Südame rütmihäired

Südame rütmihäireteks nimetatakse haiguste rühma, mille ühiseks jooneks on südame elektrilise aktiivsuse kõrvalekalle normist. Südame rütmihäired võivad esineda nii iseseisva haigusena kui ka reaktsioonina mõnele muule haigusele.
Südame anatoomia ja elektrofüsioloogia.
Süda koosneb mitut tüüpi kudedest, näiteks südamelihaskude, sidekude, närvikude jms. Erutuse tekkel ja levikul on keskne kude südamelihaskude. Südamelihaskude jaotatakse laiemalt kaheks, millest esimene on pumbafunktsiooni ja teine erutuslevikut tagav südamelihaskude. Erutustekke ja erutusjuhte piirkonnad koosnevad erilisest südamelihaskoest. Südamelihasrakud omavad puhkepotentsiaali. Potentsiaaliks nimetatakse elektrilist pinget südamelihasrakkude sisemuse ja väliskeskkonna vahel. Pinget puhkeolekus nimetatakse puhkepotentsiaaliks ja pinget töö (lihasraku kokkutõmbe) hetkel aktsioonipotentsiaaliks. Selle omaduse tõttu on rakud võimelised reageerima erutusele aktsioonipotentsiaaliga ja ühtlasi seda ka kadudeta edasi kandma. Südamelihaskoe teeb teiste lihaskudedega võrreldes eriliseks asjaolu, et ühe raku erutumisel kandub erutus edasi kõigile. Skeletilihases kandub erutus edasi vaid otse närvide poolt stimuleeritud rakkudele.
Südame võimet tekitada automaatselt (st ilma kesknärvisüsteemi sekkumiseta) elektrilist erutust nimetatakse südame automatismiks. Kui süda organismist eemaldada, kuid asetada seejärel soodsasse keskkonda, jätkab süda tööd. Kesknärvisüsteem saab reguleerida löögisagedust läbi siinussõlme mõjutamise. Südamele annab baaslöögisageduse siinussõlm ehk sinuatriaalsõlm, mis on pidevalt erutusimpulsse tekitav piirkond parema koja seinas. Sinuatriaalsõlm kontrollib südametööd seetõttu, et siinussõlm suudab elektrilisi impulsse tekitada kõige suurema sagedusega. Mida lähemale Purkinje kiududele, seda aeglasemat rütmi on võimelised erutustekke ja erutusjuhteteede komponendid tekitama. Näiteks atrioventrikulaarsõlmest lähtuvate pulsatsioonide sagedus ei ületa 60 lööki minutis.
Iga siinussõlmes (või mujal) alguse saanud erutuslaine on mõõdetav ja graafiliselt salvestatav pinge ja aja suhtena. Graafikut nimetatakse elektrokardiogrammiks. Erutuse tekkimise ja edasikandumise muutused saab kardiogrammi iseloomulike omaduste põhjal jaotada eraldi haigusteks ehk rütmihäireteks.
Südame rütmihäirete klassifitseerimine.
Rütmihäireid klassifitseeritakse arütmiat iseloomustavate tunnuste alusel. Erinevate klassifikatsioonide kasutamine on meditsiinis seotud peamiselt traditsiooni ja harjumusega, mistõttu on maailmas kasutusel palju klassifikatsioone.
Lihtsaim võimalik jaotus põhineb südamelöögisagedusel, mis loetakse normaalseks vahemikus 60–90 lööki minutis. Arütmiaid löögisagedusega alla 60 l/min nimetaktakse bradüarütmiateks. Kiiremini kui 90 lööki minutis lööva südame rütme nimetatakse tahhüarütmiateks. Säärane jaotus olgugi lihtne ja ülevaatlik ega võta arvesse südame elektrilise stimulatsiooni juhteteede seisundit, mis on selle jaotuse üheks peamiseks puuduseks.
Lisaks võib südame arütmiaid rühmitada elektrilise erutuse tekke koha põhjal. Sel juhul võib arütmiaid jaotada supraventrikulaarseteks ehk kodade piirkonnas pärinevateks ja ventrikulaarseteks ehk vatsakeste piirkonnast pärinevateks. Selline jaotus on juhteteedega rohkem seotud, kuid ei võimalda täpselt jaotada juhtehäireid. Juhtehäirete puhul on haiguse lokalisatsioon küll oluline, kuid täpsemat iseloomustust lokalisatsioonipõhine jaotus ei võimalda.
Nagu eelnevate näidete põhjal näha ei ole rütmihäirete kui haiguste klassifitseerimine vaid üksikute tunnuste alusel piisavalt põhjalik, mistõttu on sellised lihtsustatud jaotused kasutusel peamiselt didaktilistel eesmärkidel.
Aja jooksul on arütmiate üldine jaotus kujunenud viiekomponendiliseks loendiks.
Praktilistest kaalutlustest lähtuvalt jaotatakse rütmihäireid üldiste rütmihäiretüüpide alamliikideks vaid osaliselt. Põhjuseks on peamiselt asjaolu, et praktikas hinnatakse arütmiat mitme tunnuse põhjal, mistõttu ei ole otstarbekas neid alati üksiku tunnuse järgi rühmitada. Järgmises tabelis on rütmihäired klassifitseeritud praktilisele käsitlusele orienteeritud viisil.
Siinusarütmiad.
Siinustahhükardia.
Siinustahhükardia ehk kiire südametöö on rütmihäire, mille korral süda töötab organismi eeldatavast vajadusest kiiremini. Siinustahhükardia põhiliseks kriteeriumiks on südame löögisagedus, mis peab olema suurem kui 85–90 lööki minutis. Siinustahhükardia korral on südame stimulatsiooniallikaks siinussõlm. Siinustahhükardia esineb suhteliselt harvemini iseseisva arütmiana. Sagedamini on siinustahhükardia reaktsioon südamevälise mõju tulemus kuna siinussõlm on kesknärvisüsteemi kontrolli all. Siinustahhükardiat põhjustab näiteks kilpnäärme ületalitlus.
Siinusbradükardia.
Siinusbradükardia on vastand siinustahhükardiale. Selle arütmia vormi korral töötab süda aeglasemalt kui ta seda eeldatavalt peaks tegema. Tavaliselt loetakse löögisagedus bradükardiliseks siis, kui löögisagedus on alla 60 löögi minutis. Siinusbradükardia korral saab süda oma stimulatsiooni siinussõlmest. Kombinatsioonis aeglase südametöö ehk siinusbradükardiaga võib esineda asendussüstoleid, mille teket stimuleerib tavaliselt atrioventrikulaarsõlm. Asendussüstoleid tuleb vaadata kui abi siinussõlmele. Siinusbradükardia põhjuseks võib olla siinussõlme nõrkuse sündroom. Südame aeglane töö saab olla ka füsioloogiline. Hästi treenitud inimesed, kelle hapniku ja toitainete omastamine on väga efektiivsed, ei vaja rahuolekus normsagedusega südametööd.
Hingamisarütmia.
Hingamisarütmia ehk respiratoorne arütmia ei ole haiguslik nähtus. Tegemist on füsioloogilise nähtusega. Hingates sisse kiireneb südametöö, hingates välja südametöö aeglustub. Selline südametöö kiirenemine on sedastatav vaid kardiogrammil. Hingamisarütmia on ilmekas noortel inimestel. Inimese vananedes see väheneb kuni täieliku kadumiseni.
Asüstoolia.
Seisundit, mille korral südamestimulatsioon puudub, nimetatakse asüstooliaks. Asüstoolia loetakse elustamise käsitluses üheks südameseiskuse vormiks.
Supraventrikulaarsed arütmiad.
Paroksüsmaalne supraventrikulaarne tahhükardia (PSVT).
PSVT termin on sõna-sõnalt võttes mõnevõrra eksitav. Sõna paroksüsmaalne (kr paroxysmos ärritus) tähistab meditsiinis haigussööstu. Samas ei ole see PSVT eriomadus. Südame rütmihäired tekivadki üldjuhul sekundite jooksul. Samas on PSVT mõistena Eesti meditsiinis juurdunud. Selle rütmihäire ingliskeelne nimetus on AV" nodal re-entry tachycardia" (AVNRT).
PSVT on selliste mitut liiki rütmihäirete üldnimetus, mille iseloomulikuks jooneks on nn ringidena (ingl k "re-entry") kulgev elektriimpulsi liikumine südames. Tekib nn pöörislaine. Erutuslaine ei liigu enam oma tavalist teed mööda, vaid jääb vatsakestest kõrgemal paiknevatesse südameosadesse ringlema. Sageli ei ole PSVT alatüüpide eristamine igapäeva kasutuses olevate kardiograafidega võimalik. Vajalik on spetsiaalne elektrofüsioloogiline uuring, mida tehakse vaid haiglas. Ka on sarnane PSVT alatüüpide ravi, nii et praktikas on põhjendatud nende vaatlemine sama haigusena. Elektriimpulss ringleb PSVT korral atrioventrikulaarsõlme sees. Eristatakse kolme PSVT alatüüpi. Neist esimene tähistab olukorda, kus elektriimpulss liigub atrioventrikulaarsõlme aeglast teed mööda vatsakeste suunas ja pöördub tagasi kiiret teed pidi. Teine variant on vastupidine. Kolmanda, kõige haruldasema PSVT liigi korral ringleb impulss aeglase tee sees.
Kodade laperdusarütmia.
Kodade laperdusarütmia korral esineb supraventrikulaarsetele tahhükardiatele omane elektriimpulsi ringlemine. Erutuslaine ei liigu enam oma tavalist teed mööda, vaid jääb vatsakestest kõrgemal paiknevatesse südameosadesse ringlema. Tekib nn pöörislaine. Laperduse eriomaduseks on ühe impulsringi tekkimine paremas või vasakus kojas. Laperdusarütmia korral ringlevad elektriimpulsid tüüpiliselt ümber parema atroventrikulaarklapi. Ümber parema atrioventrikulaarklapi kulgevat erutuslainet nimetatakse esimest tüüpi laperduseks. Esimese tüübi laperdusel eristatakse kahte alatüüpi. Nendeks on päri- ja vastupäeva kulgevate impulsiringidega laperdusarütmiad. Teise tüübi laperduarütmiaks loetakse mujal kodades esinevat laperdusarütmiat. Laperdusarütmiat iseloomustatakse nn x:y valemiga. X näitab laperlainete arvu R-sakkide vahel ja y ülejuhte sagedust. Näiteks 2:1 tähendab, et iga 2 laperlaine kohta juhitakse üks erutuslaine vatsakestele. Levinud laperdusarütmia versioonid on ka 3:1, 4:1 ja 5:1.
Kodade virvendusarütmia (FA).
Kodade virvendusarütmia (FA) on kõige sagedamini esinev arütmia üldse. Kodade virvenduse korral tekivad südame kodades elektriimpulsside ringid ehk pöörislained. Erutuslaine ei liigu enam oma tavalist teed mööda, vaid jääb vatsakestest kõrgemal paiknevatesse südameosadesse ringlema. Kodade virvenduse eriomaduseks on mitme säärase ringi väljakujunemine. Tavaliselt esineb korraga 4–6 pöörislainet, mis üksteisest sõltumatuna südame kodades levivad.
Multifokaalne kodade tahhükardia (MAT).
Selle rütmihäire korral konkureerivad 2–3 aktiivset kollet südame stimulatsiooni pärast. MAT korral ei esine pöörislainet. Põhimõtteliselt võib iga südamelihaskiud südant stimuleerida. Seejuures pääseb maksvusele kõige kiiremini töötav kolle, milleks tavaliselt on siinussõlm. Siinussõlme nõrgenemise korral hakkab episooditi südant stimuleerima kodade seinas paiknev südamelihaskiud. Neid võib olla ka mitu. Seejuures võib siinussõlm vahel oma juhtiva rolli taastada. Kardiogrammil on see rütmihäire nähtav mitmesuguse kujuga P-sakkidena. MAT ei tohi ära vahetada siinussõlme nõrkuse sündroomiga, mille domineerivaks tunnuseks on bradükardia.
Paroksüsmaalne kodade tahhükardia (PAT).
Vahel nimetatakse ka lühemalt kodade tahhükardiaks või atriaalseks tahhükardiaks. PAT on rütmihäire, mille korral stimuleerib südant üks kodade seinas paiknev kolle, mis ei ole siinussõlm. Samuti võib see esineda pöörislainena. Seetõttu ei käsitleta PATd alati iseseisva rütmihäirena. PAT eriomaduseks on iseloomulik rütmihäire algus. Kuigi PAT ise on regulaarne rütmihäire, siis selle alates esineb teatud ebaregulaarne rütm. Selle ebaregulaaruse salvestamine EKGle on juhus, mistõttu sageli ei saa PSVTd ja PATi üksteisest eristada. PAT on võrdlemisi harva esinev rütmihäire, mille tavaliseks põhjuseks on digoksiini liigtarvitamine.
Ventrikulaarsed arütmiad.
Ventrikulaarne ekstrasüstoolia (VES).
Ventrikulaarne ekstrasüstoolia on rütmihäire, mille korral tõmbuvad südame vatsakesed enneaegselt kokku. Tekivad nn vatsakeste vahelöögid. Rütmihäire aluseks on iga südamelihaskiu võime iseseisvalt kokku tõmbuda. Nähtust nimetatakse südame automatismiks. Tingituna erutuslaine levimise ebaühtlusest vatsakeste seintes, tekib olukord, kus kogu lihas ei erutu korraga. See omakorda võimaldab rakenduda üksiku lihaskiu automatismil ja tekitada täiendavad kokkutõmbeid. Ekstraüstoli tekkimiseks vajalik stimulatsioon võib tulla ühest või mitmest koldest.
Ekstraüstolite esinemine on enamasti juhuslik, kuid võib avalduda ka kindel muster. Rütmi, mille iga teine südamelöök on ekstrasüstol, nimetatakse bigeminusrütmiks. Eelmisega sarnane on trigeminusrütm. Sel juhul on iga kolmas südamelöök VES. Mitme ventrikulaarse ekstrasüstoli koosesinemisel nimetatakse paarina esinevaid vahelööke kupletiks. Kolmest järjestikusest VES-ist koosnevat kompleksi nimetatakse tripletiks. Alates neljast järjestikusest VES-ist loetakse rütmi ventrikulaarseks tahhükardiaks. Mõningates käsitlustes loetakse ventrikulaarseks tahhükardiaks ka kolme järjestikust VES-i.
Ventrikulaarne tahhükardia(VT).
Ventrikulaarse tahhükardia ehk vatsakestest pärineva kiire rütmi mõistega märgitakse olukorda kui vatsakestest pärineb järjestikku 4 või enam lööki. Kardiogrammil registreeritud rütm meenutab järjestikku esinevaid ventrikulaarseid ekstrasüstoleid. Ehkki enamik rütmihäireid võivad kujuneda eluohtlikuks, kuulub ventrikulaarne tahhükardia ohtlikemate rütmihäirete hulka. Rütmihäire kujunemine suurde ja väiksesse vereringesse verd pumpavate vatsakeste piirkonnas, vähendab märgatavalt südame minutimahtu. Selline rütmihäire on ohtlik eriti eelneva südamehaigusega patsientidel. Ventrikulaarse tahhükardiaga patsientidel hinnatakse alati vererõhku ja pulsisagedust. Pulsi puudumisel loetakse ventrikulaarne tahhükardia üheks südameseiskuse vormiks. Pulsiga ventrikulaarne tahhükardia on samuti vältimatut abi nõudev seisund.
Vatsakeste fibrillatsioon.
Vatsakeste fibrillatsioon on rütmihäire, mille korral vatsakestes puudub sünkroonitud kokkutõmme. Mitmed pöörislained liiguvad koordineerimatult vatsakeste seintes. Südame minutimaht langeb miinimumini, kuni lakkab täiesti. Vatsakeste fibrillatsiooni korral lakkab vatsakeste mehaaniline töö ja seda loetakse südameseiskuse vormiks.
Idioventrikulaarne rütm.
Idioventrikulaarne on ventrikulaarsete tahhükardiate alamliik. Idioentrikulaarne rütm tekib olukorras, kus ükski teine piirkond südames ei suuda seda kiiremini stimuleerida. Südame kokkutõmmet stimuleerib elektriimpulss pärineb vatsakese seinast. Idioventrikulaarne rütm loetakse üldiselt hea prognoosiga rütmihäireks. Idioventrikulaarne rütmi nimetatakse tänapäeval ka reperfusiooni arütmiaks. Topistunud südame pärgarteri avamise järel on sagedasim rütmihäire idioventrikulaarne rütm.
"Torsades de pointes" (TdP).
"Torsades de pointes" ehk torsaad on ventrikulaarse tahhükardia vorm, mis tekib nn RT-sündroomi tagajärjel. Torsaadi ajal tõmbuvad vatsakesed kokku asünkroonselt. Torsaad võib lõppeda vatsakeste fibrillatsiooniga.
Juhtehäired.
Siinusblokaadid.
Siinussõlmega seotud rütmihäireid nimetatakse kõnekeeles vahel ka siksiinuseks, mis on tuletatud ingliskeelsest väljendist sick-sinus syndrome. Tegemist on siinussõlme haigusseisundite üldnimetusega.
Siinuatriaalse ehk siinuaurikulaarse blokaadi korral pidurdub või katkeb erutuse ülekanne siinussõlmelt kodadele. Terminoloogias ei eristata erutusjuhte katkemist ja aeglustumist, vaid nimetatakse neid ühtmoodi blokaadideks.
Esimese astme siinuatriaalse blokaadi korral ei jõua erutus siinussõlmelt kodadele. Erutusteke piirdub siinussõlmega. Praktikas on I astme blokaadi võimalik diagnoosida vaid spetsiaalse elektrofüsioloogilise uuringu abil. Siinussõlme ja muu müokardi elektrilise pinge suure erinevuse tõttu on aparatuur optimeeritud viimase kasuks. Kardiogrammil näha oleva põhjal ei saa eristada esimest ja kolmandat tüüpi siinusblokaadi. See on eristatav vaid spetsiaalse aparatuuriga.
Teise astme siinuatriaalse liigub erutus siinussõlmelt kodadele, kuid katkeb varsti pärast kodadele jõudmist. Sel juhul on näha muster, kus regulaarselt langeb välja mõni PQRST-kompleks. Tavaliselt omandab kardiogramm iseloomu, kus iga teine või kolmas PQRST-kompleks langeb välja. Selle asemel on kardiogrammil näha tavaline isoelektriline joon. Teise astme erijuhuks on nn Wenckebachi perioodika, mille korral TP aeg progresseeruvalt pikeneb, kuni lõpuks langeb üks terve PQRST-kompleks välja. Seejärel taastub normaalne siinusrütm ja kõik algab otsast peale.
Kolmanda astme siinuatriaalne blokaad tähistab olukorda, kus erutus liigub siinussõlmelt kodadele ja erutuslaine katkeb kodade seinas. Kui vaatlejal õnnestub näha seda arütmiavormi tekkimise hetkel, näeb ta järsku PQRST-komplekside kadumist. Seejärel kaotab inimene tavaliselt teadvuse ja kui mõni teine südameosa siinussõlme ülesandeid üle ei võta, inimene sureb. Enamasti järgneb stimulatsioonipausile kas siinusrütmi taastumine või asendusrütmi teke. Esimese ja kolmanda siinusblokaadi puhul on sümptomaatika samane.
Atrioventrikulaarsed blokaadid.
Atrioventrikulaarne blokaad (AV-blokaad) tähistab olukorda, kus erutuse ülekanne aeglustub või katkeb atrioventrikulaarsõlme ja vatsakestes asetsevate juhtedeede (Hisi kimp) vahelisel alal.
Esimese astme AV-blokaadi korral pidurdub erutuse liikumine kas atrioventrikulaarsõlmes või Hisi kimbus. Selle tulemuseks PQ aja pikenemine üle 0,2 sekundi. Ka siin ilmneb terminoloogiline järjekindlusetus: blokaadiks nimetatav juhtehäire on tegelikult aeglustunud ülejuhe.
Teise astme AV-blokaadiks on olukord, kus igale P-sakile ei järgne QRS-kompleksi. Vahel langevad QRS-kompleksid välja kindla mustri (iga teine või iga kolmas vms) alusel. Sarnaselt teise astme siinuatriaalblokaadiga on ka teise astme AV-blokaadi erijuhuks Wenckebachi perioodika. Sel juhul tekib progresseeruv atrioventrikulaar ülejuhte (PQ aja) pikenemine. Aeg pikeneb, kuni lõpuks langeb üks QRST-kompleks välja. Seejärel taastub normaalne siinusrütm ja kõik kordub. Wenckebachi perioodikat nimetatakse la Mobitz I tüüpi blokaadiks. Teise erijuhuna tuleb arvesse rütmihäire, mida nimetatakse Mobitzi teise tüübi blokaadiks (Mobitz II). Sel juhul Mobitz I tüüpi PQ aja progresseeruvat pikenemist ei esine. Kardiogrammil on näha kõver 2–3 normaalse PQRST-kompleksiga, millele järgneb P-sakk ilma QRST-kompleksita. Tekib kindel väljalangemise muster, näiteks 2:1 (st 2 normaalse PQRST-kompleksi kohta on üks ebanormaalne) vmt. Mobitz II erilisus seisneb kindla mustri esinemises, mida tavalise teise astme AV-blokaadi puhul ei esine.
Kolmanda astme AV-blokaadi korral ei jõua erutus kodades vatsakestesse. Sel juhul töötavad kojad ja vatsakesed eraldi löögisagedusega (dissotsiatsioon) ning südame minutimaht langeb märgatavalt. Kardiogrammil on näha P-sakid ja ventrikulaarsed kompleksid (mitte ajada segi ventrikulaarse ekstrasüstooliaga, kuigi komplekside kuju on sama), mis ilmuvad kardiogrammile teineteisega seostamatult.
Sääreblokaadid.
Sääreblokaade saab definitsiooni kohaselt diagnoosida siis, kui erutusjuhtivus katkeb pärast Hisi kimbu jaotumist. Hisi kimp jaotub vatsakestes vasakuks ja paremaks sääreks. Juhul kui juhe katkeb vasakus sääres, on tegemist vasakpoolse sääreblokaadiga. Kui katkeb paremas, on tegemist parempoolse sääreblokaadiga. Sääreblokaad ei põhjusta tavaliselt märkimisväärseid tervisehäireid ja see avastatakse juhuslikult. Sääreblokaade diagnoositakse peamiselt iseloomuliku kardiogrammikõvera alusel.
Parempoolse sääreblokaadi korral on alati näha QRS-kompleksi laienemine, nii et see kestab osalise blokaadi puhul 0,12 sekundit ja täieliku blokaadi korral 0,15–0,16 sekundit. Esineb RSR-kompleks ehk nn jänesekõrvade fenomen. QRS-kompleksi asemel on näha jänesekõrvadega sarnanevaid R-sakke.
Vasakpoolse sääreblokaadi korral on samuti näha QRS-kompleksi kestuse pikenemine üle 0,12 sekundi. Samuti on näha elektrilise telje kalle vasakule.
Fastsikulaarsed blokaadid.
Fastsikulaarsed blokaadid ehk poolblokaadid ehk hemiblokaadid ehk hemiblokid on arütmiavormid, mille korral erutusülekanne aeglustub või peatub Hisi kimbu vasakus sääres. Vasak sääre jaguneb kolmeks fastsiikliks. Need viivad erutustekke vatsakeste vaheseina ning vatsakeste tagumisele ja eesmisele pinnale. Tüüpiliseks fastsikulaarse blokaadi leiuks on elektrilise telje muutumine ilma QRS-kompleksi kestuse pikenemiseta. Kuna vaheseina liikuv fastsiikel on väga väikese läbimõõduga, siis praktikas ei diagnoosita vaheseina fastsiikli blokaadi.
Eesmise fastsiikli ehk eesmise kimbu blokaadi korral on kardiogrammil näha elektrilise telje kaldumine vasakule. Seejuures on kardiogramm muus osas normaalne ja muud seletust elektrilise telje kaldele ei ole.
Tagumise fastsiikli ehk eesmise kimbu blokaadi korral on kardiogrammil näha elektrilise telje kalle paremale. Seejuures on kardiogramm teiste parameetrite osas normaalne ja muud seletust elektrilise telje kaldele pole.
Bifastsikulaarse blokaadi korral kombineeruvad parempoolne sääreblokaad ja eesmine või tagumine sääreblokaad. Kombineeritud blokaadi korral esinevad koos parempoolne sääreblokaad ning eesmine ja tagumine fastsiikliblokaad. Võimalik on ka AV-blokaadi liitumine. Sel juhul on näha kombineeritud leidu, millel on eespool nimetatud arütmiate omadused.
Wolfi-Parkinsoni-White'i sündroom (WPW).
WPW-sündroom on kaasasündinud haigus. Normaalse südameanatoomia puhul juhib elektrilist erutust kodadelt vatsakestele atrioventrikulaarsõlm. WPW-sündroomiga südame puhul lisandub normaalsele juhteteele üks või mitu täiendavat juhteteed. WPW-sündroom ise põhjustab harva tervisekaebusi, küll aga esineb sellise defektiga südame sageli supraventrikulaarset tüüpi rütmihäireid.
Lowni-Ganongi-Levine'i sündroom (LGL).
LGL-sündroom on kaasasündinud haigus, mille olemus on sarnane WPW-sündroomiga, kuid täiendav juhtetee asub atrioventrikulaarsõlme sees. Teiste arvamuste järgi asub lisajuhtetee kohe atrioventrikulaarsõlme kõrval. LGL-sündroomi iseloomulikus tunnuseks on väga lühike PR(PQ) aeg. PR(PQ) aeg näitab elektrilise erutuse levimise kiirust kodadelt vatsakestele. Normaalselt kulub selleks kuni 0,2 sekundit. LGL-sündroomiga inimesel on PR(PQ) aeg kuni 0,12 sekundit. Haigus ise tavaliselt kaebusi ei põhjusta ja see avastatakse juhuslikult. Samas põhjustab LGL muid rütmihäireid.
Ektoopiaarütmiad.
Nodaalne rütm ehk asendav atrioventrikulaarne rütm.
Nodaalse rütmi korral stimuleerib südant atrioventrikulaarsõlm. Rütmihäire esineb, kui siinussõlm lakkab töötamast ja südame stimuleerimise võtab üle atrioventrikulaarsõlm.
Rändav erutusteke.
Rändav erutusteke on analoogne multifokaalsele kodade tahhükardiaga (PAT). Nagu PAT puhul, muutub ka rändava erutustekke korral südamestimulatsioonikoht. Siinussõlm ei suuda südant kogu aeg stimuleerida ning stimulatsioonikolle nihkub kodade seina ja jälle siinussõlme tagasi. Definitsiooni järgi ei esine rändava erutustekke korral südame kiiret tööd.
Vatsakeste asendusrütm.
Vatsakeste asendusrütmi korral ei suuda ükski teine südamelihase piirkond südant stimuleerida ja domineerima pääseb aeglane vatsakeste rütm. Rütm on tavaliselt regulaarne, kuid väga aeglane. Löögisagedus jääb tavaliselt alla 35 korra minutis.
Asendussüstol.
Asendussüstol pärineb tavaliselt atrioventrikulaarsõlmest või vatsakestest. Asendussüstol tekib aeglase südamerütmi foonil, kui südametöösse tekib pikk paus. Asendussüstolit eristab asendusrütmist asjaolu, et asendusüstoleid esineb üksikute löökidena muu südamerütmi foonil. Kardiogrammil on asendussüstol ja ekstrasüstol sageli eristamatud, kuid definitsiooni järgi esineb asendussüstoleid ainult aeglase südametöö foonil. Vahelööke ehk ekstrasüstoleid esineb ka koos kiire südametööga.
Välislingid.
Täiendavat infot puhke- ja aktsioonipotentsiaalist