Kinkekaart

Kinkekaart on ettemakstud fikseeritud väärtusega rahakaart, mida kasutatakse raha alternatiivina sellega seotud ettevõtetes ostude maksmisel. Tööandjad või organisatsioonid jagavad kinkekaarte ka preemiate või kingitustena. Neid võivad levitada jaemüüjad, teenusepakkujad ja turundajad osana müügistrateegiast, et meelitada ostjaid poodi tulema või sinna tagasi pöörduma. Kinkekaarte saab üldjuhul lunastada ainult vastavates ettevõtetes tehtud ostude jaoks, neid ei saa sularahana välja võtta ja need võivad ka aeguda.
Ostja seisukohalt on kinkekaart kingitus, mis tehakse kingisaajale mittevajaliku eseme asemel, kui sularaha kinkimist peetakse sotsiaalselt sobimatuks. Ameerika Ühendriikides on kinkekaardid väga populaarsed, olles 2006. aastal tarbijate poolt enim tehtud kingitus, naiste ihaldatum kingitus ja meeste seas pingereas kolmas kingitus, mida soovitakse. Kinkekaardid on muutunud populaarsemaks, kuna vabastavad kinkija konkreetse kingituse valimisest. 2012. aastal väitis peaaegu 50% kõigist USA tarbijatest, et on ostnud pühade ajal kingituseks kinkekaardi. Kanadas kulutati kinkekaartidele 1,8 miljardit dollarit ja Ühendkuningriigis oli see 2009. aastal hinnanguliselt 3 miljardit naela, samas kui USA-s maksti 2006. aastal kinkekaartide eest umbes 80 miljardit USA dollarit.
Ajalugu.
1920. aastatel mõtles Suurbritannia kirjasta Harold Raymond välja raamatukupongid, kui täheldas ühel peol, et 119 kingitusest, mille tema kaaskülalised eelmisel päeval jõuludeks olid saanud, olid vaid kolm raamatud. Ta järeldas, et kuigi inimesed võivad tahta raamatuid kinkida, kartsid nad valida vale raamatu.
1932. aastal lõi Harold Raymond raamatukupongide skeemi. Nende esialgne formaat oli "laku ja kleebi" süsteem, margilaadsed templid kleebiti kinkekaartidele, mille raamatumüüja lunastamise hetkel kupongilt eemaldas. 1990. aastatel muudeti see süsteem valuutalaadseks vautšeriks, kus kinkekaardid olid saadaval erinevas nimiväärtuses.
1994. aasta lõpus tutvustas Neiman Marcus kinkekaartide süsteemi USA-s. Blockbuster Entertainment oli esimene ettevõte, mis tegi seda laialdaselt, testides neid 1995. aastal ja rakendades seda üleriiklikult järgmisel aastal.
Probleemid.
Pühade ajal on paljudel probleeme sobimatute kingitustega. Kõige tõhusam viis positiivse kinkekogemuse hoidmiseks tagamiseks oleks kinkida raha, kuid sularaha andmine ei ole paljudes kultuurides sotsiaalselt vastuvõetav. Kinkekaardid võivad selle probleemi teatud määral lahendada, kuid neil on muud probleemid: mõnede jaoks on kinkekaardi saamine veel halvem kui kehva, kuid isikliku kingituse tegemine. Kinkekaartide tööstuse uued tooted arenevad, et tulla toime selle "isikupäratu" kinkekaartide probleemiga, mõnede teenusepakkujate uued lahendused võimaldavad kinkekaarte kohandada ja isikupärastada.
Kinkekaarte on kritiseeritud selle pärast, et väljastajad kehtestavad ostjale või kaardi saajale kahjulikke reegleid. Näiteks võivad kinkekaardid aeguda, nendele lisanduvad haldustasud, kasutuspiirangud ja puudub kaitse pettuse või kaotuse eest. Aja jooksul võib kinkekaardi väärtus muutuda nulliks. Seetõttu on mõned müüjad kasutusele võtnud oma kinkekaartide lisatasudeta või mitteaegumise poliitika.
USA tarbijauuringu kohaselt ei ole 25% kinkekaardi saajatest ka aasta pärast kinkekaartide saamist seda ära kasutanud ja enamik inimesi ütleb, et pärast poodi jõudmist kulutavad nad kaardi väärtusest rohkem. Austraalias saab kinkekaardi rahaks vahetada, kui alles on jäänud summa, mida ettevõtte hinnangul ei ole "mugav ära kasutada".
Kaart võib ka kaotsi minna. On hinnatud, et ligi 10% kaartidest ei lunastata, ning kinkekaartide müüjad teenisid 2006. aastal USA-s kinkekaartide müügiga umbes 8 miljardit dollarit.