Jäähoki ajalugu

"See artikkel räägib jäähoki ajaloost."
Jäähoki tekkis Põhja-Ameerikas Euroopa sisserändajate toodud mängude, näiteks "shinty", hurling ja jääpall, muundatud kujul. Esimesed kirjalikud teated jääl mängitud meeskondlikest pallimängudest pärinevad 19. sajandi algusest. Briti sõdurid olid esimesed, kes hakkasid 19. sajandi keskel pidama ametlikke kohtumisi Kingstonis ja Halifaxis. Tol ajal koosnes meeskond üheksast mängijast.
Tänapäevase jäähoki sünnikohaks peetakse Kanadas Montréalis asuvat McGilli Ülikooli, kus üliõpilased töötasid 1870. aastatel välja mängu uued reeglid. Rahvusvaheline Jäähokiföderatsioon (IIHF) kuulutas 2007. aastal Montreali jäähoki ametlikuks sünnikohaks. IIHF ametlik teadaanne, 2007 Esialgu oli platsil kummalgi meeskonnal kas viisteist või üheksa väljakumängijat. Hiljem vähendati arv seitsmeni enne üleminekut tänapäevasele kuue mängijaga koosseisule.
Varases jäähokis tohtis sööta ainult tahapoole. Erinevalt tänapäevasest mängust ei kasutatud vahetusmängijaid – kõik mängijad pidid olema jääväljakul terve mängu vältel.
Organiseeritud jäähoki teke.
Organiseeritud jäähoki sünnipaik oli Montrealis asuv Victoria Skating Rink (tänapäeval asub samas kohas autorendifirma). See määras ka tänapäevase jäähalli põhikuju. Hoone ehitati 1862. aastal Drummond Streeti ja Stanley Streeti vahele jäävale maa-alale. Need tänavad paiknesid teineteisest veidi enam kui 60 meetri kaugusel. Nende vahele rajatud jääväljaku mõõtmed olid ligikaudu 60 × 25 meetrit. Põhja-Ameerika jäähallide tavapärased mõõtmed on tänapäeval peaaegu samad – 61 × 26 meetrit.
3. märtsil 1875 kohtusid McGilli ülikooli meeskond ja Camain Torrence'i juhitud Victoria meeskond. Mõlemal poolel oli jääl üheksa mängijat. Sel ajal ei olnud veel olemas ametlikku jäähokireeglistikku ega standardseid väljakumõõtmeid. Seetõttu kujunes just Victoria Skating Rinki jääväljak sobiva suuruse ja kujuga standardiks. James Creightoni juhtimisel võitis McGilli meeskond Torrence’i meeskonna tulemusega 2 : 1. Mõlemad võistkonnad kaitsesid väravat, mida tähistasid kaks lippu, mis paiknesid 2,44 meetri kaugusel üksteisest. Mängu kulgu jälgis juba siis kohtunik.
Rahvusvahelise jäähoki sünd.
Prantslane Pierre de Coubertin reisis 1889. aasta talvel Kanadasse ja Ameerika Ühendriikidesse. Reisi käigus tutvus ta mitmete talispordialadega, kuid erilist muljet avaldas talle Kanada versioon jäähokist. Siiski kulus mitu aastat enne, kui see reis hakkas mõjutama Euroopas suurtes väljakutes mängitud jääpalli.
Euroopas sillutasid jäähokile teed erinevate spordialade klubid ja üksikisikud. Kui Kingstonist pärit uisutaja George Meagher reisis 1894. aastal Kanadast Pariisi, avastas ta, et eurooplased ei olnud teadlikud Kanada jäähokist. Kui ta 1897. aasta lõpus Euroopasse naasis, tõi ta kaasa jäähokivarustust. Seejärel kutsus ta Pariisi Palais de Glace klubi uisutajaid ja uisutamisõpetajaid sõpruskohtumistele Briti jääpalliklubide vastu.
Pariislased olid jäähokis täielikud algajad, samas kui šotlased olid kogenud jääpallurid. Ajalehes The Scotsman 17. jaanuaril 1933 ilmunud artiklis ütles Šotimaa kapten William Pollock-Wylie, et Euroopas mängiti sel ajal esimest korda "hockey"'t, kasutades litrit mänguvahendina. Ülejäänud mängus järgiti siiski jääpalli reegleid.
Briti ajakirja Ice Hockey 1932. aasta esimeses numbris mainiti, et esimesed tõsised kohtumised toimusid Inglismaa 1902–1903 talvel Knightsbridge’i Princes’ Skating Clubis. Moodustati Londoni kanadalaste meeskond, mis koosnes peamiselt õigusteaduse ja arstiteaduse üliõpilastest. Kapteniks oli Donald Kingston, kes õpetas kanada jäähokit kohalikele mängijatele. 1906. aastal loodi Oxford Canadians – meeskond Oxfordi Ülikoolis õppivatest Kanada stipendiaatidest.
1905. aasta märtsis toimusid esimesed rahvusvahelisteks peetud mängud, mida reklaamiti Belgia-Prantsusmaa kohtumistena, kuigi mängisid klubid FPB Brussels ja CP Paris. Belgia meeskond võitis mõlemad mängud.
Louis Magnus oli tähtis figuur rahvusvahelise jäähoki arengus. Ta sündis 1881. aastal Jamaical, kuid kolis varakult Prantsusmaale. Ta oli võtmeisik CP Paris' ja kogu rahvusvahelise jäähoki arengus Esimese maailmasõja eel.
Lord Frederick Stanley rajas 1893. aastal jäähoki karikavõistluse, mida hakati kutsuma Stanley karikaks. Organiseeritud jäähoki sai aga alguse juba 1875. aastal Montrealis.
Erinevused reeglites tulid esile 1905. aastal Belgia ja Prantsusmaa mängudes ning samuti 15. jaanuaril 1905 Šveitsis Les Avants’s. Louis Magnus kirjutas Bulletin de Club des Patineurs de Paris ajakirjas: 
Magnus esitas Rahvusvahelisele Uisuliidule ettepaneku, kuid liit ei näidanud selle vastu huvi. See ajendas teda looma sõltumatu jäähokiliidu – Ligue Internationale de Hockey sur Glace (LIHG), Rahvusvaheline Jäähokiföderatsiooni (IIHF) eelkäija.
Esimene LIHG kongress toimus Pariisis 15.–16. mail 1908, osalejateks Prantsusmaa, Belgia, Šveitsi ja Suurbritannia esindajad.
Esimene rahvusvaheline turniir peeti Berliinis 3.–5. novembril 1908. Osales neli meeskonda, mängiti Kanada reeglite järgi, kasutati Kanada hokikeppe ja litreid ning mäng koosnes kahest 20-minutilisest perioodist. Võitjameeskond sai hõbekarika.
Teine tähtis turniir toimus Chamonix’s 23.–25. jaanuaril 1909. Tšehhid kasutasid esimest korda Kanada varustust. Samal ajal peeti LIHG teine kongress, kus lepiti kokku jäähoki reeglites.
14. märtsil 1911 kiitis LIHG heaks Kanada reeglid kõigil tasanditel – see oli austusavaldus mängu päritolumaale.