Konstantin Ramul

Konstantin Ramul (30. mai 1879 Kuressaare – 11. veebruar 1975 Tartu) oli eesti psühholoog, Tartu Ülikooli psühholoogiaosakonna rajaja, õppejõud ja professor.
Professor Konstantin Ramul oli eestikeelse psühholoogiaterminoloogia rajaja. Ta organiseeris Tartu Ülikooli juurde psühholoogia laboratooriumi, oli üks Akadeemilise Filosoofia Seltsi asutajaid ja ka esimehi.
Haridus.
Konstantin Ramuli sündides oli tema isa, vaimulik, helilooja ja kirjamees Albrecht (Andrei) Ramul, Saaremaal Lümanda õigeusu kiriku preester. Isapoolsed esivanemad olid pärit Laiuselt. Andrei Ramul oli lõpetanud Riias Vaimuliku Kooli ja 1869 samas vaimuliku seminari, edendas oluliselt eestikeelset õigeusu lauluvara ning avaldas mitme muusikaraamatu kõrval ka brošüüri "Mis vahe on Õigeusu ja Luteri usu õpetuse vahel?".
Konstantin Ramuli koolitee algas Kuressaares: kõigepealt kaks aastat saksa erakoolis, siis Kuressaare kreiskoolis ja 1889–1891 saksakeelses Kuressaare Poeglaste Gümnaasiumis. Edasi läks ta isa jälgedes õppima Riia Vaimulikku Kooli ja seejärel Riia Vaimulikku Seminari. Pärast seminari lõpetamist töötas 1901–1902 köstri ja kooliõpetajana Tallinna Issanda Muutmise koguduses, kus ta isa oli vahepeal preestrina teenistusse asunud.
Kevadel 1903 õiendas Ramul Peterburis eksternina gümnaasiumi lõpueksami ja astus samal aastal Peterburi Ülikooli, kus õppis ajalugu ja filosoofiat. Lõputöö kirjutas Descartesi ja Spinoza psühholoogiaalastest vaadetest. Sai ajalooõpetaja kutse. Lõpetanud 1908 ülikooli, töötas Ramul õpetajana Peterburis Stolbtsovi ja Lentovskaja eragümnaasiumides (1908–1910), seejärel Oršas (1910–1911) ja Ukmerges (1911–1915, ühtlasi koolidirektori ametis). Pärast sakslaste sissetungi Leedusse tuli Tallinna, kus töötas aastatel 1916–1919 mitmes keskkoolis õpetajana.
Jaanuaris-märtsis 1919 osales Ramul Tallinna kaitsepataljoni (tõenäoliselt selle kooliõpetajate roodu) koosseisus reamehena Vabadussõjas.
Tegevus Tartu Ülikoolis.
Alates 7. septembrist 1919 töötas Ramul Tartu Ülikoolis: dotsent 1919–1928, erakorraline professor 1928–1939, korraline professor 1939–1965, professor-konsultant 1965. aastast kuni surmani 1975. Dotsent oli ta filosoofia alal, aga asutas 1922 ülikoolis eksperimentaalse psühholoogia ja pedagoogika laboratooriumi, mida juhendas aastani 1966 (labor vahetas selle aja jooksul mitu korda nime). Aastatel 1925–1930 oli Ramul lisaks filosoofiateaduskonna dekaan, 1930–1936 didaktilis-metoodilise seminari juhataja.
Ramuli toimikus Tartu Ülikooli arhiivis on loogika ja psühholoogia kateedri tollase juhataja, mõni kuu varem rektori kohalt kõrvaldatud professor Alfred Koorti ettepanek 31. augustist 1951: viia Ramul professori täiskohalt üle poolele kohale. Aleksander Elango andmeil tahtis Koort Ramuli üldse pensionile saata, nagu oli nõutud kommunistliku partei ülikooli algorganisatsiooni üldkoosolekul 20. veebruaril. Põhjendused olid poliitilist laadi: Ramul (nagu ka Harri Moora, Elmar Ilus, Aleksander Elango, A. Pärl, Richard Kleis, Julius Madisson) polevat oma varasemaid seisukohti Lenini-Stalini õpetuse järgi ümber lükanud; olnud "kodanliku natsionalismi" kütkes (koos Elango ja Voldemar Vagaga); soovitanud üliõpilastel kasutada oma 1938. aastal ilmunud psühholoogiaõpikut. Ka Ramuli abikaasa Olga, kes töötas ülikooli vene kirjanduse kateedris, sai neil aegadel tunda kommunistide pidevat kriitikat, sest oli usklik. Olukorra lahendas rektorivahetus: uus rektor Feodor Klement jättis Konstantin Ramuli ülikooli tööle edasi, sealjuures täiskohaga.
Doktoriväitekirja "Mathematik und Psychologie. Beiträge zur Geschichte und Therie der mathematichen und der phänomenologischen Psychologie" kaitses Ramul Tartu Ülikoolis edukalt 1939. See jäi muutunud oludes tervikuna ilmumata, kuid katkendeid sellest avaldas Ramul veel 1960. aastatelgi. Nõukogude korra järgi ei andnud teaduskraade ega -kutseid mitte ülikool, vaid riik. Mujal saadud kraadid tuli nostrifitseerida. Ramulile anti niihästi pedagoogikadoktori kraad kui ka professori kutse – mõlemad 1946.
Ramul oli Eesti Entsüklopeedia filosoofia osakonna toimetaja. 1920 kuulus ta Akadeemilise Filosoofilise Seltsi ja 1960 NSV Liidu Psühholoogide Seltsi Eesti osakonna asutajate hulka, viimases oli esimees. Akadeemiliselt kuulus koopteeritud vilistlasena korporatsiooni Sakala. Aastal 1972 sai Riia Vaimuliku Seminari veel elus olevate kasvandike aupatriarhiks.
Tegevus psühholoogiateaduses.
Psühholoogia oli Eestis olemas juba enne Ramulit, esindatuna muu hulgas maailmaklassik Emil Kraepelini poolt, kes oli Tartu Ülikooli psühhiaatriaprofessor ja psühhiaatriakliiniku juhataja 1886–1891 ning tegi ja juhendas siin eksperimentaalpsühholoogia uurimusi. Ka oli eestlane Rudolf Kallas (1851–1913) kirjutanud psühholoogiaalase monograafia "System der Gedächtnislehre ..." (1897), mida Ramul nimetas diletantlikuks.
Eestlastest psühholoogide nn avakolmik – Rudolf Kallas, Aleksander Kaelas ja Konstantin Ramul – olid kõik saanud teoloogiahariduse ja tegutsenud lühemat või pikemat aega vaimulikuna. 
Ramuli peamine saavutus psühholoogiateaduses on uurimused psühholoogilise eksperimendi kasutamise eelloost – katsetest, mida tegid filosoofid, arstid jt ammu enne psühholoogia kui iseseisva teaduse sündi, niisamuti uurimused matemaatika varastest rakendustest psühholoogias. Tema raamat psühholoogia koolikatsete korraldamisest ilmus niihästi saksa kui ka vene keeles. Laialt tuntuks sai eksperimentaalpsühholoogia praktikumi käsiraamat ülikoolidele, mis ilmus vene keeles kolmes trükis.
Ramul oli esimene ja pikka aega ainus kutseline kodueesti psühholoog, keda maailm tundis. Kuigi ta polnud väga viljakas kirjutaja, avaldas ta enne Teist maailmasõda kolm märkimisväärset uurimust ajakirjas Archiv für die Gesamte Psychologie. Veelgi tähelepanuväärsem on see, et Ramulil õnnestus 1960. ja 1963. aastal avaldada kaks artiklit maailma suurima levikuga psühholoogiaajakirjas American Psychologist, ajal mil NSV Liidus oli psühholoogia alles ettevaatlikult pead tõstmas pärast enam kui paarikümneaastast põlu all olemist. Ramul oli siis ise juba üle 80 aasta vana.