Mercedes-Benz W108/W109

Mercedes-Benz W108 ja W109 on luksussedaanid, mida Mercedes-Benz tootis aastatel 1965-1972. W108 oli tavaline toodangumudel, W109 oli luksuslikum pikendatud teljevahega ja lisaks ka õhkvedrustusega.
1960. aastate alguses tuli Mercedes turule nn. Heckflosse (sabauime) sedaanidega W110/W111/W112, millega mastaabisäästu huvides ja tootmiskulude vähendamiseks ühtlustati kogu mudelivalik ühele platvormile. Need said kiiresti firma bestselleriteks, kuigi ilmnesid ka puudused. Esiteks läksid autode tagaosas olevad 1950. aastate lõpu USA autodest inspireeritud "teravad" sabauimed 1960ndate alguses kiirelt moest välja, mispeale Paul Bracqi disainitud W111/W112 kupee- ja kabriolettversioonidel kärbiti uimi tunduvalt, 1963. aastal esitletud "Pagoodi"-seeria W113 rotsteril maeti uimed juba rohkem pakiruumi kontuuridesse, järgmisel aastal debüteerinud luksuslimusiinil 600 (W100) kaotati need juba sootuks. Teiseks pälvis W110/W111/W112 platvormi jagamine kriitikat peamiselt jõukamate klientide seas, kes olid väiksema tootmismahuga W112 300SE sihtgrupiks, kuna auto oli väliselt liiga sarnane ja jagas palju osi ka palju vähem prestiižsema masstoodetud neljasilindrise W110ga, mille diiselmootoriga mudelid olid vägagi laialdaselt levinud taksodena.
W108 disainitöö algas Paul Bracqi juhtimisel 1961. aastal, kestes kuni 1963. aastani. Peale uimede kadumise olid suuremateks muudatusteks ka madalam kerejoon ja suurem klaasipind, ainuüksi tuuleklaas oli 17% suurem kui W111l, ka auto ise oli 60 mm madalam ja uksed 15 mm laiemad. Tulemuseks oli silmnähtavalt uuem ja elegantsem auto avara ja ruumika sisustusega.
Kui W111 oli 1959. aastal debüteerinud kuuesilindriste "Pontonite" (W105/W180/W128) järeltulijana, siis 1961. aastal välja lastud 300SE (W112) oli mõeldud ajutiseks lahenduseks peale käsitööna toodetud 300d "Adenauer" luksussedaanide (W189) tootmise lõppu kuni uue luksusmudeli 600 (W100) väljatulekuni, olles lisaks ka rikkalikuma varustuse, W189 kolmeliitrise M189 mootori ja isetasanduva õhkvedrustusega. Ka W108 ja W109 disainiti kahe eraldi mudelina: W109 oli rikkalikumalt sisustatud ja saadaval ainult pika teljevahega (SEL) ning kasutas ka W112l kasutatud õhkvedrustust, samal ajal kui W108 kasutas tavalist terasest spiraalvedrustust ja õliga täidetud amortisaatoreid. Ka pidureid uuendati: kui W111l kasutati algselt trummelpidureid, kuid alates 1962. aastast esiratastel ketaspidureid; siis W108/W109 olid ka odavaimad mudelid ketaspiduritega kõigil neljal rattal. Sisemuses loobuti ka W111l kasutatud kriitikat pälvinud vertikaalse skaalaga spidomeetrist, selle asemele tuli konventsionaalne ümmargune spidomeeter.
W108 esitleti septembris 1965 Frankfurti autonäitusel. Esimesteks mudeliteks olid 250S (108.012), mis vahetas välja W111 220S; see kasutas M180 mootoriperekonda kuuluvat M108 reaskuuest, kubatuuriga 2496 cc koos kahe Zenith 35/40 INAT karburaatoriga, võimsuseks 130 hj (108.920), hinnaks 15300 DEMI, 250SE (108.014), mis oli W111 220SE järeltulijaks, kasutades M129 mootorit - sama mis M108, kuid karburaatorite asemel Boschi mitmepunktilise kütuse sissepritsega ("E" mudelinimes märgib sissepritset ehk "Einspritzung"), võimsuseks 150 hj (129.980), hind 16850 marka ja 300SEb (108.015), mis vahetas välja W112 300SE, võttes üle ka sellel kasutatud M189 reaskuuese 2996 cm3 sissepritsega, võimsuseks 170 hj (189.989), hinnaks 21500 marka. Standardis oli kõikidel mudelitel neljakäiguline manuaalkast, lisavarustusena oli saadaval ka Mercedese esimene majasisene 4-käiguline vedeliksiduriga automaatkast K4A 025, 300SEb-le lisaks ka viiekäiguline manuaalkast. 
Märtsis 1966 tuli välja ka W109 mudelina 300SEL (109.015), mis vahetas välja W112 pika teljevahega mudeli 300 SE lang. Seegi kasutas sarnaselt 300SEb'ga W112l kasutatud M189 mootorit, kuid oli 10 cm pikema teljevahega, laiemate tagauste ja õhkvedrustusega, hinnaks 28600 marka.
1968. aastaks uuendati mootoreid. 250S asemele tuli nüüd 280S (108.016) uue M130 mootoriga. M108 silindrite läbimõõtu suurendati 4.5 mm, millega töömaht suurenes 2778 cm3le, võimsuseks 140 hj (130.920), hinnaks 17000 DEM; 250SE ja 300SEb korraga vahetas välja 280SE (108.018), mis oli karburaatorite asemel kütuse sissepritsega, võimsuseks 160 hj (130.980), hinnaga 18590 marka. Lisaks oli see saadaval ka 10 cm pikema teljevahega mudelina 280SEL (108.019) hinnaga 21230 marka. Ka W109 mudelit 300SEL uuendati (109.016) - mudelitähistus ei muutunud, kuid ka see sai kapoti alla nüüd 2.8-liitrise sissepritsemootori 10 hj võimsamana (170 hj) (108.931), hinnaga 25740 marka.
Veel üheks uudiseks oli uus tippmudel. Saksa autoajakirja Auto, Motor und Sport peatoimetaja Heinz-Ulrich Wieselmann oli 1966. aastal kirjutanud 300SEL kohta, et Mercedes tootis suurepäraseid kuid mitte eriti põnevaid autosid, mis olid sobilikud peamiselt firmajuhtidele, talunikele ja pensionäridele. Vastuseks teostas insener Erich Waxenberger oma vabast ajast salaprojekti: ta tellis ühe Sindelfingeni tehasest tagasilükatud 300SEL kere ja pani selle kapoti alla suure luksuslimusiini 600 M100 V8 mootori, seejärel kutsus sellega sõitma oma otsese ülemuse Rudolf Uhlenhauti. Uhlenhaut sõitis autoga läbi kogu Euroopa ja jäi sellega rahule, andes omapoolse heakskiidu. Lisaks sai nii M100 mootoreid toota palju effektiivsemalt, kuna seni kasutati neid vaid väga väikeste tootmismahtudega 600 limusiinil. Samas oli ka Mercedese müügiosakond skeptiline, arvates, et kokku õnnestuks müüa võibolla 50 autot. Igaljuhul esitleti uut mudelit 300SEL 6.3 (109.018) märtsis 1968 Genfi autonäitusel, kapoti all 6333 cm3 V8-mootor Boschi sissepritsega, võimsusega 250 hj (100.981), ainsaks käigukastiks 600l kasutatud neljakäiguline K4B 050 automaat, hinnaks 39160 Marka. See mudel oli tõeline hunt lambanahas, kuna väliselt oli ta teistest W108/109 autodest eristatav vaid laiemate rehvide, topelthalogeenesilaternate ja täiendavate kaugtulede järgi. Tippkiirusega 220 km/h ja 0-100 kiirendusega 6.5 sekundit oli see toona maailma kiireim seeriatoodangus neljaukseline sedaan, millega sai mugavalt viie reisijaga pardal sõita Autobahnil kiirusega 200 km/h. Kuigi 300SEL 6.3 polnud sportlikku suunitusega, saavutas see ka mõningast edu mootorispordis. Selle põhjal toodeti ka esimene AMG auto (toona oli AMG iseseisev tuuningufirma) 300SEL 6.8, mille mootorit suurendati 6834 cm3-le, võimsusega 430 hj. Kokku ehitati viis autot: kaks testi- ja kolm võistlusautot. 1971. aastal osalesid Hans Heyer ja Clemens Schickentanz ühe võistlusautoga, hüüdnimega "Punane Siga" (Rote Sau) Spa 24 tunni sõidul, kus tuli teiseks. Hiljem müüdi see auto Prantsuse firmale Matra, mis kasutas seda reaktiivlennukite maandumisteliku testideks.
1969. aastal uuendati käigukaste: mais 1969 vahetati K4A 025 automaat välja palju töökindlama, sujuvama ja mugavama K4C 025 (722.1) vastu. Lisaks tuli 6.3 edu põhjal Mercedes augustis 1969 välja ka uue väikeplokk V8ga, mis oli saadaval nüüd W109le. Uus mudel 300SEL 3.5 (109.056) kasutas uut M116 3499cc V8-mootorit Boschi D-Jetronicu elektroonilise kütuse sissepritsega võimsusega 200 hj (116.981), hinnaks 29637 Marka. See kasutas K4C 025 neljakäigulise automaatkasti tugevdatud varianti K4A 050, kuid ostjad võisid tellida ka tavalise neljakäigulise manuaali, saades nii hinnaalandust. Kuna 3.5 oli parema suutlikusega ja müüs paremini, lõpetatigi aasta lõpus kuuesilindrise 300SEL tootmine. Märtsis 1971 laiendati V8 mootorit ka tavalisele W108le, mudelitena 280SE 3.5 (108.057) ja 280SEL 3.5 (108.058), hinnaks vastavalt 24920 ja 27306 marka. Kuna USAs olid jõustumas uued saastenormid ja kütus oli madalama oktaanarvuga, siis loodi USA turu jaoks, et võimsust mitte kaotada, uus M117 V8 mootor töömahuga 4520 cm3 samuti koos D-Jetronic sissepritsega, võimsuseks 195 hj (117.982), mis debüteeris 1972. mudeliaasta mudelitel 280SE 4.5 (108.067), 280SEL 4.5 (108.068) ja 300SEL 4.5 (109.057), hindadeks vastavalt $10076, $10726 ja $13863. USA turu 4.5-liitrised autod olid saadaval ainult kolmekäigulise hüdrotrafoga automaatkäigukastiga W3A 040. Aprillis 1971 lõpetati ka pika teljevahega kuuesilindrise 280SEL tootmine.
Viimased W108/W109 toodeti Euroopa turule septembris 1972, USA turu 4.5-liitriseid toodeti veel novembrini. Lõpphindadeks olid 1972. aastal 280S 21223.20 marka, 280SE 23110.20, 280SE 3.5 25974, 280SEL 3.5 28416, 300SEL 3.5 34077 ja 300SEL 6.3 47397. W108/W109 vahetas välja W116.
Kokku toodeti W108 1965-1967 74677 mudelit 250S, 55181 250SE ja 2737 300SEb ning 2369 W109 300SEL. 1968-1972 toodeti W108st 93666 280S, 91051 280SE, 8250 280SEL, 11309 280SE 3.5, 951 280SEL 3.5 (lisaks 28 soomustatud), 13527 280SE 4.5 ja 8173 280SEL 4.5; W109 300SEL toodeti 2519 2.8, 9583 3.5, 2553 4.5 ja 6526 6.3.