tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Olga Usar

Olga Usar (aastani 1942 Olga Arras; 18. märts 1917 Tallinn – 23. oktoober 1998 Tallinn) oli Eesti kergejõustiklane.
1936 lõpetas ta Tallinna 1. Tütarlaste Gümnaasiumi.
1932–1948 tuli ta 11 korda Eesti meistriks kõrgushüppes. Peale selle sai ta meistrivõistlustelt eri kergejõustikualadel veel kokku 6 hõbedat ja 2 pronksi. 1940 võitis ta Balti matšil kõrgushüppe kuldmedali. Ta sai meistrivõistlustelt medaleid ka võrk- ja korvpallis.
Ta töötas 23 aastat Normas. Ta oli Norma Spordiklubi ja Tallinna Spordiveteranide Koondise juhatuses.
Eva Lille

Eva Anneli Lille (aastani 1968 Hyvärinen; sündinud 13. mail 1941 Helsingis) on soome estofiil, Soome-Eesti kultuurisidemete arendaja, eesti kirjanduse soome keelde tõlkija.
1967 lõpetas Eva Lille Helsingi Ülikooli kirjanduse ja etnograafia alal. Aastast 1982 on ta vabakutseline tõlkija.
Eva Lille oli 1982. aastal üks Tuglase Seltsi asutajaid ning tegutses hiljem seltsi sekretäri ja tegevjuhina. Eva Lille aitas oma praktilise tegevuse ja isiklike kontaktidega kaasa soodsa kultuuriõhkkonna kujundamisele Eestis.
Ta oli Soome Instituudi kultuurisekretär Tallinnas. Aastast 1997 oli ta Tallinnas asuva Soome Suursaatkonna pressinõunik.
Praegu elab Eva Lille Soomes.
Taasiseseisvunud Eesti esimene viisa anti välja Soomes ja selle saaja oli Eva Lille.
Tõlketegevus.
Eva Lille on eesti keelest soome keelde tõlkinud Enn Vetemaa, Lennart Meri, Jaan Krossi ja Eduard Vilde, aga ka Aino Perviku, Eno Raua, Mati Undi, Viivi Luige, Mats Traadi jt teoseid.
Peeter Ruubel

Peeter Ruubel (13. oktoober 1885 Kaarli vald – 24. detsember 1957) oli Eesti advokaat.
1911 lõpetas ta Moskva ülikooli õigusteaduskonna.
1912–1914 ja uuesti aastast 1919 oli ta Tallinnas advokaat. 1915–1918 oli ta Peterburis sõjaväeametnik. Ta oli ka välisministeeriumi juriskonsult ja osales mitmel rahvusvahelisel konverentsil, näiteks 1922. aasta Haagi konverentsil.
Ta oli Noor-Eesti liige. Ta oli Asutava Kogu liige.
Tuomo Niemelä

Tuomo Niemelä (sündinud 1940) on Soome mükoloog.
Ta on ladinakeelse nime pannud näiteks haava-tuletaelikule ("Phellinus populicola").
Mitu tema seeneraamatut on tõlgitud ka eesti keelde:
Hea (album)

"Hea" on ansambli Justament 2015. aasta album. Album anti välja ansambli 35. sünnipäevaks.
Troilus luridus

Troilus luridus on ka Eestis leiduv kilplutiklaste sugukonda kuuluv putukaliik. Erinevalt enamikust selle sugukonna umbes 5000 liigist, kes on herbivoorid, on "Troilus luridus" loomtoiduline.
Välimus ja areng.
"Troilus luridus" on vaegmoondega putukas. Emane lutikas muneb oma vaadikujulised munad korrapärase mustriga ümber männiokaste ja väikeste okste mai lõpus ja juuni alguses. Korraga munetakse umbes 20 muna, kuid mitmesse kohta, nii et kokku muneb üks emane umbes 200 muna. Aastas areneb vaid üks generatsioon.
1. arengujärgu vastsed on palju ümaramad kui valmikud. Nende pea ja rindmik on must, tagakehal ja külgedel on sama värvi laigud, mis on ümbritsetud punase ja kreemja värvusega. Järgmiste arengujärgu vastsete pea ja rindmik on juba selgelt rohelise metalse läikega ja neid esineb kahes värvitoonis – punane ja kreemjas. Valmikud on rohekaspruunid, 10–12 mm pikkused. Nende tundlate eelviimane segment on oranž või kollane nagu ka laigud keha külgedel. Valmikute eesselja ja tiibade vahele jääva kolmnurkse kilbikese ("scutellum") tipp ei ole kollane. Jalad on neil pruunid.
Toitumine ja elupaik.
"Troilus luridus" elab nii heitlehistel kui ka okaspuudel, talvitub valmikuna samblas või puukoore pragudes.
1. vastsestaadiumis järglased imevad taimemahla, edaspidi toituvad juba putukatest. Vastsed toituvad näiteks sirelaste ("Syrphidae") ja poilaste ("Chrysomelidae") vastsetest. Valmikud toituvad erinevatest mardikalistest ("Coleoptera"), liblikalistest ("Lepidoptera") ja nende röövikutest. Toitumine toimub eriliste pistmis-imemistüüpi suistega, mis on moondunud nokaks. Lühike, paks nokk torgatakse läbi putuka kattekudede ja imetakse nende kehavedelikku. Putukad, keda nad vaid torkavad, kuid kellest ei toitu, ikkagi hukkuvad.
Aleksandr Puškini mälestusmärk

Aleksandr Puškini mälestusmärk on mitmes maailma asulas, sh Eestis:
Joe Alaskey

Joseph Francis Alaskey III (17. aprill 1952 – 3. veebruar 2016) oli Ameerika näitleja.
Ta sai noorema publiku hulgas tuntuks Bugs Bunny seriaalis "Looney Tunes".
Uno Veenre

Uno Veenre (24. märts 1920 Tartu – 12. september 2016) oli eesti orkestrijuht ja helilooja.
Ta õppis Tallinna Riiklikus Konservatooriumis 1942–1943 kontrabassi, 1947–1948 koorijuhtimist ja 1952–1953 kompositsiooni.
Noore muusikuna lõi ta kaasa mitmes leviansamblis, näiteks 1941 mängis kontrabassi kohvikus Drei Hanseaten.
1958–1967 töötas ta Eesti Raadios muusikasaadete toimetajana. 1968–1971 oli ta Kunstilise Isetegevuse Maja direktor.
1960–2000 oli ta üleriigilistel rahvatantsu- ja rahvamuusikapidudel rahvamuusikaorkestrite üldjuht.
Uno Veenre on salvestanud Eesti Raadiole üle 200 pala, nii rahvamuusika seadeid kui ka autorite rahvatoonis lugusid. Tema juhatatud ansamblitega on esinenud paljud Eesti tippsolistid nagu Tiit Kuusik, Georg Ots ja Anu Kaal. Ta on kirjutanud soolo-, ansambli- ja koorilaule, originaalpalu rahvamuusika-, kammer- ja puhkpilliorkestritele, koostanud ja toimetanud laulikuid.
Helilooming.
Ta on kirjutanud peamiselt rahvamuusikaorkestritele mõeldud muusikat, näiteks "Kolme kandi lood", "Polka küla moodi".
Evi Arujärv

Evi Arujärv (aastani 1989 Evi Papp; sündinud 28. novembril 1953 Kohtla-Järvel) on eesti muusikateadlane, -kriitik, esseist ja kolumnist. Ta on alates 2007. aastast Eesti Muusika Infokeskuse direktor.
Evi Arujärv lõpetas 1974. aastal Tallinna Muusikakeskkooli muusikateooria (juhendaja Ene Pilliroog) ja 1982. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi muusikateaduse erialal (juhendaja Tiia Järg). Aastatel 1982–1987 töötas ta Tallinna Riiklikus Konservatooriumis lepingulise teadurina. Aastatel 1988–1992 oli Eesti Teaduste Akadeemia Ajaloo Instituudi aspirant.
Aastatel 1992–1993 töötas ta ajakirjas Teater. Muusika. Kino toimetajana, aastatel 1995–2005 Postimehes muusikakriitikuna, aastatel 2003–2011 Sirbis (rubriik "Kergitab kulmu") ja aastatel 2006–2010 Päevalehes kolumnistina.
Alates 2004. aastast on ta olnud Eesti Muusika Infokeskuses toimetaja. Alates 2007. aastast on ta Eesti Muusika Infokeskuse direktor.
Eevi Arujärv on uurinud peamiselt eesti heliloomingut ning käsitlenud muusikaesteetika ja -semiootika probleeme, teinud raadiosaateid. Teatrikriitikuna on ta kirjutanud peamiselt ajakirjas Teater. Muusika. Kino.
Isiklikku.
Evi Arujärve abikaasa oli Vaapo Vaher.
Imbi Tarum

Imbi Tarum (sündinud 3. aprillil 1956 Tartus) on Eesti klavessinist ja pedagoog, Eesti klavessiiniõpetuse üks rajajaid. 
Aastal 1980 lõpetas ta "cum laude" Tallinna Riikliku Konservatooriumi. 
1978–1992 oli ta Hortus Musicuse klavessinist. 
Aastast 1991 töötab ta EMTAs, kus on klavessiini- ja "basso continuo" mängu õpetaja.
Isiklikku.
Tema abikaasa on trompetist ja produtsent Raivo Tarum.
Hans Kapp

Hans Kapp (19. juuni 1870 Suure-Jaani – 19. aprill 1938 Suure-Jaani) oli eesti köster, kooliõpetaja ja koorijuht.
1891–1938 oli ta segakoori Ilmatar koorijuht. Aastast 1894 oli ta Suure-Jaani kiriku köster-organist. 1894–1930 oli ta Suure-Jaani kihelkonnakooli õpetaja ja juhataja. Aastast 1894 korraldas ta Enge mõisa pargis Suure-Jaani kihelkonna muusikapäevi, kontserte ja teisi üritusi.
Isiklikku.
Hansu isa oli koorijuht ja organist Joosep Kapp. Hansu poeg oli helilooja ja pedagoog Villem Kapp. Tema vennad olid helilooja Artur Kapp ja kirikuõpetaja Aleksander Kapp.
Aguli rajoon

Aguli rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Dagestani vabariigis. Rajooni halduskeskus on Tpig.
Rajoonis on 10 kohalikku omavalitsusüksust ja 19 asulat.
Artemivsk

Artemivsk on kahe Ukraina linna endine nimi:
Bad Kissingen

Bad Kissingen on linn Saksamaal Baieri liidumaal Alam-Frangimaal, Bad Kissingeni kreisi keskus.
Nogai rajoon (Dagestan)

Nogai rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Dagestani vabariigis. Rajooni halduskeskus on Terekli-Mekteb.
Rajoonis on 10 kohalikku omavalitsusüksust ja 17 asulat.
Jack Steinberger

Hans Jakob Steinberger (25. mai 1921, Bad Kissingen – 12. detsember 2020, Genf)) oli Saksamaa päritolu Ameerika Ühendriikide ja Šveitsi füüsik.
Tema vanemad olid juudid Berta ja Ludwig Steinberger, kes natsionaalsotsialistliku partei võimu suurenemise ja avaliku antisemitismi tõttu saatsid poisi välismaale. 13-aastaselt läks ta koos vennaga Ameerika Ühendriikidesse. 1968. aastal läks ta tööle CERNi.
1988. aastal anti talle, Leon Ledermanile ja Melvin Schwartzile Nobeli füüsikaauhind müüon-neutriino avastamise eest.
Krasnõi Lõman

Krasnõi Lõman on mitme asustatud punkti nimi.
Hea

Hea (ka headus) on see, mida usutakse olevat moraalselt hinnatav, väärtuslik. Ta kuulub ühe poolena paari, mille moodustavad hea ja kuri. 
Tavaliselt peetakse inimese omaduste seas kõige soovitumaks headust või armastust ja kõige soovimatumaks kurjust.
Nailon

Nailon (DuPont Nylon) on tehis- ehk kunstkiud (sünteetiline kiud). Kiud leiutati 1935. aastal, nailoniks hakati seda nimetama 27. oktoobril 1938. 
Nailon on üldine nimetaja kõigi sünteetilisi kiude moodustavate amiidide jaoks, millel oli valke meenutav keemiline struktuur ja mida iseloomustab ebaharilik sitkus ja tugevus. Esmalt kasutati materjali peamiselt hambaharjade harjaste valmistamiseks. Peagi kogus see aga populaarsust ka näiteks tamiilina, kangamaterjalina ja sukkade materjali koostisosana.
Mari Urbsoo

Mari Urbsoo (aastani 1966 Mari Õunap; 31. detsember 1941 Viljandi – 24. jaanuar 1994 Tallinn) oli eesti näitleja.
Lõpetas 1960. aastal C. R. Jakobsoni nimelise Viljandi 1. Keskkooli, 1962. aastal Ugala teatristuudio ja 1968. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri (3. lend).
Ta oli 1962. aastal Ugala ja 1962–1964 Rakvere Teatri näitleja. Oli 1968–1982 Eesti Teatri- ja Muusikamuuseumi teadur ning aastast 1982 Andres Särevi kortermuuseumi juhataja. Aastast 1968 oli Tallinna Riikliku Konservatooriumi laulukateedri näitlejameisterlikkuse õppejõud.
Isiklikku.
Oli abielus Ain Urbsooga. Lapsed Kadri Urbsoo ja Reet Urbsoo.
Leo Štarkov

Leo Štarkov (ka Leo Starkov; 16. märts 1942 Tallinn – 25. mai 2003) oli eesti jalgpallur, poliitik ja karikaturist.
Ta lõpetas 1960. aastal Tallinna 20. Keskkooli, pärast seda õppis kaugõppes Tallinna Majandustehnikumis, mille lõpetas 1974. aastal. Hiljem õppis kaugõppes Tallinna Polütehnilises Instituudis. 
Alates 1965. aastast töötas Tallinnas rahvaettevõttes Norma, algul kontrollmeistrina, siis varustusosakonna juhataja asetäitjana ja hiljem arendusdirektorina. Ta osales Eesti Vabariigi ettevõtluse raamseaduse töörühmas ning Eesti Töökollektiivide Liidu ja Vabariiklaste Koonderakonna programmide koostamisel. Oli Eesti Töökollektiivide Liidu juhatuse aseesimees ja Eesti Kongressi liige.
Sportlasena.
1959. aastal kuulus ta jalgpalliklubi Tallinna Kalev Eesti NSV noortekoondisse väravavahina.
Ta tuli kaks korda Tallinna Norma koosseisus Eesti NSV meistriks (1967, 1970) ning sai neli hõbemedalit (1966, 1968, 1969 ja 1972).
Ta oli Eesti Noorte Rahvusliku Jalgpalliliiga Päkapikuliiga president ja kuulus Eesti Jalgpalli Liidu volikokku.
Poliitikuna.
Leo Štarkov oli aastatel 1990–1992 Vabariiklaste Koonderakonna esimees.
13. veebruaril 1992 valiti ta Eesti Komitee majanduskokku, kuhu kuulus 15 tuntud majandusteadlastest ja majanduspraktikutest eksperti.
Isiklikku.
Vabal ajal joonistas ta karikatuure. Tema karikatuure on avaldatud ka ajakirjas Pikker ja mitmes endiste Kesk-Euroopa sotsialismimaade ajakirjandusväljaandes.
Leo Štarkov suri 25. mail 2003 ja ta maeti 29. mail 2003 Pärnamäe kalmistule.
Eduard Prööm

Eduard Prööm (26. august (vkj)/ 8. september 1909 Jõelähtme vald, Jõelähtme kihelkond, Harjumaa – 9. märts 1944 Tallinn) oli Eesti kergejõustiklane.
Ta lõpetas 1931. aastal Tallinna Linna Poeglaste Humanitaargümnaasiumi, 1932. aastal Sõjakooli aspirantide kursuse (lipnik, 1933) ja 1934. aastal Politseikooli kõrgema klassi. 1934–1938 õppis ta Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas. 
Talle kuulub tänini ainulaadne saavutus: aastatel 1932–1942 tuli ta järjepanu 10 korda (1941. aastal meistrivõistlusi ei toimunud) Eesti meistriks 5000 m jooksus. Neist parim tulemus 15.25,2 pärineb 1934. aastast. 8 korda tuli ta Eesti meistriks ka teatejooksudes (4 x 400, 4 x 800 ja 4 x 1500 m). Võistlustel esindas ta Tallinna Kalevit ja Politsei Spordiringi. Eesti rekordid püstitas ta aga 1500 ja 3000 m jooksus. Tipptulemuseks jäid 4.00,4 ja 8.42,8.
1. Euroopa meistrivõistlustel (Torino, 1934) tuli ta oma lemmikdistantsil kaheksandaks.
Ta oli ka kergejõustikukohtunik.
Ta töötas konstaablina Tallinna-Harju prefektuuris. Ta hukkus 9. märtsil 1944 Tallinna märtsipommitamisel ametikohustuste täitmisel.
Jaan Jürine

Jaan Jürine (19. aprill 1946 Pärnu – 27. mai 2019) oli eesti spordiajakirjanik ja -tegelane.
Ta lõpetas 1964. aastal Pärnu 2. Keskkooli ja 1970. aastal Tallinna Pedagoogilise Instituudi eesti keele ja kirjanduse alal.
Alustas 1957. aastal Pärnu spordikoolis Jaan Kuuda juhendamisel tennisetreeningud. Sai Eesti NSV noortemeistrivõistlustel 1962 ja 1964 meespaarismängus pronksi, tuli 1964 ja 1965 Pärnu meistriks.
Ta töötas aastatel 1971–1982 Noorte Hääle, 1982–1992 Kehakultuuri ja Spordiilma, 1992–1994 Rahva Hääle, 1994–1995 Eesti Sõnumite, 1995–2000 Sõnumilehe ja 2000–2009 Eesti Päevalehe toimetuses ajakirjanikuna.
Looming.
Ta on mitme spordiraamatu kaasautor:
Milvi Jürgenson

Milvi-Maila Jürgenson (aastani 1966 Milvi-Maila Jõe; sündinud 12. augustil 1942 Pikasilla külas Aakre vallas) on eesti näitleja.
Ta on lõpetanud 1960. aastal Tõrva Keskkooli ja 1965. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri (II lend). 
Aastatel 1965–1980 töötas ta Eesti NSV Riiklikus Noorsooteatris ja 1983–1993 Eesti Draamateatris. 
1993. aastast elab ta Soomes.
Ilse Rahnel

Ilse Rahnel (aastani 1952 Ilse Uus; 8. mai 1916 Suursaar, Soome Suurvürstiriik – 6. märts 1995 Abja-Paluoja) oli Eesti kergejõustiklane.
1934 lõpetas ta Tallinna Linna 2. Tütarlaste Gümnaasiumi. 
1933–1944 tuli ta individuaalselt 9 korda Eesti meistriks: 5 korda 100 m jooksus, 2 korda 400 m jooksus, 1 kord 200 m jooksus ja 80 m tõkkejooksus. Peale selle oli 7 korda Eesti meistrivõistlustel teine ja 7 korda kolmas. Ta tuli 10 korda Eesti meistriks 4 x 100 m teatejooksus.
Ta osales 1940 Balti matšil ja 1936–1937 SELLi mängudel.
1934–1940 oli ta Kergejõustikuliidu naisosakonna esinaise asetäitja ja Naiste Kehakultuuri Liidu varahoidja.
1944 ta arreteeriti NKVD poolt ja seejärel oli 5 aastat Nahhodka vangilaagris Venemaal. Hiljem töötas ta Tallinna Draamateatris ja 22 aastat Abja-Paluoja raamatupoes.
Babajurti rajoon

Babajurti rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Dagestani vabariigis. Rajooni halduskeskus on Babajurt.
Rajoonis on 15 kohalikku omavalitsusüksust ja 22 asulat.
Antoni Macierewicz

Antoni Macierewicz (sündinud 3. augustil 1948 Varssavis) on Poola poliitik. Ta oli 16. novembrist 2015 kuni 9. jaanuarini 2018 Poola kaitseminister.
Antoni Macierewicz on õppinud Varssavi ülikoolis ajalugu (lõpetas 1971. aastal) ja omandanud magistrikraadi.
Antoni Macierewicz on töötanud Varssavi ülikooli Ibeeria uuringute teaduskonnas ja on õpetanud Poola ajalugu Krakówi ülikoolis.
Ta oli 23. aprillist 2003 kuni 19. juulini 2004 Euroopa Parlamendi liige.
Alates 16. novembrist 2015 kuni 9. jaanuarini 2018 oli ta Poola kaitseminister. 23. detsembrist 1991 kuni 20. juunini 1992 oli ta Poola siseminister.
Aleksander Rängel

Aleksander Rängel (23. mai 1891 Hummuli vald – 2. mai 1985 Tartu) oli eesti loomaarstiteadlane.
Aleksander Rängel oli renditalupidaja poeg.
Ta lõpetas 1910. aastal Riia Vaimuliku Seminari ja 1915. aastal Tartu Veterinaariainstituudi. 
Oli aastatel 1914–1918 samas kliinikuassistendi kohusetäitja ja kliinikuassistent ning Tartu hobuste sõjaväereservi osakonna veterinaararst.
Töötas veterinaararstina Viljandimaal Kõo vallas ja Helme jaoskonnas. 1920–1935 Tartu Ülikooli hobusekasvatuse ja kabjahaiguste dotsent ning õppesepikoja juhataja. Ta aitas kaasa seerumiinstituudi loomisel.
Uurimisvaldkonnad: hobusekasvatus ja loomatervishoid. Üle 50 teaduspublikatsiooni.
John Bingham

Richard John Bingham (18. detsember 1934 – ...), tuntud kui Lord Lucan (aprill 1949 kuni jaanuar 1964), oli Briti peer, Lucani VII peer ja kahtlusalune mõrvas.
Väidetavalt kaaluti teda James Bondi osatäitjaks.
Lord jäi teadmata kadunuks 1974. aastal ning tunnistati surnuks 1999. aastal. Tema ametlik surmatunnistus väljastati 2016. aasta 3. veebruaril, misjärel tema ainus poeg George Charles sai ametlikult Lucani VIII peeriks.
Maarja Värv

Maarja Värv (sündinud 2. juulil 1985 Tartus) on eesti spordiajakirjanik.
Ta lõpetas Miina Härma Gümnaasiumi ning on õppinud Tartu ülikoolis ajakirjandust
2005. aastal oli ta Eesti Päevalehe suvereporter, 2006 ajakirja Sport+ reporter, 2006–2013 Postimehe spordireporter. 2013. aasta maist on ta Eesti Rahvusringhäälingu spordiportaali vastutav toimetaja.
Aastast 2016 Eesti Spordiajakirjanike Seltsi juhatuse liige, sh aastast 2018 juhatuse esimees. Olnud 2019–23 Eesti Kultuurkapitali kehakultuuri ja spordi sihtkapitali liige.
Ta on mitme spordiraamatu (nt "Torino 2006. XX taliolümpiamängud" (ilmus 2006), "Peking 2008" (ilmus 2008), "London 2012. XXX olümpiamängud" (ilmus 2012), "Eesti tennis 100" (ilmus 2013), "Sotši 2014. XXII taliolümpiamängud" (ilmus 2014), "Tokyo 2020. XXXII olümpiamängud" (ilmus 2021), "Oma tsunft. Eesti spordipressi arengulugu" (ilmus 2023) kaasautor.
Tiit Nuudi

Tiit Nuudi (sündinud 22. oktoobril 1949 Tallinnas) on Eesti tennisist, sporditegelane ja poliitik.
Ta lõpetas 1968. aastal Tallinna 10. Keskkooli ja 1973. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi majandusinsenerina. 
1969. aastal sai ta Eesti meistrivõistlustel tennise meespaarismängus pronksmedali. Aastatel 1967–1971 kuulus ta kuus korda Eesti tennisekoondisse.
1978–1989 oli ta olümpiaehitiste direktsiooni peainsener ja direktor. 
1982–1988 oli ta Tallinna Linna RSN Täitevkomitee aseesimees. 1988–1889 oli ta Eesti NSV Riikliku Looduskaitse ja Metsamajanduse Komitee esimees ning 1990 Eesti keskkonnaminister. 1990–1992 oli ta Eesti Vabariigi Ülemnõukogu esimehe nõunik. Aastatel 1993–2012 oli ta AS Paulig Balticu juhatuse esimees.
Aastatel 1992–1997 oli ta Eesti Olümpiakomitee asepresident, 1997–2001 selle president ja 2001. aastast selle esindajate kogu liige.
2014. aastast on ta MTÜ Spordijuhtide Selts juhatuse liige. 
Isiklikku.
Tema tütar on maailma naiste tennise edetabelisse kuuluv tennisist Maileen Nuudi (sündinud 24. mail 2000).
Ilmar Vaino

Ilmar Vaino (20. detsember 1927 – 24. veebruar 1997) oli eesti pedagoog, ajakirjanik ja karikaturist.
Tema karikatuure on avaldatud ajakirjas Pikker ja ajalehes Õpetajate Leht.
Ilmar Vaino suri 24. veebruaril 1997 ja ta maeti 1. märtsil 1997 Liiva kalmistule.
Tarumovka rajoon

Tarumovka rajoon on 2. järgu haldusüksus Venemaal Dagestani vabariigis. Rajooni halduskeskus on Tarumovka.
Rajoonis on 13 kohalikku omavalitsusüksust ja 23 asulat.
Torukübar

Torukübar ehk silinderkübar (ka "silinder") on lameda põhjaga kõrge silindrikujulise rummu ja suhteliselt laia äärega kõvast materjalist kübar.
Torukübar oli populaarne peamiselt meeste peakattena 18. sajandi lõpust 20. sajandi keskpaigani. Teatud puhkudel kantakse torukübaraid Suurbritannias veel ka 21. sajandil.
Torukübarat seostati enamasti kõrgklassiga ja see oli karikaturistide töödes levinud sümbol kapitalismi või ärimaailma kujutamisel.
Torukübaral on oluline roll traditsioonilises mustkunstis sooritatavates kübaratrikkides.
Kõvakübar

Kõvakübar ehk oktoober on kumera ilma lohuta põhjaga jäigast vildist kübar.
Kõvakübar võeti kasutusele 1849. aastal. Viktoriaanlikul ajastul oli see populaarne töölisklassi seas ja hiljem kesk- ja kõrgklassi meeste peakattena Suurbritannias ja Ameerika Ühendriikides.
Energia tänav (Narva)

Energia tänav on tänav Narvas Kerese linnaosas. Tänava pikkus on umbes 360 m. Tänav algab Tallinna maanteelt ja lõpeb Paul Kerese tänavaga ristudes.
1905. aasta linnaplaanil oli oletatavasti samas kohas Средняя Форштадская улица, 1912. aasta plaanil Kesk Alewi tänav ja 1927. aasta plaanil Kesk Aguli tänav.
Hans-Joachim Heusinger

Hans-Joachim Heusinger (7. aprillil 1925 Leipzig – 26. juuni 2019) oli saksa jurist ja Saksa DV riigitegelane.
Hans-Joachim Heusinger oli pärit töölisperekonnast. Rahvakooli lõpetamise järel õppis ta aastatel 1939–1942 elektrimehaanikuks. 1942–1945 teenis Wehrmachtis. 1945–1951 töötas ta elektrimehaaniku ja kaablimonteerijana. 1946. aastal astus ta Saksa Vabade Ametiühingute Koondisse ja 1947. aastal Saksamaa Liberaaldemokraatlikku Parteisse. 1951–1952 oli ta Leipzigi Kesklinna linnaosa volikogu liige. 1952–1957 oli Heusinger Saksamaa Liberaaldemokraatliku Partei Leipzigi ringkonna piirkonnasekretär. 1955–1960 õppis ta kaugõppe teel Potsdamis asuvas Saksa Riigi- ja Õigusteaduste Akadeemias juristiks. 1957–1959 oli Heusinger Cottbusi ringkonna Tööstus- ja Kaubanduskoja direktor ning samal ajal ka Cottbusi ringkonna Saksamaa Liberaaldemokraatliku Partei piirkonnaorganisatsiooni esimees.
Alates 1957. aastast oli Hans-Joachim Heusinger Saksamaa Liberaaldemokraatliku Partei Keskjuhatuse liige. Aastatel 1959–1973 oli ta Saksamaa Liberaaldemokraatliku Partei Keskjuhatuse sekretär ja 1972–1980 Saksamaa Liberaaldemokraatliku Partei aseesimees.
16. oktoobrist 1972 kuni 11. jaanuarini 1990 oli Hans-Joachim Heusinger Saksa DV justiitsminister.
1961. aastast kuni 1990. aasta märtsini oli ta Rahvakoja (parlamendi) liige. 1972–1989 oli ta Saksa DV Ministrite Nõukogu esimehe asetäitja.
Aadu Aavik

Aadu Aavik (sündinud 26. september 1937 Põltsamaal) on eesti ehitusinsener ja majandustegelane, endine Eesti NSV riigitegelane.
Ta lõpetas 1956. aastal Põltsamaa Keskkooli ning 1961. aastal TPI tööstus- ja tsiviilehituse erialal insenerina. 
Ta töötas aastatel 1959–1970 erinevates ametites kuni osakonnajuhatajani TPI Mustamäe kompleksi ehitusel.
Aastatel 1970–1983 oli ta Eesti NSV varumisministri asetäitja, kes kureeris Keila ja Tamsalu Teraviljakombinaadi ehitamist. 
Alates 1984. aastast töötas ta Eesti Kolhoosiehituse juhatuse esimehe asetäitjana. Hiljem oli ta EKE Ehituse peadirektor.
Sügav töö

Sügav töö (inglise keeles "deep work") on Georgetowni ülikooli professori Cal Newporti järgi inimese kognitiivsete võimete maksimumpiiril läbi viidud keskendunud professionaalne tegevus.
Sügav töö loob uusi väärtusi, võimendab inimese võimeid ja suurendab oskusi.
Sügavat tööd võib olla väga keeruline korrata.
Vahur Laiapea

Vahur Laiapea (sündinud 7. septembril 1960 Tallinnas) on eesti filmirežissöör, filmiprodutsent ja filmioperaator ning viipekeele uurija.
Ta lõpetas 1985. aastal kaugõppes Tartu Riikliku Ülikooli filoloogiateaduskonna eesti filoloogia erialal. 2006. aastal lõpetas ta Tartu ülikoolis magistrantuuri lõputööga eesti viipekeelest.
Aastatel 1983–1994 oli ta Porkuni Kurtide Kooli õpetaja ja ühtlasi aastatel 1990–1994 viipekeele uurija. Aastatel 1995–1998 oli ta Eesti Tervisekasvatuse Keskuse südameprojekti juht ja sel perioodil tootis ta mitu õppefilmi. Alates 1998. aastast tegutseb ta sõltumatu produtsendina. Aastatel 1999–2001 oli ta Kanal 2 originaalprogrammi juht, kus ta tootis muuhulgas telesaated "Uudistekütid" ja "Subboteja". Aastast 2001 on ta filmistuudio Ikoon OÜ omanik.
2007. aastal ilmus tema monograafia "Keel on lahti. Tähendusi viipekeelest" (kirjastas Eesti Keele Sihtasutus).
2017. aastal sattus ta Afganistanis kaheks kuuks Talibani kätte vangi. Kogetust kirjutas ta 2018. aastal ilmunud raamatus "Afganistani vang".
Toomas Mattson

Toomas Mattson (sündinud 1970) on Eesti ajakirjanik ja suhtekorraldaja.
Ta töötas üle kümne aasta Postimehe, olles algul reporter ja erikorrespondent, hiljem ka tegevtoimetaja. Praegu töötab ta Riigikontrollis kommunikatsioonijuhina.
Säästev metsamajandamine

Säästev metsamajandamine tagab elustiku mitmekesisuse, metsa tootlikkuse, uuenemisvõime ja elujõulisuse ning ökoloogilisi, majanduslikke, sotsiaalseid ja kultuurilisi vajadusi rahuldava mitmekülgse metsakasutuse võimaluse.
Valikraie

Valikraie on raie, mida tehakse metsa majandamiseks püsimetsana puistus, mis on saavutanud kehtestatud raievanuse. Valikraiel raiutakse üksikuid puid ja väikehäile. Väikehäilude läbimõõt võib olla kuni pool puistu keskmisest kõrgusest. Püsimetsana majandamine on välja raiutud või välja langenud puude pidev asendumine või asendamine uute kasvukohale looduslikult omaste puudega.
Uuendusraie

Uuendusraie on raie, mida tehakse, et võimaldada metsa uuendamist või uuenemist. Ühtlasi on uuendusraie ka peamisi puiduvarumise viise. Uuendusraiet tehakse lage- või turberaiena puistus, mis on saavutanud raievanuse.
Häilraie

Häilraie on turberaie alaliik, mille eesmärk on uue metsapõlve kasvatamine vana metsa külgvarjus. 
Häilraie korral raiutakse uuendamisele kuuluv mets puudegruppide haaval mitme raiejärguga, moodustades metsauuenemiseks sobilikke ja järk-järgult suurenevaid häile. Häilraiet sobib kasutada puistutes, kus on varem tekkinud häiludes või hõredamates kohtades juba olemas grupiti paiknevat looduslikku uuendust. Häilude puudumisel raiutakse puistusse kuni 5 häilu hektari kohta läbimõõduga, mis võiks olla võrdne või veidi suurem puistu keskmisest kõrgusest. Häilude paigutus sõltub olemasoleva järelkasvu hulgast ja paiknemisest. 
Häilraie eeliseks on see, et see võib aidata kokku hoida metsakultiveerimise kulusid ning soodustada kohaliku genofondiga puude looduslikku uuenemist. Häilraiega ei toimu ka väga järsku ulatuslikku muutust metsast lagedaks alaks, mistõttu see on lageraiest vastuvõetavam raieviis asulate läheduses, puhke- ja looduskaitsealadel.
Häilraie puuduseks on see, et viimasteks raiejärkudeks püsti jäetud puud jäävad häilude tõttu sageli tuulte meelevalda ja neis esineb sageli tormikahjustusi. Häilraie on lageraiest ka majanduslikult ebaefektiivsem ja võib olla raiutud puidukoguse kohta keskkonda saastavam.
Turberaietest sobib häilraie Eesti oludes paremini männikutesse, sest need on tormikindlamad kui kuusikud ja valgusnõudlik mänd vajab uuenemiseks lagedamat ala kui kuusk.
Kalevi (Narva)

Kalevi on Narva linnaosa, mis paikneb linna idaosas. Selle piirideks on Rakvere tänav loodes, Kangelaste prospekt läänes, Aleksander Puškini tänav idas ja Tallinna maantee edelas.
Kalevi linnaosa piirneb põhjas ja loodes Pähklimäe, idas Vanalinna ning edelas Kerese linnaosaga.
Veerraie

Veerraie on kombineeritud raieviis, mille eesmärgiks on uue metsapõlve väljakasvatamine vana metsa turbe all ja/või külgvarjus.
Veerraie korral raiutakse uuendamisele kuuluvas metsas puud langi servast lageraie korras korduvate raiejärkudena, kusjuures ühe raiejärguga lagedaks raiutav riba ei tohi olla metsa keskmisest kõrgusest laiem. Sisuliselt on tegemist väga kitsa langiga lageraiega. Metsa keskmisest kõrguse laiuselt naaberribalt võib veerraie käigus järelkasvu olemasolul raiuda hajali paiknevaid üksikpuid või puudegruppe. 
Ühe raiejärguga lagedaks raiutav ala ei tohi olla laiem metsa keskmisest kõrgusest. Korraga lagedaks raiutava ala kuju võib olla ebakorrapärane, olenevalt loodusliku uuenduse paigutusest. Raiet alustatakse sageli sellest puistu servast, kus on olemas looduslik uuendus. Eesti oludes tuleb raiesuuna valikul siiski lähtuda peamiselt valitsevate tuulte suunast, liikudes veerraie järkudega reeglina idast läände.
Veerraiega lagedaks raiutud ala võib laiendada pärast eelmise raiejärguga lagedaks raiutud metsaosa uuenemist.
Veerraie on raiejärgu järel säilivas metsaosas kõige parema tormikindluse tagav turberaieliik, mis on sobib praktiliselt kõigi Eesti puuliikide puistute uuendamiseks. Veerraie ei soodusta juurepessu levikut sellisel määral, nagu teised turberaieviisid.
Veeraie puuduseks on see, et see on siiski majanduslikult oluliselt ebaefektiivsem kui lageraie, sest metsatöö masinaid on vaja korduvalt ümber paigutada ning väiksemate korraga raiutavate puidukoguste juures võib osutuda ebaotstarbekaks kallimaid puidusortimente eraldada. Veerraie põhjustab ka üsna järsu muutuse võrreldes raie-eelse olukorraga, sest veerraie lank ei erine välimuse poolest oluliselt mõnest väiksemast lageraielangist, ja see võib häirida teatud maastikuvaatega harjunud inimesi.
Ludwig Knoop

Johann Ludwig Knoop (vene keeles "Лев Герасимович Кноп") (15. mai 1821 Bremen – 16. august 1894 (ukj) Bremen) oli saksa tööstur.
1840. aastal kolis Johann Ludwig Knoop ärimees Franz Holzhaueri abina Hamburgist Moskvasse, kus oli hiljem seotud mitme ettevõttega. Hiljem arendas ta ärisidemeid Inglismaa puuvillavabrikutega. Äritegevusega sai ta nii jõukaks, et 1850. aastatel oli tema mõjusfääris Venemaa keisririigi 120 puuvillavabrikut.
1856 sai ta endale Narva jões asuva Kreenholmi saare, kus 1857 hakati ehitama puuvillaketramise ja kudumise vabrikut (hilisem Kreenholmi puuvillamanufaktuur). Knoop juhtis vabrikut kuni oma surmani 1894. aastal.
Tema järglaste seas on mitu kuulsat poliitikut, näiteks endine Alam-Saksi peaminister Ernst Albrecht ja tema tütar Ursula von der Leyen, kes valiti 2019. aastal Euroopa Komisjoni presidendiks.
Karl Virma

Karl Johannes Virma (5. märts 1879 Tallinn – 19. november 1942 Vjatlagi vangilaager, Kirovi oblast, Venemaa) oli Eesti poliitik.
1905. aasta revolutsiooni ajal oli ta Raudteelaste Liidu asutajaid ja ühtlasi üks raudteelaste streikide korraldajaid. 1905 põgenes ta Rootsi ja sealt 1906 Soome.
1914 sai ta loa naasta Tallinna. Ta töötas 1918. aasta aprillini Vene-Balti laevatehases varustusosakonna asjaajajana. 1917. aasta revolutsiooni ajal kuulus ta Tallinna tööliste ja soldatite saadikute nõukogusse. 1917. aasta suvel valiti ta üürnikkude rühma kandidaadina Tallinna linnavolinikuks. Septembris 1917 sai ta Ajutise Maanõukogu liikmeks.
Oli Tallinna linnavalitsuses Tallinna linnapea Anton Uesson juures linnapea abi.
Ta oli Eesti Sotsiaaldemokraatliku Tööliste Partei esindajana Asutava Kogu, I, II ja III Riigikogu liige.
Arreteeriti NKVD poolt Tallinnas. Suri Vjatlagi vangilaagris Venemaal.
Alexandre del Valle

Alexandre del Valle (sündinud 6. septembril 1969 Marseille's) on prantsuse politoloog, esseist ja ajakirjanik.
Feleknas Uca

Feleknas Uca (sündinud 17. septembril 1976 Celles) on kurdi rahvusest Saksa ja Türgi poliitik. 
Ta sündis 1976. aastal Nordrhein-Westfaleni liidumaal Celles kurdi rahvusest jezidistlikus perekonnas. Tema vanemad olid välja rännanud Türgist. Tal on meditsiiniline haridus.
Ta oli aastatel 1999–2009 Euroopa Parlamendi liige ja osales Euroopa Ühendatud Vasakpoolsete ja Põhjala Vasak-Roheliste fraktsiooni töös.
Marcel Reich-Ranicki

Marcel Reich-Ranicki (sünninimi Marcel Reich; 2. juuni 1920 Włocławek – 18. september 2013 Frankfurt) oli Poola juudi päritolu Saksa publitsist ja kirjanduskriitik.
Marcel Reich-Ranicki oli pärit keskklassi kuulunud juudi perekonnast, tema isal oli väike ehitusmaterjalide vabrik. 1929. aastal asus perekond elama Berliini. 1938. aastal lõpetas Reich-Ranicki Berliinis gümnaasiumi ja ta oleks tahtnud ülikoolis edasi õppida germanistikat. 28. oktoobril 1938 ta aga vahistati ja saadeti välja Poolasse. Pärast Poola okupeerimist Saksamaa poolt paigutati Reich-Ranicki 1940. aasta novembris Varssavi getosse, kus ta töötas Judenratis kirjutaja ja tõlkijana. Ta vanemad David ja Helene deporteeriti 1942. aasta septembri algul Treblinka koonduslaagrisse, kus nad hukati. Marcelil ja tema naisel Tosial õnnestus 3. veebruaril 1943 getost põgeneda ja ennast poolakatest tuttavate juures varjata.
1944. aasta oktoobri lõpus asus Reich-Ranicki tööle postitsensorina. 1945. aasta märtsist alates töötas ta Varssavis Tsensuuri Peaametis, alates juulist osakonnajuhataja asetäitjana. Ta astus ka Poola Töölisparteisse. 1946. aastal töötas ta Poola sõjaväemissioonis Berliinis. 1948–1949 oli ta Poola konsul Londonis. Londonist Poolasse tagasipöördumise järel vabastati ta välisteenistusest ja heideti parteist välja. Seejärel tegutses ta ajakirjanduse, kirjanduse ja kirjanduskriitika alal. 1958. aasta suvel sõitis Marcel Reich-Ranicki õppereisile Lääne-Saksamaale ja ei pöördunud enam Poolasse tagasi.
Lääne-Saksamaal võttis ta osa kirjandusrühmituse Gruppe 47 tegevusest. Alates 1. jaanuarist 1960 töötas Marcel Reich-Ranicki ajalehe Die Zeit kirjanduskriitikuna. 1973–1988 oli ta ajalehe Frankfurter Allgemeine Zeitung kirjandusosa juhataja. 1988–2001 oli ta telekanali ZDF-i kirjandussaate "Das Literarische Quartett" üks saatejuhte.
Limerik

Limerik on inglise päritolu luulevorm. See on viievärsiline naljaka või absurdse sisuga luuletus, kus kolmas ja neljas värss on teistest lühemad ning mille riimiskeem on aabba, kusjuures riimitakse mõnd koha- või isikunime. 
Limerik on saanud nimetuse arvatavasti Limericku linna järgi.
Baltijets

Baltijets oli tehas (aastatel 1988–1993 tootmiskoondis) Narvas, mis tegutses aastatel 1947–1993 Linda tänava hoonetes 2–24.
Tehas rajati 1947. aastal haruldaste muldmetallide tootmisega seotud tehnoloogiate väljatöötamiseks. See asus samas kohas, kus aastal 1927 asutatud värvivabrik. Seepärast kutsuti seda rahvasuus nimega "красилка". Algul rajati katsetsehhid, kus töötasid noored edukad insenerid. Ettevõte pakkus teistest kõrgemat palka, paremaid töö- ja olmetingimusi ning karjäärivõimalusi. Tehas oli Nõukogude Liidu Keskmise Masinaehituse Ministeeriumi otsealluvuses nn üleliiduline tehas. Aastatel 1947–1966 oli see salastatud sõjatehas ametliku nimetusega "Postkast nr 22". Tehases tegeleti uute seadmete tootmise ja katsetamisega, radiatsiooni ja tuumaenergeetikaga seotud seadmete väljatöötamisega. Selle toodang läks rohkem kui 100 NSV Liidu asulasse ja 40 riiki.
Tehas ehitas oma elumajad, polikliiniku, Valentina Tereškova nimelise pioneerilaagri ja puhkekodu Mereranna Narva-Jõesuus, puhkekodu Krimmis.
Aastatel 1966–1988 tegutses ettevõte nime all tehas Baltijets (vene keeles завод "Балтиец"). Tehase peadirektorid oli Viktor Lavrov ja Valeri Tšetvergov.
1967. aastal rajati tehase toel aadressil Puškini tänav 8 kultuurimaja, mis kandis 1993. aastani nime "Oktoobri 50. aastapäeva nimeline kultuurimaja" ja oli 1992. aastani tehase Baltijets ametiühingukomitee nr 114 ametkondlik asutus.
1985. aastal toodeti tehases esimesena NSV Liidus kooliarvuteid Juku.
Tehasel olid puhkebaasid Peipsi järve rannikul Remnikus, 1987. aastal rajati Narva-Jõesuus Vabaduse tänaval profülaktoorium Põhjarannik, praegu on see hoone maha jäetud.
1988. aastal nimetati NSV Liidu Aatomienergiatööstuse Ministeeriumi tehas ümber tootmiskoondiseks Baltijets (vene keeles Производственное объединение "Балтиец"), 1992. aastal riiklikuks aktsiaseltsiks Tootmiskoondis Baltijets (vene keeles Государственное Акционерное Общество Производственное объединение "Балтиец"). Töötajate arv oli umbes 4500 inimest.
Aastatel 1989–1992 ilmus tehase ajaleht Baltijets.
7. juuli 1993 ettevõte likvideeriti Eesti Vabariigi Valitsuse otsusega. Endise tootmiskoondise hoonetes jäid tegutsema ettevõtted AS Balti ES, RD Electronic, MP &amp; Partners Engineering OÜ jm.
Alates 1997. aastast tegutses ettevõte AS Balti ES nime all, kui selle ostis ära Taani kontsern A. P. Moller-Maersk Group.
Aastal 2007 kasvas Soome ettevõtte Cargotec tellimuste maht üle 50% ning juhtkond otsustas osta tehase oma allettevõtte Hiab jaoks. Tehase nimeks sai Hiab Balti ja hiljem Cargotec Estonia. Sel ajal ehitati uus tootmishoone, investeeriti kaasaegsete tootmisvahendite ostmisesse ja koolitati välja spetsialistid.
Hiljem müüs Cargotec tehase oma allhankijale Komas Group ja tehase nimeks sai Komas Estonia. 2013. aastal tekkis ettevõtete Komas Group ja Ruukki Engineering (Soome ettevõtte Rautaruukki osakond) liitumise tagajärjel uus firma Fortaco ning tehase nimeks sai Fortaco Estonia. Tehase direktor on Larissa Šabunova. Tehases töötab 350 inimest (2014).
Intriigikomöödia

Intriigikomöödia on komöödia, mille tegevuse käivitavad tegelaste vastandlikud huvid.
Coldstream Guards

Coldstream Guards (COLDM GDS) on Briti armee väeüksus.
Coldstream Guards on vanim katkematult tegevteenistuses olev Briti regulaararmee üksus.
Rügemendi asutas Šotimaal Coldstreamis 1650. aastal kindral George Monck.
Wilhelm Küchelbecker

Wilhelm Küchelbecker (10. juuni 1797 Gattšina – 11. august 1846 Tobolsk) oli baltisaksa päritolu Vene kirjanik ja dekabrist.
Tema isa oli Saksamaalt pärit agronoom, kes sai Venemaa keiser Paul I-lt kingiks Avinurme mõisa. Lapsepõlves, aastatel 1801–1811 elas Wilhelm Küchelbecker Avinurmes. 1811. aastal asus ta õppima Tsarskoje Selo lütseumi, kus ta õppis koos Aleksandr Puškini ja Anton Delwigiga.
Kirjandusloomingus oli Wilhelm Küchelbecker romantismi esindaja. Luuletustes ja proosateostes meenutas ta ka oma lapsepõlveaastaid Avinurmes. Koos Vladimir Odojevskiga toimetas ta almanahhi "Mnemozina". 1824. aastal avaldas ta ajaloolise jutustuse "Ado" eestlaste muistsest vabadusvõitlusest 13. sajandil.
1825. aastal võttis ta osa dekabristide ülestõusust. Pärast ülestõusu mahasurumist ta vahistati ja viibis vangistuses. Ta suri 1846. aastal Tobolskis tuberkuloosi.
Maitsestamine

Maitsestamine on toidule maitseainete (näiteks soola, maitseürtide ja vürtside) lisamine, et tugevdada, tekitada või muuta toidu maitset.
Lisaks eri maitseainete valikule mõjutab maitsestamise tulemust ka maitseainete lisamise aeg, näiteks enne või pärast küpsetamist.
Jūrmala lennujaam

Jūrmala lennujaam (varem ka "Tukumsi lennujaam", toonane ICAO: EVTA, EVTJ; läti keeles "Tukuma lidosta") on lennujaam Lätis Tukumsi piirkonnas Smārde vallas, Tukumsi kesklinnast 4 kilomeetri kaugusel.
Ajalugu.
Tukumsi lennujaama hakati rajama aastal 1939, varem oli aerodroomina kasutusel Tukumsi järve jää. Aastal 1935 põrkasid sealsel jäisel väljal kokku kaks lennukit. Teise maailmasõja ajal paiknesid seal Luftwaffe väed.
Pärast sõda rajasid sinna oma baasi NSV Liidu mereväed. Tukumsis hakkasid paiknema merevägede 668. polgu pommitajad Jak-28I ja Jak-28L. Pärast Läti taasiseseisvumist paiknes seal mõnda aega 240. Sevastopoli-Berliini mereründelennuväe kaardiväepolk, seal asusid ka polgu 29 pommitajat Su-24.
Pärast Venemaa vägede lahkumist läks lennuväli Läti relvajõudude kasutusse. Lennuvälja kavatseti kasutada reservlennuväljana juhuks, kui Riia lennujaam oleks olnud mingil põhjusel blokeeritud. Osaliselt läks lennuväli toona ka eravaldusesse või hakkas kuuluma ümbritsevatele valdadele. Aastal 2005 loodi lennuvälja haldamiseks SIA "Tukums Airport". Aastal 2010 ehitati sinna reisiterminal, ka rajati sinna öisel ajal maandumist võimaldav tulede süsteem. Lennujaam kavatseti rajada odavlennufirmadele kui alternatiiv Riia lennujaamale.
Tsiviillende ei alustatud, kuna keskkonnamõjude hindamine venis. 2015. aastal kaotas lennujaam kasutusloa, kuna lennujaama kasutuselevõttu takistas oht, et lennujaama võidakse kasutada salakaubaveoks (pool sihtasutusest kuulus salakaubaveoga seostatud firmale "K.S.AVIA").
Anīsah Makhlūf

Anīsah Makhlūf al-Asad (1930 Latakia – 6. veebruar 2016 Damaskus) oli Süüria presidendi Ḩāfiz̧ al-Asadi abikaasa ja hilisema presidendi Bashshār al-Asadi ema. 
Anīsah Makhlūf abiellus Ḩāfiz̧ al-Asadiga 1957. aastal, kui mees oli vanemleitnant. Neil sündis viis last. Lastest on elus Bashshār, Māhir ja Bushrá al-Asad. Ülejäänud kaks, Bāsil ja Majid, on surnud.
Anīsah saatis presidenti välisvisiitide ajal. Ta tundis huvi eelkõige naiste, perede, märtrite, vanurite ja orbude probleemide vastu.
Anīsah Makhlūf suri pärast pikka haigust. Ta oli käinud end ravimas muu hulgas Saksamaal.
Korrelatsioon (muusika)

Korrelatsioon (prantsuse keeles "corrélation") on muusikas Pierre Schaefferi kasutatud mõiste, mille all mõistetakse helisignaali kui füüsikalise heli ja heliobjekti kui tajutava heli vastastikust seost.
Anamorfoos

Anamorfoos (kreeka keeles "anamorphōsis", kujumoonutus) on filmitehnikas optilise kujutise erinev suurendus eri suundades silinderläätsede abil.
Euroopa saunamaraton

Euroopa saunamaraton on Eestis Otepääl igal aastal toimuv võistlus. Eesmärgiks on teatud aja jooksul külastada võimalikult paljusid Otepää saunu. Üritust korraldavad Otepää Kultuurikeskus ja Otepää Vallavalitsus.
Saunamaratonil saab külastada mitut tüüpi saunu: Soome saun, maasaun, iglusaun, kümblustünn, torusaun, indiaanisaun, tünnisaun, telksaun, suitsusaun, kilesaun ja tantsusaun. Pärast saunas käimist lähevad osalejad jääauku ja jääujulasse. Saunamaratoni lõpetab kontsert ehk järelpidu.
Reeglid.
Võistkonnad on neljaliikmelised. Võistkonna liikmed peavad kõikides saunakategooriates vastu pidama vähemalt kolm minutit. Stardis jagatakse võistkondadele orienteerumis- ja saunakaardid. Saunakaardile lisab sauna omanik kinnituse, et võistkond on saunas käinud vastavalt reeglitele. Võitjaks osutub võistkond, kes läbib võimalikult vähese ajaga kõige rohkem saunu.
Seitsmes saunamaraton.
2016. aasta 6. veebruaril Kääriku Spordikeskuse juures toimunud seitsmendal saunamaratonil osales 217 võistkonda, millest rahvusvahelisi oli 12 (Kreekast, Leedust, Lätist, Venemaalt, Prantsusmaalt, Saksamaalt, Inglismaalt). Maratonil osales umbes 900 võistlejat. Võitnud võistkond Here4Beer läbis saunamaratoni 21 sauna 2 tunni ja 55 minutiga. Osalejate arvates tegi parima sauna Sokka Puhkekeskus. Poliitikutest osales seitsmendal saunamaratonil oma meeskonnaga Briti suursaadik Eestis Chris Holtby.
Kümnes saunamaraton.
10. Euroopa Saunamaratonil Otepääl finišeerus kokku 134 võistkonda. Osalejaid oli üle 20 riigist.
Üheteistkümnes saunamaraton.
XI Euroopa Saunamaraton toimus 15.02.2020. Start anti suurele saunapeole Pühajärve äärest lauluväljakult. Uhke auhinnagala peeti maha Otepää Gümnaasiumi spordihoones. Osales 162 meeskonda, läbida tuli 19 saunapunkti. Osalejaid oli 18 erinevast maast.
Kaheteistkümnes saunamaraton.
Kahel aastal koroona tõttu ära jäänud Euroopa Saunamaraton naasis Eesti spordi- ja festivalimaastikule 2023. aastal, suuremalt ja uhkemalt kui kunagi varem. Osales ligi 800 inimest 22 riigist ning esimest aastat saunatati maratonil kahel päeval.
Walter Romberg

Walter Romberg (27. detsember 1928 Schwerin – 23. mai 2014 Teltow) oli saksa matemaatik ja poliitik ning Saksa DV riigitegelane.
Walter Romberg lõpetas 1947. aastal Schwerinis gümnaasiumi ning õppis seejärel matemaatikat Rostocki Ülikoolis ja Berliini Humboldti Ülikoolis, mille lõpetas 1954. aasta algul. Doktorikraadi sai 1965. aastal. Alates 1953. aastast töötas ta Saksa DV Teaduste Akadeemias. 1965–1977 oli ka ajakirja Zentralblatt für Mathematik peatoimetaja. 1978–1990 oli Romberg Saksa DV Teaduste Akadeemia Matemaatika Instituudi osakonnajuhataja.
Teadusliku tegevuse kõrval osales ta alates 1960. aastast kiriku töös. Alates 1976. aastast võttis ta osa Saksa DV Evangeelsete Kristlaste Liidu tööst.
1989. aasta oktoobris astus Walter Romberg vastasutatud Saksa DV Sotsiaaldemokraatlikku Parteisse. 1990. aasta 5. veebruarist kuni 18. märtsini oli ta portfellita minister Hans Modrow' valitsuses. 1990. aasta 12. aprillist kuni 15. augustini oli Walter Romberg Saksa DV rahandusminister. 
1991–1994 töötas Walter Romberg vaatlejana Euroopa Parlamendis.
Mart Taniel

Mart Taniel (sündinud 11. augustil 1976) on eesti filmioperaator ja -režissöör.
Ta on lõpetanud Kadrioru Saksa gümnaasiumi. Õppinud aastatel 1995–1997 Tallinna Tehnikaülikoolis majandust ning 1998–1999 Tallinna Pedagoogikaülikoolis režiid ja 2000–2005 Tallinna Ülikoolis operaatori erialal. Aastatel 2003–2004 täiendas ta end Prahas FAMU filmikoolis filmioperaatori erialal.
Ta on vabakutseline filmioperaator, kes on operaatoritööd teinud nii Eesti kui ka Soome, Austria, Vene ja veel mitme riigi produktsioonifirmadele.
Mart Tanieli operaatoritööga on valminud hulk auhinnatud linateoseid, näiteks Veneetsia filmifestivalil Orizzonti auhinna pälvinud “Sügisball” (2007, režissöör Veiko Õunpuu) ja “Püha Tõnu kiusamine” (2010, režissöör Veiko Õunpuu), mis esilinastus Sundance’i filmifestivali maailmakino võistlusprogrammis. Taniel on ka mängufilmide “Idioot” (2011, režissöör Rainer Sarnet) ja “November” (2017, režissöör Rainer Sarnet) operaator. 
Taniel on ka ühe dokumentaalfilmi kaasrežissöör (“Impromptu”, 2015). 
Filmi “November” eest võitis Taniel 2017. aastal Tribeca filmifestivalil parima operaatoritöö auhinna “iseäranis hulljulge operaatoritöö ning pildikeele võrratu valdamise” eest. Tanieli käe all valminud ja Berlinale Forumi programmis esilinastunud “Free Range - ballaad maailma heakskiitmisest” (režissöör Veiko Õunpuu, 2013) võitis Eesti Kultuurkapitalilt aastaauhinna kui “kõige ilusam film”. Filmiga “Idioot” võitis Taniel nii PÖFF-i auhinna kui ka Eesti Kultuurkapitali aastaauhinna parima operaatoritöö eest. “Püha Tõnu kiusamine” võitis Moskvas festivalil operaatoritöö eest 2morrow IFF/Zavtra Glass Eye Awardi. Parima operaatoritöö auhinna sai Taniel ka “Sügisballi” eest, seda Transilvaania filmifestivalil rahvusvahelise võistlusprogrammi kategoorias.
Filmograafia.
Tema filmitöid:
Välislingid.
[[Kategooria:Eesti filmilavastajad]]
[[Kategooria:Eesti filmioperaatorid]]
[[Kategooria:Sündinud 1976]]
Lembit Kolk

Lembit Kolk (sündinud 18. juulil 1944 Helme vallas Valgamaal) on Eesti kergejõustiklane, karatetreener ja politseiametnik.
Elukäik.
Kolk veetis noorusaja Tõrvas ja lõpetas 1972. aastal Tallinna Pedagoogilise Instituudi kehakultuuriteaduskonna.
Ta võitis aastatel 1969–1975 Eesti meistrivõistlustel teivashüppes 2 kuldmedalit ja 6 hõbemedalit, osales 1970–1982 ka karatevõistlustel ja oli 1978–1992 Eesti karatekoondise peatreener. 
Kolk oli aastal 1991 Eesti Politseiakadeemias käsitsivõitluse õpetaja, 1992–2003 Politseiameti K-komando politseikomissar. 2003. aastal asus ta abikaasa Linda töökohustuste tõttu elama Türki.
Kolk on asutanud karatekooli Lembitu, töötanud Tallinna 1. keskkoolis kehalise kasvatuse õpetajana ning olnud kaskadöör ja aastatel 2009–2013 Haabersti halduskogu esimees.
2016. aastal ilmus tema elulooraamat – ajakirjanik Enno Tammeri "Raudse rusika looja. Lembit Kolk ja K-komando".
Kolk oli aastatel 2006–2014 Sotsiaaldemokraatliku Erakonna liige ja kuulub 2017. aastast Reformierakonda. Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 1 (Haabersti, Põhja-Tallinn ja Kristiine) 230 häält ning ei osutunud valituks.
Isiklikku.
Tema poeg on karateka, kergejõustiklane ja politseiametnik Ivo Kolk.
Arved Eichhorn

Arved Eichhorn (20. mai 1879 Väike-Maarja – 21. veebruar 1922 Tartu) oli Eesti arhitekt.
Ta lõpetas 1897. aastal Tallinna Reaalkooli, õppis aastatel 1899–1901 Riia Polütehnilises Instituudis inseneriks ja 1901–1907 sealsamas arhitektiks.
Pärast instituudi lõpetamist oli ta Tartu linnaarhitekt ja lühikest aega Tartu Ülikooli arhitekt.
Riho Kuld

Riho Kuld (sündinud 10. mail 1936 Tallinnas) on eesti sõudja ja skulptor.
Ta lõpetas 1956. aastal Pärnu 2. Keskkooli ja 1962. aastal Eesti Riikliku Kunstiinstituudi. 
Aastatel 1962–1967 töötas ta sealsamas õppejõuna. 
Sõudjakarjäär.
Sportima hakkas 1950. aastal keskkoolis, tema sõudmistreenerid olid Erich Seiler ja Jüri Kurul. Võitis 1958. aastal Nõukogude Liidu meistrivõistlustel paarisaerulisel kahepaadil pronksmedali ja spordiühingu Spartak üleliidulistel meistrivõistlustel hõbemedali. 
Tulnud seitse korda Eesti meistriks: 
Olnud Spordipropaganda Föderatsiooni presiidiumi liige. 
Skulptorikarjäär.
1967. aastast on ta vabakunstnik.
Voldemar Peil

Voldemar Peil (5. november 1907 Narva – 17. oktoober 1999) oli eesti teatrikunstnik.
Voldemar Peili isa töötas malmivalajana Sinovjevi tehases ja ema kangruna Kreenholmis. 
Ta õppis Narva Eesti Kooliseltsi algkoolis ja seejärel Narva linna 3. algkoolis. 1926. aastal lõpetas ta Narva I Ühisgümnaasiumi ja 1930. aastal Pallase kunstikooli joonistusõpetajana. Esimest korda esines oma loominguga 1929. aastal Narva Kunstiühingu näitusel.
Aastatel 1932–1940 töötas ta Narva Teatri dekoraatorina. Aastatel 1940–1964 oli ta Vanemuise teatri, 1964–1970 Tallinna Draamateatri ja 1971–1977 Vene Draamateatri peakunstnik. 
Ta kujundas üle 300 lavastuse. Oli kuue üldlaulupeo kujundaja, lisaks kujundas rahvakunstiõhtuid, vabariiklikke pidulikke miitinguid ja kontserte, näiteks Tammsaare juubelikontserdi Moskva Suures Teatris ja "Haapsalu legendi" nimelise vabaõhuetenduse Haapsalus.
1973. aastast hakkas tegelema rohkem maalikunstiga ning eksponeeris oma loomingut kolmel isikunäitusel. 
1946. aastal ilmus temalt raamat "Lavakujunduse alged".
Lilian Hansar

Lilian Hansar (neiuna Lilian Virveste; sündinud 6. septembril 1949 Kuressaares) on Eesti arhitekt, muinsuskaitsja ja Eesti Kunstiakadeemia emeriitprofessor.
Aastal 1968 lõpetas ta Kingissepa Keskkooli ja aastal 1975 Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi. 
Pärast kooli lõpetamist töötas aastani 1979 Vabariiklikus Restaureerimisvalitsuses. 1979–1994 oli ta Saaremaa peaarhitekt. 1994–2003 oli ta Kuressaare peaarhitekt. 2003–2007 töötas ta Muinsuskaitseametis Saare maakonna vaneminspektorina.
2007. aastast õpetas ta Eesti Kunstiakadeemias. Oli 2010–2015 Eesti Kunstiakadeemia muinsuskaitse ja restaureerimise osakonna juhataja ning 2016–2021 Kunstikultuuri teaduskonna dekaan.
Jean-François Regnard

Jean-François Regnard (7. veebruar 1655 Pariis – 4. september 1709 Dourdan) oli prantsuse näitekirjanik.
Looming: