tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Sodiaak

Sodiaak ehk zodiaak (ladina keeles "zodiacus"; vanakreeka terminist "ζωδιακός κύκλος" ("zōdiakos kuklos") 'loomaring') on kujuteldav vöö taevas, mis ulatub ligikaudu 8 kraadi mõlemale poole päikese teekonnast taevavõlvil ehk ekliptikat. 
Ajalugu.
Sodiaagisarnast süsteemi tunti juba mõni tuhat aastat eKr nii Vana-Egiptuses kui ka Babüloonias.
Sodiaagis järgivad päikese teekonda ka teised päikesesüsteemi planeedid. Kreeka astronoomide arvestasid sodiaagirõngal Päikese, Kuu, Merkuuri, Veenuse, Marsi, Jupiteri ja Saturni liikumist. Ekliptika läbib tänapäeval 13 tähtkuju, kuid mitme teisegi tähtkuju (näiteks Vaala tähtkuju) nurk asub ekliptika lähedal ja tihti liigub Kuu läbi nende tähtkujude. Kuigi iga sodiaagimärk katab ekliptikast 30 kraadi, viibib Päike eri tähtkujudes eri arvu päevi. Kõige rohkem, 45 ööpäeva, kulub Päikesel Neitsi tähtkuju läbimiseks, kõige vähem, 6 ööpäeva, Skorpioni tähtkuju läbimiseks.
Kreeka astronoom Hipparchos (190–120 eKr) pidas varasemat sodiaagikäsitlust korrapäratuks ja otsustas sodiaagi jagada 12 võrdseks osaks, millest igaühe suuruseks kujunes 30°. Tollal viibis päike peamiselt 12 tähtkujus. Sodiaagi iga osa – sodiaagimärki – hakati nimetama vastava tähtkuju nimega. Sodiaagimärkide tuntuim tänapäevane kasutusvaldkond on astroloogia, milles ennustamise eesmärgil määratletakse Päikese ja teiste taevakehade asukoht.
Pretsessiooni mõju sodiaagile.
Maakera pole päris korrapärane kera ega isegi pöördellipsoid, vaid geoid. Päikese ja Kuu gravitatsioonijõu toimel Maa pöörlemistelje asend ajas muutub. Maa pöörlemistelg joonistab koonuse, mis teeb täisringi ligikaudu 26 000 aastaga. Pretsessiooni mõjul muutub Päikese ja planeetide asukoht tähtkujude, mitte aga lääne astroloogia mõistes sodiaagimärkide suhtes. Pretsessiooni avastajaks peetakse Hipparchost, kuid troopiliste ja sideeriliste pööripäevade muutumist kirjeldas juba 280 eKr kreeka astronoom ja matemaatik Aristarchus Samoselt.
Umbes 600 eKr kevadisel pööripäeval asus nullpunkt Jäära tähtkujus ja seda nimetatakse Jäära esimeseks punktiks. 30° pärast selle läbimist asus Päike Sõnni tähtkujus, järgmisena Kaksikute tähtkujus ja nii edasi.
Sellest ajast on pretsessiooni mõjul Jäära esimene punkt liikunud 36°, mistõttu tähtkujud on liikunud peaaegu terve kuu võrra edasi. Näiteks nende inimeste sünnihetkel, kes on sündinud 21. märtsi ja 18. aprilli vahel ning keda loetakse astroloogiliselt Jäära märgis sündinuks, asus Päike Kalade tähtkujus. Lääne astroloogia kasutab troopilist sodiaaki, mis pretsessiooniga ei arvesta: Päike siseneb Jäära märki kevade alguse hetkel, mil Päike ületab taevaekvaatori, ja kogu sodiaagiring ehitatakse üles 30-kraadiste sektoritena alates sellest hetkest . Kevad ei alga igal aastal täpselt samal ajal, seetõttu kõiguvad pisut ka märkide algushetked ja alltoodud tabelis antud märkide troopilise kestuse kuupäevad on ligikaudsed.
Badakhshāni provints

Badakhshāni provints on 1. järgu haldusüksus (provints) Afganistani kirdeosas. See piirneb Tadžikistani, Hiina ja Pakistaniga. See on üks 34 Afganistani provintsist.
Badakhshāni provints asub Afganistani äärmises kirdeosas Hindukuši mägede ja Amudarja jõe vahel. See piirneb põhjas Tadžikistaniga, idas 76 km pikkuselt Hiina Xinjiangi Uiguuri autonoomne piirkonnaga ja kagus Pakistaniga. Lõuna poole jääb Afganistani Nūrestāni provints ja lääne poole Takhāri provints. 
Provintsi pindala on 44 059 km2.
Badakhshāni provints on osa Badahšanist, mille teise osa moodustab Tadžikistanis asuv Mägi-Badahšan.
Rahvastik.
Badakhshāni provintsi rahvaarv on muutunud järgmiselt:
Peamised rahvad provintsis on tadžikid, usbekid, kirgiisid, pamiirlased ja puštud. Badahšanlased moodustavad tadžikkide eraldi etnilise rühma ja usulise kogukonna. Nende murded on suguluses kunagise sogdi keelega. Usutunnistuselt on nad ismailiidid.
Suurem osa Badakhshāni provintsi elanikke on sunniidid ning palju on ka imamiitlikke šiiite (ismailiidid ja nizariidid).
Ajalugu.
Badahšan oli kunagi osa Baktriast. 
Alates 1657. aastast oli Badahšan iseseisev Usbeki vürstiriik.
1822–1859 pidi ta maksma andamit Kondūzile. Alates 1859. aastast on ta lühikeste katkestustega olnud Afganistani (hiljem osalt Venemaa, Nõukogude Liidu ja Tadžikistani) osa. 
1873. aastal määrati Inglise-Vene lepinguga kunstlikult kindlaks provintsi piirid ning tunnustati sõnaselgelt selle kuulumist Kabuli emiirile. Puhvertsoonina Venemaa ja Briti valduste vahel loodi provintsi koosseisus Vākhāni koridor. 
Aastal 1895 jagati provints Afganistani ja Venemaa vahel ning piiriks määrati Pandži jõgi. Venemaale kuulunud osa on praegu Tadžikistani Mägi-Badahšani autonoomne vilajett.
Ekliptika

Ekliptika (&lt; kreeka εκλειπτικη) on kujutletav suurringjoon taevasfääril, mida mööda Päike näivalt oma aastateekonnal kulgeb. Tegelikult on see Maa orbiit ümber Päikese, mis põhjustab Päikese asukoha näivat muutumist. Ekliptika asub taevaekvaatori suhtes 23° 27' nurga all. Punkte, kus ekliptika taevaekvaatoriga ristub, nimetatakse võrdpäevsuspunktideks ehk ekvinoktsiumi (&lt; ladina aequinoctium) punktideks.
Ekliptika ja ekvaatori vahelise, umbes 23,5-kraadise, nurga tõttu muutub aasta jooksul Päikese teekonna kõrgus taevaekvaatori suhtes, mis põhjustab aastaaegade vaheldumist Maa põhja- ja lõunapoolkeral.
Kui ekliptika on taevaekvaatori kohal käib päike kõrgelt ja vastaval poolkeral on suvi ning vastaspoolkeral talv. Kui ekliptika on taevaekvaatori all käib päike madalalt (poolusel ei paista polaaröö jooksul üldse) ning vastaval poolkeral on talv ja vastaspoolkeral suvi (vastaspoolusel polaarpäev, mille jooksul päike ei looju päevade viisi).
Lisaks päevade erinevale pikkusele rõhutab talve ja suve erinevust asjaolu, et päikesekiired langevad maale suvel järsema nurga all, mistõttu suvel saab maapind ajaühikus rohkem päikeseenergiat kui talvel, mil päikesekiired hajuvad langedes maapinnale libamisi. Erinevused päeva pikkuses ja päikeseenergia hulgas põhjustavad aastaajalisi temperatuurierinevusi, muutes suved talvedest soojemaks.
Kuna Päikesesüsteem on suhteliselt lapik, on ka planeetide orbiidid üsna lähedased ekliptikatasandile. Peale selle asuvad ekliptikal ka sodiaagi tähtkujud. See muudab ekliptika väga mugavaks abivahendiks kõigile, kes püüavad määrata planeetide või sodiaagi tähtkujude asukohta, sest need sõna otseses mõttes "järgivad Päikest".
Abja vald

Abja vald oli vald Viljandi maakonnas, mis piirnes lõunas Läti Vabariigiga ja läänes Pärnu maakonnaga. Keset valda asus enklaavina Mõisaküla linn.
2017. aasta haldusreformi käigus liitus see Mõisaküla linna ning Karksi ja Halliste vallaga uueks Mulgi vallaks.
Abja valla sõprusvald Soomes oli Nummi-Pusula vald.
Abja valla eelkäija oli Abja külanõukogu, mis reorganiseeriti vallaks 13. veebruaril 1992. 
11. juunil 1998 liideti Abja vallaga Abja-Paluoja linn.
Külad.
Abja-Vanamõisa, Abjaku, Atika, Kamara, Laatre, Lasari, Penuja, Peraküla, Põlde, Raamatu, Räägu, Saate, Sarja, Umbsoo, Veelikse, Veskimäe.
Vallavanemad.
Abja vallavanemad on olnud Heinu Paap (1991–1993), Peeter Lääne (1993–2003) ja Villu Võsa (2003–2005). Alates 2005. aastast oli vallavanem Peeter Rahnel.
Ajalugu.
Abja vald moodustati 1992. aasta 13. veebruaril.
Ahja vald

Ahja vald oli vald Põlvamaal, piirnes põhjas Tartu maakonnaga. Valla eelkäija oli Ahja külanõukogu, mis reorganiseeriti vallaks 19. detsembril 1991. Nõukogude ajal tegutses samas ka Ahja kolhoos.
Ahja valla viimane vallavanem oli Peeter Sibul.
22. oktoobril 2017 liideti Ahja vald Mooste valla, Laheda valla, Põlva valla ja Vastse-Kuuste vallaga ning ühinemise teel moodustus uus omavalitsusüksus – Põlva vald.
Ahja vallast on pärit Friedebert Tuglas, seal veetis varajase lapsepõlve Kalle Kurg.
Vallas tegutses Ahja Kool.
Ajalooliselt on Ahja vald kuulunud Võnnu kihelkonda.
Asustus.
Ahja vallas oli üls alevik (Ahja) ja kaheksa küla.
Külad.
Akste, Ibaste, Kosova, Kärsa, Loko, Mustakurmu, Mõtsküla, Vanamõisa.
Avanduse vald

Avanduse vald oli vald Lääne-Virumaa lõunaosas. Alates oktoobrist 2005 ühines vald toonase Väike-Maarja vallaga uueks Väike-Maarja vallaks.
Ajalugu.
Avanduse vald moodustati Simuna valla nime all 1992. aasta 9. aprillil. Sama aasta 21. mail nimetati vald ümber Avanduse vallaks.
Alajõe vald

Alajõe vald oli vald Ida-Viru maakonna lõunaosas.
Vald liideti Eesti omavalitsuste haldusreformi käigus 2017. aastal naabervaldadega Alutaguse vallaks.
Vald ulatus piki Peipsi põhjarannikut Uuskülast Narva jõe lähteni. Suur osa valla elanikest olid peipsivenelased.
Rahvastik.
Vallas elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 320 inimest. Neist 52 (16,3%) olid eestlased. 2013. aasta alguse seisuga oli valla elanikuna Rahvastikuregistris arvel 596 inimest.
Asustus.
Külad.
Alajõe – Karjamaa – Katase – Remniku – Smolnitsa – Uusküla – Vasknarva
Ajalugu.
Alajõe vald moodustati 1992. aasta 26. märtsil.
2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformi käigus moodustati Alajõe, Iisaku, Illuka, Mäetaguse ja Tudulinna valla ühinemise teel uus haldusüksus – Alutaguse vald.
Vaatamisväärsused.
Vaatamisväärsuseks võib pidada peipsivenelaste tänavkülasid. Need erinevad eesti küladest arhitektuuri poolest tunduvalt – reas asuvad majad on orienteeritud viiluotsaga tänava poole. Alajõel ja Vasknarvas asuvad õigeusu kirikud, Vasknarvas 14.–16. sajandist pärineva ordulinnuse varemed.
Poliitika.
2009. aasta kohalike omavalitsuste volikogude valimistel tuli võitjaks valimisliit "Kohalik rahvas", mis kogus 57% häältest ja sai 7-kohalises volikogus 4 kohta. Nimekirja kantud 714 valijast käis valimas 622 inimest. Enne valimisi registreeriti valla elanikuks sadu vallas mitteelavaid inimesi. 2011. aastal jõudis kohtusse kriminaalasi, milles Alajõe vallavolikogu parteitut esimeest Sergei Asmust ja vallavalitsuse liiget, IRL-i kuuluvat Paul Kärbergi süüdistati hääletamisvabaduse rikkumises 2009. aasta kohaliku omavalitsuse volikogu valimiste eel.
Alajõe vallavanem oli 2012–? endine politseinik Jaanus Kriisk. Praegune vallavanem on Kristina Ikohhainen.
Alatskivi vald

Alatskivi vald oli vald Tartu maakonnas.
Alatskivi viimane vallavanem oli Andu Tõrva.
Ajalugu.
Alatskivi vald moodustati 1991. aasta 16. mail.
Eesti omavalitsuste haldusreformiga moodustati 2017. aastal Alatskivi valla, Kallaste linna, Pala valla, Peipsiääre valla ning Vara valla ühinemisel uus haldusüksus – Tartu maakonda kuuluv Peipsiääre vald.
Asustus.
Alevikud.
Alatskivi
Külad.
Alasoo – Haapsipea – Kesklahe – Kokora – Kuningvere – Kõdesi – Lahe – Lahepera – Linaleo – Naelavere – Nina – Orgemäe – Padakõrve – Passi – Peatskivi – Pusi – Päiksi – Pärsikivi – Riidma – Ronisoo – Rootsiküla – Rupsi – Saburi – Savastvere – Savimetsa – Sudemäe – Torila – Toruküla – Tõruvere – Virtsu – Väljaküla
Albu vald

Albu vald oli kohalik omavalitsusüksus Eestis Järva maakonnas.
Albu viimane vallavanem oli Kalju Kertsmik.
2017. aastal ühines Albu vald mitme Järva maakonna naabervallaga, millega koos moodustati Järva vald.
Asustus.
Albu vallas oli 16 küla: Ageri, Ahula, Albu, Järva-Madise, Kaalepi, Lehtmetsa, Mägede, Mõnuvere, Neitla, Orgmetsa, Peedu, Pullevere, Seidla, Soosalu, Sugalepa, Vetepere.
Ajalugu.
Albu valla piirid kattusid suuremas osas ajaloolise Järva-Madise kihelkonnaga. Maakogukonnaseaduse kehtestamisel 1866. aastal kaotas mõis võimu kogukonna üle ja loodi Albu vald. 1945. aastal moodustati Albu valla territooriumile 3 külanõukogu: Aravete, Järva-Madise ja Peedu.
1950. aastal oli hilisema Albu valla territooriumil kokku 10 kolhoosi: "Kuldne Kodu" ja "Uus Kodu" Peedu külanõukogus, "Tammsaare-nimeline", "Leek" ja "Jüriöö" Järva-Madise külanõukogus ning "Kaardiväelane", "Lembitu", "Punane Täht", "Murrang" ja "Tormilind" Aravete külanõukogus.
1954. aastal liideti Järva-Madise ja Peedu külanõukogu. Nende liitmisel moodustus Albu külanõukogu, 1963. aastal liideti sellele ka Aravete külanõukogu. Hilisema Albu valla piirid olid 1977. aastast, mil Albu valla territooriumist liideti Ambla külanõukogu territooriumiga Aravete alevik, Kukevere, Kurisoo, Mägise ja Sääsküla külad.
22. aprillil 1993 anti vallale omavalitsuslik staatus. 2017. aastal liideti Albu vald mitme Järva maakonna naabervallaga ja tekkis uus, Järva vald.
Kultuurielu.
Vetepere külas Vargamäel on sündinud kirjanik Anton Hansen Tammsaare ja seal asub 30. jaanuaril 1958 avatud A. H. Tammsaare muuseum. 1970. aastatel taastati talu sellisena, nagu see 1886. aastal rajati. Tänapäeval ei ole see ainult muuseum, vaid koht, kus suvel korraldatakse koostöös eesti teatritega vabaõhuetendusi ning kus igal aastal toimub Tammsaarele pühendatud rahvamatk.
Haridus.
Vallas oli kaks kooli: Albu Põhikool ja Ahula Lasteaed-Algkool.
Ambla vald

Ambla vald oli kohalik omavalitsusüksus Eestis Järva maakonnas.
Ambla vald asus Järvamaa põhjaosas, piirnedes Lääne-Virumaa Tapa ja Tamsalu vallaga. Järvamaa valdadest piirnes Albu ja Järva-Jaani vallaga. Ambla vald paiknes Pandivere kõrgustiku loodenõlval. Valla maadele oli iseloomulik viljakas muld, suured põhjaveevarud, suuremal osal põllumaast ka hea looduslik drenaaž.
Ambla viimane vallavanem oli Rait Pihelgas.
2017. aastal ühines Ambla vald naabervaldadega Järva maakonnast, moodustades Järva valla.
Rahvastik.
Valla territooriumil oli 3 alevikku ja 10 küla.
Elanikke: 2240
"(elanike arvud seisuga 01.01.2012)"
Transport.
Suurematest teedest läbivad valda Pärnu–Rakvere ja Piibe maantee (Jägala–Käravete ja Tartu–Jõgeva–Aravete maantee). Ambla valla eripäraks on selle soodne asukoht. Tallinn asub 70 km kaugusel, maakonna keskus Paide 34 km, lähim linn Tapa 10 km kaugusel.
Ajalugu.
Ajalooline Ambla kihelkond moodustus 1220. aasta paiku Põhja-Järvamaal Harjumaa ja Virumaa vahelises sopis piirnedes lõunas Järva-Madise ja Järva-Jaani kihelkonnaga ning hõlmates Ambla, Lehtse, Anija ja Kadrina valla maa-alasid.
Ambla kihelkond kuulus ristiusu-ajastu Eestimaa vanemate kihelkondade hulka. Juba esiajal kujunes seal välja muinaskihelkond, mis kandis "Liivimaa kroonikast" tuntud nime "Loppegunde" (Lõppekund).
Ambla nimi arvatakse olevat tulnud ladinakeelsest nimetusest "Amplae Mariae", nagu kirikut katoliku-ajal nimetati. Ambla kui keskuse väljaarenemine saigi õieti alguse kiriku valmimisega 1270. aasta paiku.
Sajandivahetuse Amblas oli küllaltki kõrgeltarenenud ühistegevuslik majanduselu. Juba 1909. aastal panid ettevõtlikud mehed käima auru jõul töötava piimakoja ja samal aastal avas Ambla Tarvitajate Ühisus sealsete põliste kaupmeeste kõrval oma kaupluse. Vanemaks ühistegevaks asutuseks Ambla kihelkonnas oli veel 1908. aastal asutatud Lehtse Ühispank "Toetaja." 25. august 1924 avati Ambla Ühispank, mis toimetas kõiki rahalisi operatsioone, sealhulgas ka raha saatmist, välja- ja sissenõudmist jne.
Eesti iseseisvuse ajal leidis ühistegevus pinda veel mitmetel aladel nagu kartuliühisus, masinatarvitajate, turba-, munamüügiühisus jm, mis kõik kooperatiivsetel alustel töötasid ja tiheda võrguna kogu kihelkonda katsid.
Ambla oli Põllumeestekonvendi juhatuse asukohaks. Konvent hõlmas kogu Järvamaa põhjaosa. Selle tegevuspiirkonda kuulusid Ambla ja Lehtse vald kogupindalaga 599 km².
Are vald

Are vald oli vald Pärnu maakonnas.
Are valla naabriteks olid lõunas Sauga vald, loodes Halinga vald, kirdes Tootsi ja Vändra vald ning idas Tori vald.
Are viimane vallavanem oli Lauri Luur.
Asustus.
Alevik.
Are
Külad.
Are vallas oli 11 küla: Eavere, Elbu, Kurena, Lepplaane, Murru, Niidu, Parisselja, Pärivere, Suigu, Tabria, ja Võlla küla.
Ajalugu.
30. juulil 1992 moodustati Are külanõukogust Are vald. 2017. aastal ühines Are vald Tori vallaga.
Hatloni vilajett

Hatloni vilajett on haldusüksus Tadžikistanis. Moodustatud 1996. aastal Kurgonteppa ja Kulobi vilajeti liitmisel. Asub Tadžikistani lõuna- ja edelaosas. Piirneb Afganistani ja Usbekistaniga.
Sugdi vilajett

Sugdi vilajett on 1. järgu haldusüksus (vilajett) Tadžikistanis. Moodustatud 1970 (endine Leninabadi oblast ja Leninobodi vilajett). Oli oblast ka oktoobrist 1939 märtsini 1962. Asub Tadžikistani põhjaosas. Piirneb Usbekistani ja Kõrgõzstaniga.
Vilajeti keskus on Hudžand (endine Leninabad).
Fermionid

Fermionid on osakesed, mis alluvad Fermi-Diraci statistikale. 
Fermionide jaoks kehtib Pauli keeluprintsiip. Viimane tuleneb asjaolust, et nende olekuvektor on asümmeetriline: see muudab kahe osakese vahetamisel märki, mistõttu ei saa kaks identset osakest olla samal ajal ühes kvantolekus.
Vastavalt (relativistlikust) kvantväljateooriast tulenevale spinni-statistika teoreemile on fermionid poolearvulise spinniga osakesed kui bosonid on täisarvulise spinniga osakesed. Kõigi tuntud elementaarsete fermionide spinn on 1/2.
Fermionide nimetus tuleneb itaalia füüsiku Enrico Fermi nimest.
Üldine kirjeldus.
Fermioni olulisim omadus on allumine Fermi-Diraci statistikale, mis tähendab, et nende vahel kehtib Pauli keeluprintsiip. See tähendab, et kaks fermioni ei saa olla samas kvantolekus. Seda saab ka sõnastada, et samas ruumipiirkonnas (piirkonnas, milles kahe fermioni lainefunktsioonid kattuvad) ei saa kaks fermioni olla samas energeetilises olekus. Selle põhimõtte tuntuimaks näiteks on elektronide paiknemine aatomi elektronkattes. Elektronid ei saa koguneda kõik ümber aatomituuma, vaid iga järgmine elektron peab asuma ühe ühiku võrra kõrgemas energeetilises olekus. Selle tõttu jagunevad elektronid elektronkattes elektronkihtide, alamelektronkihtide ja aatomorbitaalide vahel.
Pauli keeluprintsiip annab fermionidest koosnevale ainele tema kõvaduse. Kui Pauli keeluprintsiipi ei oleks, siis võiks maakera teoreetiliselt kokku vajuda üheks punktiks. Seega nimetatakse fermione mõnikord aine koostisosadeks ja bosoneid (mis võivad ühte punkti koonduda) nimetatakse jõu ehk kiirguse koostisosadeks.
Fundamentaalsed fermionid.
Elementaarsed fermionid on praegu teada olevalt aine vähimad osakesed. Nende spinn on 1/2. Fundamentaalsed fermionid jagunevad leptoniteks ja kvarkideks.
Liitosakestest fermionid.
Tuntuimad liitosakestest fermionid on barüonid, mis koosnevad kolmest kvargist. Liitosakeste puhul määrab liitosakese spinni (mis on aditiivne kvantarv) koostisosade spinnide summa. Kui näiteks prootoni ja neutroni spinn on 1/2, siis näiteks deltabarüonide spinn on 3/2.
Ka aatomituumad ja aatomid võib jagada fermionideks ja bosoniteks sõltuvalt nende koostisest. Näiteks süsiniku C12 aatomituum on boson, kuna ta koosneb paarisarvust fermionidest (seega summaarne spinn on täisarv). Küll aga on süsiniku isotoobi C13 aatomituum fermion, kuna ta koosneb paaritust arvust fermionidest. Tuleb jälgida, et kuigi aatomituum võib olla fermion (näiteks vesiniku aatomituum), siis aatomi klassifitseerimiseks peame liitma aatomituuma spinnile ka elektronide spinnid. Seega on näiteks elektriliselt neutraalne vesiniku aatom hoopis boson.
Liitosakese spinn määrab osakese käitumist ainult suurel (osakese enda mõõtmetega võrreldes) kaugusel liitosakesest. See tähendab, et me peame olema osakesest piisavalt kaugel, et ta oleks meie jaoks seotud olekus. Osakese mõõtmetega samas suurusjärgus oleval kaugusel hakkavad osakese koostisosad juba iseseisvalt väliskeskkonda mõjutama.
Kukka kivi

Kukka kivi on porfüürsest graniidist hiidrahn Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas Kukka küla lähedal. Kukka kivi on mahult Hiiumaa suurim ja Eestis üheksas.
Kivi ümbermõõt on 42,1 m, pikkus 16,0 m, laius 11,3 m ja kõrgus 3,9 m, maht on 324 kuupmeetrit. Suurte mõõtmete tõttu loetakse Kukka kivi hiidrahnude hulka.
Rahn on rombja põhiplaani, püstiste külgede, lameda, tasase, peaaegu rõhtsa, veidi itta kaldu laega ja ümarakontuuriliste piirjoontega. Lael on pragusid. Rahnu edelakülge läbib üks rõhtne ja üks vertikaalne lõhe. Lael on väike lohk, kuhu koguneb sageli vesi. Rahn asub suuremalt jaolt maa sees.
Rahn on alates 1937. aastast üksikobjektina looduskaitse all.
Kukka kivi lähedal kagu suunas asub teinegi kaitsealune rändrahn, Kukka põllukivi.
Audru vald

Audru vald oli vald Pärnu maakonnas. Vald moodustati 9. aprillil 1992 senise Audru külanõukogu asemele.
Audru valla naabriteks olid läänes Tõstamaa vald, põhjas Koonga vald ning idas Sauga vald ja Pärnu linn.
Eesti omavalitsuste haldusreformi tulemusel ühinesid 1. novembril 2017 Audru vald, Paikuse vald, Pärnu linn ja Tõstamaa vald ning moodustus uus omavalitsusüksus Pärnu linn.
Asustus.
Vallas oli üks alev (Lavassaare, liideti Audru vallaga 2013. aastal), üks alevik (Audru) ja 25 küla: Ahaste, Aruvälja, Eassalu, Jõõpre, Kabriste, Kihlepa, Kõima, Kärbu, Lemmetsa, Liiva, Lindi, Liu, Malda, Marksa, Oara, Papsaare, Põhara, Põldeotsa, Ridalepa, Saari, Saulepa, Soeva, Soomra, Tuuraste ja Valgeranna küla.
Loodus.
Audru valla territooriumil asus Audru roostiku kaitseala.
Vasalemma vald

Vasalemma vald oli aastatel 1992–2017 omavalitsusüksus Eestis Harju maakonnas, Tallinnast umbes 40 km edelas. Valda läbisid Keila–Haapsalu maantee ja Keila–Riisipere raudtee. See piirnes Keila, Padise, Kernu ja Nissi vallaga.
Oktoobris 2017 moodustati Vasalemma, Padise ja Keila valla ning Paldiski linna ühendamisel Lääne-Harju vald. Vasalemma Vallavolikogu ei nõustunud vabatahtlikult Lääne-Harju vallaga liituma ja vaidlustas sundliitmise Riigikohtus, kuid jäi seal kaotajaks.
Haldus.
Valla keskus oli Vasalemma alevik.
Viimane vallavanem oli Mart Mets, vallavolikogu esimees Tarmo Leets.
Asustus.
Vallas olid Vasalemma, Rummu ja Ämari alevik ning Veskiküla ja Lemmaru küla.
Loodus.
Vald asus Põhja-Eesti lavamaal. Reljeef on lääne suunas madalduv. Vasalemma valla aladel voolab Vasalemma jõgi.
Endises Vasalemma vallas leidub kaevandatavat paekivi (Vasalemma marmorit), mis koosneb jämedatest kivististe osakestest.
Majandus.
Paekivi.
Vasalemma ümbruses kaevandatakse paekivi ligi 200 hektari suuruses karjääris. Ettevõtjaks on praegu Vasalemma Partek Nordkalk Eesti AS. Et lähim sadam on 33 km kaugusel, siis on kaevandamine suhteliselt vähetasuv.
Varem kasutati paekivi ehituses (Vasalemma mõis) ja lubjapõletamiseks, hiljem on sellest hakatud tegema killustikku.
Maakasutus.
Peale põllumaa on palju metsamaad ja puisniite.
Põllumajandus.
Põllumajandusega tegelevad üksikud talud.
Turism.
Veskikülas on Allika turismitalu (Ants Kalduri Allika Puhkeküla).
Haridus.
Vasalemmas on Vasalemma Lastepäevakodu, Rummus Rummu Erikutsekool, Rummu Kunstide Kool ja Rummu Lastepäevakodu, Ämaris Ämari Põhikool (direktor Pille Kübard) ja Lemmarus Vasalemma Põhikool (direktor Siiri Kasemaa).
Kultuur.
Iga viie aasta tagant toimuvad suvel Vasalemma päevad, millega tähistatakse Vasalemma esmamainimise (1241) aastapäeva.
Muud.
Valla territooriumil on Ämari lennubaas, Seal asus ka kolm vanglat: Murru vangla, Rummu vangla ja Ämari vangla.
Aga vapp

Aga vapp on Venemaa koosseisu kuuluva Aga Burjaadi autonoomse ringkonna vapp.
Praegune vapp on kasutusele võetud aastal 2003. Eelmine vapp võeti kasutusele aastal 1996.
Kukka põllukivi

Kukka põllukivi on kaitsealune rändrahn Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas Kukka külas ning asub suurest Kukka kivist paarsada meetrit eemal.
Kivi ümbermõõt on 14,5 meetrit, laius on 3,3, pikkus 4,3 ja kõrgus 3,0–3,1 meetrit. Kivi maht on 24 kuupmeetrit.
Salinõmme poolsaar

Salinõmme poolsaar on poolsaar Hiiumaal Suuremõisast 5 kilomeetrit lõunas.
Poolsaarest läände jääb Salinõmme laht ja itta Soonlepa laht, kuhu suubub Suuremõisa jõgi.
Salinõmme küla on ainus küla, mis sel poolsaarel asub.
Veel 1870. aastatel oli poolsaare asemel saar.
Usbekistani riigipeade loend

Usbekistani riigipeade loend loetleb Usbekistani riigipead.
Tuvalu kindralkuberneride loend

Tuvalu kindralkuberneride loend loetleb Tuvalu kuningat esindavad kindralkubernerid alates riigi iseseisvumisest 1978. aastal.
Sri Lanka riigipeade loend

Sri Lanka riigipeade loend loetleb Sri Lanka riigipead alates riigi iseseisvumisest 1948. aastal.
Darmstadtium

Darmstadtium on keemiline element järjenumbriga 110.
Tema teadaolevatest isotoopidest stabiilseim on isotoop massiarvuga 281, mille poolestusaeg on 11,1 sekundit.
Darmstadtiumi saadi esimest korda mõne aatomi jagu 9. novembril 1994. Nimi on pandud avastamiskoha, Darmstadti linna järgi ning kinnitati 2003. aasta augustis.
Röntgeenium

Röntgeenium (Rg) on keemiline element järjenumbriga 111.
Teadaolevatest isotoopidest pikima elueaga isotoobi massiarv on 280 ja poolestusaeg 3,6 sekundit.
Nimetus röntgeenium pandi sellele elemendile alaliseks nimeks 1. novembril 2004 saksa füüsiku Wilhelm Conrad Röntgeni auks. Enne seda tunti elementi nimetusega "unununium" ("Uuu"; ladina "unununim" 'kolm ühte').
Koperniikium

Koperniikium (ladina "Copernicium") on keemiline element, mis asub perioodilisussüsteemis 112. kohal.
Element on nimetatud Mikołaj Koperniku järgi, praegune nimetus kinnitati 19. veebruaril 2010. Varem oli elemendi ajutine nimetus ununbium (Uub). 
Tema teadaolevalt stabiilseima isotoobi massiarv on 285 ja poolestusaeg on 10 minutit.
Koperniikium sarnaneb perioodilisustabeli ja kvantkeemiliste ennustuste järgi elavhõbedaga, kuid on keemiliselt veel vähem aktiivne. Kui väheaktiivne nimelt, ei ole kindlalt teada. On oletatud, et koperniikium võib füüsikalistelt omadustelt sarnaneda väärisgaasidega. Normaalrõhul ja temperatuuril võib ta olla metalne vedelik (elavhõbedasarnaselt) või gaas või läbipaistev mittemetalne vedelik.
Eestikeelse nimetuse kinnitasid Eesti Keemia Selts ja Eesti Keele Instituut novembris 2012.
Nihoonium

Nihoonium (lühend Nh; varasema nimetusega ununtrium, lühend Uut) on keemiline element järjenumbriga 113. 
Nihooniumi stabiilseima leitud isotoobi massiarv on 284 ja poolestusaeg 0,48 sekundit.
Juunis 2016 tehti ettepanek nimetada senine ununtrium nihooniumiks (ladina Nihonium, lühend Nh). 28. novembril 2016 muudeti elemendi nimetus ametlikult nihooniumiks.
Fleroovium

Fleroovium (lühend Fl; varasema nimetusega ununkvaadium, lühend Uuq) on sünteetiline keemiline element järjenumbriga 114.
Flerooviumi stabiilseima isotoobi massiarv on 289 ja poolestusaeg on 21 sekundit.
Element avastati detsembris 1998 venemaal Dubnas, kui plutoonium-244 sihtmärki pommitati tsüklotronis kiirendatud kaltsium-48 aatomitega. Katset õnnestus korrata alles septembris 2009 USA California osariigis Lawrence Berkeley riiklikus laboratooriumis, kus kaheksa päeva kestnud eksperimendi jooksul õnnestus registreerida vaid kaks flerooviumi aatomit. Nende eluiga oli alla sekundi.
Nimetus "fleroovium" pandi elemendile 30. mail 2012 vene füüsiku Georgi Fljorovi auks.
Moskoovium

Moskoovium (lühend Mc; varasem nimetus ununpentium, lühend Uup) on keemiline element järjenumbriga 115. 
Moskooviumi stabiilseima leitud isotoobi massiarv on 290 ja poolestusaeg on 650 millisekundit.
Juunis 2016 tehti ettepanek nimetada senine ununpentium moskooviumiks (ladina Moscovium, lühend Mc). 28. novembril 2016 muudeti ametlikult elemendi nimetus moskooviumiks.
Livermoorium

Livermoorium (lühend Lv; endise nimetusega ununheksium, lühend Uuh) on sünteetiline keemiline element järjenumbriga 116. 
On tuvastatud neli livermooriumi isotoopi massiarvudega 290–293. Neist stabiilseim on massiarvuga 293 ja poolestusajaga 0,6 millisekundit. Teatatud on ka viiendast isotoobist massiarvuga 294, kuid seda pole kinnitatud.
Element tuvastati 2000. aastal. Sellest ajast peale on õnnestunud toota umbes 35 livermooriumi aatomit.
Nimetus "livermoorium" kinnitati elemendile 31. mail 2012. Element sai nimetuse ühe selle avastanud uurimisinstituudi järgi, mis asub Ameerika Ühendriikides Livermore'i linnas (Lawrence'i Livermore'i Riiklik Labor).
Robert Fischer

Robert James Fischer (hüüdnimi Bobby Fischer; 9. märts 1943 – 17. jaanuar 2008) oli USA maletaja, kes viimased eluaastad elas poliitilises asüülis Islandil.
Fischer on noorpõlves mänginud malet Moskvas. Noorena oli tal paranoiahood. Eesti maletaja Iivo Nei sõnul polnud Fischer päris normaalne. Fischeri abilise male tsoonidevahelisel turniiril Bill Lombardy sõnul oli Fischeril probleeme.
Fischer katkestas oma osavõtu Nõukogude Liidu sportlaste omavahelise viigistamise kahtluse tõttu male esimesel rahvusvahelisel tsoonidevahelisel turniiril.
Fischer tuli male maailmameistriks 1. septembril 1972. Selleks pidi ta kõigepealt tulema USA 1969. aasta meistrivõistlustel esikolmikusse, aga loobus turniirist, sest ei jõudnud korraldajatega kokkuleppele turniiri vormingu ja auhinnafondi asjus. Kuid Pál Benkö loobus oma kohast USA koondises ja Fischer pääses tsoonidevahelisele turniirile. See toimus 1970. aasta novembris-detsembris Palma de Mallorcal ning Fischer võitis selle 18½ punktiga 23-st, edestades Bent Larsenit, Jefim Gellerit ja Robert Hübnerit, kes jagasid 15 punktiga teist kohta. Keegi pole tsoonidevahelist turniiri suurema vahega võitnud. Pretendentide turniiril alistas ta 6:0 Mark Taimanovi ja seejärel Denveris 6:0 Larseni. Kui arvestada, et ta lõpetas tsoonidevahelise turniiri 7 järjestikuse võiduga, oli ta võitnud 19 partiid järjest. Pretendentide turniiri finaalis alistas ta Tigran Petrosjani 6½:2½, alistades ta avapartiis. Tema 20-mänguline võiduseeria on 20. sajandil ainulaadne. MM-tiitlimatšis Islandil Reykjavíkis alistas ta Boris Spasski 12½:8½ ja tuli 11. maailmameistriks.
Pärast maailmameistriks tulekut halvenes Fischeri vaimne tervis.
Pärast maailmameistriks tulekut ei mänginud Fischer kolm aastat võistluspartiisid. 1975. aastal pidi ta kaitsma Anatoli Karpovi vastu oma maailmameistritiitlit, aga esitas FIDE-le hulga nõudmisi, milletaolisi polnud veel üheski MM-matšis kasutatud, näiteks et matš kestab 10 võiduni (see tähendab, et matši pikkus ei ole piiratud) ja et seisul 9:9 säilitab Fischer tiitli, mis tähendab, et pretendent peab võitma vähemalt 10:8. FIDE ei jäänud nende tingimustega nõusse ja Fischer loobus matšist, mispeale Karpov kuulutati uueks maailmameistriks.
Kogu oma ülejäänud elu pidas Fischer end maailmameistriks, aga osales veel üksnes ühel mitteametlikul turniiril, revanšmatšil Spasskiga 1992. aastal. Fischer võitis selle 17½:12½.
Anatoli Karpov

Anatoli Jevgenjevitš Karpov (vene keeles "Анатолий Евгеньевич Карпов"; sündinud 23. mail 1951 Zlatoustis) on Venemaa maletaja ja maletreener.
Ta on olnud male maailmameister (1975–1985) ja on FIDE vanemtreener (2009).
Elukäik.
Isa õpetas poja malet mängima, kui poeg oli viieaastane. 9-aastaselt täitis ta I järgu, 11-aastaselt sai meistrikandidaadiks ja 14-aastaselt meistriks. 1969. aastal tuli ta juunioride maailmameistriks, 1970. aastal tuli NSV Liidu meistriks ja sai ka suurmeistriks.
FIDE tunnistas ta maailmameistriks 3. aprillil 1975, kui senine maailmameister Robert Fischer oli keeldunud temaga matši mängimast. Fischer polnud paar aastat õieti võistlustel osalenud ja esitas hulga pretsedendituid tingimusi, näiteks nõudis ta, et matš kestaks 10 võiduni (viigid ei tule arvesse), ent seisul 9:9 säilitaks tema maailmameistri tiitli. On arvatud, et Fischer soovis saavutada pikka matši, et selle esimesel poolel saaks oma kunagist vormi taastada. FIDE president Max Euwe nõustus kõigi tingimustega peale selle, et seisul 9:9 säilitab Fischer tiitli. Seepeale Fischer loobus ja Karpov sai matšita maailmameistriks.
Ta on saavutanud 3163 mängitud mängus 1118 võitu, 287 kaotust ja 1480 viiki . 
Anatoli Karpov oli male maailmameister aastatel 1975–1985, kuni kaotas tiitli Garri Kasparovile. 
1. juuli 2006 seisuga oli ta FIDE reiting 2668, millega ta oli maailmas 40. kohal. 2009. aasta suvel oli ta reiting 2644, millega ta oli maailma edetabelis 98. kohal.
22.–24. septembrini 2009 pidasid Anatoli Karpov ja Garri Kasparov Valencias 12 partiist koosneva matši, mille võitis Kasparov tulemusega 9:3.
2010. aasta oktoobris kandideeris Karpov FIDE presidendiks, kuid jäi alla Kirsan Iljumžinovile, kes valiti sellesse ametisse tagasi.
Isiklikku.
Abielust Irina Kuimovaga on Karpovil poeg Anatoli (sündinud 1979).
Karpov on abielus Natalja Vladimirovna Bulanovaga (sündinud 1964). Neil on tütar Sofja (sündinud 1999).
Karpov lootis 2022. aasta aprillis, et Venemaa sissetung Ukrainasse lõpeb varsti ja rohkem süütuid ei sure.
2022. aasta 29. oktoobril toimetati teadvuse kaotanud Karpov Riigiduuma hoone kõrvalt Sklifosovski haiglasse ning viidi sealses intensiivraviosakonnas kunstlikku koomasse. Arstid tuvastasid tal kraniotserebraalse trauma, vasaku reieluu murru ja raske alkoholijoobe. Tema abikaasa Natalja Bulanova sõnul toodi Karpov 1. novembriks koomast välja. Pärast seda suunati ta neuroloogiaosakonda.
Vassili Smõslov

Vassili Vassiljevitš Smõslov (vene keeles Василий Васильевич Смыслов; 24. märts 1921 Moskva – 27. märts 2010 Moskva) oli vene maletaja, maailmameister (1957–1958), rahvusvaheline suurmeister (1950). 
Smõslov tuli septembris 1940 Moskvas peetud NSV Liidu meistrivõistlustel kolmandaks. Meistrivõistlustel kuue parema sekka jõudnutele korraldati aprillis 1941 neljaringiline matšturniir NSV Liidu absoluutse meistri tiitlile (võitis Botvinnik Paul Kerese ees), kus Smõslov jäi kolmandaks, edestades seejuures suurmeistreid Andor Lilienthali ja Igor Bondarevskit. Selle saavutuse eest anti 20-aastasele Smõslovile NSV Liidu suurmeistri nimetus. 
1947. aastal Tšigorini mälestusturniiril Moskvas jagas ta 3.–4. kohta. 1949. aastal tuli ta NSV Liidu malemeistriks. 
1950. aastal võttis Rahvusvaheline Maleföderatsioon (FIDE) kasutusele rahvusvahelise suurmeistri nimetuse. Smõslov oli üks neist, kes sai selle nimetuse kohe samal aastal.
Maailmameistriks sai ta 36-aastaselt. 1991. aastal tuli Smõslov 70-aastaselt Bad Wörishofenis veteranide maailmameistriks.
Maailmameistrivõistlused.
1948. aasta male maailmameistrivõistlustel jäi Smõslov Mihhail Botvinniku järel teiseks (edestades Paul Kerest ja Samuel Reshevskyt poole punktiga). 1950. aastal Budapestis pretendentide turniiril tuli ta kolmandaks (edestades Kerest poole punktiga). 1953. aastal võitis ta Zürichis pretendentide turniiri (edestades 2.–4. kohta jaganud David Bronšteini, Kerest ja Reshevskyt). 1954. aastal Moskvas peetud tiitlimatš Mihhail Botvinnikuga jäi viiki. 
1956. aastal võitis Smõslov Amsterdamis taas pretendentide turniiri (edestas teiseks jäänud Kerest 1,5 punktiga). 1957. aastal võitis Smõslov küll tiitlimatši, kuid aasta hiljem revanšmatšis sai Botvinnik maailmameistritiitli tagasi. 
1959.aastal Jugoslaavias peetud pretendentide turniiril jäi Smõslov neljandaks. 1964. aastal Amsterdamis jagas ta tsoonidevahelisel turniiril esikohta ja pääses pretendentide matšturniirile, kus 1965. aastal peetud veerandfinaalis kaotas Jefim Gellerile.
1982. aastal Las Palmases tsoonidevahelisel turniiril saadud teine koht viis Smõslovi 8 osavõtjaga pretendentide matšturniirile (1983–1984), kus ta jõudis koos Garri Kasparoviga finaali. Märtsis-aprillis 1984 Vilniuses toimunud finaalmatši Smõslov kaotas tulemusega 4½:8½. 1985. aastal Montpellier's toimunud 16 osavõtjaga pretendentide turniiril jagas ta 8.–9. kohta.
Võistkondlik esinemine.
Smõslov võitis Nõukogude Liidu meeskonna koosseisus 9 kuldmedalit maleolümpiatel (1952–1960, 1964, 1968–1972), 5 kuldmedalit Euroopa võistkondlikel meistrivõistlustel (1957, 1961, 1965, 1970, 1973) ja 1985. aastal kuldmedali esimestel võistkondlikel maailmameistrivõistlustel.
Ruslan Ponomarjov

Ruslan Ponomarjov (sündinud 11. oktoobril 1983 Gorlivkas) on Ukraina maletaja. 
Aastal 2002 tuli ta FIDE male maailmameistriks, võites kaasmaalase Vassõl Ivantšuki tulemusega 4,5:2,5. Maailmameistriks tulles oli ta vaid 18-aastane, olles sellega noorim selle tiitli võitnud maletaja.
Kreeta

Kreeta on Kreeka suurim saar. 
Ta asub Egeuse mere lõunaosas liikluseks soodsas kohas, 100 km Peloponnesosest ja 170 km Põhja-Aafrikast (kunagisest Kürenaikast). 
Saare pikkus idast läände on umbes 260 km, väikseim laius 12 ja suurim 57 km. Saar on mägine ja asub seismiliselt aktiivses piirkonnas.
Kreeta saar moodustab põhiosa 1. järgu haldusüksusest Kreeta piirkonnast ja seal paikneb ka selle keskus Irákleio. Suuruselt teine linn Kreetal on Chaniá.
Ajalugu.
Inimasustus on Kreetal olnud vähemalt 130 000 aastat.
Hilisneoliitikumis ja pronksiajal oli Kreetal Minose kultuur.
Vanaajal ja sellele järgnenud keskajal kuulus Kreeta saar Rooma vabariigile, keisririigile ja Bütsantsi Ida-Rooma keisririiki.
Veneetsia vabariigi vallutuse järel kuulus Candia kuningriik ja Kreeta Veneetsia vabariigi ülemerekolooniate hulka. Pärast Küprose vallutamist Osmanite poolt 1571. aastal oli Kreeta Veneetsia viimane suurem ülemerevaldus.
1645–1669 toimus Candia sõda või Viies Osmanite–Veneetsia sõda Veneetsia vabariigi ja selle liitlaste (peamiselt Malta rüütlid, Paavstiriik ja Prantsusmaa) ning Osmanite riigi ja berbeririikide vahel.
Pärast mitut Osmanite riigi vastast mässu sai Kreeta sõltumatuks riigiks. Kreeta Riik eksisteeris aastatel 1898–1913, seejärel sai Kreetast Kreeka kuningriigi osa.
Transport.
Suuremad sadamad asuvad Irákleioses, Ágios Nikólaoses, Réthymnoes ja Chaniás.
Peamised lennujaamad on Irákleiose ja Chaniá lennujaam. Väiksem lennujaam on Siteías.
Alkmene

Alkmene (ladina keeles "Alcmena", "Alcummena") oli vanakreeka mütoloogias Amphitryoni abikaasa ning Heraklese ja Iphiklese ema.
Alkmene isa oli Mükeene kuningas Elektryon, kes oli Perseuse poeg. Tema emaks on nimetatud Anaxot, ent Anaxo on teiste allikate järgi hoopis Alkmene meheõde.
Alkmenel oli 9 venda, kellest 8 langesid sõjas tafide vastu. Alkmenele tuli kosja tema onupoeg Amphitryon, ent Alkmene ei tahtnud temaga abielluda enne, kui vendade surma eest on kätte makstud. Amphitryon tegi seda ja nad abiellusid.
Amphitryon tappis kogemata Elektryoni. Võimu haaras Alkmene alaealise venna Likymniose eest nende onu Sthenelos, kes pagendas Amphitryoni. Nad rändasid Teebasse, kus Amphitryonile anti armu.
Zeus võttis endale Amphitryoni kuju ning sigitas Alkmenega surematu Heraklese. Samal ööl sigitas õige Amphitryon temaga sureliku Iphiklese, kes sündis päev hiljem. Mõne allika järgi olid Amphitryon ja Alkmene ka Erydike vanemad.
Pärast oma mehe surma abiellus Alkmene mõne allika kohaselt Kreeta valitseja Rhadamanthysega, ent teiste allikate järgi toimus see alles allmaailmas, sest Rhadamanthys oli surnute hingede üle kohtumõistja.
Alkmene järgi on nimetatud asteroid 82 Alkmene.
Augeias

Augeias (kreeka keeles 'särav') oli vanakreeka mütoloogias Heliose poeg ja Peloponnesosel asuva Elise kuningas, kellel olid tohutud veisekarjad (mitu tuhat veist). Tema tütre nimi oli Epikaste. Augeiase tallide puhastamine ühe päevaga oli Heraklese viies vägitöö (Antiigileksikoni järgi kuues).
Augeiase kari oli jumalate kingitus ja immuunne mistahes haiguste vastu. Sellepärast ei viitsinud Augeias oma talli koristada ja sõnnikut oli sinna mitmekümne aasta jooksul väga palju kogunenud.
Eurystheus andis talle selle ülesande, et Heraklest rahva silmis alandada: kõik eelmised vägitööd olid Heraklesele ainult kuulsust toonud. Ent Herakles ei hakanud sõnnikut kühveldama, juhtides läheduses voolavad Alpheiose ja Peneiose jõe läbi talli ja need uhtusid kogu sõnniku minema.
Augeias oli lubanud Heraklesele kümnendiku oma karjast, kui see ülesande täidab, olles kindel, et Herakles seda ei suuda. Kui Herakles tööga siiski toime tuli, keeldus Augeias tasu maksmast. Herakles vihastas ja lõi Augeiase maha. Uueks Elise kuningaks sai Augeiase poeg Phyleos.
Eurystheus ei tahtnud seda vägitegu lugeda, tuues põhjenduseks, et Herakles leppis Augeiasega tasu suhtes kokku, aga oleks pidanud tegema tasuta. Teine vägitegu, mis talle ei kõlvanud, oli Lerna hüdra tapmine, ja nii pidi Herakles esialgu kokku lepitud 10 kangelasteo asemel 12 sooritama. Siin on nähtud kompromissi osas Heraklese-legendides esinenud 10 ja osas olnud 12 vägiteo vahel.
Selle mälestuseks lõi Zeus Kaljukitse tähtkuju. Nimelt Päike (meenutagem, et Augeiase nimi tähendas säravat) on Kaljukitse tähtkujus kõige vähem näha (ehk teisisõnu on tallis). Nime "Kaljukits" andsid tähtkujule alles roomlased; vanad kreeklased kutsusidki seda tähtkuju Augeiase talliks.
Elis

Elis oli piirkond Vana-Kreekas Peloponnesose loodeosas praeguse Ileía piirkonnas. 
Doorlaste sisserändamise ajal sinna tunginud hõimud asustasid ainult viljaka uhtmaatasandiku (Pärsia- ehk Madal-Elise). See ala oli kuulus hobusekasvatuse poolest, seal oli valdav suurmaaomandus.
Elislased alistasid järk-järgult ümberkaudsed mäestikud (Akroreia, Pisatise, Triphylia) ning muutsid nende asukad perioikideks.
Pärast Pisatise vallutamist umbes 570 ekr läks ka olümpiamängude korraldamine elislaste kätte. 
Poliitikas oli Elisel Vana-Kreeka ajaloos teisejärguline osa. Aastani 420 eKr oli Elis liidus Spartaga, hiljem sai temalt lüüa ja 400–371 allus täielikult tema võimule. 3. sajandil eKr oli Elis Aitoolia Liidu ja aastast 191 eKr Ahhaia Liidu liige. 
Sünoikismi tagajärjel tekkis 471 eKr Peneiose jõe äärde maakonna pealinn Elis (praegu Palaiópolis). Antiikaegsest linnast on vähe säilinud.
Rusikavõitlus

 Rusikavõitlus on antiikajal harrastatud spordiala.
Rusikavõitluse tase oli kõrge juba Homerose-aegses Kreekas. 688 eKr võeti rusikavõitlus olümpiamängude kavva.
5. sajandini eKr seoti rusikate kaitseks ümber käte pehmed nahkrihmad, hiljem asendati need punutud nahkkinnastega, millel olid sõrmeotsad paljad. 
Elukutseliste rusikavõitlejate löögi tugevust suurendas kinda paks teravaservaline nahast löögirõngas, millega võis tekitada raskeid vigastusi. Rooma kirjanikud on oma teostes maininud ka metallist nukkidega kindaid. Andmeid täismetallist kinnaste kohta leidub ainult Rooma keisririigi ajast (neid kasutati gladiaatorite võistlustel).
Võistlejad jaotati ainult vanuseklassidesse, kaalukategooriaid ei olnud. Rusikavõitlust ei piiratud ka ajaliselt. See lõppes, kui üks võistlejaist oli löödud võitlusvõimetuks või alistus ise vabatahtlikult.
Arvesse võeti kõik pähe suunatud löögid (sirge löök või haaklöögid kõrvalt ja alt), kuid löögid kehasse olid keelatud. Rusikakaitsed ja võistlusreeglid määrasid võistlusstiili: hinnati kiirust, jalgade liikuvust ja vahekauguse hoidmist. Tabamuste vältimine kõrvalepõigete abil oli sama tähtis kui tabamus ise.
Treeningutel kasutati harjutamiseks liivakotte ja pirnpalle, võisteldi omavahel ning harjutati varjupoksi.
Pankraation

Pankraation oli võitlusspordiala Vana-Kreekas, milles olid ühendatud rusikavõitlus ja maadlus.
Pankraation võeti 648 eKr olümpiamängude kavva. Varem oli see spordialana ilmselt tundmatu. Võisteldi paljaste rusikatega püsti- ja pikaliasendis. Lubatud olid rusikalöögid, hoobid jala, põlve ja küünarnukiga, klammerdumine, kägistamine ja liigeste väänamine.
Keelatud olid hammustamine ja küünistamine.
Võistlejaid ei liigitatud kaalu järgi (jagati ainult vanuseklassidesse) ega piiratud võistluse aega. Võistlus lõppes, kui üks võistleja muutus võistlusvõimetuks või loobus vabatahtlikult.
Eriliste võistlusmääruste tõttu oli pankraation iseseisev spordiala, mis erines tunduvalt rusikavõitlusest ja maadlusest kui omaette spordialadest.
Tänapäev.
Pankraationiga sarnanevad mitmed tänapäeva võitlusalad. On taastatud uute reeglitega kaasajastatud pankraation. Üks levinumaid pankraationiga sarnanevaid võitlusalasid on vabavõitlus ehk MMA.
Õlipuu (perekond)

Õlipuu ehk oliivipuu ("Olea") on igihaljaste taimede perekond õlipuuliste "(Oleaceae)" sugukonnast. 
Perekonda arvatakse üle 20 liigi. Levilaks Euroopa, Aafrika, Lõuna-Aasia ja Austraalia parasvöötme lõunaserv ning troopilised alad. Perekonda kuuluvad igihaljad puud ja põõsad, millel on väikesed, vastakad, terveservalised lehed. Viljaks on luuvili.
Hellenid

Helleniteks (Έλληνες) nimetati algul üht Põhja-Kreeka hõimu, hiljem kõiki kreeka hõime.
5. sajandist eKr eristati selle nimetusega kreeklasi kreeka keelt mittekõnelevatest rahvastest (barbaritest).
Hellenismi ajal nimetati helleniteks Aleksandri suurriigis ja diadohhide riikides tekkinud kreeka segakultuuriga rahvast.
Konstantinoopol

Konstantinoopol (kreeka keeles 'Constantinuse linn') on İstanbuli endine nimi. Nime Konstantinoopol kasutatakse enamasti perioodi kohta, millal piirkonnas valitses ristiusk, ehk siis aastate 330–1453 kohta. Õigeusu kirik aga nimetab linna nii ka tänapäeval.
Linna asutas Rooma imperaator Constantinus I endise Byzantioni kohale ning linnast sai tulevase Ida-Rooma keisririigi pealinn. Riigikeeleks oli algselt ladina keel, 7. sajandist aga kreeka keel. 
Pärast 1453. aasta Osmanite sissetungi islamiseeriti ka linnanimi. Kuni impeeriumi kokkuvarisemiseni 1922. aastal tunti seda kõige ametlikumalt kui Kostantiniyye. 
Ḳosṭanṭīnīye.
Ḳosṭanṭīnīye või Kostantiniyye (osmanitürgi keeles "قسطنطينيه", araabia keeles ja pärsia keeles "قسطنطينية") oli kunagise Konstantinoopoli (praegune İstanbul) türgipärane nimi. See oli Osmanite impeeriumi neljanda ja viimase pealinna nimi Bütsantsi (Ida-Rooma keisririigi) õigeuskliku keskuse alistamisest 1453. aastal kuni islamiusulise Osmanite riigi kokkuvarisemiseni 1922. aastal.
Nimi.
Osmanitürgikeelne nimekuju قسطنطينيه "Ḳosṭanṭīnīye" tuleb linna ajaloolise kreekakeelse nime Κωνσταντινούπολις ("Konstantinoúpolis", 'Constantinuse linn') araabiakeelsest kujust القسطنطينية "al-Qusṭanṭīniyyah". 
Pärast linna vallutamist kasutasid võimud seda kõrvuti nimekujuga "İstanbul", kuigi vormilisem mugandus linna varasemast nimest "Konstantinoúpolis" oli "Kostantiniyye". Samal ajal kasutati kõrvuti ka kõnekeelseid nimekujusid Stamboul/Stambul ja Islambol/Islambul, mille all mõeldi pigem sealset vanalinna. 
Türgi vastukaja.
Tänapäeval peavad türklased nime Ḳosṭanṭīnīye poliitiliselt ebakorrektseks ja isegi selle kasutamist ajaloolistes tekstides kohatuks.
Herodes Atticus

Lucius Vibullius Hipparchos Tiberius Claudius Herodes Atticus (101 – 177 Maraton) oli üks antiikaja kuulsamaid filantroope.
Ta oli päritolult roomlane, kuid sündis ja elas põhiliselt Kreekas. 143. aastal oli ta Rooma konsul. Samal aastal valiti ta Ateena panatenaiade peakorraldajaks ehk agonoteediks. Sellena laskis ta rekonstrueerida Panathenaikoni staadioni, tehes sellest ühe antiikaja kõige hiilgavama ehitise.
Ta kinkis Ateenale ka Odeioni, Ateena akropoli jalamil osaliselt kaljusse õõnestatud Rooma stiilis teatri mälestusmärgiks oma naisele.
Olümpias luges ta muuhulgas Altises oma luulet ja väitles elislastega filosoofiliste küsimuste üle. Ta rajas Olümpiasse akvedukti, lahendades nii sealse joogiveemure. Veejuhe lõppes kena purskkaevuga – Nymphaeumiga.
Tema plaan rajada kanal läbi Korintose maakitsuse siiski ei teostunud. Seda polnud varem suutnud ellu viia ka Nero.
Lisaks oli Herodes Atticus oraator niinimetatud teise sofistika ajajärgust, atikismi esindaja, hilisemate keisrite Lucius Aurelius Veruse ja Marcus Aureliuse õpetaja.
Tema teostest (kirjad, diatriibid ja muu) on säilinud katkendeid ainult raamatust "Peri politeias" ("Riigi põhikorrast").
Turkestani ANSV

Turkestani ANSV kuulutati välja Taškendis 30. aprillil 1918 endise Turkestani kindralkubermangu alal. Kuulus Vene SFNV koosseisu.
Elanike arv oli 5,2 miljonit (1920).
1921–1922 viidi läbi maa- ja veereform.
Turkestani ANSV likvideeriti 27. oktoobril 1924. Tema alad jagati Usbeki NSV ja Turkmeeni NSV vahel.
Rahvusvahelised spordiföderatsioonid

Rahvusvahelisi spordiföderatsioone on maailmas kokku üle saja. 
Olümpialiikumise seisukohast võib neid jagada olümpiaalade ja mitteolümpiaalade föderatsioonideks.
GNU FDL

"GNU FDL'i tekst on välja toodud leheküljel ."
GNU Free Documentation License ('GNU vaba dokumentatsiooni litsents'), lühend GNU FDL või GFDL on avatud sisu copyleft litsents, kirjutatud Free Software Foundation (FSF) poolt GNU projekti jaoks. See on avatud sisu vaste tarkvaralitsentsile GNU GPL.
Litsentsi mustand tuli välja septembris 1999. Versioon 1.1 anti välja märtsis 2000 ja versioon 1.2 novembris 2002. Litsentsi uusim ja seni viimane versioon 1.3 anti välja 2008. aasta novembris.
Litsents on mõeldud kasutusjuhendite, õpikute ja muude juhendmaterjalide jaoks. Hoolimata sellest saab litsentsi kasutada ükskõik millise tekstipõhise teose jaoks, olenemata teemast. See sätestab, et kõik koopiad lähtematerjalist, isegi muudetud kujul, peavad olema sama litsentsi all. Neid koopiaid võib müüa, kuid kui seda toodetakse suures koguses, tuleb see teha kättesaadavaks formaadis, mis lubab edasisi muudatusi.
Vikipeedia on suurim dokumentatsiooniprojekt, mis kasutab GFDLi. Tulles vastu Wikimedia Foundationi soovidele, viidi 1.3 versiooni sisse võimalus, et GFDLi all litsentseeritud materjale saaks viia Creative Commonsi Attribution Share-Alike (CC BY-SA) litsentsi alla ning selle järel koliti Wikimedia projektide sisu CC BY-SA alla ümber. Samas on Vikipeedia artiklite tekst endiselt ühtlasi GFDL all.