tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Baltlaste Piirikivi

"Baltlaste Piirikivi" on 7. oktoobril 1881 Eesti Postimehes ilmunud pilkelugu ehk nimekiri, mille üks autoreid oli 17-aastane koolipoiss Juhan Liiv.
1881. aastal sai Carl Robert Jakobson Eesti Kirjameeste Seltsi esimeheks. Paljud senise presidendi Jakob Hurda pooldajad, konservatiivse leeri tegelased, lahkusid protesti märgiks seltsist. Konservatiivse suuna häälekandja Eesti Postimees avaldas lahkujate nimekirju. Lehe tollane väljaandja oli ennast baltluse loosungiga naeruväärseks teinud Harry Jannsen, vastutav toimetaja oli Ado Grenzstein (kirjanikunimega Piirikivi). Jakobson süüdistas Grenzsteini, et viimane esitab lahkujatena isikuid, kes pole seltsi liikmed olnudki. 
1. oktoobril 1881 saabus Eesti Postimehele kiri, kus Alatskivi koolmeistrid ja taluperemehed teatasid endi seltsist lahkumisest. Ajaleht avaldas selle. Peagi selgus, et nimekiri oli väljamõeldis, autoriteks Friedrich Kärner ja Alatskivi koolipoiss Juhan Liiv. Kolmas asjaosaline oli Elias Liiv. Võltsitud ees- ja perekonnanimede esimesed tähed andsid ülevalt alla lugedes kokku "BALTLASTE PIIRIKIVI". Kärner andis vihje võltsingu kohta Sakalale.
Kuna nimed olid ajalehes trükitud järjest teiste, päriselt väljaastunute järel, siis ei paistnud nali esialgu kohe välja, kuid avalikuks tulekul levis kõmu isegi Riiga.
Ruovesi vald

Ruovesi on vald Soomes Pirkanmaa maakonnas.
Naabervallad on Juupajoki vald, Mänttä-Vilppula linn, Orivesi linn, Tampere, Virrati linn ja Ylöjärvi linn.
Gordon

Gordon võib tähendada järgmist:
Perekonnanimi.
Gordon on levinud perekonnanimi, mida on kandnud või kannavad paljud tuntud isikud, sealhulgas:
Vaaraokoer

Vaaraokoer on Malta saarelt pärit koeratõug, Malta rahvuskoer.
Tõustandardis on koera kasutuse kohta kirjas: „Valvas, hasartne kütt, kes kasutab ühtviisi nii oma silmi kui ka haistmismeelt. Lühikesel distantsil töötades kasutab ta märkimisväärsel viisil ka oma kõrvu.“
Sama allikas lisab koera käitumise/iseloomu kohta: „Valvas, intelligentne, võimekas ja mänguline.“
Leonid Passetšnik

Leonid Passetšnik (sündinud 15. märtsil 1970 Vorošilovgradis), hüüdnimi Magadan, oli alates 24. novembrist 2017 sõjalis-poliitilise rühmituse Luhanski Rahvavabariik juhi kohusetäitja ja on alates 21. novembrist 2018 rühmituse juht ning täidab ka rühmituse riikliku julgeoleku ministri kohuseid.
6. detsembril 2021 andis partei Ühtne Venemaa esimees Dmitri Medvedev partei aastakoosolekul Moskvas Leonid Passetšnikile ja Deniss Pušilinile üle partei liikmepileti.
Elukäik ja tegevus.
Tema isa töötas 26 aastat SORVVOs. 1975. aastal kolis perekond Magadani, kus isa oli seotud kullakaevandustega. Lõpetas Donetski sõjalis-poliitilise kolledži ja töötas 1993. aastast Ukraina julgeolekuteenistuses SBU. Töötas Luhanski oblasti Ukraina julgeolekuteenistuses salakaubaveooperatsioonidega võitleva üksuse juhina ja 2010–2014 SBU Stahhanovi rajoonidevahelise osakonna juhataja. 
2014. aastal asus ta venemeelsete võitlejate poolele, saades 9. oktoobril 2014 isehakanud Luhanski Rahvavabariigi (LPR) riikliku julgeoleku ministriks. 
22. novembril 2017 nimetas Luhanski Rahvavabariigi Rahvanõukogu ta Rahvavabariigi juhi kohusetäitjaks. 
6. detsembril 2021 sai Passetšnik Venemaa valitseva partei Ühtne Venemaa liikmeks. Ühtse Venemaa esimees Dmitri Medvedev andis talle isiklikult parteipileti Moskvas partei aastakongressil. 
27. märtsil 2022 ütles Passetšnik, et Luhanski Rahvavabariik võib lähitulevikus korraldada referendumi Venemaaga ühinemise teemal.
Viht

Viht on saunas vihtlemiseks kasutatav harilikult taimsest materjalist kimp.
Kõige sagedamini tehakse Eestis viht lehtedega kaseokstest, küllaltki levinud on ka tamme-, eukalüpti- (imporditud), kuuse- ja kadakaokstest tehtud vihad ja mitmesugustest rohtsetest taimedest tehtud vihad (näiteks nõgesevihad). Parima viha saab suvisel ajal vahetult enne sauna värskest materjalist tehes.
Viha valmistamiseks puuokste varumine ei ole igaüheõigus, seega võõrast metsast vihtu tegema minnes tuleks saada metsaomaniku luba. Kindlasti ei maksa oksi varuda tulevikupuudelt, sest okste lõikamine pidurdab puude kasvu ja võib põhjustada tüvepuidu kvaliteedi langust.
Kaseviha valmistamisel eelistatakse arukaske (kolmnurksete või rombjate lehtedega), sest selle raod on jäigemad ning lehed püsivad tugevamini küljes. Kuid arukase puudumisel kõlbab ka sookask (ümaramate lehtetega). Harilikult kulub ühe kaseviha valmistamiseks 30–40 kaseoksa.
Okste alaosast eemaldatakse lehed 10–15 cm ulatuses (käes hoitaval osal) ja oksad asetatakse kimpu nii, et lehtede heledam alakülg jääks kimbu keskosa suunas. Käepidemeosa seotakse kahest kohast. Vanasti kasutati vihaokste kokkusidumiseks sookasevitsu, kuid tänapäeval enamasti nööri, plastikust kaablisidemeid või ka traati. Kokkuseotud viha konts lõigatakse ühetasaseks, et mõne rohkem välja ulatuva tüükaga end vihtlemisel ei kriimustaks.
Sobivaim aeg vihtade valmistamiseks on alates jaanipäevanädalast juuli keskpaigani, sest siis on kase lehed juba piisavalt tugevad, et ei lagune vihtlemisel kohe ära, ning on veel piisavalt tugevalt oksaraagude küljes kinni. Sügise poole tehtud vihad kipuvad vihtlemisel kergesti lehed maha poetama. Talveperioodiks tehakse vihad pigem juuli keskel, kui oksad on hoogsa kasvu lõpetanud, lehed on paksemad, kannatavad paremini kuivatamist (ei tõmbu nii kortsu) ja oksatippudes on välja arenenud järgmise aasta kasvupung. Talveperioodiks mõeldud vihad kas kuivatatakse varjulises ja hea ventilatsiooniga kohas või külmutatakse kilekotti pakituna. Kuivatatud vihta on vaja enne kasutamist vees leotada, et lehed ja oksad uuesti pehmeks läheks. Külmutatud viht sulatatakse enne kasutamist toatemperatuuril. Ka üles sulatatud ja värske viha puhul annab enne vihtlemist lühiajaline sooja (okaspuu- ja nõgesevihtade puhul natuke kauemaks ja tulisesse) vette panemine kaasa aroomide (eeterlike õlide) vallandumisele ja vihtlemisomaduste paranemisele.
Toodetakse ka kunstvihtu, mis võivad olla taimset päritolu materjalist või muust materjalist. Kunstviha ettevalmistamine ja kasutamine käivad vastavalt tootja poolt antud juhistele.
Bērzaune kirikumõis

Bērzaune kirikumõis (saksa keeles "Bersohn Pastorat", läti keeles "Bērzaunes mācītājmuiža") oli kirikumõis Liivimaal Võnnu kreisis Bērzaune kihelkonnas.
Cesvaine kirikumõis

Cesvaine kirikumõis (saksa keeles "Sesswegen Pastorat", läti keeles "Cesvaines mācītājmuiža") oli kirikumõis Liivimaal Võnnu kreisis Cesvaine kihelkonnas.
Dzērbene kirikumõis

Dzērbene kirikumõis (saksa keeles "Serben Pastorat", läti keeles "Dzērbenes mācītājmuiža") oli kirikumõis Liivimaal Võnnu kreisis Dzērbene kihelkonnas.
Jaunpiebalga kirikumõis

Jaunpiebalga kirikumõis (saksa keeles "Neu-Pebalg Pastorat", läti keeles "Jaunpiebalgas mācītājmuiža") oli kirikumõis Liivimaal Võnnu kreisis Jaunpiebalga kihelkonnas.
Kalsnava kirikumõis

Kalsnava kirikumõis (saksa keeles "Kalzenau Pastorat", läti keeles "Kalsnavas mācītājmuiža") oli kirikumõis Liivimaal Võnnu kreisis Kalsnava kihelkonnas.
Lazdona kirikumõis

Lazdona kirikumõis (saksa keeles "Lasdohn Pastorat", läti keeles "Lazdonas mācītājmuiža") oli kirikumõis Liivimaal Võnnu kreisis Lazdona kihelkonnas.
Ļaudona kirikumõis

Ļaudona kirikumõis (saksa keeles "Laudohn Pastorat", läti keeles "Ļaudonas mācītājmuiža") oli kirikumõis Liivimaal Võnnu kreisis Ļaudona kihelkonnas.
Liezēre kirikumõis

Liezēre kirikumõis (saksa keeles "Lösern Pastorat", läti keeles "Liezēres mācītājmuiža") oli kirikumõis Liivimaal Võnnu kreisis Liezēre kihelkonnas.
Rauna kirikumõis

Rauna kirikumõis (saksa keeles "Ronnenburg Pastorat", läti keeles "Raunas mācītājmuiža") oli kirikumõis Liivimaal Võnnu kreisis Rauna kihelkonnas.
Skujene kirikumõis

Skujene kirikumõis (saksa keeles "Schujen Pastorat", läti keeles "Skujenes mācītājmuiža") oli kirikumõis Liivimaal Võnnu kreisis Skujene kihelkonnas.
Vecpiebalga kirikumõis

Vecpiebalga kirikumõis (saksa keeles "Alt-Pebalg Pastorat", läti keeles "Vecpiebalgas mācītājmuiža") oli kirikumõis Liivimaal Võnnu kreisis Vecpiebalga kihelkonnas.
Võnnu kirikumõis (Võnnu kreis)

Võnnu kirikumõis (saksa keeles "Wenden-Land Pastorat", läti keeles "Cēsu mācītājmuiža") oli kirikumõis Liivimaal Võnnu kreisis Võnnu kihelkonnas. 
Mõisa suurus.
1920. aasta maareformi ajal ja mõisa likvideerimise eel kuulus sellele 648 hektarit maad.
Raul Puri

Raul Puri (23. märts 1962 – 24. detsember 2017) oli eesti jalgpallitegelane ja spordipedagoog.
Puri töötas Maardu Gümnaasiumis kehalise kasvatuse õpetajana. 
Ta on kuulunud Tartu SK 10 juhatusse ning oli aktiivne jalgpallihuviline, näiteks veel 14. detsembril 2017 osales ta Eesti jalgpalli mälumängu meistrivõistlustel, kus saavutas 5. koha.
Tema isa Endel Puri (1927–2012) oli eesti raskejõustikutreener ja -kohtunik ning sporditegelane. Tema endine abikaasa Keete Puri on võrkpallitreener. Ta oli jalgpallikoondislaste Sander Puri ja Eino Puri ning võrkpalluri Kadri Puri isa. Ka neljas laps Karl Markus Rand on leidnud tee jalgpalli juurde.
Mudlum

Mudlum, kodanikunimega Made Luiga (sündinud 31. juulil 1966) on eesti kirjanik ja kirjanduskriitik. 
Haridus.
Õppis Paide 1. Keskkoolis, Paide 3. Keskkoolis, Tallinna 46. Keskkoolis, Eesti Humanitaarinstituudis ja Eesti Kunstiakadeemias.
Saloninus

Publius Licinius Cornelius Saloninus Valerianus (umbes 242 – 260) oli Vana-Rooma keiser aastal 260.
Tema isa oli keiser Gallienus, ema (arvatavalt kreeka päritolu) Cornelia Salonina. 
258. aastal andis isa talle "caesar"'i tiitli.
Põhja suusaalad 2014. aasta taliolümpiamängudel

Põhja suusaalade võistlused 2014. aasta taliolümpiamängudel murdmaasuusatamises, kahevõistluses ja suusahüpetes peeti 8. veebruarist 23. veebruarini 2014 Sotši linnas Venemaal.
Pakuonise vald

Pakuonise vald (leedu keeles "Pakuonio seniūnija") on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Prienai rajooni territooriumil. 
Valla pindala on 56 km². 2011. aasta seisuga elas seal 1330 inimest. Valla keskus on Pakuonise alev, kus aastal 2011 oli 608 elanikku. Vallamaja asub aadressil Sodų g. 33. Vallavanem on Nijolė Averkienė.
Punkalaiduni vald

Punkalaiduni vald on vald Soomes Pirkanmaa maakonnas.
Naabervallad on Huittineni linn, Humppila vald, Loimaa linn, Urjala vald ja Sastamala linn.
Vesilahti vald

Vesilahti on vald Soomes Pirkanmaa maakonnas.
Naabervallad on Akaa linn, Lempäälä vald, Nokia, Pirkkala vald, Sastamala linn ja Urjala vald.
Vallas on järgmised külad: Kirkonkylä, Koskenkylä, Krääkkiö, Narva, Onkemäki, Palho-Vakkala, Riehu ja Rämsöö.
Prienai rajoon

Prienai rajoon on 1. järgu haldusüksus (rajoon) Leedus endise Kaunase maakonna aladel.
Rajooni pindala on 1031 km². 2017. aasta seisuga elas seal 27 150 inimest.
Rajoon moodustati 1950. aastal, tänapäevastes piiridest on aastast 1999. Rajoon koosneb järgmistest valdadest: Ašminta, Balbieriškise, Išlaužase, Jieznase, Naujoji Ūta, Pakuonise, Stakliškėse, Šilavotase ja Veiveriai vald. Eraldi haldusüksuse moodustab veel Prienai linn.
Halduskeskus on Prienai linn. Teised tähtsamad asulad on Jieznase linn ning Balbieriškise, Pakuonise ja Veiveriai alevid. 2011. aasta seisuga olid elanikest 97,9% leedulased, 0,73% venelased, 0,22% poolakad, 0,19% ukrainlased, 0,11% mustlased, 0,03% sakslased ja 0,79% oli teistest rahvustest.
Rajooni suurimad jõed on Nemunas ja selle lisajõed Verknė, Jiesia ning Peršėkė. Rajooni idaosa jääb Dzūkija kõrgustikule, seal asub ka rajooni kõrgeim koht (257 m). Madalaim koht asub Nemunase kaldal (35 m). Osaliselt jääb rajooni Kaunase veehoidla. Rajooni territoorium jääb osaliselt Nemunase loogete regionaalpargi territooriumile, osaliselt aga Aukštadvarise regionaalparki.
Prienai rajooni läbib Via Baltica.
Veiveriai vald

Veiveriai vald (leedu keeles "Veiverių seniūnija") on 2. järgu haldusüksus (vald) Leedus Prienai rajooni territooriumil. 
Valla pindala on 100 km². 2011. aasta seisuga elas seal 4065 inimest. Valla keskus on Veiveriai alev, kus aastal 2011 oli 1167 elanikku. Vallamaja asub aadressil Kauno g. 33. Vallavanem on Vaclovas Ramanauskas.
Markus Habakukk

Markus Habakukk (sündinud 15. septembril 1992) on eesti näitleja.
2011. aastal lõpetas ta Vanalinna Hariduskolleegiumi teatrikooli ja 2016. aastal lõpetas ta Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikooli (27.lend). 
Alates 2016. aasta novembrist töötab ta näitlejana Kuressaare Teatris. Lisaks teeb ta kaasa Tallinnas tegutseva teatri Kelm lavastustes.
Ester Kuntu

Ester Kuntu (sündinud 7. augustil 1990 Tallinnas) on eesti näitleja. 
Ta on lõpetanud Tallinna Kunstigümnaasiumi ja Tallinna Tööstushariduskeskuse juuksurina. 2016. aastal lõpetas ta Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikooli (27. lend). Seejärel on ta olnud vabakutseline näitleja. 
Kuntu on täiendanud end kooliteatriga festivalidel ja koolitustel, Robert Marchandi improtöötoas, Riia filmifestivali töötoas, Rose Brufordi kolledžis Inglismaal ja Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. 
Ta on astunud üles Eesti Draamateatri, Vanemuise, VAT Teatri, Tallinna linnateatri ja Teater Nuutrumi lavastustes.
Isiklikku.
Tema elukaaslane on näitleja Sander Roosimägi, neil on tütar Luuna.
Paul Verner

Paul Verner (26. aprill 1911 Chemnitz – 12. detsember 1986 Ida-Berliin) oli Saksa DV partei- ja riigitegelane.
Paul Verner oli pärit metallitöölise perekonnast. Rahvakooli lõpetamise järel õppis ta masinalukksepaks. 1929. aastal astus ta Saksamaa Kommunistlikku Parteisse ja tegutses seejärel parteitöötajana. Aastatel 1932–1933 oli ta ajalehe Komsomolskaja Pravda korrespondent Moskvas. Alates 1933. aastal lõpust oli ta Kommunistliku Noorsoointernatsionaali Skandinaavia büroos väljaande Jugendinternationale toimetaja ja alates 1934. aastast ajalehe Junge Garde toimetaja Pariisis. 1936–1939 võttis ta internatsionaalsete brigaadide koosseisus osa Hispaania kodusõjast. 1939. aastal läks ta partei ülesandel Rootsi, kus ta 1940. aastal interneeriti. Vabanes 1942. aastal ja töötas alates 1943. aastast metallitöölisena.
Saksamaale tagasipöördumise järel töötas Paul Verner alates 1946. aastast kirjastuse Neues Leben peatoimetajana. Alates 1949. aastast oli ta Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee orgosakonna juhataja.
1950–1953 ja 1958–1984 oli Paul Verner Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee sekretär. Alates 1958. aastast oli ta Saksa DV Rahvakoja (parlamendi) liige. 1959–1971 oli ta Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Berliini piirkonna esimene sekretär. Alates 1971. aastast oli ta Saksa DV Riiginõukogu liige, 1981–1984 Riiginõukogu aseesimees.
Alates 1958. aasta juulist kuni 1984. aasta maini oli Paul Verner Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee Poliitbüroo liige.
1984. aastal astus ta tervislikel põhjustel kõigist ametitest tagasi.
Andrei Zaliznjak

Andrei Anatoljevitš Zaliznjak (vene Андрей Анатольевич Зализняк; 29. aprill 1935 Moskva – 24. detsember 2017 Tarussa, Kaluga oblast) oli vene keeleteadlane.
Zaliznjak oli tohtkirjade uurija ja keeleteaduse populariseerija.
Ta oli 1997. aastast Venemaa Teaduste Akadeemia täisliige.
Tema abikaasa Jelena Padutševa ja tütar Anna Zaliznjak on samuti keeleteadlased.
Table d'hôte

Table d'hôte on restorani terminoloogias mitmekäiguline menüü, mida on üks või mitu varianti. "Table d'hôte" menüüs on kõik serveerimise käigud ja hind fikseeritud. Samuti võib serveerimiskäikudel olla kindel söögiriistade asetus. Tavaliselt on "table d'hôte" menüü puhul toit valmis kindlal kokkulepitud kellaajal. "Table d'hôte" on "à la carte" menüü vastand.
Etümoloogia.
"Table d'hôte" on prantsuse keelest laenatud fraas, mis sõna-sõnalt tähendab võõrustaja lauda. Terminiga tähistatakse neile külalistemaja ("chambre d'hôte") elanikele mõeldud lauda, kus arvatavasti istutakse oma võõrustajaga samas lauas. Võõrustaja pere pakub külalistele omatehtud toitu ja kõik külalised istuvad suure laua taga. Tegu ei ole restoraniga, hind on aga fikseeritud ja arvestatud kogu paketi maksumusse. Lihtsamalt öeldes peab "table d'hôte" menüü olema fikseeritud kindla hinna ja konkreetsete toitudega täpses serveerimise järjekorras. Inglismaal oli "table d'hôte" menüül selline tähendus juba 19. sajandi algusaastatel, Prantsusmaal aga tuntakse teist tähendust. 
Prantsusmaal on "table d'hôte" pigem lõuna eripakkumine või kindlaks määratud menüü. Tavaliselt võimaldatakse valida toite nimekirjast, kus on eelroad, pearoad, juustud, desserdid, leib ning mõnikord joogid, nagu vein ja kohv. Kõike seda saab fikseeritud hinna eest, mis on tavaliselt 15–55 eurot. "Menu du jour" on päevamenüü või päevapakkumine, mis on odavam ja kitsama valikuga, koosnedes vaid eelroast ja pearoast. See vahetub iga päev ja jääb hinnaklassi 9–15 eurot.
Karl Tuberik

Karl Tuberik (ka Kaarel Tuberik; sünninimi Karl Lampman; 13. veebruar 1919 Annikoru küla, Konguta vald, Tartumaa – 21. november 2002 Tallinn) oli eesti orkestrijuht.
Ta lõpetas 1964. aastal Tartu Muusikakooli koorijuhtimise erialal ning 1968. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi puhkpilliorkestri dirigeerimise erialal Elmar Peäske ja Jaan Kääramehe õpilasena.
1970.–1980. aastatel töötas ta Eesti NSV Riikliku Filharmoonia direktori asetäitjana.
Ta oli ETKVL keskuse klubi puhkpilli-rahvaorkestri peadirigent.
Ta on maetud Rahumäe kalmistule.
Nave San Rocco

Nave San Rocco (saksa: "Schöffbrück") on vald "(comune)" Trento provintsis Põhja-Itaalias, paiknedes umbes 11 km Trentost põhjas. 2004. aasta 31. detsembri seisuga elas seal 1279 inimest ja valla pindala on 4,9 km².
Nave San Rocco külgneb järgmiste valdadega: Mezzolombardo, San Michele all'Adige, Lavis ja Zambana.
Tähk-toompihlakas

Tähk-toompihlakas ehk peajas toompihlakas ("Amelanchier spicata") on toompihlaka perekonda kuuluv taimeliik.
Kirjeldus.
Kasvab paljutüvelise põõsa või kuni 5 m kõrguse puuna. Võrsed on punakaspruunid, nooremana viltjaskarvased ning hiljem paljad. Lehed on ovaalse või ka äraspidimunaja kujuga. Kroonlehed on valged, karvased ning õied paiknevad püstistes kobarates. Õitsemine toimub maikuus. Viljad on kujult kerajad, purpurjasmusta värvusega ning söödavad. Tupplehed on püstised. 
Kasvunõuded.
Pole mulla suhtes väga nõudlik, võib kasvada liivasel ja klibusel mullal.
Levik.
Maailmas.
On pärit USA idapoolsetest osariikidest. Kõige tuntum ja levinum liik Ida-Euroopa maades, talub isegi temperatuuri −45 °C. Liiki kasvatatakse Soomes isegi polaarjoonest põhja pool. 
Eestis.
Eestisse tõid tähk-toompihlaka arvatavasti mõisaomanikud. Rahvapäraselt on taime nimetatud ka Saksamaa toomeks. Liik on metsistunult levinud hajusalt üle kogu Eesti, olles tavaline aia- ja pargitaim. On Eesti tingimustes külmakindel.
Kasutamine.
Dekoratiivtaim, mida võib kasvatada nii üksikpõõsana, rühmiti kui ka kõrge hekina. Sobib kärpimata piirdeiks. Sügisel värvuvad lehed kollaseks.
Nogaredo

Nogaredo (saksa: "Nogareit") on vald "(comune)" Trento provintsis Põhja-Itaalias, paiknedes umbes 20 km Trentost edelas. 2004. aasta 31. detsembri seisuga elas seal 1747 inimest ja valla pindala on 3,6 km².
Nogaredo külgneb järgmiste valdadega: Villa Lagarina, Isera ja Rovereto.
Nomi (Trento)

Nomi (saksa: "Numig") on vald "(comune)" Trento provintsis Põhja-Itaalias, paiknedes umbes 15 km Trentost lõunas. 2004. aasta 31. detsembri seisuga elas seal 1298 inimest ja valla pindala on 6,5 km².
Nomi külgneb järgmiste valdadega: Aldeno, Besenello, Calliano, Pomarolo ja Volano.
Novaledo

Novaledo (saksa: "Neuleit") on vald "(comune)" Trento provintsis Põhja-Itaalias, paiknedes Bassa Valsuganas (Valsugana madalam osa) umbes 20 km Trentost kagus. 2004. aasta 31. detsembri seisuga elas seal 882 inimest ja valla pindala on 8,0 km².
Novaledo külgneb järgmiste valdadega: Frassilongo, Roncegno Terme, Borgo Valsugana, Pergine Valsugana ja Levico Terme.
Sülemränne

Sülemränne on lindude suurtes parvedes liikumine ja lennul kujundite moodustamine (tuntud ka kui "murmuration"). 
Parv lendab koordineeritult, kuid keskse juhtimiseta. Reegleid on kolm:
Suurimaid sülemkujundeid moodustavad kuldnokad, kui parv püüab pääseda röövlindude käest.
Kaaluviht

Kaaluviht on kangkaaludega kaalumisel kaalude tasakaalu viimiseks või muud tüüpi kaalude kontrollimiseks või vajaliku lisakaalu andmiseks kasutatav raskus. 
Kaaluvihid on harilikult valmistatud metallist, kuid ajalooliselt on kasutatud ka kivist ja taimsest materjalist kaaluvihte, näiteks jaanikaunapuu ("Ceratonia") seemneid. Suuremate raskuste puhul on harilikult kasutatud suurema aatommassiga metalle, kergemate puhul väiksema tihedusega metalle. 
Kaaluvihi mass võib olla mõne massiühiku täis- või murdarvuline kordne. Sellisel juhul on enamasti kaaluvihile selle kaal (mass) peale kirjutatud. 
Kaalu lisamiseks kasutatavad kaaluvihid valmistatakse enamasti just nii raskena, nagu nende kasutuseesmärk nõuab, ja neile üldiselt kaalu peale ei kirjutata. 
Kaaluvihtidele ei kirjutata kaalu peale ka kangkaalude erivariandi puhul, kus ei muudeta mitte kaaluvihtide arvu, vaid kangkaalul nende raskusjõu mõjumise koha õla pikkust. Selliste kaaluvihtide korral on kaalunumbrid tähistatud kaaluvihi astmelist või sujuvat liigutamist võimaldaval õlal. Sageli on sellistel kaaludel kaks kaaluvihti, suurem, õlal astmeliselt liigutatav, ja teisel, paralleelsel õlal väiksem, sujuvalt liigutatav, mille liikumine ühest õlaotsast teise tasakaalustab kangkaalu sama palju, kui suurema kaaluvihi liigutamine ühe astme võrra.
Tüüpiline kaaluviht on silinderja kujuga ja selle ülaosas on käepide või pintsettidega tõstmist hõlbustav soon. 
Kergemad kaaluvihid valmistatakse sageli lameda plekitükina, mille üks serv on pintsettidega tõstmise hõlbustamiseks üles keeratud. Sellised kaaluvihid võivad erinevate kaaluastmete hõlpsamaks eristamiseks olla eri kaaluastmetes erineva geomeetrilise kujuga. 
Kaalu lisamiseks kasutatavatel kaaluvihtidel on sageli riputusaas või mõni muu kinnituslahendus.
Lõngaviht

Lõngaviht on teatud korrastatud viisil harilikult haspli abil kokku keeratud pundar lõnga. Samasugusesse puntrasse saab keerata ka niiti, tamiili, paela, nööri ning peenemat köit, trossi ja traati. 
Lõngavihis, eriti aga tokiks kokku keeratud lõngavihis olev lõng ei lähe transportimisel ja hoiustamisel nii kergesti sassi. Samas on seda võimalik hõlpsasti töödelda, näiteks pesta, värvida ja kuivatada.
Enne lõnga kasutamist keritakse see lõngavihist enamasti ümber lõngakerasse, väiksemasse, lõngakera sarnasesse tokki, või poolile. Vanasti kasutati lõngavihi lahtikerimiseks kerilaudu, mis paigaldati püstsele kerijalale. Kerimisel kasutati abivahendina niksi.
Lehisviht

Lehisviht ehk söödaviht on loomadele söötmiseks tehtud taimse materjali kimp, mis võib olla kuivatatud või kuivatamata. Lehisvihtasid tehakse kodu- ja metsloomade (ka lindudele) toidulaua rikastamiseks peamiselt talvisel ajal, mil lehtpuud on raagus ja ka värske rohu kättesaadavus on kehv, kuid loomapidamisfarmides või toas kinniselt peetavatele loomadele võib neid anda ka muul ajal. Ulukitele talveks valmistatavaid vihtu kastetakse vahel enne kuivatamist kangesse soolalahusesse, et suurendada ulukite huvi lehisvihtade vastu (ka naatriumiallikas). Söödaks kasutatakse peamiselt saare, paju, vaarika, pihlaka, nõgese ja haava lehisvihtu, vähemal määral ka kase ja lepa lehisvihtu. Toas peetavatele küülikutele sobivad hästi õunapuu ja pirnipuu lehisvihad.
Amsterdami null

Amsterdami null on kõrgusmõõdu näit, mida standardina kasutab suur osa Euroopast. 
Alates 1. jaanuarist 2018 on Amsterdami null kasutusel Eestis absoluutsete kõrguste arvestamise alusena.
Uno Aavola

Uno Aavola (24. november 1930 Narva – 30. november 2017 Otepää) oli eesti kahevõistleja ja suusatreener.
Haridus ja sportlastee.
Uno Aavola lõpetas 1945. aastal Kiviõli keskkooli, 1950. aastal Tartu Elektromehaanika Tehnikumi ja 1954. aastal TRÜ kehakultuuriteaduskonna.
Spordiga hakkas tegelema keskkoolis. Tartus juhendas treeninguid Herbert Abel. Uno Aavola oli 1952–1955. aastal NSV Liidu kahevõistluse koondvõistkonna kandidaat ja 1953. aastal Balti meister kahevõistluses. Eesti meistrivõistlustel võitis Uno Aavola kahevõistluses 2 kulda (1953–1954) ja 3 hõbedat (1951, 1955–1956), suusahüpetes 2 hõbedat (1953, 1956) ja 1 pronksi (1955) ning murdmaasuusatamises 1955. aastal 2 hõbedat (18 km ja 4 × 10 km).
1955. aastal tuli Uno Aavola ka sõudmises (roolijaga neljapaadil) Eesti meistriks.
Uno Aavola oli spordiühingu Kalev liige.
Töö.
Uno Aavola töötas 1954.–1955. aastal TRÜ õppejõuna. Aastatel 1955–1973 oli ta Rakveres pedagoogilises ja internaatkoolis kehalise kasvatuse õpetaja ning 1973–1999 TSIK ESG Otepää filiaali vanemtreener.
Uno Aavola kuulus Suusaliidu treenerite nõukokku. Eesti NSV teenelise treeneri nimetus anti 1978. aastal, Kalevi auliikme nimetus 2005. aastal. Ta oli kauaaegne Eesti noortekoondise vastutav treener ning oli aastaid, kus koondis koosneski peamiselt Vaike ja Uno Aavola õpilastest.
Isiklikku.
Uno Aavola abikaasa Vaike Aavola oli samuti tunnustatud suusatreener. Koos moodustasid nad hästi toimiva tiimi, kus Uno nõudlikkus ja Vaike psühholoogiroll andsid häid tulemusi. Uno tuntuim hobi oli kalapüük ja kalaroogade valmistamine, samuti olid kuulsad tema kunagised suusamäärdekeedused.
Vaike Aavola

Vaike Aavola (kuni 1955 Vaike Tõnts; 18. september 1931 Tallinn – 3. märts 2017) oli eesti kehalise kasvatuse õpetaja ja suusatreener.
Vaike Aavola töötas 1973–96 TSIK ESG Otepää filiaalis koos abikaasa Uno Aavolaga. Koos moodustasid nad tunnustatud tiimi, kus Uno nõudlikkus ja Vaike psühholoogi roll häid tulemusi andsid.
Tjavzino

Tjavzino (soome keeles Täyssinä, rootsi keeles Teusina) oli küla Venemaal, mis 14.–16. sajandil asus Ingerimaal Šeloni viiendikul Narva jõe ääres. Tänapäevase haldusjaotuse järgi jääb küla Leningradi oblasti Kingissepa rajooni Jaanilinna territooriumile.
Seda peetakse kohaks, kus Moskva suurvürstiriik ja Rootsi kuningriik sõlmisid 18. mail 1595 Täyssinä rahu.
Hermetism (kirjandus)

Hermetism (itaalia keeles ermetismo) on suund itaalia luules, mis tekkis 1920. aastail; peaesindajad on Salvatore Quasimodo ja Eugenio Montale. 
Hermetismile on iseloomulikud eraldumine, subjektiivsete elamuste peidetud maailm, sõnamaagia ja tahtlik hämarate elamuste viljelemine.
Sume

Sume on grööni ansambel, mis tegutses 1972–1977. Ansambel on ka hiljem üksikuid kontserte andnud ning 1994 ilmus album "Persersume".
Ansambel loodi 1972. aastal Sorøs laulja, laulukirjutaja ja kitarristi Malik Høegh ning kitarristi ja laulukirjutaja Per Berthelseni eestvedamisel. Ansambel pani aluse grööni rokkmuusikale.
Sume laulutekstid on gröönikeelsed ja kriitilised Taani koloniaalvõimu suhtes.
2014. aastal valmis ansamblist dokumentaalfilm "Sume - Mumisitsinerup Nipaa".
Bändi liikmed on Emil Larsen, Hans Fleischer, Malik Høegh ja Per Berthelsen.
Kanada toompihlakas

Kanada toompihlakas ("Amelanchier canadensis") on toompihlaka perekonda kuuluv taimeliik.
Kirjeldus.
Tihe põõsas kasvab kuni 8 m kõrguseks. Lehed on elliptilise kuni äraspidimunaja kujuga, tipp on teritunud. Noored lehed on nii pealt kui ka alt valgeviltjad, vanemana enamasti paljad. Pungad on väikesed ja ilma karvadeta. Valgete suurte õitega, mis asetsevad alguses püstistes ning hiljem rippuvates karvastes kobarates. Kroonlehed võivad olla nii kolmnurkse kui ka äraspidi munaja kujuga, mille sees on udemed. Viljad on ebaühtlase valmivusega, läbimõõt 1 cm ja värvus tumepurpurpunane. Maitse oleneb vormist – väikeseviljalised on kuiva maitsega ning suureviljalised on mahlasemad. Kuna vilikond on hõre, siis jääb ka saak võrdlemisi madalaks. 
Levik.
Pärineb Jaapanist, Hiinast, Koreast ja Põhja-Ameerika idaosast. Oma kodumaal võib taime leida looduslikult kasvamas niiskel, soisel ja kivisel mullal, jõgede ja järvede ääres ning kaljudel. Kanada toompihlakas on Eestis külmakindel.
Alamliigid.
Kanada toompihlaka omadused on küllaltki ebaühtlased ning liigil on mitmeid teisendeid ja vorme:
Kasutamine.
Taime on kasutatud meditsiinis, söödavate viljade saamiseks ning dekoratiivsel eesmärgil.
Tšarterlennufirma

Tšarterlennufirma on ettevõte, mis üürib terve lennuki ehk ostab loa kasutada lennukit ja selle meeskonna teenuseid. 
Erinevalt tavalistest lennufirmadest, mis müüvad üksikkohti lennukis, keskenduvad tšarterlennufirmad individuaalsetele eralendudele, erimarsruutidele, kiireloomulisele kaubaveole, kiirabiteenustele või muudele sihtotstarbelistele lennutranspordi vormidele. Mõne lennufirma maakleritel on majanduslik õigus müüa istekohti erasektori lendudele.
Tšarterlennukitena kasutatakse kergeid õhusõidukeid, keskmise suurusega lennukeid, super-keskmise suurusega õhusõidukid, pikamaa õhtusõidukid ja VIP-lennukid. 
Eeldatavasti on sellel otstarbel maailmas kasutusel 15 000 ärilennukit. Kõige suurem turg on Ameerika Ühendriikides ja sellele järgneb Euroopa. Tšarterlennufirmade tegevus on kasvamas ka Lähis-Idas, Aasias ja Kesk-Ameerikas.
Oktoobrirevolutsiooni ordeniga Balti raudtee

Balti raudtee (vene keeles Прибалтийская железная дорога), hilisema täieliku nimega Oktoobrirevolutsiooni ordeniga Balti raudtee (vene Прибалтийская ордена Октябрьской Революции железная дорога) oli 1963–1992 raudtee Balti liiduvabariikides ja Kaliningradi oblastis. Raudtee peakontor asus Riias.
1971. aastal anti ettevõttele Oktoobrirevolutsiooni orden. 
Raudtee pikkus oli umbes 9000 km. Seisuga 1990 oli raudteest 596,4 km elektrifitseeritud.
Raudtee allüksusteks olid Riia, Jelgava, Daugavpilsi, Eesti (kontoriga Tallinnas), Vilniuse, Šiauliai ja Kaliningradi raudteekonnad.
Samolva vald

Samolva vald (vene keeles Самолвовская волость) on vald (külaasunduse staatusega) Venemaal Pihkva oblastis Oudova rajoonis. Valla keskus on Samolva.
Vallas elab 536 elanikku (seisuga 2018; seisuga 2010: 666 elanikku).
Riia lütseum

Riia lütseum (vene keeles Рижский Императорский лицей, saksa keeles "Kaiserliches Lyceum zu Riga") oli õppeasutus (lütseum) Riias.
Kool avati 1675 Rootsi kuninga Karl XI korraldusel ja toetusel.
Pärast 1804. aasta koolireformi korraldati lütseum ümber Riia kubermangugümnaasiumiks. Aastal 1890 nimetati kool ümber Riia Nikolai I gümnaasiumiks.
Auciemsi mõis

Auciemsi mõis (saksa keeles "Autzem", läti keeles "Auciema muiža") oli rüütlimõis Liivimaal Volmari kreisis Straupe kihelkonnas. Tänapäeval asub mõisasüda Lätis Cēsise piirkonnas Raiskumsi vallas Auciemsis.
Ajalugu.
Mõis on kujunenud Lielstraupe lossi valdustest, mis aastal 1630 kellelegi Bandemirile panditi. Aastal 1722 läks mõis Albedyllide valdusse. Aastal 1755 ostis selle 25 000 taalri eest Fabian von Gavel. Aastal 1779 ostis mõisa sellesama hinna eest Johann von Strohkirch. Aastal 1805 läks mõis 30 000 taalri eest Josua Johann von Stegmanni valdusse.
Von Stegmanni tütar oli abielus Carl Adolph von Siversiga ja nõnda läks mõis nende lastele, kellelt siis aastal 1869 Johann Adolph von Sivers mõisa 40 000 rubla eest ära ostis.
Mõisa suurus.
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal viis adramaad, sellele allus 83 mees- ja 98 naishinge. Aastal 1688 oli mõisa suurus 4 ja 1/2 adramaad, aastal 1734 oli adramaid 2 ja 3/5, aastal 1757 aga 4 ja 1/2. Aastal 1823 oli mõisa suurus 4 ja 1/4 adramaad. Aastal 1832 oli mõisal adramaid 4 ja 1/4, aastal 1881 aga 2 ja 25/80, lisaks 4 ja 10/80 adramaad mõisatele kuuluvate talude valduses.
Daibe mõis

Daibe mõis (saksa keeles "Daiben", läti keeles "Daibes muiža") oli rüütlimõis Liivimaal Volmari kreisis Straupe kihelkonnas. Tänapäeval asub mõisasüda Lätis Cēsise piirkonnas Stalbe vallas Daibes.
Ajalugu.
Aastal 1807 eraldas Raiskumsi mõisa omanik Gustav Ernst von Schrader selle valduse oma vennatütrele Dorothea von Schwanenbergile. Aastal 1825 ostis mõisa 17 901 rubla eest Johanna Goueslain. Aastal 1833 pantis too mõisa 21 000 rubla eest Constantin von Tiesenhausenile, kes pandiõiguse kaks aastat hiljem 25 000 rubla eest Nicolai Otto von Huhnile loovutas. Aastal 1842 sai too ka mõisa omanikuks, pantides aastal 1854 valduse omakorda aastal 45 000 rubla eest parun Ernst Campenhausenile, kes aastal 1859 mõisa ka päriselt endale ostis.
Mõisa suurus.
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 4 ja 1/4 adramaad, sellele allus 115 mees- ning 151 naishinge. Aastal 1688 oli mõisa suurus 3 ja 1/2 adramaad, aastal 1734 oli adramaid 3 ja 3/8, aastal 1757 aga 4 ja 1/4. Aastal 1823 oli mõisa suurus 5 ja 11/20 adramaad. Aastal 1832 oli mõisal adramaid 5 ja 12/20, aastal 1881 aga 3 ja 10/80, lisaks kaheksa adramaad mõisadele kuuluvate talude valduses.
Karjamõisad.
Mõisale kuulus aastal 1816 kaks karjamõisa: "Zehseneek" ehk "Krampe" ja "Nogall".
Raiskumsi mõis

Raiskumsi mõis (saksa keeles "Raiskum", läti keeles "Raiskuma muiža") oli rüütlimõis (fideikomiss) Liivimaal Volmari kreisis Straupe kihelkonnas. Tänapäeval asub mõisasüda Lätis Cēsise piirkonnas Raiskumsi vallas Raiskumsis.
Ajalugu.
Mõis oli algselt Rosenite valduseks. Aastal 1688 ostis selle Liivimaa kindralsuperintendent Johann Fischer, kelle järglased selle aastal 1717 Johann von Schraderile müüsid.
Aastal 1813 ostis mõisa 32 500 rubla eest Otto von Vegesack.
Mõisa suurus.
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 5 ja 7/8 adramaad, sellele allus 148 mees- ning 181 naishinge. Aastal 1641 oli mõisa suurus kolm adramaad. Aastal 1688 oli mõisa suurus 4 ja 3/4 adramaad, aastal 1734 oli adramaid 4 ja 1/2, aastal 1757 aga 5 ja 7/8. Aastal 1823 oli mõisa suurus 7 ja 3/10 adramaad. Aastal 1832 oli mõisal adramaid 7 ja 3/80, aastal 1881 aga 2 ja 43/80, lisaks 7 ja 27/80 adramaad mõisadele kuuluvate talude valduses.
Karjamõisad.
Mõisale kuulus aastal 1816 üks karjamõis: "Griwe".
Dauguļi mõis

Dauguļi mõis (saksa keeles "Daugeln", läti keeles "Dauguļu muiža") oli rüütlimõis Liivimaal Volmari kreisis Straupe kihelkonnas. Mõisakompleks jääb tänapäeval Valmiera piirkonda ja Dikļi valda Dauguļi külla.
Ajalugu.
Dauguļit on esmamainitud 1529. aastal kui Lielstraupe mõisale kuuluvat küla.
1780. aastal pärandas krahvinna Charlotte Löwenwolde Dauguļi Sophie Charlotte Meyendorfi lastele pärandas. Walter Udo Daniel Meyendorff ostis siis mõisa teistelt pärijatelt 1200 taalri eest endale. 
Mõisa suurus.
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 7 ja 5/8 adramaad, sellele allus 205 mees- ja 226 naishinge. 1641. aastal oli mõisa suurus koos Augstroze mõisaga kolm adramaad. 1688. aastal oli mõisate suurus 7 ja 3/4 adramaad, 1734. aastal 4 ja 3/4 adramaad. 1757. aastal oli mõisa suurus 7 ja 5/8 adramaad, 1823. aastal 8 ja 1/5 adramaad. 1832. aastal oli mõisal 8 ja 1/5 adramaad, 1881. aastal 5 ja 42/80 adramaad, lisaks 12 ja 69/80 adramaad mõisatele kuuluvate talude valduses.
Karjamõisad.
Mõisale kuulus 1816. aastal üks karjamõis: "Karlsruhe".
Kūdumsi mõis

Kūdumsi mõis (saksa keeles "Kudum", läti keeles "Kūduma muiža") oli rüütlimõis, hiljem Ungurmuiža kõrvalmõis Liivimaal Volmari kreisis Straupe kihelkonnas. Tänapäeval asub mõisasüda Lätis Cēsise piirkonnas Raiskumsi vallas Kūdumsis.
Ajalugu.
Kūdumsi mõisa varasem saksakeelne nimi oli "Kudesel" ja mõis kuulus vendadele Kudeselidele. 1385. aastal ostis selle neilt Andreas Kosküll. 1550. aastaks oli mõis Mazstraupe vasallilinnuse valduses. 1632. aastal andis kuningas Gustav II Adolf sealsed maad Friedrich Wilhelm von Patkulile. 1664. aastal ostis selle 6000 taalri eest George Löw. Aastail 1724−1726 oli mõisa omanik Georg von Dunten (1671−1747) ja seejärel vabaproua Magdalena Elisabeth von Hallart (sündinud von Bülow) (suri 1750). 1728. aastal läks Kūdums koos Ungurmuiža mõisaga Campehausenite valdusse.
Mõisa suurus.
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 6 ja 5/8 adramaad, sellele allus koos Ungurmuiža mõisaga 255 mees- ja 344 naishinge. 1641 oli mõisate suurus üks adramaa. 1688 oli mõisate suurus 6 ja 7/8 adramaad, 1734. aastal oli adramaid 6 ja 1/8, 1757. aastal 7 ja 7/8. 1823. aastal oli mõisate suurus 8 ja 3/5 adramaad. 1832. aastal oli mõisatel adramaid 7 ja 3/80, 1881. aastal 5 ja 56/80, lisaks 8 ja 34/80 adramaad mõisatele kuuluvate talude valduses.
Rozbeķi mõis

Rozbeķi mõis (saksa keeles "Schloß Rosenbeck", läti keeles "Rozbeķu muiža") oli rüütlimõis Liivimaal Volmari kreisis Straupe kihelkonnas. Tänapäeval asub mõisasüda Lätis Cēsise piirkonnas Stalbe vallas Rozulas.
Ajalugu.
Mõis on kujunenud Rozbeķi vasallilinnuse juurde kuulunud maadest. Aastal 1622 andis Rootsi kroon pärast poolakate moodustatud Võnnu ja Volmari peapiiskopkonnas toimunud linnuste ja mõisate reduktsiooni linnused ja 13 mõisat oma riigikantslerile krahv Axel Oxenstiernale. Uue mõisakompleksi rajamise järel jäi vanade linnusevaremete juurde Althofi ehk Vecmuiža (tõlkes Vanamõisa) karjamõis.
1632. aasta kohta on andmeid, et Rozbeķi, Augstroze, Raiskumsi ja Murjani mõisat valitses Fabian von Rosen. XVII sajandi keskpaigani kuulus Rozbeķi valdus Krüdeneride perekonnale. 1663 ja 1671 müüsid Jürgen Krüdener ja tema naine Rozbeķi mõisa osade kaupa Liivimaa maanõunik Heinrich von Patkulile.
1767 läks valdus pärimise teel von Albedyllile ja von Rokassowskile ja hüpoteegi teel von Taubele ja von Loudonile. 1872 ostis selle vabahärra Balthasar von Campenhausen. Tema poeg müüs mõisa Max von Siversile.
Mõisa suurus.
Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal kümme adramaad, sellele allus 244 mees- ja 265 naishinge. 1641. aastal oli mõisa suuris 6 adramaad, 1688. aastal 10 ja 3/4 adramaad, 1734. aastal 7 ja 3/5, 1757. aastal 10 adramaad, 1823. aastal 12 adramaad. 1832. aastal oli mõisal 7 ja 3/20 adramaad, 1881. aastal 2 ja 43/80, lisaks 7 ja 27/80 adramaad mõisatele kuuluvate talude valduses.
Karjamõisad.
Mõisale kuulus 1816. aastal kaks karjamõisat: "Althof" ja "Schulland".
Straupe kirikumõis

Straupe kirikumõis (saksa keeles "Pastorat Roop", läti keeles "Straupes mācītājmuiža") oli kirikumõis Liivimaal Volmari kreisis Straupe kihelkonnas. Nüüdisaegse haldusjaotuse järgi asub mõisasüda Cēsise piirkonnas Straupe vallas Straupe asulas.
Mõisa suurus.
Bienenstammi andmetel ei kuulunud mõisale 1816. aastal ühtki adramaad maad, ka ei allunud sellele mitte ühtki hinge. Ka ühelgi teisel aastal pole mõisavalduses olnud ühtki adramaad.
Ospedaletto

Ospedaletto (saksa keeles "Spital bei Yfän") on vald "(comune)" Trento provintsis Põhja-Itaalias, umbes 35 km Trentost idas. Valla pindala on 16,8 km². 2004. aasta 31. detsembri seisuga elas seal 807 inimest.
Ospedaletto külgneb järgmiste valdadega: Pieve Tesino, Cinte Tesino, Castel Ivano, Grigno ja Asiago.
Shelly Kagan

Shelly Kagan (sündinud 1956) on Ameerika Ühendriikide filosoof.
Ta on Yale'i Ülikooli filosoofiaprofessor, tuntud oma töö poolest moraalifilosoofia ja normatiiveetika vallas. Populaarne on ka tema 2007. aastal Yale'is peetud surma üle arutlev loengusari "Death".
Ta on olnud teadusajakirja Ethics toimetuse liige. 2016. aastast on ta Ameerika Kunstide ja Teaduste Akadeemia liige.
Haridus ja karjäär.
Ta on lõpetanud Wesleyani Ülikooli (1976; bakalaureus) ja Princetoni Ülikooli (1982; doktorikraad).
Aastatel 1981–1986 töötas ta Pittsburghi Ülikoolis, 1986–1995 University of Illinois at Chicagos ja alates 1995 töötab Yale'is.
Ossana

Ossana (saksa: "Wulsan" või "Wulsein") on vald "(comune)" Trento provintsis Põhja-Itaalias, paiknedes umbes 40 km Trentost loodes. 2004. aasta 31. detsembri seisuga elas seal 786 inimest ja valla pindala on 25,2 km².
Ossana vallas on "frazioni" (alljaotused, peamiselt külad ja asundused) Ossana, Cusiano ja Fucine.
Ossana külgneb järgmiste valdadega: Peio, Vermiglio, Pellizzano, Pinzolo ja Carisolo.
Palù del Fersina

Palù del Fersina (mohheni keeles "Palai/Palae en Bersntol", saksa keeles "Palai im Fersental") on vald "(comune)" Trento provintsis Põhja-Itaalias, umbes 20 km Trentost kirdes. Valla pindala on 16,7 km². 2004. aasta 31. detsembri seisuga elas seal 183 inimest.
Palù del Fersina külgneb järgmiste valdadega: Bedollo, Telve, Baselga di Pinè, Telve di Sopra, Sant'Orsola Terme, Fierozzo ja Torcegno.
2001. aasta rahvaloenduse järgi kuulutas 184 elanikku 195-st (94,4%) end ülemsaksa keelevariandi – mohheni keele kõnelejaks.
Panchià

Panchià (saksa keeles "Weissbach") on vald "(comune)" Trento provintsis Põhja-Itaalias, umbes 40 km Trentost kirdes. 
Panchià külgneb järgmiste valdadega: Predazzo, Tesero, Ziano di Fiemme ja Pieve Tesino.
Aarne Vahuri

Aarne Vahuri (sündinud 18. juunil 1941 Rakveres) on eesti pianist, ansamblijuht ja muusikaajakirjanik.
1959. aastal lõpetas ta Rakvere 1. Keskkooli hõbemedaliga. 1963. aastal lõpetas Tallinna Muusikakooli klaveri erialal. 1968. aastal lõpetas ta Tallinna Riikliku Konservatooriumi klaveri erialal Bruno Luki klassi.
1965. aastal asus ta tööle Eesti Raadio muusikatoimetajana, töötanud samas ka muusikasaadete peatoimetaja asetäitjana. Töötab praeguseni Klassikaraadio muusikatoimetajana.
1970. aastatel oli ta ansambli Collage juht ja tegi ansamblile eesti rahvalaulude seadeid.
Peter Grünberg

Peter Andreas Grünberg (18. mai 1939 Plzeň – 7. aprill 2018 Jülich) oli saksa füüsik.
2007. aastal anti talle ja Albert Fertile Nobeli füüsikaauhind hiiglasliku magnettakistuse avastamise eest.
Peio

Peio (kohalikus murdes "Péj") on vald "(comune)" Trento provintsis Põhja-Itaalias, umbes 50 km Trentost loodes. Valla pindala on 162,3 km². 2023. aasta seisuga elas seal 1817 inimest.
Peio priineb järgmiste valdadega: Martello, Valfurva, Rabbi, Ponte di Legno, Vermiglio, Ossana ja Pellizzano.
Ajalugu.
Kuni Esimese maailmasõja lõpuni (1918) oli Peio, nagu kogu piirkond, Austria-Ungari osa; piir keisririigi ja Itaalia kuningriigi vahel kulges Peio kohal mägedes, kus peeti rasket sõda, kaljude, lume ja liustike vahel. Isegi tänapäeval võib tänu liustike sulamisele leida veel armeevarustuse tükke. Väike muuseum Peios näitab neid koos filmitud dokumentidega neist lahinguist.
Peio oli viimastel aastakümnetel mägedes asuv asundus, mis püsis põllumajandusel ja karjakasvatusel. Alates 1970. aastast algas kiire areng, tehes Peiost suusakuurordi ja tervisekeskuse. Peio orus on rikkalikult mineraalvett, mida praegu kasutatakse mitte ainult pudelivee tootmiseks, vaid ka terapeutilistel eesmärkidel.
Teise tähtsa tegurina turismi arendamisel Peios on selle asukoht Stelvio rahvuspargis, tohutus mägipiirkonnas, kus säilitatakse rangelt taimestiku ja loomastiku bioloogilist mitmekesisust. Lihtsad jalutuskäigud ja raskemad matkarajad võimaldavad külastajatel tutvuda orgude ja metsaga Passo del Tonalest kuni Ortlerini.
Arthur Leonard Schawlow

Arthur Leonard Schawlow (5. mai 1921 – 28. aprill 1999) oli Ameerika Ühendriikide füüsik.
1981. aastal anti talle, Nicolaas Bloembergenile ja Kai Siegbahnile Nobeli füüsikaauhind töö eest laseritega.
Pellizzano

Pellizzano (saksa keeles "Pletzen") on vald "(comune)" Trento provintsis Põhja-Itaalias, umbes 40 km Trentost loodes. 
Pellizzano külgneb järgmiste valdadega: Rabbi, Peio, Mezzana, Vermiglio, Ossana ja Pinzolo.
Rainer Weiss

Rainer Weiss (29. september 1932 Berliin – 25. august 2025 Cambridge, Massachusetts) oli Ameerika Ühendriikide füüsik.
2017. aastal anti talle, Kip Thorne'ile ja Barry Barishile Nobeli füüsikaauhind Laserinterferomeetrilise Gravitatsioonilainete Observatooriumi (LIGO) arendamise eest, mis muutis võimalikuks gravitatsioonilainete detekteerimise.
Pelugo

Pelugo (saksa keeles "Paluch", Trentino murdes "Pilùch") on asula ja vald ("comune") Põhja-Itaalias Trento provintsis umbes Verdena orus Sarca jõe ääres 30,5 km Trentost lääneloodes. Geograafilised koordinaadid on 46°5' N, 10°43' E. 
Valla pindala on 22,9 km². 2016. aasta 31. detsembri seisuga elas seal 401 inimest, 2004. aasta 31. detsembri seisuga 394 inimest.
Keskmine kõrgus merepinnast on 675 m. 
Pelugo külgneb järgmiste valdadega: Spiazzo, Massimeno, Valdaone, Tre Ville ja Porte di Rendena.
Pelugo vald kuulub valdade ühendusse Comunità delle Giudicarie.
Pelugot läbib maantee Strada Statale 239 di Campiglio (Dimaro – Tione di Trento).
Johannes Georg Bednorz

Johannes Georg Bednorz (sündinud 16. mail 1950) on saksa füüsik.
1987. aastal sai ta koos Karl Alexander Mülleriga Nobeli füüsikaauhinna ülijuhtivuse uurimise eest keraamilistes materjalides.
Greater Sudbury

Greater Sudbury on linn Kanadas Ontario provintsis.
Linn moodustati haldusüksusena 2001. aastal Sudbury linna ja mitme valla liitmise teel. Pindalalt on see Ontario suurim ja kogu Kanada suuruselt teine linn.
Linna piires on 330 järve, mille pindala on üle 10 hektari. Suurim neist on Wanapitei järv, mille pindala on 132,57 km².
2016. aasta rahvaloenduse andmetel oli linna elanike arv 161 531. Linn on kakskeelne: 2006. aastal rääkis 80,1% elanikest kodus peamiselt inglise keelt ja 16,3% prantsuse keelt.
Jerome Friedman

Jerome Isaac Friedman (sündinud 28. märts 1930 Chicagos) on Ameerika Ühendriikide füüsik.
Jerome Friedmani vanemad Selig Friedman ja Lillian Warsaw Firedman olid Venemaalt immigreerunud juudid. Tema isa, kes kolis USAsse enne Esimest maailmasõda, müüs ja parandas õmblusmasinaid.
Jerome Friedman lõpetas Chicago Ülikooli 1950. aastal füüsika erialal. 1953. aastal kaitses ta magistri- ja 1956. aastal doktoriväitekirja. 1960. aastast töötas ta Massachusettsi Tehnoloogiainstituudis (MIT). 1967. aastast oli ta MIT professor, 1980–1983 MIT tuumauuringute laboratooriumi direktor ja 1983–1988 MIT füüsikaosakonna juhataja.
Ta uuris koos Henry Kendalli ja Richard E. Tayloriga elektronide hajumist prootoneilt ja neutroneilt ning tõestas kvarkide olemasolu. Ta korraldas mitu neutriinoeksperimenti ning uuris elektronide ja positronide annihilatsiooni.
1980. aastal võeti ta Ameerika Kunstide ja Teaduste Akadeemia liikmeks. 1989. aastal pälvis ta Panofsky auhinna.
1990. aastal anti talle, Henry Kendallile ja Richard E. Taylorile Nobeli füüsikaauhind.
Pergine Valsugana

Pergine Valsugana (saksa: "Fersen im Suganertal"; kohalikus murdes: "Pèrzen") on vald "(comune)" Trento provintsis Põhja-Itaalias, paiknedes umbes 9 km Trentost idas. 2010. aasta 31. detsembri seisuga elas seal 20 474 inimest ja valla pindala on 54,4 km².
Geograafia.
Pergine Valsugana vallas on "frazioni" (alljaotused, peamiselt külad ja asundused) Assizzi, Brazzaniga, Buss, Canale, Canezza, Canzolino, Casalino, Centrale, Ciré, Costa, Costasavina, Fontanabotte, Fratte, Guarda, Ischia, Madrano, Masetti, Masi Alti, Masi di Mezzo, Maso Canela, Maso Frizzi, Maso Gretter, Maso Grillo, Maso Pianezza, Maso Poper, Maso Puller, Maso Toldi, Maso Ungherle, Maso Vigabona, Nogaré, Pissol, Pozza, Riposo, Roncogno, Santa Caterina, San Cristoforo al Lago, San Vito, Serso, Susà, Valar, Valcanover, Valle, Viarago, Vigalzano, Visintainer, Zava ja Zivignago
Pergine Valsugana külgneb järgmiste valdadega: Baselga di Piné, Trento, Fornace, Sant'Orsola Terme, Civezzano, Frassilongo, Vignola-Falesina, Novaledo, Levico Terme, Tenna, Altopiano della Vigolana, Caldonazzo ja Calceranica al Lago.
Franz Vranitzky

Franz Vranitzky (sündinud 4. oktoober 1937) on Austria poliitik, ta oli Austria liidukantsler 16. juunist 1986 kuni 11. jaanuarini 1997.
Anthony Leggett

Sir Anthony James Leggett (sündinud 26. märtsil 1938 Londonis) on Suurbritannia ja Ameerika Ühendriikide füüsik.
Alates 1983. aastast töötab ta Illinoisi Ülikoolis.
2003. aastal anti talle, Aleksei Abrikossovile ja Vitali Ginzburgile Nobeli füüsikaauhind panuse eest ülijuhtivuse ja ülivoolavuse uurimisse.
Sensa

Sensa oli Ajakirjade Kirjastuse poolt Eestis frantsiisilepingu alusel välja antud ajakiri.
2015. aastani andis seda välja Äripäeva Kirjastus.
Ilmumine lõppes 2018. aasta veebruaris.
Richard Edward Taylor

Richard Edward Taylor (2. november 1929 – 22. veebruar 2018) oli Kanada füüsik.
1990. aastal anti talle, Henry Kendallile ja Jerome Friedmanile Nobeli füüsikaauhind.
Tunnijooks

Tunnijooks ehk 1 tunni jooks on pikamaajooksude hulka kuuluv kergejõustiku jooksuala, kus võistlejad püüavad ühe tunni jooksul läbida võimalikult pika vahemaa. 
Tunnijooksu maailmarekordi omanik on Etioopia jooksja Haile Gebrselassie, kes 27. juunil 2007 Ostravas läbis ühe tunniga 21 285 meetrit.
Eesti tipptulemus tunnijooksus kuulub Lembit Virkusele, kes 14. septembril 1960 Tartus läbis ühe tunniga 19 887 meetrit.
Venemaa Föderatsiooni Keskvalimiskomisjon

Venemaa Föderatsiooni Keskvalimiskomisjon (vene keeles Центральная избирательная комиссия Российской Федерации); lühend Venemaa KVK, on föderaalne riiklik organ, mis korraldab Venemaa Föderatsioonis valimiste ja referendumite läbiviimist. 
Venemaa KVK koosseisu kuulub 15 liiget, kellest 5 nimetab VF president, 5 Föderatsiooninõukogu ja 5 Riigiduuma. Keskvalimiskomisjoni volitused kestavad neli aastat. Keskvalimiskomisjoni juhib esimees, kelleks alates 28. märtsist 2016 on Ella Pamfilova. 
Keskvalimiskomisjon asub Moskvas aadressil Bolšoi Tšerkasski pereulok 9. 2017. aasta seisuga töötas Venemaa KVK aparaadis 277 inimest.
Venemaa keisririigi 1897. aasta rahvaloendus

Venemaa keisririigi 1897. aasta rahvaloendus oli Venemaa keisririigis 1897 läbi viidud rahvaloendus. See oli esimene ülevenemaaline rahvaloendus. Rahvaloendus algas 9. veebruaril (vkj 28. jaanuaril) 1897. Rahvaloendus hõlmas ka Eestimaa ja Liivimaa kubermangu, ent ei hõlmanud Soome suurvürstiriiki.
Rahvaloenduse tulemuse järgi elas keisririigis 125 640 021 inimest, kellest linnades elas 16 828 395 inimest (13,4%).
Eesti alaga seotud tulemused.
Eesti alal elas rahvaloenduse järgi 868 000 inimest ja neist eestlasi oli 91%.
Tallinnas elas rahvaloenduse järgi 64 600 inimest ja elanike arvu järgi oli Tallinn keisririigi linnadest 37. kohal.