tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Peter Kleist

Bruno Peter Kleist (29. jaanuar 1904 Marienwerder – 6. november 1971 München) oli Saksa diplomaat.
Teise maailmasõja aastail (1941–1945) töötas ta Okupeeritud Ida-alade riigiministeeriumis. 
Tema raamat "Mahamängitud võit" on ilmunud eesti keeles 1952. aastal.
Hendrik Neemekuru

Hendrik Neemekuru (aastani 1935 Karl Heinrich Oksermann; 13. juuni 1906 Vana-Pornuse vald – 14. mai 1943 Južlagi vangilaager, Irkutski oblast) oli eesti vaimulik.
Ta sündis Halliste kihelkonnas Vana-Pornuse vallamajas vallasekretäri pojana. Ta õppis aastatel 1914–1917 Vana-Pornuse vallakoolis, aastatel 1917–1921 Halliste kihelkonnakoolis. Kihelkonnakoolis õppides võttis ta saksa keele eratunde, samuti sai juhatust klaverimängus, nii et võis koolipidudel esineda. Aastatel 1921–1926 õppis ta Viljandi Maakonna Poeglaste Gümnaasiumi humanitaarharus; ta õppis seal vabatahtliku ainena ka usuõpetust, mida andsid pastorid Frey ja Westren-Doll. Kuna veebruaris 1925 suri tal isa, teenis ta elatist klaverimänguga. 
Seejärel asus õppima (asudes koos ema ja õega Tartusse) kunstikooli "Pallas". Vahepeal teenis ta kaitseväes, kus ta omandas velskri kutse, seejärel jätkas ta kunstiõpinguid, mille lõpetas aastal 1932. Seejärel õppis ta aastatel 1932–1937 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Prooviaastal oli ta Tartu Pauluse koguduses, Artur Võõbuse juures. Ordineeriti 22. oktoobril 1939 õpetajaks.
Ta oli aastatel 1939–1940 Saaremaa praostkonna praosti Hermann Theodor Mähle adjunkt, aastatel 1940–1941 oli ta Jämaja Kolmainu koguduse õpetaja ja aastal 1941 Anseküla Maarja koguduse hooldajaõpetaja.
Neemekuru arreteeriti NKVD poolt 8. augustil 1941 Saaremaal Torgu vallas ja ta saadeti kaheksaks aastaks Irkutski oblastisse vangilaagrisse, kus ta suri 14. mail 1943.
Anatoli Roštšin

Anatoli Aleksandrovitš Roštšin (vene "Анатолий Александрович Рощин "; 10. märts 1932 Rjazan – 5. jaanuar 2016 Peterburi) oli Nõukogude Liidu maadleja.
Ta oli peaaegu 40-aastane, kui võitis olümpiamängudel kuldmedali.
Prototroof

Prototroof on organism, kes toodab ise talle eluks vajalikud asendamatud orgaanilised ained.
Prototroofi vastand on auksotroof.
Aeroobne protsess

Aeroobne protsess on õhu juuresolekul toimuv (enamasti mikrobioloogiline) protsess. Aeroobse protsessi vastand on anaeroobne protsess.
Aeroobne protsess on näiteks aeroobne lagunemine, aeroobne hingamine.
Moor

Moor ehk toorhuumus moodustub toitaine-, eriti lämmastikuvaesest varisest; tüse halvasti lagunenud metsakõdu.
Anhüdriidid

 
Anhüdriid on keemiline aine, mis tekib vee formaalsel eraldumisel happest või alusest. 
H2SO4 – H2O → SO3
2 HNO3 + P2O5 → 2 HPO3 + N2O5 
2 NaOH - H2O → Na2O 
 Mn2O7 + H2O = 2HMnO4
 2 CH3COOH –- H2O → (CH3CO)2O
Sierre

Sierre (saksa Siders) on linn Šveitsis Valais' kantonis.
Linn asub saksa ja prantsuse keeleala piiril. 80% elanikest räägib emakeelena prantsuse keelt.
Aurutamine (keemia)

Aurutamine on tahke aine lahust kontsentreerima vedela lahusti osalise aurustamisega. 
Näiteks mereveest on võimalik aurutades saada soola.
Maadlus 1964. aasta suveolümpiamängudel

Maadlusturniir 1964. aasta suveolümpiamängudel peeti Jaapanis Tōkyōis.
Medalialad.
Nii Kreeka-Rooma kui ka vabamaadluses võisteldi kaheksas kaalus: kuni 52 kg, kuni 57 kg, kuni 63 kg, kuni 70 kg, kuni 78 kg, kuni 87 kg, kuni 97 kg ja üle 97 kg.
Maadlus 1960. aasta suveolümpiamängudel

Maadlusturniir 1960. aasta suveolümpiamängudel peeti Itaalias Roomas.
Medalialad.
Nii Kreeka-Rooma kui ka vabamaadluses võisteldi kaheksas kaalus: kuni 52 kg, kuni 57 kg, kuni 62 kg, kuni 67 kg, kuni 73 kg, kuni 79 kg, kuni 87 kg, ja + 87 kg
Emulgatsioon

Emulgatsioon on emulsiooni tekitamine (emulgeerimine) või tekkimine (emulgeerumine).
Emulgatsiooni vastandprotsess on de-emulgeerimine või de-emulgeerumine.
Peter Tauber

Peter Michael Tauber (sündinud 22. augustil 1974 Frankfurdis) on Saksamaa poliitik, Saksamaa Kristlik-Demokraatliku Liidu (CDU) ja Bundestagi liige.
Haridus.
Pärast keskkooli lõpetamist õppis ta kesk- ja uusaja ajalugu, germanistikat ja poliitikateadust Johann Wolfgang Goethe nimelises Ülikoolis Frankfurdis. Aastal 2000 lõpetas ta ülikooli magistrikraadi ja kiitusega. 2007 kaitses ta doktoritöö spordi ühiskondlikust positsioonist ja ideoloogilisest rollist Saksa keisririigis.
Elukutse.
2000–2001 oli ta teaduslik töötaja Johann Wolfgang Goethe nimelise Ülikooli uurimisprogrammis "Teadmiste kultuur ja ühiskondlikud muutused". 2001–2003 oli ta Junge Unioni Hesseni piirkonna tegevjuht. 2003–2004 töötas Tauber Hesseni kultuuriministri ja asepeaministri Karin Wolffi isikliku referendina. Bundestagi valimisteni oli ta Frankfurdi Saksa Kinnisvaranõustamise AS-i pressiesindaja. Alates märtsist 2008 töötab ta Frankfurdi Johann Wolfgang Goethe nimelise Ülikooli juures asuva Ajaloolise Seminari õppejõuna.
Poliitika.
1991. aastal astus Tauber Junge Unioni (JU) ja 1992. aastal CDU liikmeks. 1993–2007 oli ta Wächtersbachi linnavolinik. Alates novembrist 2005 Main Kinzigi maakonna volikogu liige. Aastal 2007 valiti Tauber Ida-Hesseni piirkonna Väike-ja Keskmiste Ettevõtete Ühenduse juhatuse liikmeks ja detsembris 2007 CDU Gelnhauseni piirkonna esimeheks. Aastal 2003 valiti ta JU Hesseni piirkonna esimeheks. Alates 2008 kuulub Tauber ka CDU Hesseni piirkonna juhatusse. Aastal 2008 kanti ta Bundestagi kandideerijate nimekirja. 2009. aasta valimistel kogus ta 39,4% häältest.
Peter Tauber on järgmiste Bundestagi komisjonide liige: perekonna, seenioride, naiste ja noorte komisjon, töö ja sotsiaalse valdkonna komisjon ja uurimiskomisjon "Internet ja digitaalne ühiskond".
Isiklikku.
Tauber on vallaline ja luteri usku.
Eele Õunapuu-Pikas

Eele Õunapuu-Pikas (kuni 2013 Eele Õunapuu; sündinud 31. jaanuaril 1984) on eesti bioloog. 
Tema tegevusalaks on puude ökofüsioloogia.
Õunapuu on lõpetanud 2005 Tartu Ülikooli bakalaureuseõppe bioloogia erialal ("cum laude") ning 2007 magistriõppe taime- ja seeneteaduse erialal ("cum laude"). 2014. aastal sai ta Tartu Ülikooli ökoloogia ja maateaduste instituudist doktorikraadi tööga lehe hüdraulilise juhtivuse ruumilis-ajalisest varieeruvusest puittaimedel ning selle ökofüsioloogilisest tähtsusest (juhendaja Arne Sellin).
Krista Lõhmus

Krista Lõhmus (sündinud 5. novembril 1948) on eesti metsateadlane ja õppejõud. 
Ta on õppinud Tartu Riiklikus Ülikoolis matemaatikat. Doktorikraad 1987. aastast, väitekiri "Biopindade jaotus keskealise kuusiku maapealses ja maa-aluses osas" (juhendaja Toomas Frey), Tartu Ülikool.
Tema teadustöö põhiteemad on olnud statistiliste mudelite rakendamine ökoloogias ja puujuurte ökofüsioloogia. 
Ta on töötanud Zooloogia ja Botaanika Instituudis ning teinud tööd Vooremaa metsaökoloogia jaamas.
Novembris 2017 sai temast Tartu Ülikooli emeriitprofessor. 2021. aastast on ta osalise koormusega Tartu Ülikooli rakendusökoloogia kaasprofessor.
Lothar Metz

Lothar Metz (16. jaanuar 1939 – 23. jaanuar 2021) oli Ida-Saksamaa maadleja. 
Metz võitis olümpiamängudel täiskomplekti medaleid – kuldmedali (1968. aastal), hõbemedali (1960. aastal) ja pronksmedali (1964. aastal). 1972. aasta olümpiamängudel oli tema koht lõpuprotokollis 7-10.
Ta võitis Ida-Saksamaa meistrivõistlustel Kreeka-Rooma maadluses kümme kuldmedalit.
D1 (diiselrong)

Diiselrong D1 on aastatel 1963–1988 Ganz-MAVAG-i tehases Ungaris toodetud hüdraulilise ülekandega reisirong. Selle rongi eelkäija on mehaanilise ülekandega diiselrong D, mida toodeti aastatel 1960-1963. Rong oli mõeldud kasutamiseks NSV Liidus laiarööpmelisel (1520 mm) raudteel.
D1-diiselronge on kasutatud ka Eestis. Esimesed neli diiselrongi saabusid Eestisse 1965. aasta mais, alustades tööd Tartu depoos. 
D1-rongidega toimus reisijate vedu Eestis kuni 2001. aastani. Eestis hüüti neid ronge kapsaussideks, kuna osa neist oli rohelist värvi ja need sõitsid suhteliselt aeglaselt. Näiteks sõit Tallinnast Tartusse võttis neil aega neli tundi. Samuti olid rongidel üsna ebamugavad puitistmed.
Roman Rurua

Roman Rurua (sündinud 25. novembril 1942) on Gruusia rahvusest, endise NSVL maadleja.
Pärast Nõukogude Liidu lagunemist töötas ta Gruusia parlamendis.
Ta on Gruusia Olümpiavõitjate Kogu president.
2010. aastast kuulub ta Fila Hall of Fame'i.
Kaspar (auruvedur)

L-3297 Kaspar on 1953. aastal Vorošilovgradi Veduritehases ehitatud L-tüüpi auruvedur.
Tööd alustas vedur algselt Kuibõševi raudteel. Alates 14. novembrist 1953 asus vedur Uljanovski veduridepoos ning esimesed töösõidud tehti Ufa raudteel.
Jõudmine Eestisse.
1967. aasta veebruaris jõudis vedur Valga depoosse, kus asus tollal suur veduribaas.
1996. aastal anti vedur Eesti Raudtee Tapa veduridepoo omandist Edelaraudteele ja viidi Valga tsehhist üle Türile. 
1997. aastal toimetati vedur remondiks Mõisakülla. Katsesõidud teostati mais 1998 Pärnu–Mõisaküla raudteel, koos tsisternvagunitega ka Mõisaküla–Lelle lõigul. 
Vedurile nime leidmiseks korraldati avalik konkurss. Parimaks tunnistati Mehis Helme pakkumine Poola päritolu mehe Kaspar Krzizanowski järgi, kes oli Eesti esimene kitsarööpmelise raudtee ülem. Nime andmise ristsed peeti koos meeskooriga Kiisa raudteejaamas.
1998. aasta suvel toimus värskelt “Kaspariks” ristitud veduril esimene suurem sõit: Eesti Rahvusmeeskoori kontserditurnee „Hei-hei-hei, tule jaama!”, mille raames vedas Kaspar mööda Eestit ringi rongi koosnedes neljast elamis- ja söögivagunist, lahtisest lavavagunist ja muuseumvagunist (külastati muuhulgas ka Võru, Mõisaküla ja Haapsalu).
1998. aastal oli Kaspari läbisõit 1510 km, 1999. aastal 1563 km ja 2000. aastal 500 km. 
Seoses Haapsalu raudtee 95. aastapäevaga toimus 2000. aasta novembris erirongi väljasõit Tallinnast Haapsallu, veduriks L-3297 Kaspar. 
Pärast 2001. aastat jäi vedur mitmeks aastaks kasutult Türile seisma. 2005. aastal avastati, et veduri katla ressurss hakkab otsa saama. 
Veduri uus elu.
Auruvedur L-3297 Kaspar restaureeriti veel kord AS Edelaraudtee, Eesti Raudteekultuuri Sihtasutuse ja vabatahtlike abiga Edelaraudtee Türi töökodades 2010. aastal. Auruveduri taastamine läks maksma 200 000 krooni. 
Veduri taastamisjärgne avareis toimus 10. septembril 2010. Kaspar väljus hommikul Balti jaamast, peatus Raplas ning jõudis pärastlõunaks Türile.
2011. aastal koostatud aruande kohaselt oli Kaspari koguläbisõiduks 1 807 202 km.
2012. aasta suvel osales auruvedur rahvusvahelisel raudteelaste vahelisel käsidresiinivõistlusel Relsiralli.
2016. aastal kasutati Kasparit filmi "Seltsimees laps" võtetel Võru raudteejaamas. Pärast seda seisis Baltimaade ainus töökorras laiarööpmelise raudtee auruvedur Tallinn-Väike depoo territooriumil. 2023. aasta mais liigutati vedur Türile.
Kaspar

Kaspar on mehenimi.
Eestis elas Rahvastikuregistri andmetel 8. mai 2012 seisuga 1863 Kaspari-nimelist inimest.
1. jaanuari 2018 seisuga oli Eestis eesnimi Kaspar 2195 mehel. Kaspar on Eestis populaarsuselt 78. mehenimi.
Kõige populaarsem oli eesnimi Kaspar vanuserühmas 5–9, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 44,82 ning Lääne maakonnas, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 23,61. Kaspar oli keskmiselt 18 aasta vanune (mediaanvanus oli 16).
Nimed Kaspar ja Kasper tulevad pärsia sõnast "kansbar", mis tähendab varahoidjat või väärisesemete hoidjat. Soomes on kasutusel ka vorm "Kasperi". Keskaegse pärimuse järgi kandis üks Jeesusele kingitusi toonud idamaa tarkadest nime Kaspar, kuigi nende nimesid Piiblis ei mainita; teised olid sama traditsiooni järgi Melchior ja Balthasar. Soomes on Kasperi nime 2019. aasta lõpuks pandud umbes 6900 inimesele ning Kasperi nime 5647 inimesele. Nimede Kaspar, Kasper, Kasperi, Jasper nimepäev on 20. oktoober.
Tallinna–Rapla rongiliin

Tallinna–Rapla rongiliin on Elroni opereeritav rongiliin Eestis. Liin läbib Harju ja Rapla maakonda.
Varem opereeris liini Edelaraudtee.
10. detsembril 2017 lisati liinile Valdeku peatus.
Aksel Linkhorst

Aksel Linkhorst (1. veebruar 1912 Albu vald, Järvamaa – 4. detsember 1980 New York) oli Eesti diplomaat.
Ta lõpetas Tallinna Reaalkooli 1929. aastal "cum laude" ja õppis aastail 1931–1936 (lõpetas) Tartu Ülikooli majandusteaduskonnas, oli Korporatsioon Fraternitas Estica vilistlane.
Aastail 1937–1938 oli Aksel Linkhorst Pariisi ja 1938–1940 Stockholmi saatkonna atašee. Alates 1940. aastast oli ta Eesti Abistamisekomitee sekretär ja 1944. aastast Eesti Komitee peasekretär. Aastatel 1948–1949 oli ta Eesti Rahvusfondi peasekretär, alates 1949. aastast Svenska Handelsbankeni ametnik ja 1958. aastast Misomex AB välisosakonna juhataja. Aastatel 1967–1980 oli ta Eesti Vabariigi peakonsulaadi konsul New Yorgis.
23. detsembril 1939 abiellus ta Tallinnas Maimu Maistega.
Šamil Hissamutdinov

Šamil Hissamutdinov (tatari Шамил Шәмсетдин улы Хисаметдинов; vene Шамиль Шамшатдинович Хисамутдинов; sündinud 20. septembril 1950) on endine Nõukogude Liidu maadleja, rahvuselt tatarlane.
Ta võitis Nõukogude Liidu meistrivõistlustel aastatel 1971–1974 neli kuldmedalit.
Ta oli Eesti NSV maadleja Valeri Spiridonovi konkurent.
1976. aastal pärast Euroopa meistrivõistlustel saadud tõsist õlavigastust sai temast 26-aastaselt NSV Liidu maadluskoondise peatreener.
2010. aastal valiti ta neljaks aastaks Venemaa Vöömaadlusföderatsiooni presidendiks.
Paul Teas

Paul Jüri Teas (27. detsember 1895 Tartu – 23. august 1980 Stockholm) oli eesti arst.
Ta õppis aastail 1916–1918 ja 1920–1923 (lõpetas) Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas, Eesti Üliõpilaste Seltsi liige. Dr. med. 1933 (Muda kümblusravi toimest reumaatiliste haiguste juures, eriti verepildi muutustest).
Paul Teas osales Vabadussõjas, oli 1924–1927 Tartu ülikooli sisehaiguste kliiniku assistent, 1927–1934 Lääne Maahaigla juhataja ja sisehaiguste osakonna ülemarst, 1935–1940 Tallinna Ühise Haigekassa Haigla sisehaiguste osakonna juhataja, 1940–1944 Tallinna Diakonisside Asutise Haigemaja juhataja. 
1944. aastal põgenes ta Rootsi.
Eesti Heategev Selts

Eesti Heategev Selts oli 1880. aastal Venemaal Peterburis asutatud Peterburi eesti kogukonna heatagevusselts.
Seltsi eesmärgiks oli ühendada Peterburis elavaid eestlasi, edendada seltsiliikmete hariduspüüdeid, arendada seltskondlikku tegevust ja aidata abivajajaid ning puudustkannatavaid eestlasi
Seltsi tegevuses osalesid: Johannes Kappel, Aleksander Ferdinand Tombach, isa poolt eesti päritolu Vene kirjanik Aleksandr Scheller (kirjanduslik pseudonüüm N. Mihhailov ()). 
1907. aastal reorganiseeriti EHS ja Peterburi Eesti Kooliühistu Peterburi Eesti Haridusseltsiks.
Survereservuaar

Survereservuaar (ka veekants, survekants) on lahtise veepinnaga reservuaar, mis vähendab hüdraulilise löögi mõju survetorus.
Heiki Ahonen

Heiki Ahonen (sündinud 3. septembril 1956 Pärnus) on endine dissident ja vabadusvõitleja Eesti NSV-s ning Eesti Vabariigi Okupatsioonide Muuseumi esimene direktor.
Perekondlik taust.
Tema isapoolne vanaisa oli ingerlane. Ahoneni mõlemad vanemad olid Nõukogude võimu poolt represseeritud: isa mõisteti 1946. aastal koolinoorte vabadusliikumises osalemise eest vangi; ema küüditati 1949. aastal. Emapoolne vanaisa oli ohvitser, kes lasti 1941. aastal maha. Ta ise on öelnud: "Meie perekonnas polnud ainsatki inimest, kes poleks olnud represseeritud."
Haridus.
1971–1975 õppis ta Tallinna Ehitus- ja Mehaanikatehnikumis geodeesiat.
Tegevus dissidendina.
1977 liitus ta põrandaaluse vastupanuliikumisega. Ta kirjutas alla kollektiivsetele protestikirjadele ja pidas sidet Moskvas töötavate välismaiste ajakirjanikega.
1983 ta vahistati ja Eesti NSV Ülemkohus mõistis ta Nõukogude-vastases agitatsioonis ja propagandas süüdi ning määras talle viis aastat vangilaagrit koos kaheaastase asumisajaga.
Karistust kandis ta Permi oblastis.
1987 vabastati ta ennetähtaegselt ja ta asus freesijana tööle Tallinna tehases Pioneer.
Ta oli 23. augustil toimunud Hirvepargi miitingu üks peakorraldajaid ja MRP-AEG asutajaliige.
Paguluses.
1988 arreteeriti ta taas sõjaväe kordusõppustest kõrvalehoidmise ettekäändel ja saadeti Rootsi, kus ta elas aastatel 1988–1989. Rootsis oli ta Eesti Vangistatud Vabadusvõitlejate Abistamiskeskuse abiesimees.
1989–1998 töötas ta Münchenis ja Prahas raadiojaama Vaba Euroopa eesti toimetuse toimetaja ja juhatajana.
Tegevus vabas Eestis.
1998 tuli ta tagasi Eestisse. Ta on Kistler-Ritso Eesti Sihtasutuse juhatuse esimees. Samuti oli ta selle sihtasutuse eestvedamisel loodud Okupatsioonide Muuseumi esimene direktor aastatel 2003–2012.
Isiklikku.
Ta on abielus Rita Ahoneniga ja neil on kaks last. Tema tädi (ema õde) on Lagle Parek, emapoolne vanaema kunstiajaloolane Elsbet Parek, emapoolne vanaisa ohvitser Karl Parek, vanavanaema näitleja Anna Markus.
Georg-Voldemar Klaus

Georg-Voldemar Klaus (26. august 1907 Moskva – 9. mai 1983 Kloogaranna) oli eesti vaimulik.
Tema isa oli Simunast pärit, aastal 1904 Moskvasse elama asunud rätsep; ema oli Moskvas sündinud eestlanna. Alghariduse sai ta Moskva Peeter-Pauli luteri usu gümnaasiumi algkoolis. Aastal 1920 asusid ta vanemad Eestisse, 1926 käis ta leeris Tallinna Toompea Kaarli koguduses õpetaja Artur Sommeri juures ja 1928 lõpetas ta Tallinna Reaalkooli. Pärast sõjaväeteenistust õppis ta aastatel 1929–1936 Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Prooviaastal oli ta Tallinna Pauluse koguduses õpetaja Rein Uhke ja Keila Miikaeli koguduses praost Ado Köögardali juures. Ordineeriti 19. detsembril 1937 õpetajaks.
Ta oli aastatel 1937–1938 Tallinna Toomkoguduse õpetaja kohusetäitja. Aastatel 1938–1939 oli ta Tallinna Pauluse koguduses õpetaja Rein Uhke isiklik adjunkt, 1939–1943 oli ta Tallinna Kopli koguduse õpetaja, 1943–1945 Randvere koguduse õpetaja. Aastatel 1945–1978 oli ta Nõmme Rahu koguduse õpetaja ja 1949–1972 Tallinna praostkonna praost ja konsistooriumi assessor.
Aastal 1978 jäi ta emerituuri. Ta suri aastal 1983.
Põllundus

Põllundus on maaviljeluse haru, mis hõlmab kultuurtaimede kasvatamist.
Balti ja Rahvusvaheline Merendusnõukogu

Balti ja Rahvusvaheline Merendusnõukogu (inglise keeles "The Baltic and International Maritime Council", varasema nimega "The Baltic and International Maritime Conference"; lühendatult BIMCO) on suurim rahvusvaheline valitsusväline mereveoorganisatsioon, mis esindab laevaomanikke ja teisi kaubandusliku meresõiduga seotud isikuid ja organisatsioone. 
BIMCO asutati 1905. aastal. Organisatsiooni peakorter asub Kopenhaagenis. 
BIMCOs on kolme liiki liikmeid: laevaomanikud, brokerid ja klubid.
Eduard Teiter

Eduard Teiter (vene keeles Эдуард Юрьевич Тейтер; 7. veebruar 1886 – 4. juuni 1938) oli eesti päritolu NSV Liidu sõjaväelane ja 1. detsembri riigipöördekatsest osavõtnu.
Eduard Teiter astus VK(b)P liikmeks 1917. aasta veebruaris. Eduard Teiter oli 1917. aastal pärast Eestimaa Sõja-Revolutsioonikomitee poolt Tallinnas võimu haaramist Tallinna linna kaitse komissariaadi komissar. 25.–27. oktoobril 1917 toimunud Eestimaa Nõukogude II kongressil Tallinnas valiti Eduard Teiter EN Täitevkomitee liikmeks.
Pärast Eesti okupeerimist Saksa keisririigi vägede poolt 1918. aasta kevadel taganes Teiter koos nõukogude asutustega Petrogradi, kus ta valiti 15. oktoobril 1918 Eestimaa Ajutise Revolutsioonikomitee koosseisu. EARK ülesandeks oli ette valmistada ja koordineerida Eesti bolševike tegevust Nõukogude Venemaa Punaarmeega Eesti vallutamisel.
1918. aasta 22. novembril juhtis ta Kulgu lahingus ja 28. novembril Narva lahingus Viljandi kommunistlikku kütipolku ning pärast Punaarmee poolt Narva vallutamist ja Eestimaa Töörahva Kommuuni väljakuulutamist oli Eduard Teiter ETK Sõjaväe Valitsuse asjaajaja.
Eesti Vabadussõjas oli ta Nõukogude Venemaa Punaarmee poolel Eesti iseseisvuse vastu sõdinud Eesti kütivägede 1. Eesti Kütidiviisi koosseisus 2. Viljandi Eesti kommunistliku kütipolgu polgukomandör, 1. Petrogradi diviisi staabiülema abi, Hanko rinde ülem Soomes ja Eesti diviisi staabiülema abi.
Pärast Eesti Vabadussõda töötas Petrogradis Eesti Haridusmaja juhatajana.
1924. aastal suunati ta illegaalsele tööle Eestisse, kus osales 1. detsembri riigipöördekatse ettevalmistamisel ning oli ühe rünnakrühma (III pataljoni) komandör. .
Isiklikku.
Sündinud Viljandimaal Tarvastu vallas Mustla külas Jüri Teiteri ja Mari Lilientali peres. 19. sajandi lõpupoole kolinud koos perega Tartusse, kus isa pidas juuksuriäri.
Õppis Hugo Treffneri gümnaasiumis, koos noorema venna Georgiga osales 1905. aasta rahutustes. Poegade liigse agaruse tõttu oli pere sunnitud kolima Helsingisse. Koos vennaga töötasid isa Helsingi juuksuriärides. Osalesid eestlastest sotsiaaldemokraatide Helsingi organisatsiooni töös.
Rindeohvitserina võttis osa Esimesest maailmasõjast, oli autasustatud kahe ordeniga.
Eduard Teiteri vend Georg Teiter oli samuti Soome sotsiaaldemokraatliku, hiljem Eesti pagulaste kommunistliku liikumise aktivist (EKP Keskkomitee liige).
Mõlemad vennad arreteeriti 1936. aastal süüdistatuna Nõukogude-vastases spionaažis, saadeti laagritesse ning 1937. aastal lasti maha.
Jakob Vakker

Jakob Vakker (1880 Rägavere vald Virumaa – 1924 Tallinn) oli eesti revolutsionäär ja 1. detsembri riigipöördekatsest osavõtnu.
Jakob Vakker sündis 1880. aastal Rägavere vallas sauniku pojana. Jakob Vakker võttis osa 1905–1906 aasta revolutsioonist Eestis, Aseri tsemenditehases. Pärast 1905. aasta revolutsioonisündmusi töötas raudteel rööpaseadjana ja signalistina. 
Jakob Vakker osales Eesti Vabadussõja ajal korraldatud raudteelaste streigi organiseerimises, mille eest saadeti koos 61 teise raudteelasega Nõukogude Venemaale. 
Jakob Vakker suunati tagasi Eestisse, kus asus illegaalsele kommunistlikule poliitilisele agitatsioonitööle ning osales 1. detsembri riigipöördekatse ettevalmistamises ning juhtis riigipöördekatse ajal rünnakut Balti jaamale, mille vallutamise katse ajal sai haavata, varjas end, kuid tabati ning mõisteti sõjaväljakohtu poolt surma ja hukati.
3 (Tallinna trolliliin)

3. trolliliin oli Tallinna trolliliin, mis teenindas reisijaid marsruudil Mustamäe – Kaubamaja. Erinevalt liinidest 1 ja 5 sõitis liin 3 Mustamäele Akadeemia tee kaudu. 31 detsember -1 jaanuar on lõpp-peatus Tõnismägi. Väljumised 9-20 minuti tagant. Alates 1. novembrist 2024 asendab seda trolliliini buss nr. 83.
Peatused.
Mustamäe – Kaubamaja.
Mustamäe, Raja, Keemia, Ehitajate tee, Liivaku, Vambola, Lepistiku, Siili, Linnu tee, Tedre, Koskla, Taksopark, Koidu, Tõnismägi, Vabaduse väljak, Estonia, Kaubamaja.
Kaubamaja – Mustamäe.
Kaubamaja, Estonia, Vabaduse väljak, Tõnismägi, Koidu, Koskla, Tihase, Tedre, Linnu tee, Siili, Lepistiku, Vambola, Liivaku, Ehitajate tee, Keemia, Mustamäe.
7 (Tallinna trolliliin)

7. trolliliin oli Tallinna trolliliin, mis teenindas reisijaid marsruudil Väike-Õismäe – Balti jaam. Viimane troll väljus liinile Balti jaamast 1. jaanuaril 2016 00:00. Järgnevast hommikust alustasid liini teenindamist hübriidbussid liininumber 43 all. Alates 01.08.2023 ühendati liinid 43 ja 8 üheks liiniks numbriga 8.
Peatused.
Väike-Õismäe - Balti jaam.
Väike-Õismäe PR, Väike-Õismäe, Kullerkupu, Nurmenuku, Karikakra, Sinilille, Haabersti, Zoo, Looga, Mustjõe, Humala, Pirni, Lille, Ristiku, Tehnika, Toompark, Balti jaam.
Balti jaam - Väike-Õismäe.
Balti jaam, Kelmiküla, Ristiku, Lille, Hipodroom, Pirni, Humala, Mustjõe, Looga, Zoo, Haabersti, Sinilille, Karikakra, Nurmenuku, Kullerkupu, Väike-Õismäe, Väike-Õismäe PR.
Bojan Radev

Bojan Aleksandrov Radev (sündinud 25. veebruaril 1942) on endine Bulgaaria maadleja.
Ta on kunstikoguja ja filantroop – ta on annetanud Bulgaaria Rahvuslikule Ajaloomuuseumile 170 eksponaati, nende seas ikoone, kirikunõusid, skulptuure. Muuseumis on tema auks nimetatud Bojan Radevi saal.
Teda on kolm korda olnud Bulgaaria Aasta sportlane - 1964, 1967, 1968. aastal.
2009. aastast kuulub FILA Hall of Fame'i.
5 (Tallinna trolliliin)

5. trolliliin oli Tallinna trolliliin, mis teenindas reisijaid marsruudil Akadeemia tee – Balti jaam. Väljumised 8-18 minuti tagant. 
Liin kulges marsruudil Akadeemia tee, Eduard Vilde tee, Mustamäe tee, Paldiski maantee, Toompuiestee. 
Alates 1. novembrist 2024 asendab seda liini buss nr. 85. 
Peatused.
Mustamäe – Balti jaam.
Akadeemia tee, Kaja, Szolnok, A. H. Tammsaare tee, Sääse, Aiandi, Löwenruh, Marja, Välja, Lille, Ristiku, Tehnika, Toompark, Balti jaam.
Balti jaam – Mustamäe.
Balti jaam, Kelmiküla, Ristiku, Lille, Hipodroom, Välja, Marja, Löwenruh, Aiandi, Sääse, A. H. Tammsaare tee, Szolnok, Kaja, Akadeemia tee, Mustamäe.
Amfiid

Amfiid (&lt; kreeka "amphi") on ümarusside eesmises otsas suu lähedal paiknev kemoretseptor. Amfiidid on ümarusside peamised haistmisorganid.
Pasquale Pasarelli

Pasquale Pasarelli (sündinud 14. märtsil 1957) on endine Lääne-Saksamaa ja Saksamaa maadleja.
Ta on saanud Saksamaa kõrgeima spordiauhinna ("Silbernes Lorbeerblatt" ehk Hõbedane Loorberileht) kaks korda. 1981. aastal tuli ta maailmameistriks ja Euroopa meistriks. Aastal 1984 juhtis ta ühes maadlusajaloo dramaatilisemas olümpiamängude finaalis matši valitseva maailmameistri jaapanlase Masaki Eto vastu ja 1.39 enne matši lõppu jaapanlane heitis teda ning sakslane pidi seisma maadlussillas kuni matši lõpuni, kokku 90 sekundit. Ta võitis punktidega 8-5.
Samal aastal autasustati teda ka Saksamaa televisiooni auhinnaga Goldene Kamera (Kuldne Kaamera)
2004. aastal Saksamaa riikliku telekanali ZDF korraldatud Saksamaa sajandi sportlase hääletusel sai ta 92. koha.
Ta on võitnud Saksamaa meistrivõistlustel kuus kuldmedalit.
1986. aastal mõistis Saksamaa kohus talle raha vedanud postiauto ründamise eest 20-kuulise vanglakaristuse.
Alates 2000. aastast töötab ta treenerina maadlusklubis KSV 1952 Berghausen. 
Tema vennad Thomas Pasarelli ja Claudio Pasarelli on samuti maadlejad.
Hispaania teetigu

Hispaania teetigu ("Arion vulgaris") on teeteo perekonda kuuluv suur (7 kuni 15 cm) nälkjas. Teo värvus võib suuresti varieeruda alates tumepruunist punaka, oranži, kollaka ja beeži toonini. Heledama tooniga isendeid on kergem ära tunda. Eristamise aluseks on looma keha kattev kollane lima (meie teiste suurte nälkjate lima on värvitu).
Hispaania teeteo algne levikuala ei ole täpselt teada. Arvatavalt Põhja-Hispaaniast ja läänepoolselt Prantsusmaalt pärit tigu on levinud invasiivse võõrliigina Kesk- ja Põhja-Euroopasse, 21. sajandi teisel kümnendil ka Eestisse. Uutesse paikadesse levib liik peamiselt munadena koos mulla ja taimedega. Suureks kasvades (juulis-augustis) sööb teetigu aplalt ilutaimi ja köögivilju, vahel ka oma liigikaaslasi. Suuruse, aktiivsuse ja arvukuse tõttu võib ta kohalikud liigid välja tõrjuda.
Algselt peeti hispaania ja lusitaania teetigu samaks liigiks ja nimetusi kasutati sünonüümidena, kuid täpsemad uuringud tuvastasid need eri liikideks. Lusitaania ehk portugali teeteo ("Arion lusitanicus") levikupiirkond piirdub Lääne-Lissaboni metsadega, sealhulgas Sintra-Cascais'e või Arrábida rahvuspargiga. Suhteliselt muutliku välimusega lusitaania teetigu kasvab kuni 8 sentimeetri pikkuseks.
Vítězslav Mácha

Vítězslav Mácha (6. aprill 1948 – 29. mai 2023) oli Tšehhoslovakkia maadleja.
Pärast sportlaskarjääri oli ta Tšehhoslovakkia maadluskoondise treener.
Tšehhi ajakirjanduse korraldatud küsitluse põhjal loetakse ta 20. sajandi kümne parima Tšehhi sportlase hulka, nende seas ka näiteks kergejõustikulegend Emil Zátopek.
Samuum

Samuum on kuiv kuum tuul Saharas ja Araabia poolsaarel.
Tuule temperatuur võib ulatuda üle 50 °C ja niiskus olla alla 10%. Tuul kannab endaga kaasa tolmu ja liiva ning on seetõttu ohtlik inimestele ja loomadele, kes võivad lämbuda. Samuti võib kõrge temperatuuriga tuul põhjustada kuumarabandust.
Teetigu

Teetigu ("Arion") on perekond nälkjaid, mis kuulub teetigulaste ("Arionidae") sugukonda.
Bruno Giacometti

Bruno Giacometti (24. august 1907 Stampa – 21. märts 2012 Zollikon) oli Šveitsi arhitekt.
Ta õppis Zürichi tehnikainstituudis Otto Salvisbergi ja Karl Moseri käe all ning töötas seejärel Zürichis arhitektina.
Giacometti tööde seas on Zürichi spordihall Hallenstadion, Zürichi ülikooli hügieeni- ja farmakoloogiainstituudi hooned, Šveitsi paviljon Veneetsia biennaalil, Usteri raekoda ja Churi loodusloomuuseum.
Tema isa Giovanni Giacometti oli maalikunstnik ning vennad Alberto Giacometti ja Diego Giacometti skulptorid.
Giacometti abiellus 1935. aastal Odette Duperretega, kellega elas koos kuni viimase surmani 2007. aastal. Giacometti suri ise 104-aastaselt Zürichi lähedal Zollikonis.
Tartu Ülikooli Türi Kolledž

Tartu Ülikooli Türi Kolledž oli aastatel 1996–2011 Tartu Ülikooli koosseisu kuulunud kõrgkool, mis asus Türil.
Kolledž asutati 1996. aastal. Algul töötas see Türi majandusgümnaasiumiga samas majas. 2001. aastast asus kolledž Türi linnale kuuluvas hoones. Õpperuumide juurde kuulus ka 60-kohaline ühiselamu.
2010. aastal sai Türi Kolledžis õppida õppekaval "Keskkonnakorraldus ja planeerimine". Üliõpilasi oli 129 ja oma õppejõude kolm. Kolledži sulgemisel läks õppekava Tartu ülikooli loodus- ja tehnoloogiateaduskonda, senised üliõpilased said võimaluse jätkata erialal õppimist järgmisest õppeaastast Tartus. Avatud ülikooli õpe jätkus aga Türil.
Adam Grünbaum

Adam Barthold Gustav Grünbaum (14. november 1904 Thbilisi Venemaa keisririik – 10. mai 1979 München Saksamaa LV) oli Eesti advokaat.
Adam Grünbaum sündis 1904. aastal Thbilisis, õppis aastail 1923–1927 (lõpetas "cum laude") Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas.
Aastail 1927–1932 oli Adam Grünbaum vandeadvokaat Mihkel Punga, 1932–1936 Malka Schlifsteini abi, 1935–1940 ASi Laferme tubakavabriku direktor Tallinnas. 
Aastatel 1940–1941 oli ta Saksa saatkonna ametnik Tallinnas, 1941. aastal läks ta Saksamaale, oli majandusnõunik Posenis, hiljem Saksa Riigi Okupeeritud Idaalade Ministeeriumi referent Tallinnas, Riias ja Berliinis. 
1943–1945 Saksa armees. 1947–1950 majandusabi juhataja Augsburgi abikomitees, alates 1951. aastast ametnik USA okupatsioonivägede juures. 
Ühiskondlik tegevus.
Adam Grünbaum oli Saksamaa Balti Seltsi (saksa keeles "Baltische Gesellschaft in Deutschland") kauaaegne peasekretär, ajakirja Mitteilungen aus dem baltischen Leben toimetaja.
Jokela

Jokela on Soomes Uusimaa maakonnas Tuusula valla põhjapoolseim asula. Elanike arv on umbes 8000. 
Jokelas asub kolm algkooli, põhikool ning gümnaasium.
Jokelas asub ka 1862. aastal avatud raudteejaam, kus lähirongid peatuvad.
Ferdinand Saukas

Ferdinand Saukas (29. jaanuar 1908 Riia – 29. detsember 1976 São Paulo) oli Eesti diplomaat ja konsul.
Ta õppis aastail 1925–1932 (lõpetas cum laude) Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas, Korporatsioon Fraternitas Estica liige.
Ferdinand Saukas oli 1932. aastal Tartu-Võru Rahukogu kohtuameti kandidaat, 1932–1933 Kohtuministeeriumi assistent, 1934. aastal Tartu vangla abidirektor, 1934–1936 Valga vangla direktor.
1936–1940 oli ta Moskva saatkonna atašee, alates jaanuarist 1940 konsul São Paulos. 
Isiklikku.
Tema õde oli konsulaarametnik ja väliseesti tegelane Alide Viire-Slet.
Tema abikaasa oli Lili Saukas (sündinud Muna; 17. juuni 1904 – 10. november 1976), poeg Olev Valentin Saukas (30. august 1944 – 11. september 2011).
Adonis-Prosper Neemre

Adonis-Prosper Neemre (aastani 1936 Adonis-Prosper Neumann; 4. detsember 1910 Nõmme – ?) oli eesti vaimulik.
Ta lõpetas aastal 1930 Tallinna Linna Poeglaste Humanitaargümnaasiumi. Aastatel 1931–1936 õppis ta Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Prooviaastal oli ta Keila Miikaeli koguduses. Ordineeriti 20. oktoobril 1937 õpetajaks.
Ta oli aastatel 1937–1938 Paldiski Nikolai koguduse õpetaja. Aastatel 1938–1939 oli ta asetäitja õpetajaks ning aastatel 1939–1941 õpetajaks Kärdla Johannese koguduses. Lisaks hooldas ta 11. novembrist 1939 Reigi Jeesuse kogudust.
Neemre arreteeriti 22. juulil 1941; ta küüditati Venemaale ning talle mõisteti 27. oktoobril 1941 Irkutski oblasti kohtus § 58–13 järgi 6 aastat vanglat ja 5 aastat asumist. Tema edasise saatuse kohta puuduvad andmed.
Alexander Andreas Ernst von Baer

Alexander Andreas Ernst von Baer (10/22. aprill 1826 Königsberg – 25. veebruar/10. märts 1914 Repniku) oli Eestimaa maanõunik, Kihlevere ja Piibe mõisnik.
Ta oli Karl Ernst von Baeri poeg, õppis Königsbergi Ülikoolis õigusteadust 1844–1849
Ta oli Eestimaal 1856–1871 Lasila mõis, 1859–1874 Kihlevere ja 1866. aastast Piibe mõisnik ja aastatel 1858–1861 kreisikohtu assessor, 1860–1868 kreisisaadik, 1868. aastast Eestimaa maanõunik ja Virumaa ja siis Järvamaa ülemkirikueestseisja.
Isiklikku.
Alexander von Baer abiellus 9/21. veebruaril 1854 Cäcilie von Stackelbergiga (18/30. oktoober 1833 Haapsalu – 9/21. juuli 1881 Tartu).
Fallen (Burzumi album)

"Fallen" on Norra "black metal"'i muusiku Burzumi kaheksas stuudioalbum.
Plaadi kaanel on kasutatud prantsuse kunstniku William-Adolphe Bouguereau teoats "Eleegia (Élégie)" (1899).
"Fallen" salvestati ja miksiti kokku kahe nädala jooksul.
Muusika ja sõnad.
Varg Vikernesi sõnul on album "Beluse" ja millegi uue ristand, olles rohkem inspireeritud debüütalbumist ja "Det som engang varist" kui "Hvis lyset tar ossist" või "Filosofemist". Album on dünaamilisem ja igas mõttes eksperimenteerivam kui "Belus" – "Lähenesime sellele, justkui oleks tegu klassikalise muusikaga." Sõnade poolest sarnaneb see debüütalbumiga. Rõhk on eksistentsialismi teemadel, kuid "Beluselt" tuttav mütoloogiahõng on samuti alles.
Mehmet Akif Pirim

Mehmet Akif Pirim (sündinud 17. septembril 1968) on Türgi treener ja endine maadleja.
Pärast maadluskarjääri lõppu oli ta Türgi maadluskoondise treener ning lisaks koolitas FILA tellimusel Aafrika ja Aasia maadlustreenereid.
Péter Farkas

Péter Farkas (sündinud 14. augustil 1968) on endine Ungari maadleja.
2004. aastal ta arreteeriti süüdistatuna suures koguses marihuaana kasvatamises. 2008. aastal tunnistati ta kohtus süüdi ja talle määrati 7-aastane vanglakaristus, aga vahetult enne kohtuotsuse ettelugemist õnnestus tal koos kahe kaassüüdlasega põgeneda. 2009. aastal peale aastast varjamist arreteeriti Farkas Andorras uuesti.
Atanas Komšev

Atanas Slavčev Komšev (23. oktoober 1959 – 12. november 1994) oli Bulgaaria maadleja.
Ta võitis Bulgaaria meistrivõistlustel kümme kuldmedalit.
1992. aastal olümpiamängudel sai ta 11. koha.
1994. aastal suri ta autoõnnetuses saadud vigastustesse.
Mirko Englich

Mirko Englich (sündinud 28. augustil 1978) on Saksamaa maadleja.
Eestlastest on temaga maadelnud Heiki Nabi, kes kaotas 2008. aastal EM-il punktidega 1–2, ja Richard Karelson, kes kaotas 2003. aastal EM-il punktidega 0–3.
Ta on abielus Yvonne Englichiga, kes on naistemaadluses võitnud 2011. aastal Euroopa meistrivõistlustel pronksmedali. Nad elavad ja treenivad abikaasaga Frankfurdis Oderi ääres.
J. Marchlewski nimeline Lääne Vähemusrahvuste Kommunistlik Ülikool

J. Marchlewski nimeline Lääne Vähemusrahvuste Kommunistlik Ülikool oli 1922. aastal moodustatud ja 1936. aastani tegutsenud rahvuslike kommunistlike liikumiste aktivistide ettevalmistamise asutus NSV Liidus.
Lääne Vähemusrahvuste Kommunistlik Ülikool moodustati 1921. aasta 28. novembril Vladimir Lenini allakirjutatud Vene SFNV Rahvakomissaride Nõukogu dekreedi alusel Vene SFNV Hariduse Rahvakomissariaadi juures Moskvas Lääne-Euroopa ja NSV Liidu vähemusrahvuste – leedu-juudi-läti, saksa, poola, rumeenia – kõrgemate parteikoolide baasil rahvussektorid tulevaste revolutsionääride ja poliittöötajate ettevalmistamiseks. Hiljem moodustati täiendavalt valgevene, bulgaaria, itaalia, moldaavia ja jugoslaavia sektorid. 
1922. aasta 18. septembril moodustati Lääne Vähemusrahvuste Kommunistliku Ülikooli filiaal Petrogradis Eesti ja Soome parteikoolide liitmisega; 1924. aastal liideti läti sektor põhilise (Moskva) sektoriga. 
Kooli esimene lend (352 inimest) lõpetas 1922. aastal, 1922/23 õppeaastast kehtestati kolmeaastane õppeaeg ja moodustati jaoskonnad: parteitöö ja poliitharidus, ametiühinguliikumine, ökonoomika, haldusõigus. Lisaks põhikursustele toimusid ka üheaastased kursused. 
Lääne Vähemusrahvuste Kommunistlikku ülikooli võeti vastu õppima kommunistliku partei ja komsomoliorganisatsioonide soovitusel ja suunamiskirjaga.
Ülikool suleti III Kommunistliku Internatsionaali Täitevkomitee otsusega 1936. aastal ning suur osa lõpetajatest hävitati stalinlike "puhastuste" käigus.
Lääne Vähemusrahvuste Kommunistliku Ülikooli eesti sektor.
Lääne Vähemusrahvuste Kommunistlik Ülikooli eesti sektori õppejõududena töötasid eesti kommunistid Hans Pöögelmann (Eestimaa Kommunistliku Partei ja Eesti töölisliikumise ajalugu), Rudolf Vakmann (poliitökonoomia), Sofie Allermann (eesti keel ja kirjandus), Johannes Reesen (majandusteadus), Hilda Moosberg (NSV Liidu rahvaste ajalugu), Richard Majak (ÜK(b)P ajalugu).
Petǎr Kirov

Petǎr Kirov (sündinud 17. septembril 1942) on endine Bulgaaria maadleja.
Ta alustas maadlustreeninguid 21-aastaselt, edu tuli kiirelt – pärast aastast treeningut sai ta Bulgaaria meistrivõistlustel esikoha. Ta võitis kaks korda olümpiamängudel kuldmedali. Oma kolmandatel olümpiamängudel 1976 sai ta raske õlavigastuse ja pidi katkestama, kuigi oli oma kaalus selge favoriit, olles võitnud samal aastal Euroopa meistrivõistlused. Kogu oma maadlejakarjääri võistles ta kehakaalus 52 kg.
Ta võitis üksteist korda tugeva rahvusvahelise Nikola Petrovi turniiri Bulgaarias.
Ta on kaks korda olnud Bulgaaria aasta sportlane – 1970. ja 1971. aastal.
2007. aastast kuulub Fila Hall of Fame'i.
Pärast sportlaskarjääri töötas maadlustreenerina.
Gospel

Gospel on üks spirituaali alaliik, mis on sündinud 20. sajandi esimesel veerandil. 
Gospelkoor laulab oma muredest ja pettumustest, aga ka lootusest ja usust Loojasse. Kogudus vastab koorile, hõigates "Halleluuja!" ja "Aamen!". Gospel on hoogne, rütmi rõhutakse käteplaksutuste ja tantsuliigutustega. "Off-beat" – rütminihe ettepoole – viitab ühelt poolt Aafrika tagapõhjale ning loob etteulatuvalt seoseid džässiga.
Eestis on suurt tähelepanu pälvinud WAF koori muusikaline lava-"show" – jõulukontsert "Valge gospel", mis on toimunud 2006., 2007., 2009., 2013., 2015. ja 2022. aastal.
Ignazio Fabra

Ignazio Fabra (25. aprill 1930 – 13. aprill 2008) oli Itaalia kurttumm maadleja.
Ta võistles kokku neljadel olümpiamängudel ja sai kokku kaks hõbemedalit ning neljanda ja viienda koha.
Spirituaal

Spirituaal on vaimulik koorilaul, mis kujunes välja Aafrika rituaalsete laulude ja euroopaliku muusika segunemisel. See protsess kandis osalt ka vägivaldset iseloomu, kuna orjadel ei lubatud oma suguharu religioosset kombestikku järgida, vaid sunniti neid liituma kristliku kirikuga. Spirituaali euroopalik pale avaldub harmoonias, meloodikas ning lihtsamate vormielementide (fraas, periood) kasutamises. Ühine nii Euroopa kui ka Aafrika kultuurile on spirituaalides esinev pentatooniline helilaad (anglokeldi muusika) ning koori ja eeslaulja vaheldumisel põhinev esituslaad. Aafrika tagapõhi kajastub sügavalt hingestatud väljenduslaadis, rikkalike kaunistustega meloodikas ning elavas punkteeritud rütmikas. Spirituaalides pöörduti palvega Looja poole ning neisse oli metafooridena peidetud ka lootus orjapõlvest vabanemiseks (põgenemiseks).
1958. aasta Portugali presidendivalimised

Portugali 1958. aasta presidendivalimised toimusid 8. juunil 1958.
Sel ajal oli Portugalis autoritaarne Uus Riik, mida juhtis Portugali peaminister António de Oliveira Salazar. President oli küll nimeliselt riigipea, kuid tegelikku võimu tal õieti polnud.
Eelmine Portugali president Francisco Craveiro Lopes polnud siiski nõnda kuulekas kui Salazar oleks soovinud ja kui tema 7 aasta pikkune ametiaeg läbi sai, ei tahtnud Salazar, et ta tagasi kandideeriks. Opositsioon palus, et Lopes kandideeriks sõltumatu kandidaadina, aga Lopes teadis, et tal ei olnud mingeid šansse niimoodi valitud saada, sest ta polnud ka piisavalt radikaalne; niisiis ta keeldus.
Rahvusliit, Portugali ainus erakond, esitas presidendikandidaadiks mereministri admirali Américo Tomási, kes oli oma ametis hästi hakkama saanud. Ta oli hankinud mereväele palju uusi laevu ja rajanud Portugali moodsa laevatööstuse.
Demokraatlik opositsioon esitas Tomási vastaskandidaadiks Humberto Delgado, kes oli Portugali kõigi aegade noorim kindral. 1952 oli ta määratud Portugali sõjaväeatašeeks Washingtoni, kus ta tutvus lähedalt demokraatliku valitsemiskorraga ja hakkas ka ise seda pooldama.
10. mail 1958 andis Delgado kuulsa intervjuu, kus ta küsimusele, mida ta Salazariga peale kavatseb hakata, vastas: "Ilmselt ma lasen ta lahti!" Tema avameelsus andis talle hüüdnime "Kindral ilma hirmuta".
Portugali salapolitsei PIDE hirmutas Delgado toetajaid ja oli palju teateid valimispettustest. Ametlikel andmetel anti Tomási kasuks 765 081 häält ehk 76,42% ja Delgado kasuks 236 057 häält ehk 23,58%. Mitteametlikel andmetel Delgado võitis need valimised.
Ametlikest andmetest hoolimata hirmutasid need valimised Uut Riiki sedavõrd, et Portugali põhiseadusesse tehti muudatus ja edaspidi ei valinud presidenti enam rahvas, vaid valimiskogu. Kahtedel järgmistel valimistel sai Tomás kõik 120 valimiskogu häält ning ta oli Portugali president kuni Nelgirevolutsioonini 1974, mille käigus Uus Riik kukutati ja Portugalis kehtestati mitmeparteiline demokraatlik valimissüsteem.
Delgado heideti Portugali sõjaväest välja. Ta põgenes Brasiilia saatkonda. Seejärel elas ta aastaid algul Brasiilias ja siis Alžeerias Ben Bella külalisena. 1964 asutas ta Roomas Portugali Rahvusliku Vabastamise Rinde, kuulutades, et ainus võimalus kukutada Uut Riiki on sõjaväeline riigipööre. Järgmise aasta algul tuli ta salaja Portugali. Võib-olla tahtis ta osaleda uutel presidendivalimistel, sest Tomási esimene ametiaeg hakkas täis saama. Ta võeti koos oma sekretäriga Portugali piirilinna Olivenza lähedal kinni ja hukati 13. veebruaril 1965. Ametliku versiooni järgi tapeti nad enesekaitseks, aga nad ei olnud relvastatud ja sekretär oli kägistatud. Nende surnukehad leiti kaks kuud hiljem Hispaaniast piiri lähedalt. Hiljem selgus, et mõlemad oli tapnud PIDE agent Casimiro Monteiro.
Imre Polyák

Imre Polyák (16. aprill 1932 – 15. november 2010) oli Ungari maadleja.
Ta tunnistati kaks korda Ungari aasta sportlaseks – 1958. aastal (olles üldse esimene selle auhinna saaja) ja 1962. aastal. Ungari maadlejatest on selle saanud veel Tamás Gáspár, György Gurics, István Kozma, Csaba Hegedűs, István Majoros.
2003. aastast kuulub Fila Hall of Fame'i (valiti sinna FILA poolt esimese kümne maadleja seas).
Ḩamīd Sūrīān

Hamid Soryan Reihanpour (sündinud 24. augustil 1985 Teheranis) on Iraani Kreeka-Rooma maadleja. Ta on kuuekordne maailmameister. 
Ta hakkas maadlemist treenima 1998. aastal.
Ta on kahekordne Aasia meister Kreeka-Rooma maadluses.
2005. aastal tuli ta Kreeka-Rooma maadluses juunioride maailmameistriks.
2007. aastal tunnistati ta Iraani aasta sportlaseks.
2008. aasta olümpiamängudele läks ta selge favoriidina (ikkagi kolmel viimasel aastal maailmameistriks tulnud), kuid kaotas kolmandas matšis Venemaa esindajale Nazõr Mankijevile ja pronksmedalikohtumises Lõuna-Korealasele Park Eun-Chule, saavutades lõpuks 5. koha.
Osmo Sipari

Osmo Artturi Sipari (14. aprill 1922 Vehkalahti – 22. mai 2008 Helsingi) oli soome arhitekt.
Sipari lõpetas 1951. aastal Helsingi tehnilise kõrgkooli arhitektina ning asutas seejärel oma arhitektibüroo.
Üks tema esimesi töid oli koostöös Eero Eerikäisega 1950. aastal valminud Salla kirik. Sipari ja Eerikäise kavand võitis 1947. aastal korraldatud arhitektuurivõistluse Lapi sõjas hävinud kiriku taastamiseks.
Osmo Sipari sai tuntuks eelkõige koolimajade loojana. Koos Viljo Revelliga projekteeris ta Meilahti ja Hyrylä rahvakooli. Lisaks on tema loodud Karjasilla, 
Metsola, Hakala, Pieksämäki ja Onkilahti koolimaja, Chydeniuse kooli hoone Kokkolas ning Soome vene kooli hoone Helsingis; Kemi Paattionlehto kalmistu kabel ja Kuopio Puijonlaakso tornmajad.
Koos Aimo Tukiaisega kujundas Sipari Marssal Mannerheimi ratsamonumendi graniitpostamendi ja samba ümbruse.
Lõvilipp

Lõvilipp oli äsja iseseisvunud Soome riigilipp 5. jaanuarist 1918 kuni 29. maini samal aastal, mil võeti kasutusele Soome praegune riigilipp.
Lõvilipu ametlik kasutamine lõpetati täielikult 1920. aastal, kuid Soome Rootsi Rahvapartei kasutas seda oma valimisreklaamides Soome lipu asemel kuni 1966. aastani.
Uusi Suomi

Uusi Suomi oli ajaleht, mis ilmus Soomes aastatel 1919–1991.
Kuni 1976. aastani oli Uusi Suomi Rahvusliku Koonderakonna häälekandja, seejärel sõltumatu parempoolne ajaleht.
Lehe viimane peatoimetaja oli Jarmo Virmavirta.
Mannerheimi muuseum

Mannerheimi muuseum on Soome presidendi marssal Carl Gustaf Emil Mannerheimi majamuuseum Helsingis Kaivopuistos.
Muuseum tegutseb majas, kus Mannerheim elas aastatel 1924–1951. Muuseumi haldab marssali varad pärinud Mannerheimi sihtasutus.
Maja arhitekt on August Boman ja see valmis 1874. aastal. Hiljem kuulus see Karl Fazerile ja Fazeri tehastele. Majas oli kuus korterit, kus elasid Fazeri töölised. Mannerheim üüris maja Fazerilt 1924. aastal ja ehitas tollal pigem suvilaks sobinud ehitise elumajaks ümber. Ta jäi surmani selle maja üüriliseks. 
Novembris 1951 avati majas muuseum. 1957. aastal ostis sihtasutus maja Fazerilt ära.
Muuseum on külastajatele avatud aasta läbi reedeti, laupäeviti ja pühapäeviti. Peaaegu kogu maja on säilitatud sellisel kujul, nagu see oli Mannerheimi eluajal. Ainult kolm ülemise korruse tuba on kohandatud vahetatavate näituste korraldamiseks. Muuseumis tohib ringi liikuda ainult giidi saatel.
Mannerheimi sünniaastapäeval 4. juunil on muuseumi külastamine tasuta.
Põhjatorik

Põhjatorik ehk harilik käsnak ("Climacocystis borealis") on valge ja väga kiulise struktuuriga seen: värske viljakeha seeneliha võib sitkete ribadena lahti sikutada servast puutüveni. Eoslavas on tsüstiidid. 
Eestis esineb pillatult kogu maal, arvukam põlismetsades. 
Kasvab kuusekändudel ja tüügaste alusel, väga harva ka männil, võib esineda ka elusatel puudel. 
Leitav juulist oktoobrini.
Caminemos Pisando la Senda de Nuestra Inmensa Felicidad

Caminemos Pisando la Senda de Nuestra Inmensa Felicidad on Ekvatoriaal-Guinea riigihümn.
Teksti kirjutas hümnile Atanasio Ndongo Miyone. Muusika komponeeris Hispaania leitnant Ramiro Sánchez Lopes, kes sai selle komponeerimise eest preemiaks 25 000 peseetat. 
Hümni kasutatakse alates riigi iseseisvumisest 12. oktoobril 1968.
Caminemos pisando la senda &lt;br&gt;
De nuestra inmensa felicidad. &lt;br&gt;
En fraternidad, sin separación, &lt;br&gt;
¡Cantemos Libertad! &lt;br&gt;
Tras dos siglos de estar sometidos &lt;br&gt;
Bajo la dominación colonial, &lt;br&gt;
En fraterna unión, sin discriminar, &lt;br&gt;
¡Cantemos Libertad! &lt;br&gt;
¡Gritemos Viva, Libre Guinea, &lt;br&gt;
Y defendamos nuestra Libertad. &lt;br&gt;
Cantemos siempre, Libre Guinea, &lt;br&gt;
Y conservemos siempre la unidad. &lt;br&gt;
¡Gritemos Viva, Libre Guinea, &lt;br&gt;
Y defendamos nuestra Libertad. &lt;br&gt;
Cantemos siempre, Libre Guinea, &lt;br&gt;
Y conservemos siempre la independencia nacional
Y conservemos, Y conservemos
La independencia nacional.
Laissez-nous marcher sur le chemin &lt;br&gt;
De notre immense bonheur, &lt;br&gt;
Dans la fraternité, sans séparation, &lt;br&gt;
Chantons la Liberté! &lt;br&gt;
Après deux siècles d'être soumis &lt;br&gt;
Pour la domination coloniale, &lt;br&gt;
Dans l'union fraternelle, sans discrimination, &lt;br&gt;
Chantons la Liberté! &lt;br&gt;
Laissez-nous pleurer, Vive libre Guinée, &lt;br&gt;
Et laissez-nous défendre notre liberté &lt;br&gt;
Laissez-nous pleurer Vive libre Guinée, &lt;br&gt;
Et Restons toujours unis .. &lt;br&gt;
Laissez-nous pleurer Vive libre Guinée, &lt;br&gt;
Et laissez-nous défendre notre liberté. &lt;br&gt;
Laissez-nous chanter Vive libre Guinée, &lt;br&gt;
Et laissez-nous toujours de conserver l'indépendance nationale &lt;br&gt;
Et laissez-nous conserver, et laissez-nous à conserver, &lt;br&gt;
L'indépendance nationale.
Caminhemos sob a trilha 
De nossa imensa felicidade, 
Em fraternidade, sem barreiras, 
Cantemos Liberdade!
Após dois séculos de submissão 
Ao domínio colonial, 
Em fraterna união, sem preconceito, 
Cantemos Liberdade! 
Gritemos Viva, Livre Guiné, 
E defendamos nossa liberdade 
Gritemos Viva, Livre Guiné, 
E conservemos sempre a unidade. 
Gritemos Viva, Livre Guiné, 
E defendamos nossa liberdade. 
Cantemos sempre, Livre Guiné, 
E conservemos sempre a independência nacional. 
E conservemos, e conservemos, 
A independência nacional.
Let us walk the path
Of our great happiness.
In brotherhood, without separation,
Freedom Sing!
After two centuries of being subjected
Under colonial rule,
In fraternal union, without discrimination,
Freedom Sing!
Let us shout live Guinea,
Defend our freedom.
Sing always free Guinea,
And always retain the unit.
Let us shout live Guinea,
Defend our freedom.
Sing always free Guinea,
And always preserve national independence
And we preserve and conserve
National independence.
Eugen Lasn

Eugen Gustav Lasn (31. detsember 1898 Seli vald, Pärnumaa – 7. november 1958 Port Arthur, Ontario provints, Kanada) oli eesti metsatööstur.
Ta õppis aastail 1921–1925 Tartu Ülikooli õigusteaduskonna kaubandusosakonnas, oli korporatsiooni Ugala liige.
Eugen Lasn osales Vabadussõjas, emigreerus 1926. aastal Kanadasse, oli seal metsatööstur. 
Ta oli Rahvusliku Välisvõitluse Nõukogu juhatuse liige, Eesti Liidu Kanadas esinduskogu ja juhatuse liige, Eesti Abistamiskomitee ja Port Arthuri Eesti Seltsi auliige.