tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Sirkka-Liisa Anttila

Sirkka-Liisa Anttila (sünninimi Sirkka-Liisa Ojala; sündinud 20. detsembril 1943 Marttila vallas) on Soome poliitik.
Alates 19. aprillist 2007 oli ta Matti Vanhase valitsuse põllu- ja metsamajandusminister ning 22. juunist 2010 kuni 22. juunini 2011 Mari Kiviniemi valitsuse põllu- ja metsamajandusminister.
Ta kuulub Soome Keskerakonda; aastatel 1994–2000 oli ta erakonna aseesimees.
Aastal 1967 lõpetas ta Tampere Ülikooli avaliku halduse alal ("hallintonotaari").
Sirkka-Liisa Anttila on olnud Eduskunna liige aastatel 1983–1996 ja kuulub Eduskunda uuesti alates 1999. aastast. Vahepealse aja oli ta Euroopa Parlamendi liige. Aastatel 1995–1996, 1999–2003 ja 2006–2007 oli ta Eduskunna aseesimees.
Alates 1977. aastast on ta Forssa linnavolikogu liige. Ta on tegelenud muu hulgas tarbijakaitse ja soolise võrdõiguslikkuse probleemidega.
Alates 2007. aastast on Anttila Naisorganisatsioonide Keskliidu esimees. Ta oli 1999–2009 organisatsiooni Naisjärjestöt yhteistyössä – Nytkis (Naisorganisatsioonid Koostöös) eesistuja, 2003–2007 Võrdsete võimaluste nõukogu eesistuja ja 1994–2003 Keskerakonna naiskogu eesistuja.
Anttila oli üks neist, kes kirjutas 1986. aastal alla kirikukogus arutatud eelnõule naispreesterluse lubamise kohta. Kirikukogu kiitis selle eelnõu samal aastal heaks.
Sirkka-Liisa Anttila on alates 1967. aastast abielus põllumees Risto Into Einari Anttilaga. Neil on kaks last, 1967 sündinud Hanna-Maija ja 1974 sündinud Heli.
Kuni 2002. aastani tegutses Sirkka-Liisa Anttila ka põllumehena, pidades talu, kus tegeldi peamiselt seakasvatusega. Seafarmi pidamist jätkab tema tütar Hanna-Maija.
Šahta Nomer 3

Šahta Nomer 3 (vene "Шахта Но. 3") on küla Venemaal Leningradi oblastis Slantsõ rajoonis Slantsõ haldusalas (Slantsõ linnaasunduses). Asub Slantsõ kesklinnast kagus põlevkivikaevanduse juures. Geograafilised koordinaadid on 59°5'28" N, 28°12'40" E. 
2007. aasta seisuga oli elanike arv 259. 2010. aasta rahvaloenduse andmeil oli elanikke 76.
Karsten Mathiesen

Karsten Mathiesen on Taani muusik.
Peamiselt mängib ta löökpille.
Ta on Eestis esinenud Tudengijazzil (1997), Viljandi kitarrifestivalil ja mitu korda Jazzkaarel.
Essen af Zellie

Essen af Zellie (von Essen a. d. H. Sellie) on Vestfaalist pärit Rootsi ja Soome aadlisuguvõsa, mis on saanud nime Saaremaa Kihelkonna kihelkonna Selgase mõisa (saksa "Zellie") järgi.
Suguvõsa vanimaks teadaolevaks esivanemaks on Vestfaali Essenburgi mõisast pärit Jürgen von Essen, kes suri 1502 Liivimaal ja oli abielus Margareta Uexkülliga.
1572. aastal sai Diedrich von Essen meeslääniõiguse järgi Saare-Lääne piiskop Magnuselt Saaremaa Pidula vakusest Selgase külast 3 tühja adramaad ja kaks üksjalga ning Rahtla külast ühe üksjala.
17. novembril 1663 sai Selgase mõisnik ja Kuramaa Bauska komandant Dietrich von Essen (1620–1678) naturalisatsiooni korras Rootsi aadlikuks ja immatrikuleeriti 1664 Rootsi rüütelkonda (Nr. 723).
21. novembril 1751 naturaliseeriti Rootsi Kuningliku Mõõgaordu rüütel Gustaf Johan von Essen (1700–1774) Rootsi aadlikuks ja immatrikuleeriti 1752 Rootsi rüütelkonda (Nr. 1919), kuid tema suguvõsaharu hääbus tema surmaga.
26. jaanuaril 1818 immatrikuleeriti Gustav Johan von Esseni (1735–1823) suguvõsaharu ka Soome rüütelkonda (Nr. 58).
Vapp.
Erinevalt Essenite põlisaadlisuguvõsa (uradel) vapil kujutatud öökullist oli Selgase mõisa Essenite punasel vapikilbil rüütlikiiver ja 4 sinist kuuli.
Drina

Drina on jõgi Euroopas Balkanil. 
Jõgi algab Dinaari mäestikust Piva ja Tara jõe ühinemiskohalt . Nii Piva kui Tara algavad Montenegrost ning ühinevad Montenegro ja Bosnia piiril . Tara jõgi on 144 km pikk, millest 110 asub Montenegros ning 34 km on Montenegro ja Bosnia piirijõgi. Drina voolab valdavalt põhja ja suubub paremalt Savasse . Jõe pikkus on 346 km, aga tema suudmest kõige kaugema, Tara jõe allikast lugedes 487 km.
Drina voolab esmalt põhja Bosniasse kuuluva Serblaste Vabariigi territooriumil. Foča Srbinje linnas suubub temasse paremalt Cehotina jõgi, mis samuti Montenegrost algab. Ühtlasi pöördub jõgi kirdesse ja voolab Goražde linnani, läbides vahepeal Bosnia ja Hertsegoviina Föderatsiooni maa-ala ja jõudes Serblaste Vabariiki tagasi. Järgmine linn Drina kaldal on Višegrad, kus jõge ületab Mehmed-paša Sokolovići sild. Natuke enne seda suubub Drinasse paremalt Lim, mis algab Montenegro ja Albaania piirilt. Višegradis pöördub jõgi loodesse, jõuab Serbia piirini ning voolab kuni suudmeni Serbia (paremal) ja Bosnia (vasakul kaldal) piirijõena. Selles kohas voolab ta läbi Bosniasse jääva Javori ja Serbiasse jääva Zlatibori mäeaheliku vahelt. Pärast piirijõeks saamist pöördub ta itta, pärast Serbias asuvat Bajina Baštat jälle loodesse, möödub Bosnias olevast Bratunacist ja jõuab pärast Drinjaca suubumist vasakult Bosnias asuvasse Zvornikisse, kus pöördub põhja. Ta voolab läbi Bosniasse jääva Majevica ja Serbiasse jääva Vlašići aheliku vahelt. Edasi voolab ta läbi Serbias oleva Loznica ja Bosnias oleva Janja ning suubub paremalt Savasse. 
Drina jõgi ei ole laevatatav. See-eest on ta koos Taraga Montenegro ja Bosnia üks peamisi parve ja kanuuga sõitmise kohti.
Piva orus paikneb peamine maantee, mis ühendab Montenegrot Bosniaga. Jõeorus kulgeb maantee kuni Višegradini. Pärast Bajina Baštat tuleb jõe Serbia kaldale maantee ja kulgeb seal Janjani. Bosnia kaldal on maantee üksnes aeg-ajalt, Drinjaca suudmest Dvornikini ja Loznicast Janjani. Raudtee ületab jõge ainult ühes kohas, Zvorniki ja Loznica vahel. 
Bajina Baštast pisut ülesvoolu voolab Drina läbi Tara rahvuspargi.
Mall Leissar

Heli-Mall Leissar (1967–1971 Jaas; sündinud 11. juunil 1934 Tallinnas) on eesti näitleja.
Ta sündis näitlejate perekonnas: isa Aadu Leissar, ema Johanna-Marie Leissar. Ta õppis aastatel 1951–1955 koos kaksikõe Reet Leissariga Draamateatri õppestuudios.
Ta töötas 1956–1960 näitlejana Endlas ja 1960–1962 Rakvere Teatris. Hiljem on ta olnud kultuuritöötaja, raamatupidaja, kantseleiametnik Tallinna Püha Vaimu kirikus ja juhendanud taidlusnäiteringe.
Ken Koort

Ken Koort (sündinud 2. mail 1980 Tallinnas) on Eesti Maleliidu president.
Hariduskäik.
Ken Koort lõpetas 1998. aastal Gustav Adolfi Gümnaasiumi. 1999–2002 oli ta Välisministeeriumi praktikant Eesti Vabariigi Suursaatkonnas Stockholmis, Eesti Vabariigi Suursaatkonnas Moskvas, Euroopa Nõukogu juures Strasbourgis. 2002. aastal lõpetas Moskva Riikliku Rahvusvaheliste Suhete Instituudi diplomaadina. 2015. aastal omandas ta Singapuri Nanyangi Tehnoloogiaülikoolis Executive MBA kraadi.
2007. aasta kevadest sai temast abipolitseinik ning ühtlasi Kaitseliidu Alutaguse Maleva liige. Ta on lõpetanud Eesti Kaitsejõudude reservohvitseride kursused ja omab nooremleitnandi auastet. Ta valdab võõrkeeltest inglise, vene, soome ja rootsi keelt. Ken Koort on Harju Maakohtu rahvakohtunik.
Isiklikku.
Ken Koort sündis Eesti diplomaadi ja näitleja Heikki Koorti peres.
2017. aasta suvest on ta abielus Kristiina Koortiga.
Mõistatus

Mõistatus on miski, mille tähendus ja olemus pole selgesti arusaadavad.
Mõistatus on teadlikult konstrueeritud väljendus, mille tähendus pole selgesti arusaadav (kuid on konstrueerijale teada), ja mis on mõeldud mõistuse abil lahendamiseks.
Paul von Essen

Paul von Essen (25. september 1631 – 2. august 1699 Tallinn) oli Gelderlandi "Essen af Geldern" suguvõsast pärit Rootsi fortifikatsiooniohvitser ja insener, Tallinna komandant.
1665. aastast oli ta Liivimaa kindluslinnade konduktor (leitnant), 1667. aastast insener Pärnus (tema projekti järgi valmis 1669. aastal Pärnus Tallinna värav), 1676. aastast kindralkortermeisterleitnant ja Liivimaa kindluste inspektsiooni ülemleitnant. 1678. aastal määrati ta kindlustusülemaks Henrik Horni armee juurde ja osales Preisimaa sõjakäigus.
1681. aastast oli ta Tallinna, Pärnu, Tartu ja Kuressaare kindluse üleminspektor ja sai 2. detsembril 1681 Rootsi aadlitiitli.
Koos Rootsi riigi kõigi kindlustuste ülema Erik Dahlbergiga koostas ta 1683. aastal Tallinna muldkindlustuste uue generaalplaani, mille kuningas Karl XI kinnitas 1686. Projekti järgi valmisid muuhulgas Toompea lõunaküljele Rootsi ja Ingeri bastion.
1687. aastast oli ta Tallinna kindluse komandant, tema ajal ehitati Tallinnas Toompeal Tallinna komandandimaja.
Tema Liivimaal sündinud poeg Henrik Johan von Essen (1674–1750) teenis Põhjasõja ajal Liivimaal Nierothi rügemendis ja oli hiljem Södermanlandi rügemendi ülem.
1756. aastal immatrikuleeriti tema järeltulijad Rootsi rüütelkonda (Nr. 1957).
Kolín

Kolín on linn Tšehhi Vabariigis Kesk-Tšehhi maakonnas, Kolíni ringkonna keskus. Asub Elbe (Labe) ääres Prahast 35 km idas. 
Kolíni rajas 12. sajandil Ottokar II Přemysl. Linnana on seda mainitud Colonia nova nime all aastal 1261. 1437 rajati linna kindlus. 18. juunil 1757 toimus linna lähedal Kolíni lahing.
Kolíni vanalinn on alates 1. juunist 1989 ajalooline linnakaitsereservaat.
Linna lähedal avati 2005 suur autotehas, kus valivad Toyota, Peugeot' ja Citroëni autod. Tehases töötab 3000 inimest.
Vladimir Ivanov (täpsustus)

Vladimir Ivanov on mitme isiku nimi.
Harry Siljander

Harry Valfrid Siljander (10. detsember 1922 Helsingi – 5. mai 2010 Espoo) oli Soome poksija.
Siljander oli kokku viiekordne Soome meister poolraskekaalus (kuni 80 kg) aastatel 1947–1950 ja poolraskekaalus (kuni 81 kg) 1952.
Siljander osales 1948. aasta Londoni olümpiamängudel poolraskekaalus (kuni 80 kg), kuid kaotas oma kohtumise veerandfinaalis tulevasele olümpiavõitjale George Hunterile (Lõuna-Aafrika Liit) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja. Ta võitis 1952. aasta Helsingi olümpiamängude poksivõistlustel poolraskekaalus (kuni 81 kg) pronksmedali.
Siljander lõpetas pärast 1952. aasta olümpiamänge poksimise ja töötas Hietanieme turu lihahallis Punavuore linnaosas Helsingis kuni 1986. aastani.
Minuskel

Minuskel (tuleneb ladinakeelsest nimetusest "minusculus" 'pigem väike') on tüpograafias kasutatav mõiste trükikirja väikese kirjatähe kohta. Minusklil on samas tähestikus reeglina olemas ka sama nimetuse ja hääldusega paariline suurtäht (majuskel). Minusklit ja majusklit eristab mitte niivõrd suurus kui erinev tähekuju.
Kirjeldus.
Erinevalt majuskelkirjast on minuskelkirjal hästi eristatavad üla- ja alapikendid (vrd D ja d, G ja g). Majuskelkiri kirjutatakse kahe joone süsteemile (baasjoon ja x-kõrguse joon), minuskelkiri nelja joone süsteemile (neile lisanduvad üla- ja alapikendijooned).
Ladina kirja minusklite eeskujuks on karolingide minuskli tähekujud, mis vaid üksikjuhtudel on suurtähtedega sarnased.
Ajaloost.
Juba hilisantiikajal tunti ja kasutati kirjatähe minuskel- ja majuskelvormi. 5. sajandil kasutati majuskelkirjade ruutkapitaali ja untsiaali kõrval minuskelkirju rooma kursiivi ja pooluntsiaali.
8.–9. sajandil arenesid paralleelselt karolingide minuskliga Bodensee piirkonnas, St Galleni ja Reichenau skriptooriumides välja alemanni minuskel, 8.–12. sajandil Briti saartel iiri-anglosaksi minuskel, 7.–8. sajandi Põhja-Itaalias langobardi ja Lõuna-Itaalias benevendi minuskel ning Ibeeria poolsaarel kasutati 8.–10. sajandil läänegooti kirja minuskleid, enne kui karolingide minuskli kasutus selle välja tõrjus.
Karolingide minuskel ja muude kirjatüüpide minusklid mõjutasid Euroopa eri piirkondade hilisemate kirjastiilide varagooti, gooti ja hilisgooti kirjade minuskleid.
Tüükasorlased

Tüükasorlased ("Nyctibiidae") on lindude sugukond öösorriliste seltsist.
Sugukonnas on üks perekond, tüükasorr ("Nyctibius"), seitsme liigiga.
Nad elavad vaid Kesk- ja Lõuna-Ameerikas.
Nad on öise eluviisiga ja iseäraliku häälitsusega.
Tüükasorr

Tüükasorr ("Nyctibius") on lindude perekond tüükasorlaste sugukonnast.
Tüükasorrid on öise eluviisiga ja iseäraliku häälega. 
Nad elavad Kesk- ja Lõuna-Ameerikas.
Liigid.
Perekonnas on seitse liiki:
Peet Nõmmik

Peet Nõmmik (18. veebruar 1900 Sipelga talu, Taevere vald, Suure-Jaani kihelkond, Viljandimaa – 6. mai 1947 Norillagi vangilaager, Krasnojarski krai) oli eesti vaimulik. 
Ta lõpetas 1921 Viljandi Maakonna Reaalgümnaasiumi ja 1926 Tartu Ülikooli usuteaduskonna. Prooviaasta pidas ta Türi koguduses. Ordineeriti vaimulikuks 12. juunil 1927. 
25. septembril 1927 valiti ta Türi koguduse täieõiguslikuks õpetajaks. Ta teenis Türi kogudust kuni 30. detsembrini 1944, mil ta arreteeriti jumalateenistuse ajal (seoses Omakaitsesse kuulumisega) ja saadeti Norilskisse vangilaagrisse, kus ta suri 6. mail 1947.
Peet Nõmmik on oma õige nime all üks tegelasi Silver Anniko romaanis "Rusikad".
Ühiskondlik ja poliitiline tegevus.
Ta osales Vabadussõjas. Tegeles hõimuliikumisega.
Peet Nõmmik kandideeris 1938. aastal I Riigivolikokku (Riigivolikogu 22. valimisringkond), kuid ei osutunud valituks.
II maailmasõja ajal kuulus ta Omakaitsesse.
Tunnustus.
1926. aasta 7. septembri Postimees kirjutas, et viimase kursuse üliõpilane, korp! Ugala liige Peet Nõmmik on Türil jõe põhjast välja toonud ühe töölise ja oma oskust mööda tema ka ellu äratanud. Samas nimetas Nõmmik sündmust «ilusamaks tunniks oma elus». Uppuja päästmise eest anti talle Eesti Punase Risti hõbeauraha.
Öösorrilised

Öösorrilised ("Caprimulgiformes") on lindude selts.
Enamik liike on putuktoidulised ja öise eluviisiga.
Sugukonnad.
Seltsi kuulub viis sugukonda
Eesti liigid.
Eestis on sellest seltsist vaid üks liik – öösorr ("Caprimulgus europaeus").
Kaari Vainonen

Kaari Vainonen (sündinud 29. oktoobril 1973 Tallinnas) on eesti kabetaja. 
Ta on tulnud Eesti naiste meistriks 64-ruudulises kabes aastatel 2005, 2006, 2007, 2008, 2010, 2011, 2012, 2013, 2014, 2015, 2016 ja 2017 (ka 2009. aastal jagas ta esikohta, kuid kaotas järelmatši Marika Azojanile). 
Rahvusvahelises kabes tuli ta Eesti meistriks 2007. aastal. Ta on tunnistatud Eesti parimaks naiskabetajaks kuuel korral: 2005–08, 2010 ja 2011. Vene kabes on ta rahvuslik suurmeister ja rahvusvaheline meister ning rahvusvahelises kabes FMJD meister.
Havířov

Havířov (poola "Hawierzów") on statutaarlinn Tšehhis Morava-Sileesia maakonnas. Asub riigi idaosas Poola piiri lähedal.
Havířov tekkis kaevandusasulana. Linnaõigused sai 1955. aastal.
Tööaeg

Tööaeg on aeg, mida isik kasutab töö tegemiseks. Siia kuulub nii tasustatava kui mittetasustatava töötamise (nt talutöödeks kuluv või vabatahtlikuna tehtav) aeg.
Aret Vooremäe

Aret Vooremäe (sündinud 12. jaanuaril 1970) on eesti põllumajandusteadlane.
Ta on põllumajandusmagister taimekasvatuse erialal.
Ta on töötanud Põllumajandusministeeriumi teadus- ja arendusosakonna juhatajana. 
Praegu on ta Eesti Maaülikooli Põllumajandus- ja keskkonnainstituudi direktor.
Illar Lemetti

Illar Lemetti (sündinud 21. aprillil 1968 Rannus) on eesti põllumajandusteadlane ja riigiametnik, alates 14. jaanuarist 2020 Viimsi vallavanem. 
Ta lõpetas aastal 1983 Rannu 8-klassilise kooli ja aastal 1986 Nõo Keskkooli. Aastatel 1986–1988 viibis ta ajateenistuses Nõukogude armees. Aastatel 1986–1989 oli ta puidutööline Elva metsamajandis. Aastal 1993 lõpetas ta "cum laude" Eesti Põllumajandusülikooli agronoomia erialal. Aastatel 1993–1995 oli ta samas magistrantuuris, ta on põllumajandusmagister mullateaduse erialal.
Aastail 2005–2010 oli ta Eesti Maaülikooli põllumajandus- ja keskkonnainstituudi direktor.
4. aprillist 2016 kuni 25. novembrini 2019 oli ta maaeluministeeriumi kantsler, enne seda oli ta sama ministeeriumi asekantsler.
6. jaanuaril 2020 seadis Viimsi vallavolikogu valitsev koalitsioon (kuhu kuuluvad Reformierakond, Isamaa ja sotsiaaldemokraadid) ta Viimsi vallavanema kandidaadiks ning 14. jaanuaril valiti ta salajasel hääletusel 12 poolthäälega vallavanemaks. Tema koordineerida on valla üldjuhtimine, valla arengu strateegiline planeerimine, arengukavad, finantsstrateegia ja valla eelarve.
Erasektor

Erasektor ehk teine sektor on üks ühiskonna kolmest sektorist, mille moodustavad eraettevõtted ja turumajanduslikud suhted. 
Erasektorit nimetatakse ka tulundussektoriks või isegi ärisektoriks. Erasektori ettevõtted erinevad küll oma õigusliku vormi (täisühingud, osaühingud, aktsiaseltsid jne), suuruse ja ka tegevusala poolest, nende ühisjooneks on kasumi taotlemine ja eraomandus.
Biotõrje

Biotõrje on umbrohu, metsa- ja aiakahjurite, taimehaiguste jms. leviku piiramine mitmesuguste looduslike mehhanismide kaasabil.
Näiteks mitmete põllumajandustaimi söövate putukate levikut piiratakse nende putukate parasitoidide levikut soodustades. Võõrliikide invasiivset levikut tõkestatakse vastava liigi päritolumaalt tema paljunemist piiravate liikide introdutseerimise abil.
Töö

Töö on inimeste tegevus kasulike saaduste valmistamiseks.
Diedrik von Essen

Dietrich von Essen (1620 Selgase, Kihelkonna kihelkond – 10. märts 1678 Tallinn) oli Rootsi sõjaväelane ja kuninglik troman. 
Ta osales Magnus Gabriel De la Gardie ja Gustaf Horni alluvuses sõdades Saksa, Poola ja Taani vastu, Vene-Rootsi sõja ajal teenis ooberstleitnandina 4. detsembrist 1657 ooberst Mellini rügemendis (Mellins regemente), 1659 Bauska komandant Kuramaal ja 14. maist 1674 Häme lääni jalaväerügemendi ooberst.
17. novembril 1663 sai ta naturalisatsiooni korras Rootsi aadlikuks ja immatrikuleeriti 1664 Selgase (Zellie, Zellige, Sellie) mõisa järgi Essen af Zellie nime all Rootsi rüütelkonda (Nr. 723). Erinevalt Essenite põlis (uradel) aadlisuguvõsa vapil kujutatud öökullist oli tema punasel vapikilbil rüütlikiiver ja 4 sinist kuuli.
Ta maeti 1681. aastal Hollola keskaegsesse kivikirikusse Soomes, kus asus ka tema vappepitaaf, mis 20. sajandi alguses viidi Soome Rahvusmuuseumisse.
Talle kuulusid Selgase, Koiskala ( Koiskalan säteri, Nastolas), Björkholmi, Laholmi ja Tervsundi (Terfsund) mõis.
Perekond.
Ta oli abielus Christina Maria Brakeliga ja seejärel Anna Polliga (surnud 1682), kes oli Henrik von Polli tütar. Abieludest sündisid:
Amin Asikainen

Amin Asikainen (hüüdnimi Idi; sündinud 21. jaanuaril 1976 Kirkkonummis) on Soome endine poksija. 
Harrastajana.
Asikainen võistles harrastajana 1988–2001. Tema esimene treener oli endine tuntud poksija Olli Mäki, alates 1995. aastast on tema treener Olli Mäe poeg Pekka. Ta 
osales kokku 175 kohtumisel, millest võitis 135 ja kaotas 40. 
Asikainen oli kokku neljakordne Soome meister aastatel 1996, 1998 ja 1999 II kergekeskkaalus (kuni 67 kg) ning 2001. aastal I keskkaalus (kuni 71 kg). 
Ta osales kolm korda Eesti–Soome maavõistlustel, kus võitis aastatel 1998 ja 2000 oma kohtumise ning kaotas 1995. aastal oma kohtumise.
Elukutselisena.
Asikainen poksis detsembrist 2001 kuni märtsini 2011 elukutselisena ning pidas 32 kohtumist, millest võitis 28 (neist 19 nokaudiga) ja kaotas 4 kohtumist (kõik need nokaudiga).
Tema mänedžer oli Pekka Mäki, kes oli ühtlasi ka tema varasem treener.
Isiklikku.
Tema ema on soomlane ja isa on pärit Marokost.
Krimmi khaaniriik

Krimmi khaaniriik oli aastatel 1441–1783 Musta mere ääres Krimmis ja selle naaberaladel Dnepri ja Dnestri vahel eksisteerinud riik, mille põhiline elanikkond koosnes krimmitatarlastest.
Krimmi khaaniriik moodustus pärast Kuldhordi lagunemist. Aastast 1475 oli Krimmi khaaniriik vasallisõltuvuses Osmanite riigist. Aja jooksul (1502) allutas Krimmi khaan ka Kuldhordi viimased jäänused, Suurhordi alad keskusega Sarais.
Khaaniriigi pealinn oli algul Solhat (nüüd Starõi Krõm), khaan Mengli-Girei (1468–1515) ajast alates oli khaani residents Bahtšisarais. Türgi sultani asehaldur asus aga Kafas (Feodossia).
17. sajandi I poolel kogusid Krimmi khaanid Moskva suurvürstiriigilt andamit, pärast Venemaa keisririigi võitu Osmanite riigi üle 1768–1774 aasta sõjas kuulutati Krimmi khaaniriik Osmanite riigist sõltumatuks ja liideti 1783. aastal Venemaa keisririigiga.
Krimmi khaaniriigi ja Euroopa suhted.
Khaaniriigi elanikkond oli vaatamata riigi olemasolule põhiliselt rändrahvas ning jätkas mongoli-tatari Kuldhordis välja kujunenud eluviisi: karjakasvatust ning sagedasi sõjakäike naaberriikide (Moskva suurvürstiriigi, tsaaririigi ja Venemaa keisririigi, Rzeczpospolita – Ukraina, Valgevene, Poola ja Leedu) alade vastu.
Suuremad sõjakäigud:
Viimane Krimmi khaaniriigi sõjakäik Venemaa Keisririigi vastu toimus Viienda Vene-Türgi sõja ajal (1768–1774). Khaaniriigi väed osalesid sõjategevuses koos Osmanite riigi vägedega ning jõudsid 1769. aasta alguses Jelizavetagradini. Seal peatati nad tugeva Venemaa Keisririigi sõjaväe poolt, mida juhtis Väike-Vene kindralkuberner Pjotr Rumjantsev.
Aastatel 1771–1772 juba Krimmi territooriumil toimunud sõjategevuse tulemusena purustas vürst feldmarssal Vassili Vassiljevitš Dolgoruki khaan Selim Giray III väed, mille tulemusel Selim Giray III põgenes Türgisse ning Krimmi khaaniriiki asus 1773. aastal "Moskva kaitse all" valitsema Moskvale lojaalne Sahib Giray II. Liidu alusel sai Venemaa kontrolli Musta mere Kertši, Dnepri suudmes asuva Kılburuni ja Aasovi mere ning Musta Mere ühendusteed sulgeva Enikale sadamalinna üle.
Khaaniriigi lõpp.
Aastatel 1774–1783 toimus Krimmis pidev võimuvõitlus Venemaa ja Osmani impeeriumi toetatavate pretendentide vahel. 1783. aastal sekkus kodusõtta keisrinna Katariina II ning moodustas Krimmi khaaniriigi asemele Venemaa koosseisu kuuluva Tauria oblasti, mis hõlmas Krimmi poolsaare ja Tamani. Oblasti juhiks määrati Katariina II favoriit vürst Grigori Potjomkin.
Venemaa Keisririigis kujunes Krimmi poolsaar eelpostiks Türgi vastu ning seal asutati keisrinna Katariina II korraldusel 1784. aastal Venemaa Musta mere laevastiku baas Sevastopol.
Lõpukadu

Lõpukadu ehk apokoop on keele ajaloos toimunud hääliku või häälikute kadumine sõna lõpust.
Lõpukao eelsel kujul on sõnad säilinud Põhja-Eesti regilaulus. Näiteks: "Tuli üksi suuri tuuli"
Georg von Stackelberg

Georg von Stackelberg on olnud mitme Stackelbergide suguvõsa liikme nimi:
Arvamusliider

Arvamusliider on inimene, kelle arvamusega arvestatakse. See on autoriteetne isik, kes on võimeline interpreteerima oma erialal esilekerkinud uut infot või ideid, abstraheerima nende keskse tähenduse ja sisu ning selle edasi andma teistele inimestele, kes soovivad kujundada oma arvamust.
Arvamusliidritel on oluline roll avalik arvamuse kujundamisel.
Peeter Langovits

Peeter Langovits (sündinud 7. juunil 1948 Tallinnas) on eesti fotograaf.
Elukäik.
1966. aastal lõpetas ta Tallinna 20. Keskkooli.
Aastal 1971 lõpetas ta Tallinna Polütehnilise Instituudi keemiateaduskonna ning töötas seejärel Hans Pöögelmanni nimelises Elektrotehnika Tehases insenerina.
Aastatel 1987–1995 oli ta Eesti Telegraafi Agentuuri fototoimetuse peatoimetaja ning 1995–2014 ajalehe Postimees fotokorrespondent. Praegu vabakutseline fotograaf.
Alates 1974. aastast on ta osalenud enam kui 350 näitusel või konkursil ning korraldanud ligi 50 isikunäitust nii kodu- kui ka välismaal. Tema fotosid on fotoagentuuride TASS, AP, Pressfoto, Scanpix Baltics vahendusel kasutanud paljud trükised ja väljaanded Eestis. Fotograaf on pühendunud linna igapäevaelu jäädvustamisele ja esindab nn subjektiivset dokumentalismi, mida iseloomustavad näitused „Hommik uues elamurajoonis“ (1984) ja „Uude korterisse“ (1986). 2017. aasta septembris toimus Narva linnuse 5. korrusel Peeter Langovitsi fotonäitus „Uus mikrorajoon“.
Avaldanud fotograafiateemalisi publikatsioone.
Georg von Stackelberg (1808–1858)

Georg Friedrich Jakob von Stackelberg (1. september (vkj 20. august) 1808 Tallinn – 11. juuni (vkj 30. mai) 1858 Peterburi) oli baltisaksa päritolu Venemaa sõjaväelane (kindralmajor).
Perekond.
Georg von Stackelberg oli kindralmajori ja tõelise riiginõuniku Georg von Stackelbergi (1775–1837) ja Charlotte Friederike von Patkuli poeg.
Ta abiellus 20. veebruaril (vkj. 8. veebruaril) 1849 Tallinnas Marie Elisabeth von Patkuliga, kes oli jalaväekindral Woldemar von Patkuli (surnud 1855) ja vabapreili Marie Elisabeth von Arpshoveni tütar. Abielust sündisid:
Esivanemad.
Viited:
Alatornio

Alatornio (rootsi keeles Nedertorneå) oli vald Soomes Lapi maakonnas. 
Algselt oli Alatornio osa suurest Põhjalahest Jäämereni ulatuvast pirkkalaste maa-alast. 17. sajandi alguses otsustati valdade jaotus nii, et allpool Tornio jõe orgu asuv Alatornio moodustas omaette valla. Alatorniost eraldati 1621. aastal Tornio linn. Karunki vald eraldati Alatorniost 1745. aastal. Hamina rahu järel 1809. aastal jäi kolmandik tollasest Alatorni vallast Rootsi poolele. Seda osa kutsuti ka Alatornioks (Nedertorneå) ja hiljem 20. sajandi algul Haparannaks seal asuva linna järgi.
Anatoli Rõbakov

Anatoli Naumovitš Rõbakov (vene keeles Анатолий Наумович Рыбаков; sünninimi Aronov; Tšernigov – 23. detsember 1998 New York) oli juudi päritolu vene kirjanik.
Ta elas alates 1919. aastast Moskvas aadressil Arbati tänav 51. Pärast kooli lõpetamist töötas ta Dorogomilovski keemiatehases laadija, hiljem autojuhina. 1930. aastal astus ta Moskva transpordiinseneride instituuti.
5. novembril 1933 ta vahistati. OGPU erinõupidamiskolleegium mõistis talle kriminaalkoodeksi paragrahvi 58 lõike 10 (kontrrevolutsiooniline agitatsioon ja propaganda) alusel kolmeks aastaks asumisele saatmise. Asumise lõppedes ei saanud ta õigust elada passirežiimiga linnades, ta hulkus mööda Venemaad ja töötas seal, kus ei olnud vaja dokumente esitada. Sel ajal hakkas ta oma perekonnanimena kasutama ema perekonnanime järgi Rõbakovi. Aastatel 1938–1941 töötas ta Rjazani oblasti autotranspordivalitsuses peainsenerina.
1941. aasta novembrist kuni 1946. aastani sõdis Rõbakov Punaarmees alates Moskva lahingust kuni Berliini vallutamiseni. Ta teenis liikurväeosades ja tema viimane ametikoht oli 4. laskurkorpuse autoteenistuse ülem. Ta pälvis kaardiväe insenermajori auastme ja väljapaistva sõjaväeteenistuse eest anti talle tagasi õigus elada passirežiimiga linnades. 1960. aastal rehabiliteeriti ta täielikult.
Kirjanduslooming.
1947. aastast pühendus Rõbakov kirjandusloomele. Tema esimesed teosed kuulusid lastekirjanduse hulka ja käsitlesid ta enda lapsepõlve: "Kortik" (1948) ja selle järg "Pronkslind" (1956). Mõlemad ekraniseeriti: esimene aastail 1954 ja 1973 ning teine 1974.
Tema järgmisi teoseid "Kroši seiklused" (1960), "Kroši koolivaheaeg" (1966) ja "Tundmatu sõdur" (1970) seob ühine peategelane Sergei Krašennikov. Need on kõik noorsoole mõeldud teosed, milles lahendatakse mõni kuritegu. Kõik kolm on ekraniseeritud: esimene 1961, teine 1979 ning kolmas 1971 ja 1984. Tema teoste ekraniseerimist soodustas see, et Rõbakov kirjutas ise nendele filmidele stsenaariumi.
1978. aastal ilmus romaan "Raske liiv", mis räägib ühe juudi perekonna elust Põhja-Ukrainas maailmasõdade käigus ja nendevahelisel ajal. See oli üks esimesi teoseid NSV Liidus, mis käsitles holokausti.
Rõbakov kirjutas oma tuntuima teose "Arbati lapsed" ja lubas seda levitada samizdati kaudu 1960. aastatel. Teos ilmus trükis alles 1987, kuigi seda oli püütud avaldada juba 1966 ja 1978. Mõlemal korral peatati raamatu avaldamine viimasel hetkel. "Arbati lapsed" on tetraloogia esimene raamat, ülejäänud sellesse kuuluvad romaanid on "1935 ja järgmised aastad" (1989), "Hirm" (1990) ning "Tuhk ja tolm" (1994). Tetraloogia tegelane Saša Pankratov on osalt autobiograafiline.
Rõbakov oli aastatel 1989–1991 NSV Liidu PEN-klubi president ja 1991. aastal NSV Liidu Kirjanike Liidu sekretär.
Rõbakov oli Tel Avivi ülikooli filosoofiadoktor.
Rõbakov on maetud Moskvas Kuntsevo kalmistule.
David Coverdale

David Coverdale (sündinud 22. septembril 1951) on Briti laulja.
Aastatel 1965–1968 alustas Coverdale esinemist kohaliku bändiga Vintage 67. Seejärel liitus Coverdale aastatel 1973–76 Deep Purple’iga peavokalistina. Koos anti välja kolm stuudioalbumit: "Burn" ja "Stormbringer" 1974. ning "Come Taste the Band" 1975. aastal. 1976. aastal lahkus Coverdale Deep Purple'ist ning alustas soolokarjääri.
Koos kitarrist Micky Moodyga andis David Coverdale välja sooloalbumid "White Snake" ja "Northwinds". 1977. aastal moodustas Coverdale omaenda bändi Whitesnake (bändi esialgne nimi oli David Coverdale's Whitesnake).
Stagnatsiooniaeg

Stagnatsiooniaeg (kõnekeeles ka "stagnaaeg") oli ajajärk NSV Liidus aastatel 1964–1987. See algas Leonid Brežnevi võimuletulekuga 1964. aastal ja kestis kuni NLKP XXVII kongressini veebruaris 1986, aga veelgi täpsemalt NLKP KK jaanuaripleenumini 1987, kui riigi ametlikuks poliitikaks kuulutati perestroika. 1970. aastateks oli NSV Liidu majanduses ja ühiskonna arengus kujunenud seisak, mis oli seotud suurelt osalt majanduse ekstensiivne arendamisviisiga. Ebarentaabel majandussüsteem, lohakas suhtumine riiklikusse omandisse ning töötajate motivatsiooni puudus, ebakvaliteetse ja maailmaturgudel konkurentsivõimetu toodangu väljastamine olid viinud NSV Liidu majandusliku krahhi äärele.
Taimi Tulva

Taimi Tulva (sündinud 1. mail 1940 Antslas) on eesti sotsiaalteadlane, sotsiaaltöö kõrghariduse käivitaja Eestis.
Haridus.
Lõpetas 1958. aastal Friedrich Reinhold Kreutzwaldi nimelise Võru 1. Keskkooli ja 1961. aastal Tartu Meditsiinikooli. Õppis 1963–1967 Eduard Vilde nimelises Tallinna Pedagoogilises Instituudis. Aastatel 1972–1976 Herzeni nimelise Leningradi Pedagoogilise Instituudi aspirant. Kaitses 1976. aastal Leningradi Pedagoogilises Instituudis pedagoogikakandidaadi kraadi dissertatsiooniga "Noorema kooliea õpilaste tööjõudlus ja selle edendamise pedagoogilised tingimused (vene keeles). 1995. aastal kaitses Lapi Ülikoolis doktorikraadi väitekirjaga "Eesti sotsiaaltöö kujunemine murranguperioodil (soome keeles "Viron sosiaalityön muotoutuminen murroskaudella").
Töö.
Aastatel 1967–1970 töötas Tallinna 34. 8-klassilise kooli õpetajana. 1970. aastast töötanud Tallinna Pedagoogilise Instituudis (1992. aastast Tallinna Pedagoogikaülikool, alates 2005 Tallinna Ülikool) erinevatel ametikohtadel: 1970–1971 meditsiinilise ettevalmistuse kateedri juhataja abi, 1971–1974 pedagoogikateaduskonna algõpetuse kateedri õpetaja, 1974–1977 pedagoogikateaduskonna koolieelse kasvatuse kateedri vanemõpetaja, 1977–1991 koolieelse kasvatuse kateedri dotsent, 1979–1991 koolieelse kasvatuse kateedri juhataja, 1991–1992 koolieelse kasvatuse kateedri professor, 1992–1993 pedagoogikateaduskonna sotsiaaltöö kateedri juhataja ja professor, 1993–2001 sotsiaalteaduskonna sotsiaaltöö osakonna juhataja, 1993–2007 sotsiaalteaduskonna sotsiaaltöö osakonna sotsiaaltöö professor. Alates 2008. aastast on Taimi Tulva Tallinna Ülikooli Sotsiaaltöö Instituudi sotsiaaltöö professor.
Teadustöö.
Aastatel 1982–2014 avaldanud üle 170 publikatsiooni, peamiselt gerontoloogia, eakate hoolekande, lastekaitse, sotsiaaltöö elukutse ja sotsiaaltöö kõrghariduse teemadel. 
Ühiskondlik tegevus.
Ajakirja Sotsiaaltöö toimetuse kolleegiumi liige, sotsiaalministeeriumi eakate poliitika komisjoni liige, Eesti Akadeemiliste Naiste Ühingu Tallinna osakonna esinaine, Tallinna Tervishoiu Kõrgkooli nõunike koja liige, Tervishoiu ja Sotsiaaltöö Kutsenõukogu liige.
Isiklikku.
Oli abielus Veljo Rannikuga.
Terje Ojaver

Terje Ojaver (sünninimi Terje Tulik; sündinud 13. oktoobril 1955 Tallinnas) on eesti skulptor.
Ta lõpetas 1985. aastal ERKI ning on seejärel töötanud vabakutselise kunstnikuna.
Valiti üheks kunstnikupalga saajaks aastatel 2023‒2025.
Isiklikku.
Tema abikaasa on skulptor Jüri Ojaver, isa oli lastekirjanik, kriitik, tõlkija ja ajakirjanik Arnold Tulik.
Baumgarten an der March

Baumgarten an der March on katastripiirkond ("Katastralgemeinde") Weiden an der Marchi vallas, Alam-Austria liidumaal, Austrias. 2001. aastal elas seal 192 inimest.
Alates 1970. aastatest on Baumgarten Venemaalt Lääne-Euroopasse imporditava maagaasi oluline transiitpunkt, Trans-Austria gaasijuhtme lõpp-punkt. OMV-le kuuluvat gaasisõlme läbib umbes kolmandik Venemaa gaasitarnetest Lääne-Euroopasse. Piirkonnas paiknevaid ammendatud gaasiväljasid kasutatakse tänapäeval suvise ja talvise nõudluse kõikumist kompenseerivate maa-aluste gaasihoidlatena.
Gaasisõlme tähtsust peaks veelgi kasvatama Nabucco ja South Streami gaasijuhtmete ehitus.
Värnitsa-mürgipuu

Värnitsa-mürgipuu ("Toxicodendron vernicifluum") on anakardiliste sugukonda mürgipuu perekonda kuuluv puu. Teda tuntakse ka lakipuu nime all.
Värnitsa-mürgipuu kasvab Ida-Aasias, sealhulgas Hiinas, Koreas, Jaapanis ja Kuriilidel 800–2800 meetri kõrgusel mägedes.
Välimus.
Puu kasvab kuni 20 meetri kõrguseks. Tal on 15–30 cm pikkused 7–19 lehekesega liitlehed. Leheke on 6–13 cm pikk ja 3–6 cm lai ning terve servaga. Abilehed puuduvad.
Õied moodustavad pöörise. Õied on hallikaskollased. Kroonlehti on 5; need on 2,5 mm pikad ja 1,2 mm laiad. Tolmukad on 2,5 mm pikad. Emakas on 1 seemnealge.
Vili on 5–6 × 7–8 mm suurune luuvili.
Lakk.
Puudel on mürgine mahl, mis sisaldab urušiooli. See sõna tuleneb värnitsa-mürgipuu jaapanikeelsest nimest "urushi". Mahlast valmistatakse lakki, mis on väga vastupidav ja annab läikiva pinna. Seda lakki kasutatakse hiina, jaapani ja korea traditsioonilises lakkehistöös.
Laki saamiseks lõigatakse 10-aastase puu tüvesse 5–10 rõhtsat sisselõiget. Sinna imbub hallikaskollast, mürgist ja söövitavat mahla. Enne lakitavale objektile kandmist mahl filtreeritakse, kuumtöödeldakse ja värvitakse. Kõige levinumad värvid on must ja punane ning neid saadakse vastavalt raua ja raud(III)oksiidi puru lisamisel taimemahla sisse. Esemeid lakitakse pintsliga. Värskelt lakitud ese vajab 12–24 tunni pikkust kuivamist soojas niiskes kohas. Selle aja jooksul urušiool polümeriseerub ning moodustab puhta, kõva ja veekindla pinnakatte. Lakitud esemed on äratuntavad oma eriti kulumiskindla ja läikiva pinna poolest.
Lakkimiskunstiteose valmistamine võib kesta kaua, vahel kuni nädalaid. See nõuab korduvaid ja hoolikaid lakkimise ja kuivamise tsükleid.
Värnitsa-mürgipuu mahl on ühtlasi väga tugev liim.
Vedel mahl, isegi aur võib inimesel tekitada löövet. See võib tekkida ka lakitud eseme katsumisel, ehkki on haruldane.
Saksa rahvusrajoon

Saksa rahvusrajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Altai krais. Asub Kulunda stepis.
Rajoonis on 12 küla. Halduskeskus on Galbštadti küla. 
Peamine majandusharu on põllumajandus.
Ajalugu.
Rajoon moodustati 1927. aastal ja likvideeriti 5. novembril 1938. Rajoon taastati 1991. aastal.
Elanikest on 59,3% venelased, 31,8% sakslased ja 5,3% ukrainlased.
Mürgipuu

Mürgipuu ("Toxicodendron") on seebipuulaadsete seltsi anakardiliste sugukonda kuuluv taimede perekond.
Perekonna nimi tuleb kreekakeelsetest sõnadest τοξικος ("toxikos") 'mürk' ja δενδρον ("dendron") 'puu'.
Mürgipuud kasvavad Aasias ning Põhja- ja Lõuna-Ameerikas.
Perekonda kuulub nii puid, põõsaid kui ka ronitaimi. Mürgipuu perekonda kuuluvaid liike on arvatud ka sumahhi ("Rhus") perekonda. Hiljutised DNA uuringud selgitasid, et tegu on siiski erinevate perekondadega.
Mürgipuudel on vahelduvad sulgjad liitlehed; nende viljad on valkjad või hallikad luuviljad. Muus osas on need taimed üsna erineva välimusega. Lehed võivad olla sileda, hambulise või hõlmlehise servaga või isegi kõiki kolme korraga ühel ja samal puul. Lehed koosnevad tavaliselt kolmest osast, aga võivad koosneda ka 5 või 7 osalehest. Soo-mürgipuu ja värnitsa-mürgipuu lehtedel võib osalehti olla koguni 7–19.
Kõik liigid sisaldavad mürgist urušiooli, mis võib nii inimestel kui ka loomadel põhjustada tugevat allergilist reaktsiooni. See ei ole päris mürk, vaid tugev allergeen.
Mitme Ida-Aasias, eriti Jaapanis ja Hiinas kasvava mürgipuuliigi vaiku ja taimemahla kasutatakse laki tegemiseks. Lakitööstus kasutab mürgipuu marju kõrvalsaadusena jaapani vaha valmistamiseks.
Börje Karvonen

Börje Karl Verner Karvonen (14. september 1938 Helsingi – 6. märts 2016) oli Soome poksija.
Karvonen oli kaheksakordne Soome meister – aastatel 1960–1966 ja 1968 kukk-kaalus (kuni 54 kg) ning 1967. aastal sulgkaalus (kuni 57 kg).
Karvonen osales kuus korda Eesti NSV - Soome maavõistlusel. Ta võitis oma kohtumised aastatel 1959 ja 1961–1962 ning kaotas oma kohtumised aastatel 1960–1961 ja 1968.
Karvonen osales 1960. aasta Rooma olümpiamängudel kärbeskaalus (kuni 51 kg) ja 1964. aasta Tōkyō olümpiamängudel kukk-kaalus (kuni 54 kg), kuid kaotas mõlemal korral oma kohtumise I ringis ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Geneetik

Geneetik on teadlane, kes tegeleb geneetikaga. 
Geneetiku eriala kujunes välja 20. sajandil. Eestis oli alates 1960. aastate teisest poolest bioloog-geneetik üks neljast peamisest erialast, mida õpetati Tartu Ülikooli bioloogia osakonnas.
Kaarel Vilbaste

Kaarel Vilbaste (22. juuni 1950 Tartu – 22. august 1986 Vändra) oli eesti bioloog.
Ta lõpetas Tartu Riikliku Ülikooli bioloogia erialal.
Ta töötas Zooloogia ja Botaanika Instituudi merebioloogia sektoris, kus uuris mere fütoplanktoni produktiivsust. Ta koostas aparatuuri mere fütoplanktoni algproduktsiooni mõõtmiseks 14C meetodil.
Ta hukkus liiklusõnnetuses.
Pere.
Tema isa oli Juhan Vilbaste ja ema Asta Vilbaste. Tema abikaasa oli Sirje Vilbaste.
Sirje Vilbaste

Sirje Vilbaste (sünninimega Sirje Põlendik, sündinud 10. oktoobril 1951) on eesti bioloog.
Ta on lõpetanud Tartu Ülikooli 1975. aastal hüdrobioloogia erialal.
Ta on töötanud Zooloogia ja Botaanika Instituudis Arvi Järvekülje töörühmas ning Eesti Maaülikooli põllumajandus- ja keskkonnainstituudis.
Ta on algoloog, tegelenud fütobentose ja Eesti ränivetikate uurimisega.
Isiklikku.
Tema abikaasa oli Kaarel Vilbaste.
Algoloog

Algoloog ehk fükoloog on teadlane, kes tegeleb algoloogia ehk vetikate uurimisega.
Eesti algoloogidest on tuntumad Erich Kukk, Kalle Olli, Jaan Toom, Sirje Vilbaste.
Jaan Toom

Jaan Toom (16. juuni 1939 – 1999) oli eesti bioloog (algoloog).
Ta töötas Tartu Riikliku Ülikooli taimesüstemaatika ja geobotaanika kateedris.
Isiklikku.
Tema abikaasa oli botaanik Maie Toom.
Euteelia

Euteelilised organismid omavad kindlat arvu rakke, mis on konkreetne suurus iga liigi puhul. Areng toimub kuni isendite täiskasvanuks saamiseni, edasine kasv leiab aset ainult läbi olemasolevate rakkude suurenemise.
Enamik euteelilisi organisme on mõõtmetelt väga väikesed.
Euteelilised on näiteks paljud keriloomad, loimurid, ripskõhtsed, rombloomad ja ümarussid.
Varbuss ("C. elegans") on tuntuim euteeliline liik. Täiskasvanud hermafrodiitsel varbussil on 959 rakku, täiskasvanud isasel isendil aga 1031.
Konrad Freifeldt

Conrad Raimund Freifeldt (13. märts 1847 Tartu – 31. mai 1923 Petrograd) oli luterlik kirikuõpetaja (muuhulgas ka Peterburi eesti koguduses) ja piiskop Venemaal.
Ta lõpetas gümnaasiumi Tartus ja õppis aastatel 1866–1869 Tartu ülikooli usuteaduskonnas, teoloogiakandidaat (1870).
Töötas aastatel 1870–1871 usuõpetajana Peterburis ("Sankt-Petri-Schule"). Ordineeriti 31. jaanuaril 1871 pastoriks. Oli aastatel 1871–1875 eragümnaasiumi direktor (Dir. d. Wiedemann-Anst.(Privatgymn.). Aastatel 1874–1875 oli ta adjunkt Mihkli kirikus ja 1875–1877 abiõpetaja Tartu Jaani koguduses, ühtlasi ülemõpetaja gümnaasiumis.
Conrad Raimund Freifeldt oli aastatel 1877–1880 Peterburi Jaani koguduse õpetaja (u. estn. Garde-Div-Pred.) ja 1880–1910 Peterburi Püha Anna koguduse pastor, olles 1887–1892 Venemaa Evangeeliumi Luteriusu Kiriku Peakonsistooriumi assessor, 1891–1892 Peterburi kindralsuperintendent ja Peakonsistooriumi abipresident aastail 1892–1917.
Freifeldt oli alates 25. jaanuarist 1896 piiskop ning aastatel 1904–1905 evangeelsete välilaatsarettide komitee viitsepresident ja 1920. aastal Venemaa Piiskopikonverentsi eesistuja. 13. detsembril 1921 pühitses Konrad Freifeldt Oskar Palsa Eesti Luterliku Kiriku piiskopiks Nõukogude Liidus.
Arsenjev

Arsenjev on linn Venemaal Primorje krais. 
Linn asub Vladivostokist 160 km kirde pool Arsenjevka jõe paremal kaldal.
Arsenjev rajati 1902. aastal Semjonovka külana. Linnaõigused ja praeguse nime sai 1952. Linn on saanud nime Kaug-Ida uurija ja kirjaniku Vladimir Arsenjevi (1872–1930) järgi.
Lembit Mägedi

Lembit Mägedi (28. jaanuar 1923 Rakvere – 31. august 2008) oli eesti näitleja ja kaitseliitlane.
Lembit Mägedi sündis Rakveres meisterkondiitri pojana, lõpetas Rakveres gümnaasiumi ja 1946. aastal Rakvere teatri õppestuudio. 
Aastal 1933 astus ta Kaitseliidu noorkotkaste Roela rühma ridadesse. 1938. aastal avastas oma taibukuse ja energilisusega Kaitseliidu Roela üksikrühma pealiku korterisse tunginud murdvarga ja pälvis selle eest tunnustust&lt;ref name="https://www.digar.ee/arhiiv/et/perioodika/43292"&gt;K. L. Viru malevlane 1938 nr 12 lk 5&lt;/ref&gt;.
Teise maailmasõja ajal sai temast Narva pataljoni võitleja. 
Ta töötas aastatel 1946–1950 Rakvere teatris, 1950–1951 Lõuna-Eesti Teatris, 1951–1952 Ugalas, 1952–1961 Vanemuises, 1961–1988 Endlas, mänginud Endla lavastustes ka hiljem.
Taasiseseisvunud Eestis sai Lembit Mägedist üks Kaitseliidu taasellukutsujaid, Pärnumaa maleva asutajaliige ning esimene taastamisjärgne pealik. Ta oli ka noorkotkaste maleva pealik. Tema viimane ametikoht oli Soontagana malevkonna formeerimismeeskonnas. 
Poliitiline tegevus.
Mägedi oli Eesti Rahvusliku Sõltumatuse Partei, Isamaaliidu ning Isamaa ja Res Publica Liidu liige.
Isiklikku.
Elanud koos Ellen Kaarmaga, kellega oli ühine poeg Tõnu Kilgas. Alates 1968. aastast oli ta abielus Reet Leissar-Mägediga.
Andres Sõber

Andres Sõber (sündinud 25. aprillil 1956 Harkus) on eesti korvpallitreener ja endine korvpallur.
Ta on õppinud aastatel 1964–1971 Kohila Keskkoolis, aastatel 1971–1974 Rapla Keskkoolis ja 1974–1978 Tallinna Pedagoogilises Instituudis.
Aastatel 1976–1983 mängis ta Eesti korvpallikoondises ja Kalevi esindusmeeskonnas. Ta kuulus 1977., 1980. ja 1981. aastal Balti karika võitnud meeskonda ning 1981., 1986. ja 1987. aastal Eesti meistriks tulnud meeskonda, lisaks võideti üheksal korral Eesti meistrivõistluste hõbe- või pronksmedal.
Ta oli BC Rakvere Tarvas peatreener ja juhatuse liige. Korvpalli Meistriliigas võitis Sõbra juhendatud BC Rakvere Tarvas meeskond 2010. aastal hõbemedali ning 2012., 2013. ja 2014. aastal pronksmedali, Eesti karikas võideti 2012. aastal. Andres Sõber on töötanud Eesti noormeeste U18 (2005) ja U20 (2011–2013) koondise treenerina ning olnud Eesti meeste koondise abitreener.
Tegevus poliitikas.
Sõber on alates 2005. aastast Eesti Keskerakonna liige. 
Ta kandideeris 2011. aasta Riigikogu valimistel, kogus 165 häält ega osutunud valituks. 2023. aasta Riigikogu valimistel kogus ta valimisringkonnas nr 6 (Lääne-Virumaa) 304 häält ega osutunud valituks.
Isiklikku.
Tema hobid on muusika ja ujumine. Tal on kolm tütart, kellest Triin elab Soomes, Marju Ameerika Ühendriikides ja Liis Kanadas.
Liebe ist für alle da

"Liebe ist für alle da" (saksa keeles 'armastus on kõigile') on Rammsteini kuues stuudioalbum, mis avaldati Euroopas 2009. aasta 16. oktoobril, Suurbritannias 19. oktoobril ja Ameerika Ühendriikides 20. oktoobril.
Album salvestati aastatel 2007–2009 Ameerika Ühendriikides California osariigis San Rafaelis. 
Albumilt ilmusid singlid "Pussy" (18. septembril 2009), "Ich tu dir weh" (5. veebruaril 2010), "Haifisch" (28. mail 2010) ja "Waidmanns Heil / Liebe Ist Für Alle Da" (16. aprillil 2011).
Surnud 10. aprillil

"Siin loetletakse 10. aprillil surnud tuntud inimesi.
Lokuta Vabatahtlik Tuletõrje Selts

Lokuta Vabatahtlik Tuletõrje Selts on Rapla maakonna Lokuta küla vabatahtlike tuletõrjujate mittetulundusühing. Kuni 2000. aasta märtsini asus Lokutal kohaliku omavalitsuse päästeüksus, mis oli osaliselt riiklikult rahastatud. 23. mail 2001, alustas tööd mittetulundusühing.
Ömürbek Tekebajev

Ömürbek Tekebajev (Өмүрбек Текебаев, sündinud 22. detsembril 1958) on Kõrgõzstani poliitik, kes oli aastatel 2005–2006 parlamendi esimees ja aastal 2010 ajutise valitsuse asejuht. Ta on sotsialistliku partei Ata-Meken (Isamaa) juht.
Tekebajev on lõpetanud Kirgiisi Riikliku Ülikooli füüsikateaduskonna füüsikaõpetajana (1981) ja õigusteaduskonna (1994). Kuni 1991. aastani töötas ta füüsikaõpetaja ja metoodikuna, seejärel kohalikus omavalitsuses. 1990. aastal valiti ta Kirgiisi NSV Ülemnõukogu saadikuks, 1991. aastal Nõukogude Liidu Ülemnõukogu Vabariikide Nõukogu liikmeks.
Tekebajev oli üks partei Erkin Kõrgõzstan rajajaid 1991. aastal. Partei aga lõhenes ning Tekebajevi juhitud tiib sai nimeks Ata-Meken.
Tekebajev oli Askar Akajevi valitsusajal juhtiv opositsioonitegelane ning kandideeris 1995. ja 2000. aastal presidendiks. 2000. aasta valimistel jäi ta Ata-Mekeni ja Ar-Namõsi toetatud kandidaadina 14%-ga häältest Akajevi järel teiseks. Opositsioon leidis, et valimistulemusi võltsiti.
1995. aastal valiti Tekebajev Ata-Mekeni esindajana parlamendi liikmeks. 2000. aastal valiti ta uuesti parlamenti ja temast sai parlamendi aseesimees.
2005. aastal toimunud parlamendivalimiste järel valiti Tekebajev parlamendi esimeheks. Puhkenud Tulbirevolutsiooni järel ei tunnistanud kukutatud Akajev presidendi kohusetäitjaks tõusnud Kurmanbek Bakijevi volitusi, kuid oli nõus Tekebajeviga läbi rääkima. Läbirääkimised ebaõnnestusid.
27. veebruaril 2006 astus Tekebajev konflikti tõttu president Bakijeviga parlamendi esimehe kohalt tagasi.
2006. aasta septembris vahistati Tekebajev lühikeseks ajaks Varssavis, kuna tema pagasist leiti heroiiniga täidetud matrjoška. Politsei jõudis kiiresti veendumusele, et narkootikumid on pagasisse sokutatud poliitiku süüdlaseks lavastamiseks. Kõrgõzstani parlamendis moodustatud uurimiskomisjon leidis, et tegemist oli provokatsiooniga opositsiooniliidri diskrediteerimiseks ja avaldas veendumust, et intsidendiga on seotud Riiklik Julgeolekuteenistus. Peamiseks kahtlusaluseks oli Julgeolekuteenistuse asejuht, presidendi vend Džanõbek Bakijev, kes süüd eitas, kuid ametist taandus.
7. aprillil 2010 nimetas Bakijevi võimult tõuganud ülestõusu käigus võimu võtnud ajutine valitsus Tekebajevi aseesimeheks. 30. aprillil sai temast ühtlasi põhiseadust välja töötava nõukogu esimees.
Isiklikku.
Ta on abielus. Tal on kaks tütart ja kolm poega.
Ömürbeki vend Asõlbek on olnud parlamendi liige, Ata-Mekeni koordinaator ja televisioonifirma September juht.
Esimene Kuriili väin

Esimene Kuriili väin ehk Kuriili väin (vene keeles Первый Курильский пролив, jaapani keel€s 占守海峡) on väin, mis eraldab Kuriile (Šumšu saart) Kamtšatka poolsaarest (Lopatka neemest) ja ühendab kõige põhjapoolsema väinana Ohhoota merd Vaikse ookeani põhiosaga. Väina geograafilised koordinaadid on . 
Väina pikkus on umbes 15 km, minimaalne laius 12 km. Rand on järsk. Saarest algavad liivaseljakud vähendavad väina laiust 12,4 kilomeetrilt 6,5 kilomeetrini. Väina keskmine sügavus on 25–40 m, keskosas liivaseljakute tõttu ainult 5,5 m . Väinast läände jääb Atlassovi saar, millel asub 2339 m kõrgune vulkaan Alaid.
Väinas on Odinetsi kalju (kekur), Vostotšnõi kari, Lopatka kari ja Kurbatovskaja leede. Väina põhjaosas Lopatka kari ja Kamtšatka vahel on Kamtšatka väin. Väina suubuvad Koškini jõgi, Ozernaja jõgi ja Bolotinka jõgi. Lõunarannikul on palju veealuseid ja -pealseid kive.
Tõusu keskmine kõrgus väina ääres on 1,0 m. 
Aastatel 1875–1945 kulges mööda väina Venemaa, hiljem Nõukogude Liidu piir Jaapaniga. 
Väina nimi tuleb sellest, et ta on põhja poolt lugedes esimene väin Suur-Kuriilides. 
Šumšu saarel on väina ääres Kurbatovo asula, Kamtšatka poolsaarel Semjonovka küla. 
Piki väina kulgeb Sahhalini oblasti ja Kamtšatka krai piir.