tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Akvakultuur

Akvakultuur ehk vesiviljelus on üldjuhul kasulike veeorganismide, nii mageveeliste kui ka mereveeliste, kasvatamine vesikeskkonnas. 
Meres kasvatatavat akvakultuuri nimetatakse marikultuuriks. Teatavate organismidega kasvatatavat akvakultuuri võib nimetada vähikasvatuseks, kalakasvatuseks, krevetikasvatuseks jne. 
Akvakultuuris kasvatatakse enamasti limuseid, vähke, veetaimi (ka vetikaid) ja vääriskalu (näiteks vikerforelli).
Akvakultuur on inimkonnale märksa ohutum võrreldes maismaal kasvatatavate liikide pidamisega. Paljud viirushaigused, näiteks rõuged, linnugripp, seagripp ja hullulehmatõbi jõuavad inimesele maismaaloomadelt. Seevastu pole veel teada, et mõni vees kasvatatav taim või loom inimesele nakkust annaks, kui mitte arvestada kalade siseparasiite.
Ajalugu.
Akvakultuur pärineb Hiinast, umbes ajast 2500 eKr. Esimesena kasvatati karpkala, kes on pidamistingimuste suhtes vähenõudlik. Karpkala kasvatamine viis kuldkalade aretamiseni Tangi dünastia ajal.
Hawaii põliselanikud rajasid kalatiike rohkem kui 1000 aastat tagasi.
Kalatiike leidus ka Vanas Roomas ja selle kombe võtsid üle varakristlikud kloostrid, sest kala oli paasturoog, mida võis süüa ajal, kui liha ei tohtinud süüa. Keskajal levis kalatiikide rajamise komme kõikjale Euroopasse, kaasa arvatud Eestisse. Kalatiikide tähtsus vähenes 19. sajandil, kui transport arenes ja muutis ka sisemaal värske kala odavamaks.
2007. aasta seisuga kasvatatakse maailmas akvakultuuri abil 430 loomaliiki, mis on suur edasiminek võrreldes 13 liigiga 2000. aastal ja 324 liigiga 1997. aastal.
Tänapäeval akvakultuuri tähtsus suureneb. Selle põhjuseks on paljude kalaliikide looduslike varude üleekspluateerimine ja maailma rahvaarvu kasv, mis suurendab nõudlust kvaliteetsete proteiiniallikate järele.
Vesiviljelus Eestis.
Eestis on vesiviljelus tõusuteel ja valdava osa toodangust moodustab vikerforell (2016. aastal 78% kogu müüdud kala- ja vähitoodangust). Kokku müüdi 2016. aastal kaubakala ja -vähki 868 tonni ja seda 3,7 miljoni euro väärtuses. Sellest 680 tonni ja 2,6 miljonit eurot oli vikerforelli osa, harilikku jõevähki müüdi 0,7 tonni ja teiste liikide (ahven, arktika paalia, angerjas, aafrika angersäga, karpkala, pakslaup, säga, siberi ja vene tuur ning valgeamuur) osa oli väiksem. Samal aastal läks ekspordiks 9% toodangust.
Sedani lahing (1940)

Sedani lahing toimus Teise maailmasõja ajal Saksa ja Prantsuse vägede vahel Sedani linna juures.
13. mail 1940 murdsid Saksamaa tankidiviisid Sedani juures läbi prantslaste kaitsest ja ületasid Meuse'i. Sellega algas Saksa väe Prantsusmaale tung.
Çeşme lahing

Çeşme lahing (ka Tšesme lahing) toimus Çeşme lahel Vene-Türgi sõja ajal 5.–7. juulil 1770 Venemaa ja Osmanite riigi merelaevastiku vahel.
Ööl vastu 7. juulit 1770 hävitas Vene eskaader admiral Grigori Spiridovi (1713–1790) plaani järgi (vahetult juhtis lahingus osalenud laevu Samuel Greigh) arvuliselt ülekaalus oleva Türgi laevastiku.
Eddie Irvine

Edmund Irvine (sündinud 10. novembril 1965 Newtownardsis Põhja-Iirimaal) on endine Suurbritannia Vormel 1 võidusõitja. 
Võidusõiduga hakkas ta vanemate innustusel tegelema juba varakult. Tema isa Edmund Irvine seenior ja õde Sonia toetasid teda kogu karjääri jooksul.
Tema kui elukutselise võidusõitja karjäär algas 1983. aastal. 1988. aastal liitus ta Vormel 3 sarjaga, aasta hiljem sarjaga Vormel 3000.
Vormel 1 maailma pääsemisele aitas kaasa Jordani Vormel 3000 tiimiga liitumine 1990. aastal. 1993. aastal sai ta Jordani sõitjaks Vormel 1 sarjas. 1996. aastal sai temast Ferrari sõitja. Tema meeskonnakaaslaseks sai hilisem seitsmekordne maailmameister Michael Schumacher.
1999. aasta oli Eddie Irvine'i karjääri edukaim: ta võitis neli sõitu, kuid kaotas maailmameistritiitli aasta viimasel võistlusel Jaapanis Mika Häkkinenile, tulles ise teiseks. Ta kaotas kokkuvõttes Häkkinenile kahe punktiga.
Pärast hooaega lahkus ta Ferrarist ja ühines äsjaloodud Jaguar F1 tiimiga. Eddie oli ainus sõitja, kes suutis Jaguari poodiumile viia: 2001. aasta Monaco Grand Prix'l ja 2002. aasta Itaalia Grand Prix'l.
Pärast 2002. aasta hooaega ta lõpetas oma karjääri.
Théodred

Théodred on J. R. R. Tolkieni "Sõrmuste Isanda" kolmikteose tegelasi.
Théodred sündis 2978. aastal. Ta on Rohani kuninga Theodeni ainus laps ja pärija. Tema ema Elfhild suri teda sünnitades. 3002. aastal jäid orvuks tema nõod Éomer ja Éowyn ning tema isa Theoden võttis lapsed enda juurde elama. Theodred kasvas oma nõbudega koos üles ja nende läbisaamine oli nii hea, nagu oleksid nad tema lihased õde ja vend.
3014. aastal hakkas kuningas Theoden tasapisi langema oma nõuniku Grima Wormtongue mõju alla, kes oli salaja Sarumani teenistuses. Grima püüdis ka Theodredi ja Eomeri kuninga vastu üles ässitada ning samuti neid omavahel tülli pöörata kuid nad jäid lojaalseks ning mõjutamatuks. Seejärel otsustas Saruman, et Théodred tuleb kõrvaldada kuna ta on Rohani kuninga poeg ning pärija, ning ta kujutas suurt ohtu Sarumani plaanidele.
Théodred oli Ratsurimargi Teine marssal. Tema väed paiknesid Helmi Sügaviku juures ning ta vastutas ka lääne frondi ja pealinna turvalisuse eest. Kui kuningas Theoden jäi haigeks ja polnud enam võimeline käske jagama, siis võttis Théodred juhtimise üle ning asus korraldama Rohani kaitset. Ta taipas, et Saruman kavatseb Rohanit halvata ning selle juhtimise üle võtta. Seepärast korraldab ta väed ümber 3019. aasta veebruaris suunates nad Edorasest Elfhelmi.
Théodredi skaudid raporteerivad talle, et väed on väljunud Raudlinnast. 26. veebruaril viib Théodred oma väed üle Raudjõe Sarumani vägedele vastu. Kuid Sarumani väed on suuremad ja Théodredi väed jäävad alla.
Esimese lahingus Raudlinna vägedega jääb Théodred oma meestega saarele lõksu. Grimbold jäetakse lääne kaldale valvet pidama, ülejäänud väed aga suunduvad idakaldale. Sarumani väed ründavad aga ootamatult ning järeleandmatult nende positsioone ning Roharimid loodavad asjatult mujalt abi. Hiljem ilmneb, et Saruman oli andnud otsesed korraldused, et Théodred tuleb iga hinna eest tappa.
Kui Grimbold jõuab abivägedega saarele, on aga juba liiga hilja. Théodred on langenud.
Theodred maetakse koos oma langenud kaaslastega saarele – Raudlinna koolmetele. Ümber langenute haua pannakse nende odad ja Theodredi võitluslipp asetatakse kalmukünka tippu.
Kuningas kaotab oma ainsa poja ja pärija. Hiljem nimetab Theoden oma pärijaks Eomeri ja kui kuningas hukkub Pelennori Põldude lahingus saab Eomerist Rohani kuningas.
Oreli register

Oreli registriks võib lihtsalt ja kõigile arusaadavalt nimetada oreli häält, ilma milleta on pill lihtsalt vait. Orelil on ühisel tuulepõhjal viled, mis asetsevad eri kõrguse ja tämbriga rühmadena - registritena. Register koosneb vilede reast. Kui on mitmekordne register, näiteks "Mixtur 4 fach", siis tähendab see, et register koosneb nelja vile reast. 
Mitmekordseteks registriteks nimetatakse selliseid registreid, kus ühele klahvile vastab mitu (tavaliselt 2 kuni 5) vilet. Märgitakse "fach", näiteks "Mixtur 4 fach" (neljakordne "Mixtur"), "Cornett 3 fach" (kolmekordne "Cornett") jne. Kõigil ülejäänud registritel vastab ühele klahvile üks vile. 
Keelregistriks nimetatakse registrit, mis koosneb keelviledest. Keelvile puhul tekib heli vile sees asuva keele vibreerimisel õhuvoolus. Keelregistrid on tugevamad ja kuuluvad oreli sooloregistrite hulka. Näiteks "Fagott 8`", "Trompet 8`", "Posaune 16`", "Trompetenbass 8`".
Kui klaveril tekib heli kohe klahvile vajutades, siis orelil tekib heli alles siis, kui organist teeb lahti mõne registri. Kui organist vajutab seejärel klahvile, siis avanevad tuulepõhja sees olevad ventiilid, õhk pääseb vilesse (viledesse) ja tekib heli.
Kõik sõltub sellest, mitut registrit kasutatakse. Organist kas teeb lahti või paneb kinni oreli mängupuldis asuvaid nuppe. Nuppudel on kirjas registrite nimetused. Organist peab teadma ja tundma registrite omapära, kõlavärvi ja helitugevust. Vastavalt sellele organist kasutabki mitmesuguseid registrite kombinatsioone. 
Orelid on väga erineva registrite arvuga. Kõige vanem oreliregister on "Principal" sõnast "praestare", mis ladina keeles tähendab 'ees seisma'. "Principal" asub alati oreli prospektis, ehk eespool. Need on need viled, mis on oreli esiküljel. "Principal"i kõla on umbes selline, kui oli 14. sajandi orelitel. Oreliregistri leiutaja pole teada.
Dispositsioon (muusika)

Dispositsioon on oreli registrite loetelu. 
Oreli dispositsioon annab ülevaate orelist. Dispositsiooni järgi on võimalik aru saada:
Oreli dispositsioon on registrite loetelu. Registrite nimetused pannakse kirja alates kõige madalamatest registritest ja lõpetades keelregistritega. Mida madalamalt kõlab oreli register, seda suurem on number jalgades. 
Registreid eristatakse jalgades: 
Dispositsiooni märkimise näide
Manuaal: "Principal 16`", "Bordun 16`", "Principal 8´", "Rohrflöte 4´", "Quinte 2⅔´" , "Octave 2`", "Mixtur 4 fach", "Cornett 3 fach", "Trompet 8`", "Fagott 8`".
Pedaal: "Subbass 16`", "Violon 16`", "Cello 8`", "Bassflöte 8`", "Posaune 16`", "Trompetenbass 8`".
Kui orelil on mitu manuaali ja kui registrid asuvad erinevatel tuulepõhjadel, märgitakse dispositsioonis ka manuaalide nimetused. Näiteks "Hauptwerk" (peamanuaal), "Oberwerk", "Brustwerk", "Rückpositif" jne. 
Kui registrid asuvad ühisel tuulepõhjal, siis öeldakse "esimene manuaal", "teine manuaal". Samamoodi märgitakse ka pedaal. 
Loomulikult on orelitel registrite loetelu erinev ja sellepärast on ka dispositsioon erinev.
Jalgpall 2008. aasta suveolümpiamängudel

Jalgpall 2008. aasta suveolümpiamängudel algas kaks päeva varem, kui olümpiamängud ametlikult avati. Jalgpallivõistlused toimusid 6.–24. augustini. Meeste koondised koosnesid põhiliselt kuni 23-aastastest mängijatest, kuid reeglid lubasid osaleda ka kuni 3 mängijal, kes on vanemad. Naiste võistlustel osalesid riikide rahvuskoondised.
Tulemused.
Mehed.
Eelmiste 2004. aasta Ateena olümpiamängude kolm paremat meeskonda olid:
Naised.
Eelmiste 2004. aasta Ateena olümpiamängude kolm paremat naiskonda olid:
Transponeeriv muusikainstrument

Transponeeriv muusikainstrument on muusikainstrument, mille kõlav helikõrgus erineb noodikirjas märgitud helikõrgusest teatud intervalli võrra. 
Näiteks:
Aimo Tukiainen

Aimo Johan Kustaa Tukiainen (6. oktoober 1917 Orivesi – 3. juuni 1996 Helsingi) oli soome skulptor.
Aimo Tukiaise tuntuim teos on Mannerheimi ratsamonument Helsingi kesklinnas Mannerheimintiel. Ta on paljude monumentaalskulptuuride, portreede ja hauamonumentide autor. Lisaks tegi ta mitmesuguseid medaleid ja väikeskulptuure. Aimo Tukiainen on ka Köyliö valda püstitatud piiskop Henriku tapja Lalli monumendi autor.
Aastal 1956 sai Tukiainen Pro Finlandia medali.
Lev Berg

Lev Semjonovitš Berg (ka Leo Semenovich Berg) (14. märts 1876 Bender – 24. detsember 1950 Leningrad) oli vene geograaf, ihtüoloog ja evolutsiooniteoreetik. 
Ta oli teadlasena erakordselt viljakas ja põhjalik, avaldades üle 20 raamatu ja monograafia, nende hulgas suurülevaated Venemaa kalastikust, Venemaa maastikugeograafilisest rajoneerimisest, klimatoloogiast jm. 
Aastal 1922 ilmunud raamat "Nomogenees" kirjeldas orgaanilist evolutsiooni kui seaduspäradel põhinevat protsessi – nomogeneesi. Ta väitis, et liikide teket ei põhjusta looduslik valik, vaid mutatsioonid, ja et loodusliku valiku roll on teisejärguline. See osutus üheks kõige mõjukamaks darvinismikriitiliseks teadusteoseks 20. sajandil. Sellele toetusid oma töödes Aleksandr Ljubištšev, Sergei Meien jt.
1940–1950 oli Berg Vene Geograafiaseltsi president.
Tema järgi on nimetatud Bergi mäed (6 nunataki rivi) Antarktikas. Severnaja Zemlja Oktoobrirevolutsiooni saarel ja Franz Josephi maa suurimal saarel Georgi maal asub Bergi neem.
Eesti maastikuteadlastest on Bergi õpilane olnud Eduard Markus.
Eduard Markus

Eduard Markus (2. mai 1889 Meoma Tagametsa, Kavastu vald – 5. jaanuar 1971 Columbus, Ohio, USA) oli eesti geograaf.
Elulugu.
Kõrghariduse sai Eduard Markus Petrogradi Geograafia Instituudis Lev Bergi ja Vladimir Sukatšovi õpilasena. 1926. aastast täitis õppeülesannet Tartu Ülikoolis, 1928. aastast alates töötas seal eradotsendina ja 1938. aastast alates dotsendina.
Viktor Masing on teda nimetanud silmapaistvamaks eesti ökoloogiks, kelle õpetus looduskompleksidest oli ühtaegu ökosüsteemse lähenemisviisi oluline käsitlus. Eduard Markus tõi geograafiaterminoloogiasse looduskompleksi mõiste. Looduskomplekside kindlaksmääramise alusena tunnistas Markus mullaprofiilide määratlemise võrdväärseks taimkatte proovitükkide katvuse kirjeldamisega. Ta kirjutas: "... tüüpiline looduskompleks, kus taimestik, mullastik, veerežiim ja teised kompleksi elemendid on vastastikuses sõltuvuses ning moodustavad nõnda kindla geograafilise terviküksuse." 
Eduard Markus rakendas esimesena Eestis kompleksprofiili meetodit maastikuteaduslikus uurimistöös.
1944. aastal põgenes ta Saksamaale. Tema tööd jäid kirjanduse vähese tuntuse tõttu unustuse hõlma ning kompleksprofiili meetod leidis geograafia õpetamisel Tartu ülikoolis käsitlemist hoopis vene geograafi A. G. Agarkovi tööde vahendusel. 
Tunnustus.
Eduard Markuse mälestuskivi asub Peipsiääre vallas Meoma külas Kirikumäe kinnistul. See avati 1989. aastal, ning taasavati 2022. aastal.
Pátmos

Pátmos (uus- ja vanakreeka keeles Πάτμος "Pátmos"; Itaalia keeles "Patmo") on Kreekale kuuluv saar Egeuse meres. 
Elanike arv on umbes 3000, pindala 34,05 km².
Kaardilt leiab Pátmose Sámose saarest lõunas ja Kosist loodes.
Saart peetakse Johannese Ilmutusraamatu tekkekohaks.
Ammonifikatsioon

Ammonifikatsioon on bioloogilis-keemiline protsess, kus lämmastikku (täpsemalt –NH2-rühma) sisaldavad orgaanilised ained lagundatakse ammonifitseerijate bakterite ja mõnede seente kaasabil ammoniaagiks (NH3) ja teisteks anorgaanilisteks ühenditeks.
Ammonifikatsioon on oluline lüli lämmastikuringes, sest see tagab suhteliselt raskesti lagunevate orgaaniliste ühendite muundumise mineraalseiks ühendeiks, mis on kättesaadavad fotosünteesijatele (eeskätt taimedele). Ammonifikatsiooniprotsessile järgneb looduses harilikult nitrifikatsioon, sageli ei toimu seda protsessi aga soostunud ja liigniiskes keskkonnas, sest seal on hapnikuvaegus.
Saiakang

Saiakang (ka "Saia käik, Saiakäik", saksa keeles "Weckengang") on Tallinna Raekoja platsilt Pühavaimu tänavale suunduv väike tänav. 
Seda hakati kutsuma "kangiks" saksa keele eeskujul, kus "Gang" tähendab käiku (vrd "kangialune") või väikest tänavat, mis on mõeldud ainult jalakäijatele. Saiakangi kutsuti kirjeldavalt mitmeti: "turu ääres asuvaks tänavaks" ja "Püha Vaimu kirikusse viivaks käiguks". Lõpliku nime sai tänav seal 14. sajandist asunud ja 1443. aastal ümber ehitatud leiva- ja saiapoekeste järgi, kus müüdi erilisi timpsaiu, mis andsidki tänavale nime Saiakang.
Aastatel 1950–1987 kandis nime "Saia käik".
Apteegi tänav

Apteegi tänav on tänav Tallinnas Kesklinna linnaosas Vanalinna asumis Apteegimäel. See ühendab Raekoja platsi Vene tänavaga.
Ajalugu.
Tänav kujunes välja Tallinnas 13. sajandi keskel linna laienemise käigus. Tänavat on esimest korda mainitud 1363. aastal munkade juurde viiva ühendusteena ehk turuväljakult dominiiklaste kloostrisse viiva teena. 
Tänavat on kutsutud ka Rätsepate tänavaks (1364) seal asunud rätsepate elamute ja töökodade tõttu. Pärast aastate 1602–1603 suurt epideemiat kadus sealt viimane rätsepatöökoda ja 1603. aastal sai tänav oma praeguse nime. Apteegi tänavaks hakati seda nimetama seal asuva Raeapteegi järgi.
Mündi tänav

Mündi tänav on tänav Tallinna vanalinnas.
Mündi tänava pikkus on u 45 meetrit, tänav algab Raekoja platsilt ja lõppeb Pika tänavaga ristudes.
Ajalugu.
Mündi tänav sai 13. sajandil alguse kitsast rajast, mis oli ühendusteeks sadama poole viiva Pika tänava ja turuplatsi – Raekoja platsi – vahel. Tänavat kutsuti "lühikeseks tänavaks turu juures" (1368). Ajavahemikul 1555–1815 läks Mündi tänava siht Tallinna raekoja poole vaekoja ja linna häbiposti vahelt.
1766. aastal läks Mündi tänava ja Raekoja platsi nurgal asunud hoone siidi- ja kangakaupmees Peter Friedrich Mundti (hilisem Tallinna bürgermeister) valdusse. Tema nime järgi hakati tänavat kutsuma Mundi tänavaks ("Mundten-Straße") ja 1954. aastal, tunnistati see sobimatuks ja tänav nimetati ümber Mündi tänavaks. 
Hoonestus.
1950. aastatel asus hoones Eesti NSV Tallinna Kehakultuuri- ja Spordikomitee. Mündi tn 3 majas tegutsesid vähemalt 1960. aastatel Tallinna Linna TSN Täitevkomitee kolm osakonda: Tallinna Linna Statistikavalitsus, Eluruumide Arvestuse ja Jaotamise osakond ning Elanikkonna Elukondliku Teenindamise Valitsus.
Kinga tänav

Kinga tänav on tänav Tallinna vanalinnas.
Kinga tänav algab Tallinna vanalinna keskpunktist Raekoja platsilt ja lõpeb vanalinna ühel peatänaval Pikal tänaval.
Ajalugu.
Kinga tänav sai alguse 13. sajandil kujunenud lühikesest rajast, mis oli ühendusteeks sadama poole viiva Pika tänava ja turuplatsi – Raekoja platsi – vahel. Tänav on nime saanud 14. sajandil Raekoja platsi lääneküljel asunud kingsepatöökodade ja saapapoodide järgi, mis Kinga tänava pikendusena ulatusid Vana Tooma tänavani. 
Algselt oli tänava nimi Kingsepa tänav (ladina keeles "platea sutorum" (1364), saksa keeles "schohmekerstrate" 1405, "Schuhmacherstraße" 1740, "Schusterstraße" 1803), kuid aja jooksul mugandus tänava nimi Kinga tänavaks ("Schuhstraße" 1806, vene keeles "Башмачная ул" 1872), "Schuhgasse" 1893).
Dunkri tänav

Dunkri tänav on tänav Tallinna vanalinnas.
Dunkri tänav algab Raekoja platsilt ja kulgeb läände, kuni jõuab Rataskaevu tänavale. Tänav on umbes 130 m pikk. Suurim majanumber tänaval on 11.
Ajalugu.
Dunkri tänav kujunes 11. sajandil ja oli osa lõuna poolt tulevast kaubateest ehk Pärnu maanteest.
Tänav on nimetatud kaupmees Hans Dunkeri järgi.
Dunkri tänaval elas Aleksander Promet.
"Igaüks, kes varajastelgi õhtutundidel läbinud näiteks Dunkri tänava, on selliselt käigult kaasa toonud nägemispildi, mis teist korda enam nii kergesti ei luba jalga tõsta sellele tänavale. Eriti Dunkri tänav on muutunud kõlbliselt ja füüsiliselt allakäinud inimeste, pooleldi elavate korjuste kogunemiskohaks ja äritsemisrajooniks. Rahurikkumised, ilguseni vastikud stseenid, häbematud märkused möödakäijate arvel – see on siin tavaline, sest selleta pole allilm ju kujuteldav." Helene K. Kuhu on jäänud politsei ja linnavalitsus? Uudisleht, 8. aprill 1937, nr. 67, lk. 4.
Minevikus on Dunkri tänav kandnud "Eduard Vilde tänava" (1950–1963) ja "Vana Tooma tänava" (1963–1987) nime. Tänava Niguliste kiriku poolse serva hooned põlesid ja said kannatada 1944. aasta märtsipommitamises. Hiljem varemed lammutati ning seal asus 1980. aastateni tühi plats. Suur toitlustuskompleks Raeköök valmis üle mitme sõjaeelse kinnistu 1986.
Rataskaevu tänav

Rataskaevu tänav on tänav Tallinna vanalinnas.
Rataskaevu tänav algab Pika ja Nunne tänava ning Pika jala ristmikul. Sealt kulgeb ta algul lõunasse ja siis pöörab kagusse. Rataskaevu juures ristub ta Dunkri tänavaga. Rataskaevu tänav on umbes 160 m pikk. Ta lõpeb ristmikul, kust itta läheb Niguliste tänav ja läände Lühike jalg, ning jätkub sealt lõuna suunas Rüütli tänavana. Suurimad majanumbrid on 24 paarisnumbrite ja 9 paaritute numbrite poolel.
Aastatel 1950–1987 kandis tänav koos Rüütli tänavaga ühist Rataskaevu tänava nime.
Ajalugu.
Rataskaevu tänav tekkis 11. sajandil ja oli ühendusteeks lõuna poolt tuleva kaubatee Pärnu maantee ja Raekoja platsi vahel.
Tänavat on esmamainitud 1328. aastal nimetusega "platea dicta dumestrate, monte penes machina" (1381) ja "sternestrate" (1489–1521).
Tänavale nime andnud kaevu on esmamainitud Tallinna pärusraamatus 30. aprillil 1375 Sternsodi kaevuna. See nimetus tulenes alamsaksa keelest sõnast "stern" 'kalk', kuna kaevu vesi oli lubjarikas ja väga kalk. Rataskaevu nime (saksa keeles "Raderbrunner, Raderstraße", vene keeles "Ратаскаэву, ул., Колесная ул., Радерова ул.") sai kaev veetõstmisseadme järgi. Kaevuvee ebakvaliteetsuse tõttu loobuti selle kasutamisest 19. sajandi keskpaiku, kaev jäi hooletusse ja aeti lõpuks kinni, kaevu hüüti rahvasuus Kassikaevuks (saksa keeles "Katzenbrunner").
Rataskaevu tänav 20 hoone piirkonnas asus 14. sajandi lõpust Bolemani saun, Tallinna raehärra (1359–1391) Johan Bolemanile kuulunud saun, mille ta 1391. aastal loovutas Tallinna linnakogukonnale vaestele kord nädalas tasuta kasutamiseks.
Voorimehe tänav

Voorimehe tänav on tänav Tallinna vanalinnas Vanalinna asumis Kesklinna linnaosas (all-linna osas).
Tänav algab Raekoja platsilt, suundub loodesse ja lõpeb Pikal tänaval.
Voorimehe tänav oli Tallinnas Vanaturu kaela mööda üle Raekoja platsi suundunud ida poolt tulnud kaubatee (Tartu maantee) osa. Kujunenud 11. sajandil.
Vanaturu kael

Vanaturu kael on tänav Tallinna vanalinnas.
Vanaturu kael algab Raekoja platsilt, ristub Raekoja tänavaga ning lõppeb Vene tänava, Viru tänava ja Vana turu tänava ristmikul.
Vanaturu kael oli osana omaaegsest Toompea linnuse jalamile ulatuvast ida poolt tulevast kaubateest – Tartu maanteest – kasutusel juba 11. sajandil. Vanaturu kaelas on ainus säilinud fassaadist eenduv keskaegne kaubapoeke.
Ajalugu.
1888. aastal avati Tallinnas hobutrammi- ehk konkaliiklus Vanaturu kaelast Kadriorgu, mis oli sel ajal populaarne suvituspiirkond.
Vanaturu kael 3 asub Hopneri maja.
Vanaturu kael 10/12 asus Th.Kaarmanni (1865–1955) portselani- ja koloniaalkauplus, tänapäeval Olde Hansa restoran.
Kullassepa tänav

Kullassepa tänav on tänav Tallinna vanalinnas Harju tänava ja Raekoja platsi vahel.
Ajalugu.
Kullassepa tänav kujunes välja Tallinnas 13. sajandi keskel linna laienemise käigus. Kullassepa tänav oli algselt Kraamipoodnike tänav (mainitud 1327. aastal ja 1390. aastal on seda nimetatud kui "kremerstrate"). 16. sajandil kerkisid tänavale mitmed tinakannude ja teiste tinast esemete valajate elamud ja töökojad. Nende järgi hakati tänavat nimetama Kannuvalajate tänavaks. Praeguse nime sai tänav 18. sajandi teisel poolel sinna maju ostnud kullasseppade järgi.
1944. aasta märtsipommitamise tulemusel hävinesid tänava paarisnumbritega hooned: Kullassepa 6, 8, 10, 12. Arhitekt Rudolf von Knüpfferi projekti järgi 1878. aastal ehitatud hoone Kullassepa 2 // Dunkri 1 pommitamisel palju kannatada ei saanud. Kullassepa 14, 16 ja Kullassepa 18 // Niguliste 2 taastati sõja järel, kuid lammutati 1950. aastate algul ning ehitati stalinistlikus stiilis Niguliste 2 // Kullassepa 4 maja, mis valmis 1953. aastal arhitekt Ilmar Laasi projekti kohaselt.
2022. aastal avati Jaan Krossi auks, tema 102. sünniaastapäevaks püstitatud Jaan Krossi monument Kullassepa, Kuninga, Niguliste ja Harju tänava nurgal.
Sýros

Sýros (Vana-Kreeka kontekstis Syros; kreeka "Σύρος") on Küklaadide saarestikku kuuluv Kreeka saar Egeuse meres. Sýros kuulub Lõuna-Küklaadide maakonda.
Saarest kirdes asub Tínos, idas Delos, kagus Páros, lõunas Antíparos, edelas Sérifos, läänes Kýthnos ja loodes Gyáros.
Saare pindala on 101,9 km². Saar on kuni 402 m kõrge. 2001. aasta seisuga elab saarel 19 782 inimest.
Saarel asub Ermoúpoli linn. Ermoúpoli on Lõuna-Küklaadide halduskeskus.
Ajalugu.
Sýrosel tegutses 6. sajandil eKr Pherekydes, Pythagorase õpetaja. 
Antiikajal ei olnud Sýrosel suurt tähtsust. Rooma ajal oli saarel samanimeline linn kohal, kus asub praegune halduskeskus Ermoúpoli. Barbarite ja piraatide rüüsteretked ei lubanud linnal areneda.
Aastal 1204, kui Neljanda ristisõja käigus Konstantinoopol vallutati, läks Sýros Veneetsia võimu alla ja arvati Egeuse hertsogkonda. Sel ajal asutati saarele teine linn Ana Sýros. Kolm ja pool sajandit kestnud Veneetsia võimu ajal olid saare elanikud enamjaolt roomakatoliiklased, kuid säilitasid kreeka keele.
16. sajandil vallutas Türgi laevastik Sýrose ja hertsogkond varises kokku. Siiski suutsid kohalikud võimud Türgiga peetud läbirääkimistel saavutada olulisi tulemusi, näiteks maksude vähendamise ja usuvabaduse. Samal ajal allutati saarel elavad katoliiklased Prantsusmaale ja nii jäi see sajanditeks.
Türgi võimu all arenes kohalik omavalitsus. Piraatluse väljajuurimine 19. sajandi algul viis pikkamööda mereteede avamiseni Vahemere idaosas. Hea majandusolukorra tõttu jäi Sýros aastal 1821 alanud Kreeka iseseisvussõjas erapooletuks. Selle tulemusena otsis Sýroselt varjupaika hulk revolutsiooniliselt meelestatud kreeklasi Väike-Aasiast ja Türgi ranniku saartelt. Need tulijad olid enamjaolt meremehed ja kaupmehed. See kiirendas veelgi saare arengut.
Aastatel 1822–1865 ehitati saare pealinn Ermoúpoli uusklassitsistlikus stiilis ümber. Kasutati ka renessansi motiive. Sellest ajast pärinevad raekoda, Apolloni teater, keskraamatukogu, keskhaigla ning hulk teisi avalikke hooneid, kirikuid, koole, staadione ja elamuid.
Syros on üks viiest saarest, kus paikneb Egeuse Ülikool (teised neli saart on Lesbos, Chíos, Sámos ja Rhodos).
Vana Mets

Vana Mets on paik J. R. R. Tolkieni Keskmaa-raamatute sarjas, ennekõike romaanitriloogias "Sõrmuste Isand".
Vana Mets asub ida pool Brandywine'i jõge Pukivallas. Vanal Metsal ja selle puudel oli kahtlane kuulsus. Räägiti, et puud on võimelised teineteisega rääkima ja vahel isegi liikuma. Räägiti ka, et puudele inimesed ei meeldi ja mõnikord mässivad nad inimesi oma juurtesse kinni.
Pukkivalla kääbikud istutasid Vana Metsa piirile heki, mis kasvas kõrgeks ja tihedaks. Hekk kulges umbes 20 miili ulatuses Vana Metsa servas. Vana Metsa puud ründasid hekki ja kääbikutel ei jäänud muud üle kui puid raiudes ja põletades neile vastu seista. Sellest võitlusest jäi metsa tühi maalapp.
Kangepukid külastasid siiski vahel metsa – heki sees oli nende väike salavärav. 3018. aasta 26. septembril, kui Frodo oma kaaslastega Pukkivallast teele asus, lasi Ilo oma kaaslased selle värava kaudu Vanasse Metsa. Kuigi puud olid kõikjal nende ümber, leidsid nad siiski üles väikese ammusest võitlusest allesjäänud langendiku lõkketegemiseks ja puhkamiseks. Kui nad oma retke metsas põhja poole jätkasid, jõudmaks Suure Idateeni, hakkasid teed neid eksitama, viies kord lõunasse, kord itta. Eksitamise tulemusena jõudsid kääbikud Withywindle'i jõe orgu – veidraimasse paika metsa südames.
Peagi tundsid kääbikud väsimust ning peatusid puhkamiseks. Ilo ja Punapõsk istusid seljaga vastu vana paju, Frodo istus aga ühele paju juurele ja pistis jalad jõevette. Juss jäi ainsana ärkvele. Järsku tõukas puu Frodo vette ja hoidis teda juurtega kinni. Juss rebis Frodo pajust vabaks ning avastas, et Ilo ja Punapõsk on puu sees lõksus. Frodo ja Juss püüdsid kaaslasi vabastada puud põletades, kuid lõpetasid selle Ilo karjete peale. Teadmata, mida muud teha, hakkas Frodo appi hüüdma.
Tema appihüüdeid kuulis vana mees, keda kutsuti Tom Bombadiliks. Tom hakkas pajule laulma ja palus kääbikud vabastada. Tom, vabastanud kääbikud, jutustas neile, et Vana Mets on osa laanest, kus iidsed puud on jäänud inimeste vastu vaenulikuks. Ohtlikem neist oligi Vana Pajuätt.
Hiljem kui Ilo ja Punapõsk Fangorni Metsa sattusid, jutustas Puupard neile, et Vana Mets oli kunagi osa suurest laanest, mis ulatus Fangornist Siniste Mägedeni loodes. Puupard ei olnud üllatunud, kuuldes, et Vana Metsa puude mõtted on endiselt tumedad, sest ta teadis mitut sarnast puud Fangornis.
Eesti tudengisatelliidi programm

Eesti tudengisatelliidi programm on Tartu Ülikooli üliõpilaste ja õppejõudude poolt 2008. aastal algatatud mitteformaalne haridusprogramm, mille käigus ehitatakse satelliite ning populariseeritakse reaal- ja inseneriteadusi. 
Programmi projektides lööb kaasa ligi 50 üliõpilast Tartu Ülikoolist, Tallinna Tehnikaülikoolist, Eesti Lennuakadeemiast ja Eesti Maaülikoolist.
Lisaks Eesti tudengisatelliidi programmi raames arendatavatele ESTCube'i satelliitidele oli Eestis ka TTÜ-Mektory tudengisatelliidi programm, mille käigus saadeti esimene kuupsatelliit kosmosesse 2019. aastal. Aastal 2023 liitus TTÜ-Mektory tudengisatelliit Eesti tudengisatelliidi programmiga.
Eesmärgid.
Eesti tudengisatelliidi programmi eesmärkideks on
Villu Tomingas

Villu Tomingas (11. mai 1941 Tallinn – 21. juuli 2000 Lappeenranta) oli eesti näitleja ja laulja.
Umbrohi

Umbrohuks liigitatakse taim, mis kasvab haritud maal lisaks külvatud või istutatud taimedele. Umbrohuks olemine ei ole liigiomane tunnus, see omistub taimedele üksnes nende kasvupaiga kaudu. 
See, et mõned liigid on sagedamini umbrohi kui teised, on seotud nende liikide parema sobivusega kasvuks haritud maa spetsiifilistes tingimustes. 
Umbrohtude hulgas on nii pärismaiseid kui ka võõrliike. Vanade umbrohtude seas on mitmeid arheofüüte. Paljudele laialt levinud umbrohtudele on kasvuks ja paljunemiseks sobiv haritud maale iseloomulik vaba mullapinna olemasolu. Paljud umbrohud on pärit rannikukooslustest või mujalt avatud kasvupaikadest. Umbrohtude seas on ka suhteliselt suurem lühiealiste taimede osakaal võrreldes mittemajandatavate koosluste taimestikuga. 
Umbrohud ei ole evolutsioneerunud umbrohtudeks (maaharimine on kestnud selleks liiga lühikest aega, vaid mõned tuhanded aastad), vaid leidnud endale haritava maa tingimused kasvuks ja paljunemiseks sobivaks ning selle tulemusel tihti muutunud väga arvukaks.
Mitmed liigid, mis intensiivpõllunduse seisukohalt on umbrohud, ei pruugi mahepõllunduse seisukohalt umbrohud olla.
Eesti umbrohte.
Eestis on pärismaisteks umbrohtudeks näiteks naat, vesihein, valge hanemalts, kõrvenõges.
Arheofüütseteks umbrohtudeks on Eestis näiteks põldmagun, rukkilill. 
Võõrliikidest on umbrohtudeks näiteks karvane võõrkakar, väikeseõiene lemmalts, niitjas mailane.
Tüüpiliste põlluumbrohtude seas on suhteliselt palju ristõieliste sugukonna liike: põldrõigas, põldsinep, kapsasrohi, harilik hiirekõrv, põld-litterhein, harilik tõlkjas jt.
Loodusmälestiste loendid

Eesti loodusmälestised on loetletud Eesti loodusmälestiste loendis. 
Välismaa loodusmälestised on loetletud välismaa loodusmälestiste loendis.
Kanalite loendid

Välismaa kanaleid on loetletud välismaa kanalite loendis.
Eesti kanaleid on loetletud Eesti kanalite loendis.
Kotkad

Kotkad on suured röövlinnud, kes kõik kuuluvad pistrikuliste seltsi ("Falconiformes") ja neist enamik haugaslaste ("Accipitridae") sugukonda; see hõlmab mitu perekonda, kes ei pruugi olla üksteisega geneetiliselt lähedalt seotud. 
Üle 60 liigi kotkaid pesitseb Euraasias ja Aafrikas. Väljaspool seda levikuala elab kaks liiki Ameerika Ühendriikides ja Kanadas, mõned Kesk- ja Lõuna-Ameerikas ning kolm Austraalias. 
Võrreldes teiste röövlindudega on kotkad suhteliselt suuremad ja jõulisema kehaehitusega, samuti võimsama pea ja nokaga. 
Eesti liigid.
Eestis on haudelindude seas 6 liiki kotkaid:
Lisaks neile on eksikülalistena Eestis kohatud veel nelja liiki kotkaid:
Kaitse.
Eestis on kõik kotkaliigid looduskaitse all. Kotkaste kaitse korraldamisele on spetsialiseerunud looduskaitseühing Kotkas ja Kotkaklubi.
Aianduse mõisteid

"Siin on loetletud aianduse mõisteid."
OPPO

OPPO (OPPO Electronics Corp.) on Hiina koduelektroonikaettevõte, mille peakontor asub Hiinas Dongguanis. Ettevõte põhilised tootegrupid on MP3-mängijad, kaasaskantavad meediapleierid, LCD-telerid, DVD/Blu-ray-mängijad ja mobiiltelefonid.
USAs California osariigis asuv OPPO Digital Inc. on OPPO tütarettevõte ja on tuntud oma skaleerivate DVD-/Blu-ray-mängijate poolest.
Arheofüüt

Arheofüüt (ka "arhefüüt", mittesoovitatavana) ehk ürgtulnukas on tulnuktaim, mis on sisse toodud enne nüüdisaega. Nüüdisajal sisse toodud liigid on neofüüdid. 
Nüüdisaja ja varasema aja piir on ühelt poolt kokkuleppeline, olles seotud kirjalike allikate ilmumisega taimede kohta. Teiselt poolt on see seotud uusaja algusega, mis erinevates kultuurides algaski erineval ajal. Arheofüütide puhul loetakse Lääne-Euroopas piiriks ligikaudu 16. sajandit. Eestis on piiriks taime siia jõudmine enne 17. sajandit, teise allika järgi ligikaudu 18. sajand. 
Arheofüütide hulka kuuluvad mitmed vanad umbrohud, mis on sisse toodud koos mõne kultuurtaime kasutuselevõtuga. Näiteks on Eestis selliseks liigiks rukkilill.
Tulnuktaim

Tulnuktaim (ehk adventiivtaim) on inimese poolt tahtmatult sisse toodud taimeliik (võõrliik). Tulnuktaimi leidub kasvamas enamasti inimtekkelistes kasvukohtades (teeveertes, sadamais, raudteejaamades, prahipaikadel jm).
Tulnuktaimed erinevad kultuurtaimedest ja neist, mis on tahtlikult sisse toodud. Samuti erinevad nad pärismaistest taimedest ehk neist, mille levitamisel pole inimene osalenud.
Tulnuktaimed võivad uues paigas olla väga püsivad. Sissetoomise aja järgi liigitatakse nad arheofüütideks ja neofüütideks. Kui tulnuktaim kasvab uues paigas väga lühikest aega (nt küll kasvades, kuid suutmata paljuneda), siis nimetatakse teda juhutulnukaks.
Vähikatk

Vähikatk.
Vähikatk ("Aphanomyces astaci") on seenhaigus, mis ohustab eelkõige Euroopa mageveevähke. Haigusel esineb erineva virulentsusega tüvesid ning mõned vähiliigid, näiteks signaalvähk ("Pacifastacus leniusculus") ja marmorvähk ("Procambarus fallax f. virginalis"), võivad haigust edasi kanda, ise seejuures haigestumata. 
Kõige haavatavam on harilik jõevähk ("Astacus astacus"), mis on Eesti ainus looduslikult esinev põline vähiliik. 
Vähikatku avastamine, levik ja mõju.
Vähikatk (Aphanomyces astaci) avastati esmakordselt 1859. aastal Itaalias ning seejärel levis haigus kiiresti üle Euroopa, jõudes 1870. aastate lõpuks Prantsusmaale, Saksamaale ja Austriasse. Haigus pärineb Põhja-Ameerikast, kust see levis Euroopasse koos immuunsete võõrliikidega, näiteks signaalvähiga ("Pacifastacus leniusculus").
Eestis tuvastati vähikatk esmakordselt 1896. aastal Suur-Emajõe vesikonnas. 21. sajandil on haigus põhjustanud tõsiseid puhanguid looduslikes veekogudes, sealhulgas Eestis. Aastal 2006 diagnoositi haigus Saaremaal vähikasvanduses, millele järgnesid haiguspuhangud ka looduslikes veekogudes. Ulatuslikke epideemiaid on esinenud lisaks Soomes, Saksamaal, Prantsusmaal ja mitmel pool mujal Euroopas. Vähikatk on paljudes piirkondades kaasa toonud märkimisväärse vähipopulatsioonide vähenemise, kohalike liikide hukkumise ning takistanud nende taastumist looduslikes elupaikades.
Ennetus ja tõrje.
Kuna vähikatku vastu puudub tõhus ravi, on haiguse leviku piiramiseks oluline rakendada ennetusmeetmeid. Nende hulka kuuluvad võõrliikide leviku tõkestamine, kalastusvahendite nõuetekohane desinfitseerimine ning liikumise piiramine nakatunud veekogudes. Teadusuuringutes pööratakse üha enam tähelepanu ka vähikatkule vastupidavamate vähiliikide aretamisele vesiviljeluses.
Keskkondlik ja majanduslik mõju.
Vähikatku levik on oluliselt kahjustanud Eesti jõevähipopulatsioone, põhjustades nende arvukuse järsu vähenemise. Haigusel on ka laiemad ökoloogilised ja majanduslikud tagajärjed: see ohustab kohalikke liike, vähendab elurikkust ning avaldab negatiivset mõju vähikasvatustele. Invasiivsete ja haigust levitavate liikide levik suurendab riski, et kohalike vähiliikide populatsioonid võivad kaduda, mis omakorda võib häirida jõgede ja järvede ökosüsteemide tasakaalu. Vähikatk levib jätkuvalt paljudes Euroopa piirkondades ning kujutab püsivat ohtu looduslikele vähipopulatsioonidele.
Karo kakutu pettai

Karo kakutu pettai (võru keeles 'karu katkutud mänd') on looduskaitsealune põlispuu, mänd Põlvamaal, Põlva vallas, Aarna külas Kähri–Koorvere tee ääres.
Männi kõrgus on 20 m, ümbermõõt 3,6 m.
Neofüüt (botaanika)

Neofüüt ehk uustulnukas on tulnuktaim, mis on sisse toodud viimastel sajanditel – Eestis pärast 18. sajandi keskpaika. 
Neofüüdiks on Eestis näiteks väikeseõiene lemmalts, pajulehine enelas, niitjas mailane jpt.
Kultuurtaim

Kultuurtaim on kultiveerimise tarbeks aretatud taimeliik või -sort. Sort ja kultivar on sama tähendusega mõisted.
Kultuurtaimed on Eestis näiteks kõik siin kasvatatavad teraviljad, enamik aedades kasvatatavaid marjapõõsaid, viljapuid, aedvilju ning paljud ilutaimed.
Võõrliik

Võõrliik (ehk introdutseeritud liik, vahel ka eksoot) on mittepärismaine liik, s.o liik, mis on vaadeldava piirkonna ökosüsteemidesse sattunud inimese kaasabil. 
Tahtlikult sisse toodud liikide puhul on enamasti tegu koduloomade või kultuurtaimedega, ent vahel on liike introdutseeritud ka majandatavate koosluste reguleerimiseks. 
Tahtmatult sisse toodud liike nimetatakse ka tulnukateks ehk tulnukliikideks, näiteks taimede puhul tulnuktaimedeks.
Võõrliigid võivad naturaliseeruda, st levida looduslikesse kooslustesse ja neis püsida. 
Võõrliike, mis naturaliseeruvad eriti ulatuslikult, nimetatakse invasiivseteks. Juba 19. sajandil Euroopas levinud invasiivsetest taimeliikidest on tuntuks saanud vesikatk.
Võõrliigid Eestis.
Eestis on enne 19. sajandit sisse toodud võõrliikide arv väga väike. Võõrliikide arv kasvas järsult koos aianduse ja rahvusvahelise transpordi arenguga 20. sajandil. Selle tulemusel kasvab Eestis nüüdisajal võõrtaimeliike mitu korda rohkem kui pärismaiseid liike. 
Invasiivseteks võõrliikideks on Eestis näiteks loomadest mink, taimedest Sosnovski karuputk, galeega, kanada kuldvits, verev lemmalts jt.
Keskkonnaameti 2020. aasta käskkirja järgi tuleb Eesti loodusest eemaldada võõrliigid valgesaba-pampahirv, muflon, kanada kobras, nutria ja pesukaru.
Euroliidu regulatsioon.
3. augustil 2016 jõustus esimene üle Euroopa Liidu kehtiv ohtlike invasiivsete võõrliikide nimekiri (kokku 37 liiki). Sellesse kuuluvad teiste seas kaheksa Eestisse juba levinud liiki, sealhulgas Sosnovski karuputk, ameerika kevadvõhk, signaalvähk, ogapõskne vähk, hiina villkäppkrabi, kaugida unimudil, punakõrv-ilukilpkonn.
Kogu nimekiri (nii nagu määruses kirjas):
Käärid

Käärid on kahe samal tasandil teineteisele vastu liikuva teraga käsitööriist, mida kasutatakse õhukese või peenikese materjali (esemete) lõikamiseks.
Kääridega saab lõigata õhukesi materjale, näiteks paberit, riiet, plekki, plasti, ja peenikesi materjale, näiteks nööri, oksi, traati. Kääridega lõigatakse ka juukseid ja küüsi ning toiduaineid (nt sibulapealseid). Eriotstarbelised käärid on kasutusel veel paljudes eluvaldkondades, näiteks meditsiinis kirurgilisteks lõikusteks, ja loomadelt villa pügamiseks. 
Tänapäevased käärid koosnevad kahest terasplaadist, mis töötavad võllile kinnitatud kangidena.
Selline kinnitusviis arvatakse pärinevat aastast 110 Vana-Rooma riigist.
Ajalugu.
Arvatakse, et esimesed käärid lõikamiseks loodi Egiptuses umbes aastal 1500 eKr.
Introduktsioon (bioloogia)

Introduktsioon (eesti keeles kasutatud ka mõistet (võõrliikide) sissetalumine) on mõiste bioloogiast, mis tähendab võõrliigi (taime- või loomaliigi või ka madalama taksoni) toomist alale, kus teda varem ei olnud. 
Introduktsiooni saab jagada tahtlikuks ja tahtmatuks.
Naturalisatsioon (bioloogia)

Naturalisatsioon on (bioloogias kasutatava mõistena) võõrliikide kodunemine. 
See on inimese kaasabil sissetoodud liikide sobitumine kohalikku keskkonda (aklimatiseerumise tagajärjel) ja seeläbi eduka järglaskonna andmine inimese kaasabita; aklimatiseerumise kõrgeim aste.
Taimede puhul eristatakse kultuurtaimede metsistumist kui levimist ja kasvamist väljaspool haritavat ala, kuid siiski inimtekkelistes kooslustes, ja naturalisatsiooni kui elunemist looduslikes kooslustes.
Naturaliseerunud liigid võivad eduka paljunemise korral muutuda invasiivseteks, kohalikke liike tõrjuvateks.
Pargitaguse asum

Pargitaguse asum on 2007. aasta seisuga Ahtme linnaosa üldplaneeringus kavandatav Ahtme asum.
Pargitaguse asum on planeeritud Jõhvi ja Tammiku asumi vahelisele maa-alale. Kuna on tegemist altkaevandatava maa-alaga, siis planeeritavad hooned on ühe-kahekorruselised puitkarkassil väikeelamud.
Ülo Tulik

Ülo Tulik (11. mai 1957 Meremäe – 30. aprill 2022) oli Eesti poliitik ja agronoom.
Ta oli 6. aprillist 2011 kuni 26. märtsini 2014 XII Riigikogu liige Jaak Aaviksoo asendusliikmena. 
Ta oli abielus ja tal on 5 last.
Haridus.
Ülo Tulik on lõpetanud Eesti Põllumajanduse Akadeemia agronoomia erialal (1975–1980).
Poliitiline tegevus.
Ülo Tulik kuulus aastast 1999 Ühendusse Res Publica ning oli Isamaa ja Res Publica Liidu liige. 3. aprillil 2016 teatas ta, et astub IRL-st välja seoses temavastase laimukampaaniaga. 2018. aastast kuulus Tulik Keskerakonda.
Riigikogu juhatuse otsusega sai Ülo Tulik XII Riigikogu liikmeks alates 2011. aasta 6. aprillist haridus- ja teadusministri Jaak Aaviksoo asendusliikmena.
2017. aasta oktoobris kandideeris Ülo Tulik Kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel Keskerakonna nimekirjas Võru linnas ning osutus 101 häälega valituks. 26. oktoobril 2017 valiti Tulik 17 poolthäälega Võru linnavolikogu esimeheks.
Relikt (bioloogia)

Relikt ehk jäänuk on jäänuk mingi varasema perioodi elustikust, mis kliima muutudes on oma areaali tugevasti vähendanud, kuid säilinud piiratud alal. Liigi puhul räägitakse relikt- ehk jäänukliigist.
Reliktliigid Eestis.
Näiteks võivad Eestis laialehised metsad, samuti luuderohi ja jugapuu olla atlantilise kliimaperioodi reliktid. Hilispleistotseeni viimase jääajaperioodi relikte nimetatakse glatsiaalreliktideks.
Kaladest peetakse Eestis reliktseiks näiteks võldast ja vingerjat.
Elustik

Elustik ehk bioota on mingi ala organismide kogum. Elustik haarab nii fauna ja floora kui ka seenestiku ja mikrofloora (s.o kõik mikroobid). 
Näiteks mullas elavate organismide kogumit nimetatakse mullaelustikuks, puuvõrades elavate organismide kogumit võib nimetada võraelustikuks jne.
Eesti Teaduste Akadeemia seadus (1938)

Eesti Teaduste Akadeemia seadus anti Riigihoidja poolt dekreedina 28. jaanuaril 1938. Selle seadusega asutati Eesti Teaduste Akadeemia.
Seaduse algkirjale olid alla kirjutanud Riigihoidja Konstantin Päts ja Haridusminister Aleksander Jaakson. Seadus sisaldab 6 peatükki ja 50 paragrahvi. Seadus jõustus avaldamisega 7. veebruaril 1938 (sama seaduse II osa).
Eesti Teaduste Akadeemia seadus on avaldatud Riigi Teatajas (RT 1938, 13, 114) ja Seaduste Kogu VI köites (SK VI 1938, 2, 2).
Fanny de Sivers

Fanny de Sivers (neiupõlvenimega Fanny Isak; 26. oktoober 1920 Pärnu – 22. juuni 2011 Eaubonne, Prantsusmaa) oli eesti keeleteadlane ja esseist.
Elulugu.
Fanny Isak õppis Pärnu Ühisgümnaasiumis ja Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonnas romaani keeli ja kunstiajalugu (1938–1941), abiellus Hans Georg von Siversiga (sündinud 1913) ja lahkus Eestist 1941. aastal Saksamaale "Nachumsiedlung"'i käigus. Fanny de Sivers õppis Breslau (Wroclawi), Würzburgi ja Innsbrucki ülikoolides, sooritas riigieksami ladina, prantsuse ja hispaania keeles Würzburgi Ülikoolis 1950 ning omandas litsentsiaadikraadid Pariisi ülikoolis ja Lundi ülikoolis. Ta oli EYS Veljesto vilistlane.
Alates 1949. aastast elas Fanny de Sivers Prantsusmaal, kus töötas muu hulgas tõlgi ja sekretärina riigiasutustes, 1964–1986 keeleteadlasena Prantsuse Riiklikus Uurimiskeskuses (CNRS), juhatades mõnda aega selle Euraasia osakonda. Aastatel 1981–1982 oli ta Hamburgi ja 1993–1995 Tartu Ülikooli külalisprofessor. Fanny de Sivers oli Kunstiühingu Pallas kirjavahetajaliige.
Fanny de Sivers avaldas palju uurimusi üldkeeleteadusest, läänemeresoome keeltest, etnolingvistikast, tõlketeooriast jms ning tõlkis eesti kirjandust prantsuse keelde ja vastupidi.
Laiema tuntuse tõid Fanny de Siversile esseed, mida Rein Veidemann on nimetanud lennukateks ja säravateks. 1960. aastaist kirjutas ta Stockholmis ilmuvale Eesti Päevalehele, samuti on tema tekste avaldanud ajakirjad Tulimuld ja Aja Kiri. Alates 1970. aastatest ilmus de Siversi artikleid ka kodumaal: algul Keeles ja Kirjanduses, 1980. aastatest Loomingus, Vikerkaares, Akadeemias, Sõnumilehes, Eesti Ekspressis, nädalalehes Eesti Aeg ja Postimehes.
Vaalad

Vaalad (vananenud kirjanduses "valaskalad") on vaalaliste ("Cetacea") seltsi kuuluvad vee-elulised imetajad, kes pole ei delfiinid (see tähendab sugukondadest delfiinlased ("Delphinidae") ja jõedelfiinlased ("Platanistoidae")) ega pringlid. Vaaladeks ei loeta ka näiteks mõõkvaala ("Orcinus orca"), kes taksonoomilises mõttes kuulub delfiinlaste sekka.
Mõnikord mõeldakse vaalade all kõiki vaalalisi või siis üksnes suuremate mõõtmetega vaalalisi. 
Päritolu ja taksonoomia.
Kõik vaalalised, kaasa arvatud vaalad, delfiinid ja pringlid, põlvnevad maismaal elanud sõralistest ("Artiodactyla"). Näiteks on praeguses süstemaatikas kasutusel klaad (käsitletud ka ülemseltsina) "Cetartiodactyla", mis teiste seas hõlmab jõehobulasi ("Hippopotamidae") ja vaalalisi, näitamaks nende fülogeneetilist suhtelist lähedust. Kuna jõehobud on vaalade lähimad sugulased, siis arvatakse nende eraldumist umbes 54 miljonit aastat tagasi; vaalad arvatakse olevat vette jõudnud umbes 50 miljonit aastat tagasi.
Sõltuvalt hammaste olemasolust eristatakse kahte vaalaliste alamseltsi: hammasvaalalised ("Odontoceti") ja kiusvaalalised ("Mysticeti").
Relikt

Relikt ehk jäänuk (ladina sõnast "relictus" 'mahajäetud') on mingi objekt, nähtus või organism, mis on võrreldes endiste aegadega säilinud osaliselt (väikesearvulisena):
Tagasitee

"Tagasitee" on Erich Maria Remarque'i sõjaromaan elust esimese maailmasõja järgsel Saksamaal.
Sisu.
Teose keskmes on noored mehed, kes on rindelt tagasi tulnud. Koolipingist sõtta läinud noortel on raske oma eluga toime tulla. Neil pole "vana elu", mille juurde tagasi pöörduda. Paljudel neist jäi haridustee sõja tõttu pooleli. Kooli tagasi enamik minna ei taha. Mõni püüab kiirkursuste käigus kooli lõputunnistust hankida. Seega pole paljudel haridust, ei ole ka tööd ja nad tunnevad end eluks kõlbamatutena.
Nende sõjaeelne elu näib neile tühine ja nad tunnevad end mõningal määral petetuna. Ideaalid, mida neile õpetati, on kaevikutes pihuks ja põrmuks löödud ning nad ei leia enam elus pidet. Paljud noored on sõjas vigaseks jäänud – kas füüsiliselt või vaimselt. Ka neile, kes pääsesid kergemalt, on sõda jätnud oma sügava ja parandamatu jälje.
NaisteMaailm.ee

NaisteMaailm.ee on kõiki Ajakirjade Kirjastuse ajakirju ühendav internetiportaal, mis on suunatud eeskätt naislugejale.
NaisteMaailm loodi 2008. aasta kevadel. Esimese kolme kuuga jõudis NaisteMaailm.ee 50 000 külastajani nädalas ja tõusis teiseks naisteportaaliks Eestis. Portaali esimene peatoimetaja oli Ene Veiksaar. 2009. aasta septembrist on portaali peatoimetaja Teele Teder.
Portaalis on ühendatud ajakirjaartiklid ja uudised. NaisteMaailm.ee-s on üle 30 000 artikli aianduse, peresuhete, kokanduse, suguliste vahekordade jms teemadel. Samuti on NaisteMaailmaga liidetud Eesti suurim kokandusportaal Toidutare.ee.
Portaali nimi viitab Eesti kirjaniku Henn-Kaarel Hellati ulmeromaanile "Naiste maailm".
Bauska foogt

Bauska foogt (saksa keeles "Vogt von Bauske") oli Liivi ordu käsknik, kes valitses Bauska foogtkonda.
Esimene Bauska foogt on teada aastast 1470, viimane 1559. aastast, mil foogtkond Poola sõjalise võimu all anti.
Bauska foogt polnud kuigi oluline ordukäsknik ega kuulunud ordut juhtinud siseringi. Siiski oli Bauska foogti koht soodne edasise karjääri tegemiseks ordus, foogt Hermann von Brüggeneist sai hiljem ka ordumeister.
Peenike punane joon (film)

"Peenike punane joon" (originaalpealkirjaga "The Thin Red Line") on Ameerika Ühendriikide sõjafilm, mis valmis 1998. aastal.
Film on loodud James Jonesi romaani "Peenike punane joon" põhjal.
Film keskendub USA merejalaväelaste elule Teise maailmasõja lahingute ajal Guadalcanali saarel.
Johan Henry Eliza Ferrier

Johan Henry Eliza Ferrier (12. mai 1910 – 4. jaanuar 2010) oli Suriname esimene president.
Ferrier oli 1968–1975 viimane Suriname kuberner, pärast selle iseseisvumist Hollandi võimu alt sai ta aga selle esimeseks presidendiks. 1980. aastal kukutati ta sõjalise riigipöörde käigus. Alates 9. septembrist 2008, pärast Laose endise presidendi Nouhak Phoumsavanhi surma, oli ta vanim elusolev endine riigipea.
Tema tütar Kathleen Ferrier on Hollandi parlamendi liige.
Ermoúpoli

Ermoúpoli (ka "Ermoupolis", kreeka keeles Ερμούπολη) on linn Sýrose saarel Kreekas, Lõuna-Egeuse piirkonna, Sýrose piirkonnaüksuse ja Sýros-Ermoúpoli valla halduskeskus.
Pärismaine elustik

Pärismaine elustik on mingi ala kohalik ehk põline ehk indigeenne elustik. Sellesse kuuluvad liigid, mis on saanud selle ala oma elupaigaks ilma tehislike protsesside ehk inimese otsese kaasabita. Pärismaise elustiku hulka ei loeta kultuurtaimi ja koduloomi ega teisi võõrliike.
Näiteks Eesti pärismaises flooras on ligikaudu 1400 taimeliiki. Lisaks neile kasvab Eestis aga 21. sajandi algul ligikaudu 6000 liiki võõrliike (peamiselt ilutaimi, kuid ka tulnuktaimi).
Pärismaise elustikuga koosluste majandamisel kujunevad pärandkooslused.
Sünonüümid.
Raamatus "Eesti NSV floora" kasutatakse terminit spontaanne floora pärismaise floora tähenduses.
Tehiskooslus

Tehiskooslus ehk kultuurkooslus on inimese poolt ja enamasti võõrliikide kasutamise abil oluliselt ümber kujundatud biotsönoos. Tehiskooslusteks on näiteks põllud ja enamasti aiad, sageli ka linnade pargid või haljasalad. Tehiskoosluste loomisel tihti teisaldatakse muld või töödeldakse seda mehaaniliselt ja keemiliselt, muutes nii suurel määral mullaelustikku. Taimed enamasti kas külvatakse või istutatakse. 
Kui aga majandatakse või kujundatakse pärismaise elustikuga kooslust, siis pole tegu tehiskoosluse, vaid pärandkooslusega. Seega puisniidud, looduslikud aiad või pärismaiste puude ja põõsastega pargid võivad olla pärandkooslused ja mitte tehiskooslused.