tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Raimo Maasik

Raimo Maasik (sündinud 20. juulil 1971 Rakveres) on Rakvere Riigigümnaasiumi füüsikaõpetaja. 
2023. aastal pälvis ta aasta gümnaasiumiõpetaja auhinna ja 2024. aastal riigi teaduspreemia pikaajalise tulemusliku teadus- ja arendustöö eest.
Haridus.
Maasiku koolitee möödus Väike-Maarja Keskkoolis, mille ta lõpetas 1989. aastal. 1994. aastal lõpetas ta Tallinna Pedagoogikaülikooli füüsikaõpetaja erialal. Ta on läbinud koolijuhtide koolituse Tartu Ülikoolis (2004) ja inseneripedagoogika täiendõppe Tallinna Tehnikaülikoolis (2013–2015).
Töökäik.
Ta oli kuni 2020. aastani Väike-Maarja Gümnaasiumi vilistlaskogu esimees. Ta on kuulunud Kadrina vallameedia nõukotta.
Õpetamisfilosoofia ja -meetodid.
Maasiku õpetamismeetodid on suunatud õpilaste aktiivsele kaasamisele ja füüsika mõistmisele läbi praktiliste kogemuste. Ta peab oluliseks katseid ja reaalse eluga seotud tegevusi, ärgitab õpilasi kaasa mõtlema küsimuste abil ning pooldab ainete lõimimist ja teemade kaupa õppimist. Tehisintellekti näeb ta abivahendina, kuid olulisem on õpilase iseseisev arusaamine.
Muud tegevused.
Maasik on mitmekesistanud õppetööd, kutsudes tundidesse külalisõpetajaid ja praktikuid. Ta panustab Rakvere Riigigümnaasiumi valikaine "IT ja tehnoloogia" arendamisse ja otsib sinna praktikutest õpetajaid.
Ta on Eesti Teadushuvihariduse Liidu nõuandva kogu liige ning juhendab tehnoloogia- ja "ükssarvikute" huviringe. Ta toetab huvihariduse lõimimist kooli õppekavaga ja osaleb õppematerjalide koostamisel.
Enne õpetajatööd ja selle kõrvalt on ta näidelnud mõnes väiksemas lavastuses Väike-Maarjas, näiteks kehastanud Jakob Liiva lavastuses "Liivast Liivani".
Moritz Posse (1699–1734)

Moritz Posse (1699–1734) oli Possede aadlisuguvõsast pärit mõisaomanik ja Pärnu sillakohtunik, kellele kuulusid Abja, Kaubi, Laatre ja Veelikse mõis.
Isiklikku.
Moritz Posse sündis 1699. aastal Lennart Posse ja Anna Elisabeth Posse (sünninimega von Stryk) peres.
Moritz Posse abiellus 1721. aastal Anna Charlotta von Güntersbergiga. Abielust sündis kolm last: Anna Elisabeth, Karl Magnus ja Eberhard Gustaf.
Ulrichskirchen-Schleinbach

Ulrichskirchen-Schleinbach on vald "(Marktgemeinde)" Austrias Alam-Austria liidumaal Mistelbachi ringkonnas.
Unterstinkenbrunn

Unterstinkenbrunn on vald "(Gemeinde)" Austrias Alam-Austria liidumaal Mistelbachi ringkonnas.
Tarvo Vaarmets

 
Tarvo Vaarmets (sündinud 24. jaanuaril 1982 Kuressaares) on eesti majandusteadlane, kes on spetsialiseerunud rahandusele.
Vaarmets on uurinud käitumuslikku rahandust ja töötanud finantsanalüütikuna. Ta on riikliku investeerimisfondi ja heaoluindeksi loomise ideede autor.
Haridus.
Vaarmets on lõpetanud 2000. aastal Saaremaa Ühisgümnaasiumi, kus õppis matemaatika ja füüsika eriklassis. Seejärel on ta õppinud Tallinna Tehnikaülikooli bakalaureuseõppes informaatikat ja arvutisüsteeme (2000–2004), magistriõppes ärikorraldust spetsialiseerumisega rahandusele (2007–2010, "cum laude", magistritöö "Eesti aktsiaanalüütikute prognooside täpsus ja seda mõjutavad tegurid") ning doktoriõppes finantsökonoomikat (2011–2019, doktoritöö "Investori otsused ja teekond aktsiaturuni", juhendaja Tõnn Talpsepp). Ta on täiendanud end Prantsusmaal Reims Management Schoolis (2008–2009).
Töökäik.
Vaarmets oli aastatel 2006–2010 ajalehe Äripäev börsitoimetuse ajakirjanik ja toimetaja, sealhulgas rubriigi "Investor Toomas" meeskonnaliige. 
Aastatel 2010–2012 ja 2015–2019 töötas ta Swedbanki finantsanalüütikuna ning 2012–2015 Rahandusministeeriumi riigivara osakonna finantsspetsialistina.
2018. aastast on ta ühtlasi Tallinna Tehnikaülikooli majandusanalüüsi ja rahanduse instituudi külalislektor. 2019. aastast osutab ka finantsaudiitoriteenuseid.
Ta õpetab Kuressaare Täiskasvanute Gümnaasiumis eraisiku rahandust. Külalisõppejõuna on ta õpetanud rahandust ka ettevõtluskõrgkoolis Mainor.
Teadustegevus.
Tema teadustööd on käsitlenud peamiselt investorite käitumist, lisaks on ta uurinud soolise erinevuse põhjuseid eriala- ja karjäärivalikutes. Tema uurimustest on selgunud, miks ühed inimesed investeerivad ja teised mitte, millest sõltub investorite edu ja riskikäitumine, miks naiste osakaal on humanitaarteaduste valdkonnas oluliselt suurem kui meestel ning miks reaalteaduste valdkonnas on olukord vastupidine. Tema teadustööd põhinevad Eesti andmetel.
Tema teadustöid on ilmunud teadusajakirjades Review of Finance, Emerging Markets Review, Journal of Applied Research in Higher Education, Journal of Behavioral and Experimental Finance jpt.
Tarvo Vaarmetsa põhiautorsusega investorite käitumise uurimus "How does learning and education help to overcome the disposition effect?" jõudis 2020. aastal EFA (European Finance Association) teadusajakirja Review of Finance parima investeerimisalase uurimuse teaduspreemia (Spängler-IQAM award for Best Investments Paper) konkursil finaali.
Õpikud ja käsiraamatud.
Kaasautori ja toimetajana on ta kirjutanud rahatarkuse õpikute triloogia, kuhu kuuluvad teosed "Rahaedu põhimõtted" (2020), "Investeerimisedu põhimõtted" (2022) ja "Investeerimisedu meistriklass" (2023). Lisaks on ta kirjutanud investeerimisteemalise raamatu "Elumõnust ja rahajanust" (2024).
“Investeerimisedu meistriklass” sai 2025. aastal Tallinna Tehnikaülikooli aasta monograafia, monograafia peatüki või kõrgkooliõpiku auhinna.
Arvamusartiklid.
Ta on kirjutanud arvamusartikleid investeerimise ja heaolu teemadel, kuid majanduseksperdina käsitlenud ka kultuuriteemasid.
Pievėnai

Pievėnai (žemaidi "Pėivienā") on küla Leedus Mažeikiai rajoonis Tirkšliai vallas. Küla asub Pievysi jõe ääres.
Pievėnais on kirik, kus on traditsiooniks korraldada lihavõttepühade öösel jumalateenistus-teatrietendus. Külas on ka kalmistu ja raamatukogu.
Asula nimi tuleneb Pievysi jõest, mis on omakorda nime saanud niitudelt, mille vahel see voolab. Rahvasuu räägib, et vanasti olnud seal üks suur mõisapõld, mille keskel kasvas vana pärn. Pärna juurde püstitas mõisnik kabeli, hiljem rajati sinna põllule kabeli lähedusse ka elumaju. Sellest, et kõik oli üks põld ("vien pievas"), sai ka tekkinud asula nime.
Ajalugu.
Küla kohta on teateid aastast 1426. Aastal 1569 kuulus küla Tirkšliai mõisale. Aastal 1788 rajati kirik, mille juurde eraldati talunikele krunte. Kiriku juures hakkas tegutsema ka algkool. 
Teise maailmasõja järel tegutsesid külas Leedu metsavennad. Neil aastatel avati ka küla raamatukogu ja kultuurimaja. Nõukogude perioodil oli küla Juozas Garelise nimelise kolhoosi keskasula. Aastal 1949 muudeti kool seitsmeklassiliseks, aastal 1968 aga kaheksaklassiliseks. Aastal 1964 valmis uus koolihoone. Aastal 1993 ostis Mažeikiai haridusselts ära küla kultuurimaja ja pärast hoone remonti jätkus õppetöö seal. Aastal 2004 muudeti kool Tirkšliai keskkooli filiaaliks. Aastal 2007 kool suleti.
Kaitstavad mälestised.
Muinsuskaitse all on Pievėnai kalmistu votiivkabel. Kabel rajati XX sajandi alguses. Seal on asunud kompositsioon Pietà ning püha Anna ja Joosepi kujud, ent aastaks 1971 olid need kadunud. Aastal 1973 asendati need Peetruse ja neitsi Maarja kujudega.
Ka on kaitse all Pievėnai kiriku hoonetekompleks. Kompleks rajati aastal 1788. Algselt oli tegemist Tirkšliai kiriku abikirikuga, ent aastal 1921 sai sellest kihelkonnakirik. Aastal 1788 valminud kirikuhoone restaureeriti aastal 1856. Tegemist on ühelöövilise kirikuga, mil on kolmnurkne apsiid. See asub aadressil Felikso Važinskio g. 40. XIX sajandi alguses rajati selle juurde ka kahekorruseline kellatorn. XIX sajandist pärineb ka kirikuaia piirdemüür koos selle lääneküljel asuvate kolmeosaliste väravatega.
Küla põhjaosas on kaitse all skulptor Bronius Pundziuse kodutalu. Skulptor sündis seal; hiljem elas ja töötas ta Kaunases. Talukompleksist on kaitse all elumaja, saun ja majandushoone, kaks majandushoonet kaitse all ei ole. Elumaja on lihtne ühekorruseline pööninguga ehitis, millel on dekoratiivne kahe poolega uks. Majandushoone on ühekorruseline puidust hoone. Lauda ja kuuri osa asub maakividest soklil. Skulptori ajast pärineb ka ühekorruseline puidust saunahoone.
Võido Rahula

 
Võido Rahula (7. augustil 1940 Kärevere küla, Türi vald, Järvamaa – 30. jaanuar 2024) oli eesti pedagoog ja ettevõtja, kes oli hariduselt majandusteadlane. 
Elulugu.
1949. aastal langes tema perekond (sh vend Maido Rahula) stalinlike repressioonide ohvriks ja pere küüditati Siberisse. Seal omandas ta vene keele oskuse ning tutvus eri rahvaste kultuuridega, kes olid aegade jooksul vabatahtlikult või sunniviisiliselt Siberisse elama asunud.
Võido Rahula koolitee algas Siberis, kuid ta alustas teed Eestisse üksi juba 15-aastaselt. Tema saabumine Eestisse toimus 1956. aasta suvel koos Leningradist pärit kooliõpetajaga. Rahula sai tööd ja elas ajutiselt eri paikades, kuni lõpuks leidis stabiilsema elukoha.
Võido Rahula tegeles kinnisvaraarendusega ja osales mitmetel ehitusprojektidel. Lisaks oli ta pedagoog, kelle panust õpetamismetoodikatesse peeti oluliseks. Tema õpetamismeetodid, sealhulgas korduvkasutamise põhimõte, olid suunatud õppematerjali tõhusale omandamisele.
Rahula panus Eesti ühiskonna ellu peegeldub tema ettevõtluslikus tegevuses, haridusalases panustamises ja õpetamismetoodikates, mis on jätnud jälje Eesti haridusmaastikule ning ka tarkvarakasutuses erinevate erialade spetsialistidele.
Elutöö.
Võido Rahula on 11 raamatu autor ja kinnisvaraarendaja. Tema elutöö hulka kuulub kahe õpetamismetoodika väljatöötamine ja nende rakendamine, mis võimaldasid õppijatel omandada õppematerjali täiuslikult ning kiiremini kui traditsioonilise õpetamise korral. Rahula kasutatud õpetamismeetodid hõlmavad korduvkasutamise põhimõtet, kus "koodkonspekte" selgitatakse ühel juhul ja juhendatakse printsiipe teisel juhul.
Mainitud õpetamismeetodeid on rakendatud sisukompaktsetel tarkvara intensiivõppe õpikutel.
Võido Rahula mängis olulist rolli Eesti budismis, olles üks seitsmest Eesti Budistliku Liidu asutajatest (sh Anti Kidron). 1980. aastate lõpus alustas tegevust Eesti Budistlik Liit, millest on kasvanud välja kaks tänapäevani tegutsevat budistlikku kogudust: Eesti Budistlik Kogudus Drikung Kagyu Shri Ratna Keskus" (1993) ja Tiibeti Budismi Nyingma Eesti Kogudus (1997).
Plėnakiai

Plėnakiai (žemaidi "Plienakē") on küla Leedus Mažeikiai rajoonis Tirkšliai vallas.
Külas on kaks kalmistut.
Plėnakiaid on esmamainitud 1738. aastal; toona oli külas kaheksa talu. Esimesel Leedu iseseisvusperioodil tegutses külas Leedu Kommunistliku Partei osakond, aastal 1922 peeti seal Mažeikiai rajooni parteikonverents. 1934. aastal anti seal välja partei piirkondliku ajalehe Žemaitijos tiesa esimene number. Tol perioodil oli külas ka algkool.
Keit Fomotškin

Keit Fomotškin (sündinud 4. oktoobril 1981) on Eesti kodanikuaktivist ja koolijuht. 
Haridus.
Fomotškin lõpetas põhikooli Haanja-Ruusmäe Põhikoolis ja omandas seejärel keskhariduse Võru Kesklinna Koolis majandussuuna klassis. Tal on bakalaureusekraad Tartu Ülikoolist mitme aine õpetajana (inimeseõpetus ja ajalugu) ning magistrikraad haridusjuhtimise erialal. Ta on lõpetanud ka Võru Muusikakooli kandle erialal.
Töö ja ühiskondlik tegevus.
Aastatel 2007–2009 töötas ta Riigikantseleis rahvastikuminister Urve Palo büroo juhatajana.
Ta on olnud aastatel 2010–2023 sotsiaalse ettevõtte Terve Eesti Sihtasutus tegevjuht ja koalitsiooni "Ettevõtted HIV vastu" eestvedaja. Aastatel 2014–2021 oli ta noorte arenguprogrammi SPIN tegevjuht. Olle olnud ka antud organisatsiooni asutaja ja käivitaja.
Ta on Saku Gümnaasiumi koolijuht alates 2021. aasta augustist.
Eesti kalade punane nimestik

Alljärgnevas on 2017–2019 seisuga Eesti kalade punane nimestik.
LK I, II, III – looduskaitse kategooria.
Piirkonnas välja surnud liigid ("RE").
Siia kuulub 2 liiki.
Kriitilises seisundis liigid ("CR").
Siia kuulub 3 liiki.
Väljasuremisohus liigid ("EN").
Siia kuulub 1 liik.
Ohualtid liigid ("VU").
Siia kuulub 5 liiki.
Ohulähedased liigid ("NT").
Siia kuulub 6 liiki.
Soodsas seisundis liigid ("LC").
Siia kuulub 34 liiki.
Puuduliku andmestikuga liigid ("DD").
Siia kuulub 14 liiki.
Mittehinnatavad liigid ("NA").
Siia kuulub 22 liiki.
Hindamata liigid ("NA").
Siia kuulub 15 liiki.
Päikese kromosfäär

Päikese kromosfäär on Päikese atmosfääri suhteliselt jahedam siseosa, niinimetatud külm alumine atmosfäär. Kromosfäär paikneb fotosfääri ja üleminekutsooni vahel. Kromosfääri sisemine raadius on 696500 km, temperatuur 4500 Kelvinit ja tihedus 5 * formula_1 kg/m³.
Eesti limuste punane nimestik

Alljärgnevas on 2017–2019 seisuga Eesti limuste punane nimestik.
LK I, II, III – looduskaitse kategooria.
Kriitilises seisundis liigid ("CR").
Siia kuulub 1 liik.
Ohualtid liigid ("VU").
Siia kuulub 1 liik.
Ohulähedased liigid ("NT").
Siia kuulub 9 liiki.
Soodsas seisundis liigid ("LC").
Siia kuulub 98 liiki.
Puuduliku andmestikuga liigid ("DD").
Siia kuulub 28 liiki.
Mittehinnatavad liigid ("NA").
Siia kuulub 3 liiki.
Galina Sillaste

Galina Georgijevna Sillaste (vene keeles Галина Георгиевна Силласте; sündinud 23. mail 1946 Elvas) on vene sotsioloog, filosoofiateaduste doktor, professor, Venemaa Föderatsiooni teeneline teadustegelane. Lõpetas Tallinna Tehnikaülikooli 1969. aastal. Hiljem töötas ta F. R. Kreutzwaldi nimelise Eesti NSV Riikliku Raamatukogus. 1983. aastal sai ta NSV Liidu Teaduste Akadeemias filosoofiakandidaadiks ja 1988. aastal kaitses ta doktoriväitekirja filosoofias.
Märts 2024

Märts 2024, kroonika.
2024. aasta märts algas reedel ja lõppes 31 ööpäeva hiljem pühapäeval.
Haas

Haas on perekonnanimi.
Saksamaal oli perekonnanime Haas kandjaid 2014. aastal üle 75000 isiku. Ameerika Ühendriikidesel oli sellenimelisi isikuid ligi 50000 Austrias üle 12400, Prantsusmaal ligi 7000, Brasiilias üle 6000.
Statistika Eestis.
2023. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Haas 223 inimesel: 108 mehel ja 115 naisel. Perekonnanimede levikult oli Haas meeste puhul 739. kohal ja naiste puhul 759. kohal. Kõige levinum oli perekonnanimi Haas vanuserühmas 10–14, kus neid on 10 000 elaniku kohta 2,06. Nimi oli kõige sagedasem Rapla maakonnas, kus sellist nime kandis maakonna 10 000 elaniku kohta 7,65 inimest.
19. sajandi algul pandi pärisorjusest vabastamise käigus talupojale Võrumaal Kanepi kihelkonnas Erastvere mõisavallas nimeks Haas. 
Nimede eestistamisel võeti perekonnanimi Haas aastatel 1935–1939 kasutusele isikute poolt, kes kandsid varem nime Asbaum (2), Haan, Hannes ja Hase. Nimest Haas loobus 1936. aastal isik, kes võttis uueks nimeks Aas.
Hanson

Hanson on perekonnanimi.
Ameerika Ühendriikides oli perekonnanime Hanson kandjaid 2014. aastal üle 149 000 isiku. Inglismaal oli sellenimelisi isikuid üle 16 900, Kanadas üle 10 600 ja Nigeerias üle 10 000 isiku.
Statistika Eestis.
2023. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Hanson 373 inimesel: 167 mehel ja 206 naisel. Perekonnanimede levikult oli Hanson meeste puhul 395. kohal ja naiste puhul 324. kohal. Kõige levinum oli perekonnanimi Hanson vanuserühmas 0–4, kus neid on 10 000 elaniku kohta 4,21. Nimi oli kõige sagedasem Pärnu maakonnas, kus sellist nime kandis maakonna 10 000 elaniku kohta 9,47 inimest.
19. sajandi algul pandi pärisorjusest vabastamise käigus talupoegadele Läänemaal Märjamaa ja Varbla kihelkonnas; Pärnumaal Karksi, Vändra ja Pärnu-Jaagupi kihelkondades; Harjumaal Kose, Hageri ja Keila kihelkondades; Viljandimaal Paistu kihelkonnas; Virumaal Väike-Maarja kihelkonnas; Tartumaal Tartu-Maarja kihelkonnas ning Järvamaal Ambla kihelkonnas 13 korral nimeks Hannson ja Hansohn (norm. Hanson). 
Nimede eestistamisel vahetati perekonnanimi Hanson aastatel 1935–1940 90 korral ära. Uutest võetud perekonnanimedest olid populaarsemad Alliksaar (3), Altvälja (2), Hainlo (2), Hansalu (5), Hanso (3), Heinsoo (3), Tammjärv (2), Toome (2), Vahemäe (5), Väliots (3).
Eesti putukate punane nimestik

Alljärgnevas on 2017–2019 seisuga Eesti putukate punane nimestik.
LK I, II, III – looduskaitse kategooria.
Piirkonnas välja surnud liigid ("RE").
Siia kuulub 36 liiki.
Kriitilises seisundis liigid ("CR").
Siia kuulub 36 liiki.
Väljasuremisohus liigid ("EN").
Siia kuulub 43 liiki.
Ohualtid liigid ("VU").
Siia kuulub 36 liik.
Ohulähedased liigid ("NT").
Siia kuulub 118 liiki.
Soodsas seisundis liigid ("LC").
Siia kuulub 4535 liiki.
Puuduliku andmestikuga liigid ("DD").
Siia kuulub 4549 liiki.
Mittehinnatavad liigid ("NA").
Siia kuulub 179 liiki.
Hindamata liigid ("NE").
Siia kuulub 137 liiki.
Medžialenkė

Medžialenkė on küla Leedus Mažeikiai rajoonis Tirkšliai vallas.
Külas on kalmistu. Küla lõunaosas on Medžialenkė järv pindalaga 7,5 hektarit, kust ammutatakse jütjat. Külas kasvab looduskaitsealune Medžialenkė tamm. Selle ümbermõõt on 6,2 ja kõrgus 22,6 meetrit. 
Arvatakse, et küla nimetus võib tuleneda järve nimest. See tuleneb omakorda sõnadest "medžiai linko" (puud painduvad). Rahvasuu räägib, et seal kandis olnud vanasti suured sood, kus tuul sai hoogu ja painutas puid.
Ajalugu.
Medžialenkėt mainitakse esmakordselt aastal 1775 ("Miedziolanki"). Aastal 1867 olid sealsed maad riigi valduses. Stolõpini reformide ajal jagati sealsed riigireservis olnud maad venelastest maasoovijatele. Viekšniai pastoraadi eestvedamisel asusid leedulased neid ära ostma ja sinna talusid rajama. Aastal 1945 asutati Antanas Dovydauskase majas lugemisklubi, mille baasil aastal 1954 rajati külla raamatukogu (hiljem viidi see üle Užlieknė külla). Aastal 1948 moodustati külas Stalini Tee nime kandev kolhoos. Aastal 1955 rajati külla 150 kohaline lehmalaut, aastal 1983 aga 220 kohaga vasikalaut. Aastal 1968 viidi külla elekter.
Aastal 1922 avati külas algkool, mis kolm aastat hiljem õpilaste vähesuse tõttu suleti. Juba aastal 1930 sai küla taas algkooli, mis ei olnud aga iseseisev - tegemist oli Užlieknė algkooli filiaaliga. Aastal 1949 muudeti Užlieknė kool põhikooliks, Medžialenkė filiaal jätkas aga alghariduse andmist. Aastal 1954 sealne kool suleti.
Eesti sammaltaimede punane nimestik

Alljärgnevas nimekirjas on 2017–2019 seisuga Eesti sammaltaimede punane nimestik.
LK I, II, III – looduskaitse kategooria.
Piirkonnas välja surnud liigid ("RE").
Siia kuulub 9 liiki.
Kriitilises seisundis liigid ("CR").
Siia kuulub 18 liiki.
Väljasuremisohus liigid ("EN").
Siia kuulub 24 liik.
Ohualtid liigid ("VU").
Siia kuulub 116 liik.
Ohulähedased liigid ("NT").
Siia kuulub 65 liiki.
Soodsas seisundis liigid ("LC").
Siia kuulub 347 liiki.
Puuduliku andmestikuga liigid ("DD").
Siia kuulub 11 liiki.
Mittehinnatavad liigid ("NA").
Siia kuulub 1 liik.
Nemea mängud

Nemea mänge peeti iga kahe aasta järel Zeusi auks Nemea lähedal, auhinnaks selleripärg.
Nemea mängud olid ühed panhelleni mängudest.
Saksa Parempartei

Saksa Parempartei (saksa Deutsche Rechtspartei, DRP) oli 1946–1950 Briti okupatsioonitsoonis tegutsenud paremäärmuslik partei.
Nimetust DRP kandis partei vaid Alam-Saksi liidumaal, teistel liidumaadel (Hamburg, Põhja-Reini-Vestfaali, Schleswig-Holstein) tegutses partei Saksa Konservatiivse Partei (Deutsche Konservative Partei, DKP) nime all.
Ajalugu.
Partei asutati 22. märtsil 1946 Essenis Saksa Ümberehituspartei (Deutsche Aufbau-Partei, DAP) ja toonase Saksa Konservatiivse Partei (DKP) ühinemisel. DAP nägi end 1920. aastatel Saksa Rahvuslikust Rahvaparteist (Deutschnationale Volkspartei, DNVP) eraldunud Saksa Rahva Vabaduspartei (Deutschvölkische Freiheitspartei, DVFP) järglasparteina, samas kui DKP üritas võita endisi DNVP valijaid. DKP oli ka denatsifitseerimise vastane ja seisis endiste NSDAP liikmete ja sõdurite õiguste eest. Ühinenud partei algne programm nägi ette monarhistliku orienteeritusega Preisi konservatismi tugeva natsionaalsotsialismi-vastasusega.
20. aprillil 1947 Briti tsoonis toimunud Maapäevade valimistel parteil edu ei olnud, jäädes kõikidel liidumaadel alla valimiskünnise. Partei parimaks tulemuseks jäi Schleswig-Holsteinis 3.1%. Vaatamata natsionaalsotsialismi vastasusele, tõmbas partei ligi mitmeid eksnatse ja võttis neonatsistlikuma hoiaku, mispeale paljud partei mõõdukamad liikmed läksid üle Saksa Parteisse (DP).
1949. aasta Liidupäeva valimiste eel pidas partei kõnelusi DP ja Hessenis (USA tsoon) tegutseva Rahvusdemokraatliku Parteiga ühinemise osas, kuid Briti administratsioon teatas, et ühinenud parteile ei anta tegevusluba. Seepeale moodustas partei valimisliidu hoopis Sõltumatute Sakslaste Ühendusega (Gemeinschaft unabhängiger Deutscher, GuD) Fritz Dorlsi ja Fritz Rössleri a.k.a. Franz Richteri juhtimisel, mis ei olnud saanud tegevusluba. Valimistel rakendus 5% valimiskünnis liidumaade tasandil, partei ületas selle vaid ühel liidumaal - Alam-Saksis, saades seal 8.1% häältest ja viis mandaati. Partei oli seal tugevam eelkõige väiksemates ja keskmise suurusega linnades - Wilhelmshaven (31.5%), Gifhorn (30.7%), Emden (26.3%), Hameln (25.3%), Salzgitter (23.6%), Helmstedt (20.8%) ja Hildesheim (17.3%). Partei tugevaimaks üksikmandaadiliseks valimisringkonnaks oli Wilhelmshaven-Friesland, kus partei kandidaat, endine mereväekapten ja Wilhelmshaveni kindluse komandant (Kapitän zur See) Walter Mulsow sai 23.7% häältest, kuid lõpuks jäi endiselt SPD-le (32.6%) alla ja ei osutunud valituks ka parteinimekirjast.
Juba samal aastal, 2. oktoobril 1949 moodustati neonatsislik Sotsialistlik Riigipartei (Sozialistische Reichspartei, SRP), kaks DRP liiget, Dorls ja Richter/Rössler astusid sellesse parteisse. 21. jaanuaril 1950 ühines DRP Hesses tegutsenud Rahvusdemokraatliku Parteiga, mille neonatsistlik tiib oli juba liitunud SRPga ja moodustasid uue Saksa Riigipartei (Deutsche Reichspartei, DRP).
1952. aastal seoses SRP keelustamisega koostas konstitutsioonikohus aruande, milles väideti, et DRP oli aktiivselt püüdnud organiseerida varasemate parempoolsete rühmituste liikmeid, kuid sellele ei järgnenud mingeid meetmeid, kuna partei oli lakanud olemast.
Wildendürnbach

Wildendürnbach on vald "(Gemeinde)" Austrias Alam-Austria liidumaal Mistelbachi ringkonnas.
Carl von Numers

Carl von Numers (surnud 1701) oli Numersite aadlisuguvõsast pärit Rootsi sõjaväelane (ooberstleitnant), kes osales Põhjasõjas.
Elulugu.
Carl von Numers sündis Uttringe mõisas Lorentz von Numersi ja Margaretha Focki peres. 
1680. aastal liitus Numers vabatahtlikult Ihukaitserügemendiga, kus sai kaks aastat hiljem seersandi auastme. 1688. aastal sai ta leitnandiks ning viis aastat hiljem rügemendi kortermeistriks ja siis kapteniks. 1699. aastal ülendati ta majoriks. 
1700. aastal osales Numers Karl XII sõjakäigus Taani vastu. Narva lahingus juhatas ta kaardiväe pataljoni. 1701. aastal ülendati ta ooberstleitnandiks. Carl von Numers suri sama aasta 8. augustil Lübeckis.
Abielu.
Carl von Numers abiellus 1689. aastal Christina Påhliga ning pärast tema surma 1697. aastal Gundborg Elisabeth Fägerstiernaga. Esimesest abielust sündis kolm last (Hedvig Eleonora, Margaretha Christina ja Charlotta Ulrika) ning teisest kaks (Christina Elisabeth ja Carl).
Wilfersdorf

Wilfersdorf on vald "(Marktgemeinde)" Austrias Alam-Austria liidumaal Mistelbachi ringkonnas.
Seal asub Wilfersdorfi loss.
Esimene registreeritud viide on 1514. aastast.
Spurganai

Spurganai (žemaidi "Spurganē") on küla Leedus Mažeikiai rajoonis Tirkšliai vallas. Küla asub Viešetė jõe ääres.
Küla territooriumil asub Geidžiai kalmistu.
Asula on saanud nime Spurgana-nimelise isiku järgi. Kohaliku legendi kohaselt on nimi tulnud aga sellest, et seal kasvatati vanasti humalat. Sealsed humalakäbid ("spurgas") olid eriti uhked.
Küla on esmamainitud 1569. aastal, mil see kuulus Tirkšliai mõisale. Viešetė jõel oli ka vesiveski ja paisjärv. 1954. aastal vahistati külas kolm Leedu metsavenda.
Kaitstavad mälestised.
Muinsuskaitse all on Geidžiai kalmistu vanem osa, mis jääb küla piiridesse.
Ka jääb küla administratiivpiiridesse üks kaitse all olev talu. Talukompleksist on kaitse all elumaja, ait, laut ja kuur, üks majandushoone kaitse all ei ole. Kompleks asub aadressil Tirkšlių g. 30. Elumaja on lihtne ühekorruseline mansardkorrusega ehitis, millel on dekoratiivne kahe poolega uks. Ait on ühekorruseline puidust hoone, millel on kõrvalehitis ja aidaesine. Kaitse all olev laut on maakividest vundamendiga puidust ehitis. Laut on L-kujulise põhiplaaniga. Ka kuur on maakividest vundamendiga ühekorruseline puithoone.
Eesti soontaimede punane nimestik

Alljärgnevas nimekirjas on 2017–2019 seisuga Eesti soontaimede punane nimestik. Siia kuuluvad nii sõnajalgtaimed ("Pteridophyta"), paljasseemnetaimed ("Gymnospermae") kui katteseemnetaimed ("Angiospermae").
LK I, II, III – looduskaitse kategooria.
Piirkonnas välja surnud liigid ("RE").
Siia kuulub 20 liiki, ehkki leeder-sõrmkäpp taasavastati Saaremaal 2021.
Kriitilises seisundis liigid ("CR").
Siia kuulub 35 liiki.
Väljasuremisohus liigid ("EN").
Siia kuulub 67 liik.
Ohualtid liigid ("VU").
Siia kuulub 102 liik.
Ohulähedased liigid ("NT").
Siia kuulub 173 liiki.
Soodsas seisundis liigid ("LC").
Siia kuulub 719 liiki.
Puuduliku andmestikuga liigid ("DD").
Siia kuulub 192 liiki.
Mittehinnatavad liigid ("NA").
Siia kuulub 704 liiki.
Hindamata liigid ("NE").
Siia kuulub 1 liik.
Jan Paul van Hecke

Jan Paul van Hecke (sündinud 8. juunil 2000 Arnemuidenis) on Hollandi jalgpallur, kes mängib kaitsjana Inglismaa Premier League'i klubis Brighton &amp; Hove Albion.
Ta alustas klubikarjääri Hollandis. Hooajal 2019/20 debüteeris ta Hollandi esiliigaklubis NAC Breda.
2020. aasta septembris sõlmis ta lepingu kolmeaastase lepingu Brighton &amp; Hove Albioniga. Hooajal 2020/21 oli ta Brighton &amp; Hove Albionist laenul Hollandi kõrgliigaklubis SC Heerenveen ja hooajal 2021/22 Inglismaa esiliigaklubis Blackburn Rovers. 2022. aastal valiti ta ka Blackburn Roversi hooaja parimaks mängijaks.
Brighton &amp; Hove Albioni meeskonnas debüteeris Van Hecke lõpuks 24. augustil 2022 EFL Cup'i teises ringi mängus Forest Green Roversi vastu. Inglismaa kõrgliigas tegi ta debüüdi kolm päeva hiljem mängus Leeds Unitedi vastu. 2023. aasta juulis sõlmis ta Brighton &amp; Hove Albioniga uue lepingu.
Aastatel 2022–2023 mängis Van Hecke Hollandi kuni 21-aastaste koondises.
Jakov Milatović

Jakov Milatović (serbia kirillitsas "Јаков Милатовић"; sündinud 7. detsembril 1986) on Montenegro poliitik ja majandusteadlane, kes on alates 20. maist 2023 Montenegro president.
4. detsembrist 2020 kuni 28. aprillini 2022 oli ta Montenegro majandusminister Zdravko Krivokapići valitsuskabinetis. Enne seda töötas ta Euroopa Rekonstruktsiooni- ja Arengupangas.
36-aastaselt presidendiks saanud Milatović on noorim iseseisva Montenegro president. 2023. aasta presidendivalimistel alistas ta eelmise presidendi Milo Đukanovići häältega 221 592 (58,88%) – 154 769 (41,12%). Oma ametiaja prioriteetideks on ta seadnud elujärje parandamise, korruptsioonivastase võitluse ja Montenegro viimise Euroopa Liitu 2025. aastaks.
Milatović on liberaalse ja euroopameelse Euroopa Nüüd! erakonna kaasasutaja ja asejuht. Ta on toetanud Montenegro liitumist Euroopa Liiduga. Pidades Venemaa sissetung Ukrainasse agressiooniaktiks, on Milatović toetanud Venemaa sanktsioneerimist.
Perekond ja haridus.
Milatovići isa oli ametiühingutegelane ja üks 1997. aastal loodud Montenegro Rahvapartei asutajaid.
Ta on lõpetanud bakalauruseõppes Montenegro Ülikooli majandusteaduskonna. Hiljem sai ta magistrikraadi majandusteaduses Oxfordi Ülikooli St Johni kolledžist.
Isiklikku.
Ta on abielus Milena Milatovićiga ja neil on kolm last.
Milatović on Serbia Õigeusu Kiriku liige.
Wolkersdorf im Weinviertel

Wolkersdorf im Weinviertel on linn "(Stadtgemeinde)" Austrias Alam-Austria liidumaal Mistelbachi ringkonnas. See asub "Weinvierteli" piirkonnas, u. 15 km Viinist põhja pool, Viini-Brno maantee ääres (Euroopa tee E461). Linnaosad on Wolkersdorf, Riedenthal, Pfösing, Obersdorf ja Münichsthal. Sai linnaks 1969. aastal.
Taristu.
Wolkersdorfil on maanteeühendus (E461/B7) Viiniga lõunas ning Gaweinstali ja Tšehhiga põhjas. "Nordautobahn" A5 valmis 2009. aasta detsembris. Wolkersdorfi raudteejaam on ühendatud Viini S-Bahni linnalähiraudteevõrgustikuga ning seda teenindavad ka piirkondlikud rongid Viini, Mistelbachi ja Laa an der Thayasse.
John T. Dunlap

John Timothy Dunlap (sündinud 16. aprillil 1957) on Kanada jurist, kes on 3. maist 2023 Malta Suveräänse Sõjalise Ordu 81. suurmeister.
Dunlap on esimene mitteaadlikust ja mitteeurooplasest Malta ordu suurmeister. Aadlipäritolu nõue eemaldati koos eluaegse teenistuskohustusega suurmeistri ametilt 2022. aasta septembris, mil võeti vastu Vatikani ja paavsti suunitlusel koostatud uus põhikiri. Reforme peeti vajalikuks, et tagada ametile tulevikus laiem võimalike kandidaatide ring.
Haridus ja karjäär juristina.
Dunlop sündis 16. aprillil 1957 Ottawas Ontario provintsis Kanadas. Ta sai bakalaureusekraadi Ottawa Ülikoolist ja kaitses juuradoktori kraadi Lääne-Ontario Ülikooli juures.
Dunlop on New Yorki ja Ontario advokatuuri liige. 1986. aastal liitus ta New Yorki advokaadibürooga Dunnington, Bartholow &amp; Miller ja sai 1993. aastal büroos partneriks. Ta keskendus äri- ja immigratsiooniseaduseid puudutavale juriidikale. 1997. aastast oli ta juriidiline nõunik Püha Tooli alalisele vaatlejale ÜRO juures.
Malta ordus.
Ta astus ordusse 1996. aastal ja andis 2008. aastal rüütlivanded. 2009. aastal valiti ta viieks aastaks ordu Suveräänse nõukogu liikmeks, uuesti 2014. ja 2019. aastal 13. juunil 2022 nimetas paavst Franciscus Dunlapi ordu suurmeistri leitnandiks. 3. mail 2023 valis Roomas Villa del Priorato di Maltas kogunenud Riigi Täisnõukogu ta kolme kandidaadi seast ordu suurmeistriks. Ta vannutati samal päeval Santa Maria del Priorato kirikus ametisse. Dunlapi ametiaeg on 10 aastat.
Marta Pulk

Marta Pulk (sündinud 6. aprillil 1988 Pärnus) on eesti filmirežissöör ja -monteerija. 
Õppis aastatel 1996–2004 Pärnu Hansagümnaasiumis ning lõpetas 2007. aastal Pärnu Sütevaka Humanitaargümnaasiumi 16. lennu. 
Ülikoolihariduse omandas 2011. aastal Tallinna Ülikooli Balti Filmi- ja Meediakoolis montaažirežissöörina ning aastal 2014 lõpetas samal erialal magistriõppe. Lisaks täiendanud ennast režissöörina Portugalis Escola Superior Artistica do Portos ning rahvusvahelistes meistriklassides. Alates 2008. aastast vabakutseline montaažirežissöör ning alates 2015. aastast tegev režissöörina.
Isiklikku.
Tema õde on näitleja Liisa Pulk.
Ta põeb aktiivsus- ja tähelepanuhäiret.
Barranco León

Barranco León on leiukoht Hispaanias Granada provintsis Orce vallas. Geograafilised koordinaadid on 37°43′27″ N 2°27′03″ E.
Leiud kuuluvad pleistotseeni ajastikku ja Olduvai kultuuri. Nende vanuseks hinnatakse 1,2 kuni 1,4 miljonit aastat. 
Sealt on leitud 1,4 miljoni vanuseks dateeritud inimjäänus, mis võib olla Lääne-Euroopa vanim. Seda nimetatakse Orce lapseks ja see kujutab endast piimahammaste hulka kuuluvat purihammast, mis kuulus umbes 10-aastasele lapsele inimese perekonna teadmata liigist. 
Leitud on kaks leidudega kihti, BL1 ja BL5. Esimeses on halvasti säilinud loomajäänused, teises on palju imetajate ja kivist tööriistade jäänuseid (umbes 150 leidu, peaaegu kõik kivikillud ja mõni ränikivist kirvetera. Nähtavasti oli tegu järveäärse kohaga. Nagu ka leiukohas Fuente Nueva 3, on tegu teradega, millest kõva tööriista abil on saadud killud, kusjuures on kasutatud 1. tüüpi kivilõikamist.
On leitud jäänuseid jõehobust "Hippopotamus antiquus", hobusest "Equus altidens, kaslasest "Homotherium", hirvlasest "Megaloceros" ja veislasest triibusest "Bovini".
Leiukoha tähis Hispaania Geoloogia- ja Mäeministeeriumi kataloogis on AND331.
Päikese atmosfäär

Päikese atmosfäär on Päikese välimised kihid. Need kihid on fotosfäär, kromosfäär, üleminekutsoon ja kroon. Tinglikult loetakse Päikese atmosfääri kihiks ka päikesetuul, üle kogu Päikesesüsteemi ulatuvad Päikese osakesed.
Päikese fotosfääri graanulid

Päikese fotosfääri graanulid on Päikese pinnal nähtavad heledad ja tumedad piirkonnad mõõtmetega umbes 700 kilomeetrit ja elueaga 5–20 minutit. Heledad piirkonnad vastavad tõusvatele kuumadele gaasivooludele, tumedad on külmemad laskuvad gaasivoolud. Temperatuuride erinevused on 100–500 kelvinit.
Supergraanul

Päikese atmosfääri supergraanul on tavapärasest suurem Päikese fotosfääri graanul. Supergraanuli mõõtmed võivad olla tavalise graanuli mõõtmetest (700 kilomeetrit) kuni 50 korda suuremad.
Järguühik

Järguühik on kümnendsüsteemi arvude numbrikoht, millel on erinimetus ja mille väärtus väljendub 10 astmena. Ni on 102 nimetus sada, 103 on tuhat, 106 on miljon. 
Miljonist kõrgemate järguühikute nimetustel võib eri maadel olla erisugune väärtus. Eestis on iga järgmine järguühik 103 korda suurem: triljon on 1012, kvadriljon 1015, kvintiljon 1018 jne.
Marc Gasol

Marc Gasol Sáez (sündinud 29. jaanuaril 1985 Barcelonas) on endine Hispaania elukutseline korvpallur, kes mängis viimati Hispaania klubis Bàsquet Girona.
Hispaania koondisega hulgaliselt tiitlivõistluste medaleid võitnud Gasol mängis aastatel 2008–2021 korvpalliliigas NBA.
Tema vanem vend Pau Gasol oli samuti elukutseline korvpallur.
Connemara rahvuspark

Connemara rahvuspark (iiri keeles "Páirc Naisiúnta Chonamara") on üks kaheksast Iirimaa rahvuspargist, mida haldab National Parks and Wildlife Service. See asub Connemara piirkonna loodeosas Galway krahvkonnas Iirimaa läänerannikul.
Ajalugu.
Connemara rahvuspark asutati 1980. aastal. Rahvuspargi pindala on 2000 ha ning see hõlmab mägesid, soid, nõmmesid, rohumaid ja metsi. Rahvuspargi sissepääs asub Letterfracki küla Clifdeni linna poolses küljes. Pargis on palju inimasustuse jäänuseid. Seal leidub nii 19. sajandist pärit surnuaed kui ka 4000 aasta vanused megaliitsed õukonnahauad. Suur osa rahvuspargi maast oli kunagi Kylemore kloostri maavalduste osa.
Loodus.
Floora.
Rahvuspargi levinuimad taimestikutüübid on lääne katteraba (inglise keeles "") ja nõmm. Rabad asuvad madalamatel märgaladel, samas nn katteraba esineb kuivemas mägikeskkonnas. Kõige arvukam taim, mis loob kogu rahvuspargis värvilisi maastikke, on harilik sinihelmikas. Samuti mängivad pargi ökosüsteemis olulist rolli karnivoorsed taimed, millest kõige levinumad perekonnad on huulhein ja võipätakas. Teiste levinud taimede hulka kuuluvad perekonnad kuuskjalg, villpea, vahulill ja porss koos orhideeliste ning mitmesuguste samblike ja sammaldega.
Fauna.
Connemara rahvuspark on tuntud oma linnustiku mitmekesisuse poolest. Tavalisteks laululindudeks on sookiur, lõoke, euroopa kaelustäks, metsvint, punarind ja käblik. Kohalike röövlindude hulka kuuluvad tuuletallaja ja raudkull, harvemini on näha ka väike- ja rabapistrikku. Talvel rändavad Connemarasse kurvitsad, kuldnokad ning laulu-, hobu-, vainu- ja hallrästad.
Metsades on sagedased hiirlased, rabades on sageli näha jäneslasi, rebaseid, kärplasi, karihiirlasi ja nahkhiiri. Punahirved olid kunagi Connemaras levinud, kuid nad kütiti piirkonnast umbes 150 aastat tagasi välja. Punahirve populatsiooni on proovitud taastada ning sellel eesmärgil asustati pargi piires punahirve kari. Tänapäeval on aga pargi suurim imetaja Connemara poni.
Sangviini tänav

Sangviini tänav on tänav Tartus Ihaste linnaosas.
Tänav on 210 m pikk, see kulgeb Lohkva-Kabina-Vanamõisa maanteest läände ja lõppeb Ihaste metsa piiril. Tänavaga ristub Molberti tänav.
Suur rohepesu käsiraamat

"Suur rohepesu käsiraamat" on Jüri Liivi 2023. aastal ilmunud populaarteaduslik, osaliselt teaduspõhine teos. 
Autor määratleb rohepööret ohtlikuks hulluseks ja maalib inimkonna tulevikust tumeda pildi. Kliimaalgatused kuulutab ta läbikukkunuks ja toob oma väidete kinnituseks hulga põhjendusi. 
Raamat räägib iroonilisel ja sarkastilisel toonil rohepesust, defineerides seda rohepöörde pahupoolena. Raamat sisaldab Urmas Nevaltsi karikatuurseid vahepilte. 
Eesti Teadusagentuur toetas algselt rahaliselt raamatu väljaandmist, kuid taandus sellest hiljem ning nõudis raamatu müümise peatamist märkega "Raamatu väljaandmist on toetanud Eesti Teadusagentuur". Põhjuseks toodi Liivi poolset lepingu rikkumist algses taotluses esitatud pealkirja, teema ning sihtrühma muutmisega.
Jüri Liivi kaitseb, et kõik raamatu väited on teaduslikult tõestatud ja viited on olemas, kuid tunnistab, et raamatusse on sattunud kümmekond väikest viga. 
Jüri Liiv: "Raamat tuli täpselt selline, nagu ma kavatsesin seda kirjutada." 
Sisuülevaade.
Jüri Liiv alustab raamatut selgitustega, mis üldse on rohepesu ja mis on selle põhilised võtted.
Edaspidi põhjendab ta, miks üks või teine algatus on halb või täielik rohepesu. Mõned näited:
Raamatust leiab ka häid asju, mis ei ole rohepesu. Mõned näited.
Kokkuvõttes usub Jüri Liiv, et kui teadust rahastataks piisavalt, siis oleksid teadlased võimelised lahendama energiaprobleemid mõnekümne aastaga. Selleks tuleb autori arvates ühiskonnas ellu viia kolm muutust:
Siiski on suur osa teadlasi veendunud, et kliimakatastroof ei ole mitte kuidagi välditav ja paarikümne aasta jooksul ootab inimkonda ees suur kollaps. 
Vastuvõtt.
"Suur rohepesu käsiraamat" tekitas pärast ilmumist Eestis suure vastukaja. Kriitikud heidavad ette, et raamatu sisu pole teadus-, vaid arvamus- ja huvipõhine, liiga lihtsustatud ning teemat ühekülgselt kajastav. Nurisetakse osa viidete puudumise üle. Liiv väidab, et kõik väited on teaduspõhised ja viidatud.
Hoolimata kriitikast (või tänu sellele) on raamat muutunud bestselleriks ning novembri alguses 2023, kaks kuud pärast esmatrüki ilmumist anti välja kolmas tiraaž, mis on Eestis populaarteaduslike raamatute seas erakordne.
Pöördvanker

Pöördvanker (ingl.k "bogie") kujutab endast ühtsesse raami monteeritud kaht, kolme või nelja raudteevaguni telge. 
= Ülevaade =
Pöördvanker kinnitub šarniirselt raudteevaguni või veduri alla selle alusraami külge. Pöördvankrite külge on kinnitatud leht- või keerdvedrude ja amortisaatoritega vagunite teljed. Pöördvankrid võimaldavad vagunitel ja veduritel liikuda ka  pöörmekohtadel, kuna tänu šarniirsele kinnitusele on need võimelised liikuma ümber kesktelje. 
Pöördvanker annab rattapaaridele edasi veduri (või vaguni) enda ja liikumisel tekkivad dünaamilised koormused – veojõud, pidurdusjõud ning veduri (vaguni) ja rööbastee tekitatud külg- ning vertikaaljõud. Kuna kiiruse suurenedes, suurenevad ka dünaamilised jõud, peab pöördvankri konstruktsioon olema tugev, võimalikult kerge, töökindel ja lihtsasti hooldatav. Pöördvankri kõige massiivsem osa on selle raam. 
Kaubavaguni kaheteljelise pöördvankri  kaal on keskmiselt 5 t, kolmeteljelise pöördvankri kaal on keskmiselt 9 t, neljateljelise pöördvankri kaal isegi 12 t. Nii kahe-, kolme- kui ka neljateljeliste pöördvankrite kasutamise tehniline kiirus on 120 km/h. Isotermilistel ja külmutusvagunitel kasutatakse veidi teistsuguseid, reisivagunite pöördvankritega sarnaseid alusvankreid. 
Tänapäeval toodetakse kõige rohkem peamiselt 25 t teljekoormusega spiraalvedrudega pöördvankreid. Mida suurem on vaguni kandevõime, seda tugevam peab olema selle alusraam ja seda rohkem on pöördvankritel telgesid.
Meos

Meos on perekonnanimi.
Venemaa Föderatsioonis oli perekonnanime Meos kandjaid 2014. aastal 55 isikut. Indoneesias oli sellenimelisi isikuid 38 ja Kasahstanis 34.
Statistika Eestis.
2023. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Meos 257 inimesel: 111 mehel ja 146 naisel. Perekonnanimede levikult oli Meos meeste puhul 702. kohal ja naiste puhul 536. kohal. Kõige levinum oli perekonnanimi Meos vanuserühmas 75–79, kus neid on 10 000 elaniku kohta 3,27. Nimi oli kõige sagedasem Viljandi maakonnas, kus sellist nime kandis maakonna 10 000 elaniku kohta 3,75 inimest.
19. sajandi algul pandi pärisorjusest vabastamise käigus talupoegadele Tartumaal Sangaste kihelkonnas Laatre ja Vana-Puka mõisavallas ning Võrumaal Rõuge kihelkonna Haanja mõisavallas nimeks kolmel juhul Meos. 
Nimede eestistamisel võeti perekonnanimi Meos aastatel 1937–1940 kasutusele isikute poolt, kes kandsid varem nime Mäus (4 juhtu), Merisalu, Meus, Mooses, Tomson ja Tomson-Meus.
Perekonnanimest Meos loobuti aastatel 1938–1939 neljal korral isikute poolt, kes soovisid uueks nimeks Meoste, Merisalu, Mäeussaid ja Pälvik.
Balthasar Dietrich von Berg

Balthasar Dietrich von Berg (22. november (vkj) 1766 Erla mõis − 10. detsember (vkj) 1839 Valga) oli Venemaa keisririigi sõjaväelane (alampolkovnik) ja Liivimaa rüütelkonnategelane. Liivimaa maanõunik aastatel 1812−1832.
Elulugu.
Päritolu ja haridustee.
Põlvnes Päri Bergide aadlisuguvõsast. Tema isa oli tõeline riiginõunik Liivimaa maanõunik Friedrich Reinhold von Berg (1736−1809). Ema oli vabapreili Catharina Dorothea von Campenhausen (1736−1809). Sai koduhariduse. 1783. aastal immatrikuleeriti ta Göttingeni ülikooli. Pärast stuudiumi lõppu reisis Prantsusmaal, Šveitsis, Põhja-Itaalias ja Saksamaal.
Sõjaväeteenistus.
Välismaalt naasnult astus ta Venemaa sõjaväeteenistusse. 1789. aastal teenis ta kapteni auastmes Narva jalaväepolgus. Osales Vene-Rootsi sõjas. 1791. aastal oli ta Soomes asuvate vägede kindralstaabi ülem. Järgmisel aastal osales ta sõjategevuses Poolas, kus viidi üle Eestimaa jäägrikorpuse 4. pataljoni. Läks 1795. aastal alampolkovniku auastmes haiguse tõttu erru.
Rüütelkonnategelane.
1796. aastal valiti ta Riia maakohtunikuks. Seejärel oli ta aastal 1799 ja 1806 Läänemere provintsidesse ülikooli rajamise komitee liige. Aastatel 1809−1810 oli ta Liivimaa maakrediitseltsi ülemdirektsiooni nõunik ja seejärel kuni 1818. aastani ülemdirektor. 1812. aastal valiti ta Liivimaa maanõunikuks, kellena oli ametis 1839. aastani; alates 1832. aastast oli ta maanõunike kolleegiumi vanem. Valiti 1824. aastal Tartu-Võru kreisi ülemkirikueestseisjaks. Samuti oli ta Viljandi aadlipreilide pansionaadi kuraator. 1835. aastal valiti ta Liivimaa õuekohtu presidendiks, kuid ta ei võtnud seda ametit vastu.
Surm.
Suri Valgas 73 aasta vanuses ja maeti Bergide rahulasse Sangaste mõisas.
Mõisavaldused.
Von Berg päris isalt Pociemsi mõisa, mis kirjutati tema nimele 1816. aastal. Abielu kaudu sai temast Keeni mõisa omanik. 1818. aastal pantis ta Lota mõisa, mis kirjutati tema nimele päriseks 1820. aastal.
Isiklikku.
Naitus 1797. aastal Keenist pärit Charlotte Margaretha Jakobine Bayer von Weissfeldtiga (1772−1852). Sellest abielust sündis kolm tütart.
Puhver

Puhver (ingl.k. "buffer") vaguni ja veduri mõlemas otsas olev löögijõu neelaja ja survejõu edasikandja, mille ülesanne on edasi anda pikisuunalisi survejõudusid vagunite ja esimese vaguni ning veduri vahel, minimeerides samal ajal neid jõudusid sisseehitatud vedru- ja hüdraulikasüsteemi abil. 
= Ülevaade =
Puhvrid on disainitud taluma maksimaalset võimalikku kokkusuruvat jõudu vagunite vahel ja peavad seetõttu olema suure energiat absorbeeriva (neelava) võimega. Puhvri pea plaadi pind on tavaliselt karastatud, tagamaks puhvri pikemat tööiga. hüdraulilistele puhvritele väheneb haakimisel paratamatult tekkiv aeglustus, mistõttu vähenevad ka vagunis (vagunil) olevatele kaupadele neid kahjustada võivad inertsjõud. Puhvri kaal, sõltuvalt vedru tüübist ja puhvri pea suurusest, on vahemikus 138-166 kg. 
Euroopa 1435 mm rööpmelaiusega raudtee kaubavagunite kasutatavate puhvrite peamised tehnilised andmed on järgmised:
Haakesidur

Haakesidur (ingl.k. "coupler") on haakeseade, millega ühendatakse rongikoosseisus omavahel vagunid ja vedur esimese vaguniga ning mille ülesanne on anda edasi vagunite vahelist pikisuunalist tõmbejõudu. Osa haakeseadmeid ("janney", "willison" jms) edastavad ja kompenseerivad (minimeerivad) ka pikisuunalisi survejõudusid. 
Veeremis on vajalik veduri ja vaguni(te) omavaheline ühendus – haakeseade ehk siduriseade. Haakesidureid on kolme tüüpi: keskpuhvriga kettsidur, kahe puhvriga kruvisidur ja automaatsidur. Keskpuhvriga kettsidur oli kasutusel kitsarööpmelisel raudteel ja sealgi piiratud ulatuses. Kahe puhvriga kruvisidur on kasutusel peaaegu kogu Lääne-Euroopa raudteedel. Automaatsidureid on kolme tüüpi ja need on kasutusel USA, SRÜ riikide ja Baltimaade ning Aasia ja Aafrika raudteedel.
Kruvisidur

Kruvisidur (ingl.k. "chain coupler")   on Euroopas laialdaselt levinud kruvihaakeseade, millega ühendatakse omavahel vagunid ja mille ülesanne on anda edasi vagunite vahelist pikisuunalist tõmbejõudu. 
= Ülevaade =
850 kN tõmbejõu piiranguga kruvisidur on ette nähtud kasutamiseks nii reisi kui ka kaubavagunitel, 1350 kN seade mõeldud aga ainult kaubavagunitele. Lühikeste rongikoosseisude puhul võidakse kasutada ka 380 kN tõmbejõuga kruvisidurit. Kruvisiduri puuduseks on ebamugav ning haakijale ohtlik (mitteautomaatne) kokkuhaakimine ning piiratud rongi kaal – tavaliselt kuni 4 000 t. 
Kruvisiduri puhul kruvitakse sidur pingule kuni puhvritaldrikute kokkupuuteni. Sellega saavutatakse sujuv pikijõudude rakendumine veeremis. Kruvisiduriga edastatakse rongis pikisuunalist tõmbejõudu, puhvrivedrudega aga tõukejõudu.  
Standardse kruvisiduri STANDARD UIC tehnilised andmed:
Janney sidur

Janney sidur (ingl.k. "Janney coupler") on ühehambaline sidur, mis on kasutusel Põhja-Ameerikas, Aasias, Lõuna-Aafrikas jm. Sidur patenteeriti 1873.a USAs. Tuntud on see ka kui Ameerika Raudteede Liidu "(Association of American Railroads; AAR)" normaalsidur AAR-1 ja AAR-2.  
Janney siduri kasutamisel võib rongi maksimaalne kaal ulatuda kuni 32 000 tonni, ehk on praktiliselt piiramata. Puuduseks on siduri poolautomaatne (haakija osavõtul toimuv) kokkuhaakimine. Kahehambaline Willisoni sidur leiutati Janney sidurist hiljem. Kuigi Willisoni sidur on kokkuhaakimisel täisautomaatne, oli Janney sidur levinud USAs laialdaselt ning seetõttu ei ole peetud otstarbekaks vahetada neid Willisoni sidurite vastu.
Geidžiai

Geidžiai (žemaidi "Geidžē") on küla Leedus Mažeikiai rajoonis Tirkšliai vallas. 
Geidžiai asub Šerkšnė jõe kaldal. Osaliselt ulatub külla Natura 2000 ala Venta keskjooks. Ka jääb osaliselt külla Šerkšnė hüdrograafiline kaitseala. Ümbruskonna elanikud kutsuvad asulat selle kivirohkuse ja teede äärde rajatud kiviaedade pärast Geidžiai kindluseks.
Geidžais on püha Anna kabel. Geidžiai kalmistu jääb ametlikult Spurganai külla.
Ajalugu.
Küla kohta on teateid aastast 1569, mil see kuulus Tirkšliai mõisale. Aastal 1862 valmis praegune püha Anna kabeli hoone; kabel ise oli sinna rajatud juba varasematel aastatel. 
Aastal 1920 avati Geidžiais algkool. Aastal 1971 osteti eraisikult kooli tarbeks uus kahekorruseline telliskiviehitis. Kohalik kolhoos rajas selle asemele kooli tarbeks sobilikuma hoone. Aastal 2003 sealne kool suleti.
Kaitstavad mälestised.
Muinsuskaitse all on Trobelė (ka Pirtelė) nime kandev suur kivi, mille kohta räägitakse mitmeid muinasjutte. Trobele tähendab väikest Žemaitija piirkonnale omast taret. Selle kohta on rahvasuus käibel jutt teekäijast, kes mitte kusagilt öömaja ei leidnud. Viimaks leidis metsast tare ja veetis seal öö. Tarest lahkudes oli tema selja taga kivi. Kivi ise olevat sinna sattunud, kui Venta jõele paisu ehitada tahtnud kurat selle maha pillas. Ka olevat kivi alla maetud pott kulda, mille üks rändaja kuradi eest sinna peitis. Kivi on ka looduskaitse all.
Geidžiai votiivkabel asb aadressil Tirkšlių g. 15. Kabel rajati XX sajandi alguses. Aastal 1912 valminud kabelis asub kompositsioon Pietà.
Geidžiai kabeli rajasid kohalikud parunid Važinskised. Kabeli kohta on teateid Tirkšliai kiriku inventariraamatus aastast 1773. Kompleksi kuuluvad kabel ja selle kellatorn, seda piirab kiviaed. Nõukogude perioodil kasutati seda kolhoosi laoruumidena. XIX sajandi teisel poolel valminud ühekorruselises kellatornis paikneb aastal 1992 valatud kell. Selle esimene rist pärineb aastast 1760. Praegune kabel valmis XIX sajandi teisel poole. See on ühekorruseline hoone, mille lääneküljel asub nelinurkne apsiid. Selle tornikestel asunud metallristid eemaldati ajal, mil hoone kuulus kohalikule kolhoosile. Aastal 1964 eemaldati sealsed kunstiväärtused ja liturgiariistad ning viidi need Telšiai koduloomuuseumisse. Aastal 1991 annetas kunstiajaloolane Antanas Viskontas kabelile uue altari.
Lembekast

Lembekast (saksa keeles "Minnekästchen") on keskaegne puidust kastike, reeglina kaanega, kaas ja küljed rikkalikult kaunistatud nikerdustega, panustehnikas, maalingutega või nahavoolitehnikas. Sageli esinesid motiivistikus armastus-, jahi- ja tantsustseenid. Lembekast oli õukonnakultuuris peigmehe kink pruudile ja selles hoiti pruudikinke või muid väärtesemeid. Nimetus ise pärineb 19. sajandist.
Eestis on nahavoolitehnikas lembekastide dekoori käsitlenud tarbekunstiuurija Inge Teder.