Kuveidi põhiseadus

Kuveidi põhiseadus (araabia keeles الدستور الكويتي, "ad-distūr al-Kuwayti") on Kuveidis kehtiv põhiseadus. Selle pani aastatel 1961–1962 kokku põhiseaduslik konvent ning see jõustus emiiri ja relvajõudude ülemjuhataja Abdullah Al-Salim Al-Sabahi allkirjaga 11. novembril 1962.
Lugu.
Kuveit iseseisvus juunis 1961 ning samal aastal teatas emiir Amir Abdullah Al-Salim Al-Sabah plaanist vastu võtta põhiseadus. Detsembris 1961 toimusid asutava kogu ehk põhiseadusliku konvendi valimised ning 11. novembril 1962 võeti põhiseadus, ametlikult "Seadus number 1", vastu. Kuigi põhiseaduse kehtimine on pärast seda kaks korda katkestatud, on see endiselt Kuveidi Riigi toimimise alusdokument.
Ülevaade ja valitsuse töö korraldus.
Kuveidi põhiseadus koosneb 183 artiklist, mis on jaotatud viide peatükki:
Põhiseaduse järgi on Kuveit "päriliku võimuga emiraat, kus võimu pärivad lahkunud Mubarak Al-Sabahi järeltulijad". Sama klausliga on kodifitseeritud aastast 1915 kehtinud tava, et võim vahetub Mubaraki kahe poja, Jaberi ja Salimi liinide vahel.
Kuveidi põhiseadus põhineb teoreetiliselt kaasaegse kodanikuühiskonna demokraatlikel põhimõtetel ja selles on "de jure" nii presidentaalse kui parlamentaarse süsteemi tunnuseid. Põhiseaduse aluspõhimõtted on riigi sõltumatus, kodanike vabadus ning võrdusus seaduse ees. Kuigi emiiri võim on väga laiade piiridega, on põhiseaduse järgi ka kodanikel teatud kaasatus. Artikkel 6 sõnastab valitsemissüsteemi – "demokraatlik, kõikide võimude alge on rahvas". Artiklites 79–122 on sätestatud Rahvusassamblee töö.
Riigipea ja relvajõudude ülemjuhataja on emiir, kes koos valitsusega täidab täidesaatva võimu funktsiooni. Emiir on koos Rahvusassambleega ka seadusandliku võimu juures. Emiir võib parlamendi laiali saata ning tavaliselt toimuvad kahe kuu jooksul alates sellest uued valimised. Põhiseadus algab deklaratsiooniga, et Kuveit on iseseisev ja sõltumatu Araabia riik ning kuveitlased on osa araabia rahvast. Riigiusk on islam ning šariaat on põhiline seadusandluse allikas. Viimane on tekitanud vaidlusi, islamistlikumad poliitikud on kutsunud üles muutma šariaati ainsaks seadusandluse allikaks.
Põhiõigused ja -kohustused.
Põhiseadusega on kaitstud paljud põhiõigused, nagu üldine vabadusõigus, võrduspõhiõigus, mõtte- ja väljendusvabadus ning ajakirjandusvabadus. Kodud on puutumatud, Kuveidi kodanikke ei tohi piinata ega riigist välja saata, kehtib süütuse presumptsioon. Tagatud on ka vabadus moodustada ühendusi ja ametiühinguid. Põhiseadusega on sätestatud ka kohtuvõimu sõltumatus ning kõrgeimaks kohtuks kohtusüsteemi ülemnõukogu.
Põhiseaduses on paika pandud ka paljud sotsiaalõigused, millel põhineb Kuveidi ulatuslik heaolusüsteem. Riik on kohustatud hoolt kandma noorte, vanade, haigete ning invaliidide eest. Riik peab tagama haridus- ja tervishoiusüsteemi. Põhiseadus näeb ette riigi kaasamise majandusse niivõrd, kuivõrd need kohustused seda nõuavad.
Artiklid 16–19 kaitsevad eraomandit, öeldes, et "eraomand on puutumatu" ja "pärimine on islami šariaadiga reguleeritud õigus". Artikkel 20 sätestab, et "rahvamajandus põhineb sotsiaalsel õiglusel. See põhineb avaliku ja erategevuse õiglasel koostööl. Selle eesmärk on majandusareng, tootlikkuse tõstmine, elatustaseme tõstmine ja kodanike heaolu saavutamine." Kodaniku kohustuste hulka kuulub osalemine riigikaitses, avaliku korra järgimine ja avaliku moraali austamine ning maksude tasumine.
Põhiseaduse kehtimise peatamine aastatel 1976 ja 1986.
Kuveidi põhiseaduse kehtimine on peatatud kahel korral: 1976. ja 1986. aastal
Augustis 1976 muutus Rahvusassamblee opositsioon emiir Şabāḩ III as-Sālim aş-Şabāḩi arvates liiga häälekaks ning ta peatas nelja põhiseaduse artikli kehtimise. Peatatud artiklid puudutasid poliitilisi- ja kodanikuõigusi, ajakirjandusvabadust ja parlamendi laialisaatmist ning Rahvusassamblee tööd.
1982. aastal tegi valitsus 16 põhiseaduse muutmise ettepanekut, muuhulgas taheti emiirile anda voli kehtestada sõjaseisukord pikemaks ajaks, suurendada parlamendikohtade arvu ning pikendada parlamendi ametiaega. Mais 1983 võeti need ettepanekud tagasi, kuid debatid põhiseaduse muutmise vajalikkuse üle jätkusid.
1986. aastal peatati põhiseaduse kehtimine ja parlamendi töö taas. Nagu ka 1976. aastal oli rahvas sellele suuresti vastu ning 1989.–1990. aastal tegutsenud demokraatiameelne liikumine Põhiseadusliikumine sai nime tahtest taastada põhiseaduse kehtimine. Opositsioon muutus häälekamas pärast Iraagi okupatsiooni lõppu aastal 1991.
1992. aastal tühistati paljud piirangud ajakirjandusele. Pärast oktoobris 1992 toimunud valimisi kasutas Rahvusassamblee oma õigust üle vaadata kõik parlamendi tööseisaku ajal antud emiiri dekreedid.