tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Seo Jae-pil

Seo Jae-pil (Hangul: 서재필; Hanja: 徐載弼; 7. jaanuar 1864 Jeonranam-do Bosung – 5. jaanuar 1951 Philadelphia Ameerika Ühendriikides) oli Korea poliitik ja iseseisvuslane, ajakirjanik ja arst. Tema kirjanikunimi oli Songjae(송재;松齋), Ssangkyung(쌍경;雙慶), Osia, ameerika nimi oli Philip Jaisohn. Ta oli esimene korealane, kellest sai naturalisatsiooni korras Ameerika Ühendriikide kodanik.
Viktor Mutt (biokeemik)

Viktor Mutt, ka Victor Mutt (29. detsember 1923 Tartu – 9. september 1998 Stockholm) oli eesti päritolu Rootsi arstiteadlane ja biokeemik.
Viktor Mutt oli saavutanud peptiidhormoonide uurijana rahvusvahelise tunnustuse.
Teda on mitmel aastal nomineeritud Nobeli auhinna saamiseks.
Elukäik.
Viktor Mutt veetis lapsepõlve Ameerika Ühendriikides, kus isa töötas diplomaatilisel tööl, viimased aastad peakonsulina New Yorgis (kuni 1932. aastani). Mutt lõpetas 1943. aastal Tartu I Gümnaasiumi. Samal aastal (1943) põgenes ta Rootsi. Ta lõpetas Stockholmis Kuningliku meditsiiniinstituudi teaduste kandidaadi kraadiga. 1971. aastal kaitses doktoriväitekirja "On the preparation of secretin". Talle anti meditsiinidoktori kraad.
Mutt töötas 1953–1989 Kuninglikus meditsiiniinstituudis õppejõuna; oli 1953–1960 keemia ja biokeemia osakonnas "amanuensis" ja assistent, aastail 1960–1970 meditsiinilise keemia dotsent. Aastast 1970 oli ta erakorraline, aastast 1979 korraline professor. 1989. aastast kuni surmani oli Viktor Mutt emeriitprofessor biokeemia alal.
Ta on olnud Karolinska Instituudi Nobeli Assamblee, Rootsi Eesti Arstide Seltsi, New Yorgi Teaduste Akadeemia, Briti Kuningliku Meditsiiniseltsi ja Briti Gastroenteroloogia Seltsi liige.
Teadustöö.
Viktor Mutt on uurinud peamiselt polüpeptiide, eriti gastrointestinaalseid hormoone, määranud sekretiini ja koletsütokiniini ehitust. Ta leiutas meetodi, kuidas stimuleerida sekretiini moodustumist (vajalik röntgendiagnostikas).
Arvatavalt on ta andnud kõige suurema panuse soolestiku endokrinoloogia arengusse.
Galaniini avastamine.
Galaniin on 29 aminohappe pikkune neuropeptiid, mida leidub paljudes rakkudes, eelkõige silelihasrakkudes ja soolestikus, kuid seda on leitud ka mitmelt poolt ajust. Galaniini avastas 1983. aastal Viktor Mutt koos oma kolleegidega. Galaniiniga on seotud paljud neuronaalsed protsessid, näiteks mälu, valusüsteemid, söögiisu regulatsioon. Lisaks näiteks ka diabeet ja epilepsia. See on üks vahendajamolekul, mis reguleerib teisi närviimpulsi vahendajaid.
Viktor Mutt arendas koostööd Tartu ülikooli teadlastega.
Isiklikku.
Tema isa oli Victor Mutt, tema vend oli Oleg Mutt ja vennapoeg on Mihkel Mutt.
Playtech

Playtech Ltd. on 1999. aastal rajatud mängutarkvarafirma, mis pakub oma tooteid ja teenuseid mänguoperaatoritele. 2007 sai Playtechist Rein Lemberpuu juhtimisel Eesti teine ükssarvik, ehk iduettevõte, mille väärtus ületab miljardit dollarit. 
Ettevõte valmistab tarkvara veebikasiinode, veebipokkeri, veebipõhise bingo, spordiennustuste, loteriide, mobiilipõhiste hasartmängude, inimdiileriga mängude ning fikseeritud võiduvõimalustega veebimängude jaoks. Firma aktsiatega kaubeldakse Londoni börsil (tähis PTEC) ja selle aktsiakurss on osa börsiindeksist FTSE 250.
Playtech on registreeritud Mani saare pealinnas Douglases. Playtechi tegevdirektor on Mor Weizer ja juhatuse esimees Alan Jackson. 2015. aastal oli firma käive 630,1 miljonit eurot ja puhastulu 205,9 miljonit eurot.
Ajalugu.
Playtechi asutas 1999. aastal Teddy Sagi, Eestist olid loomise juures Rain Kivisik ja Lauri Kikerpill . 2006. aasta algul tuli firma Londoni börsile hinnaga, mis andis ettevõtte koguväärtuseks umbes 550 miljonit Briti naela.
Pärast veebikasiinodevastase seaduse vastuvõtmist USA-s ("Unlawful Internet Gambling Enforcement Act of 2006") langes Playtechi aktsia börsil ainsa päevaga üle 40%. Playtech suunas põhitähelepanu Euroopa, Aasia ja Lõuna-Ameerika turgudele.
22. oktoobril 2008 teatas Playtech, et ostab ettevõtte rajajalt ja ühelt suuremalt omanikult Teddy Sagilt viimasele kuuluvaid ettevõtteid 250 miljoni USA dollari eest. Märtsis 2011 ostis Playtech Sagilt hinnanguliselt 140 miljoni euro eest ka ettevõtte PT Turnkey Services.
Tegevus.
2015. aastal töötas Playtechis umbes 5000 inimest 13 riigis: 500 Suurbritannias, 700 Iisraelis, 600 Eestis Tartus ja Tallinnas, 800 Lätis, 100 Rootsis ja 600 Ukrainas Kiievis.
Tegevus Eestis.
Eestis tegutseb Playtechi tütarettevõte Playtech Estonia OÜ (selle kontorid asuvad Tartus ja 2009. aastast ka Tallinnas) ning Videob OÜ Tallinnas. Eestis oli Playtechi esimene ja 2006. aastani ainus Playtech grupi arenduskeskus. Eesti arenduskeskus on tänini Playtechi suurim.
Playtech Estonia kuulub Eesti Infotehnoloogia ja Telekommunikatsiooni Liitu. Firma direktor on 2015. aasta 16. novembrist Ivo Lasn. Ettevõtte eelmised juhid olid Kaari Simson, Juha Olavi Korhonen ning enne neid Rein Lemberpuu ja ?? . Äriregistri järgi on firma aadress Vanemuise 7, Tartu ning registrisse kanti see 15. veebruaril 2001.
Alutaguse madalik

Alutaguse madalik on Eesti maastikurajoon, mille pindala on 3345 km2. Halduslikult jääb madalik Lääne- ja Ida-Viru maakonda.
Maastikus domineerivad jääjärve- ja järvetasandikud (37%) ja sootasandikud (37%). Maakatet iseloomustab väga suur metsaalade osatähtsus (78%; Eesti suurim), mis enamjaolt on asustamata. Põllumaaga kaetud alasid on 8%.
Irboska lavamaa

Irboska lavamaa on Eesti maastikurajoon, mille pindala on 72,6 km2. Halduslikult jääb lavamaa Võru maakonda. Lavamaa asub Kagu-Eestis Haanja kõrgustiku kirdeosas, piirnedes idast Venemaa Pihkva oblastiga. Lavamaad asustavad setud.
Kesk-Eesti lavamaa

Kesk-Eesti lavamaa (ka: Kesk-Eesti lavatasandik) on Eesti maastikurajoon, mille pindala on 1488 km2. Halduslikult jääb lavamaa Jõgeva, Järva ja Viljandi maakonda. 
Lavamaa pinnamoele on iseloomulik nõrgalt lainjad moreenitasandikud, mida liigestavad liivsavised tasandikud ja kinnikasvanud järvedest moodustunud sood.
Põllumaad hõlmavad lavamaast peaaegu 40%.
Liivi lahe rannikumadalik

Liivi lahe rannikumadalik on Eesti maastikurajoon, mille pindala on 872 km2. Halduslikult jääb madalik Pärnu maakonda. Rannikumadaliku alla arvatakse ka Kihnu, Ruhnu ja Manilaid koos seda ümbritsevate laidudega.
Madaliku pinnamoes domineerivad mere- (44%) ja tuuletekkelised (4%) pinnavormid, moreenitasandikud (13%) ja sood (11%).
Metsepole madalik

Metsepole madalik on Eesti maastikurajoon, mille pindala on 258 km2. Madalik asub Eesti ja Läti piirialal; suurem osa jääb Läti territooriumile. Ka Lätis nimetatakse seda Metsepole madalikuks. Halduslikult jääb madalik Pärnu maakonda. 
Madaliku pinnamoodi ilmestavad nõrgalt lainjad moreenitasandikud, madalad voorjad künnised ja jõgede moldorud. 
Läti maastikurajoonina on see osa suuremast Kesk-Läti madalikust.
Võru-Hargla nõgu

Võru-Hargla nõgu on Eesti maastikurajoon, mille pindala on 985 km2. Halduslikult jääb nõgu Võru ja Valga maakonda.
Maastiku liigestavad eriti kirde-edelasuunaline Hargla nõgu ja lääne-idasuunaline Võru orund. Võru orund jätkub ida pool Võru-Petseri ürgoruga.
Peipsi madalik

Peipsi madalik (ka: Peipsi-äärne madalik, Peipsi rannikumadalik) on Eesti maastikurajoon, mille pindala on 807 km2. Peale maismaaosa arvatakse madaliku alla ka Peipsi järves asuvad Piirissaar, Salosaar jt pisisaared. Halduslikult jääb madalik Tartu ja Põlva maakonda. 
Hilisjääajal ja Holotseeni alguses oli praegune madalik vee all.
Valga nõgu

Valga nõgu on Eesti maastikurajoon, mille pindala on 764 km2. Varasemates käsitlustes on maastikurajooni nimetatud ka kui: "Valga nõo ja Väikese Emajõe orund". Halduslikult jääb madalik Valga- ja Võru maakonda. 
Valga nõgu on ümbritsetud kolme kõrgustikuga: idast-kirdest Otepää, idast-lõunast Karula ja läänest Sakala kõrgustikuga. Edelast voolab nõkku Pedeli jõgi, loodest voolab aga välja Väike Emajõgi.
Palumaa

Palumaa on Eesti maastikurajoon, mille pindala on 827 km2. Halduslikult jääb see Põlva ja Võru maakonda.
Palumaa pinnamoe omapära on orustike rohkus (9,3%) ja metsaalade suur osatähtsus (62%) maakattes. Metsadest domineerivad palu- ja nõmmemännikud (palumetsad).
Deux-Sèvresi departemang

Deux-Sèvresi departemang on 2. järgu haldusüksus (departemang) Prantsusmaal Uus-Akvitaania piirkonnas. 
Departemang on nime saanud Sèvre'i jõgede järgi (Sèvre nantaise ja Sèvre niortaise).
See moodustati pärast Prantsuse revolutsiooni 4. märtsil 1790. 
Selleks koondati osasid vanast Poitou provintsist, mõned vallad 
Angoumois' piirkonnast (Pioussay, Hanc ja Bouin, mis varem kuulusid Ruffeci markii valdusse), ja mõned vallad vanast Anjou provintsist: Bouillé-Loretz, Loublande, Saint-Maurice-la-Fougereuse ja Saint-Pierre-des-Échaubrognes ning Anjou (ajalooline piirkond) vanad külad: Saint-Pierre-à-Champ, Cersay ja Bouillé-Saint-Paul.
1973. aastal otsustasid Puy-Saint-Bonnet' valla elanikud eralduda departemangust ja liituda hoopis Maine-et-Loire'i departemanguga. Samm tulenes tihedamatest majandussuhetest Cholet' linnaga.
Departemang jaguneb halduslikult:
Suurimad vallad departemangus on:
üle 10 000 elanikuga
seitse 5000 kuni 10 000 elanikuga:
Mayenne'i departemang

Mayenne'i departemang [maj'enn] on 2. järgu haldusüksus (departemang) Prantsusmaal Pays de la Loire'i piirkonnas.
Departemang on nime saanud Mayenne'i jõe järgi. Lisaks asub departemangus Mayenne'i vald.
Departemangu kõrgeim punkt on 416 meetri kõrgune Les Avaloirsi mägi.
Departemang jaguneb halduslikult:
Tiberiuse sild

Augustuse ja Tiberiuse sild, ka Augustuse sild või Tiberiuse sild, tavaliselt tuntud kui Tiberiuse sild, on esimesel aastasajal valminud 5-kaareline kaarsild Itaalias Riminis. Marecchia jõele Istria kivist ehitatud 5 kaarega liigendatud silla pikkus on 62 meetrit, laius 8,6 meetrit; silla keskpunkti suunas suurenevate kaarte suurim keskmine pikkus on 10,6 meetrit.
Silla ehitamist alustati aastal 14, keiser Augustuse valitsusajal, sild valmis keiser Tiberiuse valitsusajal, umbes aastal 21. Sild oli osa Aemiliuse teest.
Sild purustati gootide poolt 580. aastal, taastati paavst Innocentius XI poolt 1680. aastal.
Tiberiuse silda on kujutatud Rimino vapil. II maailmasõja käigus, Rimino lahingus (IX 1944), jäi sild purustamata.
Püha (täpsustus)

Püha tähendab mitut asja:
Toomas Väli

Toomas Väli (sündinud 6. novembril 1948 Tallinnas) on eesti arstiteadlane ja kirurg. 
1973. aastal lõpetas Toomas Väli Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna ravi erialal. 1987. aastal kaitses ta meditsiinidoktori kraadi ning 1990. aastal omandas dotsendikutse. 
1974–1988 töötas Toomas Väli Tartu Riikliku Ülikooli üldkirurgia kateedris assistendina, 1989–2008 Maarjamõisa Haigla (1999. aastast Tartu Ülikooli Kliinikumi) kirurgiakliiniku abdominaalkirurgia osakonnas, 2009–2024 oli ta Tartu Ülikooli Kliinikumis vanemarst-õppejõud. 
Väli on avaldanud üle 100 teaduspublikatsiooni ning juhtinud Tartu Ülikooli maksatransplantatsiooni programmi. 
2002–2005 oli ta Tartu Kirurgide Seltsi esimees. 2006. aastast on ta olnud Rahvusvahelise Maksatransplantatsiooni Ühingu (ILTA), 2008. aastast Euroopa Organtransplantatsiooni Ühingu (ESOT) ning Eesti Organite ja Kudede Siirdamise Ühingu juhatuse liige. Ta on toimetanud eesti- ja venekeelse patsiendi käsiraamatu "Uus maks – uus elu", esinenud organidoonorluse ja organisiirdamise teemadel korduvalt ajakirjanduses.
Isiklikku.
Tema vend on skulptor Ekke Väli.
Ülo Kaasik (majandustegelane)

Ülo Kaasik (sündinud 1. mail 1975 Tartus) on Eesti majandustegelane, aastast 2011 Eesti Panga asepresident. 
Ta õppis aastatel 1982–1993 Tartu 2. Keskkoolis. Aastatel 1993–1995 õppis ta Tartu Ülikooli matemaatikateaduskonnas ja 1995–1999 majandusteaduskonnas, kust sai bakalaureusekraadi ettevõttemajanduse erialal. Aastatel 2001–2003 õppis ta Tallinna Tehnikaülikooli majandusteaduskonnas ning sai 2003. aastal majandusmagistri kraadi (rahvamajanduse teadusmagistrina). 
Alates 1995. aastast töötab Kaasik Eesti Pangas, 2011. aasta kevadel määrati ta Eesti Panga asepresidendiks.
28. oktoobril 2025 valis Eesti Panga nõukogu salajasel hääletusel Kaasiku keskpanga järgmise presidendi kandidaadiks. Tema ametiaeg algab 2026. aasta 6. juunil. Seaduse järgi kinnitab kandidaadi ametisse vabariigi president. 
Ta on esinenud ajakirjanduses sõnavõttudega, peamiselt majanduspoliitika teemadel.
Ülo Kaasikul on elukaaslane ja neli last. Ta on üliõpilaskorporatsiooni Revelia vilistlaskogu liige.
Tauno Pukk

Tauno Pukk (2. september 1957 – 27. september 1983 Tartu) oli eesti kunstiajaloolane.
Ta lõpetas 1983. aastal Tartu Riikliku Ülikooli ajalooteaduskonna kunstiajaloolasena (diplomitöö "Mõningaid iseloomulikke jooni vene nõukogude maalikunstis aastail 1917–1925").
Ta osales organisatsiooni Noor-Tartu tegevuses.
Nõukogude sõjaväe üleajateenijad mõrvasid Tauno Puki röövimise käigus Tartus 1983. aasta septembris.
Aime Punga

Aime Punga (sündinud 20. veebruaril 1953) on eesti pedagoog, Hugo Treffneri Gümnaasiumi õppealajuhataja.
Aime Punga töötab 1976. aastast Hugo Treffneri Gümnaasiumis (endises Tartu 1. Keskkoolis) matemaatikaõpetajana ja alates 1985. aastast õppealajuhatajana. Aastatel 1996–2001 oli ta Tartu Linnavalitsuse haridusosakonna kooliteenistuse põhikooli ja gümnaasiumi koordinaator.
Treffneri gümnaasiumis on tema eestvedamisel loodud kursuseõppe süsteem, mis on kasutusele võetud teisteski koolides. Koos teiste Hugo Treffneri Gümnaasiumi reaalaineõpetajatega on ta aastakümneid korraldanud Viie Kooli Võistlust reaalainetes, samuti algatas ta Kolme Kooli Kohtumise humanitaarainetes (koos Tallinna 21. Kooli ja Pärnu Sütevaka Humanitaargümnaasiumiga).
Aime Punga on nõustanud nii teisi Tartu koole kui ka tegutsenud eksperdina linna ja riigi tasandil haridusuuenduste elluviimisel. Ta on kritiseerinud e-kooli ning toetanud Hugo Treffneri Gümnaasiumi otsust e-koolist loobuda.
Rem Vjahhirev

Rem Vjahhirev (vene Рем Иванович Вяхирев; 23. august 1934 Samara oblast – 11. veebruar 2013 Moskva oblast) oli vene ja nõukogude riigitegelane ja ettevõtja, Gazpromi juht.
Tema hüüdnimi oli “Venemaa gaasikuningas”.
Elukäik.
1956. aastal lõpetas ta Samara Riikliku Tehnikaülikooli. Seejärel töötas ta 15 aastat ettevõttes Samaraneftegaz. 1971. aastal sai ta ettevõtte Orenburggazdobõtša juhatajaks. 
1973. aastal tutvus Vjahhirev tollase Orenburgi gaasitöötlustehase direktori Viktor Tšernomõrdiniga, kes mängis olulist rolli tema edasises karjääris.
Aastatel 1983–1985 oli Vjahhirev ettevõtte Tjumengazprom juhataja, samal ajal ka NSV Liidu gaasitööstusministri asetäitja, 1985. aastast ministri esimene asetäitja.
Peagi loodi ministeeriumi baasil riiklik gaasikontsern Gazprom, mille juhatuse esimeheks sai Tšernomõrdin ja tema esimeseks asetäitjaks Vjahhirev. 
Gazprom.
1992. aastal, kui Tšernomõrdin läks tööle Vene Föderatsiooni valitsusse, sai Vjahhirev Gazpromi juhatuse esimeheks. Kuni 1996. aastani oli ta ka selle kontserni direktorite nõukogu esimees.
1996 määrati ta Siberi naftafirma Sibneft direktorite nõukogu esimeheks.
Riigi suurima ja rikkaima firma Gazpromi juhina oli tal tohutu mõju ka Venemaa poliitikas. 
Pärast vahepeal peaministriks tõusnud Tšernomõrdini tagasiastumist 1998. aastal Vjahhirevi mõju poliitikale vähenes. Hakati rääkima ka kõikvõimsa “gaasikuninga” enda tagasiastumisest. Pärast Vladimir Putini võimuletulekut nõrgenes tema positsioon veelgi ning aastal
2001 läks ta erru.
Erinevalt mõnest teisest Gazpromi kunagisest juhist Vjahhirevile mingeid süüdistusi ei esitatud.
2004. aastal oli Vjahhirev viimast korda Venemaa rikkaimate inimeste edetabelis, kus tema varanduseks hinnati 1,3 miljardit USA dollarit. 
Vjahhirevi matusel osales peaminister Dmitri Medvedev ja teised valitsuse liikmed.
Tšeljabinski meteooriplahvatus

Tšeljabinski meteooriplahvatus on 2013. aasta 15. veebruari hommikul kiirusel vähemalt 15 km/s Uurali lõunaosa tabanud Maa atmosfääriväline mõjutus, boliid, mille tagajärjel on seni teadaolevalt saanud vigastusi 1491 inimest. Linnas kehtestati erakorraline seisukord.
2013. aasta 15. veebruari hommikul, umbes kell 9.20 kohaliku aja järgi, tabas Tšeljabinski linna piirkonda vähemalt 54 000 km/h kiirusel umbes 10 000 tonni kaalunud asteroid. Arvatavalt 30–50 km kõrgusel toimunud plahvatuste koguvõimsuseks on hinnatud 500 kilotonni trotüülekvivalenti.
Tšebarkuli järvelt leitud kivimeteoriit saab rahvusvahelises kataloogis nimeks "Tšebarkuli meteoriit".
Internetiajakirjas arXiv ilmunud uurimusest selgus, et kivitükk pärines Maa-lähedaste Apollo-tüüpi asteroidide hulgast.
16. oktoobril 2013 leiti Tšebarkuli järve põhjasetetest umbes 570 kg kaalunud meteoriidi tükk.
Kevin Puts

Kevin Matthew Puts (sündinud 3. jaanuaril 1972) on Pulitzeri preemia pälvinud USA helilooja.
Pulitzeri preemia pälvis ta 2012. aastal kahevaatuselise ooperi "Püha öö" eest.
Brian Tutt

Brian Carter Tutt (sündinud 9. juunil 1962 Calgarys) on Kanada endine jäähokimängija.
Ta oli aktiivne mängija 1982–2001.
Hooajal 1989-90 mängis ta seitse mängu Washington Capitalsi meeskonnas NHL-is.
1992. aasta taliolümpiamängudel võitis ta Kanada rahvusmeeskonna koosseisus hõbemedali.
Tema tütar on kiiruisutaja Brianne Tutt, kes esindas Kanadat 2014. aasta taliolümpiamängudel.
Ossie Vitt

Oscar Joseph Vitt (4. jaanuar 1890 San Francisco – 31. jaanuar 1963 Oakland) oli USA pesapallur ja treener.
Ta mängis MLB liiga meeskondades Detroit Tigers (1912–1918) ja Boston Red Sox (1919–1921).
Aastatel 1938–1940 oli ta meeskonna Cleveland Indians treener.
Aleksandr Opekušin

Aleksandr Mihhailovitš Opekušin (vene Александр Михайлович Опекушин; 28. november 1838 Svetškino küla Danilovi maakonnas Jaroslavli kubermangus – 4. märts 1923 Rõbnitsõ küla nüüdses Jaroslavli oblastis) oli vene realistlik skulptor, akadeemik ja mitme kunstipreemia võitja.
Tartus Toomemäel asub Opekušini tehtud Karl Ernst von Baeri monument. Ta tegi ta ka selliste suurkujude nagu Aleksandr Puškini, Mihhail Lermontovi, admiral Aleksei Greigi, Aleksander II jt monumendi.
Opekušini nime kannab asteroid 5055 Opekushin, mille 13. augustil 1986 avastas astronoom Ljudmilla Tšernõhh. Jaroslavli oblast annab välja temanimelist kunstipreemiat.
Pakerordi lade

Pakerordi lade on ordoviitsiumi ladestu vanim regionaalne kronostratigraafiline üksus (lade) Eestis. Lademe paksus on kuni 17 m. Seda hakkas esimesena eristama Percy E. Raymond aastal 1916. Lademe stratotüübiks on määratud Pakerordi paljand, lademe laiendatud stratotüübiks on aga Rannamõisa pank. Lademe piire määratlevaks stratotüübiks on Vihula paljand. Lade on nime saanud Pakri poolsaare saksakeelse nimekuju järgi ("Pakerort").
Uuema käsitluse kohaselt jääb Kambriumi ja Ordoviitsiumi piir Pakerordi lademesse kuuluvasse Kallavere kihistusse, muutes seega Pakerordi lademe osaliselt ka Kambriumi lademeks. 
Pakerordi lade lasub lademeteks jagamata kambriumi kivimeil ja see lamab Varangu lademe all. Lademe vanus on 486,2...489,8 miljonit aastat. Koos Varangu lademega kuuluvad nad Ölandi ladestiku Iru alamladestikku. Lademes on omakorda eristatud Karepa alamlade ja Vihula alamlade. Üleilmses standardis vastab sellele Tremadoci lade.
Litostratigraafiliselt vastavad sellele Kallavere kihistu Rannu, Katela, Orasoja ja Suurjõe kihistik, Paluknė kihistik, Salantai kihistik, Türisalu kihistu ning Tosna kihistu.
Lademe avamus on Põhja-Eesti klindi allosas. Lade paljandub näiteks Pakri pangal, Türisalus ja Kadriorus Hundikuristikul.
Lademe kivimkoosseisus on kvartsliivakivi, oobolusliivakivi, aleuroliiti, Türisalu kihistus ka diktüoneemaargilliiti. Põhja-Eestis markeerib lademe alumist piiri oobolusliivakivi all lasuv perekonna "Obolus" jäänuseid sisaldav konglomeraat.
Monteiro Lobato

José Bento Renato Monteiro Lobato (kirjanikunimega Monteiro Lobato; 18. aprill 1882 Taubaté – 4. juuli 1948 São Paulo) oli Brasiilia kirjanik, kes sai eriti tuntuks oma lasteraamatutega.
Ta kirjutas ka täiskasvanuile ning tegutses tõlkija, ajakirjaniku ja kunstikriitikuna. Ta asutas kirjastuse Companhia Editora Nacional, mis oli üks esimesi Brasiilias.
Kertu Jukkum

Kertu Jukkum (sündinud 27. novembril 1984 Narvas, hüüdnimi Gertruuda) on eesti raadio- ja telesaatejuht. 
Haridus ja töö.
Ta on lõpetanud Tallinna Ülikooli riigiteaduste erialal 2012. aastal.
Jukkum sai 2022. aastal magistrikraadi Tartu ülikooli ajakirjanduse- ja kommunikatsiooni õppekaval.
Aastatel 2007–2014 töötas ta raadiojaamas Sky Plus. Alates 2015. aasta septembrist oli ta telekanali TV3 avalike suhete juht. Mais 2017 asus ta juhtima Eesti Meedia veebiportaale Elu24 ja Limon. Elu24 peatoimetaja kohalt lahkus ta 2020. aasta veebruaris, tema asemele tuli Marko Püüa.
2024. aasta septembris lõpetas Kanal 2 Jukkumiga koostöö, kuna koolialguse ja eestikeelse õppe teemalise saatelõigu reportaaž ei vastanud kanali hinnangul "ajakirjanduseetika põhimõtetele, sellega tekitati põhjendamatuid negatiivseid emotsioone nii loo osalistele kui ka vaatajaskonnale".
Isiklikku.
Kertu on jooksnud maratone, läbinud poolpika triatloni ning vallutanud Kilimanjaro (2014), Kazbeki (2017) ja Aconcagua mäe (2019).
Kertu ema tahtis talle alguses eesnimeks panna Rahel. Kertu vanaema vastuseisu tõttu valiti praegune eesnimi.
Kertul on kaksikõde Kadi.
Varangu lade

Varangu lade (varem "Ceratopyge lade") on ordoviitsiumi ladestu regionaalne kronostratigraafiline üksus (lade). Seda hakkasid esimestena eristama Ralf Männil, Kaarel Orviku, Karl Müürisepp ja Ago Aaloe aastal 1958. Lademe stratotüüp asub Selja jõe kaldal, lade on nime saanud Varangu küla järgi jõe ääres.
Varangu lademe all lamab alamordoviitsiumi ladestiku Pakerordi lade ja sellel lasub Hunnebergi lade. Lademe vanus on 486,2–483,4 miljonit aastat. Koos Pakerordi lademega kuuluvad nad Ölandi ladestiku Iru alamladestikku. Üleilmses standardis vastab sellele Tremadoci lade.
Ladet leidub vähesel määral Põhja- ja Loode-Eestis. Esimene selle lademe kivimite esinemisala on poolkuukujuline ala Paldiski ja Kunda vahel. Teine ja õhem selle lademe kivimite esinemisala asub Lihula ja Hiiumaa lõunaosa vahel. Rootsi Siljani meteoriidikraatris esindab seda perekonna "Obolus" jäänuseid sisaldav konglomeraat.
Litostratigraafiliselt vastavad sellele Türisalu kihistu Tabasalu kihistik ja Zebre kihistu Kumbri ning Lutriņi kihistik. Ka vastab sellele ligilähedaselt Varangu kihistu. Lademe maksimaalne paksus Eestis on 3,3 m (Toolse kandis).
Lade paljandub näiteks Pakri neemel, Keila-Joal, Varangul, Aseris.
Lademe kivimkoosseisus on peamiselt halli aleuriitsavi. Kohati esineb selles ka püriiti ja glaukoniiti. Lademe keskmised kihid moodustab suure püriidisisaldusega liiv.
Varangu ja Hunnebergi lademete vaheline piir on globaalses stratigraafias piiriks Tremadoci ja Flo lademe vahel.
Hunnebergi lade

Hunnebergi lade on ordoviitsiumi ladestu regionaalne kronostratigraafiline üksus (lade). Varasemates käsitlustes on lade olnud Latorpi lademe alamlade. Billingeni lademe all lamab alamordoviitsiumi ladestiku Varangu lade ja sellel lasub Billingeni lade. Lademe vanus on 483,4...476,4 miljonit aastat. Koos Billingeni, Hunnebergi ja Kunda lademega kuuluvad nad Ölandi ladestiku Ontika alamladestikku. Üleilmses standardis vastab sellele ülemises osas Flo lade, alumises osas aga Tremadoci lade.
Seda hakkas esimesena eristama T. E. Tjernvik aastal 1956. Lade on saanud nimetuse Hunnebergi mäe järgi Rootsis.
Lademe paksus Eestis on 1 (1,5) – 4 m (Loode-Eestis), Lääne-Eesti saarestikus lade valdavalt puudub. Billingeni lademe alampiiri ja Hunnebergi lademe vahelise piiri määratlemine on seal problemaatiline. Lademe kivimid puuduvad Valmiera-Mõniste-Lokno kerkealal, samuti ka Nõvalt üle Hiiumaa keskosa edelasse kulgevas vööndis. Rootsi Siljani meteoriidikraatris esindab seda lubjakivi.
Litostratigraafiliselt vastab sellele Leetse kihistu Joa kihistik. Lademe avamusala on Põhja-Eesti klindi allosas.
Lade paljandub näiteks Väike-Pakril, Leetses, Keila-Joal ja Ontikal.
Lademe kivimkoosseisus on palju rohelist glaukoniitliivakivi, kiltkivi ja liiva. Kagu-Eestis ka Zebre kihistusse kuuluvat glaukoniitlubjakivi.
Varangu ja Hunnebergi lademete vaheline piir on globaalses stratigraafias piiriks Tremadoci ja Flo lademe vahel.
Billingeni lade

Billingeni lade on ordoviitsiumi ladestu regionaalne kronostratigraafiline üksus (lade). Varasemates käsitlustes on lade olnud Latorpi lademe alamlade. Seda hakkas esimesena eristama T. E. Tjernvik aastal 1956. Lade on nimetuse saanud Billingeni mäe järgi Rootsis.
Billingeni lademe all lamab keskordoviitsiumi ladestiku Hunnebergi lade ja sellel lasub Volhovi lade. Lademe vanus on 471,8...476,4 miljonit aastat. Koos Billingeni, Hunnebergi ja Kunda lademega kuuluvad nad Ölandi ladestiku Ontika alamladestikku. Üleilmses standardis vastab sellele Flo lade.
Litostratigraafiliselt vastab sellele Toila kihistu Päite kihistik. Lademe paksus Eestis on maksimaalselt 1 m, Lääne-Eesti saarestikus lade valdavalt puudub. Lademe kivimid puuduvad ka Valmiera-Mõniste-Lokno kerkealal. Osmussaarel ja selle ümbruskonnas on lademes, nagu ka Volhovi lademe kivimites ohtralt daike, mida täidavad Kunda lademe hilisema tekkega kivimid. Rootsi Siljani meteoriidikraatris esindab seda Tøyeni kihistu kiltkivi ja Latorpi kihistu hallikas või punakas lubjakivi. Leedus kuulub lademesse Armonysi kihistu.
Lademe avamusala on Põhja-Eesti klindi allosas. Billingeni lademe alampiiri ja Hunnebergi lademe vahelise piiri määratlemine on seal problemaatiline.
Lade paljandub näiteks Väike-Pakril, Leetses, Keila-Joal ja Ontikal.
Lademe kivimkoosseisus on palju rohelist glaukoniitliivakivi, Kagu-Eestis ka punast savi ja glaukoniitlubjakivi. Lademe ülemises osas on ka dolomiiti, samuti domineerib lademes punakaspruun dolomiit Tartu ümbruskonnas.
Volhovi lade

Volhovi lade on keskordoviitsiumi ladestiku regionaalne kronostratigraafiline üksus (lade). Varasemates käsitlustes on ladet nimetatud "Toila lademeks" ja siis on seda käsitletud alamordoviitsiumi ladestiku lademena. Seda hakkas esimesena eristama Percy E. Raymond aastal 1916. Lademe stratotüüp jäi määratlemata, nime on see saanud Volhovi jõe järgi. Hiljem on lademe stratotüübiks valitud Babino külas asuv kivimurd.
Volhovi lademe all lamab alamordoviitsiumi ladestiku Billingeni lade ja sellel lasub Kunda lade. Lademe vanus on 467,5...471,8 miljonit aastat. Koos Billingeni, Hunnebergi ja Kunda lademega kuuluvad nad Ölandi ladestiku Ontika alamladestikku. Üleilmses standardis vastab sellele Dapingi lade. Lademes eristatakse Langevoja alamladet, Vääna alamladet ja Saka alamladet.
Litostratigraafiliselt vastavad sellele Põhja- ja Kesk-Eestis Toila kihistu Kalvi, Künnapõhja, Lahepera, Tõlinõmme ja Saka kihistikud, ning Sillaoru kihistu Pada kihistik. Lõuna-Eestis vastab sellele aga Kriukai kihistu. Lade on esindatud üle kogu Eesti, selle kivimid puuduvad vaid Padiselt üle Hiiumaa keskosa edelasse suunduvas vööndis. Rootsi Siljani meteoriidikraatris esindab seda punast värvi Lanna lubjakivi. Leedus eristatakse lademes peale Kriukai kihistu veel Spalviškiai kihistut, Gaidė kihistut, Mjadeli kihistut ja Medeikiai kihistut.
Lademe paksus Eestis on 1–22 m. Lade on paksem Eesti idaosas ja õhem lääneosas.
Lademe avamus on Põhja-Eesti klindi allosas.
Lade paljandub näiteks Väike-Pakril, Leetses, Keila-Joal ja Osmussaarel. Osmussaarel ja selle ümbruskonnas on lademes, nagu ka Billingeni lademe kivimites ohtralt klastilisi daike, mida täidavad Kunda lademe hilisema tekkega kivimid. 
Lademe kivimkoosseisus on palju rohelist glaukoniitlubjakivi. Lademesse kuulub ka varem kõrge glaukoniidisisalduse tõttu glaukoniitlubjakiviks peetud lubjakivi, lademe keskosas on mergli kiht.. Läti aladel sisaldavad Volhovi lademe kivimid kohati ka naftat.
Kunda lade

Kunda lade on keskordoviitsiumi ladestiku regionaalne kronostratigraafiline üksus (lade). Seda hakkas esimesena eristama Percy E. Raymond aastal 1916. Lademe stratotüüp asub Kundas kinnikasvanud kraavis, lademe laiendatud stratotüübiks on aga Kunda-Aru karjääri aluspõhja paljand. Lade on nime saanud Kunda linna järgi.
Kunda lademe all lamab Kesk-Ordoviitsiumi ladestiku Volhovi lade ja sellel lasub Aseri lade. Lademe vanus on 467,5...463,8 miljonit aastat. Koos Billingeni, Hunnebergi ja Volhovi lademega kuuluvad nad Ölandi ladestiku Ontika alamladestikku. Üleilmses standardis vastab sellele Darriwili lade. Lademes eristas Karl Orviku aastal 1958 Valaste alamladet ja Aluoja alamladet, Vladimir Jaanusson aastal 1960 aga Hunderumi alamladet. 
Litostratigraafiliselt vastab sellele Loode-Eestis Pakri kihistu, milles on eristatud Kallaste, Jägala, Suurupi ja Osmussaare kihistikud. Põhja- ja Kesk-Eestis vastavad sellele Loobu kihistu, milles eristatakse Ubari, Udria, Nõmmeveski ja Valgejõe kihistikke, ning Sillaoru kihistu Voka kihistik. Lõuna-Eestis vastavad sellele aga Baldone kihistu ja Šakyna kihistu. Väljaspool Eestit eristatakse selles Tverečiuse kihistut, Pivorai kihistut, Juodupe kihistut, Kronauce kihistut, Obeliai kihistut, Gilija kihistut, Mikonysi kihistut, Gindviliai kihistut ja Bičinūai kihistut. Lisaks kihistutele eristatakse selles eraldi veel Ziemeli ja Šiupyliai kihistikke. Lademe paksus Eestis on 0,1–20 m. Rootsi Siljani meteoriidikraatris esindab seda punane või hall Holeni lubjakivi.
Lademe avamus on Põhja-Eesti klindil ja selle lähedastes jõeorgudes. Lade on esindatud üle kogu Eesti, puududes üksnes Valmiera-Mõniste-Lokno kerkealal. Eesti lääneosas on lade õhem, idaosas paksem.
Lade paljandub näiteks Väike-Pakril, Osmussaarel, Toilas ja Ontikal.
Lademe kivimkoosseisus on palju glaukoniit- ja ooidlubjakivi, Tallinnast läänes alumises osas ka liivakivi. Osmussaarel ja selle ümbruskonnas on lademe alumises osas, nagu ka Volhovi ja Billingeni lademe kivimites ohtralt daike, mida täidavad Kunda lademe hilisema tekkega kivimid. Kesk-Eestis on lade õhuke, selle moodustab põhiliselt mergel.
Peter Sitt

Peter Sitt (sündinud 7. detsembril 1969) on endine saksa ujuja.
Ta osales 1988. ja 1992. aasta suveolümpiamängudel.
Ta osales ka 1991. aasta ujumise maailmameistrivõistlustel.
Conca jõgi

Conca (ladinakeelne nimi "Crustumium") on jõgi Ida-Itaalia Marche ja Emilia Romagna maakonnas.
Conca saab alguse Marche maakonnas Pesaro ja Urbino provintsis asuva Carpegna mäe nõlvalt, 1200 meetri kõrgusel merepinnast. Jõgi suubub Aadria merre Rimini provintsis Misano Adriaticost kagus, Cattolicast läänes.
Loire-Atlantique'i departemang

Loire-Atlantique [lu'ar atlant'ik] on departemang Prantsusmaal Pays de la Loire'i piirkonnas.
Departemang on nime saanud Atlandi ookeani ja Loire'i jõe järgi. Eestikeelne mööndav nimevariant on "Atlandi-Loire".
Loire-Atlantique asub peaaegu tervenisti Bretagne'i ajaloolisel territooriumil.
Departemang jaguneb halduslikult järgmiselt:
Landesi departemang

Landes [land] on departemang Prantsusmaal Uus-Akvitaania piirkonnas. Departemangu nimi tuleneb soistest aladest selle territooriumil.
Varem kuulus departemang Gascogne'i provintsi (Gaskoonia provints) koosseisu.
Departemang on kaetud kuni 67% ulatuses metsadega. 24. jaanuaril 2009 rüüstas departemangu torm Klaus, mille tuulepuhangud ulatusid üle 170 km/h.
Departemang jaguneb kaheks ringkonnaks:
Gersi departemang

Gers on departemang Prantsusmaal Oksitaania piirkonnas. See on nime saanud Gersi jõe järgi. 
Departemang moodustati 4. märtsil 1790. Varem kuulus see Gascogne'i provintsi koosseisu. 1808. aastal eraldati seoses Tarn-et-Garonne'i departemangu moodustamisega Gersi departemangust Lavit' kanton. 2015. aastani kuulus Gersi departemang Midi-Pyrénées' piirkonda.
Departemang jaguneb halduslikult 31 kantoniks ja 463 vallaks.
Gardi departemang

Gard ["gar"] on departemang Prantsusmaal Oksitaania piirkonnas. Ta on nime saanud Gardi jõe järgi. Jõge kutsutakse ka nimega Gardon ('särg'), mida ei kasutata departemangu kohta.
2015. aastani kuulus departemang Languedoc-Roussilloni piirkonda.
Departemang jaguneb halduslikult 23 kantoniks ja 351 vallaks.
Marecchia

Marecchia (hääldus ; ladinakeelne nimi "Ariminus"; kreeka keeles "Ariminos", "Αριμινος") on jõgi Ida-Itaalias Toscana ja Emilia Romagna maakonnas.
Marecchia saab alguse Toscana maakonnas Arezzo provintsist, Põhja-Apenniinide Alpe della Luna mägedes asuva Succa mäe nõlvalt, 1003 meetri kõrgusel merepinnast. Jõgi suubub Aadria merre Rimini loodeosas Ribavella linnaosas.
Layar

Layar on Amsterdamis tegutsev Hollandi tarkvarafirma, mille asutasid 2009. aastal Raimo van der Klein, Claire Boonstra ja Maarten Lens-FitzGerald. Nad on loonud mobiilibrauseri Layar, mis võimaldab kasutajail leida mitmesuguseid objekte rikastatud reaalsuse abil.
1. septembril 2010 teatas Maailma Majandusfoorum (World Economic Forum), et Layar on foorumi tehnoloogiapioneeride programmis (Technology Pioneers Programme) 2011. aasta tehnoloogiapioneer.
Tehnoloogia.
Brauser kasutab järgmisi vahendeid:
Nende abil määratakse kasutaja asukoht ja vaateväli. Geograafilise asukoha põhjal lisatakse kaamerapildile mitmesugused lisaandmed, lisades pildile veel ühe infokihi.
Sisu.
Andmed tulevad brauserisse "kihtidena". Kihid on REST-tehnoloogia põhised veebiteenused, mis annavad andmeid kasutaja lähedal asuvate huviväärsuste kohta. Kihtide arendamise ja haldusega tegelevad vaba rakendusliidese kaudu kolmandad osapooled, Layar kui firma vastutab nende kontrollimise eest enne avalikustamist.
2010. aasta juulis oli Layaris 1000 kihti.
2011. aasta septembris oli Layaris 2993 kihti.
Aseri lade

Aseri lade on keskordoviitsiumi ladestiku regionaalne kronostratigraafiline üksus (lade). Seda hakkas esimesena eristama Hendrik Bekker aastal 1922. Lademe stratotüüp asub Aseri paemurrus, lademe laiendatud stratotüüp on pärit Sirtsisoo puuraugust number 526. Lade on nime saanud Aseri alevikult.
Aseri lademe all lamab keskordoviitsiumi ladestiku Kunda lade ja sellel lasub Lasnamäe lade. Lademe vanus on 463...463,8 miljonit aastat. Koos Kukruse, Uhaku ja Lasnamäe lademega kuuluvad nad Viru ladestiku Purtse alamladestikku. Üleilmses standardis vastab sellele Darriwili lade. Lademe moodustumise ajal leidis aset Darriwili jäätumine.
Litostratigraafiliselt vastavad sellele Aseri kihistu, milles on eristatud Malla ja Ojaküla kihistikud, Lõuna-Eestis aga Segerstadi kihistu. Lademe paksus Eestis on 0,1–9 m. Rootsi Siljani meteoriidikraatris esindab seda Segerstadi kihistu, milles eristatakse nn. Vikarbyni ja Kårgärde lubjakivi. Leedus vastab lademele Vaidlėnai kihistu.
Lademe avamusala on Põhja-Eesti klindi ülaosas. Lade on esindatud üle kogu Eesti, puududes üksnes Valmiera-Mõniste-Lokno kerkealal.
Lade paljandub näiteks Väike-Pakril, Osmussaarel, Aseris ja Narvas. Eesti lääneosas on lade õhem, idaosas paksem; Osmussaare lähistel kiildub kihistu klindil avanduvate kivimite seast välja.
Lademe kivimkoosseisus on palju glaukoniit- ja ooidlubjakivi.
Lasnamäe lade

Lasnamäe lade on Kesk-Ordoviitsiumi ladestiku regionaalne kronostratigraafiline üksus (lade). Seda hakkas esimesena eristama Karl Orviku aastal 1940. Lademe stratotüübiks loetakse Lasnamäe paljandit, lademe laiendatud stratotüübiks on aga Mäekalda paljand. Lademele on nime andnud Lasnamäel asuv Lasnamäe kõrgendik.
Lasnamäe lademe all lamab Kesk-Ordoviitsiumi ladestiku Aseri lade ja sellel lasub Uhaku lade. Lademe vanus on 462,6...463 miljonit aastat. Koos Kukruse, Uhaku ja Aseri lademega kuuluvad nad Viru ladestiku Purtse alamladestikku. Üleilmses standardis vastab sellele Darriwili lade.
Litostratigraafiliselt vastavad sellele Väo kihistu Rebala ja Pae kihistik, Lõuna-Eestis ka Stirnase kihistu, Leedus Vyžūnai kihistu. Lademe paksus Eestis on 2,5–8,5 m. Paljudes kohtades on lademe paksuse määramine raskendatud, kuna lademe ülemine piir ei ole litoloogiliselt selgelt eristatav. Rootsi Siljani meteoriidikraatris esindavad seda Seby, Skärlövi ja Folkeslunda kihistute lubjakivid.
Lademe avamus on Põhja-Eesti klindi ülaosas. Lade on esindatud üle kogu Eesti, puududes üksnes Valmiera-Mõniste-Lokno kerkealal.
Lade paljandub Põhja-Eesti klindil Osmussaare ja Narva vahel. Lääne-Harju, Ida-Harju ja Lahemaa klindilõikudel moodustab see klindi ülemise osa. Lisaks paljanduvad lademe lubjakivid paljudes paemurdudes (Harku, Väo,Kunda-Aru, Narva).
Lademe kivimkoosseisus on palju lubjakivi, selle keskosas ka dolomiiti. Lõuna-Eestis on ladet moodustav lubjakivi ülemises osas hall, alumises aga punane. Lademe alumisel piiril on palju götiidist ooide.
Uhaku lade

Uhaku lade on keskordoviitsiumi ladestiku regionaalne kronostratigraafiline üksus (lade). Seda hakkas esimesena eristama Armin Öpik aastal 1937. Lademe stratotüübiks on Uhaku sängi paljandid. Lade on saanud nime Uhaku jõe järgi.
Uhaku lademe all lamab keskordoviitsiumi ladestiku Lasnamäe lade ja sellel lasub keskordoviitsiumi ladestiku Kukruse lade. Lademe vanus on 460,9...462,6 miljonit aastat. Koos Kukruse, Lasnamäe ja Aseri lademega kuuluvad nad Viru ladestiku Purtse alamladestikku. Üleilmses standardis vastab sellele Darriwili lade.
Litostratigraafiliselt vastavad sellele Kõrgekalda kihistu, milles on eristatud Koljala, Erra ja Pärtlioru kihistikud, Lõuna-Eestis ka Taurupe kihistu ja väljaspool Eestit Krastai kihistu ning Drūkšiai kihistu. Rootsi Siljani meteoriidikraatris esindab seda Furudali kihistu lubjakivi. Lademe paksus Eestis on 5–18 m.
Lademe avamusala ulatub Osmussaarelt Narva veehoidlani, läbides Kohtla-Järve ja Kukruse. Põlevkivi kaevandamise tõttu on lademe avandumisala laienenud. Lade on esindatud üle kogu Eesti, puududes üksnes Valmiera-Mõniste-Lokno kerkealal.
Lade paljandub Osmussaarel, Uhaku karstialal ja Paldiskis. Lade paljandub lisaks Põhja-Eesti panga lääneosale ka Tornimäe pangal. Lisaks on lademe paljandid veel Harku, Kadaka, Lasnamäe ja mitmes teises paemurrus.
Lademe kivimkoosseisus on palju lubjakivi. Lubjakivis on mergli vahekihte, Kirde-Eestis sisaldab lade ka õhukesi (kuni 2 cm) kukersiidi kihte, mis on vanimad maailmas. Lademe alumisel piiril on palju götiidist ooide.
Uhaku ja Kukruse lademete vaheline piir on globaalses stratigraafias piiriks Darriwili ja Sandby lademete vahel.
Haljala lade

Haljala lade on ülemordoviitsiumi ladestiku regionaalne kronostratigraafiline üksus (lade). 
Varasemates käsitlustes on räägitud eraldi Idavere ja Jõhvi lademest, mis on hiljem koondatud üheks Haljala lademeks. Seda hakkas esimesena eristama Vladimir Jaanusson 1995. aastal, millest peale loetakse Idavere ja Jõhvi lademeid alamlademeteks. Lade on saanud nime Haljala aleviku järgi. Haljala lademe all lamab Kukruse lade ja temal lasub Keila lade. Koos Haljala lademega kuuluvad nad Viru ladestiku Kurna alamladestikku. Üleilmses standardis vastavad sellele Sandby lade.
Lademe vanus on 456,2–458,2 miljonit aastat. Litostratigraafiliselt vastavad sellele lisaks alamlademete kihistutele veel Kärdla kihistu, Paluküla kihistu, Drugėnai kihistu ja Balga kihistu Sartai ning Šventupysi kihistikud. Lõuna-Eestis võib lademesse osalt kuuluda ka Adze kihistu. Lademe paksus Eestis on 5–25 m, Kärdla kraatris aga peaaegu 300 meetrit. Rootsi Siljani meteoriidikraatris esindab seda Dalby kihistu lubjakivi, lademe ülemises osas esineb ka bentoniiti. 
Lademe avamusala ulatub Põhja-Eestis Põõsaspea neemelt Ahtmeni, läbides Pääsküla, Aruküla ja Haljala. Lade on esindatud üle kogu Eesti, puududes üksnes Valmiera-Mõniste-Lokno kerkealal.
Lade paljandub näiteks Peetris, Pääskülas ja Kahulas.
Lademe kivimkoosseisus on palju savikat lubjakivi. Lademe tüüpilisimaks kivimiks on aga bentoniit. Kuna Lõuna-Eestis on bentoniidikiht õhuke ja lünklik, on seal lademe alamlademete eristamine raskendatud, kohati võimatu, seetõttu liideti ka Idavere ja Jõhvi lademed ühtseks alamlademeks. Adze kihistus on lademele omased fosfaatsed ooidid.
Asukohamärgis

Asukohamärgis ehk geomärgis (inglise keeles "geotag") on fotole, videole, veebilehele, SMS-ile, QR-koodile või muule infole lisatud metaandmed geograafilise asukoha kohta.
Asukohamärgistamise (inglise "geotagging") käigus seotakse andmed geograafiliste metaandmetega. See võimaldab organiseerida andmeid objektide või nähtuste asukoha järgi ning pakkuda asukohapõhiseid teenuseid. Taoliste teenuste seas on näiteks võimalus vaadata veebikaardil Google Maps infokihti, kus kaardile on paigutatud Vikipeedia asukohamärgistega artiklid, aga ka mitmesugused rikastatud reaalsuse rakendused nagu Layar.
Tänapäeval lisavad paljud seadmed - nii fotoaparaadid kui ka telefonid - automaatselt asukohamärgised fotodele ja videotele. Tavaliselt on sellistes märgistes pikkus- ja laiuskraad, kuid seal võib olla ka kõrgus merepinnast, suund ilmakaarte suhtes, kaugus mõnest objektist, asukohamäärangu täpsusaste ja kohanimi.
Keila lade

Keila lade on ülemordoviitsiumi ladestiku regionaalne kronostratigraafiline üksus (lade). Varasemates käsitlustes liigitati see keskordoviitsiumi ladestikku kuuluvaks. 
Keila lademe all lamab Haljala lade ja temal lasub Oandu lade; koos Haljala lademega kuuluvad nad Viru ladestiku Kurna alamladestikku. Üleilmses standardis vastavad sellele ülemises osas Katy lade ja alumises osas Sandby lade. Lademe moodustumise ajal leidis aset Guttenbergi jäätumine.
Keila lademe nimetas nii baltisaksa päritolu vene geoloog Friedrich Schmidt, kes sellega tähistas enda poolt 1881. aastal Jõhvi ja Vasalemma kihi vahel väljaeraldatud lasundit (tänapäeval loetakse Jõhvi ladet Haljala lademe alamlademeks). Lademe nimi anti omaaegse laialdase paemurru järgi kõvikul Keilast umbes 1 kilomeeter loode pool (Keila paemurd), kus paljanduvad lademe ülemisse ossa kuuluva Pääsküla kihistiku lubjakivid 2,3 m paksuses. Paemurru paljand on lademe stratotüübiks, selle laiendatud stratotüüp on aga Keila paemurru puurauk. Lademe piire määrab Pääskülast pärinev täisprofiil.
Nüüdisaegsetes piirides käsitles Keila ladet esimesena geoloog Ralf Männil. Lade moodustus ordoviitsiumis umbes 454 miljonit aastat tagasi. Vladimir Jaanusson eristas selles aastal 1945 Ristna alamladet, Ralf Männil aastal 1958 aga Laagri alamladet.
Litostratigraafiliselt vastavad sellele Vangiški kihistu, Vilučiai kihistu, Blīdene kihistu, Vasalemma kihistu, Keila ehk Kahula kihistu Kurtna, Saue ja Pääsküla kihistikud ning Auleliai ja Lehtmetsa kihistikud. Lõuna-Eestis võib lademesse osalt kuuluda ka Mosseni kihistu. Lademe paksus Eestis on valdavalt 1–25 m. Selle suurim paksus (35 m) on Kärdla kraatris. Lade on esindatud üle kogu Eesti, puududes üksnes Valmiera-Mõniste-Lokno kerkealal. Rootsi Siljani meteoriidikraatris esindavad seda Freberga kihistu ning Skageni ja Kullsbergi kihistute lubjakivid. 
Lademe avamusala ulatub Hiiumaa põhjaosast Kurtna järvedeni, läbides Nõva, Keila, Saue, Saku, Jüri, Kehra ja Rakvere.. Sama lademe alumisi kihte saab vaadelda näiteks Rootsis ja Põhja-Ameerikas. Tegemist on noorima Põhja-Eesti panka moodustava lademega (esineb ainult Neugrundi pangal). Lade paljandub näiteks Ristna neemel, Keilas, Pääskülas ja Vasalemmas.
Lademe kivimkoosseisus on palju savikat lubjakivi. Lademe alumise piiri moodustab paks bentoniidikiht. Lademe uuemad kihid sisaldavad ka merglit. Lademe puhul on omapäraks Loode-Eestis Keila ümbruskonnas sellest moodustunud paekivikõrgustikud, mida algselt peeti korallriffideks, seejärel biohermideks, uuemal ajal arvatakse aga, et need on lihtsalt lubjarikka muda kuhjatised, ehkki neist on leitud koralli "Cyathocystis rhizophora" jäänuseid ja on võimalik, et need moodustavad seal rifisarnaseid struktuure.
Oandu lade

Oandu lade (vananenud nimetus "Vasalemma lade") on ülemordoviitsiumi ladestiku regionaalne kronostratigraafiline üksus (lade). Oandu lademe all lamab Keila lade ja temal lasub Rakvere lade. Koos Rakvere lademega kuuluvad nad Viru ladestiku Vinni alamladestikku. Üleilmses standardis vastab sellele Katy lade.
Ladet hakkas esimesena eristama Armin Öpik aastal 1934. Lademe stratotüübiks on Oandu paljand, lademe laiendatud stratotüübiks on aga Piilse 7909 puurauk. Lade on saanud nime Oandu jõe järgi.
Lademe vanus on 453,2...454,2 miljonit aastat. Litostratigraafiliselt vastavad sellele Rägavere kihistu Tõrremäe kihistik, Hirmuse kihistu, Vasalemma kihistu Saku kihistik, Lukštai kihistik ja Mosseni kihistu Plunge kihistik ning Žarėnai kihistik. Lademe paksus Eestis on alla 6 m. Rootsi Siljani meteoriidikraatris esindavad seda Freberga kihistu, samuti ka Moldå, Skålbergi ja Kullsbergi kihistute lubjakivid. Leedus arvatakse sellesse kuuluvaks Dysna ja Dūkštase kihistud, Nemunase madalikul veel Alvitase ja Šakiai kihistu.
Lademe avamusala algab Põõsaspea neeme lähedalt ja Kuremäe lähedale, läbides Vasalemma, Aegviidu, Rakvere ja Oandu. Lade on avamusalast lõunas esindatud üle kogu Eesti, puududes üksnes Valmiera-Mõniste-Lokno kerkealal. Lade on siiski enamasti õhuke ja sageli esindab seda üksnes Tõrremäe kihistik.
Lade paljandub näiteks Vasalemmas ja Sakus.
Lademe kivimkoosseisus on palju savikat lubjakivi. Kagu-Eestis moodustavad lademe must kiltkivi ja mergel.
Hooandja

Hooandja on Eestis tegutsev ühisrahastusplatvorm loovate ja kodanikualgatuslike projektide toetamiseks.
Vabaühenduste liit EMSL tunnustas Hooandjat 14. veebruaril 2013 aasta pioneeri nimetusega. Postimees tunnustas Hooandjat 2013. aastal Kultuuriveduri auhinnaga.
Hooandja asutajate seas olid Tiiu Sullakatko ja Henri Laupmaa.
SMS

Lühisõnum ehk SMS (lühend ingliskeelsest fraasist "Short Message Service", 'lühisõnumiteenus') on tekstsõnumite saatmise teenus telefonidel, mobiilseadmetel või internetis. See kasutab standardset sideprotokolli, mis lubab vahetada lühikesi tekstsõnumeid mobiiltelefonide või püsiühendusega seadmete vahel.
SMS on maailmas enim kasutatav andmesiderakendus. Seda kasutab 3,6 miljardit kasutajat ehk 78% kogu maailma mobiiliabonentidest. Tähist "SMS" kasutatakse lühendina kõikide lühisõnumitüüpide kohta. SMS-e kasutatakse ka otseturunduses, seda nimetatakse SMS-turunduseks.
Tänapäeva mobiiltelefonidel kasutatav SMS-teenus pärineb piiparites kasutatud raadiosideprotokollidest. Need määratleti 1985. aastal osana mobiilistandardite seeriast "Global System for Mobile Communications" (GSM)&lt;ref name="GSM 28/85"&gt;GSM Doc 28/85 "Services and Facilities to be provided in the GSM System" rev2, June 1985&lt;/ref&gt; vahendina kuni 160 tähemärgi pikkuste sõnumite saatmiseks GSM-mobiiltelefonide vahel. Ehkki enamik SMS-sõnumeist saadetakse mobiiltelefonide vahel, on sel teenusel tänapäeval tugi ka teiste mobiiltehnoloogiate jaoks nagu ANSI CDMA võrgud ja digitaalne AMPS, samuti satelliidi- ja püsiühendusvõrkudes.
Cesano

Cesano (ladinakeelne nimi "Suasanus") on jõgi Itaalias Marche maakonnas. Jõgi on Pesaro ja Urbino ning Ancona provintside piirijõgi.
Cesano saab alguse Catria mäelt, 1701 meetri kõrgusel merepinnast. Jõgi suubub Aadria merre Senigallia loodeserval.
Cesano voolab läbi järgmiste omavalitsusüksuste: Serra Sant'Abbondio, Frontone, Pergola, San Lorenzo in Campo, Fratte Rosa, Castelleone di Suasa, Mondavio, Corinaldo, Monte Porzio, San Costanzo, Mondolfo ja Senigallia.
Ladinakeelne nimi "Suasanus" tuleneb sellest, et jõgi voolab läbi Vana-Rooma linna Suasa territooriumi.
Jõesängi alt on avastatud 50 000 aasta vanune kivistunud mets.
Mobiilirakendus

Mobiilirakendus (kõnekeeles ka "äpp", ingliskeelsest fraasist "mobile application") on nutitelefonidele, tahvelarvutitele ja muudele mobiilseadmetele mõeldud tarkvara. 
Tavaliselt levitatakse selliseid rakendusi platvormide kaudu, mida üldjuhul haldab mobiilioperatsioonisüsteemi omanik, näiteks Apple'i App Store, Google Play, Windows Phone Store ja BlackBerry App World. Mõned mobiilirakendused on tasuta, teisi peab ostma. Tavaliselt laaditakse need platvormilt sellisesse seadmesse nagu iPhone, BlackBerry, Androidiga telefon või Windows Phone, kuid vahel võib neid salvestada ka süle- või lauaarvutitesse. Tasuliste rakenduste hinnast läheb tavaliselt 20–30% vahendajale (nt iTunesile) ja ülejäänu rakenduse tootjale. 
Algselt pakuti mobiilirakendusi üldise tõhususe ja infohankimise tarbeks, näiteks e-posti, kalendri, kontaktiandmebaasi, börsiinfo ja ilmateadete jaoks. Tarbijate nõudluse ja arendusvahendite kättesaadavuse mõjul laienesid need kiiresti teistessegi kategooriatesse, nagu mobiilimängud, GPS ja asukohapõhised teenused, mobiilipangandus, tellimuste jälgimine ja piletiostud. Rakenduste ja funktsioonide hulga plahvatuslik kasv muutsid soovitud rakenduste leidmise raskeks, mistõttu tekkis arvukalt allikaid, mis pakuvad rakenduste arvustusi ja soovitusi, sealhulgas blogid, ajakirjad ja veebiteenused.
Mobiilirakenduste populaarsus on üha kasvanud ja nende kasutamine mobiilikasutajate seas levib. 2012. aasta mais kasutas comScore'i uuringu andmeil eelnenud kvartali jooksul mobiilirakendusi 51,1% kasutajaist, internetti aga 49,8%.
Misa jõgi

Misa (ladinakeelne nimi "Sena") on jõgi Itaalias Marche maakonnas Ancona provintsis.
Misa läte on Gengas, 793 meetri kõrgusel merepinnast. Jõgi suubub Aadria merre Senigallias. 
Ladinakeelne nimi "Sena" tuleneb sellest, et jõgi voolab läbi Vana-Rooma linna "Sena Gallica" territooriumi.