tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Liga Mexicana de Béisbol

Liga Mexicana de Béisbol (LMB) on Mehhikos tegutsev pesapalli profiliiga. 1925. aastal loodud Mehhiko liiga on riigi vanim professionaalne spordiliiga.
Liigasse kuulub 18 klubi, mis jagunevad põhja- ja lõunadivisjoni vahel.
Liiga meister selgub finaalseerias Serie del Rey. Enim korda on meistritiitli võitnud Diablos Rojos del México (kokku 16 korda, viimati 2014. aastal). Samuti Diablos Rojos del México enim kordi finaalseerias mänginud klubi (33 korda). Valitsev meister on Toros de Tijuana, mis võitis 2021. aastal oma teise meistritiitli.
Hansle Parchment

Hansle Parchment (sündinud 17. juunil 1990 Port Morantis) on Jamaica kergejõustiklane, 110 m tõkkejooksu olümpiavõitja.
Ta õppis Lääne-India ülikoolis ning võitis 2011. aasta suveuniversiaadil Shenzhenis 110 meetri tõkkejooksus kuldmedali.
2012. aastal pääses ta Jamaica olümpiakoondisse ning võitis Londoni olümpiamängudel pronksmedali ameeriklaste Aries Merritti ja Jason Richardsoni järel. 
2015. aasta maailmameistrivõistlustel Pekingis oli ta tulemusega 13.03 Sergei Šubenkovi järel teine.
2018. aastal võitis ta 110 meetri tõkkejooksu 2018. aasta Rahvaste Ühenduse mängudel Gold Coastis.
2020. aasta suveolümpiamängudel Tōkyōs tuli Parchment Grant Holloway ja Ronald Levy ees olümpiavõitjaks ajaga 13.04.
2023. aasta maailmameistrivõistlustel Budapestis võitis ta 110 meetri tõkkejooksus pärast kaheksat aastat taas hõbemedali.
2024. aasta suveolümpiamängudel Pariisis oli Parchment finaalis ajaga 13,39 viimane, kaheksas.
Spitball

Spitball on pesapallis keelatud visketehnika, kus pesapalli pall määritakse enne viskamist kokku sülje, vaseliini või mõne muu ainega ning mille tulemusena muutub palli tuuletakistus ja raskuskese. Selle tõttu võib pall õhus ettearvamatult lendama hakata ning lööjal muutub palli tabamine raskemaks.
"Spitball"i kasutamine hakkas Põhja-Ameerikas pesapalliliigas Major League Baseball (MLB) levima 1900. aastatel. Pallijad võisid palli kokku määrida ka närimistubaka sülje või mudaga, tänu millele võis pall halva valgustuse staadionil lööja jaoks muutuda peaaegu nähtamatuks. Sel põhjusel hukkus 1920. aastal Cleveland Indiansi pesapallur Ray Chapman, keda tabas pähe New York Yankeesi mängija Carl Maysi visatud pall. Chapman suri saadud vigastuse tõttu mõni aeg hiljem ning on siiani ainus MLB mängija, kes on pesapalliväljakul saadud vigastuse tõttu surnud.
1920. aasta hooaja järel keelati MLB-s "spitball"i kasutamise, kuid mitmete mängijate jaoks oli see olnud võtmetehnikaks. Selle tõttu kehtestas liiga erandi 17 mängijale, kel lubati "spitball"i-tehnikat edasi praktiseerida. Viimasena kasutas seda tehnikas legaalselt 1934. aastal Burleigh Grimes. Siiski on teada, et "spitball"i kasutati illegaalselt ka hiljem (vaseliin peideti näiteks nokkmütsi sisse või püksisäärde).
Minangkabau keel

Minangkabau keel (minangkabau keeles "Baso Minang(kabau)", pegoni kirjas بَاسُوْ مِيْنڠكَابَاوْ; indoneesia keeles "Bahasa Minangkabau"; malai keeles "Bahasa Minangkabau" või "Bahasa Minang", jawi kirjas بَهَاسَ مِينَاڠكَابَاوْ) on austroneesia keel, mida räägivad minangkabaud peamiselt Lääne-Sumatral, Lääne-Riaus, Kabupaten Aceh Selatanis, Bengkulu põhjaosas ja Jambis. Lisaks räägivad seda mujale Indoneesia linnadesse sisse rännanud minangkabaud. Minangkabau keel on "lingua franca" ka Põhja-Sumatra läänerannikul ning osaliselt Acehis, kus seda tuntakse nime "Aneuk Jamee" all.
Et minangkabau ja malai keel on väga sarnased, on nende eristamine vastuoluline. Ühed uurijad minangkabau keelt on malai keele murre, teised malai keele (malai keelte) sugulaskeeleks.
Mingangkabau keel on üks vähestest keeltest, kus ei ole pöördeid ega grammatilisi subjekti-objekti erisusi.
Levik.
Minangkabau keel on Lääne-Sumatra minangkabaude emakeel ning seda räägib ligi 5,5 miljonit inimest. Lisaks Lääne-Sumatrale on keel levinud ka Riau lääneosas, Kabupaten Aceh Selatanis, Põhja-Bengkulus ja Jambis. Keel on "lingua franca" ka Põhja-Sumatra läänerannikul. Mõnedes Acehi osades nimetatakse minangkabau keelt "Aneuk Jameeks".
Lisaks Indoneesiale räägitakse minangkabau keelt ka Malaisias, kus on Sumatra minangkabaukeelsetest osadest tulnud sisserändajaid. Paljud sisserändajatest asusid elama tänapäeva Negeri Sembilani osariiki, kus nende minangkabau keel arenes Negeri Sembilani malai keeleks, mis on nüüdseks lähemalt seotud malai keelega. Hiljem sisserännanuid tuntakse "miangidena".
Murded.
Minangkabau keelel on palju murdeis, mis võivad vahel võivad erineda naaberkülade lõikeski (nt kui kahe küla vahel on jõgi). Eristatakse rao mapat tungguli, muaro sungai lolo, payakumbuhi, pangkalan-lubuk alai, agam-tanah datari, pancungsoali, kotobaru, sungai bendung airi ja karanganyari murretd. Argisuhtluses räägivad erinevate piirkondade minangkabaud omavahel agam-tanah datari (ka baso padagi või baso urang awaki murre; "meie [rahva] keel") murdes, millest on sisuliselt saanud keele standardmurre.
Irma Miranda

Irma Cristina Miranda Valenzuela (sündinud 15. august 1996) on Mehhiko modell ja iluduskuninganna, missivõistluse Miss Universum Mehhiko 2022 võitja.
Lenin (täpsustus)

Vladimir Lenini järgi on nime Lenin kandnud:
Miljonilinn

Miljonilinn on suurlinn, kus elab üle miljoni inimese.
Maailmas on umbes 500 miljonilinna.
Miljonilinnad.
"Märkus: Antud nimekiri ei ole täielik."
Nikolski rajoon

Nikolski rajoon on 2. järgu haldusüksus (rajoon) Venemaal Vologda oblasti idaosas. Selle keskuseks on Nikolski linn. Piirneb lõunas Kostroma oblastiga.
Rajoon jaguneb halduslikult 7 kohalikuks omavalitsuseks, millest üks on linn. Rajoonis on 215 asulat.
Rajoon moodustati 1924. aastal.
1989. aastal oli rajooni elanike arv 31 437.
Robert Suokas

Robert Suokas (23. detsember 1933 Karjala ANSV – 28. märts 2014 Pärnu) oli eesti poksija. 
Nooruses elas Jaroslavli ja Pärnu lastekodudes. Hakkas harrastama poksi 1945. aastal Pärnu Spartakis Hugo Soasepa juhendamisel ning jätkas 1950. aastal Tallinna Spartakis Evald Seepere õpilasena. Pärast sõjaväeteenistust naasis Pärnusse ja poksis sealses Kalevis. Ta pidas kokku 297 kohtumist ja võitis neist 264.
Ta oli kokku kahekordne Eesti NSV meister, 1950. aastal kärbeskaalus (kuni 51 kg) ja 1959. aastal sulgkaalus (kuni 57 kg).
Ta võistles kergekaalus (kuni 60 kg) 1959. aastal Eesti NSV – Soome sõpruskohtumistel poksis ning kaotas oma kohtumise. Kuulus aastatel 1951–1960 Eesti NSV koondisse (v.a sõjaväeteenistuse ajal).
Tuli kaks korda Spartaki üleliiduliseks meistriks, sai NSV Liidu sõjaväe meistrivõistlustel (teadmata kaalukategoorias) 4. koha.
Isiklikku.
Tema äi oli poksija Richard Jan.
SMW Group

AS SMW Group on Läti rahvusvaheline auto- ja kosmosetööstuse ettevõte, mille peakontor asub Riias. See on üks suurimaid autoosade tootjaid Lätis. 
AS SMW Group esindused asuvad USA-s ja Lätis. Kuni 2004. aastani oli selle tütarettevõte SMW Engineering seotud Solikamsk Magnesium Worksiga, mis on maailma vanim magneesiumi sulatus- ja uurimiskeskus (primaarse magneesiumi ja sulamite, titaanvahu ja haruldaste muldmetallide derivaatide tootja). Ettevõtte insenertehniline osa eraldati 2004. aastal ja alustas oma tegevuse kolimist Euroopasse. 
Ettevõtte struktuur.
Kontserni emaettevõttel AS SMW Group on tütarettevõtted:
Välislingid.
Koduleht
Edvin ja Lembe Hiedeli nimeline toimetajaauhind

Edvin ja Lembe Hiedeli nimeline keeletoimetajaauhind on alates 2015. aastast Eesti Kirjanike Liidu ja Eesti Keeletoimetajate Liidu eraldatav tunnustus, mille eesmärk on tõsta esile ja väärtustada keeletoimetajate panust ja tööd ilukirjanduslike ja/või mõttelooalaste teoste juures. Auhind antakse pikaajalise, viljaka ja tähelepanuväärse toimetamistöö eest.
Auhinna suurus on 2000 eurot ja seda rahastab Eesti Kultuurkapitali kirjanduse sihtkapital.
Kitsarööpmeline soomusrong nr. 5

Kitsarööpmeline soomusrong nr. 5 oli Eesti Rahvaväe ja Kaitseväe relvastuses olnud kitsarööpmeline soomusrong Eesti Vabadussõjas.
Serenaad

Serenaad (itaalia keeles "serenata") on tervituseks, ülistuseks või armuavalduseks lauto, mandoliini või kitarri saatel esitatav laul. Serenaadid on üldiselt rahulikud ja kerged palad. Sõna on pärit itaaliakeelsest sõnast ""sereno" (selge, pilvitu või helge, muretu) ning on rahvaetümoloogiliselt ühendatud sõnaga "sera"" (õhtu).
Tartu kaitsepataljon

Tartu kaitsepataljon oli Eesti Rahvaväe ja Kaitseväe väeosa Eesti Vabadussõjas.
29. detsembril 1918 nimetati Tartu vabatahtlike pataljoni ülemaks alamleitnant Karl August Einbund; ja 30. detsembril algas Viljandis pataljoni formeerimine ning korrastamine.
Tartu kaitsepataljoni, mitteametlik nimetus "Tartu vabatahtlike pataljon", formeerimine algas 8. jaanuaril 1919. aastal Viljandis Tartu linna Kaitseliidu kooliõpilaste roodu põhjal. 1. roodu moodustasid treffneristid alamkapten Oskar Elleri, 2. roodu Tartu Kommertskooli õpilased leitnant M. Libese juhatusel. 
alamkapten Oskar Elleri juhatusel osales osa Tartu kooliõpilastest Tartu vabatahtlike pataljoniga 1919. aasta 6. jaanuaril Kärstna mõisa vabastamisel. 13. jaanuaril liikus kogu pataljon Viljandist põhjapoolt Võrtsjärve Vaiblasse, et osaleda Tartu vabastamisel. Tartu vabatahtlike kooliõpilaste pataljon liikus üle Rannu-Valguta-Rõngu, ülesandega välja jõuda punaste seljataha, Palupera (Pritsu) raudteejaama juurde. Teel vabastati Rannu, Valguta ja Rõngu, mille käigus kaotas pataljon langenutena vabatahtlikud O. Ahase, J. Pritsi, E. Nieländeri, veltveebel B. Kofkini, velsker Viili ja varahoidja Reimani ja jõuti peaaegu välja Palupera jaamani. Palupera jaama suunas toimuva liikumise likvideerimiseks läkitas punavägede juhatus Valgast kohale abijõude, peamiselt läti kommunistlikke kütte, kelle survel pataljon oli sunnitud tagasi tõmbuma Valgutasse.
Jaanuari teisel poolel liideti pataljoniga eelnevalt Tallinnas moodustatud Tartu kaitserood, mis koosnes Tartu sõjapõgenikest. 
Jätkates edasiliikumist Tõrva-Hummuli-Roopa suunal Valga poole, vabastas pataljon leitnant Karl August Einbund 30. jaanuaril Hummuli mõisa ja 1. veebruaril jõudsid vabatahtlike kooliõpilaste pataljon Valgasse. 3. veebruaril saadeti pataljon Lõunarindede ajutise juhataja Martin Wetzeri käsul Tartusse.
Pataljon saadeti taas Lõunarindele veebruari lõpus.
Mais 1919. aastal liideti pataljon 8. Jalaväepolku, kui 1. mail 1919. aastal moodustati, Tallinna 1. kaitsepataljoni ja Tartu kaitsepataljoni liitmisel 8. jalaväepolk. 
Mälestuse jäädvustamine.
Tartu kaitsepataljoni ülemat Oskar Ellerit on kujutatud Albert Kivikase vabatahtlike vanemate klasside kooliõpilaste tegevust Vabadussõjas kujutavas romaanis "Nimed marmortahvlil". Raamatus on kujutatud nimetut pataljoniülemat ja tema asetäitjat. 
Samanimelises filmis "Nimed marmortahvlil" mängis pataljoniülemat Martin Veinmann, kompaniiülemat Jaan Tätte.
Viited.
Viljandi kaitsepataljon

Viljandi kaitsepataljon oli Eesti Rahvaväe ja Kaitseväe väeosa Eesti Vabadussõjas.
Viljandi kaitsepataljoni moodustati 25. detsembril 1918. aastal Viljandis nimetuse all Viljandi vabatahtlike pataljon aga kuna vabatahtlike oli vähe, siis asuti pataljoni kohe täiendama valikuliselt mobiliseeritutega.
4. mail 1919. aastal nimetati kaitsepataljon ümber Sakala partisanide pataljoniks ja alates 25. detsembrist 1919 . aastal formeeriti ümber Sakala partisanide polguks.
Viited.
Reginald Jürgens

Reginald Jürgens (23. märts 1928 Tallinn – 6. oktoober 2006) oli eesti poksija.
Poksis aastatel 1945–1953 Tallinna Spartakis Evald Seepere õpilasena ja Tallinna Kalevis.
Ta oli Eesti NSV meister 1949. aastal keskkaalus (kuni 73 kg). Ta sai aastatel 1947–1951 veel neli medalit keskkaalus (kuni 73 ja 75 kg) ning poolraskekaalus (kuni 80 kg).
Isiklikku.
Tema õe Alide abikaasa oli poksija Evald Seepere.
Narva kaitsepataljon

Narva kaitsepataljon oli Eesti Rahvaväe ja Kaitseväe väeosa Eesti Vabadussõjas.
Narva kaitsepataljon moodustati 1. veebruaril 1919. aastal Narvas ja koosnes kaitseliitlastest ning tegeles garnisoniteenistusega ning hiljem ka piirivalveülesannetes. 
Narva kaitsepataljon nimetati 29. september 1919 ümber Viru piirivalvepataljoniks ja 5. november 1919 nimetati seejärel ümber 1. piirivalvepataljoniks ja 1920. aastal Piirivalve Valitsuse 1. Piiriküti Pataljoniks.
Viited.
Valgerähn

Valgerähn ("Melanerpes candidus") on linnuliik rähnlaste sugukonnast.
Linnu kehapikkus on 24–27 cm. Kaal on 98–136 g.
Levik.
Valgerähn on levinud Lõuna-Ameerikas Andidest ida pool (Suriname, Prantsuse Guyana, Brasiilia, Boliivia, Paraguay, Uruguay ja Argentina).
Maanaine

Maanaine oli Akadeemilise Põllumajandusliku Seltsi kodumajanduse ajakiri, mis ilmus aastatel 1940–1941 ajakirja Taluperenaine järglasena. Ajakiri ilmus kord kuus. Ajakirjaga olid kaasas lõikelehed.
Ajakirja vastutav toimetaja oli Veera Kõpp, tegevtoimetaja Kai Lukk, käsitööosa toimetaja Helme Toomaste. Toimetus asus 1940. aastal Tartus Akadeemilise Põllumajandusliku Seltsi ruumides Peeter Põllu 5.
Üks number maksis 1940. aastal 1 rubla ehk 80 senti.
1941. aasta jaanuarinumbri esikaas on punane ja päismikus on määratlus "ühiskondlik, poliitiline ja kirjandus-kultuuriline ajakiri"; numbri väljaandja oli EK(b)P KK. Vastutava toimetaja kohusetäitja oli siis Ellinor Rängel. Üksiknumber maksis 75 kopikat.
1941. aasta juuninumber oli Eesti NSV vapiga. Maanaise toimetus asus siis Tartus Ülikooli tn 9-2. Tegevtoimetaja kohusetäitja oli siis Helene Kenn. Üksiknumber maksis 1 rubla.
Biała

Biała (ka Biała Prudnicka, saksa "Zülz", sileesia "Biołŏ") on linn Poolas Opole vojevoodkonnas Prudniki maakonnas, Biała valla halduskeskus. Biała kesklinn asub Tšehhi piirist ligi 7 km kaugusel, Prudnikist ligi 10 km kirdes.
Asulat on esmamainitud 1225. aastal, linnaõigused sai 1311. aastal. 1544. aastal hävis linn suures tulekahjus peaaegu täielikult. Kolmekümneaastases sõjas rüüstati linna mitmel korral. Suured tulekahjud olid ka aastatel 1791 ja 1793. 1945. aastal läks Biała Saksamaa koosseisust Poolale.
Elin Tober

Elin Tober (11. märts 1942 Tallinn – 11. juuni 2020) oli eesti skulptor.
Haridustee.
Tober sündis Tallinnas, ent pere kolis peagi Raplamaale. Ta õppis Velise algkoolis, Valgu seitsmeklassilises koolis ja Tartu 7. 7kl koolis. 1957. aastal astus ta Tartu Kunstikooli skulptuuriosakonda, kus õppis kuni 1962. aastani. Kunstikooli lõpetamise järel suunati ta tööle Vaeküla internaatkooli, kus ta töötas joonistusõpetaja ja kasvatajana. 
1963. aastal kolis Tober Tallinna, astus 1965. aastal Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudi skulptuuriosakonda ning lõpetas kuueaastase stuudiumi skulptorina 1971. aastal "cum laude". Aastatel 1971–1981 töötas Tober Eesti Dolomiidis kunstniku ja kivitahujana, kus töötas muuhulgas välja dekoratiivskulptuuride ja -vormide kavandeid. 
Looming.
Näitustel esinemist alustas ta 1972. aastal mitmesuguses tehnikas portreeskulptuuride ja kompositsioonidega. 1977. aastal esines ta Moskvas toimunud suurnäitusel "Maa noorus". Tema isikunäitused on toimunud Tallinna Kunstihoone galeriis 1977. ja Tartu Kunstnike Majas 1987. aastal, lisaks on tema tööd olnud esindatud paljudel programmilistel ja kuraatorinäitustel. Toberi viimaseks näituseks jäi "Naiskunstnikud Pallasest" Kõrgema Kunstikooli Pallas galeriis Noorus Tartus 2019. aastal, kus ta esines koos omaaegsete õpingukaaslastega. Eesti Kunstnike Liidu liige aastast 1978.
Bubanza provints

Bubanza provints on Burundi 1. järgu haldusüksus, üks 17 provintsist.
Provints piirneb läänes Kongo DV-ga. Põhjas ja loodes piirneb Cibitoke provintsiga, idas Kayanza ja Muramvya provintsiga ning lõunas Bujumbura maaprovintsiga.
Provintsi pindala on 1089 km². Elanike arv oli 2008. aasta andmetel 338 023.
Kõlaräästas

Kõlaräästas ehk kõlakatus (saksa keeles "Schalldeckel") on kantsli kohal asetsev baldahhiinitaoline katus, mis võib toetuda vabalt seisvaile tugedele või isegi rippuda, kuid mis enamasti on kinnitatud kantsli kohal seina külge. Kõlaräästa ülesanne on peegeldada kantslis jutlustaja häält allapoole koguduse suunas.
Knurów

Knurów (saksa "Knurow", varem "Knauersdorf") on linn Poolas Sileesia vojevoodkonnas Gliwice maakonnas. Kuulub Ülem-Sileesia linnastusse. Knurów asub Gliwicest umbes 8 km lõunas ja Katowicest ligikaudu 25 km läänes.
Küla on esmamainitud 1295. aastal. 20. sajandi algusest hakkas arenema tööstus, kivisöe kaevandamist alustati 1908. aastal. Rahvahääletuse tulemusel läks asula 1922. aastal Poolale. Linnaõigused sai Knurów 1951. aastal.
Ban Jelačići väljak

Ban Jelačići väljak (horvaadi keeles "Trg bana Jelačića") on Zagrebi linna keskväljak, mis on nimetatud ban Josip Jelačići järgi.
Püha Markuse kirik (Zagreb)

Püha Markuse kirik (horvaadi keeles "Crkva sv. Marka") on Zagrebi vanalinnas asuv katoliiklik kihelkonnakirik, mis paikneb Püha Markuse väljakul.
Valter Mäng

Valter Mäng (20. aprill 1911 Tallinn – 27. september 1954 Tallinn) oli eesti jalgpallur. 
Mängis 1934–40 Tallinna JS Estonia rivistuses ja tuli 5 korda Eesti meistriks. 1934–35 mängis 2 korda Eesti koondises ning kuulus 3 korral B-koondisse.
Montenegrolased

Montenegrolased (ka "tšernogoorlased", montenegro keeles "Crnogorci" / "Црногорци") on lõunaslaavlased, kelle elupaik on Montenegros. Montenegrolasi elab maailmas umbes 460 000 inimest, sealhulgas koduriigis umbes 280 000 inimest.
Pignus

Pignus oli pandiliik Vana-Roomas, millega võlgnik andis võlausaldajale pandieseme tagatisena valdusse, kuid säilitas omandi. "Pignus" tekkis Vana-Roomas "fiducia" pandiliigist, mille järgi läks võlgnikult võlausaldajale üle ka pandieseme omand. Ehkki "pignus" oli levinum pandiliik, eksisteerisid nii "pignus" kui ka "fiducia" samaaegselt Vana-Roomas sajandeid. Tänapäeval võib "pignus"’t võrrelda käsipandiga.
D. 13, 7, 9, 2 Ulp. 28 ad ed. 
"Proprie pignus dicimus, quod ad creditorem transit, hypothecam, cum non transit nec possessio ad creditorem."
(Me nimetame pandiks võlausaldajale antud asja; ja kui isegi omand ei lähe võlausaldajale üle, nimetame seda hüpoteegiks.) 
Pandi üleandmisel oli vaja mõlemapoolset nõusolekut. Niipea kui võlgnik oli võlausaldajale võla tagastanud, pidi võlausaldaja võlgnikule pandieseme valduse tagasi andma. 
D. 2, 14, 3 Mod. 3 reg. 
"Postquam pignus vero debitori reddatur, si pecunia soluta non fuerit, debitum peti posse dubium non est, nisi specialiter contrarium actum esse probetur."
(Kuid pärast seda, kui pant on võlgnikule tagastatud, pole küsimustki, et võlga saab sisse nõuda, kui raha pole makstud; kui pole selgesõnaliselt tõendatud, et eesmärk oli vastupidine.) 
Võlgnik pidi käituma pandi üleandmisel heauskselt. Kui võlgnik andis pandiesemeks võlausaldajale asja, mis kuulus kellelegi teisele, oli võlausaldajal õigus vastuhagile. Kui võlgnik oli pandieseme omanik osaliselt, võis ta panti panna ainult enda osa. Teise isiku omandis olevat eset võis võlgnik panti panna ainult siis, kui eseme omanik nõustus sellega tollel hetkel või hiljem. 
Kui võlgnik ei suutnud võlga maksta, oli levinuim seisukoht, et võlausaldaja jäi pandieseme valdajaks, kuniks võlg on tasutud. Võlausaldaja ei saanud pandieseme omanikuks, mistõttu ei saanud ta seda müüa või sellest muul viisil lahti saada. Kuna selline olukord oleks võlausaldajale kahjulik, leppisid tihti võlgnik ja võlausaldaja omavahel kokku, et võlausaldajal on õigus pandieset müüa, kui võlgnik võlga ei tasu. 
Dig. 20, 1, 1 Papin. 11 resp. pr.
"Conventio generalis in pignore dando bonorum vel poesta quaesitorum recepta est: in speciem autem alienae rei collata conventione, si non fuit ei qui pignus dabat debita, postea debitori dominio quaesito difficilius creditori, qui non ignoravit alienum, utiilis actio dabitur, seda facilior erit possidenti retentio."
Evald Smitt

Evald Smitt (Šmitt) (24. märts 1915 Tallinn – 12. jaanuar 2007) oli eesti jalgpallur. 
Aastatel 1935–1941 mängis ta Tallinna Jalgpalli Klubi rivistuses ja võitis 1940. aastal Eesti karika. 1943. aastal tuli ta JK Estonia koosseisus Eesti meistriks.
Boris Riisik

Boris Riisik (19. aprill 1920 Võrumaa – 15. juuli 1992 Melbourne) oli eesti jalgpallur.
Ta alustas jalgpallurina Võru Ilmarises, 1938 siirdus Tartu Olümpia ridadesse. Tuli Eesti meistriks jalgpallis 1940 ja 1942 ning võrkpallis 1943. 
1944. aastal põgenes Saksamaale, hiljem siirdus Austraaliasse.
Kopel Koslovski

Kopel Koslovski (Koslovsky) (23. jaanuar 1918 – jäi kadunuks 1941 sügisel) oli juudi päritolu Eesti jalgpallur. 
Ta võitis 1938. aastal Tallinna Spordi meeskonnas Eesti karika. Mängis Eesti koondise 1939. aasta maavõitluses Läti vastu.
Helmuth Kippar

Helmuth Kippar (10. september 1910 Tallinn – 1. juuli 1969) oli Eesti jalgpallur. 1933. aastast mängis Tallinna Jalgpalli Klubi koosseisus. Mängis 1935. aastal 8 korda Eesti koondises.
Nikolai Linberg

Nikolai Linberg (3. aprillil 1915 Tallinn – ?) oli läti päritolu Eesti jalgpallur. 
Jalgpallitreeninguid alustas Pärnus. 1934. aastal sai Eesti kodakondsuse ning kutsuti Tallinna JS Estonia klubisse. Tuli seitse korda Eesti meistriks. 1936. aastal lõi meistriliigas 14 mängus 21 väravat, mis püsis 58 aastat Eesti rekordina.
Ta mängis kolm korda Eesti koondises ja lõi kaks väravat.
Pärast sõda mängis Dünamo ja Kalevi ridades. Jäi 1940. aastate teisel poolel teadmata kadunuks.
Aleksander Valkenpert

Aleksander-Leopold Valkenpert (19. oktoober 1908 Tallinn – oktoober 1980) oli Eesti jalgpallur. 
Alustas karjääri Tallinna SR Võitlejas, 1930 liitus Tallinna Puhkekodu klubiga. Ta mängis 1935–37 9 korda Eesti koondises.
Ta on maetud Tallinna Rahumäe kalmistule.
Ülo Ollis

Ülo Ollis (10. detsember 1916 – 1991)oli eesti jalgpallur ja jalgpallitreener. 
Aastatel 1936–1940 oli ta klubi Tallinna Sport varuväravavaht.
Johan Tšutšelov

Johan Tšutšelov (8. juuni 1912 – ?) oli Eesti jalgpallur.
Johan Tšutšelov mängis oma jalgpallurikarjääril, millest on teada vaid aastad 1935 ja 1936, Eesti meistrivõistlustel Tallinna VS Spordis, millega ta oli 1936 hooajal Tallinna JS Estonia järel teiseks.
Mängis 1935 kaasa 7 Eesti koondise maavõistluses. Ta debüteeris Leedu vastu juunis 1935. Samal aastal osales ta rahvusvalikuga Balti karikavõistlustel.
Martin Jensen

Martin Jensen (8. september 1909 Mõisaküla – 8. august 1992 Toronto) oli eesti jalgpallur. 
Alustas Pärnus, 1934. aastast kuulus JK Estonia rivistusse. Eesti koondises mängis 1934–1938 6 korral.
Herbert Saarne

Herbert-Friedrich Saarne (kuni 18. märtsini 1937 Herbert-Friedrich Segner; 2. jaanuar 1908 Hageri kihelkond, Harjumaa – 21. juuli 1986 Tallinn) oli eesti jää- ja jalgpallur ning jäähokimängija.
Tuli Tallinn Spordi koosseisus 6 korral jääpallis (1928–1932 ja 1935), 1 korra jäähokis (1940) ja 3 korral jalgpallis (1931–1933) Eesti meistriks.
Bernhard Nooni

Berhard Voldemar Nooni (10. veebruar 1902 Rannamõisa – 8. mai 1997 Tallinn) oli eesti korvpallur ja jalgpalliväravavaht.
Maria Albert

Maria Albert (2009. aastast Maria Mäihäniemi; sündinud 7. jaanuaril 1985) on Eesti endine ujuja ja praegune ämmaemand.
Ta on lõpetanud Tallinna Saksa Gümnaasiumi ning õppinud Tallinna Meditsiinikoolis ja vahetusõpilasena Soomes Tamperes ämmaemanda erialal.
Maria Albert on TOPi Ujumisklubi õpilane. Tema Eesti treener oli Tiit-Urmas Reiter ja Soomes Jouni Laakso. Soomes oli tema koduklubi Tampereen Uimaseura.
2005. aasta veebruaris sai ta Oulus Soome lühirajaujumise meistrivõistlustel viis kuld- ja ühe pronksmedali.
2005. aasta juulis sai Maria Albert Soome meistrivõistlustel kaks kuld- ja ühe hõbemedali.
2006. aasta märtsis sai Maria Soome meistrivõistlustel kolm kuld- ja ühe hõbemedali.
2007. aasta märtsis sai Maria Soome meistrivõistlustel kolm hõbemedalit ja ühe pronksmedali.
2007. aasta juulil sai ta Jyväskyläs toimunud Soome lühiraja meistrivõistlustel sai ta kaks kuld- ja ühe hõbemedali.
Tema nimel on Eesti 1500 m vabaujumise rekord 17.10,26 (25 m), mille ta püstitas 9. veebruaril 2005 Soomes.
Karjäär ja elu Soomes.
Tulnud 7 korda (2005–2006, 2008), lühirajal 11 korda (2005–2008) Soome meistriks. 
2008. aastast töötab Tampere Ülikooli haiglas ämmaemandana. 
Isiklikku.
Tema vend on Eesti triatleet Marko Albert, tema isa on endine eesti suusataja Mati Albert.
Tuletundlikkus

Tuletundlikkus on tuleohutusnõuete tähenduses mõiste, mis kirjeldab materjali süttivust ning põlemisega kaasnevaid protsesse.
East–West. Golden Arch

"East–West. Golden Arch" (vene keeles Восток-Запад. Золотая арка) on rahvusvaheline iga-aastane Euraasia filmiauhind, mida antakse välja saavutuste eest filmikunstis.
Filmiauhinna "East–West. Golden Arch" asutas Kinoliitude Konföderatsioon. Auhindu jagatakse alates 2018. aastast.
Filmiauhinna kodulehel on kirjas, et auhind antakse saavutuste eest filmikunstis Ida-Euroopa ja Lääne-Aasia maades toodetud filmide autoritele. See pole päris täpne. Filmiauhinnale East–West. Golden Arch saavad pretendeerida Ida-Euroopa ja Kesk-Aasia maade, Balkani maade, Baltimaade, samuti Soome, Aserbaidžaani, Gruusia, Armeenia, Türgi, Küprose ja Iisraeli filmid – kokku 31 riigist.
Filmiauhinna haldamiseks on loodud viieliikmeline auhinna hoolekogu (selle liikmeid on Venemaa presidendi eriesindaja Mihhail Švõdkoi) ja 20-liikmeline auhinna juhatus (juhatuse esimees Rüstəm İbrahimbəyov). Valdav osa hoolekogu ja juhatuse liikmetest on Venemaa filmindustegelased. Juhatus moodustab viieliikmelise filmide valikukomisjoni (siiani Venemaa filmikriitikutest). Auhinna nominendid ja võitjad valib 24-liikmeline žürii (žürii liikmeteks kutsutakse filmikriitikud ja filmiteadlased üle maailma). 
Filmiauhinda East–West. Golden Arch jagatakse 11 kategoorias. Kategooria võitjale antakse auhinnakuju Kuldne Kaar. Esimesed kaks auhindade kätteandmise tseremooniat (2018, 2019) peeti Moskvas.
Nomineeritud Eesti filmiloojad.
Filmiauhinna "East–West. Golden Arch" esimesel konkursil (2018) sai Rainer Sarneti 2017. aastal valminud mängufilm "November" kolm nominatsiooni: 
Rahvusvaheline žürii andis kategoorias "Parim kunstnikutöö" esikoha ja auhinnakuju Kuldne Kaar filmikunstnikele Roometile ja Mäesalule.
Liisi Voolaid

Liisi Voolaid (23. september 1988) on Eesti muusikakuraator, kolumnist, (muusika)mänedžer ja DJ. 
Ülikoolihariduse on ta omandanud Balti Filmi- ja Meediakoolis suhtekorralduse ja meedia valdkonnas. Muude tööde seas on ta juhtinud Universal Musicu Baltikumi filiaali suhtekorraldusosakonda. 2016. aastal hakkas ta tegutsema vabakutselisena muusikavaldkonna meediasuhete ja kommunikatsiooni valdkonnas. 
Ta on tegelenud artistide Anett, Elephants From Neptune, Jüri Pootsmann, Liisi Koikson, Öed, Leslie Da Bass, reket ja Bert on Beats albumite suhtekorralduse ja meediasuhete korraldamisega ning festivalide Võnge ja Viljandi pärimusmuusika festivali järelpeo kommunikatsiooniga. 2010. aastast alates on ta tegutsenud ka eelkõige souli ja funki mängimisele keskendunud DJ-na. Praegu tegutseb ta ka muusikatoimetajana ajakirjas Edasi.org.
Aleksander Mägi (jalgpallur)

Aleksander Mägi (1904 – ?) oli Eesti jalgpallur. 
Tuli Tallinn Spordi koosseisus 1927–33 neli korda Eesti meistriks. Mängis Eesti koondises 4 maavõistluses 1929–35.
László Püha

László Püha (ka Ladislas Püha; ungari keeles "Szent László", horvaadi keeles "Ladislav I.", slovaki keeles "Svätý Ladislav", poola keeles "Władysław I Święty"; umbes 1040 – 29. juuli 1095) oli Ungari kuningas aastast 1077 ja Horvaatia kuningas alates aastast 1091. Ta oli Ungari kuninga Béla I teine poeg.
Arnold Eentamm

Arnold Eentamm (aastani 1936 Arnold Estam; 11. november 1906 Tallinn – 21. detsember 1992 Tallinn) oli Eesti jalgpallur ja kergejõustiklane.
Jalgpalli mängis Tallinna Spordis, hiljem klubides Sirius, Kalev, JK Estonia. Tuli neljakordseks Eesti jalgpallimeistriks (1930, 1934–36). Eesti meister 4x400 m teatejooksus.
Adolph-Robert Rüütel

Adolph-Robert Rüütel (nimi ka Adolf; 3. september (vkj)/ 16. september 1906 Võnnu, Võnnu maakond – 4. august 1981 Tallinn) oli Eesti jalgpallur ja veeremängija.
Lõpetas 1924. aastal Tallinna Linna Poeglaste Gümnaasiumi ning õppis aastatel 1924–1930 ja 1936–1940 Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas (lõpetas). Akadeemiliselt oli ta Korporatsioon Vironia liige.
Töötas 1926–1940 pangaametnikuna.
Võttis Punaarmeesse mobiliseerituna osa II maailmasõjast.
Hiljem töötas Kalevi kesknõukogus revidendi ja raamatupidajana.
Sportlasena.
Sai jalgpallis Tallinna Kalevi ja Tallinna Jalgpalli Klubi (TJK) meeskonnas Eesti mv-tel 1925–1933 2 hõbedat ja 3 pronksi, hiljem oli TJK kapten. Kuulus 1930–1931 neli korda Eesti koondisse. Püstitas keeglimängus Eesti rekordi (430).
Sporditegelasena.
Kuulus alates 1937. aastast Tallinna Jalgpalli Klubi juhatusse. Oli tegev Tallinna Veeremänguklubis.
Padova Püha Antoniuse basiilika

Padova Püha Antoniuse basiilika (itaalia keeles: "Basilica di Sant’Antonio", kohalik lühend ka "Basilica del Santo") on Padovas asuv otseselt Pühale Toolile alluv roomakatoliku kirik ja "Basilica minor", mis on pärimuse järgi püstitatud püha Padova Antoniuse hauale.
Kirjeldus.
Kirik on esimene suurem võlvitud kirikuhoone "Terraferma" piirkonnas, ehitatud ajavahemikus 1232.–1310. aastatel romaanikalt gootikale üleminekustiilis. Tervikhoonena näib kiriku arhitekt olevat lähtunud Veneetsia Püha Markuse kiriku eeskujust, kavatiselt on ta romaanipärane, kuid interjöör, sealhulgas kõrge apsiid ja kabelipärja üheksa kabelit on gooti stiilis. Sisustuses leidub palju muudel hilisematel perioodidel, renessansi- ja barokiajal loodut.
Padova Püha Antoniuse basiilika on üks enim külastatud pühakodadest Itaalias ja populaarne palverännusihtpunkt.
Grigori Tšutšelov

Georgi Tšutšelov (30. november 1907 – 15. jaanuar 1943) oli Eesti jalgpallur.
Alustas 1928. Meteori meeskonnas. 1930. aastast oli TJK vasakäär. Mängis 1932 Eesti koondise maavõistluses Rootsi vastu. Hukkus II maailmasõjas.
V (album)

"V" on eesti laulja Birgit Õigemeele viies stuudioalbum. See ilmus 2018. aastal plaadifirma Enjoy Music kaudu. Plaadilt anti välja viis singlit: "15 000 sammu," "Ma tean, et sa tead," "Leekides tee," "Alles sügisel mõtleme" ja "Kingitus."
Osvald Kastanja

Osvald Kastanja (19. oktoober 1910 Narva – 29. detsember 1993 Tallinn) oli Eesti jalgpallur.
Alustas jalgpallikarjääri kodulinnas klubis Narva KS Võitlejas. Aastast 1930 osales oma klubiga Eesti kõrgliiga turniiril, aastal 1930 sai klubi parimaks väravakütiks (2 väravat), aastal 1931 oli liiga teine väravakütt (4 väravat). Aastal 1932 liitus pealinna klubiga Tallinna Jalgpalli Klubis, kus mängis kuni Eesti liitumiseni Nõukogude Liiduga. Mängis 3 korda Eesti koondises aastatel 1931–1932.
Tuli Eesti meistrivõistlustel hõbe- ja pronksmedalile ning võitis Eesti karika ja oli karikafinaalis. Oli Eesti meistrivõistluste kolmas väravakütt aastal 1932 (8 väravat) ja 1933 (6 väravat), samuti hooaja 1938/39 parim väravakütt (13 väravat). Kokku lõi Eesti iseseisvates meistrivõistlustes 46 väravat. 1.septembril 1931 tegi debüüdi Eesti koondises mängus Läti vastu (3:1) Balti turniiril ja võitis selle turniiri. Aastatel 1931–1932 mängis ta koondises kokku 3 mängu.
Isiklikku.
Vanemad: Julius Kastra (Kastan, 1884—?) ja Alida Rosalia (neiupõlvenimi Piilberg, 1880—?).
Abikaasa: Ilse Margareta (neiupõlvenimi Lever, 1919—2003).
Roman Mõtlik

Roman Mõtlik (12. mai/25. mai 1911 – ?) oli eesti jalgpallur.
Alustas Põhjalas, 1932–1937 oli Puhkekodu paremäär. Mängis 1932. aastal neli korda Eesti koondises.
Świebodzin

Świebodzin (saksa "Schwiebus") on linn Poolas Lubuszi vojevoodkonnas, Świebodzini maakonna ja Świebodzini valla halduskeskus. Świebodzin asub Zielona Górast umbes 32 km põhjas.
Świebodzin on raudteesõlm.
Świebodzin sai osalised linnaõigused 1319. aastal ja täielikud linnaõigused 1469. aastal. Tööstus hakkas linnas arenema 19. sajandil, raudteeühenduse sai 1870. aastal. Kuni 1945. aastani oli linn Saksamaa koosseisus.
Kluczbork

Kluczbork (saksa Kreuzburg in Oberschlesien) on linn Poolas Opole vojevoodkonnas, Kluczborki maakonna ja Kluczborki valla halduskeskus. Kluczbork asub Opolest umbes 40 km põhjakirdes.
Kluczbork sai linnaõigused 1274. aastal. Kolmekümneaastase sõja ajal sai linn rängalt kannatada. 19. sajandil arenes linnas metallitööstus ja toiduainetööstus. Raudteeühenduse sai linn 1875. aastal. 1921. aastal jäi linn rahvahääletuse tulemusel Saksamaale. Poola koosseisu läks Kluczbork 1945. aastal.
Kogula lennuväli

Kogula lennuväli oli kunagine NSV Liidu lennuväe lennuväli Saaremaal, tänapäeva haldusjaotuse järgi Saaremaa valla alal Mõnnuste küla lähedal. 
Saaremaa Kogula lennuväljal (vene keeles аэродром Кагул "aerodrom Kagul") baseerus 1941. aasta juunis Balti laevastiku lennuväe 5. hävituslennukite lennupolgu 5. eskadrill 28 I-15bis hävituslennukiga ja 12. üksik hävituslennukite eskadrill 24 I-153 hävituslennukiga.
Saaremaa Kogula lennuväljal baseerus 1941. aasta augustis-septembris Balti laevastiku lennuväe 8. pommituslennukite brigaadi 1. miini-torpeedopolk, mis tegi ööl vastu 8. augustit 1941 13 lennukiga DB-3 pommitusreidi Berliinile. 6. septembril pommitas Luftwaffe Kogula lennuvälja puruks.
Kärla aleviku Kärla kalmistu lääneosas paikneb mälestiseks arvatud II maailmasõjas hukkunute ja langenute ühishaud, sealhulgas 1941. aasta augustis Berliini pommitamisel langenud Nõukogude lendurite mälestusmärk.
Kuulitõuke Eesti meistrivõistluste medalivõitjad

"Siin on loetletud kuulitõuke Eesti meistrivõistluste medalivõitjaid."
Meeste Eesti rekord kuulitõukes on 20.76, mis on Kristo Galeta nimel ja mille ta tõukas 21. juulil 2019. aastal Pärnus. Naiste Eesti rekord on 18.03, mille Veronika Minina saavutas 25. mail 1980. aastal Nokias Soomes.
Mehed.
Pungis

Pungis ehk nodus (ladina keeles "nodus" 'sõlm') on karika jala keskel olev paisutusega osa. Pungis kujunes Lääne-Euroopa armulauakarikal välja hõlbustamaks vaimulikul karika hoidmist selle ülestõstmisel missa ajal. Pungis võib olla ka muul karikakujulisel anumal, näiteks tsibooriumil, või mõne teise eseme tüvesel, näiteks küünlajalal või monstrantsil.
Pildid.
Karika kui jooginõu pungise kohta on kasutatud ka sõna "pide".
Esivere lennuväli

Esivere lennuväli oli NSV Liidu merelennuväe varulennuväli Läänemaal, tänapäeva haldusjaotuse järgi Hanila valla alal Esivere küla lähedal.
Vatla lennuväli

Vatla lennuväli oli NSV Liidu Punalipulise Balti laevastiku õhujõudude varusõjaväelennuväli Läänemaal, tänapäeva haldusjaotuse järgi Pärnu maakonna Lääneranna valla alal Kiska küla lähedal Karuse–Kalli teel.
Ülle Keerberg

Ülle Keerberg (26. juuli 1955 – 16. juuni 2020) oli eesti koorijuht ja muusikaõpetaja.
1974–1979 juhatas ta Kambja koori.
Ta töötas Hugo Treffneri Gümnaasiumis 43 aastat.
August Marland

August Marland (13. mai 1904 Narva – 4. märts 1973 Moskva) oli eesti põllumajandusteadlane ja fütopatoloog. Sai 1948. aastal bioloogiadoktoriks, tegutses Eesti NSV-s juhtivatel kohtadel.
Elulugu.
Marland sündis 13 mail 1904 Narvas Kreenholmi vabriku töölise perekonnas. Üheksa-aastaselt isa Hans suri, ta jäi ema kasvatada. Alustas õpinguid Narva gümnaasiumis. 1918. aastal põgenes koos emaga Petrogradi. Ema leidis töökoha lastekodus ja pojast sai sealsamas kasvandik.
Nõukogude Venemaal jätkas õpinguid 1919. aasta sügisel Leningradi töölisfakulteedis, mille lõpetas 1922. aastal. Jätkas õpinguid Leningradi ülikooli matemaatika-loodusteaduskonnas, mille lõpetas 1930. aastal botaaniku ja fütopatoloogina. Üheaegselt õpingutega õpetas ta koolides bioloogiat. 1931. aastal astus ta ÜK(b)P ridadesse.
Aastatel 1930–1932 oli Marland Leningradis asuva üleliidulise taimekasvatusinstituudi aspirant ja pärast aspirantuuri lõpetamist töötas aastatel 1935–1940 sealsamas teadusliku töötajana. 1939. aastal kaitses ta oma väitekirja "Kaera kroonrooste arenemise iseärasused ja sõltuvus meteoroloogilistest faktoritest".
Nõukogude Eestis.
1940. aastal suunati Marland Eestisse. Ta oli aastatel 1940–1941 Eesti NSV põllutöö rahvakomissari esimene asetäitja ja vastutas rahvakomissariaadi ja selle allasutuste töötajate kommunistlikuks kasvatamise eest. Suvesõja algul korraldas evakueerimist Nõukogude Liitu.
Nõukogude tagalas töötas Marland NSVL Teaduste Akadeemia Komarovi-nimelises botaanikainstituudis. Samaaegselt korraldas 1942. aastal EK(b)P Keskkomitee ja ENSV Rahvakomissaride Nõukogu volinikuna Eesti laskurkorpuse moodustamist.
Oktoobrist 1944 asus tööle Tartu Riiklikus Ülikoolis (TRÜ) põllumajandus-botaanika ja fütopatoloogia kateedrina. kus töötas aastatel 1944–1951. Ta liitus ENSV Teaduste Akadeemiaga ja oli aastatel 1947–1949 kohakaasluse alusel zooloogia ja botaanika instituudi vanemteadur ja sektorijuhataja. 1948. aastal kaitses dissertatsiooni "Perekonna Septoria kriitiline ülevaade Eesti floora näidetel", mille eest anti talle bioloogiadoktori kraad. Aastatel 1949–1950 oli ka TRÜ põllumajandusteaduskonna dekaan, 1950. aastast professor ja aastatel 1950–1951 TRÜ teadusprorektor.
Eesti Põllumajanduse Akadeemia (EPA) loomisest 1951. aastal oli ta 1970. aasta septembrini botaanika ja fütopatoloogia kateedri juhataja, aastatel 1951–1953 ka agronoomiateaduskonna dekaan. Pärast õppetööst loobumist oli ta konsultantprofessor 1970–1971 EPA-s oma vanas kateedris ja 1971–73 ENSV TA Tallinna botaanikaaias. 
Ta oli korduvalt EPA Agronoomiateaduskonna parteiorganisatsiooni sekretär, juhendas teaduskonna poliitringi ja õppejõudude filosoofiaseminari. Marland oli Tartu linnanõukogu saadik ja EKP IV ja VI kongressi delegaat.
Ta suri 4. märtsil 1973 Moskvas haigusesse, 10. märtsil maeti ta Tallinna Metsakalmistule.
Kirjandus.
Marlandi sulest ilmus kokku üle 70 teadusliku töö. Uurimused keskendusid peamiselt põllukultuuride seenhaiguste, eriti kartuli-lehemädaniku uurimisele.
Kupa (karika osa)

Kupa (ladina keeles "cupa" 'mahuti', 'anum') on karika või mõne muu jalaga jooginõu, näiteks pokaali või veiniklaasi kõige ülemine, vedelikku mahutav osa. Sõna kasutatakse analoogiliselt karikaga ka ristimiskivi ülemise nõgusa osa kohta, kuhu valatakse ristimise vesi või asetatakse ristimisvaagen.
Ernst Matrov

Ernst Matrov (7. veebruar 1923 Petrograd – 28. august 1975 Tallinn) oli eesti ajaloolane.
Ta lõpetas 1953 Tartu Ülikooli ajaloo-keeleteaduskonna, 1959–1964 oli Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna ja 1964–1969 teadusliku kommunismi kateedri dotsent.
Triller

Triller on muusikaline ornament, mis moodustub keskse heli ja ülemise naaberheli pidevast ja kiirest vaheldumisest. Trillerit tähistatakse märkidega tr või tr koos lainejoonega noodi kohal. Tavaliselt alustatakse trilleri esitamist kesksest helist ja selle kestus vastab noodi vältusele.
Britannia (laev, 1953)

Tema Majesteedi Jaht Britannia (inglise keeles "Her Majesty's Yacht Britannia") on Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriigi kuninganna Elizabeth II endine kuninglik jahtlaev, mida kasutati aastatel 1954–1997. Oma 43-aastase teenistuskäigu jooksul sõitis jaht, millel peeti muuhulgas pidusööke ja ametlikke vastuvõtte, üle maailma umbes miljon meremiili. Tänaseks kuninglikust teenistusest lahkunud laev on püsivalt sildunud Šotimaa pealinna Edinburghi sadamas Leithis asuva Ocean Terminali kai ääres. See on populaarne vaatamisväärsus, mida külastatakse aastas üle 300 000 korra.
See oli kaheksakümne kolmas taoline laev alates kuningas Charles II troonile asumisest aastal 1660. Samas on see teine kuninglik jaht, mis kannab sama nimetust, esimene neist oli 1893. aastal tollasele Walesi printsile ehitatud laev Britannia.
Tartu Loomaarstikõrgkool

Tartu Loomaarstikõrgkool (Tierärztliche Hochschule zu Dorpat) oli 1918. aastal Tartus tegutsenud veterinaarkõrgkool.
Kõrgkool alustas Saksa okupatsiooni ajal tegevust Tartusse jäänud Tartu Veterinaariinstituudi õppejõudude algatusel. Rektor oli Karl Happich, professorid Voldemar Gutmann, Johann Valdmann, Ludvigs Kundzinš, Ernst Schröder ja Ernests Paukulis ning prosektor Arturs Mālmanis. Üliõpilasteks võeti vastu ka naisi. Õppetöö toimus 28. oktoobrist kuni 14. detsembrini 1918 31 üliõpilase ja 5 kuulajaga. 28. jaanuaril 1919 võeti kõrgkool Tartu Ülikooli koosseisu loomaarstiteaduskonnana, Karl Happich sai loomaarstiteaduskonna dekaaniks.
MTÜ Maria ja lapsed

MTÜ Maria ja lapsed on mittetulundusühing, mille eesmärk on toetada raskustesse sattunud lapsi ja nende peresid. Kõigi tegevuste planeerimisel ja elluviimisel lähtutakse miljööteraapilisest lähenemisest.
MTÜ põhitegevusalaks on perekoduteenuse pakkumine vanemliku hoolitsuseta jäänud lastele. Pakutakse perekoduteenust kuni 19 lapsele Tudulinna alevikus Ida-Virumaal ning 6 lapsele Rakvere linnas Lääne-Virumaal.
Eva Hirvesoo

Eva Hirvesoo (sündinud 27. juunil 1936 Tallinnas) on eesti arhitekt. 
Ta on lõpetanud 1954. aastal Tallinna Arhitektuuri- ja Ehitustehnikumi. Õppinud aastail 1961–1965 Eesti Riiklikus Kunstiinstituudis (Eesti Kunstiakadeemia) ja lõpetanud selle arhitektina. 
Aastatel 1955–1960 töötas ta Eesti Projektis ja 1960–1991 Tsentrosojuzprojekti Tallinna osakonnas, algul vanemtehnikuna, seejärel arhitekti ja grupijuhina ning alates 1983. aastast peaarhitektina. 1991. aastal asutas ta omanimelise arhitektibüroo, kus töötab tänini.
Hirvesoo projekti järgi on ehitatud Tallinna Kaubahall (Aia tn 7, valminud 1979. Autoriõigusest loobunud seoses omaniku omavoliliste ümberehitustega) ning Tallinna Tehnikaülikooli söökla- ja klubihoone Mustamäel (Ehitajate tee 3, 1982). Kohvik-restoran Raeköök/Beer House (Dunkri tn 5, 1985, kaasautor Helgi Margna), mis sai NSV Liidu arhitektide liidu võistluse diplomi. 1984.–1995. aastal valmis mitmes etapis Hirvesoo projekteeritud korterelamute rivi kaldanõlval Pääsküla eramajade rajoonis Kalda tn 60–64, mille esimesed osad ehitas ETKVLi ehitusvalitsus koondisele Auto. Projekt sai 1987. aastal üleliidulise arhitektuurinäituse diplomi. Koondise Auto jaoks projekteeris Hirvesoo Pääskülla ka haldus- ja olmehoone Tähetorni ja Kadaka pst nurgale (Tähetorni tn 21, valmis 1987). 2005. aastal valmis Hirvesoo, Peeter Varraku ja Marko Järvela projekti järgi Nõmme ujula (Vabaduse puiestee 156), 2017. aastal projekteeritud Pae gümnaasiumi juurdeehituse (Pae tn 5). Päikeseenergija jaam Karedal (valmis 2018.a.) Sotsiaalkorterelamu Sindis,( Pärnu mnt 27a valmis 2021.a.) Tammiste Lasteaed-Algkooli uus juurdeehitus Tori Vallas (Valmisehitatud 2023.a.) Tuigo Lasteaed Kastre Vallas (Valmisehitatud 2024.a.) Viiratsi Rahvamaja ümberehitusprojekt koos Peeter Varrakuga 2025.a.
Hirvesoo on projekteerinud Munamäe kohvik-söökla (1974), Kose kaupluse (1976), Tabasalu kaubanduskeskuse (1991), Rakvere leivakombinaadi esinduskauplus-kohvik-hotelli (1992), Rakvere Virumaa Kommertspanga (1996). 
Mitmed huvitavad projektid, sealhulgas Tartu kaubamaja laiendus, Tallinnas Pääskülas ETKVLi arvutuskeskus ja büroohoone ning Paldiski mnt 96 restoran ja diskobaar, on jäänud realiseerimata. 
Hirvesoo on projekteerinud tehnilisi hooneid, laohooneid ja hulgaliselt eramuid Tallinna, Kiisale, Saaremaale, Rapla valda, Harku valda, Võrumaale, Narva-Jõesuusse . Ta on olnud edukas Tallinna ooperi- ja balletiteatri hoone võistlusel (1972, koos Mai Šeiniga, III auhind) ja Tsentrosojuzprojekti võistlusel (Kalda tn hoonestus, 1981). 
Isiklikku.
Eva Hirvesoo on sündinud ametniku perekonnas. 
Ta oli abielus muusikateadlase Avo Hirvesooga. Nende poeg Ivo-Ott Hirvesoo on arhitekt, tütar Aet Hirvesoo-Hautamäki on viiuldaja ja teine poeg Aap Hirvesoo on ettevõtja.
REO (REO Motor Car Company)

REO (REO Motor Car Company) oli Ameerika Ühendriikide autotööstuse ettevõte, mis tegutses aastatel 1905–1975. Firma asutajaks oli Ransom Eli Olds, kelle initsiaalidest moodustus brändi nimi. Enne seda oli Olds samuti omanimelise Oldsmobile (hilisem General Motorsi bränd) üks asutajatest ja juhtidest.
Tegevuse jooksul tootis REO sõiduautosid, veoautosid ja busse. Esimese sõiduaoto mudeli nimi oli Reo Runabout, kuni aastani 1936 toodetud sõiduautodest olid märkimisväärsemad Reo Flying Cloud (1927) ja Reo Royale 8 (1931). Peale 1929.–1933. aasta majanduskriisi ei suutnud firma kahjumist väljuda ning keskendus vaid veoautode tootmisele. Sellega suudeti püsida konkurentsis, kuid pärast teist maailmasõda tellimused vähenesid ja ettevõtte autotootmise haru müüdi ära. Ülevõtmised ja ühinemised ei suutnud firmat päästa ning see lõpetas 1975 pankrotiga. Reo brändi omandas Volvo.
Eestis oli Reo esindaja ja edasimüüja Kaubanduse &amp; Tehnika kontor Orion (1928–1934) ja Kaubanduse &amp; Tehnika Kontor ins. J. Täks (1934–1940). Teadaolevad Reo sõiduauto omanikud olid näiteks Christian Barthold Rotermann ja Johan Laidoner (kaitseväele kuuluv auto). Veoautosid imporditi erafirmadele ja kaitseväele.
Lilian Kosenkranius

Lilian Kosenkranius (neiupõlvenimi Jako; 9. august 1930 – 19. veebruar 2022) oli Eesti ajakirjanik ja meediategelane, moeajakirja Siluett peatoimetaja.
Ta oli tuntud eelkõige Eesti Televisiooni kokandussaate "Vaata kööki" (1971–1990; 700 saadet) juhina.
Ta lõpetas 1952. aastal Tallinna Polütehnilise Instituudi majandusteaduskonna rahanduse ja krediidi erialal.
1965. aastal asus Kosenkranius tööle Tallinna Moemajas, kus tegeles toimetamistööga, kommenteeris moeetendusi ja korraldas ka näitusi. 
1970. aastal pakkus tollane tuntud reklaamimees Peedu Ojamaa talle telesaatejuhi ametikohta. 1971. aasta 13. veebruaril jõudis eetrisse tema juhitav esimene kokandussaade „Vaata kööki“, mis osutus erakordselt populaarseks, sest Kosenkranius pakkus välja nupukaid võimalusi, kuidas toonaste kasinate võimaluste juures mitmekülgselt süüa teha. Kosenkranius otsis välja kasutatavad retseptid ja toiduained ning nuputas välja ideed. Samas õpetas ta vaatajat kodumajapidamises paremini majandama. Eetrisse jõudis kokku 700 saadet. Pärast saatesarja lõppu 1990. aastatel taandus ta avaliku elu tegelase rollist.
Lilian Kosenkranius oli abielus stsenarist Ivar Kosenkraniusega. Viimastel aastatel elas ta paralleelselt Tallinnas ja Pärnus.
Libustamine

Libustamine (inglise keeles "slut-shaming") on naise häbimärgistamine käitumise eest, mida seostatakse valimatu sugueluga või seksuaalse provokatiivsusega. 
Tavaliselt kritiseeritakse naisi ja neidusid, kes rikuvad seksuaalsusega seotud küsimustes käitumise ja välimuse ootusi. 
Terminit võidakse kasutada ka geimeeste puhul, kes võivad silmitsi seista halvakspandava seksuaalkäitumisega, mida juhtub heteroseksuaalsete meestega harva.
2000. aasta Balti tsooniturniir males

2000. aasta Balti tsooniturniir males (inglise keeles Baltic Zonal Tournament 2000) oli 2000. aastal Lätis Mežezersis peetud Balti tsooniturniir, FIDE MM-võistluste kvalifikatsioonivõistlus males. 
Juunis 2000 Mežezersis toimunud 14 osavõtjaga Balti tsooniturniirist võttis osa kolme riigi (Eesti, Läti, Leedu) maleparemik. Ainsa naismaletajana osales turniiril Viktorija Čmilytė.
Tsooniturniiri lõpptulemused.
1. Jaan Ehlvest 10 punkti, 2. Aloyzas Kveinys 8,5 p, 3.–4. Mihhail Rõtšagov ja Kaido Külaots 8 p, 5. Māris Krakops 7 p, 6.–8. Normunds Miezis, Kalle Kiik ja Algimantas Butnorius 6,5 p, 9.–10. Jānis Klovāns ja Vytautas Šlapikas 6 p, 11.–12. Viesturs Meijers ja Viktorija Čmilytė 5 p. 
Turniiri kolmanda koha lisamatšis (juunis 2000 Rakveres) oli edukam Rõtšagov.
Balti tsooniturniirilt edasipääsejad.
Detsembris 2000 New Delhis peetud 128 osavõtjaga FIDE maailmameistrivõistlustele kvalifitseerus Balti tsooniturniiri esikolmik – suurmeistrid Jaan Ehlvest (Eesti), Aloyzas Kveinys (Leedu) ja Mihhail Rõtšagov (Eesti).
Elamuskeskus Tuuletorn

Tuuletorn on elamuskeskus Hiiumaal, Käina osavallas. Tuuletorn avati 1. juunil 2020.
Tuuletorn pakub tegevusi nii lastele kui ka täiskasvanutele. Eesmärk on tutvuda Hiiumaaga animatsioonide, mängude ja ekspositsioonide kaudu, mis suunavad avastama ka teisi Hiiumaa turismiobjekte.
Tuuletorni ekspositsioon keskendub kolmele teemale: Hiiumaa loodus, ajalugu ja kohalik elav kultuuripärand. Külastaja alustab teekonda Hiiumaa veealusest maailmast, milles õpib Hiiumaa tekkeloo, merekultuuri ja veealuse ajaloopärandi kohta. Rannikukorrus tutvustab Hiiumaa mitmekesist loodust ja vaatamisväärsusi ning aitab külastajal paremini mõista traditsioonilist looduse ja merega ühes rütmist elamist. Hiidlaste lugude korrus pakub kohalikele samastumisrõõmu ja saare külastajatele lustlikke avastusi. Ruumis keskendutakse hiidlaste kogukonnale, hiiu elutajule ja kultuuri ilmingutele nagu oma keel ja hiiu nali. Hiiumaa tunde korrus annab sõna inimestele, kes Hiiumaad ühel või teisel põhjusel ikka väisavad ning seda kohta väga eriliseks peavad. Taevase Hiiumaa korrus on lõbus lustimisala lastele, kes saavad seal turnida, linnu kombel lennata ja mänge mängida. Ekspositsiooni lõpetab tuulekella installatsioon terrassil koos suunaviitade postiga, mis julgustab külastajat Hiiumaad omal käel edasi avastama.
Hoones asub Baltimaade kõrgeim (20-meetrine) ronimissein, mis on visuaalselt kujundatud tuulekeerisena.
Tuuletornist leiab külastaja ka kohviku Ruudi, kus saab jalga puhata ja keha kinnitada.
Elamuskeskuse ehitusliku põhiprojekti koostas projekteerimisettevõte OÜ Esplan, arhitektuurilised lahendused Architect 11 arhitektid. Tuuletorni ehitas AS Eston Ehitus ning ekspositsiooni lõi produktsiooniettevõte Motor.
Elamuskeskust juhib alates 01.12.2019 Kristina Halla.
Britannia (laev, 1893)

Tema Majesteedi Jaht Britannia oli 1893. aastal vette lastud kahvelpurjega kutter, mida kasutasid Walesi prints Albert Edward ja tema tulevasest kuningast poeg George V.