tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Ines Aru

Ines Aru (aastani 1969 Ines Parker; sündinud 1. juulil 1939 Tallinnas) on eesti näitleja. 
Ta on lõpetanud 1957. aastal Tallinna Kultuurhariduskooli ja 1961. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri (I lennus). 
Ines Aru on töötanud aastatel 1961–1963 Ugala teatris, 1963–1964 Vanemuise teatris, 1964–1965 Eesti NSV Riiklikus Filharmoonias, 1965–1973 Rakvere teatris ja 1980–1994 Vanalinnastuudios. Alates 1994. aastast on ta olnud vabakutseline näitleja.
Aastatel 1973–1980 oli ta Tallinna Pedagoogilise Instituudi lavakõne õppejõud. 
Ta on kehastanud muu hulgas Elisabeth Jõhvit.
Isiklikku.
Ines Aru isa Martin Johannes Parker (1906–1941) ja ema Leena Laid-Parker (1902–1942) olid kommunistlikud aktivistid. Nad mõlemad arreteeriti 1920. aastatel Eesti Vabariigis töölisliikumisest osavõtjatena ning mõisteti sunnitööle, kust vabanesid 1938. aasta amnestiaga. Paar abiellus ning neil sündis veel enne sõja algust tütar, kellele pandi nimeks Inez Inessa Armandi järgi. Teise maailmasõja ajal evakueeriti Ines koos ema ja vanaemaga 1941. aasta juulis Venemaale Samara oblastisse Kinelisse Uurali mägedesse. Sama aasta augustis järgnema asunud isa hukkus evakueerimislaeval. Järgmise aasta talvel suri ema 40-aastaselt vanglas saadud tuberkuloosi. Vanaema koos Inesega naasis Tallinna.
Ines abiellus 1969. aastal Kaarel Aruga. Neil on tütar Assol ja poeg Käärt.
Leida Aru

Leida Aru (abielludes saadud nime järgi ka Leida Raukas; 25. veebruar 1917 Aresi küla, Sõmeru vald, Virumaa – 12. detsember 1999 Tallinn) oli eesti näitleja ja režissöör.
Ta lõpetas 1941. aastal Tallinna Konservatooriumi Riikliku Lavakunstikooli.
Rolle.
Ugalas.
1957–1958
Isiklikku.
Laulja Ott Raukas oli tema abikaasa.
Heino Arus

Heino Arus (29. detsember 1931 Viljandi – 11. november 1998 Viljandi) oli eesti näitleja.
Rollid Ugalas.
1958–1959
1960–1961
1961–1962
1962–1963
1963–1964
1964–1965
1965–1966
1966–1967
1967–1968
1968–1969
1969–1970
1970–1971
1974–1975
1975–1976
1976–1977
1977–1978
Elle Eha

Elle Eha (sündinud 26. detsembril 1941 Koidu külas Vändra vallas) on eesti näitleja ja luuletaja.
Rollid Ugalas.
1958–59
1960–61
1961–62
1962–63
1963–64
1964–65
1965–66
1966–67
1967–68
1968–69
1969–70
1970–71
1971–72
Mall Hansen

Mall Hansen (neiupõlvenimega Klaser; 24. juulil 1948 Tallinn – 26. oktoober 2019) oli eesti näitleja.
Rollid Ugalas.
1970–1971
1971–1972
1972–1973
1973–1974
1974–1975
1975–1976
1976–1977
1977–1978
1978–1979
Malle Järve

Malle Järve (sündinud 17. jaanuaril 1942) on eesti näitleja.
Peeter Jürgens

Peeter Jürgens (sündinud 10. märtsil 1939 Tallinnas) on eesti näitleja. 
Ta on lõpetanud 1968. aastal Ugala õppestuudio ja 1973. aastal Viljandi Õhtukeskkooli. Aastatel 1973–1975 õppis ta Tallinna Polütehnilises Instituudis tööstus- ja tsiviilehituse erialal. 
Töö.
Teatritöö kõrvalt on Jürgens mänginud filmides "Kõrboja peremees" (Miku rollis; Tallinnfilm, 1980), "Kertu" (Juhani rollis; 2013) ja "Sandra saab tööd" (2021) ning osalenud seriaalis "Õnne 13" (Bruno rollis).
Rollid Ugalas.
1964–65
1965–66
1966–67
1967–68
1968–69
1969–70
1970–71
1971–72
1972–73
1973–74
1974–75
1975–76
1976–77
1977–78
1978–79
1979–80
1980–81
1981–82
1982–83
1983–84
1984–85
1985–86
1986–87
1987–88
1988–89
1989–90
1990–91
1991–92
1992–93
1993–94, 1994–95
1997–98
1999–00
2000–01
2001–02
2002–03
2003–04
2004–05
2005–06
2006–07
2007–08
2008–09
Isiklikku.
1980. aastate algusest kasvatab Peeter Jürgens kaktuseid, 2001. aastal oli tal neid umbes 3000. Ajendiks oli Nikonovi raamat "Kaktuste tähtkuju".
Lennart-Hans Jürgenson

Lennart-Hans Jürgenson (23. mai 1934 Tallinn – 4. veebruar 2019 Viljandi) oli eesti näitleja ja luuletaja. 
Ta oli ka haikude kirjutaja ja tõlkija. Oli Maailma Haikuföderatsiooni liige.
Rollid Ugalas.
1959–60
1960–61
1961–62
1963–64
1964–65
1965–66
1966–67
1967–68
Kalle Kaldma

Kalle Kaldma (sündinud 30. aprillil 1947 Vastse-Kuuste vallas) on eesti näitleja.
Rollid Ugalas.
1970–71
1971–72
1972–73
1973–74
1974–75
1975–76
Mari Kangilaski

Mari Kangilaski (4. august 1918 – 11. oktoober 1989) oli eesti näitleja.
Ta õppis 1934–1936 Paul Sepa erateatristuudios. Töötas 1936–1937, 1942–1950 ja 1958–1961 Ugala teatris näitlejana.
Isiklikku.
Tema abikaasa oli kunstnik Juhan Kangilaski ja nende lapsed on kunstiteadlane Jaak Kangilaski ja oli etnograaf Epp Kangilaski.
Doonor (majandus)

Arenguabi andva riigi või organisatsiooni üldtermin. Doonor annab arengu- või humanitaarabi teisele organisatsioonile, riigile või regioonile. Doonorriik on riik, mis annab arengu- või humanitaarabi teisele riigile või regioonile.
Seotud märksõnad: sihtriik, partnerriik
Toomas Kalmet

Toomas Kalmet (6. juuni 1936 Tallinn – 21. september 1983 Tallinn) oli eesti näitleja.
Ta lõpetas 1954. aastal Tallinna 21. Keskkooli, õppis 1954–1959 Tallinna Polütehnilises Instituudis energeetikat, lõpetas 1963. aastal Tallinnfilmi õppestuudio.
Aastatel 1959–1963 töötas ta insener-konstruktorina ja 1963–1977 Ugalas näitleja ja lavastajana (aastast 1973 ka kirjandusala juhatajana). 
Ta on kirjutanud näidendeid („Noorukid omapead”, 1965, „Ingliballaad”, 1975).
Isiklikku.
Tema isa oli Leo Kalmet ja ema Adele Kalmet. Tema vend oli Hanno Kalmet. Aastatel 1965–1969 oli ta abielus Leila Säälikuga.
Katrin Kohv

Katrin Kohv (sündinud 8. veebruaril 1964 Tallinnas) on eesti näitleja.
Humanitaarabi

Humanitaarabi on kiireloomuline materiaalne abi (nt toiduained, vesi, ravimid, eluase jms) tsiviilelanikkonnale looduse või inimese poolt esile kutsutud õnnetuste, näiteks looduskatastroofide ja näljahäda korral või sõjaga kaasnevate kannatuste tagajärgede leevendamiseks või likvideerimiseks.
Humanitaarabi eesmärk on toetada ja täiendada sihtriigi valitsuse vastavaid meetmeid elanikkonna põhivajaduste täitmiseks. Humanitaarabi andmine tugineb mittediskrimineerimise, sõltumatuse ja inimlikkuse printsiipidele.
Humanitaarabi andmist koordineerivad enamasti sellised rahvusvahelised humanitaarorganisatsioonid nagu Rahvusvaheline Punase Risti Komitee (ICRC), ÜRO Humanitaarabiasjade Koordinatsiooni Büroo (OCHA) jms. Erinevad humanitaarabi andvad organisatsioonid on liitunud ka klastritesse, et suurendada humanitaarabi andmise efektiivsust läbi koordineeritud koostöö.
Euroopa Liit on üks maailma suurimatest humanitaarabi andjatest. 1992. aastal loodi Euroopa Komisjoni humanitaarabi amet (ECHO), mille eesmärk on anda abi loodusõnnetuste ja inimeste tekitatud katastroofide ohvritele.
Humanitaarabi ja arengukoostöö vahe seisneb antava abi kestuses ja iseloomus. Humanitaarabi antakse katastroofide tagajärgede leevendamiseks või likvideerimiseks; arengukoostöö on pikemaajaline toetus kogukonna arenguks.
Humanitaarabi Eestis.
Eestis tegeleb humanitaarabi andmise koordineerimisega Välisministeerium. Näiteks 2014. aastal eraldas ministeerium humanitaarabiks 2,7 miljonit euro ning valdav osa sellest liikus läbi erinevate ÜRO organisatsioonide ja teiste rahvusvaheliste abiorganisatsioonide.
Sarah Bernhardt

Sarah Bernhardt (sünninimi Rosine Bernardt; 22. oktoober 1844 Pariis – 26. märts 1923 Pariis) oli prantsuse näitleja. Ta oli tuntud kui tõsine draamanäitleja ja teda peetakse 19. sajandi kuulsaimaks naisnäitlejaks.
Tema ema Julie Bernardt (1821 Amsterdam – 1876 Pariis) oli juudi päritolu kurtisaan, isa pole teada.
1860. aastal asus ta õppima Pariisi konservatooriumis ja hiljem Comédie-Française'is, kus ta 11. augustil 1862 tegi oma näitlejadebüüdi. Ta lahkus sealt varsti. Bernhardt pöördus Belgiasse, kus sai aadlimehe armukeseks, neil sündis 1864. aastal poeg Maurice. Mehe perekonna survel keeldus ta abielust ja lahkus. Seejärel elas ta kurtisaani elu, millega ta ema oli teda juba noores eas tutvustanud. Sellel perioodil teenis ta hästi ja muu hulgas ostis endale oma kuulsa kirstu, milles tavatses tihti magada. 
1866. aastal asus ta tööle Odéoni teatris. Kui puhkes Prantsuse-Preisi sõda, etendused peatati ja teatrimaja muudeti ajutiseks haiglaks, kus Bernhardt kandis hoolt lahingus haavatud sõdurite eest. 1872. aastal pöördus ta uuesti Comédie-Française'i. 25-aastaselt hakkas ta õppima ta ka maalimist ja skulptuuri, tema tööd osalesid ka näitustel.
Ta sai 1870. aastatel kogu Euroopas tuntud näitlejaks. Aastatel 1880–1881 käis ta esinemas ka Ameerika Ühendriikides ja Kanadas ning 1887. aastal Lõuna-Ameerikas. 1891–1892 osales ta maailmaturneel, külastades suurt osa Euroopast, Venemaad, Lõuna- ja Põhja-Ameerikat, Austraaliat, Uus-Meremaad, Hawaiid ja Samoad. Hiljem käis ta veel mitmel turneel Ameerikas.
1882. aastal abiellus ta kreeka äritolu näitleja Aristides Damalasega (Prantsusmaal tuntud kui Jacques Damala), mis ametlikult kestis kuni Damalase surmani 1889. aastal, kuid lagunes juba varem, suuresti mehe morfiinisõltuvuse tõttu.
Aastatel 1893–1899 oli ta Théâtre de la Renaissance'i juht. Ta juhendas mitmeid noori näitlejannasid. 1899. aastal omandas ta teatri Châtelet' väljakul ja nimetas selle enda järgi. Ta juhtis teatrit surmani, pärast mida jätkas juhina poeg Maurice.
1905. aastal vigastas ta etendusel jalga, mis ei paranenudki kunagi ja tuli 1915. aastal amputeerida. Ta jätkas oma karjääri, kandes puust jalaproteesi, mis talle ei meeldinud.
Ta oli ka üks esimesi tummfilminäitlejannasid, tema debüüt oli Hamletina 1900. aasta kaheminutilises filmis (mis tehniliselt ei olnud tegelikult tummfilm).
Ta suri neerupuudulikkuse põhjustatud ureemia tagajärjel.
Johann Karl Girard

Johann Karl Girard (9. detsember 1732 Rastede, Alam-Saksi – 14. veebruar 1799 Tallinn) oli Tallinna kodanik (1774), raehärra (1797–1798) ning valiti 18. jaanuaril 1798 ka bürgermeistriks.
Perekond.
3. mail 1782 abiellus ta Tallinna bürgermeistri Karl Nikolaus Hetlingi (surnud 1781) ja Christiana Duborgi tütre Anna Dorothea Hetlingiga (1746–1815), abielust sündis:
John Carl Girard de Soucanton

John Carl Girard de Soucanton (10/22. august 1826 Tallinn – 26. november/8. detsember 1896 Kunda) oli Kunda tsemenditehase asutaja.
Talle kuulusid Kunda ja Selja mõis. Ta oli Tallinna bürgermeistri ja kommertsnõuniku Johann Karl Girard de Soucantoni ja tema abikaasa Eleonora Christina Johanna (sündinud von Scheurmann) noorim poeg.
Elu.
Gümnaasiumihariduse sai ta Tallinna Toomkoolis (1836–1845), seejärel õppis Tartu Ülikoolis (1845–1846) majandust ning Jenas ja Mecklenburgis põllumajandust (1846–1849). 
1851. aastal sai ta emalt Kunda mõisa, mille oma töö ja hoolsusega muutis üheks eeskujulikumaks mõisaks Eestimaal. 1867. aastast kuulus talle ka Kunda naabermõis Selja.
Venemaa Valitseva Senati määrusega 6. novembrist 1863. aastast sai ta pärandatava Venemaa parunitiitli.
Välisreisidel Saksa- ja Prantsusmaale tutvus ta portlandtsemendi tähtsusega ehituses. See viis teda mõttele oma mõisa maa-alal leiduvat lubjamerglit ja savi portlandtsemendi tootmiseks ära kasutada, mis realiseerus tsemendivabriku aktsiaseltsi rajamisega 1870. aastal. 
John Carl Girard de Soucanton oli kihelkonnakohtunik, meeskohtu assessor ja meeskohtunik (1878–1881), alates 1887. aastast Liivimaa Üldkasuliku ja Ökonoomilise Sotsieteedi auliige, Eestimaa Põllumeeste Seltsi liige, Kalakasvatajate Seltsi liige ja president.
John Carl Girard de Soucanton suri 26. novembril 1896 ootamatult rabandusse.
Perekond.
6. juulil 1852 abiellus Kunda vanimas linnaosas Lontovas ("Neu London") sündinud Auguste Henriette Wilhelmine (Welly) Häntscheliga (1828–1880), abielust sündisid: 
10. aprillil 1884 abiellus ta Meta Rosenfeldtiga (1842–1911). Abielu oli lastetu.
Einari Koppel

Einari Koppel (21. detsember 1925 – 10. oktoober 1978) oli eesti näitleja.
Einari Koppel lõpetas 1950. aastal Eesti NSV Riikliku Teatriinstituudi.
Töökohad.
Tänu suurepärasele musikaalsusele tegi ta kaasa ka muusikalavastustes. Tunnustatud kupletistina esines ta sageli Eesti Televisiooni meelelahutussaadetes.
Isiklikku.
Tema isa oli estraadi- ja tsirkuseartist Julius Koppel ("Lex").
Donatello

Donatello (õieti Donato di Niccolò di Betto Bardi; umbes 1386 Firenze – 13. detsember 1466 Firenze) oli itaalia renessansiaja skulptor. 
Donatello õppis tundma Vana-Kreeka ja Vana-Rooma klassikalist skulptuuri ning kasutas oma teadmisi vararenessansi skulptuuri, kui kujutava kunsti ühe põhiliigi arendamiseks. Ta elas ja töötas tellimustöid tehes mitmetes itaalia linnades nagu Rooma, Padova ja Siena, kus ta tutvustas ka skulptuuritehnikaid, millised ta oma pika ja produktiivse karjääri jooksul oli välja töötanud. 
Tema skulptuur "Taavet" oli esimene alasti meesskulptuur, mis loodud antiikajast alates. Suure osa tema tööde tellijaks olid Medicid, Firenze valitsejate suguvõsa esindajad.
Donatello töötas kivi, pronksi, puidu, savi, krohvi ja vahaga ning kasutas ka klaasi mitmel viisil. Kuigi tema tuntuimad teosed on enamasti kujud, töötas ta lisaks välja uue, madala bareljeefi tüübi väiksemate tööde jaoks ning suure osa tema loomingust moodustasid arhitektuursed reljeefid kantslitele, altaritele ja haudadele.
Enn Kose

Enn Kose (sündinud 26. juulil 1939 Tartus) on eesti näitleja ja teatrijuht (Ugala teatri direktor, 1973–2000).
Rollid Ugalas.
1962–1963
1963–1964
1964–1965
1965–1966
1966–1967
1967–1968
1968–1969
1969–1970
1970–1971
1971–1972
1972–1973
1973–1974
1975–1976
1977–1978
1978–1979
1979–1980
1981–1982
1982–1983
1983–1984
1984–1985
1985–1986
1986–1987
1987–1988
1988–1989
1992–1993
1993–1994
1994–1995
1996–1997
1997–1998
2000–2001
2001–2002
2002–2003
2004–2005
2006–2007
2008–2009
Isiklik.
Enn Kose on abielus Elgi Kosega. Neil on kaks last.
Tema õde Ester Kallakas on siiani ainus naisprefekt Eestis.
Enn Kraam

Enn Kraam (õieti Enn Kram; 20. juuli 1943 Uusküla, Rapla – 18. juuni 2001 Viljandi) oli eesti näitleja.
Enn Kraam lõpetas 1961. aastal Rapla Keskkooli ja 1965. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri (2.lend).
Ta on mänginud kuuldemängudes, telelavastustes („Ukse taga”, 1966, „Plekkmehed”, 1984, „Romulus Suur”, 1988, „Andke neile andeks”, 1998) ja filmides ("Keskpäevane praam", 1967, "Valge laev", 1971, "Metskapten", 1972, "Surma hinda küsi surnutelt", 1978, "Vana mees tahab koju", 1991, „Surmatants”, 1991).
Isiklikku.
On olnud abielus Karin Karmiga.
Mälestuse jäädvustamine.
2009. aastal paigaldati Enn Kraami sünnikoju Raplas Uuskülas Ott Herodese kujundatud mälestuskivi.
Johann Karl Girard de Soucanton

Parun Johann Karl Girard de Soucanton (2. juuli 1785 Tallinn – 22. detsember 1868 Tallinn) oli Tallinna raehärra ja bürgermeister, Venemaa parun aastast 1862 ning firma Thomas Clayhills and Son omanik ja juhataja.
Talle kuulusid Kunda ja Röa mõis.
Elu.
Tallinna raehärra 1805–1864, Tallinna bürgermeister 1837–1864, kaubafirma Thomas Clayhills and Son omanik, kommertsnõunik, prantsuse viitsekonsul.
Sai 10. detsembril 1862 Vene keisririigi parunitiitli (aadlidiplom väljastati 2. aprillil 1865) kui parun Girard de Soucanton, immatrikuleeriti Eestimaa rüütelkonna aadlimatriklisse 13. märtsil 1865.
Perekond.
10. juunil 1810 abiellus Eleonora Christina Johanna von Scheurmanniga (1786 Nuckü–1861 Tallinn), kes oli Vahakõnnu mõisaomaniku leitnant Karl von Scheurmanni (1752–1826) ja Augusta Dorothea von Buddenbrocki (1757–1839) tütar, ning kelle vennad Friedrich ja Wilhelm teenisid ohvitseridena Vene keisririigi sõjaväes. Abielust sündisid:
Tiina Kukli

Tiina Kukli (sündinud 1. oktoobril 1945 Tallinnas) on endine eesti näitleja; töötas hiljem ligi 30 aastat Tallinna Linnateatris inspitsiendina.
Ta lõpetas 1964. aastal Tallinna 46. Keskkooli ja 1968. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri (3.lend).
1969–1970 õppis Leningradi Teatrikoolis LGITMiK lavalist liikumist.
Rollid Ugalas.
1976–1977
Paul Kuusik

Paul Kuusik (23. aprill 1912 Pärnu – 3. juuni 1989 Võru) oli eesti näitleja.
Ta oli aastatel 1932–1941 kaubandustööline ja 1943–1945 Abhaasias kolhoositööline.
Rollid Ugalas.
1957–1958
1958–1959
1962–1963
1963–1964
1964–1965
1965–1966
1967–1968
1969–1970
Alfred Kütt

Alfred Kütt (4. mai 1924 – 12. juuni 1962) oli eesti näitleja.
Ta töötas aastatel 1952–1962 näitlejana Ugalas.
Rollid Ugalas.
1957–1958
1958–1959
1959–1960
1960–1961
1961–1962
Arne Laos

Arne Laos (15. juuni 1933 Tallinn – 28. veebruar 1989 Tartu) oli eesti näitleja.
Rollid Ugalas.
1960–61
1961–62
1962–63
1963–64
1964–65
1965–66
1966–67
1967–68
1968–69
1968–70
1970–71
1971–72
1972–73
Asta Lees

Asta Lees (23. jaanuar 1924 Aravete – 28. juuni 2013) oli eesti näitleja. 
Asta Lees lõpetas 1941. aastal Tallinna Tütarlaste Kaubanduskeskkooli.
Ta töötas aastatel 1941–1948 raamatupidajana, 1948. aastast Noorsooteatri etteütlejana ja 1952. aastast Draamateatri administraatorina.
1955. aastal lõpetas ta Draamateatri õppestuudio ning töötas 1959. aastani sealsamas administraatorina.
Aastatel 1963–1967 ja 1972–1998 töötas ta Ugala teatris (sh 1983–1998 laohoidjana). Ta tegi kaasa ka estraadikavades.
Lees on maetud Viljandi Metsakalmistule.
Rollid Ugalas.
1962–1963
1963–1964
1964–1965
1965–1966
1966–1967
1971–1972
1972–1973
1973–1974
1974–1975
1975–1976
1976–1977
1977–1978
1978–1979
1979–1980
1980–1981
1981–1982
1982–1983
1983–1984
1984–1985
1987–1988
1988–1989
1990–1991
1993–1994
Aleksander Laas

Aleksander Laas (18. märts 1889 Aru mõis, Tartumaa – 15. oktoober 1957 Tartu) oli eesti loomaarst.
Õppis Moskva Veterinaarinstituudis 1919–1921 (lõpetas 1921), Tartu Ülikooli veterinaaria vabakuulaja 1922, õppis veterinaariat 1924–1925 (lõpetas 1925), 1926–1928 õppis Viini Veterinaarülikoolis, dr, med. vet 1927 (Bestimmung der Alkalireserve des Pferdeblutes bei Lungenerkrankungen und Paralytischer Haemoglobinanemie), 1928 Utrechti Ülikoolis veterinaariat. Fraternitas Tartuensise vilistlane.
Tartu Ülikooli ja Eesti Põllumajanduse Akadeemia õppejõud (1932 erakorraline, 1934 korraline professor), Tartu üliõpilaskonna kuraator (1940).
Frank Lloyd Wright

Frank Lloyd Wright (sünninimi Frank Lincoln Wright; 8. juuni 1867 Richland Center, Wisconsin – 9. aprill 1959 Phoenix, Arizona) oli Ameerika Ühendriikide arhitekt, sisekujundaja, kirjanik ja lektor.
Ta projekteeris oma 70-aastase karjääri jooksul üle tuhande ehitise, millest 532 ehitati valmis. Tema loomingusse kuuluvad isikupärased ja uuenduslikud näited paljudest hoonetüüpidest, sh kontorihooned, kirikud, koolid, pilvelõhkujad, hotellid ja muuseumid. Ta kavandas oma hoonetele ka rohkesti sisekujunduselemente, näiteks mööblit.
Ta lähtus oma töös põhimõttest, et arhitektuur peab olema harmoonias inimlikkuse ja keskkonnaga, ning nimetas selle vaate orgaaniliseks arhitektuuriks. Selle mõtteviisi parimaks näiteks on 1939. aastal valminud elamu Fallingwater, mida on nimetatud Ameerika kõigi aegade parimaks arhitektuuriteoseks.
Ta kirjutas 20 raamatut ja palju artikleid ning pidas loenguid nii Ameerika Ühendriikides kui ka Euroopas.
Ta oli juba eluajal väga tuntud ja populaarne. 1991. aastal nimetas Ameerika Arhitektide Instituut ta kõigi aegade suurimaks Ameerika arhitektiks.
Tartus asuv Eesti Üliõpilaste Seltsi maja on suures osas lähtutud ajakirjas The Architectural Review 1900. aastal avaldatud noore ameerika arhitekti Frank Lloyd Wrighti joonistest.
Valfried Lehtmets

Valfried August Lehtmets (5. juuni 1900 Tallinn – 1984 Ulricehamn, Rootsi) oli eesti loomaarst.
Elu.
Lõpetas 1918. aastal Rakvere Poeglaste Gümnaasiumi. Õppis 1919–1919 Varssavi ülikoolis (evakueeritud Rostovisse Doni ääres) ja 1920–1926 Tartu Ülikoolis arstiteadust, 1926–1932 Tartu Ülikoolis loomaarstiteadust.
Ta oli aastatel 1928–1932 Tartu Ülikooli Loomaarstiteaduskonna sisehaiguste kliiniku assistent, 1932–1938 Vaivara, 1938–1944 Antsla jaoskonna loomaarst.
Osales Vabadussõjas. 1944 põgenes Saksamaale, 1948 läks Rootsi.
Harald Oert

Harald Oert (ka Harald Öört; 12. veebruar 1895 Helme vald, Viljandimaa – 4. november 1943 Petseri) oli eesti jurist.
Lõpetas 1917. aastal Hugo Treffneri Gümnaasiumi, õppis 1917–1918 ja 1920–1926 Tartu Ülikoolis õigusteadust.
Osales Vabadussõjas, 1920–1923 Viljandi-Pärnu rahukogu kohtuameti kandidaat, 1923–1929 Jõgeva, 1929–1940 Võru 2., 1940 Valga jaoskonnakohtunik. 
NKVD püüdis Harald Oertit küüditada 1941, kuid tal õnnestus pääseda.
Taliuinak

Taliuinak on homöotermsete (püsisoojaste) loomade eriline puhkeseisund ebasoodsate keskkonnatingimuste üleelamiseks. 
Tõelise talveune ja taliuinaku vahe on nendega seotud füsioloogiliste protsesside ulatus: nii iseloomustab talveund tunduvalt aeglasem pulss ja madalam ainevahetuskiirus, hingamissagedus ja kehatemperatuur kui taliuinaku korral. Taliuinak sarnaneb lihtsalt väga sügava unega, looma elulised näitajad taliuinaku ajal väga suurel määral ei muutu.
Eestis elavatest imetajatest teevad taliuinakut karu, kährik ja mäger.
Reet Mägedi

Helgi Reet Leissar-Mägedi (11. juuni 1934 Tallinn – 10. mai 2024) oli eesti näitleja ja luterlik vaimulik.
Ta sündis näitlejate perekonnas: isa Aadu Leissar, ema Johanna-Marie Leissar. Ta õppis aastatel 1951–1955 koos kaksikõe Mall Leissariga Draamateatri õppestuudios.
Reet Leissar oli aastatel 1955–1962 Ugala ja 1962–1976 Endla näitleja.
Aastal 1976 jättis ta teatri, käis leeris EELK Treimani koguduses ja läks õppima EELK Usuteaduse Instituuti. 1. detsembril 1978 ordineeriti ta EELK diakonõpetajaks ja määrati teenima Häädemeeste ja Treimani kogudusi. Aastal 1980 määrati ta teenima EELK Varbla Urbanuse kogudust, kus teenis kuni aastani 2002. Aastatel 1984–1992 oli ta paralleelselt ka EELK Tõstamaa koguduse hooldajaõpetaja. 
Aastal 1989 oli ta Varbla piirkonna Kodanike Komitee osakonna juhataja.
Ta oli abielus näitleja Lembit Mägediga, nende poeg oli animaator Leho Mägedi (1968–2021).
Rollid Ugalas.
1956–1957
1957–1958
1958–1959
1959–1960
1960–1961
1961–1962
1962–1963
Rollid Endlas.
1963
1966
1967
1969
1970
1972
1973
1974
1976
Andres Lepik

Andres Lepik (sündinud 27. aprillil 1957 Haapsalus) on eesti näitleja ja lavastaja.
Ta lõpetas aastal 1975 Haapsalu 1. Keskkooli ja 1982 Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri (10.lend). 
Rollid Ugalas.
1982–1983
1983–1984
1984–1985
1985–1986
1986–1987
1987–1988
1988–1989
1989–1990
1990–1991
1991–1992
1992–1993
1993–1994/1995–1996
1996–1997
1997–1998
1998–1999
2001–2002
2007–2008
2008–2009
Lavastused Ugalas.
1984–1985
1988–1989
1989–1990
1991–1992
1992–1993
1994–1995
1996–1997
1997–1998
1998–1999
1999–2000
2001–2002
2003–2004
2008–2009
Karl Liigand

Karl Liigand (16. veebruar 1918 Petrogradi kubermang – 27. juuli 1997 Pikasilla) oli eesti näitleja.
Aastal 1935 lõpetas Viljandi Poeglaste Gümnaasiumi. 
Töötas 1937–1944 elektrikuna ja 1944–1973 Ugala teatris näitlejana.
Rolle Ugalas.
1957–58
1958–59
1959–60
1960–61
1961–62
1962–63
1963–64
1964–65
1965–66
1966–67
1967–68
1968–69
1969–70
1970–71
1971–72
1972–73
Lavastus Ugalas.
1964–65
Theodor Vinnal

Theodor Vinnal (25. september 1898 Karula vald, Võrumaa – 12. oktoober 1945 Saksamaa) oli eesti notar.
Lõpetas 1918 Rakvere Poeglaste Gümnaasiumi. Õppis 1918 Tartu Ülikoolis arsti- ja 1920–1940 õigusteadust (lõpetas 1940).
Osales Vabadussõjas, oli notar Kuressaares, 1944 Saksa sõjaväes, langes 1945 prantslaste kätte sõjavangi, anti Nõukogude Liidule välja, suri põgenemiskatsel saadud haavadesse.
Rein Malmsten

Rein Malmsten (6. veebruar 1942 Tallinn – 31. mai 1993 Viljandi) oli eesti näitleja.
Rein Malmsten alustas teatriteed 1965. aastal Tallinna Draamateatris dekoraatorina.
Aastatel 1966–1967 oli Ugala kunstnik-dekoraator ja 1967–1993 Ugala näitleja.
Rollid Ugalas.
1966–1967
1967–1968
1968–1969
1969–1970
1970–1971
1971–1972
1972–1973
1973–1974
1974–1975
1975–1976
1976–1977
1977–1978
1978–1979
1979–1980
1980–1981
1981–1982
1982–1983
1983–1984
1984–1985
1985–1986
1986–1987
1987–1988
1988–1989
1989–1990
1990–1991
1991–1992
1992–1993
Isiklikku.
Tema isa oli näitleja Franz Malmsten, ema Eva Meil, onu Hugo Malmsten, poeg Mait Malmsten, minia Harriet Toompere.
Anne Margiste

Anne Margiste (õieti Anne-Reet Margiste; sündinud 3. augustil 1942 Väänas) on eesti näitleja.
Ta on lõpetanud 1960. aastal Tallinna 7. Keskkooli, 1965. aastal Draamateatri õppestuudio ja 1970. aastal Tartu Riikliku Ülikooli eesti filoloogia erialal.
Aastatel 1965–1973 on ta töötanud Rakvere Teatris ja aastatel 1973–2005 Ugala teatris näitlejana.
Ta on olnud 1980. aastatel Tallinna Pedagoogilise Instituudi kõnetehnika õppejõud.
Filmirollid.
Ta on mänginud filmides "Noorelt õpitud" ja "1944".
Isiklikku.
Tema abikaasa oli helilooja Arved Haug.
Zoja Mellov

Zoja Mellov (sündinud 3. veebruaril 1950 Tallinnas) on Eesti endine näitleja.
Ta lõpetas 1969. aastal Tallinna Koreograafiakooli (XII lend, erialaõppejõud Niina Kurvits ja Arvid Ozolinš) ja 1974 Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri (VI lend, juhendajad Grigori Kromanov ja Mikk Mikiver). Ta on õppinud ka EELK Usuteaduse Instituudis ja Tartu Ülikooli avatud ülikoolis.
Ta töötas aastatel 1974–1979 näitlejana Eesti Riiklikus Noorsooteatris ning 1979–1984 Ugalas näitleja ja liikumisjuhina. Ta on töötanud õppejõuna Viljandi Kultuuriakadeemias ja kutseõpetajana Tallinna Kopli Ametikoolis ning juhendanud Võrus Papa Kreutzwaldi Õueteatris laste näitetruppi.
Poliitiline tegevus.
Zoja Mellov on erakonna Eestimaa Rohelised liige. 2007. aastal kandideeris ta Põlva maakonnas sama erakonna nimekirjas Riigikokku.
Ta kandideeris 2025. aasta kohaliku omavalitsuste volikogude valimistel Mustamäe linnaosas, sai 40 häält ning ei osutunud valituks.
Looming.
Rollid Ugalas.
1979–1980
1980–1981
1981–1982
1982–1983
1983–1984
Teoseid.
Ta on kujundanud ka raamatuid.
Isiklikku.
Tema isa oli kirjanik Andres Vanapa (Viktor Mellov) ja ema kunstnik Siima Škop. Ta oli abielus näitleja Paul Laasikuga. Mellovil on kaks täiskasvanud poega.
Märt Meos

Märt Meos (sündinud 30. märtsil 1968 Rakveres) on eesti näitleja ja produtsent.
Ta lõpetas aastal 1986 Kadrina Keskkooli ja aastal 1990 näitejuhtimise erialal Tallinna Pedagoogilise Instituudi.
Ta töötas aastal 1990–1994 Rakvere Teatris ja 1994–1998 VAT Teatris. Alates 2000. aastast MTÜ Ühendus R.A.A.A.M.-is. On MTÜ Ühendus R.A.A.A.M.-i juht ja asutaja. On SA Vaba Lava idee autor, üks asutajatest ja SA Vaba Lava juhatuse liige.
Tegevus produtsendina.
Produtsendina on Meos algatanud üle 60 teatrilavastuse. Kutsunud Eestisse lavastama lavastajad Iraanist, Tšiilist, Venemaalt, USAst, Saksamaalt, Austriast jne. Tellinud Eesti autoritelt üle 50 näitemängu
Tema produtseeritud tuntumaid teatrilavastusi:
„Save Our Souls II, III“, „HIV“, „Eestisse sündinud“, „Külmetava kunstniku portree“, „Misjonärid” (koostöös Rakvere Teatriga), „Põrgu wärk“, „Kits viiuli ja õngega“, „Minust jäävad ainult laulud”, „Under”, „Sõdur”, „Eesti asi”, „Võlg”, „Keiserlik kokk”, „Vahepeatus”, „Tuult tiibadesse”, „Jõud”, „Antigone”, „Pruutide kool”, „Tühermaa”, „Pärast surma Jendalis”, „Soolo“, „Tahame luua näitemängu, mis muudaks maailma“, „Titanicu orkester“, Mõnikord on kõik nii selge“, „Fenomen“, "Libahunt", "Aleksei Karenin", "Vannutatud neitsid", "Praegu pole aeg armastamiseks", "Kostja ja hiiglane", "Pikse pill", "Minu Eesti vanaema", "Juudit" "Diktaator, naljamees ja liiderdaja", "Ema kas meie kass on ka juut", "Põgenik", "(elu) sunnitud valikud" jt.
Martin Algus

 
Martin Algus (sündinud 25. detsembril 1973) on eesti näitleja ja näitekirjanik.
Ta on lõpetanud 1992. aastal Jõgeva 1. Keskkooli ja 1997. aastal Viljandi Kultuurikolledži näitlejana (1. lend).
Ta töötas aastatel 1997–2005 Ugalas näitlejana, alates 2005. aastast tegutseb reklaaminduses ja tõlkijana.
Ta on mänginud muu hulgas telesarjas "Ühikarotid" ja "Ment".
Ta on filmide "Suvitajad", "Soo", "Tähtsad ninad" ning "Elu ja armastus" stsenarist.
Tegevus näitekirjanikuna.
2004 pälvis Martin Algus Aleksander Kurtna nimelise auhinna (12 000 Eesti krooni) algatusvõime eest maailma uudisdramaturgia jälgimisel ja vahendamisel, samuti mitmest keelest tõlkimise ning ladusate ja teatritundlike näidenditõlgete eest. 2004. aastal lavastati Vladimir ja Oleg Presnjakovi "Terrorism", Brian Frieli "Jalta mäng" (Ugala) ning Frantz Xavier Kroetzi "Inimene Meie" ("Tavalised inimesed", Rakvere teater).
Eesti Näitemänguagentuuri 2007. aasta näidendivõistlusel võitis Martin Algus I preemia näidendiga "Janu". Martin Alguse teine näidend "Ise oled" võitis samal võistlusel II preemia. Žürii esimehe Andrus Kivirähki sõnul ühendas kõiki esile tõstetud töid soov rääkida elust meie ümber. Tema sõnul olid need kõik piisavalt head selleks, et need kas või kohe lavale tuua.
Martin Algus on telesarja "Ment" stsenarist ja kaasprodutsent. Sarja idee olevat tekkinud soovist teha inimlikku sarja põnevatel teemadel, näidata inimest, kes peab lahendama korraga nii enda kui ka paljude teiste probleeme. „Patrullpolitseinik peab tihti sekkuma väga erinevatel põhjustel olukordadesse, mis on "üle kuumenenud". See annab võimaluse näidata meie elu kogu oma jaburuses, eheduses ja koomilisuses. Lisaks võimalus keskenduda ka peategelase, patrullpolitseiniku enda pürgimustele, rääkides pikema loo ühe tõsise eesti mehe pingutustest oma igapäevase eluga hakkama saamisel,“ kirjeldab Algus.
Udo Jääger

Udo Jääger on eesti näitleja.
Ta oli aastatel 1975–1978 Ugala näitleja.
Rollid Ugalas.
1974–1975
1975–1976
1976–1977
1977–1978
Johannes Albert Semper

Johannes Albert Semper (20. august 1889 Aakre vald, Tartumaa – 1951) oli eesti agronoom.
Õppis 1918–1919 Balti Tehnikaülikoolis ja 1920–1923 ja 1932 Tartu Ülikoolis agronoomiat (lõpetas). Korporatsioon Vironia liige.
Osales Esimeses maailmasõjas ja Vabadussõjas (alamleitnant, 1919). Agronoom Tartu maavalitsuse juures, pidas ühtlasi kodutalu ja vesiveskit. 1941 Aakre Omakaitse ülem, 1941–1944 Tartu maavalitsuse ametnik. Alates 1944 varjas end. 
Leiti surnuna. Maetud Rõngu kalmistule.
Hannes Ambos

Hannes Ambos (6. september 1945 – 9. august 2017) oli eesti .
Ta töötas aastatel 1961–1962 Ugalas näitleja ja näitejuhi abina ning 1962–1963 sealsamas rekvisiitorina.
Rollid Ugalas.
1961–1962
Rein Anon

Rein Anon töötas aastatel 1958–1960 Ugalas näitleja ja näitejuhi abina.
Rollid Ugalas.
1958–1959
1959–1960
Vaike Kaasik

Vaike Kaasik (Vaike Vitola, sündinud 16. juunil 1957) töötas aastatel 1974–1976 Ugala teatris näitlejana.
Rollid Ugalas.
1974, Anna Brigadere "Naiste sõda saatanaga" (Aeruke), lavastaja Peteris Lucis
1975, Toomas Kalmet "Ingliballaad" (Anne), lavastajad Heino Torga ja Toomas Kalmet
1975, Gustav Raeder "Aladdini imelamp" (episoodid), lavastaja Aleks Sats
1975 Hella Wuolijoki "Niskamäe noorperenaine" (Korinteri Iita), lavastaja Heino Torga
1976 Aleksei Arbuzov "Õhtuvalgus" (Bella), lavastaja Heino Torga
1976 Vilis Lacis "Kaluri poeg" (Kate), lavastaja Peteris Lucis
Karl Särgava

Karl Särgava (kuni 1935 Karl Peterson; 23. august 1898 Kaarli mõis, Viljandimaa – 16. märts 1942 Sosva vangilaager, Sverdlovski oblast) oli eesti advokaat.
Võttis osa Vabadussõjast laiarööpmelisel soomusrongil nr 2.
Ta lõpetas 1917. aastal Tallinna Nikolai I Gümnaasiumi. Õppis aastatel 1917–1918 Tartu Ülikoolis arsti- ja 1920–1929 õigusteadust (lõpetas 1929). Oli üliõpilasena Üliõpilaslehe vastutav toimetaja ja laekahoidja. Korporatsiooni Fraternitas Estica liige (c. 1917/1918) ning esimees aastatel 1922 ja 1923, hiljem vilistlane.
Eesti Laskurliidu asutajaliige, Eesti Autoklubi esimees. Alates 1930. aastast vandeadvokaadi abi, aastatel 1936–1940 vandeadvokaat Tallinnas.
Vangistati NKVD poolt 14. juunil 1941, mõisteti 4. märtsil 1942 tribunali poolt surma, külmus surnuks 16. märtsil 1942 Sosva vangilaagris Sverdlovski oblastis.
Isiklikku.
Ta oli kirjanik Ernst Petersoni poeg.
Tiit Kaldma

Tiit Kaldma (9. oktoober 1943 Tallinn – 12. august 1986 Tallinn) oli eesti näitleja ja käsipallur.
Elulugu.
Kaldma lõpetas 1961. aastal Tallinna 20. Keskkooli ning õppis 1963.–1966. aastani Tallinna Pedagoogilises Instituudis saksa keelt. Aastal 1971 lõpetas ta Eesti Draamateatri õppestuudio. 
1961. aastast tegeles ta ka käsipalliga. 1961. aastal hakkas mängima Tallinna Vineeri- ja Mööblikombinaadi (VMK) meeskonnas Aleksander Šaraga juhendamisel. Järgmise kümmekonna aasta jooksul tuli ta neljal korral Tallinna VMK ja Kirovi-nimelise näidiskalurikolhoosi meeskonna koosseisus Eesti meistriks ning võitis ka Eesti karika. 
Aastatel 1961–1971 töötas ta käsipallitreenerina, aastatel 1971–1977 aga ühtlasi näitlejana Ugalas ja 1977–1980 näitlejana Noorsooteatris. 
Kaldma on maetud Pärnamäe kalmistule.
Rudolf Kalm

Rudolf Kalm (sündinud 16. detsembril 1943) on eesti näitleja, insener ja meremees.
Tema isa Theodor Kalm oli Vabadussõja veteran ning pidas kodukülas Ilplas riigilt saadud talus poodi.
1951. aastal läks Rudolf Kalm Kuressaarde kooli. Seal alustas ta sportimist ja näitemängu. Pärast 7. klassi lõpetamist läks ta Tallinna polütehnikumi.
Ta oli kolmekordne Eesti meister kergejõustikus. Ta tegeles ka võrkpalli, maadluse ja poksiga.
1960. aastal võeti Kalm vastloodud Tallinnfilmi õppestuudiosse, mille lõpetas 1963. aastal.
Aastatel 1965–1967 töötas ta Ugalas näitlejana. Hiljem oli ta näitleja ka Tallinnas Draamateatris. Ta mängis ka filmides.
Teatri kõrvalt käis Kalm madrusekursustel ning 1970. aastal hakkas tööle kalurikolhoosis Saare Kalur. 
Kuni 1986. aastani lõi ta kaasa rahvateatris.
Ta on töötanud mitmes asutuses ehitusinsenerina.
Enne pensionile jäämist 2008. aastal töötas ta kümme aastat Saaremaa Muuseumis.
Isiklikku.
Tal on seitse last.
Rollid Ugalas.
1965–1966
1966–1967
Albert Holst

Albert Holst (9. märts 1902 Tartu – 26. mai 1944 Tartu) oli eesti keemik.
Ta oli tuntud kaupmehe Karl Holsti poeg. 1920. aastal lõpetas ta Hugo Treffneri Gümnaasiumi.
Õppis 1920–1921 Tartu Ülikoolis, 1921–1924 Dresdeni Tehnikaülikoolis ja 1924–1926 (lõpetas 1926) Toulouse'i Ülikoolis keemiat. Eesti Üliõpilaste Seltsi vilistlane.
Alates 1926 kaupmees oma isa ettevõtetes, alates 1935 Tartu Ülikooli anorgaanilise keemia õppetooli assistent. 1936. aastal kinnitati ta nooremaks assistendiks ning hiljem vanemaks assistendiks.
Ta suri ootamatult oma kodus 42-aastaselt.
Isiklikku.
Tema isa oli kaupmees Karl Holst (1860–1928), ema Leena Holst ning vanem vend Robert Artur Holst, kes samuti tegeles kaubandusega.
Liitsilm

Liitsilm ehk fassettsilm on paljude selgrootute (sealhulgas putukate) nägemiselund, mis koosneb ommatiididest ehk osasilmakestest. Ommatiidides on fotoretseptorid, mille arv varieerub mõnest sajast kuni tuhandeteni. Üldiselt on ommatiidide arv korrelatsioonis isendi nägemisvõimega: selle suurem arv osutab paremale nägemisele.
Lisaks putukaile esineb liitsilmi lõugtundlastel, vähkidel jt.
Aksel Kirsimägi

Aksel Kirsimägi (kuni 1935 Aksel Kirschenberg, 9. juuni 1898 Rõuge vald, Võrumaa – 2. september 1969 Lakewood, New Jersey, USA) oli eesti advokaat.
Ta lõpetas aastal 1919 Hugo Treffneri Gümnaasiumi. Õppis 1919–1920 Tartu Ülikoolis arstiteadust, 1924–1928 keemiat, 1924–1928 (lõpetas 1928) õigusteadust. Korp! Sakala vilistlane.
Osales Vabadussõjas. Ta oli aastatel 1930–1936 vandeadvokaat A. Jungi abi. Alates 1936 advokaat Jõhvis. 1944 põgenes Saksamaale, 1949 asus USA-sse.
Astmeline dissotsiatsioon

Astmeline dissotsiatsioon on aine(osakeste) lagunemine keemiliste reaktsioonide käigus järk-järgult väiksemateks osadeks.
Mitmeprootoniliste hapete molekulid ei jagune ioonideks ühekorraga, vaid eraldavad vesinikioone järk-järgult, astmete kaupa.
Mitmeprootoniliste hapete elektrolüütiline dissotsiatsioon kulgeb astmeliselt: esimeses astmes eraldub happe molekulist lahusesse üks vesinikioon, teises astmes teine jne. Igas järgmises astmes toimub dissotsiatsioon oluliselt nõrgemini.
Kaheprootonilised happed on näiteks H2SO4, H2CO3 ja H2S, kolmeprootoniline on H3PO4.
Mitteelektrolüüt

Mitteelektrolüüt on molekulaarne aine, mis lahustumisel ei moodusta ioone. Mitteelektrolüüdid on näiteks lihtained (hapnik, jood), oksiidid (CO, NO, Al2O3) ning paljud orgaanilised ained (suhkur ehk sahharoos, etanool).
Pöördumatu reaktsioon

Pöördumatu reaktsioon on reaktsioon, mille puhul lähteaine reageerimisel tekkinud saadused omavahel ei reageeri.
Malpighi sooned

Malpighi sooned (ka Malpighi torud, Malphigi mõigud, neermõigud) on putukate ja mõnede teiste selgrootute eritus- ja osmoregulatsiooniorganid.
Need torud on suhteliselt pikad umbsed ja enamasti avanevad tagasoolde. Nende sisemus on kaetud epiteelrakkudega.
Herman Peterson

Herman Peterson (5. mai 1896 Kaisma vald, Pärnumaa – 28. mai 1959 Port Arthur, Ontario) oli eesti loomaarst.
Ta lõpetas 1916. aastal Riia Vaimuliku Seminari, 1916–1918 ja 1920–1921 õppis Tartu Ülikoolis arstiteadust, 1921–1924 (lõpetas 1924) loomaarstiteadust. Eesti Üliõpilaste Seltsi vilistlane.
Osales Esimeses maailmasõjas ja Vabadussõjas. 1925–1944 Riikliku Seerumi Instituudi juhataja. 
1944 põgenes Saksamaale, 1946 siirdus Rootsi, 1953 Kanadasse.
Emil Ruber

Emil Georg Karl Ruber (22. veebruar 1889 Tartu – 12. juuli 1966) oli eesti loomaarst ja muusikategelane.
Ta õppis aastatel 1918–1919 Saratovi Veterinaarinstituudis ja 1921–1924 (lõpetas 1924) loomaarstiteadust.
Fraternitas Tartuensise vilistlane ja lipulaulu viisi autor.
Ruber oli Estonia muusikaosakonna esimees, Eesti Lauljate Liidu juhatuse liige ja Eesti Kultuurkapitali Helikunsti Sihtkapitali valitsuse liige.
Isiklikku.
Tema poeg oli Georg Ruuber.
Li Bo

Li Bo (李白 ("Li Bai" ("Lǐ Bái") või "Li Bo" ("Lǐ Bó"); 701–762) oli hiina luuletaja Tangi dünastia ajal. Koos Du Fuga nimetatakse teda tihti hiina luuletajate seas kõige märkimisväärsemaks. Säilinud on umbes tuhat talle omistatud luuletust.
Ta sündis Kesk-Aasias, võimalik, et Siiditeele jäävas Suìyè linnas, mis tänapäeval on paik Kõrgõzstanis. Kui ta oli nelja-aastane, kolis perekond Chengdu lähedale. Noor Li Bo luges palju ning oli osav mõõgavõitleja. Umbes 725. aastal lahkus ta mööda Jangtse jõge oma kodukohast.
Legendi järgi suri Li Bo Jangtse jões uppudes, kui püüdis paadist küünitades haarata kuu peegeldust veel.
Dissotsiatsioon (keemia)

Dissotsiatsioon on keemiliste ühendite või molekulide lagunemine ioonideks, aatomiteks või lihtsamateks molekulideks.
Dissotsiatsioon sõltub:
Nõrkade aluste dissotsiatsioon.
Üks tuntumaid vees hästilahustuvaid nõrku aluseid on ammoniaakhüdraat, mis esineb ainult vesilahustes. Teda saadakse (gaasilise) ammoniaagi lahustamisel vees. Ammoniaak moodustab vee molekulidega küllaltki tugevaid vesiniksidemeid, ja on seetõttu vees kõige paremini lahustuv gaas. Seostudes vesiniksideme abil vee molekuliga, moodustab ammoniaak vesilahuses ammoniaakhüdraadi. See on pöörduv reaktsioon: ammoniaakhüdraat võib kergesti laguneda, eraldades lahusest ammoniaaki (eriti lahuse kuumutamisel). 
Vesilahuses ammoniaakhüdraat vähesel määral dissotsieerub, andes lahusesse ammooniumioone ja vesinikoone. Seetõttu muutub lahus aluseliseks.
Soolade dissotsiatsioon.
Soolad dissotsieeruvad katioonideks (enamasti metalliioonid või ammooniumioon
NH4+) ja anioonideks (happejäägiioonideks). Vaheastmed soolade korral pole olulised.
Tekkinud lahus on elektriliselt neutraalne, sest positiivsete ja negatiivsete laengute kogusumma on null.
Hapete dissotsiatsioon.
Hapete dissotsiatsioonil eralduvad (hüdraatunud) vesinikioonid. Mitmeprotoonse happe
korral on dissotsiatsioon astmeline (vesinikioonid eralduvad ükshaaval).
Hüdrooniumioon

Hüdrooniumioon ehk hüdroksooniumioon on katioon H3O+, mis tekib prootoni ehk vesinikiooni (H+) seostumisel vee molekuliga.
Hüdrooniumioon on väga reaktiivne. Selle pKa on 25 °C juures –1,7.
Pöörduv reaktsioon

Pöörduv reaktsioon on keemiline reaktsioon, mis toimub samal ajal kahes suunas (otse- ja vastassuunas; edasi ja tagasi). Nõrkade hapete elektrolüütiline dissotsiatsioon vesilahuses on pöörduv reaktsioon. Kui reaktsioonid toimuvad mõlemas suunas sama kiirusega, siis tekib reaktsioonides tasakaal.
Näiteid.
Etaanhape ehk äädikhape (CH3COOH) kui tüüpiline karboksüülhape on nõrk elektrolüüt. Lahuses jaguneb ta vee molekulide toimel vesinikiooniks ja etanaatiooniks (CH3COO-).
Reaktsioon on pöörduv, sest ioonid saavad lahuses omavahelisel kohtumisel uuesti liituda happemolekulideks. Seega esinevad lahuses nii etaanhappe molekulid kui ka tema dissotsiatsioonil tekkinud ioonid. Pöörduva reaktsiooni võrrandis märgitakse kaks vastassuunalist noolt, tähistamaks reaktsiooni kulgemist kahes suunas (pärisuunas kulgeb happe molekuli dissotsiatsioon, vastassuunas – ioonide liitumine molekuliks).
Ioonreaktsioon

Ioonreaktsioon on ioonidevaheline reaktsioon lahuses, mis kulgeb gaasilise aine, sademe või nõrga elektrolüüdi tekke suunas.
Ioonreaktsioonid kulgevad ioonide kontsentratsiooni vähenemise suunas.
Ioonreaktsiooni toimumise tingimused.
Ioonreaktsioon lahuses toimub juhul, kui ioonid seostuvad omavahel iooniliste või kovalentsete sidemetega, moodustades saadusena kas vees vähelahustuva aine või nõrga elektrolüüdi.
Valgusallikas

Valgusallikas on valgust kiirgav keha. Füüsika mõistena määratletakse valgusallikat kui elektromagnetkiirguse allikat, mis kiirgab energiat inimsilmale nähtavas spektriosas.
Valgusallikad liigitatakse loomulikeks allikateks (eelkõige Päike) ja mitut liiki tehisallikateks (vt lamp).
Energia muundamise seisukohalt eristatakse primaar- ja sekundaarallikaid.
Tehnikas on valgusallikas element või seade, mis on ette nähtud peamiseltvalgustuseks või signalisatsiooniks. Valgust tekitav element (üksikosa) on lamp, lambi (või lampide) valguse jaotamise seade on valgusti või prožektor. Valgussignalisatsioonivahendid, valgustid ja prožektorid on üldmõistes valgustusvahendid.
Nõrk elektrolüüt

Nõrk elektrolüüt on polaarne aine, mis vesilahuses osaliselt jaguneb ioonideks (esineb lahuses nii molekulide kui ka ioonidena).
Nõrgad elektrolüüdid on eelkõige nõrgad happed ja nõrgad alused.
Elektronskeem

Elektronskeem on aatomi elektronkatte ehitust väljendav skeem, mis näitab elektronide arvu elektronkihtides.
Tugev elektrolüüt

Tugev elektrolüüt on elektrolüüt, mis vesilahuses laguneb täielikult ioonideks.
Tugevad elektrolüüdid on soolad, tugevad happed ja alused (leelised).
Lakmus

Lakmus on samblikest pärit vees lahustuvate värvainete segu, mida kasutatakse happesusindikaatorina.
Happelises lahuses on lakmus punase ja leeliselises lahuses sinise värvusega.
Keemiline sümbol

Keemiline sümbol on keemilise elemendi rahvusvaheline ühe- või kahetäheline tähis, mis on tuletatud elemendi nimetusest (tavaliselt ladinakeelsest).
Kolmetähelised tähised (mis vastavad süstemaatilistele elemendinimetustele) antakse ajutiselt elementidele, mis on hiljuti või veel mitte sünteesitud. Need tähised põhinevad elementide aatomnumbritel.
Kordaja

Kordaja ehk koefitsient on üksliikme konstantne tegur.
Nõrutamine

Nõrutamine ehk dekanteerimine ehk dekantatsioon on vedeliku eraldamine mittelahustuvast sademest või kahe mitteseguneva vedeliku eraldamise teineteisest vedeliku äravalamise teel.
Puhas aine

Puhas aine on kindla koostisega aine (liht- või liitaine), koosneb ainult ühe aine osakestest.
Looduses esineb täiesti puhtaid aineid vähe, sest nad ei ole stabiilsed ja reageerivad või segunevad enamasti teiste ainetega.
Reaktsioonivõrrand

Reaktsioonivõrrand ehk keemiline võrrand on keemilise reaktsiooni üleskirjutus, mis näitab reaktsioonis osalevaid aineid (lähteaineid ja saadusi) ja nende osakeste arvu (või arvude suhet). Reaktsioonivõrrand on keemilises reaktsioonis toimuvate muutuste kvantitatiivne esitamine keemiliste sümbolite abil arvestades, et ainet reaktsiooni käigus ei lisata ega kõrvaldata. Näiteks vesinikkloriidi tekkereaktsioon
H2 + Cl2 = 2HCl
See võrrand näitab, et üks vesiniku molekul ja üks kloori molekul annavad kaks molekuli vesinikkloriidi, s.t. selle reaktsiooni stöhhiomeetria on 1:1:2. Seega tasakaalustatud reaktsioonivõrrandi koefitsiendid näitavad ära reaktsioonis osalevate ainete moolsuhte.
Pöörduvate reaktsioonide ja keemilise tasakaalu korral kasutatakse võrdusmärgi asemel kahesuunalisi nooli vastavalt formula_1 ja formula_2.
Orgaaniliste reaktsioonide korral, kui tekib määramata kõrvalprodukte, võrrandi pooli ei võrdsustata ja poolte vahel kasutatakse noolt.
Tihti, nagu siintoodud neopentüülalkoholi konversioonil ümberasetusega iodiidiks , näidatakse noole peal kasutatud reagente ja reaktsiooni läbiviimise tingimusi. Täpsemad reaktsioonivõrrandid kajastavad ka reaktsiooni mehhanismi: vaheastmeid ehk elementaarreaktsioone. Näiteks ketoonide esterdamine Baeyer-Villigeri oksüdatsioonil:
Retrosünteesi (see on sünteesi planeerimine "tagurpidi" lähtudes soovitud lõppühendi struktuurist) võrrandites kasutatakse laia noolt.
Setitamine

Setitamine on ainete puhastamise meetod, kus vedelikus või gaasis sisalduvad lisandid sadestuvad raskusjõu mõjul. 
Setitamist kasutatakse näiteks joogivee puhastamisel ja maavarade rikastamisel.
Nadõm

Nadõm on linn Venemaal Jamali Neenetsi autonoomses ringkonnas, Nadõmi rajooni keskus. Linn asub Nadõmi jõe vasakul kaldal 290 km kaugusel Salehardist.
2008. aastal elas linnas 48 200 inimest ja 2009. aastal 47 300 inimest.
Ajalugu.
Nadõmi on esmamainitud 1598. aastal. 19. sajandi teisel poolel jäi asula inimtühjaks. 1968. aastal asustati see uuesti lähedal leitud gaasimaardla tõttu. 1972 sai linnaõigused.
Linna lähedal asuvast maardlast tarnitakse 11% Venemaa maagaasist.
Väliselektronkiht

Väliselektronkiht ehk valentselektronkiht on suurima peakvantarvuga elektronkiht. See mahutab kuni 8 elektroni. 
Täitunud väliselektronkiht.
Täitunud väliselektronkihi elektronkonfiguratsioon on s2p6. Seda konfiguratsiooni nimetatakse oktetiks.
Täitunud väliselektronkihiga keemilised elemendid on üldjuhul keemiliselt inertsed.
Keemilised reaktsioonid toimuvad üldjuhul sellises suunas, et aatomite väliselektronkiht moodustunud molekulides oleks võimalusel maksimaalselt elektronidega täidetud.
Väliselektronkiht ja keemilised omadused.
Väliselektronkihi elektronkonfiguratsioon määrab enamasti ära elemendi keemilised omadused, kuid mõnel juhul on asi teisiti. Näiteks siirdemetallides on osaliselt täitunud nd-orbitaalid, mille energia on võrreldav väliselektronkihil asuvate (n+1)s-elektronide energiaga. Viimase asjaolu tõttu võivad keemiliste sidemete moodustamisel osaleda ka nd-orbitaalil asuvad elektronid. Seega ei asu valentselektronid alati valentselektronkihil.
Ühinemisreaktsioon

Ühinemisreaktsioon on keemiline reaktsioon, milles ained ühinevad omavahel, moodustades uue aine. Enamasti on see termin kasutatav anorgaaniliste reaktsioonide korral, kui kaks või enam keemilist ainet annavad ühe saaduse. Näiteks:
Achernar

Achernar (α Eri) on Eriidanuse tähtkuju heledaim täht (tähesuurus 0,45) ning taeva heleduselt üheksas täht.
Achernar asub 144 valgusaasta kaugusel. 
See on sinine täht spektriklassiga B3 V pe. 
Achernar on 6–8 korda massiivsem ja umbes 3000 korda heledam kui Päike. Suure pöörlemiskiiruse tõttu (ekvaatoril 225...300 km/s) on see seni uuritud tähtedest kõige lamedam.
Tähe nimi tuleb araabia fraasist آخر النهر ("ākhir an-nahr" 'jõe lõpp').
Achernar ei ole Eestis nähtav.
Ristna

Ristna (kohakääne Ristnale) on paikkond Hiiumaal Kõpu poolsaare tipuosas Kalana küla territooriumil, Hiiumaa läänepoolseim paik.
Selle tuumikosa moodustavad kaks Läänemerre ulatuvat nina: Lõuna-Ristna neem ja Põhja-Ristna neem. Viimase lähedal asub Ristna tuletorn.
Ristna rannik on arvele võetud ürglooduse objektina.
Ristnale viib Puski–Kõpu–Ristna tee.
Ristna nimi koosneb sõnadest "rist" ja "nina" ('maasäär, neem'). Viimane lühenes "-na"-ks ja sellele lisati uuesti liigisõna "nina".
Saksa keeles on mitte ainult Ristnat, vaid kogu Kõpu poolsaart nimetatud Hiiumaa järgi sõnaga "Dagerort".
Ristnat on esmamainitud 1728. aastal, kui seal elas talupoeg "Ristininna Marti Widas".
Hiiumaa läänepoolseima kohana oli Ristnal strateegiline tähtsus. Ristna lähedalt möödusid tähtsad laevateed, mis tõi kaasa ka ilmaennustamise vajaduse. Nõukogude võim rajas Ristnale Balti laevastiku Läänemere rajooni rannakaitse rannakaitsepatarei nr 42, (III-130) suurtükiõued ja tulejuhtimispunkti ning Ristna patarei, samuti Ristna meteoroloogia- ja hüdroloogiajaama. Tsivilistidele oli aastakümneid pääs Ristnale piiratud.
Riivo Sinijärv

Riivo Sinijärv (sündinud 27. mail 1947 Tallinnas) on Eesti keemik, poliitik ja diplomaat.
Riivo Sinijärv lõpetas 1969. aastal Tartu Riikliku Ülikooli keemia erialal ja 1977. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi keemiatehnoloogia insenerina; seejärel töötas teadurina. Alates 1989. aastast oli ta Eesti Väikeettevõtete Assotsiatsiooni esimees.
Riivo Sinijärv oli aastatel 1987–1989 NLKP liige; 1991. aastal oli Koonderakonna asutajate hulgas.
Aastal 1992 valiti Riivo Sinijärv valimisliidu Kindel Kodu nimekirjas Riigikokku. Ta oli Riigikogu Koonderakonna Ühenduse fraktsiooni esimees.
Aastatel 1993–1995 oli ta Eesti suursaadik Suurbritannias, 1995. aastal Tiit Vähi teise valitsuse välisminister, 1995–1996 juhatas eurointegratsiooni bürood. Aastal 1996 oli ta Tiit Vähi kolmanda valitsuse minister ning seejärel nii Tiit Vähi kui ka Mart Siimanni valitsuse siseminister. 
Ta on töötanud Eesti Raudtee tegevjuhi asetäitjana ning on alates 2002. aastast Eesti Euroopa Liikumise juhataja ja nõukogu esimees.
Isiklikku.
Riivo Sinijärve poeg on Karl Martin Sinijärv.
1994. aastal võeti Sinijärv vastu Eesti Üliõpilaste Seltsi.
Tagalaht

Tagalaht on sügavale Saaremaa looderannikule ulatuv laht, mis idas piirneb Tagamõisa poolsaarega. Tagalahe lõunaosa on kutsutud ka Pidula laheks.
Tagalahe kaldad jäävad endise Kihelkonna valda.
Lahe laius (lahe suus) on 5,5 km, pikkus 9 km.
Tagalahe põhjaosas on Koorunõmme hoiuala.