Ajakirjandus

Ajakirjandus on aktuaalsete sündmuste või nähtuste kohta informatsiooni kogumine, selle kontrollimine, analüüsimine ja esitamine. Ajakirjanduse eesmärk on vahendada seda teavet valitud massimeediakanali kaudu laiemale auditooriumile. Ajakirjandusväljaande loominguline töötaja on ajakirjanik.
Kõige laiemas plaanis liigitatakse tänapäevane ajakirjandus uudiste ajakirjanduseks ja uurivaks ajakirjanduseks. Uudiste ajakirjanduse ülesanne on sihtrühma uudistest informeerida, uuriva ajakirjanduse ülesanne on süüvida põhjalikumalt nähtuste ja protsesside tegelikku kulgu, põhjustesse ja tagajärgedesse.
Arvatakse, et Prantsuse revolutsioon toimus tänu sellele, et ajakirjanduse kaudu sai vaba teavet levitada.
Ajakirjanduse roll on riigiti erinev, nagu ka arusaamad ajakirjaniku ametist ja sellest tulenev staatus. Mõnes riigis kontrollib uudismeediat valitsus ja see ei ole sõltumatu.Teistes riikides on uudismeedia valitsusest sõltumatu ja tegutseb eraettevõttena. Lisaks sellele võivad eri riikides olla erinevad sõnavabadust, ajakirjandusvabadust ning laimu- ja laimamisjuhtumeid käsitlevad seadused.
Interneti ja nutitelefonide levik on alates 21. sajandist toonud meediamaastikku märkimisväärseid muutusi. Näiteks tarbivad inimesed üha enam uudiseid nutitelefonide ja muude elektrooniliste seadmete kaudu, mitte traditsioonilisemates formaatides, nagu ajalehed, ajakirjad või teleuudiste kanalid.
Tootmine.
Ajakirjandustavad on riigiti erinevad. Ameerika Ühendriikides toodavad ajakirjandust meediaorganisatsioonid või üksikisikud. Blogijaid peetakse sageli ajakirjanikeks. Federal Trade Commission nõuab, et blogijad, kes kirjutavad reklaamkingitusena saadud toodetest, avalikustaksid, et nad said tooted tasuta. Selle eesmärk on kõrvaldada huvide konfliktid ja kaitsta tarbijaid.
Olenemata meediumist on ajakirjanike jaoks uudiste koostamisel olulised aspektid ausus ja objektiivsus. Mõne loo eesmärk on esindada autori enda arvamust, teised on neutraalsemad või kajastavad tasakaalustatud seisukohti. Traditsioonilises ajalehes ja selle veebiversioonis on teave jaotatud rubriikidesse. See aitab eristada faktidel ja arvamusel põhinevat sisu. Teistes meediakanalites on mitmed neist erisustest kadunud. Lugejad peaksid pöörama tähelepanu pealkirjadele ja muudele kujunduselementidele, et nad saaksid aru, millisel eesmärgil ajakirjanik artikli kirjutanud on ning kas tegu on arvamusloo või uudisega. 
Robert McChesney sõnul peab ajakirjandus demokraatlikus riigis pakkuma täpset ülevaadet võimul olevatest ja võimul olla soovivatest inimestest, sisaldama erinevaid arvamusi ja arvestama kõigi inimeste infovajadusega.
Paljud arutelud keskenduvad sellele, kas ajakirjanikud "peaksid" olema "objektiivsed" ja "neutraalsed". Nende arutelude argumendid hõlmavad asjaolu, et ajakirjanikud toodavad uudiseid konkreetsest sotsiaalsest kontekstist lähtuvalt, olles ise ka osa sellest. Nad juhinduvad kutse-eetika koodeksitest ja annavad endast parima, et esindada kõiki legitiimseid seisukohti. Lisaks sellele seatakse mõnikord küsimuse alla ajakirjanike võime esitada teema keerulist ja muutuvat jutustust piisava täpsusega, kuna eri meediumitel on loo jutustamiseks erinevad võimalused või piirangud.
Vormid.
Ajakirjandusel on mitmeid vorme, mille sihtrühm erineb. Öeldakse, et ajakirjandus täidab "neljanda võimu" rolli, olles kui valitsuse töö valvekoer. Üks väljaanne (näiteks ajaleht) sisaldab mitmeid ajakirjanduse vorme, millest igaüks võib olla esitatud eri formaatides. Iga ajalehe, ajakirja või veebilehe osa võib olla suunatud erinevale publikule.
Mõned vormid on järgmised.
Sotsiaalmeedia.
Sotsiaalmeedia levik on muutnud drastiliselt ajakirjandusliku kajastuse olemust ning loonud niinimetatud kodanikuajakirjanikud. Ameerika Ühendriikide ajakirjanike seas 2014. aastal tehtud uuringus väitis 40% osalejatest, et nad tuginevad allikana sotsiaalmeediale, kusjuures üle 20% elanikest kogub fakte mikroblogidest. Sellest võib järeldada, et uudised, mida tänapäeval avaldatakse, pärinevad sageli kasutajate loodud sisust, sealhulgas sotsiaalmeedias avaldatud videotest ja piltidest. Kuigi 69,2% küsitletud ajakirjanikest nõustus, et sotsiaalmeedia võimaldab neil publikuga kontakti luua, arvas vaid 30%, et sotsiaalmeedia mõjutab uudiste usaldusväärsust positiivselt. 2021. aasta Pew Research Centeri uuring näitab, et 86% ameeriklastest saab oma uudiseid digitaalsetest seadmetest.
Seetõttu on hakatud väitma, et ajakirjandust tuleks vaadelda uuesti kui paljude autorite, sh avalikkuse vahel jagunevat protsessi, mitte kui üksikuid artikleid, mida kirjutavad ajakirjanikud.
Nende muutuste tõttu on uudiste usaldusväärsuse hinnangud jõudnud kõigi aegade madalaimale tasemele. 2014. aasta uuringust selgus, et vaid 22% ameeriklastest teatas, et nad usaldavad teleuudiseid või ajalehti "väga" või "üsna palju".
Eetika ja standardid.
Kuigi erinevatel ajakirjanduseetika koodeksitel on mõningaid erinevusi, on enamikul neist ühised elemendid, sealhulgas tõe, täpsuse, objektiivsuse, erapooletuse, õigluse ja avaliku vastutuse põhimõtted, mida kohaldatakse uudisväärtusliku teabe hankimisel ja selle hilisemal levitamisel üldsusele.
Bill Kovach ja Tom Rosenstiel pakuvad oma raamatus „The Elements of Journalism“ ajakirjanikele mitmeid suuniseid. Nende arvates peavad ajakirjanikud olema kodanikele truud ja seega on nad kohustatud rääkima tõtt. Nad peavad olema ühiskonna võimsate isikute ja institutsioonide sõltumatud järelevalvajad. Selle vaate kohaselt on ajakirjanduse olemus pakkuda kodanikele usaldusväärset teavet kontrollimise distsipliini kaudu.
Mõnes ajakirjanduseetika koodeksis, eelkõige Euroopa omades, juhitakse tähelepanu probleemile, et uudistes kasutatakse diskrimineerivaid viiteid rassi, religiooni, seksuaalse orientatsiooni ning füüsilise või vaimse puude kohta. 1993. aastal võttis Euroopa Nõukogu vastu ajakirjanduseetika kohta käiva resolutsiooni nr 1003, milles soovitatakse ajakirjanikel austada süütuse presumptsiooni, eriti kohtuasjades, mis on veel kohtueelsed. 
Ühendkuningriigis on kõik ajalehed seotud sõltumatu ajakirjanduse standardiorganisatsiooni tegevusjuhendiga. See hõlmab selliseid punkte nagu inimeste eraelu puutumatuse austamine ja täpsuse tagamine. See on teravas kontrastis 20. sajandile eelnenud meediakeskkonnaga, kus meediaturul domineerisid väiksemad ajalehed ja pamfletid, mille tegevuskava oli tavaliselt ilmne ja sageli radikaalne, ilma et need oleksid eeldanud tasakaalustatust või objektiivsust. 
Kuna ajakirjanikel on surve edastada uudised kiiresti ja enne konkurente, esinevad faktivead sagedamini kui vähema ajalise surve all toodetud ja toimetatud kirjutistes. Võib-olla kõige kuulsam ajasurvest tingitud ajakirjandusviga oli Chicago Daily Tribune'i väljaanne "Dewey Defeats Truman", mis põhines varajastel valimiste tulemustel, mis ei näinud ette USA 1948. aasta presidendivalimiste tegelikku tulemust.
Eetikakoodeksid.
Ajakirjanduse eetikakoodekseid on maailma eri piirkondades üle 242. Eetikakoodeksid on loodud erinevate inimrühmade, näiteks avalikkuse ja ajakirjanike endi koostoimel. Enamik eetikakoodekseid esindavad selle ühiskonna majanduslikke ja poliitilisi tõekspidamisi, kus koodeks on koostatud. Vaatamata sellele, et eetikakoodekseid on erinevaid, esinevad mõned põhielemendid igas koodeksis: objektiivseks jäämine, tõe edastamine ja ausus.
Ajakirjanduses ei ole universaalset käitumiskoodeksit; üksikisikud ei ole juriidiliselt kohustatud järgima teatud reeglistikku nii nagu arst või advokaat. Ajakirjanduses on olnud arutelusid universaalse käitumiskoodeksi loomiseks. Üks ettepanek keskendub kolmele nõudele: usaldusväärsus, õigustatud tagajärjed ja inimlikkus. Usaldusväärsuse nõude raames oodatakse ajakirjanikelt avalikkusele usaldusväärse teabe esitamist. Teine, õigustatud tagajärgede nõue, keskendub potentsiaalselt kahjuliku loo kasu ja kahjulikkuse kaalumisele ning sellele vastavale tegutsemisele. Õigustatud tagajärje näide on kahtlase praktikaga professionaali paljastamine; teiselt poolt tähendab õigustatud tagajärje piires tegutsemine seda, et kirjutatakse kaastundlikult leinava perekonna kohta. Kolmas põhimõte, inimlikkus, tähendab, et ajakirjanikud suhtuvad oma ajakirjanduslikesse objektidesse lugupidava austusega. Siiski võib ühiskonna üldise heaolu huvides osutuda selle käigus möödapääsmatuks mõne kritiseeritava objekti huvide või emotsioonide riivamine.
Ajakirjandus Eestis.
Eestikeelse ajakirjanduse alguseks loetakse 1766. aastat, mil hakkas Põltsamaal Peter Ernst Wilde väljaandel ilmuma arstiteadusliku sisuga leht "Lühhike öppetus, mis sees monned head rohhud teäda antakse...". Järjepideva ajakirjanduse ja lehelugemisharjumuse lõi Johann Voldemar Jannseni 1857. aastal asutatud Perno Postimees, millest kujunes mitme nime- ja asukohavahetuse järel Eesti vanim enam-vähem järjepidevalt ilmunud ajaleht (tänapäevane Postimees).