tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Krimūnas

Krimūnas on küla ("lielciems") Lätis Dobele piirkonnas, Krimūnase valla halduskeskus.
Küla asub valla keskosas merepinnast 22 meetri kõrgusel Ālave jõe kaldal, asudes piirkonna keskusest Dobelest 9 ja Riiast 72 kilomeetri kaugusel. Krimūnases asuvad põhikool, rahvamaja, postkontor ja raamatukogu.
Krimūnas kujunes XIX sajandil Jelgavast Mažeikiaisse viiva raudteelõigu äärde rajatud raudteejaama juurde. Aastani 1927 oli see Dobelele kõige lähem raudteejaam, nii käis sinna kolm korda päevas postitõld. Asula hakkas kasvama II maailmasõja järel, mil sellest sai kohaliku sovhoosi keskasula. Aastal 1971 sai sellest külanõukogu, hiljem valla keskus.
Pihkva arhitektuurikoolkonna kirikud

Pihkva ehituskoolkonna kirikud on UNESCO maailmapärandi nimistu objekt Venemaal, mis hõlmab kümmet 12.–17. sajandist pärit ehitist Pihkvas ja Pihkva ümbruses Venemaal. Kirikud kuuluvad UNESCO maailmapärandi nimistusse alates 2019. aastast.
UNESCO maailmapärandisse arvatud Pihkva kirikuil on kõige terviklikumalt ja puutumatumalt säilinud keskaegsele Pihkva koolkonna ehitusele iseloomulikud jooned: Bütsantsi arhitektuuri elemendid ja stiil, mida on mõjutanud ajaliselt varasem Novgorodi arhitektuurikoolkond, vormi lihtsus ja monumentaalsus, kuupjad mahud, lakooniline dekoor, milles on tuntav ka kohaliku rahvapärase ehitustraditsiooni mõju, ja kohalike ehitusmaterjalide kasutamine. Ehituskoolkonna kõrgaeg jääb 15.–16. sajandisse.
Begunets

Begunets (vene keeles "бегуне́ц") on Kiievi-Russi arhitektuuris, aga ka romaanikas esinev friisitaoline kaunistus, mis moodustub vahelduvasuunalistest kolmnurksetest süvenditest vertikaalsel tellisseinal. Efekt saavutatakse ladudes telliseid küljeltvaates siksakitaolise mustrina. Ornament on eriti iseloomulik Novgorodi ja Pihkva koolkonna ehitistele, kasutati kombineerituna sakkfriisi ("поребрик") ja kaarfriisiga.
Gábor Kósa

Gábor Kósa (sündinud 31. jaanuaril 1971) on Ungari religiooniloolane, Eötvös Lorándi Ülikooli humanitaarteaduskonna hiina uuringute osakonna dotsent. (Hiina nimi: Kāng Gāobǎo; traditsiooniline hiina: 康高寶; lihtsustatud hiina keel: 康高宝.)
Karjäär.
Budapestis sündinud Gábor Kósa on omandanud magistrikraadi inglise keeles (1995), hiina keeles (1997) ja usuteaduses (2011). 2006. aastal kaitses ta doktoriväitekirja pealkirjaga „Manihheismiga seotud hiina tekstide terminoloogiline analüüs” (ungari keeles: A manicheizmussal kapcsolatos kínai nyelvű szövegek terminológiai elemzése).
Aastatel 1999–2008 õpetas ta Dharma Gate’i budistlikus kolledžis. Alates 2009. aastast töötab ta Eötvös Lorándi Ülikoolis, praegu dotsendina.
Kósa pälvis Jaapani Teaduse Edendamise Ühingu (JSPS, 2008–2009) ja Taiwani Chiang Ching-kuo Rahvusvahelise Teadusvahetuse Fondi järeldoktori stipendiumi (2010–2012). Aastatel 2014–2015 oli ta Cambridge'i ülikooli kunstide, sotsiaalteaduste ja humanitaarteaduste uurimiskeskuses (CRASSH) EURIAS-i stipendiaat. Aastatel 2020–2021 oli ta Roger E. Covey liige Ida-Aasia uuringute alal Instituudis Advanced Study.
Ta on ELTE ülikooli Siiditee uurimisrühma liige, ta on Austraalia Teadusnõukogu projekti „Manihhea liturgilised tekstid ja praktikad Egiptusest Hiinani“ partner-uurija. Ta on Ungari žurnaal Távol-Keleti Tanulmányok (eesti: Ida-Aasia uuringud) kvartaalne žurnaal üks toimetajaid. Alates 2019. aastast töötab ta Acta Orientalia Academiae Scientiarum Hungaricae peatoimetajana. Ta on Ungari Teaduste Akadeemia orientalistikakomitee liige.
Tema peamiseks uurimisvaldkonnaks on Hiina mütoloogia, iidsed Hiina šamanistlikud (wu) tavad ja Hiina manihheism.
Kapulivka

Kapulivka (ukraina keeles "Капулівка") on küla Ukrainas Dnipropetrovski oblastis Nikopoli rajoonis Kahhovka veehoidla paremkaldal.
August 2022

August 2022, kroonika.
2022. aasta august algas esmaspäeval ja lõppes 31 ööpäeva pärast kolmapäeval.
Pascal Martinot-Lagarde

Pascal Martinot-Lagarde (sündinud 22. septembril 1991 Saint-Maur-des-Fossés's) on Prantsusmaa tõkkejooksja.
Ta tuli 2010. aastal Monctonis 110 meetri tõkkejooksus juunioride maailmameistriks.
2014. aasta Euroopa meistrivõistlustel võitis Martinot-Lagarde Sergei Šubenkovi ja William Sharmani järel pronksmedali. Neli aastat hiljem Berliinis tuli ta Šubenkovi ja Orlando Ortega ees Euroopa meistriks. 2022. aasta Euroopa meistrivõistlustel Münchenis võitis ta Asier Martíneze järel hõbemedali.
2015. aasta Euroopa sisemeistrivõistlustel Prahas tuli Martinot-Lagarde 60 meetri tõkkejooksus kaasmaalaste Dimitri Bascou ja Wilhem Belociani ees Euroopa sisemeistriks. Euroopa sisemeistrivõistlustel on ta võitnud kaks hõbedat (2017 ja 2019) ning ühe pronksi (2013)
Martinot-Lagarde on jooksnud kahel korral maailmameistrivõistluste finaalis. 2015. aastal Pekingis oli ta ajaga 13,17 neljas ning võitis 2019. aastal Dohas ajaga 13,18 pronksmedali.
Sisemaailmameistrivõistlustelt on ta võitnud 3 hõbedat (2014, 2016 ja 2022) ning ühe pronksi (2012).
Olümpiamängudel on ta olnud neljas (2016) ja viies (2020).
Martinot-Lagarde'i isiklik rekord 110 meetri tõkkejooksus 2014. aastal Monacos joostud on 12,95. Sellega on ta Prantsusmaa rekordiomanik ning jagab kõigi aegade edetabelis Terrence Trammelliga 18. kohta.
Isiklikku.
Pascal_Martinot-Lagarde'i ema on Elevandiluuranniku päritolu. Ka Pascali vend Thomas on tõkkejooksja.
Pukapuka

Pukapuka (ka Te Ulu o te Watu; varem Danger Island) on atoll Polüneesias, üks Cooki saartest. Asub Rarotongast 1140 km kirde pool. Pukapuka on Cooki saarte kõige kaugemal asetsev asustatud atoll. 
Pukapuka maismaapindala on 3 ruutkilomeetrit, laguuni pindala on 5 ruutkilomeetrit. Atoll koosneb kolmest suuremast saarest: Motu Kō kagus, Motu Kotawa edelas ja Wale põhjas. Wale on ainuke püsiasustusega saar.
Pukapukal elas 2016. aasta rahvaloenduse andmetel 425 inimest. 2011. aastal oli elanikke 451.
Ajalugu.
Pukapuka saare asustasid umbes 2000 aastat tagasi Samoalt ja Tongalt saabunud meresõitjad. Traditsiooni järgi olid saare elanikud tulnud läänepoolsetelt aladelt või teistel andmetel pärit legendaarselt sünnimaalt ʻAvaiki. Tuntud on ka legend, mis jutustab, et 400 aastat tagasi saart tabanud tsunami jättis ellu ainult 15 meest ja kaks naist.
Esimene eurooplane saarel oli hispaanlane Álvaro de Mendaña de Neira, kes saabus 1595. aastal Peruust ja andis saarele nime San Bernando. Järgmised eurooplased olid britid ja nad käisid saare lähedal 150 aastat pärast hispaanlasi. Suure lainetuse tõttu nad saarel ei maabunud. Kõrvalise asukohta tõttu saabus saarele kristlus hiljem kui teistele Cooki saartele. Esimesed misjonärid saabusid saarele 1857. aastal, kuid elanike ristiusustamine toimus kiiresti. Pärast neid tulid orjapidajad, kes võtsid siis saare 450 elanikust umbes 150 orjadena Peruusse. Aastal 1924 viibis saarel kirjanik Robert Dean Frisbie, kes otsis tsivilisatsioonist kaugel paiknevat kohta. Pukapuka eraldatust muust maailmast vähendas 1994. aastal ehitatud lennuväli ja telefoniühenduse tulek 1999. aastal. 2005. aastal räsis saart tsüklon Percy, kui terveks jäi ainult kümme maja. Kahjustada saanud hoonete seas olid saare koolimaja ja haiglad. Samuti hävisid saare taropõllud.
Geograafia.
Pukapuka koosneb kolmest suuremast ja mõnest väiksemast laiust. Põhjapoolsemat Wale'i saart nimetatakse ka lihtsalt Pukapukaks. Laiul asub saare ainus randumispaik. Wale'il on kolm küla: Ngake, Roto ja Yato. Lõunapoolseim laid on Motu Ko ja seal asub saarel ainus lennuväli. Motu Kost ja Wale'ist on nähtav nende vahel paiknev Motu Kotowa laid. Sealt läänes paikneb väike leetseljak.
Kultuur.
Pukapuka on kultuuriliselt lähedamal Samoale kui ükski teine Cooki saartest. Samoa tavad, näiteks kriketi vorm "kilikiti", on Pukapukal ja Samoal ühised. Saarel kõneldav pukapuka keel on tihedalt seotud samoa keelega. Eraldatuse tõttu on kohalikud traditsioonid võrreldes paljude teiste kohtadega säilinud paremini. Saare elanikud elatuvad kalapüügist ja põllumajandusest. Peamised kasvatatavad põllukultuurid on taro, kookospähkel, banaan ja papaia. Enamust saagist kasutatakse saarel endal, kuid osa eksporditakse muu hulgas Rarotongale.
Golitsõnite barokk

Golitsõnite barokk ehk Golitsõnite stiil on üks barokkarhitektuuri stiilisuundi Venemaal, mis kasvas välja Moskva barokist ja mille lühike kõrgaeg oli 18. sajandi esimesel kümnendil, kuigi selle järelmõjud ulatusid sajandi keskpaigani.
Põhijooned.
Erinevalt Narõškinite stiilist, mis sulatas Lääne-Euroopa barokkarhitektuuri jooned vanavene stiilielementidega, kasutatakse Golitsõnite stiilis ehitistel sageli Itaalia barokile iseloomulikku vormikeelt ja dekoorielemente ilma kohanduste ja lisandusteta. Samas on nende ehitiste konstruktsioonilahendus, mahtude iseseisvus, nende omavaheline suhe ja koostoimimine sarnane Euroopa renessanssehitistele. Sage on ümmargune, neliksiiru või kolmikotsalise risti kujuline tsentraalehitise põhiplaan, ka oktogoon-kuubil-lahendus nagu Moskva barokis. Planeering on selge ja üldvorm lihtne, kuid see on täiendatud rikkaliku barokkdekooriga; eriti selgelt ilmneb see tendents hilisemates selle stiili ehitistes.
Stiil hõlmab ehitisi, mis püstitati vürstide Ivan, Pjotr ja Boriss Aleksejevitš Golitsõni tellimusel ja on nimetatud nende nimega. Erinevusena hilisemast nn Peetri barokist ("Петровское барокко") on märgitud ehitiste silmnähtavaid Itaalia eeskujusid hilisema arhitektuuri suunaandja, Põhja-Euroopa baroki asemel.
Näiteid.
Esimeseks Golitsõnite stiilis hooneks peetakse Jumalaema Ennusmärgi kirikut Dubrovitsõs, mida hakati ehitama 1690. aastal. Samu jooni on Jumalaema Ennusmärgi kirikul Perovos (1703), Trojekurovo Nikolai ja Moskva Aleksiuse kirikul Trojekurovos (1706), väravapealsetel kirikuil Donskoi kloostris (1713) ja Lavrentjevi kloostris (1732), mõlemad Kaluugas, stiili alla loetakse ka Joann Sõjamehe kirik Jakimankas (1709–1713), Jumalaema Sündimise kirik Podmoklovos (1714–1722) ja Kristuse Kätetatehtud Pühakuju kirik Uborõs (1690–1697). Üks hiliseid ehitisi, mis on praeguseks hävinud, oli kirik Kurakini hospidali ja vaestemaja juures Moskvas (1731–1742).
Curie konstant

Curie konstant (Pierre Curie järgi), tähis formula_1, on aine magnetilisi omadusi iseloomustav konstant:
formula_2
kus
Konstandi formula_1 dimensioon on temperatuur.
Sageli määratletakse Curie konstanti ka ainehulgast formula_10 lähtuvalt:
formula_11
kus
Konstandi formula_15 mõõtühik on m3 K mol−1.
Curie seadus

Curie seadus on füüsikaseadus, mille kohaselt paramagneetikute (paramagetiliste ainete) magnetiline vastuvõtlikkus formula_1 on pöördvõrdeline absoluutse temperatuuriga formula_2:
formula_3 kus formula_4 on igale ainele eriomane Curie konstant.
Paramagnetilise aine magneetumus (magnetiseerumise aste) on magnetilise vastuvõtlikkusega võrdeline:
formula_5, seega formula_6
Seega tuleneb Curie seadusest, et püsiva välise magnetvälja korral on paramagneetiku magneetumus pöördvõrdeline temperatuuriga.
Seaduse esitas Pierre Curie 1896. aastal. 1907. aastal arendas Prantsuse füüsik Pierre-Ernest Weiss Curie seadust edasi Curie-Weissi seaduseks, mis kehtib ferromagneetikute korral ülalpool Curie temperatuuri formula_2. 
Seletus.
Mudeliks on võetud ½-spinn-osakese orientatsioon välises magnetväljas. Elektronil on magnetmoment ja see käitub magnetdipoolina. Väline magnetväli avaldab elektroni spinnile suunavat jõudu. Võimalik on spinni orientatsioon magnetvälja suunas, mis on energeetiliselt soodne. Seepärast võiks eeldada, et kõik aine spinnid joonduvad paralleelselt välise magnetväljaga. Tegelikult tuleb aga arvesse võtta temperatuuri mõju, sest
Magnetiline vastuvõtlikkus on füüsikaline suurus, mis sõltub sellest, kui palju spinne magnetväljas on joondunud välja suunas ja kui palju vastupidises suunas. Seega tuleb arvestada välise magnetvälja suunavat mõju ja vastu mõjuvaid soojusefekte. Kvantmehaanikas käsitleb seda probleemi Brillouini funktsioon. Curie seadus on selle funktsiooni erijuht nõrkade magnetväljade korral ja temperatuuridel, mis ei ole liiga madalad.
Chu-ko-nu

Chu-ko-nu (ehk korduv amb (hiina keeles 連弩, "Lián Nǔ") või Zhuge amb (kolme riigi ajastu aegse Zhuge Liangi järgi, hiina keeles 諸葛弩, "Zhūgě nǔ")) on amb, mis leiutati Hiinas sõdivate riikide ajastul. Relv on konstrueeritud nii, et selle vinnastamiseks, laadimiseks ja vabastamiseks piisab ühestainsast liigutusest.
Vanimad tõendid vibupüssi kohta pärinevad Chu riigi ajast. Tol ajal valmistatud relvade püstolkäepidemed erinesid hiljem Mingi dünastia ajal tavaliseks saanud ambude omast.
Kuigi Zhuge amb oli Hiinas kasutusel pikka aega, kuni Qingi dünastia lõpuni, ei peetud seda üldiselt sõjarelvaks. Seda kasutasid tihti naised näiteks kodu kaitsmiseks. Lisaks oli see jahirelv.
Broch

Broch () on rauaaegne kantkividest valmistatud õõnesseinne ehitis Šotimaal.
Oktogoon kuubil

Oktogoon kuubil (vene keeles "восьмерик на четверике") on ehitise arhitektuurne lahendus, mille puhul hoone ülemine kaheksanurkse põhiplaaniga osa ehk oktogoon toetub kuubikujulisele mahule. See hoonetüüp iseloomustab Venemaal 17. ja 18. sajandil püstitatud õigeusu kirikuid (Narõškinite stiilis, Golitsõnite stiilis).
Ajaloost.
Algselt kasutati seda lahendust Venemaa puukirikutes. 17. sajandi lõpus oli see saanud standardlahenduseks ka Moskva barokkstiilis kivihoonetes. Kahe erineva geomeetrilise vormi kontrast rõhutas kõrgustesse pürgimist ja sobis dünaamilisust soosiva baroki esteetikaga. Moskva barokkehitistes varieeriti seda tüüpi, kuid tavaline lahendus oli eraldiseisev mitmekorruseline kirik, mis ühendas endas ühtseks tervikuks kellatorni ja kirikuhoone; kuubist võisid eenduda apsiidid ja kirikuruum võis olla lääne suunas pikendatud eeskojaga. Kaheksanurkse hooneosa peal oli omakorda sellesse ruumi avanev ühest või mitmest tornist koosnev korrus kirikukelladega. Oktogoon-kuubil-kirikuid püstitati Venemaa kaugemates provintsides 18. sajandi lõpuni.
Aksel Rüütli

Aksel Herman Rüütli (16. juuli 1893 Haaslava vald, Kambja kihelkond – 22. veebruar 1976) oli Eesti poliitik. 
Ta valiti Riigikokku Eesti Sotsiaaldemokraatlik Tööliste Partei nimekirjas. Ta oli III Riigikogu koosseisus. Ta astus tagasi 15. oktoobril 1926 ja tema asemel asus Riigikogusse Mart Adamson.
Mohamed Simakan

Mohamed Simakan (sündinud 3. mail 2000 Marseilles) on Prantsusmaa jalgpallur, kes mängib kaitsjana Saksamaa kõrgliigaklubis RB Leipzig.
Ta alustas klubikarjääri Prantsusmaa klubis Strasbourg, millega liitus 2017. aastal. Klubi põhimeeskonnas debüteeris ta 25. juulil 2019 UEFA Euroopa Liiga eelringi mängus Iisraeli klubi Maccabi Haifa vastu. Prantsusmaa kõrgliigas debüteeris ta sama aasta 18. augustil mängus Reimsi vastu.
2021. aasta märtsis sõlmis ta viieaastase lepingu RB Leipzigiga.
2019. aastal mängis Simakan kahel korral Prantsusmaa kuni 20-aastaste koondises.
Ta on Guinea päritolu.
Šķibe

Šķibe on küla ("vidējciems") Lätis Dobele piirkonnas, Bērze valla halduskeskus.
Küla asub valla kaguosas merepinnast 15 meetri kõrgusel Ālave jõe kaldal, asudes piirkonna keskusest Dobelest 9 ja Riiast 68 kilomeetri kaugusel. Šķibes asuvad noortekeskus ja raamatukogu.
Šķibe kujunes II maailmasõja järgsetel aastatel endise Šķibe valla vallamaja juurde kui Šķibe sovhoosi keskasula. Aastal 2022 oli külas 327 elanikku.
Aizstrautnieki

Aizstrautnieki on küla ("vidējciems") Lätis Dobele piirkonnas, Dobele valla halduskeskus.
Küla asub valla loodeosas merepinnast 70 meetri kõrgusel, asudes piirkonna keskusest Dobelest 8,7 ja Riiast 73 kilomeetri kaugusel. Aizstrautniekis asuvad perede ja laste tugikeskus ning raamatukogu.
Aizstrautnieki rajati II maailmasõja järgsetel aastatel endise Dobe mõisa lähistele kui Ždanovi-nimelise kolhoosi keskasula. Aastal 2022 oli külas 221 elanikku.
Jaan Tristan Kolberg

Jaan Tristan Kolberg (sündinud 20. oktoobril 1997 Tallinnas) on eesti näitleja. 
Ta on lõpetanud 2022. aastal Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia lavakunstikooli näitleja erialal (30. lend, kursusejuhendaja Lembit Peterson). Tema õpetajad lavakunstikoolis olid teiste hulgas Lembit Peterson, Indrek Sammul, Mirko Rajas, Aleksander Eelmaa, Kristjan Üksküla.
Isiklikku.
Tema isa on Jaan Kolberg ja ema Terje Pennie.
Ta on Jaan Kõue pojapojapoeg.
Fili Jumalaema Kaitsmise kirik

Fili Jumalaema Kaitsmise kirik, ka Jumalaema Kaitse ja Eestpalve kirik Filis (vene keeles "Церковь Покрова в Филях") ja Pokrovi kirik Filis on 17. sajandi lõpul ehitatud kirik Moskva lähedal Filis. Moskva barokkstiilis ehitise donaatoriks oli maavalduse omanik bojaar Lev Narõškin. 1935. aastast kuulub ehitis Moskva territooriumi koosseisu ja selle aadress on Novozavodskaja 6.
Ajaloost.
Samal kohal asus varem 1619. aastal Mihhail Romanovi rajatud puukirik, mis pühitseti Jumalaema kaitsmisele mälestamaks võitu Poola vägede üle sellel päeval aastal 1618. 1689. aastal kuulus Fili küla Lev Narõškinile, kes oli Natalia Narõškina vend ja Peeter I onu. Tema kaks venda mõrvati 1682. aasta Moskva ülestõusu (Hovanštšina) ajal ning arvatakse, et Natalia ise päästis Levi sellest saatusest; kirik võis olla ka pühendus hukkunud vendadele.
Kirik ehitati aastail 1689–1694. See on põhiplaanilt lühikeste ümardatud harudega Kreeka risti kujuline. Kirik on kahekorruseline: sokli sees on Jumalaema kaitsmisele pühitsetud talvekirik ja suvine, Kristuse Kätetatehtud pühakujule pühitsetud mitteköetav kirik on selle kohal. Kiriku ehitamise dokumentatsioon hävis 1712. aasta tulekahjus ja kaotsi on läinud mitte ainult kiriku valmimise täpne aeg, vaid ka arhitekti ja meistrite nimed. Erandina on teada ikoonimaalijate Karp Zolotarjovi ja Kirill Ulanovi nimed. Nii Natalia Narõškina kui ka Peeter I külastasid kirikut sageli ja tegid korduvalt annetusi. 18. sajandil toodi kirikusse kell Narvast.
Kirik sai kannatada prantslaste käe läbi 1812. aasta sõjas ja veel enam bolševike režiimi ja Teise maailmasõja tõttu. 1945. aastal hävisid kõik kuplid, ristid ja ülemine kaheksanurkne korrus. Sisustus oli röövitud juba 1922. aastal. Kiriku välisilme restaureeriti aastail 1955–1971 ja sisekujundus taastati 1971–1980. Kirik värviti kahvatupunaseks, kuigi algse värvikujunduse üle vaieldakse siiani. Varaseim leitud värvikiht on kahvatusinine ja hilisemad on olnud kollased või punased.
Annenieki vald

Annenieki vald (läti keeles "Annenieku pagasts") on vald Lätis Dobele piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Naudīte, Auri, Biksti, Īle ja Zebrene vallaga ning Tukumsi piirkonna Jaunpilsi ja Džūkste vallaga.
Valla pindala on 85,5 km². 2021. aasta seisuga elas seal 799 inimest. Valla keskus on Kaķenieki küla. Vallamaja asub aadressil Skolas iela 2, vallavanem on Guntis Šmīdlers.
Ajalugu.
Valla tänapäevane territoorium on kujunenud Anna ("Annenhof"), Ausātase ("Auzenbach"), Slagūne ("Schlagunen") ja Brūnase ("Elisenhof") mõisa maadele. Annasmuiža valda ("Annasmuižas pagasts") on esmamainitud 1836. aastal. 1920. aastal nimetati see ümber Annenieki vallaks. 1935. aastal oli valla pindala 72,3 km² ja seal oli 1365 elanikku.
1945. aastal moodustati vallas Slagūne ja Annenieki külanõukogu, vald likvideeriti aastal 1949. Aastal 1958 liideti Annenieki külanõukoguga Naudīte külanõukogu kolhoosi Vārpa maad, aastal 1968 aga Biksti külanõukogu Kaķenieki sovhoosi maad.
1990. aastal moodustati külanõukogust vald. 2009. aastast kuulub vald Dobele piirkonda.
Loodus.
Valda jääb Cibēni järv. Suuremad jõed on Bērze jõgi ja selle lisajõgi Balžna.
Looduskaitse all on Āžakalnsi Suur tamm, Āžakalnsi Väike tamm, Iņķēni tamm, Strautiņi saar, Garlauki tamm, Cibēni paju ja veel kolmteist nimetut põlispuud.
Kaitstavad objektid.
Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Annenieki luteri kirik, Annenieki kabel, Ozolnieki muinaskalmed ja ohvrikivid ning Cibēni muinaskalmed ehk Kapeņi küngas.
Kohaliku kaitse all on Anna mõisa hoonetekompleks, sealhulgas ait ja häärber, ning Avotiņi muinaskalmed.
Asustus.
Aastal 2011 elas vallas 634 lätlast, 210 venelast, 32 valgevenelast, 27 ukrainlast, 19 poolakat ja 38 leedulast.
Valla keskus Kaķenieki on staatusega "lielciems" ja aastal 2021 oli seal 427 elanikku. Staatusega "vidējciems" on Annenieki 63 elanikuga aastal 2022 ja Bērzupe 80 elanikuga aastal 2006. Staatusega "mazciems" on Ausātas 17 elanikuga aastal 2005, Ļukas 40 elanikuga aastal 2005, Slagūne 10 elanikuga aastal 2005 ja Zebrus muiža 14 elanikuga aastal 2005. 
Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.
Aleksander-Rudolf Toomel

Aleksander-Rudolf Toomel (14. juuni 1888 Jõhvi vald, Viru kreis – 17. november 1941 Kirov, NSV Liit) oli Eesti poliitik, III Riigikogu liige.
Aleksander Toomel kuulus 1936. aastal valitud Põllutöökoja teise koosseisu, Virumaalt Jõhvi põllumeeste konvendist.
Aleksander-Rudolf Toomel arreteeriti NKVD poolt 24. aprillil 1941. aastal, ta mõisteti süüdi Eesti NSV Ülemkohtu poolt 30.08.41 Vene SFNV kriminaalkoodeksi §58-4 alusel ja mõisteti surma.
Biksti vald

Biksti vald (läti keeles "Bikstu pagasts") on vald Lätis Dobele piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Annenieki ja Zebrene vallaga, Tukumsi piirkonna Jaunpilsi vallaga ning Salduse piirkonna Blīdene ja Remte vallaga.
Valla pindala on 96 km². 2021. aasta seisuga elas seal 791 inimest. Valla keskus on Biksti küla. Vallavanem on Irēna Dabra (ühine Zebrene vallaga).
Ajalugu.
Valla tänapäevane territoorium on kujunenud Biksti ("Bixten") ja Upe ("Bächhof") mõisa maadele. Aastal 1935 oli valla pindala 62,6 km² ja seal oli 1265 elanikku.
Aastal 1945 moodustati vallas Spriņģi ja Biksti külanõukogu, vald likvideeriti aastal 1949. Aastal 1950 liideti Biksti külanõukoguga likvideeritav Spriņģi külanõukogu. Aastal 1963 liideti sellega Upenieki külanõukogu Biksti kolhoosi maad, ent Kaķenieki sovhoosi maad liideti Annenieki külanõukoguga. Aastal 1975 liideti sellega likvideeritav Zebrene külanõukogu, ent aastal 1989 moodustati Zebrene külanõukogu taas.
Aastal 1990 moodustati külanõukogust vald. 2009. aastast kuulub vald Dobele piirkonda.
Loodus.
Valda jääb Zebruse järv. Suuremad jõed on Bērze jõgi ja selle lisajõgi Bikstupe.
Looduskaitse all on Zebruse allikad, Vērpji Ohvrikünnapuu, Ruki tamm, Upesmuiža Jäme tamm, Bērziņi elupuu, Bērziņi tamm, Lekužase tamm, Krasti künnapuu ja veel viis nimetut põlispuud. Valda jääb osaliselt Zebruse ja Svēte järvede kaitseala.
Kaitstavad objektid.
Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Biksti mõisa hoonetekompleks, sealhulgas häärber ja vesiveski, Ezerlūķi linnamägi, Audari muinaskalmed ning Lejascīskase asulakoht.
Kohaliku kaitse all on Upe mõisa hoonetekompleks, sealhulgas park, kaks lauta, teenijate maja ja häärber, Biksti mõisa park, ait, eluhoone ning hiljem teenijate majaks ümber ehitatud laut, Biksti raudteejaam, Smiltnieki linnamägi, Vērpji muinaskalmed ja Zvirgzdi muinaskalmed (ka Rootsi hauad või Kalmekaasik).
Asustus.
Aastal 2011 elas vallas 869 lätlast, 24 venelast, 17 valgevenelast, 10 ukrainlast, 7 poolakat ja 17 leedulast.
Valla keskus Biksti on staatusega "vidējciems" ja aastal 2022 oli seal 241 elanikku. Sama staatusega on veel Upenieki 103 elanikuga aastal 2005 ja Bērzupe 80 elanikuga aastal 2006. Staatusega "mazciems" on Bikstu stacija 46 elanikuga aastal 2006, Mazbiksti 67 elanikuga aastal 2006, Līvi 44 elanikuga aastal 2006 ja Jaunā māja 18 elanikuga aastal 2006. 
Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.
Biksti

Biksti on küla ("vidējciems") Lätis Dobele piirkonnas, Biksti valla halduskeskus.
Küla asub valla idaosas merepinnast 90 meetri kõrgusel Bērze jõe kaldal, asudes piirkonna keskusest Dobelest 22 ja Riiast 86 kilomeetri kaugusel. Bikstis asub võõrastemaja, seal on postkontor, kultuurimaja ja raamatukogu.
Biksti kujunes II maailmasõja järgsetel aastatel endise Palejase vesiveski ja Bērzukrogsi kõrtsi juurde kui Biksti kolhoosi keskasula. Aastal 2022 oli külas 241 elanikku.
Zebrene vald

Zebrene vald (läti keeles "Zebrenes pagasts") on vald Lätis Dobele piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Annenieki, Lielauce, Biksti ja Īle vallaga ning Salduse piirkonna Blīdene vallaga.
Valla pindala on 90,5 km². 2021. aasta seisuga elas seal 409 inimest. Valla keskus on Zebrene küla. Vallavanem on Irēna Dabra (ühine Biksti vallaga).
Ajalugu.
Valla tänapäevane territoorium on kujunenud Ārīši ("Arishof"), Grenči ("Grenzhof") ja Reņģe ("Rengenhof") mõisa maadele. Aastani 1925 kandis see nime Reņģe vald ("Reņģes pagasts"). Aastal 1935 oli valla pindala 83,7 km² ja seal oli 1342 elanikku.
Aastal 1945 moodustati vallas Zebrene ja Upenieki külanõukogu, vald likvideeriti aastal 1949. Aastal 1950 liideti Upenieki külanõukoguga likvideeritav Zebrene külanõukogu. Aastal 1963 liideti Upenieki külanõukogu Biksti kolhoosi maad Biksti külanõukoguga. Aastal 1964 nimetati Upenieki külanõukogu ümber Zebrene külanõukoguks. Aastal 1975 liideti see Biksti külanõukoguga, ent aastal 1989 moodustati Zebrene külanõukogu taas.
Aastal 1990 moodustati külanõukogust vald. Aastal 1995 korrigeeriti selle piiri Īle vallaga. 2009. aastast kuulub vald Dobele piirkonda.
Loodus.
Valla piirile jääb Zebruse järv, valda aga Vipēdise ja Svēte järved. Suuremad jõed on Bērze jõgi ja selle lisajõgi Smukupite.
Looduskaitse all on Ieviņase saar, Ārīši lehis, Ārīši hobukastan, Ārīši pärn ja veel kaks nimetut põlispuud. Valda jääb osaliselt Zebruse ja Svēte järvede kaitseala.
Kaitstavad objektid.
Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Puuslikumäe hiiepaik, Grabi kalmistu muinaskalmed, Kaupji muinaskalmed, Īle metsa muinaskalmed ja Īle metsavendade punker.
Asustus.
Aastal 2011 elas vallas 437 lätlast, 20 venelast, 7 valgevenelast, 2 ukrainlast ja 14 leedulast.
Valla ainus küla Zebrene on staatusega "vidējciems" ja aastal 2022 oli seal 237 elanikku.
Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.
Õigus rahule

Õigus rahule on Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni deklaratsioon, millega ÜRO liikmesriigid tunnustasid iga inimese ja rahva õigust elada rahus. Deklaratsioon võeti vastu 1984. aastal ja sätestati ÜRO Peaassamblee deklaratsioonis nr 39. 
Deklaratsiooni tekst.
Olles kaalunud punkti pealkirjaga "Rahvaste õigus rahule", 
olles veendunud, et rahvaste rahuõiguse väljakuulutamine aitaks kaasa jõupingutustele, mille eesmärk on tugevdada rahvusvahelist rahu ja julgeolekut,
57. täiskogu koosolek, 12. november 1984
LISA. Deklaratsioon rahvaste õigusest rahule.
Peaassamblee
Kinnitades, et ÜRO peamine eesmärk on rahvusvahelise rahu ja julgeoleku säilitamine,
Pidades silmas Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni põhikirjas sätestatud rahvusvahelise õiguse aluspõhimõtteid.
Väljendades kõigi rahvaste tahet ja püüdlusi kaotada inimkonna elust sõda ja ennekõike hoida ära ülemaailmne tuumakatastroof.
Olles veendunud, et elu ilma sõjata on esmane rahvusvaheline eeltingimus riikide materiaalseks heaoluks, arenguks ja edusammudeks ning ÜRO poolt välja kuulutatud õiguste ja põhiliste inimvabaduste täielikuks rakendamiseks,
Olles teadlik, et tuumaajastul on püsiva rahu saavutamine Maal inimkonna tsivilisatsiooni säilimise ja inimkonna ellujäämise peamine tingimus.
Tunnistades, et rahvaste rahuliku elu säilitamine on iga Riigi püha kohustus,
Advance Australia Fair

"Advance Australia Fair" on Austraalia Ühenduse riigihümn.
Hümni kirjutas Šoti päritolu helilooja Peter Dodds McCormick. "Advance Australia Fairi" esmaettekanne toimus 30. novembril 1878 ning seda lauldi isamaalise lauluna. 
1974. aastal sai see "God Save the Queeni" asemel Austraalia hümniks, kuid 1976. aastal sai "God Save The Queen" uuesti hümniks. 
1977. aastal toimunud referendumil eelistasid Austraalia elanikud riigihümnina "Advance Australia Fairi" ning 1984. aastal sai see uuesti Austraalia riigihümniks. "God Save The Queeni" lauldakse kuningliku hümnina koos "Advance Australia Fairiga" üritustel, kus osaleb Suurbritannia kuninganna või kuningliku perekonna liige.
1984. aasta "Advance Australia Fairi" sõnad erinevad McCormicki kirjutatud originaalist ning salme on nelja asemel kaks. Viimati muudeti hümni jaanuaris 2021.
Sõnad.
1.
Australians all let us rejoice,
For we are one and free;
We’ve golden soil and wealth for toil,
Our home is girt by sea;
Our land abounds in Nature’s gifts
Of beauty rich and rare;
In history’s page, let every stage
Advance Australia fair!
In joyful strains then let us sing,
Advance Australia fair! 
2.
Beneath our radiant southern Cross,
We’ll toil with hearts and hands;
To make this Commonwealth of ours
Renowned of all the lands;
For those who’ve come across the seas
We’ve boundless plains to share;
With courage let us all combine
To advance Australia fair.
In joyful strains then let us sing
Advance Australia fair!
Zebrene

Zebrene (vanasti ka Reņģe) on küla ("vidējciems") Lätis Dobele piirkonnas, Zebrene valla halduskeskus.
Küla asub valla keskosas merepinnast 105 meetri kõrgusel Bērze jõe kaldal, asudes piirkonna keskusest Dobelest 30 ja Riiast 93 kilomeetri kaugusel. Zebrenes on raamatukogu.
Asula kujunes endise Reņģe mõisa ("Rengehof") keskuse juurde. Mõisas on sündinud Vene diplomaat Johann Albrecht von Korff. Reņģe nime kandis asula aastani 1920. Asula hakkas kasvama II maailmasõja järgsetel aastatel, mil seal asusid külanõukogu keskus ja Zebrene sovhoosi keskasula. Aastal 2022 oli külas 237 elanikku.
Nullarbori tasandik

Nullarbori tasandik on suur, kuiv ja peaaegu puudeta tasandik Austraalia lõunaosas. 
Sõna "nullarbor" on tuletatud ladinakeelsetest sõnadest "null" (mitte midagi) ja "arbor" (puu). Aborigeenid kutsuvad piirkonda "Oondiri"'ks, mis tähendab "veetu". Nullarbori tasandiku pindala on 200 000 km2 ning see on maailma suurim lubjakivipaljand. Pikimas kohas on tasandik umbes 1200 kilomeetrit pikk ja ulatub ida-lääne suunas Lõuna-Austraalia osariigist Lääne-Austraalia osariigini.
Maimu Jõgeda

Maimu Jõgeda (sündinud 8. aprillil 1993 Võrumaal Rõuges) on eesti pärimusmuusik ja akordionist.
Haridus.
Rõuge Põhikooli kõrvalt õppis ta Võru Muusikakoolis akordionit ning mängis nii Võru-Aruküla kui ka muusikakooli akordioniorkestris. 2009. aastal võitis ta Võru akordionimuusikafestivali võistumängimisel peaauhinna.
Seejärel õppis Hugo Treffneri Gümnaasiumis ja Heino Elleri Muusikakoolis, mille lõpetas 2014. aastal. 2019. aastal lõpetas ta Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia, kus oli õppinud algul džässmuusika erialal ja 2016. aastast pärimusmuusika erialal. Hiljem on teda õpetanud ka Olli Kari ja Juhan Uppin 2019. aastast õppis ta Sibeliuse akadeemias Nordic Master in Folk Musicu magistriõppeprogrammis, mille raames õppis lisaks Soomele ka semestri Rootsis Kuninglikus Muusikaakadeemias), Taanis Syddansk Musikkonservatoriumis ja Norras Bergeni ülikoolis.
Tegevus muusikuna.
2014. aastal võitis ta kollektiiviga ERMO Tartu Elleri kooli rütmimuusika osakonna noorte loomingukonkursil Jazz Time Eripreemia. Hiljem on ta osalenud "indiefolk"-ansamblis Odd Hugo.
2017. aasta juulis ilmus Jõgeda debüütalbum "Pühendus", mis kandideeris Eesti Pärimusmuusika Keskuse Etnokulbi auhinnale parima debüütplaadi kategoorias; Jõgeda ise kandideeris auhinnale parima uusfolki artisti kategoorias. 
Tema teine album "The One About..." ilmus 2020. aasta mais. Müürilehes ilmunud arvustuses hindas Natali Ponetajeva seda viiepalliskaalal hindega neli, märkides et "Tähelepanu köidavad enim traditsiooniliste torupilliviiside seaded, mis sulanduvad hästi Jõgeda originaalloomingu vahele, kuid oma muundunud kuues pole viisid kaotanud algse instrumendi väge ning meloodia katkematuse tunnetust." Ajakirjas Muusika kirjutas Meelis Hainsoo plaadi kohta, et seda ilmestab Jõgeda tundlik isiklik suhe esitatud muusikaga ning põhjamaine tunnetus. 
2020. aastal pälvis Jõgeda ka rahvamuusikafestivalil Mooste Elohelü preemia võistlusloo parima töötluse eest.
Maks Reiter

Maks Reiter (Макс Андреевич Рейтер; 12/24. aprill 1886 Zirase vald, Ventspilsi kreis, Kuramaa kubermang – 6. aprill 1950 Moskva) oli läti päritolu Nõukogude Liidu sõjaväelane (kindralpolkovnik, 1943).
Aleksandr Samoilo

Aleksandr Samoilo (Александр Александрович Самойло; 23. oktoober/4. november 1869 Moskva – 8. november 1963 Moskva) oli Venemaa Keisririigi ja Nõukogude Liidu sõjaväelane (kindralleitnant, 1940).
Aleksei Ignatjev (1877−1954)

Krahv Aleksei Ignatjev (Алексей Алексеевич Игнатьев; 17. veebruar / 1. märts 1877 Peterburi – 20. november 1954 Moskva) oli Vene keisririigi, hiljem Nõukogude Liidu sõjaväelane (kindralleitnant, 1943).
Razoni

Razoni on Sierra Leone lipu all seilav puistlastilaev.
Naudīte vald

Naudīte vald (läti keeles "Naudītes pagasts") on vald Lätis Dobele piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Annenieki, Auri, Penkule, Īle ja Bēne vallaga.
Valla pindala on 89,8 km². 2021. aasta seisuga elas seal 692 inimest. Valla keskus on Naudīte küla. Vallavanem on Ērika Karro (ühine Penkule vallaga).
Ajalugu.
Valla tänapäevane territoorium on kujunenud Naudīte ("Nauditen"), Jaunsesava ("Neu-Sessau"), Lielapgulde ("Groß-Abgulden"), Vecapgulde ("Alt-Abgulden"), Pētervalde ("Peterwalden") ja Āķi ("Ahken") mõisa maadele. Aastal 1935 oli valla pindala 120,4 km² ja seal oli 1550 elanikku.
Aastal 1945 moodustati vallas Naudīte ja Upe külanõukogu, vald likvideeriti aga aastal 1949. Aastal 1954 liideti Naudīte külanõukoguga likvideeritavad Upe ja Slagune külanõukogu. Aastal 1958 liideti kolhoosi Vārpa maad Annenieki külanõukoguga, aastal 1975 liideti osa selle alasid Lielauce külanõukoguga.
Aastal 1990 moodustati külanõukogust vald. 2009. aastast kuulub vald Dobele piirkonda.
Loodus.
Valla lääneosa jääb Ida-Kurzeme kõrgustikule, idaosa aga Kesk-Läti madalikule. Kõrgeim koht asub valla loodeosas Pokaiņi metsas (112,7 meetrit). Valda jääb Apgulde järv (43 ha). Suuremad jõed on Sesava ja Gardene.
Looduskaitse all on Kalnadīķi tamm, Krumeši paju, Lielbraņķi tamm, Vecapgulde künnapuu, Līplanti tamm, Bļodnieki pärn, Rubeņi tamm, Aurīši tamm, Poķi tamm, Mazpoķi mänd, Kraķi mänd ja veel üks nimetu põlispuu.
Kaitstavad objektid.
Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Vecapgulde mõisa hoonetekompleks, sealhulgas häärber ja selle rõdupiire, Pokaiņi muinaskalmed ehk Mürsumägi, Vecpokaiņi muinaskalmed ehk Kääpamägi, Jāņogāni muinaskalmed, Spurīši asulakoht ja Dēliņkalnsi linnamägi.
Kohaliku kaitse all on Lielapgulde mõisa hoonetekompleks, sealhulgas tall, teenijate maja ja häärber, Vecapgulde mõisa park, Ogāni linnamägi ning legendidega seotud Karistusküngas.
Asustus.
Aastal 2011 elas vallas 627 lätlast, 33 venelast, 45 valgevenelast, 25 ukrainlast, 6 poolakat ja 14 leedulast.
Valla keskus Naudīte on staatusega "vidējciems" ja aastal 2022 oli seal 261 elanikku. Sama staatusega on veel Apgulde 142 elanikuga aastal 2022. Staatusega "mazciems" on Līdumi 45 elanikuga aastal 2005 ja Lielapgulde. 
Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.
Naudīte

Naudīte (vanasti ka Ziedugravas) on küla ("vidējciems") Lätis Dobele piirkonnas, Naudīte valla halduskeskus.
Küla asub valla lõunaosas merepinnast 60 meetri kõrgusel Sesava kaldal, asudes piirkonna keskusest Dobelest 14 ja Riiast 90 kilomeetri kaugusel. Naudītes on lasteaed, vabaõhulava ja raamatukogu.
Asula rajati II maailmasõja järgsetel aastatel Ziedugravase talu juurde kui külanõukogu keskus ja Naudīte sovhoosi keskasula. Aastal 2022 oli külas 261 elanikku.
Ziedugravas

Ziedugravas (ka Skrīveru pansionāts, tõlkes "Skrīveri pansionaat") on küla ("mazciems") Lätis Aizkraukle piirkonna Skrīveri vallas.
Küla asub valla edelaosas Daugava jõe ääres. Asulat läbib maantee A6. Külas asub Pansionātsi bussipeatus.
Ziedugravas piirneb looduskaitse all oleva Skrīveri võõrpuude istandusega.
Külas asub sotsiaalhoolekande keskus Ziedugravas. Aastatel 2009–2021 jäi asula Skrīveri piirkonda.
Flinders Chase'i rahvuspark

Flinders Chase'i rahvuspark ("Flinders Chase National Park") on Austraalia rahvuspark, mis asub Känguru saare läänetipus.
Rahvuspark paikneb Lõuna-Austraalia osariigis, umbes 177 kilomeetrit osariigi pealinnast Adelaide'ist edelas ning 110 km saare halduskeskusest Kingscote'ist läänes. Flinders Chase'i rahvuspargi pindala on umbes 326 km². Rahvuspargis kaitstakse ohustatud liike ning seal asuvad ka mitmed geoloogilised vaatamisväärsused.
Flinders Chase'i rahvuspark asutati 1972. aastal ning see on Lõuna-Austraalia vanuselt teine rahvuspark. Rahvuspark on nimetatud Briti maadeuurija Matthew Flindersi järgi. 2019.–2020. aasta maastikupõlengutes hävis rahvuspargi külastuskeskus ja põles 96% rahvuspargi territooriumist. Lõuna-Austraalia rahvusparkide- ja eluslooduseteenistuse teatel on loodus põlengu tagajärgedest taastumas.
Kati Thanda – Eyre'i järve rahvuspark

Kati Thanda – Eyre'i järve rahvuspark ("Kati Thanda-Lake Eyre National Park", varasema nimega Eyre'i järve rahvuspark) on Austraalia rahvuspark.
Rahvuspark paikneb Lõuna-Austraalia osariigis, umbes 697 kilomeetrit osariigi pealinnast Adelaide'ist põhjas. Rahvuspargi territooriumile jääb Eyre'i järv ja osaliselt Tirari kõrb.
Rahvuspargi pindala on 13 488 km² ja seal kaitstakse kõrbemaastikku, riigi suurimat soolajärve ning Austraalia mandri madalaimat punkti.
AN/TPQ-36

Hughes AN/TPQ-36 Firefinder on 1970. aastatel Hughe Aircraft Company arendatud ning Northrop Grummani ja ThalesRaytheonSystemsi toodetud radarisüsteem, mis on mõeldud tuvastama vaenuliku suurtükiväe miinipilduja-, suurtüki- või raketitule lähtepunkti.
Tint (perekond)

Tint ("Osmerus") on kalade perekond tintlaste sugukonnast tindiliste seltsist.
Perekonda kuulub kolm liiki:
Eestis elab meritint ja selle vorm peipsi tint.
2. kaardiväe motolaskurdiviis

2. kaardiväe motolaskurdiviis (vene keeles "2-я гвардейская мотострелковая Таманская ордена Октябрьской Революции Краснознамённая ордена Суворова дивизия им. М.И. Калинина") on Venemaa Föderatsiooni maavägede mehhaniseeritud jalaväediviis. Tuntud ka kui Tamani või Tamanski diviis.
Ajalugu.
Diviis asutati 1941. aastal ning osales Teises maailmasõjas. Nõukogude ajal oli see 'õukonnadiviis', mis osales paraadidel Moskvas. 2009. aastal saadeti see laiali, kuid formeeriti uuesti neli aastat hiljem. Alates 2016. aastast on see kuulunud 1. tankiarmee koosseisu.
Kaseküla (Tomsk)

Kaseküla, ametlikult Berjozovka (vene keeles Берёзовка) ning tuntud ka kui Tšeboksarõ, on Venemaal Tomski oblastis Pervomaiskoje rajoonis asuv Siberi eestlaste küla.
See asub Tomskist linnulennult 120 km kirdes. Lõunas, läänest ja põhjast piirneb küla metsaga, idas laiub suur soo. Külast lõunasse jääb ka Tšulõmi jõgi.
1926. aastal elas külas 579 inimest. 2002. aastaks oli see tõusnud 586-le inimesle ning 2004. aastal elas külas 624 inimest, kusjuures eestlased olid rahvuste järgi arvukuselt teisel kohal. Kui varem oli Kasekülas eraldi külanõukogu, siis 2004. aasta seisuga oli see üle viidud lähedal paiknevasse vene külla. 2010. aastaks oli elanike arv vähenenud 435-le, 2012. aastaks tõusnud 439-le ning seejärel jälle vähenenud – 2013. aastal oli elanike arv vastavalt 418 ja 2014. aastal 404. 2015. aastal elas külas 387 inimest.
Külas tegutses 2004. aastal Nõukogude aegse suurmajandi jäänukina ka põllumajandusühistu.
1996. aastal asutati külas ka Eesti kultuurikeskus, mida folklorist Anu Korb on seostanud Venemaal elavate väikerahvaste eneseteadvuse tõusuga ning rahvuslike kultuuriseltside loomisega Tomskis üldisemalt. 2004. aastal oli külas keskkool ning õpetaja Herman Reile asutatud muuseum. Küla on korduvalt külastanud Eesti rahvaluuleteadlased, teiste hulgas Aado Lintrop, Astrid Tuisk, Anu Korb ja Kadri Peebo. Kasekülas elas ka rahvalaulik Ida Mäetam.
Penkule vald

Penkule vald (läti keeles "Penkules pagasts") on vald Lätis Dobele piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Tērvete, Auri, Naudīte, Bukaiši ja Bēne vallaga.
Valla pindala on 74,1 km². 2021. aasta seisuga elas seal 831 inimest. Valla keskus on Penkule küla. Vallavanem on Ērika Karro (ühine Naudīte vallaga).
Ajalugu.
Valla tänapäevane territoorium on kujunenud Ālave ("Alauen"), Cimele ("Zimmern") ja Penkule ("Pankelhof") mõisa maadele. Aastal 1935 oli Jelgava kreisi kuuluva valla pindala 62,5 km² ja seal oli 1351 elanikku.
Aastal 1945 moodustati vallas Ālave ja Penkule külanõukogu, vald likvideeriti aastal 1949. Aastal 1961 liideti Penkule külanõukoguga Tērvete külanõukogu Zemgale kolhoosi alad, ent Tērvete sovhoosi alad liideti Tērvete külanõukoguga.
Aastal 1990 moodustati külanõukogust vald. 2009. aastast kuulub vald Dobele piirkonda.
Loodus.
Vald jääb Kesk-Läti madalikule. Kõrgeim koht asub valla loodeosas (72,6 meetrit). Looduslikke järvesid vallas ei ole, suurim tehisjärv on Skujaine veehoidla (27,5 ha). Suuremad jõed on Auce jõgi, Ālave jõgi ja Skujaine jõgi.
Looduskaitse all on Mācītājmuiža valgepöök, Mācītājmuiža tamm, Āķi saar, Penkule saar, Sējase künnapuu, Ķekši künnapuu, Sējase kalmistu elupuud, Ņērbuki pärn ja veel neli nimetut põlispuud. Valda jääb osaliselt Skujaine ja Svētaine oru kaitseala.
Kaitstavad objektid.
Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Ruņģi asulakoht, Kamradži muinaskalmed, Ķūri muinaskalmed, Laģi asulakoht ja Kamradži linnamägi ehk Ahjumägi.
Kohaliku kaitse all on Ķūri asulakoht, Penkule luteri kirik ja Ālave mõisa hoonetekompleks, sealhulgas ka tall-laut ning häärber.
Asustus.
Aastal 2011 elas vallas 779 lätlast, 33 venelast, 42 valgevenelast, 8 ukrainlast, 11 poolakat ja 60 leedulast.
Valla keskus Penkule on staatusega "vidējciems" ja aastal 2022 oli seal 291 elanikku. Staatusega "mazciems" on Ābeles 32 elanikuga aastal 2005, Ālave 30 elanikuga aastal 2005, Baldonas 43 elanikuga aastal 2005, Ezeriņi 45 elanikuga aastal 2005, Sējas 9 elanikuga aastal 2005, Skujaine 78 elanikuga aastal 2005 ja Vecvagāres 86 elanikuga aastal 2005. 
Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.
Penkule

Penkule on küla ("vidējciems") Lätis Dobele piirkonnas, Penkule valla halduskeskus.
Küla asub valla keskosas merepinnast 60 meetri kõrgusel Ālave ja Auce jõe kaldal, piirkonna keskusest Dobelest 22 ja Riiast 90 kilomeetri kaugusel. Penkules on luteri kirik, põhikool, päevakeskus, raamatukogu, postkontor. Külast lõunasse jääb Penkule lennuväli.
Penkulet on esmamainitud 1272. aastal ("Wanpen"). Hiljem rajati sinna Penkule mõis ("Pankelhof"). Tänapäevane asula ongi kujunenud selle mõisa keskuse ja Penkule riigivalla vallamaja ümbrusse. 2022. aastal oli külas 291 elanikku.
Ylle Rajasaar

Ylle Rajasaar (sündinud 21. veebruaril 1969 Tallinnas) on telesaadete produtsent ja ajakirjanik.
Elukäik.
Aastatel 1987–1992 õppis ta Tartu Ülikoolis eesti keelt ja kirjandust. 2001–2006 töötas Eestimaa Looduse Fondis keskkonnaharidusprojektidega, 2002–2004 oli üks keskkonnafestivali korraldajatest.
2003. aastal asus tööle produktsioonifirmasse Vesilind, kus oli keskkonnasaate "Tasakaal" produtsent ja autor. 2004–2012 Keskkonnainvesteeringute Keskuse maakondliku programmi Harjumaa komisjoni koordinaator, hindamiskomisjoni liige 2007. aastast alates Viru Folgi korraldusmeeskonnas fondispetsialist ja keskkonnaprogrammi korraldaja. 
2012. aastast on teinud koostööd produktsioonifirmaga Fookus-Pookus OÜ. Dokumentaalfilm "Metsa poole", telesari "Mõistlik või mõttetu" jt. 2015. aastal algatas tehnikaportaali Accelerista, töötab seal vastutava toimetajana.
Tegevus poliitikas.
Ylle Rajasaar kuulus aastatel 2021–2022 erakonda Isamaa. Aastatel 2022–2023 ning uuesti aastast 2025 kuulub ta erakonda Parempoolsed. Ta kandideeris 2025. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel Põhja-Tallinna linnaosas, sai 29 häält ning ei osutunud valituks.
Looming.
Avaldanud kultuuri- ja keskkonnateemalisi artikleid ajalehtedes Eesti Päevaleht, Maaleht, Roheline Värav, Oma Saar, Keskkonnaleht ja ajakirjades ning arvamusartiklid Delfis ja ERR-i uudisteportaalis. 2013. aastast portaali Whatcar kaasautor, 2015. aastast Accelerista autor ja väljaandja. Pidanud sõidurõõmuteemalist blogi Emapidur.
Isiklikku.
Ylle Rajasaare isa oli Ülo Vinter. Poeg Veli Valentin Rajasaar on filmiprodutsent ja ajakirjanik, Eik Erik Sikk on muusik ja luuletaja.
Pernegg an der Mur

Pernegg an der Mur on vald ("Gemeinde") Austrias Steiermargi liidumaal Bruck-Mürzzuschlagi ringkonnas. Vallas asub Drachenhöhle koobas.
Vallas elab maletaja Laurenz Gierer ja seal sündis ooperisopran Ingrid Kaiserfeld.
Auri vald

Auri vald (läti keeles "Auru pagasts") on vald Lätis Dobele piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Dobele linnaga ning Krimūnase, Dobele, Annenieki, Penkule, Naudīte ja Tērvete vallaga.
Valla pindala on 110,1 km². 2021. aasta seisuga elas seal 2736 inimest. Valla keskus on Auri küla. Vallamaja asub aadressil Skolas iela 8, vallavanem on Jānis Ozoliņš.
Ajalugu.
Agraarreformi eel olid Auri vallas Auri mõis ("Auerhof") 672 hektari maaga, Audzi mõis ("Neu-Friedrichshof", jääb tänapäeva Krimūnase valda) 349 hektari maaga, Ālave mõis ("Alauen", jääb tänapäeva Penkule valda) 292 hektari maaga, Tīle mõis ("Thielenhof") 74 hektari maaga, Lielabgulde ("Groß-Abgulden", jääb tänapäeva Naudīte valda) ja Mazabgulde mõis kokku 440 hektari maaga, Vecabgulde mõis ("Alt-Abgulden", jääb tänapäeva Naudīte valda) 274 hektari maaga ja Pēterfelde mõis ("Peterfeld"). Tänapäeva valla alale jäid veel Ādami ("Adamshof"), Lielbērze ("Groß-Bersen"), Mazbērze ("Klein-Bersen") ja Pakaišmuiža ("Potkaisen") mõis.
Lielabgulde mõisa rajati iseseisvumise järel kaheaastase õppega põllumajanduskool. Aastal 1935 oli Jelgava kreisi kuuluva Auri valla pindala 56 km² ja seal oli 1452 elanikku.
Aastal 1945 moodustati Auri valda Auri ja Krimūnase külanõukogu, aastal 1949 vald likvideeriti. Aastal 1954 liideti Krimūnase külanõukogu Auri külanõukoguga. Aastal 1963 liideti sellega osa likvideeritavast Gaismase külanõukogust. Aastal 1968 liideti Austrumi külanõukoguga Krimūnase sovhoosi alad.
Aastal 1990 moodustati külanõukogust vald. 2009. aastast kuulub vald Dobele piirkonda. 
Muinsuskaitse all on Kvieši asulakoht, Lielbērze kalmistu kabel, Oškalni muinaskalmed ehk Rootsi hauad ja Pēkaiņi muinaskalmed.
Loodus.
Suuremad jõed on Auce jõgi, Ālave jõgi ja Bērze jõgi.
Looduskaitse all on Magus Kirss, Vecmaikužase tamm, Vecozoli Vana tamm, Legzdiņi magus kirsipuu, Legzdiņi künnapuu, Celmi tamm, Vellakrogsi mänd, Lielbērze Jäme tamm, Lielbērze Peenike tamm, Lielbērze tamm, Bāļi mänd, Lintiņi künnapuu ja veel kaks nimetut põlispuud.
Asustus.
Aastal 2011 elas vallas 1968 lätlast, 547 venelast, 175 valgevenelast, 89 ukrainlast, 56 poolakat ja 86 leedulast.
Valla keskus Auri on staatusega "vidējciems" ja aastal 2021 oli seal 230 elanikku. Sama staatusega on veel Ķirpēni 269 elanikuga aastal 2022, Liepziedi 160 elanikuga aastal 2022 ja Lielbērze 250 elanikuga aastal 2022. Zemnieki küla on staatusega "vasarnīcu ciems". Staatusega "mazciems" on Bērzkrasti. Staatusega "lielciems" on Gardene 1121 elanikuga aastal 2022. Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.
Kipper (perekonnanimi)

Kipper on eesti perekonnanimi.
Statistika.
2022. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Kipper 246 inimesel: 122 mehel ja 124 naisel. Perekonnanimede levikult oli Kipper meeste puhul 622. kohal ja naiste puhul 679. kohal.
Kipper oli kõige levinum perekonnanimi vanuserühmas 75–79 aastat, kus neid on 10 000 elaniku kohta 3,00.
Nimi oli kõige sagedasem Saare maakonnas, kus seda kandis maakonna 10 000 elaniku kohta keskmiselt 7,73 inimest.
19. sajandi algul pandi pärisorjusest vabastamise käigus Eesti mõisavaldades 16 korral talupoegadele nimeks Kiper ja Kipper. Neist Saaremaal Karja ja Jämaja kihelkonnas kahel korral, Jaani, Muhu ja Pöide kihelkonnas ühel korral, lisaks Viljandimaal Pilistvere kihelkonnas kahel korral ja Viljandi kihelkonnas korra. Samuti Läänemaal Vigala, Varbla ja Käina, Võrumaal Põlva, Pärnumaal Audru ning Harjumaal Kose kihelkonnas. 
Nimede eestistamise käigus võeti 1935. ja 1938. aastal Kipper uueks nimeks kahel korral, kui loobuti nimedest Gering ja Kirper.
Samal ajal loobuti 1936.–1938. aastal nimest Kipper kolmel korral, kui võeti uuteks nimedeks Kaljusaar, Kallasmaa ja Pilve.
14. üksik mehhaniseeritud brigaad

14. üksik vürst Roman Suure nimeline mehhaniseeritud brigaad (ukraina keeles "14-та окрема механізована бригада імені князя Романа Великого") on Ukraina maavägede väeüksus.
Ajalugu.
2021. aastal sai väeosa ülemaks alampolkovnik Oleksandr Ohrimenko.
Sõjategevus 2022. ja 2023. aastal.
2022. aasta märtsi alguses vabastasid brigaadi üksused koos 95. üksik ründedessantbrigaadiga Vene vägede käest Kiievist eemal asuva Makarivi. Brigaadi üksused võtsid 12. septembril 2022 enda kontrolli alla Harkivi oblastis asuva Ternova küla ja veel mitu asulat koostöös Azov Harkiviga. Brigaadi üksused täitsid 2023. aasta novembris lahingülesandeid Kupjanski suunal.