tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Eesti filmi andmebaas

Eesti filmi andmebaas (lühendina EFIS) on 2012. aastal veebis avatud elektrooniline filmiandmebaas.
Selle eesmärk on põhjalikult kirjeldada Eesti filmipärandit, koguda filmiinfot Eesti filmide, nende tootjate, sisu, teemade, liikide ja žanrite, režissööride, osatäitjate jne kohta ning teha kättesaadavaks võimalikult palju nende filmiteoste ja Eesti filmivaldkonnaga kaasnevat teavet. Filmiteosed on detailselt märksõnastatud, mis võimaldab teabeotsingut paljude sisutunnuste põhjal.
Andmebaas avati 2012. aasta 12. detsembril. 2017. aasta alguse seisuga oli andmebaasis rohkem kui 16 200 täis- ja osakirjet alates 1912. aastast Eestis tehtud filmide kohta. Filmiandmebaasi arendati peamiselt aastatel 2011–2022 kindla kava järgi etappide kaupa.
Eesti filmi andmebaasi (elektroonilist rahvusfilmograafiat) koostab MTÜ Eesti Filmi Andmebaas, mille asutasid 2007. aasta lõpus ettevõtte F-Seitse filmiprodutsent Reet Sokmann ning Tallinna Ülikooli Balti Filmi- ja Meediakooli meediaosakonna juhataja Hagi Šein, kes kuulusid ka MTÜ juhatusse.
Sharon Bezaly

Sharon Bezaly (sündinud 1972) on Iisraeli päritolu flötist. Ta elab Rootsis.
Bezaly debüteeris solistina 1986. aastal koos Iisraeli Filharmoonia Orkestriga Zubin Mehta juhatusel. Ta lõpetas Pariisi konservatooriumi ("Conservatoire National Supérieur de Musique") ning mängis mõnda aega esimest flööti Salzburgi Camerata Academicas. 
1997. aastal alustas ta soolokarjääri ning on sestpeale esinenud koos paljude maailma tuntumate sümfoonia- ja kammerorkestritega. 
Tema instrumentide hulka kuulub firma Muramatsu poolt spetsiaalselt tema jaoks 24-karaadisest kullast valmistatud flööt.
Pühendteosed.
Bezalyle on flöödikontserte kirjutanud Kalevi Aho, Sally Beamish, Daniel Börtz, Brett Dean, Sofia Gubaidulina, Anders Hillborg, Christian Lindberg, Uljas Pulkkis, Ge Gan-ru, Mari Takano, Haukur Tómasson ja Zhou Long ning sooloteoseid Daniel Börtz, Fulvio Caldini, Brett Dean, Carl-Axel Dominique, George Flynn ja Hans-Ola Ericsson.
Diskograafia.
Bezaly on salvestanud 24 CD-d Rootsi plaadifirmaga BIS.
Botnica

Botnica on Eesti jäämurdja ja mitmeotstarbeline varustuslaev, ehitatud Finnyardsi laevatehases Raumas Soomes 1998. aastal. Jäämurdjat kasutatakse talvel Soome lahel ja suvel antakse rendile.
Ajalugu.
303 miljonit Soome marka maksev laev telliti veebruaris 1997 Finnyardsi laevatehaselt Raumas. Kiil pandi 2. septembril 1997, laev lasti vette 20. veebruaril 1998. 29. juunil 1998 anti valmis laev omanikule üle. Aastail 1998–2012, kuni 24. oktoobril 2012 AS Tallinna Sadam sõlmis lepingu Soome laevafirmaga Arctia jäämurdjat Botnica ostuks, kasutasid seda laeva soome firmad Soome lipu all. 2012. aastal osteti laev 50 miljoni euro eest.
Tehnilised andmed.
Botnica on 96,7 m pikk ja 24,0 m lai, süvisega 8,5 m ja kogumahutavusega 6370. Laeval on 5 tekki.
Botnical on 12 Caterpillari diiselmootorit 3512B DITA, mille koguvõimsus on 15,24 MW, laeva kiirus on 16,5 sõlme. Laeva sõuseadme moodustavad 2 ABB Azipodi põtkurit, millest igaühe võimsus on 5 MW. Vööris on 3 Brunvolli põtkurit.
Botnica peakraana tõstevõime mereplatvormil töötamiseks on 160 t.
Botnica vööris on helikopteri maandumisplats.
Nikolai Gurjanov

Nikolai Gurjanov VR II/3 (9. mai 1898 Vilo vald, Petserimaa – ?) oli Vene ja Eesti sõjaväelane (nooremleitnant) ja Nõukogude Liidu luuraja.
Ta osales Vene sõjaväes esimeses maailmasõjas, sõjavang 1917–1919. Tuli Vabadussõja ajal koos suurtükipatareiga Eesti poole üle, teenis seejärel Sakala partisanide pataljonis ja Katšanovi pataljonis.
1923. aastal kandideeris ta II Riigikogu valimistel, nõudes ametnike arvu vähendamist, Petserimaa valdadeks jagamise küsimuse uuesti läbivaatamist ja lubas õigeusku ja kirikut kaitsta ametnike vahelesegamise eest.
Ta elas sel ajal Rootova vallas ja oli Peterburi sõjaväeringkonna staabi luurevalitsuse Pihkva rajooni voliniku resident (varjunimi Bõstrõi). 10. augustil 1923 jõudis ta vahistamise eest põgeneda.
Lembit Verlin

Lembit-Aleksander Verlin (29. oktoober 1917 Kuijõe – 13. aprill 2004 Tallinn) oli eesti helilooja, koorijuht ja pedagoog.
Sündis pere kaheteistkümnenda lapsena.
Haridus.
Ta õppis Piirsalu algkoolis. Lõpetas 1953. aastal Tallinna Konservatooriumi, kus oli õppinud Jüri Variste dirigeerimisklassis.
Töökäik.
17-aastaselt kolis Tallinna, kus töötas esialgu trammikonduktorina ja hiljem trammijuhina. 1939. aastal asus tööle transporditööliste segakoori juhina.
Teise maailmasõja ajal juhtis Verlin 300. polgu meeskoori, juhatas meesansamblit ning lõi kaasa Eesti Laskurkorpuse estraadiorkestris. Pärast sõda juhatas Tallinna Toitlustustrusti naiskoori, Vabariikliku Noortemaja segakoori ja kaubandustöötajate naiskoori. Aastatel 1947–1956 oli Eesti Raadio segakoori dirigent. Pikka aega töötas Tallinna haridustööliste naiskooriga.
Lembit Verlin töötas Tallinna Pedagoogilises Instituudis (õppejõuna aastast 1955) ja Eesti Muusikaakadeemias (aastast 1974 professor, aastast 1994 emeriitprofessor).
Aastatel 1960–1975 oli Verlin üldlaulupidude üldjuht ning 1980. ja 1985. aastal aujuht.
Karl Leinus

Karl Leinus (29. august 1889 Ähijärve, Vana-Antsla vald – 19. veebruar 1968 Tallinn) oli eesti koorijuht ja pedagoog.
Leinus sai alghariduse Kaika kihelkonnakoolis, seejärel astus Riia vaimulikku seminari. Õppis muusikat Vilniuses, 1912. aastal lõpetas laulu-muusika õpetajate kursuse Hersoni muusikakoolis. 1913–1915 õppis muusikat Moskvas ja Peterburis, 1916. aastal sooritas eksami koorijuhi kutse saamiseks keiserlikus kapellis. 
Aastatel 1917–1924 oli Tallinna linna XIX ja XII algkooli juhataja, 1924. aastast muusikaõpetaja Tallinna koolides. 
1913–1917 juhatas Leinus Tallinna karskusseltsi Valvaja koori. 1919. aastal asutas Tallinnas lastekoori "Laulu lapsed" ning juhatas seda 1925. aastani. Aastatel 1919–1928 juhatas Põhjala koori ning 1929. aastast segakoori Raudam. Vabadussõjast võttis ta osa Tallinna Kooliõpetajate roodus. 1958. aastast kuni surmani oli Karl Leinus vanade revolutsionääride lauluansambli ühiskondlik juhendaja.
Aastatel 1950–1965 oli Karl Leinus üks üldlaulupidude üldjuhte (lastekooride ja vene kooride üldjuht) ja 1962. aasta noorte laulupeo vene kooride üldjuht. 1967. aasta noorte laulupeol oli ta aujuht.
Rannamõisa maastikukaitseala

Rannamõisa maastikukaitseala asub Harjumaal Harku vallas. 
Rannamõisa pank võeti kaitse alla 1959. aastal. Uus kaitse-eeskiri kinnitati 2000. aastal.
Kaitseala väärtusteks on Rannamõisa pank ja kõrgel pangal (30–32 m) asuv klindipealne loomets ning pangaalune allikalise veerežiimiga pangamets. Kaitseala koosseisus on ka Tilgu koopad ja liivakivipaljand. Paljand on alamordoviitsiumi Türisalu kihistu Tabasalu kihistiku stratotüübiks. Kaitseala pindala on 65 ha.
Vaata ka.
Eesti kaitsealade loend
Walker, Texase korravalvur

"Walker, Texase korravalvur" ("Walker, Texas Ranger") on USA kriminaalsari. 
Sarja toodeti aastatel 1993–2001. Sari sai väga populaarseks ja seda on näidatud rohkem kui 100 riigis üle maailma. Eestis on sarja näidanud Kanal 2 ja Kanal 12.
Eduard Oja

Eduard Oja (17. jaanuar 1905 Palupõhja – 16. aprill 1950 Tartu) oli eesti helilooja, koorijuht, muusikapedagoog ja -kriitik.
Ta sündis Palupõhja külas Vana-Põltsamaa vallas Põltsamaa kihelkonnas Viljandimaal metsavahi peres. Tal oli kaks venda ja kaks õde.
Ta õppis aastatel 1919–1925 Tartu Õpetajate Seminaris, kus kohtus ka oma eakaaslase Eduard Tubinaga. 1925. aastal astus ta Tartu Kõrgemasse Muusikakooli viiuli erialale, kuid kooli lõpetas ta hoopis Heino Elleri kompositsiooniklassis 1932. aastal.
Pärast kooli lõpetamist töötas Oja Tartus koorijuhi ja muusikapedagoogina, olles 1935–1941 Tartu Kõrgema Muusikakooli muusikateooria õp­pejõud. Samuti tegutses ta muusikakriitikuna, arvustades teiste seas ka Tartut külastanud vene heliloojat Sergei Prokofjevit.
Eduard Oja suri Tartus ja on maetud Tartu Pauluse kalmistule.
2013. aastal avati Oja sünnipaigas Palupõhjal tema mälestuskivi. Samuti paikneb mälestustahvel tema endises elupaigas Elvas, Kesk tänav 13.
Looming.
Seni on arvatud, et Eduard Oja looming ei ole kuigi mahukas, kuna mitmed teosed on aegade jooksul hävinud. Valdav osa tema teadaolevast loomingust on aga ülimalt omanäoline ja väärtuslik. On ka arvatud, et tema säilinud lihtsalt ei tunta veel korralikult.
1930. aastate esimese poole loomingus (klaveripalade tsükkel "Vaikivad meeleolud"; "Ajatriloogia" tšellole ja klaverile; klaverikvintett) on Oja ulatuslikult kasutanud oktatoonilist helirida.
Endel Reinpõld

Endel Reinpõld (4. juuli 1926 Annikvere – 29. oktoober 2012 Viimsi) oli eesti skaudiliikumise aktivist, eestluse säilitaja eksiilis.
Lepassaare raudteejaam

Lepassaare raudteejaam (varasema nimega "Vastseliina raudteejaam"; vene keeles "Нейгаузен") on raudteejaam Võru maakonnas Võru vallas Lepassaare külas. 
Reisirongid peatusid Lepassaares (liinil Valga–Veski) kuni 2001. aastani. Lepassaare raudteejaamale eelnes sellel liinil Valga poolt tulles Otsa raudteepeatus ja järgnes Tuderna raudteepeatus.
Praegu kasutatakse raudteed ja jaama vähesel määral üksnes kaubaveoks.
Ajalugu.
Läbi Lepassaare kulgeb laiarööpmeline Valga–Petseri raudteelõik, mis valmis 1889. aastal osana Riia–Pihkva raudteest. Jaam kandis algul nime "Vastseliina raudteejaam", kuigi Vastseliina kiriku juurest on Lepassaare jaama 14 km. 1921. aastal nimetati jaam ümber Lepassaareks. Raudtee ja jaama tekkimine mängis olulist rolli piirkonna majanduse ja elanikkonna kasvus. 
Jaam jäi avamise ajal Vastseliina kihelkonda Loosi mõisa maadele ja liigitus Vene keisririigi tolleaegse süsteemi kohaselt IV klassi.
Kuigi raudteel praeguseks enam reisirongiliiklust ei toimu, asub Lepassaare jaamas tänini terviklik jaamahoonekompleks ning lisaks peateele üks kõrvaltee koos kahe pöörmega. Aegade jooksul on kõrvalteede arv järjest vähenenud. Möödunud sajandi lõpus asus jaamas kokku kolm kõrvalteed ja kaubaplatvormi äärde viinud tupiktee.
Tänapäeval on Lepassaare raudteejaam automaatseadmetega juhitav (st alaliselt inimesi kohapeal ei viibi), kuid varem oli jaamas korraga tööl üle 20 inimese: jaamaülem, jaamakorraldajad, mehaanikud, enne 1980. aastaid ka pöörmeseadjad jne. Veel sajandivahetuse paiku tegutses jaamas teemeistri jaoskond, mille tegevuseks oli tupikteel mootordresiin.
Lepassaare viimane jaamaülem oli Hilja Kolt.
Jaamahoone.
Raudtee põhjaküljel asetseb 1889. aastal valminud jaamahoone, millest kummalgi pool asuvad ka jaamakompleksi kuuluvad pagasikuur ja käimla. 
Kroonuhistoritsistlikus stiilis poolkelpkatusega puidust jaamahoone ehitati tüüpprojekti järgi sarnaselt Elva ja Sangaste jaamahoonetega ning on silmapaistvalt autentsena säilinud tänaseni. Tegemist on ainsa seda tüüpi esindava jaamahoonega Eestis, mis säilitanud täielikult originaalkubatuuri. Märkimisväärselt hästi on säilinud ka hoone asulapoolse külje dekoor. 
Jaamahoone ruumijaotus oli tüüpiline: keskosas asus ootesaal, millele lisandusid ametiruumid maja mõlemas otsas. 
Tänu kohalikule kogukonnale on jaamahoone säilitamiseks asutatud MTÜ Vana Vaksal, kelle tegevuse tulemusel on viimastel aastatel renoveeritud suur osa jaamahoonest eesmärgiga rajada aasta läbi kasutatav Lepassaare külakeskus.
1980. aastate alguses rajati vana jaamahoone kõrvale uus silikaattellistest elektritsentralisatsiooni post, kuhu viidi üle raudteejaama kollektiiv ning mis on jaama automaatika- ja signalisatsiooniseadmete juhtimiseks kasutusel ka tänapäeval.
Ardooie loss

Ardooie loss (hollandi "Kasteel van Ardooie", varem tuntud ka kui "Castillo de Jonghe d'Ardoye") on loss Belgias Lääne-Flandria provintsis Ardooie vallas.
Ardooie loss ehitati aastatel 1780–1781 (uus)klassitsistlikus stiilis.
Eravalduses olev lossikompleks paikneb 28 hektaril, on alates 1984. aastast kultuurimälestisena kaitse all ega ole avatud külastajatele.
Piusa raudteejaam

Piusa raudteejaam on raudteejaam Võru maakonnas Võru vallas Piusa külas.
Läbi Piusa kulgeb Valga–Petseri raudteelõik, mis valmis 1889. aastal osana Riia-Pihkva-Peterburi raudteest.
Tänu 2011. aastal valminud Koidula raudteejaamale sai võimalikuks Tartu–Koidula rongiliini pikendamine Piusani, mis teostus alates 2012. aasta suveperioodist, kui Piusal valmis uus lühike perroon.
Varem sõitsid reisirongid läbi Piusa viimati 2001. aastal (liinil Valga–Veski). Piusa raudteejaamale eelnes sellel liinil Valga poolt tulles Tuderna raudteepeatus ja järgnes Veski raudteepeatus. Jaamas asuvad pöörmed ja kõrvalteed ning võib toimuda ka kaupade rongidele ning neilt maha laadimine.
Ajalugu.
Piusa raudteejaam rajati 1930. aastatel seoses liivakaevandusega. Valmimise ajal jäi jaam Orava valda. 
Esialgne jaamahoone hävis II maailmasõjas. Uus kergete modernismi sugemetega stalinistlikus stiilis jaamahoone valmis 1961. aastal. 
Ülimadala kelpkatusega hoone ehitati tüüpprojekti järgi sarnaselt Mustjõe, Reola, Veriora ja muude jaamahoonetega. Piletimüük lõpetati jaamahoonest 1990. aastate keskpaigas. 
Hoone on praeguseks renoveeritud ning alates 2003. aastast tegutseb seal keraamikaateljee Piusa Savikoda 
Raudteejaama lähedal asuvad Piusa koopad, liivamaardla ja külastuskeskus.
Alar Sikk

Alar Sikk (sündinud 4. jaanuaril 1966 Võrus) on eesti alpinist.
Ta on esimene eestlane, kes jõudis maailma kõrgeima mäe Džomolungma tippu 22. mail 2003. Sikk on ühtlasi esimene eestlane, kes on käinud Seitsme tipu klubi kõigil 7 eri paigus asuvail mäetipul.
Vêves'i linnus

Vêves'i linnus (prantsuse keeles "Château de Vêves" ja hollandi keeles "Kasteel van Vêves") on keskaegne linnus Belgias Namuri provintsis Houyet' vallas. 
Linnust peetakse üheks kaunimaks Belgia keskaegseks linnuseks kõrvuti Bouilloni, Beerseli, Corroy', Genti, Horsti ja Lavaux' linnusega.
Ellamaa raudteepeatus

Ellamaa raudteepeatus oli raudteepeatus Harju maakonnas Saue vallas Ellamaa külas. 
Läbi Ellamaa kulges kuni 2004. aastani Keila–Haapsalu raudtee. Ellamaa raudteepeatusele eelnes Keila poolt tulles Turba raudteejaam ja järgnes Metsa raudteepeatus. Endise peatuse juurde viib Ellamaa jaama tee.
2024. aastaks oli plaanis taastada Turba–Risti raudteelõik, mis omakorda oleks olnud osa Tallinna–Haapsalu raudteeliini taastamisprotsessist. 
Selle käigus kavandati rongipeatuse taastamist ka Ellamaale.
Ajalugu.
Ellamaa raudteejaam rajati samanimelise küla juurde. 
1914. aastal ehitati möödasõidutee ja jaama kasutati vahejaamana. Jaamahooneks kasutati algul käigust kõrvaldatud kolmanda klassi reisivagunit. Õige jaamahoone ehitati 1920. aastatel.
1980. aastate alguseks oli jaama tegevusest järele jäänud vaid piletimüük. 
1983. aastaks oli endisest jaamast kujunenud raudteepeatus.
Raudtee kaguküljel asetsenud jaamahoone lammutati 1990. aastail. Nüüd on hoonest säilinud üksnes vundament. 
Praegu asub vanal raudteetammil Läänemaa Tervisetee.
Bossensteini linnus

Bossensteini linnus (hollandi "Kasteel Bossenstein"), ka Halmaleshof või Allemanshof, on keskaegne linnus Belgias Antwerpeni provintsis Broechemis.
Veega täidetud vallikraaviga ümbritsetud linnust on esmamainitud 1346. aastal.
Pärast otsese kaitsefunktsiooni lõppemist on linnus osaliselt ehitatud ümber lossiks.
Vladimer Tšanturia

Vladimer Tšanturia (gruusia ვლადიმერ ჭანტურია; sündinud 1. juulil 1978 Phothis) on Gruusia endine poksija.
Tšanturia sai raskekaalus (kuni 91 kg) 2000. aasta Sydney olümpiamängude poksivõistlustel pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale Sultan Ibragimovile (Venemaa) ja jäädes edasisest medaliheitlusest välja. Ta oli esimene ja on seni ainuke Gruusia poksija, kes on võitnud Gruusia eest võisteldes olümpiamängudel medali.
Tšanturia osales raskekaalus (kuni 91 kg) 9. maailmameistrivõistlustel (Budapest, 1997) kuid kaotas 1. ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja ning üliraskekaalus (üle 91 kg) 11. maailmameistrivõistlustel (Belfast, 2001) kuid kaotas 1. ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Tšanturia osales raskekaalus (kuni 91 kg) 32. Euroopa meistrivõistlustel (Minsk, 1998), kuid kaotas veerandfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale Siarhej Dyčkoŭ'ile (Valgevene) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja ning üliraskekaalus (üle 91 kg) 35. Euroopa meistrivõistlustel (Pula, 2004), kuid kaotas 1. ringis hilisemale kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Aleksandr Povetkinile (Venemaa) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Tšanturia poksis juulist 2006 kuni maini 2010 elukutselisena. Ta pidas kokku 15 kohtumist, millest võitis 13 (neist 9 nokaudiga) kohtumist ja kaotas 1 kohtumise ning 1 kohtumise tulemus ei ole teada.
Baltika (manner)

Baltika on nimi ürgmandrile Hilis-Proterosoikumist kuni Vara-Paleosoikumini. Baltika on tänapäeval osa Ida-Euroopa kraatonist Loode-Euraasias. Baltika manner tekkis hiljemalt 1,8 miljardit aastat tagasi. Baltika mandril paiknevad Skandinaavia maad, Baltikum ja Venemaa Uuralitest lääne poole jääv osa.
Loppemi loss

Loppemi loss (hollandi "Kasteel van Loppem") on loss Belgias Lääne-Flandria provintsis Zedelgemi vallas.
Piesomootor

Piesoelektriline mootor ehk piesomootor on elektrimootor, mis põhineb piesoelektriliste materjalide kujumuutusel elektrivälja muutudes. Seega kasutab piesomootor piesoelektrilist pöördefekti. Kulg- või pöörlemisliikumise saavutamiseks tekitab ultrahelisagedusega muutuv elektriväli piesokeraamilises materjalis sama sagedusega mehaanilisi võnkumisi.
Piesoelektrilised mootorid ei konkureeri võimsuse poolest tavaliste (elektromagnetiliste) mootoritega, aga neil on tugevaid külgi kitsamatel aladel. Mähiste ja magnetahela puudumine võimaldab valmistada neid eriti kompaktseina. Piesomootor muundab elektrienergiat mehaaniliseks väga suure kasuteguriga, mis mõnel mootoritüübil ületab 90%. Mootor arendab suurt pöördemomenti ja seejuures ka suurt pidurdusmomenti toitepinge katkestamisel. Seetõttu on võimalik panna rootori liikuma väga väikese pöördenurga ulatuses. Näiteks kui mootorit, mis teeb 6 pööret sekundis, toita 200-kilohertsise impulsspingega, vastab ühele impulsile pöördenurk umbes pool nurgaminutit. Toitepinge suure sageduse (vähemalt 20 kHz) tõttu töötab mootor müratult. Samuti taluvad nad tugevat magnetvälja (31 teslat), madalat temperatuuri (kuni 10 millikelvinit) ja ülisuurt vaakumit (5¬¬•10−11 millibaari).
Piesomootorite juhtimiseks tuleb tihti rakendada suhteliselt kõrget pinget ‒ libisemist ja hõõrdumist kasutava "attocube"-mootori puhul näiteks 40-voldise amplituudiga saehambakujulist pinget. Seetõttu vajavad piesomootorid ka keerukaid mootorikontrollereid.
Praegused lahendused.
Samm-mootor.
Ühe võimaliku tehnilise lahendusena rakendatakse piesokeraamikat rootori samm-sammult liigutamiseks. Kasutatakse vähemalt kahte eraldi juhitavat kristallide gruppi, millest üks on liikuma panev ja teine lukustuv. Liikuma panevad kristallid on lukustuvate vahel ja kinnitatud staatorile.
Esiteks aktiveeritakse lukustav kristalligrupp – see haardub rootoriga. Seejärel aktiveeritakse liikumapanevad kristallid, mis pikenedes liigutavad rootorit edasi. Siis deaktiveeritakse lukustav kristalligrupp, ning pärast seda liikumapanev, et saavutada algolek.
Libisev-hõõrduv mootor.
Ühe võimaliku edasiliikumise viisina kasutatakse erineva kiirusega pikenemist ja lühenemist, et roomata edasi nagu röövik. Ühes suunas liigutatakse piesoelektrilist täiturit aeglaselt, nii et rootor liigub kaasa. Seejärel tõmbub piesoelektriline materjal kiirelt kokku – rootor jääb paigale.
Kasutamine objektiivi ajamis.
Kaamera objektiivi automaatse teravustamise ajamis kasutatakse ultraheli-mikromootoreid ja peamiselt kallimates kaamerates ringikujulisi piesomootoreid, mida paljud tootjad nimetavad erinevalt:
Palivere raudteejaam

Palivere raudteejaam oli raudteejaam Lääne maakonnas Lääne-Nigula vallas Palivere alevikus. Läbi Palivere kulges kuni 2004. aastani Keila–Haapsalu raudtee. 
Palivere raudteejaamale eelnes Keila poolt tulles Vaharu ja järgnes Nigula raudteepeatus. Raudteejaamas asus kaks madalat perrooni ja kolm teed, millest keskmine oli peatee. Samuti asus jaamas lühike laadimistee ning terviklik hoonetekompleks. 
Viimane regulaarne reisirong DR1A-226, kaunistatult kuusepärja ja loosungiga "Hüvasti Haapsalu", läbis Palivere jaama 22. septembril 1995. 
Meenutades ning lootes, et tulevikus raudtee taastatakse, jäeti raudtee demonteerimisel jaamahoone ette lühikene lõik endisest I jaamateest alles.
Praegu asub vanal raudteetammil Läänemaa Tervisetee.
Jaamahoone.
Jaamakompleks asetseb endise raudtee loodeküljel. Algsest vaksaliansamblist on lisaks jaamahoonele säilinud ka mitmed abihooned. 
Palivere jaamahoone valmis 1905. aastal. Kroonuhistoritsistlikus stiilis puithoone ehitati tüüpprojekti järgi sarnaselt Riisipere ja Risti jaamahoonetega. Ootesaali ilmestab kummaski otsas interjööri sopistuv, klaasitud tahvelustega madalam eeskoda, millele lisandub dekoratiivne profiilääris. Tähtsamaid ruume katab esinduslik risttalalagi.
Enne reisiliikluse sulgemist aastal 1995 asusid jaamahoones piletikassa, ootesaal ja varem ka jaamakorraldaja tööruumid. 
Vallale kuuluv vaksalihoone on tänapäeval renoveeritud ja kasutusel noortekeskusena. Olulise panuse laguneva jaamahoone taastamisele andsid kohalikud elanikud Elmar Piip (1918–2016) ja Aare Pajusalu.
Nigula raudteepeatus

Nigula raudteepeatus oli raudteepeatus Lääne maakonnas Lääne-Nigula vallas Nigula külas. Läbi Nigula kulges kuni 2004. aastani Keila–Haapsalu raudtee. 
Peatuses asus üks madal perroon ja puidust ootepaviljon. 
Peatus alustas aastal 1928. 
Nigula raudteepeatusele eelnes Keila poolt tulles Palivere ja järgnes Taebla raudteejaam.
Taebla raudteejaam

Taebla raudteejaam oli raudteejaam Lääne maakonnas Lääne-Nigula vallas Taebla alevikus. 
Läbi Taebla kulges kuni 2004. aastani Keila–Haapsalu raudtee.
Taebla raudteejaamale eelnes Keila poolt tulles Nigula ja järgnes Ridala raudteepeatus.
Raudteejaamas asus kaks madalat perrooni, jaamahoone ja üks kõrvaltee. Lisaks viis mitu haruteed Taebla külje all asuvale tööstusterritooriumile (Taebla jõusöödatehas).
Praegu asub vanal raudteetammil Läänemaa Tervisetee.
Ajalugu.
1915. aastal avati Taebla küla juures samanimeline peatuskoht koos möödasõiduteega. Peatuskoha hoonena kasutati esialgu käigust kõrvaldatud 3. klassi reisivagunit. Raudteejaam rajati 1920. aastatel, mil ehitati ka puidust ühekorruseline jaamahoone. Hoonele tehti 1929. aastal juurdeehitus.
1980. aastate lõpus tehti Haapsalu–Taebla raudteelõigule kapitaalremont, tänu millele lühenes sõiduaeg.
Viimane regulaarne reisirong liinil Tallinn-Haapsalu sõitis läbi Taebla jaama 22. septembril 1995.
Jaamahoone.
Endise raudtee põhjaküljel asetseb 1920. aastatel ehitatud vaksalikompleks, mida on hiljem laiendatud.
Varatraditsionalistlikus stiilis puidust jaamahoone ehitati sarnaselt Ellamaa jaamahoonega. Madala kelpkatusega ühekorruseline Taebla jaamahoone on säilinud ümberehitatud kujul. Tegemist on n.ö üleminekutüübiga, kus hoone mahuline
käsitlus viitab n.ö uuele ajastule, samas kui detailid (aknad, laudis jne) viitavad tsaariaegse raudteearhitektuuri traditsioonide jätkumisele.
Hoone on rahuldavas seisukorras ja praegu kasutusel elamuna.
Ridala raudteepeatus

Ridala raudteepeatus oli raudteepeatus Lääne maakonnas Haapsalu linnas Ridala külas. Läbi Ridala kulges kuni 2004. aastani Keila–Haapsalu raudtee. 
Ridala raudteepeatusele eelnes Keila poolt tulles Taebla ja järgnes Uuemõisa raudteepeatus. Peatus avati 1928, raudteemajake on alates 1980. aastatest eravalduses.
Fëanor

Fëanor on tegelane J. R. R. Tolkieni "Silmarillionis". Tema isa oli Finwë, Noldorite kõrge kuningas, ema aga Míriel, kes suri Fëanori sünnitusel, andes ära kogu oma elujõu.
Finwë abiellus uuesti ja sai veel kaks poega, Fëanori poolvennad Fingolfin ja Finarfin.
Fëanor lõi Silmarilid. Fëanori nimi tähendab quenya keeles Tule Hinge. Fëanori naine oli Nerdanel ja neil oli 7 poega: Maedhros, Maglor, Celegorm, Caranthir, Curufin, Amrad ja Amras.
Vahamulla

Vahamulla ("Wahhamuld") oli küla Viljandimaal Pilistvere kihelkonnas Kabala vallas. Tänapäeval jääb endine küla Järva maakonna Türi valla Sagevere küla territooriumile.
Ajalugu.
Küla territooriumil oli Nõukogude ajal sõjaväeosa (Sagevere raadiolokatsioonirood).
Vahamulla külas sündis 10. juunil 1930 metallikunstnik Haivi Raadik.
Vahamulla küla territooriumilt on leitud varaseid kalmeleide.
19. sajandi lõpul oli Vahamulla külas kaksteist talu: Rassi Andres (nr. 78), Tõnno Maddis (nr. 79), Ausna Jürri (nr. 80), Kitse Tõnnis (nr. 82), Kitse Tõnnis (nr. 83), Andrese Hans (nr. 84), Matz (nr. 85), Andrese Hanso (nr. 86), Kasse (nr. 87), Kasse (nr. 88), Wahhi Peter (nr. 89), Eriko (nr. 90).
Laarne linnus

Laarne linnus (hollandi "Kasteel van Laarne") on keskaegne linnus Belgias Ida-Flandria provintsis Laarne vallas. 
Veega ümbritsetud linnus valmis 11. või 12. sajandil sajandil Genti kaitseks võimalike rünnakute eest merelt. 17. sajandil rekonstrueeriti loss põhjalikult ja ehitati osaliselt ümber lossiks. 
Arhitektuurimälestisena kaitse alla võetud linnus kuulub 1953. aastast Belgia ajalooliste elupaikade ja parkaedade kuninglikule ühingule (prantsuse "Association royale des demeures historiques et jardins de Belgique"). Alates 1967. aastast on linnus avatud külastajatele muuseumina.
Rakendus

Rakendus (ingl.k. "application") on reaalkeskkonda paigaldatud ja toimiv süsteem või teenus, mis on ette nähtud teatud tegevuste sooritamiseks või ülesannete täitmiseks. 
Arvutiprogrammide puhul räägitakse tarkvararakendustest, rakendusprogrammidest või rakendusliidestest.
Tallinna–Haapsalu rongiliin

Tallinna–Haapsalu rongiliin oli reisirongiliin, mis liikus mööda Tallinna–Keila ja Keila–Haapsalu raudteed.
Ooidonki linnus

Ooidonki linnus (hollandi "Kasteel van Ooidonk") on keskaegne linnus Belgias Ida-Flandria provintsis Deinze vallas. 
Esialgne linnus ehitati praeguse asukohale 1230. aastal, Genti linna kaitseks ja Leie jõe kindlustamiseks. Linnus põles kahel korral, 1491. ja 1579. aastal. Pärast 1579. aasta tulekahju ehitati linnus osaliselt ümber lossiks, milline kuju on säilinud praeguseni.
Linnus võeti arhitektuurimälestisena kaitse alla 1944. aastal.
Heimar

Heimar on mehenimi.
2019. aasta seisuga oli see Eestis esinemissageduselt 678. mehenimi. 1. jaanuari 2019 seisuga oli Eestis eesnimi Heimar 89 mehel.
Järjestikplaanur

Järjestikplaanur (inglise keeles Round Robin) on üks lihtsamaid ressursijaotuse algoritme. Protsessid saavad järgemööda võrdselt aega ja kõik protsessid on võrdse prioriteediga. Järjestikplaanur on tööpõhimõttelt lihtne ja seda on ka kerge kasutusele võtta. 
Ajalugu.
Ingliskeelne nimi "Round Robin" tuleb prantsuskeelsest sõnast "ruban", mis tähendab otseselt paela või linti, kuid pärineb 17. sajandist, mil talupojad, esitades kuningale millegi kohta kaebuse, hukati selle järgi, kelle nimed olid kaebekirjal esimeste seas. Tavaliselt olid need kaks-kolm esimesena allakirjutanut. Sellise ebaõigluse lõpetamiseks kirjutasid talupojad oma nimed kaebekirja lõppu nii, et need moodustasid ringi – sellega näidati, et kõik vastutavad kaebekirja eest võrdselt.
Wissekerke linnus

Wissekerke linnus (hollandi "Kasteel Wissekerke") on keskaegne linnus Belgias Ida-Flandria provintsis Kruibeke vallas. 
Arvatavasti 19. sajandil on linnus osaliselt ehitatud ümber lossiks.
Linnuse põhiosa, väravavahimaja ja rauast rippsild on arhitektuurimälestistena kaitse all alates 1981. aastast.
Uuemõisa raudteepeatus

Uuemõisa raudteepeatus oli raudteepeatus Lääne maakonnas Haapsalu linnas Uuemõisa alevikus. Läbi Uuemõisa kulges kuni 2004. aastani Keila–Haapsalu raudtee. 
Uuemõisa raudteepeatusele eelnes Keila poolt tulles Ridala raudteepeatus ja järgnes Haapsalu raudteejaam. Raudteepeatuses asus üks madal perroon.
Oru linnaosa

Oru on Kohtla-Järve linnaosa. Seda ümbritseb Jõhvi vald.
2011. aasta rahvaloenduse andmetel elas Oru linnaosas 1266 inimest. Eestlasi oli neist 205 (16,2%). Arvestuslik elanike arv oli 1. jaanuari 2010 seisuga 1415.
Asula põhjapiirile jääb Tallinna–Narva raudtee koos Oru raudteejaamaga.
Orul asus Оru turbakombinaat (J. Anveldi nimeline Oru Turbakombinaat), Eesti NSV suurimaid turbatööstusettevõtteid, mis pankrotistus 1996. aastal. Turbakombinaati hakati rajama 1958, kombinaadi briketitehase I ehitusjärk algas 1964. aastal, II ehitusjärk 1969. aastal, põhitoodang oli turbabrikett (tootmisvõimsus 250 000 tonni, 1970. aastatel ja 150 000 tonni aastas, 1990. aastad) ning alus- ja väetusturvas (25 000 t), kõrvaltoodang mitmesugune laiatarbekaup. Turvast võeti Puhatu soostikku kuuluvast Оru soost.
Fallais' linnus

Fallais' loss (prantsuse "Château de Fallais") on keskaegne loss Belgias Liège'i provintsis Braives'i vallas Fallais's. 
Eraomanduses olev loss on arhitektuurimälestistena kaitse all alates 1988. aastast.
Jamburgi maakond

Jamburgi maakond (vene keeles "Ямбургский уезд;" algselt "Jami maakond", 1922. aastast "Kingissepa maakond") oli haldusterritoorium Venemaa loodeosas, Venemaa keisririigi ja Vene SFNV Peterburi kubermangus aastatel 1727–1927. Maakonnalinn oli Jamburg.
Asukoht.
Jamburgi maakond asus Venemaa loodeosas Peterburi kubermangus ning piirnes põhjas Peterhofi, idas Tsarskoje Selo, lõunas Luga ja Gdovi maakonna ja läänes Eestimaa kubermanguga.
Asustus.
Maakonda kuulusid maakonnalinn Jamburg, koosseisuväline linn Narva ja Jaanilinn; külad: Keikino, Soikino, Kotlõ, Krakolje, Kerstovo, Ostrov, Opolje, Jastrebno, Tširkovitsõ, Vruda, Bilaja Kirha, Ilješi jt.
1913. aastal kuulusid Jamburgi maakonda:
Ajalugu.
, "Vadja viiendik-Novgorodi vabariik, Ivangorod, Jama, Ivangorodi ja Jamburgi kindlus"
, "Ivangorodi ja Jama lään, Põhjasõda Läänemereprovintsides"
Pärast Rootsi Läänemereprovintsi Ingerimaa vallutamist muutis Moskva tsaar Peeter I Ingerimaa kubermangu Peterburi kubermanguks, mille esimeseks ja viimaseks vürstiks ja hertsogiks sai Aleksandr Menšikov.
Jamburgi maakond moodustati Peterburi kubermangu Peterburi provintsi koosseisus, pärast distriktide likvideerimist 1727. aastal. Maakonda läbis Peterburi–Riia postimaantee osa (тракт Нарва - С.-Петербург).
Venemaa keisrinna Katariina II valitsemisajal teostati Peterburi kubermangus uus kubermangusisene haldusjaotuslik ümberkorraldus ning 1. jaanuarist 1780. aastal kehtestati uus maakondlik jaotus. Jamburgi maakonna territoorium jaotati moodustatud Oranienbaumi ja Narva maakonna vahel. 1797. aastal, asehalduskorra likvideerimisega liideti Narva koos Ivangorodi linnaosaga, linna administreerimist silmas pidades Peterburi kubermanguga ja Narva linn jäi maakonnavaba linnana Peterburi kubermangu Jamburgi maakonna koosseisu.
Aastatel 1869–1870 rajati Balti raudtee, mille trass läbis ka Peterburi kubermangu Jamburgi maakonda – Narva – (Sala pooljaam) – Jamburg – Weimarn – Moloskovitsõ – Volossovo. 
Venemaa 1897. aasta rahvaloenduse andmetel oli Peterburi kubermangu Jamburgi maakonnas (21,9%) eestlasi, Oudova maakonnas (10,5%) ja Peterhofi maakonnas (6,2%). Isureid oli Jamburgi maakonnas 7,8% ja Peterhofi maakonnas 4,7%.
Tartu rahulepingu alusel oli osa Jamburgi maakonnast Eesti Vabariigi koosseisu kuuluv territoorium Narva jõe paremkaldal. Ala hõlmas kolm valda: Naro(o)va vald (hiljem Narva vald), Kose vald (hiljem Piiri vald) ja Karjati vald (hiljem Raja vald), mis kokku moodustasid Narvataguse vallad.
Kingissepa maakond.
1922. aastal seoses maakonnalinna Jamburgi ümbernimetamisega Kingissepaks nimetati ka maakond Kingissepa maakonnaks. Kui 1927. aastal moodustati Leningradi oblast, jagati maakond neljaks rajooniks: Kingissepa ringkonna Kingissepa, Kotlõ, Moloskovitsõ ja Luga ringkonna Osmino rajooniks.
Fallais

Fallais (vallooni "Falå") on prantsuskeelne asula ja osavald Belgias Liège'i provintsis Braives'i vallas.
Kuni ühendamiseni Braives'i vallaga 1977. aastal oli Fallais omaette vald.
Barcelona krahv

Barcelona krahv (katalaani "Comte de Barcelona", hispaania "Conde de Barcelona") oli Kataloonia valitseja enamiku Kataloonia ajaloost 9.–18. sajandini. 
Barcelona krahvkonna lõi Karl Suur pärast maade vallutamist Ebro jõest põhja pool. Need maad (Hispaania mark) jagunesid mitmeks krahvkonnaks, kus Barcelona krahv, kes tavaliselt haldas samaaegselt ka mõningaid teisi krahvkondi, omandas lõpuks ülemvõimu piirkonnas. 
Kui krahvkond muutus ühes perekonnas päritavaks, nõrgenesid krahvide sidemed nende frankidest isandatega, eriti pärast seda, kui Kapetingid asendasid Karolingid.
12. sajandil moodustasid krahvid dünastilise uniooni Aragóni kuningriigiga, ühendades kaks riiki ühe valitseja alla. Aastal 1258 loobus Prantsusmaa kuningas Corbeili lepinguga oma feodaalvõimust krahvkonna üle.
Barcelona jäi Aragóni krooni osaks, kui viimane asus 1500. aasta paiku uniooni Kastiilia kuningriigiga, moodustades seeläbi Hispaania kuningriigi. Krahvkond säilitas oma õiguskorra, maksud ja privileegid kuni nende tühistamiseni pärast Hispaania pärilussõda 18. sajandil.
"Barcelona krahv" jäi üheks paljudest Hispaania monarhia pärilikest tiitlitest.
20. sajandil saavutas tiitel uuesti mõningase tähtsuse, kui Juan de Borbón, Hispaania trooni maapaos pärija, omandas tiitli "Barcelona krahv". Nii tehes nõudles ta ajaloolist kuningatiitlit, nõudmata samas Hispaania seadusliku kuninga tiitlit, eriti pärast tema poja Juan Carlos I saamist siis Hispaaniat valitsenud Francisco Franco tulevaseks järglaseks. Aastal 1977, pärast Juan Carlose saamist kuningaks seoses Franco surmaga aastal 1975, annetas ta tiitli "Barcelona krahv" ametlikult oma isale, kes oli loobunud oma õigustest troonile. Juan kandis seda tiitlit kuni oma surmani aastal 1993, kui see läks tagasi kuningale, kes seda sellest ajast kannab. Juan de Borbóni lesk kasutas tiitlit "Barcelona krahvinna" kuni oma surmani aastal 2000.
Barcelona krahvide loend.
Sunifredi dünastia, 878–1162.
Ramon Berenguer IV ja Petronila õigusjärglus Aragóni kuningriigile viis Aragóni krooni loomiseni. Barcelona krahvkond moodustas selle riigi osa, ja Hispaania krooni osa, kuni Nueva Planta dekreetideni ajavahemikus 1707 kuni 1716, kui Felipe kuulutas, et kõik Hispaania kuningriigid ja territooriumid ühendatakse üheks tsentraliseeritud Hispaania kuningriigiks. Barcelonas teatati sellest aastal 1716. Barcelona krahv muutus üheks paljudest pärilikest Hispaania monarhia tiitlitest.
Braives'i vald

Braives'i vald on prantsuskeelne vald ja asula Belgias Valloonia piirkonnas Liège'i provintsis Waremme'i haldusringkonnas.
Osavallad.
Braives, Avennes, Ciplet, Fallais, Fumal, Latinne, Tourinne ja Ville-en-Hesbaye.
Juhan Kunderi tänav

Juhan Kunderi tänav on tänav Tallinnas Kesklinna linnaosas Torupilli asumis. Tänav sai nime Juhan Kunderi järgi.
Tänav algab Pronksi tänavalt, ristub Friedrich Reinhold Kreutzwaldi tänava, Carl Robert Jakobsoni tänava, Friedrich Kuhlbarsi tänava, Juhan Kunderi põigu, Ado Reinvaldi tänava, Laulupeo tänava, Karl August Hermanni tänavaaga ja lõpeb Konstantin Türnpu tänaval. Juhan Kunderi tänav on ligikaudu 850 meetri pikkune.
Ajalugu.
Tänava varasem nimi oli alates 1885. aastast Aleksandri tänav (saksa keeles "Alexanderstrasse" ja vene keeles "Александровская улица"). Praeguse nime sai tänav 17. jaanuaril 1923.
Carl Robert Jakobsoni tänav 14/ Kunderi 15 asus 1876. aastal rajatud Tallinna Pärmivabrik ("Revaler
Presshefe-Fabrik)".
Juhan Kunderi tänav 24 tegutses Eesti NSV ajal Tallinna I Toidukaubastu kauplus Torupilli ja Harju.
Hoonestus.
J. Kunderi 34/Laulupeo 11 asub 1911. aastal valminud L-kujuline 2-korruseline Lenderi-tüüpi maja, Laulupeo tänava ja Kunderi tänava nurgal. 1924. aastal ehitatud kivitrepikojaga Tallinna-tüüpi maja, Laulupeo 11a asub Laulupeo tänava ääres ja 11b paikneb kinnistu hoovis.
Tallinna–Pärnu–Riia rongiliin

Tallinna–Pärnu–Riia rongiliin oli reisirongiliin, mis kulges mööda Tallinna–Pärnu raudteed, Pärnu–Mõisaküla raudteed ja Mõisaküla–Riia raudteed. 
Ajalugu.
Raudteed rajati aastatel 1975–1981 osaliselt kitsarööpmelise raudtee asemele. Läbi Pärnu kulgenud Tallinna ja Riia vaheline reisirongiliiklus avati pidulikult 17. juulil 1981.
1987. aasta seisuga sõitis liinil Tallinn–Pärnu–Riia mõlemal suunal üks reisirong päevas. Sõit kestis keskmiselt 5 tundi ja 15 minutit.
Viimane reisirong sõitis Tallinnast Riiga läbi Pärnu 20. veebruaril 1992. 
1996. aastal kerkis meedias esile idee taasavada Edelaraudtee poolt Tallinna—Mõisaküla—Riia liin, kuid mõtteks see jäigi.
Tallinna–Pärnu rongiliini teenindas alates 1. jaanuarist 2014 kuni 8. detsembrini 2018 Elron (varem Edelaraudtee). Nüüdisajal liiguvad sellel raudteelõigul vaid vähesed Edelaraudtee ja GoRaili kaubarongid.
Pärnu–Mõisaküla raudteed kasutati pärast Tallinna–Pärnu–Riia liini sulgemist edasi, viimane reisirong sõitis sellel liinil 31. jaanuaril 1996. Kaubarongid sõitsid Pärnu–Mõisaküla vahel kuni 2001. aastani. Pärnu–Mõisaküla raudteelõik demonteeriti 2008. aastal.
Liinil Riia–Ipiku sõitis rong kuni 1996. aastani.Viimane rong Ipiku ja Rujiena vahel sõitis 8.aprillil 1996.Rujiena jaamast sõitis viimane rong välja 21. septembril 1996 kell 5.43. Rujiena–Aloja liinil. Kuni 1998. aastani olid käigus rongid Aloja jaamani, hiljem lühendati liin Limbaži jaamani ning 2000. aastaks oli rongiliiklus täielikult lõpetatud. Aastatel 2005–2006 võeti Läti poolelt metallivaraste rüüstatud raudtee kuni Skulteni üles. Liini Riia–Skulte teenindavad siiani Läti raudtee elektrirongid.
Kaksikvedur

Kaksikvedur on kaubarongi veduri tüüp, mis koosneb kahest omavahel ühendatud veduri sektsioonist.
Kirjeldus.
Mõlema sektsiooni vastastikustes pooltes on läbipääsukoridorid ja otsaseintes paiknevad läbipääsuuksed. 
Kokkuhaagitud sektsioonide tööd kontrollitakse distantsjuhtimise abil ühest kabiinist.
On olemas ka kolmikvedureid, mille kahele sektsioonile on lisatud keskmine, ilma kabiinita mootori sektsioon.
Kaksikvedurid on mõeldud eeskätt raskete täispikkade kaubarongikoosseisude vedamiseks, kuid aegade jooksul on neid toodetud ka reisirongikoosseisude, näiteks 2TEP60, teenindamiseks.
Tänapäevased kaubavedurid on tihti ehitatud nii, et neid saab vajadusel kokku haakida mitu ja juhtida kaugelt. Seega tänapäeval enamasti puudub vajadus spetsiaalsete kaksikvedurite ehitamiseks ja rongi koostamisel kasutatakse nii palju vedureid kui parasjagu vaja läheb.
Kaksikvedurid Eestis.
Eestis kasutatakse kaksikveduritest praegu ainult diiselvedurit 2TE116, kuid varem on Eestis sõitnud ka 2M62 seeria mootorvedurid.
Sint-Michiels

Sint-Michiels on Brugge linnaosa ja osavald Belgias Flandria piirkonnas Lääne-Flandria provintsis Brugge ringkonnas.
Kuni valdade liitmiseni 1971. aastal oli Sint-Michiels omaette vald.
Tillegemi loss

Tillegemi loss (prantsuse "Château de Tilleghem") on loss Belgias Lääne-Flandria provintsis Brugges.
Brugge Sint-Michielsi linnaosas asuv loss rekonstrueeriti 19. sajandil arhitektide Jean-Baptiste Bethune ja Auguste Van Assche poolt.
DRB-Baureihe 50

DRB-Baureihe 50 oli Saksamaal 1939–1950 toodetud auruvedur (teljevalemiga 1-5-0). 
Tänu väikesele teljekoormusele sai vedurit kasutada ka halvemas seisus raudteedel.
Cleydaeli linnus

Cleydaeli linnus (hollandi "Kasteel Cleydael") on linnus Belgias Antwerpeni provintsis Aartselaari vallas.
Linnus on arhitektuurimälestistena kaitse all alates 1977. aastast. Osaliselt on hiljem ehitatud ümber lossiks.
Holsbeek

Holsbeek on hollandikeelne vald ja asula Belgias Flandria piirkonnas Flaami Brabandi provintsis Leuveni haldusringkonnas.
Osavallad.
Holsbeek, Kortrijk-Dutsel, Nieuwrode ja Sint-Pieters-Rode.
Boriss Kuznetsov

Boriss Kuznetsov (5. oktoober 1903 – 5. september 1984) oli vene nõukogude filosoof ja teadusloolane.
Kuznetsov lõpetas aspirantuuri ühiskonnateaduste teadusliku uurimise instituutide Venemaa assotsiatsiooni majandusinstituudis. Seejärel töötas ta teaduse ja tehnika ajaloo instituudis ning NSV Liidu Teaduste Akadeemia loodusteaduste ajaloo komisjonis. 1937. aastal kaitses ta doktoriväitekirja filosoofias. 1944. aastast oli ta NSV Liidu Teaduste Akadeemia loodusteaduste ja tehnika ajaloo instituudi direktori asetäitja.
Boriss Kuznetsovilt on ilmunud mitme kuulsa teadlase, näiteks Giordano Bruno, Galileo Galilei, Isaac Newtoni ja Albert Einsteini elulood, samuti ülevaateid teadusliku maailmapildi kujunemisest. Eesti keeles on ilmunud Kuznetsovi biograafia "Isaac Newton" (Tallinn: Valgus) 1988. aastal Igor Gräzini tõlkes.
Andrei Jerjomenko

Andrei Jerjomenko (vene keeles Андрей Иванович Ерёменко; 18. (2.) oktoober 1892 – 19. november 1970) oli NSV Liidu sõjaväelane, auastmelt Nõukogude Liidu marssal.
Andrei Jerjomenko oli kommunistliku partei liige alates 16. detsembrist 1918, NLKP Keskkomitee kandidaatliige 1956. aastast ning NSV Liidu Ülemnõukogu saadik 2.–8. koosseisu ajal.
Andrei Gretško

Andrei Antonovitš Gretško (vene keeles Андрей Антонович Гречко; 17. oktoober 1903 – 26. aprill 1976) oli NSV Liidu sõjaväelane, auastmelt Nõukogude Liidu marssal. Aastatel 1967–1976 oli ta NSV Liidu kaitseminister.
Andrei Gretško oli kommunistliku partei liige alates 1928. aastast, NLKP Keskkomitee liige 1961. aastast, NLKP KK Poliitbüroo liige 1973. aastast ning NSV Liidu Ülemnõukogu saadik 2.–9. koosseisu ajal.
Sergei Birjuzov

Sergei Semjonovitš Birjuzov (vene Сергей Семёнович Бирюзов; 21. august 1904 Skopin – 19. oktoober 1964 Belgrad) oli NSV Liidu sõjaväelane (Nõukogude Liidu marssal, 1955).
Sergei Birjuzov oli kommunistliku partei liige alates 1926. aastast, NLKP Keskkomitee kandidaatliige 1956. aastast ja liige 1961. aastast ning NSV Liidu Ülemnõukogu saadik 2.–6. koosseisu ajal.
Esperance

Esperance on mitme asula nimi:
Esperance oli ka mitme laeva nimi:
Espérance esineb mitme jalgpalliklubi nimes. Neist tuntuim on:
Hovhannes Bagramjan

Hovhannes Kristoforovitš Bagramjan (2. detsember 1897 Tšardahlõ (alates 1991 aseri keeles Çənlibel) – 21. september 1982 Moskva) oli Nõukogude Liidu kõrgem sõjaväelane, partei- ja riigitegelane.
Hovhannes Bagramjan oli NSV Liidu kommunistliku partei liige alates 1941. aastast, NLKP Keskkomitee liikmekandidaat 1952. aastast ja liige 1961. aastast ning NSV Liidu Ülemnõukogu saadik 2.–10. koosseisu ajal.
Esperance (Austraalia)

Esperance on linn Lääne-Austraalia lõunarannikul. Linn asub 720 kilomeetrit Perthist kagus.
Prantsuse maadeavastajad jõudsid sinna 1792. aastal ja nimetasid selle prantsuse laeva Espérance järgi. Esimesed asunikud saabusid 1870. aastatel. 1876 avati telegraafijaam. 1890. aastatel rajati sadam. 1960. aastatel tehti hakati suuremat tähelepanu pöörama põllumajanduse arendamisele.
Põhilised majandusharud on turism, põllumajandus ja kalandus.
Pärast 2002. aastal tehtud süvendustöid on linna sadam üks sügavamaid Austraalias. See on suurim niklimaaki transportiv sadam lõunapoolkeral.
Linna lähedal asub Esperance'i lennujaam.
1979. aastal kukkus linna lähedale taevast orbitaaljaama Skylab tükke.
Jaanuaris 2007 tabas asulat väga tugev torm, milles tuul puhus kuni 110 km/h ja 24 tunni jooksul tuli maha 155 mm sademeid.
Sint-Pieters-Rode

Sint-Pieters-Rode on hollandikeelne asula ja osavald Belgias Flandria piirkonnas Flaami Brabandi provintsis Holsbeeki vallas.
Kloodi Pahnimägi

Kloodi Pahnimägi (ka: "Pahnimägi, Kloodi linnamägi, Palmimägi") asub Lääne-Viru maakonnas Rakvere vallas. Mägi ja sellel olev muistse linnuse asukoht on võetud 1958. aastal kaitse alla (Pahnimäe kaitseala).
Mälestise kirjeldus.
Muinaslinnus asetseb looduslikult hästi kaitstud seljaku lõunapoolses otsas. Õueala pindala on 7000 ruutmeetrit. Linnuseõu on ülejäänud seljakust ära lõigatud 1,5 m kõrguse valliga. Vallid kulgevad idaküljel- ja lõunaotsal, kõrgus 0,5 m. Lääneserval vall puudub. Vallid on rajatud peamiselt kividest ja kruusast. Läänepoolses otsas asub ka 18 m laiune, kahe valliga ääristatud platoo, mis oli kasutatud samuti õuealana. Linnusele oli peale vallide rajatud ka puitkonstruktsioonid.
Heli Martin

Heli Martin (6. november 1926 Pilistvere – 15. detsember 2012 Pilistvere) oli Põltsamaa muusikaõpetaja ja koorijuht.
Hariduskäik.
Heli Martin lõpetas Pilistvere 6-klassilise kooli ja õppis seejärel aasta Tartu Tütarlaste Gümnaasiumis. 1944. aastal lõpetas ta Viljandi Haridusseltsi Tütarlaste Gümnaasiumi. Pärast gümnaasiumi lõppu omandas Heli Martin muusikaõpetaja kutse Viljandimaal Saarepeedil ja töötas mõnda aega Õisu koolis.
Aastatel 1949–1983 töötas Heli Martin Põltsamaa Keskkooli muusikaõpetajana. 
Töö koorijuhina.
Põltsamaale asudes hakkas ta juhendama ka rohkem kui 100 aasta vanust Põltsamaa segakoori. Esimesed koorid viis ta üldlaulupeole 1950. aastal. 
1958. aastal pandi Põltsamaa segakoorile dirigendi auks nimi "Heli". 1965. aastal, koori 125. aastapäeval tunnustati koori Nõukogude Liidu Ülemnõukogu Presiidiumi aukirjaga.
Heli Martin juhatas segakoori "Heli" 1990. aastani, mil kooril täitus 150 aastat.
Tunnustus.
1996. aastal tunnustati Heli Martinit Põltsamaa linna teenetemärgiga.
Aliquid stat pro aliquo

Aliquid stat pro aliquo on ladinakeelne fraas, tähendusega "miski millegi asemel".
Millegi asemel olemine on märgi tähtis tunnus, vastavalt on see üks semiootika olulisi põhimõtteid. 
"Aliquid stat pro aliquo" iseloomustab märgi binaarset tahku. Ent juba keskajal on märki mõistetud rikkamana.
Joseph Beecken

Joseph Jules Beecken (11. aprill või 7. mai 1904 – surmaaeg ja -koht on teadmata) oli Belgia poksija, rahvuselt flaam.
Beecken sai keskkaalus (kuni 160 naela ehk 72,6 kg) 1924. aasta Pariisi olümpiamängude poksivõistlustel pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale John Elliottile (Suurbritannia) ning saades 3. koha kohtumises loobumisvõidu Leslie Blackilt (Kanada).
Sõpruse orden (täpsustus)

Sõpruse orden on teenetemärk mitmes riigis:
Ināra Slucka

Ināra Slucka (sündinud 17. detsembril 1959 Salduses) on läti näitleja ja lavastaja.
Ta lõpetas 1982. aastal Läti Riikliku Konservatooriumi Teatrikunsti osakonna. Magistrikraadi sai Läti Kultuuriakadeemias 2006. aastal. Alates 1983. aastast töötab Ināra Slucka Läti Rahvusteatri näitlejana. Ta on mänginud rohkem kui kahekümnes filmis.
Māra Mennika

Māra Mennika (sündinud 17. augustil 1978 Riias) on läti näitleja.
Ta on lõpetanud 2003. aastal Läti Kultuuriakadeemia, kus õppis kino- ja teatrikunsti osakonnas näitlejaks. 
2003. aastast töötab Valmiera Draamateatri näitlejana. 
2000. aastast on ta mänginud ka telesarjades ja filmides.
Valeri Bõkovski

Valeri Fjodorovitš Bõkovski (vene Валерий Фёдорович Быковский; 2. august 1934 Pavlovski Possad, Moskva oblast – 27. märts 2019) oli NSV Liidu kosmonaut.
Horsti linnus

Horsti linnus (ka "Sint-Pieters-Rode linnus", hollandi "Kasteel van Horst") on keskaegne linnus Belgias Flaami Brabandi provintsis Holsbeeki vallas. 
Sint-Pieters-Rodes asuvat veega ümbritsetud linnust peetakse üheks kaunimaks keskaegseks lossiks Belgias, kõrvuti Bouilloni, Beerseli, Corroy', Genti, Lavaux' ja Vêves'i linnusega.
1263. aastal omandas linnuse Jean de Horst. Hiljem on see osaliselt ehitatud ümber lossiks.
Linnus on arhitektuurimälestisena kaitse all alates 1971. aastast.
Rokamäe peakraav

Rokamäe peakraav on Türi vallas Arkma külas asuv peakraav, mis suubub vasakult Räpu jõkke.
Veekogu pikkus on 2,1 km.
Bouilloni linnus

Bouilloni linnus (prantsuse "Château de Bouillon") on keskaegne linnus Belgias Luxembourgi provintsis Bouillonis.
Semois' kaldal asuvat linnust peetakse üheks kaunimaks keskaegseks linnuseks Belgias kõrvuti Beerseli, Corroy, Genti, Lavaux', Sint-Pieters-Rode ja Vêves'i lossiga.
Tüdruk, kes mängis tulega (film)

"Tüdruk, kes mängis tulega" (rootsi "Flickan som lekte med elden") on Rootsi põnevusfilm. Filmi režissöör on Daniel Alfredson. Film on triloogia "Millennium" teine osa.
See on tehtud Stieg Larssoni samanimelise romaani põhjal.
Sisu.
Lisbeth Salander naaseb Rootsi. Ta teeb viisakusvisiite sõprade juurde, aga väldib kohtumist Mikael Blomkvistiga. Samal ajal palub inimkaubandust uurinud Mikaeli töökaaslane Dag tulla tema poolt läbi, et ta saaks talle mõned asjad anda. Kui Mikael jõuab Dagi juurde, avastab ta, et nii Dag kui ka tema tüdruksõber Mia on maha lastud. Mõrvarelva omanikuks osutub Nils Bjurman, Salanderi endine eestkostja, kes on samuti maha lastud. Politsei kuulutab mõrvadega seoses tagaotsitavaks Salanderi, aga Blomkvist hakkab kahtlustama, et mõrvadega võis olla seotud keegi salapärane Zalatšenko. Ta hakkab otsima tõendeid, et tõestada Salanderi süütust, samal ajal kui tagaotsitav Lisbeth hakkab samaga tegelema.
Purustatud õhuloss (film)

"Purustatud õhuloss" (rootsi "Luftslottet som sprängdes") on Rootsi põnevusfilm. Selle režissöör on Daniel Alfredson. Film on "Millenniumi" triloogia kolmas film.
Film on tehtud Stieg Larssoni samanimelise romaani järgi.
Sisu.
Salander ja Zalatšenko on mõlemad haiglas pärast seda, kui nad on teineteist tappa üritanud. Niedermann on jooksus pärast politseiniku tapmist. Blomkvist aga üritab jätkuvalt tõestada, et Salander on süütu. Kui Salander piisavalt terveneb, viiakse ta Stockholmi eeluurimisvanglasse, ja Mikael mõistab, et kui ta ei suuda tõestada Salanderi süütust, pannakse Lisbeth uuesti vaimuhaiglasse. Samal ajal leiab Säpo tõendeid salarühmituse Sektsioon olemasolu kohta ning nii Blomkvist kui ka Säpo töötajad mõistavad, et neil tuleb tõde Zalatšenko ja Salanderi kohta päevavalgele tuua ja et Sektsioon üritab iga hinna eest nende tööd takistada.