tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Budism Tais

Budism Tais on valdavalt theravaada budism, mida järgib u 95% Tai elanikkonnast ehk u 64 miljonit inimest, olles budistide arvu poolest Hiina järel teisel kohal maailmas. Tais on umbes 38 000 templit/kloostrit ja umbes 300 000 munka. Tai budismis sisaldub ka tai rahvausundi ja hiina usundite elemente. 
Tai budismil on palju ühisjooni Sri Lanka budismiga ning theravaada budismi järgivad enamuses ka Myanmari, Laose ja Kambodža rahvad. 
Budism jõudis sellesse piirkonda kuningas Ašoka valitsemisajal, u 3. sajandil eKr, ning sellest ajast saadik on Tai kultuuris ja ühiskonnas olnud budism väga oluline. Monarhia ja budism on Tais olnud tihedalt seotud.
Kaks peamist kongregatsiooni ehk nikaajat on "Mahā Nikāya", mis hõlmab valdava enamiku Tai templitest, kloostritest ja munkadest, ning valitsuse ja monarhia poolt soositud "Dhammayuttika Nikāya", mis hõlmab küll vähem kui kümnendiku tai budismist, kuid on tunnustatud Myanmaris, Laoses ja ka läänemaailmas. 
Ametlikult on Tais kasutusel Gregoriuse kalender, kuid selle aastaid loendatakse alates Buddha sünnist/virgumisest/parinirvaanast 545 eKr. Budistlike pühade arvestamisel kasutatakse kuukalendrit. 
Tavainimeste jaoks on munkade, kloostrite ja koguduste austamine ja neile annetamine väga oluline. See annab pälvimusi (tai keeles "tham bun") selles või tulevases elus. 
Alates 1950. aastatest on suurenenud huvi meditatsiooni vastu. Meditatsiooni praktiseerimisele on orienteeritud mitmed uued liikumised, nagu Ajahn Chah õpetustest lähtuv Tai metsatraditsioon ja Mahasi Sayadaw ja S. N. Goenka õpetustele tuginev Vipassana liikumine. 
Alates 1970. aastatest on esile tõusnud Dhammakaya liikumine keskusega Wat Phra Dhammakaya templikompleksis. 
Eripärad.
Üheks tai budismi eripäraks on igale noormehele soovitatav ajutine ordineerimine mungaks. Munga staatusest võib lahkuda ja ka uuesti mungaks saada. 
Tai budism on tihedalt seotud kohaliku folkloori ja rahvausundiga. Koos Buddhaga austatakse ka suuri puid, maavaime või -haldjaid. Üks populaarsemaid on Mae Thorani, maaema või maajumalanna, kes aitas Siddharthal saada jagu kurja deemoni Māra takistustest ja jõuda virgumiseni. Iga rajatise juures on tavaliselt vaimude maja ning Brahma Sahampati pühamu koos ohvriandidega. 
Tai budismis on laialdaselt levinud maagia, amuletid, õnnetoovad talismanid ja tätoveeringud. Vaimud ja deemonid on tai budismis olulisel kohal. Usutakse selgeltnägemist, astroloogiat, numeroloogiat jne. Munkadel usutakse olevat üleloomulikke võimeid loterii võidunumbrite ennustamiseks. Sünni, abiellumise või surma puhul, nii nagu ka kinnisvara, auto vm väärtusliku omandamisel peetakse oluliseks saada mungalt õnnistust. 
Tai budismis on märgatavaid mahajaana mõjutusi. Nii võib templites ja mujalgi näha bodhisattvat Avalokitesvara või Budaid, kes on tulevase buda ehk Maitreja kehastus.
Austatakse ka mitmeid hinduismi jumalusi nagu Ganeša, Hanuman jt. ning mütoloogilisi olendeid nagu Garuda, Nagad jm. Praeguse Chakri dünastia Tai kuningate tiitel on Rama, mis viitab müütilise kuningale India eeposest "Rāmājana".
Université Pierre-et-Marie-Curie

Université Pierre-et-Marie-Curie oli Prantsuse ülikool, mis loodi 1. jaanuaril 1971. See kadus 1. jaanuaril 2018 Sorbonne'i Ülikool kasuks pärast uue ülikooli loomise määruse avaldamist 21. aprill 2017 Euroopa Liidu Teatajas.
Bad Schwanberg

Bad Schwanberg turulinn ("Marktgemeinde") Austrias Steiermargi liidumaal Deutschlandsbergi ringkonnas. See asub Koralpe mäeaheliku idanõlvadel Schwarze Sulmi jõe ääres, mis on suur Sulmi jõe lisajõgi.
Valda laiendati Steiermargi vallareformi käigus 2014. aasta lõpul, kui sellega ühendati endised vallad Hollenegg, Gressenberg ja Garanas. 2019. aastani kandis vald nime "Schwanberg".
Liigessõlm

Liigessõlm (liigespaksend, liigespadjand, "pulvinus") on taimelehtede alusel olev kude, mille funktsioon on liigutada lehte pärast kasvu lõppemist.
Liigessõlm võimaldab selle rakkude turgori muutumise kaudu liigutada (tõsta, langetada ja pöörata) lehelaba, seega reguleerida taimelehe asendit. Liigessõlm integreerib mõjud, mis tulevad lehele valgusest, raskusjõust, puudutusest, veevarustusest ja õhuniiskusest, kuivõrd lehel on tundlikkus nende faktorite suhtes. 
Liigessõlme rakud on väiksemad kui selle kõrval olevad rakud. Liigessõlme uurimise üks algatajaid olid Charles Darwin ja tema poeg Francis Darwin, kes sellest tööst kirjutasid raamatus "The Power of Movement in Plants" (1880).
Liigessõlmed on olemas enamiku soontaimede bilateraalsümmeetriliste lehtede alusel. Liitlehtede lehekeste alusel on liigessõlmekesed ("pulvinulus").
7. ründedessantdiviis

7. kaardiväe ründedessantdiviis (vene keeles 7-я гвардейская десантно-штурмовая дивизия) on Venemaa õhudessantvägede väeüksus. Selle peastaap asub Novorossiiskis.
56. kaardiväe ründedessantpolk

56. kaardiväe ründedessantpolk (vene keeles "56-й гвардейский десантно-штурмовой полк") on Venemaa õhudessantväegede väeüksus. 
Ajalugu.
Üksus paigutati 2021. aastal Krimmi poolsaarele.
Nikāya

Nikāya (sanskriti ja paali keeles "nikāya" ‘kogumik’) on Buddha jutluste ehk suutrate kogumikud, täpsemalt paali kaanoni "Sutta Piṭaka" viis kogumikku.
Theravaada budismis Sri Lankal, Tais jm Kagu-Aasias võib nikāya tähendada ka kongregatsiooni, koolkonda, õpetusliini, vennaskonda, mungaordut vm ühendust.
Université Paris-Sorbonne

Université Paris-Sorbonne oli Prantsuse ülikool, mis loodi 1. jaanuaril 1971. See kadus 1. jaanuaril 2018 Sorbonne'i Ülikool kasuks pärast uue ülikooli loomise määruse avaldamist 21. aprill 2017 Euroopa Liidu Teatajas.
Raadio 100 FM

Raadio 100 FM oli venekeelne raadiojaam Eestis.
Raadio 100 FM alustas tegevust 1992, olles esimene muusikaraadiojaam Eestis.
Raadio 100 FM lõpetas tegevuse 2009 ja selle asemel alustas tööd uus raadiojaam Narodnoje Radio.
Inglewood

Inglewood on linn USA-s California osariigis Los Angelese maakonnas. Inglewood piirneb lõunas Hawthorne'i linnaga, ülejäänud linna ümbritseb Los Angelese linn.
Elanike arv on 2020. aasta rahvaloenduse seisuga 107 762. Aastal 2010 oli elanikke 109 673.
Inglewood on asutatud 1880. aastatel. See sai linnaõigused 7. veebruaril 1908.
Inglewood oli tuntud Ku Klux Klani ühe kõige aktiivsema tulipunktina California osariigis. 1922. aastal vahistati Inglewoodis 36 Ku Klux Klani liiget. Selle tulemusena keelustati osariigis Ku Klux Klani tegevus.
2010. aasta rahvaloenduse kohaselt moodustasid elanikest 50,6% ladinaameeriklased, 43,9% afroameeriklased, 2,9% mitteladinaameeriklastest valged ja 1,5% aasialased.
Inglewoodis asub Rooma foorumi meenutav mitmeotstarbeline sisehall The Forum, kus on esinenud paljud artistid ja korraldatud spordivõistlusi. Aastatel 1967–1999 asusid seal NBA klubi Los Angeles Lakersi ja NHL-i klubi Los Angeles Kingsi koduväljak. 1984. aasta suveolümpiamängude ajal toimus seal korvpalliturniir.
Alates 2020. aastast on Inglewoodis asuv SoFi Stadium NFL-i klubide Los Angeles Ramsi ja Los Angeles Chargersi kodustaadion. Aastatel 1938–2013 asus SoFi Stadiumi kohal Hollywood Parki hipodroom.
Inglewoodis asub kalmistu Inglewood Park Cemetery, kuhu on maetud ka tuntud inimesi.
Inglewoodis on sündinud muusikud Brian Wilson ja Dennis Wilson, kergejõustiklane ja olümpiavõitja Brittney Reese ning avaliku elu tegelane ja modell Tyra Banks.
Inglewoodi sõpruslinnad on Bo Sierra Leones, Pedavena Itaalias, Port Antonio Jamaical ja Tijuana Mehhikos.
Femke Bol

Femke Bol (sündinud 23. veebruaril 2000 Amersfoortis Utrechti provintsis) on Hollandi kergejõustiklane.
Tema põhialaks on 400 meetri tõkkejooks, kuid ta võistleb ka 400 meetri sprindis.
Tokyo suveolümpiamängudel võitis ta 400 meetri tõkkejooksus Sydney McLaughlini ja Dalilah Muhammadiga Euroopa rekordiga 52,04 pronksmedali. McLaughlin ja Muhammad ongi ainsad, kes on temast 400 meetrit tõkkeid kiiremini jooksnud.
2021. aastal tuli ta 400 meetri tõkkejooksus Teemantliiga üldvõitjaks.
2021. aastal pälvis ta Euroopa tõusva kergejõustikutähe auhinna.
2022. aastal võitis ta esimesena ühtedel Euroopa meistrivõistlustel kuldmedali nii 400 meetri jooksus kui ka 400 meetri tõkkejooksus. 400 meetri jooksu võitis ta rahvusrekordiga 49,44. Kolmanda kuldmedali võitis ta 2022. aasta Euroopa meistrivõistlustel 4×400 meetri teatejooksus, joostes viimast vahetust ajaga 48,52.
2023. aastal püstitas Bol Hollandi meistrivõistlustel Apeldoornis 400 meetri jooksu sisemaailmarekordi 49,26, ületades Jarmila Kratochvílovále kuulunud varasema rekordi 33 sajandikuga. Euroopa sisemeistrivõistlustel Istanbulis võitis ta ajaga 49,85 400 meetri jooksus kuldmedali. 4×400 meetri teatejooksus püstitas Euroopa meistriks tulnud Hollandi naiskond võistluste rekordi, Bol jooksis teatenelikus viimast vahetust.
2024. aasta Euroopa meistrivõistlustel Roomas võitis Bol kuldmedali 400 meetri tõkkejooksus ja 4×400 meetri teatejooksus ning pronksmedali 4×400 meetri segateatejooksus. 2024. aasta suveolümpiamängudel Pariisis võitis ta kolm medalit. 4×400 meetri segateatejooksus tuli ta koos Eugene Omalla, Lieke Klaveri ja Isaya Klein Ikkinkga olümpiavõitjaks. 400 meetri tõkkejooksus võitis ta ajaga 52,15 Sydney McLaughlin-Levrone'i ja Anna Cockrelli järel pronksmedali. 4×400 meetri teatejooksus võitis ta Hollandi naiskonnaga USA järel hõbemedali.
2025. aasta Euroopa sisemeistrivõistlustel Apeldoornis võitis Bol Hollandi võistkonna koosseisus kuldmedali nii segateatejooksus kui ka 4×400 meetri teatejooksus.
Bolile kuulub ka kõigi aegade tipptulemus 300 meetri tõkkejooksus 36,86, mille ta jooksis 31. mail 2022 Ostravas. Talle kuulub lisaks Hollandi 400 meetri jooksu siserekord 49,24 (joostud 18. veebruaril 2024 Apeldoornis).
2024. aastal püstitas Bol maailma sisemeistrivõistlustel kergejõustikus Glasgow's 400 m jooksus maailmarekordi ajaga 49,17.
Université Paris-Descartes

Université Paris-Descartes oli Prantsuse ülikool, mis loodi 1. jaanuaril 1971. See kadus 1. jaanuaril 2020 Université Paris Cité kasuks pärast uue ülikooli loomise määruse avaldamist 20. märtsil 2019 Euroopa Liidu Teatajas.
Nuevo Leóni osariigi lipp

Nuevo Leóni lipp on Mehhiko Nuevo Leóni osariigi lipp.
Praegune lipp on kasutusel 2000. aastast alates.
Yucatáni osariigi lipp

Yucatáni osariigi lipp on Yucatáni osariigi lipp. Varem kasutati sama lippu Yucatáni Vabariigi lipuna.
Lipp sai osariigi ametlikuks sümboliks 2023. aastal. See oli osariigi elanike seas ka varem kasutusel kohaliku identiteedi väljendamiseks.
Ganeša

Ganeša (sanskriti keeles "gaṇeśa"), ka Ganapati (sanskriti keeles "gaṇapati") on hinduismis elevandi peaga õnnetoov ja takistusi ületada aitav jumal, Šiva ja Pārvatī poeg.
Ganeša on hinduismi üks olulisemaid ja austusväärsemaid jumalusi. Hinduistlik rituaal algab tihti Ganeša austamisega ja tema kujutis asetseb sageli templite ja elumajade fassaadil. Ta on tarkuse, edu, jõukuse ja õnne jumal, kunsti ja teaduste kaitsja.
Ganešat kujutatakse tavaliselt punasena, suure kõhuga ja neljakäelisena, tema üks kihv on murdunud ja ta ratsutab roti seljas.
Legendi järgi käskis Šiva, kes ei teadnud, et tegemist on tema pojaga, Ganeša pea maha raiuda. Saanud aga eksitusest teada, lubas Šiva anda talle esimese vastutuleva olendi pea, kelleks juhtus olema elevant.
Nia Ali

Nia Sifaatihii Ali (sündinud 23. oktoobril 1988 Norristownis Pennsylvania osariigis) on USA kergejõustiklane, tõkkejooksja.
Üliõpilasvõistlustel võistles Ali edukalt nii tõkkejooksjana kui ka mitmevõistlejana. 2011. aastal tuli ta 100 meetri tõkkejooksus NCAA meistriks. Samal aastal võitis ta suveuniersiaadil tõkkesprindis kulla.
2013. aasta maailmameistrivõistlustel Moskvas oli Ali esmakordselt USA koondises, kuid ei pääsenud tõkkejooksus finaali.
2014. aasta sisemaailmameistrivõistlustel Sopotis tuli ta 60 meetri jooksus ajaga 7,80 Sally Pearsoni ja Tiffany Porteri ees maailmameistriks.
2016. aasta sisemaailmameistrivõistlustel Portlandis kaitses ta tiitlit, edestades 7,80-ga Brianna Rollinsit ja Porterit. Suveolümpial Rio de Janeiros aitas ta USA koondisel võtta 100 meetri tõkkejoksus kolmikvõitu, saades ajaga 12,59 Brianna Rollinsi järel ning Kristi Castlini ees hõbemedali.
2019. aasta maailmameistrivõistlustel Dohas tuli Ali tõkkesprindis isikliku rekordiga 12,34 maailmameistriks, edestades finaalis teist ameeriklast Kendra Harrisoni ja jamaicalast Danielle Williamsit. 
Isiklikku.
Suhtest Ameerika Ühendriikide tõkkejooksja Michael Tinsleyga on Nia Alil 2015. aastal sündinud poeg Titus Maximus. Kooselust Kanada sprinteri Andre De Grasse'iga on tal 2018. aastal sündinud tütar Yuri Zen ja 2021. aastal sündinud poeg Kenzo.
Vaimude maja

Vaimude maja (tai keeles "San phra phum" ศาลพระภูมิ) on paljudes Kagu-Aasia maades (Tais, Myanmaris, Malaisias, Laoses, Kambodžas, Vietnamis, Indoneesias, Filipiinidel) kohalike maavaimude või haldjate austamiseks rajatud pühamu.
Uue ehitise alustamisel rajatakse kõigepealt väike majake kohalikele maavaimudele või -haldjatele, et neid lepitada. Vaimude maja püütakse paigutada nii, et uue ehitise vari sellele peale ei langeks. 
Vaimude maja on tavaliselt tilluke majake postamendil, kuhu viib maapinnalt väike redel, mida mööda vaimud saaksid kulgeda. Majakese sisse on paigutatud tantsijate ja pillimängijate kujukesi, kes võiksid vaimude meelt lahutada. Vaimude maja ette asetatakse ohvriande, kausikesi toidu ja joogiga ning küünlaid. 
Tais ja teistes theravaada budismi maades on vaimude maja kõrval enamasti ka teine pühamu Brahma Sahampati austamiseks.
Călan

Călan (saksa keeles "Klandorf", ungari keeles "Pusztakalán" või "Kalán") on linn Rumeenias Transilvaanias Hunedoara maakonnas. Călan asub Hunedoarast umbes 8 km idas ja maakonnakeskusest Devast ligikaudu 16 km lõunakagus.
Linna haldusalasse kuulub 12 küla: Batiz ("Batiz"), Călanu Mic ("Kiskalán"), Grid, Nădăștia de Jos ("Alsónádasd"), Nădăștia de Sus ("Felsőnádasd"), Ohaba Streiului ("Sztrigyohába"), Sâncrai ("Szentkirály"), Sântămăria de Piatră ("Kőboldogfalva"), Strei ("Zeikdorf", "Zeykfalva"), Strei-Săcel ("Sztrigyszacsal"), Streisângeorgiu ("Sztrigyszentgyörgy") ja Valea Sângeorgiului ("Szentgyörgyválya").
2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Călani elanikest rumeenlasi 85,42%, ungarlasi 4,66%, mustlasi ja teistest rahvustest inimesi 0,88%. Rahvus oli teadmata 7,6%-l elanikest.
Asulat on esmamainitud 1387. aastal. Călan sai linnaõigused 1961. aastal.
Linnas asus Călani terasetehas, mis läks pankrotti ja lõpetas 2005. aastal tegevuse.
Kook (perekonnanimi)

Kook on eesti perekonnanimi.
Statistika.
2022. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Kook 156 inimesel: 77 mehel ja 79 naisel. Perekonnanimede levikult oli Kook meeste puhul 1166. kohal ja naiste puhul 1279. kohal.
Kook oli kõige levinum perekonnanimi vanuserühmas 60–64 aastat, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 1,66. Nimi oli kõige sagedasem Tartu maakonnas, kus seda kandis maakonna 10 000 elaniku kohta keskmiselt 4,24 inimest.
19. sajandi algul pandi pärisorjusest vabastamise käigus Saaremaal Kihelkonna ja Valjala kihelkonna, Pärnumaal Mihkli ja Pärnu-Elisabethi kihelkonna, Harjumaal Kuusalu ja Hageri kihelkonna ning Tartumaal Torma, Võrumaal Kanepi, Järvamaal Ambla ja Läänemaal Mihkli kihelkonna kümnes mõisavallas talupoegadele nimeks Kook. 
Nimede eestistamise käigus loobuti 1935. aastal nimest Kook, kui võeti uueks nimeks Kruusing.
S-400

S-400 Triumf (vene keeles "С-400 Триумф") on Venemaa õhutõrjeraketisüsteem. GRAU koodnimetus 40Р6, NATO koodnimetus SA-21 Growler.
See on ametlikult kasutusel alates 2007. aastast. Õhutõrjeraketisüsteemi S-400 neljast veokist koosneva ühe pataljoni hinnanguline väärtus oli 2017. aastal umbes 1,25 miljardit dollarit ehk enam kui 115 miljardit rubla.
Ajaloost.
S-400 väljatöötamist alustati 1980. aastate lõpus ja Venemaa teatas sellest 1993. aastal. Venemaa relvajõududes oli kavandatud süsteemi kasutuselevõtt 2001. aastal. 2003. aastal selgus, et süsteem ei olnud kasutuseks valmis. Projekti lõpule viimisest teatati 2004. aastal, kuid süsteemi kasutamine kiideti heaks 2007. aastal. 
Kapustin Yari on raketipolügoonil Astrahani oblastis toimus juulis 2007 süsteemi katsetus. Esimene rakettsihtmärk, mis liikus kiirusel 2800 km/h, tulistati alla. Teine ​​sihtmärk, mis lendas 16 km kõrgusel, sai samuti tabamuse. 2013. aasta augustis viidi taktikalise õppuse raames esimest korda läbi õhutõrjesüsteemi S-400 kasutamine väljaspool polügooni.
Raketisüsteemi S-400 Triumf ja õhutõrjekompleks 96K6 Pantsir kavandati integreerida kaheastmeliseks kaitsesüsteemiks. Juhtimisseadmete hulka kuulub Elbrus-90micro digitaalne juhtimissüsteem.
Kirjeldus.
Suure lennukaugusega 40N6E rakettidega suudab kompleks tabada aerodünaamilisi sihtmärke kuni 380 km kaugusel. Raketitõrjesüsteem on loodud kasutamiseks AWACS süsteemi sõjaväelennukite, õhuväe juhtimispunktide, strateegiliste pommitajate, hüperhelikiirusega tiibrakettide ja ballistiliste rakettide vastu. 
S-400 raketisüsteemid on organiseeritud juhtimissüsteemi 30K6E (baseerub veokil Ural-5323), mis suudab koordineerida kaheksa pataljoni (4 kandeveokit BAZ-64022 või MAZ-543 M) 98ZH6E maa-õhk raketisüsteemide tegevust lahingus. Üks kaheksast pataljonist koosnev süsteem suudab juhtida 72 kanderaketti. Raketisüsteemi õhutõrjeversiooni saab kasutada ka maapealsete sihtmärkide vastu. S-400 suudab tabada tiibrakette nende madala lennutrajektoori tõttu vaid umbes 40 km kaugusel. 
S-400-l on elektroonilise sõjapidamise integratsioonisüsteem, mis on mõeldud peamiselt rakettide ja õhutõrjesüsteemide ründamiseks mõeldud vastase seadmete navigatsiooni- ja juhtimissüsteemide töö häirimiseks või katkestamiseks.
Esmase radarina toimib multifunktsionaalne radar 92N6E, selle avastamisulatus on 340 km. Püüdurraketi lend sõltub 92N6E radari andmetest. Panoraamradari 91N6E deklareeritud sihtimisulatus on 150 km. Maksimaalsed sihtimisulatused (tuvastusulatused on suuremad) on järgmised:
Los Altos (California)

Los Altos on linn USA-s California osariigis Santa Clara maakonnas. See asub Silicon Valley põhjaosas San Francisco lahe piirkonnas (Bay Area).
Elanike arv on 2020. aasta rahvaloenduse seisuga 31 625. Aastal 2010 oli elanikke 28 976.
Los Altos piirneb läänes Los Altos Hillsiga, põhjas Palo Altoga, idas Mountain View'ga, kagus Sunnyvale'iga ja lõunas Cupertinoga.
Los Altos sai linnaõigused 1. detsembril 1952. Algselt oli Los Altos põllumajanduslik linn, kus asusid paljud suvekodud ja aprikoosiaiad.
Aastatel 2013–2017 oli Los Altoses leibkonna keskmine sissetulek 208 309 dollarit. 2017. aastal paigutas Forbes USA kõige suurema elukallidusega linnade seas kolmandale kohale. 2018. aastal oli Los Altos jõukuselt viies linn riigis.
Los Altoses alustas tegevust rokkansambel The Chocolate Watchband.
Los Altose sõpruslinnad on Bendigo Austraalias, Sõktõvkar Venemaal, Shilin Taiwanis ja Rustington Suurbritannias.
Ocna Mureș

Ocna Mureș (aastatel 1925–1956 Ocna Mureșului, enne seda Uioara; ungari keeles "Marosújvár", saksa keeles "Miereschhall") on linn Rumeenias Transilvaanias Alba maakonnas. Ocna Mureș asub maakonnakeskusest Alba Iuliast ligikaudu 40 km põhjakirdes.
Linna haldusalasse kuulub viis küla: Cisteiu de Mureș ("Magyarcsesztve"), Micoșlaca ("Miklóslaka"), Războieni-Cetate ("Székelyföldvár"), Uioara de Jos (kuni 1960. aastani Ciunga; "Csongva") ja Uioara de Sus ("Felsőmarosújvár").
2011. aasta rahvaloenduse andmetel oli Ocna Mureși elanikest rumeenlasi 78,14%, ungarlasi 8,75%, mustlasi 6,59% ja teistest rahvustest inimesi 0,07%. Rahvus oli teadmata 6,42%-l elanikest.
Asulat on esmamainitud 1203. aastal. Linnaõigused sai Ocna Mureș 1956. aastal.
Ocna Mureșis asub soolakaevandus.
Pierre Vidal-Naquet

Pierre Emmanuel Vidal-Naquet [pjeer vid'al-nak'ee] (23. juuli 1930 Paris – 29. juuli 2006 Nice) oli prantsuse ajaloolane, kes tegeles peamiselt Vana-Kreeka, aga ka tänapäeva ajalooga.
Teda mõjutasid Georges Dumézili ja Claude Lévi-Straussi ideed. Ta kuulus nn Pariisi ajaloolise antropoloogia koolkonda, mille liikmed olid ka Jean-Pierre Vernant, Nicole Loraux ja Marcel Detienne.
Eesti keeles on ilmunud tema kirjutis "Must kütt ja Ateena efeebia päritolu" (Akadeemia nr 2, 1995, lk 355–380, tõlkinud Kristjan Toomaspoeg).
Băicoi

Băicoi on linn Rumeenias Prahova maakonnas. Linn asub ajaloolises Munteenia piirkonnas, maakonnakeskusest Ploieștist ligikaudu 15 km loodes.
Asulat on esmamainitud 1543. aastal. Naftatootmist alustati Băicois 1884. aastal, naftarafineerimistehas rajati 1889. aastal. Băicoi sai linnaõigused 1948. aastal.
Paide linnavalitsus

Paide linnavalitsus on Paide linna täidesaatev võimuorgan (linnavalitsus). Selle nimetab ametisse Paide linnavolikogu. Linnavalitsus asub aadressil Keskväljak 14. 
Paide linnavalitsuse juht on Paide linnapea, kelleks alates 13. juulil 2023 on Kaido Ivask
Paide linnavalitsuse struktuuriüksused on linnakantselei, osakonnad ja osakondadele alluvad teenistused. Linnakantselei ülem on linnasekretär, osakondade ülemad on abilinnapead.
Ajalugu.
Paide sai oma linnaõigused tagasi 1783. aastal seoses Katariina II algatatud haldusreformiga. Paidest sai Järva kreisi keskus ja 1789. aastal määrati ka uus linnapiir. Paide linnal, nagu ka teistel Eestimaa väikelinnadel, ei olnud raadi, linna juhtis foogtikohus. Kreisilinnana arenes Paide tüüpiliseks väikeseks provintsilinnaks.
1902. aastal valiti pärast Paide linnavolikogu (vene k "Вейсенштейнская городская дума") valimisi Paide linnavalitsuse (vene "Вейсенштейнское Городское Управление") juhiks, Paide linnapeaks apteeker Oskar Wilhelm Brasche.
1914. aastal oli Paide linnapea Oskar Wilhelm Brasche, linnapea asetäitja Voldemar Grohmann, linnavolinik Eduard Pertel, linnasekretär Jakob Schröeder.
Caracal

Caracal on linn Rumeenias Olti maakonnas. Linn asub ajaloolises Olteenia piirkonnas, maakonnakeskusest Slatinast ligikaudu 35 km lõunas.
Caracali on esmamainitud 17. novembril 1538.
Roznov

Roznov on linn Rumeenias Neamți maakonnas. Linn asub ajaloolises Moldova piirkonnas, maakonnakeskusest Piatra Neamțist ligikaudu 14 km kagus.
Linn asub Bistrița jõe kaldal.
Linna haldusalasse kuulub kaks küla: Chintinici ja Slobozia.
Asulat on esmamainitud 1419. aastal. Linnaõigused sai Roznov 22. oktoobril 2003.
Amara (Rumeenia)

Amara on linn Rumeenias Ialomița maakonnas. Linn asub Amara järve ääres ajaloolises Munteenia piirkonnas, maakonnakeskusest Sloboziast ligikaudu 7 km põhjaloodes.
Amara sai linnaõigused 7. aprillil 2004.
Amara on kuurortlinn, kus tegeldakse mudaraviga.
Rakvere 2. jaoskonnakohus

Rakvere 2. jaoskonnakohus oli Rakvere Ringkonnakohtu ringkonda kuuluv jaoskonnakohus Rakveres, Tallinna tänav 47. 
Rakvere 2. jaoskonnakohtu jaoskonda kuulusid alates 1939. aastast Kunda linn; Kunda, Vihula, Palmse, Sõmeru, Rägavere, Küti ja Roela vald.
Rakvere 2. jaoskonnakohtunik (varasema nimetusega Rakvere-Paide rahukogu 5. jaoskonna rahukohtunik) oli alates 1922. aastast August Värava.
Los Altos

Los Altos (hispaania "Estado de Los Altos") oli Kesk-Ameerika Liitvabariigi osariik (Los Altose osariik) 1838–1840 ja iseseisev vabariik (Los Altose Riik) 1848–1849. 
Selle pealinn oli Quetzaltenango. 
Los Altose ala moodustas kaheksa praeguse Guatemala lääneosa departemangu ja praeguse Mehhiko Chiapase osariigi Soconusco piirkond.
Deutschlandsberg

Deutschlandsberg [ˈdɔʏtʃlantsbɛʁk] (sloveeni "Lonč") on linn "(Stadt)" Austrias Steiermargi liidumaal Deutschlandsbergi ringkonnas. See asub Lõuna-Austrias, Sloveenia piiri lähedal. See on umbes 35 km kaugusel Grazist. Populaarsete turismiobjektide hulka kuulub Deutschlandsbergi linnus.
Eibiswald

Eibiswald (sloveeni keeles "Ivnik") on vald ("Marktgemeinde") Austrias Steiermargi liidumaal Deutschlandsbergi ringkonnas.
Haapsalu linnavalitsus

Haapsalu linnavalitsus on Haapsalu linna täidesaatev võimuorgan (linnavalitsus), mille nimetab Haapsalu linnavolikogu. Linnavalitsus asub aadressil Posti tänav 34.
Haapsalu linnavalitsuse juht on Haapsalu linnapea, kes alates aastast 2009 on Urmas Sukles.
Haapsalu linnavalitsuse struktuuriüksused on linnakantselei, osakonnad ja osakondadele alluvad teenistused. Linnakantselei ülem on linnasekretär, osakondade ülemad on abilinnapead.
Ajalugu.
Haapsalu linna valitsemis- ja kohtuorgan kuni 1889. aastani oli Haapsalu raad.
1914. aastal oli pärast Haapsalu linnavolikogu (vene "Гапсальская городская дума") valimisi Haapsalu linnavalitsuse (vene "Гапсальская Городская Управа") juhiks, Haapsalu linnapea Gottfried von Krusenstern, linnapea asetäitja Konstantin Matson, linnavolinik Nikolai Karison, linnasekretär Julius Mühlenkamp.
Aigar Palumaa

Aigar Palumaa (5. juuli 1958 – 5. detsember 1987) oli eesti bioloog. 
Ta õppis Tartu ülikoolis bioloogiat. Ta tegeles teoreetilise bioloogia ja bioloogia filosoofiaga Toomas Sutti juhendamisel.
Pere.
Tema vend on biokeemik Peep Palumaa.
Maris Terno

Maris Terno (sündinud 29. jaanuaril 1982) on eesti orienteeruja ja rogainija.
Ta lõpetas 2000. aastal Tallinna Reaalkooli.
Rogaini Euroopa meistrivõistlustel võitis ta naisvõistkondade arvestuses koos Mariann Sulega 2021. aastal Eestis Otepääl hõbeda ja 2023. aastal Soomes Pöytyäl kulla.
Rogaini maailmameistrivõistlustel võitis ta 2022. aastal Tšehhis Paprsekis koos Mariann Sulega naisvõistkondade arvestuses kulla.
Serhi Haidai

Serhi Haidai (ukraina keeles Сергій Володимирович Гайдай, venepäraselt Сергей Владимирович Гайдай "Sergei Vladimirovitš Gaidai"; sündinud 6. novembril 1975 Severodonetskis, Luhanski oblastis, Ukraina NSVs) on Ukraina riigitegelane, 2019–2023 Luhanski oblasti administratsiooni juht (piirkondliku sõjalis-tsiviilvalitsuse juht). 
Aastatel 2000–2015 töötas ta juhtivatel kohtadel eraettevõtetes Kiievis, 2005–2015 oli ta AS-i Dembud LLC peadirektor. 
2014. aastal lõpetas ta Hmelnõtskõi Majandusülikooli bakalaureuseõppe (rahandus ja krediit) ja 2019. aastal Ukraina presidendi juures asuva avaliku halduse akadeemia magistrantuuri "cum laude" (avalik haldus ja administreerimine). 
2008–2010 töötas ta Kiievi linnavolikogu esimehe asetäitja Oleksiy Rezniku assistendina ja 2014–2015 Kiievi oblastis Obuhhivi rajooni administratsiooni juhi nõunikuna. 
2015–2018 oli ta Mukatševo rajooni administratsiooni juht. Alates 15. märtsist 2024 on ta uuesti samas ametis. 
25. oktoobrist 2019 kuni 15. märtsini 2023 oli ta Luhanski oblasti administratsiooni juht.
Kustas

Kustas on eesti mehenimi. 
Eestis oli 2022. aasta 1. jaanuari seisuga eesnimi Kustas 35 mehel, see oli populaarsuselt 1108. mehenimi. Nime Kustas kandja oli keskmiselt 37 aasta vanune (mediaanvanus oli 28).
Hindrek

Hindrek on eesti mehenimi.
1. jaanuari 2022 seisuga oli Eestis eesnimi Hindrek 154 mehel. Hindrek on populaarsuselt 523. mehenimi. Hindrek oli keskmiselt 48 aasta vanune (mediaanvanus oli ka 48).
Kõige populaarsem oli eesnimi Hindrek vanuserühmas 50–54, kus neid on 10 000 elaniku kohta 2,60.
Inno

Inno on eesti mehenimi.
1. jaanuari 2021 seisuga oli Eestis eesnimi Inno 74 mehel. Inno oli Eestis levikult 768. mehenimi.
Kõige populaarsem oli eesnimi Inno vanuserühmas 40–44, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 1,28 ning Viljandi maakonnas, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 2,42. Inno oli keskmiselt 48 aasta vanune (mediaanvanus oli 46).
Dhammakaya liikumine

Dhammakaya liikumine on Tai budismi suund, mis kujunes välja 20. sajandi esimesel poolel Wat Paknam Bhasicharoen kloostriülema Luang Pu Sodh Candasaro õpetuste põhjal.
Dhammakaya liikumise peamine keskus Tais on 1970. aastatel rajatud Wat Phra Dhammakaya Bangkokis. Lisaks sellele on veel kümneid keskusi enam kui 30 riigis. 
Liikumise sihiks on saavutada meditatsiooni abil maailmarahu läbi seesmise rahu ("“world peace through inner peace”").
Dhammakaya meditatsiooni tasemed on samatha ja vipassana, millele järgnevad Visuddhimagga õpetustel põhinevad tasemed. 
Dhammakaya liikumise aluseks olevaid õpetusi on kritseeritud nende lahknevuse tõttu muudest Tai budismi suundadest ja isetuse õpetusest.
Wat Phra Dhammakaya

Wat Phra Dhammakaya (tai keeles วัดพระธรรมกาย) on 1970. aastatel rajatud suur budistlik templikompleks Tais, Bangkokis. 
Wat Phra Dhammakaya on tuntud eelkõige Dhammakaya liikumise keskusena.
Wildlife Photographer of the Year

Wildlife Photographer of the Year on kord aastas toimuv rahvusvaheline loodusfotograafia võistlus. Seda korraldab Londoni loodusmuuseum.
Võistlus toimub alates 1965. aastast, kui seda hakkas korraldama Animals Magazine. 1991. aastast avaldatakse võistluse parimatest fotodest raamatud.
Võistlus on kandnud ka nimesid Prudential Wildlife Photographer of the Year (1986–1987), Kodak Wildlife Photographer of the Year (1988), BG Wildlife Photographer of the Year (1990–2003), Shell Wildlife Photographer of the Year (2006–2007) ja Veolia Environnement Wildlife Photographer of the Year (2009–2013).
2009. aastal võitis kategoorias "Loomad oma elukeskkonnas" fotoga lumekirbust esikoha Urmas Tartes.
Lēdmane vald

Lēdmane vald (läti keeles "Lēdmanes pagasts") on vald Lätis Ogre piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Madliena, Krape, Jumprava, Rembate, Laubere ja Lielvārde vallaga ning Aizkraukle piirkonna Skrīveri vallaga.
Valla pindala on 78,1 km². 2011. aasta seisuga elas seal 1269 inimest. Aastal 2022 oli elanikke 1075. Valla keskuseks on Lēdmane küla. Vallavanem on Dzintars Laganovskis.
Ajalugu.
Põhjasõja ja sellega kaasneva katkuepideemia ajal tühjenesid praeguse valla alad. Seejärel asus sinna arvukalt uustulnukaid, põhiliselt Latgalest, ent ka Valgevene aladelt.
Esimeseks kooliks valla aladel oli Vecbeki majas tegutsenud pühapäevakool, mis tegutses XIX sajandi teise pooleni. Aastal 1871 hakkas tegutsema vallakool.
Aastal 1935 oli Lēdmane valla pindala 49,7 km². Aastal 1945 moodustati vallas Lēdmane külanõukogu, mis likvideeriti aastal 1947. Vald likvideeriti ja külanõukogu taastati aastal 1949. Aastal 1951 liideti Lēdmane külanõukoguga osa Drujasgalsi külanõukogust, aastal 1963 aga osa Rembate külanõukogust. Aastal 1990 organiseeriti külanõukogu ümber vallaks. 2009. aastal liideti vald Lielvārde piirkonnaga, ent aastal 2021 ühendati vald Ogre piirkonnaga.
Kaitstavad mälestised.
Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Jaunzemji muinaskalmed. Regionaalse kaitse all on Lobe vesiveski, Līči muinaskalmed ja Beķubode keskaegne kalmistu. Kohaliku kaitse all on Lēdmane mõisa hoonetekompleks (sealhulgas Pīļi kõrts, Modere maja ja ait) ning Lēdmane apteek. 
Loodus.
Valla suurim jõgi on Ogre jõgi, teised tähtsamad jõed on selle lisajõed Lobe ning Aviekste. Suurim järv on Aviekste järv.
Looduskaitse all on hiidjalakate tukk, Lēdmane mõisa hiidtamm, Akoti tamm, Raitase saar ja veel kakskümmend seitse nimetut põlispuud. Valda läbib Ogre oru looduspark.
Asustus.
2011. aasta seisuga elas vallas 1102 lätlast, 106 venelast, 22 valgevenelast, 9 ukrainlast, 17 poolakat ja 7 leedulast.
Valla külad on:
Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.
Lēdmane

Lēdmane on küla ("ciems") Lätis Ogre piirkonnas, Lēdmane valla halduskeskus. Asula asub merepinnast 75 meetri kõrgusel Lobe jõe ääres ja jääb piirkonna keskusest Ogrest 30 ning Riiast 66 kilomeetri kaugusele.
Külas on põhikool, rahvamaja ja raamatukogu. Sinna jäävad Lobes upe ja Lēdmane bussipeatused.
Lēdmane apteek on kohaliku kaitse all olev muinsusmälestis. Küla piirile jääv Lobe vesiveski on regionaalse kaitse all.
Looduskaitse all on künnapuu ümbermõõduga 4,37 ja kõrgusega 25 meetrit. Küla jääb osaliselt Ogre oru loodusparki.
Asula rajati nõukogude perioodil vallamaja juurde kui Lēdmane kolhoosi keskasula. Aastatel 2009–2021 jäi asula Lielvārde piirkonda.
Jumprava vald

Jumprava vald (läti keeles "Jumpravas pagasts") on vald Lätis Ogre piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Lēdmane, Birzgale ja Lielvārde vallaga ning Aizkraukle piirkonna Skrīveri vallaga.
Valla pindala on 87,2 km². 2011. aasta seisuga elas seal 1913 inimest. Aastal 2023 oli vallas 1614 elanikku.
Valla keskuseks on Jumprava küla. Vallamaja asub aadressil Daugavas iela 6, vallavanem on Aivars Samsons.
Loodus.
Valla suurim jõgi on selle edelapiiril voolav Daugava. Vald jääb Kesk-Läti madalikule. Lõunaosas on keskmised kõrgused vahemikus 35–50 meetrit, põhjaosas aga 60–70 meetrit. Reljeef on künklik, sealsed kruusakünkad on kohati muudetud kruusakarjäärideks. Metsad katavad 43,7% valla territooriumist, levinuim puuliik on kuusk. 
Ajalugu.
XIX sajandi teisel poolel oli vallas kaks kooli. Neist vanem, Daugava kool, suleti esimese maailmasõja ajal. Teine, Nikolai kool, nimetati aastal 1934 ümber Valdemārsi kooliks.
Aastal 1935 oli Jumprava valla pindala 110 km². Teise maailmasõja ajal tegutsesid valla metsades sakslaste vastu võitlevad Läti partisanid. 
Aastal 1945 moodustati vallas Dzelme, Jumprava ja Drujasgalsi külanõukogu, aastal 1949 vald likvideeriti. Aastal 1951 liideti Jumprava külanõukoguga osa Drujasgalsi külanõukogust, aastal 1954 aga Dzelme külanõukogu. Aastal 1977 arvati osa külanõukogust Lielvarde maapiirkonna koosseisu osa likvideeritavast Plātere külanõukogust. Aastal 1990 organiseeriti külanõukogu ümber vallaks. 2009. aastal liideti vald Lielvārde piirkonnaga, ent aastal 2021 ühendati vald Ogre piirkonnaga.
Kaitstavad mälestised.
Kultuurimälestistest on riikliku kaitse all Lielrutuļi muinaskalmed. Looduskaitse all on Dzelmese mikrokaitseala, Ciņi mänd, Akmentiņozolsi tamm, Tentēni tamm, Tentēni pärn ja veel kuus nimetut põlispuud. Valda jääb osaliselt Kaibala all oleva Daugava kaitseala.
Asustus.
2011. aasta seisuga elas vallas 1637 lätlast, 157 venelast, 43 valgevenelast, 21 ukrainlast, 22 poolakat ja 17 leedulast.
Valla külad on:
Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.
Lielvārde vald

Lielvārde vald (läti keeles "Lielvārdes pagasts") on vald Lätis Ogre piirkonnas. Vald piirneb sama piirkonna Lielvārde linnaga ja Birzgale, Jumprava, Rembate ning Lēdmane vallaga.
Valla pindala on 50,5 km². 2011. aasta seisuga elas seal 965 inimest, aastal 2023 oli elanikke 914. Valla keskuseks on Lielvārde linn, mis aga valla koosseisu ei kuulu. Vallavanem on Dzintars Žvīgurs.
Loodus.
Valla suurim jõgi on selle edelapiiril voolav Daugava, teine tähtsam jõgi on selle lisajõgi Kaibala jõgi.
Looduskaitse all on Apsītese seedermänd, Plēsumsi mänd, Dzeja tamm, Ķedele hiidtamm, Minu tamm ja veel seitse nimetut põlispuud. Valda jääb osaliselt Kaibala all oleva Daugava kaitseala.
Ajalugu.
Lielvārde valda on esmamainitud 1826. aastal. 1924. aastal liideti sellega osa Rembate vallast. 1935. aastal oli Riia kreisi kuuluva Lielvārde valla pindala 62 km² ja seal oli 1841 elanikku. 
1945. aastal moodustati vallas Lielvārde ja Kaibala külanõukogu, vald likvideeriti aga 1949. aastal. Sama aasta juunis sai Lielvārde töölisasula staatuse, Kaibala ja Lielvārde külanõukogu liideti aga töölisasulaga. Sama aasta detsembris moodustati Kaibala ja Lielvārde külanõukogu taas, ent 1956. aastal liideti need taas Lielvārdega kui Lielvārde maapiirkond. Aastal 2004 moodustati Lielvārdest ja Lielvārde maapiirkonnast Lielvārde piirkond. Aastal 2009 liideti Lielvārde piirkonnaga Jumprava ja Lēdmane vald, Lielvārde maapiirkonnast moodustati aga Lielvārde vald. 2021. aastal ühendati vald Ogre piirkonnaga.
Kultuurimälestistest on kohaliku kaitse all üks linnamägi.
Asustus.
2011. aasta seisuga elas vallas 876 lätlast, 41 venelast, 27 valgevenelast, 7 ukrainlast, 6 poolakat ja 2 leedulast.
Valla külad on:
Ülejäänud valla elanikud elasid külade koosseisu mitte kuuluvates taludes.
Press TV

Press TV (stiliseeritult PRESSTV) on Iraani riigile kuuluv uudistevõrk, mis edastab inglise ja prantsuse keeles saateid ning mis kuulub Iraani Islamivabariigi ringhäälingule (IRIB). See on ainus organisatsioon, millel on Iraanis seaduslik luba raadio- ja telesaateid edastada. Ööpäev läbi töötav kanal, mille peakorter asub Teheranis, alustas tegevust 2. juulil 2007 ja see oli mõeldud konkureerima Lääne ingliskeelsete teenustega.
Lihula vanima asustuse muinsuskaitseala

Lihula vanima asustuse muinsuskaitseala on muinsuskaitseala Lihulas, mis hõlmab muistse asustuse kultuurkihile rajatud Lihula linnuse varemed, Lihula mõisaansambli ja ajaloolise linnasüdamiku, mille struktuur ja hoonestus kujunes välja 1940 aastate alguseks. Muinsuskaitseala pindala on 44,26 ha.
Lihula vanima asustuse ala võeti muinsuskaitse alla 27. veebruaril 1973.
Valga linnatuumiku muinsuskaitseala

Valga linnatuumiku muinsuskaitseala ehk Valga vanalinna muinsuskaitseala on muinsuskaitseala Valga linnas.
Piirilinna arengulugu peegeldav linnatuumik paikneb keskaegsete liikumisteede ümbruses, kuigi tänini säilinud hoonestus on tunduvalt uuem. Valga Jaani kirik ja ametihooned on ehitatud 18. sajandi lõpul ja 19. sajandi algul, mil linn oli kreisi ehk maakonna keskuseks. 20. sajandi alguseks oli Valgast kujunenud oluline raudteede sõlmpunkt ning sellest ajast pärinevad peatänavate ääres paiknevad suurlinliku ilmega elamud, avalikud ja ärihooned. Teise maailmasõja järel püstitati ajaloolise keskuse alale aga suured ja ümbritsevaga mittesuhestuvad korterelamud.
Muinsuskaitseala pindala on 22,7 ha.
Linnatuumik võeti muinsuskaitse alla 27. veebruaril 1995, kui Vabariigi Valitsuse võttis vastu määruse nr 81.
Seda soovis muinsuskaitseamet 2024. aasta alguses tühistada, muutuse arutelu jätkub kohalike elanike vastuseisu tõttu.
Raivo Raigna

Raivo Raigna (sündinud 3. oktoobril 1955 Tamsalus) on eesti epigrammatik, kirjastaja ja ajakirjanik.
Haridus.
Aastatel 1963–1972 õppis ta Tamsalu Keskkoolis ning 1972–1975 Viljandi Kultuurharidustöö Koolis, mille lõpetas klubitöötaja, isetegevusliku näiteringi juhi diplomiga.
Töökäik.
Raivo Raigna on töötanud Laekvere Kultuurimaja kunstilise juhina, Laekvere 8-klassilise Kooli õpetajana, Järva-Jaani Kultuurimaja kunstilise juhina, Tamsalu TERKO AS tuletõrjeinspektorina, Tamsalu TERKO AS päästeteenistuse ülemana. Aastatel 2005–2012 töötas ta Virumaa Teataja reporterina, kirjutades põhiliselt majandusteemadel.
Ajakirjanduslik tegevus.
Ajakirjanduslikke katsetusi alustas Raivo Raigna 1968. aastal ajalehes Säde, kus ilmus tema sõnumeid, följetone ja luuletusi. 1971. aastal tunnustas ajaleht Raivo Raignat kui viljakat kaasautorit Sädeme korrespondendi tunnistuse ja rinnamärgiga.
1970. aastate keskpaiku hakkas Raivo Raigna oma epigramme, aforisme ja humoreske saatma ajalehele Noorte Hääl ja ajakirjadele Pikker ja Noorus, samuti tolleaegsetele rajooniajalehtedele. Hulgaliselt avaldati tema epigramme häälekandjates Tee Kommunismile, Võitlev Sõna, Punane Täht, Nõukogude Hiiumaa, Leninlik Lipp, Ühistöö ja Koit. Kokku avaldati Eesti perioodikas nelja aastakümne jooksul üle tuhande Raivo Raigna epigrammi. Üksnes Virumaa Teatajas ilmus aastatel 2001–2012 ligi 500 tema epigrammi.
1986. aastal hakkas ilmuma Tamsalu EPT infoleht, mille asutaja ja toimetaja oli Raivo Raigna.
1988. aastal tegi Tamsalu väikeettevõte Hermes omanimelise neljavärvitrükis uudiste- ja ristsõnalehe, mida samuti asus ta toimetama.
Kirjastamine.
Samal aastal asutasid Raivo Raigna, Ain Alre ja Tarmo Pikk kirjastuskooperatiivi Huvi (hilisem AS HUVI), mis tegutses 1996. aastani. Selle aja jooksul kirjastati kümmekond perioodilist trükist, põhiliselt ristsõnaajalehti ja -ajakirju, mida levitati üle Eesti ja mille tiraažid olid kuni 30 000 eksemplari. Perioodilisteks väljaanneteks olid Huvileht, Seksi ja Nalja, Ristsõnaleht, 1001 Anekdooti, Rannaristsõnad, Slängiristõnad ja Moeleht. Koloriitsem nendest oli Moeleht, millele tegi kirjutiste ja fotomaterjalidega kaastööd ka tuntud rõivakunstnik Kai Saar.
Lisaks ajalehtedele kirjastati ristsõnaajakirju Ristsõnad Staaridest, Ristsõnad Prominentidest ja Jõuluvana Ristsõnad.
Looming.
2001. aastal ilmus epigrammikogumik “Võib elu palju pakkuda“ (Südava, 72 lk).
Eesti artiklite andmebaasis ISE on 343 nimetust Raivo Raigna ajakirjanduslikku loomingut.
E-varamus on 971 viidet Raivo Raigna ajakirjanduslikule loomingule läbi viie aastakümne.
Hobid.
Raivo Raigna hobideks on reisimine ja mälumäng. Rännanud on ta Euroopa, Aasia, Aafrika ja Lähis-Ida riikides. Kokku on külastanud 47 maad.
1985. aastal asutas Raivo Raigna Tamsalu Kultuurimajas mälumänguklubi Koaala. Klubi korraldas mitme hooaja vältel üle-eestilisi viktoriine, sealhulgas sporditeemalisi mälumänge. Mõttesportlasena on ta võistelnud Eesti, Euroopa ja maailmameistrivõistlustel. Meeskonna Projekt koosseisus on ta tulnud neli korda Lääne-Virumaa kilvasarja võistkondlikuks võitjaks.
2004. aastal võitis Raivo Raigna TV3 televiktoriinis ”Kes tahab saada miljonäriks?“ 64 000 krooni.
I'm Not the Only One

"I'm Not the Only One" on inglise laulja Sam Smithi laul nende debüütstuudioalbumilt "In the Lonely Hour" (2014). Selle kirjutas Smith koos Jimmy Napesiga, kes produtseeris laulu koos Steve Fitzmaurice'iga. Capitol Records andis selle digitaalseks allalaadimiseks välja 31. augustil 2014 albumi kolmanda singlina Ühendkuningriigis ja 24. septembril 2014 albumi teise singlina Ameerika Ühendriikides; ilmus ka alternatiivne versioon Ameerika räppari A$AP Rockyga.
ESTO (ettevõte)

ESTO on fintech-ettevõte, mis pakub oma kaubandusplatvormi kaudu finantsteenuseid Euroopas.
Ettevõttel on kontorid viies erinevas linnas: Tallinnas, Tartus, Riias, Vilniuses ja Kiievis.
Ajalugu.
ESTO asutasid 2017. aastal Tallinnas Mikk Metsa, Martin Ustaal ja Mikk Mihkel Nurges, Tallinna kohvikus nimega Kohvipaus.
2019. aastal tõi ettevõte turule oma teise populaarse toote, mis oli suunatud lõppkliendile - ESTO konto.
2020. aastal sisenes ESTO e-kaubanduse maksete sektorisse, hakates pakkuma ESTO Pay panga-ja kaardimakseid.
2021. aastal avas ettevõte oma esindused Lätis ja Leedus ning sisenes edukalt uutele turgudele. 2021. aasta lõpuks oli ESTO-l 1200 aktiivset partnerit.
2021. aastal sai ettevõte Citadele pangalt 4 miljoni euro suuruse laenu. Rahastamine oli mõeldud käibekapitaliks, mis tugevdab ettevõtte tegevust Eestis ja edendab laienemist Balti turul.
2022. aastal saavutas ESTO verstaposti, milleks oli üle 100 miljoni euro finantseeritud oste.
2022. aasta septembris alustasid ESTO ja Bolt koostööd, tuues turule uue makselahenduse Bolt Pay Later.
2022. aasta lõpuks on ESTO-l on Baltikumis kokku üle 2200 partnerist e-poe ja kaupmehe ning üle 220 000 lõppkasutaja.
ESTO on suur valik partnerpoode üle kogu Baltikumi, millest mõned on tuntud kui Euroopa turu suurimad jaemüüjad: IDeal, ELKOR, BigBox, JYSK, Studio Moderna (brands Dormeo, Delimano, Napsie), ONOFF, Goldtime, Sportland ja paljud teised.
Serv

 
Serv on sirglõik, mis ühendab hulktahuka tippe.
Tipp

 
Tipp on hulknurga külgi või hulktahuka servi ühendav punkt või koonuse alguspunkt.
Mäkelä

Mäkelä on soomepärane perekonnanimi.
Lõuna-Kuramaa piirkond

Lõuna-Kuramaa piirkond (läti "Dienvidkurzemes novads") on 1. järgu haldusüksus (piirkond) Lätis.
Piirkond moodustati 2021. aastal, kui endised Pāvilosta, Aizpute, Grobiņa, Durbe, Priekule, Vaiņode, Rucava ja Nīca piirkonnad ühiseks omavalitsuseks ühendati. Tekkinud uus omavalitsus vastab pindalalt endisele Liepāja rajoonile. Piirkonna halduskeskuseks on Grobiņa linn.
Kongo Kuningriik

"Muude kasutuste kohta vaata artiklit Kongo."
Kongo Kuningriik (kongo keeles "Kongo dya Ntotila" või "Wene wa Kongo", portugali keeles "Reino do Congo") oli kuningriik Aafrika keskosas, tänapäeva Põhja-Angola, Lääne-Kongo DV ja Kongo Vabariigi aladel. Oma kõrgajal laius Kongo Kuningriik Atlandi ookeanist Kwango jõeni ja Kongo jõest Cuanza jõeni. Kuningriik koosnes provintsidest, mida valitsesid manikongod (portugalikeelne variant kongokeelsest tiitlist Mwene Kongo ehk "Kongo Kuningriigi valitseja"). Riigi mõjusfäär ulatus ka naaberriikidesse, nagu Ngoyo, Kakongo, Loango, Ndongo ja Matamba.
Kongo Kuningriik oli iseseisev u 1390–1862. Aastani 1914 oli riik sisuliselt Portugali vasall. Aastal 1914 surusid portugallased Kongo mässu maha ning kaotasid sealse monarhia. Kongo kuninga tiitel taastati aastal 1915 ning kuni 1975. aastani oli see reaalse võimuta tseremoniaalne tiitel. Kongo Kuningriigi alad liideti Portugali Angola, Belgia Kongo ja Cabinda Protektoraadiga. Aastal 1986 asutatud Bundu dia Kongo liikumine püüdleb Angolast, Kongo Demokraatlikust Vabariigist ja Kongo Vabariigist lahku löömise ja Kongo Kuningriigi taastamise poole.
António Brásio, "Monumenta Missionaria Africana" (1st series, 15 volumes, Lisbon: Agência Geral do Ultramar, 1952–88), vols. 1, 2 and 4.
Kooli (perekonnanimi)

Kooli on eesti perekonnanimi.
Statistika.
2022. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Kooli 27 inimesel: 16 mehel ja 11 naisel. Perekonnanimede levikult oli Kooli meeste puhul 7873. kohal ja naiste puhul 12177. kohal.
Perekonnanime Kooli kandja oli keskmiselt 39 aasta vanune (mediaanvanus on 36). Nimi oli kõige sagedasem Lääne-Viru maakonnas, kus sellist nime kandis maakonna 10 000 elaniku kohta keskmiselt 1,20 inimest.
19. sajandi algul pandi pärisorjusest vabastamise käigus Tartumaal Kodavere kihelkonna Pala ja Tartu-Maarja kihelkonna Raadi mõisavallas ning Viljandimaal Põltsamaa kihelkonna Adavere, Pärnumaal Audru kihelkonna Jõõpre ja Järvamaal Anna kihelkonna Purdi mõisavaldades talupoegadele nimeks Koli ja Kohli (normaalkuju Kooli) . 
Nimede eestistamise käigus loobuti 1937. aastal nimest Subka ja 1940. aastal Kredemann ning uueks nimeks võeti Kooli.
Frauental an der Laßnitz

Frauental an der Laßnitz on vald ("Marktgemeinde") Austrias Steiermargi liidumaal Deutschlandsbergi ringkonnas. Selle territooriumil asub praegu ehitatava 33 km pikkuse raudteetunneli, Koralmtunneli idapoolne sissepääs.
Kandelaaber

Kandelaaber (prantsuse keeles "candélabre", ladina keele sõnast "candelabrum" 'küünlajalg' sõnast "candela" 'vahaküünal') ehk seisulühter on kõrge metallist, puidust, keraamiline või marmorist rohkem kui ühele küünlale mõeldud mitmeharuline küünlajalg, ka küünlajalakujuline gaasi- või elektrilampide alus rohkem kui ühele tulele. 
Ajaloost.
Keraamilised, metallist valatud või sepistatud kandelaabrid olid tuntud juba Vana-Roomas. Küünalde asemel kandsid need sageli õlilampe, mesilasvahast küünlaid kasutasid vaid kõrgemad ühiskonnaklassid. Kandelaabri motiiv on sage dekoratiivne element Vana-Rooma seinamaalis. 
Kandelaaber paistab pärinevat etruski kultuurist. Vana-Rooma kandelaaber kujutas endast pikka, 0,9–1,6 m pikkust varrast, mis toetus kolmele sageli loomakäpakujuliseks vormitud jalale ja ülal lõppes astlaga või küünlatoruga. Keerukamatel skulptuursetel kandelaabritel oli rohkem küünlahoidjaid, enamasti neli. Küünlahoidjate asemel võisid olla lamedad plaadid, millele asetati õlilambid. Antiigist on säilinud nii palju kandelaabreid, et neid on võimalik kuju järgi tüüpidesse jagada ja hinnata nende vormi arengut alates etruski küünlajalgadest 5. sajandist eKr ja lõpetades hilisantiiksete kristlike motiividega seisulühtritega.
Lääne-Euroopa kristlike kirikute seisulühtrid lähtusid piiblis Saalomoni templi kirjeldusest Teises Moosese raamatus (2 Mos 37,17–24) pärit seitsmeharulise lühtri kujundist (menoraa), ka seostati küünlajala seitset haru Püha Vaimu seitsme anniga. Selline lühter seisis kirikuruumis nähtaval kohal ja neid on teada juba Karolingide ajast. Vanim säilinud eksemplar on 11. sajandist pärinev Esseni toomkiriku pronksküünlajalg. Teistsuguse harude arvuga seisulühtrid on haruldasemad, kuid keskajal leidus kirikuis ka nii kahe-, kolme- kui ka viieharulisi seisulühtreid. Jumalateenistustel altaris kasutatud küünlajalad ja küünlaalused kirikus olid tavaliselt mõeldud ühele küünlale (nagu näiteks Gloucesteri küünlajalg või San Paolo Fuori le mura kiriku apsiidis asuv 5,6 m kõrgune marmorist paasaküünla alus).
Majapidamistes ilmusid mitmele küünlale mõeldud pronksist või messingist seisvad mitmeharulised küünlajalad laiemasse kasutusse alates 15. sajandist. Seitsme- või viieharulisi seisulühtreid väljaspool kirikut ei kasutatud, küll aga olid kolme- ja kaheharulised seisulühtrid alates keskaja lõpust levinud paljudes variantides. Mõned, nagu Herfordi Jakobi kiriku renessanssvormides küünlajalg 16. sajandist, võisid olla algselt ilmalikus kasutuses.
Eriti mitmekesiseks muutusid oma vormilt barokk- ja rokokookandelaabrid. Eelistatud materjalideks muutusid hõbe ja portselan. Klassitsismis kujundati seisulühtrid oma vormilt sageli Vana-Rooma kandelaabrite vormides.
Groß Sankt Florian

Groß Sankt Florian on vald ("Marktgemeinde") Austrias Steiermargi liidumaal Deutschlandsbergi ringkonnas. See asub Austria lõunaosas Sloveenia piiri lähedal ligikaudu 35 km Grazist.
Vaatamisväärsusi.
Piirkonna populaarsete vaatamisväärsuste hulka kuuluvad romaani stiilis kirik 11. sajandist ja tulekaitsemuuseum.