tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Indekseerimine

Veebisaidi indekseerimine on otsingumootori optimeerimise (SEO) põhiprotsess, mis hõlmab otsingumootoreid nagu Google, Bing ja Yahoo. Need mootorid skaneerivad veebi, tuvastavad, loevad ja salvestavad veebilehti oma andmebaasis, võimaldades neil otsingutulemustes ilmuda. See sissekanne on mõeldud indekseerimise kontseptsiooni ja selle kriitilise rolli SEO-s selgitamiseks informatiivsest vaatenurgast.
Kuidas otsingumootorid töötavad.
Otsingumootorid toimivad kolmeastmelise protsessi kaudu: veebi läbikäimine, indekseerimine ja järjestamine. Veebikäijad, tuntud ka kui ämblikud või robotid, liiguvad mööda veebi sisu avastamiseks. Järgneb indekseerimise faas, kus avastatud lehti analüüsitakse ja salvestatakse andmebaasis. Lõpuks määrab järjestamine lehtede järjekorra otsingutulemustes, lähtudes asjakohasusest ja kvaliteedist.
Veebi läbikäimine vs indekseerimine.
Kuigi veebi läbikäimine ja indekseerimine on omavahel seotud, täidavad nad erinevaid funktsioone. Veebi läbikäimine on avastamise faas, kus otsingumootorid tuvastavad uued või uuendatud veebilehed. Indekseerimine on järgmine samm, mis hõlmab nende lehtede salvestamist ja korraldamist otsingumootori andmebaasis, muutes need kasutajatele leitavaks.
Indekseerimise tähtsus.
Indekseerimine on kriitilise tähtsusega veebilehtede nähtavuseks otsingumootori tulemuste lehtedel (SERPides), mõjutades otseselt veebisaidi nähtavust ja orgaanilist liiklust. Ilma indekseerimiseta ei saa leht otsingutulemustes ilmuda, olenemata selle asjakohasusest või kvaliteedist.
Kuidas tagada oma lehtede indekseerimine.
Veebilehtede indekseerimise tagamine hõlmab mitmeid parimaid tavasid: saidikaartide esitamine tööriistade kaudu nagu Google'i otsingukonsool, loetava saidi arhitektuuri säilitamine ja robots.txt ning meta-siltide õige kasutamine otsingumootori robotite juhendamiseks.
Levinud indekseerimisprobleemid.
Veebisaidid võivad kohata mitmeid indekseerimisprobleeme, nagu sisu dubleerimine, halb saidi struktuur ja serverivead, mis takistavad lehe indekseerimist. Nende probleemide lahendamine hõlmab saidi sisu ja struktuuri auditeerimist ja kohandamist, et vastata otsingumootorite juhistele.
Tööriistad indekseerimise jälgimiseks.
Tööriistad nagu Google'i otsingukonsool pakuvad veebimeistritele võimalust jälgida oma saidi indekseerimise staatust. Need tööriistad pakuvad ülevaadet sellest, kuidas otsingumootor saiti näeb, tuues esile probleemid, mis võivad indekseerimist mõjutada, ja pakkudes parandusettepanekuid.
Indekseerimine ja saidi uuendused.
Olulised saidi uuendused, sealhulgas sisu lisamine, ümberkujundused või domeeni migratsioonid, nõuavad indekseerimise seisundi säilitamiseks hoolikat käsitlemist. Parimad tavad hõlmavad saidikaartide uuendamist, ümbersuunamiste asjakohast kasutamist ja indekseerimise staatuse jälgimist pärast uuendust.
Rabenstein an der Pielach

Rabenstein an der Pielach on vald "(Marktgemeinde)" Austrias Alam-Austria liidumaal Sankt Pölteni maaringkonnas.
Rabenstein an der Pielach asub Alam-Austria "Mostvierteli" piirkonnas Pielachi oru keskosas. U. 45,51 % valla territooriumist on kaetud metsaga.
Ajalugu.
Katoliku kiriku kardinal Franz König on sündinud Rabenstein an der Pielachi vallas Warthi külas.
Schwarzenbach an der Pielach

Schwarzenbach an der Pielach on vald "(Gemeinde)" Austrias Alam-Austria liidumaal Sankt Pölteni maaringkonnas.
Sankt Margarethen an der Sierning

Sankt Margarethen an der Sierning on vald "(Gemeinde)" Austrias Alam-Austria liidumaal Sankt Pölteni maaringkonnas.
Eesti NSV Ministrite Nõukogu Riiklik Tööjõuressursside Kasutamise Komitee

Eesti NSV Ministrite Nõukogu Riikliku Tööjõuressursside Kasutamise Komitee oli Eesti NSV Ministrite Nõukogule allunud asutus, mille ülesandeks oli Eesti NSV ministeeriumide, keskasutuste ja ettevõtete vajaduseks, tööliste ümberkvalifitseerimise ning ettevõtete, ehituste, tootmisharude ja rajoonide vahel ümberjaotamise abinõude väljatöötamine ja ellurakendamine lähtudes tootmise vajadustest.
Eesti NSV Ministrite Nõukogu Riiklik Tööjõuressursside Kasutamise Komitee moodustati Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidiumi 8. aprilli 1967. a. seadlusega
1976. aastal moodustati ENSV MN Tööjõuressursside Kasutamise Komitee reorganiseeriti, NSVL Ministrite Nõukogu määrusega nr 669, 17.08.1976 ja ENSV Ülemnõukogu Presiidiumi seadlusega 06.09.1976 ümber ENSV MN Riiklikuks Töökomiteeks.
ENSV Ülemnõukogu Presiidiumi seadlusega 14.12.1978 "ENSV Ministrite Nõukogu kohta" reorganiseeriti ENSV MN Riiklik Töökomitee ENSV Riiklikuks Töökomiteeks. 
EKP Keskkomitee, Eesti NSV Ministrite Nõukogu ja Eesti Vabariikliku Ametiühingute Nõukogu määrusega nr 454, 24.08.1987 korraldati ENSV Riiklik Töökomitee ümber ENSV Riiklikuks Töö- ja Sotsiaalküsimuste Komiteeks, 1989.a lõpul reorganiseeriti Eesti NSV Sotsiaalministeeriumiks.
Vastavalt Eesti NSV Ministrite Nõukogu Riikliku Tööjõuressursside Kasutamise Komitee põhimäärusele olid komitee ülesanneteks:
1990. aastal reorganiseeriti Eesti NSV Sotsiaalministeerium, Eesti Vabariigi Sotsiaalministeeriumiks. 1991. aastal nimetati sotsiaalminister ümber Eesti Vabariigi Tööministeerium tööministriks. EV Tööministeeriumi põhiülesandeiks olid tööturu riikliku reguleerimise korraldamine, tööhõive struktuuri täiustamine, palgasüsteemi täiustamine, palgasüsteemi aluste kujundamine ning elanikkonna tööjõupotentsiaali arendamine.
Boriss Obnossov

Boriss Viktorovitš Obnossov (vene keeles "Борис Викторович Обносов," sündinud 26. jaanuaril 1953 Moskvas) on Nõukogude ja Venemaa lennukimehaanikainsener, Venemaa riikliku taktikaliste rakettide tootmiskorporatsiooni "АО «Корпорация „Тактическое ракетное вооружение“»" peadirektor. FSB erukindralmajor.
Elulugu.
1976. aastal lõpetas õhusõidukite masinaehituse erialal Moskva Lennundusinstituudi ja 1979. aastal sealse aspirantuuri ning 1983. aastal rakendusmatemaatika erialal Moskva Riikliku Ülikooli. 1979–1993 Moskva Lennundusinstituudi õppejõud (1979. aastast lennukitootmistehnoloogia osakonna nooremteadur, aastast 1988 vanemteadur).
1994–1998 Venemaa Föderatsiooni alalise esinduse esimene sekretär ÜRO juures. 1998 Venemaa välisministeeriumi julgeoleku- ja desarmeerimisküsimuste osakonna nõunik.
1998–2001 riikliku ettevõtte "Vene tehnoloogiad" peadirektori asetäitja. 2001–2003 Venemaa relvatööstuse ekspordiga tegeleva riikliku ettevõtte "Rosoboronexport" peadirektori nõunik, kaitsetehnoloogiate ja kosmoseosakonna juhataja. 2003. aastast Venemaa riikliku taktikaliste rakettide tootmiskorporatsiooni "АО «Корпорация „Тактическое ракетное вооружение“»" peadirektor. Samal ajal on ta töötanud Moskva Lennuinstituudi kateedrijuhatajana.
2018. ja 2024. aasta Venemaa presidendivalimistel oli ta Venemaa Keskvalimiskomisjonile esitatud Vladimir Putini usaldusisik. Mitteametlikult nimetatakse teda "Venemaa presidendi peanõunikuks rakettide küsimuses."
Sanktsioonid.
Venemaa relvajõududele rakettide tootmisele spetsialiseerunud ettevõtte peadirektorina sattus ta pärast Venemaa sissetungi Ukrainasse mitme riigi sanktsioonide alla.
24. märtsil 2022 kehtestas talle sanktsioonid USA, 6. aprillil 2022 Austraalia, 3. mail 2022 Kanada, 24. juunil 2022 Ukraina, 9. augustil 2022 Ühendkuningriik, 2. oktoobril 2022 Uus-Meremaa,18. detsembril 2023 Euroopa Liit. 16. augustil 2023 kehtestas talle ning tema Prahas elavatele tütar Olga Zorikovale ja väimees Rostislav Zorikovile sanktsioonid Tšehhi Vabariik. 
Kriitika.
2012. aastal sai tema juhitud Venemaa riikliku raketiettevõtte ametlikuks hankefirmaks ""Zvezda-Strela" kaubandusmaja" (aastast 2017 TRV-Engineering), millest 20 % kuulub tema tütar Olga Zorikovale (2012 oli ta 23. aastane). 
22. augustil 2023 arestisid Tšehhi ametivõimud Obnossovi vara pärast tema suhtes isiklike sanktsioonide kehtestamist: 14 korterit, mis olid registreeritud Obnossovi väimehe Rostislav Zorikovi ja tema kinnisvara rendifirma Riomax nimele.
Statzendorf

Statzendorf on vald "(Gemeinde)" Austrias Alam-Austria liidumaal Sankt Pölteni maaringkonnas.
Stössing

Stössing on vald "(Gemeinde)" Austrias Alam-Austria liidumaal Sankt Pölteni maaringkonnas.
Kaablilõikur

Kaablilõikur on tööriist kaablite lõikamiseks. Kaablilõikurite tüüp varieerub olenevalt kasutusotstarbest, lõikuri ehitusest ja lõigatava kaabli ristlõikest.
Rahvakeeles lõka-lõka ehk põrkmehhanismiga kaablilõikur on mõeldud jõukaablite lõikamiseks. Seda tüüpi lõikuritega on kergem ja ohutum lõigata suurema ristlõikega kaableid, saavutades ka puhtama lõike.
Põrkmehhanism koosneb ühele poole kaldu hammastega teekonnast (hammasratas, lineaarne, poolring) ja keelest, mida nimetatakse käpaks või nookuriks, mis võimaldab mehhanismil ainult ühe suunalist liikumist.
Käepideme kokku pigistamisel liigub hammasteekond sammu võrra edasi, käpp libiseb üle lauge hamba tipu, lukustudes hamba terava külje taha. Lõikamine toimub hamba sammu kaupa, jaotades kaabli lõikamiseks fraktsioonideks.
PSR B1257+12 C

PSR B1257+12 C, alternatiivne tähis PSR B1257+12 d ja nimega Phobetor, on super-Maa klassi kuuluv eksoplaneet, mis tiirleb ümber pulsari PSR B1257+12. 
See asub umbes 2315 valgusaasta (710 parseki; 22 kvadriljoni kilomeetri) kaugusel Maast Neitsi tähtkujus. See oli üks esimesi avastatud eksoplaneete. See eksoplaneet avastati pulsari ajastuse meetodi abil, mille käigus mõõdetakse pulsari regulaarseid impulsse, et teha kindlaks, kas planeet põhjustab andmetes variatsioone.
Juulis 2014 algatas Rahvusvaheline Astronoomialiit (IAU) NameExoWorldsi – protsessi teatud eksoplaneetidele ja nende peremeestähtedele pärisnimede andmiseks. 2015. aasta detsembris kuulutas IAU välja, et selle eksoplaanedi võidunimeks on Phobetor. Võidunime esitas Itaalias Karneidis asuv planetaarium Südtirol Alto Adige. Phobetor on Ovidiuse teoses „Metamorfoosid“ üks Somnuse (Une) tuhandest pojast, kes ilmub unenägudes metsaliste kujul.
WR 124

WR 124 on Wolfi-Rayet' täht Noole tähtkujus.
See asub Maast umbes 15 000 valgusaasta kaugusel. Tähte ümbritseb väljaheidetud materjalist ringudukogu, mida tuntakse nime all M1-67. See on Linnutee üks kiiremaid tähti, mille radiaalkiirus on umbes 200 km/s. 
Tähe avastas 1938. aastal Paul Merrill.
Oleh Ivaštšenko

Oleh Ivaštšenko on Ukraina sõjaväelane, kindralleitnant, alates 2024. aasta 26. märtsist Ukraina Välisluureteenistuse juht.
Mariupoli sadam

Mariupoli sadam ehk Mariupoli meresadam () asub Ukrainas Mariupolis Taganrogi lahes, Aasovi meres. Sadamat juhib Ukraina Meresadamate Ameti hallatav sadamavalitsus. 2022. aasta juuni seisuga on see Venemaa relvajõudude poolt okupeeritud.
Sadama sildumisjoon on 3,9 km (22 kaikohta), sügavusega kuni 9,75 meetrit. Sadamat teenindab üks sadama raudteejaam "Mariupol-Port". Sadama raudteede kogupikkus on 27,1 km. Kiirteed külgnevad sadamaga.
Mariupoli sadama kaubakäive ulatus 2016. aastal 7,6 miljoni tonnini, Mariupoli sadama täisvõimekus ulatub 18,8 miljoni tonnini aastas.
Sadamas on oma klassi suurim remondirajatis Aasovi merel.
Ajalugu.
Mariupoli sadama sünd oli loogiline jätk Venemaa tööstusliku lõunaosa kiirele arengule 19. sajandi teisel poolel. Kalmiuse jõe suudmes asuv madal kai ei vastanud laevastiku arengunõuetele ning Donetsi basseini (Donbassi) mäe- ja metallurgiatööstuse omadele.
1886. aastal hakati Mariupolis Zintseva balka lähedal süvaveesadamat ehitama.
Ehitus oli kavandatud viieks aastaks, kuid töösturite survel valmis sadam kolme aastaga.
 saabus sadama muldkehale 18 kivisütt vedavat rongivagunit (umbes 2000 puuda).
Pärast palvet Venemaa raudteeministri ja Mariupoli linnakuberner Harazhajevi juuresolekul algas esimene laadimine Venemaa Laevanduse ja Kaubanduse Seltsi aurulaevale "Medveditsa", mis lahkus sadamast .
Seda kuupäeva loetakse sadama tegevuse alguskuupäevaks. Sadamal oli suur tähtsus piirkonna ja kogu riigi tööstuse arengule. Ajavahemikul 1867–1904 oli Mariupoli sadam mittesõjaliste sadamate seas mahu poolest Venemaal kolmas.
Vene-Ukraina sõda.
Mariupoli piiramise ajal oli sadam oluline Ukraina vägede tugipunkt, mida kaitsesid 36. üksik merejalaväe brigaad, Ründebrigaad Azov, Ukraina rahvuskaart ja Ukraina Riiklik Piirivalveteenistus. 
10. aprillil 2022 vallutasid Vene väed Mariupoli sadama ja Azovstali vahel asuva kalasadama, mille tõttu jäid sadamat kaitsvad üksused kotti . Mõned päevad hiljem murdis umbes 500 sadama kaitsjat Azovstali kaitsjate toel piiramisrõngast välja, Vene sõjaväe üksused võtsid sadama oma kontrolli alla 16. aprillil .
26. mail 2022 avas Venemaa pärast Mariupoli piiramise ajal sadama sulgemist selle uuesti kaubalaevadele, mereväemiinide eemaldamise järel.
Anastasia Servan-Schreiber

Anastasia Victoria Servan-Schreiber (sündinud 4. veebruaril 1998 Montélimaris Drôme'i departemangus) on Prantsuse antropoloog, kes käsitleb peaasjalikult maausku Eestis ja selle seoseid eesti rahvusliku identiteediga. Ta on uurinud Taarausuliste ja Maausuliste Maavalla Koja tegevust, traditsioone ja siseelu. Servan-Schreiber seostab põlisusust ja animismist lähtuvat maailmavaadet eesti rahvuslusega ning leiab, et sellel oli oluline roll ka vastupanus Nõukogude okupatsioonile Eestis.
Servan-Schreiberil on bakalaureusekraad ühiskonnateadustes Université Paris Cité'st, bakalaureusekraad psühholoogias Université Paris-Descartes'ist ja magistrikraad antropoloogias École des hautes études en sciences sociales'ist. Alates 2023. aastast on ta nooremteadur Riiklikus Ida Keelte ja Kultuuride Instituudis. Tema uurimistööd on juhendanud Eva Toulouze.
Vahekultuur

Vahekultuur on põllukultuur, mida kasvatatakse biomassi saamise eesmärgil, sealjuures saaki ei koristata ja taimik haritakse mulda. Vahekultuurid kaitsevad mulda ja parandavad selle omadusi. Õhulämmastikku siduvaid vahekultuure nimetatakse haljasväetisteks.
Funktsioon.
Vahekultuurid külvikorras aitavad ära hoida kahjusid taimkatteta perioodidel, seega on muld paremini kaitstud järgmiste nähtuste eest:
Kasutamine.
Aastaringse taimkatte tagamiseks kasutatakse talvituvaid vahekultuure. Lisaks kasvatatakse suvel pärast põhikultuuri koristust mittetalvituvaid ehk suviseid vahekultuure.
Head vahekultuuridena kasutatavad taimeliigid on 
Vahekultuure valides peaks arvestama bioloogiliste rühmade mitte kattumisega. Nii kanduvad edasi ühte bioloogilisse rühma kuuluvate taimede haigused ja kahjurid.
Levinumad vahekultuurid.
Enamasti kasutatakse vahekultuuride segusid, mis võimaldavad taimede positiivseid omadusi kombineerida. Enamiku vahekultuuride efektiivsust piirab piisav valgus, vesi ja soojus, kuna kasvuperiood on niivõrd lühike.
Põhjamaises kliimas on paremaid tulemusi andnud taliviki, kesaredise ja keerispea baasil tehtud seemnesegud.
Talirukist sisaldavad segud vähendavad edukalt umbrohtumust. Tatar on hea vahekultuur, sest antud kultuuril puuduvad ühised haigused ja kahjurid Eestis kasvatavate põllukultuuridega. Samuti seob tatar hästi fosforit, mis kandub edasi järgmisele põhikultuurile.
Ukraina Rahvusliku Julgeoleku ja Kaitse Nõukogu sekretäride loetelu

Ukraina Rahvusliku Julgeoleku ja Kaitse Nõukogu sekretär on riigiametnik, kes juhib Ukraina Rahvusliku Julgeoleku ja Kaitse Nõukogu tööd.
Traismauer

Traismauer on linn "(Stadtgemeinde)" Austrias Alam-Austria liidumaal Sankt Pölteni maaringkonnas.
Selle asutasid roomlased, tõenäoliselt varasemate asulate asukohta. Mõned Rooma ehitised on säilinud tänapäevani.
Francis Scott Key silla purunemine

Francis Scott Key silla purunemine oli 2024. aasta 26. märtsi varastel hommikutundidel Ameerika Ühendriikides Marylandi osariigis toimunud õnnetus, kui Singapuri lipu all sõitnud laadungiga juhitavuse kaotanud konteinerilaev Dali (kogumahutavus 92 128 GT) sõitis Patapsco jõel vastu Baltimore'i Dundalkiga ühendava Francis Scott Key silla ühte tugisammast, mistõttu varisesid kokku silla põhisilded.
Jõest (veetemperatuur ~8 °C) päästeti kaks inimest, kellest üks keeldus arstiabist ja teine toimetati kriitilises seisundis haiglasse. Kuus sillal oleval teel töötanud ehitusbrigaadi liiget jäi kadunuks ja arvati, et nad on surma saanud. Viienda hukkunu leidmisest antigi teada 1. mail, kuuenda hukkunu leidmisest 7. mail.
Õnnetus blokeeris ligipääsu Baltimore'i sadamale. Aprillis avati ajutised kanalid, mis võimaldasid väiksematel laevadel sadamat külastada.
Mais õhiti silla jäänused, et konteinerilaev liikuma saada. Laev pukseeriti ajutisteks parandustöödeks sadamasse. Baltimore'i sadam oli blokeeritud 11 nädalat.
Marylandi ametnike kinnitusel on kavas sild 2028. aasta sügiseks välja vahetada, tööde hinnanguline maksumus on 1,7–1,9 miljardit USA dollarit.
Tullnerbach

Tullnerbach on vald "(Marktgemeinde)" Austrias Alam-Austria liidumaal Sankt Pölteni maaringkonnas.
Just siin kukkus 1901. aastal läbi Wilhelm Kressi mootoriga vesilennuki lennukatse Wienerwaldseel. Linn kuulus varem Wien-Umgebungi ringkonda, mis 2016. aastal kaotati.
Jeruusalemma Sõltumatu Militaarne Templiordu

Jeruusalemma Sõltumatu Militaarne Templiordu (ladina keeles "Ordo Supremus Militaris Templi Hierosolymitani"; lühend OSMTH) on rahvusvaheline vabaühendus.
Ordu asutas 1804. aastal Bernard-Raymond Fabré-Palaprat. Alates 2020. aastast on ordu suurmeister endine Ameerika Ühendriikide maaväe kindral Ronald S. Mangum.
2002. aastal anti OSMTH-le nõuandev eristaatus ÜRO Majandus- ja Sotsiaalnõukogu juures.
Artur-Bernhard Upsi

Artur-Bernhard Upsi (12. aprill 1931 Uhtna, Virumaa – 19. aprill 2015 Rakvere) oli Eesti NSV partei-, riigi- ja majandustegelane.
Artur Upsi lõpetas Rakvere keskkooli ja teenis 1949–1950 Nõukogude armees. 
Alates 1950. aastast töötas ta ELKNÜ Virumaa Komitee instruktorina ja 1954. aastast ELKNÜ Rakvere Rajoonikomitee sekretärina. Ta oli NLKP liige 1956. aastast, 1958. aastast Rakvere Rajooni TSN Täitevkomitee esimehe asetäitja.
Alates 1959. aastast oli ta EKP Rakvere Rajoonikomitee teine sekretär, 1965. aastast EKP Keskkomitee partei organisatsioonilise töö osakonna inspektor ja 1969–1979 EKP Rakvere rajoonikomitee I sekretär, lõpetas NLKP Keskkomitee juures asuva Kõrgema Parteikooli.
19. jaanuarist 1979 kuni 1. septembrini 1989 oli ta EKP Keskkomitee põllumajandussekretär (EKP Keskkomitee põllumajandusosakonna juhataja oli Ilmar Kallas) ja EKP Keskkomitee büroo liige.
Artur Upsi oli 1975–1980 Eesti NSV Ülemnõukogu VIII, IX, X ja XI koosseisu liige.
Ajaloolase Mati Grafi andmeil oli Upsi EKP KK büroo istungil 14. juunil 1988 esimene, kes ütles välja, et olukorra destabiliseerumises Eestis on osalt süüdi Karl Vaino, kes peab ameti maha panema. EKP uue juhi otsingud olid Upsi osavõtul ja Vaino teadmata toimunud juba siiski varem. Järgmisel päeval kutsus Mihhail Gorbatšov Vaino ametist tagasi, 16. juunil nimetati tema asemele Vaino Väljas.
Pärast EKP Keskkomitee põllumajandussekretäri kohalt tagasiastumist töötas Tallinna Piimatoodete Kombinaadis ja Moe Piiritusetehases.
Suvekolmnurk

Suvekolmnurk on põhjataeva asterism. 
Selle kujuteldava kolmnurga määravad tipud on Altair, Deeneb ja Veega, millest igaüks on oma tähtkuju eredaim täht (vastavalt Kotkas, Luik ja Lüüra). Suurim deklinatsioon on +45° ja madalaim +9°, mis tähendab, et neid kolme on näha kõikjalt põhjapoolkeral ja enamikul lõunapoolkeral. Kaks tähte Kotka ja Luige tähtkujudes tähistavad kotka pead ja luige saba, mis vaatavad ida poole ning moodustavad kolmnurga kõrguse. Kaks väikest tähtkuju, Nool ja Rebane, asuvad kolmnurga lõunaosas paikneva Kotka ning põhjaosas olevate Luige ja Lüüra vahel.
Asterism

 
Asterism on tähtede grupp tähistaevas, mida traditsiooniliselt kujutletakse moodustavat mingi kujundi, mis on osa ühest või mitmest tähtkujust.
Asterism võib olla mis tahes tähtede kujund ja seetõttu on see üldisem mõiste kui 88 ametlikult määratletud tähtkuju. Asterism võib koosneda ühe või mitme tähtkuju tähtedest ning ametlikult ei ole asterism sama mis tähtkuju. Asterismid ulatuvad mõnest tähest koosnevatest lihtsatest kujunditest kuni keerukamate tähtede kogudeni, mis katavad suuri alasid taevast. Tähed ise võivad olla heledad palja silmaga vaadeldavad objektid või nõrgemad, isegi ainult teleskoobiga vaadeldavad, kuid enamasti on nad üksteisega sarnase heledusega. Asterismiks loetakse enamasti näivat tähtede asetust ja mitte tähtede gruppi mis on gravitatsioonilises seoses, nagu täheparv.
Asterismid on näiteks Suvekolmnurk ja Orioni vöö.
Valter Udam

Valter Udam (26. august 1926 Vastse-Antsla vald, Urvaste kihelkond, Võrumaa – 26. märts 2001 Tallinn), oli Eesti NSV partei- ja riigitegelane.
Elulugu.
NLKP liige aastast 1952.
Alates 1943. aastast oli ta Eesti NSV-s majandus-, sotsiaal- ja poliitilisel tööl. Valga raudteejaama depoo üliõpilane, aastail 1944–1950 teenis Nõukogude armees, Teise maailmasõja osaline (major).
Töötas Eesti LKNÜ Tallinna Linnakomitees, Tartu oblasti Võnnu MTJ-is, ELKNÜ Tartu rajoonikomitee I sekretär, EKP Vastseliina Rajoonikomitee osakonnajuhataja, lõpetas põllumajandustehnikumi ja EKP Keskkomitee Vabariikliku Parteikooli.
EKP Vastseliina Rajoonikomitee sekretär, 1959–1963 EKP Võru rajoonikomitee I sekretär, EKP Keskkomitee organisatsiooni- ja parteitöö osakonna inspektor, 1970–1978, EKP Viljandi rajoonikomitee I sekretär, 1978–1988 EKP Pärnu rajoonikomitee I sekretär.
1985. aastal anti talle Nõukogude Liidu sotsialistliku töö kangelase aunimetus koos Lenini ordeniga ning medaliga "Sirp ja Vasar".
Ta valiti Eesti NSV Ülemnõukogu VIII, IX, X, XI koosseisu liikmeks.
1986. aasta EKP XIX kongressil valiti ta EKP Pärnu Rajoonikomitee I sekretärina EKP Keskkomitee liikmeks.
Eesti iseseisvuse taastamise järel tegi Valter Udam kaastööd mitmele ajakirjandusväljaandele.
Valter Udam hukkus 26. märtsil 2001 Tallinnas liiklusõnnetuses.
Isiklikku.
Udam on oma memuaare tutvustades väitnud, et elas põhimõtte "ära küüruta ning hoia ka kõige segasematel aastatel selg sirge" järgi. Seda olevat talle õpetanud näitleja Valdeko Ratassepp, kes oli Udami suur eeskuju.
Paksusmasin

Paksusmasin on höövelpink, mis hööveldab puitu ühtlase paksuseni. Paksusmasinat kasutatakse puidutööstuses, neid on mitmes suuruses.
Paksusmasin leiutati 19. sajandil USA-s. William Woodwothi 1828. aastal leiutatud paksusmasin hööveldas laudu õhemaks, Thomas E. Danielsi 1834. aasta paksusmasin silus laua pinda.
Ehitus ja tööpõhimõte.
Paksusmasin koosneb reguleeritavatest etteanderullidest ja spiraalsest lõikepeast. Spiraalse lõikepea külge on kinnitatud väikesed lõiketerad, mis hööveldavad puidu pinda. Materjali hööveldamiseks soovitud paksusse reguleeritakse tera vastavalt üle- või allapoole.
Paksusmasin töötab neljas etapis. Esimeses etapis sisestatakse laud või plaat masinas oleva höövli vahele. Laud või plaat liigub edasi masina lõiketera alla. Eri mudelitel on erinev arv lõiketeri. Laud või plaat surutakse vastu siledat tasapinda, mis tagab stabiilse ja ühtlase hööveldamise. Masinast väljub soovitud paksusega materjal. Hööveldada tuleb mitmes etapis, korraga saab puitu õhendada kuni 3 mm.
Eelised ja puudused.
Paksusmasinaga hööveldamise eelis on tööprotsessi kiirendamine ning ühtlase paksuse tagamine kogu hööveldatava detaili ulatuses. Lisaks saab paksusmasina abil parandada töödeldavate pindade välimust. Detaililt on võimalik eemaldada kõik plekid ja vigastused.
Paksusmasinaga hööveldamisel tuleb materjaliga olla ettevaatlik, kuna masinat valesti kasutades võib kahjustada töödeldava detaili pinda.
Quba Mêrê Dîwanê

Quba Mêrê Dîwanê on maailma suurim jeziidi tempel. See asub Armeenias Aknalitšis külas Armaviri maakonnas, kus jeziidid on suurim vähemus. Aknalitši küla asub Armeenia pealinnast Jerevanist 35 kilomeetrit läänes.
Tempel avati 2019. aasta septembris ning avamistseremooniast võtsid osa Armeenia asepeaminister ja teised Armeenia ametiisikud.
Tempel on 25 meetri kõrgune ja koosneb seitsmest kuplist, mis ümbritsevad keskmist kaarkatust ning seal on seminar ja muuseum. Tempel on pühendatud ingel Melek Tausile ja jeziidi teoloogia seitsmele inglile. Kõrgeim kuppel ja ülejäänud seitse ümbritsevat sümboliseerivad ingleid ja on kaunistatud kuldsete päikestega. Templi disain on tugevalt inspireeritud Põhja-Iraagis asuvast Lalishist, jeziidide pühamast templist ja palverännakute sihtpaigast. Templi kõrval asub jeziidi kalmistu. Templi vastas asuvas ausambapargis on Nobeli auhinna laureaadi Nadia Muradi ausammas, 1880. aastate lõpus Osmanite vastu võidelnud Armeenia sõjaväeülema Andranik Ozanjani ausammas ja jeziidi päikesega põimunud Armeenia apostellik rist, mis tähistab usulist harmooniat.
Venemaal elava Armeenia jeziidi Mirza Sloiani rahastatud Quba Mêrê Dîwanê ehitati vaid mõne meetri kaugusele Ziaratist, Armeenia esimesest jeziidi templist, mis rajati 2012. aastal Templi on kujundanud Artak Ghuljan, üks Armeenia viljakamaid religioossete hoonete arhitekte.
Jeziidid on Armeenia üks suurimaid etnilisi vähemusi, kes järgivad iidset monoteistlikku usku, millel on sarnasusi kristluse, hinduismi, judaismi, sufismi ja zoroastrismiga ning ka Iraani paganluse elemente.
Armeenia rahvaloenduse andmetel elas Armeenias 2011. aastal 35 000 jeziidi.
Hermann von Brevern

Hermann von Brevern on mitme Breverni aadlisuguvõsa liikme nimi:
Alexander von Brevern

Alexander von Brevern on mitme Breverni aadlisuguvõsa liikme nimi:
Quang Nam FC

Quang Nam FC on Vietnami jalgpalliklubi, mis tegutseb Quảng Nami provintsis Tam Kỳ linnas. Hooajal 2023–2024 mängis Quang Nam Vietnami kõrgliigas.
Meeskonna koduväljak on Tam Kỳ staadion.
 Võitja: 2017
 Võitja: 2013, 2023
 Võitja: 2003, 2008
 Võitja: 2017
 Teine koht: 2019
Armeenia rubla

Armeenia rubla (armeenia keeles ռուբլի, ) oli aastatel 1919–1923 Esimese Armeenia Vabariigi ja Armeenia Nõukogude Sotsialistliku Vabariigi iseseisev valuuta. See asendas esimese Taga-Kaukaasia rubla ja asendati teise Taga-Kaukaasia rublaga pärast seda, kui Armeenia sai Taga-Kaukaasia SFNV osaks. Rubla alajaotisi ei emiteeritud ja valuuta eksisteeris ainult pangatähtedena.
Pangatähed.
Armeenia Esimene Vabariik andis välja ajutised tšekid nimiväärtustes 5, 10, 25, 50, 100, 250, 500, 1000, 5000 ja 10 000 rubla. Enamik oli üsna kehvasti trükitud peamiselt venekeelse tekstiga. Siiski trükkis Suurbritannia firma Waterlow and Sons Ltd kolm pangatähte nimiväärtusega 50, 100 ja 250 rubla. Pangatähed kujundasid kunstnikud Arshak Fetvadjian ja Hakob Kojoyan. Neid tähti kaunistavad armeenia-, prantsuse- ja venekeelsed tekstid.
Armeenia NSV andis välja nimiväärtusi vahemikus 5000, 10 000, 25 000, 100 000, 500 000, 1 000 000 ja 5 000 000 rubla. Nendel tähtedel olid armeenia- ja venekeelsed tekstid koos kommunistlike loosungitega erinevates keeltes rahatähe tagaküljel.
Kuiva seadusega riikide loend

Siin on loetletud riigid ja territooriumid, kus kehtib või on kehtinud kuiv seadus. Eelkõige viitab see termin alkohoolsete jookide valmistamise, ladustamise, transportimise, müügi, omamise ja tarbimise keelule.
Praegused.
Praegu on alkohol keelatud paljudes moslemiriikides, põlisaustraallaste kogukondades, teatud Kanada põhjaterritooriumitel ja mõnes India piirkonnas.
Müürisepp

Müürisepp on eesti perekonnanimi. 
Levik Eestis.
2024. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Müürisepp 189 inimesel: 93 mehel ja 96 naisel. Perekonnanimede levikult oli Müürisepp meeste puhul 914. kohal ja naiste puhul 984. kohal. Kõige levinum oli perekonnanimi Müürisepp vanuserühmas 10–14, kus neid on 10 000 elaniku kohta 2,40. Nimi oli kõige sagedasem Lääne maakonnas, kus sellist nime kandis maakonna 10 000 elaniku kohta 4,36 inimest.
19. sajandi algul pandi pärisorjusest vabastamise käigus talupoegadele Eesti maakondade (v.a. Tartumaa ja Võrumaa) eri kihelkondade erinevates mõisavaldades 21 korral nimeks Mürisepp, Mirisepp ja Murisepp (normaliseeritult Müürisepp).
Peter von Brevern

Peter von Brevern on mitme Breverni aadlisuguvõsa liikme nimi:
Mälberg

Mälberg on perekonnanimi. 
Rootsis oli perekonnanime Mälberg kandjaid 2014. aastal 67 isikut.
Levik Eestis.
2024. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Mälberg 46 inimesel: 24 mehel ja 22 naisel. Perekonnanimede levikult oli Mälberg meeste puhul 5058. kohal ja naiste puhul 6141. kohal. Kõige levinum oli perekonnanimi Mälberg vanuserühmas 75–79, kus neid on 10 000 elaniku kohta 0,86. Nimi oli kõige sagedasem Põlva maakonnas, kus sellist nime kandis maakonna 10 000 elaniku kohta 6,63 inimest.
19. sajandi algul pandi pärisorjusest vabastamise käigus talupojale Võrumaal Räpina kihelkonna Ruusa mõisavallas nimeks Mälberg. 
Nimede eestistamisel loobuti perekonnanimest Mälberg aastatel 1936–1940 seitsmel korral isikute poolt, kes võtsid uueks nimeks Maigre (3), Mäleto (3) ja Mälpere.
Siemowit

Siemowit (ka Ziemowit) oli Gallus Anonymuse kroonikate järgi Piasti ja Rzepicha poeg. Teda peetakse Piastide dünastia esimeseks valitsejaks. 
Temast sai polaanide hertsog 9. sajandil pärast seda, kui tema isa Piast, Chościsko poeg, keeldus asumast legendaarse hertsog Popieli kohale. Veetše valis uueks hertsogiks Siemowiti. Populaarse legendi järgi sõid hiired Popieli tema Gopło järves asuvas tornis. 
Ainus mainimine Siemowitist koos tema poja Lesteki ja pojapoja Siemomysłiga on Gallus Anonymuse keskaegses kroonikas. 
Siemowiti lapselapselaps Mieszko I oli Poola esimene kristlik valitseja.
Lestek

Lestek (ka Leszek, Lestko) oli polaanide teine hertsog ja Siemowiti poeg, sündinud u. 870–880, mainitud vanimas Poola kroonikas "Gesta principum Polonorum", autor Gallus Anonymus. Polaanide hertsogid olid Poola esimese ajaloolise Piasti dünastia alus.
Lesteki ajaloolisuses ei kahelnud esialgu keegi. 19. sajandi teisel poolel hakati aga tema olemasolus kahtlema. Küsimus lahenes tänu Henryk Łowmiański artiklile, milles ta pooldas Gallus Anonymuse aruande usaldusväärsust ja seega ka Mieszko I kolme otsese eelkäija ajaloolisust. See seisukoht on Poola ajalookirjutuses domineeriv.
Tema nime päritolu pole teada, kuid selle võib tuletada vana poola sõnast "lście", mis tähendab "kaval". Arvatakse, et see on deminutiiv slaavi nimest "Lścimir" või "Lścisław". Lesteki naiste või abikaasade arv ja olemasolu pole teada. Stanisław Zakrzewski teooria väidab, et Lestek (või Lestko) võis olla abielus Moraavia printsessiga. Teine teooria (tuletatud ühe 14. sajandi Belgia krooniku kirjeldustest) on see, et Lesteki naine võis olla Saksi printsess ja neil oli poeg Ewraker, hilisem Liège'i piiskop. Lestko poeg Siemomysł oli järgmine Poola riigi valitseja ning tema pojapoeg Mieszko I Poola esimene kristlik valitseja.
Ernst-Kirchweger-Haus

Ernst-Kirchweger-Haus (EKH) on isemajandav sotsiaalkeskus Viini 10. ringkonnas Favoritenis. See skvotiti 1990. aastal ja legaliseeriti 2008. aastal. Projekt on saanud Ernst Kirchwegeri nime.
Ülevõtmine.
Hoone võeti üle 23. juunil 1990 ja sellest sai isemajandav sotsiaalkeskus, mis võõrustas migrante ja pagulasi, infopoodi, kogukonna tegevusi ja poliitilisi rühmitusi. Skvotterid, kes kirjeldasid EKH-d kui "rahvusvahelist, multikultuurset, antifašistliku keskust", andsid hoonele nime Ernst Kirchwegeri järgi. Ta oli endine koonduslaagri vang ja antifašistliku vastupanu liige, kelle tappis 1965. aastal parempoolne meeleavaldaja endise Natsionaalsotsialistliku Saksa Töölispartei liikme Taras Borodajkewyczi vastu toimunud meeleavaldusel.
Läbirääkimised.
2004. aastal müüs majaomanik (Austria Kommunistlik Partei) EKH kinnisvarafirmale ning elanikke ähvardas väljatõstmine, kuna uueks omanikuks oli endine paremäärmuslane. Pärast pikka võitlust paljude protestide ja aktsioonidega ostis Viini omavalitsusega tihedaid kontakte omav ettevõte 2005. aasta juulis hoone. Väljatõstmise oht läks mööda ja 2008. aastal sõlmiti üürileping.
2020. aasta konflikt.
2020. aasta juunis ründas Türgi paremäärmuslik rühmitus Hallid Hundid feministlikku meeleavaldust naiste kohtlemise vastu Austrias ja Türgis, mille korraldas EKH-s asuv kurdi naiste organisatsioon. Vastuseks korraldasid antifašistid järgmisel päeval vastumeeleavalduse ja selle tulemusena ründasid 200–300 neofašisti EKH maja, loopides kive, pudeleid ja süütepomme. Olukord tekitas seejärel diplomaatilise intsidendi Austria ja Türgi vahel, kus Türgi suursaadik kutsuti välisministeeriumisse.
Weinburg

Weinburg on vald "(Gemeinde)" Austrias Alam-Austria liidumaal Sankt Pölteni maaringkonnas.
Wilhelmsburg (Alam-Austria)

Wilhelmsburg on linn "(Stadtgemeinde)" Austrias Alam-Austria liidumaal Sankt Pölteni maaringkonnas.
Wölbling

Wölbling on vald "(Marktgemeinde)" Austrias Alam-Austria liidumaal Sankt Pölteni maaringkonnas.
Wolfsgraben

Wolfsgraben on vald "(Gemeinde)" Austrias Alam-Austria liidumaal Sankt Pölteni maaringkonnas.
Perschling

Perschling on vald "(Gemeinde)" Austrias Alam-Austria liidumaal Sankt Pölteni maaringkonnas.
Riikliku Julgeoleku Nõukogu

Riikliku Julgeoleku Nõukogu ("National Security Council", lühend NSC) on Ameerika Ühendriikide presidendi peamine nõukogu, kus arutatakse riikliku julgeoleku ja välispoliitika küsimusi.
2013. aasta Austria ajateenistusreferendum

Austrias toimus 20. jaanuaril 2013 mittesiduv rahvahääletus ajateenistuse lõpetamise üle. Ettepanekut toetasid Sotsiaaldemokraatlik Partei ja Roheliste Partei ning vastu olid Austria Rahvapartei ja FPÖ. Kuigi põhiseadusest tulenevalt ei ole neil kohustust vastavalt tegutseda, teatasid mõlemad valitsuse osapooled, et austavad tulemusi.
Ajateenistuse lõpetamise ja elukutselise armee kehtestamise ettepanek lükati tagasi.
Taust.
Austria on üks väheseid Euroopa Liidu liikmesriike, kus on endiselt säilinud kohustuslik ajateenistus, 2013. aastal on teiste hulgas Küpros, Eesti, Soome ja Kreeka. Teenindus Austria relvajõududes on kohustuslik kõikidele Austria meestele, kes on vanemad kui 18 aastat, 2012. aastal võetakse igal aastal kuueks kuuks teenistusse umbes 22 000 meest Ajateenijatel on võimalik ajateenistuse asemel valida alternatiivina kodaniku- ja ühiskondliku töö.
Positsioonid.
Parlamendiparteid.
Austria Sotsiaaldemokraatlik Partei (SPÖ).
Toonane kaitseministeerium Norbert Darabos toetas ettepanekut, öeldes, et ajateenistus on kaasaegses terrorismi- ja küberkuritegevusega võitlemise maailmas aegunud, kuna ohtude muutumise tõttu on vaja muuta relvajõud professionaalseks armeeks.
Austria Rahvapartei (ÖVP).
Siseminister Johanna Mikl-Leitner kritiseeris ettepanekut, nimetades seda "2 miljardi euro suuruseks taevalossiks" professionaalse armee loomise eeldatava hinna tõttu. ÖVP pidas ajateenistust oluliseks Austria suveräänsuse kaitsmisel ning looduskatastroofide puhul abistamisel ja sotsiaalkindlustuse toetamisel. Samuti ennustati, et professionaalne armee vähendab relvajõudude kvaliteeti ja suurendab selle maksumust.
Johannes Undusk

Johannes Undusk (10. september 1918 Pihkva kubermang (tänapäeval Pihkva oblast), Vene NFSV – 28. märts 1979 Tallinn) oli Eesti NSV poliitik, kes oli 27. märtsist 1961 kuni juunini 1971 Tallinna Linna TSN Täitevkomitee esimees.
Undusk lõpetas 1940. aastal Leningradi oblasti kultuuriteaduste kooli ja asus tööle klubijuhina. Teise maailmasõja ajal astus ta 8. Eesti Laskurkorpusesse, teenis 249. eesti laskurdiviisis ja 8. Eesti Laskurkorpuse poliitosakonna sekretärina, rindelehe "Tasuja" toimetaja asetäitjana. Kommunistliku partei liige jaanuarist 1943.
Sõjajärgsetel aastatel valiti ta ELKNÜ Keskkomitee II sekretäriks. Ta töötas ka Eesti NSV Ministrite Nõukogus juures asuva Eesti NSV Kultuurhariduslike Asutuste Komitee esimehena ja Tartu linnakomisjoni esimene sekretär. 
1955. aastal edutati ta Eestimaa Kommunistliku Partei Keskkomitee propaganda- ja agitatsiooniosakonna juhatajaks, EKP Keskkomitee Sekretariaadis. 
Ta valiti ka NSV Liidu ja 1955–1963 Eesti NSV Ülemnõukogu IV, V koosseisu saadikuks, Eestimaa Kommunistlik Partei Keskkomitee liikmeks 1952–1976 ja Tallinna Linna TSN Täitevkomitee esimeheks.
Aastatel 1961–1971 oli ta Tallinna Linna TSN Täitevkomitee esimees, arendades linna. Ta juhtis reisiparvlaevaliikumise avamist Tallinna ja Helsingi vahel 1965. aastal Soome..
Aastast 1971 kuni surmani 1979. aastal oli ta Välismaaga Sõpruse ja Kultuurisidemete Arendamise Eesti Ühingu esimees. Organisatsioon oli välispoliitika edendaja ja Eesti nõukogudeaegsete saavutuste propageerija. 
Undusk suri 28. märtsil 1979 ja on maetud Metsakalmistule.
Tema poeg on teleajakirjanik ja poliitik Feliks Undusk. Tema vend oli pedagoogikateadlane ja õpetaja August Undusk.
Harald Heinsaar

Harald Heinsaar (ka Harald-Heinrich; perekonnanimi kuni 1935 Heimera; 4. september 1912 Tallinn – 2. aprill 1960 Tallinn) oli eesti maastikuarhitekt.
Ta õppis 1921–1927 Tallinna 8. algkoolis ja 1927–1930 kaubanduskoolis. Kunstiharidust sai ta aastatel 1935–1940 Riigi Kõrgema Kunstikooli õhtukursustel ja 1940–1941 J. Koorti nimelise Riigi Rakenduskunsti Koolis, 1948. aastal lõpetas Tallinna Riikliku Tarbekunsti Instituudi aia- ja pargikujunduse erialal. 
Aastatel 1937–1940 töötas ta Loodushoiu ja Turismi Instituudis, algul aiatöölisena, seejärel iluaiandusbüroos joonestajana. 
Aastatel 1941–1945 võttis Punaarmeesse mobiliseerituna osa Teisest maailmasõjast.
Aastatel 1945–1946 töötas Tallinna Riikliku Tarbekunsti Instituudi assistendina.
Aastatel 1946–1948 oli ta Puhkekodude, Kuurortide ja Sanatooriumide Valitsuse ning 1948–1951 Tallinna Linna TSN TK arhitektuuriosakonna projekteerimisbüroo arhitekt, 1951–1960 Eesti Põllumajandusprojekti projektipeainsener.
Looming.
Harald Heinsaar koostas eraaedade ja puhkealade haljastusprojekte ning kujundas Eesti Aianduse ja Mesinduse Seltsi näitusi.
Mamatlakala bussiõnnetus

Mamatlakala bussiõnnetus oli 2024. aasta 28. märtsil Lõuna-Aafrika Vabariigi kirdeosas asuvas Limpopo provintsis Mamatlakala läheduses toimunud bussiõnnetus, kui Botswana pealinnast Gaboronest Morias toimuvale lihavõttepühade jumalateenistusele palverändureid vedanud buss sõitis Johannesburgist ligikaudu 300 km kaugusel põhjas asuvalt ligikaudu 50 meetri kõrguselt teelt kuristikku. Hukkus 45 inimest. Ainus ellujäänu, 8-aastane tütarlaps, viidi haiglasse, kust ta 3. aprillil ema saatel lennukiga Botswanasse toimetati.
2026. aasta meeste Euroopa meistrivõistlused võrkpallis

2026. aasta Euroopa meistrivõistlused võrkpallis on 34. meeste Euroopa meistrivõistlused võrkpallis, mida korraldab Euroopa Võrkpalliliit CEV. Finaalturniir toimub neljandat korda neljas riigis: Bulgaarias, Soomes, Itaalias, ja Rumeenias. Kokku kvalifitseerus võistlustele 24 Euroopa võrkpallikoondist.
Toimumisaasta muutus.
2023. aastal vaatas FIVB suurvõistluste korraldamise korra üle ning otsustas kontinentaalseid meistrivõistlusi hakata korraldama paarisarv aastatel, mille tõttu lükkus võistlus planeeritust aasta edasi.
Korraldajad.
5. detsembril 2022 kuulutati esimeseks korraldajaks Rumeenia. Teise korraldajana tehti 26. veebruaril 2024 teatavaks Bulgaaria, kellest sai sellega esimene riik, kes on järjestikustel turniiridel korraldaja olnud. Soome linn Tampere kuulutati 14. märtsil 2024 üheks alagrupi korraldajaks. Viimase korraldajana tehti teatavaks 25. märtsil 2024 Itaalia, kes samuti oli üks korraldajatest ka eelmistel võistlustel.
Kvalifitseerunud võistkonnad.
Bulgaaria, Soome, Itaalia ja Rumeenia kvalifitseerusid finaalturniirile korraldajatena. 2023. aasta EM-i kaheksa parimat pääsesid otse finaalturniirile (va korraldajatena juba koha saanud). Läbi valiksarja kvalifitseerus lisaks 12 Euroopa võrkpallikoondist.
Alagruppide protseduur.
Alagruppide moodustamine.
Loosimine toimus 5. oktoobril 2025 Baris, Itaalias.
Pia Skrzyszowska

Pia Skrzyszowska (sündinud 20. aprillil 2001 Varssavis) on poola jooksja, kes võsitleb peamiselt tõkkejooksu lühidistantsidel.
2022. aasta Euroopa meistrivõistlustel Münchenis võitis ta 100 meetri tõkkejooksus kuldmedali ja 4×100 meetri teatejooksus hõbemedali.
2024. aasta sisemaailmameistrivõistlustel Glasgow's võitis ta 60 meetri tõkkejooksus isiklikku rekordit kordava tulemusega 7,78 pronksmedali. Sama aasta Euroopa meistrivõistlustel Roomas võitis ta 100 meetri tõkkejooksus isikliku rekordiga 12,42 pronksmedali.
2025. aasta Euroopa sisemeistrivõistlustel Apeldoornis võitis Skrzyszowska 60 meetri tõkkejooksus Ditaji Kambundji ja Nadine Visseri järel ajaga 7,83 pronksmedali. Sama aasta sisemaailmameistrivõistlustel Nanjingis jooksis ta finaalis Poola rekordi 7,74 ja sai neljanda koha. Tasavägises finaalis kaotas ta maailmameistriks tulnud Devynne Charltonile 2 sajandiksekundiga ja pronksmedali võitnud Ackera Nugentile vaid 3 tuhandiksekundiga.
Tema ema Jolanta Bartczak on endine kaugushüppaja.
Naira Zograbjan

Naira Zograbjan (armeenia "Նաիրա Զոհրաբյան"; sündinud 8. mail 1965 Jerevanis) on Armeenia poliitik.
Elulugu.
Zograbjan sündis 8. mail 1965 Jerevanis. Ta lõpetas kiitusega Jerevani 21. Keskkooli ja 1987. aastal Jerevani kunsti- ja teatriinstituudi teatriteaduse teaduskonna. Täiendavalt läbis kaheaastase rahvusvahelise ajakirjanduse koolituse ning spetsialiseerumiskursused Moskva Riiklikus Teatrikunsti Instituudis, Üleliidulises Riiklikus Kinematograafia Instituudis ja Moskva Satiiriteatris.
1992. aastast töötas ta ajakirjanikuna mitmes ajalehes (Aravot, Hajots Aškharh, Hayk). Samaaegselt avaldas ta mitmeid teatriteoseid kohalikes ja välismaistes kultuuriajakirjades. Aastatel 1999–2006 oli Zograbjan päevalehe Hajkakan Žamanak poliitikakommentaator. 2007. aastal oli ta poliitilise telesaate "Verelk" saatejuht Kentron TV-s.
Poliitiline karjäär.
2007. aastal valimistel valiti Zograbjan Õitsva Armeenia valimisnimekirjast Armeenia parlamenti. 19. juunist 2007 8. juunini 2009 oli ta Rahvuskogu teadus-, haridus-, kultuuri-, noorte- ja spordikomisjoni aseesimees, 16. juunist 2008 ka märtsis toimunud meeleavalduste uurimise ajutise komisjoni liige. 8. juunist 2009 kuni 31. maini 2012 oli ta Euroopa integratsiooni alalise komisjoni esimees. 2009. aastast alates oli ta samuti Euroopa Nõukogu Parlamentaarse Assamblee liige ja Armeenia esindaja assambleel.
2012. aastal valimistel mais valiti ta uuesti Rahvuskogu liikmeks ja ta jätkas Euroopa integratsiooni alalise komisjoni esimehena. Aastatel 2012–2015 oli ta Õitsva Armeenia fraktsiooni sekretär, 2015–2017 fraktsiooni juht. 
Aprillis 2017 valimistel osutus Zograbjan uuesti Rahvuskokku valituks valimisliidu Tsarukjan koosseisus ja ta jätkas Euroopa integratsiooni alalise komisjoni esimehena. Pärast sametrevolutsiooni valiti ta taas 2018. aasta valimistel Õitsva Armeenia liikmena parlamenti. 18. jaanuaril 2019 valiti Zograbjan inimõiguste ja avalike suhete alalise komitee esimeheks. 2020. aastal kirjutas Zograbjan postituse, kus nimetas Armeenia peaministrit Nikol Pašinjani rämpsuks, mille järel ta eemaldati aasta lõpus inimõiguste komitee esimehe kohalt.
2021. aasta erakorralistel valimistel ei ületanud Õitsev Armeenia valimiskünnist ja Zograbjan jäi ilma oma kohast Rahvuskogus ja ENPA-s. Pärast valimistel lüüasaamist lahkus ta erakonnast. 2024. aastal teatas ta plaanist luua uus erakond.
Tiszakécske

Tiszakécske on linn Ungaris Bács-Kiskuni komitaadis, Tiszakécskei kreisi halduskeskus.
Linnas asuvad mitmed spaad.
Geograafiline asend.
Linn asub Tisza paremal kaldal, komitaadikeskusest Kecskemétist ligikaudu 31 km idas. Linna läbib Szolnok-Kecskeméti raudteeliin.
Ajalugu.
Asulat on esmamainitud 1332. aastal ("Cechke"). Türgi ikka ajal hävis küla peaaegu täielikult. 18. sajandil asustati külla katoliiklikke perekondi Nógrádi komitaadist ja Honti komitaadist. Uusasukate elukohaks sai Kécske suurem mahajäetud osa, mille nimeks sai Újkécske (Uus-Kécske). Vanad Kécske elanikud hakkasid oma asulat kutsuma Ókécske (Vana-Kécske). 1867. aastal jagati senine Kécske ka halduslikult kaheks asulaks. Raudteeühenduse sai Újkécske 1887. aastal. 1950. aastal ühendati kaks asulat Tiszakécske nime all. Linnaõigused sai Tiszakécske 1986. aastal.
Scheibbs

Scheibbs on linn ("Stadtgemeinde") Austrias Alam-Austria liidumaal, Scheibbsi ringkonna keskus. 1886. aastal sai sellest esimene elektrilise tänavavalgustusega linn Austrias.
Linn asub Erlaufi jõe ääres.
Lengyeltóti

Lengyeltóti on linn Ungaris Somogyi komitaadis Fonyódi kreisis.
Lengyeltóti kuulub Balatonboglári veiniregiooni.
Geograafiline asend.
Lengyeltóti asub Balatoni järvest ligi 11 km lõunas, komitaadikeskusest Kaposvárist umbes 36 km põhjas.
Ajalugu.
Asulat on ürikutes esmamainitud 1116. aastal. Kirik ehitati külla 12. sajandi teisel poolel. Aastatel 1871–1950 oli Lengyeltóti kreisikeskus. Raudteeühenduse sai asula 1896. aastal. 1977. aastal sai Lengyeltóti suurkülaks. Linnaõigused anti Lengyeltótile 1992. aastal.
Kaloža kirik

Kałoža Pühade Barõssi ja Hlebi kirik (valgevene keeles "Каложская царква", "Царква Св. Барыса і Глеба") on Valgevene linna Grodna vanim säilinud ehitis ja ainus säilinud mälestis keskaegsest Must-Vene ehituskunstist, mida iseloomustavad värvilistest keraamilistest kividest ristid jm ornamendid tellisseintel. Kirik on pühitsetud märtritest pühakutele Borissile ja Glebile. Ehkki kiriku lõunasein ja lõunaapsiid on varisenud, on ehitis taastatud puidust juurdeehitisega ja seal tegutseb kirik ka praegusel ajal.
Arhitektuur.
Ehitis oli põhiplaanilt kuue ümarpiilariga ristkuppelkirik. Välisseina liigendavad ümardatud nurkadega eenduvad pilastrid või liseenid, ka hoone nurgad on ümardatud.
Kirikust on säilinud põhjasein ja osa lääneseinast, kaks apsiidi ja kaks läänepoolset piilarit neljast, mis toetasid keskkuplit. Ehitusmaterjalideks on lame rooma tellis, kivi, glasuurkivi ja lubimört. Hoone mõõdud on 13,5 korda 21,5 meetrit, seina paksus umbes 2,1 meetrit, idaseinast eendub kolm poolringikujulise põhiplaaniga apsiidi. Mõnedel tellistel näeb slaavi tähti ja reljeefkujutisi. Fassaadiseinte tellislaos on suuremaid värvilisi poleeritud pinnaga graniit- ja gneisskive ning eri suuruse ja kujuga keraamilisi glasuurkive, millest on laotud geomeetrilisi kujundeid ja riste. 
Siseruumi põrandat katavad mustritena erikujulised kollased, rohelised ja pruunid keraamilised plaadid, mis moodustavad ruumi peamise dekoori. Siseruumi seintes näeb hulgaliselt sisse müüritud savikruuse, mille ümmargused avad on ruumi suunas; need võisid olla resonaatorid. Nende elementide pärast puuduvad siseruumis maalingud. 1,2 meetri jämedused kuus ümarpiilarit jagasid ruumi kolmeks lööviks. Lääneseinas oli koorirõdu, millesse pääses lääneseinas olevat kitsast trepikäiku mööda, säilinud on rõdu kandnud eend. Kaks teist teadmata otstarbega treppi leiti külgapsiidide seintes, millest üks on täielikult säilinud
Ajaloost.
Kirik ehitati enne 1183. aastat ja säilis puutumatuna 1853. aastani. Hoone on kujutatud Michał Kulesza 1840. aastatel tehtud akvarellil, kus kirikul on kõrge viilkatus ja väike haritorn. 1853. aastal varises maalihke tõttu hoone lõunasein, mis jäi Nemunase kõrge kalda poole. Taastamistööde käigus avastati apsiidides mõned 12. sajandi maalingute fragmendid.
Grodnas ja Vaŭkavyskis on avastatud nelja samas stiilis kiriku jäänuseid, kaunistatud freskode asemel õõnsustega ja värviliste kividega tellisseinas, mis kõik on dateeritud 12.–13. sajandi vahetusse nagu ka vana Grodna linnus.
2004. aastal kanti kirik UNESCO maailmapärandi esialgsesse nimistusse.
Pjatnitskoje kalmistu

Pjatnitskoje kalmistu (vene keeles Пятницкое кладбище) on kalmistu Moskvas Kirderingkonnas Aleksejevski munitsipaalringkonnas (linnarajoonis) aadressil Droboliteinõi pereulok 5.
Pjatnitskoje kalmistu pindala on 14,3 ha. Kalmistul on ka kolumbaarium.
Kalmistu on rajatud 1771. aastal Moskvat laastanud katkuepideemia ajal. 1830–1835 ehitati kalmistule Kolmainu kirik. 1916–1917 ehitati kalmistule veel ka Siimon Pärslase kirik.
Esialgu maeti kalmistule valdavalt kaupmeheseisusest inimesi. Hiljem maeti kalmistule ka teadlasi, dekabriste ja kirjanikke.