tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Protodooria sammas

Protodooria sammas on Vana-Egiptuse arhitektuuris esinev sambatüüp, mis koosneb ümmargusest baasist, hulgatahulisest tüvesest ja ruudukujulisest plaatjast abakusest. Sarnasuse tõttu dooria sambaga on protodooria sammast peetud eelnimetatud sambatüübi eelkäijaks.
Hüpoteesid kujunemise kohta.
Vana-Egiptuse kunstis esinevad sambad on valdavalt kas ümmargused ja mõnd taimemotiivi imiteerivad (papüürussammas, lootossammas või palmsammas) või lihtsad neljatahulised monoliitsed või kiviplokkidest laotud toed, mis esinevad alates IV dünastiast kuni Uue riigi lõpuni. Ligikaudu Keskmise riigi ajal hakkab kujunema tahuline sammas. Selle varaseim vorm, neljatahulisest toest nurkade mahafaasimisel saadud kaheksatahuline tugi, esineb näiteks XI dünastia aegses templis El-Deir el-Baharis ja veel mõnes kohas. Lihtne on kujutleda, et edasine faasimine tekitas kuueteisttahulise samba, mis esineb paljudes Keskmise ja Uue riigi aegsetes ehitistes, näiteks Beni-Hassani hauakambrites.
On olemas ka teine hüpotees, mille kohaselt protodooria samba tahud sarnaselt kannelüüridega on saanud inspiratsiooni taimeriigist nagu muud Vana-Egiptuse sambad, kuid tugevasti stiliseeritud. Kõrvutavaks näiteks tuuakse Sakkara templi kimbutaoliselt kanneleeritud sambad, mis samuti kaudselt meenutavad dooria sambaid.
Nimetusest.
Jean-François Champollion imetles Egiptuse muistse arhitektuuri elegantset ja lakoonilise geomeetrilise vormiga hulgatahulist sammast ning, pannud tähele selle sarnasust klassikalise dooria orderiga, nimetas tüübi protodooria sambaks. Sarnasus dooria sambaga on siiski näiline, sest tegelikult pole protodooria samba tahud mitte nõgusad, st tegu pole kannelüüridega, vaid lamedate tahkudega. Samuti ei eendu sambaga samast tükist välja raiutud abakusetaoline plaat selle servadega samasuunalistest n-ö "põhitahkudest", vaid on nendega ühes tasapinnas. Samuti on protodooria sambal olemas baas, mis dooria sambal puudub.
Nimetus esineb sagedamini vanemas kirjanduses ja seda on peetud sageli ka eksitavaks, niisamuti nagu kõrvutust dooria orderiga ja samba tahkude nimetamist kanneleeringuks.
Alshaebyi Boshra

Alshaebyi Boshra (araabia keeles بشرى الشعيبي; sündinud 1995) on Jordaania maletaja, naiste rahvusvaheline meister (2022). 
Boshra on kahekordne Jordaania naiste malemeister (2015, 2018). Ta võitis Araabia maade naiste meistrivõistlustel kaks pronksmedalit (2016, 2017). 
Ta on mänginud Jordaania naiskonna koosseisus viiel naiste maleolümpial (2010–2018). 2018. aastal maleolümpial Bathumis tegi ta kaasa võistkonna varumängijana. Võitis sellel olümpial individuaalse kuldmedali.
Stavroula Tsolakidou

Stavroúla Tsolakídou (kreeka keeles Σταυρούλα Τσολακίδου; sündinud 24. märtsil 2000 Kaválas) on kreeka maletaja, naiste suurmeister (2016). 
Tsolakidou tuli noorte maailmameistriks 2013. aastal neidude U14-, 2015. aastal neidude U16- ja 2016. aastal neidude U18-vanuseastmes. 2017. aastal sai ta Euroopa naiste meistrivõistlustel 74. koha. 
Ta sai FIDE-lt 2014. aastal naiste rahvusvahelise meistri, 2016. aastal naiste suurmeistri ja 2018. aastal rahvusvahelise meistri nimetuse.
Élena Ntémpo

Élena Ntémpo (kreeka keeles Έλενα Ντέμπο; vene keeles Елена Дембо "Jelena Dembo"; (ungari keeles "Jelena Dembo"; sündinud 8. detsembril 1983 Penzas) on Kreeka maletaja, naiste suurmeister (2001).
Ntémpo sündis Vene NFSV-s Penzas maletreeneri perekonnas. 1990. aastal emigreerus ta koos vanematega Iisraelisse, kus vanemad avasid Tel Avivis malekooli. 1998. aastal asuti perega elama Budapesti, et parandada Yelena malemängu võimalusi. 2004. aastal abiellus ta kreeklasega ja asus elama Ateenasse. 
Ta on tegutsenud malepedagoogi ja -ajakirjanikuna.
Ta tuli 2003. aastal Ungari naiste malemeistriks. Euroopa naiste meistrivõistlustel sai ta 2005. aastal Chișinăus pronksmedali, 2008. ja 2010. aastal jagas 2.–7. kohta. 2010. aastal naiste maailmameistrivõistlustel Antakyas (64 osavõtjaga turniir) jõudis ta kaheksandikfinaali. 2008. esines Ntémpo Euroopa lahtistel meistrivõistlustel, kus ta tuli naistest kolme esimese sekka. 2011. aastal võistles ta taas Euroopa lahtistel meistrivõistlustel, kus kogus 4 punkti 8-st ja sai 104. koha 183 osavõtja seast (naistest jõudis temast ettepoole vaid Susan Polgár).
Ntémpo sai FIDE-lt 2000. aastal naiste rahvusvahelise meistri, 2001. aastal naiste suurmeistri ja 2003. aastal rahvusvahelise meistri nimetuse. 2005. aastal täitis ta rahvusvahelise suurmeistri esimese normi (nimetuse saamiseks on vajalik saada kolm normitäitmist).
Carla Heredia Serrano

Carla Heredia Serrano (sündinud 10. veebruaril 1991 Quitos) on Ecuadori maletaja, naiste suurmeister (2013). 
Heredia Serrano on 2009. aasta Ecuadori naiste malemeister. Ta on osa võtnud viiest naiste maleolümpiast Ecuadori naiskonna koosseisus (2008, 2012–2008).
Pärast FIDE tsooniturniiri võitu (2009) pääses ta 2010. aastal naiste maailmameistrivõistlustele Antakyas (64 osavõtjaga turniir), kus sai turniiritabelis 62. asetuse. Avaringis kaotas ta selle turniiri võitnud Hou Yifanile.
Heredia Serrano sai FIDE-lt 2010. aastal naiste rahvusvahelise meistri ja 2013. aastal naiste suurmeistri nimetuse.
Monika Soćko

Monika Soćko (sünninimi Monika Bobrowska; sündinud 24. märtsil 1978 Varssavis) on poola maletaja, rahvusvaheline suurmeister (2008).
Soćko on 8-kordne Poola malemeister (1995, 2004, 2008, 2010, 2013, 2014, 2016, 2017). Ta võitis 2010. aastal Rijekas Euroopa naiste meistrivõistlustel pronksmedali.
Ta mängis naiste maailmameistrivõistlustel. 2008. aastal MM-i turniiril Naltšikis (64 osavõtjat, nokautsüsteem) kaotas Soćko teises ringis Hoang Thanh Trangile ja 2010. aastal MM-i turniiril Antakyas kaotas ta teises ringis Zhu Chenile. 2012. aastal MM-i turniiril Hantõ-Mansiiskis võitis ta avaringis Almira Skripchenkot ja teises ringis Hou Yifani, kuid kaheksandikfinaalis kaotas ta Antoaneta Stefanovale. 2015. aastal MM-i turniiril Sotšis võitis ta avaringis Deimantė Daulytėt, kuid teises ringis kaotas selle turniiri võitnud Marija Muzõtšukile.
Soćko sai FIDE-lt 1994. aastal naiste rahvusvahelise meistri, 1995. aastal naiste suurmeistri ja 2008. aastal rahvusvahelise suurmeistri nimetuse. 
Ta on abielus malesuurmeister Bartosz Soćkoga.
Franklin Chang-Diaz

Franklin Ramón Chang-Diaz (sündinud 5. aprillil 1950) on Ameerika Ühendriikide ärimees, füüsik ja endine NASA astronaut.
Chang-Diaz kolis Costa Ricast Ameerika Ühendriikidesse 1967. aastal ja 1977. aastal sai ta Ameerika Ühendriikide kodakondsuse. 1973. aastal sai ta Connecticuti Ülikoolist bakalaureusekraadi masinaehituses ja 1977. aastal sai ta Massachusettsi Tehnoloogiainstituudist doktorikraadi plasmafüüsikas. Chang Diazi emapoolsed juured on Costa Ricas ja isapoolsed Hiinas. 
Ta valiti 1980. aastal NASA astronaudiks ja on Jerry Rossi järel teine inimene, kes on kosmoses käinud rekordilised seitse korda. Chang-Diazi esmalend oli STS-61-C, mis toimus 1986. aastal. Järgmised missioonid olid 1989. aastal toimunud STS-34, 1992. aastal STS-46, 1994. aastal STS-60, 1996. aastal STS-75 ja 1998. aastal STS-91. Tema viimane missioon oli 2002. aastal toimunud STS-111, mille ajal väljus ta kolm korda avakosmosesse. Chang-Diaz lahkus NASAst 2005. aastal.
Pärast NASAst lahkumist asutas ta Ad Astra Rocket Company, mis tegeleb rakettmootorite väljatöötamisega. Peale selle on ta keskkonnaaktivist ja õpetab Rice'i ülikoolis füüsikat ja astronoomiat.
Niina Koskela

Niina Koskela (aastatel 2004–2009 Niina Sammalvuo; sündinud 8. augustil 1971) on soome päritolu Norra maletaja, naiste suurmeister (2006). 
Koskela on kolmekordne Soome naiste malemeister (1990, 2002, 2008). 2012. aastast mängib ta rahvusvahelistel malevõistlustel Norra eest. Ta on osa võtnud 8 naiste maleolümpiast – Soome (1990, 1992, 1998, 2002–2008) ja Norra (2014) naiskonna koosseisus.
Ta mängis naiste maailmameistrivõistlustel. 1991. aastal MM-i tsoonidevahelisel turniiril Suboticas (35 osavõtjat) sai Koskela 34. koha. 2000. aastal pääses ta MM-i turniirile New Delhis (64 osavõtjat, nokautsüsteem), kus ta sai turniiritabelis 50. asetvse. Ta Võitis vastase avaringis, kuid kaotas teises ringis Nana Ioselianile.
Kübra Öztürk

Kübra Öztürk (sündinud 11. mail 1991 Ankara provintsis) on türgi maletaja, naiste suurmeister (2012). 
Öztürk on 2012. aasta Türgi naiste malemeister. Ta on osa võtnud kuuest naiste maleolümpiast Türgi naiskonna koosseisus (2006–2016). 2008. aastal võitis ta naisjuunioride maailmameistrivõistlustel pronksmedali.
2013. aastal Belgradis sai Öztürk Euroopa naiste meistrivõistlustel 15. koha. Sellega ta kvalifitseerus 2015. aastal Sotšis toimunud naiste maailmameistrivõistlustele (64 osavõtjat, nokautsüsteem), kus ta sai turniiritabelis 55. asetuse. Avaringis tuli tal vastu võtta kaotus Bela Hotenašvilile.
Öztürk sai FIDE-lt 2009. aastal naiste rahvusvahelise meistri ja 2012. aastal naiste suurmeistri nimetuse.
Betül Cemre Yıldız

Betül Cemre Yıldız (sündinud 16. mail 1989 Adapazarıs) on türgi maletaja, naiste suurmeister (2012). 
Yıldız on 13-kordne Türgi naiste malemeister (2002–2006, 2009–2011, 2013–2015, 2019). 2009. aastal võitis ta naisjuunioride maailmameistrivõistlustel pronksmedali.
Ta pääses 2010. aastal Antakyas toimunud naiste maailmameistrivõistlustele (64 osavõtjat, nokautsüsteem), kus ta sai turniiritabelis 57. asetuse. Avaringis võitis ta Pia Cramlingut, kuid teises ringis kaotas ta Marija Muzõtšukle.
Yıldız sai FIDE-lt 2004. aastal naiste rahvusvahelise meistri ja 2012. aastal naiste suurmeistri nimetuse.
Nicolás Dujovne

Nicolás Dujovne (sündinud 18. mail 1967 Buenos Aireses) on Argentina poliitik. Ta oli 10. jaanuarist 2017 kuni 17. augustini 2019 Argentina rahandusminister.
Ta sündis aastal 1967 Buenos Aireses. Ta lõpetas majanduse alal Buenos Airese ülikooli, ta on täiendanud ennast California Ülikoolis ja Torcuato di Tella Ülikoolis.
Aleksandra Gorjatškina

Aleksandra Jurjevna Gorjatškina (vene keeles Александра Юрьевна Горячкина; sündinud 28. septembril 1998 Orskis) on vene maletaja, rahvusvaheline suurmeister (2018).
Gorjatškina on kahekordne Venemaa naiste malemeister (2015, 2017). 2017. aastal võitis ta Riias hõbemedali Euroopa naiste meistrivõistlustel. 
Ta mängis kolmel naiste maailmameistrivõistluste nokautsüsteemis peetud turniiril (2015, 2017, 2018); pääses neil 32 parema hulka. 
2019. aastal muutis FIDE MM-i korraldust. Mais 2019 võitis Gorjatškina Kaasanis toimunud MM-i pretendentide turniiri ja sai õiguse tiitlimatšile valitseva maailmameistri Ju Wenjuniga. Jaanuaris 2020 Shanghais ja Vladivostokis peetud naiste MM-tiitlimatši Gorjatškina kaotas tasavägiselt kulgenud matši tulemusega 6 (1½):6 (2½).
Gorjatškina sai FIDE-lt 2011. aastal naiste rahvusvahelise meistri, 2012. aastal naiste suurmeistri ja 2018. aastal rahvusvahelise suurmeistri nimetuse.
Konyaspor

Konyaspor Kulübü on spordiklubi, mis tegutseb Konyas. See on tuntud eeskätt oma jalgpallimeeskonna järgi. Konyaspori jalgpallimeeskond mängib Türgi kõrgliigas Süper Lig.
Klubi asutati 1922. aastal nime Konya Gençlerbirliği all.
Alates 2013. aastast on Konyaspori jalgpallimeeskond kuulunud Türgi kõrgliigasse. Türgi kõrgliigas mängiti esimest korda 1988. aastal. Klubi ajaloo parim koht Türgi kõrgliigas on kolmas, mis saavutati hooajal 2015–16. 2017. aastal võideti nii Türgi karikas ja superkarikas. Hooaegadel 2016–17 ja 2017–18 on osaletud UEFA Euroopa Liiga alagrupiturniiril.
Klubi kodustaadion on alates 2014. aastast Konya Büyükşehiri staadion.
Niépce'i auhind

Niépce'i auhind on fotograafiaauhind, mis antakse igal aastal alates 1955. aastast alla 50aastasele kutselisele fotograafile, kes on elanud ja töötanud Prantsusmaal üle kolme aasta. Auhinda annab välja ühendus Gens d'images. Auhinna rajas Joseph Nicéphore Niépce'i auks Albert Plécy.
MKE Ankaragücü

Makina Kimya Endüstrisi Ankaragücü Spor Kulübü (MKE Ankaragücü) on Türgi spordiklubi, mis tegutseb Ankaras. See on tuntud eeskätt oma jalgpallimeeskonna järgi. Ankaragücü jalgpallimeeskond mängib Türgi kõrgliigas Süper Lig.
Klubi on asutatud 31. augustil 1910.
Ankaragücü jalgpallimeeskond tuli 1949. aastal Türgi meistriks ning 1972. ja 1981. aastal võitis Türgi karika.
Klubi suurim rivaal on Gençlerbirliği.
Lisaks tegeldakse klubis veel jalgrattasõidu, taekwondo ja võrkpalliga.
Jalgpallimeeskond.
Praegune koosseis.
"Seisuga 22. juuli 2019"
Saavutused.
Türgi meistrivõistlused
Türgi karikas:
 "Teised kohad (3):" 1972–73, 1981–82, 1990–91
Türgi esiliiga:
Talvine peetripäev

Talvine peetripäev on 22. veebruaril. See on kirikukalendris päev, mil apostel Peetrus rajas Roomas piiskopitooli. Üldiselt hakkas see püha juba 19. sajandil Eestis elavast traditsioonist taanduma. 
Eesti loodeosas peetripäevaga seotud väheste uskumuste olemasolu on seotud katolikuaegse Saare-Lääne piiskopkonna kalendri põlvnemiga Lübecki omast.
Eesti rahvakalender.
Rahvakalendris on talvine peetripäev vähesel määral tuntud Hiiu- ja Läänemaal, kus see päev oli kevade lähenemise tähis (nagu talvine madisepäevgi). Peetripäeva nimetatakse ka Peetri helis(päevaks), tema nimele liidetakse heli, helin.
Üksikud teated viitavad, et seda peeti kevade alguspühaks ning et siis kõlistati kette usside ja metsloomade peletamiseks. Peetripäeval märgitakse kevade lähenemist traditsiooniliste väljendustega, mis on küll enamasti liitunud teiste rahvakalendri tähtpäevadega, nagu: kõrred hakkavad lund vihkama, kuum kivi visatakse merre jms.
Kildu–Oksa–Tõramaa tee

Kildu–Oksa–Tõramaa tee (registrinumbriga 24128) on kõrvalmaantee Viljandi maakonnas Põhja-Sakala vallas.
Tee pikkus on 24,671 km. Tee saab alguse Kildu külas Vastemõisa – Võlli – Suure-Jaani tee 4. kilomeetril, läbib Ilbaku, Paelama ja Sandra küla ning lõpeb Tipu külas Kõpu–Tõramaa–Jõesuu tee 24. kilomeetril.
Dragonfly (kosmoseaparaat)

Dragonfly on NASA planeeritav missioon, mille raames saadetakse Saturni suurimat kaaslast Titani uurima droonhelikopter. Missiooni eesmärgiks on uurida Titani keemilisi ühendeid ja hinnata Titani elukõlblikkust.
Titan on unikaalne, sest selle pinnal toimub keeruline ja mitmekesine keemia ning seal on vett, mistõttu on see tähtis uurimisobjekt astrobioloogias ja Maa-välise elu otsingutel. Missiooni pakkus NASA New Frontiersi programmi jaoks välja Johns Hopkinsi Ülikooli Rakendusfüüsika Laboratoorium ning see valiti 2017. aastal kosmosemissiooni ideedekonkursi üheks kahest finalistiks. 27. juunil 2019 teatas NASA, et Dragonfly saab New Frontiersi programmi neljandaks missiooniks. 
Missioon stardib 2028. aastal ja saabub Titanile 2034. aastal.
Stephen Robinson

Stephen Kern Robinson (sündinud 26. oktoobril 1955 Sacramentos) on Ameerika Ühendriikide insener ja endine NASA astronaut.
1973. aastal sai ta California Ülikoolist Davises bakalaureusekraadi masinaehituses ja aerokosmose insenerinduses. 1978. aastal sai ta Stanfordi Ülikoolist magistrikraadi masinaehituses ja 1990. aastal samast ülikoolist samal erialal doktorikraadi. 
Robinson liitus NASA-ga 1975. aastal, mil ta sai Amesi Uurimiskeskuse praktikandiks. 1979. aastal sai ta Amesi Uurimiskeskuse teadlaseks. Robinson kandideeris 1983. aastal esimest korda astronaudiks, kuid ei osutunud valituks. Ta jätkas kandideerimist ja osutus 1995. aastal valituks. Robinson on osalenud neljal Space Shuttle'i missioonil. 1997. aastal osales ta missioonil STS-85 ja 1998. aastal missioonil STS-95. 2005. aastal lendas ta missioonil STS-114, mis oli esimene missioon pärast kosmosesüstiku Columbia katastroofi. Tema viimaseks missiooniks jäi STS-130.
Robinson lahkus NASAst 2012. aastal ja asus tööle California Ülikooli Davises.
Hakaru keel

Hakaru keel on indiaani keel, mis moodustab koos aimara keelega haki keelkonna. Seda kõneleb Peruus umbes 700 hakarut.
Hakaru keeles eristatakse kauki murret, mida oskas 2016. aastal 11 inimest ja mida on peetud ka eraldi keeleks.
NGC 265

NGC 265 on hajusparv, mis asub Väikeses Magalhãesi Pilves, Tuukani tähtkujus.
Parve avastas 11. aprillil 1834 John Herschel. Parv asub Maast umbes 200 000 valgusaasta kaugusel ja selle diameeter on 65 valgusaastat.
Pada kihistik

Pada kihistik (inglise keeles "Pada Member") on ordoviitsiumi ladestu Volhovi lademe Sillaoru kihistu kihistik. Seda hakkas esimesena eristama Karl Orviku aastal 1960.
Kihistiku stratotüüp on Pada oru kallas Kohina joa juures, nime on see saanud Padaoru järgi.
Pada kihistik on Sillaoru kihistu alumine kihistik. Kihistikul lasub Voka kihistik. Kihistik koosneb suure savisisaldusega lubjakivist. Kihistikus esineb arvukalt suure rauasisaldusega ooide, mis on kujunenud glaukoniidi terakeste ümber, ja glaukoniiti.
Sillaoru kihistu

Sillaoru kihistu (inglise keeles "Silaoru Formation") on ordoviitsiumi ladestu kihistu. Seda hakkas esimesena eristama Algimantas Grigelis aastal 1978.
Kihistu stratotüüp on Purtse jõe kaldapaljand vanast Sillaoru veskipaisust veidi maad allpool. Aastal 2016 oli paljandi kõrgus 5,8 meetrit, selle keskmise osa moodustasid Sillaoru kihistu ooididega lubjakivid. See on nime saanud Sillaoru hüdroelektrijaama kohal asunud Sillaoru veski järgi.
Kihistu sisaldab järgmisi kihistikke:
Kihistu koosneb õhukesekihilisest pruunikashallist lubjakivist, mis sisaldab detriiti ja ooide, Pada kihistik ka glaukoniiti. Kohati on sealne lubjakivi dolomiidistunud, selles esineb ka katkestuspindasid, kuhu on sadenenud limoniiti. Sillamäest ida pool lisanduvad kihistu lubjakivile punakaspruunid ja violetsed laigud.
Kuigi kihistike kivimid on sarnased, on nende tekkimisajas suur vahe. Voka kihistik kuulub Kunda lademesse, Pada kihistik aga Volhovi lademesse.
Valgejõe kihistik

Valgejõe kihistik (inglise keeles "Valgejõgi Member") on ordoviitsiumi ladestu Kunda lademe Loobu kihistu kihistik. Seda hakkas esimesena eristama Karl Orviku aastal 1958.
Kihistiku stratotüüp on Valgejõe külas asuv Valgejõe kallas, kus ülemised 2,63 cm moodustab hall muutliku savisisaldusega Valgejõe kihistu lubjakivi, selle all on aga Nõmmeveski kihistiku hall savikas õhukeste mergli vahekihtidega lubjakivi. Selle all on 15 cm Voka kihistiku suure rauasisaldusega ooide sisaldavat lubjakivi ja paljandi põhja moodustab Toila kihistu. Valgejõe järgi on ka kihistik nime saanud.
Valgejõe kihistik on Loobu kihistu ülemine kihistik. Kihistik lamab enamasti Udria kihistikul. Kihistik koosneb suure savisisaldusega lubjakivist, mida eristab Utria kihistikust glaukoniidi puudumine.
Udria kihistik

Udria kihistik (inglise keeles "Udria Member") on ordoviitsiumi ladestu Kunda lademe Loobu kihistu kihistik. Seda hakkas esimesena eristama Karl Orviku aastal 1958.
Kihistiku stratotüüp on Udria külas asuv Utria pank. Udria küla järgi on ka kihistik nime saanud.
Udria kihistik on Loobu kihistu alumine kihistik, sellel lasub Valgejõe kihistik. Kihistik koosneb glaukoniiti sisaldavast lubjakivist.
Kolbpump

Kolbpump (inglise keeles "piston pump") on mahtpumba üks eriliik. Kolbpumpa kasutatakse rõhu tekitamiseks nii vedelikus kui gaasis. Kolbpumpasid on eri liike, kindla tunnusjoonena on kõigil kolbpumpadel vähemalt üks kolb, mis liigub mingi jõu abil silindris edasi tagasi. Kolvi ümber paikneb enamasti ka tihend, mis tihendab kolvi ja silindri vahelise ala. Pumbatava vedeliku või gaasi liikumine kolbpumbas on lahendatud klappide abil. 
Klappide paiknemine pumbas sõltub kolbpumba tüübist. Sisselasketakti ajal on sisselaskeklapp avatud ja väljalaskeklapp suletud ning silinder tõmbab liikudes silindrisse pumbatava vedeliku. Väljalasketakti ajal on sisselaskeklapp suletud ja avatud on väljalaskeklapp, kolb on muutnud liikumissuunda ning nüüd surub kolb pumbatava silindrist väljalasketorustikku. Taolise pumpamise abil on võimalik saavutada suhteliselt kõrge rõhk ka väikese jõu abil. Kõige tavalisem kolbpumba jõuajam on elektrimootor, kuid kasutatakse ka teisi ajameid. Kolbpumba abil on võimalik saavutada väga kõrge rõhk, üle 1000 bar, võrreldes teist tüüpi pumpadega. Kolbpumba üheks puuduseks on rõhu impulsiivsus. Kuna pumpamine toimub ainult väljalasketakti ajal, siis rõhk kasvab impulssidena, mistõttu suured ühe kolviga kolbpumbad ei ole levinud. Püütakse disainida võimalikult kompaktseid mitme kolviga kolbpumpasid, mis vähendaks tugevaid impulsse pumpamisel. Selline kolbpump on näiteks radiaal-kolbpump. 
Levik.
Kolbpumbad on väga levinud. Seda liiki pumbad suudavad tekitada suhteliselt suurt rõhku, olles ise küllaltki kompaktsed. Samuti on kolbpumpa abil võimalik pumbata erineva viskoossusega vedelikke ja ka gaase. Kolbpumba võime leida näiteks paljudest kompressoritest ja hüdropumpadest; ka enamik käsipumpasid on kolbpumbad.
Nõmmeveski kihistik

Nõmmeveski kihistik (inglise keeles "Nõmmeveski Member") on ordoviitsiumi ladestu Kunda lademe Loobu kihistu kihistik. Seda hakkas esimesena eristama Karl Orviku 1958. aastal.
Kihistiku stratotüüp on Valgejõe kalda Nõmmeveski paljand. Kihistik nime saanud Nõmmeveski joa järgi.
Nõmmeveski kihistik on Loobu kihistu alumine kihistik, sellel lasub Valgejõe kihistik. Kihistik koosneb savikast lubjakivist.
Ubari kihistik

Ubari kihistik (inglise keeles "Ubari Member") on ordoviitsiumi ladestu Kunda lademe Loobu kihistu kihistik. Seda hakkas esimesena eristama Karl Orviku aastal 1960.
Kihistiku stratotüüp on Kaberneeme külas asuv Ubari paljand, mille ülemises osas paljandub 2 meetrit Väo kihistu puhast paksukihilist lubjakivi, selle all on 40 cm Aseri lademe ooide sisaldavat lubjakivi ja alumise osa moodustab Loobu kihistu Ubari kihistiku glaukoniitlubjakivi. Kihistik nime saanud endise Ubari küla järgi.
Kihistik esineb Eesti põhjaosa keskmistel aladel, Tallinnast idas. Ubari kihistik koosneb suure glaukoniidisisaldusega lubjakivist.
Hüpassaare oja

Hüpassaare oja on oja Soomaal, Viljandi maakonnas Põhja-Sakala vallas, Lemmjõe parempoolne lisajõgi. 
Oja pikkus on 8,4 km , valgla pindala 21,3 km², langus 8 m ja lang 0,95 m/km.
Oja saab alguse 29,5 m kõrgusel Karjasoo külas, voolab läbi Kibaru küla ja suubub 21,5 m kõrgusel Sandra külas paremalt poolt Lemmjõkke 12,7 km kaugusel selle suudmest. Oja kuulub Lääne-Eesti vesikonda ja Pärnu alamvesikonda.
Hüpassaare oja asub Soomaa rahvuspargis.
Tamme (perekonnanimi)

Tamme on eesti perekonnanimi.
2019. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Tamme 905 inimesel: 424 mehel ja 481 naisel. Perekonnanimede levikult oli Tamme meeste puhul 88. ja naiste puhul 87. kohal.
NGC 290

NGC 290 on hajusparv, mis asub Väikeses Magalhãesi Pilves, Tuukani tähtkujus.
Parve avastas 5. septembril 1826 James Dunlop ja temast sõltumatult avastas selle 11. aprillil 1834 John Herschel. Parv asub Maast umbes 200 000 valgusaasta kaugusel ja selle diameeter on 65 valgusaastat.
NGC 346

NGC 346 on hajusparv, mis asub Väikeses Magalhãesi Pilves, Tuukani tähtkujus.
Parve avastas 1. augustil 1826 James Dunlop ja temast sõltumatult 11. aprillil 1834 John Herschel. Parv asub Maast umbes 200 000 valgusaasta kaugusel ja selle diameeter on umbes 200 valgusaastat. Parves asub Väikese Magalhãesi Pilve heledaim täht HD 5980.
Ziemeli kihistik

Ziemeli kihistu (inglise "Ziemeli Formation") on ordoviitsiumi ladestu Kunda lademe kihistik. Seda hakkasid esimesena eristama Rita Ulste ja Lilita-Ilga Gailīte aastal 1976. Kihistu on nime saanud endise Ziemeli küla järgi.
Kihistiku stratotüüp on Dreimaņi-11 puurauk, kus kihistik esineb 1052-1065 meetril. Saldus 5PM puurauk on aastast 1989 Ziemeli kihistiku neostratotüüp, kus kihistik esineb 1112..1122 meetril.
Jaromír Obzina

Jaromír Obzina (22. mai 1929 Brodek u Přerova – 28. jaanuar 2003 Praha) oli Tšehhoslovakkia kommunistlik riigitegelane.
Jaromír Obzina oli alates 30. märtsist 1973 kuni 20. juunini 1983 Tšehhoslovakkia siseminister.
1973–1989 oli ta Tšehhoslovakkia parlamendi liige.
1983–1989 oli ta Tšehhoslovakkia Ministrite Nõukogu esimehe asetäitja.
2001. aastal anti Obzina kohtu alla, süüdistatuna võimu kuritarvitamises salaoperatsioonis "Asanace", millega taheti aastatel 1978–1984 purustada dissidentlikku liikumist ja sundida Harta 77-le allakirjutanuid riigist lahkuma. Kohtuprotsess katkestati 2002. aastal, kui alustati uurimist, kas Obzine endise seadusandjana kuulub vastutuselevõtmisele või mitte.
Šiupyliai kihistik

Šiupyliai kihistik (inglise "Šiupyliai Member") on ordoviitsiumi ladestu Kunda lademe kihistik. Seda hakkas esimesena eristama Juozas Paškevičius aastal 1973. Kihistik on nime saanud Šiupyliai küla järgi.
Kihistut eristatakse Leedu loodeosas; selle suurim paksus on seal 5,5 meetrit. Eestis selle kivimeid ei esine.
Kihistiku stratotüüp on Kriukai 146 puurauk, kus kihistiku kivimid esinevad 1096.80..1102.00 meetril.
Kihistik koosneb detriiti sisaldavast pruunikashallist lubjakivist, merglist ja savist.
Vilučiai

Vilučiai on küla Leedus Utena rajoonis Užpaliai vallas. Aastal 2001 oli külas 168 elanikku.
Külas on raamatukogu ja postkontor
Vilučiai järgi on nimetatud Keila lademe Vilučiai kihistu.
Šiupyliai

Šiupyliai on küla Leedus Šiauliai rajoonis Gruzdžiai vallas.
Šiupyliais on postkontor, raamatukogu ja põhikool. Vaatamisväärsuseks on 1924. aastal valminud katoliku kirik.
Küla järgi on nimetatud Kunda lademe Šiupyliai kihistik.
Ajalugu.
Küla oli Leedu suurvürstide valdus. 1619. aastal otsustas kuninglik revisjonikomisjon, et küla juurde künkale tuleb rajada kirik. Ka küla anti kiriku valdusse. 1623. aastal see annetus tühistati, veel kaks aastat hiljem otsustati aga, et uue kihelkonna keskus peaks asuma mujal (Gruzdžiais).
Kirik siiski ehitati valmis, seda remonditi aastail 1799 ja 1846. Aastast 1842 on see abikiriku staatuses. 1915. aastal põlesid maha nii vana kirikuhoone kui ka kirikla. 
Nõukogude perioodil oli küla kohaliku kolhoosi halduskeskus.
Aastal 2001 oli külas 395 elanikku.
Kronauce kihistu

Kronauce kihistu on ordoviitsiumi ladestu Kunda lademe kihistu. Kihistut hakkasid esimesena eristama Jevlampijus Laškovas ja Juozas Paškevičius aastal 1983. Kihistu on saanud nime Kroņauce küla järgi. Kihistu stratotüüp on Kroņauce-57 puurauk, kus kihistu kivimid esinevad 1194,7–1200,4 meetril. Leedus eristatakse Kronauce kihistut maa loodeosas; selle suurim paksus on seal 2,5 meetrit.
Kihistu moodustavad hall lubjakivi, argilliit ja mergel.
Anna Parmas

Anna Parmas (sündinud 24. mail 1970 Leningradis) on eesti päritolu Venemaa filmirežissöör ja stsenarist.
Ta on lõpetanud 1993. aastal Peterburi Riikliku Kosmoseaparatuuri Instituudi ("Санкт-Петербургский государственный университет аэрокосмического приборостроения"), kuid valitud erialal pole töötanud. 
Pärast ülikooli lõpetamist töötas ta lühikest aega Lenfilmis ja ettevõttes Art Pictures Petersburg ("Art Pictures Петербург"). Aastatel 1995–2004 töötas ta raadiojaamas Modern. Aastatel 2004–2007 tegi ta kaastööd mitmele telekanalile ja filmistuudiole Belarusfilm. 2007. aastal hakkas kirjutama stsenaariume filmirežissöör Avdotja Smirnova filmidele. 
2015. aastal hakkas ta tegema muusikavideoid vene punkbändile Leningrad. Näiteks 2017. aasta aprillis kogus tema režissööritööga video "Ecstasy" ("Экстаз") YouTube'is vähem kui kahe päevaga üle kahe miljoni vaataja.
2019. aastal linastus Eestis vene "art house" filmide nädalal tema debüütmängufilm "Teine naine" ("Давайте разведёмся", 2019), mis oli ainuüksi selleks ajaks võitnud Venemaa filmifestivalil Kinotavr kolm auhinda (publiku lemmik, parim debüütfilm ja parim stsenaarium; Anna Parmas on selle filmi režissöör ja kaasstsenarist). 
Isiklikku.
Tema ema oli rahvuselt venelane ja isa eestlane. Tema vanaisa Juhan Parmas oli Ambla konstaabel, isa Alo-Jaak Parmas oli tehnikateadlane, kes töötas välja kiirrongide mootoreid. 
Anna Parmas on abielus ja kolme lapse ema. 2016. aastast elab ta perega Tallinnas.
Kroņauce

Kroņauce on küla ("lielciems") Lätis Dobele piirkonnas Tērvete vallas. Küla asub merepinnast 35 meetri kõrgusel Auce jõe kaldal valla keskusest Zelmeņist 9,5 ja Riiast 78 kilomeetri kaugusel.
Külas on raamatukogu ja põhikool. Seal tegutseb hobusekasvatus, külas on ka õlletehas.
Kroņauce on tekkinud endise Auce riigimõisa hoonetekompleksi juurde. Nõukogude perioodil ehitati küla välja kui Tērvete kolhoosi keskasula. Aastail 2002–2021 kuulus küla Tērvete piirkonda.
Küla järgi on nimetatud Kunda lademe Kronauce kihistu.
Aastal 2015 oli külas 538 elanikku. Aastal 2019 oli elanikke 487, aastal 2022 aga 468.
Juodupe kihistu

Juodupe kihistu (inglise "Juodupe Formation") on ordoviitsiumi ajastu Kunda lademe kihistu. Seda hakkas esimesena eristama Jevlampijus Laškovas aastal 1976.
Kihistu stratotüüp on Butkunai 241 puurauk, kus selle kivimid esinevad 734.50..737.00 meetril. 
Kihistu on nime saanud Leedus asuvalt Juodupė alevilt. Kihistut eristatakse Leedu aladel kogu riigis, välja arvatud maa idaosa. Maa loodeosas ja Nemunase madalikul on kihistu suurim paksus 8,8 meetrit, maa keskosas aga 4,9 meetrit.
Kihistu moodustavad pruuniskashall detriiti sisaldav lubjakivi ja mergel. Kihistus esineb ohtralt katkestuspindasid.
Obeliai kihistu

Obeliai kihistu on ordoviitsiumi ladestu Kunda lademe kihistu. Kihistut hakkasid esimesena eristama Jevlampijus Laškovas, Nijolė Sidaravičienė ja Juozas Paškevičius aastal 1976. Kihistu on saanud nime Obeliai linna järgi. Kihistu stratotüüp on Butkunai 241 puurauk, kus selle kivimid esinevad 737..738.6 meetril. Leedus eristatakse Obeliai kihistut Nemunase madalikul ja maa keskosas. Kihistu on Nemunase madalikul 1,3 meetri paksune, maa keskosas on suurim paksus 0,9 meetrit.
Kihistu koosneb hallist detriiti sisaldavast lubjakivist ja merglist.
Gilija kihistu

Gilija kihistu on ordoviitsiumi ladestu Dapingi lademe kihistu. Kihistut hakkasid esimesena eristama Jevlampijus Laškovas ja Juozas Paškevičius aastal 1991. Kihistu on saanud nime Matrossovo aleviku vana leedukeelse nimekuju "Gilija" järgi. Kihistu stratotüüp on Pritšali-1 puurauk, kus kihistu kivimid esinevad 2100–2104 meetril. Leedus eristatakse Gilija kihistut Nemunase madalikul; selle suurim paksus on 4 meetrit.
Kihistu ülemine osa kuulub Kunda lademesse, alumine aga Volhovi lademesse. Gilija kihistu koosneb pruunikashallist detriiti sisaldavast lubjakivist ja merglist.
Oksana Markarova

Oksana Markarova (ukraina Оксана Сергіївна Маркарова; sündinud 28. oktoobril 1976 Rivnes) on Ukraina poliitik, riigiametnik ja diplomaat, aastast 2025 Ukraina presidendi nõunik Ukraina ülesehitamise ja investeeringute alal, aastatel 2021–2025 Ukraina suursaadik Ameerika Ühendriikides.
Haridus.
Ta on omandanud magistrikraadi ökoloogia alal Kiievi Mogila Akadeemias ning magistrikraadi rahvusvahelise rahanduse ja kaubanduse erialal Indiana Ülikoolis.
Töökäik.
Kuni 2015. aastani töötas ta erasektoris. 2015. aastast kuni 2016. aasta aprillini töötas ta Ukraina rahandusministri asetäitjana. Alates 29. aprillist 2016 oli ta Ukraina rahandusministri esimene asetäitja. 
Alates 8. juunist 2018 oli ta Ukraina rahandusministri kohusetäitja ning alates 22. novembrist 2018 kuni 4. märtsini 2020 Ukraina rahandusminister. 
25. veebruaril 2021 nimetas president Volodõmõr Zelenskõi Oksana Markarova Ukraina erakorraliseks ja täievoliliseks suursaadikuks Ameerika Ühendriikides. 
27. augustil 2025 kutsuti ta suursaadiku ametist tagasi ja 30. novembril 2025 määrati ta Ukraina presidendi nõunikuks Ukraina ülesehitamise ja investeeringute alal.
Matrossovo

Matrossovo on alevik Venemaal Kaliningradi oblastis Polesski rajoonis Golovkino külanõukogus. 
Alevik asub merepinnast 1 meetri kõrgusel Kura lahe ja Polesski kanali kaldal.
Asula asutati aastal 1411. Aastal 1497 sai see õiguse kõrtsile. Tegemist oli kalurikülaga, kus tegutses ka metsamajand. Aastal 1707 ehitati sinna kirik. Aastal 1925 oli seal kaks kooli ja kaks veskit, Sambija muinasmaakonna aladele. Kuni 1947. aastani kandis saksakeelset nime Gilge (leedu keeles "Gilija"). 
Asula vana leedukeelse nimekuju järgi on nime saanud Dapingi lademe Gilija kihistu.
Mikonysi kihistu

Mikonysi kihistu on ordoviitsiumi ladestu Kunda lademe kihistu. Kihistut hakkasid esimesena eristama Jevlampijus Laškovas, Nijolė Sidaravičienė ja Juozas Paškevičius aastal 1976. Kihistu on saanud nime Mikonysi küla järgi. Kihistu stratotüüp on Butkunai 241 puurauk, kus selle kivimid esinevad 738,6–739,2 meetril. Leedus eristatakse Mikonysi kihistut maa keskosas; selle suurim paksus on 2,6 meetrit.
Kihistu koosneb pruunikashallist detriiti sisaldavast lubjakivist ja merglist.
Gindviliai kihistu

Gindviliai kihistu on ordoviitsiumi ladestu Kunda lademe kihistu. Kihistut hakkasid esimesena eristama Jevlampijus Laškovas, Nijolė Sidaravičienė ja Juozas Paškevičius aastal 1976. Kihistu on saanud nime Gindviliai küla järgi. Kihistu stratotüüp on Butkunai 241 puurauk, kus selle kivimid esinevad 739,2–739,35 meetril. Leedus eristatakse Gindviliai kihistut maa keskosas; selle suurim paksus on meeter.
Kihistu koosneb hallist detriiti sisaldavast lubjakivist ja merglist. Kihistus leidub ka glaukoniiti ja dolomiiti.
Mikonys

Mikonys on küla Leedus Rokiškise rajoonis Obeliai vallas, Obeliaist 10 kilomeetrit loodes.
Aastal 2001 oli külas 3 elanikku. 2011. aastal külas elanikke ei olnud.
Küla järgi on nimetatud Kunda lademe Mikonysi kihistu.
Gindviliai

Gindviliai on küla Leedus Rokiškise rajoonis Obeliai vallas, Obeliaist 7 kilomeetrit läänes.
Aastal 2001 oli külas 54 elanikku. 2011. aastal külas oli elanikke 49.
Küla järgi on nimetatud Kunda lademe Gindviliai kihistu.
Druja kihistu

Druja kihistu on ordoviitsiumi ladestu Pirgu lademe kihistu. Seda hakkasid esimesena eristama Viktor Puškin ja Valeri Ropot aastal 1987. Kihistu on nime saanud Druja asula järgi.
Kihistu kivimid esinevad Leedu idaosas ning Valgevene loodeosas. Kihistu stratotüüp on Vangiški-205 puurauk (ka Braslav 205 puurauk), kus kihistu kivimid esinevad 332–334.5 meetril. Kihistu suurim paksus on 11,5 meetrit. 
Kihistu koosneb savikast detriiti sisaldavat lubjakivist ja merglist.
Silmitsen taevast ja mõtteid mõlgutan

"Silmitsen taevast ja mõtteid mõlgutan" (ukraina keeles "Дивлюся на небо та й думку гадаю") on ukraina luuletaja Mõhhailo Petrenko luuletus 1841. aastast. Valdavalt on see tuntud lauluna, mille viisi kirjutas Ljudmõla Aleksandrova.
Petrenko tekstist on liikvel erinevad versioonid 1841. ja 1848. aastast. 1876. aastal avaldas Lvivi ajaleht Pravda luuletuse kolmanda versiooni ekslikult Tarass Ševtšenko nime all. Tekstist on ilmunud tõlked enam kui 20 keeles.
Lauluna salvestati "Silmitsen taevast ja mõtteid mõlgutan" esmakordselt 1903. aastal. Teiste seas on seda esitanud Anatoli Solovjanenko, Ivan Kozlovski, Borõss Gmõrja ja Muslim Magomajev.
Ukraina kosmoseinseneri Sergei Koroljovi ühe lemmiklauluna oli "Silmitsen taevast..." ka üks kahest esimesest kosmoses lauldud laulust, mida laulsid 12. augustil 1962 Nõukogude kosmoselaeval Vostok-4 ukraina kosmonaut Pavlo Popovõtš ja tšuvaši kosmonaut Andrian Nikolajev. 2017. aastast tähistatakse seepärast just 12. augustil ukraina laulu päeva.
Eestis on laulu esitanud näiteks 2014. aasta Saaremaa ooperipäevade raames 26. juulil Kuressaare Laurentiuse kirikus Rahvusooper Estonia ukraina päritolu laulja Pavlo Balakin.
Eestikeelne tõlge.
&lt;poem&gt;
Silmitsen taevast ja mõtteid mõlgutan:
miks pole ma pistrik, miks küll ei lenda ma,
miks mulle, Jumal, sa tiibu ei andnud?
Maa ma siis hülgaks ja taevasse kanduks!
Kaugel peal pilvi, kaugemal ilmast,
otsimas saatust ja muresid silmad,
halastust tähtedelt, päikeselt küsida
murede uppudes valguses püsida.
Saatus ju olnud on lapseeast vali,
ta silmis orb olen, hulgusenali,
õnnele, rahvale ühtviisi võõrik;
kelle armastus väljuks küll omade sõõrist?
Halva õnnega lepin, pole kuhugi naasta,
kibedalt, kasutult kaovad mu aastad.
Hädas sain tunda, et üks on vaid mulle –
kauge ja taevane - kodu ja kolle.
Maa peal vaob kibedus kurjemaks aina,
mu silmad on taeval, kus miski ei paina.
Mõtetes unustan, et olen orb ma.
Mõte mul kaugele, kõrgele tormab.
Oleks mul vaid nagu kotkastel tiivad,
mis hülgavad maa, uude koju mind viivad,
kiirtiibse kotkana taevasse vaoksin
pilvisse jäädavalt siitilmast kaoksin!
Raul Veede
&lt;/poem&gt;
Narotši kihistu

Narotši kihistu on ordoviitsiumi ladestu Katy lademe kihistu. Seda hakkasid esimesena eristama Viktor Puškin, Galina Zinovenko, L. Piskun ja Valeri Ropot aastal 1981. Regionaalses stratigraafias katab see Vormsi ja Nabala lademed.
Kihistu kivimid esinevad Leedu idaosas ning Valgevene loodeosas. Kihistu stratotüüp on Vangiški-205 puurauk (ka Braslav 205 puurauk), kus kihistu kivimid esinevad 379,4–409,6 meetril. Selle suurim paksus on 17,5 meetrit.
Kihistu koosneb tihkest lubjakivist ja merglist.
Strusto kihistu

Strusto kihistu on ordoviitsiumi ladestu Rakvere lademe kihistu. Seda hakkasid esimesena eristama Viktor Puškin, Galina Zinovenko, L. Piskun ja Valeri Ropot aastal 1981.
Kihistu kivimid esinevad Leedu idaosas ning Valgevene loodeosas. Kihistu stratotüüp on Vangiški-205 puurauk (ka Braslav 205 puurauk), kus kihistu kivimid esinevad 409,6–417,4 meetril. Selle suurim paksus on 6,4 meetrit.
Kihistu koosneb merglist ja suure savisisaldusega lubjakivist.
Alf Hornborg

Alf Hornborg (sündinud 20. oktoobril 1954) on rootsi antropoloog ja ökosemiootik.
Ta kaitses doktoritöö kultuuriantropoloogia alal Uppsala Ülikoolis 1986. aastal. Alates 1993. aastast on ta Lundi Ülikooli professor inimökoloogia alal.
Alf Hornborgi eriliseks uurimisobjektiks on olnud raha ökoloogiline ja semiootiline roll kultuuriajaloos.
Dūkštase kihistu

Dūkštase kihistu on ordoviitsiumi ladestu Oandu lademe kihistu. Seda hakkasid esimesena eristama Jevlampijus Laškovas, Vytautas Marcinkevičius ja Juozas Paškevičius aastal 1993. 
Kihistu kivimid esinevad Leedu idaosas. Kihistu stratotüüp on Kazimirovo-6 puurauk, kus kihistu kivimid esinevad 387,2–388,6 meetril. Kihistu on saanud nime Dūkštase linna järgi. Selle suurim paksus on 3,5 meetrit.
Kihistu koosneb plaatjast lubjakivist ja merglist. Leedu lõunapoolsetel aladel on seda Dysna kihistust raske eristada, kuna Oandu lade on seal õhuke ja sisaldab ohtralt püriiti.
Vangiški kihistu

Vangiški kihistu on ordoviitsiumi ladestu Sandby lademe kihistu. Seda hakkas esimesena eristama Viktor Puškin aastal 1981.
Kihistu kivimid esinevad Leedu idaosas ning Valgevene loodeosas. Kihistu stratotüüp on Vangiški-205 puurauk (ka Braslav 205 puurauk), kus kihistu kivimid esinevad 425,5–434,5 meetril. Kihistu ülemine osa vastab Keila lademele, selle alumine osa jääb aga Haljala lademesse. Kihistu suurim paksus on 9,5 meetrit.
Kihistu koosneb mergli vahekihtidega savikast detriiti sisaldavast lubjakivist.
Rõtšanõ kihistu

Rõtšanõ kihistu on ordoviitsiumi ladestu Sandby lademe kihistu. Seda hakkas esimesena eristama Viktor Puškin aastal 1978. Kihistu on saanud nime Ryčany külalt.
Kihistu kivimid esinevad Leedu idaosas ning Valgevene loodeosas. Kihistu stratotüüp on Vangiški-205 puurauk (ka Braslav 205 puurauk), kus kihistu kivimid esinevad 434,5–470,3 meetril. Kihistu ülemine osa vastab Haljala lademele, selle alumine osa jääb aga Kukruse lademesse. Kihistu suurim paksus on 10 meetrit.
Kihistu koosneb detriiti sisaldavast merglist ja lubjakivist.
Helen Arusoo

Helen Arusoo (sündinud 22. detsembril 1972) on eesti loodusajakirjanik ja õpetaja.
Ta on olnud ajakirja Loodusesõber toimetaja ning aastatel 2010–2023 Roheliste rattaretke keskkonnaprogrammi juht. 2024. aasta seisuga töötab ta õpetajana Vodja koolis.
Põldrõigas

Põldrõigas ("Raphanus raphanistrum") on õistaim, mis kuulub ristõieliste sugukonda. Arvatakse, et harilik redis pärineb põldrõikast. 
Looduslikult esineb põldrõigast Lääne-Aasias ja Euroopas ning osaliselt ka Põhja-Aafrikas. Ta on levinud enamikus maailmajagudes ning paljudes kohtades, näiteks Austraalias, on võetud arvele kui invasiivne liik. Ta levib kiiresti ning kasvab sageli teeäärtes või mujal, kus maapind on tihenenud. 
Kirjeldus.
Põldrõigas on Eestis tavaline umbrohi, kes kasvab ühe- või kaheaastase taimena. Tal on üksik peajuur, mis sarnaneb redise omaga, kuid mitte samal määral paksenenud. 
Lehed on piklik-elliptilised, juurekaelalt sulgjalt lõhestunud, varrel olevad lehed on lühemad ja terveservalised.
Vars on karvakestega, harunev ning kasvab 20–80 cm pikkuseks. 
Õied sarnanevad merikapsa omadega (merikapsas kasvab Ameerikas samal alal, kuid tema vars on peenem ning vars ja lehed ei ole sukulentsed). Õiel on neli kroonlehte, 3–4 cm, värvus varieerub valgest lillakani (valkjaskollane violetsete soontega), harva heleoranžist kollaseni, sageli värvivarjunditega ühel kroonlehel. Tupplehed püstised, õiekrooni ligi hoidvad. Õitseb Eestis juunist oktoobrini, Inglismaal maist septembrini, Ameerikas juunist augustini.
Vili on lülikõder – kuni 8 omavahel ühenduses olevat kambrikest, igaühes 1 ümar või ovaalne seeme. 
Taksonoomia.
Esimesena mainis seda taime Rootsi botaanik Carl von Linné teoses "Species plantarum" lk-l 669 aastal 1753. 
Sellel on 3 teadaolevat alamliiki: 
Sageli aetakse teda segi valge sinepiga. 
Taim levib Põhja-Aafrika parasvöötmepiirkondades, Euroopas ja osas Lääne-Aasiast. 
Levila.
Põldrõigast leidub Põhja-Aafrikas, Makaroneesias, Madeira saartel, Kanaari saartel, Alžeerias, Egiptuses, Liibüas, Marokos ja Tuneesias. Lääne-Aasias leidub teda Kaukaasias, Armeenias, Aserbaidžaanis, Küprosel, Gruusias, Iraanis, Iraagis, Iisraelis, Jordaanias, Liibanonis, Süürias ja Türgis. Ida-Euroopas Valgevenes, Moldovas ja Ukrainas. Kesk-Euroopas kasvab ta Austrias, Belgias, Tšehhi Vabariigis, Saksamaal, Ungaris, Hollandis, Poolas, Slovakkias ja Šveitsis, Põhja-Euroopas Taanis, Eestis, Soomes, Iirimaal, Leedus, Lätis, Norras, Rootsis ja Suurbritannias, Kagu-Euroopas Albaanias, Bosnias ja Hertsegoviinas, Bulgaarias, Horvaatias, Kreekas, Itaalias, Montenegros, Põhja-Makedoonias, Rumeenias, Serbias ja Sloveenias, Edela-Euroopas Prantsusmaal, Portugalis ja Hispaanias. 
Ökoloogia.
Taim on külmakindel ja isegi kõvad külmad katkestavad õitsemise ainult ajutiselt. 
Austraalias peetakse teda paljudes piirkondades invasiivseks liigiks. Kanadas on ta naturaliseerunud liik ja ristub mõnikord hariliku redisega. Ta on osutunud vastupidavaks mitmele herbitsiidile. USA kaguosas on levinud kahvatukollane vorm ning mõnikord võtab see põllud täielikult üle isegi talvel. Taim on märkimisväärne õietolmu ja nektari allikas mitmesugustele tolmeldajatele, eriti mesilastele varakevade alguses.
Ryčany

Ryčany (transkribeerituna Rõtšanõ, vene Ричаны ("Ritšanõ" või Рычаны ("Rõtšanõ")) on küla Valgevenes Viciebski oblasti Brasłaŭ rajoonis Miažany külanõukogus. 
Asula järgi on nimetatud Sandby lademe Rõtšanõ kihistu.
Miorõ kihistu

Miorõ kihistu on ordoviitsiumi ladestu Darriwili lademe kihistu. Seda hakkasid esimesena eristama Viktor Puškin, Jevlampijus Laškovas, Silvi Mägi ja Juozas Paškevičius aastal 1983. Kihistu on saanud nime Miory linna järgi.
Kihistu kivimid esinevad Leedu idaosas ja Valgevene loodeosas. Kihistu stratotüüp on Tverečius-336 puurauk, kus kihistu kivimid esinevad 317,2–321,9 meetril. Kihistu ülemine osa vastab Lasnamäe lademele, keskmine osa Aseri lademele, alumine osa jääb aga Kunda lademesse. Kihistu suurim paksus on 4,7 meetrit.
Kihistu ülemine osa koosneb mugulja mergli vahekihtidega sõlmjast või lainjast rohelisest või pruunikashallist lubjakivist, alumine osa aga rohekashallist merglist, milles on vahekihtidena detriiti ja ooididega sarnanevate moodustistega lubjakivi.
LP (laulja)

LP ehk Laura Pergolizzi (sündinud 18. märtsil 1981 Long Islandil) on Ameerika Ühendriikide laulja ja laulukirjutaja. 
Ta on kirjutanud lugusid sellistele artistidele nagu Cher, Rihanna, Backstreet Boys, Leona Lewis, Mylène Farmer, Rita Ora ja Christina Aguilera. Ta on avaldanud kuus albumit ja kolm EP-d.
Lapsepõlv.
Laura Pergolizzi sündis 1981. aastal Long Islandil. Tema isa on itaallane ja ema iiri päritolu. Ta on lõpetanud Walt Whitmani keskkooli. 
Lapsena tundis Laura Pergolizzi enda häälele iseloomuliku vibraato tõttu piinlikkust, kuid tema ooperilauljast emale avaldas see muljet ning see andis Laurale tõuke hakata rohkem laulma.
Laura Pergolizzi ema suri, kui laulja oli teismeline, see ajendas teda New Yorgist Huntingtoni kolima ning lauljaks saamise unistusi realiseerima.
Swarzędz

Swarzędz (saksa "Schwersenz") on linn Poolas Suur-Poola vojevoodkonnas Poznańi maakonnas, Swarzędzi valla halduskeskus. Swarzędz asub Poznańi kesklinnast ligikaudu 9 km idas.
Swarzędz sai linnaõigused 1638. aastal. Teise Poola jagamise tulemusel läks linn 1793. aastal Preisi kuningriigi võimu alla (vahepeal oli aastatel 1807–1815 Varssavi hertsogiriigi koosseisus). 1919. aastal läks Swarzędz Poola koosseisu tagasi. Swarzędz on tuntud mööblitööstuse keskus. Linnas asuvad ka sulgede ja udusulgede töötlemise tehas, vedelgaasi villimistehas ja metallitööstuse ettevõtted.
Deg-hinagi keel

Deg-hinagi keel (varem ka "ingaliki keel") on Ameerika Ühendriikides Alaskal Yukoni jõe alamjooksul räägitav keel, mis kuulub naa-dene keelkonna atapaski keelte põhjaatapaski rühma.
Deg-hinagi keel on peaaegu väljasurnud. Umbes 280 hõimu liikmest oskas 2010. aasta andmetel deg-hinagi keelt 14 inimest.
Serhi Šefir

Serhi Šefir (ukraina keeles "Сергій Нахманович Шефір"; sündinud 25. mail 1964 Krõvõi Rihis) on Ukraina stsenarist ja riigiametnik.
Töökäik.
Ta on olnud Stuudio Kvartal 95 asutaja ning pikaaegne juht (2003–2019). 
Alates 21. maist 2019 kuni 30. märtsini 2024 oli ta Ukraina presidendi Volodõmõr Zelenskõi esimene abi.
Künnapõhja kihistik

Künnapõhja kihistik (inglise "Künnapõhja Member") on Ordoviitsiumi ajastu Toila kihistu Volhovi lademesse kuuluv kihistik. Seda hakkas esimesena määratlema Karl Orviku aastal 1960.
Kihistiku stratotüüp on Päite panga peal asuv kivimurd ja see on nime saanud Künnapõhja küla järgi. Kivimurd asus Vaivina külas ja on täielikult kinni kasvanud. Aastal 1983 paljandus seal veel 74 cm Künnapõhja kihistiku paksukihilist rohekas- kuni valkjashalli glaukoniiditeri sisaldavat lubjakivi. 
Kihistik on Toila kihistu keskmine kihistik, see lamab Saka kihistikul ja sellel lasub Kalvi kihistik. Kihistiku moodustab rohekashall dolomiidistumise tõttu lapiliseks muutunud lubjakivi.
Saka kihistik

Saka kihistik (inglise "Saka Member") on ordoviitsiumi ajastu Toila kihistu Volhovi lademesse kuuluv kihistik. Seda hakkas esimesena määratlema Karl Orviku aastal 1958.
Kihistiku stratotüüp on Saka pank Karjaoru joastiku kohal. Kihistik on nime saanud Saka küla järgi. 
Kihistik on Volhovi lademe (ent mitte Toila kihistu) alumine kihistik, see lamab Päite kihistikul ja sellel lasub kas Tõlinõmme kihistik või Künnapõhja kihistik. Kihistiku moodustab dolomiidistunud glaukoniiti sisaldav lubjakivi.
Kalvi kihistik

Kalvi kihistik (inglise "Kalvi Member") on ordoviitsiumi ajastu Toila kihistu Volhovi lademesse kuuluv kihistik. Seda hakkas esimesena määratlema Karl Orviku aastal 1958.
Kihistiku stratotüüp on Kalvi pank ja see on nime saanud Kalvi küla järgi.
Kihistik on Toila kihistu kihistik, see lamab Künnapõhja kihistikul ja sellel lasub kohati Lahepera kihistik. Kihistiku moodustab hall kuni rohekashall argilliidiga sarnanev glaukoniiti sisaldav keskmise- kuni paksukihiline lubjakivi.
Tõlinõmme kihistik

Tõlinõmme kihistik (ka Telinõmme kihistik, inglise "Künnapõhja Member") on ordoviitsiumi ajastu Toila kihistu Volhovi lademesse kuuluv kihistik. Seda hakkas esimesena määratlema Karl Orviku aastal 1958.
Kihistiku stratotüüp on Tõlinõmme panga paljand. See on nime saanud Tõlinõmme küla järgi.
Kihistik on Toila kihistu keskmine kihistik, see lamab Saka kihistikul ja sellel lasub Lahepera kihistik. Kihistiku moodustaved rohekashall lubjakivi ja mergel.
Kantonikeelne Vikipeedia

Kantonikeelne Vikipeedia (kantoni keeles 粵文維基百科, "jyutping"'is "jyut6 man4 wai4 gei1 baak3 fo1") on Vikipeedia kantonikeelne versioon.
Kantonikeelne Vikipeedia sai alguse 25. märtsil 2006.
Seal on artiklit, millega see on artiklite arvult . keeleversioon, ja lehekülge. Seal on registreeritud kasutajat (kellest aktiivseid on ) ja administraatorit.
Lahepera kihistik

Lahepera kihistik (inglise "Lahepera Member") on ordoviitsiumi ajastu Toila kihistu Volhovi lademesse kuuluv kihistik. Seda hakkas esimesena määratlema Karl Orviku aastal 1958.
Kihistiku stratotüüp on Lahepere pank ja see on nime saanud Lahepera küla järgi.
Kihistik on Toila kihistu ülemine kihistik, see lamab Tõlinõmme kihistikul, kohati ka Kalvi kihistikul. Kihistiku moodustab glaukoniiti sisaldav suure liivasisaldusega lubjakivi, mis sisaldab kohati ka konglomeraati.
Viljandi Linnavalitsus

Viljandi linnavalitsus on Viljandi linna täitevorgan.
Viljandi linnavalitsuse moodustab Viljandi linnavolikogu, linnavalitsuse juht on linnapea. Eestis on linnapeadel ja abilinnapeadel poliitilised ametikohad, linnavalitsuse ametnike ja töötajate ametikohad on apoliitilised. 2017. aasta 3. novembrist on Viljandi linnapea Madis Timpson.
Linnavalitsus asub Viljandi raekojas aadressil Linnu tänav 2.