tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Arne Treholt

Arne Treholt (13. detsember 1942 – 12. veebruar 2023) oli Norra riigireetur ja KGB agent. Ta mõisteti külma sõja ajal Norras süüdi Nõukogude Liidu kasuks spioneerimises ja talle määrati 20-aastane vanglakaristus.
Treholt peeti kinni 1984. aastal. Enne seda oli ta, samal ajal salaja KGB heaks töötades, olnud ajakirjanik, madalama taseme Norra Töölispartei poliitik ja Norra välisministeeriumi kesktaseme ametnik. Ta andis Nõukogude Liidule teavet Põhja-Norra kaitseplaanide kohta potentsiaalse Nõukogude Liidu sissetungi puhuks. Lisaks sellele andis ta üle teavet Norra kaitseväe nõrkuste, mobilisatsiooniplaanide, Norra sõdurite nõrkuste, riigi hädaolukorra lahendamise plaanide, NATO liitlaste ladude ja peaministri ja välisministri kohtumiste protokollide kohta. Tal oli salajane pangakonto Šveitsis, kus oli märkimisväärne rahasumma. Treholti peetakse kaasaegse Norra kõige suuremaks spionaažikaasuseks, teda kirjeldati kinnipidamise järgselt kui suurimaks Norra reeturiks pärast Vidkun Quislingit. Peale Quislingi olid varasemad Norra riigireeturid näiteks Gunvor Galtung Haavik ja Asbjørn Sunde.
Ta mõisteti 1985. aastal 20 aastaks vangi, millest üheksa aastat pidi ta veetma maksimaalse režiimiga vanglas. Ta vabastati väidetava halva tervise tõttu 1992. aastal. Pärast vabanemist kolis Treholt Venemaale, kus asutas koos endise KGB kindraliga ettevõtte. Ta väitis, et ei jaganud kunagi kellelegi teavet, mis võiks Norra ohtu seada. 2010. aastal sai tema kaasus uue pöörde, kui Geir Selvik Malthe-Sørenssen väitis, et Treholt oli sattunud vandenõu ohvriks. Hiljem selgus, et Malthe-Sørenssen valetas, ning ta mõisteti vangi. Treholt nõudis siiski oma kaasuse ülevaatamist, kuid sellest keelduti. Ta esines vahetevahel avalikus debatis ning Norra ajakirjandus süüdistas teda Vene propaganda levitamises. Pärast Venemaa sissetungi Ukrainasse avaldas ta teise norra Vene propagandisti Glenn Dieseniga artikli, milles väitis, et Venemaa sissetung on õigustatud ning et Venemaale tehakse liiga. Aftenposteni välistoimetuse juht kirjutas, et Treholt ja Diesen levitasid Vene propagandat.
Dumbarton Oaksi konverents

Dumbarton Oaksi konverents (ametlikumalt Washingtoni Rahvusvahelise Rahu ja Julgeoleku Organisatsiooni vestlused) oli rahvusvaheline konverents, kus formuleeriti ja räägiti läbi ettepanekud üldise rahvusvahelise organisatsiooni loomiseks. Hiljem arenes sellest välja ÜRO. Tippkohtumist vedasid eest n-ö Neli Politseinikku: Ameerika Ühendriigid, Suurbritannia, Nõukogude Liit ja Hiina. Kohtumised toimusid 21. augustist 7. oktoobrini 1944 Dumbarton Oaksis Washingtonis.
San Francisco konverents

San Francisco konverents (ametlikult Ühinenud Rahvaste Rahvusvahelise Organisatsiooni Konverents) oli 1945. aasta aprillist juunini toimunud rahvusvaheline konverents San Franciscos Californias Ameerika Ühendriikides. Sellel osalesid saadikud 50-st teise maailmasõja liitlasriigist. Konverentsil vaadati üle ja muudeti aasta varem Dumbarton Oaksi konverentsil sõlmitud lepinguid. Konverents päädis Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni põhikirja loomisega, mis saadeti allkirjastamiseks kohtumise viimasel päeval ehk 26. juunil 1945.
Lausanne'i rahu

"Teiste tähenduste kohta vaata artiklit Lausanne'i rahu (täpsustus)."
Lausanne'i rahu (inglise keeles "Treaty of Lausanne", prantsuse keeles "Traité de Lausanne", türgi keeles "Lozan Antlaşması") oli rahuleping, mis räägiti läbi 1922.–1923. aasta Lausanne'i konverentsil Palais de Rumine'is Lausanne'is Šveitsis ning allkirjastati seal 24. juulil 1923. Rahuga lõppes ametlikult esimese maailmasõja alguses alanud konflikt Osmanite Riigi ning Prantsusmaa, Briti impeeriumi, Itaalia, Jaapani, Kreeka, Jugoslaavia ja Rumeenia vahel. Lepingu originaaltekst on inglise ja prantsuse keeles. Sellele eelnes ratifitseerimata ja ebaõnnestunud Sèvresi rahu, millega taheti Osmanite alad jagada. Varasemale, 1920. aastal allkirjastatud leppele, oli vastu türgi rahvuslik liikumine, kes sellele relvastatud vastupanu esitasid. Pärast Kreeka lüüasaamist 1919.–1922. aasta Kreeka-Türgi sõjas hõivasid türklased taas İzmiri ning sõlmiti Mudanya relvarahu. Relvarahu võimaldas rahvastikuvahetuse Kreeka ja Türgi vahel, millega tsiviilisikud said takistusteta läbi Türgi väinade liikuda.
Türgi ratifitseeris Lausanne'i rahu 23. augustil 1923, teised osapooled 16. juulil 1924. Leping jõustus 6. augustil 1924.
Lisaks kuulutati välja amnestia aastatel 1914–1922 toime pandud kuritegudele, mh armeenlaste genotsiidi ja kreeklaste genotsiidi kohta. Ajaloolaste sõnul toetas rahuleping rahvusriikide tekitamist ning muuhulgas vajadusel muulaste väljasaatmist või hävitamist.
McNamara eksitus

McNamara arutlusviga (ka kvantitatiivne arutlusviga) hõlmab otsuse tegemist üksnes kvantitatiivsete vaatluste (või mõõdikute) põhjal ja eirates kõiki teisi, näiteks kvalitatiivseid mõõdikuid. Põhjuseks tuuakse sageli see, et teised vaatlused ei ole tõenduspõhised.
See arutlusviga sai nime Robert McNamara järgi, kes töötas aastatel 1961–1968 USA kaitseministrina.
Näited sõjandusest.
Vietnami sõda.
McNamara arutlusviga vaadeldakse sageli Vietnami sõja kontekstis, kus Põhja-Vietnamis langenute hulka kasutati edu mõõdikuna, kusjuures seda peeti täpseks ja objektiivseks. Sõda taandati matemaatilisele mudelile: võidu garanteerib vaenlase hinnanguliste langenute arvu kasvatamine ja sõbralike langenute minimeerimine. Kriitikud, nagu Jonathan Salem Baskin ja Stanley Karnow, märkisid, et sissisõda, laiapindne vastupanu ja vältimatud ebatäpsused vaenlase langenute hindamisel võivad selle mudeli kehtetuks muuta.
Väidetavalt öelnud USA õhujõudude brigaadikindral Edward Lansdale sõja kulgemise teaduslikuks jälgimiseks mõõdikute loendit väljatöötavale McNamarale, et ta ei ole arvestanud tavaliste vietnamlaste tunnetega. McNamara lisas selle pliiatsiga oma nimekirja, siis kustutas selle ja ütles Lansdale'ile, et ta ei saa seda mõõta, seega ei tohi see olla oluline.
Kaasaegsetes kliinilistes uuringutes.
Meditsiinilises kirjanduses arutletakse üha enam McNamara arutlusvea üle. Eelkõige kasutatakse McNamara arutlusviga kirjeldamaks seda, et metastaseerunud tahkekasvajate raviks arendatavate ravimikandidaatide edukuse mõõtmiseks kasutatav progresseerumisvaba elumus ei ole peamise mõõdikuna piisav ainuüksi seetõttu, et see on lihtsasti mõõdetav, samas kui see ei mõõdik ei hõlma tähendusrikkamad tulemusi, näiteks üldist elukvaliteeti või üldist ellujäämist.
Konkurentsipõhistes sisseastumiskatsetes.
Konkurentsipõhistes sisseastumiskatsetes, näiteks meditsiinialase või ka üldisemalt kõrghariduse kontekstis, hinnatakse kandidaate ainult arvmõõdikute abil, jättes kõrvale mittekvantifitseeritavaid tegurid ja isikuomadused, mis võinuks lõppkokkuvõttes olla taotleja potentsiaali hindamiseks asjakohasemad.
Jean-Jacques Annaud

Jean-Jacques Annaud (sündinud 1. oktoobril 1943 Juvisy-sur-Orges Essonne'i departemangus) on prantsuse filmilavastaja, stsenarist ja produtsent, Académie des Beaux-Artsi liige (2007). 
Ta on lõpetanud kaks filmikooli Pariisis: École nationale supérieure Louis-Lumière'i ja 1964. aastal Institut des hautes études cinématographiquesi.
Oma esimeses mängufilmis "Must ja valge värvides" ("La Victoire en chantant"; 1976) tugines ta oma isiklikule Kameruni sõjaväeteenistuse kogemusele. Film pälvis parima võõrkeelse filmi Oscari. 
1986. aastal lavastas ta Sean Conneryga peaosas põnevus-müstikafilmi "Roosi nimi" ("Der Name der Rose"), mis filmiti Itaalia ja Saksamaa kloostrites ning põhineb Umberto Eco populaarsel samanimelisel romaanil. 
Seejärel 1988. aastal valmis seiklus- ja draamafilmi elementidega mängufilm "Karu" ("L'Ours"; peaosas isane Kodiaki karu Bart the Bear). Filmiti Dolomiitide, Saksamaa, Kanada ja Austria valitud paikades. 
1997. aastal lavastas ta Brad Pittiga peaosas draamafilmi "Seitse aastat Tiibetis" ("Seven Years in Tibet"). Filmi võttepaigad olid Argentinas, Kanadas, Tiibetis, Nepalis ja Tiroolis. 
2001. aastal tuli linale Annaud' Jude Law' ja Ed Harrisega peaosas Stalingradi lahingust pajatav sõjafilm "Vaenlane värava taga" ("Enemy at the Gates"), mille kõik filmi võttepaigad olid Saksamaal.
2004. aastal valmis seiklusdraamafilm "Kaks venda" ("Deux frères" / "Two Brothers"). Filmivõtted toimusid Kambodžas Bœ̆ng Méaléa templi varemetes, Tais ja Prantsusmaal. Filmis kasutati umbes 30 tiigrit.
Elefthérios Venizélos

"Lennujaama kohta vaata artiklit Ateena Elefthérios Venizélose rahvusvaheline lennujaam."
Elefthérios Kyriákou Venizélos (kreeka keeles Ελευθέριος Κυριάκου Βενιζέλος, "Eleuthérios Kyriákou Venizélos"; 23. (vkj 11.) august 1864 – 18. märts 1936) oli Kreeta ja Kreeka poliitik ning iseseisvuslane. Ta läks ajalukku Kreeka riigi laiendaja ja liberaalse demokraatia edendajana. Ta juhtis Liberaalset Parteid ning oli aastatel 1910–1933 kaheksal ametiajal Kreeka peaminister. 
Ta suurendas läbikäimist Euroopa kontserdi suurjõududega ning mõjutas suuresti nii riigi sise- kui ka välispoliitikat. Seetõttu on teda nimetatud tänapäeva-Kreeka loojaks.
Ta jõudis suurde rahvusvahelisse poliitikasse kui tagas Kreeta Riigile autonoomia ning hiljem liitis Kreeta saare Kreekaga. Aastal 1909 kutsuti ta Ateenasse, et lahendada poliitiline tupikseis ja teha temast peaminister. Ta viis sisse põhiseadus- ja majandusreformid, millest algas Kreeka ühiskonna moderniseerimine. Lisaks korraldas ta tulevaste sõdade tarbeks ümber Kreeka armee ja mereväe. Enne 1912.–1913. aasta Balkani sõdu õnnestus Venizelosil liituda Balkani Liigaga, mis oli sõjaline liit Osmanite Riigi vastu. Tema diplomaatilise osavuse tulemusel kasvas Kreeka rahvaarvult ja pindalalt kaks korda suuremaks, endale saadi Makedoonia, Ípeiros ja osa Egeuse saartest.
Esimeses maailmasõjas oli Kreeka liitlaste poolel ning seega kasvas riik veelgi. Samas olid tema poliitikale vastu kuningas Konstantínos I neutraliteedipoliitika toetajad ning tekkis 1910. aastate rahvuslik skisma. Skisma kasvas mitteametlikuks kodusõjaks, kus võimu nimel võitlesid kümnendeid monarhistid ja nn venizelistid. Pärast võitu esimeses maailmasõjas sai Kreeka uusi territooriume Anatoolia ja Traakia lääneosas, mis oli samm lähemale Suure Idee saavutamisele ehk kogu Egeuse mere kreekakeelse rahvastiku liitmisele ühe riigi alla. Pärast esimest maailmasõda sai ta 1920. aasta valimistel lüüa ning Kreeka kaotas 1919.–1922. aasta Kreeka-Türgi sõja. Venizelos läks omal algatusel eksiili ning esindas Kreekat Lausanne'i rahuläbirääkimistel, millega sõlmiti rahvastikuvahetus Kreeka ja Türgi vahel.
Jaanuaris 1933 sai temast viimast korda peaminister. Pärast märtsis 1935 toimunud riigipöördekatset põgenes ta Pariisi, kus ta aasta hiljem suri. Ta maeti Kreetal Akrotiri poolsaarel Chaniá äärelinna ehk oma sünnikoha lähistele. Venizelose perekonna hauad on saanud kohalikuks vaatamisväärsuseks.
Tiibet (1912–1951)

Tiibet oli "de facto" iseseisev riik Ida-Aasias, mis kestis Qingi dünastia kokkuvarisemisest 1912. aastal kuni selle annekteerimiseni Hiina Rahvavabariigi poolt 1951. aastal.
Kuigi Tiibet oli sajandeid olnud Hiina süseräänsuse all, suutis Tiibet Hiina sisekonfliktide tõttu selle aja jooksul Hiina süseräänsusest täielikult lahti saada ilma et teda oleks rahvusvaheliselt tunnustatud iseseisva riigina.
Hiina Rahvavabariik okupeeris Tiibeti 1950. aasta oktoobris, mida pool aastat hiljem kinnitas leping "17-punktiline Tiibeti rahumeelse vabastamise programm", mis viis riigi annekteerimiseni Hiina Rahvavabariigi koosseisu. Pärast 1959. aasta ebaõnnestunud ülestõusu põgenes Tiibeti valitseja ja vaimne juht XIV dalai-laama koos oma toetajatega Indiasse Dharamsalasse, kus loodi Tiibeti eksiilvalitsus. 1965. aastal moodustas Hiina Tiibeti aladest umbes poole hõlmava Tiibeti autonoomse piirkonna.
Heinrich Harrer

Heinrich Harrer (6. juuli 1912 Hüttenberg, Austria-Ungari – 7. jaanuar 2006 Friesach) oli Austria mägironija, 
rändur, sportlane ja autor.
Ta lõpetas 1938. aastal Grazis Karl-Franzens-Universität Grazi geograafia ja spordiõpetaja kraadiga.
1938. aastal oli ta üks neljast esimesest Eigeri põhjakülje kaudu tippu ronijast, mida natsipropaganda entusiastlikult tähistas. Harrerist sai SS-is "Oberscharführer"’i auastme ja ta astus NSDAP liikmeks. 1939. aasta sügisel interneerisid britid ta pärast Nanga Parbati ekspeditsiooni Indiasse. Sealt põgenes ta Tiibetisse, kus elas kuni 1951. aastani. Selle aja jooksul sai temast XIV dalai-laama usaldusisik. Harreri raamat "Seitse aastat Tiibetis" ja selle adaptsioon filmides tegid ta laialdaselt tuntuks.
1962. aastal tegi ta koos kaaslastega esmatõusu Carstenszi Püramiidile Uus-Guineas. Alates 1983. aastast asub Hüttenbergis Heinrich Harreri muuseum.
Haapsalu Tütarlaste Gümnaasium

Haapsalu Tütarlaste Gümnaasium oli Haapsalus tegutsenud tütarlaste keskkool 1914–1918.
Kool kasvas välja Haapsalu tütarlastekoolist. 1912. aastal lisandus sellele progümnaasiumi osa. 13. mail 1914 saadi luba muuta kool gümnaasiumiks. Selle direktoriks oli Alma Berg. Kooli tegevuse muutis keeruliseks alanud ilmasõda. 1917. aasta septembris sai uueks direktoriks Aleksandra Puusepp. Osa kooliperest evakueeriti sõja tõttu Venemaale, sestap suleti gümnaasiumi kolm vanemat klassi. Allesjäänud klasse juhatas Anna von Wistinghausen. Saksa okupatsiooni ajal muudeti kool saksakeelseks kõrgemaks tütarlastekooliks Elise Hoffmanni juhatusel. Saksa okupatsiooni lõppes 1918. aasta novembris ja 19. detsembril asutati eestikeelne Haapsalu poeglaste gümnaasium ja Haapsalu tütarlastegümnaasium Anton Üksti juhtimisel. 
1919. aasta 15. jaanuaril sai Haapsalu Tütarlaste Gümnaasiumi juhiks ajalooõpetaja Alma-Josephine Vellmann (abielludes Margevitš). Kahe kooli õpetajaskond suuresti kattus, isegi õppenõukogud olid enamasti ühised. Suvel, kui Anton Üksti oli mobiliseeritud Vabadussõtta, täitis Alma ka poeglaste gümnaasiumi direktori kohuseid. Kuivõrd tal selleks reaalselt võimalusi oli, on küsitav, sest juunis ta abiellus ja asus alaliselt elama Tallinna. 1919 septembris liideti kaks kooli ühiseks gümnaasiumiks (hilisem Läänemaa Ühisgümnaasium/Haapsalu Gümnaasium).
Mustlasromanss

Mustlasromanss (vene keeles "цыганский романс") on muusikastiil, mis pärineb Venemaalt 19. sajandi algusest ja on seotud vene romansi ja mustlasmuusikaga. 
Mustlasromanss kujunes välja 19. sajandil Peterburi ja Moskva mustlaskooride vene linnaromansside omapärase esitusmaneeri mõjul. Mustlasromansside aluseks olid nii vene rahvalaulud kui ka vene linnaromansid. Mustlasromansi žanri iseloomustab „emotsionaalsus, meloodilisuse ja deklamatsiooni kombinatsioon, spetsiifiline kitarri saatetekstuur koos rõhutatud akordidega ning vokaalmeloodiale vastanduv (kontra)rütm.” 
Mustlasromansse võidakse esitada vene või roma keeles või mõlemas keeles segamini. Mustlasromansid räägivad tavaliselt mustlaste elust, kirglikust, ka õnnetust või julmast armastusest, neid võivad kirjutada ja esitada ka mitte-romad.
Kirjeldus ja ajalugu.
Mustlasromanss on nii vene klassikalisest romansist kui linnaromansist välja kasvanud laululiik, mis on muusikas ja sõnades äratuntavalt mustlaslik ning millel võib olla nii mustlas- kui ka venekeelseid sõnu.
Mustlasromantika žanrile panid aluse vene heliloojad ja poeedid, kes olid mustlasliku esitusstiili austajad. Aluseks võeti tavaline vene romanss, kuid muusikasse ja tekstidesse lisati spetsiifiliselt mustlaslaulule ja muusikale iseloomulikke tehnikaid ja fraasipöördeid.
19. sajandi lõpus ja 20. sajandi alguses oli laval ja teatrites moes esitada vene ja mustlaslaule ning romansse eriseadetes. Näiteks tolleaegsete lauljate N. Plevitskaja, V. Panina, A. Vjaltseva sponotaanses esituses kõlas klassikaline vene romanss uudselt ja põhjustades kohati pahameeletormi muusikagurmaanides ja mõnitamist ajakirjanduses. Nende esinemisi nimetati "pesunaiste lauludeks", mis ei tõuse "pesupalist kõrgemale". 
Aegade jooksul on paljud vene lauljad lisanud oma repertuaari mustlasromansse ja esinenud koos mustlasansamblitega. Ka mitmed vene romansid, millel algselt polnud tegelikult mustlastega mingit seost, kõlasid nii sageli mustlaslauljate esituses, et aja jooksul hakati neid nimetama mustlasromanssideks. Nii on näiteks mustlasromansside hulka arvatud sellised lood nagu „"Утро туманное"“ („Udune hommik"), „"Дорогой длинною"“ („Oi aegu ammuseid..."), „"Твои глаза зеленые"“ („Su rohelised silmad"), „"Очи чёрные"“ („Mustad silmad), „"Не сердись, не ревнуй"“ („Ära ole vihane, ära ole armukade"), „"Две гитары"" („Kaks kitarri") ja teised. Mitmeid neist on esitatud ka maailma teistes keeltes. Arvatakse, et ka vene šansoon arenes mustlasromansi mõjul, võttes sellest üle dramaatilisuse ja mõned muud tunnused.
Mustlasromanss Eestis.
Ka Eesti keelde on jõudnud mõned vene mustlasromansid. Näiteks rahvusvaheliselt tuntud „"Дорогой длинною"“ („Oi aegu ammuseid..."), „"Эх, распошел"" („Me elu jääb mõistmata aktiks vist küll"). Mustlasromansse on oma repertuaaris esitanud näiteks ansambel Lindpriid ning laulnud Claudia Ševtšenko , Lehti Kostabi. Vene mustlasromansse on esitanud Romaška laulja Irina Hella Kolomiets.
Alma-Josephine Vellmann

Alma-Josephine Vellmann (abielus Margevitš; 27. detsember 1891 – 30. august 1963) oli eesti pedagoog ja koolijuht, Haapsalu Gümnaasiumi eelkäija Haapsalu Tütarlaste Gümnaasiumi direktor 1919. aastal. 
Ta õppis Peterburis Bestuževi kõrgematel naiskursustel filoloogiateaduskonna romaani-germaani keelte osakonnas, töötades seejuures lühiajaliselt kohalikes algkoolides. 1918. sügisel sai temast Tapa Haridusseltsi Keskkooli õpetaja. Sõda katkestas koolitöö ja ta leidsid uue töökoha Haapsalus. 19. detsembril 1918 alustasid Haapsalus tegevust eestikeelsed poeg- ja tütarlastegümnaasiumid. Mõlema kooli juhiks nimetati esialgu Anton Üksti. 1919. aasta 15. jaanuaril sai Haapsalu Tütarlaste Gümnaasiumi juhiks ajalooõpetaja Alma-Josephine Vellmann. Kahe kooli õpetajaskond suuresti kattus, isegi õppenõukogud olid enamasti ühised. Suvel, kui Anton Üksti oli mobiliseeritud vabadussõtta, täitis Alma ka poeglastegümnaasiumi direktori kohuseid. Kuivõrd tal selleks reaalselt võimalusi oli, on küsitav, sest juunis ta abiellus ja asus alaliselt elama Tallinna. 1919 septembris liideti kaks kooli ühiseks gümnaasiumiks. 
Alma siirdus pärast abiellumist koos abikaasaga USA-sse, kus perekond sattus raskustesse. 1931 naasis ta tütrega Eestisse, lahutatud abikaasa sooritas 1938 New Yorgis enesetapu. Teise maailmasõja ajal ja järel töötas Alma Margevitš (snd Vellmann) mõnda aega Tallinnas võõrkeeleõpetajana.
Torcy (Pas-de-Calais)

Torcy on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Torcy asub 17 km Montreuilist idas tee D130 ääres ja Créquoise'i jõe orus.
Andris

Andris on mehenimi. Mõnes riigis on kasutusel ka kirjaviisid Andriš ja Andrís.
Lätis kandis sellist eesnime 2014. aastal 18 455 meest, Indoneesias üle 7000, Venezuelas üle 1900 ja Ameerika Ühendriikides üle 800 mehe. Eesti oli eesnime Andris kandjate arvult maailmas seitsmes.
Nimest Eestis.
2024. aasta 1. jaanuari seisuga oli eesnimi Andris 253 mehel. See oli populaarsuselt 426. mehenimi. Vanim Andris oli vanuserühmas 65–69, noorim vanuserühmas 0–4. Andris oli keskmiselt 33 aasta vanune.
Kõige populaarsem oli eesnimi Andris vanuserühmas 15–19, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 4,49. Nimi oli kõige levinum Valga maakonnas, kus neid oli maakonna 10 000 elaniku kohta 4,72.
Tuntud nime kandjaid.
jt.
Verchin

Verchin on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Verchin asub 32 km Montreuil-sur-Merist idas tee D93 ääres.
Transport.
"Chemin de fer d'Anvin à Calais" avas raudteejaama Verchinis 1881. aastal. Raudtee suleti 1952. aastal.
Astronoomiline transiit

Astronoomiline transiit on taevakeha liikumine suurema keha ja vaatleja vahel. Kindlast vaatepunktist tundub, et mööduv taevakeha katab osa suuremast kehast.
Transiit viitab juhule, kus lähemal asuv keha näib väiksemana kui kaugemal asuv keha. Juhtumeid, kus lähemal olev keha näib suuremana kui tagumine ja varjab kogu tagumise keha nimetatakse okultatsiooniks.
Päikesesüsteemis.
Ühte tüüpi transiit on planeedi liikumine maapealse vaatleja ja päikese vahel. See saab juhtuda ainult vaatlejast päikesele lähemate taevakehade puhul, nimelt Kuu, Merkuur ja Veenus. Terminit võib kasutada ka, et kirjeldada satelliitide liikumist üle oma emaplaneedi.
Väljaspool päikesesüsteemi.
Transiit metoodikat saab kasutada, et avastada ja vaadelda eksoplaneete. Kui planeet möödub oma peremeestähest, kattes osa oma tähe valgusest, mis muidu vaatlejani jõuaks. Kui transiidi ajal mõõta valgus hulka, mis vaatlejani jõuab. Saab koostada sellest valgusgraafiku ja seal jälgida valgushulga muutust ehk valguskõverat, planeedi liikumisel tähe ja vaatleja vahel. Valguskõver võib näitata planeedi ja tähe mitmeid omadusi, näiteks tihedust. Selleks, et määrata kindlaid omadusi, tuleb mõõta transiit juhtumeid mitu korda. Siis saab leida valguskõverates korrapärasusi.
Kui mitmed planeedid tiirlevad ümber sama peremeestähe, võib esineda transiitides ajavariatsioone (TTV), mis on põhjustatud orbiitidel olevate kehade gravitatsioonijõudude vastastikmõjust.
Kontaktid.
Transiitide ajal on neli peamist kontakti, mis näitavad transiitide faasi:
• Esimene kontakt: väiksem keha on väljaspool suuremat, liikudes sisse poole 
• Teine kontakt: väiksem keha on suurema keha ees, liikudes kaugemale sisse
• Kolmas kontakt: väiksem keha on suurema keha ees, liikudes välja
• Neljas kontakt: väiksem keha on väljaspool suuremat liikudes kaugemale
Vincly

Vincly on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Vincly asub 33 km Montreuil-sur-Merist kirdes tee D104 ääres.
Juvisy-sur-Orge

Juvisy-sur-Orge on vald Prantsusmaal Essonne'i departemangus Palaiseau ringkonnas. Kuulub Pariisi linnastusse.
Ajalugu.
Alates 1883. aastast on Juvisy-sur-Orge'is asunud astronoom Camille Flammarioni observatoorium, mis tänapäeval kuulub Prantsusmaa Astronoomiaühingule. Linnas püstitati 1740. aastal mälestusmärk Juvisy Pyramid Jean Picardi ja Nicolas Louis de Lacaille töö mälestuseks Maa ümbermõõdu mõõtmisel.
Institut des hautes études cinématographiques

Institut des hautes études cinématographiques (lühend IDHEC) oli Prantsusmaa filmikool, mis asutati teise maailmasõja ajal Marcel L'Herbier' eestvedamisel ja kellest sai selle kooli juht aastatel 1944–1969.
IDHEC koolitas režissööre, produtsente, operaatoreid, helitehnikuid, filmimonteerijaid, kunstilisi juhte ja kostüümikunstnikke. Kool sai filmihariduses üsna mõjukaks ja seal said koolituse paljud silmapaistvad filmitegijad, sealhulgas Paulo Rocha, Louis Malle, Alain Resnais, Jean-Louis Trintignant, Claire Denis, Peter Lilienthal, Volker Schlöndorff, Andrzej Żuławski, René Vautier, Andre Weinfeld, Mostafa Derkaoui, Jean-Jacques Annaud, Claude Sautet, Nelson Pereira dos Santos, Patrice Leconte, Costa Gavras, Theo Angelopoulos, Jesús Franco, Omar Amiralay, Rithy Panh, Arnaud Desplechin, Claude Miller, Alfonso Gumucio Dagron ja Pascale Ferran.
Aastatel 1986–1988 kool reorganiseeriti ja tegutseb tänapäeval kui La Fémis.
M26 (granaat)

M26 on Ameerika Ühendriikide käsigranaat. See võeti kasutusele umbes 1952. aastal ning leidis kasutust Korea sõjas. Kuna selle kuju meenutab sidrunit, on selle hüüdnimi sidrunigranaat (erinevalt Nõukogude F-1 ja Ameerika Mk 2 ananassigranaatidest).
Ordre des Palmes académiques

Ordre des Palmes académiques on Prantsusmaa riiklik teenetemärk teenete eest hariduses ja teaduses.
Tänapäevasel kujul on see ennistatud dekreediga 4. oktoobrist 1955.
Varem oli kasutusel 1808. aastal Napoleon I poolt asutatud Ordre des Palmes académiques ülikoolide silmapaistvate töötajate austamiseks.
Ordeni astmed.
Ordenil on kolm astet:
Viimsi Sinfonietta

Viimsi Sinfonietta on Viimsi Artiumis resideeriv muusikakollektiiv, kus mängivad Eesti tippmuusikud, muusikaüliõpilased ja konkursi kaudu kutsutud 15–18-aastased muusikaõpilased. Orkestri peadirigent ja kunstiline juht on Lõuna-Aafrikast pärit Xandi van Dijk. Viimsi Sinfonietta kontsertmeister on Triin Ruubel-Lilleberg.
Viimsi Sinfonietta esimene kontsert toimus Viimsi Artiumis 2024. aasta 6. oktoobril. Kavas olid Antonio Vivaldi "Neli aastaaega" Max Richteri töötluses ja Antonín Dvořáki "Serenaad".
Cigarettes After Sex

Cigarettes After Sex on Ameerika "dream pop"'i ansambel, mille rajas Greg Gonzales USA Texase osariigis 2008. aastal. 
Bändi kuuluvad Greg Gonzales, Jacob Tomsky ja Randall Miller. Varem on sinna kuulunud ka Phillip Tubbs, Greg Leah, Steve Herrada ja Emily Davis.
Cigarettes After Sex on eelkõige tuntud oma eeterliku muusikastiili ja mõtlema panevate laulusõnade tõttu ning laulja Greg Gonzalese häält on nimetatud androgüünseks. Bändi laulud räägivad enamasti armastusest ja romantikast, nagu ka nende kõige populaarsemad laulud: “Apocalypse”, “K”, “Sunsetz”, ja "Cry”. 
Bändi debüüt (EP) toimus 2012. aastal lauluga "Nothing's Gonna Hurt You Baby". Pärast singli "Affection" ilmumist 2015. aastal andis bänd 2017. aastal välja omanimelise debüütstuudioalbumi, mis sai positiivseid hinnanguid. Teine Cigarettes After Sex stuudioalbum "Cry" järgnes 2019. aastal. Bändi kolmas album "X's" ilmus 12. juulil 2024.
Bolt Food

Bolt Food on veebipõhine toidu tellimise ja kohaletoimetamise platvorm, mille Bolt asutas 2019. aastal. Toidu ja toidukaubad toimetavad kohale kullerid kas jalgsi või kasutades autot, tõukeratast või jalgratast.
2023. aasta seisuga olid Bolt Foodi teenused saadaval 500 linnas ja 45 riigis.
2021. aastal asutas Bolt Food toidukaupade kiire kohaletoimetamise teenuse Bolt Market.
Ajalugu.
Transpordiettevõte Bolt laiendas 2019. aasta augustis tegevust toidu kohaletoimetamise juurde, kui Bolt Food alustas teenuse pakkumist Tallinnas ning teatati plaanist laieneda veel samal aastal Lätti, Leetu ja Lõuna-Aafrikasse. Bolti tootejuht Jevgeni Kabanovi sõnul olid Bolti olemasolevad kasutajad juba pikka aega tundnud huvi toidu kohaletoimetamise teenuse järgi.
2021. aasta augustis kogus Bolt 600 miljonit eurot, et käivitada Bolt Marketi toidukaupade kohaletoimetamise teenus.
2022. aasta jaanuaris teatas ettevõte, et , et laiendada oma transpordi ja toidu kohaletoimetamise superrakendust. 
2023. aasta märtsi seisuga tegutses Bolt Food enam kui 500 linnas ja 45 riigis Euroopas, Aafrikas, Lääne-Aasias ja Ladina-Ameerikas.
Haiden Deegan

Haiden Deegan (sündinud 10. jaanuaril 2006) on tuntud Ameerika Ühendriikidest pärit elukutseline krossirattur. 
Ta on tuntud oma noores eas tehtud saavutuste tõttu. Ta võistleb nii motokrossi kui ka "supercross"'i võistlustel ning on võitnud üle kolmekümne meistritiitli. Ta võistleb mootorrattaga Yamaha YZ250F võistlusklassides 250, 250SX ja 250SMX.
Saavutused.
Haiden Deegan on tuntud oma noores eas tehtud saavutuste tõttu. Kümneaastaselt sai temast noorim sportlane, kes on sooritanud krossiratta peal tagurpidi salto ning teismeeas võitis ta neli meistritiitlit ühe päevaga. Kokku on ta võitnud üle kolmekümne meistritiitli.
Bart the Bear

Bart the Bear (19. jaanuar 1977 Baltimore'i loomaaed – 10. mai 2000) oli isane Kodiaki karu, kes on tuntud oma arvukate esinemiste poolest mängufilmides, sealhulgas "Karu" ("The Bear"; 1988; mille eest ta pälvis laialdast tunnustust), " Valgekihv" (1991), "Sügislegendid" ("Legends of the Falls"; 1994) ja "Viimane piir" ("The Edge"; 1997). Teda dresseerisid Heber Citys asuva Wasatch Rocky Mountain Wildlife, Inc. töötajad Doug (s. 1942) ja Lynne Seus (s. 1944).
Barti filmidebüüt oli 1981. aastal vesternis "Windwalker".
Ta kasvas 2,9 meetri pikkuseks ja kaalus 680 kg. 
Filminäitlejad Robert Redford, Morgan Freeman, John Candy, Dan Aykroyd, Daryl Hannah, Annette Bening, Ethan Hawke, Steven Seagal, Tchéky Karyo, Brad Pitt, Alec Baldwin, Trevor Howard ja Anthony Hopkins esinesid kõik Barti kõrval filmides. Filmirežissöörid Jean-Jacques Annaud ja Lee Tamahori, kelle filmides esines Bart ("The Bear" ja "The Edge") , nimetasid Barti "Karude John Wayne'iks".
Surm.
1998. aasta oktoobris diagnoositi Bartil vähk ja hiljem tehti talle kaks korda operatsioon, et eemaldada kasvajad paremast käpast. Vähk tuli aga tagasi, võttes talt jõu ja isu ning põhjustades soovi valuvaigisteid mitte võtta. Ta surmati 10. mail 2000 23-aastaselt. Ta maeti tema dresseerija Lynne Seusi rantšosse.
Roosi nimi (film)

"Roosi nimi" (originaalpealkiri "The Name of the Rose") on 1986. aastal Jean-Jacques Annaud' lavastatud ajaloo- ja müstikafilm, mis on põhineb Umberto Eco 1980. aastal ilmunud samanimelisel romaanil.
Sean Connery peaosas mängib frantsiskaani vend William of Baskerville'i, kes kutsuti lahendama surmamüsteeriumit keskaegses kloostris. Christian Slater kehastab Williami noort õpipoissi Melki Adsot, F. Murray Abraham paavsti inkvisiitorit Bernardo Guid ja Michael Lonsdale Abbotit.
See ingliskeelne film oli Lääne-Saksamaa, Prantsusmaa ja Itaalia filmitootjate koostöö ning seda filmiti Roomas ja Saksamaal Rheingaus endises Eberbachi kloostris. Filmimuusika kirjutas James Horner.
Tunnustus.
Film võitis mitmeid auhindu, sealhulgas BAFTA auhinna parima meespeaosatäitja eest Sean Conneryle ja Césari auhinna kategoorias "Parim võõrkeelne film".
Margot Roose

Margot Roose (sündinud 7. veebruaril 1976 Tallinnas) on eesti ettevõtja, poliitik, turundus- ja müügispetsialist. 
Elulugu.
Roose lõpetas 1994. aastal Tallinna Reaalkooli, õppis aastatel 1995–1999 Tallinna Tehnikaülikooli ärijuhtimise diplomiõppes, 2007–2010 Liverpooli Ülikoolis magistrantuuris ärijuhtimise erialal ja sai 2006. aastal London School of Journalismis diplomi üldise ajakirjanduse erialal. 
Roose oli aastatel 1998–2000 EF Educationi projektijuht, 2000–2005 World Trade Center Tallinna äriteenuste müügi- ja turundusjuht, 2007–2009 Laureate Online Educationi vanemkonsultant ja 2010–2012 turundus- ja partnerlussuhete juht, vastutades veebipõhiste kõrgharidusprogrammide turundusstrateegia loomise ja elluviimise eest globaalsel turul, 2013–2016 kõrghariduse turundamise ettevõtte Providentiae asutaja ja partner, 2016–2024 Hollandi Välisministeeriumis Baltikumi ja Soome jätkusuutliku majanduskoostöö atašee, on 2024. aastast Tallinna abilinnapea, vastutades ettevõtluse, innovatsiooni ja jäätmemajanduse (sh korraldatud jäätmeveo ja ringmajanduse) valdkondade eest. 
Roose oli aastatel 2020–2022 Erakond Eesti 200 juhatuse liige, 2022–2023 Elmo AS-i nõukogu liige, 2021–2023 Holland Business Clubi juhatuse liige ja on 2023. aastast Keskkonnainvesteeringute Keskuse nõukogu liige.
Roose on Eesti 200 asutajaliige, tema peamine panus on olnud erakonna keskkonna- ja energiapoliitika ning ringmajandusele ülemineku programmi väljatöötamine, tema algatusel ja juhtimisel viidi läbi Eesti esimene CO2-neutraalne valimiskampaania. Ta kandideeris Eesti 200 nimekirjas 2019. aasta Riigikogu valimistel valimisringkonnas nr 1 (Tallinna Haabersti, Põhja-Tallinna ja Kristiine linnaosa), kogus 152 häält ega osutunud valituks, 2021. aasta kohalike omavalitsuste volikogude valimistel valimisringkonnas nr 8 (Põhja-Tallinn), kogus 545 häält ega osutunud valituks, ja 2023. aasta Riigikogu valimistel valimisringkonnas nr 2 (Tallinna Kesklinna, Lasnamäe ja Pirita linnaosa), kogus 1179 häält ega osutunud valituks.
Must ja valge värvides

"Must ja valge värvides" (originaalpealkiri "La Victoire en chantant") on 1976. aastal Jean-Jacques Annaud' lavastatud musta komöödia elementidega sõjafilm. Filmi stsenarist Georges Conchon ja helilooja Pierre Bachelet.
Filmi tegevus toimub esimese maailmasõja ajal Aafrika sõjatandril, kui Prantsuse väed tungisid sisse Saksa kolooniasse Kamerunis. Film on tehtud tugeva antimilitaristliku vaatenurga alt ja on tähelepanuväärne selle poolest, et naeruvääristab Prantsuse poolt veelgi karmimalt kui Saksa poolt.
Tootjariigid ja filmiauhinnad.
See prantsuskeelne film oli Lääne-Saksamaa, Prantsusmaa ja Itaalia filmitootjate koostöö. 
Film pälvis mitmeid auhindu, sealhulgas võitis 1977. aastal parima võõrkeelse filmi Oscari.
LPO-50

LPO-50 (vene keeles Легкий Пехотный Огнемет, "Legkii Pehotnõi Ognemet" – 'kerge jalaväe leegiheitja') on Nõukogude Liidu leegiheitja.
Relv töötati välja 1953. aastal, et vahetada välja teise maailmasõja aegsed leegiheitjad ROKS-2 ja -3, ning see kuulus relvastusse 1980. aastateni. LPO-50 on kergekaaluline, kolme mahuti ja harkjalaga. 1960. aastatel toodeti seda Hiinas. 1980. aastatel vahetati see Nõukogude Liidus välja relvade RPO Rõs ja RPO-A Šmel vastu.
LPO-50 leidis kasutust Vietnami sõjas. Väidetavalt kasutasid Viet Congi sõdurid seda 1967. aasta Đắk Sơni veresaunas. Vähemalt üks LPO-50 oli kasutuses rünnakus Ameerika Ühendriikide merejalaväebaasile Con Thienis (samuti 1967). Lõuna-Vietnami võimud näitasid kolme sellist vaenlaselt konfiskeeritud leegiheitjat 1972. aastal Saigonis avalikkusele.
Ligi kuus sellist leegiheitjat oli enne 2001. aastat Iiri Vabariikliku Armee relvastuses. Seda relva kasutati 1989. aastal rünnakus Briti armee kontrollpunktile.
GM-94

GM-94 (vene keeles Гранатомет Магазинный образца 1994, "Granatomjet Magazinnõi obraztsa 1994" ehk "Salvlaadimisega Granaadiheitja 1994. aasta mudel") on Vene pump-granaadiheitja, mida kasutavad eri- ja julgeolekujõud. Granaadiheitja väljatöötamine algas 1993. aastal Tula KBP Seadmeehituse Konstrueerimisbüroos.
María Corina Machado

María Corina Machado Parisca (sündinud 7. oktoobril 1967 Caracases) on Venezuela opositsioonipoliitik ja tööstusinsener, kes oli aastatel 2011–2014 Venezuela Rahvusassamblee valitud liige. Nobeli rahupreemia laureaat (2025).
Poliitiline tegevus.
Machado astus poliitikasse 2002. aastal hääletuste jälgimise ühenduse Súmate asutaja ja juhina. 2018. aastal nimetati ta üheks BBC „100 naisest“. Machadot peetakse Venezuela opositsiooni juhtfiguuriks; Nicolás Maduro valitsus keelas Machadol Venezuelast lahkuda.
Machado kandideeris 2012. aasta Venezuela presidendivalimistel, kuid kaotas opositsiooni eelvalimistel Henrique Caprilesile. 
2014. aasta Venezuela protestide ajal oli Machado üks Nicolás Maduro valitsuse vastaste protestide korraldamise juhtfiguure. 2019. aastal, keset Venezuela presidendikriisi, teatas ta, et kandideerib teist korda presidendiks, kui presidendi kohusetäitja Juan Guaidó üleskutse valimiste korraldamiseks on edukas; lõpuks jäid Guaidó jõupingutused siiski viljatuks.
Machado oli liikumise Vente Venezuela presidendikandidaat 2023. aasta ühisplatvormi eelvalimistel, aga 30. juunil 2023 diskvalifitseeris Venezuela peakontrolör ta viieteistkümneks aastaks.
Eelvalimised toimusid 22. oktoobril 2023. Machado võitis 93% häältest. Nendel sisevalimistel osales 2,6 miljonit inimest. 
Venezuela ülemkohus kinnitas Machado diskvalifitseerimise 2024. aasta jaanuaris. Pärast eelvalimiste võitu kuulutati Machado 2024. aasta presidendivalimiste opositsioonikandidaadiks, aga 22. märtsil 2024 asendati ta Corina Yorisega. Yorisel ei õnnestunud end kandidaadiks registreerida ning ajutiselt asendas teda Edmundo González Urrutia.
Ultimax 100

Ultimax 100 on Singapuri kergekuulipilduja, mis kasutab laskemoona 5.56×45mm NATO. Relva töötasid välja ettevõtte Chartered Industries of Singapore relvurid Ameerika Ühendriikide inseneri L. James Sullivani juhendamisel. See relv on täpne ning üks maailma kergemaid kuulipildujaid.
Singapuri maaväe uue toetusrelva väljatöötamine algas aastal 1978. Kokku on sellest neli mudelit (Mark 1–4). Peale Singapuri on suuremad kogused seda relva ka Horvaatial ja Filipiinidel.
Taavet Niller

Taavet Niller (sündinud 13. juulil 1988) on eesti muusik ja muusikapedagoog. Kuulub ansamblitesse Curly Strings ja Tintura.
Ta õpetab Heino Elleri nimelises Tartu Muusikakoolis kontrabassi ja juhendab pärimusmuusika ansambleid.
Noëlle Boisson

Noëlle Boisson (sündinud 1. detsembril 1944) on prantsuse filmimonteerija, kes on pälvinud neli Césarit ja on olnud nomineeritud Oscarile. 
Ta on lõpetanud 1966. aastal Pariisis filmikooli École nationale supérieure Louis-Lumière.
Boisson on abielus mängu- ja reklaamifilmirežissööri Dominique Cheminaliga (s. 1940). Varasemast abielust režissöör Jacques Doilloniga (s. 1944) on tal tütar Lola Doillon (s. 1975), kellest sai filmilavastaja.
Ta on monteerinud üle 50 filmi, sealhulgas mitu Jean-Jacques Annaud' filmi, nende seas "Seitse aastat Tiibetis" (1997) ja "Vaenlane värava taga" (2001).
Eneken

Eneken on eesti naisenimi.
2024. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis eesnimi Eneken 105 naisel, mis oli populaarsuselt 780. naisenimi.
Vanim Eneken oli vanuserühmas 80–84, noorim vanuserühmas 0–4, keskmise vanusega 47 aastat. Kõige populaarsem oli eesnimi Eneken vanuserühmas 45–49, kus neid on 10 000 elaniku kohta 3,88. Kõige levinum oli eesnimi Eneken Põlva maakonnas, kus neid oli maakonna 10 000 elaniku kohta 2,48.
Philippe Rousselot

Philippe Rousselot (sündinud 4. septembril 1945 Brieys Meurthe-et-Moselle'i departemangus) on prantsuse filmioperaator ja filmirežissöör, kes on pälvinud operaatoritöö eest kolm Césarit ja ühe Oscari. 
Ta on lõpetanud 1966. aastal Pariisis filmikooli École nationale supérieure Louis-Lumière.
Ta on operaatorina filminud üle 70 mängufilmi, seejuures töötanud koos selliste filmilavastajatega nagu Jon Amiel, Jean-Jacques Annaud, John Boorman, Tim Burton, Miloš Forman, Neil Jordan, Steve Kloves, Baltasar Kormákur, Sydney Pollack, Robert Redford, Guy Ritchie ja David Yates.
Ta on proovinud kätt ka filmirežissöörina. Tema ainus täispikk mängufilm, romantiline draama "The Serpent's Kiss" ("Mao suudlus"; filmimuusika Goran Bregović; peaosades Ewan McGregor, Greta Scacchi ja Pete Postlethwaite) valmis 1997. aastal ning samal aastal valiti see 20 filmi hulka, mis konkureerisid Cannesi filmifestivalil Kuldsele Palmioksale (võitis jaapani film).
Tahke elektrolüüt

Tahke elektrolüüt, ka tahkiselektrolüüt, on tahke aine, milles vähemalt üht liiki (negatiivsed või positiivsed) ioonid on nii liikuvad, et saavad tekitada elektrivoolu. Seega põhineb tahkete elektrolüütide elektrijuhtivus eelkõige ioonidel, mitte elektronidel nagu metallide elektrijuhtivus.
Tahked elektrolüüdid on kesksed komponendid kõrgtemperatuurilistes kütuseelementides ja tahkisakues, samuti mõnda tüüpi andurites, eriti hapnikuandurites, mida kasutatakse mootorsõidukites.
Tahkete elektrolüütide ja superioonjuhtide juhtivuse väärtused.
Enamikus ioonkristallides saavad vaid üksikud ioonid liikuda, seega on ioonjuhtivus väike. Tahkest elektrolüüdist või tahkest ioonjuhist räägitakse tavaliselt ainult siis, kui elektrijuhtivus σ on vähemalt vahemikus 10−10 ≤ σ ≤ 10−4 S cm−1. 
Eriti hea juhtivusega tahkeid elektrolüüte nimetatakse superioonjuhtideks.Nende juhtivus võib olla näiteks vahemikus 10−4 ≤ σ ≤ 10−1 S cm−1. Seni tuntud superioonjuhid koosnevad enamasti suurte anioonidega kristallivõrest, milles suhteliselt väikesed katioonid nagu Ag +, Cu+ või Li+ on suure liikuvusega. Eri autorid määratlevad üliioonjuhtide vahemikku erinevalt. Nii loetakse superioonjuhtideks kõiki aineid, mille ioonjuhtivus on nende sulamistemperatuurist palju madalamal temperatuuril suurem kui 0,1 S cm−1, või siis need, mille juhtivus σ on toatemperatuuril umbes 10−2 S cm−1.
Tahkete elektrolüütide tüübid.
Tahkeid elektrolüüte saab liigitada liikuva iooni järgi anioonjuhtideks ja katioonjuhtideks. Anioonjuhid on näiteks oksiidide ja fluoriidi ioonjd, katioonjuhtidena on tuntud prootonid, hõbeda, liitiumi ja naatriumi ioonid. Samuti on olemas orgaanilised tahked elektrolüüdid, mis põhinevad enamasti polümeeridel (vt ioonjuhtiv elektroaktiivne polümeer), ja anorgaanilised kristallilised või amorfsed tahked elektrolüüdid.
Oksiidioonjuhtidest on tuntud ütriumiga stabiliseeritud tsirkooniumdioksiid, mida kasutatakse hapnikuandurites või tahkeoksiid-kütuseelementides 650–1000 °C juures . Peamine fluoriioonide juht koosneb legeeritud lantaanfluoriidist. Naatriumiioonjuhina on kasutusel naatrium-β-aluminaat.
Kasutamise näiteid.
Paljude |iooniselektiivsete elektroodide keskseks komponendiks on iooniselektiivne membraan, mille moodustab tavaliselt tahke elektrolüüt. Näiteks fluoriidiselektiivse elektroodi fluoriidiioonide suhtes tundlik membraan koosneb fluoriioonjuhist, tavaliselt lantaanfluoriidi monokristallist.
Tahked elektrolüüdid leiavad rakendust paljude kütuseelementide membraanides, samuti gaaside, näiteks CO2 andurites. Tahkeid elektrolüüte kasutatakse ka keemilistes vooluallikates (patareides), eriti õhukese kilena naatriumväävelakudes ja naatriumnikkelkloriidakudes (ingl "ZEBRA battery"). Alates 1972. aastast on enamikus südamestimulaatorites vooluallikaks liitiumjodiidelektrolüüdiga liitiumjoodaku.
Aix-en-Ergny

Aix-en-Ergny on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Aix-en-Ergny asub u. 32 km Boulogne-sur-Merist kagus, tee D148E ääres.
Alette

Alette on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Alette asub u. 3 km Montreuil-sur-Merist kirdes, tee D151 ääres.
Avesnes

Avesnes on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Avesnes asub u. 19 km Montreuil-sur-Merisr kirdes, tee D129 E1 ääres.
Bécourt

Bécourt on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Bécourt asub u. 20 km Boulogne-sur-Merist kagus tee D156 ääres.
The Odessa Journal

The Odessa Journal (Odessa ajakiri) on digitaalne ajaleht, mille asutas 2020. aasta alguses itaalia ettevõtja Ugo Poletti, et tutvustada ingliskeelsele lugejaskonnale „Odessa kultuuri, majandust ja ajaloolisi vaatamisväärsusi“. 2020. aastal kujunes ajaleheht suurimaks ingliskeelseks ajaleheks Lõuna-Ukrainas. Pärast Venemaa sissetungi Ukrainasse on ajaleht läinud üle sõja üksikasjalikule kajastamisele.
Filmimontaaž

Filmimontaaž on filmi järeltootmise ("post-production") loominguline ja tehniline etapp, kus filmitud ja salvestatud materjalist ühendatakse pilt ja heli ühtseks tervikuks.
Filmimontaažiga tegelevat filmitegijat nimetatakse filmimonteerijaks.
Eesti filmi andmebaas sisaldab üle 1000 (!) filmimonteerija nime ja nende filmograafiat.
Giovanni Battista Foggini

Giovanni Battista (Giambattista) Foggini (25. aprill 1652 – 12. aprill 1725) oli Itaalia skulptor, kes töötas Firenzes ja oli tuntud peamiselt oma väikeste pronkskujude poolest.
Elulugu.
Firenze skulptor Giovanni Battista Foggini sündis 25. aprillil 1652. Pärast väljaõpet Firenzes saatis Toscana suurhertsog Cosimo III 1673. aastal noore Giovanni Battista Rooma uude Accademia Fiorentinasse, mida juhtisid maalikunstnik Ciro Ferri ja skulptor Ercole Ferrata. Viibimine Roomas oli tema arengule kunstnikuna otsustav. Foggini hiline barokkstiil osutus Firenzes väga mõjuvõimsaks, kuhu ta naasis 1676. aastal.
Foggini nimetati Medici õukonna skulptoriks 1686. aastal, kui ta võttis üle Borgo Pinti töökoja, mis kuulus kunagi Giambolognale ja seejärel Pietro Taccale. Foggini valmistas arvukalt suurhertsogliku perekonna liikmete portreid, samuti väikesemahulisi pronkskujusid mütoloogiliste või allegooriliste teemadega, mis tõid talle suurt edu. 1694. aastal, pärast oma arhitektuurilisi töid Palazzo Medici Riccardis, nimetati Foggini õukonna arhitektiks. Ta sai ka Galleria dei Lavori (praegu Opificio delle Pietre Dure) direktoriks, mis oli kivist intarsia tööde manufaktuur, mille jaoks ta tegi palju kujundusi.
Foggini suri aprillis 1725 ja maeti Santa Maria del Carmine'i.
Beussent

Beussent on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Beussent asub u. 11 km Montreuil-sur-Merist põhja pool, tee D127 ääres.
Bezinghem

Bezinghem on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Bezinghem asub u. 24 km Boulogne-sur-Merist kagus, tee D127E ääres.
Bimont

Bimont on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Bimont asub u. 13 km Montreuil-sur-Merist kirdes, tee D152 ääres.
Brawl Stars

Brawl Stars on mitmikmäng, mille arendas välja Soome videomängufirma Supercell. Mäng avaldati üle maailma 12. detsembril 2018 (2017 aastal sai ka mängida kuid vaid mõnes riigis) iOS ja Androidi platvormidel. 
Mängus on mitmesuguseid mängurežiime, millest igaühel on eristav eesmärk. Mängijad saavad valida 90 tegelase vahel, keda nimetatakse Brawleriteks ning kellel on erinevad võimed ja mängustiilid. Kogu mängu eesmärk in saada endale karikaid. Karikaid saadakse mänge võidetes sellele Brawlerile, keda kasutasid. Kogu karikate arv loetakse kokku kõigi brawlerite individuaalsetest karikatest.
Saab mängida üksinda või sõpradega kuna mängurežiime on ühele kuni viiele mängijale. 
Mängu käik.
Mängus Brawl Stars võitlevad mängijad mitmes mängureziimis teiste mängijate või tehisintellektist vastastega. Mängijad saavad valida erinevate Brawlerite vahel, mis on jagatud viie harulduse vahel (Rare, Super Rare, Epic, Mythic, Legendary). Brawlereid saab lahingutes kasutamiseks avada Starr Roadi, Brawl Passi, Trophy Roadi või osta poe kaudu.
Mängu ajal saavad mängijad kasutada oma tegelase tavalist rünnakut või superrünnakut, spetsiaalset rünnakut, mis laeb vastase hävitamisel või mõnel juhul täiendavate vahendite abil. Mängijad saavad oma tegelasi varustada ka lisaseadmetega, mida tuntakse vidinate, tähejõudude, hammasrataste ja hüperlaadimiste nime all. Mängu ajal saab aktiveerida vidinaid ja hüperlaadimisi, samas kui Star Powers ja Gears on passiivsed võimed.
Mängurežiimid.
Brawl Starsil on palju erinevaid mängurežiime, mille vahel mängijad saavad valida, millest igaühel on erinev eesmärk. Mängijad saavad kutsuda sõpru endaga mängima kuni mängurežiimi maksimaalse meeskonna suuruseni.
Naan

Naan (ka india lameleib) on India köögist pärit pärmitainast valge lameleib.
Naan on pärit India loodepiirkonnast, eriti Pandžabi osariigi aladelt, kuid seda on valmistatud ammustest aegadest näiteks Myanmaris, Pakistanis, Bangladeshis, Afganistanis ja mujal. Sõna "naan" pärineb pärsiakeelsest sõnast "nân", mis on üldnimetus mis tahes leiva kohta.
Valmistamine.
Naani valmistatakse kuivast pärmist, nisujahust, võist, piimast, valgest suhkrust ja söögisoolast. Pärmi asemel võib kasutada küpsetuspulbrit või söögisoodat, et lühendada leiva valmistamise aega. Kõigepealt valmistatakse tainas, mis jäetakse 1–2 tunniks seisma. Tainast küpsetatakse kõrgel kuumusel (250–300°) tandooris, see on ka põhjus, miks see leib liigitatakse lameleivaks. Naan on valminult kerge, kohev ja kuldpruunide laikudega.
Ajalugu.
Varaseim naani mainimine pärineb 14. sajandi India poeedi Amir Khusrau memuaaridest, kus ta nimetab muslimite sööduna kahte tüüpi naane: Naan Tunuki ja Naan Tanuri. Naan Tunuk oli kerge või õhuke leib, Naan Tanuri aga raske leib ja seda küpsetati tandooris. 1520. aastatel oli naan delikatess, mida said endale lubada peamiselt aadlikud ja kuningapere. 18. sajandiks oli naan Lõuna-Aasias mogulite keskustes massidesse jõudnud.
Tänapäeval võib naani leida kogu maailmas Lõuna-Aasia ja Lähis-Ida kööki pakkuvatest restoranidest ning osta paljudest supermarketitest.
Sarnased leivad.
Naaniga sarnaneb gruusia "Shotis Puri", mida müüakse ka Eesti kauplustes.
Florian Wahl

Florian Wahl (sündinud 14. jaanuaril 1993 Tallinnas) on Eesti alternatiivmuusik ja õpetaja. 
Ta on õppinud Rocca al Mare Koolis ja Eesti Humanitaarinstituudis. Tal on bakalaureusekraad jaapani keele ja kultuuri erialal.
Ta on töötanud Avatud Koolis KÕP-i ehk kontaktõpetajana. 2018. aastal kolis ta pooleteiseks aastaks Jaapanisse, et õpetada sealsetele lastele inglise keelt.
Muusika.
Florian Wahl on kirjutanud muusikat alates 2012. aastast. Ta on kirjutanud peamiselt elektroonilist ja popmuusikat, kus esineb "vaporwave"'i, "R&amp;B"-d, Jaapani maksimalismi jm.
Kriitik Kärt Kelder on öelnud: "Sotsiaalne närv ning oskus kurbnaljakaid või isegi tõsisemaid nähtuseid irooniliselt sõnadesse seada on muljetavaldav. Põhimõtteliselt nagu oleks läinud kuulama "stand-up"'i, mis on oma teravuses ja absurdsuses ka tegelikult hea."
Isiklikku.
Tema isa on pärit Saksamaalt, kuid Florian on sündinud Eestis ja elanud ka suurema osa elust Eestis. Florian räägib puhtalt eesti, inglise, saksa ja jaapani keelt.
Bourthes

Bourthes on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Bourthes asub u. 24 km Boulogne-sur-Merist kagus teede D128 ja D131 ristumiskoha ümbruses. Sealt saab alguse Aa jõgi.
Campagne-lès-Boulonnais

Campagne-lès-Boulonnais on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Campagne-lès-Boulonnais asub u. 25 km Boulogne-sur-Merist kagus tee D92 ääres.
Clenleu

Clenleu on vald Põhja-Prantsusmaal Pas-de-Calais' departemangus.
Clenleu asub u. 8 km Montreuil-sur-Merist kirdes teede D152 ja D128 ristumiskoha ümbruses.
Animafest Zagreb

Maailma animafilmide festival Animafest Zagreb, ka lihtsalt Animafest Zagreb (horvaadi keeles "Svjetski festival animiranog filma Animafest Zagreb") on Horvaatias Zagrebis igal aastal toimuv animafilmide filmifestival. Asutatud 1972. aastal. 
See on üks neljast rahvusvahelisest animafilmifestivalist, mida sponsoreerib Rahvusvaheline Animafilmide Assotsiatsioon.
FN Minimi

FN Minimi (prantsuse keeles "mini-mitrailleuse" ehk "minikuulipilduja") on Belgia kergekuulipilduja, mis kasutab laskemoona 5.56×45mm NATO või 7.62×51mm NATO. Mõnel pool klassifitseeritakse seda ka jao automaatrelvaks (SAW). See töötati välja FN Herstali relvatehases ning võeti kasutusele 1970. aastate lõpus. 
Nüüdisajal kuulub see enam kui 40 riigi relvastusse. Minimid toodetakse Herstalis ning litsentsi alusel Ameerika Ühendriikides.