Stockholmi Püha Klara kirik

Stockholmi Püha Klara kirik on kirik Stockholmi südalinnas Norrmalmi linnaosas asuv luterlik kirik. Aastani 1989 oli see Klara koguduse kirik, mis seejärel liideti Stockholmi katedraali kogudusega, ja nüüd on kirik piirkondlik kirik, mille tegevuse eest vastutab "Evangeliska Fosterlandsstiftelsen" ("Evangeelne Kodumaa Sihtasutus"). Kiriku nimi tuleneb kloostrist, mis varem samal kohal asus, "Sankta Klara kloster" ("Püha Klara klooster").
Klara kirik asub Stockholmi linnas Klara Östra Kyrkogata tänaval. Kiriku ümber on laod, kõrvalhoone, mitu hauakambrit ja 17. sajandi keskpaigast pärit Klara koolihoone. Kalmistu, mis on suures osas sama ulatuslik kui 17. sajandil, on peaaegu täielikult ümbritsetud moodsate hoonetega. 
Ajalugu.
Kirikuhoonet hakati ehitama 16. sajandi teisel poolel Hollandi ehitusmeister Hendrik van Huweni juhtimisel ja sellest ajast alates on hoone edasises projekteerimises osalenud paljud arhitektid, sealhulgas Willem Boy, Göran Josuae Adelcrantz, Carl Fredrik Adelcrantz, Carl Hårleman ja viimati (1963–1965) Artur von Schmalensee. Oma 116 meetri kõrguse torniga on Klara kirik Uppsala katedraali järel Rootsi ja Skandinaavia kõrguselt teine kirik.
Püha Klara nunnaklooster ja kloostrikirik rajati samale kohale 1280. aastatel. Gustav I Vasa lasi kloostri ja kiriku 1527. aastal lammutada. Siiski on säilinud kaks altarikapi ust. Praeguse kiriku ehitas Johan III Hollandi ehitusmeistri Hendrik van Huweni abiga; tõenäoliselt palgati ka Willem Boy kuninga peaarhitektiks.
Kirik on ehitatud tellistest. Sellel on ladina risti põhiplaan, hulknurkne kooriosa ja läänetorn kiiveriga. Ühelöövilist kirikut katab ristvõlv. Sakristiaid on põhjapoolsest transeptist ida ja lääne poole laiendatud, transepti viiludele on lisatud trepid ja torni mõlemal küljel on hulknurksed pikendused. Koori, transepti ja torniga lööv ehitati aastatel 1572–1590. 1651. aastal ehitati läänepoolne sakristia, mida laiendati 1835. aastal. Agneta Wrede lasi ehitada lõunavärava, mida kaunistavad Wrede ja Lillie perekondade vapid.
Lõunapoolse transepti trepp ehitati 1726. aastal, selle projekteeris tõenäoliselt Göran Josuae Adelcrantz. Kirik sai tulekahjus kannatada ~1751. aastal, see ehitati järgmisel aastal uuesti üles superintendent Carl Hårlemani jooniste järgi, lisati põhjapoolne trepp ja katus sai oma praeguse kuju. Torn ja fassaadid said oma praeguse ilme Helgo Zettervalli restaureerimistööde käigus aastatel 1884–1886, mil lisati ka torni laiendused. Tänapäevast interjööri iseloomustab Agi Lindegreni restaureerimine aastatel 1906–1907. Olle Hjortzberg maalis võlvid.
1880. aasta suvel tehti kiriku välisilmes ulatuslikke remondi- ja parendustöid, katus värviti üle ja suurematele teravatipulistele akendele paigaldati uued pliiraamidega klaasid. 1881. aasta suvel pidid toimuma kiriku sisemuse renoveerimistööd, mille käigus lubjati ka torni välisilme.
Kiriku tegevused.
Klara kirik on ulatusliku abistamistöö baas Stockholmi linna abivajajate seas. See hõlmab kodutute, narkomaanide ja pagulaste toidu ja riiete pakkumist, prostituutide, stressis ja haigete toetamist vestluste ja palvetega ning vanglate külastamist. Esmaspäevast reedeni korraldatakse ka toidujagamist. Klara kirikus on diakonid, preestrid ja paljud vabatahtlikud, kes pühendavad sellele tööle palju aega ja energiat. Seda tööd koordineerib kokkuleppel katedraali kogudusega St. Clara kiriku ühendus, mis on seotud Evangeelse Isamaa Fondiga. Ühendus moodustab ka kirikut tähistava koguduse baasi ning korraldab noortegruppe, palve- ja piibliõppegruppe ning kursusi kristliku usu põhitõdede kohta.
Torn.
Torn on ehitatud punastest tellistest mustade läikivate plaatide ribadega ja lõpeb kõrge vasega kaetud tornikiiveriga, mida ümbritsevad neli väiksemat nurgatorni koos kiivritega. 1932. aasta novembris valmis Rootsi suurim plekk-katuseprojekt, kui kiriku 1400 m² suurune tornikatus kaeti 1600 vaskplekiga kogukaaluga 10 000 kg. Torni tipp koosneb kullatud keral olevast sepistatud rauast ristist ja selle tipus asuvast kullatud kirikutornist. Nurgatornid lõpevad samuti tipus kullatud keradel asuvate sepistatud rauast ristidega. Aastatel 1963–1965 toimunud restaureerimine, mille teostas muuhulgas Artur von Schmalensee, oli tehnilisemat laadi. Sellega seoses paigaldati tornikellale uus elektriline kellamehhanism. Tänapäeval kaitseb torni tule eest sprinklersüsteem. Torn on 116 meetrit kõrge, mis teeb sellest Rootsi ja Skandinaavia suuruselt teise kiriku ning ühe Rootsi kõrgemaid hooneid.