Uno Kaupmees

Uno Kaupmees (17. jaanuar 1950 Kolga – 2. aprill 2024) oli eesti laulja ja raadiodiktor. 
Tema kui lüürilise poplaulja ja pehmemate kantrivariantide viljeleja populaarsus oli tipus eeskätt 1980. aastatel, kui ta oli ansambli Krõll vokaalsolist. Tema firmamärgiks jäi kantrivalss "Ärge unustage valssi".
Haridus ja töökäik.
Uno Kaupmees lõpetas Aegviidu 8-klassilise Kooli ja Kehra Keskkooli. Alates 1968. aastast õppis ta kaks kursust Tartu Riiklikus Ülikoolis geoloogiat, seejärel tegi läbi kohustusliku sõjaväeteenistuse. 1973. aastal õppis ENSV Riikliku Filharmoonia estraadistuudios. 
1973. aasta alguses läbis ta Eesti Raadio diktorite konkursi ning sama aasta kevadel alustas tööd diktori-praktikandina. 1974. aastast õppis ta Tallinna Pedagoogilises Instituudis kultuurharidust, sest diktor pidi olema kõrgharidusega. Kaupmees töötas Eesti Raadios diktori-saatejuhina 22 aastat. Lisaks luges ta Eesti Televisioonis dokumentaalfilmidele kaadritaguseid tekste ja aitas teha "Reklaamiklubi" saateid.
Hiljem töötas Kaupmees kümmekond aastat turundusvaldkonnas: reklaamijuhina Love Raadios, "copywriter"'ina Brand Sellersis ja kolmemehe-reklaamifirmas Umberto.
Eesti Pimedate Ühingu tellimusel on ta sisse lugenud ka heliraamatuid.
Muusika.
Aastatel 1976–1985 oli Kaupmees ansambli Krõll vokaalsolist. Ansambel viljeles enda sõnul peamiselt pehmet ehk mahedat kantrit ("country rock", "country blues" jms).
Pärast Krõlli-aega käis Uno Kaupmees aastaid lauljana esinemas üksi, saates end ise kitarril. Seejärel võttis ta kampa süntesaatorimees Leo Kikase. 2000. aastast laulis Kaupmees ansamblites Mati Nuude Bänd ja Special Fe. 2004. aastal moodustas ta koos Rein Kaasiku ja Arvi Uusiga ansambli Lustgast, kellega esineti peale Eesti ka Soomes, Rootsis, Saksamaal, Valgevenes ja Venemaal Moskvas.
2002. aastal pälvis ta albumi "Igavesti noor" eest Eesti popmuusika parima meesartisti aastaauhinna – Kuldse Plaadi.
Uno Kaupmees oli hääleliigilt bariton, tal oli sügav isikupärane tämber ja väga selge diktsioon. Heli Lääts, kes oli filharmoonia estraadistuudios üks Kaupmehe laulupedagooge, on kõrvutanud tema häält mõningase sarnasuse põhjal vaid Peeter Tooma omaga. Aeg-ajalt juhtuski, et Kaupmeest peeti Tooma asemel kultusfilmis "Viimne reliikvia" kõlavate laulude esitajaks. Kuid kui Kristjan Kasearu püüdis 2016. aasta meelelahutussaates "Su nägu kõlab tuttavalt" Kaupmehe laulmist jäljendada-parodeerida, osutus see arvatust keerukamaks. 
Kaupmehe repertuaari kuulus rohkesti lüürilisi laule, sealhulgas romansse ja ballaade. Laulja firmamärgiks oli Russell (Red) Steagalli kantrivalss "Ärge unustage valssi" (originaalpealkiri "Bring Back The Waltzes", eestikeelsete sõnade autor Uno Kaupmees), millega ta paljude aastate jooksul oma kontserte alustas. Kaupmehe esitatud lauludest on eriti populaarsed olnud ka "Lucille", "Üks kummaline unenägu", "Julge sõber", "Koduigatsus", "Taas kodus", "Laupäeva õhtul", "Nii sündis stiilne country", "Millest tunned sõpra" jt. Paljudele kaverdatud lauludele kirjutas ta ise eestikeelsed sõnad. 
Albumitel on ilmunud ka tosinkond Uno Kaupmehe enda kirjutatud laulu, näiteks "Üks kummaline unenägu", "Vaba mees", "Peo-Leo", "Elu on selline", "Kas on lõpp me lool", "Vana koer ja kummipuu" jt. 
Isiklikku.
Uno Kaupmees oli pärit musikaalsest perest: isa Paul Kaupmees laulis ning ema Meeta Kaupmees mängis kontrabassi, klaverit ja veidi ka kitarri.
Kaupmehe esimene abikaasa oli Aime, abielust sündis tütar Katri. Elu lõpuni ehk 23 aastat oli ta abielus Evega.
Pärast 30. eluaastat hakkas Kaupmees huvituma idamaade filosoofiast, ta luges meelsasti Buddhat, Konfutsiust, Sai Babat jt.