Wettinid

Wettinid on Saksa krahvide, hertsogite, kuurvürstide ja kuningate dünastia, mis kunagi valitses tänapäeva Saksamaa liidumaade Saksimaa, Saksi-Anhalti Saksi osa ja Tüüringi ala rohkem kui 800 aastat. Wettinid on eri aegadel olnud ka Suurbritannia, Portugali, Bulgaaria, Poola, Saksimaa ja Belgia troonil; tänapäeval on nad ainult Suurbritannia ja Belgia troonil. (Vaata .)
Juured: Saksimaa Wettin.
Vanim liige Wettinite sugupuust, kes on kindlasti teada, oli Dietrich I, tuntud ka kui Thiedericus või kui Thierry I Liesgaust (suri u. 982). Ta pärines ilmselt Liesgaust (asub Harzi lääneservas). Umbes aastal 1000 omandas perekond Wettini lossi, mille järgi nad endid nimetama hakkasid. Wettini loss asub Wettinis Saale jõe kaldal. Umbes aastal 1030 sai Wettini suguvõsa lääniks Idamargi.
Wettini suguvõsa tuntuse tõttu slaavi markides andis keiser Heinrich IV aastal 1089 neile lääniks Meißeni margi. Keskajal suguvõsa laienes: aastal 1263 pärisid nad Tüüringi maakrahvkonna (kuigi ilma Hessenita) ja aastal 1423 investeerisid nad Saksimaa hertsogiriiki keskusega Wittenbergis, saades seega üheks Saksa-Rooma riigi kuurvürstiks.
Ernsti ja Albrechti liini Wettinid.
Suguvõsa jagunes aastal 1485 kaheks haruks, kui Friedrich II pojad jagasid territooriumi, mida seni ühiselt valitsesid.
Vanem poeg Ernst, kes sai isa järel kuurvürstiks, sai kuurvürstiga ("Saksimaa kuurvürstkond") seotud territooriumid ja Tüüringi, samas tema noorem vend Albrecht omandas Meißeni margi, mida ta valitses Dresdenist. Kuna Albrecht valitses tiitliga "Saksimaa hertsog", tunti tema valdusi kui "hertsogi Saksimaad".
Vanem Ernsti liin jäi valdavaks kuni 1547. aastani ja mängis tähtsat rolli reformatsiooni alustamisel. Nende ülemvõim lõppes Schmalkaldeni sõjaga, kus protestantlik Schmalkaldeni Liit astus keiser Karl V vastu. Kuigi ise protestantlik, asus Albrechti liin keisri poolele; Karl V premeeris neid, sundides Ernsti liini loobuma oma õigustest kuurvürsti tiitlile ja maadele Albrechti liini kasuks. Ernsti liinile jäi seejärel vaid Tüüringi ning nende dünastiline ühtsus murenes kiiresti.
Albrechti liini Wettinid säilitasid enamuse Saksimaa territoriaalsest terviklikkusest, säilitades seda märkimisväärse võimuna piirkonnas, ning kasutades väikseid apanaažlääne oma väiksematele suguvõsa liinidele, millest mõned säilisid märkimisväärselt pikka aega. Ernsti liini Wettinid seevastu jagasid oma territooriumi korduvalt, luues Tüüringis keerukalt kokkulapitud väikesed hertsogkonnad ja krahvkonnad.
Noorem Albrechti liin valitses Saksimaa kuurvürstidena (1547–1806) ja kuningatena (1806–1918) ning mängis rolli ka Poola ajaloos: kaks Wettinit olid Poola kuningad (ajavahemikul 1697–1763) ja kolmas valitses Varssavi Hertsogiriiki (1807–1814) Napoleoni marionetina. Pärast Napoleoni sõdu kaotas Albrechti liin ligikaudu 40% oma maadest, sealhulgas vana Saksimaa kuurvürstkonna, Preisimaale, piirates territooriumi ulatust tänapäevase Saksimaaga.
Saksi-Coburgi ja Gotha dünastia.
Vanem Ernsti liin kaotas kuurvürsti tiitli Albrechti liinile aastal 1547, kuid säilitas valdused Tüüringis, jagades ala mitmeks väiksemaks riigiks. Üks nendest Ernsti liinidest, aastani 1826 tuntud kui Saksi-Coburgi-Saalfeldi dünastia ja pärast seda kui Saksi-Coburgi ja Gotha dünastia, jõudis ka Belgia (aastast 1831) ja Bulgaaria (1908–1946) troonile, aga ka valitseva kuninganna abikaasana Portugali (Fernando II) ja Suurbritannia (prints Albert, kuninganna Victoria abikaasa) troonile, samuti Mehhiko keisri Maximiliano abikaasa (Carlota, esimene Belgia printsess).
George I valitsusajast kuni kuninganna Victoria valitsusajani kutsuti Briti kuninglikku perekonda erinevate nimedega: Hannover, Brunswick ja Guelph. 19. sajandi lõpul tegi kuninganna Victoria Inglismaa Vappide Kojale ("") ülesandeks määrata õige isiklik perekonnanimi oma surnud abikaasale prints Albertile Saksi-Coburgi ja Gotha dünastiast – ja seega kuningliku perekonna õige perekonnanimi pärast tema poja troonile asumist. Pärast süvauuringuid jõuti järeldusele, et see oli Wettin, kuid seda nime ei kasutatud kunagi, ei kuninganna ega tema poja Edward VII või pojapoja George V poolt; neid kutsuti lihtsalt 'Saksi-Coburg-Gotha'.
Rasked Saksa-vastased tunded Esimese maailmasõja ajal viisid mõne mõjuka avaliku elu tegelase vaikselt küsimuseni kuningliku perekonna lojaalsusest, kuna neil olid saksapärased või saksakõlalised nimed. Seepärast muudeti Briti kuningliku perekonna nimi seaduslikult Windsoriks.
Kui kuninganna Elizabeth II aastal 1952 troonile asus, tekkis küsimus, kas kuningliku perekonna nimi tuleks muuta "Mountbatteniks" – kuninganna abikaasa prints Philipi nimi tema ema perekonnalt ("Battenberg" tõlgituna inglise keelde). Vastus Buckinghami paleest oli kiire, et kuningliku perekonna nimi jääks igavesti "Windsoriks". Siiski andis kuninganna aastal 1957 välja korralduse, mis sätestas, et tema järeltulijad, kes ei valitse ja ei oma muid tiitleid, võivad kasutada perekonnanime "Mountbatten-Windsor".