tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
2007. aasta pretendentide turniir

2007. aasta male MM-võistluste tiitlipretendentide turniir (inglise keeles "World Chess Championship Candidates Tournament 2007") oli 2007. aastal Elistas peetud male MM-võistluste pretendentide turniir, mille neli edukamat kvalifitseerusid samal aastal Méxicos toimunud MM-turniirile. 
2007. aasta pretendentide turniir peeti 26. maist kuni 14. juunini 2007 Elistas. Osavõtjaid oli 16. Peakohtunikuna tegutses rahvusvaheline arbiiter Andrzej Filipowicz Poolast.
Novembris 2006 teatas FIDE president Kirsan Iljumžinov, et turniiri auhinnafondi annab FIDE 160 000 USA dollarit ja ta ise annetab enda isiklikust fondist 320 000 USA dollarit. 
Reglement.
Mängiti kaks ringi nokautsüsteemis. Iga kohtumine (matš) koosnes kuuest partiist. Viigilise tulemuse korral (3:3) selgus edasipääseja lisapartiide abil (kiir- ja välkpartiid). Matši põhipartiid (kuus) mängiti ajakontrolliga 120 minutit 40 käigule, seejärel 60 minutit järgmisele 20 käigule, mille järel anti 15 minutit mängu lõpuni ühes 30 sekundi lisandumisega iga käigu kohta. 
Osavõtjate kvalifitseerumine.
Noorima osavõtjana pääses pretendentide turniirile 16-aastane norralane Magnus Carlsen, tulevane maailmameister (2013. aastast). Maleajaloos on pretendentide turniiridel sama noorelt mänginud vaid ameeriklane Robert Fischer (hilisem maailmameister), kes osales 1959. aasta pretendentide turniiril. 
Turniiri lõpptulemus.
Kaheringiline nokautsüsteemis mängitud 16 osavõtjaga turniiri eesmärk oli selgitada neli edasipääsejat kolm kuud hiljem Méxicos alanud MM-turniirile. 
Pretendentide sekundandid.
Tiitlivõistlustel ja muudel tähtsamatel malevõistlustel on osavõtjatel enamasti abiks sekundandid. Nii ka siin. Meedia teatel olid osalistel järgmised sekundandid: Péter Lékól GM Aršak Petrosjan, Rustam Qosimjonovil GM Saidali Yo‘ldoshev ja GM Daniel Fridman, Judit Polgáril GM Artur Jussupow ja GM Alexander Chernin, Levon Aronjanil GM Gabrijel Sarkisjan, Ruslan Ponomarjovil GM Mõhhailo Golubev ja GM Juri Kruppa, Aleksandr Grištšukil GM Dmitri Jakovenko ja GM Andreï Chtchekatchev, Jevgeni Barejevil GM Ernesto Inarkijev, Boris Gelfandil GM Pavlo Jeljanov ja GM Alexander Huzman, Sergei Rublevskil GM Maksim Sorokin, Mihail Gureviçil GM Mõhhailo Brodskõi, Magnus Carlsenil: isa ja GM Kjetil Aleksander Lie, Vladimir Malahhovil GM Aleksei Drejev ning Alexéi Shírovil GM Surya Shekhar Ganguly ja GM Liviu-Dieter Nisipeanu.
Sekundandid puudusid Michael Adamsil, Étienne Bacrot'l ja Gata Kamskyl.
Pekka

Pekka on soomepärane mehenimi.
Soomes on Pekka üks tavalisemaid mehenimesid, enim pandi seda aastatel 1940–1980. 2020. aasta aprilli seisuga oli Soomes elanud 103 738 sellenimelist meest. Pekka on ka mitmete liitnimede osa, näiteks Ari-Pekka, Juha-Pekka, Jukka-Pekka, Jussi-Pekka, Kari-Pekka, Olli-Pekka, Veli-Pekka, Vesa-Pekka, Ville-Pekka.
1. jaanuari 2020 seisuga oli Eestis eesnimi Pekka 13 mehel. Pekka on Eestis levikult 1974. mehenimi.
Mitra

Mitra (kreeka keeles "μίτρα" 'peapael') on kahetipuline ja kahe rippuva riidest lindiga liturgiline peakate.
Mitrat kannavad eelkõige roomakatoliku kiriku piiskopid ja abtid, kuid ka mõned luterlikud, anglikaani, õigeusu, ida-katoliku ja vanaida kirikute piiskopid ja kõrgemad vaimulikud.
Läänekristluses.
Roomakatoliku vaimulike kantavad mitrad jagunevad "Catholic Encyclopedia" järgi kolmeks tüübiks:
Heraldika.
Mitra on olnud levinud elemente heraldikas, eriti piiskoppide isikuvappidel. Ilmalikel vappidel võib see sümboliseerida erinevate piirkondade ajaloolist seotust kirikuga jne.
Vatican Media

 Vatican Media (endine "Centro Televisivo Vaticano" ) on Püha Tooli riiklik ringhäälinguorganisatsioon, mis asub Vatikanis ja mis läks eetrisse esimest korda 1983. aastal. 
Kanali ajalugu.
Paavst Johannes Paulus II poolt 1983. aastal loodud Vatican Media on alates 1996. aasta novembrist Vatikaniga seaduslikult seotud institutsioon. 
Peamised meediateenused, mida see osutab, on otseülekanded, igapäevane abi teistele meediakanalitele, teleprogrammide loomine ja arhiivivarude kontroll. 
Organisatsioon.
Missioonid.
Vatican Media peamine eesmärk on katoliikluse universaalne laienemine, luues televisioonimaterjale ja edastades pilte paavstist ja Vatikani tegevusest. 
Programmid.
Programmid põhinevad peamiselt Vatikanis toimuval. Eetris näidatakse igapäevaseid palveid nagu "Angelus", üldist publikut kolmapäeviti ja erinevaid pidustusi. Samuti edastatakse paavsti rännakuid ümber maailma. Igal aastal edastab CTV Vatikanis umbes 130 sündmust ja hõlmab paavsti igapäevaseid avalikke tegevusi ning tema peamisi tegevusi väljaspool Vatikani. 
Edastamine (Vatikani televisioonikeskus).
Otseülekandeid tehakse Vatikani veebilehel ja teistes Itaalia katoliku telekanalites nagu Telepace või TV2000 ja välismaiste telekanalite nagu KTO. Vatikanil aga pole oma telejaama. Kui paluda, pakub Vatican Media pilte ka teistele telekanalitele Vatikani sündmuste või paavsti visiitide ajal üle maailma. Vatikanis võib see pakkuda abi pressikeskuste ja pressikonverentside loomisel ja üles seadmisel, samuti spetsiaalsetele ajakirjanikele pakutavaid teenuseid ning välistele telekanalitele mõeldud video- ja audioabi. "See viib aastas läbi umbes 130 otseülekannet, produtseerib dokumentaalfilme, loob nädala kokkuvõttesaate "Octava Dies", mida levitatakse rahvusvaheliselt ja on kogu oma materjalide arhiivi. Pühapäeviti kasutab jaam Intelsati paavsti Angeluse edastamiseks Ameerika Ühendriikidesse. " 
Tootmine.
Vaticani Media tootis paavst Johannes Paulus II ja Benedictus XVI valitsusajal palju dokumentaalfilme. Tehti dokumentaalfilme paavstide elust, Vatikani linnast ja katoliikluse peamistest kirikutest. Filme edastati inglise, hispaania, prantsuse jpm keeltes. 
Arhiivikeskus.
Vatican Media omab enam kui 10 000 salvestusega raamatukogu, mis koosneb 4000 tunnist salvestistest ja paavst Johannes Paulus II pontifikaadi piltidest alates 1984. aastast. See raamatukogu on avatud välismaistele telekanalitele ja dokumentaalfilmide produtsentidele kogu maailmast. Vatikani meediakeskus on avatud esmaspäevast laupäevani kell 9–13.
Ametüstlilla

Ametüstlilla ehk ametüstililla on üks lilladest värvitoonidest, keskmise tumedusega erkvioletne värvus, mis vastab vääriskivi ametüsti värvusele.
Et katoliku piiskopid kannavad vana tava järgi ametüstiga sõrmust, on piiskoppide ametiriietuse lillat värvust, nn piiskopilillat seostatud või samastatud ametüsti värvusega.
Variatsioonid.
Prantsuskeelne värvinimetuste portaal pourpre.com pakub ametüstlilla ("améthyste") vasteks toonivahemiku tumevioletsest keskmise sinakaslillani ja erksa purpurvioletseni .
Pantone värvitoon 18-3015 "Amethyst" on piiskopilillaga sarnanev summutatud punakasvioletne toon . Pantone 17-3628 "Amethyst Orchid" on keskmise tooniga violetne, mis on lähedasem loodusliku ametüsti värvile .
Veebivärv "Amethyst" on heledamapoolne erklilla .
Kasutamine.
Värvus seostub puhtusega, vaimsusega, mõõdukuse, tarkuse ja alandlikkusega, aga ka luksuse ja külluslikkusega.
Värvinimetust kasutatakse eelkõige moe kontekstis tekstiilide, ehete, ka juuksevärvi värvuse kirjeldamiseks. Üks käsitööehete müüja on nimetanud härgheina värve ametüstililla ja tsitriinkollase kombinatsiooniks.
Ametüstlilla metallikvärv esineb maasturi Renault Koleos värvuste valikus.
Ametüstlilla liiginimedes.
Taksonite ladinakeelsetes nimedes kasutatav täiend "amethystinus" või "amethystina" vihjab tavaliselt silmatorkava lilla värvi esinemisele seene, taime või looma välimuses.
Go Traveli reisiraamatu preemia

Go Traveli reisiraamatu preemia on kirjandusauhind, mida annab alates 2009. aastast välja reisibüroo Go Travel aasta parima reisiraamatu autorile. Auhind on rahaline.
Slavjanski Bazar

Slavjanski Bazar (vene keeles Славянский базар) on iga-aastane kunstifestival, mida korraldatakse juulil Valgevenes Vitebskis. See üritus toimub president Alaksandr Łukašenka isikliku patronaaži all ja esimest korda toimus see 1992. aastal. 
2014. aasta lauluvõistlusel esindas Eestit Toomas Kolk "Pistoda lauluga" ("Viimsest reliikviast") ja sai 21 osaleja seas 15. koha. Vitebski festivalist on osa võtnud ka Eesti laulja Margarita Kustinskaja.
Alderi mõis

Alderi mõis (saksa keeles "Hollershof", läti keeles "Alderu muiža") oli rüütlimõis Liivimaal Riia kreisis Ādaži kihelkonnas.
Jalgrattasport olümpiamängudel

Jalgrattasõit on kuulunud olümpiamängude programmi kõigil suveolümpiamängudel alates nüüdisaegse olümpialiikumise sünnist 1896. aasta suveolümpiamängudel Ateenas, kus peeti maantee grupisõit ja viis ala trekisõidus. Maastikurattasõit kuulus esimest korda olümpiaprogrammi 1996. aasta suveolümpiamängudel Atlantas, 2008. aasta suveolümpiamängudel Pekingis debüteeris olümpiamängude programmis BMX-võistlused. Enne plaanilisi 2020. aasta suveolümpiamänge olid kõik võistlused kiirvõistlused, kuid 2020. aastalt 2021. aastale edasi lükatud olümpiamängudel on esimest korda kavas BMX-i vabakava.
Naiste maanteesõit osales esimest korda suveolümpiaprogrammis 1984. aasta suveolümpiamängudel Los Angeleses. Naiste trekisõit lisati suveolümpiaprogrammi 1988. aastal Seoulis ja sestpeale on mõlemad alad kuulunud suveolümpiaprogrammi. Naiste trekisprindis 1988. aastal tuli esimeseks olümpiavõitjaks Nõukogude Liitu esindanud Erika Salumäe. Neli aastat hiljem 1992. aasta suveolümpiamängudel Barcelonas tuli Erika Salumäe teist korda trekisprindi olümpiavõitjaks, kuid siis juba taasiseseisvunud Eestit esindades. 
2012. aasta suveolümpiamängud Londonis olid esimesed olümpiamängud, kus mehed ja naised võistlesid võrdselt samadel võistlustel kõigil jalgrattaspordi aladel. Naistel on ainult mõne võistluse jaoks lühem vahemaa.
Medalid.
Allolevas tabelis on toodud suveolümpiamängudel rattaspordis saadud medalid riikide kaupa Ateena 1896. aastast kuni 2024. aasta Pariisini.
Bremen (laev)

Bremen oli Saksamaa ookeaniliinilaev. 
1926. aastal andis ettevõte Norddeutsche Lloyd laevatehasele Blohm &amp; Voss tellimuse kahe suure reisiauriku ehitamiseks (teine oli Europa).
Bremeni kiil pandi maha 18. juunil 1927 ja juba 16. augustil 1928 lasti laev vette.
Laeva olulisemad tehnilised andmed olid järgmised: pikkus 286 m, laius 31,1 m, veeväljasurve 51 656 t, koguvõimsus 130 000 hj ja kiirus 28 sõlme.
Aurik mahutas 2228 reisijat ja 1000 meeskonnaliiget. Laeval oli tehtud mitmeid olulisi uuendusi, näiteks olid kõik tekiehitised projekteeritud voolujoonelistena. Laeva pardal asus muuhulgas ka postilennuk, mille õhkutõusuks oli olemas suruõhukatapult. 
Oma esimesel reisil Bremerhavenist New Yorki ületas aurik Atlandi ookeani kõigest 4 päeva, 18 tunni ja 47 minutiga, millega püstitas tolle aja rekordi ning pälvis Sinise Lindi auhinna. Senine rekordiomanik Mauretania oli seda hoidnud ka ligi 20 aastat. Järgmisel aastal püstitas uue rekordi Bremeni sõsarlaev Europa, mis ületas Atlandi kõigest 4 päeva 17 tunni ja 6 minutiga. 1933. aastal võitis Bremen sama rändauhinna taas, kui oli saavutanud keskmiseks ookeaniületuse kiiruseks 27,92 sõlme (ehk 51,71 km/h). Juba sama aasta augustis kaotas ta selle aga lõplikult Itaalia reisilaevale Rex.
Laev hävis 1941. aasta märtsis Bremerhaveni sadamas tulekahjus. Hilisema uurimise käigus selgus, et aluse oli põlema pannud 15-aastane laevapoiss kättemaksuks ohvitserilt saadud kõrvakiilu eest.
Station F

Station F on idufirmade ülikoolilinnak, mis avati 29. juunil 2017 ja mis hõlmas üle 34 000 ruutmeetri ning asub Halle Freyssinetis, Pariisis. Selle lõi Xavier Niel ja režissöör on Roxanne Varza. See on suurim startup-ülikoolilinnak maailmas.
Ülikoolilinnak.
Station F ülikoolilinnak hõlmab 34 000 ruutmeetrit ja seal asub enam kui 3000 töökoha stardiala, turg, 26 rahvusvahelist tugi- ja kiirendusprogrammi, ürituste ruumid ja mitmed söögikohad. Hoones on koosolekuruumid, restoran, kolm baari ja 370 kohaga auditoorium. Inkubaatoris on esindatud ka idufirmade toimimiseks olulised teenused: investeerimisfondid, Fab lab, 3D printer ja avalikud teenused.
Ülikoolilinnak on partneriks erinevatele koolidele, näiteks Euroopa parimale ärikoolile HEC Paris.
Vanemtüürimees

Vanemtüürimees (ka esimene tüürimees; inglise keeles "chief mate" või "chief officer") on erihariduse ja pikaajalise meresõidukogemustega laevajuht, kes vastutab üldjuhul laevasõidu ohutuse ja laeva laadimise (lastimise ja lossimise) eest. 
Peale selle kuuluvad vanemtüürimehe ülesannete hulka sageli ka turva- ja meditsiiniülema kohustused.
Vanemtüürimees allub vahetult laevakaptenile ja peab erandsituatsioonides olema võimeline teda asendama.
Suurtel reisilaevadel on tavaliselt kapten, vanemtüürimees ja kolm või neli vahitüürimeest.
Vahitüürimees

Vahitüürimees (inglise keeles "mate") on eriharidusega laevajuht, kes juhib laeva oma vahikorra ajal. 
Lisaks vahiteenistuse pidamisele on neil sõltuvalt laevast ka muid vastutusalasid, näiteks pääste- ja tuleohutusvahendite kontroll, kaartide ajakohastamine jne.
Laeval on tavaliselt 2-5 tüürimeest (vanemtüürimees, teine tüürimees jne).
Eestis on võimalik tüürimeheks õppida Eesti Mereakadeemias ja Eesti Merekoolis.
Kaarlo Linkola

Kaarlo Linkola (kuni aastani 1906 Collan; 6. juuni 1888 Joensuu – 27. aprill 1942 Helsingi) oli soome botaanik ja taimegeograaf.
Ta oli Turu Ülikooli professor aastast 1922 ja Helsingi Ülikooli professor aastast 1925.
Ta oli Helsingi Ülikooli rektor aastail 1938–1941.
Pere.
Tema poeg oli ökofilosoof Pentti Linkola.
Krasnogvardeiskoje rajoon

Krasnogvardeiskoje rajoon on mitme Venemaa haldusüksuse nimi.
David Nabarro

Sir David Nunes Nabarro CBE (26. august 1949 London – 26. juuli 2025) oli Ühendkuningriigi arstiteadlane, Maailma Terviseorganisatsiooni eriesindaja.
2019.–2020. aasta koroonapandeemia ajal pakkus ta välja, et kaitsemaskide kandmisest võiks saada üks "koroonarevolutsiooni“ tunnuseid.
Judo olümpiamängudel

Judo on olnud olümpiaala alates 1964. aasta suveolümpiamängudest Tokyos Jaapanis. Judo oli esimene Aasia võitluskunst, mis jõudis suveolümpiamängude programmi.
1968. aastal ei kuulunud judo olümpiamängude kavva, kuid on olnud olümpiamängude kava lahutamatu osa alates 1972. aasta suveolümpiamängudest Münchenis. 
1988. aasta suveolümpiamängudel kuulus naiste judo olümpiamängude kavva näidisalana. Naiste judokad said esimest korda olümpiamedalite nimel heidelda 1992. aasta suveolümpiamängudel Barcelonas.
Puudriroosa

Puudriroosa ehk puuderroosaon hele või kahvatu küllastamatuna mõjuv roosa värvus, mis võrreldes inkarnaadi ja beebiroosaga on pruunikama ja pastelsema tooniga. Arvatavasti tõlkelaen (saksa keeles "puderrosa", prantsuse keeles "rose poudré").
Variatsioonid.
Pantone värvitoon 12-1209 "Soft Pink" vastab ligikaudu puudriroosale , samuti Pantone 13-1504 "Peach Blush" ja Pantone 14-1312 "Pale Blush" või "Peach Powder" .
Kasutamine.
Värvuse võib liigitada kreemikate pastelltoonide hulka ja kujutab endast segu heleroosast ja beežist. Vastavalt kombineerimisele teiste värvitoonidega võib ühel juhul mõjuda nostalgiliselt ja romantiliselt, kuid teisel moodsalt ja värskelt. Interjööris annab ta valge, musta ja halliga kõrvuti elegantse ja ajatu ruumimulje. Pastelsete mündirohelise, beebisinise, kreemvalge või helekollase kõrval mõjub puudriroosa elava ja nooruslikuna. Kõrvutades puudriroosat teiste roosade toonidega, nagu vanaroosa ja beebiroosa, domineerib õrn ja romantiliselt naiselik meeleolu, kui aga puudriroosa kõrval on pruunikad, beežid ja soojad murtud rohelised toonid, on saadud tulemus "vintage"-meeleolus. Samuti sobib värvus kõrvutamiseks poleeritud metallpindade ja metallikvärvidega.
Moes on värvil ajatu klassika staatus, kuid ei peeta sobivaks, kui selle toon liiga palju sarnaneb kandja ihutoonile. Nagu sisekujunduses, peetakse kindlaks valikuks puudriroosa kombineerimist neutraaltoonide musta, halli ja valgega, samuti beežiga. 
Eesti keeles leiab värvinimetus enim kasutust tekstiilide värvuse kirjeldamisel, aga ka muude tarbeasjade puhul.
Järje Hoidja

Järje Hoidja on lastekirjanduse auhind, millega tunnustatakse eelmisel aastal ilmunud ning Tallinna Keskraamatukogus möödunud aastal enim loetud Eesti laste- või noorteraamatu autorit. 
Järje Hoidjaga tänatakse kirjanikku kui järjepidevuse hoidjat lastele ja noortele väärt lugemisvara pakkumisel. Auhinda antakse välja alates 2005. aastast igal aastal 2. aprillil tähistataval rahvusvahelise lasteraamatupäeval.
Maadlus olümpiamängudel

Maadlus on olnud suveolümpiamängudel kavas alates spordiala tutvustamisest iidsetest olümpiamängudest 776. aastast eKr. 
Kui tänapäevased olümpiamängud Ateenas 1896. aastal jätkusid, sai mängude tähelepanu keskpunktiks maadlus (Kreeka-Rooma maadluse näol), välja arvatud 1900. aasta suveolümpiamängud Pariisis, kui maadlus programmi ei kuulunud. Nii vabamaadlus kui ka kaaluklassid võeti kavva esimest korda 1904. aasta suveolümpiamängudel Saint Louises. Naiste maadlus võeti kavva 2004. aastal Ateenas.
ROK otsustas 2013. aasta veebruaris, et maadlus jäetakse suveolümpiamängude kavast välja alates 2020. aastast. Spordi juhtorgani FILA, nüüd Rahvusvaheline Maadlusliit ("United World Wrestling", lühend UWW) president astus tagasi pärast hilisemat umbusaldusavaldust. Pärast juhtimismuutusi ja 2016. aasta programmi muutmist (sealhulgas reeglite muutmine ja täiendavad naistevõistlused) arvati maadlus uuesti suveolümpiamängude kavva.
Medalid.
Kõigi aegade medalitabel maadluses – Kreeka-Rooma, vabamaadlus mehed ja naised – 1896–2024.
Kethi Uibomägi

Kethi Uibomägi (alates 14. novembrist 2024 Kethi Lõuk; sündinud 11. juunil 1989 Valgas) on eesti estraadilaulja, näitleja ja telesaatejuht.
Haridus.
Ta on lõpetanud 2004. aastal Valga Põhikooli ja Valga Muusikakooli klaveri erialal ning 2007. aastal Valga Gümnaasiumi. 2010. aastal lõpetas ta Tallinna Ülikooli Pedagoogilise Seminari noorsootöö erialal. 
Aastatel 2007–2011 õppis laulmist WAFis. 2024. aastal lõpetas Eesti Rahvusringhäälingu ning Tallinna Ülikooli Balti filmi, meedia ja kunstide instituudi mikrokraadiõppes tele- ja raadiosaatejuhi-toimetaja eriala.
Lauljana.
Aastatel 2013–2019 laulis Kethi Uibomägi koos Diana Variku ja Inga Tislariga ansamblis La La Ladies. 2016. aastal osaleti Eesti Laulu poolfinaalis lauluga "Unikaalne". 2017. aastal ilmus album "Sulle". Ansambel on esinenud ka New Yorgis, Sydneys, Liibanonis, Dubais, Leedus, Lätis, Soomes.
Alates 2021. aasta augustist on ta setokeelset rahvamuusikat viljeleva ansambli H6iM solist.
Saatejuhina.
Kethi Uibomägi oli aastatel 2018–2019 "Eesti selgeltnägijate tuleproovi" saatejuht.
2021. aasta jaanuarist juunini juhtis ta koos Kristel Aaslaiuga Raadio 2s saadet "Naistesaun".
2021. aastal tegi ta Eeva Esse ja Carola Madisega kaasa reisisaate "Kolm naist karavanis" esimesel hooajal reisi Baierimaale. Saade oli nomineeritud 2021. aasta Eesti filmi- ja teleauhinnale parima uustulnuka kategoorias.
Kethi Uibomägi oli 2021. aasta septembrist kuni 2022. aasta maini TV3 "Seitsmeste uudiste" saatejuht. 
2022. aasta sügisel juhtis ta TV3s koos emaga reisisaadet "Kethi emmega Balkanil" ja "Kethi emmega Gruusias". Viimane oli nomineeritud 2022. aasta Eesti filmi- ja teleauhinnale tõsielusaadete kategoorias.
Alates 2023. aastast on Kethi Uibomägi ajakirja Eesti Naine taskuhäälingusaate "Iga naine on lugu" juht ja sama aasta maist ka raadio MyHits hommikuprogrammi saatejuht. 
Isiklikku.
Kethi Uibomägi ja ehitusettevõtja Norman Lõuk abiellusid 14. novembril 2024 ja Kethi võttis perekonnanimeks Lõuk.
Välislingid.
https://www.youtube.com/watch?v=imLsnpy69W8
Ādaži kirikumõis

Ādaži kirikumõis, ka Neijermīle kirikumõis (saksa keeles "Pastorat Neuermühlen", läti keeles "Ādažu mācītājmuiža", ka "Neijermīles mācītājmuiža") oli kirikumõis Liivimaal Riia kreisis Ādaži kihelkonnas.
Olga Ljubimova

Olga Ljubimova (vene keeles "Ольга Борисовна Любимова"; sündinud 31. detsembril 1980 Moskvas) on Venemaa teatriteadlane, ajakirjanik ja poliitik. Ta on 21. jaanuarist 2020 Venemaa kultuuriminister.
Ta lõpetas Moskva 1234. Keskkooli. Ta on õppinud Moskva Riikliku Ülikooli ajakirjandusteaduskonnas. Ta lõpetas teatriteadlasena Venemaa Teatrikunsti Akadeemia. Moskva ülikoolis õppimise ajal oli ta praktikal telekanalites Ren TV ja ТВЦ ning raadiojaamades "Наше радио" ja "Радио Рокс". 
Ta on töötanud mitmetes telekanalites. Ta on teinud saateid "Vzgljad" "Православный календарь" (Õigeusu kalender) ja teisi.
Ta on 21. jaanuarist 2020 Venemaa kultuuriminister.
Isiklikku.
Ta on abielus teleajakirjanik Jevgeni Baranoviga, neil on poeg ja tütar. Tema isa on teatriteadlane ja pedagoog Boriss Ljubimov, ema oli näitleja ja teatriteadlane Maria Šveburovitš (1949–2018). Vanaisa oli tõlkija ja memuaaride autor Nikolai Ljubimov (1912–1992), vanaisa emapoolne vanaisa oli Vologda kuberner Mihhail Kormilitsõn, vanavanaisa Rjazani kuberner Nikolai Boldarev.
Saapasulane

Saapasulane on madal pingitaoline vahend säärsaabaste jalast tõmbamiseks. 
Saapasulane oli Euroopas üldtuntud. Selle otsas oli ava, kuhu suruti saapa kand. Hoides teise jalaga pinki paigal tõmmati saabas jalast.
Kasutatakse ka tänapäeval, näiteks ratsasaabaste puhul.
Åland Post

Åland Post on Soomes Ahvenamaa saartel postiteenuste eest vastutav ettevõte. Åland Post on tegutsenud Soome mandri postiteenistusest eraldi alates 1993. aastast. 
Åland Post on 250 töötajaga logistikaettevõte. 2017. aasta käive oli 38,2 miljonit eurot. Ettevõtte peakorter asub Svibys (Ahvenamaa), Jomalas, vaid mõne kilomeetri kaugusel Maarianhaminast. Alates 1. jaanuarist 2009 on Åland Post aktsiaselts, mis kuulub ainult Ahvenamaa valitsusele "landskapsregering"'ile.
Fuglafjørður

Fuglafjørður (taani keeles "Fuglefjord") on küla Eysturoy idarannikul Fääri saartel. Selle nimi tähendab lindude fjordi.
Küla asub lahe servas ja laiub ka sealsete järskude küngaste vahel. Küla keskus asub sadama lähedal ja sealt leiab enamiku kauplusi ja teenuseid. Fuglafjørðuri sadam on tiheda graafikuga, kuna linna majandus põhineb kala ja kalajahu töötlemisel. Seal on kalatööstus, traalitootmine ja ka naftatootmine. 1970. aastatel oli kalatööstuse tõttu linnas kohutav hais, kuid see probleem on nüüdseks lahendatud.
Fuglafjørðuri hiljuti asutatud kultuurikeskusest on saanud Eysturoy üks peamisi kultuurilisi vaatamisväärsusi.
Ajalugu ja areng.
Kus Gjógvará oja kohtub külas merega, on arheoloogid avastanud 17 meetri pikkuse viikingite pikimaja jäänused, mille seinad on 1,5 meetrit paksud. See leiti, eemaldades neli või viis varasemat varemete kihti, mis näitasid paljude sajandite jooksul kestnud asustamise järjepidevust.
1840. aastatel loodi Fuglafjørðurist põhja pool asuv väike Helluri küla. Kuid see küla ei kasvanud kunagi suureks ja praegu elab seal vaid umbes 30 valla elanikust.
1980. aastatel loodi Kambsdaluri eeslinn ja nüüd elab seal umbes 180 valla elanikkonnast. Kambsdaluris on ka suured tööstushooned, Fääri saarte kirdeosa hariduskeskus ja piirkondlik tervisespordikeskus, mida kasutatakse peamiselt käsipalli, võrkpalli ja sisejalgpalli mängimiseks.
Sport.
Kohalik jalgpallimeeskond on ÍF Fuglafjørður.
Ettevõtlus.
Fuglafjørður on (ehkki on võrdlemisi väike) paljude Fääri saarte suurettevõtete kodu. Nende hulgas on
Tuntud isikuid.
Fuglafjørðuris sündinud või elanud märkimisväärsete inimeste hulka kuuluvad
Sõpruslinnad.
Fuglafjørðuri sõpruslinnad on
Eysturoy

Eysturoy ['estroi] ('idasaar') on suuruselt teine saar Fääri saarestikus nii pindala kui ka elanike arvu poolest.
Kirjeldus.
Eysturoyt eraldab Streymoy põhisaarest kitsas veeriba. Eysturoy on väga karmi geograafiaga. Saarel on 66 eraldiseisvat mäge, sealhulgas Slættaratindur (880 m), saarestiku kõrgeim tipp. Eysturoy olulised asulakohad on põhjas Fuglafjørður ning lõunas Runavíki ja Nes poolt tihedalt asustatud piirkond.
Eysturoy on Streymoyga ühendatud Streymini sillaga, mis asub üle neid eraldava veeriba. Saarlased nimetavad seda silda naljaga pooleks "ainsaks sillaks üle Atlandi ookeani". (Šotimaa Seili saare põliselanikud esitavad sama väite, nagu ka Suur-Bernera elanikud Välis-Hebriididel). Saare idarannikul asuv Leirvík on värav transpordiühendusteks kirdesaarte, eriti Klaksvíkiga Borðoy saarel, vahel. Klaksvíkiga on Fääri saarte suuruselt teine linn. Detsembris 2020 peaks avatama Eysuroy merealune tunnel, mis loob otsese ühenduse Runavíki, Strenduri ja Tórshavni vahel ning muudab Lõuna-Eysturoy keskpunktiks Tórshavn-Klaksvíki teljel.
Eysturoy huvipakkuvate paikade hulka kuuluvad Eiði ja Gjógvi külad, millest viimasel on kivide vahel väike looduslik sadam; Blásastova ajaloomuuseum Gøta külas; ja Fuglafjørðuri "varmakelda" (kuumaveeallikad), mis näitab saarestiku vulkaanilist päritolu. Saare põhjatipus on looduslikud basalttornid Risin og Kellingin .
Glyvrari linn Eysturoy idarannikul on peakontor Bakkafrostile - suurimale ettevõttele Fääri saartel. Bakkafrost on kogu maailmas kaheksas suuruselt kalandusettevõte.
Oluline linnuala.
BirdLife International on määranud saare põhja-, kirde- ja kaguranniku oluliseks linnualaks, kuna need on olulised merelindude pesitsuspaikadena. Eriti põhja-tormilindude "Puffinus puffinus" (2500 paari), Atlandi tormipääsu "Hydrobates pelagicus" (500 paari) ja krüüslite "Cepphus grylle" (300 paari) jaoks.
HCoV-229E

HCoV-229E ("inimese koroonaviirus 229E") on plussahelaline RNA-viirus, esimene avastatud inimesi nakatav koroonaviirus.
See on üks paljudest tavalist nohu põhjustavatest viirustest.
2020. aasta seisuga oli 229E üks seitsmest teadaolevast inimesi nakatavast koroonaviirusest.
Aleksei Drejev

Aleksei Sergejevitš Drejev (vene keeles Алексей Сергеевич Дреев; sündinud 30. jaanuaril 1969 Stavropolis) on vene maletaja, rahvusvaheline suurmeister (1989). 
Drejev on tulnud kahel korral noorte maailmameistriks U16-vanuseastmes (1983, 1984) ja võitnud 1984. aastal Kiljavas (Nurmijärvi vallas Soomes) peetud juunioride MM-võistlustel Curt Hanseni järel 15-aastaselt hõbemedali. 1988. aastal andis FIDE talle rahvusvahelise meistri nimetuse. Aastavahetusel 1988/1989 Arnhemis tuli ta Euroopa juunioride meistriks. Suurmeistriks sai ta 20-aastaselt 1989. aastal.
Drejev on võitnud Venemaa meistrivõistlustel pronksmedali (2004). Meistrivõistlustel esikümnesse on ta tulnud ka 2005., 2007. ja 2019. aastal.
Drejev on edukalt mänginud Tallinnas rahvusvahelisel kiirmaleturniiril "Meenutades Paul Kerest": tulnud võitjaks 2009. aastal koos Vassili Jemeliniga ja saanud teise koha 2003. ja 2008. aastal. 
Maailma karikaturniirid ja MM-võistlused.
1990. aastal jagas Drejev Manilas tsoonidevahelisel turniiril 6.–11. kohta ja kvalifitseerus 1991. aastal alanud 13 osavõtjaga pretendentide matšidele, kus avamatšis kaotas Viswanathan Anandile. Juulis 1993 Bielis peetud FIDE MM-i tsoonidevahelisel turniiril (74 osavõtjat) jäi Drejev jagama 21.–34. kohta.
Drejev on mänginud FIDE MM-turniirdel nokautsüsteemis. Detsembris 1997 Groningenis kaotas ta veerandfinaalis Valgevenet esindanud Barys Hielfandile tulemusega 1½:2½. 1999. aastal Las Vegases kaotas kaheksandikfinaalis Michael Adamsile tulemusega 2:4. 2000. aastal New Delhis kaotas kaheksandikfinaalis Veselin Topalovile tulemusega 2:4. 2001. aastal Moskvas kaotas kaheksandikfinaalis Viswanathan Anandile tulemusega ½:1½. 
2005. aastal Hantõ-Mansiiskis maailma karikal kaotas Drejev kaheksandikfinaalis Iisraeli esindanud Boris Gelfandile 2½:3½. Kaotusele vaatamata jätkas ta esialgu konkureerimast kümnele edasipääsukohale pretendentide turniirile. Kuid järgnenud kaotus Vladimir Malahhovile jättis ta 14.–16. kohale.
Võistkondlik esinemine.
Drejev on võitnud Venemaa võistkonna koosseisus maleolümpiatel kolm kuldmedalit (1992, 1994, 1996 ja ühe hõbemedali (2004) ninga tulnud Venemaa teise võistkonna koosseisus kaheksandaks (1998). 
Võistkonna koosseisus on ta tulnud ka kahel korral maailmameistriks (1997, 2005) ja võitnud võistkondliku hõbemedali (2001) ja pronksmedali (1993). 1992. aastal tuli ta Euroopa meistriks.
Coronaviridae

Coronaviridae on viiruste sugukond, kuhu kuulub kaks alamsugukonda: "Letovirinae" ja "Orthocoronavirinae".
Estudiantes de La Plata

Club Estudiantes de La Plata on La Plata jalgpalliklubi, mis mängib Argentina kõrgliigas Primera Divisiónis. Klubi asutati 4. augustil 1905.
Estudiantesel on pikaaegne konkurents Gimnasia de La Plataga; nende vahelisi mänge kutsutakse Clásico Platenseks.
Klubi kodustaadion on Estadio Jorge Luis Hirschi, mis mahutab 30 018 pealtvaatajat.
Mängijad.
Praegune koosseis.
"11. jaanuar 2021 seisuga"
Korrapealne

Korrapealne ("cordapelne") oli keskaegse Liivimaa külakogukonnas esinenud ametik, kes tegeles järelevalvega talude korratööde ehk kordamööda täidetavate kohustuste üle.
2008. aasta MM-tiitlimatš males

2008. aasta male maailmameistrivõistluste tiitlimatš oli males 2008. aastal FIDE egiidi all peetud maailmameistrivõistluste tiitlimatš. 
14.–29. oktoobril 2008 Bonnis peetud tiitlimatš (kavandatud 12-partiilisena) valitseva maailmameistri 38-aastase India maletaja Viswanathan Anandi ja 2006. aastal maailmameistriks tulnud, kuid aasta hiljem Méxicos peetud MM-turniiril Anandi järel teiseks jäänud 33-aastase Venemaa maletaja Vladimir Kramniku vahel lõppes tulemusega 6½:4½ maailmameistri kasuks. Anand kaitses 2007. aastal võidetud maailmameistri tiitlit.
Matši peakohtunik oli rahvusvaheline arbiiter Panagiotis Nikolopoulos Kreekast.
2006. aasta MM-tiitlimatš males

2006. aasta male maailmameistrivõistluste tiitlimatš oli males 2006. aastal FIDE egiidi all peetud maailmameistrivõistluste tiitlimatš. 
23. septembrist kuni 13. oktoobrini 2006 Elistas peetud 12-partiilise tiitlimatši põhiosa FIDE maailmameistri 31-aastase bulgaarlase Veselin Topalovi ja klassikalise male maailmameistri 31-aastase Venemaa maletaja Vladimir Kramniku vahel lõppes viigilise tulemusega 6:6. Lisapartiides (kiirpartiid) oli edukam klassika maailmameister 2½:1½. Kramnik võitis üldtunnustatud maailmameistri tiitli. 
Matši peakohtunik oli rahvusvaheline arbiiter Geurt Gijssen Hollandist.
2005. aasta FIDE MM-turniir males

2005. aasta FIDE maailmameistrivõistluste turniir (inglise keeles "FIDE World Chess Championship 2005") oli 2005. aastal Potrero de los Funesis (Argentinas) peetud FIDE MM-võistluste kaheringiline ringsüsteemis mängitav maleturniir. See oli järjekordne katse kaasata Professionaalse Male Assotsiatsiooni egiidi all mängivaid tippmaletajad FIDE egiidi alla. 
MM-turniir peeti 27. septembrist kuni 16. oktoobrini 2005 San Luisi lähistel Potrero de los Funesis. Osavõtjaid oli kaheksa. Turniiri auhinnafond oli 1 miljon USA dollarit, millest 30% oli ette nähtud turniiri võitjale.
Turniiri võitis ja FIDE egiidi all uueks maailmameistriks tuli Bulgaariat esindav 37-aastane suurmeister Veselin Topalov, kes edestas pooleteist punktiga India maletajat Viswanathan Anandit ja Venemaa maletajat Pjotr Svidlerit. Topalov saavutas esimese seitsme vooruga tavatult suure punktisumma sedalaadi male tippvõistlustel – 6,5 punkti seitsmest partiist. Teises ringis mängis ta kõik partiid viiki ja sellest piisas maailmameistriks tulemiseks. 
Reglement.
Mängiti kaks ringi ringsüsteemis (kokku 14 vooru), ajakontrolliga kaks tundi 40 käigule, seejärel üks tund järgmisele 20 käigule, mille järel anti 15 minutit mängu lõpuni ühes 30 sekundi lisandumisega iga käigu kohta. 
Reglement määratles, et kui osavõtjad kogusid võrdse arvu punkte, siis sai määravaks omavaheliste kohtumiste seis, kui see osutus viigliseks, siis sai määravaks suurem võitude arv, kui ka see oli võrdne, siis otsustas lisapartiide tulemus.
Ostroh

Ostrog (ukraina keeles Острог, poola keeles "Ostróg") on oblastilise alluvusega linn Ukrainas Rivne oblastis, Ostrogi rajooni halduskeskus (ei kuulu ise rajooni koosseisu). Ostrog asub Rivnest umbes 38 km lõunakagus.
Ajalugu.
Ostrogi on ürikutes esmamainitud 1100. aastal, Magdeburgi linnaõigused sai 1585. aastal. 1576. aastal asutati Ostrogi akadeemia. 
Ukraina 2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Ostrogi elanikest ukrainlasi 94,9%, venelasi 2,8% ja poolakaid 1,7%.
Pimetähn

Pimetähn (ladina keeles "discus n. optici") on laik võrkkestal, mis ei reageeri valgusele.
See on koht, kus nägemisnärv väljub silmamunast nägemisnärvikettal, et suunduda peaajju. Pimetähni piirkonnas puududvad võrkkestal kepikesed ja kolvikesed. Pimetähni piirkonda nimetatakse ka Mariotte’i laiguks seda esimest korda kirjeldanud Edme Mariotte'i järgi. Kuna aju jätab tähele panemata lünga, mille pimetähn tekitab, siis inimene pimetähni olemasolu ei tunneta.
Näomask (isikukaitsevahend)

Näomask on isikukaitsevahend, mida kasutatakse hingamisteede kaitseks piisknakkuste, aerosoolnakkuste ja ka näiteks tolmu eest.
Näomaskid jaotatakse kategooriatesse vastavalt kaitse tõhususele.
Berezne

Berezne (ukraina Березне, poola Bereźne) on linn Ukrainas Rivne oblastis, Berezne rajooni halduskeskus. Berezne asub Rivnest umbes 62 km kirdes.
Asulat on esmamainitud 1584. aastal. Teise Poola jagamise tulemusel läks 1793. aastal Venemaa Keisririigi võimu alla. Aastatel 1920–1939 oli Berezne Poola koosseisus. Alevi staatuse sai Berezne 1957. aastal ja linnaõigused 21. detsembril 2000.
Ukraina 2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Berezne elanikest ukrainlasi 98,48%, venelasi 1,07%, valgevenelasi 0,17% ja poolakaid 0,07%.
Jugra (ajalooline piirkond)

Jugra oli ajalooline piirkond Siberis Euraasia põhjaosas, Põhja-Uuralis ja Põhja-Jäämere rannikul, Jugorski Šari väinast kuni Tazi jõe suudmeni. 
Aladel elasid soome-ugri hantide ja manside hõimud. Juba 19. sajandil oli August (Aron) Christian Lehrberg näidanud, et vanades vene ajaraamatutes nimetati jugralasteks, mansisid (voguleid) ja hante (ostjakeid). 
Nime Jugra kasutati 12.–17. sajandil Novgorodi vabariigi ja Moskva suurvürstiriigi allikates.
Villem Tamm (ametnik)

Villem (Vassili) Tamm VR I/3 (1. jaanuar 1891 Massu vald, Hanila kihelkond, Läänemaa – 16. august 1943 Vorkuta, Komi ANSV, Nõukogude Liit) oli Eesti sõjaväeametnik.
Elukäik.
Villem (kuni 1937 Vassili) Tamm sündis Läänemaal, Massu vallas talupidaja Mihkel (Mihhail) Tamme pojana. Villem Tamm õppis aastatel 1900–1905 Uue-Virtsu kihelkonna- ja 1905–1907 Paatsalu ministeeriumikoolis ning 1907–1908 Pärnu linnakoolis.
1908–1910 töötas Villem Tamm Tallinnas admiraliteedi arveametnikuna, 1910–1911 transpordilaeva Kompas kirjutaja ja varahoidjana ning 1912–1914 transpordilaeva Lahta ja 1914–1916 jäämurdja Truvor revident-varahoidjana.
Esimeses maailmasõjas.
Esimese maailmasõja ajal töötas Villem Tamm 1916. aasta septembrist sõjaväeametnikuna Peeter Suure merekindluse Soome lahe 4. üksiku rannakaitse divisjoni kassapidajana ning 1917. aasta juunist oktoobrini majandusjaoskonna ülema kohusetäitjana.
Vabadussõjas.
Eesti Vabadussõjas osales Villem Tamm vabatahtlikult, olles alates 1918. aasta 19. novembrist mereväes mereväe valitsuse majandusosakonna ülem, veebruarist 1919 merejõudude majandusameti ülem, detsembrist 1919 merejõudude staabi vanem käsundusametnik. Septembrist 1920 oli Villem Tamm staabi koosseisu jaoskonna ülemakohusetäitja, oktoober 1920–detsember 1921 merejõudude intendant. Tamm vabastati teenistusest 1922. aastal.
Teenistus Eesti Vabariigis.
Pärast Vabadussõda töötas Villem Tamm piirivalves Tallinna jaoskonna asjaajajana (mai 1923–juuli 1924), ajakirja Sõdur toimetuse liikmena (al oktoober 1924), kaitsepolitsei registreerimise toimkonna ülemana (al juuli 1925) ning 1926. aasta juulist kuni 1940. aastani Poliitilise Politsei vanemassistendina. 
Villem Tamm oli ka Kindral Laidoneri nimelise invaliidide kapitali komitee asjaajaja ja raamatupidaja.
Villem Tamm arreteeriti Nõukogude okupatsioonivõimu poolt 15. juulil 1940 Tallinnas. Tamm suri 1943. aasta 16. augustil Komi ANSV-s Vorkuta vangilaagris. 
Isiklikku.
Villem Tamme abikaasa oli Alice (sünd. Koppelmann (1891)), kellega neil sündis neli poega: Arkaadi (1914–1915), Paul (1914–1915), Feliks (1919–2007) ja Boris (1922–?). 
Feliks Tamm oli Eesti kaitseväe Suurtükiväepataljoni lipnik, kes Saksa sõjaväkke mobiliseerituna arreteeriti 1945. aastal Nõukogude võimu poolt. Feliks Tamm veetis seitse aastat Norilski vangilaagris ja viis aastat Norilskis asumisel. Feliks Tamme poeg on Enno Tamm. Tütar Ülle Okas (Tamm).
Darude

Toni-Ville Henrik Virtanen (sündinud 17. juulil 1975 Eura vallas Satakunta maakonnas), esinejanimega Darude (/ dəˈruːd /), on Soome DJ ja plaadiprodutsent. 
Ta alustas muusika produtseerimist 1995. aastal. ja andis plaatinamüügi hittsingli "Sandstorm" välja 1999. aasta lõpus. Tema debüütstuudioalbum "Before the Storm" ilmus 18. septembril 2000. Albumit osteti kogu maailmas 800 000 eksemplari ning see teenis sellega kolm Soome Grammy auhinda. See jõudis Soome singlite edetabelis esikohale ja USA Billboardi edetabelis "Dance / Electronic Albums" 6. kohale. Darude'i teine stuudioalbum "Rush" jõudis Billboardi tantsumuusika edetabelis 11. kohale ja Soome singlite nädala edetabelis 4. kohale. 
Tema kolmas stuudioalbum "Label This!" ilmus 2007. aastal. See ei jõudnud edetabelites nii kõrgele kui tema eelmised albumid. 
2011. aastal asutas ta plaadifirma EnMass Music, mille kaudu on ta välja andnud mitmeid segakogumikke. Pärast esinemist Tomorrowlandi festivali kümnenda aastapäeva kontsertidel 2014. aastal. Future Music Festivalil andis ta 14. augustil 2015 välja oma viimase stuudioalbumi "Moments", millele järgnes turnee Ameerika Ühendriikides ja Kanadas 2015. aasta septembris.
Agne Kurrikoff-Herman

Agne Kurrikoff-Herman (sünninimi Kurrikoff; sündinud 4. juunil 1975) on eesti koreograaf ja rahvatantsujuht.
Ta on lõpetanud 1993. aastal Keila 1. Keskkooli ja 1997. aastal Viljandi Kultuurikolledži tantsukunsti eriala.
Ta on tantsuansambli Sõprus üks juhte. 
Ta on olnud tantsupidude lavastusmeeskonna liige ja liigijuht. Ta oli 2023. aastal toimunud XIII noorte laulu- ja tantsupeo "Püha on maa" tantsupeo etenduste "Sillad" pealavastaja.
De Havilland Vampire

De Havilland Vampire (eesti keeles ’vampiir’) on ühe turbinmootoriga esimene reaktiivlennuk, mis võeti Suurbritannia kuninglikus lennuväes relvastusse. Hävituslennuki väljatöötamist alustas de Havilland 1940. aastate algul. 
Sissejuhatus.
Vampire oli kahe sabatala ja ühe turboreaktiivmootoriga konstruktsioon. Konstruktor Frank Halfordi kasutas sellist lennuki skeemi seetõttu, et reaktiivmootori võimsus ei väheneks. Mootori düüsi toruosa oli võimalik säilitada optimaalselt lühike. Vampire’i väikese kaalu saavutamiseks kasutati selle kereosas puit-sändvitš konstruktsiooni. De Havilland Vampire ehitamist alustati teise maailmasõja ajal, 20. septembril 1943. aastal toimus selle esmalend. &lt;br&gt;
Lennuk oli Suurbritannia kuninglikus lennuväes kasutusel aastatel 1946–1953 ja hiljem pilootide maismaaobjektide rünnakute väljaõppeks, kuni relvastusest väljaarvamiseni 1966. aastal. Hävituslennuk kohandati ümber ka Suurbritannia mereväe vajadusteks, selle modifikatsioonii nimeks sai de Havilland Sea Vampire (’merivampiir’). &lt;br&gt;
De Havilland Vampire oli peale Suurbritannia kasutuses ka Austrias, Austraalias, Birmas, Dominikaani Vabariigis, Egiptuses, Indias, Iirimaal, Indoneesias, Iraagis, Itaalias, Jaapanis, Jordaanias, Kanadas, Katanga provintsis, Kongos, Liibanonis, Mehhikos, Norras, Portugalis, Prantsusmaal, Põhja-Aafrikas, Rodeesias, Rootsis, Soomes, Sri Lankas, Süürias, Šveitsis, Tšiilis, Uus-Meremaal, Venezuelas ja Zimbabwes.
Miilitsa peadirektor

Miilitsa peadirektor (vene keeles Главный директор милиции) oli Nõukogude Liidu miilitsa kõrgeim auaste aastail 1936–1943.
Sellele auastmele vastasid riikliku julgeoleku 1. järgu komissar, 1. järgu armeekomandör ja 1. järgu laevastikuflagman. Madalam miilitsa auaste oli miilitsadirektor.
Tegelikult ei antud seda auastet kellelegi. Sel ajavahemikul miilitsat juhtinud isikuist oli Lev Belski 2. järgu riikliku julgeoleku komissar, Vassili Tsernõšjov diviisikomandör, Ivan Serov riikliku julgeoleku vanemmajor, Pavel Zujev major ja Aleksandr Galkin miilitsainspektor.
Edward Laane

Edward Laane (sündinud 23. juunil 1972 Tallinnas) on eesti hematoloog ja onkoloog.
Haridus.
1990. aastal lõpetas ta Tallinna 3. Keskkooli "cum laude". Seejärel õppis Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas ning sai 1996. aastal sai arsti kutse ("cum laude") ja 2001. aastal hematoloogi kutse. Kaitses 2006. aastal Karolinska Instituudis arstiteaduse doktoriväitekirja onkoloogia ja eksperimentaalse onkoloogia alal. 2011. aastal sai ta Tartu Ülikoolist doktorikraadi hematoloogia alal.
Töökäik.
Aastatel 2001–2006 töötas ta Ida-Tallinna Keskhaiglas hematoloogina. 
Alates 2006. aastast töötas ta Põhja-Eesti Regionaalhaiglas: vanemarstina (2006–2017), ülemarst-keskusejuhatajana (2010–2012) ja ülemarst-õppejõuna (2013–2017). Ühtlasi on ta olnud Confido Erameditsiinikeskuse hematoloog (alates 2014. aastast).
Alates 2018. aastast on ta Kuressaare Haigla juhatuse liige ja ravijuht.
Teadus- ja akadeemilist tööd on ta teinud peamiselt Tartu Ülikooli arstiteaduskonna hematoloogia-onkoloogia kliinikus (2008–2015); Dana-Farber Vähiinstituudis teadurina järeldoktorantuuris (2015) ning Tartu Ülikooli meditsiiniteaduste valdkonna kliinilise meditsiini instituudis (2016–2020). 2021. aastast on ta Tartu Ülikooli kliinilise meditsiini instituudi hematoloogia kaasprofessor.
Laane on olnud Euroopa Ravimiameti onkoloogia teadusliku nõustamisgrupi ja Eesti Ravimiameti ekspert (alates 2012. aastast).
Isiklikku.
Rain Laane on tema vend.
Tema harrastused on tennis, poolmaraton, ooper, ballett, kammermuusika ja reisimine.
2012. aasta Laste Eurovisiooni lauluvõistlus

2012. aasta Laste Eurovisiooni lauluvõistlus oli kümnes Laste Eurovisiooni lauluvõistlus. See toimus 1. detsembril 2012. Lauluvõistluse võitis Ukraina.
Nótis Mitarákis

Panagiótis (Nótis) Mitarákis (kreeka keeles "Παναγιώτης (Νότης) Μηταράκης"; sündinud 7. oktoobril 1972 Ateenas) on Kreeka poliitik, ta kuulub erakonda Uus Demokraatia. Ta on 15. jaanuarist 2020 Kreeka immigratsiooni- ja asüüliminister.
Ta on lõpetanud Kreeka Ameerika kolledži (ärijuhtimise bakalaureuse kraadiga), INSEAD-i ärijuhtimise magistrina ja Oxfordi ülikooli (töösuhete magistrina). 
Ta on 6. maist 2012 Kreeka parlamendi liige. 21. juunist 2012 kuni 28. jaanuarini 2015 oli ta Kreeka arengu- ja konkurentsivõime aseminister. 9. juulist 2019 kuni 15. jaanuarini 2020 oli ta Kreeka töö- ja sotsiaalaseminister.
15. jaanuarist 2020 on ta Kreeka immigratsiooni- ja asüüliminister.
Isiklikku.
Ta on abielus Maria Douridaga, neil on tütar. Usu poolest on ta õigeusklik.
Negatiivne tulumaks

Negatiivne tulumaks on fiskaalpoliitiline lahendus, millega saab lahendada maksumaksjate toimetuleku probleemi. Kui riigis on sätestatud minimaalset toimetulekut kindlustav summa, siis võib maksuamet kanda neile, kelle deklareeritud sissetulek on sellest summast väiksem, nimetatud summast puudujääva summa. Kui maksumaksja tulud ületavad seda, siis tasub ta tulumaksu tavapärases korras.
Negatiivne tulumaks on alternatiiv hajutatud sotsiaalhooldus- ja kindlustuse süsteemile, tingimusteta põhisissetuleku, kodanikupalga ja kopteriraha lahendustele.
Ajalugu.
Juliet Rhys-Williams (1898–1964), Suurbritannia poliitik, kirjeldas oma töödes negatiivse tulumaksu sarnast lahendit 1940. aastatel.
Milton Friedman (1912–2006), Ameerika majandusteadlane, sõnastas negatiivse tulumaksu kontseptsiooni 1970. aastatel. 1980. aastatel propageeris ta seda ideed telesaatesarjas "Free to Choose". Ta leidis, et sellise lahendusega saaks asendaks kõiki juba olemasolevaid kulukad ja/või ebaefektiivsed hoolekandeprogrammid.
Richard Nixon (1913–1994), Ameerika Ühendriikide president aastatel 1969–1974, tegi 1971. aastal ettepaneku reformida hoolekandepoliitikat ja juurutada negatiivse tulumaksu lahendus, kuid Kongress ei kinnitanud seda projekti. Selle asemele kehtestati täiendav turvatulusüsteem, mis tagas eakatele ja puudega inimestele garanteeritud sissetuleku.
Rohelise Partei üheks põhilubaduseks Ameerika Ühendriikides 2010. aasta valimiskampaanias oli negatiivset tulumaksu kehtestamine riigis.
Austraalia Piraadipartei üheks programmiliseks lubaduseks oli negatiivset tulumaksu kehtestamine riigis.
Slovakkias oli negatiivse tulumaksu kehtestamine programmiline seisukoht Vabaduse ja Solidaarsuse Parteil.
Iisrael sätestas 2007. aastal negatiivse tulumaksu süsteemi ühe piiratud grupi kodanike suhtes.
Rakendamise eeldused ja võimalused.
Negatiivse tulumaksu rakendamine riigi fiskaalsüsteemis pakub radikaalseid võimalusi riigibürokraatia piiramiseks ja halduskulude vähendamiseks. Negatiivse tulumaksu rakendus on kõige efektiivsem, kui kehtib üks ühtne maksumäär ning maksuvaba miinimumi ei kehtestata.
Süsteemi tulemusliku rakendamise eelduseks on, et maksuametil on täielik ülevaade isiku tuludest ja varadest. Need tingimused on täidetud sularahavabas majanduses ja maksusüsteemis, milles maksubaasi on hõlmatud ka inimeste varad. 
Selline süsteem kindlustab raskustesse sattunud inimestele toimetulekuvõimaluse ja välistab nende langemise võlaorjusse, säilitades samal ajal stiimuli püüelda suurema sissetuleku saamise poole. 
Kui minimaalset toimetuleku kindlustav summa on sama suur kui miinimumpalk ja maksuvaba miinimum, siis lihtsustaks see oluliselt süsteemi haldamist ja sellest tulenevaid kulusid. Kui miinimumpalka ei ole seadusega sätestatud, siis loob see olukorra, kus inimesed võivad võtta vastu ka juhuslikke ja ajutisi tööotsi, mis on lühemad kui kuu aega. Kui negatiivne tulumaks kombineerida palgakontoga (samal põhimõttel, nagu praegu on Eestis rakendatud ettevõtluskontot), siis looks see paindliku tööturu, milles bürokraatia oleks viidud miinimumini.
Dubrovõtsja

Dubrovõtsja (ukraina Дубровиця, poola Dąbrowica) on linn Ukrainas Rivne oblastis, Dubrovõtsja rajooni halduskeskus. Dubrovõtsja asub Rivnest umbes 110 km põhjas.
Dubrovõtsjat on esmamainitud 1005. aastal, linnaõigused sai 1940. aastal.
Ukraina 2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli Dubrovõtsja elanikest ukrainlasi 96,98%, venelasi 1,89%, valgevenelasi 0,73% ja poolakaid 0,10.
Kiirmaleturniir &quot;Meenutades Paul Kerest&quot;

 
Rahvusvaheline kiirmaleturniir "Meenutades Paul Kerest" on Tallinnas 1991. aastast Eesti Spordiseltsi Kalev korraldatav Paul Keresele pühendatud traditsiooniline kiirmaleturniir.
Kiirmaleturniiri "Meenutades Paul Kerest" peetakse iga aasta jaanuaris.
Esimese turniiri võitis Anto Remmel, edestades suurmeistreid Aleksandr Kotšijevit (Venemaa) ja Aivars Ģipslist (Läti). Hiljem on kiirturniiridel kaasa teinud teiste seas eksmaailmameistrid Vassili Smõslov (1996) ja Boriss Spasski (1998), mitmekordne Venemaa meister Pjotr Svidler (2001), Judit Polgár (jagas 2001. aastal Jan Timmani ja Pjotr Svidleri järel 3.–5. kohta), varem MM-tiitlimatši mänginud Nigel Short (jagas 3.–4. kohta 2008. aastal), FIDE eksmaailmameister Aleksandr Halifman (2015) ning Euroopa eksmeister Vladimir Potkin (2017).
Aastatel 1999–2009 korraldati naistele eraldi turniiri. Lisaks põhiturniirile toimuvad veel välkturniir ja kõrvalturniir kiirmales.
Rafajel Vahanjan

Rafajel Vahanjan (armeenia keeles Ռաֆայել Վահանյան; vene keeles Рафаэль Ваганян "Rafael Vaganjan"; saksa keeles "Rafael Vaganian"; sündinud 15. oktoobril 1951 Jerevanis) on armeenia maletaja, rahvusvaheline suurmeister (1971). 
Vahanjan tuli kaasvõitjaks aastavahetusel 1968/1969 Groningenis peetud mitteametlikel Euroopa juunioride meistrivõistlustel. 1971. aastal võitis ta rahvusvahelise turniiri Vrnjačka Banjas. Sai samal aastal suurmeistriks 20-aastaselt. 
NSV Liidu meistrivõistlustel on ta võitnud kuldmedali (1989) ning jaganud 3.–4. kohta (1974, 1983) ja 2.–5. kohta (1975). Aastavahetusel 1982/1983 võitis Hastingsi turniiri. 1983. aasta jagas ta Mihhail Taliga esikohta Tallinnas Paul Kerese mälestusturniiril. 2004. aastal jagas esikohta Moskvas Aerofloti lahtisel turniiril.
1992. aastast elab Vahanjan Saksamaal, kuid rahvusvahelistel malevõistlustel esindab Armeeniat.
MM-võistlused.
Vahanjan võitis 1985. aastal Bielis tsoonidevahelise turniiri. Pretendentide matšides on ta mänginud kahel korral: 1985.–1986. aastate matšides kaotas poolfinaalis Andrei Sokolovile ja 1988.–1990. aastate matšides kaotas avamatšis Lajos Portischile.
2019. aastal tuli Vahanjan Bukarestis seenioride maailmameistriks U65+ vanuseastmes.
Võistkondlik esinemine.
Vahanjan on mänginud 9 maleolümpial: Nõukogude Liidu võistkonna (1978, 1984, 1986) ja Armeenia (1992–2000, 2004) võistkonna koosseisus. Võitnud kaks kuldmedalit (1984, 1986), hõbemedali (1978) ja kaks pronksmedalit (1992, 2004).
Võistkondlikel maailmameistrivõistlustel on ta võitnud kaks kuldmedalit Nõukogude Liidu (1985, 1989) ja kolm pronksmedalit Armeenia (1997, 2001, 2005) võistkonna koosseisus. Euroopa võistkondlikel meistrivõistlustel on ta võitnud kolm kuldmedalit (1980, 1983, 1989) ja Armeenia võistkonna koosseisus ühe pronksmedali (1997).