis võeti kasutusele 1. juunil 1968.
Pikkuse-laiuse suhe on 1:2. Lipu keskel on kujutatud provintsi vappi. Vapi kõrgus on 7/11 lipu kõrgusest.
Provintsi värvid, mis kinnitati aastal 1984, on sinine ja kuldne (tumekollane). Neid nimetatakse vapil/lipul ka Alberta siniseks ja Alberta kuldseks.
Alberta vapp

Alberta vapp on Kanada provintsi Alberta vapp. 
Vapikilp võeti kasutusele kuningas Edward VII loal 30. mail 1907. 30. juulil 1980 lisati kilbile Elizabeth II loal kiivriehis, kilbihoidjad ja deviis. Vapp sümboliseerib maavarasid ja Alberta looduse erinevaid osi: Kaljumäestik ja nende jalam, rohupreeriad ja viljapõllud.
Deviisil on kirjutatud ladina keeles "Fortis et Liber" (Tugev ja vaba).
Alberta vappi kasutatakse ka Alberta lipul.
Nunavuti lipp

Nunavuti lipp võeti kasutusele 1. aprillil 1999, koos Kanada Nunavuti territooriumi väljakuulutamisega.
Sellel on punane "inuksuk" (inuittide inimesekujuline maamärk) ja sinine täht, mis tähistavad põhjanaela ning ühiskonna eakamate inimeste juhtpositsiooni. Värvid sümboliseerivad maa, mere ja taeva rikkusi.
Juhan Partsi valitsus

Juhan Partsi valitsus astus 10. aprillil 2003 ametisse ametivande andmisega Riigikogu ees. Valitsuse moodustasid Ühendus Vabariigi Eest – Res Publica, Eesti Reformierakond ja Eestimaa Rahvaliit X Riigikogu valimiste tulemusel. Erakonnad nimetavad end "Koosmeele koalitsiooniks". Valitsuse kõrval räägiti palju ka Juhan Partsi juurde Stenbocki majja kolinud kass Miisust.
Juhan Partsi valitsuse vahetas 13. aprillil 2005 välja Andrus Ansipi esimene valitsus.
Ministrite vahetumise põhjused.
2003. aasta mais üritas tagasi astuda liikluses lubatud kiirust ületanud justiitsminister Ken-Marti Vaher. Res Publica minister esitas peaministrile küll tagasiastumispalve, mida viimane ei rahuldanud. Esimesena lahkus rahandusminister Tõnis Palts, kes astus 2003. aasta oktoobris tagasi, kuna talle alluv maksuamet asus uurima tema väidetavaid maksupettusi. 
Rahvaliit jäi 2004. aasta aprillis ilma põllumajandusminister Tiit Tammsaarest. Riigireservi viljaröövi tõttu viis Tammsaar samuti Partsile lahkumispalve, mille Parts heaks kiitis. Reformierakonna esimees Andrus Ansip võttis 2004. aasta sügisel Meelis Atonenilt üle majandusministri posti. Atonen astus ise tagasi, sest jäi heitluses riigile soodsate parvlaevaliikluse dotatsioonide pärast alla Saaremaa Laevakompaniile. Kaitseminister Margus Hansonile sai saatuslikuks riigisaladusi sisaldanud portfell, mis temalt varastati. 2004. aasta novembrist kuulus kaitseministri portfell Jaak Jõerüüdile. 
Kriis valitsuses sai alguse 8. veebruaril 2005, kui peaminister Parts tegi ootamatult president Rüütlile ettepaneku vabastada välisminister Kristiina Ojuland usalduse kaotuse tõttu ametist. Põhjuseks oli päev varem esitatud kaitsepolitsei aruanne, mis viitas välisministeeriumis riigisaladustega ümberkäimisel valitsevale korralagedusele. Dokumente oli kadunud ka Ojulandi ministriks oleku ajal, varem oli Ojuland seda eitanud. Ojulandi vahetas välja Rein Lang.
Juunis toimunud 2004. aasta Euroopa Parlamendi valimised näitasid, et peaministri partei on kaotanud kogu usalduse ning valitsuskriis jätkus. 
2. septembril toimusid Lihula vallas sündmused, mille eest jäi avalikkuse silmis süüdi Juhan Parts isiklikult. Vallavanem Tiit Madisson püstitas valla territooriumil mälestusmärgi, mida tuntakse Lihula monumendi nime all. Mälestusmärk kujutas endast SS-vormis sõdurit. Õhtul, kui pimedaks läks, tulid valitsuse käsul sammast maha võtma päästeamet ja politsei. Ettevõtmist turvasid koerte ja kumminuiadega politseinikud, kuid selle kiuste hakkasid üritusest nördinud kohalikud sambalammutajaid kividega pilduma. Politsei ähvardas neid seepeale pisargaasiga. Taastatud Eesti Vabariigis ei olnud varem rahva vastu avalikku vägivalda kasutatud.
Märtsi alguses otsustasid Reformierakond ja Rahvaliit avaldada umbusaldust Res Publica justiitsministrile Ken-Marti Vaherile, mille tingis plaan hakata kasutama mõõdikuid korruptantide tabamiseks. Riigikogu umbusaldas 54 poolthäälega justiitsminister Ken-Marti Vaherit, pärast hääletust ütles peaminister Juhan Parts, et astub tagasi. 24. märtsil 2005 esitas Juhan Parts president Arnold Rüütlile tagasiastumispalve ning Juhan Partsi valitsus astus tagasi.
Põhjaringkond (Iisrael)

Põhjaringkond on 1. järgu haldusüksus Iisraelis.
Iisrael peab Põhjaringkonna osaks ka annekteeritud Golani kõrgendikke (1154 km²), kuid rahvusvaheliselt seda ei tunnistata.
Res Publica

"res publica", ladinakeelne fraas tähendusega 'avalik asi'
Bekaa kubernerkond

Bekaa kubernerkond on 1. järgu haldusüksus (kubernerkond) Liibanonis.
Lõuna-Liibanoni kubernerkond

Lõuna-Liibanoni kubernerkond on 1. järgu haldusüksus (kubernerkond) Liibanonis.
Mägi-Liibanoni kubernerkond

Mägi-Liibanoni kubernerkond on 1. järgu haldusüksus (kubernerkond) Liibanonis.
2017. aastal eraldati Mägi-Liibanoni kubernerkonnast Kisrawān-Jubayli kubernerkond.
Voroneži oblasti lipp

Voroneži oblasti lipp on Venemaa haldusüksuse Voroneži oblasti lipp.
Ametlikult võeti lipp kasutusele 5. juulil 2005.
Lipu kirjeldus.
Voroneži oblasti lipuks on vapilipp, ristkülikukujulise punase kanga vardapoolsel küljel on kujutatud kollastest kividest mäge ning mäe nõlvalt langev kann, millest väljub vesi. Vesi ja kann on valged.
Lipu pikkuse ja laiuse suhe on 2:3.
Sümbolite tähendused.
Lipul olevad sümbolid - mägi, kann ja vesi pärinevad ajalooliselt Voroneži kubermangu vapilt. Punane lipuväli sümboliseerib vaprust, mehisust, verd, elujõudu ning langenuid võitluses isamaa eest.
Voroneži oblasti lipp aastatel 1997–2005.
1997. aasta 7. juulil kinnitati Voroneži oblasti lipuks punane kangas, mille vardapoolses osas oli sinine vertikaalne laid. Lipp oli oma kujunduselt väga sarnane Vene NFSV lipuga, puudusid vaid sirp ja vasar ning täht vardapoolses ülanurgas. Ka lipu proportsioonid erinesid, oblasti lipul olid need 2:3.
Kui 1998. aastal kinnitati oblasti vapp, lisati see lipu punase välja keskele. Vapi laiuseks lipul oli 2/5 lipu laiust. See lipp oli kasutusel 2005. aastani.
Viljandi pärimusmuusika festival

Viljandi pärimusmuusika festival, tuntud ka kui Viljandi folk, on iga-aastane pärimusmuusikaüritus, mis toimub alates 1993. aastast juuli lõpus Viljandis.
Esimene festival kestis ühe päeva (15. mai). 1994. aasta festival kestis 3 päeva ning toimus juuli lõpus (22.–24. juuli). Teisel festivalil oli esinejaid ka väljastpoolt Eestit. Alates kolmandast festivalist kestab üritus neli päeva.
19. Viljandi pärimusmuusika festivali 2011. aastal külastas üle 20 000 inimese, lisaks jälgiti videoülekandeid internetis 3059 arvutist kokku 4472 tundi. Esines 42 ansamblit, nende seas Vägilased, Zetod ja Oort (Eesti), Trilok Gurtu (India) ning Hedningarna (Rootsi). Festivali pealkiri oli "Rütm ja pulss", rõhutades rütmilisuse tähtsust lisaks rütmipillidele ka teistel pillidel (viiulil, torupillil, kandlel, lõõtsal) mängitavas tantsumuusikas.
Festivali korraldab Eesti Pärimusmuusika Keskus. Alates 1999. aastast on festival pühendatud millelegi või kellelegi. Näiteks 1999. aasta festivaliga tähistati Eesti rahvamuusika koguja ja populariseerija August Pulsti 110. sünniaastapäeva. Festivalil käib esinejaid igast Euroopa kandist ja väljastpoolt kontinentigi.
Haifa

Haifa on linn Iisraeli põhjaosas Vahemere rannikul, Haifa ringkonna halduskeskus.
Kliima.
Haifas on vahemereline kliima. Keskmine õhutemperatuur on suvel +26 °C ja talvel +12 °C, kuigi on juhtunud, et sajab lund.
Aastas sajab keskmiselt 538 mm. Juunist augustini ei saja üldse. Kõige sademeterohkemad kuud on detsember (136 mm, 11,8 sajupäeva) ja jaanuar (125 mm, 13,9 sajupäeva).
Ajalugu.
Haifa on rajatud 525 m kõrguse Karmeli mäe nõlvadele ja jalamile.
Vanim asula selles ümbruskonnas on Tell Abu Hawam, väike sadamalinn ja kaluriküla, mis oli olemas hilispronksiajal 14. sajandil eKr.
Sajandite jooksul on Haifa kuulunud paljudesse riikidesse. Seda linna on valitsenud Foiniikia, juudid, pärslased, Hasmoneid, Vana-Rooma, Bütsants, Kalifaat, ristisõdijad, Osmanite riik ja Suurbritannia. Alates Iisraeli riigi loomisest 1948 kuulub Haifa Iisraeli.
Rahvastik.
Haifa on Iisraeli suuruselt kolmas linn Jeruusalemma ja Tel Avivi järel. Seal elab üle 268 000 inimese. Siiski on Haifa üks vähestest Iisraeli linnadest, mille elanike arv väheneb.
Veel 300 000 inimest elab Haifa satelliitlinnades, mille hulka kuuluvad Krayot, Tirat Carmel, Daliyat al-Karmel ja Nesher. Kokku moodustavad nad 500 000 elanikuga linnastu.
Religioosselt kuuluvuselt on 70% Haifa elanikest judaistid, 6% kristlikud araablased, 4% moslemid ning ülejäänud 20% on kas kristlased või määratlemata religioosse kuuluvusega. Viimaseid on eriti palju NSV Liidust pärit immigrantide seas, kes moodustavad Haifa elanikest ligi veerandi ja kellest suur osa ei ole rahvuselt juudid. Haifas on ka druuside ja bahaistide kogukonnad.
Haifa on Iisraeli keskmisest märksa ilmalikum linn. Ortodokssed juudid moodustavad 2006. aasta seisuga Haifa elanikest 2,9%, Iisraeli keskmine on 7,5%. 66,6% Haifa elanikest olid ilmalikud, Iisraeli keskmine on 43,7%.
Majandus.
Linnas asuvad Haifa lennujaam, reisisadam, kaubasadam ja kolm raudteejaama. Haifa on Iisraeli suurim sadam.
Alates 1959 töötab linnas metroo, millel on 1 liin 6 peatusega.
Kultuur.
Haifat on rohkem kui sada korda mainitud judaismi keskses raamatus talmudis.
1950. aastal rajati Uus Haifa Sümfooniaorkester. 2004. aastal külastas selle kontserte 49 000 inimest.
29. jaanuaril 1961 alustas linnas tööd elukutseline teater.
Alates 1983. aastast toimub igal aastal Sukkoti pühade ajal Haifa rahvusvaheline filmifestival.
Muuseumid.
Haifas on tosinkond muuseumi. Kõige populaarsem muuseum on Haifa tehnikamuuseum, mida 2004. aastal külastas peaaegu 150 000 inimest. Muuseum asub Tekhnioni ajaloolises hoones.
Haifa jaapani kunsti muuseum on ainus muuseum Lähis-Idas, mis on täielikult Jaapani kunsti teemaline.
Haifa kunstimuuseumis on moodsa ja klassikalise kunsti kogu. Teiste muuseumide hulka kuuluvad eelajaloo muuseum, riiklik meremuuseum, linna muuseum, salajase immigratsiooni muuseum, mereväe muuseum, naftatööstuse muuseum, raudteemuuseum ja Chagalli kunstnike maja.
Haridus.
Linnas asuvad Haifa Ülikool ja Iisraeli suurim tehnikakõrgkool Tekhnion.
Sport.
Kohalik jalgpalliklubi Maccabi Haifa mängib Iisraeli kõrgliigas.
Inimene (perekond)

Inimene ("Homo") on inimlaste perekond, kuhu kuulub inimene ja väljasurnud inimese liigid. Eeldatavalt on "Homo" perekonna vanus 2,5 miljonit aastat ja põlvneb mõnest australopiteegi liigist.
"Homo habilis"'e vanimad leiud on 1,9 miljonit aastat vanad, mis on leitud Tansaaniast Olduvai kuristikust (Olduvai Gorge) ja seda arheoloogilist kultuuri nimetatakse Olduvai kultuuriks. Esimesteks kivitööriistade valmistajateks peetakse "Homo habilis"'t ja "Homo rudolfensis"'t, kuigi nende fossiilseid jäänuseid pole koos tööriistadega leitud. Võimalik, et ka australopiteegid ("Australopithecus garhi") olid tööriistade valmistajad. 
Koobi Forast on leitud koljud, mille näoosad ja hambad sarnanesid inimese omadega, kuid ajukolju oli väike nagu australopiteekidel. Teadlased järeldasid, et on veel üks liik, mida varem peeti "Homo habilis"'eks. Suurem vorm, kolju number 1470 (KNM-ER 1470) nimetati "Homo rudolfensis"'eks ja väiksem vorm jäi kandma "Homo habilis"'e nimetust. Saksa paleontoloog Friedemann Schrenk leidis Malawist Urahast 2,5 miljoni aasta vanuse robustse lõualuu, mis kannab numbrit UR 501 ja on "Homo rudolfensis". 
Esimese "Homo erectus"’e leidis Hollandi arst ja antropoloog Eugene Dubois Jaava saarelt 1891. aastal.Haeckelit järgides nimetas ta oma leiu "Pithecanthropus"'eks. Pitekantroopus on Haeckeli välja mõeldud nimi, mis pidi tähistama inimkonna hüpoteetilist Kagu-Aasia esivanemat. Dubois järeldas reieluu põhjal, et tegu on püstise inimesega ja lisas liigiepiteeli "erectus". Aastakümneid hiljem leiti ka Hiinast, Pekingi lähedalt "erectus"’e fossiile. Algul omistati need "Sinanthropus pekinensis"’ele. Teadlased leidsid ühisjooni nii Jaava kui Pekingi inimesega ja nimetasid need fossiilid "Homo erectus"'eks ("Homo erectus javensis" ja "Homo erectus pekinensis"). "Homo erectus"'ega sarnaseid leide on leitud ka Gruusiast. Nüüd arvatakse, et need kuuluvad uuele liigile "Homo georgicus"'ele, kes on "Homo habilis"'e järeltulija ja Aasia "Homo erectus"'e eellane.
Teadlased on vahet tegema hakanud varajasel Aafrika "Homo erectus"'el. Nad väidavad, et varased Aafrika vormid on piisavalt eristunud, et klassifitseerida eraldi liigiks "Homo ergaster", sest nende tunnused on vähem äärmuslikud kui hilisemad Aasia "erectus"'ed. "Homo ergaster" arenes Aafrikas mõnest "Homo habilis"'e liigist ja seejärel rändas Aafrikast välja.
"Homo sapiens"'i eellaseks peetakse "Homo heidelbergensis"'ist, kes oli ilmselt "Homo ergaster"'i järeltulija. "Homo heidelbergensis" levis üle Aafrika ja Euroopa. Euroopa ja Aafrika populatsioon lahknes. Põhja pool arenes neandertallaseks ja Aafrikas "Homo sapiens"’iks. Alternatiivne hüpotees käsitleb "Homo heidelbergensis"'ist ainult Euroopa liigina ja otsest neandertallase eellast ja samaaegne Aafrika vorm oleks "Homo rhodesiensis". "Homo rhodesiensis" on arvatavalt "Homo sapiens idaltu" eellane ja "Homo sapiens idaltu" "Homo sapiens sapiens"'i eellane.
Urmas Treiel

Urmas Treiel (sündinud 19. aprillil 1968) on Eesti munitsipaalpoliitik.
Ta on lõpetanud Tartu Ülikooli 1992. aastal majandusküberneetika alal. Samas ülikoolis kaitses ta 2003. aastal ärijuhtimises magistritöö "Avaliku ja erasektori koostöö omavalitsuste investeerimissuutlikkuse tõstmisel" ning sai magistrikraadi. Ta õpetab Tallinna Tehnikaülikooli Kuressaare Kolledžis finantsjuhtimist.
Ta on töötanud Tallinna Pangas ja Tartu Kommertspangas osakonnajuhatajana.
Aastatel 2001–2005 oli ta Kuressaare abilinnapea arengu ja majanduse alal, 2005. aasta juunist novembrini Kuressaare linnapea ning 2005. aasta novembrist linnavolikogu rahandus- ja majanduskomisjoni liige.
2006. aasta aprilli algusest juhib ta osaühingut Väinamere Liinid. 
25. jaanuarist 2000 kuulub ta Eesti Reformierakonda. 
Ta on olnud Eesti meister kaugushüppes. 
Isiklikku.
Urmas Treiel on abielus kergejõustiklase Virge Treieliga.
Jaanus Tamkivi

Jaanus Tamkivi (sündinud 17. novembril 1959 Kuressaares) on Eesti poliitik, aastatel 2007–2011 oli keskkonnaminister. Aastatel 2021–2025 oli ta Saaremaa vallavolikogu esimees.
Tamkivi kuulub Eesti Reformierakonda.
Haridus.
Ta on lõpetanud 1978. aastal Viktor Kingissepa nimelise Kingissepa Keskkooli ja 1983. aastal Tallinna Polütehniline Instituudi ehitusinseneri erialal.
Töökäik.
Pärast TPI lõpetamist töötas Tamkivi 1989. aastani Saare KEKi töödejuhatajana. 1989–1992 oli ta Saaremaa Restaureerimisvalitsuse keskaegsete kirikute restaureerimise osakonna juhataja. 1992–1996 juhatas ta aktsiaseltsi Tansar.
1996–2005 oli ta Kuressaare linnapea. Linnapeana sattus ta meedia huviorbiiti seetõttu, et teda kahtlustati ametiseisundi kuritarvitamises, kui tellis väidetavalt ebaseaduslikult Kuressaare Raekeskuse äärse kõnnitee ehituse.
Tamkivi kuulus 2005–2007 X Riigikogusse. Ta oli keskkonnakomisjoni esimees, hiljem Reformierakonna fraktsiooni esimees.
Ta valiti XI Riigikogusse. 5. aprillil 2007 ametisse astunud Andrus Ansipi teises valitsuses oli ta keskkonnaminister (kuni 6. aprillini 2011).
2011–2015 oli ta XII Riigikogu liige.
Aastast 2017 oli ta Saaremaa vallavolikogu liige. 26. veebruaril 2021 valiti ta Saaremaa vallavolikogu esimeheks. Sama aasta novembris valiti ta taas vallavolikogu esimeheks.
Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 5 (Hiiu-, Lääne- ja Saaremaa) 790 häält ning ei osutunud valituks.
Isiklikku.
Jaanus Tamkivi on abielus Eva Tamkiviga. Neil on pojad Kaspar ja Karl-Hendrik ning tütar Kristel.
Pere suvekodu Vedruka külas sai 2004. aastal võistlusel "Kodu kauniks" Saare maakonnas 4. koha.
2006. aasta oktoobri keskel, pühapäeva õhtul pärast kella seitset kohtus Tamkivi Kihelkonna–Kuressaare maanteel mootorrattaga sõites hirvepulliga, kes ootamatult teele hüppas. Tamkivi püüdis hirvest mööduda, kuid kaotas juhitavuse, kukkus ning murdis kämblaluu ja mõne roide. Kõige rohkem sai õnnetuses kannatada mootorratas Kawasaki Vulcan, Tamkivi oli kodusel ravil kõigest mõne päeva. Tamkivi hinnangul olnuks 150 kg kaalunud hirvele otsasõitmine veel hullem olnud.
Napoli

Napoli (&lt; kreeka Νεάπολις "Neapolis" 'uus linn') on linn Itaalias, Campania maakonna ja città metropolitana di Napoli halduskeskus. Napoli on elanike arvult Itaalia kolmas linn Rooma ja Milano järel.
Napoli lähedal asuvad Pompei, Herculaneum ja Vesuuv.
Napoli ajalooline kesklinn kuulub UNESCO maailmapärandi nimistusse.
Haridus ja teadus.
Napolis on 1224. aastal asutatud Napoli Ülikool ja 1872 asutatud Napoli bioloogiajaam.
Sport.
Linnas tegutseb jalgpalliklubi SSC Napoli, kelle kodustaadion on Stadio San Paolo.
Pula

Pula (itaalia keeles "Pola") on linn Horvaatia loodeosas Istra poolsaarel Aadria mere rannikul.
Linnas on Aldo Drosina staadion.
Roomaaegses amfiteatris korraldatakse kontserte ja iga aasta juulis Pula filmifestivali.
Vaatamisväärsused.
Pulas asub hästi säilinud antiikne amfiteater, mida on kujutatud Horvaatia kümnekunase rahatähe tagaküljel.
Saskatchewani lipp

Saskatchewani lipp on Kanada Saskatchewani provintsi lipp, mille pikkuse-laiuse suhe on 2:1 ning mis võeti kasutusele aastal 1969. Lipu ülemine osa on roheline, tähistamaks provintsi põhjapoolt ja selle metsarohket maad. Rohelise poole vasakul küljel on Saskatchewani vapp.
Kuldne alaosa tähistab provintsi lõunapoolt ja selle viljakasvatusalasid. Paremal küljel on punane liilia, provintsi lilleembleem.
Enne praeguse lipu kasutuselevõttu oleks provints saanud mitteametlikult kasutada sinist lippu provintsi vapiga, kuid puuduvad tõendid, et seesugust lippu iial oleks tehtud.
Saskatchewani vapp

Saskatchewani vapp (ametlikult inglise keeles "Arms of His Majesty in Right of the Province of Saskatchewan") on Kanada Saskatchewani provintsi vapp. 
Vapp võeti kasutusele kuningas Edward VII loal 25. augustil 1906. Vapil on provintsivärvid - roheline ja kuldne.
Kuldsel kilbipäisel on Inglismaa kuninglik sümbol, lõvi või leopard. Kolm kuldset viljapõime rohelisel väljal sümboliseerivad provintsi põllumajandust. Seesugune vili on saanud ka provintsi üheks sümboliks.
Vapi teised osad soovis provints kasutusele võtta 1985. aastal ning selleks saadi kuninganna Elizabeth II luba 16. septembril 1986.
Vapi moto on ladina keeles "Multis e gentibus vires" - mitmetest rahvastest, tugevus.
Tõuga säär

Tõuga säär (ka "Tõugaots, Vahase tõuk, Tagaots") on Vahase saare põhjapoolne tipp.
Kasselaid

Kasselaid (ka Kassemaa) on 54,4 hektari suurune saar Saaremaa vallas Abrukast idas. Saarel ei ole asustust. Saare rannajoone pikkus on 7 kilomeetrit.
Kasselaid asub 600 meetrit Limbininast kagus. Saar on pikliku kujuga, seal on neemed Esisäär ja Tagasäär ning poolsaarestunud Iilaste laid. Kasselaiul kasvab rohttaimestik. Saarel esineb aru- ja rannaniitu, kuid rannaniit on roostunud.
Kasselaid kuulub Abruka looduskaitseala Väikesaarte sihtkaitsevööndisse ja on looduskaitse all.
Bauhaus

Bauhaus (ametlikult Staatliches Bauhaus) on aastatel 1919–1933 tegutsenud kunstikool Saksamaal. Kooli asutas Weimari linnas arhitekt Walter Gropius. Kuni 1925. aastani töötas kool Weimaris, 1925. aastast tööstuslinnas Dessaus ning aastatel 1932–1933 Berliinis.
Bauhausi koolihooned Weimaris ja Dessaus kuuluvad UNESCO maailmapärandi nimistusse.
Kunstikooli direktorid olid Walter Gropius (1919–1928), Hannes Meyer (1928–1930) ja Ludwig Mies van der Rohe (1930–1933). Kooli õppejõududena töötasid ka sellised nimekad kunstnikud nagu Paul Klee, Vassili Kandinsky ja László Moholy-Nagy.
Bauhausis loodi ja õpetati kõiki visuaalseid kunste, kuid nende ühendavaks jõuks oli arhitektuur. Järgiti põhimõtet, mille järgi ehitiste või esemete vorm peab tulenema nende ülesannetest (funktsioonist), seega esindas Bauhaus kunstis ja keskkonnakujundamises funktsionalistlikku mõtlemisviisi.
Bauhausi tegevuse lõpetas natside võimuletulek.
Kunnati laht

Kunnati laht on Kõiguste lahe sisemaapoolne osa. 
Laht piirneb Kõiguste, Laevaranna ja Kungla külaga. Lahe veepeegli pindala on 2,56 km2.
Mortara

Mortara on linn Itaalias Lombardia maakonnas Pavia provintsis.
Linna ajalugu ulatub tagasi 4. sajandisse. 
Mortara vaatamisväärsusteks on 14. sajandist gooti stiilis San Lorenzo katedraal, Sant'Albino kirik ja Madonna del Campo pühamu 12. sajandist Tommasino da Mortara freskodega.
Mortara köök on kuulus hanesalaami, hane- ja sealihast vorsti poolest, mida on siin valmistatud juba alates 13. sajandist.
Künnisemaa

Künnisemaa (ka Läkumätas) on 0,7 hektari suurune laid Saare maakonnas Saaremaa vallas Muratsi külas Sepamaa lahes Muratsi poolsaarest 200 meetri kaugusel läänes. Saare rannajoone pikkus on 592 meetrit.
Laid on piklik loode-kagu sihis.
Voghera

Voghera on linn Itaalias Lombardia maakonnas Pavia provintsis. 
Ajalugu.
Voghera jõe järgi nime saanud linn kandis algselt nime Iria. Keiser Augustus rajas sinna Rooma koloonia ("Forum Iulium Iriensium").
Kübassaare poolsaar

Kübassaare poolsaar asub Saare maakonnas Saaremaa vallas. 
Poolsaarel on Kübassaare küla, Hülgepank, Täkusäär, Anikaitse pank, Saarmiku säär, Kübassaare laialehine mets, Kõrkvere ja Keskvere küla.
Purism

Purism on keeleteaduse mõiste ja tähendab keelepuhtust või puhaskeelsus (ingl. "linguistic purism" või "linguistic protectionism"). Selle all koonduvad lingvistikas hoiakud ja seisukohad, mis taotlevad ühes keeles vältida teiste keelte mõjusid. Keeles võib purism puudutada kõiki tasandeid, eriti aga keskendutakse sõnavarale. Purism põhimõttena on eriti silmapaistev väikeste keelte arengus, või omane sellistele, mis kannatasid märksa võimsamate keelte ülemvõimu all.
Etümoloogia.
Sõna "Purism" tuli eesti keelde läbi saksa keele sõna "Purismus", kuid algselt oli tegu ladina sõnaga "pūrus" “puhas”, millele lisandus abstraktsele mõistele viitav liide "-ism".
Definitsioon.
Purism toetub keelte iseolemise põhimõttele, mille täpsem sisu ütleb, et samadel tingimustel on soovitatud pigem omakeelset varianti ja mitte võõrast varianti kasutada. Tavaliselt suhtutakse purismi nagu liialdusse, sest selles peitub ebarealistlik nõue, et argikeel järgiks oskuskeelte norme. Seega on purism ka üks keelekorralduse võtmesõnu.
Jämaja kirik

Jämaja Kolmainu kirik on kirik Jämaja kihelkonnas Saaremaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Saare maakonnas Saaremaa vallas.
Esimene kirik ehitati arvatavasti 13. sajandil. Tollane puukirik hävis tules. 14. sajandil ehitati uus kirik, mis aga 1860. aastateks oli juba varisemisohtlik. Sellest kirikust on säilinud renessansskantsel (17. sajand) ja hiliskeskaegne raidreljeef "Maarja kuulutus" ning krutsifiksiga raidepitaaf. Kiriku ümberehitus valmis kuue kuuga. Sellest on kirjutanud Anseküla pastor aastatel 1846–1875 Martin Körber oma kogumiku "Oesel einst und jezt" teises köites (1899).
1864. aastaks ehitati uus kirik, mis sai historitsistliku ilme.
Kirikus leidub vallasvara, mis väärivad eraldi tähelepanu: uusgooti altar, oreli- ja külgväärid, renessansskantsel, kaks dolomiidist vappepitaafi ning raidkivist naivistlik Maarja kuulutamise reljeef.
Kiriku tornikell pärineb Venemaalt 19. sajandist. Kell on valatud pronksist ning on rohke valudekooriga.
Altarimaali süžee "Aita mind, Issand!" on leitav kirikutes, kuhu kostis aknast sisse merekohin. Maal pärineb 19. sajandist ning tegemist on õlimaaliga. Altarimaalil on kujutatud Jeesust ja apostel Peetrust, Matteuse 14, 28–31 järgi.
Jämaja kirikuaed on arheoloogiamälestis nr 4174.
2015. aastal sai Jämaja kirik uue oreli, mis oli Lõuna-Rootsis asuva Höreda sõpruskoguduse kingitus.
Kirikut kasutab EELK Jämaja Kolmainu kogudus. Koguduse õpetaja on 1997. aastast Anu Konks. Jumalateenistused toimuvad kirikus suvel iga pühapäev kell 11.00. Sügisest kevadeni toimuvad jumalateenistused üle nädala ja suurtel kirikupühadel. 
Välislingid.
Jämaja kirik Kultuurimälestiste registris
Purism (kunst)

Purism (ladinakeelsest sõnast "purus" - puhas) on pärast Esimest maailmasõda Prantsusmaal tekkinud kunstisuund. 1921. aastal ilmus niinimetatud purismi manifest.
Purism kasvas välja kubismist taunides viimase dekoratiivsust. Puristlikus kunstis valitses lihtsus, range matemaatiline kord ja puhtad vormid. Uuriti erinevaid rütme, matemaatilisi kompositsiooni loomise võtteid, "mooduleid". Eesmärk oli kogu keskkonna ümberkujundamine vastavalt masinaajastu ideaalidele.
Purismi nimekaimad esindajad on Le Corbusier, Amédée Ozenfant ja tšehhi arhitekt Bedřich Feuerstein.
Purismi võib pidada funktsionalismi eellaseks.
Orfism (kunst)

Orfism on suund kunstis, kubismi erivorm, millel on futurismile omaseid jooni (dünaamilisus).
Peamine väljendusvahend on värv ning kontrastsete värvipindade kõrvuti asetamisega luuakse mulje rütmist ja liikumisest.
Mõiste võttis kasutusele 1912. aastal Guillaume Apollinaire, kes prantsuskeelse väljendiga "orphisme" (Kreeka müütilise lauliku Orpheuse järgi) iseloomustas Robert Delaunay teoseid. 
Seda voolu esindasid ennekõike Robert Delaunay (maalisari "Eiffeli torn") ja tema abikaasa Sonia Delaunay-Terk ning tšehhi maalikunstnik František Kupka.
Herman Heinla

Herman Heinla (kuni 1937 Herman Hobustkoppel; 22. juuli 1921 Pärase küla, Muhumaa – 29. detsember 1996) oli eesti kunstnik.
1941 lõpetas ta Tallinna Kunsttööstuskooli.
Heinla värvati juunis 1944 Saksa okupatsioonivägede tagavaraüksusse. Nõukogude võim vahistas ta 4. detsembril 1944. Kümne kuu pärast määrati talle 15 aastat vangistust, millele pidi järgnema 5 aastat asumist. Teda süüdistati Saksa vastuluuregrupis Tümler ja Nõukogude-vastases põrandaaluses vastupanuliikumises osalemises.
Ta oli aastatel 1945–1948 vangilaagris Arhangelski oblastis ja 1948–1954 Komi ANSV-s. Laagris kogus ta tuntust kunstnikuna, sai laagrikunstnikuks ning endale isegi eraldi ateljee. Ta esines Komi ANSV kunstinäitustel ja võeti Komi Kunstnike Liidu liikmeks. Vangilaagrist vabanes ta novembris 1954.
Ta naasis Eesti NSV-sse omavoliliselt 1964 ja asus Harju rajooni Kurtnasse, leides tööd Tallinnas Silikaltsiidi TUI-s kunstnik-graafikuna. Ametliku loa Eestis elamiseks sai ta 1965.
Looming.
Tema maalinäitusi on korraldatud Muhus, Kuressaares, Tallinnas ja Soomes. Tema kujundatud on Muhu valla sümboolika ja Muhu Põhikooli embleem.
Üht tema Komimaa vangilaagriaegset joonistust võib näha Jaan Krossi elulooraamatu "Kallid kaasteelised" (2008, Eesti Keele Sihtasutus) illustratsioonina (lk 643).
Paikuse valla vapp

Paikuse valla vapp on Pärnu maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Paikuse valla vapp.
Vapp on kinnitatud 27. märtsil 1995.
Vapi autor on Vello Paluoja.
Vapi kirjeldus.
Püstiselt poolitatud roheline-kuldsel kilbil vastandvärvides, paremal kuuse ja vasakul männi võraga juurtega puu. Vapi ülaservas on nurgaga kilbi poolitusteljele toetuvad võrdhaarsed vastandvärvides kolmnurgad: parem - kuldne, vasak - roheline.
Põhjendus.
Vapi värvused tähistavad Pärnumaad ja tunnused Paikuse valda kuna inimtegevus toimus siin juba mesoliitikumis ja valla territoorium on kaetud enamuses kuuse - männimetsaga. Vapi parempoolne ülemine lõik sümboliseerib Pärnu jõge ja vasak Reiu jõge. Graafiliselt moodustab jõgede ristumiskoht vallale sümboolse kodukatuse. Paikkonna iidsust, ajaloolist arengut ja keskkonda iseloomustab vapi keskel asetsev kuusk/mänd. 75% valla pindalast on tänagi kaetud metsaga.
Põdvalaid

Põdvalaid (ka "Pede saar", "Põdva rahu, Põdva laid, Ledalaid, Leedva laid, Ledvalaid,") on 2,2 hektari suurune laid Saare maakonnas Saaremaa vallas Turja küla alal Turja poolsaare ja Vahelmiserahu vahel 200 meetrit Siiksaare poolsaarest idas. Laid on kivine, loode-kagusuunaline. Laiul kasvab võsa.
Laid kuulub Siiksaare-Oessaare hoiuala koosseisu ja on looduskaitse all.
Eesti lõõtspill

Eesti lõõtspillideks võib nimetada Eesti kohalike pillimeistrite valmistatud lõõtspille. Need jagunevad kahte peamisse liiki: Teppo ehk Võru tüüpi lõõtspill ja liblikapill. 
Teppo lõõts.
Võrumaa pillimeistri August Teppo väljatöötatud ja tema järgijate poolt mõneti edasi arendatud Teppo lõõts on Eestile kõige iseloomulikum. See on kolme- või neljarealine kahe- või kolmekooriline (ühte nuppu vajutades heliseb vastavalt kaks või kolm keelt) bisonoorne (lõõtsa lahti tõmmates ja kokku lükates annab üks nupp vastavalt erineva noodi) diatooniline lõõtspill, tavaliselt helistikus A-duur või As-duur, uuemad G-duuris. Seda tüüpi lõõtsal saab üldiselt mängida ainult kahes (teatud osas kolmes) mažoorses helistikus. Sellised lõõtspillid on naturaalse häälestusega, st enamkasutatavad kooskõlad on puhtaks häälestatud. Teppo tüüpi lõõtspill oma särava ja valju heliga sobib hästi vabas õhus mängimiseks .
Teppo pillide konstruktsioon põhineb lõõtspillidel. Tema pillide hääl ja korpus on eriliselt kaunis ja tugev ning Teppo pillide kohta on öeldud ka “ehalkäijate pill – ei lagune ega ligune”. 
Kõige enam hinnataksegi Teppo pillil selle kõla ja tämbrit. Pilli tehes on kasutatud väga kvaliteetseid materjale, kuid kõige tähtsam oli meistri talent: ülihea materjalitunnetus, käsitööoskus ja täpsus. 
Teppo pillidest võtsid eeskuju mitmed pillimeistrid ja nimetust teppo lõõts kasutatakse ka pillitüübi tähistamiseks. (August Teppo ehitatud pille nimetatakse originaal-teppodeks). 
Liblikapill.
Liblikapillid on Venemaa meistrite toodangu eeskujul valminud lõõtspillid, mille väliskujule on iseloomulik nüride nurkade korpus, luust nupud ning lüüra- või liblikakujulised metallkaunistused. Liblikapillid valmistati kahekoorilised ja on seetõttu Teppo lõõtsast mahedama ja vaiksema heliga, kuid nende täiuslikum bassisüsteem võimaldab neil mängida ka minoorses helilaadis. Venepärased liblikapillid levisid eeskätt Kagu-Eestis ja Peipsi ääres, kuid ka Saaremaal.
Kiviõli vapp

Kiviõli vapp on Ida-Viru maakonnas asuva Eesti linna Kiviõli vapp.
Vapp on kinnitatud 20. mail 1992.
Vapi kirjeldus.
Vapil kõrgus ja laius on suhtega 5:4. Hõbedasel väljal on sinine triip laiusega 2/5 kilbi kõrgusest, mis asub 42° nurga all suunaga alt paremalt ülemisse vasakusse nurka kilbikandja poolt vaadatuna. Sinise triibu keskel teravikuga üles asub kaheksanurkne täht suurusega 9:10 sinise triibu laiusest.
Põhjendus.
Linna vapil on sootäht, kuna linna praegusel asukohal laius soo ja linna esimesi rajajaid innustas ere tulevikulootus. Valge ja sinine värv sümboliseerivad puhtust, selgust, vabadust, ausust ja mõistust.
Kiviõli lipp

Kiviõli lipp on Ida-Viru maakonnas asuva Eesti linna Kiviõli lipp.
Lipp on kinnitatud 20. mail 1992.
Lipu kirjeldus.
Kiviõli linna lipuks on horisontaalselt kolmeks väljaks jagatud kangas. Sinine ülemine ja alumine pruun laid moodustavad kumbki 3/7 ning keskmine valge laid 1/7 lipu laiusest.
Lipu laiuse ja pikkuse suhe on 1:2 ning normaalsuurus on 80×160 sentimeetrit.
Vaika saared

Vaika saared ehk Vaikad on umbes 5 hektari suurune saarestik Saare maakonnas Vilsandi rahvuspargis Vilsandist läänes. 
Vaika saared nagu suur osa Saare maakonnast on Jaagarahu lademel. Kõrgus ulatub saartel kuni 3 meetrini merepinnast.
Saarestik koosneb Alumisest Vaika saarest, Karirahust, Keskmisest Vaika saarest, Kullipangast, Mustpangast ja Ülemisest Vaika saarest. 
Ajalugu.
1798. aastast pärinevad esimesed teated "Waik Laidi" nime kandvast saarest. 
14. augustil 1910 sõlmiti Riia Loodusuurijate Seltsi ja Kihelkonna kirikumõisa vahel rendileping, mille järgi läksid Vaika saared viie tsaariaegse kuldrubla eest 6 aastaks Riia Loodusuurijate Seltsi valdusse. 
1924. aastal liideti Vaika saared Kuusnõmme bioloogiajaamaga ning kuulutati looduskaitsereservaadiks, mille ülevaatajaks nimetati Artur Toom. 
1932–1934 aitasid linnuriigi kuulsuse levimisele kaasa Saksamaal Vaika kohta dr Franz Zedtwitzi kirjutatud raamatud "Saladuslikku hahast" ja "Linnulapsed Vaika rihvidel". 
7. juunil 1957 võeti Eestis vastu looduskaitse seadus, mille alusel loodi Vilsandi linnuriigist Vaika Riiklik Looduskaitseala. 
5. augustil 1958 kinnitati Eesti NSV Ministrite Nõukogu määrusega nr 277 Vaika Riikliku Looduskaitseala piirid: looduskaitseala hõlmas kuut saart (Karirahu, Alumise Vaika, Keskmise Vaika, Ülemise Vaika, Mustpanga ja Kullipanga) koos nendevahelise ja neid ümbritseva merega 200 meetri kaugusel saartest. Looduskaitseala üldpindala oli 35 ha.
1971. aastal nimetati piirkond ümber Vilsandi Riiklikuks Looduskaitsealaks.
Muhu valla vapp

Muhu valla vapp on Eesti haldusüksuse Muhu valla vapp.
Vapi kujundas Herman Heinla.
Vapi kirjeldus.
Valla vapi sinisel hõbedaste laineliste külgedega kilbil on hõbedane punasega ornamenteeritud n–ö muhu mänd — pügalristi rahvuslik erikuju.
Vapipilt näitab Muhumaa, tema rahva ja kultuuri asendit kahe naabri - Saaremaa ja Eestimaa, vahel. Muhu mänd ehk kaheksakand on juba muinasaegadest tuntud õnne ja viljakuse sümbol.
Lahojärv

Lahojärv (on kasutatud ka nimekujusid "Laho järv", "Lahu järv", "Lohu järv") on järv Põlva vallas, Mooste keskusest 3 km edelas metsa sees. Järve ümbritseb turbasamblaõõtsik.
Järve pindala on 2,7 ha, suurim sügavus 6 m.