tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Pjotr Koševoi

Pjotr Kirillovitš Koševoi (vene keeles Пётр Кириллович Кошевой, ukraina keeles Петро Кирилович Кошовий; 21. (8.) detsember 1904 – 30. august 1976) oli NSV Liidu sõjaväelane, Nõukogude Liidu marssal.
Elukäik.
Pjotr Koševoi sündis Hersoni kubermangus Aleksandria linnas, põlvnedes talupoegade perekonnast.
1920. aastal liitus Koševoi Punaarmeega, võttes osa Vene kodusõjast. 1927. aastal astus Koševoi ratsaväe kooli, kus teenis peamiselt juhtivatel ametikohtadel staabis. 1939. aastal lõpetas Frunze-nimelise sõjaväeakadeemia.
Enne 1941. aasta suvel puhkenud sõda NSV Liidu ja Saksamaa vahel, töötas diviisis staabiülemana, olles auastmelt polkovnik. Kuni 1943. aasta septembrini oli Koševoi laskurdiviisi ülem, pärast seda juhtis aga laskurkorpust ning viis läbi mitmeid sõjalisi manöövreid, paistes eriti silma lahingutes Sevastopoli ja Königsbergi pärast. Sõja lõpuks oli ta välja teeninud kindralleitnandi auastme. Vahetult pärast sõja lõppu peetud võiduparaadil esindas ta Punasel väljakul 3. Valgevene rinde üht esinduspolku.
Sõjajärgsel ajal oli mitmel ametikohal armees: armee komandör (1946–1955), Ida-Saksamaal asunud Nõukogude väegrupi ülemjuhataja esimene asetäitja (1955–1957), Siberi sõjaväeringkonna vägede juhataja (1957–1960), Kiievi sõjaväeringkonna juhataja (1960–1965) ning viimaks Ida-Saksamaal asetseva Nõukogude väegrupi ülemjuhataja (1965–1969).
1968. aastal Tšehhoslovakkias aset leidnud sündmuste käigus osales ka Koševoi juhitud 20. kaardiväe armee, mis suutis hõivata mitmeid objekte Prahas.
Oktoobris 1969 taandati Koševoi Ida-Saksamaal asetsenud Nõukogude vägede ülema ametipostilt ja asendati marssal Viktor Kulikoviga. Kuni oma surmani oli Koševoi kindralinspektori nominaalsel ametikohal NSV Liidu Kaitseministeeriumis.
Pjotr Kirillovitš Koševoi suri 30. augustil 1976 Moskvas ning on maetud Novodevitšje kalmistule.
Pjotr Koševoi oli kommunistliku partei liige 1925. aastast, NLKP Keskkomitee liige 1961–1971 ning NSV Liidu Ülemnõukogu saadik 1966–1974.
Harelbeke vald

Harelbeke on peamiselt hollandikeelse elanikkonnaga vald Belgias Flandria piirkonnas Lääne-Flandria provintsis Kortrijki haldusringkonnas. Valla keskasula on 1985. aastal linnaõigused saanud Harelbeke.
Asulad.
Harelbeke haldusalasse kuuluvad järgmised osavallad ja piirkonnad:
Saksi vald (Kadrina kihelkond)

Saksi vald oli vald Kadrina ja Ambla kihelkonnas. Vallamaja asus Saksi külas.
Vallas on sündinud keemik Ants Laur.
1939. aasta valdade reformi käigus läks Lehtse valla koosseisu Saksi, Sauna, Priima, Kaarli-Piilu, Uus-Piilu, Lokuta, Vahakulmu küla ja osa Induniidu külast; Kaarli ja Lokso asundus ning suurem osa Saksi asunduse maa-alast. Aruküla, Kiku, Pariisi, Nõmme ja Metsapere küla ning Saksi asunduse Kuriste nr A-8 talu maa-ala läks Undla valla koosseisu, Kadapiku küla ja osa Induniidu külast läks Assamalla valla koosseisu.
34 eKr

Aasta 34 enne Kristuse sündi ehk meie ajaarvamist, Vana-Rooma ajaarvamise järgi 720 "ab urbe condita".
243 Ida

243 Ida on läbimõõdult 59,8x25,4x18,6 kilomeetri suurune asteroid, mis tiirleb Marsi ja Jupiteri vahel. Selle leidis Johann Palisa 1884. aastal.
Ida keskmine kaugus Päikesest on 2,86 AU ja see kuulub Koronise rühma.
Idal on ka 1,4 km läbimõõduga kuu Dactyl. See leiti 1994. aastal kosmosesond Galileo tehtud fotodelt. Galileo möödus Idast 2390 km kauguselt 28. augustil 1993.
Bergi loss

Bergi loss (letseburgi keeles "Schlass Bierg", prantsuse keeles "Château de Berg", saksa keeles "Schloss Berg"), tuntud ka kui Colmar-Berg, on Luksemburgi suurhertsogi peamine residents. Loss asub Kesk-Luksemburgis Colmar-Bergis, riigi kahe kõige olulisema jõe, Atterti ja Alzette'i ühinemiskohas. 
Ajalugu.
Berg(he) senjööri on kirjalikult esmamainitud 1311. aastal.
Suurhertsogid omandasid kinnistu esmakordselt 1845. aastal. 1906. aastal lasi Guillaume IV vana lossi lammutada ning selle asemele valmis 1911. aastaks uus Bergi loss, millest sai suurhertsogite peamine residents.
Teise maailmasõja järel loss restaureeriti ning 1964. aastast on see taas Luksemburgi suurhertsorgi residents.
Sünnid.
Bergi lossis on sündinud kolm viimast Luksemburgi riigipead neljast:
Suurhertsog Henri on sündinud Betzdorfi lossis Ida-Luksemburgis.
Loodusvarade nappus

Loodusvarade nappus (inglise "resource scarcity") on olukord, milles nõudlus mingi loodusvara järele ületab kestvalt pakkumist.
Loodusvarade nappus saab olla kas suhteline, kui nõudlus ja pakkumine ajapikku tasakaalustuvad, või absoluutne, kui nõudlus ja pakkumine ei saa põhimõtteliselt tasakaalustuda.
Metsade Sertifitseerimise Kinnitamise Programm

Metsade Sertifitseerimise Kinnitamise Programm (inglise Programme for the Endorsement of Forest Certification schemes, lühendatult PEFC) on sõltumatu, mittetulunduslik valitsusväline organisatsioon, mis loodi 1999. aastal ja mis edendab säästvat metsandust sõltumatu kolmanda osapoole keskkonnasertifitseerimise kaudu.
Moonutav stiimul

Moonutav stiimul (inglise "perversive incentive") on stiimul, mille rakendamise tulemused on keskkonnale kahjulikud või tekitavad sotsiaalset ebavõrdsust. Näiteks võivad töötute suured sotsiaaltoetused kaotada huvi tööd otsida.
Nõudluse ohjamine

Nõudluse ohjamine (inglise "demand side management", lühendatult DSM) on loodusvarakasutuse ja keskkonnamõju vähendamine teatud toote või teenuse tarbimisnõudluse kaudu; loob eeliseid toodetele või tegevustele, mille puhul loodusvarakasutus ja keskkonnamõju on väiksemad. 
Nõudlust on vaja ohjata või vähendada siis, kui tarbimise kasv ületab tehnoloogiliste uuendustega saavutatud ressursitarbimise või saastamise vähendamise. Näiteks kuna efektiivsematest mootoritest ja kvaliteetsematest kütustest hoolimata on sõiduautode heitkogused suurenenud, sest sõiduautode läbisõit on kasvanud kiiremini, siis on vaja mitmekülgseid meetmeid, mis vähendaksid inimeste sõltuvust autost ja sõitmisvajadust.
Piiriülene saaste

Piiriülene saaste (inglise "transboundary pollution") on saastus, mis ühe riigi allikast kandub teise tuule, vooluvete, merehoovuste kaudu.
Populatsiooniplahvatus

Populatsiooniplahvatus (ka hulgipaljunemine) on isendite arvu tavatult kiire kasv populatsioonis. Tinglikult on populatsiooniplahvatusena käsitatav ka rahvastikuplahvatus.
Ilmneb eriti liikidel, mille isendid on väikesed, lühiealised ja sigivad soodsa ilmastiku ning toidukülluse puhul rohkesti. Kahjurite populatsiooniplahvatusega kaasneb rüüste – kultuurtaimede raske kahjustus või häving (nt rändtirtsu või kartulimardika populatsiooniplahvatuse puhul).
Hulste

Hulste on hollandikeelne osavald Belgias Flandria piirkonnas Lääne-Flandria provintsis Harelbeke vallas.
Kuni valdade liitmiseni 1977. aastal oli Hulste omaette vald.
Stasegem

Stasegem on hollandikeelne küla Belgias Flandria piirkonnas Lääne-Flandria provintsis Kortrijki ringkonnas Harelbeke vallas.
Lõunas asuvast Harelbeke keskusest eraldab Stasegemi De Gaversi looduskaitseala ja Harelbeke-Stasegemi tööstuspiirkond.
Rannakaitsepatarei nr 316

Rannakaitsepatarei nr 316 (vene keeles "316-я отдельная береговая артиллерийская батарея СУС БОБР") oli Hiiumaal Tahkuna poolsaarel Kukerabas paiknenud Punalipulise Balti laevastiku Tallinna mereväebaasi Läänemere rannikukaitsesüsteemi Põhja kaitsesektorisse kuulunud rannakaitsepatarei. 
Patarei ehitati 1941. aastal. Rannakaitsepatarei varemed asuvad Hiiu maakonnas Hiiumaa valla Lehtma küla lähedal.
Balti laevastiku Läänemere rajooni rannakaitse teostas Balti laevastiku mereväebaaside (sh Tallinna mereväebaas) kaitset maismaal Lätist kuni Kroonlinnani.
Rannakaitsepatarei.
Rannakaitsepatarei nr 316 ("316-ая отдельная береговая артиллерийская батарея БОБР КБФ") koosnes juhtimiskeskusest, mis oli nihutatud ette rannikule ja kahest soomustornist, mis asetsesid üksteisest 400 meetri kaugusel.
Patareipositsioonid olid ehitatud raudbetoonist ning ulatusid 10–12 meetri sügavusele maapinda. Pealmise betoonkatte paksus oli 3 meetrit, maa-aluseid korruseid oli kummaski kolm: maasisene torni põhi ulatub ligikaudu 7 meetri sügavusele. Kummaski suurtükitornis asus kahesuurtükiline suurtükikompleks MB-2-180. Patareide 180/57 suurtükid "Б-1-П" olid valmistatud aastatel 1937–1939 Leningradi sõjatehases Bolševik (endine Obuhhovi tehas). 
Sümbolite (2хII-) tähendus kahuripatarei nimes:
Suurtükkide laskekaugus oli 45 km (200 kaabeltaud).
Rannakaitsepatarei nr 316 koosseisus olid:
Patarei isikkoosseis oli Punaarmee isikkoosseisu normi 014/812 kohaselt 329 sõjaväelast (17 ohvitseri, 75 allohvitseri, 237 punalaevastiklast) 014/106-Б kohaselt 306 sõjaväelast. Suurtükipatarei komandör oli kapten Aleksei Nikiforov ("Алексей Александрович Никифоров").
Rannakaitsepatareisid teenindavaid rajatisi on Kukerabas olnud kolm: katlamaja, elektrijaama alusplatvorm ja kivipurusti alus; peale nende dossid patarei tagala ja tiibade kaitseks. 
Mere poole Lõimandi nina luiteharja sisse oli ehitatud massiivne kahekorruseline juhtimiskeskus, mille lae paksus küündib 3,5 meetrini. Juhtimiskeskuse lael on periskoobi ja samas kõrval ka kaugusmõõdiku soomustorn. 500 ruutmeetri suuruses keskuses paiknes 36 eri otstarbega ruumi.
Rannakaitsepatarei nr 316 kaitseks asusid õhukaitsesuurtükkide patareid Mudastes, teine Lehtma külas Sihisuus: õhutõrjepatarei nr 507 ja nr 508, patareides oli neli 76,2 mm suurtükki (1931. aasta mudel).
Hiiumaal asusid veel Põhja kaitsesektorisse kuulunud rannakaitsepatareid: nr 149, nr 42, nr 44, nr 26 ja nr 12.
Sarnaseid rannakaitsepatareisid kahesuurtükilise suurtükikompleksiga MB-2-180 ehitati ka Saaremaale Sõrve säärde (Rannakaitsepatarei nr 315 ja Osmussaarel (nr 314).
Laimjala vald (Pöide kihelkond)

Laimjala vald (saksa keeles "Laimjall") oli vald Pöide kihelkonnas. Vallamaja asus Laimjala külas.
Vallas on sündinud endine Eesti president Arnold Rüütel, keeleteadlane Johannes Aavik, politseinik Sergei Herm ja kommunist Aleksander Ellam.
1939. aasta valdade reformiga moodustati uus Laimjala vald.
Evensk

Evensk on alev Venemaa Kaug-Ida föderaalringkonnas Magadani oblasti idaosas, Severo-Evenski rajooni keskus.
2014. aastal elas seal 1603 inimest. 
Evensk asub Gižiga lahe kaldal. Asulast 1 km kaugusel loodes asub lennujaam.
Marika Blossfeldt

Marika Blossfeldt (sündinud 1. mail 1958 Tallinnas) on eesti tantsija ja koreograaf.
Tema vanemad kolisid Lääne-Saksamaale, kui Marika oli 1,5-aastane. Ta kasvas üles Düsseldorfi lähedal. Ta õppis aasta aega Rootsis Boråsi Tekstiiliinstituudis disaini, aastatel 1978–1984 Berliini Kunstiülikoolis maalimist, pühendudes paralleelselt kaasaegsele lavatantsule.
Aastal 1980 kolis ta New Yorki, kus ta tegeles moderntantsu ja koreograafiaga, olles lavastaja. Aastal 1983 äratas tähelepanu lavastusega "Mitte müts, vaid juuksed", kus ta kasutas nii slaide, filmi kui ka soolotantse, taustaks Leegajuse regilaulud. Aastatel 1994–1995 õppis ta New Yorgis kundalini jooga õpetajaks.
Aastatel 1994–1997 oli ta New Yorgi eesti päevade peakorraldaja; aastal 1996 korraldas ta New Yorgi La Mama teatris eesti kultuurifestivali.
Aastal 1995 ostis ta Läänemaal Hanila vallas Rame külas Polli talu; aastal 1998 asutas ta "MTÜ Polli Talu Loominguline Keskus", kus korraldab rahvusvahelisi seminare ja festivale. Suviti elab ta Eestis, talviti New Yorgis, aeg-ajalt Beaconis.
2009. aastal ilmus temalt kokaraamat "Looduslik toit. Täisväärtuslik elu". 
2014. aastal ilmus temalt kokaraamat "Looduslik toit. Ehe ja tervendav".
Isiklikku.
Võrkpallur Eduard Blossfeldt oli tema onu.
Oxford University Press

Oxford University Press on Oxfordi Ülikooli juures tegutsev kirjastus. See on suurim ülikoolikirjastus maailmas.
Ülikool alustas trükiste kirjastamist 1480. aasta paiku ning kasvas piiblite, palveraamatute ja teadustööde peamiseks avaldajaks. Kirjastus asutati 1586. aastal. 
19. sajandi lõpus alustas kirjastus projekti, millest sai Oxford English Dictionary. Kirjastus on välja andnud lasteraamatuid, õpikuid, muusikateoseid, ajakirju, ilukirjandusklassika sarja ja palju muud. Toodangu suurenedes on liigutud rahvusvahelisele turule ja avatud kontoreid ka väljaspool Suurbritanniat, esimene neist loodi New Yorgis 1896. aastal. Arvutiajastu saabumise ja karmide äritingimuste tõttu sulges kirjastus 1989. aastal oma trükikoja ning 2004. aastal paberitööstuse. Trükkimine ja köitmine ostetakse nüüd sisse.
Ian Curtis

Ian Kevin Curtis (15. juuli 1956 – 18. mai 1980) oli inglise muusik, post-punk ansambli Joy Division solist ja laulusõnade autor. Ta oli tuntud bassbaritonis lauluhääle, neurootilise lavalise liikumise ja kõledate, ängistavate tekstide poolest. 
Ian Curtis tegi enesetapu 23-aastaselt, õhtul enne Joy Divisioni esimest kavandatud kontserditurneed Ühendriikides ja Kanadas. Pärast tema surma moodustasid ülejäänud bändi liikmed, Peter Hook, Bernard Sumner ja Stephen Morris, uue ansambli nimega New Order.
2007. aastal valmis Ian Curtisest eluloofilm "Enesekaotus" ("Control"), mis põhineb suuresti tema abikaasa Deborah Curtise mälestustel.
Tractatus theologico-politicus

"Tractatus Theologico-Politicus" ("Teoloogilis-poliitiline traktaat") on Hollandi juudi päritolu filosoofi Baruch Spinoza 1670. aastal ilmunud filosoofiline traktaat teoloogia ja poliitika teemadel, üks varauusaegse filosoofia poleemilisemaid tekste. Traktaat esitas ennetavaid argumente Spinoza hilisema peateose "Eetika" kaitseks, mis ilmus 1677 ja millele Spinoza arvas saavat osaks karmi kriitika.
Avaldamine.
Traktaat avaldati anonüümselt 1670. aastal, selle kirjastas Jan Rieuwertsz Amsterdamis. Et kaitsta autorit ja kirjastajat tagakiusamise eest, oli tiitellehel väljaandmiskohana kirjas Hamburg ja kirjastajana Henricus Kunraht. Tekst oli uusladina keeles, mitte igapäevases hollandi keeles, et vältida Hollandi ilmalike võimude tsensuuri.
Filosoofilised mõjud.
Kaks "Tractatus Theologico-Politicusele" enim mõju avaldanud filosoofi olid Moses Maimonides ja Thomas Hobbes. Ehkki mõlema vaated esinevad kogu tekstis, mõjutas Maimonides eriti tugevalt Spinoza vaateid religioonile ja Hobbes teksti viimaseid, poliitilisi peatükke.
Tractatus Politicus

"Tractatus Politicus" ("Poliitiline traktaat") on Hollandi juudi päritolu filosoofi Baruch Spinoza 1675. aastal kirjutatud ja 1677. aastal postuumselt ilmunud traktaat poliitilise filosoofia teemal. Selle alapealkiri on "In quo demonstratur, quomodo Societas, ubi Imperium Monarchicum locum habet, sicut et ea, ubi Optimi imperant, debet institui, ne in Tyrannidem labatur, et ut Pax, Libertasque civium inviolata maneat" ("Milles demonstreeritakse, et ühiskond, olgu see monarhia või oligarhia, võib olla parim valitsusvorm ja mitte langeda türanniasse ning kodanike rahu ja vabadust ei tohi rikkuda").
"Poliitilises traktaadis" on üksteist peatükki: 1. "Sissejuhatus", 2. "Loomuseadusest" (see viitab Spinoza traktaadile "Tractatus Theologico-Politicus"), 3. "Kõrgeimate võimude õigusest", 4. "Kõrgeimate võimude ülesandest", 5. "Parimast ülevõimust", 6.-7. "Monarhiast", 8.-10. "Aristokraatiast", 11. "Demokraatiast". 
Nagu Aristoteles oma "Poliitikas", analüüsib ka Spinoza järjest iga valitsusvormi - monarhiat, aristokraatiat ja demokraatiat -, kinnitamata, milline neist on parim. Erinevalt Aristotelesest väitis Spinoza siiski viimases peatükis demokraatia kohta, et see on mitte "enamuse valitsus", vaid kõigi vabadus loomuseaduse kohaselt. Ehkki ta väidab, et naised ei ole võimetelt meestega võrdsed, ning hoiatab amatsoonide tekke eest, arvab Spinoza siiski, et ühiskonda võiksid valitseda mõlemad sood koos.
5. peatüki 4. lõigus iseloomustab Spinoza rahu mõistet nii: "Rahu pole mitte pelgalt sõja puudumine, vaid see on hüve, mis sünnib loomujõust." Sama peatüki 7. lõigus viitab ta Niccolò Machiavellile, väites, et vürst "peaks kehtestama ja hoidma võimu, kuid mil viisil, jääb lahtiseks".
Hermann Johann Heitzig

Hermann Johann Heitzig (9. august / 19. august 1682 Tallinn – 25. september / 6. oktoober 1740 Kose) oli Eesti vaimulik.
Ta õppis usuteadust (immatrikuleeriti 2. juulil 1703) Kieli ja (immatrikuleeriti 13. juulil 1705) Jena ülikoolis. Ordineeriti 14. detsembril / 25. detsembril 1710 õpetajaks.
Ta oli aastatel 1710–1740 (kutsuti 4. novembril / 15. novembril) Kose Püha Nikolause koguduse õpetaja; Eestimaa konsistooriumi erakorraliseks assessoriks sai 15. märtsil / 26. märtsil 1715; Ida-Harju praostkonna abipraostiks sai 3. augustil / 14. augustil 1721, praostiks aastal 1740.
Heitzig oli aastal 1721 ilmunud eestikeelse kodu- ja kirikuraamatu üks autoreid. Ta aitas Heinrich Gutsleffil eesti keelde tõlkida Johann Anastasius Freylinghausen vagadusteost "Jummala Nou...". Ta oli pietistlike tõekspidamistega, pooldas August Hermann Francke õpetust ja oli tema ideede toetaja Eestimaal.
Isiklikku.
Tema tütre Hedwig Dorothea abikaasa Samuel Nauhausen oli Nissi ja Kadrina Katariina koguduse õpetaja.
Tõrva FC Warrior

Tõrva JK on Eesti jalgpalliklubi, mis peab kodumänge Karksi-Nuia Gümnaasiumi staadionil. Jalgpalliklubi sponsor on kohvik Läti Saatkond. 
Mängijad.
21. mai 2013 seisuga
Sirje Keva

Sirje Keva (28. jaanuar 1947 – 30. september 2012) oli eesti nahakunstnik.
Ta omandas kõrghariduse aastatel 1968–1973 Eesti Riiklikus Kunstiinstituudis nahkehistöö erialal. Ülikooli lõpetamise järel asus ta tööle kunstnikuna naha- ja jalatsikombinaadis Kommunaar, 1976. aastast kuni surmani tegutses vabakutselisena. Alates 1974. aastast on tema töid eksponeeritud näitustel Eestis ja välismaal.
1984. aastast oli Sirje Keva Eesti Kunstnike Liidu liige.
Tema loomingu põhiosa moodustavad soojades looduslikes värvides ja etnograafilise koega nahkehistööd, ta on valmistanud nahast ehteid ja tegelenud köitekunstiga.
Voldemar Pahkla

Voldemar Pahkla (14. juuni 1920 Kenni, Lelle vald, Pärnumaa – 18. september 2012) oli eesti näitleja.
1937. aastal lõpetas ta Vändra progümnaasiumi.
1944 veebruarist augustini teenis Eesti vabatahtlikuna Soome armee 200. jalaväerügemendis, osales tõrjelahingutes Viiburi lahe ääres ja Vuoksil. 1944 augustis tuli tagasi Eestisse. 1945 mais mobiliseeriti Punaarmeesse, vabanes 1947.
Näitlejaks õppis ta pärast sõda Eesti Riiklikus Teatriinstituudis ja lõpetas 1951. aastal selle õppeasutuse viimase, kolmanda lennu. Juba õpingute kõrvalt hakkas ta alates 1947. aastast mängima noorsooteatri lavastustes. Pärast kooli lõpetamist asus tööle Kuressaare teatrisse, kus töötas kuni selle likvideerimiseni 1960. aastate alguses.
Tema edasine näitlejakarjäär kulges Rakvere Teatris, kus Pahkla töötas aastatel 1952–1984.
Viimastel eluaastatel elas endine näitleja Lääne-Virumaal Haljala vallas Essu külas. Ta on maetud Haljala surnuaiale.
Paul Johann Knieper

Paul Johann Knieper (ka Paul Johann Kniper; 1690 Tallinn – 11. detsember/22. detsember 1750 Jõhvi) oli Eesti vaimulik.
Ta õppis aastal 1707 Tallinna Gümnaasiumis, seejärel (immatrikuleeriti 13. oktoobril/24. oktoobril 1709) Tartu Ülikoolis. Ordineeriti 14. veebruaril/25. veebruaril 1711 õpetajaks.
Ta oli aastatel 1711–1750 Jõhvi Mihkli koguduse õpetaja, 1726. aastal oli ta Atsalama mõisnik, pantis mõisa 1748. aastal Eestimaa maanõunik ja Eestimaa rüütelkonna peamees Otto Magnus von Stackelbergile, kes 1750 ostis mõisa 6 000 rubla eest pärusomandiks.
Aastatel 1744–1750 oli ta veel Iisaku koguduse õpetaja; sai 1. veebruaril/12. veebruaril 1734 Viru ja Alutaguse praostkonna praostiks ja 8. veebruaril/19. veebruaril 1734 Eestimaa konsistooriumi assessoriks. Ta pooldas vaimulikku kirikujuhti; korraldas ametivõimude nõudmisel hernhuutlikus Kadrinas ja Amblas juurdlust.
Isiklikku.
Tema isa Thomas Knieper oli samuti Jõhvi Mihkli koguduse õpetaja, emapoolne vanaisa Johannes Knieper oli Järva-Peetri Püha Peetruse koguduse õpetaja. Tema abikaasa Gerdrutha Elisabethi isa Johannes Aulinus oli Tallinna Mihkli koguduse ja Harju-Madise koguduse õpetaja.
Peter Hook

Peter Hook (sündinud 13. veebruaril 1956) on inglise basskitarrist.
Peter Hook asutas 1970. aastate keskel koos Bernard Sumneriga "post-punk"'i ansambli Joy Division. Pärast bändi solisti Ian Curtise enesetappu sai nimeks New Order ja Hook mängis seal bassi kuni bändist lahkumiseni aastal 2007.
Mis Koosta peres uudist?

"Mis Koosta peres uudist?" oli Eesti Televisiooni päevakajaline draamasari aastatel 1965–1973, sealhulgas 1971–1973 pealkirja all "Käime külakorda". Sarjas mängisid harrastusnäitlejad, tol ajal määratleti see žanrilt "dokumentaaldraamaks". Telesari oli esimene omataoline mitte üksnes Eestis, vaid kogu tollases Nõukogude Liidus.
Saatesarja idee autor ja režissöör oli tollane Tallinna Televisiooni (hilisem Eesti Televisioon) pearežissöör ja kunstiline juht Tõnis Kask, 1971. aasta jaanuarist oktoobrini Hillar Peep, "Käime külakorda" ajal Virve Aruoja. Eeskujudeks võisid olla Poola, Soome ja Ameerika Ühendriikide seriaalid nagu "Suomineni pere", "Peyton Place" ning "Barbara ja Jan". Stsenaristid olid Helgi Oidermaa ja Rein Karemäe. Säilinud on vähesed stsenaariumid.
Saade läks otse eetrisse ja oli algselt kavas kaks korda kuus, 1968. aastast kord kuus (vaheaegadega).
Peategelase Aleksander Koosti ehk Koosta Sassi prototüübiks oli Rein Karemäe abikaasa Ruth Karemäe lell, Kessulaiu majakavaht Aleksander Kipper. Sari kajastas lihtsate külainimeste elu rannaäärses kolhoosis. Usutavuse huvides võeti tööle rahvateatrite näitlejad: Rein Vaharo oli Tallinnas bussijuht, Vilma Kuusk müüja Viru tänava rõivapoes, Aarni Rompainen töötas Eesti Televisioonis režissöörina (endine Karjala TV pearežissöör ja Karjala teatri näitleja), Ilmar Mikkor õppis lavakunstikateedris ning Kaisa Kask oli Tõnis Kase tütar. Osatäitjaid ei avalikustatud ning osatäitjaid tuntigi vaid tegelaskujude nimede järgi. Võtted toimusid valdavalt laupäeviti stuudiosse ehitatud Koosta pere köögis, mille kujundas telekunstnik Linda Andreste. 
Esimene saade läks eetrisse ülekandejaama abil Jüri poest laupäeval, 30. oktoobril 1965. 24. detsembril 1966 oli eetris telesarjaga seostuv kuuldemäng "Koosta pere jõulud", kus Koosta peret külastas raadioreporter Härmo Saarm ning arutleti jõulude üle, mis oli toonases Nõukogude ajakirjanduses ülimalt haruldane juhtum. Pealkirja "Mis Koosta peres uudist" all jõudis viimane, 60. saade televisiooni laupäeval, 3. juulil 1971. Laupäevast, 23. oktoobrist 1971 kandis sari pealkirja "Käime külakorda", muudatuse eesmärk oli "vaadata elule otsa pisut laiemast vaatevinklist". Uus sari algas külas traktoriühistu moodustamisega. Sari lõppes ootamatult, viimane "Käime külakorda" saade järjekorranumbriga 75 oli eetris 16. juunil 1973.
Avalikku vastukaja pälvis sari vähe, kolm kajastust ilmus 1966. aastal ajalehes Rahva Hääl.
Sarja "Mis Koosta peres uudist?" kogemused on mõjutanud Eesti hilisemat teleajalugu. Režissöör Tõnis Kask oli ka 1993. aastal alanud Eesti pikima telesarja "Õnne 13" kaasautor, sarja esimene režissöör-lavastaja ja kaasstsenarist 1993–2003.
Kristjan Kure

Kristjan Kure (4. jaanuar 1890 Valgesoo küla, Võnnu kihelkond, Tartumaa – 9. juuni 1961 Tallinn) oli Eesti NSV haridustegelane.
Haridus.
Lõpetas aastal 1906 Põlva kihelkonnakooli ja õppis seejärel kaks aastat Hugo Treffneri Gümnaasiumis, sooritas aastal 1909 Pärnu gümnaasiumis rahvakooliõpetaja kutseeksami.
Ta õppis aastatel 1921–1922 Petrogradis töölisfakulteedis, lõpetas aastal 1925 Leningradi Eesti Pedagoogilise Tehnikumi, oli aastatel 1932–1935 keeleteaduse aspirant, sai 1935 filoloogiakandidaadi kraadi. Aastatel 1935–1938 oli ta NSV Liidu TA Keeleteaduse ja Mõtlemise Instituudi doktorant.
Töökäik.
Töötas aastatel 1909–1914 õpetajana Tartu- ja Võrumaa algkoolides. Aastal 1914 mobiliseeriti ta Esimesse maailmasõtta, oli reamees, sattus sõjavangi ja vabanes sealt aastal 1918.
Aastatel 1922–1930 töötas ta Leningradi eesti koolides eesti keele ja kirjanduse õpetajana. Aastatel 1926–1938 oli ta Leningradi Pedagoogilise Instituudi vähemusrahvuste osakonna õppejõud, sai aastal 1929 dotsendiks. NSV Liidu TA Keele ja Mõtlemise Instituudi vanemteadur soome-ugri keelte alal 1938–1940.
Aastal 1940 suunati ta Eestisse, 13. augustil 1940 määrati ta Tartu Ülikooli ühiskondliku-poliitilise kasvatuse juhiks, 10. septembril 1940 õppeprorektoriks, aastatel 1940–1941 oli ta marksismi-leninismi kateedri juhataja.
Aastatel 1943–1945 oli ta Tšeljabinski Pedagoogilise Instituudi vene keele kateedri juhataja ja üldkeeleteaduse professor; aastal 1943 sai ta professoriks. 
Aastatel 1945–1947 oli ta EK(b)P Keskkomitee koolide osakonna juhataja.
EK(b)P KK büroo otsusega suunati 20. veebruarist 1946 Tallinna Polütehnilises Instituudi (TPI) kateedrijuhatajaks, TPI nõukogu kinnitas aastateks 1946–1950. Oli 1946–1948 marksismi-leninismi kateedri professor. 
Aastatel 1947–1951 oli ta Tallinna Õpetajate Instituudi direktor, aastatel 1951–1953 Tallinna Pedagoogilise Instituudi eesti keele ja kirjanduse kateedri juhataja.
Tegevus NLKP-s.
Ta oli aastast 1920 ÜK(b)P liige, aastatel 1945–1947 oli ta EK(b)P Keskkomitee koolide osakonna juhataja.
Teadustöö põhisuunad.
Teadustöö põhisuundadeks olid süntaks ja lauseehitus, ta tegeles eesti, soome ja karjala keele raskemate tekstide teistesse keeltesse tõlkimise probleemidega. Tema kaitsmata jäänud doktoritöö teema oli "Objektiivse reaalsuse peegeldus teadvuses ja keeles sõltuvalt ühiskondlikust praktikast". Ta avaldas üle 50 publikatsiooni; aastatel 1928–1937 koostas ta eesti keele õpikuid, lugemikke ja õppeprogramme Leningradi eesti koolidele. Ta tegi kaastööd Suurele nõukogude entsüklopeediale keelemärksõnade alal.
Ühiskondlik tegevus.
Ta oli Emakeele Seltsi juhatuse liige ja Õpetatud Eesti Seltsi liige.
Isiklikku.
Tema abikaasa Melanie Rauk oli Tallinna Pedagoogilise Instituudi inglise keele õppejõud ja tõlkija.
Kaevutee

"Kaevutee" oli Eesti Televisiooni päevakajaline draamasari aastatel 1988–1989. Kutselistest näitlejatest osales Malle Pärn, teised olid harrastusnäitlejad.
Draamasarja režissöörid olid Hillar Peep, Igor Kurve. Stsenaristid olid Aune Past, Enno Selirand, Ott Kool, Eve Rohtla ja Igor Kurve.
"Kaevuteed" filmiti Harju maakonnas Raasiku vallas Arukülas. Esimene saade oli eetris 1987. aasta 25. septembril.
Llobregati jõgi

Llobregat on jõgi Hispaanias, Kataloonia pikkuselt teine jõgi.
Jõgi saab alguse Castellar de n'Hugist 1259 m kõrguselt Serra del Cadí mäelt. Suubub Vahemerre Barcelona lähedal El Prat de Llobregatis. 
Jõe kogupikkus on 175 km ja valgala pindala 4948 km. 
Ei ole laevatatav.
Lev Dodin

Lev Abramovitš Dodin (sündinud 14. mail 1944 Siberis) on vene teatrilavastaja ja -pedagoog.
Ta oli 1983. aastast Peterburi Väikese Draamateatri pealavastaja. 2003. aastast on ta sama teatri direktor ja kunstiline juht.
Sergei Fedotov

Sergei Pavlovitš Fedotov (sündinud 11. jaanuaril 1961 Permis) on Venemaa teatrilavastaja.
Ta on Permi teatri "U Mosta" asutaja ja kunstiline juht.
Mihhail Vladislavlev

Mihhail Vladislavlev (sündinud 17. novembril 1957) on Eesti insener ja ajakirjanik.
Ta on õppinud Tallinna Polütehnilises Instituudis elektriinseneriks. Aspirantuuri ajal tegi uurimistööd TPI laboris ja töötas hiljemgi aastaid põhikohaga TPI-s/TTÜ-s.
Tema raadioajakirjanikutee algas mittekoosseisulisena Eesti Raadios, kui ta juhtis saadet “Noor leninlane”. Seejärel oli ta inseneritöö kõrvalt pikka aega raadios Tallinn saatejuht ja lühemat aega raadio 100 FM peatoimetaja. 
Laiemalt tuntuks on ta aga saanud teleajakirjanikuna: mitmes Eesti telekanalis näidatud telesaate "Subboteja" kaassaatejuhina Aleksander Zukermani kõrval. Saatesarja alustati 1996. aastal Kanal 2-s keeleõppe- ja kultuuri tutvustava sarjana, kuid peagi kasvas see suurepäraseks ühiskonna lõimumise saatesarjaks, mis oli suunatud eeskätt Eesti muukeelsele elanikkonnale, kuid mida vaatasid meelsasti paljud eestlasedki.
Koos Aleksander Zukermaniga on nad alates 2008. aastast pidanud Vene Draamateatris restorani Subboteja.
Ta kandideeris 2025. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel Põhja-Tallinna linnaosas Keskerakonna nimekirjas, sai 190 häält ning ei osutunud valituks.
Aleksandr Zukerman

Aleksandr Zukerman (sündinud 22. augustil 1952 Luhanskis) on Eesti teleajakirjanik.
Ta oli telesaate "Subboteja" kaassaatejuht koos Mihhail Vladislavleviga.
Ta õppis Moskva Kultuuriinstituudis lavastajaks.
1992. aastal hakkas Zukerman tegutsema Deutsche Welle erikorrespondendina.
Sergei Fedotov (täpsustus)

Sergei Fedotov on mitme tuntud inimese nimi:
Oeren

Oeren on hollandikeelne osavald ja küla Belgias Flandria piirkonnas Lääne-Flandria provintsis Veurne ringkonnas Alveringemi vallas.
Hajusasustusega Oeren oli enne 1971. aastat omaette vald.
Oerenit on kirjasõnas esmamainitud 1056. aastal, 1231. aastal mainiti kohta Hearingi nime all ning alates 1313. aastast on kasutusel praegune nimi Oeren.
Sint-Rijkers

Sint-Rijkers on hollandikeelne osavald ja küla Belgias Flandria piirkonnas Lääne-Flandria provintsis Veurne haldusringkonnas Alveringemi vallas.
Hajusasustusega Sint-Rijkers on alates 1971. aastast Alveringemi osavald.
Sint-Rijkersit on kirjasõnas esmamainitud juba 11. sajandil.
Stavele

Stavele on hollandikeelne osavald ja küla Belgias Flandria piirkonnas Lääne-Flandria provintsis Veurne ringkonnas Alveringemi vallas.
Yseri ääres asuv Stavele on alates 1977. aastast Alveringemi osavald.
Stavelet on kirjasõnas esmamainitud juba 1110. aastal ("Stafala").
Barbara Ann Scott

Barbara Ann Scott (9. mai 1928 Ottawa – 30. september 2012) oli Kanada iluuisutaja.
Barbara Ann Scott võitis 1948. aastal Sankt Moritzis toimunud taliolümpiamängudel naiste üksiksõidus kuldmedali. Samal aastal võitis ta kuldmedali ka maailmameistrivõistlustel ja Euroopa meistrivõistlustel. 
Aastal 1947 võitis ta kuldmedalid nii maailmameistrivõistlustel kui ka Euroopa meistrivõistlustel (tollal võisid Euroopa meistrivõistlustel osaleda ka teiste maailmaosade sportlased).
Aastatel 1944–1946 ja 1948 oli ta neljakordne Kanada meister iluuisutamises.
Wopele

Wopele oli Eestimaa vasallisuguvõsa keskajal.
Suguvõsaga seostatud kohanimi ja oletatav pärusvaldus on Oblu küla (Taani hindamisraamatus Wopal) Harjumaal, kuid nende seos pole dokumentaalselt tõestatud. Juba 1310. aastal, mil Jacobus Parembeke müüs selle Tallinna tsistertslaste kloostrile, ei kuulunud küla enam Wopele'tele.
Domina Beke de Wopele oli 1322. aastal Tallinnas maja pandiomanik. 
Paul Johanseni arvates võivad suguvõsasse kuuluda veel Hans Wepele (Paide kodanik 1421. aastal) ja Helmolt Wevel (maja- ja põlluomanik Paides 1531. aastal).
Ariselle

Ariselle oli Eestimaa keskaegne vasallisuguvõsa. 
Perekond on nime saanud Aresi küla järgi.
1318. aastal läänistati Koldingis "Heinrich v. Arussel" (nime algne kirjutusviis ei ole säilinud, vaid pärineb saksakeelsest regestist). 1333. aastal on Tallinnas mainitud Henricus Ariselle.
Andes

Andes oli Eestimaa keskaegne vasallisuguvõsa.
13. märtsil 1345 on mainitud Hanes Andese pojad , kes olid Rosenite järelvasallid Viru-Jaagupi kihelkonnas.
Leisele

Leisele (vanemas kirjapildis "Leysele") on hollandikeelne osavald ja küla Belgias Flandria piirkonnas Lääne-Flandria provintsis Veurne ringkonnas Alveringemi vallas.
Prantsusmaa piiri ääres asuv Leisele on alates 1977. aastast Alveringemi osavald.
Hilis-gooti stiilis Sint Martinuskerk püstitati umbes aastal 1500. Pärast tulekahjusid (1583, 1908) on kirik selle praegusel kujul taastatud aastatel 1909–1910.
San Marco klooster

San Marco klooster ("Convento di San Marco"), püha Markuse klooster, on ajalooline kloostrikompleks püha Markuse väljakul ("Piazza di San Marco") Firenzes Toscana maakonnas Itaalias.
San Marco klooster oli maalikunstnik Fra Angelico ja jutlustaja Fra Girolamo Savonarola koduklooster.
Klooster selle juurde kuulunud kiriku ja muude hoonetega konfiskeeriti riigi poolt 1866. aastal ning on nüüdisajal jagatud mitme asutuse vahel. Üht osa vanast kloostrikompleksist valdab muuseum ("Museo Nazionale di San Marco"). Kirik ja osa kloostrist on endiselt dominikaani munkade päralt, kes elavad püha Dominicuse ("san Domenico") klausuuris. San Marco kloostri kirik ("Basilica di San Marco") on Firenze peapiiskopkonna kirik.
Muuseum eksponeerib peamiselt kloostrile kuulunud kunstiteoseid, eelkõige Fra Angelico freskosid, kuigi aja jooksul on kogusid ka täiendatud, eriti Fra Angelico teostega Uffizi galeriist, Galleria dell'Accademiast ja mujalt.
Kloostri raamatukogu, mille ehitas arhitekt ja skulptor Michelozzo Lorenzo de' Medici valitsemise ajal, on kuulus oma 15. sajandi käsikirjade kogu poolest.
Kloostris leidub suurel hulgal Itaalia varajase renessansi kunstnike Fra Angelico, Benozzo Gozzoli, Domenico Ghirlandaio, Fra Bartolomeo, Giovanni Antonio Sogliani, Alessio Baldovinetti jt teoseid, sealhulgas Fra Angelico "Maarja kuulutamine", "Ristilöömine", "Viimne kohus" ja San Marco altarimaal "Madonna pühakutega".
Kloostris on säilinud Firenze renessanssarhitektuuri ainulaadne teos püha Antoninuse ("sant'Antonino") klausuuri arkaad.
Friedrich Hölderlin

Johann Christian Friedrich Hölderlin (20. märts 1770 Lauffen am Neckar – 7. juuni 1843 Tübingen) oli saksa luuletaja, üks tähtsamaid saksa lüürikuid. Tema teosed asuvad stiililt romantismi ja klassitsismi vahel. 
Tübingeni Ülikoolis teoloogiat õppides olid ta õpingukaaslasteks Georg Wilhelm Friedrich Hegel ja Friedrich Wilhelm Joseph Schelling. 1795 läks ta Jena Ülikooli, kus kohtus Fichte loengutes Novalisega. 1796–1798 töötas Frankfurdis, kus armus oma tööandja naisesse Susette Gontardi. Oma luules nimetab ta Susette'i Diotimaks. Pärast armuloo ilmsikstulekut elas ta Bad Homburgis ning kirjutas tragöödiat "Empedokles", mis jäi lõpetamata.
Hölderlin avaldas suurt mõju saksa idealismi kujunemisele. Tema peateoseks oli romaan "Hyperion", mis ilmus kahes osas 1797 ja 1799.
Hölderlin oli vaimustunud vanakreeka kultuurist. 1804 avaldas ta tõlked Sophoklese tragöödiatest "Kuningas Oidipus" ja "Antigone". Need uuenduslikud tõlked pälvisid palju kriitikat.
Hölderlini luulet on palju viisistatud. Tuntuim laul on Johannes Brahmsi "Schicksalslied".
Henrik Kalmet

Henrik Kalmet (sündinud 19. aprillil 1986) on eesti näitleja ja saatejuht.
Elukäik.
Ta lõpetas 2005. aastal Tallinna Gustav Adolfi Gümnaasiumi ja 2012. aastal Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikooli näitlejana (25. lend). Aastatel 2012–2017 töötas Tallinna Linnateatris. Ta on Kinoteatri asutajaliige ja näitleja.
Ta juhtis koos vend Karl-Andreas Kalmetiga telesaadet "Eesti otsib superstaari" 5. hooajal.
Isiklikku.
Tema vanemad on Gita ja Madis Kalmet ning vend on Karl-Andreas Kalmet.
Arvi Altmäe

Arvi Altmäe (sündinud 22. juulil 1942) on eesti endine kõrgkoolijuht.
Aastatel 1967–1973 õppis Altmäe Eesti NSV Riiklikus Kunstiinstituudis, mille lõpetas kiitusega arhitektuuri erialal. 1997–1999 õppis ta Tallinna Tehnikaülikoolis ja lõpetas haldusjuhtimise erialal magistrikraadiga. 
2004. aastal kaitses ta doktoriväitekirja sotsiaalteadustes akadeemias Nord (doktoritöö "Kvaliteedi tagamise rakendamine Eesti rakenduskõrghariduses"; juhendaja Ene Grauberg) ning 2009. aastal sai doktorikraadi kasvatusteadustes Tampere Ülikoolis. Kaitstud väitekiri: "Koulutuksen laatu Viron tekniikan alan ammattikorkeakouluissa" ("Hariduse kvaliteet Eesti rakenduskõrgkoolides"). 
Aastatel 1983–1992 oli Altmäe Tallinna Ehitus- ja Mehaanikatehnikumi direktor. Pärast selle ümberkujundamist kõrgkooliks oli Tallinna Kõrgema Tehnikakooli (1992–1999) ja pärast viimase ümbernimetamist Tallinna Tehnikakõrgkooli (1999–2010) rektor.
Ta on olnud rakenduskõrgkoolide rektorite nõukogu esimees ning Vabariigi Presidendi Akadeemilise Nõukogu liige.
Ta on Isamaa ja Res Publica Liidu liige ning MTÜ Eesti Kodukaunistamise Ühenduse juhatuse esimees.
27. veebruaril 2012 määras majandus- ja kommunikatsiooniminister Juhan Parts Altmäe EAS-i nõukogu liikmeks.
Karl-Andreas Kalmet

Karl-Andreas Kalmet (sündinud 8. veebruaril 1989) on eesti näitleja.
Ta lõpetas 2008. aastal Haagis Hollandi Briti Kooli (The British School in The Netherlands) ja 2012. aastal Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikooli näitlejana (25. lend). Seejärel töötas kuni 2015. aastani näitlejana Tallinna Linnateatris. Alates 2021. aastast on Karl-Andreas Kalmet Endla teatri näitleja.
Ta juhtis koos oma venna Henrik Kalmetiga telesaadet "Eesti otsib superstaari" 5. hooajal.
Ta mängib jalgpalli Tallinna klubis FC Reaal.
Isiklikku.
Tema vanemad on Gita ja Madis Kalmet. Tema vend on näitleja Henrik Kalmet.
Rahvusvaheline Vihtide ja Mõõtude Komitee

Rahvusvaheline Vihtide ja Mõõtude Komitee (ka "Rahvusvaheline Kaalude ja Mõõtude Komitee"; prantsuse keeles "Conférence Générale des Poids et Mesures"; lühend CIPM) koosneb kaheksateistkümnest Meetrikonventsiooniga liitunud riigist pärit isikust, kes määratakse Vihtide ja Mõõtude Peakonverentsi (CGPM) poolt. Komitee eesmärk on tagada mõõtühikute üleilmne ühtsus otsese tegevuse või CGPM'le ettepanekute tegemise läbi.
Antônio Carlos Jobim

Antônio Carlos Jobim (25. jaanuar 1927 Rio de Janeiro – 8. detsember 1994 New York) oli Brasiilia laulja, pianist, kitarrist ja helilooja. 
Ta oli üks tähtsamaid bossanoova heliloojaid. Jobim on loo "Garota de Ipanema" ("Tüdruk Ipanemast") autor. Mitme tema laulu sõnade autor on Vinícius de Moraes.
Jobimi nime kannab 1999. aastast Rio de Janeiro rahvusvaheline lennujaam.
Aastal 2012 pälvis ta postuumselt Grammy elutööauhinna.
Jyrki Tapio Heinämäki

Jyrki Tapio Heinämäki (sündinud 21. septembril 1959 Raahes Soomes) on Tartu Ülikooli meditsiinitehnoloogia professor.
Heinämäki omandas kõrghariduse Helsingi Ülikoolis, kus kaitses 1999. aastal doktorikraadi ja töötas 2002. aastast dotsendina. Tartu Ülikooli professoriks valiti ta 2010. aastal. 2016. aastast on ta farmatseutilise nanotehnoloogia professor.
2010. aasta seisuga oli Heinämäki avaldanud rohkem kui 80 teaduspublikatsiooni ning tema nimel oli viis patenti või patenditaotlust.
Tunnustus.
2015 Tartu Ülikooli aumärk
2023 Tartu Ülikooli medal
Päev

Päev on ajavahemik planeedi pinna kindlas punktis, mille jooksul päike (või planeedisüsteemi keskne täht) on horisondist kõrgemal.
Päeva pikkus sõltub laiuskraadist, pöörlemistelje nurgast orbiidi pinna suhtes ning nurgast pöörlemistelje ja tähele suuna vahel. Päevale järgneb öö, taevakehade öö- ja päevakülge eraldab terminaator. Päev algab päikesetõusuga ja lõpeb päikeseloojanguga.
Jaak Jürimäe

Jaak Jürimäe (sündinud 16. mail 1968 Tartus) on eesti sporditeadlane ja -pedagoog.
Haridus.
1986. aastal lõpetas Tartu 1. Keskkooli, 1990. aastal Tartu Ülikoolis bakalaureuse- ja 1992. aastal magistriõppe. Doktoriõpingud toimusid Austraalias Queenslandi Ülikoolis, kus Jürimäe kaitses 1996. aastal väitekirja teemal "Changes in muscle structure and function with resistance training". 1998–1999 läbis järeldoktorantuuri Tartu Ülikoolis.
Töö.
Alates 2007. aastast töötab ta professorina Tartu Ülikooli kehakultuuriteaduskonna treeninguõpetuse õppetoolis.
Jürimäe uurib väsimust ja ülekoormust ning püüab leida markereid, mille abil hinnata tippsportlaste treeningu tõhusust.
Sport.
Jürimäe on kuulunud sõudjana Eesti koondisse.
Isiklikku.
Tema isa oli metsateadlane Arnold Jürimäe ja poolvend oli spordipedagoog Toivo Jürimäe.
Irja Lutsar

Irja Lutsar (sündinud 20. juulil 1954) on eesti mikrobioloog, viroloog ja poliitik, Tartu Ülikooli meditsiinilise mikrobioloogia ja viroloogia professor ning XV Riigikogu liige.
Tema teadustöö on seotud infektsioonhaiguste patogeneesi ja raviga vähenenud immuunsusega isikutel – peamiselt vastsündinutel ja HIV-positiivsetel isikutel.
Elulugu.
Irja Lutsar on lõpetanud 1972. aastal Räpina Keskkooli ja 1978. aastal Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna. 1995. aastal sai Lutsar meditsiinidoktori kraadi. Tema doktoritöö teema oli "Kesknärvisüsteemi põletikulised haigused lastel (kliinilis-epidemioloogiline iseloomustus ja kaugtulemused)". 
Lutsar on töötanud lastearstina Võrus ja Tartu Ülikooli Lastekliinikus, täitnud nii osakonnajuhataja kui ka peaarsti asetäitja kohuseid. 
2004. aastast on Irja Lutsar Tartu Ülikooli mikrobioloogia ja viroloogia professor. 2004–2015 juhatas ta Tartu Ülikooli arstiteaduskonna mikrobioloogia instituuti. 
2016. aastast on Lutsar Tartu Ülikooli meditsiiniteaduste valdkonna bio- ja siirdemeditsiini instituudi mikrobioloogia osakonna juhataja.
20. märtsist 2020 kuni 31. detsembrini 2021 oli ta COVID-19 haigust põhjustava koroonaviiruse levikuga seotud sündmuste ning rahvatervise ja majanduse probleemide lahendamisega tegeleva valitsuskomisjoni juures asuva teadusnõukoja juht. 
Poliitiline karjäär.
2022. aasta sügisel astus Irja Lutsar erakonda Eesti 200. Ta kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 9 (Jõgeva- ja Tartumaa (v.a Tartu linn)) 3523 häält ning osutus valituks.
Ta kandideeris 2024. aasta Euroopa Parlamendi valimistel, kogus 297 häält ning ei osutunud valituks.
Ta kandideeris 2025. aasta kohaliku omavalitsuste volikogude valimistel Mustamäe linnaosas, sai 374 häält ning ei osutunud valituks.
Gerson Klumpp

Gerson Klumpp (sündinud 31. juulil 1967 Stuttgardis) on Tartu Ülikooli soome-ugri keelte professor.
Omandas kõrghariduse Müncheni ülikoolis, sealsamas kaitses 1999. aastal doktoriväitekirja kamassi keele verbisüsteemist.
Eda Liin

Eda Liin (9. september 1930 – 26. september 2012) oli eesti muinsuskaitsja ja kunstipedagoog.
Tema lapsepõlv möödus Otepää–Palupera kandis. 1955. aastal lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonna, aastatel 1955–1959 läbis ta samas mittestatsionaarselt kunstiajaloo kursuse.
Aastatel 1955–1963 töötas ta Eesti Riiklikus Keskarhiivis (ORKA-s) ja 1963–1977 Eesti NSV Kultuuriministeeriumis kunstimälestiste kaitse inspektorina. Tal on teeneid kaitse alla võetavate kunstiteoste nimekirja pidevas täiendamises ja hävimisohus kunstiteoste restaureerimise organiseerimisel; viimaste hulka kuuluvad mitmed keskaegsete kirikute ajaloolised altarid, 18. sajandi lõpust pärit Christian Gottlieb Welté Lohu mõisa seinamaalid ja hiljem neid katnud pilttapeedid ning Tallinna toomkiriku vappepitaafide ja Tallinna Issandamuutmise kirikus oleva Zarudnõi ikonostaasi konserveerimine. Ta oli üks neist, kes aitas eksperdina kaasa 1970. aastate lõpus toimunud kirikuröövide lahendamisele ja röövitud varade tagastamisele nende omanikele.
Aastatel 1990–1997 töötas ta kunstiajaloo õpetajana Tallinna 49. Keskkoolis.
Seitsme lossi org

Seitsme lossi org (prantsuse "Vallée des Sept Châteaux", saksa "Eischtal", "Tal der sieben Schlösser", "Tal der 7 Schlösser", letseburgi "Äischdall", "Dall vun de siwe Schlässer") on Eischi jõe org Luksemburgis. Org ulatub kohast Merschis, kus Eisch suubub Alzette'i, kuni Steinfortini Belgia ja Luksemburgi piiri ääres. 
Ta on saanud nime selle järgi, et orus on seitse lossi või kindlust (üks neist on hävinud):
Org on järgmiste valdade territooriumil:
Orgu saab külastada autoga või jalgsi 37 km pikkust rada läbides.
Ragnar Kond

Ragnar Kond (sündinud 12. jaanuaril 1966) on eesti ajakirjanik.
Ta on lõpetanud 1984. aastal Valga 1. Keskkooli ja 1991. aastal Tartu Ülikooli ajakirjanduse erialal.
Esimese kaastöö Eesti Televisiooni uudistesaatesse "Aktuaalne kaamera" tegi Kond 1981. aastal. 
Ta on Eesti Rahvusringhäälingu Valgamaa ja Läti korrespondent. 
Isiklikku.
Ragnar Kond kõneleb läti keelt, kuna ta ema oli lätlanna. Ta on abielus, peres kasvab poeg.
Laialdast tähelepanu on pälvinud Ragnar Kondi mütsid ja sallid, mida koob tema abikaasa Kersti Kond. 2022. aasta mais toimus Valga Kultuuri- ja Huvialakeskuses ka nende näitus.
Kommunist (ajaleht)

 
Kommunist oli eestikeelne ajaleht, mis ilmus aastail 1918–1941. 
Ajaleht Kommunist ilmus 1918–1920 Kommunistliku Partei Eesti organisatsioonide, 1920–1940 Eestimaa Kommunistliku Partei ja aastast 1940 ka Eesti NSV Ülemnõukogu ja Eesti NSV Ametiühingute Kesknõukogu häälekandjana. 
Aprillist novembrini 1918 (Tallinnas, Rataskaevu tänav 38) ja 1919–1940 ilmus ajaleht põrandaalusena, novembris 1918 ja alates 5. juulist 1940 legaalselt.. 
Illegaalses ajakirjanduses ei olnud tavaliselt artiklitel allkirju ja isegi pseudonüüme peaaegu ei kasutatud ning seetõttu on autorite kindlakstegemine küllaltki raske. Sageli kirjutasid "Kommunistile" EKP juhtivad tegelased Jaan Anvelt, Hans Pöögelmann, Richard Meering (Mirring), Otto Rästas, Hendrik Allik jt. Järvel Tuule tänav 14 asus EKP põrandaalune trükikoda Kristjan Eichorni majas, kus trükitööd tegi kommunist Idel Jakobson ja teine asus Nõmmel Mustamäe tänavas Siimude majas.
Ajalehe esimesed numbrid trükiti Petrogradis kuni 1930, edasised Tallinnas 1931, kuni 1931. aastal operatsiooniga likvideeris Poliitiline Politsei salajase trükikoja ning arreteeris kõik, kes sellega seotud olid. Trükkija Idel Jakobson mõisteti 12 aastaks, Aleksander Siim, Salme Siim ja Kristjan Eichorn igaüks 10 aastaks sunnitööle. 1931. aastal illegaalselt ilmunud "Kommunisti" tiraaž oli järgmine: nr. 1 — 2000 eksemplari, nr. 2 — 1500, nr. 3 — 2000, nr. 4 — 3000. 
Aastatel trükiti ajalehte 1933–1937 Skandinaavias (suuremalt osalt Taanis, alates 1936 Rootsis), kus asus ka väljaspool Eestit asuv EKP keskus. 1930–1937 ilmus 66 numbrit (1930–4, 1931–6, 1932–2, 1933–7, 1934–13 (Kopenhaagenis) , 1935–15, 1936–9, 1937–10), 1938 ilmumine katkes kuni aprillini 1940. 
1930–1934 trükiti ka 21 Kommunisti lendlehte, sh 1932 9. EKP Keskkomitee lendlehed olid tavaliselt pühendatud üksikutele konkreetsetele poliitilistele probleemidele või üritustele.
Katrin Õunap

Katrin Õunap (sündinud 29. juulil 1964) on eesti arstiteadlane.
Katrin Õunap lõpetas 1982. aastal Tallinna 1. Keskkooli. 1988. aastal lõpetas Tartu Ülikooli arstiteaduskonna pediaatria erialal ning aasta hiljem samas internatuuri. Meditsiinidoktori kraadi sai ta 1999. aastal, kui kaitses väitekirja teemal "Fenüülketonuuria Eestis: esinemissagedus, vastsündinute skriining, diagnostika, kliiniline iseloomustamine ja genotüübi/fenotüübi korrelatsioon".
2008. aastast töötab Tartu Ülikooli Kliinikumi ühendlabori geneetikakeskuse juhatajana, 2010. aastast ka Tartu Ülikooli arstiteaduskonna lastekliiniku kliinilise geneetika professorina.
John Hiden

John William Hiden (21. veebruar 1940 – 10. august 2012) oli Suurbritannia ajaloolane.
John Hideni põhilised uurimisteemad olid Saksamaa välispoliitika, Balti riikide ajalugu ja Euroopa riikide poliitika vähemusrahvuste suhtes.
Kai Vare

Kai Vare (sündinud 18. mail 1968) on eesti raadioajakirjanik ja tõlkija. Ta on avaldanud ka kaks romaani.
Ta töötab Eesti Rahvusringhäälingus raadiouudiste vastutava toimetajana.
One-X

"One-X" on Kanada rokkansambli Three Days Grace teine album. Album anti välja 13. juunil 2006.
Albumit "One-X" müüdi ainuüksi USA-s 1,79 miljonit eksemplari, mis tähendab, et see on ansambli edukaim album.
Adam Gontier

Adam Wade Gontier (sündinud 25. mail 1978) on Kanada muusik. Ta oli rokkansambli Three Days Grace solist, rütmikitarrist ja peamine laulusõnade kirjutaja. Ta on teinud koostööd ka bändidega Art of Dying ja Apocalyptica. Alates 2015. aastast on ta laulja ja kitarrist ansamblis Saint Asonia.
Elulugu.
Gontier on sündinud Norwoodis Ontario provintsis 1978. aastal. Tulevasi bändikaaslasi Neil Sandersoni ja Brad Walsti kohtas ta keskkoolis. Nad lõid bändi Groundswell, mille nimi muudeti hiljem Three Days Grace'iks. Groundswell kogus kohalikku populaarsust ning mõni aasta hiljem kolis bänd Torontosse, et jätkata karjääri. 
Three Days Grace.
Gontier, Walst ja Sanderson tulid taas kokku aastal 1997 ansamblina Three Days Grace. 2003. aastal tuli bändi juhtkitarrist Barry Stock. Pärast Jive Recordsiga lepingu sõlmimist on bänd välja andnud 4 albumit: "Three Days Grace", "One-X", "Life Starts Now" ja "Transit of Venus".
Smithsonian Institution

Smithsonian Institution on 1846. aastal asutatud Ameerika Ühendriikide riiklik muuseumide ja uurimiskeskuste kompleks, mis on saanud nime Briti teadlase James Smithsoni järgi, kelle pärandus oli kompleksi rajamise aluseks.
Smithsonian Institutioni keskus asub Washingtonis. Kompleksi kuulub 19 muuseumi, 9 uurimiskeskust ja loomaaed. Harumuuseumid asuvad USA Arizona ja Marylandi osariigis, New Yorgis, Virginia osariigis, Panamas ja mujal, assotsieerunud liikmeid on veel 168.
Smithsonian Institutioni külastamine on tasuta.