Sörkimine

Sörkimiseks nimetatakse aeglase või rahuliku tempoga jooksmist. Sörkimise peamine eesmärk on parandada füüsilist vormi, samal ajal koormates keha vähem kui kiire jooksu korral, kuid rohkem kui kõndimisel. Sörkimisel püütakse säilitada ühtlast kiirust pikema aja jooksul.
Määratlus.
Sörkimine on jooksmine aeglase tempoga, kuid see määratlus, võrreldes jooksmise määratlusega, ei ole standardne. Üldiselt jääb sörkimise kiirus vahemikku 6–10 kilomeetrit tunnis. Jooksmise puhul peab pärast igat äratõuget kindlasti olema hetk, kui mõlemad jalad on korraga maast lahti, kuid sörkimise puhul sellist nõuet ei ole.
Ajalugu.
Sörkjooksu kõige suuremaks populariseerijaks peetakse Uus-Meremaa jooksutreenerit Arthur Lydiardi. Sörkjooksu kui organiseeritud tegevuse idee pakuti välja 1962. aasta veebruaris ajakirja The New Zealand Herald spordilehe artiklis, mis rääkis grupist endistest sportlastest ja fitnessihuvilistest, kes kohtusid kord nädalas, et joosta "fitnessi ja seltskondlikkuse nimel". Kuna nad tegelesid sörkjooksuga, siis tegi ajaleht ettepaneku, et klubi võikski saada nimeks Auckland Joggers' Club ehk Aucklandi sörgiklubi, mis arvatakse olevat tegijanime "jogger" esimene kasutus inglise keeles. Oregoni Ülikooli jooksutreener Bill Bowerman asutas pärast koos Lydiardiga sörkimist Uus-Meremaal 1962. aastal kohe järgmise aasta alguses sörgiklubi Eugene'is. 1966. aastal ilmus temalt raamat "Jogging", mis hakkas populariseerima sörkimist Ameerika Ühendriikides.
Sörkimine tippsportlaste jooksutreeningu osana.
Sörkimist võib kasutada ka jooksjate soojendamiseks või jahutamiseks enne või pärast treeningut või võistlust. Võistlussorti harrastavad jooksjad kasutavad sörki sageli aktiivseks taastumiseks intervalltreeningu ajal. Näiteks jooksja, kes läbib 400-meetrise ringi kiirusega alla 3 minuti kilomeetri kohta, võib taastumisringil sörkida tempoga 5 minutit kilomeetri kohta.
Sörkimist saab kasutada kas vastupidavuse suurendamiseks või siis kardiotreeningu vahendina, mis ei ole nii koormav liigestele ja südame-veresoonkonnale.
Kasu.
Stanfordi Ülikooli Meditsiinikooli ("Stanford University School of Medicine") uuringu kohaselt pikendab sörkimine märgatavalt inimeste eluiga ja vähendab vananemise mõjusid ning millel on kasu südame-veresoonkonnale. Sörkimisest on kasu ka võitluses rasvumise vastu ja hea tervise säilitamisel.
Ameerika Ühendriikide Riikliku Vähiinstituudi ("The National Cancer Institute") uuringutes on selgunud, et sörkimine ja muud tüüpi aeroobsed treeningud võivad muu hulgas vähendada kopsu-, jämesoole-, rinna- ja eesnäärmevähi riski. Ameerika Vähiliit on soovitanud, et vähemalt 30-minutiline sörkjooks viis päeva nädalas võib aidata ennetada vähki.
Kuigi ka jooksulindil sörkimisest võib olla tervisele palju kasu, nagu näiteks vähktõve ennetamisel ja kehakaalu langetamisel, teatab ajakirjas BMC Public Health avaldatud uuring, et väljas värske õhu käes sörkimisest on veelgi rohkem kasu. Väljas värske õhu käes sörkimine on palju parem viis energiataseme tõstmiseks ja tuju parandamiseks kui jooksulindil jooksmine jõusaalis.
Sörkimine aitab samuti ära hoida lihaste ja luude kahjustusi, mis sageli kaasnevad vanusega, parandab südame tööd ja vereringet ning aitab hoida kehakaalu normis.
Taanis 2015. aastal avaldatud uuringust selgus, et kerge ja mõõdukas sörkimine olid seotud suremuse vähenemisega võrreldes nii sörki mitteharrastavate kui ka ülemäära pingutavate sörkjooksjatega. Optimaalne sörktreeninguaeg nädalas oli 1–2,4 tundi, optimaalne sagedus oli kolm või vähem korda nädalas ja optimaalne kiirus oli aeglane või keskmine. Hiljutine jooksmise/sörkimise ja suremuse metaanalüüs, mis hõlmas enam kui 230 000 osalejat, leidis, et jooksjatel oli 5,5–35-aastase jälgimisperioodi jooksul 27% väiksem risk surra kui mittejooksjatel.