tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Solarise keskus

Solaris on Tallinna kesklinnas Estonia puiestee ja Rävala puiestee vahel asuv kultuuri- ja kaubanduskeskus, mis avati 9. oktoobril 2009. Hoone ehitati 2009. aastal peaaegu täielikult lammutatud Sakala keskuse asemele.
Hoones on Alexela kontserdimaja (kuni maini 2014 Nokia Kontserdimaja ja kuni aprillini 2018 Nordea Kontserdimaja), seitsme saaliga Apollo Solaris (kuni oktoobrini 2015 Solaris Kino) ja väärtfilmikeskus Kino Artis.
Solarise arhitekt on Raivo Puusepp. Keskuse aadress on Estonia puiestee 9.
Keskus kuulus Rootsi ettevõttelt Sveafastigheter Fersen, mis müüs selle 2025. aasta lõpus Piilmannide perekonnale kuuluvale ettevõttele P&amp;E Real Estate. Sama perekonna valduses on näiteks Telliskivi TLN ärilinnak, Roosikrantsi 2 hoone ning Stockmanni ärihoone.
Hinnangud.
Arhitektuuriajaloolane Mart Kalm leidis, et sisekujundusele ei ole suudetud erilist lahendust leida ja kommenteeris, et: "Sisuliselt on ärile kest ümber tõmmatud".
Arhitekt Ike Volkov nimetas seda välist keskkonda ja linnaehituslikku situatsiooni pigem ignoreerivaks, detailivaeseks ja lamedaks. Ta kirjeldas seda kui "triikrauda keset kalliskivide poodi".
Probleemid.
Nädal pärast keskuse avamist kukkus üleni alla suure kinosaali ripplagi ning ajakirjanduses seostati seda sellega, et Solarise ehitustööde lõpufaas viidi läbi suure kiirustamisega. Lagede kandevõimet tugevdati, kuid 12. juuli öösel 2010 kukkus ühe kinosaali laest alla ka villplaat. Algset õnnetust arutati Harju maakohtus, kus kohus määras rahalise karistuse Merko alltöövõtjana lae ehitanud kipsifirmale. Küll leidis politsei uurimises osalenud riiklik ekspert tõsises puuduse Merko objektijuhti koostatud joonise aluseks olevatest arvutustest.
Helen Schmidt

Helen Schmidt (sündinud 6. detsembril 1988) on eesti triatlonist. 
Ta tegeleb ka mägirattakrossi, suusatamise, ujumise, jooksu ja maanteesõiduga.
Tour Montparnasse

Tour Montparnasse (ametlikult Tour Maine-Montparnasse) on pilvelõhkuja Pariisis Prantsusmaal. See oli aastatel 1972–2011 Prantsusmaa kõrgeim pilvelõhkuja. Selle kõrgus on 210 meetrit, hoones on 59 korrust. Põrandapinda on 88 400 m². Eiffeli tornist (324 m) jääb see siiski märgatavalt maha.
Tour Montparnasse'i arhitektid on Eugène Beaudouin, Urbain Cassan ja Louis Hoym de Marien ning selle ehitas Campenon Bernard. Hoone ehitati aastatel 1969–1972. Valmimise ajal oli see Euroopa kõrgeim hoone katuse kõrguse poolest: kõrgematel ehitistel katus puudus.
Otse hoone all asub metroojaam Montparnasse-Bienvenue, kus saavad kokku 5 metrooliini. Hoone juures on ka lennujaama viiva Air France'i bussi peatus.
Hoone piirneb kirdes Montparnasse'i puiesteega, läänes Maine'i avenüüga ja kagus du Départi tänavaga. Hoone juurest algavad kirdesse viiv Rennes'i tee, kagusse viiv Edgar Quinet' puiestee ja kagusse viiv Vaugirardi puiestee.
Hoones on peamiselt bürooruumid. Osa bürooruume ei piirne välisseinaga ning neil puuduvad aknad (tänapäevastes pilvelõhkujates selliseid bürooruume ei ole). 56. korrusel asub restoran ja viimasel korrusel vaateplatvorm. Hoone tipus on ka suveniiripood.
Tour Montparnasse'i lift on Euroopa kiireim: see sõidab alt üles 38 sekundiga.
Hoone katuselt on võimalik näha 40 kilomeetri kaugusele, näiteks on võimalik näha Orly lennuväljalt õhku tõusvaid lennukeid.
Tour Montparnasse'i on tema lihtsa arhitektuuri, suurte mõõtmete ja monoliitse väljanägemise pärast korduvalt kritiseeritud, kuna see ei sobivat Pariisi linnamaastikku. Kaks aastat pärast selle valmimist keelati uute kõrghoonete ehitamine Pariisi kesklinna.
Vahel öeldakse poolnaljatades, et Tour Montparnasse'ilt avaneb Pariisi kõige kaunim vaade, sest see on ainus koht Pariisis, kust ei paista Tour Montparnasse. Kuid juba Guy de Maupassant väitis sedasama Eiffeli torni kohta, vastates küsimusele, miks ta iga päev tornis lõunat söömas käib.
2005. aastal selgus, et torn ehitati asbesti sisaldavast materjalist. Sissehingamise korral on asbest kartsinogeenne. Asbestirikka materjali kõrvaldamine suurest hoonest, kus on tuhandeid töötajaid, on keeruline. Siiski saadi asbest kõrvaldatud 2007. aasta juuliks.
1995. aastal ronis Prantsuse alpinist Alain Robert Tour Montparnasse'i otsa, kasutades ainult oma käsi ja jalgu ning mitte ühtki julgestusvahendit.
Oligotroofsus

Oligotroofsus ehk vähetoitelisus on ökosüsteemi seisund, kus veekogus või soos on toitesooli ehk toiteaineid väga vähe ja kus seetõttu on väga madal bioproduktsioon. Tüüpilised oligotroofsed ökosüsteemid on rabad ja oligotroofsed järved.
Mõnikord räägitakse ka oligotroofsetest taimedest, mis kasvavad toiteainetevaesel mullal.
Oligotroofsusele vastandatakse sageli eutroofsust.
Marek Morozov

Marek Morozov (sündinud 1. aprillil 1973 Tallinnas) on Eesti kulturist ja treener. 
Ta on Eesti Kulturismi ja Fitnessi Liidu kutsekomisjoni liige, koolitaja. Kutsekvalifikatsiooni VI taseme kulturismi ja fitnessitreener. Tal on rahvusvaheline personaaltreeneri kui ka kohtuniku litsents. 
Marek Morozov on tulnud Eesti meistriks kulturismis aastatel 2002, 2003, 2004, 2005, 2007, 2008. Võistluskaal 90+ kg, võistlustevaheline kaal 110–115 kg, pikkus 176 cm.
Hobideks antiikmööbli restaureerimine, maalikunst.
Elo Selirand

Elo Selirand (sündinud 9. juulil 1975 Tallinnas) on eesti tele- ja filmirežissöör, stsenarist ja kirjanik. 
Ta lõpetas 1993. aastal Tallinna Gustav Adolfi Gümnaasiumi ja 1998. aastal Tallinna Pedagoogikaülikooli kultuuriteaduskonna telerežii erialal (esimene lend). Kursuse juhendaja oli Toomas Lõhmuste; samal kursusel õppisid näiteks Anu Välba, Piret Tanilov, Andres Arro jt. 
Enne tööleasumist Eesti Televisiooni Teleteatris oli ta helioperaator ja saatejuht Eesti Raadios. 
ETVs on tema tööde hulgas näiteks sellised saated nagu "Pühapäevitaja", "Tähelaev", "Värskelt õhus", "Kahvel" (TV3), "Jõulutunnel", "Saame kokku Tomi juures", "Nöbinina" "Lotte lood", "Lastetuba", "Terevisioon" "Vabadussõja lugu", "Vabaduse tee" ning paljud teatri-, kontserdi- ja ürituste ülekanded. 
Ta on kätt proovinud ka filmis režissööri esimese assistendina ("Georg", "Taarka" jm). 
Ta on filmi "Kutsar koputab kolm korda" režissöör ja stsenarist. Kirjutanud stsenaariume telesaadetele ja -sarjadele. Näiteks on ta Kanal 2-s näidatud 40-osalise seriaali "Saare sosinad" stsenarist ja režissöör. 
Avaldanud raamatud "Tormpuudlane" (2018), "Punane päevik" (2020) ja "Elu eesliinil. Koroonalahing Kuressaare haiglas" (2020), "Tormi märgid" (2021) ning pseudonüümi Aliis Jõe all romaanid "Viimane laev" (2017), "… kes pole kunagi söönud homaari" (2018), "Unustamatu ööbiku villa" (2020) ja "Kõik teed viivad Roomast" (2022).
Isiklikku.
Tema isa oli Enno Selirand, õde Helen Susan Selirand ja vend Allan Selirand.
Andres Unga

Andres Unga (sündinud 29. aprillil 1966 Viljandis) on Eesti diplomaat.
Andres Unga lõpetas 1984. aastal Viljandi 5. Keskkooli. Aastal 1991 lõpetas ta Tallinna Tehnikaülikooli tööstuselektroonika erialal ning Eesti Diplomaatide Kooli.
Aastal 1991 asus Andres Unga tööle Välisministeeriumi protokolliosakonda, kus töötas esialgu 1. sekretäri ning seejärel juhataja asetäitja ja peadirektorina. Edasine teenistuskäik:
Unga on reservohvitser ja Eesti Reservohvitseride Kogu liige, sai 1998. aastal lipniku auastme.
2009. aasta Austraalia grand prix

2009. aasta Austraalia Grand Prix oli 2009. aasta Vormel 1 hooaja esimene etapp, mis peeti Austraalias Melbourne'is Albert Parki ringrajal 29. märtsil 2009.
Sõideti 58 ringi, võistluse kogupikkus oli 307,574 km. Ilm oli kuiv ja päikeseline.
Kaksikvõidu nii kvalifikatsioonis kui ka võistlusel said oma esimesel etapil osalenud meeskonna Brawn GP sõitjad Jenson Button ja Rubens Barrichello. Viimati oli debüteerinud meeskond kaksikvõidu saanud 1954. aastal.
Jenson Button juhtis võistlust algusest lõpuni.
Kiireima ringi (1.27,706) sõitis Williamsi sõitja Nico Rosberg.
Sébastien Buemi sai oma esimesel võistlusel kaks punkti.
Giza kubernerkond

Giza kubernerkond on 1. järgu haldusüksus Egiptuses.
Kubernerkonna keskus on Giza. 
Giza kubernerkonnas asuvad ka Giza püramiidid.
Letipea tuletorn

Letipea tuletorn on tuletorn Lääne-Viru maakonnas Viru-Nigula vallas Letipea neemel.
Tuletorni geograafilised koordinaadid on .
Valge neljatahulise betoontorni kõrgus jalamist on 15 meetrit ja tule kõrgus merepinnast on 19 meetrit.
Praegune tuletorn ehitati 1951. aastal.
Hiiessaare tuletorn

Hiiessaare tuletorn on tuletorn Hiiumaal Hiiumaa vallas Hiiessaare külas Hiiessaare ninal.
Tuletorni geograafilised koordinaadid on .
Valge neljatahulise betoontorni kõrgus jalamist on 17 meetrit ja tule kõrgus merepinnast on 19 meetrit.
Tuletorn moodustab sihi Paluküla kirikuga. Hiiessaare tuletorn on sihi alumine märk. Märkide vahekaugus on 2580 meetrit ja sihi asimuut on 229.6°. 
Paluküla kirikuga sihi moodustanud puidust päevamärk ehitati Hiiessaare ninale 1876. aastal. 1910. aastal püstitati kivist märk, mis hävis Teises maailmasõjas. Praegune tuletorn on ehitatud 1953. aastal. Aastatel 1994–2001 tuletorni tuli ei põlenud ja torn oli kasutusel päevamärgina.
Sääretüki tuletorn

Sääretüki tuletorn (ka "Sääretuka tuletorn") on tuletorn Saaremaal Sandla poolsaare lõunatipus Sääretükil. Asub Saaremaa valla territooriumil Rannakülas.
Tuletorni geograafilised koordinaadid on .
Valge neljatahulise betoontorni kõrgus jalamist on 15 meetrit ja tule kõrgus merepinnast on 19 meetrit.
Tuletorn ehitati 1954. aastal.
George Creel

George Edward Creel (1. detsember 1876 – 2. oktoober 1953) oli USA ajakirjanik, poliitik, president Woodrow Wilson põhiline kaastööline propaganda alal. USA avaliku informatsiooni komitee ("United States Committee on Public Information") juht Esimese maailmasõja ajal.
Propagandatöö põhijõuna oli palgatud ja ette valmistatud 75 000 kõnemeest, nende tööstiil vastas nimetusele "nelja minuti mees". 
Nn Creeli komiteel oli suuri teeneid avaliku arvamuse mõjutamisel Esimeses maailmasõjas osalemiseks ja hiljem president Wilsoni 14-punktise rahuplaani vastuvõtmiseks.
Vesilennuk

Vesilennuk on lennukitüüp, mis on kohandatud veepinnalt startimiseks ja sellele maandumiseks. Sellise lennuki teliku rattad on asendatud (ka lisatud) suusalaadsete ujukitega (pontoonidega) või ujukiga, mis tagavad lennuki ujuvuse ja liikuvuse veepinnal.
Vesilennukite seas on paatlennukeid, mille kere on tavaliselt paadikujuline ja liigub vees, ning pontoonlennukeid, mille kere ei lasku vette ja millel on üks või kaks ujukit. Peale selle eristatakse amfiiblennukeid, millega saab maanduda nii vette kui ka maapinnale ja millel on maapinnale maandumiseks ratastelik.
28. märtsil 1910 tegi Henri Fabre Prantsusmaal Marseilles vesilennukiga esimesed lennud. Tema lennuk on säilinud ja seda hoitakse Marseille lennuväljal.
Vesilennukeid kasutatakse tänapäevani. Kuna need ei ole kuigi suured, ei saa nendega vedada korraga palju inimesi ega lasti. Seetõttu kasutatakse vesilennukeid hõreda asustusega aladel, kus suuri lennukeid pole otstarbekas kasutada. Samas peab nende maandumiseks ja õhkutõusuks leiduma maastikul sobivaid suuri veekogusid. Niisugused tingimused valitsevad suuremas osas Kanadast, samuti Alaskal.
Kurjuse telg

Kurjuse telg (inglise keeles "Axis of evil") on Ameerika Ühendriikide presidendi George W. Bushi poolt 29. jaanuaril 2002 kasutusele võetud koondmõiste, millega kirjeldatakse selliste riikide valitsusi, kes mahitavad terrorismi ning üritavad saada massihävitusrelvi. 
2002. aastal moodustasid kurjuse telje Iraan, Iraak ja Põhja-Korea.
Põlvekeder

Põlvekeder (ladina keeles "patella") kuulub tugi- ja liikumiselundkonda. 
Põlvekeder on inimese suurim seesamluu, mis on sulundunud reie nelipealihase kõõlusesse ja selle funktsiooniks on osalemine põlveliigese moodustamises.
Thaïs

"Thaïs" [ta'iis] on Jules Massenet' kolmevaatuseline ooper Louis Gallet' libretoga, mis põhineb Anatole France'i samanimelisel jutustusel. Ooper esietendus Pariisis Opéra Garnier' teatris 16. märtsil 1894. Nimirolli laulis ameerika sopran Sybil Sanderson.
Massenet kirjutas selle spetsiaalselt Sandersonile. Nimiosa on saanud kuulsaks nii oma kauniduse kui ka keerulisuse tõttu, sest nõuab esitajalt vokaalset andekust ja suurepärast näitlemisoskust. Sel põhjusel tuuakse ooperit ka nii harva lavale. 
Eestis on "Thaïsi" lavastatud vaid üks kord: 2009. aastal Pärnu rahvusvahelisel ooperimuusika festivalil PromFest, kus nimiosa laulis Veronika Džiojeva. 
Sisu.
Munk Athanaël otsustab ristiusu juurde tuues päästa kauni kurtisaani Thaïsi. Kui naine lõpuks jumala poole pöördub, avastab munk, et ta oli tahtnud naist päästa seepärast, et oli temasse armunud.
Donald Day

Donald Satterlee Day (15. mai 1895 Brooklyn, New York – 1. oktoober 1966 Helsingi) oli USA ajakirjanik. 
Aastatel 1921–1940 oli ta USA ajalehe Chicago Tribune korrespondent Balti riikides.&lt;/br&gt;Ta viibis Tallinnas 1. detsembril 1924, kui toimus kommunistide riigipöördekatse.
Aastail 1944–1945 töötas Saksamaa raadios saatejuhina, propageerides natsionaalsotsialistlikku ideoloogiat.
Lehuraba peakraav

Lehuraba peakraav (ka "Anne peakraav") on kraav Pärnumaal Põhja-Pärnumaa vallas Lehu ja Metsavere külas.
Peakraavi pikkus on 5,5 km ning see suubub Lehu külas vasakult Enge jõkke (29,3 km suudmest). Peakraavi valgla on 16,7 km². Paremalt suubub peakraavi Anne kraav (1,4 km suudmest). Kraavi lähe on Metsavere ja Metsaküla piiril. Kraavist lõunasse jääb Lehu raba. Kraavi lõunakaldal kulgeb turbatootmist teenindav kitsarööpmeline raudtee. Alamjooksul ületab kraavi Mõisaküla–Metsavere tee.
Peakraav on mitteavalik veekogu, mille piiranguvöönd on 50 m. Peakraavi vett kasutab majanduslikult (vee erikasutusloaga) AS Tootsi Turvas.
Lehuraba peakraavi keskkonnaregistri kood on VEE1114300.
Annamõisa kraav

 Annamõisa kraav (ka "Anne kraav") on kraav Pärnumaal Põhja-Pärnumaa vallas Kergu ja Metsavere külas.
Kraavi pikkus on 6 km ning see suubub paremalt Lehuraba peakraavi (1,4 km suudmest). Kraavi valgla on 8,6 km². 
Kraavi lähe on Kergu külas. Kraavi suue on Metsavere külas. Alamjooksul ületab kraavi Pärnu-Jaagupi – Kergu tee, lähistel on ka Metsavere kaasiku rändrahn.
Kraav on mitteavalik veekogu, mille piiranguvöönd on 50 m.
Annamõisa kraavi keskkonnaregistri kood on VEE1114400.
Biotiik

Biotiik ehk veepuhastustiik (vananenud kirjanduses ka "bioloogiline tiik") on reovee bioloogiliseks puhastamiseks mõeldud madal looduslik või tehislik veekogu (tiik). Harilikult on need tiigid umbes 1 m sügavused ja neis valitsevad aeroobsed tingimused. 
Soojas kliima kasutatakse neid veepuhastuses põhipuhastitena, külmemas kliimas (sh Eestis), kus looduslikud lagunemisprotsessid on aeglasemad, järelpuhastitena.
Läänemere Bioloogid

Läänemere Bioloogid (inglise keeles "The Baltic Marine Biologists", lühend BMB; nimetatud ka "Läänemere Bioloogide Assotsiatsioon") on valitsusväline teadusorganisatsioon, mis peamiselt uurib Läänemere ökosüsteeme ja nende muutusi inimmõju survel. 
Ühendusse kuulub üheksa Läänemere rannikul asuvat riiki, sealhulgas Eesti. 
Organisatsioon on asutatud 1968. aastal Saksamaal Rostockis.
Anelema kraav

Anelema kraav on kraav Pärnumaal Põhja-Pärnumaa vallas.
Kraavi pikkus on 3,9 km ning see suubub vasakult Enge jõkke (24 km suudmest). Kraavi valgla on 5,1 km². 
Kraavi lähe Anelema külas ja suue Enge külas. Keskjooksul jääb kraavist läände ja edelasse Enge soo.
Kraav on mitteavalik veekogu, mille piiranguvöönd on 50 m.
Anelema kraavi keskkonnaregistri kood on VEE1114500.
Ellujäämus

Ellujäämus ehk elumus on populatsioonidünaamikas mingi ajaperioodi jooksul või välise mõju tagajärjel ellu jäänud (taksoni) isendite suhteline hulk. Mõistet kasutatakse sageli populatsiooni ellujäämusest rääkides, kusjuures harilikult on seda siis vaadeldud sugude ja vanuseklasside kaupa eraldi. Pärast mingit ajaperioodi (tavaliselt ebasoodne aastaaeg) väljendatakse populatsiooni ellujäämust protsentides.
Selgrootute ja alamate selgroogsete ellujäämuskõver on enamasti hüperboolne, sest varases elujärgus on nende suremus väga suur, vanuse kasvades see märgatavalt aeglustub. Mõnel liigil võib kõver olla ka lineaarne, näiteks hüdral. Imetajate ellujäämuskõver on seevastu hoopis väiksema langusega, sest järglasi on vähem ja nende eest hoolitsetakse rohkem.
Valentinus (paavst)

Valentinus oli paavst lühikest aega 827. aastal. Ta oli 100. paavst.
Valentinus oli pärit Roomast Via Lata piirkonnast. Ta oli kõrgklassist pärit Leontiuse (Leonzio) poeg.
Valentinus ordineeriti paavst Paschalis I poolt 820 diakoniks. Temast sai ülemdiakon (kardinaldiakon).
Valentinus valiti paavstiks augustis 827 Lateraani basiilikas, kust vaimulike protsessioon siirdus Santa Maria Maggiore kirikusse, kus ta palvetas. Seejärel läksid vaimulikud tagasi Lateraani basiilikasse. "Liber Pontificalise" järgi oli Valentinus vaga ja vooruslik.
Valentinus suri septembris 827 terviseprobleemide tagajärjel ("corpus oppressus molestia"), "Catholic Encyclopedia" andmetel oktoobris. Ta maeti Rooma Peetri kirikusse. "Liber Pontificalise" järgi jõudis ta paavst olla 40 päeva, Einhardi väitel aga vähem kui kuu. See oli lühim paavsti ametiaeg alates Sisinniusest.
Pyrrhose võit

Pyrrhose võit on väljend, mis pärineb Molosside kuningalt Pyrrhoselt, kes ütles 279. aastal eKr peetud võiduka, aga kaotusrohke Ausculumi lahingu järel: "Veel üks selline võit ja ma olen kadunud."
Pyrrhose võidu all mõistetakse mingis olukorras edu saavutamist ränga hinnaga.
Kunst (kirjastus)

Kunst oli kirjastamisega tegelev Eesti ettevõte, mis loodi 1957. aastal ning mille põhitegevuseks oli kunstiraamatute väljaandmine. Samuti on kirjastus välja andnud kunstiromaane, memuaare ja elulooraamatuid. 2019. aasta seisuga on kirjastus Äriregistri andmetel pankrotis.
Ajalugu.
Kirjastus Kunst oli asutatud 1957. aastal. Otsus moodustamiseks tehti 27.augustil 1958, algne nimi oli Eesti NSV Kunst, novembrist 1964 Kunst. Tollane Nõukogude võim lõi kirjastusi valdkondade kaupa ja Kunsti ülesanne oli anda välja raamatuid eesti kunstist. Algusaastatel olid trükisteks peamiselt albumid, monograafiad ja uurimused. Edaspidi teemadering laienes ning välja hakati andma teoseid Euroopa ja laia maailma kunstipärandi kohta. Aastaid oli Kunst ainus visuaalsete kunstidega tegelev kirjastus Eestis.
Eesti taasiseseisvumise järel muutus kirjastamise valdkond ja raamatuturg oluliselt ning endine riiklik kirjastus Kunst reorganiseeriti aktsiaseltsiks, mille aktsionärideks said kõik tol ajal kirjastuses töötanud inimesed. Omanikeringi moodustavad tänini praegused ja endised töötajad.
Kuigi 1990. aastatel muutus kirjastuse programm ja teemadevalik oluliselt, on eesti kunst ja kunstiajalugu, samuti maailmakunsti pärand ja ajalugu laiemalt jätkuvalt kirjastuse esindusteema. Näiteks ilmusid 1999. aastal "Lühike eesti kunsti ajalugu" ning kaks monograafiat eesti kunstnikest, samuti suur "Kunstileksikon". Väga menukas on Juhan Maiste "Eestimaa mõisad". 2000. aastal hakkas ilmuma sari "Kunsti raamatukogu", mis tutvustab suuri stiile. Ilmunud on Kaalu Kirme uurimus "Eesti hõbe", mis rohkete illustratsioonidega räägib eesti metallikunsti 800 aasta pikkusest ajaloost.
Kirjastus on avaldanud ka kultuuriajalugu ja -teooriat käsitlevaid raamatuid. "Andy Warholi filosoofia" ilmus oktoobris 2009. Autorite hulgas on olnud Georges Duby, Lucien Febvre, Emmanuel le Roy Ladurie, Susan Sontag, Jürgen Habermas, Jean Baudrillard ja Dominic Strinati.
Kirjastuse populaarsemaid sarju on läbi aegade olnud kuldsete kaantega "Kuningaraamat", milles avaldati kuulsate valitsejate elulugusid tuntud biograafide sulest.
Aastatel 2009–2010 kuulus kirjastuse juhatusse Mart Helme, seejärel jätkas samas ametis 2016. aasta veebruarini Martin Helme. Kuni firma likvideerimiskoosolekuni oli suurim osanik Mart Helme eksabikaasa Sirje Helme. 
Kirjastust võis pidada suuresti Helmete pereettevõtteks lisaks eelmainitule ka selles mõttes, et seal avaldati Helmete tütre Triin van Doorslaeri (Triin Pappeli) tõlkeid saksa keelest ning tema toimetatud teoseid.
Kirjastuse pankrot.
2019. aasta algul hoiatas Inforegister, et "soovitab hoiduda koostööst Kirjastus Kunst OÜ kui koostöövõimetu ettevõttega, kes ignoreerib oma kohustusi ja võlausaldaja püüdlusi kontakti saada". Peagi hakkas ajakirjanduses ilmuma teateid, et kirjastus on likvideerimisel. 17. mail 2019 kuulutatigi pankrot välja, kirjastusel oli siis rohkem kui 70 000 eurot võlgu.
695

695. aasta
Sajandid: 6. sajand - 7. sajand - 8. sajand
Kümnendid: 640. aastad 650. aastad 660. aastad 670. aastad 680. aastad - 690. aastad - 700. aastad 710. aastad 720. aastad 730. aastad 740. aastad
Aastad: 690 691 692 693 694 - 695 - 696 697 698 699 700
Juminda tuletorn

Juminda tuletorn on tuletorn Harju maakonnas Kuusalu vallas Juminda poolsaare põhjatipul.
Tuletorni geograafilised koordinaadid on .
Alt valge, keskelt musta ja ülevalt punase raudbetoontorni kõrgus jalamist on 32 meetrit ja tule kõrgus merepinnast on 40 meetrit.
Tuletorn ehitati 1937. aastal ja tänase kõrguse ja kuju sai 2006. aastal.
Norrby alumine tuletorn

Norrby sihi alumine tuletorn on tuletorn Lääne maakonnas Vormsi vallas Norrby külas.
Tuletorni geograafilised koordinaadid on .
Valge raudbetoontorni kõrgus jalamist on 22 meetrit ja tule kõrgus merepinnast on 22 meetrit.
Tuletorn moodustab sihi Norrby ülemise tuletorniga. Märkide vahekaugus on 952 meetrit ja sihi asimuut on 192,4°.
Tuletorn ehitati 1935. aastal.
Norrby ülemine tuletorn

Norrby sihi ülemine tuletorn on tuletorn Lääne maakonnas Vormsi vallas Norrby külas.
Tuletorni geograafilised koordinaadid on .
Alt valge ja ülevalt punase raudbetoontorni kõrgus jalamist on 32 meetrit ja tule kõrgus merepinnast on 35 meetrit.
Tuletorn moodustab sihi Norrby alumise tuletorniga. Märkide vahekaugus on 952 meetrit ja sihi asimuut on 192,4°.
Tuletorn ehitati 1935. aastal.
Kukul külas

"Kukul külas" on Kuku raadio saatesari. Esimene saade jõudis eetrisse 1993. aasta 17. jaanuaril, külas oli Hardo Aasmäe. Portreesaate looja on Erki Berends. 1993–2022 on saates kokku käinud 1476 külalist (2022. aasta lõpu seisuga). Saade lõppes mais 2023. Pärast seda on pühapäeviti eetris kordused. 
Saatejuhid.
Kokku 1480 saadet ja 1485 külalist (mõnes saates on külalisi olnud kaks)
Saade kestab 2 tundi ja on eetris pühapäeviti kell 13–15.
Saate tegijate poolt käidi välja reegel, et igat külalist saab saatesse kutsuda vaid korra. Samas on kolmel korral sellest reeglist ka kõrvale astutud ning Ago Markvardt, Peeter Rebane ja Merit Kopli on Kukul külas käinud ka teisel korral.
Saade on toimunud igal pühapäeval peale aasta esimese ja viimase, ainsaks erandiks on 12. juuni 2016, kus saade tehnilistel põhjustel vahele jäi.
6. mail 2018 oli tavapärase saate asemel kordussaade 90. juubelit tähistanud president Arnold Rüütliga. 19. mail 2019 oli eetris kordussaade Juhan Peegli 100. sünniaastapäeva auks. Alates juuni algusest 2023 on pühapäeviti eetris kordussaated. 
Saatekülalised.
Allpool on külalised ja saated loetletud kronoloogiliselt. Vaata ka tähestikulist loendit.
Nera jõgi (Doonau)

Nera (serbia keeles "Нера", ungari keeles "Néra") on jõgi Rumeenias ja Serbias, Doonau vasakpoolne lisajõgi.
Jõgi algab Semenici mägedest Banaadist ning voolab valdavalt edela suunas. 
Nera on 27 km ulatuses Rumeenia ja Serbia piirijõgi. Jõe kogupikkus on 124 km ja valgala 1240 km².
Vergi sadam

Vergi sadam on sadam Vergi poolsaarel Vergi külas, Haljala vallas Lääne-Viru maakonnas.
Sadam valmis 1936. aastal.
Kübassaare tuletorn

Kübassaare tuletorn on tuletorn Saaremaa vallas Kübassaare poolsaarel.
Arhitektuur.
Laternaruumi ja rõduga ülalt must alt valge raudbetoontorn. Torni kõrgus on 18 m.
Ajalugu.
1915. aastal püstitati esimene puidust tulepaak. 1923. aastal süttis torn pikselöögist põlema.
1924. aastal ehitati uus laternaruumi ja rõduga raudbetoontorn, mis on tänapäevani kasutuses.
Bitjug

Bitjug (vene "Битюг") on jõgi Venemaal. Saab alguse Tambovi oblastist, voolab Oka-Doni tasandikul ja suubub vasakult Doni jõkke.
Pikkus 379 km, valgala 8840 km². 
Suuremad lisajõed on Tšigla ja Ertil.
Jõe ääres asuvad Bobrov ja Anna.
Baski kirjandus

Baski kirjandus on baski keeles kirjutatud ilukirjandus. Laiemas tähenduses hõlmab baski kirjandus ka baskide kirjutatud hispaania- või prantsuskeelse loomingu. 
Vanimad säilinud baski kirjanduse näited on pärit 16. sajandist. 
Vanim proosatekst on 1537. aastal Juan de Zumárraga kirjutatud kiri. 1545. aastal trükiti esimene baskikeelne raamat: Bernard Etxepare, Alam-Navarra preestri luulekogu "Linguæ Vasconum Primitiæ".
Hispaania keeles kirjutavatest baski kirjanikest on tuntumad Blas de Otero ja Gabriel Celaya.
Friisi saared

Friisi saared on saarestik Põhjameres Hollandi ja Saksamaa põhjarannikul ning Taani läänerannikul.
Saari eraldab mandrist Waddenzee. Nad on madalad ja kaetud luidetega.
Saared jagunevad Põhja-Friisi, Ida-Friisi ja Lääne-Friisi saarteks.
Saarte kogupindala on 1047,5 km² ja neil elab kokku umbes 81 300 inimest. Suuremad saared on Texel, Rømø ja Sylt. Hollandi Friisi saarte pindala on 405,2 km² ja seal elab 23 872 inimest. Saksa Friisi saarte pindala on 448,52 km² ja seal elab 53 296 inimest.
Peamine majandusharu on turism.
Viimase jääaja jooksul, mis lõppes umbes 12 000 aastat tagasi, oli kogu Põhjameri ja ümberkaudsed mandrijääga kaetud. Merevee tase oli sel ajal Põhjamere kandis 60 meetri võrra madalam kui tänapäeval ja suurem osa Põhjamerest oli kuiv maa. Pärast jääkatte sulamist tõusis meretase ja enamik Põhjamerest muutus mereks. Meri jõudis praeguse rannajooneni umbes 7000 aastat tagasi. Tõus kandis suured liivakogused rannikule ja see tekitas düünid. Katkematu düünide rida ulatus Belgiast Taanini.
Seejärel jätkus meretaseme langus Läänemerel ja kerge meretaseme tõus Põhjamerel. Meri ei tunginud peale natukesehaaval, vaid nii-öelda suurte hüpetega. Kui meri mõnelt poolt läbi düünide murdis, ujutati üle suur maa-ala düünide taga. Endised düüniosad muutusid saarteks. Lõuna pool toimus see varem ja liikus pikkamööda põhja poole. Taanis murdis meri kaldakindlustustest läbi 15. sajandil, uhtus suure osa maismaast merre ja võttis enda alla suure osa seni kuivana püsinud maast. Sageli tõid need mere vallutused endaga kaasa inimohvreid, vahel tuhandete kaupa.
Friisi saared Saksamaal ja Hollandis liiguvad aeglaselt itta: saare lääneosast uhub meri maad ära ja idaossa kannab seda järjest juurde. Sajandite jooksul on paljud majad ja isegi terveid külasid merre kadunud.
Valentinus

Valentinus on ladina mehenimi, mida on kandnud mitmed tuntud ajaloolised isikud:
Uduvere peakraav

Uduvere peakraav (ka "Rahkvere kraav") on kraav Pärnumaal Põhja-Pärnumaa vallas Enge külas.
Peakraavi pikkus on 3,2 km ning see suubub vasakult Enge jõkke. Peakraavi valgla pindala on 2,7 km². Kraavi lähe on Enge küla keskuse ja Oese raba vahel. Lähtest umbes 800 m kagus kulgeb Libatse–Enge tee.
Peakraav on mitteavalik veekogu, mille piiranguvöönd on 50 m.
Uduvere peakraavi keskkonnaregistri kood on VEE1114600.
Christian Rein

Carl Christian Friedrich Rein (30. mai 1796 Molsdorf, Saksi-Meiningeni hertsogkond – 19. september 1862 Tallinn) oli saksa päritolu Eestimaa kirikutegelane.
Carl Christian Friedrich Rein sündis Molsdorfi pastori Christian Ernst Reini ja Friederike Reinhardi pojana. 1809–1815 õppis ta Gotha gümnaasiumis ning 1815–1819 Jena Ülikoolis teoloogiat ja filoloogiat. Kooli lõpetamise järel töötas ta Leedus koduõpetajana.
1821–1834 oli ta Tallinna Kubermangugümnaasiumis usuõpetuse ülemõpetaja. Seal õpetas ta ka heebrea ja kreeka keelt. 1832–1834 oli ta Tallinna Niguliste kiriku koguduse diakon.
1834. aastast oli ta Eestimaa Provintsiaalkonsistooriumi asepresident. 1834–1862 oli ta Eestimaa kindralsuperintendent ja Tallinna Toompea Saksa koguduse ülempastor. 1836. aastast oli ta Eestimaa pastorite sinodi juhataja. Lisaks oli ta Tallinna toomorbudekodu juhataja.
Carl Christian Friedrich Rein oli ka Eestimaa Kirjanduse Ühingu asutajaliige ning Eestimaa piibliseltsi komitee liige.
Tema abikaasaks oli Natalie Elisabeth Kirschbaum.
Vaba ja Demokraatlik Euroopa

Vaba ja Demokraatlik Euroopa on euroskeptikute fraktsioon Euroopa Parlamendis. See moodustati pärast 2009. aasta valimisi ja ühendas algselt peamiselt tegevuse lõpetanud fraktsioonide Iseseisvus/demokraatia ning Liit Rahvusriikide Euroopa Eest endisi liikmeid.
2014. aasta valimiste järel liitus fraktsiooniga 48 saadikut, kellest pooled on Suurbritannia Iseseisvuspartei esindajad.
Fraktsiooni kaaspresidendid on Nigel Farage (Briti Iseseisvuspartei) ja David Borrelli (Itaalia, Viie Tähe Liikumine).
Fraktsiooni põhimõtted tutvustatakse selle poliitilises platvormis.
Fraktsiooni poliitiline platvorm.
Fraktsioon on avatud liikmetele, kes nõustuvad Vaba ja Demokraatliku Euroopaga ning tunnistavad ÜRO inimõiguste ülddeklaratsiooni ja parlamentaarset demokraatiat.
Fraktsioon juhindub järgmisest programmist:
1. Eri riikide rahvaste vabadus ja koostöö.
Olles pühendunud demokraatia, vabaduse ja rahvusriikide koostöö põhimõtetele eelistab see fraktsioon avatud, läbipaistvat, demokraatlikku ja aruandekohustuslikku koostööd suveräänsete Euroopa riikide vahel ning lükkab tagasi Euroopa bürokratiseerimise ja ühtse tsentraliseeritud Euroopa üliriigi loomise.
2. Rohkem demokraatiat ja rahva tahte austamist.
Olles veendunud, et demokraatia legitiimne tase asub rahvusriikide, nende regioonide ja parlamentide tasandil, sest ei ole olemas sellist asja nagu ühtne euroopa rahvus, on see fraktsioon vastu Euroopa jätkuvale integreerimisele (lepingud ja poliitikad), mis suurendab praegust demokraatia defitsiiti ja Euroopa Liidu poliitilise struktuuri tsentraliseeritust. See fraktsioon pooldab seda, et kõik uued lepingud või olemasolevates lepingutes tehtavad muudatused pandaks liikmesriikides rahvahääletusele vabadel ja ausatel riigipõhistel referendumitel. See fraktsioon usub, et igasuguse Euroopa võimu legitiimsus lähtub selle elanike tahtest ning nende õigusest olla vabad ja demokraatlikult valitsetud.
3. Austus Euroopa ajaloo, traditsioonide ja kultuuri vastu.
Euroopa rahvastel ja rahvustel on õigus kaitsta oma ajaloolisi piire ning tugevdada omaenda ajaloolisi, traditsioonilisi, religioosseid ja kultuurilisi väärtushinnanguid. See fraktsioon laidab maha ksenofoobia, antisemitismi ja igasuguse muu diskrimineerimise.
4. Austus rahvuslike eripärade ja huvide vastu: vabadus hääletamisel.
Nõustudes lähtuma oma toimingutes neist loetletud põhimõtetest jätab see fraktsioon oma liikmetele ja liikmesdelegatsioonidele vabaduse hääletada nii, nagu nad paremaks peavad.
Johann Strauss vanem

Johann Strauß I (ka Johann Baptist Strauss, Johann Strauss vanem; 14. märts 1804 Viin – 25. september 1849 Viin) oli austria romantiline helilooja, valsi populariseerija ja Strausside muusikadünastia alusepanija. Tema tuntumate teoste hulka kuuluvad "Radetzky marss" ja valss "Lorelei Rheinklänge" op. 154.
Elu ja töö.
Straussi vanemad Franz Borgias Strauß (1764–1816) ja Barbara Dollmann (1770–1811) olid võõrastemajapidajad. Straussi vanaisa oli juut Johann Michael Strauß (1720–1800), kes võttis omaks katoliku usu.
Straußi ema Barbara suri, kui poiss oli seitsmeaastane. Viis aastat hiljem uppus ta isa Doonau jõkke (tegu võis olla enesetapuga). Poisi hooldaja, rätsep Anton Müller pani ta õpipoisiks raamatuköitja Johann Lichtscheidli juurde. Strauß võttis õpipoisitöö kõrvalt viiuli- ja vioolatunde. Teda õpetas ka Johann Polischansky ning tal õnnestus pääseda mängima kohalikku orkestrisse, mida juhatas Michael Pamer. Strauß lahkus orkestrist, et mängida populaarses keelpillikvartetis Lanner Quartet koos Joseph Lanneri ning vendade Karl ja Johann Drahanekiga. Viini valsse ja saksa talupojatantse esitav kvartett paisus 1824. aastal väikseks keelpilliorkestriks. Strauß oli Lanneri kõrval orkestri abidirigent ja varsti asus ta juhatama orkestrist välja kasvanud teist väiksemat orkestrit. 
1825. aastal moodustas ta oma ansambli ja hakkas sellele muusikat (peamiselt tantsumuusikat) kirjutama. Temast sai üks tuntumaid ja armastatumaid tantsumuusika heliloojaid Viinis. Ta käis ansambliga reisidel Saksamaal, Hollandis, Belgias, Inglismaal ja Šotimaal. Reisil Prantsusmaale 1837. aastal kuulis ta esimest korda kadrilli ja hakkas neid ka ise komponeerima, tutvustades seda tantsu Austrias, kus see sai väga populaarseks. Straußi looming oli tuntud nii ühiskonna koorekihi kui ka vaesema publiku seas. Ta lisas oma teostesse mitmeid tollel ajal populaarseid meloodiaid, et meeldida laiemale publikule. 1838. aastal esitati tema muusikat Inglismaal kuninganna Victoria kroonimisel.
Strauss abiellus 1825. aastal Viinis Maria Anna Streimiga. Neil sündisid pojad Johann Strauß II, Josef Strauß ja Eduard Strauß ning tütred Anna (s 1829) ja Therese (s 1831). Noorim poeg Ferdinand (s 1834) elas vaid kümnekuuseks. 
Straußi abielu oli suhteliselt ebastabiilne, kuna ta viibis sagedaste välismaareiside tõttu perekonnast pidevalt eemal. Abikaasad võõrandusid teineteisest järk-järgult ja alates 1834. aastast kuulus Straußi ellu armuke Emilie Trampusch, kellega ta sai kuus vallaslast. Strauß oli kodus range distsipliininõudja. Ta oli kindlal seisukohal, et pojad peaksid valima muusikaga mitteseotud elukutse. Maria Anna taotles 1844. aastal abielulahutust, mis võimaldas poeg Johannil vabalt jätkata oma muusikuteed.
Strauß suri 1849. aastal sarlakitesse. Ta maeti Döblingeri kalmistule sõber Joseph Lanneri kõrvale. 1904. aastal maeti mõlema säilmed ümber Zentralfriedhofi.
Ranna tee

Ranna tee nimeline tee asub mitmes Eesti asulas.
Mart Kull (1914)

Mart Kull (19. aprill 1914 Vana-Vändra vald – 10. august 2007 Tartu) oli Eesti arstiteadlane.
Ta lõpetas 1932. aastal Vändra Gümnaasiumi.
Ta töötas pikka aega Tartu ülikoolis patofüsioloogia õppejõuna.
Ta on maetud Vändra vanale kalmistule.
Pere.
Tema vanemad olid Mart Kull ja Emilie Kull.
Tema vend Lembit Kull (1921–2019) oli rakendusmatemaatik.
Tema poeg oli arstiteadlane Mart Kull ning tütred arstid Katrin Kull ja Kristin Kull (Lamp).
Keith Olbermann

Keith Theodore Olbermann (sündinud 27. jaanuaril 1959) on Ameerika Ühendriikide uudistediktor, spordi- ja poliitikakommentaator. Ta on MSNBC saate "Countdown with Keith Olbermann" saatejuht. 
Ta on arvustanud selles saates Fox News Channeli kommentaatorit Bill O'Reillyt. Selle tagajärjel tekkis nende saatejuhtide vahel avalik vaen.
Rachel Maddow

Rachel Anne Maddow (sündinud 1. aprillil 1973 Castro Valleys California osariigis) on ameerika ajakirjanik.
1994. aastal lõpetas ta Stanfordi ülikoolis avaliku halduse eriala. 2001. aastal sai ta Oxfordi ülikoolis filosoofiadoktori kraadi poliitikas.
Ta juhib Ameerika Ühendriikide telekanalis MSNBC omanimelist saatesarja ja esineb poliitikakommentaatorina. 
Tal on olnud omanimeline saatesari ka raadios.
Hetman (hobune)

Hetman oli täkk, vanatüübiline tori tõugu hobune, kellest on saanud vanatüübilise tori liini algus. Ta viidi 1892.a Tori Hobusekasvandusse. Ta oli küll "segavereline", aga sellele vaatamata pärandas ta oma omadusi järglastele püsivalt edasi.
Raugi alumine tulepaak

Raugi sihi alumine tulepaak on tulepaak Saare maakonnas Muhu vallas Vahtraste külas.
Moodustab koos Raugi ülemise tulepaagiga sihi. Tulepaakide vahekaugus on 755 meetrit.
Tulepaak on 25 meetrit kõrge ja tuli merepinnast 27 meetri kõrgusel. Raugi alumine tulepaak on ülemisest 15 meetrit madalam.
Tuli on nähtav 15 meremiili kaugusele.
Tuli vilgub pimedal ajal aasta läbi. Tule periood kestab 5 sekundit; see põleb 2 sekundiks, misjärel on 3 sekundiks kustunud. Samasugune tsükkel on ka ülemisel tulepaagil, kuid tuled on sünkroonimata.
Tuli on valge ning laevadelt vaadates põleb sektoris 159–167° (liitsihi asimuut 163°).
Raugi sihttulepaagid näitavad peamist Muhu väina laevateed Kõverlaiu ja Kumari laiu ning nende saarte ümber paiknevate madalate vahelt. Raugi sihttulepaakide ning Kesse ülemise ja Kesse alumise tulepaagi sihi ristumiskohas (laevatee pööramiskohas) asub Raugi tulepoi.
West Lafayette

West Lafayette on linn Ameerika Ühendriikides Indiana osariigis Tippecanoe maakonnas.
Linnas asub Purdue Ülikool.
Lörts

Lörts (ka lobjakas) on sademete liik, mis koosneb nii lumest kui ka vihmast. Lörtsi sajab tavaliselt hilissügisel ja varakevadel, ka talvel sulailma ajal. Lörts tekib, kui õhutemperatuur troposfääri allosas ületab 0 °C.
Lörts tähendab veel laket või lurri, aga ka midagi õhukest ja viletsat.
Eesti murretes on lörtsi vasted ka "lobi", "lodu", "lonts", "lopak", "lort", "lorts", "lots", "lott", "lärts", "lätsak", "lött", "pärts" jne.
Ohud.
Lörts ei käitu Newtoni vedelikuna ning esineb enamjaolt kui tahke mass. Kui lörtsi sisemised nihkejõud tõusevad üle kindla taseme, võib mass väga ootamatult muutuda vedelaks, mistõttu lörtsi käitumist väga raske ennustada.
Teedel olev lörts võib muuta teed libedaks ning pikendada sõidu- ja veoautode pidurdusteekonda, suurendades tagant otsasõitude ja muude liiklusõnnetuste tõenäosust. Lörts võib olla probleemiks ka lennuradadel, kuna lennuki ratastele mõjuv lörts võib õhkutõusmisel avaldada vastupanuvõimet, muutes liikumise ebastabiilseks ja põhjustada õnnetusi. Lörts oli näiteks üks 6. veebruaril 1958 aset leidnud Müncheni lennuõnnetuse põhjuseid.
Sulailm

Sulailm ehk sula on ilma soojenemine talvel ja varakevadel, nii et õhutemperatuur tõuseb üle 0 °C. Sulailma teke on seotud soojade õhumasside saabumisega, mis Eestis tulevad peamiselt Atlandi ookeanilt läänekaarte tuulega.
0 °C on vee sulamistemperatuur. Sellest temperatuurist kõrgemal läheb vesi tahkest olekust üle vedelasse. Maapinda kattev lumikate hakkab õhenema ja tekib lumesulavesi. Veekogudel olev jääkate sulab samuti ja muutub selle käigus õhemaks. Osalt imbub lumesulavesi maasse, aga kui maapinnas on juba isegi niiskust, siis saab tekkinud veest pinnavesi. See valgub madalamatele aladele, eriti vooluveekogudesse. Mõnikord kaasneb sellega veekogude veetaseme oluline tõus.
Kui sula ajal sajab, siis langevad sademed mitte lumena, vaid lörtsi või vihmana. Tekkida võib udu.
Lumikate ei sula korraga. Olenevalt paksusest võib see isegi mitu nädalat aega võtta. Osa lumesulaveest jääb lumekihi sisse kinni, nii et sulalume tihedus suureneb. Vee pindpinevuse tõttu hakkab sulalumi nii-öelda hästi kokku: mikromaailmas on vesi tugevaks liimiks. Sellepärast saab sula ajal ehitada lumememmi ja lumelinnu ning pidada lumesõda.
Talvel tekivad majade räästaisse jääpurikad. Sula ajal hakkavad need sulama ja võivad alla kukkuda. Eestis saab igal aastal inimesi katuselt kukkunud jääpurikate tõttu viga ja on esinenud ka surmajuhtumeid.
Kui ilm pärast sula jällegi jaheneb, võib teedele tekkida jäide ehk kiilasjää. Võib juhtuda, et veekogudel olnud jää sulas osaliselt, aga sulavesi ei saanud ära voolata ja jäi vana jää peale, ilma jahenedes jäätus pealmine veekiht uuesti ja veekogule tekib nii kahekihiline jää, mida eraldab veekiht.
Paljud parasvöötmes olevad jõed ja enamik arktikas asuvaid jõgesid on lumesulatoitelised ehk teisisõnu on suurem osa sinna saabuvast veest tekkinud lume sulamise tagajärjel. Niisuguse jõe veetase võib talvisega võrreldes tõusta mitme meetri võrra ja vooluhulk palju kordi, leidub isegi jõgesid, mis talvel üldse ei voola, sest külmuvad põhjani läbi.
Sula on andnud nime füüsikalisele protsessile sulamisele, mille käigus aine läheb üle tahkest olekust vedelasse.
Sulamise protsessist.
Põhiline lume sulamise põhjus on soe õhk. Kui õhutemperatuur on nullilähedane, siis vihmavesi eriti lund ei sulata, sest vihma üleantav soojushulk on tavaliselt väga väike. Päike ei sulata puhast lund, sest selle peegeldumisvõime ehk albeedo on isegi üle 0,9. Kuid lumel olev saaste, mille albeedo on madal, samuti lume all olev maapind soojeneb päikesevalguse mõjul, hakates sulatama ka lund. Kui lumi peegeldab suurema osa nähtavast valgusest, siis infrapunakiirguse lainealal käitub see nagu absoluutselt must keha, neelates kogu soojuskiirguse. Eriti tõhusalt sulatab infrapunakiirgus lund nullkraadi juures pilvise ilmaga, sest pilved murravad kiirguse suunda aluspinna poole ja rohkem kiirgust neeldub. Selge ilmaga on peegeldusnurk väiksem ja rohkem soojuskiirgust peegeldub. Samuti kiirgab soojust soe õhumass.
Stephen Gately

Stephen Gately (täisnimega Stephen Patrick David Gately; 17. märts 1976 Dublin – 10. oktoober 2009 Mallorca) oli iiri laulja ja näitleja, poisteansambli Boyzone laulja.
Ta sündis ja kasvas viielapselises perekonnas. Kooliajal osales muusikalides ja kooliteatris. 
1993. aastal valiti ta produtsent Louis Walshi loodava poisteansambli Boyzone liikmeks ning kujunes koos Ronan Keatingiga selle esilauljaks. Pärast Boyzone'i lagunemist 2000. aastal tegutses sooloartistina. 2008. aastast laulis uuesti kokku tulnud Boyzone'is, mille koosseisus esines surmani.
Muusika mõttes oli Stephen Gately kõige edukam Boyzone'i lauljana: 16 selle ansambli singlit jõudis Suurbritannia singlite esikümnesse ja kõik selle ansambli kolm stuudioalbumit saavutasid Suurbritannia plaadimüügi edetabelis esikoha. Tema ainus sooloalbum "New Beginning" ilmus 2000. aastal, üsna soolokarjääri alguses. Suurbritannia edetabelites jõudis see üheksandale kohale. 
Gately oli oma põlvkonna rahvusvaheliselt tuntud poplauljatest esimene, kes andis avalikkusele teada, et on gei. Ta tegi vastava avalduse 15. juunil 1999, soovides ennetada oma eraelu puudutava teabe lekitamist meediasse ansambli endise turvatöötaja poolt.
Alates 2002. aastast esines Gately ka näitlejana. Tema tuntuim roll oli Joosepi osa Andrew Lloyd Webberi muusikalis "Joseph and the Amazing Technicolor Dreamcoat". Lisaks muusikalidele osales ta pantomiimiteatris, debüteerides detsembris 2005 Bromleys asuva Churchilli teatri lavastuses "Tuhkatriinu".
2006. aastal hakkas Gately kirjutama lastele mõeldud seiklusromaani "The Tree of Seasons". See pidanuks valmima sügisel 2009 ja ilmuma sama aasta jõuludeks.
Ta oli kadunuks jäänud laste ja noorte ning nende vanemate tugiorganisatsiooni Missing People üks patroone.
33-aastane Stephen Gately leiti 10. oktoobril 2009 surnult talle ja tema abikaasale Andrew Cowlesile kuulunud korterist Mallorca saarel Hispaanias. Lahkamisel tuvastati surma põhjusena kopsuödeemist tingitud hingamispuudulikkus. Gately matusetseremoonia peeti 17. oktoobril 2009 Dublini Püha Laurence O'Toole'i kirikus.
Rapla kivisild

Rapla kivisild on sild Raplas.
Sild ehitati 1902. aastal vana puusilla asemele üle Vigala jõe.
Kahe kaarega paekivist kaarsild on 27,5 meetrit pikk ja 8 meetrit lai. Silda ääristavad 70–80 cm kõrgused kivirinnatised, jäämurdja nina on laotud graniitkividest.
Sild renoveeriti põhjalikult 2009. aastal.
Ajalugu.
Esimest korda tuli uue silla ehitamine päevakorda 23. märtsil (vkj 10. märtsil) 1901. aastal. Rapla vald oli saanud Harjumaa sildade ülevaataja von Rammilt kirja mille kohaselt on talude omanikud ja rentnikud kohustatud silla ehituse juures 430 tööpäeva tegema või 172 rubla maksma ja selle kuu jooksul silla ehitamise materjali välja vedama. Uue puidust silla materjaliks oli arvestatud:
Peale arutlust jõuti otsuseni, et sild tuleb kindlasti ehitada kivist ja sellel aastal enam materjali välja vedada ei jõua, kuna teed on liiga pehmed ning silla ehitus lükati järgmisesse aastasse. Otsustati ka, et tööpäevade asemel tasutakse rahas.
Rapla valla täiskogu ja volikogu protokollist leiame järgmise sissekande silla kohta 1902. aastast kui vallavanem Jaan Martin andis teada, et sild on valmis ja sildade ülevaataja von Lilienfeldi käest on saadud arve, mis tuleb ära maksta 28. septembriks (vkj 15. septembriks) 1902. aastaks.
Sild läks maksma 206 rubla ja 23 kopikat. 
Volikogu määras, et see summa tuleb ära jagada 91 Alu ja Rapla kogukonna talu peale.
Herman Maim

Herman(n) Maim VR II/3 (8. aprill (vkj) / 20. aprill 1894 Tartu – 21. oktoober 1922 Tartu) oli Eesti sõjaväelane (alamkapten). 
Sai üldhariduse Tartu Aleksandri gümnaasiumis ja läks 1913. aastal õppima Peterburi Ülikooli füüsika-matemaatikateaduskonda.
Läks vabatahtlikult 1915. aastal esimesse maailmasõtta ja astus suurtükiväekooli. Ülendati selle lõpetamisel lipnikuks ning läbis Põhjarinde lendurvaatlejate koolituse. Saadeti Riia rindele, kus võttis patareiohvitserina osa võitlustest sakslaste vastu. Ülendati alamleitnandiks ja autasustati üles näidatud vahvuse eest Püha Georgi risti IV järguga kaunistustega ohvitseride jaoks (palmidega).
Oli üks esimesi, kes 1917. aastal tuli üle Eesti rahvusväeosadesse. Määrati 12. jaanuaril 1918 1. Eesti suurtükiväebrigaadi patarei nr 1 ülemaks ning ülendati sama aasta 25. märtsil leitnandiks. Lahkus Saksa esimese okupatsiooni algul demobilisatsiooni tõttu sõjaväeteenistusest.
Eesti vabadussõja puhkedes alustas Maim 20. detsembril 1918 Tallinnas 1. suurtükiväepolgu patarei nr 4 formeerimist, jäädes sõja lõpuni selle ülemaks. 8. jaanuaril 1919 sõitis patarei Tartu suunal tegutsenud 2. jalaväepolgu käsutusse, võttes osa paljudest lahingutest Võru, Vastseliina, Petseri, Irboska ja Pihkva ümbruses.
Ta viidi koos patareiga nr 4 18. veebruaril 1919 2. suurtükiväepolgu koosseisu. Sai Zalesje kiriku tornist oma patarei tuld juhtides vastase suurtükimürsu läbi jalast ja käest haavata, kuid jäi rivisse. Ülendati 4. septembril 1919 alamkapteniks, tagasiulatuvalt 2. juunist 1919.
Vabadussõjas üles näidatud erilise vahvuse eest pälvis ta Vabadusristi II liigi 3. järgu, lisaks Vabariigi Valitsuse poolt 40 000 marka rahalist autasu, tasuta maa normaaltalu suuruses, prii kool kuni kõrgema kooli lõpetamiseni ja Eesti Vabadussõja mälestusmärk.
Läks pärast Vabadussõja lõppu 1920. aastal kaitseväest reservi, et jätkata poolelijäänud õpinguid. Ta õppis aastatel 1920–1922 Tartu Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonnas keemiat. Suri 21. oktoobril 1922 Tartus.
Püha Vladimiri orden

Püha Vladimiri orden (vene keeles "oрден Святого Владимира") oli 1782. aastal Katariina II asutatud ning Kiievi vürsti püha Vladimiri järgi nimetatud Venemaa Keisririigi autasu.
Ordeni asutas keisrinna Katariina II 1782. aastal oma 20. valitsemisaasta tähistamiseks. Orden nimetati aastail 980–1015 valitsenud Kiievi vürsti Vladimir Suure järgi, kes 988. aastal võttis vastu ristiusu.
Neljajärgulise Vladimiri ordeniga autasustati nii tsiviilisikuid kui ka sõjaväelasi. Sõjaliste teenete eest anti Vladimiri ordenit mõõkadega. 
Deviis: "Kasu, au ja kuulsus" ("«Польза, честь и слава»").
Eesti NSV teeneline kirjanik

Eesti NSV teeneline kirjanik oli Eesti NSV-s aastatel 1945–1988 kirjanikele välja antud aunimetus.
Aunimetust andis Eesti NSV Ülemnõukogu Presiidium.
Abüssaalikalad

Abüssaalikalad ehk süvamerekalad on maailmamere abüssaali ja selle peal asuvat pelagiaali asustavad kalad (batübiondid), kes enamasti elavad 3000–6000 m sügavusel.
Abüssaalis valitsevad karmid keskkonnatingimused: ülikõrge rõhk, täielik pimedus, taimede puudumine, napp toidulaud jne. Abüssaalikaladel on nende tingimustega sobitumiseks mitmesuguseid kohastumusi. Kalad toituvad siin peamiselt käsnadest, ainuõõssetest, vähilaadsetest jt.
Kohastumused.
Enamik abüssaalikalu on üsna väikesed, pikkus on 1–50 cm (üksikuil juhtumeil kuni 1 m või rohkemgi). Enamasti on need kalad tumedat värvi või pigmenditud.
Mõnede abüssaalikalade magu võimaldab mahutada ja seedida peaaegu röövkala endaga ühesuuruseid toiduobjekte, näiteks teisi kalu.
Pilkase pimeduse tõttu on mõnedel kaladel arenenud teleskoopsilmad, nt kirveskaladel ("Argyropelecus"), mis võimaldavad väiksematki valgussähvatust tajuda.
Mitmed abüssaalikalad on hermafrodiidid, mõned ka muudavad oma sugu elu vältel.
Molekulaarorbitaal

Molekulaarorbitaal tekib aatomorbitaalide katkemise tulemusena, mille puhul ühised molekulaarorbitaalid vähendavad süsteemi koguenergiat. Igal molekulaarorbitaalil nagu ka aatomorbitaalil saab maksimaalselt olla 2 elektroni. Selle põhjus on elektronide kui fermionide puhul kehtiv Pauli keeluprintsiip. Seega ühele orbitaalile, mis omab samasugust 
energiat mahub ainult 2 vastassuunaliste spinnidega elektroni.
Viktooria (ploom)

'Viktooria' on ploomisort, mis on pärit Inglismaa lõunaosast Sussexist. Esimest korda on seda sorti mainitud 1831. aastal.
Puu on keskmise kasvuga, kõrge ja laiuv, kaarjalt langevate okstega. Tugevad paksud lehed on äraspidimunajad, terava tipu ja saagja servaga. Lehed on pealt tumerohelised ja krobelised, udemetega kaetud. Lehe alumine külg on heledam ja karvane.
Puu on võrdlemisi külmakindel ja pinnase suhtes vähenõudlik. Noor puu on kiire kasvuga ning hakkab juba nelja-viieaastaselt vilju kandma ja on väga saagikas.
'Viktooria' õitsemisaeg on keskvarajane. Õie läbimõõt on 22–25 cm. Õied asuvad kahe- kuni kolmekaupa õiepungas. Ovaalsed kroonlehed on valged.
'Viktooria' on isetolmleja; teda viljastavad ka 'Varajane sinine', 'Edinburghi ploom', 'Varajane punane'. 'Viktooria' on ka ise hea teiste sortide tolmeldaja.
Vili valmib septembris. Vili on munajas või ümarovaalne ning suur, 48×40×40 mm, keskmine kaal on 28–30 g. Põhivärvus on punakaskollane, päikesepoolsel küljel lillaka kattevärviga, sageli selgelt eristuvate täppidega. Koor on õhuke ja eraldub viljalihast kergesti. Koort katab nähtav sinakas vahakirme.
Viljaliha on kollane, mahlakas, magus, kuid vihmase suve korral võib jääda vesiseks. Luuseeme on viljalihast kergesti eralduv, lai ja lapik.