Leo Brouwer

Juan Leovigildo Brouwer Mezquida (sündinud 1. märtsil 1939 Kuubal Havannas) on Kuuba helilooja, kitarrist ja dirigent.
Elukäik.
Lapsepõlv.
Leo Brouwer põlvneb silmapaistvate muusikute ja heliloojate suguvõsast. Tema vanaema Ernestina Lecuona ja vanaonu Ernesto Lecuona olid pianistid ja heliloojad.
Kitarrimängu alustas Leo Brouwer varateismelisena. Esimesed kitarritunnid sai ta oma isalt. Leo Brouweri isa, ametilt arst, oli harrastuskitarrist, kes oli iseõppijana kuulmise järgi õppinud selgeks heliteoseid oma lemmikheliloojatelt, kelle hulka kuulusid sellised klassikalise kitarrimuusika suurkujud nagu Francisco Tarrega ja Heitor Villa-Lobos. Isa juhendamisel võttis nende heliloojate teoseid oma repertuaari ka Leo Brouwer. Peagi jätkusid kitarriõpingud professionaalse õpetaja käe all – tema õpetajaks sai Isaac Nicola, kelle õpetaja oli olnud Emilio Pujol, kes omakorda oli olnud Francisco Tarrega õpilane. Nicola juhendamisel sai Brouwer ulatusliku ülevaate viit aastasada hõlmava perioodi olulisemast kitarrirepertuaarist ja oskustepagasi, alustamaks tegevmuusiku karjääri. 17-aastaselt kontserdidebüüdi teinud Brouwer kujunes rahvusvahelise haardega sooloesinejaks.
Õpingud.
1959. aastal avanes Brouweril võimalus asuda õppima Ameerika Ühendriikidesse, sest Kuuba valitsus andis talle stipendiumi kompositsiooniõpinguteks New Yorgis Juilliardi muusikakoolis. Pärast esimest õppeaastat Juilliardis jätkas Brouwer haridusteed Connecticuti osariigis Hartfordi ülikooli Hartti muusikakoolis. Ent pinged Kuuba ja USA vahel olid 1961. aastaks jõudnud punkti, kus USA valitsus katkestas Kuubaga diplomaatilised suhted, ning tekkinud olukorras oli Leo Brouwer sunnitud Kuubale naasma. 
Karjäär.
Tagasi kodumaal, leidis Brouwer rakendust nii kunstilise juhina Kuuba filmikunsti ja -tööstuse instituudis (Instituto Cubano del Arte e Industria Cinematográficos) kui ka Havanna sümfooniaorkestris, olles ühtlasi sümfooniaorkestri külalisdirigent. Aastatel 1961–1963 töötas Leo Brouwer Amadeo Roldáni nimelises konservatooriumis, kus õpetas harmooniat, kompositsiooni, arranžeerimist ja muusikaajalugu. 1970. aastal oli ta Berliini kunstiakadeemia juures külalishelilooja. 1980. aastast kuulub Leo Brouwer Kuuba esindajana UNESCO rahvusvahelisse muusikanõukogusse.
Aastatel 1981–2003 juhatas Leo Brouwer Kuuba riiklikku sümfooniaorkestrit nii kunstilise juhi kui ka peadirigendina orkestri ees seistes. Alates 1992. aastast jagas Brouwer end Kuuba ja Hispaania vahel. Andaluusia autonoomse piirkonna valitsuse kutsel siirdus ta Hispaaniasse Córdoba linna, kus asutas Córdoba sümfooniaorkestri (Orquesta de Córdoba). Pärast avakontserti 29. oktoobril 1992 on Orquesta de Córdoba sümfooniaorkester Leo Brouweri juhatusel andnud ligemale 400 kontserti ning esinenud näiteks Hispaanias, Kreekas, Portugalis ja Prantsusmaal. Córdoba orkestri peadirigendina töötas Brouwer 2001. aastani. 2010. aastal asutati Córdobas temanimeline noorteorkester La Joven Filarmonía Leo Brouwer ning 2017. aastal dirigeeris ta Orquesta de Córdoba asutamise 25. aastapäeva kontserdil.
Looming ja stiil.
Leo Brouwer on kirjutanud palju eripalgelisi kitarripalu, kuid ka orkestri- ja kammerteoseid, instrumentaalkontserte ja ballette. Ta on kirjutanud muusika enam kui 80 filmile. Leo Brouwerit peetakse üheks avangardistliku kompositsiooni teerajajaks, tema loomingulises käekirjas annavad tooni uuenduslikud, laiendatud mängutehnika võtted.
Muusikat hakkas Leo Brouwer kirjutama 17-aastaselt. Algul tegi ta kitarriseadeid kuuba rahvalauludele. Komponeerides nende palade sissejuhatusi ja koodasid ümber või kirjutades harmooniat muutes uusi, säilitas Brouwer palade algse meloodiakuju. Varasemate aastate loomingu iseloomulikud jooned on rahvuslikud motiivid, ladina-ameerikalik tonaalsus ja harmooniakäsitlus ning traditsiooniline vorm.
1960. aastate alguses ilmusid Leo Brouweri loomingulisse käekirja Aafrika rahvamuusika rütmimotiivid ja temaatika. Tema stiili iseloomustab meloodialiini kulgemine keeruka harmoonia saatel, harmoonilist plaani iseloomustavad ebakõlalised intervallid, tritooni kasutus ja kromaatilised nüansid ning sünkopeeritud rütmide meisterlik rakendamine.
1960. aastate teisel poolel ja järgneval kümnendil opereerib Brouwer selgelt rahvusvahelise avangardi stiilides. Helilooja laseb nii kuulajail kui ka interpreetidel kogeda järjestikuseid kromaatilisi klasterakorde, kõrvulõikavaid ebakõlasid, meetrumivabasid helivältuseid jms märgiliste palade kaudu nagu "Canticum" (1968), "La Espiral Eterna" (1970), "Parabola" (1973–1974). Brouweri loominguline stiil sel perioodil peegeldab avardunud inspiratsiooniallikate spektrit, ta saab indu ja ainest tänapäeva kunstnike, nagu Paul Klee taiestest, samuti matemaatilistest kontseptsioonidest, nagu Fibonacci jada ja kuldlõige ning looduses esinevatest spiraalstruktuuridest, nagu galaktikad ja merekarbid.
Alates 1980. aastast kasutab Brouwer taas kompositsioonistiili, milles tonaalsesse väljendusviisi on põimitud Aafrika rahvamuusika elemente ning avangardistlikul tehnikal on piiratum kaal. 1984. aastal valmis Leo Brouweri esimene tähtsam variatsioonivormis töö "Variations sur un théme de Reinhardt" austusavaldusena mustlasdžässi ikoonile kitarrist Django Reinhardtile. Tulles vastu inglise kitarrivirtuoosi Julian Breami soovile keerukama ja sisukama materjali järele, kirjutas Brouwer oma seni kõige ulatuslikuma teose "Sonata" (1990). Samasse perioodi kuuluvad ka "yoruba" rituaalsest muusikast inspireeritud "Rito de los Orishas" (1993) ning perioodi märgilisemaid, Aafrika mütoloogial põhinev programmiline sonaadivormis teos "El Decameron Negro" (1980).
Leo Brouweri teoste sekka kuulub ka etüüdikogu "Estudios Sencillos" ("Lihtsad etüüdid"), mis on kirjutatud 25-aastase perioodi jooksul ning milles leiavad väljendust Brouweri helikeele arenguloo eri etappidele iseloomulikud tunnused. Brouweri etüüdide näol on tegemist miniatuurvormidega, mis ühest küljest täidavad etüüdi eesmärki harjutuspalana ja pööravad tähelepanu mingile kindlale mängutehnilisele aspektile, teisalt sobivad esitamiseks kontsertlaval. Brouweri etüüde on salvestanud ja kontsertidel ette kandnud kitarristid üle maailma. Lisaks mängutehniliste nüansside arendamisele kannavad etüüdid endas hulgaliselt informatsiooni ka rütmi, harmooniasse ja fraseeringusse puutuva kohta.