tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Sukhāvatī

Sukhāvatī, ka Puhas maa ehk õnnemaa (hiina keeles 净⼟ "jingtu"; jaapani keeles "jōdo") on hiina ja jaapani budismis buda Amitābha budaväli. 
Laiemas mõttes võib "Puhas maa" tähendada ka budavälja ehk teatud buda mõjuala üldiselt. 
Budistlikus kosmoloogias on "Sukhāvatī" (paali keeles "suddhāvāsa", sanskriti keeles "sukhāvatī") kõrgeim olek vormidega olus ja selle miljardites universumites. Puhtal maal on viis mittenaasjate ("anāgāmī") olekut, neist kõrgeim on "Akaniṣṭa". 
Puhast maad ehk õnnelikku maad kirjeldatakse Sukhavati suutrates jt tekstides. 
Selles olekus on kehastunud arhatid, kes on saavutanud täieliku virgumise; nad ei taaskehastu enam sansaaras ja võivad vaibuda nirvaanas. See on ka Brahma Sahampati ("Maheśvara"), deevade ja budade õpetaja asupaik.
Hiina traditsioonid.
Hiina budismi eri koolkondades on loodud mitmesuguseid puhaste maade hierarhiaid, alates tavalistest sansaaraolendite maailmadest, kus budad alles kuulutavad seadmust ja suurem osa olendeid ei ole veel virgunud, kuni täiuslikult puhaste budaväljadeni, kus kõik on virgunud ega toimu enam ümbersünde.
Puhta maa koolkonnal Hiinas (hiina keeles "jingtuzong"; jaapani keeles "jōdoshū") ei ole kindlalt piiritletud järgijaskonda ega õpetusliine ning see on pigem erinevaid koolkondi läbiv õpetus, mis hakkas kujunema 5.–6. sajandil. See põhineb peamiselt "Sukhāvatīvyūha-sūtra"’l ning selle esimeseks patriarhiks peetakse Hui Yuani (334–416).
Puhta maa õpetuse kohaselt on võimalik usu ja pühendumuse teel ümber sündida Amitābha budaväljal, kusjuures eriti oluline on pidev ja pikaajaline "nembutsu " (hiina keeles "namu amituo fo"; jaapani keeles "namu amida butsu") lausumine.
Jaapani traditsioonid.
Ka Jaapani puhta maa budism on pigem mitmete koolkondade või rühmituste kogum, millest olulisemad on Hōneni (1132–1212) rajatud "jōdoshū", Shinrani (1173–1262) rajatud "jōdo shinshū "ja Ippeni (1239– 1289) rajatud "jishū".
Tänapäevased käsitlused.
Tänapäeva hiina humanistlikus budismis tõlgendatakse puhta maa mõistet psühholoogilises ja sotsiaalses kontekstis. Leitakse, et budistlik haridus, meeleharjutused, heategevus, sotsiaaltöö ning üldse aktiivne tegutsemine ühiskonna heaks puhastavad inimest ja tema sotsiaalset keskkonda ning kujundavad sel moel inimühiskonda ümber puhtaks maaks budistlikus mõttes.
Amitābha

Amitābha (sanskriti keeles ‘mõõtmatu valgus’; tiibeti keeles "a mi tā bha", "’od dpag med"; hiina keeles 阿彌陀佛 "amituofo"; jaapani keeles "amida butsu"), tuntud ka nime all Amitājus (sanskriti keeles "amitāyus "‘mõõtmatu elu’) on mahajaana ja vadžrajaana mütoloogias buda ning samuti üks viiest dhjaanibudast.
Peamine Amitābhaga seotud kanooniline tekst on "Sukhāvatīvyūha-sūtra", mille kohaselt olevat Amitābha olnud enne budaks saamist bodhisattva Dharmākara. Palju aegkondi tagasi andnud ta tõotuse luua täiuslik budaväli, kus kõik kannatavad olendid, kes usuvad Amitābhasse, võiksid sündida puhaste ja täiuslikena. Pärast budaks saamist lõigi Amitābha selle budavälja, mille nimeks sai "Sukhāvatī" ("Õnnemaa").
Teises Amitābhaga seotud tekstis, "Amitāyurdhyāna-sūtra"’s, kirjeldatakse 60 keskendumisviisi, mille abil on võimalik jõuda Amitābha budaväljale.
Amitābha kultus tekkis tõenäoliselt esimestel sajanditel Indias, millele viitavad mitmed varajased mahajaana suutrad, samuti Nāgārdžuna ja Asanga teosed ning Hiina rännumeeste teated. Hiljem levis Amitābha kultus eriti Jaapanis, kus teda tuntakse Amida nime all ja usutakse, et "nembutsu" pidev kordamine aitab sündida Õnnemaal.
Viie dhjaanibuda seas on Amitābha lootose perekonna pea. Dhjaanibudade mandalas asub ta läänes, on punast värvi, istub mõtluspoosis (sanskriti keeles "dhyānamudrā") paabulinnutroonil, hoides käes almustekaussi. Tema pradžnja on Pāndaravāsinī ja teda esindab bodhisattva Avalokitešvara. Maailma ilmus ta Šākjamunina.
Amitābha kultuse vadžrajaana vorm on levinud Tiibetis ja teistes tiibeti budismi maades; tema maiseks kehastuseks peetakse pantšen-laamat.
Esna jõgi

Esna jõgi on jõgi Kesk-Eestis, üks Pärnu jõe ülemjooksul olevatest vasakpoolsetest lisajõgedest.
Esna jõe pikkus on 23,3 km ja valgla pindala 175,7 km². Enamik jõest voolab soises ja vähese inimasustusega piirkonnas.
Kaladest leidub jões jõeforelli, haugi, särge ja lutsu.
Kolga jõgi (Harjumaa)

Kolga jõgi ehk Männiku jõgi on jõgi Põhja-Eestis.
Pinnakaredus

Pinnakaredus on keha või detaili pinna reljeefi moodustavad suhteliselt väikese sammuga konarused, mida vaadeldakse teataval kindlal lähtepikkusel.
Tuleb eristada tehnilistes dokumentides antud nimipinda ja detaili reaalset pinda. Neile vastavad nimiprofiil ja reaalne profiil.
Grei

Grei (tähis (Gy) on neeldumisdoosi mõõtühik SI-süsteemis. Grei võrdub ioniseeriva kiirguse neeldumisdoosiga, mille korral ühes kilogrammis aines neeldunud ioniseeriva kiirguse energia on üks džaul.
Ühik on nimetatud inglise füüsiku Louis Harold Gray järgi.
Enge jõgi

Enge jõgi (ka "Änge jõgi") on jõgi Pärnumaal Põhja-Pärnumaa vallas Aasa, Arase, Enge, Lehtmetsa, Lehu, Mõisaküla, Pööravere, Salu ja Tühjasma külas ning Põhja-Pärnumaa vallas Metsavere külas, samuti Raplamaal Märjamaa vallas Jädivere, Kesu, Kivi-Vigala, Leibre, Naravere, Pallika ja Sääla külas.
Enge jõgi saab alguse Kaisma järvest (Kaisma Suurjärv) Pärnu maakonnas Metsavere külas. Lähtest põhja jääb Murru raba ja lõunasse Järevesoo raba. Jõe lähteala kuulub Kaisma hoiualasse. Metsavere külas ületab jõe Pärnu-Jaagupi – Kergu tee. Lehu külas jäävad jõest kagusse Lehu tiik, Mõisaküla–Metsavere tee ja Lehu raba. Salu ja Enge küla piiril ületab jõe Pärnu-Jaagupi – Kergu tee (Enge sild). Aasa külas ületab jõe Valgu–Libatse tee (Kaelase sild). Jädivere ja Pallika küla piiril ületab jõe Tallinna–Pärnu–Ikla maantee (Jädivere sild). Naravere ja Kivi-Vigala küla piiril ületab jõe Kivi-Vigala – Avaste – Vana-Vigala tee (Vigala-Veski sild), põhja jääb Kivi-Vigala paisjärv. Jõgi suubub vasakult Velise jõkke (11,4 km suudmest) Rapla maakonnas Sääla ja Kesu küla piiril. Suudmealal jääb jõest lõunasse Kesu raba. Jõgi kuulub Kasari jõgikonda. Jõgi läbib Kaisma Väikejärve, sellest läände jääb Järvesoo. Vasakult suubuvad jõkke Lehuraba peakraav (29,3 km suudmest), Anelema kraav (24 km suudmest), Uduvere peakraav (20,8 km suudmest) ja Naravere oja (4,9 km suudmest). Jõe kallastele jäävad Kaelase mõisa park, Jädivere metsapark ja Vigala kiriku pastoraadi põlispuud. Jõe seisundit uurib Jädivere hüdromeetriajaam.
Jõgi on avalik veekogu, mille piiranguvöönd on 100 m. Jõe vett kasutavad majanduslikult (vee erikasutusloaga) ettevõtted Matsalu Veevärk AS, Kaisma Vallavalitsus, Kaelase kool, Lukoil Eesti AS, Vigala Piimatööstuse OÜ ja AS Reiden Dolomiit.
Enge jõe keskkonnaregistri kood on VEE1114200.
Kadri Pulk

Kadri Pulk (sündinud 25. novembril 1965) on eesti ajakirjanik ja õpetaja.
Haridus.
Ta õppis aastail 1984–1987 Georg Otsa nimelises Tallinna Muusikakoolis koorijuhtimise ja klassikalise laulu erialal. Aastail 1988–1994 õppis ta Tallinna Pedagoogikaülikoolis pedagoogika ja algõpetuse metoodika erialal, mille lõpetas klassiõpetaja ja koolijuhi kutsega. 
Aastail 2001–2007 õppis ta EELK Usuteaduse Instituudis teoloogiat ja 2008–2010 Tartu Ülikoolis bioloogiaõpetajaks.
Töökäik.
Kadri Pulk on töötanud Lauka põhikooli õpetajana. Hiljem on ta töötanud Hiiumaal Kõrgesaare vallavalitsuses ja isegi Jõgeva vallavalitsuses haridus- ja kultuurispetsialistina.
Ta on Reigi koguduse organist.
Kadri Pulk oli aastail 2003–2006 ajalehe Hiiu Leht reporter ja toimetaja (Saarte Suvenädal, Nädalalõpp) ning alates 2006. aastast Eesti Päevalehe esindaja Hiiumaal. Jaanuarist 2007 on ta Eesti Raadio korrespondent Hiiumaal. 
Ta on teinud kaastööd ajalehtedele Hiiu Nädal, Eesti Kirik, Roheline Värav, Meie Maa, Maaleht, Postimees, Pärnu Postimees, Lääne Elu, Oma Saar, Eesti Elu, Sakala, Eesti Ekspress, Õpetajate Leht, Peterburi Teataja, Vooremaa, Valgamaalane jne.
Kiviküla (Valga)

Kiviküla on küla Valga maakonnas Valga vallas.
Aastatel 1992–2017 (kuni Eesti omavalitsuste haldusreformini) asus küla Õru vallas.
Kivikülas sündis kirjanik Alide Ertel.
Leisu

Leisu on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas. Kuni 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformini kuulus küla Emmaste valda.
Leisu piirneb idas ja kirdes Kuusiku, põhjas Nurste, läänes Külaküla ning lõunas Prähnu, Emmaste-Selja ja Lassi külaga.
Nimi.
Kohanimi tuletub isikunimest. 1564 on Agapäe vakuses mainitud üksjalga Clese Mich(el) ja 1583 Leso Greß.
Loodus.
Leisu põhjapiir kulgeb piki Leetselja peakraavi.
Ajalugu.
Leisu kuulus ajalooliselt Emmaste mõisa alla. Tegemist oli 1564 üksjalakohaga, 1583 elas seal pooladrik. 1725–1726 Läänemaa adramaarevisjoni järgi elasid Agapäe vakuses vabadikud Leisso Hans ja Leisso Jack. 1835 kuulusid 8 talu Emmaste-Kurisu küla alla, elanikud said omale perekonnanimed Kajo, Kalda, Koolmeister, Kreek (Krek), Laasma (Lasma), Leis, Leisberg, Liiv (Liew), Männik, Pahtmann, Pajod, Pikk, Pumber ja Väljas (Wäljas). 
1918 rajati külla algkool, mille hoones nõukogude ajal asusid Agapäe raamatukogu, Nurste rahvamaja ja Emmaste kolhoosi kontor.
1945–1954 oli küla Leisu külanõukogu keskus.
Taristu.
Küla läbib Emmaste–Luidja maantee, kust algab Harju-Leisu tee. Külas asub bussipeatus.
Kultuur.
Külas asub muinsuskaitsealune endine koolimaja (Leisu algkool).
Ettevõtlus.
Küla põllumehed rajasid 1923. aastal meierei. Samas hoones tegutses nõukogude ajal Emmaste kolhoosi abitsehh ja hiljem AS Dale LD.
Lepiku (Hiiumaa)

Lepiku on küla Hiiu maakonnas, Hiiumaa valla lõunaosas, Soela väina põhjakaldal. Kuni 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformini kuulus küla Emmaste valda.
Lepiku piirneb põhjas Viiri, läänes Pärna ja idas Rannakülaga.
Nimi.
Kohanime aluseks on lepik. Kohta on esmamainitud 1609. aastal.
Ajalugu.
Lepiku küla kuulus ajalooliselt Emmaste mõisa alla. 1609 elas Agapäe vakuses talunik Leppiko Hans. Läänemaa 1725–1726 adramaarevisjonis oli Lepiku külas kolm talu, mille peremehed olid Lepiko Hinrich, Lepiko Claus ja Marti Thomas.
1835 oli külas 5 talu, elanikud said omale perekonnanimed Ellerberg, Kerm, Köster, Lepik (Leppik), Nael, Peutel, Pruul (Prul), Sau ja Toose. 
Lepiku kuulus 1977–1997 Viiri koosseisu.
Taristu.
Lepiku piirneb läänes Emmaste–Tohvri teega, küla läbib Mõisa–Lepiku tee.
Kultuur.
Aadu talus ehitati praegune Eesti Vabaõhumuuseumi Kolga talu ait. Külas asub Rannakaitsepatarei nr 149 II.
Loo jõgi

Loo jõgi on jõgi Harjumaal. Seda tuntakse ka Kahala jõe, Santoja, Liiva või Sõitme ojana.
Jõgi saab alguse Kosu külas ja suubub Kolga lahte Andineeme küla lähistel. Jõe pikkus on 17,1 km ja valgla pindala 60,3 km². Suudme lähedal viib üle Loo jõe rippsild.
Metsalauka

Metsalauka on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas Emmastest läänes. Kuni 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformini kuulus küla Emmaste valda.
Metsalauka küla piirneb põhjas Harju, läänes Kabuna, edelas Viiri, lõunas Riidaküla ning läänes Kõmmusselja ja Prassi külaga.
Nimi.
Üksjalakoha nimest lähtuv külanimi koosneb sõnadest mets ja laugas ('laht'). Kohanimi on kirjutatud 1565 kujul "Meselach", 1598 "Meßalauche" ja 1605 "Metzleuka".
Loodus.
Metsalauka põhjaosa piirneb Külama peakraaviga, küla läbib Olima jõgi.
Ajalugu.
Metsalauka kuulus ajalooliselt Emmaste mõisa alla ja Agapäe vakusesse. 1565 elas vakuses üksjalg Matz Meselach ja 1598 Meßalauche Thomas. 18.–19. sajandil asus külas, Emmaste kihelkonna Metsalauka karjamõis. Läänemaa 1725–1726 adramaarevisjoni alusel oli Metsalauka külas 6 talu, mille peremehed olid Soh Ado, Petri Matz, Perdi Jüri, Pauli Peter, Pauli Matz ja Ollima Jüri. 1835 oli Emmaste küla koosseisus alles Metsalauka talu, mille peremees sai perekonnanimeks Herd. 
Taristu.
Metsalauka lõunaosa läbib Emmaste–Luidja maantee, kust algab Metsalauka tee.
Magnetvoog

Magnetvoog (tähis "Φ") on füüsikaline suurus, mis väljendab mingit pinda läbiva magnetvälja määra. 
Magnetvoog on skalaarne suurus, mille mõõtühik SI-süsteemis on veeber (Wb). Vastav ühik CGS-süsteemis on maksvell (Mx): 1 Mx = 10−8 Wb.
Arvutus.
Magnetvoog "Φ" läbi pinna on võrdeline magnetilise induktsiooniga "B" (magnetvälja tihedusega) ja läbitava pinna suurusega "A":
 "Φ" = "B" × "A",
kusjuures pind on magnetväljaga risti.
Juhul kui magnetvälja jõujoonte nurk "β" pinna suhtes erineb 90 kraadist, siis pinda läbiv magnetvoog väheneb seda enam, mida väiksem on langemisnurk:
"Φ" = "B" × "A" × cos "β". 
Üldjuhul, kui on tegemist muutuva magnetvooga läbi suvalise kujuga pinna formula_1, siis arvutatakse magnetvoog pindintegraalina: 
formula_2
kus
formula_3 on magnetilise induktsiooni projektsioon pinnaelemendi normaalil;
formula_4 on üliväike pinnaelement, mille ulatuses võib lugeda magnetvoo konstantseks.
Magnetvoog läbi suvalise kinnise pinna on null.
Aheldusvoog.
Kui magnetvoog läbib mitut vooluahela keerdu, siis on sellise ahela (induktiivpooli) üldine magnetvoog võrdne ühe keeruga ahelduva (seda keerdu läbiva) magnetvoo "Φ" ja keerdude arvu "w" korrutisega. Pooli keerdudega ahelduvat koguvoogu nimetatakse aheldusvooks "Ψ":
 "Ψ" = w × "Φ".
Loobu jõgi

 Loobu jõgi on jõgi Põhja-Eestis. Vanema nimena on olnud kasutusel "Loop Fluss".
Jõgi saab alguse Pandivere kõrgustiku põhjanõlvalt Jõepere allikatest (Jõepere järvest) ja suubub Eru lahte Soome lahes.
Jõgi on 60,6 km pikk ja valgla on 314 km².
Suuremad lisajõed on Läsna jõgi ja Udriku oja. Loobu jõel asub Joaveski juga (praegu muudetud Joaveski joastikuks).
Nõukogude ajal toimus jõe oluline reostus Kadrina tärklisevabriku ja Undla küla keemiatsehhi poolt. 1980. aastate lõpul oli jõgi allpool Undlat pikkadel lõikudel kaladest tühi.
Jõe põhjas, kallastel ja Joaveski joastiku juures paljanduvad mitmed ordoviitsiumi kihistud (Joaveski paljand).
Loobu jõe põhjendatud avamise ametliku ettepaneku kolme kalatrepi abil (Joaveski, Loobu ja Kadrina) tegid tollasele Kala-ametile 1995. aasta augustis Marek Vahula ja Virko Sirkel. Jõgi avanes lõplikult kaladele Neeruti mõisa juures 2015. aasta sügisel.
Elustik.
Suurtaimedest on tuvastatud 41 taksonit, sh 3 makrovetikat ja 4 sammalt. Levinumad on jõgitakjad, vesi-tarnhein, kollane vesikupp ja harilik vesisammal.
Suurselgrootutest on registreeritud 140 taksonit. Allikaline jõgi on liigivaene. Arvukamad on jõe kirpvähk, harilik ojapäevik ja ojataklane. Leidus ka paksu jõekarpi. Jõevähi taasasustamine pole tulemusi andnud.
Kalasid esineb 17 liiki. Enamikule liikidest oli varem rändetõkkeks Joaveski juga (10 km suudmest), kuid ajapikku on see muudetud joastikuks, millest mõned kalaliigid saavad üle. Kogu jõe ulatuses on levinud forell, luukarits ja ojasilm. Haug, lepamaim ja trulling asustavad jõge Kadrinast kuni suudmeni (u 56 km). Kadrina paisjärves ja Undla veskijärves elavad särg, ahven ja linask, sest jõe ülem- ja keskjooksu ala neile ei sobi. Ülejäänud liigid on levinud alamjooksul, allpool paisu. 2014. aastal rajati paisu juurde kalapääs, kuid see pole toimima hakanud. Poole sajandi eest elutses jões veel harjus, võldast pole tuvastatud.
Piirangud.
Vastavalt Eesti Vabariigi kalapüügieeskirjale on Loobu jões Joaveski paisust suudmeni aasta läbi kalapüük keelatud. Erandina on lubatud kalastuskaardi alusel lõhe ja forelli püük Joaveski hüdroelektrijaama derivatsioonikanali väljavoolust suudmeni 1. jaanuarist 19. oktoobrini ja 1. detsembrist 31. detsembrini. Teise erandina võib Loobu jões, kuid Joaveski joastikule mitte lähemal kui 100 m, püüda silmutorbiku, silmumõrra, vähimõrra ning vähinataga. Kalapüügieeskirja lõike 3 alusel antud kalastuskaardiga on lubatud lisaks lõhele ja meriforellile püüda ka neid kalaliike, kelle püük ei ole samal ajavahemikul Vabariigi Valitsuse 16. juuni 2016. a määruse nr 65 „Kalapüügieeskiri“ § 53 kohaselt keelatud.
Aasta läbi on keelatud püük suudmele (59º34.246'N 25º47.814'E) lähemal kui 1000 m. 1. septembrist kuni 31. oktoobrini on keelatud püük suudmele lähemal kui 1500 m.
Kalastuskaarti saab jõepõhiselt osta www.pilet.ee. Kalastuskaardi soetaja on kohustatud esitama ka püügiaruande sõltumata sellest, kas käidi püüdmas ja kas kala saadi.
Kullavere jõgi

Kullavere jõgi on jõgi Jõgeva maakonnas.
Kullavere jõgi saab alguse Jõgevamaal Sadala küla lähedalt. Alamjooksul, alates kohast, kus kuus kilomeetrit enne suubumist Peipsisse suubub Kääpa jõgi, nimetatakse Kullavere jõge Omedu jõeks. 
Jõe pikkus on 53 km ja valgala 627 km².
Suurus

Suuruse (ka: "muutuv suurus") all mõistetakse tänapäeva matemaatikas ja loodusteaduses tavaliselt muutujat, mille mõeldavad väärtused on viidavad üksühesesse vastavusse reaalarvude hulgaga (skalaarne suurus) või reaalarvude "n"-korteežide hulgaga (mitteskalaarne suurus, näiteks vektoriaalne suurus).
Niimoodi mõistetud suuruse väärtusi saab täielikult iseloomustada kas ühe reaalarvu või reaalarvude lõpliku komplektiga.
Konstantsed suurused ehk konstandid on vaadeldavad suuruse konkreetse väärtusena.
Mõnikord üldistatakse suuruse mõistet nii, et see hõlmab mis tahes muutuja, mille piirkond on mis tahes hulk. Sel juhul saab konstantset suurust vaadelda üheelemendilise piirkonnaga suurusena.
Suuruse prototüüp matemaatika ajaloos on sirglõigu pikkus. Tänapäeva suurusemõiste seisukohast saab seda vaadelda positiivse skalaarse suurusena, st suurusena, mille väärtusteks on positiivsed reaalarvud. Lõikude pikkused on omavahel võrreldavad lõikude üksteise peale asetamise kaudu. Geomeetriliselt on defineeritavad ka pikkuste summa, vahe ning jagatis naturaalarvuga. Analoogilised omadused on geomeetriliste kujundite pindalal ja ruumalal.
Vanakreeka matemaatikas kujunes traditsioon eristada arvu ja suurust, sest näiteks lõikude võimaliku ühismõõdutuse tõttu ei piisa nende pikkuste iseloomustamiseks naturaalarvudest ja nende omavahelistest jagatistest. Arvu ja suuruse eristus põhineb ka sellel, et erinevalt arvudest (st naturaalarvudest) on suurused lõputult jagatavad.
Pärast reaalarvu mõiste kasutuseletulekut on arvu ja suuruse põhimõttelisest eristamisest loobutud: reaalarvus on hakatud nägema suuruse erijuhtu.
Füüsikaline suurus.
Füüsikaline suurus on füüsikalise objekti mõõdetav omadus või olek, mida saab matemaatiliselt tõlgendada suurusena. Suurust väljendatakse suuruse ja mõõtühiku jagatisena. Kuigi mõõtmisel saadakse suuruste väärtuseks alati ratsionaalarvud (või nende korteežid), vaadeldakse füüsikateooriates suurusi tavaliselt reaalarvulistena.
Oese (Märjamaa)

Oese küla on hajaküla Märjamaa vallas Jädivere-Silla maantee ääres. Küla tagamaa hõlmab ka osa Tõnumaa rabast.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Vigala valda.
Oeses maantee ääres on säilinud ka Vana-Vigala mõisa lehiseallee. Oese suurim tööandja on Lepiku Lihatööstus.
Oeses oli Vana-Vigala mõisale kuuluv karjamõis, mille hoonesse rajati 1846. kool. Külakooli esimene õpetaja oli folkloristi Matthias Johann Eiseni isa Jaan Eisen. Kooli all töötas ka põllutöökool, kus anti õpilastele teadmisi põllumajandusmeetoditest ja -tehnikast.
1889. aastal liideti Oese kool Peru kooliga. Kunagise koolihoone asukohta tähistab Matthias Johann Eiseni mälestuskivi.
Oese külas on sündinud metsavend August Hatto.
Kurevere (Märjamaa)

Kurevere on küla Rapla maakonnas Märjamaa vallas. Ta asub Päärdu–Tõnumaa tee ääres Velise jõe paremal kaldal.
Enne 2017. aasta haldusreformi kuulus küla Vigala valda.
Vanimad teated pärinevad 1512. aastast ("Koruwer"). Külaga on liidetud 1970. aastatel osa Pikk-külast.
John August

John August (sünninimega John Tilton Meise; sündinud 4. augustil 1970 Boulderis Colorado osariigis) on USA stsenarist, 
filmilavastaja ja produtsent.
Oese (Põhja-Pärnumaa)

Oese on küla Põhja-Pärnumaa vallas Pärnu maakonnas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Halinga valda.
Posti sihtnumber on 87227.
Osese ja Enge küla maadel asub Oese soo hoiuala.
Konnapere

Konnapere on hajaküla Märjamaa vallas Kivi-Vigala-Manni kohaliku tee ääres. Küla maad ulatuvad Leibre-Päärdu teeni (nn vana Pärnu maanteeni).
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Vigala valda.
Aastatel 1977–1996 oli Konnapere liidetud Rääski külaga.
Külast voolab läbi Enge jõgikonda kuuluv väike Konnapere oja (5 km pikk).
Luanda

Luanda on Angola pealinn ja suurim linn. See asub Atlandi ookeani rannikul. Elanike arv on umbes 4,5 mln inimest (2004, ÜRO). Luanda on Luanda provintsi keskus. Luandas on sadam.
NE!

NE! on avangardismi ja "underground"-kultuuri viljelev grupp Tartus, kus on osalenud mitmeid tuntud inimesi.
Ajalugu.
Aastal 1995 alustati sõna otseses mõttes põrandaaluses amatöörfilmiklubis Tartu Film, mis tegutses eelkõige bändina. Ühendusele panid aluse varem Doktor Mardusena sooloprojekte teinud ja autsaiderliku süntpopi palaga "Võitle" R2 saates "Eesti edekabel" ka kuldmedali saavutanud Mardus K (Margus Kiis) ja Martiini (Tarmo Vahtra), hiljem – 1996. aastal – lisandusid Anneli Kaarna ja Erkki Hüva, 1997. aastal Lauri Sommer. Grupiga tegid samal ajal sporaadilist koostööd Berk Vaher, Kiwa, Connor (Tõnis Aaliste), Aldar Talviste, Juka Käärman, Mehis Heinsaar jt. 
Muusikaliselt improvisatsiooniline ja väga eklektiline, kus suur osatähtsus puhtal spontaansusel, juhusel ja huumoril. 1998 tegi ansambel oma esimese kontsert-ülesastumise Tartu Tudengibändide festivalil (koosseisus Margus Kiis &amp; Berk Vaher – vokaal, Erkki Hüva – bass, Sommer – trummid, klaver), kus võideti kõige erilisema bändi tiitel. Proove tehti endise ja tulevase Eesti Rahva muuseumi territooriumil Raadil, kus mitu bändiliiget öövalvuritena töötasid. 1999 hakati tegema veidi struktureeritumat postpunkist mõjutatud muusikat, esineti peamiselt pungiüritustel (Jaanipunk Vasalemmas – koosseisus Kiis – vokaal, trummid, klahvid, Anneli Kaarna – kitarr, klahvpillid; Martini – bass, kitarr; Tankistide Päev Jõgeval, kus trummidel Sommer) ning väljastati omal käel kaks plaati "Bullshience Fixion" – 1997. aasta salvestises koos Berk Vaheriga vokaalil ja "Covers Yesterday" (tosin biitlite "Yesterday" tekstiga lugu, külalisena laulmas näitleja Elgitha Zeno). Samas laadi kontserte tehti ka 2000, siis eemaldusid bändist Sommer ja Kaarna. MKiis ja Martini jätkasid elektroonilisema ja abstraktsema saundiga (projekt "Maailma lihtsaim muusika" aastal 2002, kus kasutati südamelöökide salvestisi, primitiivseid pille jms), NE!-ga tegid koostööd Mati Karu, Hindrek Kaasik jt.
2002 naasid Lauri Sommer ja Erkki Hüva ja esineti üritusel "Lennoni sünnipäev" Tartu Laululava kohvikus, kus esitati kakskeelne (korraga eesti ja inglise keeles) versioon Piitelsi loost "In My Life" ning tõenäoliselt ainulaadne "live" variant "Revolution Nr 9"-st. 
2005 kogunes NE! uuesti koosseisus MKiis, Martini, Mauri Sommer pluss Liis Keerberg ning lindistati kümmekond avangardfolgi võtmes lugu, millest tuntuim "Mis peab me rahvast saama" (mida on mängitud ka raadios).
Rukkiküla

Rukkiküla on küla Pärnu maakonnas Põhja-Pärnumaa vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Halinga valda.
Langerma

Langerma on küla Pärnu maakonnas Põhja-Pärnumaa vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Halinga valda.
Vahenurme

Vahenurme on küla Pärnu maakonnas Põhja-Pärnumaa vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Halinga valda.
Vahenurme küla juures asub kaitsealune puisniit, millel on leitud üks Eesti liigirikkamaid taimekooslusi.
Enge

Enge on küla Pärnu maakonnas Põhja-Pärnumaa vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Halinga valda.
4. Diviis

4. Diviis oli Eesti sõjaväe väekoondis, mis asutati 1. veebruaril 1940.
Juhtkond ja koosseis.
Diviisi ülem oli kolonel Jaan Maide. Diviisi staap asus Viljandis.
Diviisi rajooni kuulusid Pärnu-Viljandi Sõjaväeringkond (Pärnu- ja Viljandimaa) ja Valga Sõjaväeringkond (Valgamaa).
Vabariigi Presidendi otsusega 16. jaanuarist 1940 muudeti alates 1. veebruarist senine Eesti Vabariigi maa-ala jaotus diviisideks ja sõjaväeringkondadeks järgmiselt: 
1940. aastal kuulusid diviisi koosseisu järgmised väeosad:
Kokku kuulus 4. Diviisi väeosade koosseisu 1320 meest, kellest 1. juulil 1940 oli nimekirjas 1373 ja kohal 1322.
Balti klint

Balti klint (ka "Balti-Laadoga astang") on järsak, mis on tekkinud kahe suure maakoore struktuuri – Fennoskandia kilbi ja Ida-Euroopa platvormi vahelisele piirile.
Balti klint ulatub Rootsist Ölandi saarelt läbi Läänemere, mööda Eesti põhjarannikut ning Venemaad kuni Laadoga järveni. Linnulennult on klindi pikkus umbes 1200 km, mööda klindiserva umbes 1600 km. Klint koosneb Paleosoikumi settekivimitest.
Balti klint jaguneb neljaks osaks:
Suurem osa klindist paikneb Eestis ning seda osa nimetatakse Põhja-Eesti klindiks või Põhja-Eesti pangaks.
Balti klindi tekkeprotsessi kohta on mitmesuguseid hüpoteese, seega päris selge klindiastangu tekkelugu pole.
Kunda jõgi

Kunda jõgi on jõgi Eestis Lääne-Viru maakonnas. Kunda jõge tuntakse ka nimede järgi nagu Võhu jõgi, Põlula-, Sämi- ja Semmijõgi. 
Jõgi saab alguse 1,5 km Roela aleviku põhjaosas Pandivere kõrgustiku idaserval ja suubub Kunda lahte Soome lahes, kuuludes Soome lahe vesikonda. Pikkus on 64 km ja valgala 530 km².
Jõgi voolab teatud osas (u 3 km) eriilmelises orus – Kunda kanjonis.
Jões elab umbes 30 liiki kalu.
Piirangud.
Vastavalt riiklikule kalapüügieeskirjale on Kunda jões aasta läbi kalapüük keelatud esimese hüdroelektrijaama paisust suudmeni, välja arvatud püük silmutorbiku ja -mõrraga 1. juulist 5. oktoobrini Lontova sillast sadamasse viiva maanteesillani ning 1. juulist 28. veebruarini sadamasse viivast maanteesillast suudmeni. Aasta läbi on keelatud püük suudmele lähemal kui 1000 m. Tähtajaliselt on keelatud püük suudmele lähemal kui 1500 m (1. septembrist 31. oktoobrini).
Vaišravana

Vaišravana (ka Džambala, Džambhala; tiibeti traditsioonis Namthöse, rnam.thos.sras; Jaapanis Bishamonten, Hiinas Wèishāmén) on budistlikus mütoloogias põhjakaare jumalus, üks neljast ilmakaarte kaitsjast. Ta on üks neljast taevasest valitsejast ("caturmaharaja"), kuid talle omistatakse ka dharmapala funktsiooni ja omadusi.
Ta on üks populaarsemaid lokapalasid kuna teda seostatakse raha ja rikkusega ning peetakse rikkuse ja rikaste jumaluseks nagu ka Kuberat. Tiibetlased peavad teda Põhjakaare kuningaks; tema elukoht on Meru mäe põhjapoolsel küljel smaragdrohelises lossis, kus elab ka tema kaunis abikaasa, Naga-Radža tütar ja printsess. Ta on hiiglasliku jakšaste armee väepealik. 
Vaišravana kultus oli varem levinud Indias, Hiinas ja Kesk-Aasias ja jõudis sealt Tiibetisse. 
742. aastal kutsus Indiast pärit buda munk Amoghavadžra kutsus Vaišravanat appi kaitsma Hiinas asuvat Anxi (Xinjiang) linna tiibetlaste vallutusretke vastu. Legendi kohaselt võetud tema palveid kuulda.
Nuutri jõgi

Nuutri jõgi on jõgi Eestis Hiiumaal. Jõgi saab alguse Määvli raba lõunaosas, alamjooksul voolab läbi Kärdla linna ja suubub merre Kärdla rannapargis.
Tõrdu

Tõrdu on küla Pärnu maakonnas Põhja-Pärnumaa vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Halinga valda.
Tühjasma

Tühjasma on küla Pärnu maakonnas Põhja-Pärnumaa vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Halinga valda.
Granaadid

"See artikkel on mineraalirühmast; teiste tähenduste kohta vaata lehekülge Granaat"
Granaadid on kivimit moodustavad mineraalid, mille üldine keemiline valem on A3B2(SiO4)3, kus A on Ca, Mg, Fe2+ või Mn ning B on Al, Fe3+, Mn3+, V3+ või Cr3+.
Granaatide esinemine on eriti iseloomulik moondekivimeile, kuid nad on olemas ka mitmetes tardkivimites ning sekundaarsetena ka setteis. Granaatide rühm jagatakse järgnevaiks tähtsamaiks mineraalideks: püroop, almandiin, spessartiin, grossulaar, andradiit, uvaroviit ning hüdrogrossular. Need on isomorfsete ridade otspunktideks ehk esindavad teatud kindlat keemilist koostist. Sellised "puhtad" mineraalid on siiski väga harvaesinevad, mistõttu antakse granaatidele nimi vastavalt domineerivale "molekulaarsele tüübile". Granaadid jagatakse veel kaheks: püralspiidid ning ugrandiidid (nimed on tuletatud vastavate mineraalide nimede esimestest tähtedest). Sellise jaotuse loomise põhjuseks on kahe grupi segunematus. Esinevad sujuvad üleminekud ühest mineraalist teise püralspiidide siseselt ning ugrandiidide siseselt, kuid mingeid üleminekuid ühelt grupilt teisele ei ole.
Granaatide kõige iseloomulikumad värvused on punane ning roheline. Kristallid kuuluvad kuubilisse süngooniasse, mistõttu granaatide hulka kuuluvad mineraalid esinevad enamasti isomeetriliste terakestena. Kõvadus on Mohsi astmikul 7...8, mis võimaldab kasutamist abrasiivina. Kristallide tahkudel on klaasiläige. Lõhenevus puudub. Ilusamaid kristalle kasutatakse ka poolvääriskividena.
Granaate leidub peamiselt moondekivimeis, näiteks gneisis, kristalses kildas, marmoris, eklogiidis jne, aga ka tardkivimeis, peamiselt graniidis, pegmatiidis, peridotiidis ja kimberliidis. Et granaadid on suhteliselt suure kõvadusega ning keemilisele murenemisele küllaltki vastupidavad, siis leidub neid väga sageli setete ning settekivimite raskete mineraalide fraktsioonis. Näiteks magneesiumirikas granaat püroop on indikaatormineraaliks teemantide otsimisel, sest selle mineraali esinemine jõeliivas või muudes setetes viitab võimalikule kimberliittoru esinemisele lähikonnas, mis võib sisaldada teemante.
Granaat

Granaat on mitmetähenduslik sõna, mis võib tähendada:
Jõeorg

Jõeorg on piklik negatiivne pinnavorm, mis on tekkinud jõe erodeeriva tegevuse tagajärjel.
Vastavalt oru morfoloogiale eristatakse sängorgu, lammorgu, sälkorgu, kanjonorgu, kuristikorgu ja moldorgu.
Jõeoru moodustavad orupõhi ja orunõlvad. Orupõhi jaguneb jõesängiks ja lammiks. Orunõlva piirab alt nõlvajalam ning ülalt oruserv.
Jõeorud võivad blokeerida tuule, luues jahedama temperatuur päevasel ja soojema temperatuuri öösel. Esimesed kogukondadega tsivilisatsioonide jäljed leiti just jõeorgudest. Ka tänapäeval elab erinevates orgudes palju inimesi, mis kaitseb neid tuule eest, ning isegi kui oru ülemises osas on udu, siis orus on päikesepaiste. 
Talvel tekivad jõeorgudes V-kujulised jääliustikud.
Laviin

Laviin on suure hulga lume, jää, kivide, setete või nende segu äkiline gravitatsioonist põhjustatud liikumine.
Laviinid toimuvad järskudel gravitatsiooniliselt ebastabiilsetel nõlvadel. Nad on suureks ohuks mägistes piirkondades. Laviini kiirus võib ületada 500 km/h. Tegurid, mis põhjustavad laviinide tekkimise, võib jagada kaheks: meteoroloogilised ning geomorfoloogilised. Esimeste seas on oluliseks õhutemperatuur (sulailm suurendab laviini esinemise tõenäosust) ning sademed (paksu lume korral on laviin ohtlikum ja esinemine tõenäolisem). Geomorfoloogilistest teguritest on olulisemad nõlva kallakusnurk (ohtlikumate nõlvade kallakusnurk jääb 25 ning 60° vahele), ekspositsioon (ohtlikkus sõltub kohalikest oludest, näiteks valdavast tuule suunast) ning kumerus (kumerad nõlvad on nõgusaist ohtlikumad).
Eksiarvamused.
Sageli väidetakse, et laviine saab vallandada karjumisega. Tegelikult ei saa neid vallandada inimhäälega, sest selle helilainete rõhk on liiga väike. Küll on see võimalik aga näiteks plahvatuste valju heliga, kui plahvatused toimuvad pinnale piisavalt lähedal.
Lähtekivim (petroloogia)

Moondekivimi lähtekivim on kivim, mille moondumise tagajärjel vastav moondekivim tekkis.
Näiteks eklogiidi lähtekivimiks võib olla basalt, marmori lähtekivimiks lubjakivi jne. Moondekivimi ja tema lähtekivimi mineraloogiline koostis võib olla täiesti erinev, kuid keemiline koostis peaks olema sarnane. Seda muidugi juhul, kui pole toimunud ulatuslikku metasomatoosi vms protsessi, mis on muutnud kivimite keemilist koostist.
Kaire Kasetalu

Kaire Kasetalu (sündinud 8. mail 1975 Loksal) on eesti baleriin.
Ta lõpetas 1993. aastal Tallinna Balletikooli.
Töötab Rahvusooperis Estonia. 2017. aastast Eesti Rahvusballeti kunstilise juhi assistent.
Isiklikku.
Tema ema Erika Kasetalu on Loksa ja Kuusalu muusikakooli õpetaja. Õde Kaili on samuti baleriin.
Lähtekivim

"Lähtekivim" on mitmetähenduslik sõna:
Maakmineraal

Maakmineraal on mineraal, mis moodustab kasuliku osa maagist.
Maakmineraalidest eraldatakse metalle. Maakmineraalideks on näiteks hematiit (eraldatakse rauda), magnetiit (raud), kalkopüriit (vask), galeniit (plii), sfaleriit (tsink) jne. Kaevandatavaid maakmineraale on kokku umbes sada.
Petrograafias defineeritakse maakmineraali läbipaistmatuse alusel. Isegi väga õhukeseks lihvitud maakmineraalide liistakutest (õhik) ei paista valgus läbi, mistõttu on kõik maakmineraalid mikroskoobis musta värvi. Maakmineraalide mikroskoopiliseks määramiseks kasutatakse peegelduva valguse tehnikat (mineraale valgustatakse ülalt, mitte alt).
Moondefaatsies

Moondefaatsies on temperatuuri- ning rõhuväli, kus moodustuvad vastavale faatsiesele iseloomulikud mineraalid.
Moondefaatsiesteks on näiteks eklogiidifaatsies, rohekildafaatsies, amfiboliidifaatsies jne.
Sõltuvalt lähtekivimi keemilisest koostisest võivad tekkinud mineraalid olla erinevad. Seetõttu ei tohi faatsiesi võrdsustada samanimeliste kivimitega, sest näiteks kõik amfiboliidifaatsiese kivimid ei ole amfiboliidid. Amfiboliit on lihtsalt väga tavaline moondekivim ning on seetõttu vastavale rõhu- ning temperatuuriväljale nime andnud. Algsed faatsieste nimed anti aluselise kivimi (basaldi) moondumisel tekkivate kivimite nimede järgi.
Vastavas faatsieses tekkinud mineraalid on neis tingimustes stabiilsed ning moodustavad sellele faatsiesele iseloomulikke moondekivimeid. Moondefaatsies moodustab seega sideme kivimi keemilise koostise ning mineraalse koostise vahel. Näiteks basalt moondub erinevais faatsiestes erineva mineraloogiaga moondekivimeiks. Nii võib temast saada rohekilt, amfiboliit, eklogiit jne, kuid eklogiidi moodustumiseks peab basalt mattuma teistest palju sügavamale, sest teda moodustavate mineraalide tekkeks on vaja suuremat rõhku.
Moondefaatsiestel on seos petrotektooniliste kooslustega, sest teatud moondefaatsies kujuneb tihti välja vaid teatud tektoonilises režiimis. Ülalmainitud eklogiitide tekkeks on vaja nii suurt rõhku, et ainus mehhanism, kuidas vastavale sügavusele mattumist seletada, on subduktsioon. Seetõttu ongi eklogiitideks kunagist ookeani põhja moodustanud basaldid. Mõned mineraalikooslused on aga tekkinud madala rõhu, kuid kõrge temperatuuri tingimustes. Seda võib seletada tekkimisega vulkaanilistes piirkondades.
Moondefaatsiese mõiste tõi geoloogiasse Soome geoloog Pentti Eskola 20. sajandi algul.
Panteon

Panteon (kreeka keeles "παν" 'kõik' + "θεός" 'jumal') tähendab usundi või mütoloogia jumaluste süsteemi, nagu näiteks Vana-Kreeka jumalate panteon, mille tipus oli peajumal Zeus. Panteon tähendas antiikajal ka kõigile jumalatele pühendatud templit.
Antiikajal tähistas tähtsate isikute mälestuseks püstitatud monumentaalhoonet ja matusepaika. (Hoone tähisena kasutati sõna Prantsusmaal).
Tänapäeval kasutatakse panteoni mõistet vahel ka ilmalikus tähenduses ühiskonna või mingi eluvaldkonna eriti tähtsate, väljapaistvate ja austusväärsete isikute kohta.
Religiooniloos tähistab see polüteistliku süsteemi, see tähendab, et üheaegseid austusobjekte (haldjad, deemonid, jumalused, planeedid ja muu selline) on palju.
Kivisüsi

Kivisüsi on taimset päritolu süsinikurikas põlev maavara, kaustobioliit.
Kivisüsi kuulub fossiilkütuste hulka.
Kivisüsi on must või hallikasmust. Eristatakse nelja kivisöe petrograafilist erimit: läikivat (viträän), poolläikivat (klarään), matti (düraan), ja kiulist (füsfään). Kivisöe põhiosa (kuni 90%) moodustab kõrgmolekulaarne orgaaniline aine. Selle koostis ja omadused sõltuvad suurel määral muundumisastmest ning pertograafiliste erimite sisaldusest. Koostisse kuuluvad peale süsiniku (kuni 95%) vesinik (kuni 6%), hapnik (kuni 15%), väävel (kuni 5%, harilikult alla 1,5%) ja lämmastik (kuni 2%). Peale orgaanilise aine sisaldab kivisüsi alati niiskust (harilikult alla 10%) ja mineraalaineid (5–40%).
Kivisüsi tekib taimse materjali mattumisel ja mittetäielikul lagunemisel. Enam-vähem samast materjalist koosnevad ka turvas, pruunsüsi ja antratsiit. Nendevahelise erinevuse määrab peamiselt mattumissügavus. Vastav arengurida näeks välja järgnev: turvas -&gt; pruunsüsi -&gt; kivisüsi -&gt; antratsiit. Seega võib turbast edasisel mattumisel saada pruunsüsi, sellest omakorda kivisüsi jne. Sellesse ritta ei kuulu merelise tekkega fossiilkütused nafta ja maagaas. Ehkki kivisüsi on valdavalt maismaalise tekkega, esineb ka merelise tekkega kivisütt, näiteks boghed.
Maailma kivisöevarud on moodustunud peamiselt Mesosoikumis.
Kivisöe kasutamine.
Kivisüsi on tähtis energia saamise tooraine juba tööstuse algusaastatest kuni tänapäevani välja. Praeguseks on kivisöe kasutamine vähenenud ja nafta osakaal suurenenud. Kuna maakera kivisöevarud on suuremad kui naftavarud, tuleb naftavarude vähenedes uuesti hakata rõhku pöörama kivisöele. Levinuim valdkond, kus kivisütt kasutatakse, on tööstus ja soojuse saamine, ka elektrienergia tootmises on kivisüsi tuumajõu suur konkurent. Lisaks valmistatakse kivisöest erinevaid kompleksühendeid. Kivisüsi on Eestis traditsiooniline katlakütus väikekateldes. Tänapäeval Eesti turul pakutav kivisüsi tarnitakse peamiselt Siberist Hakassiast (kütteväärtus keskmiselt 6,1 MWh/t) ja Kuzbassist (kütteväärtus 7,4–7,6 MWh/t). Kivisöe fraktsioon on 50–150 mm. Kivisüsi sisaldab 10–25% ka peenemat fraktsiooni.
Kivisöe kütteväärtus on 36 MJ/kg.
Kivisöest saadavad kompleksühendid:
Kaustobioliit

Kaustobioliit on biogeense tekkega põlev kivim.
Enamasti peetakse silmas taimse materjali mattumisel tekkinud kivimit.
Kaustobioliite saab jagada kolmeks rühmaks:
Pruunsüsi

Pruunsüsi ehk ligniit on pruunika värvusega kaustobioliit.
Pruunsüsi tekib kivisöega sarnaselt, kuid enamasti väiksemal mattumissügavusel.
Sarnaselt kivisöega kuulub pruunsüsi fossiilkütuste hulka ja on tähtis maavara. Pruunsöe kütteväärtus on kivisöe omast väiksem.
Pruunsüsi tekib taimse materjali mattumisel ja mittetäielikul lagunemisel.
Võib ka leida Saksamaal.
Anna Fotyga

Anna Elżbieta Fotyga (neiupõlvenimi Kawecka; sündinud 12. jaanuaril 1957 Lęborkis) on Poola poliitik, esimene naine, kes töötanud Poola välisministrina.
Fotyga lõpetas Gdański ülikooli ja Taani Haldusjuhtimise Kooli. Seejärel töötas ta USA-s tööministeeriumis, New Yorgis asuvas Cornelli ülikoolis ning Euroopa Rekonstruktsiooni- ja Arengupangas.
Fotyga töötas 1981 ja uuesti pärast 1989 Gdańskis Solidaarsuse peakorteris välisosakonna juhatajana ning oli Lech Kaczyński lähedane liitlane. 2000 oli ta tollase Poola peaministri Jerzy Buzeki välisasjade nõunik. Seejärel oli ta sotsiaalhoolduse haldamise järelevalvenõukogu aseesimees, sest tal oli kogemus Rahvusvahelises Tööorganisatsioonis ja Maailmapangas. 2002–2004 oli ta Gdański aselinnapea.
13. juunil 2004 toimunud Euroopa Parlamendi valimised olid esimesed Euroopa Parlamendi valimised Poolas. Fotyga kogus Pomorze vojevoodkonnas Õiguse ja Õigluse partei kandidaadina 25 994 häält, mis oli vojevoodkonnas suuruselt teine häälte arv. Tema erakond sai valimistel kolmanda koha ning ta valiti Euroopa Parlamenti ühena Õiguse ja Õigluse 7 saadikust.
Ta ei olnud europarlamendis ametiaja lõpuni. 31. oktoobrist 2005 kuni 9. maini 2006 oli ta Poola riigisekretär. Poola president Lech Kaczyński määras ta 9. mail 2006 Stefan Melleri asemele Poola välisministriks. Fotyga seisukohad välispoliitikas langesid kokku Õiguse ja Õigluse põhimõtetega. Need tulenesid kontseptsioonist, et Poola on tugev ja sõltumatu riik, mis on vajaduse korral valmis vastu astuma Saksamaale või Venemaale. Ta jätkas ka USA-meelset poliitikat. Vasakpoolne opositsioon kritiseeris tema ministeeriumi isolatsionistliku poliitika eest suhetes Saksamaa ja Venemaaga.
2007. aasta juunis hakkas Kodanikeplatvorm ette valmistama umbusaldushääletust Fotyga suhtes. Selle vältimiseks vabastasid president ja peaminister, kaksikvennad Lech ja Jarosław Kaczyński Fotyga 7. septembril 2007 ametist, aga määrasid ta juba samal päeval välisministriks tagasi. Kuid pärast Jarosław Kaczyński valitsuse langemist 15. novembril 2007 sai Poola uueks välisministriks Radosław Sikorski.
29. novembrist 2007 kuni 20. augustini 2008 oli Fotyga Poola presidendi Kaczyński kantselei ülem.
Isiklikku.
Anna Fotyga on abielus ja tal on kaks last. Ta oskab vabalt inglise ja vene keelt.
Okasionalism

Okasionalism (ld 'juhus', 'juhtum', 'ajend') on filosoofiline õpetus, mille tuntuim esindaja on prantsuse filosoof Nicolas Malebranche (1638–1715). Malebranche'i arvates pole kehaliste ja vaimsete sündmuste vahel otseseid põhjuslikke seoseid. Kehalised ja vaimsed sündmused on omavahel kooskõlas selle pärast, et Jumal kooskõlastab neid igakordse sekkumisega.
Parallelism erineb okasionalismist selle poolest, et parallelismi järgi ei ole tarvis Jumala igakordset sekkumist, vaid vaimsed ja kehalised sündmused on Jumala poolt loodud eelkehtestatud harmooniasse.
Okasionalismil põhineb üks kristliku fatalismi haru.
Leisi jõgi

Leisi jõgi (ülemjooksul ka "Kaisa oja" ja "Karja oja") on jõgi Saaremaal Saaremaa vallas. See on Põhja-Saaremaa suurim jõgi, selle pikkus on 20,8 km ja valgala 94,9 km².
Leisi jõgi saab alguse Luulupe külast ja suubub Väinamerre Läänemeres. Jõgi läbib Leisi alevikku.
Aavoja

Aavoja (ka "Kehra oja") on jõgi Põhja-Eestis. Jõgi saab alguse Pillapalu külas Koitjärve raba lõunaserval ja suubub Jägala jõkke.
Jõe pikkus on 22,1 km ja valgala pindala 69,1 km² valgla.
Aavoja ehitasid 1930. aastatel Pillapalus elanud kraavitöölised.
Taebla jõgi

Taebla jõgi (ka "Palivere jõgi") on jõgi Läänemaal Lääne-Nigula vallas Kaasiku, Allikmaa, Jaakna, Kadarpiku, Koela, Luigu, Nigula, Pälli, Rõuma, Saunja, Tagavere, Uugla, Vidruka ja Väänla külas ning Palivere ja Taebla alevikus.
11,4 km suudmest suubub paremalt jõkke Uugla kraav, 7 km suudmest subub vasakult jõkke Leediküla oja. Jõgi läbib Priguldi paisjärve. Jõe lähe on Marimetsa raba põhjaservas, Palivere-Risti vallseljaku lõunanõlval ja Marimetsa looduskaitsealal. Suue jääb Silma looduskaitsealale. Jõe ületavad Ääsmäe–Haapsalu–Rohuküla maantee, Keila–Haapsalu maantee (Rannaküla sild) ja endine Keila–Haapsalu raudtee.
Taebla jõgi on heledaveeline ja vähese orgaanilise aine sisaldusega avalik veekogu, mille piiranguvöönd on 100 m.
Taebla jõe keskkonnaregistri kood on VEE1104700.
Tagajõgi

Tagajõgi on jõgi Eestis. Jõgi saab alguse Tudu järvest ja suubub Rannapungerja jõkke. Jõe pikkus on 43,8 km ja valgla pindala 256,6 km².
Tagajõgi on Rannapungerja jõe suurim lisajõgi.
Tuntakse ka nimede all nagu Liivoja, Mustasoo- ja Tudulinna jõgi.
Paigas, kus Tagajõgi ühineb Kaukvere jõega, algab ka Tagajõe hoiuala, mis kulgeb sealt alates kahe lahustükina algul u 500 m ulatuses ja pärast u 5,3 km ulatuses.
Tudu järv

Tudu järv on järv Eestis Lääne-Viru maakonnas. Järv asub Tudust 4,5 km lääneedela pool Järvesoo rabas. 
Järv on 25,7 hektarit suur ja tema absoluutne kõrgus merepinnast on 80,2 m. 
Tudu järvest voolab välja Tagajõgi.
Ur-Namma

Ur-Namma ehk Ur-Nammu või Urnamma (suri umbes 2096 eKr) oli sumeri valitseja umbes 2112–2096 eKr, Uri III dünastia rajaja. 
Ur-Namma oli Uruki valitseja Utuhegali vend, kes oli ühendanud kogu Sumeri ala enda võimu alla, alistades gutilastest võõrvallutajad. Pärast Utuhegali ootamatut surma päris tema riigi Ur-Namma, kes viis pealinna Uri. 
Tema nime kannab ka maailma vanim säilinud seadustekoodeks, mis võib olla koostatud ka tema poja Šulgi ajal.
Tatra jõgi

Tatra jõgi on jõgi Eestis Tartumaal.
Jõe pikkus on 11,1 km ja valgla 39,4 km².
Jõgi saab alguse Luke külast ida pool ja suubub Porijõkke. Jõgi voolab Tatra ürgorus.
Tatra jõge tuntakse ka Virulase oja nime all.
Amar Annus

Amar Annus (sündinud 3. veebruaril 1974) on eesti assürioloog ja tõlkija. Ta on filoloogiadoktor (Helsingi Ülikool).
Elukäik.
1992–1998 õppis Annus Tartu Ülikooli usuteaduskonnas, kaitstes 1998. aastal magistriväitekirja. 2003. aastal kaitses ta Helsingi Ülikooli Aasia ja Aafrika uuringute instituudis Tarmo Kulmari juhendamisel doktoriväitekirja filoloogias teemal "The God Ninurta in the Mythology and Royal Ideology of Ancient Mesopotamia" (oponendid Jaan Puhvel ja Simo Parpola).
Annus on töötanud mittekoosseisulise õppejõuna Tartu Ülikooli usuteaduskonnas (1999), Tallinna Pedagoogikaülikooli Idamaade filoloogia kabinetis (1999–2000), Eesti Humanitaarinstituudi orientalistikaosakonnas (2000 ja 2002) ning 2004. aastal Helsingi Ülikooli Aasia ja Aafrika instituudis. 2003–2005 oli ta Helsingi Ülikoolis uurija.
2006.-2008. aastal töötas Annus erakorralise teadurina Tartu Ülikooli usuteaduskonna Lähis-Ida vanade keelte ja kultuuride õppetoolis ning 2008.-2009. aastal teadurina filosoofiateaduskonna kirjanduse ja rahvaluule osakonnas. 2008–2009 oli ta järeldoktorantuuris Chicago Ülikooli orientalistika instituudis ja seejärel 2010 Andrew W. Melloni stipendiaadina W. F. Albrighti arheoloogiliste uuringute instituudis Jeruusalemmas. Alates 2010. aastast on Annus Tartu Ülikooli usuteaduskonna Vana Testamendi ja semitistika õppetooli dotsent.
Amar Annust võib pidada esimeseks professionaalseks eesti assürioloogiks. Ta on tõlkinud eesti keelde mitmeid Mesopotaamia tekste ning koostanud muinasaja kirjanduse antoloogiaid. Samuti on ta toimetanud Haljand Udami Koraani-tõlke, mille andis välja kirjastus Avita.
Isiklikku.
Tema vend on näitleja Rednar Annus.
Saarjõgi

Saarjõgi on jõgi Järva, Viljandi ja Pärnu maakonnas, Navesti jõe parempoolne lisajõgi.
Jõe pikkus on 38 km, valgla pindala 187,4 km², langus 46 m ja lang 1,21 m/km. Jõgi saab alguse Järvamaal Saareotsa külas 64,5 m kõrgusel ja suubub Pärnumaal Kaansoo külas 18,5 m kõrgusel paremalt poolt Navesti jõkke 26,2 km kaugusel selle suudmest. Jõgi kuulub Lääne-Eesti vesikonda ja Pärnu alamvesikonda.
Saarjõgi voolab läbi Saarjõe maastikukaitseala ja Nõmme raba looduskaitseala kaguservas. Saarjõe kaitsealal asuvad jõe kaldal Saeveski metsaonn ja Saarjõe õpperada.
Ollepa

Ollepa (rahvapäraselt ka Olleva) on küla Järva maakonnas Türi vallas. 
Küla läbival Tallinna–Viljandi raudteeliinil on Ollepa raudteepeatus. 
Ollepal oli mõis.
Ajalugu.
19. detsembril 1905 pärast Paide laata toimus Ollepa lähedal relvastatud kokkupõrge streikijate ja mõisnike valgekaardi vahel. Streikijad põgenesid, jättes kuus raskesti haavatud meest vanasse Olleva kõrtsi.
Sõmeru jõgi

Sõmeru jõgi on jõgi Eestis Lääne-Viru maakonnas.
Jõgi saab alguse Mõdriku ja Vinni piiril ning suubub Selja jõkke. Jõe pikkus on 15,6 km ja valgla pindala 65,9 km².
Sõmeru jõge tuntakse ka Kaarli jõe ja Mõdriku oja nime all.
Mõdriku mõis

Mõdriku mõis (harvemini Mödriku mõis; saksa keeles "Mödders") oli Virumaal Viru-Jaagupi kihelkonnas asunud rüütlimõis. Tänapäeval jäävad Mõdriku mõisa maad Lääne-Viru maakonda Vinni valda.
Nüüdisajal tegutseb Mõdriku mõisa peahoones Tallinna Tehnikakõrgkooli teenusmajanduse instituut.
Ajalugu.
Mõdriku mõisa on esmamainitud 1470. aastal, mil see kuulus Brackelite suguvõsale, kelle ajal võis mõisa keskuseks olla väike vasallilinnus. 1540. aastal jagasid vennad Brackelid Mõdriku mõisaalad nii, et Wolmar Brackel (surn. 1557) sai Mõdriku ja Dierich Brackel (surn. 1548) Rägavere ning Rägaverest sai iseseisev mõis. 17. sajandil läks Mõdriku mõis Stackelbergide valdusse ja 1770. aastatel Kaulbarsidele (Karl Ludwig von Kaulbars (1729−1787), Hermann Wilhelm von Kaulbars (1798−1888)). 1894 omandasid mõisa Dehnid.
Viimaseks võõrandamiseelseks omanikuks oli Georg von Dehn.
Mõisakompleks.
Künka otsas asuv kahekorruseline peahoone on valminud mitmes järgus. Hoone vanimad osad on ümartorn ja sellega piirnev majaosa, mis võib olla ehitatud keskaegse vasallilinnuse müüridele. 1780. aastatel sai ümartorniga piirduv idatiib oma barokse kujunduse. Läänetiib rajati mõnevõrra hiljem. Maja tiivad on omavahel ühenduses ainult teise korruse kaudu.
1927. aastal asus hoonesse Mõdriku kodumajanduskool, mille järeltulija tegutseb seal siiani.
Säilinud on mitu mõisa majandushoonet.
Mõisahoone lähedal kõrge künka otsas paikneb 1812. aasta Vene-Prantsuse sõja mälestussammas (Mõdriku täkusammas).
Mõisapark.
Mõdriku mõisapark, pindalaga 11,7 ha, on kaitsealune park.
Laupa

Laupa (kohakääne Laupale) on küla Järvamaal Türi vallas Pärnu jõe ääres.
Nimi pärineb sõnast "laubas : laupa" 'laugas'.
Küla on esmamainitud 1564. aastal kujul "Loupa". Tol ajal asus küla Türi-Alliku mõisa all Särevere vakuses. Arvatavasti oli Laupa mõis olemas 1627. aastal. Küla ja mõis kuulusid Türi kihelkonda.
Paikkonna tuntuim vaatamisväärsus on 1913. aasta paiku valminud luksuslik uusbarokne mõisahoone. Hoone on ehitatud 1905. aastal maha põletatud puidust mõisahoone asemele, tänapäeval tegutseb seal Laupa põhikool.
Laupa sai 1920. aastatel asunduseks ja 1940. aastatel külaks.
Külas asub Laupa raamatukogu.
Taikse

Taikse on küla Järva maakonnas Türi vallas. 
Külas asub Taikse raudteepeatus.
Külas tegutses 1925–2015 Taikse Raamatukogu.
Änari

Änari on küla Järva maakonnas Türi vallas.
Äiamaa

Äiamaa on küla Järva maakonnas Türi vallas. 
Küla järgi on nimetatud Pirgu lademe Äiamaa kihistu.
Retla

Retla on küla Järva maakonnas Türi vallas. 
Külast lõunas asub Retla raba.
Tuhala jõgi

Tuhala jõgi (ka "Kata jõgi") on jõgi Põhja-Eestis. Jõgi saab alguse Mahtra soo idaservas Kirivalla külast lõunaedela pool ja suubub Pirita jõkke. Jõe pikkus on 22 km ja valgala pindala 112 km².