tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Andrus Vaarik

Andrus Vaarik (sündinud 14. mail 1958 Tallinnas) on eesti näitleja ja lavastaja.
Haridus ja loometee.
Vaarik lõpetas 1976. aastal Tallinna 32. Keskkooli ja töötas seejärel aastatel 1977–1978 Eesti Draamateatri inspitsiendina (ei saanud esimesel katsel lavakunstikooli sisse). 1982. aastal lõpetas ta Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri (10. lend).
Andrus Vaarik oli aastatel 1982–1992 ja 2009–2021 Tallinna Linnateatri ning aastatel 1992–2002 Eesti Draamateatri näitleja, vabakutseline oli ta 2002–2009. Märtsis 2021 teatas Vaarik, et lahkub Linnateatrist ning asub 15. aprillil tööle Pärnu teatri Endla näitlejana. 
Vaarik on osalenud estraadil (sh Ivan Oravana) ning Eesti Raadio ja Eesti Televisiooni meelelahutussaadetes ja telesarjades (sari "Kitsas king", 1985–87; "Salmonid" jt). Ta on esinenud ka raadio lugemistundides ja kuuldemängudes ("Ella Ilbak", 1992; "Õhtueine Emmauses", 1999; "Maailma parim küla", 2009; "Öine pihtimus", 2009 jt).
Vaarik on juhtinud Kanal 2 telesaadet "Jumal tänatud, et sa siin oled!" (2007). Ta oli alates 2013. aastast kuni 2018. aastani telesaate "Su nägu kõlab tuttavalt" kohtunik ja olnud hittide hindaja saates "Tähtede täht" (2024). Ta on juhtinud telesaatesarju "OP! teater" (2014–2015) ning "Eesti (täielik ja kontrollitud) ajalugu" (2024).
Tegevus poliitikas.
Vaarik kuulub alates 2018. aastast Sotsiaaldemokraatlikusse Erakonda.
Ta kandideeris 2019. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 1 (Haabersti linnaosa, Põhja-Tallinn ja Kristiine linnaosa) 495 häält ning ei osutunud valituks.
Vaarik kandideeris 2023. aasta valimistel Riigikokku, kogus valimisringkonnas nr 1 (Haabersti, Põhja-Tallinn ja Kristiine) 319 häält ning ei osutunud valituks.
Ta kandideeris 2025. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel Põhja-Tallinna linnaosas, sai 240 häält ning ei osutunud valituks.
Isiklikku.
Ta oli üle kümne aasta abielus Ülle Vaarikuga, nende tütar on Marta Vaarik. Andrus Vaariku kasutütar on Lenne-Liina Lembra-Mikk.
Crux (ansambel)

Crux on Eesti poprokiansambel, mis asutati 2002. aastal Lääne-Nigulas.
Cruxi muusikat iseloomustavad sügavamõttelised laulutekstid ja liikmete gospelmuusika juured. Tuntuimad lood on "Hetk" ja "Päikselisem pool". Esimene neist valiti raadio Elmar kõigi aegade soovilugude Top 1000-s 150. kohale.
Bänd alustas tegevust 2002. aastal Lääne-Nigula koguduse juures, kus hakati koos noorteõhtutel musitseerima. 2003. aastal ilmus ansambli esimene plaat "Oma tee" ja aasta hiljem teine plaat "Hetk". 2006. aastal ilmus kolmas plaat "Everything Under the Sun" koostöös norralasest laulva kirikuõpetaja Bard Norheim’iga (Reverend B). Neljandat ja seni viimast täispikka stuudioalbumit "Nähtamatu" esitleti 2009. aasta kevadel.
Toomas Lunge

Toomas Lunge (sündinud 15. detsembril 1963 Tartus) on eesti muusik ja laulja.
Ta on olnud ansamblites (1980) Justament, Kaunimate Aastate Vennaskond (1993), Lindpriid (1996), Rosta Aknad (1996) ja Tulli Lum (1999) klahvpillimängija ja/või laulja. 
Ta lõpetas 1981. aastal Tartu 2. Keskkooli, on õppinud Tallinna Riiklikus Konservatooriumis ja Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonnas.
Toomas Lunge töötas kuni sügiseni 2008 Vanemuise Teatri muusikalise kujundajana. 
Muusikajuht: kontsert "Eesti teater 100" (2006), üldtantsupidu "Meri" (2009), Ojasoo-Semperi "Ühtne Eesti suurkogu" (2010, teatris No99), üldtantsupidu "Puudutus" (2014)
Isiklikku.
Tema ema oli psühholoog Aino Lunge, vend Andres Lunge on arhitekt.
Muusik ja vaimulik Ahti Bachblum on Toomas ja Andres Lunge nõbu. 
Toomas Lunge oli aastatel 2012–2025 abielus näitleja Inga Lungega, kellega koos andis vahel ka kontserte. 
Toomas Lungel on abielust Helle Lungega täiskasvanud lapsed Hanna-Marta ja Ott-Marten. Inga Lungega on tal tütar Nora Anni. Aastatel 2002–2006 oli Toomas Lunge suhtes Katrin Pärnaga.
Mart Kull (1956)

Mart Kull (3. november 1956 Tartu – 13. aprill 2008 Tartu) oli eesti arst ja arstiteadlane, kõrva-nina-kurguhaiguste spetsialist.
Ta sündis Tartus arstiteadlase Mart Kulli perekonnas ja õppis ka ise arstiks. Ta lõpetas 1981. aastal Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonna. Aastal 1984 jätkas Mart Kull õpinguid Leningradi I Meditsiini Instituudis, kus kaitses 1987. aastal meditsiiniteaduste kandidaadi väitekirja.
Kohe pärast Tartu Ülikooli lõpetamist asus Mart Kull tööle sama ülikooli arstiteaduskonna otorinolarüngoloogia ja oftalmoloogia kateedris, algul assistendina ja seejärel kliinilise ordinaatorina. 
Aastatel 1989–1992 oli ta otorinolarüngoloogia õppetooli dotsent, alates 1992. aastast kuni surmani aga sama õppetooli juures professor. Ühtlasi oli Mart Kull aastatel 1996–1997 ka Tartu Ülikooli meditsiiniprorektor.
Teadustöö kõrvalt jätkas ta praktiseerimist arstina. Aastatel 1992–2000 oli Mart Kull Tartu Ülikooli kõrvakliiniku juhataja, pärast asutuse nimemuutust (2000. aastal) kuni surmani Tartu Ülikooli Kliinikumi kõrvakliiniku juhataja.
Mart Kulli üheks peamiseks uurimisvaldkonnaks oli laserkirurgia. 1987. aastal anti talle laserkirurgia kontaktmeetodi väljatöötamise eest autoritunnistus. 
Samuti juurutas ta esimesena maailmas ultraheli funktsionaalset kõrvakirurgiat ja töötas välja kopsude topeltsagedusega jugaventilatsiooni metoodika. Professor Kulli algatusel avati 2006. aastal kõrvakliinikus väsimuse uuringute keskus; juba enne seda oli ta tegev Baltimaade suurima uneuuringute keskuse rajamisel.
Mart Kull kuulus ka selliste rahvusvaheliste erialaajakirjade nagu Central and East European Journal of Otorhinolaryngology and Head &amp; Neck Surgery, Folia Otorhinolaryngologiae et Pathologiae Respiratoria ja Russian Otorhinolaryngology toimetuskolleegiumi.
Lisaks erialasele tegevusele oli ta Tartu Ülikooli Spordinõukogu liige, osales korporatsiooni Sakala taasasutamises ja kuulus Tartu Rotary klubisse.
Isiklikku.
Mart Kulli abikaasa Ingrid Kull on samuti arst, nende abielust sündis kaks poega ja tütar. Vanem poeg Mart on arstiteadlane, Eesti juhtivaid spetsialiste reumatoloogia alal.
Bermuudapuri

Bermuudapuri (inglise keeles "bermuda sail") on kolmnurkne, pikendatud ees- ehk mastiliigiga pikipuri. 
Kirjeldus.
Bermuudapurje ala- ehk poomiliik on kinnitatud poomi külge, mastiliik on kinnitatud piki masti tagapinda asetseva relsi või ümber masti paigutatud rõngaste külge. Selline kinnitusviis lubab purje üles tõsta või koristada, ilma et puri mastist eemalduks. Bermuudapurje halsinurk on kinnitatud poomikanna juures, soodinurk poominuka juures, vallinurga külge on kinnitatud vall, millega purje heiskamisel vallinurk tõmmatakse mastitopi juurde. Puri seatakse tuulde poominuka külge kinnitatud kahe soodi abil. 
Ajaloost.
Nimetuse "besaanpuri" sai bermuudapuri sellest, et seda kasutati parklaeva besaanmastis oleva pikipurjena. 18. sajandi täispurjestusega laevade arengul oli selleks purjeks priitpuri, mis hiljem vahetati välja besaanpurjega, aga 19. sajandi alguses kahvelpurjega. 1800. aasta paiku hakkasid Lääne-India ja Bermuda saarestiku vetes ilmuma besaanpurjestusega kuunarid ja jahid, mis kandsid bermuudapurjeid. Sellest ka purje nimetus edaspidisel kasutusel, eriti jahtidel. 1911. aastal võeti Inglismaal kasutusele purjeregattidel bermuudapurjed, mis on senini kasutusel paljudel nii avamere kui ka võidusõidujahtidel. Seda tüüpi laevadel on bermuudapurjesid eelistatud, kuna need nõuavad vähem teenindavat meeskonda ja hoiavad laeva paremini tihttuules.
Alina Kabajeva

Alina Kabajeva (vene "Алина Маратовна Кабаева", tatari "Əlinə Marat qızı Qabayeva, Әлинә Марат кызы Кабаева", sündinud 12. mail 1983 Taškendis) on Venemaa endine iluvõimleja, olümpiavõitja ja 9-kordne maailmameister, kes aastatel 2007—2014 oli Riigiduuma liige. 
Alina Kabajeva isa on tatarlane Marat Kabajev, kes on tuntud Usbekistani jalgpallur ja treener. Alina ema Ljubov on venelanna. 
Alates 2000. aastatest on Kabajeva Venemaa presidendi Vladimir Putini elukaaslane, kellega tal on kaks last – poeg Ivan sündis 2015 ja teine poeg Vladimir 2019. Kabajeva abiellus Putiniga väidetavalt 2013. aastal Valdais, aastaid pärast Putini ametlikku lahutust oma esimesest abikaasast Ljudmillast. 
Alina Kabajeva võitis pronksmedali 2000. aasta suveolümpiamängudel Sydneys ja kuldmedali 2004. aasta suveolümpiamängudel Ateenas. Maailmameistrivõistlustelt on tal 9 kuld-, 3 hõbe- ja 2 pronksmedalit. Ka on ta 15-kordne Euroopa meister. 2001. aastal oli ta segatud dopinguskandaali, kui tema puhul avastati furosemiidi kasutamine ning talt võeti ära tollel aastal võidetud 5 maailmameistrivõistluste ja 5 Hea Tahte Mängude kuldmedalit ning määrati kaheaastane võistluskeeld, mis küll hiljem lühenes ühe aasta peale. Furosemiid ise küll ei ole dopingaine, küll aga on keelatud põhjusel, et soodustab uriini teket ning aitab varjata dopingainete kasutamist. 
Valiti 2007. aastal Riigiduumasse võimupartei Ühtne Venemaa esindajana, loobus mandaadist aastal 2014.
Eduard, Anhalti prints

Julius Eduard Erdmann Ernst-August (sündinud 3. detsembril 1941 Schloß Ballenstedtis) on titulaarne Anhalti hertsog (Eduard II) ja Anhalti hertsogliku perekonna pea alates oma vanema venna Friedrichi surmast 9. oktoobril 1963. 
Ta on Albrecht Karu ordeni suurmeister.
Prints Eduard on viimase Anhalti hertsogi Joachim Ernsti noorem poeg. Ta on abielus (tsiviilabielu Münchenis 21. juulil 1980, kiriklik laulatus St. Scharlis 7. juunil 1986) Corinne Krönleiniga (sündinud Würzburgis 9. augustil 1961), kes on talle sünnitanud kolm tütart:
Kuna Eduard on viimane Anhalti hertsogliku perekonna pärimisõiguslik prints, sureb see välja kas tema surmaga või pärandub Anhalti troonijärglus edasi tema tütarde kaudu.
Friedrich, Anhalti prints

Leopold Friedrich Franz Sieghard Hubertus Erdmann (11. aprill 1938 Schloß Ballenstedt – 9. oktoober 1963 München) oli Anhalti hertsogliku perekonna pea ja titulaarne Anhalti hertsog (Friedrich III) alates oma isa, viimase Anhalti hertsogi Joachim Ernsti surmast 18. veebruaril 1947.
Ta hukkus autoõnnetusel.
Taiga

Taiga on põhjapoolkera parasvöötme mandrilise kliimaga ala (bioom) okasmetsa enamusega. Taiga on levinud Põhja-Euroopas, Venemaal, Kanadas ja Ameerika Ühendriikides.
Tündre looduskaitseala

Tündre looduskaitseala on kaitseala Viljandi maakonnas Mulgi vallas Läti piiri lähedal. Selle pindala on 1837 hektarit. 
Sealsed soometsad ja elustik võeti kaitse alla 1999. aastal. Praegused piirid ja staatus aastast 2005.
Looduskaitseala territooriumil asub ka Tündre oja.
Jussi järved

Jussi järved (ka "Jussi-Paukjärve järved") on järvestik Harjumaal Kuusalu vallas. Järved jäävad Põhja-Kõrvemaa maastikukaitseala territooriumile. Järvede kogupindala on umbes 0,47 km2. 
Ökoloogiliselt kuuluvad need vähe- ja poolhuumustoiteliste järvede hulka. 
Järvedest on leitud mitmeid kaitsealuseid taimeliike, näiteks järv-lahnarohtu.
Jussi järvestik koosneb kuuest järvest: Kõverjärv, Linajärv, Mustjärv, Pikkjärv, Suurjärv ja Väinjärv.
Luusika looduskaitseala

Luusika looduskaitseala on kaitseala Lääne-Virumaal Vinni vallas. Kaitseala pindala on 441,6 hektarit. 
Kaitseala asutati 1992. aastal, et kaitsta kaitsealuseid liike ja nende elupaiku. 
Looduskaitsealal kasvab muu hulgas vanu loodusmetsi ning eriti liigirikkaid salu- ja laanemetsi. Avifaunast on seal kohatud I kategooriasse kuuluvat must-toonekurge ja III kategooriasse kuuluvat tetre.
Niinsoni looduskaitseala

Niinsoni looduskaitseala on looduskaitseala Harju maakonnas Anija vallas. Selle suurus on 111 hektarit. 
Kaitseala loodi 2000. aastal, kaitsmaks eeskätt I kategooriasse kuuluvat must-toonekurge ja tema elupaika ning sealset loodusmetsa.
Nikolai Reek

Nikolai Reek VR I/2, VR II/2 ja VR II/3 (sünninimega Nikolai Bazõkov; 1. veebruar 1890 Tallinn – 8. mai 1942 Ussollagi vangilaager, Molotovi oblast, NSV Liit) oli Eesti sõjaväelane (kindralleitnant, 1938).
Elulugu.
Nikolai Bazõkov sündis Tallinnas, lapsendati ja kasvas üles saarlasest raudteelase peres. 
Haridus.
Ta lõpetas 1910. aastal Tšugujevi sõjakooli ja 1916. aastal Kiievi lendurvaatlejate kooli. Ta jätkas õpinguid Nikolai Kindralstaabi Akadeemias. 1923–1925 õppis ta kõrgemas sõjakoolis Prantsusmaal. 1930–1931 õppis Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas, Korporatsioon Rotalia liige.
Teenistus Vene keisririigi armees.
Enne Esimest maailmasõda teenis podporutšik Nikolai Reek Tallinnas 23. jalaväediviisi 90. Onega jalaväepolgus rooduülemana. 1917. aasta revolutsioonisündmuste ajal oli Nikolai Reek Peeter Suure Merekindluse Muhu positsiooni staabiülem.
Teenistus Eesti Vabariigis.
1920. aasta veebruaris teenis kindralstaabi polkovniku auastmes 3. Diviisi staabiülemana. 
1925–1926 ja 1934–1939 oli N. Reek Kaitsevägede Staabi ja Sõjavägede Staabi ülem. 
Aastatel 1927–1928 oli Nikolai Reek Eesti Vabariigi sõjaminister. 
Eesti Kaitsevägede Staabi ülem (1934–1937) ja Sõjavägede Staabi ülem (1937–1939), oli staabiülemana Riigikaitse Nõukogu liige.
1937 Riigivanema ja Vabariigi Valitsuse esindaja Rahvuskogu juures Eesti Vabariigi Põhiseaduses riigikaitsesse puutuva osa väljatöötamisel.
1939–1940 kuulus ta sõjaministrina Jüri Uluotsa valitsuse koosseisu. Kindralleitnant Nikolai Reek vabastati Vabariigi Presidendi käskkirjaga relvastatud jõududele 22. juunist tegevsõjaväeteenistusest aja väljateenimise tõttu, arvates 22. juunist 1940
12. märtsil 1941 arreteeriti ta NKVD poolt ja saadeti Solikamski Usollagi vangilaagrisse, kus ta pärast ülekuulamisi hukati.
Mälestuse jäädvustamine.
Tartus Barclay hotellis Ülikooli tänav 8 avati 2003. aastal Nikolai Reegi bareljeef.
Hani

Hani ("Anser") on haneliste seltsi partlaste sugukonda kuuluv veelindude perekond.
Partlaste sugukonda kuulub kolm alamsugukonda: harakhanilased, kuhu kuulub üksainus liik, hanilased ja partlased. Hanilaste alamsugukonna suurim perekond ongi hani, aga sinna kuuluvad ka perekonnad luik, lagle, ogahani, tuhkhani ja vaaraohani.
Lumehane ("Chen"), keiserhane ("Philacte"), stepihane ("Cygnopsis") ja vööthane ("Eulabeia") käsitletakse ka eraldi perekondadena. 
Tänapäeval elab maailmas kümmekond liiki hanesid. Kõige suurem neist on hallhani, kes kaalub 2,5–4,1 kg, kõige väiksem Rossi hani, kes kaalub 1,2–1,6 kg. Kõigil hanedel on jalad ja varbad roosad või oranžid ning nokk on roosa, oranž või must. Kõigil on kõhu- ja sabaalune valge või vähemalt väge hele ja paljudel on peas valget. Kael, keha ja tiivad on hallid, harvem valged, hoosuled osaliselt või täielikult mustad. Lagledest erinevad haned selle poolest, et lagledel on mustad jalad ja nende sulestik on üldiselt tumedam.
Haned tekkisid nähtavasti keskmiotseenis, sest sellest ajast pärinevad vanimad leitud fossiilid. Vanimate leidude kohta on sageli raske otsustada, kas tegu on hane, luige või laglega, sest sel ajal olid need perekonnad üksteisega veel sarnasemad kui tänapäeval. Kirjeldatud on 10 fossiilset haneliiki, kuid nende süstemaatika on veel välja kujunemata. Fossiilsetest hanedest on kõige tähelepanuväärsem "Anser pratensis", kes elas varapliotseenis tänapäeva USA maa-alal ja tundub olevat ainus hani, kes kohastus puu otsas elamisega ning just sellepärast eraldatakse teda sageli omaette perekonda "Heterochen".
Teaduslikult kirjeldas hane esimest korda Mathurin Jacques Brisson 1760, kuid hallhane kirjeldas esimesena Linnaeus 1758. aastal.
Haned on levinud peaaegu kogu Holarktises, eelistades suvel märgi ja jahedaid subarktilisi ja parasvöötme piirkondi. Paljud liigid rändavad talvel lõuna poole soojematele aladele, kus jaanuari keskmine õhutemperatuur on 0–5 °C.
Eestis elavad hallhani, rabahani ja laukhani. Eksootilisemaid hanesid saab näha Tallinna loomaaias.
Kaks haneliiki on kodustatud. Koduhani põlvneb hallhanest. Ta kodustati Lõuna-Euroopas I aastatuhandel eKr. Hiinas ja mitmel pool Aafrikas peetakse kodustatuna stepihane.
Kõiki haneliike kütitakse mingil määral. Selle tulemusena on väike-laukhani kantud kõikjal levilas punasesse raamatusse ohualtina ning stepihani on üleküttimise ja elupaikade hävitamise tõttu muutunud ohustatud liigiks.
Haned elavad suhteliselt kaua. Koduhani elab keskmiselt 20-aastaseks, teadaolevalt pikima elueaga isend olevat elanud 80-aastaseks.
Hane kehatemperatuur on 40,0–41,0 °C. Hane pulss on 210–320 lööki minutis.
Toomas Meola

Toomas Meola (varasema nimega Toomas H. Liiv; sündinud 11. augustil 1969) on endine eesti ajakirjanik ja noorsootöötaja, kes on mõistetud süüdi pedofiilias.
Ta on töötanud Tallinna 44. keskkooli vanempioneerijuhina, ajalehes Noorte Hääl ja hilisemas Päevalehes ajakirjanikuna ning reklaamifirmas Inorek &amp; Grey.
21. detsembril 2006 mõistis kohus Toomas H. Liivi pedofiilia eest 3,5 aastaks vangi. Süüdistuse järgi kasutas ta seksuaalselt ära 9–12-aastasi poisse. Karistust kandes muutis ta perekonnanime. 20. novembril 2008 rahuldas Tartu maakohus Meola ennetähtaegse vabastamise palve. 2. detsembril 2008 ta vabastati.
Alates 30. oktoobrist 2012 oli Meola uuesti vahi all. 13. septembril 2013 mõistis Harju maakohus ta neljaks aastaks vangi uute kuritegude eest, mille hulka kuuluvad lapsporno omamine ja sellega äritsemine, samuti pedofiilia. 28. oktoobril 2016 vabanes Meola vanglast.
Ahm

Ahm ehk kaljukass ("Gulo gulo") on kärplaste sugukonda ahmi perekonda kuuluv kiskja. 
Ahm on kärplaste sugukonna suurim maismaalise eluviisiga loom (üldse suurim on hiidsaarmas ("Pteronura brasiliensis")). Enamik teadlasi eristab kaht ahmi alamliiki: "G. g. gulo" ja "G. g. luscus", mõned ka "G. g. vancouverensis"'.
Levila.
Ahmi levila hõlmab osaliselt Skandinaavia, Soome, Karjala ja Põhja-Venemaa, ka Mongoolia, Põhja-Hiina ja Põhja-Ameerika. Enamikus neis piirkondades on tema arvukus väike. Levila piire on ahmi hulkuva eluviisi ja pikkade jahiretkede tõttu väga raske kindlaks määrata. Eestis on ahm haruldane eksikülaline. 20. sajandist on teada vaid viis kinnitatud leidu ning 21. sajandist mitte ühtegi. Ta on sattunud teistessegi Baltimaadesse, Valgevenesse, Ukrainasse, Lääne-Siberi metsasteppi ja mujalegi.
Välimus.
Ahm erineb ülejäänud päriskärplastest väliselt üsna palju nii kehaehituse kui ka suuruse poolest, aga kolju ehituse ja eriti hammastiku poolest on ta neile ometigi lähedane.
Ahmid on jässaka ja lühikese kehaga. Nende tüvepikkus on 70–105 cm, saba on 18–23 cm pikk. Tagakäpa pikkus 14–18 cm, kondülobasaalpikkus 128–150 mm. Isendid kaaluvad 9–19 kg. Isasloomad on emastest umbes 30% suuremad. Ahmid sarnanevad väliselt karudega, ehkki neil on suhteliselt pikk saba. Käpad on võimsad ja laiad, pea suhteliselt väike, pisikeste ümarate kõrvadega. Keha massiivsust rõhutab pikk karm sorakil karvastik. Ahmi karvastik on läikiv, piki külgi kulgeb kaks heledat vööti, mis algavad kukla lähedalt ja ulatuvad piki külgi sabani. Põhiliselt on värvus tumepruun, aga see on eri isenditel üsna erinev, samuti vöötide laius, selgus ja värvus. Tema karvad on pikad ja nidusad, vett väga vähe imavad. 
Ahmi karusnahk on väga hinnatud, kuna isegi pakases ei kaota see elastsust, eriti tõhus on seda kasutada Arktikas.
Eluviis.
Ahm elab kõikjal erakuna. Vaid üksikjuhtudel, näiteks suurema korjuse kallale võib lühikeseks ajaks koguneda mitu isendit. Ahm suudab elada nii lauskmaal kui ka mägedes, nii metsas kui ka tundras. Ahmi individuaalterritoorium võib olla isegi 1500–2000 km² suur.
Peamiselt sööb ahm raibet, näiteks suuremate kiskjate murtud loomade jäänuseid. Harva ründab ta sõralisi ise, kuid kätte saab üksnes haavatud, haigeid ja noori loomi. Ahm ei ole ablas loom, sest sööb korraga märksa vähem kui makku mahuks. Ülejäänud saagi püüab ta mõnda kõrvalisse paika peita. Toitu otsides näitab ahm üles suurt väsimatust, liikuvust, jõudu, osavust ja kavalust.
Ahm on kasulik, sest käitub looduse sanitarina, hävitades nõrku isendeid ja nende laipu.
Auvere mõis

Auvere mõis (saksa keeles "Ampfer") oli rüütlimõis, hiljem poolmõis Eestimaal Vaivara kihelkonnas. Nüüdisajal jääb mõisasüda Ida-Viru maakonna Narva-Jõesuu linna Auvere küla maadele.
Mõisasüda paikneb Kõrgesoo põhjaservas oleval umbes 2 × 4 km suurusel soosaarel. Mõisal oli paarikilomeetriste vahedega kaks keskust, mida kutsuti Auvere vana- ja uuemõisaks. Vanast mõisasüdamest pole säilinud midagi peale paari vana puu, mis mõisasüdant tähistavad, uuest mõnede kõrvalhoonete müürijupid.
Ajalugu.
Auvere küla on ürikutes esmamainitud 1361. aastal. Mõis asutati XVII sajandi keskel (eraldati kas Kurtna või Laagna mõisa maadest). See käis korduvalt käest kätte ning mõisaomanikeks olid XVII ja XVIII sajandil zur Mühlenid, Helffreichid, Rehbinderid, Pröbstingid.
Aastatel 1687–1704 oli mõisa omanikuks Rootsi sõjaväelane Heinrich Johann von Drenteln, kes hukkus 1704. aasta Narva piiramise ajal.
1773. aastal müüdi mõis Adolph von Stackelbergile, kes mõne aasta pärast mõisa edasi müüs. Mõisa omanikeks olid veel Otto Reinhold von Yhrmann, 1781. aastast Magnus Johann von Bock ning veidi aja pärast Jürgen Heinrich Arps. 1824. aasta suvel ostis Auvere mõisa Carl Anton Seegebarth. Viimase perekonna kätte jäi mõis 1878. aastani, mil Carl Antoni poeg Georg Seegebarth selle müüs.
1878. aastal ostsid mõisa ilma inventarita 110 000 rubla eest eestlased Jüri Tamm ja Mihkel Zimmerman. 1913. aastal olid mõisate (vanamõis ja uuemõis) peremehed Jüri ja Villem Tamm, kelle käest ka mõis riigistati, kuid neile jäeti mõisasüda. 1990. aastal tagastati mõisasüda Aldo Tammele.
Varia.
1783. aastal sündis Auvere mõisas mõisavalitseja pojana Carl Friedrich Tenner, kes oli astronoom ja üks teadusliku geodeesia rajajaid Venemaal.
1806. aastal toimus Auvere mõisas talupoegade vastuhakk teorendi suurendamise vastu, kuid renti ei suurendatud ja asi vaibus.
1835. aastal said Auvere mõisas perenimed 16 perekonda, kokku 218 inimest.
1858. aastal toimus Auvere mõisas talupoegade vastuhakk vakuraamatus kirja pandud abiteo vastu, mis aga 20 sõduriga maha suruti. 5 talupoega saadeti tapiga Tallinna vangi. Ülejäänud said 80 kepihoopi kadalippu.
1864. aastal asutati Auveresse külakool, kus esimene kooliõpetaja oli Jaan Wichelmann.
Andrus Elbing

Andrus Elbing (esinejanimega Beebilõust; sündinud 24. juulil 1981 Kuressaares) on eesti luuletaja, tätoveerija ja räppar. Tema tuntumad laulud on "Mendid", "Imperato", "Vihaköne", "Isale", "Jäämäetipp", "Kui sa küsinud oleks" ja "Automaat".
1998. aastal asutas ta koos Okym Riimiga grupeeringu HaDeC.
Aastatel 2000–2002 kandis Beebilõust vanglakaristust korrakaitsja ründamise eest. Pärast vabanemist ta ei muutnud elustiili ja jätkas samas seltskonnas, kus ta enne oli.
Ta kandis 2003. aastast kuni 2007. aasta novembrini vanglakaristust eluohtliku vigastuse tekitamise eest. Väidetavalt algas probleem sellest, et ohver ründas teda klaaspudeliga. Beebilõust võttis selle pudeli ära ja virutas sellega ründajat. Tagajärjeks oli sügav lõike-rebimishaav, kilpnäärme ülemise arteri vigastus ja suur verekaotus.
Vanglas olles lõi ta bändi Verba Ab Intra ja lõpetas keskkooli kiitusega.
2008. aasta aprillis esines ta kirjandusfestivalil Sotsia.
2011. aastal ilmus nime Beebilõust all tema debüütalbum "32 kuupi", väljaandjaks Legendaarne Records.
2015. aastal ilmus tal album "Valge lipp", mis valiti Eesti hiphopialbumiks 2015. Aastal 2016 ilmus album "Must lipp".
4. veebruaril 2017 peeti Andrus Elbing kinni Tallinnas Tööstuse tänaval, kus ta müüjat machetega ähvardades püüdis müüjat panna laulma ja tantsima, müüja ei olnud nõus ja seetõttu läks Kessu raevu ja tekkis lahkheli. Ta vabastati 4. augustil 2017.
Beebilõusta elatusallikaks oli teiste inimeste tätoveerimine.
Aastal 2019. ilmus tal album "Andrus Elbing", kus on ka remiksid lugudele "Kas sa oled ikka mo fänn" ja "Jokker". See album oli tema esimene digialbum, mis laaditi üles Spotifysse ja iTunesisse.
Beebilõust kihlus 2015. aastal Ingrid Mändiga, kellega neil sündis 2. aprillil 2019 tütar Venus.
Dimebag Darrell

Dimebag Darrell (sünninimega Darrell Lance Abbott; 20. august 1966 Grand Prairie, Texas – 8. detsember 2004 Columbus, Ohio) oli "heavy metal"'i ansamblite Pantera ja Damageplan asutajaliige ja kitarrist. Damageplani asutas ta koos oma venna Vinnie Pauliga.
8. detsembril 2004 pidi Damageplan oma uue albumi "New Found Power" promoturneel esinema Columbuse linna rokiklubis Alrosa Villa. Vaid mõni hetk enne kontserdi algust ronis lavale Nathan Gale, kes tulistas Abbottit kolm korda pähe (viimane lask osutus surmavaks) ning jätkas publiku suunas tulistamist, tappes veel kolm ja haavates seitset inimest. Lõpuks surmas politseinik James Niggemeyer ründaja ühe lasuga pähe.
Rünnaku motiiviks pakkusid mõned fännid Gale'i viha Darrelli ja Vinnie vastu, mille tingis Pantera laialiminek. Raamatus "A Vulgar Display Of Power" avaldatud mitmed Gale'i isiklikud kirjutised vihjavad, et paranoidse skisofreenia põhjustatud luulude tõttu kujutas ta ette, et ansambel suudab tema mõtteid lugeda ning naerab tema üle.
Pantera

Pantera oli Ameerika Ühendriikide "groove metal" bänd. Selle asutasid vennad Abbottid: Vinnie Paul (trummid) ja Dimebag Darrel (kitarr) 1981. aastal Arlingtonis Texase osariigis. Järgmisel aastal liitus Terry Glaze (vokaal) ja Rex Brown (bass). 1987. aastal, kui Pantera otsis uut raskemat kõla, asendati Glaze Phil Anselmoga. 1980. aastatel, esialgu "glam metal"'it viljeledes, anti välja neli albumit. Viies album, "Cowboys from Hell" (1990), oli juba raskema, "groove metal"'i kõlaga. Kuues album "Vulgar Display of Power" (1992) oli eelmistest veel raskema kõlaga. 1994. aastal anti välja album "Far Beyond Driven".
1995. aastal tekkisid bändis pinged, kui vokalist Phil Anselmo jäi heroiinist sõltuvusse, mistõttu albumi "The Great Southern Trendkill" (1996) salvestusel laulis Anselmo vokaalid ülejäänud bändist eraldi. Pinged jätkusid veel seitse aastat, mille jooksul salvestati ainult üks album "Reinventing the Steel" (2000). 2001. aastal otsustas bänd ajutiselt lahku minna, kuid 2003. aastal mindi lõplikult lahku, kui vennad Abbottid said aru, et Anselmo ei kavatse enam bändi naasta. Päast Pantera lahkuminekut asutasid Abbottid Damageplani ja Anselmo hakkas tegelema mitme kõrvalprojektiga, näiteks Down. 8. detsembril 2004 kadus taasühinemise lootus täielikult, kui Damageplani esinemisel Columbuses Ohio osariigis Dimebag Darrell mõrvati.
Blackout

Muusikas:
"Ansamblid"
"Albumid"
Ainja järv

Ainja järv (ka Aine järv ja Ainejärv) on kaitsealune paisjärv Sakala kõrgustiku lõunaosas, Viljandi maakonnas Mulgi vallas Ainja külas.
Kirjeldus.
Ainja järve pindala on 21,3 ha, pikkus 1,2 km, laius 250 m, suurim sügavus 2,3 m, keskmine sügavus 1,7 m, vee maht 331 000 m³, kaldajoone pikkus 3,975 km ja kõrgus merepinnast 81 m. Järv kuulub Lääne-Eesti vesikonda ja Pärnu alamvesikonda.
Järv on põhja-lõunasuunaline ja on paisutatud Kõpu jõele, mis voolab sisse järve lõunatipust ja välja põhjatipu ligidalt. Järve põhjaosasse lõikub poolsaarena sisse kõrge vallseljak Toonimägi. Põhjatipust 80 m kauguselt möödub järvest Valga–Uulu maantee.
Järve vesi on pärit Sinejärvest ja Ikepera soost, veevahetus on 12 korda aastas. Vesi on põhjani segunev ja soojenev, roheka tooniga helepruun, vähe läbipaistev, aluselise reaktsiooniga (pH tase 8,2), selles leidub rikkalikult nii mineraalaineid kui ka orgaanilisi ühendeid. Limnoloogilise tüübi järgi on veekogu kalgiveeline miksotroofne ehk kalgiveeline segatoiteline järv. Järv on avalikult kasutatav veekogu.
Elustik.
Järv on rohke taimestikuga. Kaldavees kasvab tarn, laialehine hundinui, jõgitakjas, pilliroog, konnaosi ja järvkaisel, vähesel määral ka metskõrkjas. Ujulehtedega taimedest kasvab kollane vesikupp, vesi-kirburohi ja ujuv penikeel. Veesisestest taimedest kasvab vesikatk ja ogaterav penikeel. Planktonit on järves üsna rohkesti.
Kaladest esinevad järves ahven, haug, särg ja koger, mõningatel andmetel ka koha ja linask.
Ajalugu.
Juba 19. sajandi alguses asus järve nõos veskijärv, mille paisu suurvesi 1855. aastal lõhkus. 1912. aastal rajati järvele saeveski, kuid 1928. aastal lõhkus suurvesi uuesti paisu ja järv jooksis tühjaks. Saeveski pandi tööle masinate jõul ja järv jäi tühjaks kuni 1952. aastani, mil järve pais taastati. Viimast võib lugeda praeguse järve alguseks.
Looduskaitse.
Ainja järv koos Sinejärvega ja nende ümbrus on Ainja maastikukaitseala tuumikosa. Järv on kaitse all alates 1964. aastast, mil selle kaitseks loodi Ainja järvekaitseala. 1999. aastal ühendati see Sinejärve kaitsealaga ja selle tulemusena moodustati praegune Ainja maastikukaitseala.
Amedeo Avogadro

Lorenzo Romano Amedeo Carlo Avogadro, Quareqa ja Carreto krahv (9. august 1776 Torino – 9. juuli 1856 Torino) oli itaalia füüsik ja keemik.
1811. ilmus ajakirjas Journal de Physique, de Chimie et d'Histoire naturelle ('füüsika, keemia ja looduse ajaloo ajakiri') Avogadro artikkel "Essai d'une manière de déterminer les masses relatives des molécules élémentaires des corps, et les proportions selon lesquelles elles entrent dans ces combinaisons" ("Essee kehade elementaarmolekulide suhteliste masside kindlaksmääramisest ja proportsioonidest, millega nad astuvad ühenditesse"). Artikkel ilmus Prantsusmaal ja prantsuse keeles sellepärast, et Põhja-Itaalia oli tollal Prantsuse vägede poolt okupeeritud. Artiklis väljendas Avogadro seaduspära, mille kohaselt eri gaaside võrdses ruumalas sisaldub võrdsel temperatuuril ja rõhul võrdne arv aineosakesi. Seaduspära sai tema auks nime Avogadro seadus. Osakeste arv määrati kindlaks alles hiljem ning nimetati Avogadro arvuks.
Avogadro õppis esialgu kanoonilist õigust, kuid pühendus peagi füüsikale ja matemaatikale. 1820. aastal sai ta Torino Ülikooli professoriks. Et ta osales 1821. aastal poliitilises vastuseisus Sardiinia kuninga kukutamiseks, sunniti ta 1823. aastal professoriametist loobuma. Osa ajaloolasi arvab, et Avogadro annetas Sardiinia revolutsionääridele raha. 1833. aastal kutsuti ta ülikooli tagasi ning ta õpetas seal veel 20 aastat. Ta pidas ameteid, mis on seotud statistika, metroloogia ja meteoroloogiaga. Avogadro juurutas Piemontes meetrisüsteemi.
Esialgu tema gaaside teooriat ei tunnistatud, sest teatud tingimustes (mõnede ainete ja temperatuuride puhul) tehtud katsed seda ei kinnitanud. Tol ajal ei tehtud vahet aatomitel ja molekulidel. Avogadro selgitas välja, et gaaside molekulid koosnevad aatomitest, kuigi ta kasutas aatomi mõiste asemel sõna "elementaarmolekul".
Avogadro eraelust on vähe teada. Ta abiellus Felicita Mazzèga ja neil oli kuus last.
Operaator (matemaatika)

Operaator on matemaatikas teatav kujutus ehk funktsioon. Tegu pole rangelt määratletud matemaatilise mõistega. Sageli nimetatakse "operaatoriks" sellist "kujutust" või "funktsiooni" mille lähte- ja sihthulk kuuluvad mõnda funktsiooniruumi või vektorruumi.
Andsu järved

Andsu järved on järvestik Võrumaal Võru vallas. Need on Edejärv (pindala 1,6 ha, suurim sügavus 6,8 m) ja Perajärv (1,4 ha, 12,4 m). 
Järvede ja nende lähimaastiku kaitseks on asutatud Andsu järvede maastikukaitseala.
Ilo Käbin

Ilo Käbin (18. veebruar 1921 Narva – 3. september 2003 Stockholm) oli eesti kirurg, arstiteadlane ja kultuuriloolane.
Ilo Käbin oli Eesti kaitseväes allohvitser-velsker ja teenis 1943. aastal Saksa sõjaväes. 1944. aastal töötas ta Soome sõjaväe peastaabis ja ravis välismaa vabatahtlikke Helsingis; hiljem oli aga Lõuna-Karjalas rindearst. Augustis pöördus tagasi Eestisse, kust tal õnnestus Rootsi põgeneda.
Ilo Käbin lõpetas 1950. aastal Uppsala Ülikooli arstiteaduskonna, töötas seejärel kirurgina ja tegeles erapraksisega. 1986. aastal kaitses ta Lundi Ülikoolis doktorikraadi Eesti arstiteaduse ajaloo teemal.
Ilo Käbin on kirjutanud palju artikleid ja raamatuid Eesti kultuuriloost ja meditsiiniajaloost. Ta oli ka väga suur kartograafiahuviline. Paljud oma kultuuriloolised ja kartograafilised materjalid annetas ta Eesti muuseumidele.
Päringutarkvara

Päringutarkvara on arvutiprogramm, mis võimaldab ligipääsu andmehoidlas või andmebaasis asuvatele andmetele.
Jorma Toots

Jorma Toots (sündinud 8. novembril 1975 Tartus) on eesti pianist.
Ta lõpetas Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia professor Lilian Semperi klaveriklassis ja omandas seejärel magistrikraadi professor Matti Reimanni kammeransambliklassis. 
Erinevate ansamblipartneritega on ta esinenud paljudel kammermuusika konkurssidel ja festivalidel nii Eestis kui ka kaugemal. 2004. aastal esindas ta koos saksofonist Ivo Lillega Eesti muusikuid Balti- ja Põhjamaade parimaid noori interpreete ühendavas kontserdisarjas "UpBeat". Lisaks aktiivsele tegevusele kammermuusikuna on Jorma Toots tegev ka džässpianistina. Koos eesti parimate džässmuusikutega on ta salvestanud mitu plaati Eesti Raadiole ja plaadifirmale Universal Music. 
Jorma Toots töötab õpetajana Heino Elleri nimelises Tartu Muusikakoolis ja instrumentaalmuusika lektorina Tartu Ülikoolis.
1997. aasta Eurovisiooni lauluvõistlus

1997. aasta Eurovisiooni lauluvõistlus oli 42. Eurovisiooni lauluvõistlus ja see toimus 3. mail 1997 Dublinis, Iirimaal. See oli Iirimaa jaoks neljas kord viie aasta jooksul lauluvõistlust korraldada (enne 1997. aastat toimuseid ka 1993., 1994. ja 1995. aasta võistlused Iirimaal) .
Õhtujuhtideks olid Carrie Crowley ja Ronan Keating. Lauluvõistluse võitis Suurbritannia pop-rokk bänd Katrina &amp; The Waves lauluga "Love Shine a Light".
Uuendused Eurovisioonil.
1997. aasta lauluvõistlusel katsetasid viis riiki (Suurbritannia, Saksamaa, Rootsi, Šveits ja Austria) esimest korda rahvahääletust. Järgmisel, 1998. aasta Eurovisioonil, oli telefonihääletus juba domineeriv.
Osalenud riigid.
1997. aastal võeti kasutusele uus süsteem, kus eemaldati üheks aastaks lauluvõistluselt viimase nelja aasta madalama keskmise skooriga riigid. Järgneval aastal on riigil võimalus uuesti osaleda. Võistlusest eemaldatakse vastavalt nii palju riike, et igal aastal oleks kokku 25 osalejat.
Itaalia rahvuslik telekanal Radiotelevisione Italiana (RAI) teatas, et 1997. aasta osalus jääb nende viimaseks. Itaalia naasis üritusele alles 2011. aastal. Lauluvõistlusest otsustas kõrvale jääda Iisrael, sest see toimus holokausti mälestuspäeval. Sellega andsid nad koha Bosnia ja Hertsegoviinale, kes uue süsteemi järgi oleks üheks aastaks võistluselt eemaldatud.
Naksitrallid

"Naksitrallid" on neljaosaline Eesti lasteraamatusari, mis räägib Muhvi, Sammalhabeme ja Kingpoole seiklustest. Selle autor on lastekirjanik Eno Raud ja illustreerija kunstnik Edgar Valter. 
Algselt anti sari välja nelja raamatuna:
Hiljem ilmusid need ka kahe raamatuna: "Naksitrallid" ja "Jälle need naksitrallid".
Tegu on enim tõlgitud eestikeelsete lasteraamatutega – naksitrallide lugusid on antud välja 18 keeles.
Sõna "naksitrall" tähendab kedagi või midagi toredat, vahvat, hakkajat. Seda sõna on kasutanud näiteks A. H. Tammsaare romaani "Tõde ja õigus" IV osas, iseloomustades linnas asuvat kena hoonet.
Valdo Randpere

Valdo Randpere (sündinud 4. veebruaril 1958 Tallinnas) on eesti muusik, ettevõtja ja poliitik. 
Ta lõpetas aastal 1976 Tallinna 16. Keskkooli. 1982. aastal lõpetas ta Tartu Riikliku Ülikooli õigusteaduskonna "cum laude". 
Ta töötas aastatel 1982–1983 Eesti NSV Justiitsministeeriumis ministri abina. 
Ta töötas aastatel 1983–1984 ELKNÜ Keskkomitee propaganda- ja kultuuriosakonna instruktorina.
1984. aasta augustis välismaal viibides jättis ta koos abikaasa Leila Milleriga Nõukogude Liitu naasmata ja asus elama Rootsi. Eestisse jäi nende tollal aastane tütar Kaisa Randpere, keda Nõukogude Liit lubas alles 1986. aastal minna vanemate juurde. See võitlus pere ühinemise nimel leidis palju kõnepinda ka Rootsi ühiskonnas ja eriti ajakirjanduses, toetust Randperele ja Millerile avaldasid teiste hulgas ka kirjanik Astrid Lindgren ja isegi tolleaegne USA president Ronald Reagan.
1998. aastast elab Randpere Eestis ja töötas kuni 2009. aastani OÜ Eesti IBM juhina.
Poliitiline tegevus.
Augustis 2009 astus ta Reformierakonda. Ta on 12. detsembrist 2009 Reformierakonna juhatuse liige ja 30. jaanuarist 2010 Reformierakonna Tallinna piirkonna juhatuse liige.
Ta oli XII, XIII ja XIV Riigikogu liige.
Oktoobrist 2009 on ta Tallinna Linnavolikogu Reformierakonna fraktsiooni aseesimees.
2013. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel oli ta Reformierakonna Tallinna linnapeakandidaat.
2023. aasta Riigikogu valimistel kogus Randpere valimisringkonnas nr 2 (Tallinna Kesklinna, Lasnamäe ja Pirita linnaosad) 1169 häält. Randpere sai Riigikogusse Heidy Purga asendusliikmena, pärast seda kui viimane sai kultuuriministriks.
Ta kandideeris 2025. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel Lasnamäe linnaosas, sai 279 häält ning ei osutunud valituks.
Osalemine meelelahutussaadetes.
2008. aastal võitis ta koos Eda-Ines Ettiga Eesti TV3 saatesarja "Laulud tähtedega". Saates osales 9 duetti, kellest üks osapool oli elukutseline laulja ja teine avaliku elu tegelane mõnest muust valdkonnast. 
2009. aastal osalesid Valdo Randpere ja Eda-Ines Etti saates "Eesti otsib lemmiklaulu". Nende esitatud laul "Eesti muld ja eesti süda" (Rein Rannap / Lydia Koidula) jäi finaalis teisele kohale.
Laulja

Laulja ehk vokalist on loovisik, kes kasutab oma häält muusika esitamiseks (interpreteerimiseks). 
Laulja võib laulda saateta ("a cappella") või instrumentide saatel. Laulja võib olla solist või koos teiste lauljatega moodustada vokaalansambli või koori.
Pühajõe kirik

Pühajõe kirik on kirik Ida-Viru maakonnas Jõhvi vallas Pühajõe külas. Kirik on olnud Jõhvi kihelkonnakiriku abikirik. 
Pühajõe küla on esmamainitud 1241. aastal Taani hindamisraamatus. Kirik ehitati küla hiide Jõhvi kihelkonnakiriku abikirikuna aastal 1467. Esimene kirikuhoone oli puidust ja asus nüüdse kiriku lähedal. Ei ole aga teada, kas vana kirik hävines või lammutati.
Aastatel 1654–1744 oli Pühajõe kogudus iseseisev kogudus, kuid pärast seda muudeti uuesti Jõhvi kihelkonnakiriku juurde kuuluvaks abikoguduseks.
1788. aasta aruandes on kirjas, et Pühajõe kiriku juures töötab kool, mis tegutses 1861. aastani. 
Kivikiriku nurgakivi pandi 26. mail 1836. Kiriku ehitamise patrooniks olid Pagari mõisnik Otto von Stackelberg ja Jõhvi kihelkonna kohtunik Reinhold von Arnold Järve mõisast. Kiriku ehitamiseks eraldas Eestimaa rüütelkond 3000 rubla. Kirikuõpetajaks oli sel ajal Carl Friedrich Johann Koch ja köstriks Karl Gustav Masing. Ehitusmeistriks oli Madis Strauh Künnapõhjalt. Hiljem töötas ta Päite koolis õpetajana. Uus kirik sai valmis 1838 ja sisseõnnistamine toimus 1839. aastal. 1893. aasta 6. veebruaril põles kirik maha, kuid ehitati 1894. aastal suurendatult jällegi üles.
Pühajõe kogudus iseseisvus taas 1939. aastal kirikuõpetaja Aleksander Elleri eestvedamisel.
1968. aastal Pühajõe kogudus likvideeriti, kirik jäi kasutuseta ja lagunes. 1980. aastate lõpuks olid järgi vaid müüride varemed.
1988. aastal hakati kirikut taastama plaaniga võtta see kasutusele tavandi-kontserdihoonena, kuid plaanid muutusid ja otsustati taastada kirik. Esimene jumalateenistus taastatud kirikus peeti jõuluõhtul 1989.
7. märtsil 1990 registreeriti Pühajõe kiriku juurde Pühajõe kogudus, mille nõukogu esimeheks valiti Kalju Metsalu, koguduse hooldajaõpetajaks Peeter Kaldur. 
23. juunil 1990 pühitses kiriku peapiiskop Kuno Pajula. 1993. aastal sai koguduse õpetajaks Ülo Vaher, kes teenis kogudust aastani 2008. Seejärel on koguduse hooldajaõpetajaks olnud Peeter Kaldur.
Oklahoma City

Oklahoma City on linn USA-s, Oklahoma osariigi pealinn ja Oklahoma maakonna keskus. See on Suure tasandiku üks suurimaid linnu.
Linn on asutatud 1835. aastal.
1995. aasta aprillis toimus pommirünnak Alfred P. Murrah Federal Buildingus, milles hukkus 168 inimest.
Põhja-Korea vonn

Põhja-Korea vonn ("won") (korea keeles 조선민주주의인민공화국 원, hanja: 朝鮮民主主義人民共和國 圓) on Põhja-Korea rahaühik.
Etümoloogiliselt tuleb sõna "vonn" samast sõnatüvest kust Hiina rahaühik "jüaan" ja Jaapani rahaühik "jeen". Vonn jaguneb 100 tšoniks.
Põhja-Korea vonn tuli käibele 6. detsembril 1947 ja ta asendas seni käibinud Korea vonni.
1959. aastal toimus Põhja-Koreas rahareform ja kasutusele võeti teine vonn. Esimene vonn vahetati teise vastu kursiga 100:1. Teine vonn oli jäigalt seotud USA dollariga kursiga 2,14 vonni = 1 dollar ja kuulujuttude põhjal oli see kurss valitud Kim Jong Ili sünnipäeva 16. veebruari järgi. 2001. aastal loobus Põhja-Korea vonni ja dollari seotusest ja sellele järgnes kiire inflatsioon.
2009. aasta novembris toimus rahareform, mille käigus 100 vana vonni eest sai 1 uue vonni. Vahetatava raha hulk oli piiratud. Rahareform ei peatanud inflatsiooni ja 20. augusti 2010 seisuga maksis Põhja-Korea vonn 8,16610 Lõuna-Korea vonni ehk umbes 0,7 USA senti või 10 Eesti senti.
Käibel on pangatähed väärtusega 5, 10, 50, 100, 200, 500, 1000, 2000 ja 5000 vonni.
Microsoft Word

Microsoft Word on Microsofti loodud tekstitöötlusprogramm. Wordi litsentse müüakse eraldiseisva tootena või Microsoft Office'i osana. Piiratud võimalustega vabavaralised versioonid on Microsoft Word Viewer ja Office Online.
Failivormingud.
Wordi dokumendid on faililaiendiga .doc või .docx. Viimane tähistab Office Open XML standardile vastavat vormingut, mida kasutatakse Office'i uuemates versioonides.
Ajalugu.
Algne programm Multi-Tool Word toodi avalikkuse ette 1983. aastal Xenixi platvormile.
Teistele platvormidele loodi Microsoft Wordi versioon hiljem:
GNOME

GNOME (nimi tuleb sõnadest GNU Network Object Model Environment) on täielikult vabast tarkvarast koosnev töölauakeskkond – graafiline kasutajaliides, mis töötab koos X.org-i ja arvuti operatsioonisüsteemiga. 
GNOME on osa GNU Projektist ja seda saab kasutada erinevate UNIXi-laadsete operatsioonisüsteemidega, nagu Linux ja BSD. Samuti on see üks osa Java Desktop Environmentist Solarise platvormil. Debiani ja Fedora töölaua vaikekeskkond on GNOME.
Helmer Jõgi

Helmer Jõgi (sündinud 2. jaanuaril 1952 Tartus) on Eesti poliitik ja koolijuht, 2011–2021 Tartu Jaan Poska Gümnaasiumi direktor.
Haridus.
Helmer Jõgi on lõpetanud A. H. Tammsaare nimelise Tartu 1. Keskkooli 1970 ja Tartu Riikliku Ülikooli matemaatika erialal 1975.
Töökäik.
Jõgi on töötanud Kutsekeskkoolis nr. 16 õpetajana 1975–1983, Kutsehariduse Pedagoogika THI nooremteadurina 1983–1984, Tartu I Eriinternaatkoolis õpetajana 1984–1985, EKP Tartu Rajoonikomitees instruktorina 1985–1987, Hugo Treffneri Gümnaasiumi direktorina 1987–2001 ning Haridus- ja Teadusministeeriumi keskhariduse talituse juhatajana 2001–2003. 
2003–2011 oli ta Riigikogu liige. Aastal 2011 asus ta Tartu Jaan Poska Gümnaasiumi direktori ametisse. Augustis 2021 läks ta pensionile. 
Helmer Jõgi on olnud Riigimetsa Majandamise Keskuse nõukogu liige, Tartu Kultuurkapitali nõukogu esimees, Tartu Rahvaülikooli nõukogu esimees, Tartu Kutsehariduskeskuse nõukogu liige, SA Keila Haridus nõukogu liige, SA Junior Achievement Arengufondi nõukogu liige, Tartu Turu Seltsi liige, SA Omanäolise Kooli Arenduskeskus nõukogu liige ning Tartu Rotary klubi liige.
Poliitiline tegevus.
Helmer Jõgi oli Tartu Linnavolikogu liige 1999–2005, X ja XI Riigikogu liige 2003–2011. Ta oli Eesti Koonderakonna liige 1994–1998 ning on aastast 2002 Eesti Reformierakonna liige.
Rukkirääk

Rukkirääk ("Crex crex," rahvakeeles ka rukkirästas) on ruiklaste sugukonda kuuluv linnuliik.
Rukkirääk pesitseb Lääne-Euraasias ja Euroopas. Talvituma suundub ta Aafrika põhja- ja idarannikule. Pesitsus- ja elutsemisala on 20,6 miljonit ruutkilomeetrit. Eestis on rukkirääk tavaline linnuliik, keda pesitseb siin 20 000 – 40 000 paari. Pesitsuskohad asuvad enamasti rohumaadel, heinamaadel ja niitudel.
Rukkiräägu nimetus tuleneb sellest, et tema häälitsust võib kirjeldada "rääkimisena" – see on kahesilbiline "krääk-krääk".
Välimus.
Morfoloogia.
Rukkirääk on nurmkanast poole väiksem ja saledam lind, kes sarnaneb kujult rooruigaga, kuid kelle nokk on lühike ja tömp. 
Linnu üldpikkus on 16–18 cm, tiibade siruulatus 32–35 cm.
Linnu sulestik.
Linnu sulestik on hallikas-kollakaspruun, tal on sinihallid triibud ja hall rind, ülaltpoolt on ta tumedate tähnidega kirjatud.
Lennul on hästi näha punapruun tiivalaik ja saba alt ripnevad jalad.
Levik ja arvukus.
Pesitsus ja arvukus.
Rukkirääk pesitseb ja elutseb Lääne-Euraasias ning Aafrika põhja- ja idarannikul. Pesitsus- ja elamisala on 20,6 miljonit ruutkilomeetrit. Rukkiräägu arvukust hinnati 2022. aastal 3–7 miljonile isendile.
Tavaliselt munevad rukkiräägud 8–12 muna. Osa nendest munadest puruneb heina niitmise ajal, kuna rukkirääkude pesad asuvad heina- ja rohumaadel. Häirimata pesade määr on 80–90%, ent ellujäämisvõimalus niidetavatel heinamaadel väheneb märkimisväärselt.
Mehhaniseeritud niitmise tõttu hukkub 38–95% tibudest.
Eestis on rukkirääk veel üsna levinud lind, aga kuulub III kaitsekategooriasse. 
Talvitumine.
Aafrikasse talvituma lendavad rukkiräägud kogunevad tavaliselt umbes neljakümne isendiga parvedesse. Linnud lendavad öösiti ja päeval puhkavad. Aafrikasse jõudes hõivavad rukkiräägud 4,2–4,9 ha maad.
Röövloomad ja parasiidid.
Pesitsus- ja elamisaladel on rukkiräägule ohuks nii mets- kui ka kodukassid, mingid, tuhkrud, saarmad ja rebased. Leedus on ka märgatud ka kährikuid rukkirääke jahtimas. Lindudest ohustavad rukkirääku hiireviu ja hallvares. Rohumaadel niitmise ja põldudel saagikoristuse tõttu kaitseta jäänud poegadele on ohuks ka valge-toonekurg, loorkull ja muud röövlinnud, kajakad ja vareslased.
Rukkiräägul võib esineda parasiitset lameussi "Prosthogonimus ovatus", kes elab lindude munajuhas. Samuti on märgatud parasiitussi "Plagiorchis elegans", parasiitkärbeste vastseid ja puuke.
Pesitsemine.
Pesa.
Rukkiräägu rohukõrtest ja samblast ehitatud pesa asub maapinnal. Pesa läbimõõt on 12–15 cm. Pesa kõrgus on 7 cm.
Lohu sügavus on 3–4 cm. Pärast 15–17 päeva haudumist koorub 9–10 poega. Pojad hülgavad pesa mõni tund pärast koorumist, siis hakkavad ringi liikuma ning peagi iseseisvuvad.
Toitumine.
Rukkirääk on omnivoor. Põhiline toit on tal vihmaussid, nälkjad, teod, ämblikud, mardikad ja rohutirtsud. Lisaks sööb rukkirääk väiksemaid konni, muruseemet ja teravilja. Talvel toitub rukkirääk rohkem putukatest, nagu näiteks termiidid, prussakad ja sõnnikumardikad.
Sümboolika.
1995. aastal valiti rukkirääk Eesti esimeseks aasta linnuks.
Tuna

Tuna on Eestis ilmuv ajalookultuuri ajakiri, mida annab välja Eesti Arhivaaride Ühing. 
Tuna ilmub alates 1998. aastast neli korda aastas. Tunas on ilmunud nii ajaloolisi uurimusi, memuaare, esseid, raamatute arvustusi kui ka ülevaateid erinevatest ajaloo ja arhiivindusega seotud sündmustest. 2006. aastal ilmus Tuna venekeelne ja 2009. aastal ka ingliskeelne erinumber. 
Ajalooline Ajakiri ja Tuna on ainsad praegu ilmuvad eestikeelsed akadeemilised perioodilised ajalooväljaanded. Tuna kodulehelt on võimalik lugeda ajakirja numbrite sisukordi ja ka artikleid (rohkem kui 2 aastat vanade numbrite puhul).
Ajakirja peatoimetaja oli aastatel 1998–2023 Ott Raun, alates 1. oktoobrist 2023 töötab sellel ametikohal Helen Rohtmets-Aasa.
John Locke (täpsustus)

John Locke on mitme tuntud inimese nimi:
Juhan Kreem

Juhan Kreem (sündinud 26. juunil 1971) on eesti ajaloolane ja arhivaar.
Kreem omandas keskhariduse Tallinna 10. Keskkoolis ja õppis aastatel 1989–1993 Tartu Ülikoolis ajalugu. Akadeemiliselt on ta Eesti Üliõpilaste Seltsi liige.
Seejärel täiendas ta end Kesk-Euroopa Ülikooli keskaja osakonnas Budapestis, kust sai 1994. aastal magistrikraadi. 2002. aastal sai Kreem Tartu Ülikoolist ajaloodoktori kraadi, tema dissertatsiooni teemaks oli Tallinna ja Liivi ordu suhted 15. sajandil. Kreem tegelebki peamiselt Liivimaa keskaja, eriti Liivi ordu ajaloo uurimisega.
1994–1996 töötas ta teadurina Eesti Meremuuseumis, alates 1996. aastast töötab ta samal ametikohal Tallinna Linnaarhiivis. 2010. aastast alates on ta ka Tallinna Ülikooli erakorraline vanemteadur.
Isiklikku.
Antarktika uurija ja ajakirjanik Enn Kreem on ta isa, näitleja Anni Kreem on ta ema. Juhan Kreemi noorem vend on muusik Jaagup Kreem. Juhan Kreemi abikaasa on kunstiajaloolane Tiina-Mall Kreem.
Lisaks tegevusele ajaloorindel on Juhan Kreem koos oma venna Jaagupi ning tädipoegade Indrek ja Kaarel Tarandiga esitanud Juhan Viidingu laule albumil "No tere Juhan".
Oredež

Oredež on alevik Venemaal Leningradi oblastis Luga rajoonis. Asub Oredeži jõe ülemjooksul.
1959. aastani oli Oredeži rajooni keskus.
Oredeži läbib Peterburi-Dno raudtee.
Volossovo

Volossovo on linn Venemaal Leningradi oblastis, Volossovo rajooni keskus. Asub 84 km Peterburi kesklinnast edelas.
Ajalugu.
Volossovo tekkis 1870. aastal Kupanitsa küla lähedale rajatud Volossovo raudteejaama juurde. Alev alates aastast 1937. Linnaõigused sai 1999. aastal.