tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Litsmetsa

Litsmetsa (võru keeles "Litsmõtsa") on küla Võru maakonnas Antsla vallas.
Kalevala autor Elias Lönnrot peatus 1844. aasta septembris 6 päeva Litsmetsa kõrtsis. Litsmetsa Antsla–Sänna tee äärde ehitatud kõrtsist on tänapäeval alles vaid müürid. 
Litsmetsas asub ka Teises maailmasõjas hukkunute auks püstitatud mälestussammas, mis on arvatud kultuurimälestiseks.
Küla põhjapiir kulgeb mööda Mustjõge. Litsmetsast lõunasse jääb Tsooru küla. Külast läände jääb Karula rahvuspark.
Nimi.
Litsmetsa on nime saanud karjamõisa järgi, mis kuulus Vana-Antsla mõisa juurde. Karjamõis on esimest korda tähistatud Ludwig August Mellini 1798. aasta kaardil, aga talu oli samas kohas juba 1685. aasta kaardil. Varaseim nimekuju ei seostu metsaga, vaid hoopis isanimega Mats. Nimelt on seda kohanime esmamainitud 1688. aastal, kui nimetati talumeest "Litze Mattsi Tiet". Pole teada, kas seda hääldati 'litse' või 'liitse'. 1762 mainiti juba isikut "Litsmötsa Lorent" ja Mellini kaardil on "Litzmets".
Vana-Antsla mõisa 19. sajandi lõpu metsakaartidel on küla kirjutatud pikka i-d märkiva kujuga "Lihzmets". Nime algupärane kuju võiski olla pika i-ga, näiteks Rõuge kihelkonnas Krabi külas oli Liidsi talu, mis samuti asus soisel alal. Nimetavalise liitumise järgi otsustades peaks "lits" või "liits" olema metsa iseloomustav sõna. Wiedemanni sõnaraamatus on sõna "liitsma" 'muljuma, maadligi või katki suruma' ja sõna "litsik", mida kasutati kokkuvajunud leiva kohta. Seetõttu võiks Litsmetsa kohanimi seostuda jõeäärse märja ja tihenenud pinnasega. Teine võimalus on oletada kohanime tulenemist läti maastikukohanimest: "līcis" tähendab lisaks lahele jõekääru ja jõekäärus olevat maad. Päritolu sõnast "lits" pole välistatud, näiteks Otepää kihelkonnas on Litsikuusik, aga Võrumaa nimedes on tavalisem sõna "lita", näiteks Litasild.
Litsmetsa idaosa on tuntud Lepäoruna.
1938. aastal võeti vastu koha- ja kinnistusüksuste nimede korraldamise seadus, mille järgi kuulunuks muutmisele "haldusüksuste, külade ja alevike labase tähendusega või halva kõlaga nimed". Samas võidi jätta nimesid muutmata, kui need omasid positiivset tähtsust Eesti ajaloo seisukohalt. 
Litsmetsa taheti 1970. aastatel Liismetsaks ümber nimetada, kuid nimemuutuse kulukuse tõttu lükati Antsla külanõukogu esimehe taotlus tagasi.
Nasva (Hiiumaa)

Nasva on küla Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas Käinast lõunas. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Käina valda.
Nasva küla piirneb põhjas Selja, läänes Luguse ja kagus Orjaku külaga. Küla piirneb idas Käina lahe ja lõunas Jausa lahega.
Nimi.
Kohanimi tuleneb sõnast "nasv" – 'väike saar, väike poolsaar, madalik, leetselg'. Kohanime on esmamainitud 1922. aastal.
Loodus.
Nasva rannikuala hõlmab Käina lahe – Kassari maastikukaitseala. Küla lääneosas asuvad kaitsealused Nasva kadakad. Nasva küla alale jäävad Härglaid, Laiarahu, Mustakivi laid, Männaklaid ja Vareslaid.
Ajalugu.
Nasva ala kuulus ajalooliselt Putkaste mõisa alla, kus asus ajalooline Vällika küla. Nasva küla kujunes 20. sajandi alguses.
Taristu.
Nasva piirneb loodes Suuremõisa–Käina–Emmaste maanteega. Küla lõunaosa läbib Vaemla–Kassari–Luguse tee.
Ettevõtlus.
Nasvas asub Puulaiu matkamaja.
Põletik

Põletik (ladina keeles "inflammatio") on immuunsüsteemi esmane reaktsioon nakkusele või ärritajale (vigastus, kiiritus, elektrivool, kuum või külm, keemilised ained vms). 
Põletiku klassikalised tunnused on:
Esimesed neli tunnust olid kasutusel juba antiikajal ning neid omistatakse Celsusele. Viienda tunnuse lisas 1858 Rudolph Virchow.
Tsooru

Tsooru on küla Võru maakonnas Antsla vallas.
Tsoorus asub Tsooru mõisaansambel, mille servas on Hollandi tüüpi Tsooru tuuleveski.
Tsooru külas asus tehase Võrukivi filiaal, kus toodeti ahjupotte.
1949–1989 asus Tsoorus Jakov Sverdlovi nimelise kolhoosi keskus. 1977. aastal valmis arhitekt Toomas Reinu projekteeritud Tsooru kolhoosikeskus, mis on kantud rahvusvahelise moodsa arhitektuurimälestiste kaitse organisatsiooni DOCOMOMO nimistusse. 
Tuntud isikuid.
Tsoorus on sündinud tehnikateadlane Evald Maltenek, poliitik Karl Kornel, pedagoogikateadlane Milli-Irene Pedajas, rahvarõivaste uurija Melanie Kaarma ja keraamik Susanna Otema.
Salme valla vapp

Salme valla vapp on Saare maakonna endise Eesti haldusüksuse Salme valla vapp.
Vapp kinnitati 10. mail 1995.
Vapi kirjeldus.
Salme valla vapil on kujutatud punasel kilbil hõbedane kuuseoksalõikeline päis ja hõbedane tüüriga paat.
Põhjendus.
Paat sümboliseerib meresõitu ja kalandust, kuuseoksalõige viitab Salme kandi inimeste panusele metsakaitsesse ja -korraldusse. Hõbe tähistab puhtust ja lootust, punane elujõudu ning aegade jooksul valla maadel toimunud taplusi.
Torgu valla vapp

Torgu valla vapp on Saare maakonna endise Eesti haldusüksuse Torgu valla vapp.
Torgu valla vapi kujundas Sõrvest pärit Arne Pagil. Vapp kinnitati 23. jaanuaril 2002.
Vapp oli kasutusel kuni vald liitus 2017. aastal Eesti omavalitsuste haldusreformi käigus kõigi Saaremaal asunud valdadega ühtseks Saaremaa vallaks.
Vapi kirjeldus.
Sinisel kilbil kuldne vai, milles must tuletorn kuldsete akendega ja selle kohal sinine aadlikroon.
Põhjendus.
Tuletorni kujutis sarnaneb mõnel määral Sõrve tuletorniga. Kollane (kuldne) sümboliseerib Sõrve poolsaart, sinine aga merd. Kroon meenutab, et tublid sõrulased on – muidugi huumoriga pooleks – ka Torgu Kuningriigi alamad.
Ala-Tsumba

Ala-Tsumba on küla Võrumaal Setomaa vallas. Asub Piusa jõe ääres Tuhkvitsa oja suudmes, Piusa koobastest lõunas.
Külas oli 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 2 elanikku.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Meremäe valda.
Võmmorski

Võmmorski on küla Võrumaal Setomaa vallas. 
Küla kuulub Üle-Pelska nulka.
Külas oli 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 16 elanikku, neist 6 (37,5%) eestlased. 2000. aastal oli elanikke 43.
Võmmorskis asub Eesti piirivalve Kagu Piirivalvepiirkonna Piusa kordon.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Meremäe valda.
Kärdla vapp

Kärdla vapp on Hiiu maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Kärdla linna vapp.
Vapp kinnitati Eesti Vabariigi Riigikantselei riigisümboolika osakonna poolt 28. oktoobril 1992 ning oli kasutusel 20. oktoobrini 2013, kui Kärdla linn ühines Kõrgessaare vallaga. Uue valla nimeks sai Hiiu vald ning kasutusele võeti Hiiu valla vapp.
Vapi kirjeldus.
Sinisel kilbil on hõbedane lendav kajakas ja kilbi alaosas hõbedane lainelõikeline tüvi.
Kärdla lipp

Kärdla lipp on Hiiu maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Kärdla linna lipp.
Lipu kavand töötati välja 1939 aastal.
Lipp kinnitati Eesti Vabariigi Riigikantselei riigisümboolika osakonna poolt 28. oktoobril 1992 ning oli kasutusel 20. oktoobrini 2013, kui Kärdla linn ühines Kõrgessaare vallaga. Uue valla nimeks sai Hiiu vald ning kasutusele võeti Hiiu valla lipp.
Lipu kirjeldus.
Kärdla lipp on ristkülikukujuline kangas laiuse ja pikkuse suhtega 1:2 ja moodustub neljast võrdsest horisontaallaiust - valge - rukkilillesinine - valge - rukkilillesinine. Lipu normaalmõõtmed on 80 × 160 sentimeetrit.
Emmaste valla vapp

Emmaste valla vapp on Hiiu maakonnas asunud Emmaste valla vapp.
Vapp kinnitati 19. juunil 1996 ja see oli kasutuses kuni Emmaste valla ühendamiseni teiste Hiiumaa valdadega, mis toimus 2017. aasta sügisel.
Vapil on sinisel väljal langetatud lainelõikeline palk, mille kohal paikneb paremale suunduv kahemastiline purjelaev (kaljas) – mõlemad hõbedased.
Vapi kujundamisel on silmas peetud valla mereäärset asendit ja Soela väina. Paljud Emmaste mehed on olnud seotud meresõidu ja laevaehitusega. 1891. aastal osteti 2-mastiline kaljas "Seksna", mille tüürimeheks oli Enn Uuetoa, rohkem tuntud Kihnu Jõnnina. Jausa külas on sündinud Herman Sergo.
Kõrgessaare valla vapp

Kõrgessaare valla vapp on Hiiu maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Kõrgessaare valla vapp.
Vapp kinnitati 21. juunil 1994 ning oli kasutusel 20. oktoobrini 2013, kui Kõrgessaare vald ühines Kärdla linnaga. Uue valla nimeks sai Hiiu vald ning kasutusele võeti Hiiu valla vapp.
Vapi kirjeldus.
Vapikilbi sinise välja jagab hõbedane põlvjaotus, millest kasvab välja kolm risti. Kilbi alaservas kaks sinist lainelist joont.
Põhjendus.
Vapi kujunduses arvestatud aspektid: Kõrgesaar poolsaar, legendiga seotud Ristimägi, Reigi kirik.
Käina valla vapp

Käina valla vapp on Hiiu maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Käina valla vapp.
Vapp kinnitati 10. mail 1995.
Vapi kirjeldus.
Rohelisel kilbil on selle alumisest servast tõusev kuldne viljapea, mille kohal kõrvuti kaks hõbedast õllekannu.
Põhjendus.
Vapitunnused iseloomustavad Käina valda kui Hiiumaa peamist viljakasvatusala ja seostuvad selle kandi elanike etnograafilise nimetusega.
Suuresadama

Suuresadama (ka Suursadama) on küla Hiiumaa valla idaosas Kärdla ja Suuremõisa vahelisel alal Läänemere ääres. Kuni 2017. aasta Eesti omavalitsuste haldusreformini kuulus küla Pühalepa valda.
Küla piirneb põhjas ja idas Läänemerega, läänes Kõlunõmme ning lõunas Sääre külaga.
Nimi.
Kohanime on mainitud 1782 kui "Tiefhaven" ja 1798 "Tiefenhafen". Paul Ariste järgi tuletus kohanimi sõnadest suur ja sadam.
Loodus.
Suuresadama idaosas eendub Sääre nina. Külas asub Hopi järv. Küla alale jääb Pikkrahu. Küla piirneb loodes Kukka lahega.
Elanike arv.
Külas elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 8 inimest. Kõik elanikud olid eestlased. 2021. aasta rahvaloenduse alusel elas külas 10 püsielanikku. 
Talud.
Suuresadama ajaloolised talud 1939 
Ajalugu.
Ala on ajalooliselt kuulunud Hiiu-Suuremõisa mõisa alla. Küla oli moodustunud enne Teist maailmasõda, kuid liideti sõja järel Sääre külaga. Omaette küla moodustati taas 1997. aastal.
Taristu.
Külas asub Hiiumaa Suursadam. Külas lõpeb Tempa–Suuresadama tee, kust küla lõunapiirilt saab alguse Säärenina tee.
Kultuur.
Suursadama lubjaahi on pärandkultuuriobjekt. Külas asus eramuuseum. Hopi talus on unikaalse, nn peaga tuuliku asukoht. 2017 lasti sadamas vette Hiiumaa halulaev. Külast pärines purjetaja William von Wirén. Kuni 1948. aastani tegutses külas Suursadama Invaliididekodu.
Ettevõtlus.
Suuresadamas asub Ungru Resto söögikoht. Varem oli piirkond tuntud Hiiumaa peamise laevaehituse alana. Enne 16. sajandi lõppu alustati Suursadamas ka lubja põletusega. Sajand hiljem asusid seal elling, sepikoda ja köiepunumistöökoda.
Aastatel 1952–1959 asus Suursadamas Hiiumaa kalakombinaat ja aastatel 1961–1966 kohaliku kalurikolhoosi keskus.
Sadul (täpsustus)

Sadul on eesti keeles mitmetähenduslik sõna:
Tuuleveski

Tuuleveski ehk tuulik on ajam või ehitis, mis muundab tuule kineetilise energia mehaaniliseks energiaks ehk saab tööks vajaliku energia tuulest. 
Varem kasutati tuuleveskeid peamiselt vilja jahvatamiseks ja vee teisaldamiseks, tänapäeval kasutatakse tuuleveskite kaasaegseid analooge – elektrituulikuid – peamiselt elektrienergia tootmisel. 
Tuulikute müra vaigistamiseks uurivad teadlased kakuliste tiibu. 
Nimetus.
Sõna "veski" on mugandus sõnast "vesikivi" ja tähistanud algselt vee jõul jahvekivisid käitavat seadet. Kuna tuule jõul töötavad veskid võeti kasutusele hiljem, siis lisati juba mugandunud sõnale "veski" eesliide "tuule-".
Mitmesuguste ülesannete täitmiseks kasutatavate veskite jaoks on samal põhimõttel tuletatud vastavaid nimetusi. "Jahuveskit" kasutati teravilja jahvatamiseks, "kuivendusveskit" vee jõkke või veehoidlasse pumpamiseks, "õliveskit" seemnetest õli eraldamiseks, "paberiveskit" paberi valmistamiseks, "saeveskit" puidu saagimiseks.
Tuuleveskid Eestis.
Esimesed teated tuuleveskitest Liivimaa alal pärinevad 14. sajandist. Tuuleveskite ehitamisel võeti eeskuju Lääne-Euroopast, kus valmistati kogu kerega tuulde pööratavaid pukktuulikuid. Selliseid tuulikud esinesid Lääne-Eestis rannarootslaste aladel, Läänemaal, Pärnumaal ja Lõuna-Harjumaal, Saaremaal ja Hiiumaal. Ühtlasi olid tuulikud sealkandis ka talu iseolemise sümboliks.
Mujal Eestis kerkisid mõisate juurde suured peast pööratavad Hollandi tüüpi tuulikud. Nende ehitamine hoogustus eriti 19.–20. sajandi vahetusel, sest siis laienes taoliste tuulikute ehitamise õigus ka talupoegadele. Tuulikuid kerkis kogu Eestis.
Eesti traditsioonilistes paekasutuspiirkondades (Harjumaal, Lääne-, ja Ida-Virumaal, Järvamaal Pandivere kõrgustikul ja Raplamaal) levisid enamasti üleni kivist tuuleveski kehandid, Lõuna-Eestis esines rohkem puitkerega Hollandi tüüpi tuulikuid.
Olecko

Olecko (saksa keeles kuni 1928. aastani Marggrabowa, 1928–1945 Treuburg) on linn Kirde-Poolas Warmia-Masuuria vojevoodkonnas, Olecko maakonna ja Olecko valla keskus.
Olecko asub Masuurias Masuuria järvedelaval Suwałki kõrgustikul kohas, kus Lega jõgi väljub Suurest Olecko järvest, järve kagukaldal. Oleckost läheb maantee põhja poole Kaliningradi oblasti piiril olevasse Goldapisse ja lõuna poole Ełki, lääne poole Gizyckosse ja ida poole Suwałkisse. Hõreda liiklusega raudtee läheb Goldapisse, Ełki ja Suwałkisse. Ełki–Goldapi liin avati 1879 ja Suwałki liin 1908.
Olecko asutas Preisimaa hertsog Albrecht von Hohenzollern 1. jaanuaril 1560. Linna slaavipärane nimi Marggrabowa oli masuuria keeles ja tuli sellest, et tema isa oli olnud Brandenburg-Ansbachi markkrahv. Albrechti ema Sophia Poolast oli Poola kuninga Kazimierz IV tütar, mistõttu Albrecht oskas tõenäoliselt mingil määral masuuria ja poola keelt.
Olecko vapil on kujutatud Brandenburgi punane kotkas ja Hohenzollernite mustvalged värvid.
Linna asukohas oli juba 1544 jahimaja, mille nimi oli Oletzko. 1619 rajati järves olevale poolsaarele teisele poole Lega jõge Oletzko loss. Loss sai piirkondlikuks halduskeskuseks.
1709 tabas linna katkuepideemia, mille tagajärjel linna 1198 elanikust 1100 surid ja 98 jäid ellu.
1818–1945 oli Olecko Olecko kreisi halduskeskus. 1920 korraldas Rahvasteliit Ida-Preisi rahvahääletuse küsimuses, missugused Ida-Preisimaa piirkonnad peaksid kuuluma Poolale ja missugused Preisimaale. Kogu kreisis anti Poolaga liitumise poolt üksnes 2 häält, nii et see jäi Saksamaale. 21. detsembril 1928 anti kohanimede saksastamise käigus linnale nimeks Treuburg, mis tähendab ustavat linna. 1933 anti kogu kreisile nimeks Treuburgi kreis.
Alates 1945 kuulub Olecko Poolale. Samal aastal sai ta tagasi oma ajaloolise nime. Alates 1975 kuulus ta Suwałki vojevoodkonda, alates 1999 Warmia-Masuuria vojevoodkonda.
Olecko sõpruslinnad on Gussev (Venemaa) ja Jõhvi (Eesti).
Olecko maakond

Olecko maakond on 2. järgu haldusüksus (maakond) Kirde-Poolas Warmia-Masuuria vojevoodkonnas.
Maakonnas on neli valda: Kowale Oleckie, Olecko, Świętajno ja Wieliczki vald.
Suitsutusrohi

Suitsutusrohi on aromaatne aine, mis sageli on segatud taimset või loomset päritolu eeterlike õlidega. Suitsutusrohtu põletatakse suitsu saamiseks religioossetel, terapeutilistel ja esteetilistel kaalutlustel. Minevikus kasutati Hiinas ja Jaapanis viirukit ajamõõtmisvahendina. Suitsutusrohul on tähtis kultuslik roll budismis ning ka mõningates kristlikes denominatsioonides.
Aravete

Aravete on alevik Järva maakonnas Järva vallas. Ta asub Pärnu–Rakvere tee ääres, Aegviidu-Neitla oosistu lõunaosas kolmel rööpselt kulgeval oosil.
Enne 2017. aasta haldusreformi kuulus alevik Ambla valda.
Aravete alevik moodustati 1975. aastal Aravete küla ja Maarja töölisasula ühendamisel. Ta koosneb kahest eraldi asuvast asumist – Aravete ja Maarjamõisa.
Aravete asula oli Aravete kolhoosi keskuseks ja on siiani piirkonna üks suuremaid tööandjaid. Suurimad tööandjad on Aravete Agro OÜ, AS Aravete Saeveski, Aravete Metallitööde OÜ, Saint-Gobain Eesti AS tehas Optimix, EPK OÜ, Aravete Kütus AS ja ka talumajapidamised. Säilinud on ka põllumajanduslikku tootmist. Ettevõtted on põhiliselt loodud 20 aastat tagasi toiminud ettevõtete ja kolhoosi materiaalsel baasil. Lisaks eraettevõtetele asuvad Aravete territooriumil riikliku struktuuri asutustena Järvamaa Päästeteenistuse Aravete Tugikomando ja Järva Politseiprefektuuri Aravete Politseijaoskond. Samuti asub valla eakate hooldekodu ja spetsiaalselt lasteaiaks ehitatud kahekorruselises hoones asuv lasteaed Aravete alevikus.
Aravetel asub RMK Järvamaa metskonna keskus.
Vaatamisväärsused ja vaba aeg.
Vaatamisväärsuseks on Aravete haldushoone, mis on arhitekt Arvi Aasmaa projekti järgi 1981. aastal valminud funktsionalismi tunnusjoontega kahekorruseline hoone aleviku keskel. Praegu asub endises kolhoosikeskuses pood ja mõni väiksem asutus. Põhja-Järva Kooli hoone vanem funktsionalistlikus stiilis osa valmis 1941. aastal ja arhitekt Ignar Fjuki projekti järgi ehitatud postmodernistlik kolmekorruseline õppekorpus 1985., võimla 1988. ja ujula 1991. aastal.
Huvitavad on veel Aravete karstiala ja allikad, koolimaja ümber olev looduskaitse alune park, muuseum endises Kurisoo mõisahoones. Vaatamisrõõmu pakuvad ka Sääsküla ojale rajatud Mägise veehoidla (rahvasuus Preediku) ning vabaõhuürituste koht Kangrumäel koos lähedalasuva Kangrumäe sipelgaalaga. Metsas järskudel oosidel on talvel valgustatud suusarada ja suvel töötab Aravete kardirada, mis rajatud endise jahilaskmise õppe- ja puhkehoone asemele. 1980. aastatel oli Eesti muusikasõprade hulgas tuntud igasuvine üritus "Aravete jazz", mille traditsiooni 2006. aastal uuesti elustada püüti.
Apokalüptika

Apolalüptika ehk apokalüptism ehk apokalüptitsism tähendab lääne päritoluga eshatoloogilisi maailmavaateid mis käsitlevad krüptilisi ilmutusi Jumala-poolse äkilise, dramaatilise ja kataklüsmilise sekkumise, inimkonna üle kohtumõistmise ja sellele järgneva valitute võimu kohta.
Juudikristliku traditsiooni arhetüpaalne apokalüptiline teos on Taanieli raamat. See on ainus apokalüptiline teos, mis on lubatud heebrea piibli kaanonisse, samuti nagu Ilmutusraamat on ainus Uue Testamendi apokalüptiline teos. Kuigi nii juudi kui kristlikelt autoritelt on arvukalt muid apokalüptilisi teoseid, järgivad need paljuski Taanieli raamatu stiili ja vormi.
Sadul

Sadul on hobuse või muu sõidu- või veolooma seljale turjale asetatav ratsaniku iste või kandami alus.
Euroopa.
Euroopas tuli jalustega kõva puusadul kasutusele I aastatuhande keskpaiku pKr turgi rändhõimude vahendusel.
Eesti.
Eestis kasutati talurahva poolt 19. sajandi keskpaigani vanapärast puusadulat, nahkkattega sadul oli haruldane. Sadul koosnes kahest hobuse seljale toetuvast piklikust lauast ehk jalasest. Jalaseid sidusid eest ja tagant puust kaared ehk "koljud". Esikoljul oli nupp, mida ratsanik sai kasutada käepidemena. Hobuse selja kaitseks paigutati sadula alla kott, mis oli täidetud seaharjaste, heinte või takkudega. Sadul kinnitati hobuse selga kootud, harva ka nahast "sadulavööga". Sadula küljes rippusid nööri otsas rauast või tugevast puuvitsast "jalused". Naistesadulaid, millel istuti küljetsi, kasutati Mulgimaal (seljatoega) ja saartel (seljatoeta). Saarte puusadulad olid kaunistatud lõikekirjaga, mujal enamasti kaunistus puudus.
Puidust sadulat või sadula puidust alumist osa nimetatakse ka rübiks.
Tänapäev.
Praegusel ajal valmistatakse sadulaid nahast, kunstnahast ja muudest sünteetilistest materjalidest. Sadulad on kergekaalulised ja neid on lihtne hooldada. 
Sadulad on erineva konstruktsiooni ja otstarbega:
Kunstnahast sadulad näevad välja kui päris nahast. Sadulatel kasutatakse mikrokiust seemisnahaimitatsiooniga põlvepatju, tugevaid BioThane®-materjalist sadulavöötrippe, sünteetilise villtoppega pehmeid paneele, sünteetilisi sadularaame, mille esikaare laiust on ise võimalik muuta, takjakinnitustega põlvetugesid, õhktäitega eemaldatavaid sääretugesid jne.
Neale Donald Walsch

Neale Donald Walsch (sündinud 10. septembril 1943 Milwaukees USAs) on ameerika kirjanik. Ta on peamiselt tuntud kanaldatud raamatusarja "Jutuajamised Jumalaga" järgi.
Walsch väidab, et "Jutuajamised Jumalaga" pole mitte kanaldatud, vaid jumala poolt inspireeritud.
Tallin (kauplus)

Selvehall Tallin (ЗАО «Магазин Таллин») oli Minskis 1982. aastal rajatud kaupluse nimi aastani 2013. 
Kauplus asub linna lääneosas Zapadnõi-2 mikrorajoonis Burdeinõi tänaval majas nr 11. See kuulus koos restorani, baari, olmeteenuste pakkujate, hoiukassa, sidejaoskonna, koolitarvete kaupluse ja juveelikauplusega kohaliku kaubanduskeskuse koosseisu. Kaupluse juures oli parkla. Poehoone vastas on Zapadnõi turg, mis mõjutas tuntavalt kaupluse tegevust, selle kaubavalikut ja hinnapoliitikat.
Hoone projekteerisid arhitektid A. Želdakov ja V. Parhimovitš. Aluseks võeti Moskva suurpoe tüüpprojekt, ent see kujundati ümber vastavalt arhitektide ettekujutusele Tallinnast. Poe algsele sildile olid eeskujuks Tallinna vanalinna poesildid. Poe fassaadi ehtisid ümmargused aknad, mis kujundati laevailluminaatorite eeskujul.
1. juulist 2013 sai pood uueks nimeks Jeŭraopt ja sellest sai selle poeketi 142. kauplus.
161

161. aasta
Sajandid: 1. sajand - 2. sajand - 3. sajand
Aastakümned: 110. aastad 120. aastad 130. aastad 140. aastad 150. aastad- 160. aastad - 170. aastad 180. aastad 190. aastad 200. aastad 210. aastad
Aastad: 156 157 158 159 160 - 161 - 162 163 164 165 166
Asjaõigus

Asjaõigus on õigusnormide kogu, mis reguleerib isikute suhet asjadesse. 
Asjaõigus järgneb asjale, st liigub asjaga kaasa, kui asja füüsiliselt liigutatakse. Rahvusvahelise eraõiguse kohaselt kohaldatakse asjade suhtes selle riigi õigust, kus asi asub ("lex rei sitae"). Asjaõiguse tekkimisel, muutmisel ja lõppemisel järgitakse selle riigi õigust, kus asi asub tekkimise, muutmise või lõppemise hetkel.
Zaltus Lumel

Zaltus Lumel oli eesti ansambel. 
Selle laulja oli Henry Laks.
Ansambel esines näiteks 1984. aasta Tartu muusikapäevadel.
Rendžu

Rendžu (jaapani keeles 連珠 "renju") on Jaapani lauamängu gomoku professionaalne versioon. 
Klassikalise mängulaua suurus on 19 × 19, kuid rendžut võib mängida ka väiksemal mängulaual või isegi ruudulisel paberil. Ametlikel mängudel kasutatakse ringikujulisi nuppe, mis on kas mustad või valged. Rendžu eelis gomoku ees on see, et see kaotab gomokus esineva musta eelise valge ees.
Vajalikud on ka mustad ja valged nupud, paberil mängimise korral võib teha näiteks ruute ja riste. Nuppe võib siis teoreetiliselt vaja minna 225, kuid harilikult piisab 100 (50 kumbagi värvi) nupust. 
Reeglid.
Soovitatav on enne läbi lugeda gomoku reeglid, sest rendžu reeglitest on ilma nendeta raske aru saada.
Samamoodi kui gomokus on rendžus eesmärk saada viiest nupust koosnev katkematu rida kas horisontaalis, vertikaalis või diagonaalis. Mängulaud meenutab esmapilgul paljude ruutudega lauda. Tähele tuleb panna, et nuppe ei käida mitte ruutude sisse, nagu tunduks lihtsam, vaid joonte ristumiskohtadesse. Nuppe laualt enne mängu lõppu ära ei võeta, ega nihutata. Algul on mängulaud tühi. Esimese käigu teeb must, pannes lauale avangu – kaks musta nuppu ja ühe valge. Sealjuures on üks musta nupp keskel ja valge tohib panna ainult sellele vahetult kõrvale(ka diagonaalis). Seejärel peab valge selle avanguga nõustuma või tagasi lükkama, mis puhul värvid vahetatakse. Igal juhul paneb järgmise nupu lauale valge. 5. käigul käib must 2 nuppu ja 6. võtab valge lisaks käimisele ühe ära. Pärast kuuendat käiku käib mäng edasi nagu gomokus – kordamööda. Võidab mängija, kes esimesena moodustab viisiku. 
Kahvlid.
Rendžus võitmiseks on vaja moodustada kahvleid ehk olukordi, kus mängulaual on mitu neljast või kolmest rida korraga, nii et vastane ei jõua neid kõiki kinni panna. Rendžus on mustaga mängijale on keelatud moodustada kahvleid 3×3 (kolmene rida pluss kolmene rida, kus mõlemal real pole otsades vastase nuppe), 4×4 ja pikka rida (rohkem kui 6 nuppu ritta). Kui must käib neisse punktidesse, kas kogemata, või valge sundusel, siis on ta automaatselt kaotanud. Selliseid punkte nimetatakse foolideks. Valgel ei ole foole, ta võib võita igasuguste kahvlite abil ja samuti pika reaga. Mustale lubatud kahvliks on 4×3.
Eesti rendžus.
Eestil on rendžus mitu maailmaklassiga mängijat ja isegi 2 maailmameistrit: Tunnet Taimla ja mitmekordne maailmameister Ando Meritee. Ants Soosõrv on Eesti rendžu peamine eestvedaja ja rendžuürituste organiseerija.
Rendžut on võimalik harrastada Kullo huvikeskuse mõttemängude ringis ja vint.ee mänguportaalis.
Impeachment

Tagandamisjuurdlus (inglise keeles "impeachment") on üldises õiguses legislatiivorgani ametniku vastu algatatud kriminaalmenetlus. 
Suurbritannia.
Suurbritannias tegutseb tagandamisjuurdluses parlamendi alamkoda prokuröri ning lordide koda kohtunikuna. Süüdimõistmise korral on määratud trahve, vangistust ning isegi surmanuhtlust.
Ameerika Ühendriigid.
Ameerika Ühendriikide föderaalvalitsuse puhul algatab menetluse Esindajatekoda ning kohtunikuna tegutseb Senat. Kõige karmim karistus on ametist eemaldamine.
Isegi kui senat mõistab presidendi või muu ametiisiku süüdi pärast seda, kui isik on ametist lahkunud, jääb süüdimõistmine sellegipoolest jõusse, seeläbi, et süüdimõistetud ametiisikul on keelatud edaspidi kandideerida valimistel ja/või töötada mistahes muul ametikohal avalikus halduses.
Andrew Johnson oli esimene Ameerika Ühendriikide president, kelle suhtes "impeachment" algatati. 1868. aastal esitati talle süüdistus selle eest, et ta püüdis õigusvastaselt eemaldada ametist toonast sõjasekretäri Edwin Stantonit, et ta sundis üht kindralit Kongressi välja antud õigusakti rikkuma ning lugupidamatusega Kongressi suhtes. Johnson mõisteti õigeks ühehäälelise häälteenamusega.
1974. aastal algatas Esindajatekoda kolmel alusel "impeachment"i Richard Nixoni suhtes, kuid viimane astus enne menetluse algust tagasi.
Detsembris 1998 esitas Esindajatekoda süüdistuse Bill Clintoni suhtes. Clintonit süüdistati valetunnistuste andmises ning õigusemõistmise takistamises, mis puudutas tema suhte uurimist Valge Maja praktikandi Monica Lewinskyga. Istungil hääletas Senat süütuksmõistmise poolt. Valetunnistuste andmise osas langesid hääled 55-45 ja õigusemõistmise takistamise osas 50-50. Süüdimõistmiseks oleks olnud vaja 67 häält.
Kolmas Ameerika Ühendriikide juhtum selles vallas oli 2019. aastal, kui 18. detsembril 2019 hääletas Esindajatekoda vabariiklaste president Donald Trumpi "impeachmenti" poolt häälteenamusega 230–197 ja saatis kaasuse seega Senatisse, kuid 5. veebruaril 2020 mõistis Senat Trumpi häälteenamusega 52–48 õigeks.
Neljanda tagandamismenetluse ja üldse teise tagandamismenetluse sama presidendi suhtes alustas Esindajatekoda 11. jaanuaril 2021 president Donald Trumpi vastu selle eest, et too oli üles ässitanud relvastatud ülestõusu, mis leidis aset 6. jaanuaril 2021 Kapitooliumi ründamise näol. Trumpi suhtes 13. jaanuaril 2021 toimunud tagandamishääletusel "impeachis" Esindajatekoda sama presidendi teist korda, häälteenamusega 232–197, ning saatis kaasuse ühtlasi Senatisse. Muuhulgas hääletas Trumpi vastu kümme vabariiklast ja veel neli vabariiklast jättis hääletamata.
Gomoku

Gomoku ehk "Viis nuppu ritta" on Jaapani lauamäng. Klassikalise mängulaua suurus on 18x18, kuid Gomokut võib mängida ka väiksemal mängulaual või isegi ruudulisel paberil. Ametlikel mängudel kasutatakse ringikujulisi nuppe, mis on kas mustad või valged. Vajalikud on ka mustad ja valged nupud, paberil mängimise korral võib teha näiteks ruute ja riste. Nuppe võib siis teoreetiliselt vaja minna 225, kuid harilikult piisab 100-st (50 kumbagi värvi) nupust. Gomokus on mustal väike eelis, kuid lihtsalt niisama mängides pole see märgatav. Gomoku professionaalne versioon on Rendžu.
Reeglid.
Gomokus on eesmärk saada viiest nupust koosnev katkematu rida kas horisontaalis, vertikaalis või diagonaalis. Mängulaud meenutab esmapilgul paljude ruutudega lauda. Tähele tuleb panna, et nuppe ei käida mitte ruutude sisse, nagu tunduks lihtsam, vaid joonte ristumiskohtadesse. Nuppe laualt enne mängu lõppu ära ei võeta ega nihutata. Algul on mängulaud tühi. Alustab must, seejärel käib valge ja nii läheb edasi, korda-mööda. Võidab mängija, kes esimesena moodustab viisiku. 
Kahvlid.
Gomokus võitmiseks on vaja moodustada kahvleid ehk olukordi, kus mängulaual on mitu neljast või kahest otsast lahtist kolmest rida korraga, nii et vastane ei jõua neid kõiki kinni panna.
Gomoku harrastamine.
Gomokut on võimalik mängida mitmes kohas internetis. Lisaks sellele on seda võimalik harrastada Kullo huvikeskuse mõttemängude ringis.
Louise, kuninglik printsess

Louise, kuninglik printsess ja Fife'i hertsoginna (Louise Victoria Alexandra Dagmar, 20. veebruar 1867 London – 4. jaanuar 1931 London) oli kuninglik printsess ning Fife'i hertsoginna. Ta oli kuningas Edward VII ja kuninganna Alexandra kolmas laps ning vanim tütar. Ta oli kuningas George V noorem õde ning viies printsess, kes kandis tiitlit kuninglik printsess. Louise oli abielus Fife'i hertsog Alexander Duffiga.
Lapsepõlv.
Louise sündis Londonis Marlborough House'is, mis oli tema vanemate, toonaste Walesi printsi ja printsessi residents. Ta ristiti 10. mail 1867. Tema ristivanemad olid:
Louise veetis suurema osa oma lapsepõlvest vanemate maakodus Sandringhamis. Nagu tema õed Maud ja Victoria, sai ka tema vähe haridust.
Abielu.
27. juulil 1889 abiellus Louise Fife'i krahvi Alexander Duffiga Buckinghami palees. Mees oli temast 18 aastat vanem. Kaks päeva pärast laulatust tegi kuninganna Victoria mehest Fife'i hertsogi ning Macduffi markii. Seaduse järgi pidi hertsogkond minema meessoost pärijale. Kui sai selgeks, et paaril ei sünni poega, muudeti 24. aprillil 1900 hertsogitiitli statuuti nii, et meessoost pärija puudumisel läheb hertsogkond üle naissoost pärijale.
Fife'i hertsogil ja hertsoginnal oli kolm last:
Kuninglik printsess.
9. novembril 1905 tegi Edward VII Louise'ist kuningliku printsessi. Tema tiitliks sai "Tema Kuninglik Kõrgus Kuninglik printsess". Samal ajal said Louise'i tütardest Suurbritannia ja Iirimaa printsessid tiitliga "Kõrgus". Seega olid kaks printsessi "Tema Kõrgus Fife'i printsess Alexandra" ja "Tema Kõrgus Fife'i printsess Maud". Nad ei saanud oma tiitlit isa, vaid valitseva monarhi järgi.
1911. aasta detsembris sõitis kuninglik printsess koos perekonnaga Egiptusesse, kui nende laev Maroko lähedal karile sõitis. Kuigi nad pääsesid vigastusteta, jäi Alexander haigeks. Ta suri 1912. aasta jaanuaris Assuanis ning printsess Alexandra päris hertsogkonna.
Hilisem elu.
Walesi printsess Louise sai 1885 Victoria ja Alberti ordeni, mida anti välja ainult Victoria eluajal ja naistele. 1887 sai Louise India krooni ordeni. 1929 sai temast "Dame".
Kuninglik printsess suri 4. jaanuaril 1931 oma kodus ning ta maeti St George'i kabelisse Windsoris.
Alexander Duff, esimene Fife'i hertsog

Alexander William George Duff (10. november 1849 – 12. jaanuar 1912) oli Fife'i krahv ja Fife'i hertsog, Edward VII vanima tütre Louise'i abikaasa.
Noorpõlv.
Alexander Duff sündis Edinburghis viienda Fife'i krahvi James Duffi ja tema abikaasa leedi Agnes Hay pojana. 1857. aastast kandis ta Macduffi vikondi tiitlit.
1863–1866 õpis Duff Etoni kolledžis ning 1873–1879 oli ta parlamendi liige.
7. augustil 1879 sai temast pärast isa surma kuues Fife'i krahv (Iirimaa aadelkonnas) ning teine parun Skene (Ühendkuningriigi aadelkonnas), viimane tiitel andis talle ka koha lordide kojas. 1872–1902 oli ta Elgini maakonna lordleitnant ("Lord-Lieutenant") Šotimaal.
1882 osales diplomaatilisel missioonil Saksimaa kuninga Alberti juurde. 1885 sai temast Fife'i krahv Ühendkuningriigi aadelkonnas. Ta oli Briti Lõuna-Aafria kompanii üks asutajaid ning ühingu asepresident kuni 1896. aastani.
Abielu.
27. juunil 1889 abiellus Alexander Duff printsess Louise'iga Buckinghami palees. Kaks päeva pärast laulatust tõstis kuninganna ta Fife'i hertsogi ja Macduffi markii seisusse Ühendkuningriigi aadelkonnas.
Fife'i hertsogil ja hertsoginnal oli kolm last:
Tiitlid ja autasud.
1900. aasta aprillis välja antud seadusega sai Duffist uuesti Fife'i hertsog ja Macduffi krahv. Uue seadusega pandi paika ka tiitli edasiminek meessoost pärijate puudumisel, kuna hertsogil ja hertsoginnal oli ainult kaks tütart. Seaduse tulemusena oli Alexandri käes kaks Duffi hertsogkonda: 1887 välja antu kadus poja puudumisel, 1900 antu pärandus vanemale tütrele nagu ka MacDuffi markii tiitel. Novembris 1905 andis Duffi äi, kuningas Edward VII Fife'i hertsoginnale kuningliku printsessi tiitli ning Alexandra ja Maud Duffile Suurbritannia ja Iirimaa printsessi tiitli nimetusega "kõrgus".
1881 sai Alexander Duffist Ohakaordu ("Order of the Thistle") rüütel. 1902 sai ta kuningliku Victoria keti. Tema naisevend, kuningas George V lõi ta Sukapaelaordu rüütliks. Ta oli ka Bathi ordu rüütel ja majesteedi eranõunik.
Hilisem elu.
Detsembris 1911, kui perekond purjetas Egiptuse poole, elasid nad Maroko lähedal üle laevaõnnetuse. Kuigi kõik pääsesid vigastusteta, jäi hertsog varsti haigeks. Ta suri Egiptuses Aswānis jaanuaris 1912 ning maeti Mar Lodge'i mausoleumi Aberdeenshire'is Šotimaal.
Suurrahu

Suurrahu (ka "Haeskarahu, Suurerahu, Suur Haeska saar") on saar Matsalu lahes, Haeska küla lõunaosas. Saar kuulub Haapsalu linna koosseisu.
Loodus.
Suurrahu asub Matsalu rahvuspargi territooriumil. Saart katab rannaniit, rannikul roostik. Suurrahu ümbritsev meri on väga madal, pakkudes toitumis- ja puhkepaika tuhandetele hanelistele ja teistele rändlindudele.
Suurrahu on võimalik käsitleda ka maakerke tõttu liituvate saarte kogumina: Haeska Väikerahu põhjas, Suurrahu lõunas ning väike Pisukerahu nendevahelise väina idaosas. Saare pindala on 79 hektarit.
Harilik meriroosahven

Harilik meriroosahven ("Amphiprion ocellaris") on kalaliik meriroosahvena perekonnast. 
Tegemist on populaarse akvaariumikalaga.
Palamuse kihelkond

Palamuse kihelkond (lühend Pal; saksa keeles "Kirchspiel St. Bartholomäi") oli kihelkond Põhja-Tartumaal ja Tartu kreisis Liivimaa kubermangus.
Piirkonna ajalugu.
Kihelkonda on esimest korda mainitud juba 1234. aastal (paavst Gregorius IX mainib oma 20. novembri kirjas Palamuse vaimulikku Theoderici). 1234. aasta paavsti kirjas on nimetatud Tartu piiskopkonnas 7 kihelkonda: Viljandi, Tarvastu, Otepää, Palamuse, Moche ja Noremegunde (viimase nimetuse all tuleb vist mõista Põltsamaa ja Pilistvere kihelkondi) ja ka nende preestreid. Tollal moodustas kihelkond lõunapoolse osa Vaiga maakonnast.
Palamuse kihelkond kuulus Tartumaale, välja arvatud 1783–1796, mil ta koos Laiuse ja Kursi kihelkonnaga oli Viljandi kreisi osa.
Palamuse kiriku ja kihelkonna kohta on kirjutatud raamat, mis põhineb kahe kohaliku kirikuõpetaja peetud kroonikal ja käsitleb detailsemalt aastaid 1847–1910.
Palamuse kihelkonna mõisad.
Kihelkonnas asus 9 mõisat: 1 kirikumõis ja 6 rüütlimõisast peamõisat koos 2 kõrvalmõisaga. Lisandus veel 2 karjamõisat. 
Kihelkonna alad tänapäeval.
Tänapäeval jääb Palamuse kihelkonna territoorium tervikuna Jõgeva maakonna aladele. Kihelkonna keskalad hõlmab Jõgeva vald, mis lõunas ulatub kihelkonna piiridest väljagi. Väike ala kihelkonna idaservas (Roela mõis) jääb Mustvee valda.
Hiiurootslased

Hiiurootslased olid Hiiumaal elanud rootslased (rannarootslased) ja nende järeltulijad. Kaks tuntumat rühma on reigirootslased ja kärdlarootslased.
Esimesed rootslased jõudsid Hiiumaale tõenäoliselt juba 13. sajandi keskel. Suurem sisseränne toimus umbes sajandi pärast. Hiljem Saksa ordule kuulunud Hiiumaa osa vabad rootsi talupojad pidid maksma ordule 20 Riia marka aastas.
Pikka aega oli Tahkuna poolsaar asustatud rootslastega. 
Rootsi aadlik Jakob De la Gardie tõstis pärast 1624. aastal saarel suurte maavalduste omandamist makse, mida raha puudumisel tuli talupoegadel tasuda teorendina, st mõisa heaks tööd tehes. Talupoegade õigusvaidlused mõisnikega kestsid veel pärast Põhjasõdagi (1700-1721), kui Eesti oli juba Vene tsaaririigi koosseisus.
18. sajandil elasid reigirootslased maadel, mis olid läinud Kõrgessaare mõisniku Karl Magnus Stenbocki omandusse. Stenbock hakkas oma valdustes elavatelt ja põldu harivatelt rootsi talupoegadelt renti nõudma. 1779. aastal kutsusid rootslased oma õigusi kaitsma saksa juristi Heinrich Ernst Stoeckeri, kuid suurem edu jäi saavutamata. Rootslased võisid jääda Stenbocki maadele vaid 1781. aasta märtsini. Kohtusaaga hakkas silma vürst Grigori Potjomkinile, kes vastutas Musta mere ääres vallutatud alade koloniseerimise eest. Ta tegi Venemaa keisrinna Katariina II-le ettepaneku reigirootslased Dnepri äärde ümber asustada ning Katariina II andis välja sellekohase ukaasi.
20. augustil 1781 peeti viimane palvus Reigi koguduse õpetaja Carl Forsmanni juhatusel Ristimäel, kuhu püstitati esimene rist, misjärel alustasid reigirootslased teed Musta mere poole (tänapäeva Ukraina lõunaosasse). Kokku oli minejaid 1319 (mõnedel andmetel 1200), kellest üle 350 olid lapsed. Tolleaegsed rootslaste külad Malvaste, Mudaste, Kodeste, Kidaste, Tahkuna ja Reigi jäid tühjaks. Järgmisel kevadel jõudsid umbes pooled ümberasujatest sihtkohta (ülejäänud surid teel). Hiiurootslased asustati, kokku 888 hinge, Dnepri kallastele, hilisemas Hersoni kubermangus, Berõslavi linna lähedal.
Reigirootslased rajasid Ukrainasse Gammalsvenskby (tõlkes "Vana Rootsiküla"). Alles 1929. aastal said ümberasujate järeltulijad võimaluse emigreeruda Rootsi, seda kasutas umbes 800 inimest.
20. augustil 1991 avati reigirootslaste järeltulijate poolt Ristimäel väike mälestuskivi, tähistamaks väljarände 210. aastapäeva.
Kärdlarootslased kes kuulusid pikka aega Pühalepa kihelkonna Suuremõisa alla, allutati 1739. aastal Suuremõisa kõrvalmõisa Partsi mõisale. 1798. aastal anti senine Partsi kroonumõis Stenbockidele kui Axel Julius De la Gardie pärijatele ja 1800. aastal pantisid need selle Otto Reinhold Ludwig von Ungern-Sternbergile, kuni 1804. aastal Partsi mõis koos Kärdla külaga tema omandiks muudeti. Viimase pojad saavutasid et 1810. aasta suvel pidi 27 Kärdla taluperet Hiiumaalt lahkuma. Nad siirdusid Vormsile, Haapsalusse ja mujale. Küla asemele rajati Partsi mõisa Kärdla karjamõis.
Vanade hiiurootslaste külade nimed Reigi (eestirootsi keeles "reike", tõlkes "suits") ja Kärdla ("kärr-dal", "soo-org") viitavad nende rootsilisele tekkele.
Ialomița maakond

Ialomița maakond on Rumeenia 1. järgu haldusüksus. Asub Munteenias.
Brașovi maakond

Brașovi maakond on Rumeenia 1. järgu haldusüksus. Asub Transilvaanias.
Tsilgutaja

Tsilgutaja ehk Mauri on küla Võrumaal Rõuge vallas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Haanja valda.
Küla keskosa läbib ida-läänesuunaliselt Luutsniku–Ruusmäe tee.
Küla põhjaosas asuvad kolm järve: Paavõlka järv,Tsilgutaja Väikejärv ja Tsilgutaja järv.
136

136. aasta
Sajandid: 1. sajand - 2. sajand - 3. sajand
Aastakümned: 80. aastad 90. aastad 100. aastad 110. aastad 120. aastad - 130. aastad - 140. aastad 150. aastad 160. aastad 170. aastad 180. aastad 
Aastad: 131 132 133 134 135 - 136 - 137 138 139 140 141
135

135. aasta
Sajandid: 1. sajand - 2. sajand - 3. sajand
Aastakümned: 80. aastad 90. aastad 100. aastad 110. aastad 120. aastad - 130. aastad - 140. aastad 150. aastad 160. aastad 170. aastad 180. aastad 
Aastad: 130 131 132 133 134 - 135 - 136 137 138 139 140
192

192. aasta
Sajandid: 1. sajand - 2. sajand - 3. sajand
Aastakümned: 140. aastad 150. aastad 160. aastad 170. aastad 180. aastad - 190. aastad - 200. aastad 210. aastad 220. aastad 230. aastad 240. aastad
Aastad: 187 188 189 190 191 - 192 - 193 194 195 196 197
Uuemõisa (küla Haapsalus)

Uuemõisa on küla Haapsalu linnas Lääne maakonnas.
Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal kuulus küla Ridala valda.
Tahkuna poolsaar

Tahkuna poolsaar on Hiiumaa põhjapoolseim poolsaar. Poolsaar kuulub Hiiu maakonda, enne 2017 aasta omavalitsuste haldusreformi kuulus poolsaar Kõrgessaare valda ja kaguosas Hiiumaa valda, praeguseks kuulub poolsaar täielikult Hiiumaa valda.
Poolsaarel asuvad Tahkuna nina, kivilabürint, tuletorn, Estonia huku mälestusmärk ja Lehtma sadam.
Loodus.
Tahkuna poolsaar on valdavalt liivase pinnasega, kaetud männi- ja kuusemetsaga. Tegemist on Eesti ühe suurema looduslikus seisundis metsaalaga. Poolsaare keskosas asuvad kinnikasvanud Tahkuna Suurjärv (ka Lehtma Suurjärv), Kodeste järv ja Kuusikjärv. Keset rabamännikut on väike poolehektariline Põhjatu järv. Tahkuna poolsaarel on metsade, luitemaastike ja nõmmrabade kaitseks loodud Tahkuna looduskaitseala.
Taimestik.
Jugapuu kasvukoht Tahkuna looduskaitsealal on üks Eesti suuremaid. II kaitsekategooria taimeliikidest esinevad poolsaarel veel näiteks kõdu-koralljuur ja rand-orashein. Tahkuna poolsaar on tuntud oma seene- ja marjarikkuse poolest. Poolsaarel kasvavat metsa kahjustas 1967. aasta augustitorm.
Loomastik.
Tahkuna poolsaarel pesitsevad I kaitsekategooria linnuliik merikotkas ja II kaitsekategooria liigid laululuik ja mudanepp, samuti näiteks sookurg ja täpikhuik. Tahkuna nina on sobiv koht arktiliste veelindude rände jälgimiseks.
Inimtegevus.
Tahkuna poolsaarel asuvad Tahkuna, Lehtma, Kodeste, Kauste ja Meelste külad.
Suurim vaatamisväärsus on 43 meetri kõrgune malmplaatidest kokkupolditud Tahkuna tuletorn, mis telliti Pariisist 1875. aastal. Räägitakse, et algselt oli see majakas mõeldud Ristna neeme otsa, kuid mingi segaduse tõttu püstitati ta hoopis Tahkunasse.
Pikka aega oli Tahkuna poolsaar asustatud rootslastega.
Militaarajalugu.
Tahkuna poolsaare metsades ja randades võib näha ka olnud sõdade jälgi. Juba enne I maailmasõda hakati siia rajama Peeter Suure merekindluse Rannapatarei nr 39 koos suurtükipositsiooni taristuga Malvaste küla juures ning Rannapatarei nr 38 Lehtma lähedal. 
Eesti okupeerimise järel ehitati Tahkunale, NSV Liidu mereväe Balti laevastiku, Tallinna mereväebaasi PBL Tallinna Peabaasi Läänemere rajooni rannakaitse Tahkuna rannakaitsepatarei nr 26 ja rannakaitsepatarei nr 316.
1941. aasta oktoobris peeti poolsaarel lahinguid nõukogude meremeeste ja Saksa vägede vahel operatsiooni Siegfried käigus.
Pärast II maailmasõda asus saarel ka mereväe tehniline vaatluspunkt ("взвод отдельный морской радиотехнического батальона обнаружения и наблюдения, в/ч 59055").
Tahkuna poolsaarel asub 2007. aastal avatud Hiiumaa Militaarmuuseum.
Tensotajur

Tensotajur on takistustajurite hulka kuuluv tajur, mille takistus muutub tajuri deformeerimisel.
Tensotajurite kasutamine.
Tensotajureid kasutatakse jõudude, momentide, rõhkude ning dünaamilistes süsteemides ka kiirenduse mõõtmiseks.
00-tüüpi sort

00-tüüpi sort on valgurohke rüpsi- või rapsisort, mille puhul on tõestatud, et seemnete glükosinolaatide sisaldus ei ületa 25 imol/g ja seemnete eruukhappe sisaldus ei ületa 2% rasva üldkogusest.
Esimese 00-sordina registreeriti Kanadas 1974 suviraps Tower ja 1977 suvirüps Candle. Alates 1980. aastatest on Eestis kasvatatud põhiliselt ainult 00-tüüpi suvirapsi- ja -rüpsisorte.
Põllumajanduse mõisteid

"Siin on loetletud põllumajanduse mõisteid.
Sailor Moon

"Sailor Moon" (jaapani keeles 美少女戦士セーラームーン ("Bishōjo Senshi Sērā Mūn" 'Kaunis Sõdur Sailor Moon')) on animesari ning selle aluseks olnud Naoko Takeuchi manga. 
Üldiselt arvatakse, et see seriaal muutis populaarseks maagiliste tüdrukute ("mahō-no shōjo") tiimi ("sentai") mõiste ning ühtlasi taaselustas "maagilise tüdruku" žanri.
Sarja sisu keerleb ümber kunagise tervet päikesesüsteemi hõlmava kuningriigi taassündinud kaitsjate ja kurjade jõudude, mille vastu nad võitlevad. Peategelased, keda kutsutakse sõduriteks (senshi) on teismelised Jaapani tüdrukud, kes saavad muunduda kangelannadeks, kes on nimetatud kuu ja planeetide järgi: Sailor Moon, Sailor Mercury, Sailor Mars jne. 
Peale algse manga on loodud ka väga populaarne anime. Kuigi suuremas osas on need kaks sarja sarnased, esineb nende vahel siiski tähelepanuväärseid erinevusi. 
Sisu.
Neljateistaastane koolitüdruk Usagi Tsukino avastab, et ta on printsess Serenity, müstilise, utoopilise kuningriigi printsessi, reinkarnatsioon. Tema, koos mitmete oma sõpradega (tuntud kui Sailor Senshi/sõdurid) kaitseb päikesesüsteemi kurjade jõudude eest. Usagi võitleb, kasutades Sailor Moon'i identiteeti, koos oma sõprade ja saatusest määratud armastatu, Tuxedo Kamen'iga.
Manga.
Sailor Moon langeb shōjo žanri alla. See ilmutati Nakayoshi ajakirjas.
Naoko Takeuchi kasutas Sailor Moon'i loomise juures mitmeid erinevaid teemasid. Kombineerides oma armastuse kosmose vastu Kreeka ja Rooma mütoloogia, Jaapani elementide ja Meiji perioodi koolivormidega suutis ta kokku sulatada populaarsed maagilise tüdruku ja sentai žanrid ning luua täiesti uus ja originaalne idee.
Manga koosnes kaheksateistkümnest köitest, ja oli jaotatud viieks peamiseks süžeeliiniks:
Anime.
Sailor Moon'i animes on 200 osa ja see on üks pikemaid maagilise tüdruku žanri alla kuuluvaid sarju. Kuna seda on mitmetesse keeltesse tõlgitud ja laialt levitatud, peetakse seda üheks tuntuimaks animeks maailmas.
Jaapanikeelne "Bishōjo Senshi Sērā Mūn (Kaunis Sõdur Sailor Moon)" koosnes viiest eraldiseisvast sarjast.
Filmid.
Sailor Moon'ist on loodud ka kolm filmi, mille sisu on animesarjast erinev. Need leiavad aset kusagil keskmise kolme animesarja ajal.
Sailor Moon'i on dubleeritud mitmetesse keeltesse, kaasa arvatud inglise, saksa, hispaania, itaalia, hollandi, prantsuse, rootsi ja portugali.
Meditsiiniline karbogeen

Meditsiiniline karbogeen on meditsiinigaas, mis sisaldab vähemalt 90 mahuprotsenti hapnikku ja kuni 10 mahuprotsenti süsihappegaasi (tavaliselt on süsihappegaasi sisaldus 5%, harvem kuni 7%). 
Seda kasutatakse hingamise hingamiskeskuse talitluse pärsituse korral, mis esineb mitmete mürgistuste ja vastsündinute lämbuse korral. 
Suur süsihappegaasi kontsentratsioon (alates 5 protsendist) tekitab intensiivse lämbumistunde, mida tajutakse hapnikupuudusena. See sunnib hingamist intensiivistama.
Norrby

Norrby ("`norbi", rootsi "`norbü", kohalikus pruugis "Norrbe") on küla Vormsi vallas Lääne maakonnas.
Naaberkülad Norrby ja Söderby on nime põhjal arvatavasti rajatud samal ajal. Rootsi "norr + by" tähendab nimelt Põhjaküla, "söder + by" aga "Lõunaküla". Aastail 1977–1997 kandis küla ametlikult nime Norbi.
Külas on Norrby bussipeatus.
Norrbys asub looduskaitsealune Kirikukivi.
Kaal 0%

Kaal 0% ehk 0%-line kaal ehk nullprotsendiline kaal on kõige madalam vara riskikategooria. 
Selle alla kuuluvad muu hulgas sularaha ja väärismetallid.
Rummu (täpsustus)

Rummu on mitme Eesti koha nimi:
100-protsendiline alkohol

100-protsendiline alkohol ehk absoluutne alkohol ehk absoluutalkohol on puhastatud etanool, mis ei sisalda vett. Tavaliselt käib selle mõiste alla etanool veesisaldusega alla ühe mahuprotsendi. 
Absoluutset alkoholi pole võimalik saada lihtsa fraktsioneeriva destillatsiooni teel, sest segu, mis sisaldab umbes 95,6% etanooli ja 4,4% vett (rektifitseerirud piiritus), on aseotroopne segu. 
Üks harilik tööstuslik meetod 100-protsendilise alkoholi saamiseks seisneb selles, et rektifitseeritud piiritusele lisatakse pisut benseeni ning saadud segu destilleeritakse. Absoluutne alkohol on kolmandas fraktsioonis, mis destilleerub temperatuuril üle 78,2 °C.
Absoluutne alkohol on väga hügroskoopne.
Kuna erinevad alkohoolsed joogid sisaldavad erinevas koguses etanooli, siis hinnatakse ka inimeste alkoholitarbimist taandatuna absoluutalkoholi kogusele. 2022. aastal tarbiti Eestis elaniku kohta (vanuses 15 aastat ja üle selle) 10,3 liitrit absoluutalkoholi.
Atsetaalid

Atsetaalid ehk 1,1-dialkoksüalkaanid on orgaaniliste ühendite klass, milles ühe ja sama süsiniku aatomiga on üksiksidemetega seotud kaks alkoksürühma. Atsetaalide üldvalem on R1R2C(OR3)OR4, kus R1 ja R2 on alküülrühmad või vesiniku aatomid ja OR3 ja OR4 on alkoksürühmad või arüüloksürühmad. Atsetaalide lihtsaim esindaja on metülaal ehk dimetoksümetaan CH2(OCH3)2. Kui ühe alkoksürühma asemel on hüdroksüülrühm (OR4 = OH), siis on tegemist poolatsetaaliga ehk hemiatsetaaliga.
Nimetust atsetaalid on viimasel ajal IUPAC-i ettepanekul laiendatud, nii et see hõlmab alaklassina ka ketaalid, seega kui R1 ja R2 on alküülrühmad. Ketaalid saadakse ketoonide oksorühma asendamisel kahe alkoksürühma või arüüloksürühmaga. Atsetaale võib vaadelda kui α,α–glükoolidele vastavaid eetreid või kui hüdrateeritud aldehüüdidele või ketoondele vastavaid eetreid.
Atsetaalid on meeldiva lõhnaga värvitud vedelikud, mis lahustuvad orgaanilistes solventides, kuid vees praktiliset mitte. 
Orgaanilises sünteesis kasutatakse karbonüülrühma viimist atsetaaliks, mis ei hüdrolüüsu aluselistes tingimustes. Näiteks kasutatakse aldehüüdide või ketoonide korral etüleenglükooli kaitserühma sisseviimiseks.
Nimetust atsetaal kasutatakse siintoodud ainete klassi kohta, 1,1-dietoksüetaani ja polüoksümetüleeni (polüatsetaal) kohta.
1,1-dietoksüetaan

1,1-dietoksüetaan ehk atsetaal (keemiline valem CH3CH(OC2H5)2) on atsetaalide hulka kuuluv keemiline aine, keemistemperatuur 104°C. 
Ta kuulub ohtlike ainete hulka, sest ta on kergestisüttiv ja mürgine. Atsetaali kasutatakse solvendina.
Nimetust atsetaal kasutatakse ka ainete kohta, mis kuuluvad atsetaalide klassi.
Liivapaber

Liivapaber on paber või riie, mille ühele poolele on liimitud peent liiva, mida kasutatakse abrasiivina. 
Laiemas mõttes nimetatakse liivapaberiks mis tahes abrasiivpaberit.