tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Jaanika Juhanson

Jaanika Juhanson (sündinud 15. juunil 1977 Tallinnas) on eesti lavastaja ja teatripedagoog.
Haridus.
Jaanika Juhanson on lõpetanud 1995. aastal Keila Gümnaasiumi. Aastatel 1983–1995 õppis Keila Muusikakoolis klaverit ja klassikalist kitarri. 1995–2004 õppis ta Tartu Ülikoolis teatriteadust ja eesti kirjandust. 2002–2003 oli Viljandi Kultuurikolledži butafoor-dekoraatori eriala vabakuulaja. 2003–2007 õppis Tartu Ülikooli Viljandi kultuuriakadeemias lavastaja erialal. 2011. aastast õpib ta Tallinna Ülikooli kultuuride uuringute õppekava doktoriõppes.
Töökäik.
Aastatel 1998–2001 töötas ta Vanemuise teatris pressiesindaja-kirjandustoimetajana ja 2001–2003 Viljandi Kultuurikolledžis avalike suhete juhina, lisaks mitme kultuuriprojekti meediakonsultandina. Peale selle oli ta aastatel 2002–2021 Tartu Ülikooli Viljandi kultuuriakadeemia teatriajaloo, meediasuhtluse aluste, koosloomemeetodi, improvisatsiooni ja lavastajatöö õppejõud.
Aastatel 2005–2007 oli ta aastatel 2004–2007 Eesti Teatri- ja Muusikamuuseumi juures tegutsenud Teatrilabori (algselt Assauwe Teatri) kunstiline juht, aastatel 2007–2009 Von Krahli Teatris (nn Krahli kursuse ehk Tartu Ülikooli Viljandi kultuuriakadeemia 8. lennu) õppetöö koordinaator.
Aastatel 2008–2009 töötas Jaanika Juhanson Rakvere Teatris koosseisulise lavastajana, aastatel 2009–2012 Tartu Ülikooli Viljandi kultuuriakadeemia etenduskunstide osakonna juhataja ning tantsukunsti, teatrikunsti ja teatrikunsti visuaaltehnoloogia programmijuhina, aastatel 2012–2013 ja 2017–2019 Tartu Ülikooli Viljandi kultuuriakadeemia teatrikunsti programmijuhina, aastatel 2012–2014 ja 2016–2020 samas etenduskunstide lektorina.
Jaanika Juhanson on vabakutselise lavastajana lavastanud Rakvere Teatris, Endlas, Ugala teatris, NUKUs, Kanuti Gildi SAALis jm.
2013. aastast juhendab Jaanika Juhanson Põhja-Eesti Pimedate Ühingu teatriringi. Sügisel 2014 algatas Põhja-Eesti Pimedate Ühingu teatriringi baasil Eesti esimese pimedate ja vaegnägijate teatri – Terateatri. On olnud ka teiste harrastusteatrite ja -ühenduste juhendaja (nt aastatel 2006–2007 Keila Gümnaasiumi kooliteatri Roheline Kass juhendaja, aastatel 2013–2015 Tallinna Tehnikakõrgkoolis tegutseva Tõkatõka Teatri juhendaja).
2020. aastal asutas Jaanika Juhanson teatri Ruum-Raam-Ring ning on selle kunstiline juht ja lavastaja.
Aastatel 2021–2022 töötas ta Eesti Ajaloomuuseumi Teatri- ja Muusikamuuseumi muusikakuraatorina.
Liikmesus.
Kuulub 2007. aastast Eesti Teatriliitu (volikogu liige 2012–2015, juhatuse liige 2015–2019), Eesti Lavastajate ja Dramaturgide Liitu (juhatuse liige 2011–2014, juhatuse esimees 2015–2019, juhatuse liige taas alates 2021. aastast). On korporatsiooni Indla vilistlane, on tegutsenud Teatriteaduse Üliõpilaste Loožis ja Tartu NEFA Rühmas. Aastatel 2000–2001 kuulus ta ka Naiskodukaitse Tartu ringkonda ja 2001–2012 Kaitseliidu Tartu malevasse.
Małaryta

Małaryta (transkribeerituna Malarõta) on linn Valgevenes Bresti oblastis, Małaryta rajooni halduskeskus. Poola keeles "Małoryta". Linna läbib raudteeliin Brest–Kovel. Linn asub Małaryta jõe kaldal, merepinnast 151 meetri kõrgusel.
Haridust annavad kaks keskkooli ja gümnaasium. ja muusikakool. Linnas antakse välja rajoonilehte «Голас часу». Małarytas on toiduainetetööstus.
Vaatamisväärsuseks on aastal 1908 ehitatud õigeusu kirik. Linnas toimub igal aastal rahvusvaheline Małaryta maraton.
Ajalugu.
Małarytat mainitakse esimest korda aastal 1546. Algselt kandis küla nime Małaja Ryta ("Малая Рыта"). Administratiivse reformi järel kuulus küla Bresti vojevoodkonda ja Bresti maakonda. 
XVIII sajandil rajati külasse metallurgiatööstus, kus toodeti vaske ja rauda (aastal 1780 oli tehases 180 töölist ja tehas andis 180 puuda rauda). Aastal 1795 läks asula kolmandal Poola jagamisel Vene impeeriumi koosseisu. Małaryta hakkas kuuluma algul Słonimi, seejärel Leedu ja viimaks Hrodna kubermangu. Aastast 1975 anti seni riigile allunud küla Nikolai Lanskile.
Aastal 1886 rajati külast poole kilomeetri kaugusele raudteejaam (tänapäeval asub linna piirides), mille juurde tekkis samuti Małaryta nime kandev asula. Toona oli külas tellisetehas, seal asusid kaks saekaatrit ja tuulik, lisaks asus seal 20 töölisega liiprivabrik.
Aastast 1921 oli asula Poola koosseisus. 1939. aastal liideti linn Valgevene NSV-ga, aastast 1940 oli Małaryta rajoonikeskus. Małarytast sai linn aastal 1970.
Essemäe järv

Essemäe järveks on nimetatud kaht lähestikku asetsevat järve Valgamaal Taheva vallas:
Praktiline mees

"Praktiline mees" on Marten Kuninga 2014. aastal ilmunud album. 
See on tema teine sooloalbum. Album salvestati 2014. aasta suvel Käsmus, välja arvatud lugu "Praktiline mees", mis salvestati 2014. aasta mais.
Lugude nimekiri.
Kõikide lugude sõnade autor on Marten Kuningas.
Linnajärv

Linnajärv on mitme Eesti järve nimi:
Małaryta rajoon

Małaryta rajoon on 2. järgu haldusüksus (rajoon) Bresti oblastis Valgevenes. Rajooni pindala on 1373 km². 2009. aasta seisuga elas seal 25 780 inimest. Małaryta rajoon piirneb lõunas Ukrainaga.
Rajoon moodustati 1940. ja likvideeriti 1962. aastal. Juba aastal 1965 rajoon taastati. Halduskeskus on Małaryta linn.
Rajoon koosneb järgmistest külanõukogudest: Arechava, Chacisłaŭ, Čarniany, Hvoźnica, Łukava, Makrany, Ołtuši ja Vielikaryta külanõukogu.
Rajooni suurim jõgi on Ryta. Teine tähtsam jõgi on Ryta lisajõgi Małaryta jõgi. Rajoon asub Bresti Polesjes, maapind on tasane, valdavad kõrgused 150–170 meetrit üle merepinna. Madalaim koht ulatub 139 meetrit üle merepinna, kõrgeim koht (189 meetrit) asub Małaryta lähistel.
2009. aasta seisuga olid elanikest 88,34% valgevenelased, 3,75% venelased, 7,18% ukrainlased ja 0,73% oli teistest rahvustest. 56,59% elanike emakeeleks oli valgevene keel, 38,09% elanike emakeeleks oli vene keel. Koduse keelena kõneles valgevene keelt 28,11% elanikke, vene keelt aga 68,56%.
Jüri Mandre

Jüri Mandre (aastani 1938 Gerhard Evald Mann; 28. jaanuar 1907 Tartu – 28. november 1970 Baltimore) oli eesti helilooja ja organist.
Ta õppis lapsena eraviisiliselt klaverit, gümnaasiumis õppimise ajal oli pianist kooli sümfooniaorkestris, lõpetas aastal 1925 Hugo Treffneri Gümnaasiumi. Aastatel 1925–1931 ja aastast 1938 õppis ta Tartu Ülikooli põllumajandusteaduskonnas (ei lõpetanud). Ta oli korporatsiooni Rotalia liige.
Ta töötas Vanemuise teatris repetiitorina ja tegutses heliloojana, silmapaistev oli muusika 1943. aasta jõuludeks lavale toodud Gustav Raederi lastenäidendile "Aladini imelamp" (Ida Urbeli lavaseades), millel oli suur edu.
Aastal 1944 põgenes ta Saksamaale, ta elas Augsburgis Haunstette pagulaslaagris ja jätkas muusikalist tegevust. Ta saatis laagrikaaslastest soliste, taastas mälu järgi "Aladini imelambile" loodud muusika, lõi aastal 1948 muusika Agnes Vesilo näidenditele "Muinasjutt" ja "Tondiöö" (kõik Oskar Seliaru nukuteatrile Augsburgis) ning aastal 1949 lavastustele "Seitse ühe hoobiga", samuti lavatükkidele "See oli unenägu" (70 etendust Geislingeni Eesti Rahvuskoondise Teatris), "Vaeslapse käsikivi" ja Enn Vaiguri näidendile "Kraavihallid".
Püha kivi (Kulli)

Püha kivi (ka Nõiakivi, Ohvrikivi) on Pärnu maakonnas Lääneranna valla ja Varbla kihelkonna Kulli külas asuv ohvrikivi. 
Kivi on arvele võetud kultuurimälestisena (Püha kivi, 11857).
Varbla kirikuaed

Varbla kirikuaed on Pärnu maakonnas Lääneranna vallas Helmkülas Varbla kiriku juures asuv kirikuaed.
Varbla kirikuaed koos seda ümbritseva kirikuaia piirdemüüriga on arvele võetud kultuurimälestisena.
Varbla II maailmasõjas hukkunute ühishaud

Varbla II maailmasõjas hukkunute ühishaud on Pärnu maakonnas Lääneranna vallas Helmkülas Varbla kirikuaias asuv II maailmasõjas hukkunute ühishaud.
Ühishaua keskel on 1950. aastal püstitatud mälestussammas.
Ühishaud on arvele võetud kultuurimälestisena.
Eesti Superkarikas 2014

Eesti Superkarikas 2014 oli 19. Eesti Superkarikafinaal, kus mängisid möödunud hooaja Meistriliiga ja Eesti karika võitjad. Mäng peeti Tallinnas Sportland Arenal, ning mängisid Meistriliiga 2013 võitja Tallinna FC Levadia ja Eesti karikas 2013 võitja Tallinna FC Flora.
Mängu eel.
Levadia on Florat võitnud viimases kaheksas ametlikus omavahelises kohtumises järjest, lisaks jäi Levadia peale ka kuu aega tagasi toimunud hooajaeelses halliturniiri mängus. Floral on seetõttu eriti palju tahtmist oma rivaali lõpuks ometi võita.
Superkarikafinaalis on Levadia ja Flora varem kokku saanud kuuel korral. Neli korda on parem olnud FC Flora (sealhulgas kaks korda penaltiseeria abil) ja kaks korda Levadia.
Kui antud meeskonnad esmakordselt superkarikafinaalis kohtusid (aastal 1999), mängis praegune Levadia peatreener Marko Kristal Flora särgis ja sai 73. minutil punase kaardi.
Kokkuvõttes on Flora võitnud seitse ja Levadia viis superkarikat, kõik teised klubid kokku on teeninud superkarikaid kuus.
Peale mängu.
Superkarikafinaalis florakate protokollis oli pingile märgitud noor keskkaitsja Gerdo Juhkam, keda ei olnud aga mängupäevaks veel sellel hooajal ühtegi meeskonda registreeritud. Kuna Juhkam väljakul ei käinud, jääb florakate väljakul kätte võideldud võit siiski jõusse ning tulemust ei tühistata. Küll sai aga klubi jalgpalliliidult rahatrahvi. "Flora sai vastavalt juhendile 100 eurot trahvi" kinnitas vutiliidu avalike suhete juht Mihkel Uiboleht Soccernet.ee-le.
Gruberi kosmoloogiaauhind

Gruberi kosmoloogiaauhind on Peter ja Patricia Gruberi sihtasutuse poolt välja antav Gruberi auhind kosmoloogia valdkonnas.
Gruberi sihtasutuse kosmoloogiauhinnaga autasustatakse juhtivaid kosmolooge, astronoome, astrofüüsikuid või teadusfilosoofe teoreetiliste, analüütiliste või kontseptuaalsete avastuste eest, mis viivad fundamentaalsete saavutusteni nendes valdkondades.
2000. aastal asutatud Gruberi kosmoloogiauahinnaga kaasneb 500 000-dollariline auhinnaraha. Alates 2001. aastast kaasrahastab kosmoloogiaauhinda Rahvusvaheline Astronoomialiit. Lisaks rahalisele preemiale saab iga laureaat kuldse nimelise laureaadimedali ja tunnustusteksti.
Laureaadid.
Kullamaa kirikuaed

Kullamaa kirikuaed on Lääne maakonnas Lääne-Nigula vallas Kullamaa külas Kullamaa kiriku juures olev kirikuaed. Kirikuaia lähedal põhja pool on Kullamaa kalmistu.
Kirikuaias on mitmeid kultuurimälestisena arvele võetud objekte:
Kullamaa kalmistu

Kullamaa kalmistu on Lääne maakonnas Lääne-Nigula vallas Kullamaa külas Kullamaa kiriku lähedal olev kalmistu. Kalmistust lõunas kiriku juures on Kullamaa kirikuaed. 
Kalmistu on arvele võetud kultuurimälestisena.
Łobez

Łobez (, ) (saksa "Labes") on linn Poolas Lääne-Pomorze vojevoodkonnas, Łobezi maakonna ja Łobezi valla keskus. Linn asub Rega jõe ääres, 90 km kaugusel Szczecinist.
Kuni 1945. aastani oli linn Saksamaa koosseisus.
Linn kuulub 1999. aastast Łobezi maakonda, aastatel 1975–1998 kuulus Szczecini vojevoodkonda.
Łobezi valla ja Paikuse valla vahel on olnud sõprussidemed.
Ajalugu.
Lobez on esmamainitud dokument 1271, vastavalt rüütli nimega Borko omanik linna. Aastal 1295 sai linnaõigused Lobez. Alates 1946. aastast on linna ametlikuks nimeks Lobez.
Gruberi auhind

Gruberi auhind on Peter ja Patricia Gruberi sihtasutuse auhind.
Peter ja Patricia Gruberi sihtasutus on Ameerika Ühendriikides tegutsev mittetulunduslik organisatsioon, mis on asutatud USA Neitsisaartel, kuid tema kontorid paiknevad New Yorgis.
Kokku annab sihtasutus välja 5 auhinda:
Rägavere mõisa kalmistu

Rägavere mõisa kalmistu on kalmistu Viru-Jaagupi kihelkonnas Virumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Rägavere külas Rakvere vallas Lääne-Viru maakonnas. 
Ajalugu.
Kalmistu rajasid tõenäoliselt millalgi 18. sajandi lõpul Rägavere mõisa tollased omanikud Kaulbarsid. Mõis müüdi 1850. aastal Pilar von Pilchaude perekonnale, kuid kalmistu jäi endiselt Kaulbarside suguvõsa kätte.
Esimene matus toimus 1800. aastal. Kalmistule on teadaolevalt maetud kokku umbes 25 lahkunut, sh ka Vinni mõisas asunud tütarlaste kodunduskooli kaks juhatajat.
Kirjeldus.
Kalmistu jääb südamest mõisa linnulennult 500 meetri kaugusele põhjakirdesse ning selle pindala on umbes 0,08 hektarit. Kalmistu on piiratud praeguseks madalaks lagunenud maakivimüüriga, väravalehed puuduvad. Seal on säilinud kaks hauatähise osa ning üks sissevajunud hauakamber, üks hauakivi on viidud kalmistult ära ning asub praegu mõisa peahoone ees. 
Kalmistu kabel.
Kalmistu keskosas paikneb tõenäoliselt millalgi 19. sajandi algul rajatud matusekabel. Kabel on eraldi kultuurimälestis, kuid on praegu varemetes.
Zdravljica

Zdravljica ("Toost") on Sloveenia riigihümn. Selle sõnade autor on France Prešeren ja viisi autor Stanko Premrl.
Žive naj vsi narodi,
ki hrepene dočakat' dan,
Da koder sonce hodi,
prepir iz sveta bo pregnan,
Da rojak,
prost bo vsak,
Ne vrag, 
le sosed bo mejak!
Da rojak,
prost bo vsak,
Ne vrag,
le sosed bo mejak!
Järva-Peetri kirikuaed

Järva-Peetri kirikuaed on Järva maakonnas Järva vallas Peetri alevikus Järva-Peetri kiriku juures olev kirikuaed (kalmistu).
Kirikuaias on mitmeid kultuurimälestisena arvele võetud objekte:
Lijepa naša domovino

Lijepa naša domovino ("Meie kaunis kodumaa") on Horvaatia riigihümn.
Sõnad:
Lijepa naša domovino,
oj junačka zemljo mila.
Stare slave djedovino,
da bi vazda sretna bila!
Mila, kano si nam slavna,
mila si nam ti jedina,
Mila, kuda si nam ravna,
mila, kuda si planina!
Teci Dravo, Savo teci, 
nit' ti Dunav silu gubi.
Sinje more svijetu reci,
da svoj narod Hrvat ljubi.
Dok mu njive sunce grije,
dok mu hrašće bura vije,
Dok mu mrtve grobak krije,
dok mu živo srce bije!
Villismägi

Villismägi on Järva maakonnas Järva vallas Esna külas asuv küngas (nimetatud ka linnuseks).
Küngas on arvele võetud arheoloogiamälestisena.
Surnud 22. augustil

"Siin loetletakse 22. augustil surnud tuntud isikuid."
S-valk

S-valk ehk proteiin S (inglise keeles "protein S") on paljudel selgroogsete loomade endoteeli, mis katab vere- ja lümfisoonte sisekesta ning südame sisepinda, poolt sünteesitav K-vitamiiniga seotud plasma-glükoproteiin, mis toimib proteiin C (koagulatsioonifaktor XIV) kofaktorina ja osaleb vere hüübimisprotsessides.
Inimestel kodeerib S-valku "PROS1"-geen. 
Inimestel seostatakse S-valguga mitmeid kas pärilikke või omandatud haiguslikke seisundeid, mida nimetatakse S-valgu vaeguseks (S-valgu puudulikkus) ja neid seostatakse ka K-vitamiini vaegusega. S-valgu vaegusele on iseloomulik trombooside (veeniummistuste) teke keha eri piirkondades.
S-valgu avastasid 1979. aastal Seattle'i teadlased ja selle linna järgi on valk ka nimetuse saanud.
Ajakapsel

Ajakapsel on esemeid ja/või infokandjaid sisaldav suletud anum, mis on mõeldud tuleviku inimestele ajaloolise teabe edastamiseks. Ajakapsleid luuakse näiteks tähtsate sündmuste puhul, lisatakse hoonete nurgakividesse või hoiustatakse muul moel.
Ajakapslisse pannakse kapsli loomise ajale iseloomulikke esemeid või sõnumeid tuleviku inimestele, kes kapsli kunagi avavad.
Üks varajasi ajakapsleid oli 31. detsembril 1900 Detroitis kokku pandud Detroit Century Box, mis pidi avatama täpselt sada aastat hiljem. Kapslis olid 58 elaniku fotod ja kirjad, mis kirjeldasid elu aastal 1900 ja tegid ennustusi tulevikuks. Kapsel avati 31. detsembril 2000.
Ajakapsleid on lennutatud ka kosmosesse.
Surnud 25. augustil

"Siin loetletakse 25. augustil surnud tuntud isikuid."
Stanislav Kitto

Stanislav Kitto (sündinud 30. novembril 1972) on Eesti endine jalgpallur (kaitsja). 
Ta mängis peamise aja oma mängijakarjäärist Eesti klubis Narva JK Trans.
Klubikarjäär.
Statistika.
"Statistika uuendatud seisuga 26. september 2014"
Oskar Seliaru

Oskar Seliaru (18. juuni 1906 Rakvere – 14. juuni 1978 New York) oli eesti näitleja, lavastaja ja nukutehnik.
Ta õppis Rakvere gümnaasiumis, osales koolipoisina Vabadussõjas.
Ta alustas lavategevust aastal 1926 Rakvere Näitlejate Ringis, oli aastatel 1936–1944 Draamateatri näitleja, nukutrupi lavastaja ja nukutehnik.
Aastal 1944 põgenes ta Saksamaale, asutas seal nukutrupi "Seli marionetid" ning esines aastatel 1945–1950 omaloominguliste nukumängudega ("See oli unenägu" ja "Seitse ühe hoobiga"). Elas aastast 1950 New Yorgis ning lavastas ja mängis New Yorgi Eesti Teatris. Nooruses oli tuntud ka ajakirjaniku ja sportlasena (laskmine ja ratsutamine).
Isiklikku.
Ta oli aastatel 1937–1944 abielus näitleja, lavastaja ja kostüümikunstniku Lo Tuiga.
Kasvajaga seotud põletik

Kasvajaga seotud põletik (inglise keeles "cancer-related inflammation"; lüh "CRI") on koondnimetus kudedes ja elundites hea- ja pahaloomuliste kasvajate mikrokeskkonnas erinevate tegurite toime tulemina esineva, harilikult krooniliste ja maliigsete põletikukollete ja protsesside kohta, mis võivad levida kas hematogeenselt või lümfogeenselt ka teistesse kudedesse ja elunditesse.
Kasvajaga seotud põletiku ja vähi kujunemismehhanismide osas aga puudub seni üksmeel.
Mõnede pahaloomuliste kasvajavormide korral on põletikulised muutused kestnud juba aastaid ( sh paraneoplastilised sündroomid) enne kui see pahaloomuliselt käituma hakkab (nii arvatakse, et Crohni tõbi soodustab soolevähi teket ja "Helicobacter pylori" infektsioon maovähi teket jne). Teiste kasvajavormide puhul oletatakse aga, et onkogeeniliste muutustega seotult loovad lümfoid(-immuun)süsteemi immuunrakud põletikulise miljöö- põletikulise kasvaja mikrokeskkonna (inglise "inflammatory tumor microenvironment"), mis samuti aitab kaasa vähirakkude levikule ja invasioonile aktiveerides neovaskularisatsiooni ja metastaseerumist.
Kasvajaga seotud põletikuga seotakse leukotsüütide infiltratsiooni, kasvajaga seotud makrofaagide (ingl "tumor-associated macrophages") ja mediaatoraineid tsütokiine (tuumorinekroosifaktor alfa, IL-1, IL-17, IL-10, IL-6 jpt ja kemokiine (CCL2 ja CXCL8).
Paljude uurijate arvates on kasvajaga seotud põletiku tekke mehhanismide uurimine ja kirjeldamine tähtis, selleks et aru saada kuidas kasvajakolded reageerivad onkoteraapiale ja kiiritusravile, püüdmaks välja töötada tõhusamaid ravimeetodeid, mille suhtes kasvajarakud ei kujundaks välja resistentsust.
Claudius Galenos kirjeldas põletiku ja vähi vahelisi seoseid, arvates et vähk on paistetus (ingl "swelling"). 1863. aastal kirjeldas Rudolf Virchow kroonilise põletiku ja kasvajaliste muutuste võimalikke seoseid inimesel.
Lo Tui

Lo Tui (ka Loreida Tui, aastast 1937 Lo Seliaru ja Loreida Seliaru; 21. juuli 1908 Tallinn – 3. september 1979 Tallinn) oli eesti näitleja, lavastaja ja kostüümikunstnik.
Ta lõpetas 1926. aastal Tallinna tütarlastegümnaasiumi, õppis aastatel 1926–1927 Ants Laikmaa ateljeekoolis maalimist ja lõpetas 1930. aastal Draamastuudio teatrikooli.
Ta töötas aastatel 1930–1952 Eesti Draamateatris ja 1952–1970 Eesti Nukuteatris. 
Ta on kirjutanud nukunäidendeid.
Isiklikku.
Ta on olnud abielus Oskar Seliaruga.
Ontake

Ontake (御嶽山) on Jaapani kõrguselt teine vulkaan (3067 meetrit).
See kihtvulkaan asub Gifu ja Nagano prefektuuris. 
1979. aastani peeti seda uinunud vulkaaniks.
27. septembril 2014 hakkas vulkaan taas purskama.
Surnud 26. augustil

"Siin loetletakse 26. augustil surnud tuntud isikuid."
Daniel Arenas

Daniel Arenas (sünninimi Daniel Arenas Consuegra; sündinud 30. märtsil 1979 Bucaramangas Santanderi departemangus Colombias) on Colombia näitleja ja modell, kes on näidelnud nii Colombia kui ka Mehhiko televisioonis.
Arenas õppis näitlemist USAS.
Ala-Vagula II asulakoht

Ala-Vagula II asulakoht on Võru maakonnas Võru vallas Juba külas asuv muistne asulakoht. Asulakoht on arvele võetud arheoloogiamälestisena.
Ala-Vagula asulakohast u 1 km kirdes Roosisaare külas asub muistne Ala-Vagula I asulakoht.
Flandria krahv

Flandria krahv oli Flandria krahvkonna võimukandja või asevalitseja 9. sajandist kuni ameti kaotamiseni Prantsuse revolutsionääride poolt aastal 1790. Tiitlit anti kaks korda ka belglaste kuninga noorematele poegadele, viimane selle tiitli kandja suri aastal 1983.
Kuigi varajased valitsejad, alates Arnulf I-st, olid mõnikord markkrahvideks või markiideks kutsutud, langes see rööptiitel 12. sajandil suuresti kasutusest ära. Sealt alates kutsuti Flandria valitsejaid vaid krahvideks.
Flandria krahvid laiendasid oma valdusi rea diplomaatiliste manöövrite kaudu. Hainaut', Namuri, Béthune'i, Nevers'i, Auxerre'i, Retheli, Burgundia ja Artois' krahvkonnad omandati abielude kaudu koos vastavate pärijannadega. Flandria krahvkond koges ise sama saatust. Krahvinna Margaretha III abieluga Burgundia hertsogi Philippe Südiga asusid krahvkond ja alamkrahvkonnad aastal 1405 personaaluniooni Burgundia hertsogkonnaga. Krahvkond ise lakkas olemast aastal 1795.
"Aastal 1244 nõutasid Flandria ja Hainaut' krahvkondi Margaretha II pojad, poolvennad Jan ja Guillaume Flaami pärilussõjas. Aastal 1246 andis Louis IX Flandria Guillaume'ile.
Flandria krahvide loend.
Habsburgid.
Karl V kuulutas 1549. aastal välja Pragmaatilise sanktsiooni, mis ühendas Flandria igaveseks teiste Madalmaade valdustega personaaluniooni. Kui Habsburgide impeerium Karl V pärijate vahel jagati, läksid Madalmaad, sealhulgas Flandria, Felipe II-le Habsburgide Hispaania harust.
Aastatel 1706–1714 tungisid Hispaania pärilussõja ajal Flandriasse inglased ja hollandlased. Lääni nõudsid Habsburgid ja Bourbonid. Aastal 1713 lahendas Utrechti rahu järgluse ja Flandria krahvkond läks Habsburgide Austria harule.
Tiitel kaotati "de facto" pärast Flandria annekteerimist revolutsioonilise Prantsusmaa poolt aastal 1795. Keiser Franz II loobus oma nõudmistest Madalmaadele 1797. aasta Campo Formio rahuga ja ala jäi Prantsusmaa osaks kuni Napoleoni sõdade lõpuni.
Kasutamine uuemal ajal.
Saksi-Coburgi ja Gotha dünastia.
Uuemal ajal, pärast 1840. aastat, on Flandria krahvi tiitlit antud kahele Belglaste kuninga (ladina "rex Belgarum") nooremale pojale. Teine neist suri aastal 1983, pärast mida pole tiitlit enam antud.
Bourbonid.
Flandria krahvi tiitel on üks Hispaania krooni tiitleid. See on ajalooline tiitel, mida kasutatakse vaid nominaalselt ja tseremoniaalselt.
Esther Brand

Esther Cornelia Brand (29. septembril 1922 – 20. juuni 2015) oli Lõuna-Aafrika Vabariigi kergejõustiklane, kõrgushüppaja.
Esther Brand võitis 1952. aasta suveolümpiamängudel Helsingis kõrgushüppes tulemusega 1.67 kuldmedali.
Süsteemne omandatud resistentsus

Süsteemne omandatud resistentsus ehk süsteemselt omandatud resistentsus (inglise keeles "systemic acquired resistance", lüh "SAR"), ka kestev resistentsus, on enamiku taimede (sh katteseemnetaimed) taimeimmuunsuse liik, mille aktivatsioon, immuunvastus ja toime ning signaaliedastussüsteem põhineb organismi eelneval kokkupuutel patogeeniga. 
Patogeenidena peetakse silmas kas viirusi, baktereid või seenpatogeene. 
Kaitseks putukate eest käivitatakse indutseeritud süsteemne resistentsus (inglise "induced systemic resistance"). 
Süsteemne omandatud resistentsus on analoogne loomade immuunsüsteemi vastava liigiga, kuid selle täpseid mehhanisme ja molekule käesoleval ajal ei tunta. 
Süsteemse omandatud resistentsuse võivad aktiveerida suur hulk patogeene, seetõttu loetakse seda mittespetsiifiliseks kaitsevõimeks, mille edukus sõltub akumuleerunud endogeensest kaitsehormoonist salitsüülhappest, selle tase võib kokkupuutel tuttava mikroobiga tõusta mitmesajakordselt. 
Arvatakse, et süsteemne omandatud immuunsus, millele on eelnenud "effector-triggered immunity" (ETI), võib korduval kokkupuutel bakterite, viiruste ja seentega, käivituda kõikides taime osades ja selle tulemusel vabastatakse lämmastikoksiidi, reaktiivseid hapnikuosakesi, salitsüülhapet jt aineid. Salitsüülhape vähendab ensüümi katalaas abiga vesinikperoksiidi toimet, see aga võib viia peremeesorganismis surnud rakkude kolde tekkimiseni – nekroosini, see on taimeimmuunsuse indutseeritud immuunvastus, mida tuntakse 'ülitundliku immuunvastusena' ("hypersensitive response"). 
Süsteemne omandatud immuunsus aga integreeritakse taime sees ka teistele taimerakkudele ja -kudedele. 
Taimed kasutavad immuunretseptoreid tuvastamaks mikroobidega kokkupuute tulemusel säilitatud signaliseerimismehhanisme, mille signaalmolekuliks peetakse lipiidmolekuli. Omandatud kaitsevõime on taimedel abiks haiguskindluse saavutamisel ja võimust võtnud taimehaigusest paranemisel. 
Taimede süsteemselt omandatud kaitsevõimet seostatakse mitmete nn patogeneesiga seotud kaitsegeenide induktsiooniga ja seetõttu loevad teadlased, et nimetatud immuunsust saavad taimed järglastele edasi pärandada. 
Tubaka ja müürlooki bakteriaalse ensüümiga "salicylat-hydroxylase" 'rikastatud' transgeensed taimed ei ole võimelised salitsüülhapet väljastama, see aga inhibeerib süsteemset omandatud immuunsust ja nende taimede vastuvõtlikkus viirus-, seen- ja bakterinfektsioonidele suureneb. 
Välislingid.
PMCID: PMC3024125 (vaadatud 06.10.2014)
Karel Gut

Karel Gut (16. september 1927 – 6. jaanuar 2014) oli Tšehhoslovakkia jäähokimängija ja -treener.
Mängijana võitis ta Tšehhoslovakkia koondise koosseisus kolmel korral maailmameistrivõistlustel pronksmedali (1955, 1957 ja 1959).
Hiljem oli ta Tšehhoslovakkia koondise peatreener ja tuli maailmameistriks 1976. ja 1977. aastal. 
Aastal 1998 valiti Gut Rahvusvahelise Jäähokiliidu kuulsuste halli.
Tamula asulakoht

Tamula asulakoht on Võru maakonnas Võru vallas Roosisaare külas Tamula järve läänekaldal asuv muistne asulakoht.
Asulakoht on arvele võetud arheoloogiamälestisena.
Asulakohast 400 m edelas asub Tamula asulakoht II; need kaks asulakohta moodustavad ühtse kultuurimälestise ala.
Rāzna rahvuspark

Rāzna rahvuspark (läti keeles "Rāznas nacionālais parks") on rahvuspark Lätis Latgales.
Rahvuspark jääb põhiliselt Rēzekne piirkonda, osalt ka Dagda ja Ludza piirkonda. Rahvuspargi territoorium asub Rāzna järve ümbruses, selle järgi ongi park nime saanud.
Rāzna rahvuspark asutati 1. jaanuaril 2007, kuid kaitse all oli piirkond Rāzna maastikukaitsealana juba varem. Maastikukaitseala muudeti rahvuspargiks Daugavpilsi ülikooli initsiatiivil. 14% pargist moodustavad veekogud, millest suurim on Rāzna järv. Teine tähtsam järv on kaitseala kaguosas asuv paljude saartega Ežezers. Lisaks järvedele on olulised ka rahvuspargi poollooduslikud kooslused ja Ežezersi saarte liigirikkad segametsad, kus kasvab kaunis kuldking ja roheline kaksikhammas.
Rāzna rahvuspargi pindala on 596,15 km².
Tarvastu mõisa kalmistu

Tarvastu mõisa kalmistu on kalmistu Tarvastu kihelkonnas Viljandimaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Sooviku külas Viljandi vallas Viljandi maakonnas. Kalmistu jääb Tarvastu mõisa südamest linnulennult 700 m kaugusele idakirdesse.
Kalmistu rajati tõenäoliselt millalgi 1820. aastate algupoolel Tarvastu linnuse eeslinnuse alale, sest siis ostsid mõisa Mensenkampffid. 1825. aastal suri Jakob von Mensenkampff ning tema jaoks rajati kalmistule kabel, mis on praegu eraldi kultuurimälestis. Kalmistule maetute üldarv ei ole teada.
Prantsuse Flandria

 
Prantsuse Flandria (prantsuse "La Flandre française"; hollandi "Frans-Vlaanderen") on ajaloolise Flandria krahvkonna osa tänapäeva Prantsusmaal. 
Ala laiub Nord-Pas-de-Calais' piirkonnas ja vastab laias laastus Lille'i, Douai ja Dunkerque'i ringkonnale praeguse Belgia kuningriigi lõunapiiril. Koos Prantsuse Hainaut'ga moodustab see Nordi departemangu.
Geograafia.
Prantsuse Flandria on enamasti lame rabamaa söerikkal alal Põhjamere lõunakaldal.
Prantsuse Flandria koosneb kahest piirkonnast:
Ajalugu.
Olles kord osa keskaegsest Frangi riigist, langes Flandria järk-järgult Inglismaa ja siis Hispaania kontrolli alla. Kui Prantsuse sõjaline võim Bourbonide Päikesekuninga Louis XIV (1638–1715) ajal kasvas, läks ajaloolise Prantsuse Flandria osa kuningriigile.
Prantsuse Flandria oli algselt Flandria krahvkonna osa ja siis Lõuna-Madalmaade osa (tänapäeva Belgia). See eraldati krahvkonnast (Habsburgide Burgundia pärandi osa) aastal 1659 Püreneede rahuga, mis lõpetas Prantsuse-Hispaania konflikti Kolmekümneaastases sõjas (1618–1648), ja teisi piirkonna osi lisandus järgnevate lepingutega aastatest 1668 ja 1678. Piirkond loovutati Prantsusmaale ning sai Flandria ja Hainaut' provintsi osaks. Lõviosa on Prantsuse Nordi departemangus, kuigi mõned piirkonna lääneosad, mis eraldati aastal 1237 ja said enne Prantsusmaale loovutamist Artois' krahvkonnaks, on nüüd Pas-de-Calais' departemangu osa.
Teise maailmasõja ajal tähendas Prantsuse Flandria kogu Nord-Pas-de-Calais piirkonda, mis allutati algul Saksamaa okupeeritud Belgia sõjalisele haldusele, sai siis Belgien-Nordfrankreichi osaks "Reichskommissar"'i alluvuses ja lõpuks teoreetilise Flandria Reichsgau osaks.
Rikas kivisöe poolest ja külgnedes Põhjamerega, mille ümber olid tavaliselt võimsad naabrid, on Prantsuse Flandrias võideldud palju kordi tuhande aasta jooksul keskajast ja teise maailmasõjani.
Keel.
Prantsuse Flandria (Prantsuse Westhoeki) põhjaosa traditsiooniline keel on hollandi keele lääneflaami murre, täpsemalt prantsuseflaami alammurre, mida räägib igapäevase keelena umbes 20 000 inimest ja aeg-ajalt 40 000 inimest.&lt;br&gt;Lille'i Flandria traditsiooniline keel on pikardi (ja selle murded, nagu "ch'ti" või "rouchi").
Ķemeri rahvuspark

Ķemeri rahvuspark (läti keeles "Ķemeru nacionālais parks") on rahvuspark Lätis.
Ķemeri rahvuspark asub Zemgale ja Vidzeme piiril. Rahvuspark jääb osalt Jūrmala territooriumile, osalt asub aga Jelgava, Tukumsi, Babīte ja Engure piirkonnas. Rahvuspargi administratsioon asub Ķemeris.
Ķemeri rahvuspark asutati aastal 1997, kuid kaitse all oli piirkond osalt juba varem. Rahvuspargi territooriumil asusid Kaņierise järve linnukaitseala, Slocene jõe maastikukaitseala ja Lielais Ķemeri sookaitseala.
Rahvuspark on loodud märgalade kaitseks. Suure osa rahvuspargi territooriumist moodustavad sood, tähtsad on ka laguunidest moodustunud rannikujärved. Rahvuspargis on mitmeid sulfaatse mineraalvee allikaid, kuna sealses pealiskorras sisaldub kipsi.
Ķemeri rahvuspargi pindala on 381,65 km², sellest 1954 hektarit moodustab meri.
Rāzna järv

Rāzna järv (läti keeles "Rāznas ezers") on Läti suuruselt teine järv. Vee mahult on tegu Läti suurima järvega.
Järv asub Latgale kõrgustikul Rēzekne piirkonnas Rāzna rahvuspargis. Järves on 10 saart kogupindalaga 24,6 hektarit. Väljavool toimub Rēzekne jõe kaudu Lubānsi järve. Rāzna järve valgala on 229 km².
1940. aastal rajati järve veetaseme reguleerimiseks Rēzekne jõele pais. Kõrge veetaseme korral voolab osa järve veest Zosna järve.
Rāzna järves on 26 liiki kalu.
Drīdzis

Drīdzis (läti keeles ka "Drīdzs", "Dridzis" või "Drīdža ezers", latgali keeles "Dreidzs") on Läti sügavaim järv. Vanadel andmetel oli järve sügavus 65,1 meetrit, kontrollmõõtmine 1998. aastal andis tulemuseks 63,1 meetrit.
Järv asub Latgale kõrgustikul Krāslava piirkonnas. Järves on 9 saart kogupindalaga 18,7 hektarit. Väljavool toimub Kovšika kaudu läbi Siversi järve Daugava jõkke. Järv on kraavidega ühendatud Ārdavsi järvega.
Aastast 1929. on järve veetase reguleeritud. Drīdzis on mesotroofne järv; see on ka meromiktiline veekogu. Järves on 8 liiki kalu. Drīdzise ümber asub Drīdzise järve maastikukaitseala.
Surnud 28. augustil

"Siin loetletakse 28. augustil surnud tuntud isikuid."
Yakety Yak

"Yakety Yak" on Jerry Leiberi ja Mike Stolleri kirjutatud laul. Singlina andis laulu 1958. aastal välja ansambel The Coasters.
Eesti keeles laulis laulu pealkirjaga "Ilmajaam" tuntuks ansambel Apelsin ning lauljaks oli klahvpillimängija Boris Leppsoo. Loos oleva saksofonisoolo mängib Arvo Pilliroog.
Elmar Lemming

Elmar Lemming (2. august 1909 Vana-Kuuste vald, Kambja kihelkond, Tartumaa – 14. mai 1997 Saku) oli eesti mikrobioloog ja põllumajandusteadlane.
Ta lõpetas 1929. aastal Tartu Poeglaste Reaalgümnaasiumi. Ta õppis aastatel 1931–1939 Tartu Ülikooli põllumajandusteaduskonnas ja uuesti aastatel 1945–1946 Tartu Riikliku Ülikooli põllumajandusteaduskonnas. Ta kaitses 1971. aastal väitekirja "Tähtsamate söödakultuuride sileerimiskadude olemus ja põhjused ning nende vähendamise võimalused" ning sai põllumajanduskandidaadi kraadi.Akadeemiliselt oli ta Korporatsioon Ugala liige. 
Ta töötas Õisu Mikrobioloogilise Laboratooriumi juhatajana ning Eesti Maaviljeluse ja Maaparanduse TU Instituudis mikrobioloogia osakonna juhatajana.
Ta tegeles sileerimise meetodite uurimisega.
Ta on maetud Kambja kalmistule.
Agraarteadus

Agraarteadus ("Journal of Agricultural Science") on Eestis ilmuv ainuke eestikeelne põllumajandusteaduslik ajakiri.
Ajakiri asutati 1990. aastal. Aastal 2016 ilmub see sagedusega kaks numbrit aastas. 2014. aastal ilmus ajakirja 25. köide. Ajakirja annab välja põllumajandusteadlasi koondav Akadeemiline Põllumajanduse Selts.
Ajakirja peatoimetaja oli 2015. aastani põllumajandusdoktor Maarika Alaru. Aastal 2016 veab 10-liikmelist toimetust põllumajandusdoktor Alo Tänavots. Ajakirja peatoimetajad on varem olnud professor Ülo Oll ja professor Aleksander Lember.
Ajakirjal on rahvusvaheline toimetuskolleegium. Agraarteadus on indekseeritud rahvusvahelistest andmebaasides AGRIS, AGRICOLA, 
CABI, DOAJ ja EBSCO.
Seoses pm-dr Alo Tänavotsa nimetamisega ajakirja peatoimetajaks võeti suund ajakirja taseme ja rahvusvahelise nähtavuse suurendamiseks. 29. juulil 2018. jõudis Agraarteaduse toimetusse esialgne teade seltsi ajakiri Agraarteaduse teadusartiklite tunnistamine Elsevier nõuetele vastavaks ja lepingu allkirjastamine 16. novembril ajakirjas avaldatud teadusartiklite indekseerimiseks SCOPUS® andmebaasis.
2020. aasta mais teatab toimetus, et ajakiri on lülitatud Poola teaduse ja kõrghariduse ministeeriumi (MSHE) teadusajakirjade nimekirja, mis soovitab teadlastele, kus oma artikleid avaldada. Nendes ajakirjades artikleid avaldanud Poola teadlastele omistatakse 20 punkti artikli kohta, mida kasutatakse Poola teadlaste ja ülikoolide hindamisel. Viimane tähendab, et Agraarteaduse info on nähtav ICI World of Journals lehel, mida külastab igas kuus 70 000 kasutajat 180 riigist.
Agraarteadus on vabalt loetav ajakirja kodulehel ja ilmub ka paberkandjal.
Ajakiri loeb oma eelkäijaks aastail 1921–1940 ilmunud ajakirja Agronoomia.
Armeenia rahvuskangelane

 
 
Armeenia rahvuskangelane (armeenia keeles Հայաստանի ազգային հերոս) on Armeenia Vabariigi kõrgeim riiklik aunimetus. 
Armeenia rahvuskangelase aunimetus asutati 1994. aastal. See antakse erakordsete teenete eest Armeenia Vabariigi ees riigi- ja õiguskaitse valdkonnas ning oluliste rahvuslike väärtuste loomisel.
Aunimetusega käib kaasas Isamaa orden. Seisuga september 2014 on aunimetus antud 15 inimesele, üheksale neist postuumselt.
!T.O.O.H.!

!T.O.O.H.! (1993. aastani Devastator) on Tšehhi ansambel, mis mängib tehnilist "death metal"'it ja "deathgrind"'i. Ansambli asutasid Jan Veselý 
(Schizoid) ja Josef Veselý (Humanoid).
Ansambel tegutses 1990–2005 ning tuli taas kokku septembris 2011.
Laulude sõnad rääkisid algul verest ja vägivallast, hiljem poliitikast ja sotsiaalsetest probleemidest.
Surnud 31. augustil

"Siin loetletakse 31. augustil surnud tuntud isikuid."
Lõimemägi

Lõimemägi on Pärnu maakonnas Tori vallas Niidu külas asuv linnamägi.
Mälestise kirjeldus.
Muistise pikkus on 74 meetrit, laius 36 m ning kõrguz ligikaudu 1 m. Hoolimata nimest on tegu madala soosaarega. Arheoloogiamälestisena kuulub Lõimemägi kaitse alla 1997 aastast. 
Arheoloogilised uuringud.
2009. aastal toimus arheoloogiaalane inspektsioon, mille käigus leiti maapinnal hästi jälgitava sirge ja pikk maakividest konstruktsioon mille vanust on tavapäraselt raske kindlaks teha. Lõimemäelt ei ole ka arheoloogilisi leide saadud.
Lõimemäge on liigitatud pelgupaik-linnuste hulka.
Suigu Evangeeliumi kristlaste palvela

EEKBKL Suigu Evangeeliumi kristlaste palvela on Pärnu maakonnas Tori vallas Võlla külas asuv palvela. Palvelat kasutab Suigu Evangeeliumi Kristlaste Vabakogudus.
Palvela avati 6. septembril 1942. Palvela taasavamine toimus 28. augustil 1988.
Palvelas asub kaks kunstimälestist: 1930. aastatest pärinev kann (registrinumber 18992) ja 1934. aastast pärinev vaagen (registrinumbriga 18991).
Surnud 20. septembril

"Siin loetletakse 20. septembril surnud tuntud isikuid."
Juuru kirikuaed

Juuru kirikuaed on Rapla maakonnas Rapla vallas Juuru alevikus Juuru kirikut ümbritsev kirikuaed.
Kirikuaeda on maetud inimesi tõenäoliselt juba muinasajal. Kirikuaeda maeti lihtrahvast 18. sajandi lõpuni, seejärel jäi see kohalike mõisnike ja vaimulike matmispaigaks. Lihtrahvas maeti kirikust mõnesaja meetri kaugusele rajatud Juuru kalmistule.
19. sajandil oli kirikaias veel kaks kabelit: kirikukabel ja Maydellide perekonnakabel. Viimane lammutati kiriku ümberehituse käigus. Kirikukabel, mis oli jaotatud kohalike aadlike perekondade vahel, lammutati osaliselt ja jäi seejärel kõigi lahkunute matusetalituse eelseks hoidmiskohaks. Kirikuaia lõunaväravas asub päikesekell, millega moodustab kirik koos pastoraadiga (18. sajand) ühtse ansambli.
Säilinud on viis kivist rõngasristi. Kaks neist, mis pärinevad 17. sajandist ja kannavad eestikeelseid raidkirju, on kuulunud ilmselt eesti vabatalupoegadele. Ühel on tekst "Sihn maggab Paia Jost üx auwus vannamees kes ellas Waggaste hincka ussko sees Anno 1687". Vanim säilinud hauatähis on 1652. aastast pärinev malta rist.
Kirikuaias asuvad endise aadelkonna ja kirikuõpetajate matusepaigad. Teiste hulgas on seal Mahtra sõja aegse mõisaomaniku Constantin von Helffreichi haud, mida tähistab suur malmist rist ja esimese Vene lipu all ümbermaailmasõitja admiral Adam Johann von Krusensterni onu perekonna matusepaik. Kirikuaeda on maetud kirikuõpetajad Friedrich Gustav Knüpffer, Samuel Christian Kettler, August Anton Kettler, Carl Paul Martin Hasselblatt, Jüri Bärg ning köstrid Juhan Tedder ja Gustav Liima.
Nii kirik, kirikuaed kui ka kirikuaeda piirav piirdemüür on arvele võetud kultuurimälestistena. Kultuurimälestisteks on arvatud ka kirikuaia mitmed objektid:
Kirikuaias on mälestuspingid pastoritele Johann Georg Bergile ja Jüri Bärgile ning organistile ja koorijuhile Hella Tedderile.
Juuru kalmistu

Juuru kalmistu on Rapla maakonnas Rapla vallas Juuru alevikus asuv kalmistu. Kalmistu on arvele võetud ajaloomälestisena.
Juuru kalmistust linnulennult umbes 850 m põhjas on Juuru kirik ja kirikuaed ning Juuru kalmistust linnulennult umbes 1300 m loodes on Juuru õigeusu kalmistu.
Ajalugu.
Vanim kalmistu Juurus asus praeguse Juuru Mihkli kiriku ümbruses, pärinedes tõenäoliselt 12. sajandist. Külakalmistu juurde ehitati 1238. aastal kirik ja selle ümbrusse maeti lihtrahvast 18. sajandi lõpuni, seejärel jäi see vaid kohalike mõisnike ja koguduse vaimulike matmiskohaks.
Vana kalmistu.
1772. aastal andis Venemaa keisrinna Katariina II välja ukaasi, mis nägi ette matmispaiga rajamist soovitatavalt 300 sülda (u 700 m) elamutest eemale. Seaduse tulemusena rajatigi kirikust üle poole kilomeetri kaugusele, Juuru mõisa maadele kalmistu ehk rahvakeeles "vana surnuaed". Kalmistut on suurendatud mitmel korral. Kalmistu suurus on 2,4 ha.
Vanale kalmistule üldreeglina ei maeta, küll aga üksikuid erandeid tehtud kuni tänaseni. Kalmistu on võetud 1987. aastal looduskaitse objektina arvele tema rikkaliku puude koosluse poolest ja 1997. aastal muinsuskaitse alla kui ajaloomälestis. 
Uus kalmistu.
1896. aastal eraldas EELK Juuru Mihkli kogudus oma maast maa-ala uue kalmistu rajamiseks. 19. septembril 1899 õnnistati uus kalmistu sisse. 1934. aastal laiendati kalmistut põhjasuunal ja kalmistu suuruseks kujunes 4,3 ha. Seati sisse kalmistuvahi ametikoht ja ehitati kalmistumaja. Plaanis oli ehitada ka kabel.
Kalmistu uuema osa lääneküljel asub II maailmasõjas langenud eestlaste ühishaud, kus on 1941. aastal Mahtra soolahingus surma saanud omakaitselaste, Kaiu mässus langenute ja Soomepoiste kalmud.
Ühishauast üle tee idaküljel asub punaväes langenute ühishaud, mida tähistab põllukivi kirjaga "Igavene au Suures Isamaasõjas langenuile 1941–1945" (paigaldatud 1970. aastal, autor ja valmistaja ). Ühishaud on ajaloomälestisena arvele võetud.
Kalmistu rüüstamine.
2009. aastal viisid metallivargad kalmistult ära hulga malmriste ning kangutasid neid veel hulga lahti. Kokku tuvastati 39 risti vargus ja 49 lõhkumine ning samal perioodil rüüstati ka mitut Lääne maakonna kalmistut, kus politsei kahtlustas sama jõugu tegevust. See on üks kõige ulatuslikumaid kalmisturüüsteid Eestis 21. sajandil.
Mildred McDaniel

Mildred McDaniel-Singleton (sünninimi Mildred Louise McDaniel; 4. november 1933 Atlanta – 30. september 2004 Pasadena) oli USA kergejõustiklane, kõrgushüppaja.
Surnud 6. juulil

"Siin loetletakse 6. juulil surnud tuntud isikuid."
Elvi Sinervo

Elvi Aulikki Sinervo-Ryömä (4. mai 1912 Helsingi – 28. august 1986 Helsingi) oli soome proosakirjanik, luuletaja ja tõlkija.
Elvi Sinervo oli pärit töölisperekonnast. 1930. aastal astus Sinervo Soome Sotsiaaldemokraatliku Partei noorteorganisatsiooni. Gümnaasiumi lõpetamise järel õppis ta 1933–1934 Helsingi Tehnikaülikoolis ja 1934–1935 Helsingi Ülikoolis. 1936. aastal liitus ta vasakpoolse kirjandusrühmitusega Kiila. Sinervo esikteos "Runo Söörnäisistä: novelleja" ("Luuletus Söörnäisest : novelle") ilmus 1937. aastal. Tema esimene romaan "Palavankylän seppä" ilmus 1939. aastal.
Teise maailmasõja ajal oli Elvi Sinervo aastatel 1941–1944 poliitilistel põhjustel vangistuses. Vanglast vabanemise järel astus Sinervo Soome Kommunistlikku Parteisse. 1946. aastal ilmus tema teine romaan "Viljami Vaihdokas" ("Vahetatud Viljami"), mida tõlgiti ka paljudesse võõrkeeltesse.
1950. aastate lõpust alates Sinervo kirjandusliku loominguga enam kuigivõrd ei tegelnud, vaid keskendus tõlkimisele. Ta pettus Soome Kommunistliku Partei tegevuses ja 1959. aastal arvati ta partei liikmeskonnast välja, kuid ta pidas ennast jätkuvalt kommunistiks.
Tema sõnadele kirjutas Rein Rannap 1973. aastal Ruja laulu "Sügispäev".
Sinervo on maetud Helsingi Hietaniemi kalmistule.
Isiklikku.
Alates 1933. aastast oli Elvi Sinervo abielus vasakpoolse poliitiku, ajakirjaniku ja arsti Mauri Ryömäga (1911–1958). Nende tütar Liisa Ryömä (1947–2017) ja poeg Ilkka Ryömä (1937–1978) olid tõlkijad.
Iolanda Balaș

Iolanda Balaș (abielus Iolanda Soter; 12. detsember 1936 Timișoara – 11. märts 2016 Bukarest) oli ungarlasest Rumeenia kergejõustiklane, kõrgushüppaja, kahekordne olümpiavõitja.
Balaș tuli olümpiavõitjaks 1960. aasta suveolümpiamängudel Roomas ja 1964. aasta olümpiamängudel Tōkyōs. Kummalgi võistlusel alistatud kõrgused (1.85 ja 1.90) olid uued kõrgushüppe olümpiarekordid. 
Tema nimel on enim kõrgushüppe maailmarekordi parandusi, kokku 14. Võrdluseks Valeri Brumeli nimel on kuus rekordit ja Rosemarie Ackermannil seitse. Esimest korda parandas ta rekordit 19-aastaselt, kui alistas kõrguse 1.75. Viimane tema nimel olev maailmarekord 1.91 püsis 10 aastat (16. juuli 1961 – 4. september 1971), seni kuni Ilona Gusenbauer alistas kõrguse 1.92. 
Balaș oli enim ühel alal järjestikuseid võite saanud kergejõustiklane (150 võitu aastail 1956–1967).
Aastail 1988–2005 oli ta Rumeenia Kergejõustiku Föderatsiooni president.
Balaș on arvatud IAAFi kuulsuste halli liikmeks.
Sēlpilsi muinaslinnus

Sēlpilsi muinaslinnus oli seelide muinasaegne linnus Daugava jõe vasakul kaldal tänapäeva Läti Sala piirkonna territooriumil.
Sēlpilsi linnamäe arheoloogilistel väljakaevamistel (1963–1965) tuvastati seal muinasaegse, 6.–11./12. sajandi asustuse olemasolu, sh märke kindlustustest, hoonepõhjadest, koldeasemetest jm. Linnamäe jalamil oli paiknenud keskmisel rauaajal rajatud asula. Kaevamise piiratud ulatuse tõttu täielikku ülevaadet neist muististest ei saadud. Siiski on uurijad üksmeelel, et tegu on Henriku Liivimaa kroonikas mainitud seelide linnusega ("castrum Selonum"). Kroonika järgi abistasid linnuse seelid sealtkaudu Liivimaale Riia piiskopi ja Mõõgavendade ordu alale sõjaretki korraldavaid leedulasi. Piiskop Albert organiseeris ristisõdijatest, orduvendadest ning ristitud liivlastest ja latgalitest väe, mis liikus linnuse alla ja asus seda piirama, samal ajal ka ümberkaudsetes külades kättesaadud inimesi tappes ja vangi võttes. Piiramise käigus õnnestus neil paljusid seesolijatest nooltega haavata. Linnuse alistamiseks süüdati ka kokkukantud puudest suur tuli. Lõpuks palusid seelid rahu ja pärast seda kui nad andsid selle kinnituseks pantvange ning lubasid leedulastega koostöö lõpetada ja ristiusu vastu võtta, piirdus kristlaste vägi preestrite linnusesse saatmisega, kes seda pühitsetud veega piserdasid ja linnusetorni Maarja lipu kinnitasid.
Sēlpilsi linnus oli tõenäoliselt põhjapoolsete seelide, mõnede arvamuste kohaselt aga kogu seelide asuala mõjukaim poliitiline ja sõjaline keskus kuni 13. sajandi alguseni. Pärast seda läks piirkond Liivi ordu võimu alla, kes 14. sajandil sinna Sēlpilsi foogtilinnuse ehitas.
Pļaviņase hüdroelektrijaama rajamise tõttu moodustab linnamägi tänapäeval saarekese Daugava jões.
Sēlpilsi linnus

Sēlpilsi linnuse all võidakse mõelda
Okupatsioonide Repressiivpoliitika Uurimise Riiklik Komisjon

Okupatsioonide Repressiivpoliitika Uurimise Riiklik Komisjon (lühend ORURK) on 1992. aastal Tallinnas moodustatud komisjon, mis uurib 20. sajandil okupatsioonivõimude kohaldatud vägivalda Eesti territooriumil ja Eesti kodanike suhtes teistes riikides.
Tegevusest.
ORURKi koosseis ja põhikiri kinnitati Riigikogu otsusega 17. juunil 1993. ORURKi esimene esimees oli Jaan Kross. .
Komisjon uurib kolme okupatsiooni tagajärgi:
Pappjärv

Pappjärv on järv Võrumaal Võru vallas Kose alevikus. Ta kuulub Ida-Eesti vesikonna Peipsi alamvesikonda. 
Pappjärve pindala on 4,8 ha ja sügavus 16 m.
Läänepiirkond (Sierra Leone)

Läänepiirkond on Sierra Leone 1. järgu haldusüksus. See hõlmab Freetowni poolsaare ja sellega piirneva ala ning Banana saared.
Läänepiirkond ei ole erinevalt teistest 1. järgu haldusüksustest provints. Selle pindala on 557 km² ja elanike arv 1 447 300 (2008). 
Halduslikult jaguneb kaheks ringkonnaks: Maa-Läänepiirkond (Western Area Rural) ja Linna-Läänepiirkond (Western Area Urban).
Suuremad linnad on:
Rietavas

 
Rietavas () on linn Leedus, Rietavase omavalitsuse ja Rietavase valla halduskeskus. Asub Jūra jõe ääres, merepinnast 106 meetri kõrgusel. Halduslikult moodustab linn omaette valla.
Nimi.
Linna vana saksakeelne nimi on "Redau", poola keeles on linna nimeks aga "Retów" või "Retowo". Vene keeles on olnud kasutusel nimekujud Ретовъ ja Ретово.
Ajalugu.
Asulat on esimest korda mainitud 1253. aastal, toona asus Rietavas kuralaste Ceklise muinasmaakonnas.
Umbes aastal 1700 jõudis kartul Rietavase kaudu ülejäänud Leedusse. Linnaõigused sai 1792. aastal.
XIX sajandil rajati Rietavase mõisa hoonetekompleks. 1882. aastal ehitati Leedu esimene telefoniliin Rietavase ja Plungė vahele.
Rahvastik.
2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Rietavase elanikest leedulasi 97,66% ja venelasi 0,58%.
Damačava

Damačava (transkribeerituna Damatšava) on alev Valgevenes Bresti oblastis Bresti rajoonis, Damačava külanõukogu halduskeskus. Asula nimi on poola keeles Domaczewo. Alev asub Bugi jõe ääres, asulas on piiripunkt. Alev asub kolme kilomeetri kaugusel Damačava raudteejaamast raudteeliinil Brest-Tamašoŭka.
Damačavas on keskkool ja muusikakool. Tegutsevad kultuurimaja, kino ja raamatukogu. Alevis on toiduainete tööstus. 
Damačava vaatamisväärsusteks on kaks kirikut: katoliiklik kirik XIX sajandist ja aastal 1905 ehitatud õigeusu kirik.
Ajalugu.
Asulat on kirjalikult esmamainitud XVIII sajandil, toona kuulus see Bresti vojevoodkonda ja Bresti maakonda. Aastast 1795 (pärast kolmandat Poola jagamist) oli asula Venemaa Keisririigi koosseisus. Aastal 1860 läks Hrodna kubermangu kuulunud asula Wittgensteinide valdusse. XIX sajandi teisel poolel rajatud raudtee aitas asula kasvule kaasa. XIX sajandi lõpus ja XX sajandi alguses oli seal olędrzy rahva koloonia. 1919–1939 kuulus Damačava Poolale, 1939–1991 Nőukogude Liidu koosseisu. Aastast 1940 alev.
Ville-Markus Kell

Ville-Markus Kell (28. juuli 1960 – 18. september 2014) oli eesti helilooja ja pedagoog. 
Ta lõpetas 1978. aastal Tallinna Muusikakeskkooli muusikateooria erialal ja 1983. aastal Tallinna Riikliku Konservatooriumi kompositsiooni erialal Lepo Sumera õpilasena. Seejärel töötas muusikaõpetaja ning kooli- ja kultuurijuhina. 
Aastatel 1980–1984 töötas ta helirežissöörina Eesti Raadios, aastatel 1983–1985 õpetajana Nõmme Lastemuusikakoolis, 1987–1989 Tallinna Muusikakeskkoolis, 2003–2004 Raasiku Põhikoolis, 2004–2005 Lasila ja Võsu Põhikoolis. 
Aastatel 1987–1989 oli ta Tallinna Polütehnilise Instituudi üliõpilasklubi kontsertmeister, 1989–1993 Eesti Raadio segakoori direktor, 1989. aastal Orkester Akademie Hamburg projektijuht, aastatel 1994–1998 Eesti Riikliku Sümfooniaorkestri direktor, 1999–2001 Kõrvemaa Muusikakooli direktor ja 2001–2003 Georg Otsa nimelise Tallinna Muusikakooli direktor, 2004–2005 Loksa kultuurikeskuse juhataja, 2005–2011 Väike-Maarja valla rahvamaja direktor. Alates 2012. aastast oli ta Mustvee Kultuurikeskuse juhataja.
Tema loomingusse kuuluvad kaks sümfooniat, instrumentaalkontserte, kaks saksofonikvartetti, tromboonikvartett, vokaalkammermuusikat ja koorilaule. Tema teoseid on esitanud Noorte Filharmoonia, Jaan Tamme nimeline kvintett, pianistid Risto Laur ja Marrit Gerretz. Tema muusika on kõlanud Eesti muusika päevadel.