Koertepark (romaan)

 
„Koertepark“ (soome k „Koirapuisto") on Sofi Oksaneni kuues romaan, mis ilmus esimest korda 2019. aastal kirjastuses Like. Eesti keeles avaldas teose kirjastus Varrak 2020. aastal Kadri Jaanitsa tõlkes, teose toimetas Kai Nurmik ja kujundas Britt Urbla-Keller. 
Romaan seob isikliku draama ja ühiskonnakriitilise pilgu, käsitledes moraali, võimu ja süü küsimusi postsovetlikus Ukrainas ning naiste rolli viljatusravi varjupoolel. 
Eesti meedias on romaani kirjeldatud ka kui „Euroopa lähiajalugu vaatlevat realistlikku romaani ja ühtlasi psühholoogilist põnevikku, mis on eelkõige inimlik lugu lojaalsusest ja armastusest, oma lapsed kaotanud naisest ja valede jõust.“ 
Sisututvustus.
Romaani tegevus hargneb mitmel ajajoonel ja erinevates paikades: 2016. aasta Helsingis, 2006–2010 Dnipropetrovskis, 1990. aastate Snižnes ning lühidalt ka taasiseseisvunud Eestis. Teose kaudu kujutab Oksanen elu Ukrainas pärast Nõukogude Liidu lagunemist ja oranži revolutsiooni järgset ühiskonda.
Loo keskmes on noor ukrainlanna Olenka, kes püüab leida paremat elu väljaspool kodumaad. Pärast ebaõnnestunud modellikarjääri Läänes naaseb ta Ukrainasse ja alustab tööd viljatusravikliinikus, kus noori naisi värvatakse munarakudoonoriteks ja surrogaatemadeks. 
Töö tundub esialgu võimalusena vaesusest pääseda, kuid peagi selgub selle varjupool: raha osutub nii tugevaks motivaatoriks, et paljud naised ei piirdu ühekordse loovutamisega ning korduvate protseduuride tõttu pannakse ohtu nende tervis. Naised mõistavad alles hiljem, et on justkui ära andnud osa iseendast, tuues tagantjärgi kaasa kahetsuse ja hingevalu. Tööd saadavad valed, manipuleerimine ja inimlike piiride hägustumine. 
Olenkast saab äritegevuse koordinaator, kuid süsteem pöördub tema vastu. Moraalne süü ja isiklikud kaotused hakkavad teda painama ning ta põgeneb Soome. Helsingis külastab Olenka igapäevaselt koerteparki, kus ta jälgib perekonda, kelle lastel on temaga bioloogiline side. Ühel päeval ilmub parki Daria, üks endistest doonoritest, kes süüdistab Olenkat oma eluraskustes.
Lugu jutustatakse Olenka sisemonoloogina, pöördumisena oma kadunud kallima Romani poole. Oksanen põimib tema isikliku loo Ukraina poliitiliste ja sotsiaalsete muutustega, luues pildi ühiskonnast, kus ellujäämine, häbi ja armastus põimuvad eetiliste dilemmade ja ajaloolise traagikaga. Naise keha käsitletakse kui kauba ja võimu sümbolit, rõhutades moraalset vastutust ja inimlikku haavatavust.
Teema ja motiivid.
„Koertepark" käsitleb moraali, võimu ja süü küsimusi maailmas, kus inimkeha on majandusliku kasu allikaks. Oksanen uurib naiste ärakasutamist munarakudoonorluses ning toob esile, kuidas vaesus ja lootus paremale elule võivad muuta inimesed haavatavaks manipulatsioonidele. Teos tõstatab küsimusi eetika ja vastutuse piiridest, näidates, kuidas mineviku valikud mõjutavad olevikku. 
Olenka ja Daria loo kaudu peegeldub postsovetliku Ukraina ühiskond, millele on iseloomulikud vastuolud, korruptsioon, ebavõrdsus ja identiteedikriis. 
Arvustused.
Romaan on saanud valdavalt positiivset vastukaja nii Soomes kui Eestis. Kiidetud on Oksaneni täpset ja kaalutletud stiili, romaani kompositsiooni ja oskust hoida lugejat pingeseisundis.
Arvustustes on märgitud, et „Oksaneni teose suurim kunstiline õnnestumine on suutlikkus hoida lugejat algusest lõpuni peategelase suhtes ambivalentsel positsioonil“ ning et autor „äratab oma detailipeensuse ja põhjalikkusega usaldust“ .
Positiivselt on esile tõstetud ka tõlke sujuvus. Samas on märgitud väiksemaid tõlkelisi ebatäpsusi, näiteks tingiva kõneviisi liigne kasutus või ukraina nimede kirjaviis. 
Kriitikat on tehtud ka mõne Ukrainast kujutamisega seotud stereotüübi pärast. 
Paralleelid varasemate teostega.
Nagu Oksaneni varasemates romaanides, käsitletakse ka „Koertepargis" ajaloolisi traumasid, vägivalla eri vorme ja naiste positsiooni ühiskonnas. Sarnaselt „Puhastusele" ja „Kui tuvid kadusid" põimib autor poliitilise ja intiimse tasandi, näidates isiklike valikute ja ajalooliste olude seoseid. 
Paralleel varasemate romaanidega on ka tegevuse toimumine minevikus. Oksanen on tunnistanud, et eelistab kirjutada juba toimunust, kuna ajalise distantsi kaudu on inimesi ja ühiskonda lihtsam mõista .