tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Antakalnise vald

Antakalnise vald (leedu keeles "Antakalnio seniūnija") on vald Vilniuse linna omavalitsuse koosseisus, Vilniuse põhjapoolses osas, kuhu kuuluvad linnaosadest Lyglaukiai, Aukštagiris, Gvazdikai, Aukštieji Karačiūnai, Antakalnis, Antaviliai, Baniškės, Didieji Pupojai, Dvarčionys, Galgiai, Kalnai, Kairėnai, Liepynė, Mažieji Pupojai, Meiriškės, Mileišiškės, Pečiukai, Pylimėliai, Sapieginė, Saulėtekis, Smėlynė, Šilas, Šilėnai, Turniškės, Vaguva, Valakampiai, Veržuva, Aukštoji Veržuva, Žemoji Veržuva, Vinciūniškės, Vismalai, Vismaliukai, Vyriai ja Žemieji Karačiūnai. Valla pindala on 77 km². Aastal 2011 oli seal 38 940 elanikku. 
Tegemist on pindalalt suurima Vilniuse vallaga.
Vallamaja asub aadressil Antakalnio g. 17. Alates 2021. aastast on vallavanem Mantas Ilgūnas.
Naujoji Vilnia vald

Naujoji Vilnia vald (leedu keeles "Naujosios Vilnios seniūnija") on vald Vilniuse linna omavalitsuse koosseisus, Vilniuse idapoolses osas, kuhu kuuluvad linnaosadest Didieji Karklėnai, Juodasis Kelias, Kalnėnai, Aukštasis Pavilnys, Guriai, Kučkuriškės, Leoniškės, Naujoji Vilnia, Nemėžis, Pūčkoriai, Rokantiškės, Strielčiukai, Žemasis Pavilnys ja Tuputiškės. Valla pindala on 39 km². Aastal 2011 oli seal 31 933 elanikku. 
Vallamaja asub aadressil Gerovės g. 1, 2023. aasta seisuga on vallavanem Jurijus Gridiuško.
Seeboden am Millstätter See

Seeboden am Millstätter See (sloveeni: "Jezernica") on turulinn Austria Kärnteni liidumaa Spittal an der Drau ringkonnas.
Omavalitsusala ulatub Millstatti järve läänekaldalt Spittal an der Drauni. Põhjas ulatub see Tschiernocki mäeni (2088 m), mis on Millstätter Alpe osa Nocki mägedes.
Omavalitsuse osad on Lieseregg, Lieserhofen, Seeboden ja Treffling.
Ajalugu.
Mitmed eelajaloolised väljakaevamisleiud tähistavad pidevat asustust Millstatti järve läänelahes vähemalt neoliitikumist alates. Hallstatti kultuuris asusid keldi hõimud Drava orgu, nende kuningriigist sai keiser Augustuse ajal 15. aastal eKr Rooma Noricumi provints. Piirkond asus Rooma tee lähedal ("Via Iulia Augusta") Aquileiast kohalikku pealinna Teurniasse, kus põhjapoolne hargnemine üle Radstadti Tauerni kuru viis Iuvavumisse (tänapäeva Salzburg). Alates 6. sajandist kolisid piirkonda slaavi hõimud, mida näitavad arvukad kohanimed. Nende Karantaania vürstkonnast sai 8. sajandi keskpaigas Baieri piirimark ja Karl Suure ajal Frangi riigi osa.
Kohalikke isandaid Sommereggi lossis Kärnteni hertsogkonnas on esmamainitud 1187. aasta dokumendis, nad teenisid Ortenburgi krahvide ministeriaalidena (kastellaanidena). 1275. aastal oli loss Ortenburgi krahvinna Euphemia ja Görzi krahvi Albert I pulmapaik. Kui Ortenburgi perekond 1418. aastal hääbus, läksid nende Kärnteni valdused Celje krahvidele, kes jätsid valitsemise kohalikule aadlile, nende hulgas Andreas von Graben zu Sommeregg. Graben von Steini perekond säilitas valduse, kui Celje territooriumid pärandusid Habsburgidele, 1335. aastast Kärnteni hertsogid. Virgil von Graben puutus 1487. aastal kokku Sommereggi lossi laastamisega kuningas Mátyás I Ungari vägede poolt; ümberehitatud kantsi päris tema vennatütar Rosina von Graben von Rain ja 1550. aastal ostis selle Khevenhülleri aadliperekond. 1629. aastal pidi protestant Khevenhüller keiser Ferdinand II õhutusel Kärntenist lahkuma ja 1651. aastal omandas nende valdused Lodroni aadliperekond Gmündist.
Kuni tänapäevase omavalitsuse moodustamiseni 1850. aastal kuulusid Seebodeni kohad Sommereggi maadele, mille omanik oli Lodroni perekond. Seebodeni ja Trefflingi omavalitsused ühendati 1870. aastal, kusjuures Lieserhofen, algselt Spittali osa, jäi aastatel 1886–1973 eraldi alaks. Algselt olid valdused maapiirkonnad, kus oli vähe tööstust või kaubandust. Viimastel aastakümnetel on järveäärne endine soine piirkond kujunenud kuurordiks ja täna on turism kõige olulisem kaubandus Seebodenis, mis 2000. aastal turulinna seisusse ülendati.
Aastatel 1998–2010 toimus Seebodenis Ülemaailmne kehamaalingute festival. Aastatel 2011–2016 peeti seda Pörtschachis Wörthi järve ääres. Praegune koht on Kärnteni liidumaa pealinnas Klagenfurtis.
Rasose vald

Rasose vald (leedu keeles "Rasų seniūnija") on vald Vilniuse linna omavalitsuse koosseisus, Vilniuse idapoolses osas, kuhu kuuluvad linnaosadest Liepkalnis, Kuprioniškės, Ąžuolijai, Rudaminos Kelias, Lydos Kelias, Basiukai, Katiliškės, Rasos, Lyglaukiai, Belmontas, Ribiškės ja Markučiai. Valla pindala on 13 km². Aastal 2011 oli seal 10 597 elanikku. 
Vallamaja asub aadressil Žemaitijos g. 9, vallavanem on Lina Rimkevičienė.
Suure osa vallast võtavad enda alla metsad.
Senamiestise vald

Senamiestise vald (leedu keeles "Senamiesčio seniūnija") on vald Vilniuse linna omavalitsuse koosseisus, Vilniuse keskosas, kuhu kuuluvad linnaosadest Rasų kolonija, Užupis, Paupys ja Vilniuse vanalinn. Valla pindala on 4,5 km². 2011. aastal oli seal 19 447 elanikku. 
Vallamaja asub aadressil Odminių g. 3, vallavanem on Irena Paukštytė.
Kagukeskus

Kagukeskus on kaubanduskeskus Võrus aadressil Kooli 6.
Keskus avati 2. aprill 2008. Keskuse arendaja ja omanik oli Semuehitus OÜ. Keskus müüdi 2016. aasta jaanuaris Kroonikeskus OÜle, mille alla kuuluvad veel Rakveres Kroonikeskus ja Tartus Sõbra keskus. Keskus on Kagu-Eesti suurim kaubanduskeskus.
28. septembril 2019 avati keskuse juurdeehitis, millega lisandus 4400m2 ja 20 uut müügipinda.
Nina Lykke

Nina Lykke (sündinud 17. juunil 1965 Trondheimis) on norra kirjanik.
Ta sündis 1965. aastal Trondheimis, kuid kasvas üles Oslos, lõpetas Kopenhaageni graafikakolledži ja on alates 1989. aastast töötanud Oslos graafilise disainerina.
Tema teostest on tõlgitud eesti keelde romaan "Surmahaigus" ("Full spredning", norra keeles 2019), mis ilmus 2021. aastal sarjas "Põhjamaade romaan" ja "Ega me siin lõbu pärast ole" ("Vi er ikke her for å ha det morsomt ", norra keeles 2022, eesti keeles 2023), mõlema tõlkija Sigrid Tooming.
Isiklikku.
Ta on teist korda abielus. Ta on kahe täiskasvanud tütre ema.
Atenuaator (elektroonika)

Atenuaator (prantsuse keeles "attenuere" vähendama, nõrgendama) on seadis elektrisignaali taseme (pinge, võimsuse) vähendamiseks soovitud määral. Lihtsaim atenuaator on takistitest koosnev pingejagur.
Nõrgendust väljendatakse üldiselt detsibellides (dB). Näiteks nõrgenduse 20 dB korral on signaali pinge atenuaatori väljundis 10 korda ja võimsus 100 korda väiksem kui sisendis.
Liitumiskilp

Liitumiskilp on elektrikilp, milles toimub elektrienergia tarbija elektripaigaldise liitumine elektritoitevõrguga. Liitumiskilbi paigaldab energiamüüja (võrguettevõtja).
Kilbi võrguettevõttele kuuluvas plommitud osas on kolmefaasiline kaitselüliti (pealüliti), mis määrab liitumislepingule vastava maksimaalse nimivoolu (16, 25, 40, … A), ja elektriarvesti. Kilbi tarbijapoolses osas on faasijuhtide ja maanduslati klemmid, mille külge ühendatakse tarbija jaotuskilpi minev kaabel.
Liitumiskilp võib asuda tarbija maavalduse piiril paikneval vundamendil või jaotusvõrgu õhuliini postil. Teatud juhtudel võivad liitumiskilbi elemendid olla ühitatud jaotuskilbiga või elamu peakilbiga.
Akaniṣṭa

Akaniṣṭa või Akaništha (sanskriti keeles; paali keeles "akanittha"; tiibeti keeles འོག་མིན "‘og min"; hiina keeles ⾊究竟天 "sejiujing tian"; jaapani keeles "shikikuyō ten") on budistlikus kosmoloogias üks brahmalokadest, kujude valla ehk puhaste vormide kõrgeim tase. 
Puhtal maal (paali keeles "suddhāvāsa", sanskriti keeles "sukhāvatī") on viis mittenaasjate ("anāgāmī") olekut ja "Akaniṣṭa" on neist kõige kõrgem.
Tipiṭaka’s räägitakse Šākjamuni viibimisest "Akaniṣṭa"s sügavas keskendumisseisundis. 
Jumal Śakra loodab järgmises elus sündida "Akaniṣṭa"s. 
Vadžrajaana mütoloogias peetakse "Akaniṣṭa"t kohati kõrgeimaks taevaks, mis asub kujudeta valla kohal ja on ürgbuda asupaik. Mõne vadžrajaana allika järgi viibis ka Šākjamuni enne sellesse maailma tulekut "Akaniṣṭa"s, mitte Tušitas, nagu budismi mütoloogias üldiselt väidetakse.
Monetaarne nominalism

Mõiste monetaarne nominalism märgib põhimõtet, et mingis valuutas fikseeritud rahasumma jääb rahandusdokumentides fikseerituks, sõltumata selle ostujõu muutustest, mis on tingitud inflatsioonist või vahetuskursside muutustest. Sellega tagatakse raamatupidamisliku arvestuse stabiilsus ja usaldatavus. See põhimõte sunnib võlausaldajat kandma inflatsioonist ja võlgnikku deflatsioonist tulenevat riski. 
Nominalismi teoreetiliseks lähtealuseks on raha väärtusmõõdu funktsioon, s.t ta on abstraktne arvestusühik, nimetus (lad. Nomen). Monetaarse nominalismi põhimõte on fikseeritud valitseva õiguskorraga nii Angloameerika Üldises Õiguses (Common Law) kui ka Mandri-Euroopa õiguskorras. 
Ajalugu.
Nominalismi algeid võib leida juba vana-aja Rooma juristide töödest, kes väitsid, et raha ei ole midagi muud kui tinglik märk. Rooma Impeeriumi aegses õiguses valitses dogma, et raha väärtuse määrab imperaator. Sellega püüti õigustada müntides väärismetalli sisalduse vähendamist ja nende levitamist kõrgema väärtusega maksevahendina. Seda praktikat jätkasid ka paljud keskaja isevalitsejad.
George Berkeley (1684-1753), Inglise filosoof esitas väite, et raha on riigi poolt kindlaksmääratud meedium, mille kaudu määratakse kaupade suhtelisi väärtusi üksteise suhtes. Rahal endal pole mingit väärtust ning on täiesti ükskõik, millest see on tehtud, kuid tema vahendusel arvestatakse rikkust ja seda ülekandvaid tehinguid. 
James Steuart (1712-1780), Šoti jakobiit ja vabamõtleja sõnastas esimesena arusaama, et raha kui ringlusvahendi funktsiooni täitmiseks peab ringluses oleva sularaha hulk olema võrdne turul pakutavate toodete hindade summaga.
George Friedrich Knapp (1842-1926), Saksa jurist sõnastas riikliku rahateooria, väitega et raha on õiguse produkt (maksevahend) ning riigi poolt kehtestatud seadused juhivad majanduse arengut. Tema õpetuse kohaselt on ühiskond sootsium, mille majandustegevust juhitakse võla- ja maksekohustuste kaudu. Kuna nii rahaühik kui ka selle kasutus kujundatakse riigi tahteakti kaudu, siis hakati tema õpetust nimetama chartalismiks (charta: ürik, täht, märk) ning sellest arenes välja uus koolkond. Oma väite tõestamiseks tõi ta järgmise näite: Te lähete teatrisse ja annate riidehoidu oma üleriided. Vastu saate riidehoiunumbri – žetooni, mis nüüd esindab teie vara, kuid ei ole sellega midagi ühist. Niisamamoodi võib ka nominaalne raha esindada kulda vms varalist väärtust. 
John Maynard Keynes (1883-1946), Briti majandusteadlane leidis, et nominaalne paberraha sobib esmajoones nõrgematele väikeriikidele, kellel endal pole kullavarusid või on need väga väiksesed.
Kalle Ilves

Kalle Ilves (26. oktoober 1940 Tartu – 31. august 2024) oli eesti korvpallur. 
Kalle Ilves lõpetas 1959. aastal Tartu 5. Keskkooli (praegune Tartu Tamme Gümnaasium). Koolipäevil harrastas ujumist, korvpallitreeninguid alustas EPA Spordiklubi juures Harri Russaku juhendamisel 1958. Tema pikkus oli 198 cm. Tema peamine treener oli Ilmar Kullam. 
Ilves tuli aastatel 1960–1975 EPA ja TRÜ meeskondade koosseisus viiel korral Eesti meistrivõistlustel Eesti NSV meistriks, võitis kaks hõbe- ja kolm pronksmedalit ning kaks Eesti karikat. 
NSV Liidu rahvaste spartakiaadil 1967. aastal sai Kalle Ilves Eesti NSV meeskonnaga hõbemedali ja 1971. aastal pronksmedali. NSV Liidu meistrivõistlustel osales ta Kalevi esindusmeeskonnas, kellega võitis mitmeid 4., 5. ja 6. kohti. Lisaks on ta meeskonnaga võitnud kolm Baltimaade karikat (1971–1973) ja tulnud korra NSV Liidu ametiühingute meistriks (1969). 
Ilves kuulus 14 aastat (1961–1975) Eesti NSV koondisse ja Kalevi meeskonda. Nõukogude Liidu sõjaväeteenistuses olles tuli ta 1964–1966 Läti NSV meistriks Riia Armeespordiklubis mängides. Meistersportlase nimetuse sai 1968. aastal. 
Hiljem töötas ta Eesti Televisiooni Tartu saatekeskuses ja Tartu Meditsiinitehnikas.
Ak 5

Ak 5 (ehk Automatkarbin 5) on Rootsi ründevintpüss. See põhineb Belgia relval FN FNC, kuid lisatud on mõningaid muudatusi, peamiselt selleks, et relv töötaks lähisarktilises kliimas paremini. Ak 5 on Rootsi relvajõudude teenistusvintpüss. Enne seda oli kasutuses Ak 4 (litsentsi alusel valmistatud koopia relvast Heckler &amp; Koch G3). Uuematele mudelitele saab kinnitada ka Colti M203 granaadiheitjat. Relva uusim versioon on Ak 5C.
Aastal 2021 teatas Rootsi, et koostöös Soomega hakatakse Ak 5-le asendusrelva konstrueerima.
Naujoji

Naujoji on Vilniuse linnaosa, mis asub linna lääneosas Pilaitė valla territooriumil. Naujoji piirneb idas Platiniškėsega.
Linnaosa on kujunenud Naujoji huutori idapoolsesse Vilniusega liidetud ossa. Ala liideti Vilniusega aastal 1996.
Platiniškės

Platiniškės on Vilniuse linnaosa, mis asub linna lääneosas Pilaitė valla territooriumil. Platiniškės piirneb idas Kriaučiūnaiga, läänes aga Naujojiga.
Linnaosa on kujunenud samanimelise küla lõunapoolsesse Vilniusega liidetud ossa. Ala liideti Vilniusega aastal 1996. Seal asub põhikool.
Metallism

Metallism on mõiste, mis märgib kontseptsiooni, mille järgi mündi väärtus tuleneb selle metalli ostujõust ja paberraha ostujõud selle tagatiseks oleva väärismetalli ostujõust. Metallistlik rahateooria kasvas välja merkantilismist, mis väärtustas rikkuse kontsentreerimist ning tunnustas rahana vaid seda, mis oli valmistatud väärismetallist. Metallistid tunnustavad raha kaubavahetuse väärtusmõõdu ja kapitali akumulatsiooni vahendina. 
Metallismi idee rakendamist edendas Prantsusmaal Jean-Baptiste Colbert (1619–1683), Inglismaal Oliver Cromwell (1599–1658), Venemaal Peeter I (1672–1725), Preisimaal Joseph II (1741–1790) jt. 
Ajalugu.
Metallismi teoreetilist alust on edendanud valdavalt saksa kultuuriruumist põrinevad teadlased. 
Karl Knies (1821–1898), Saksa majandusteadlane andis välja aastatel 1873–1876 kolmeköitelise teose „Geld und Kredit“ ("Raha ja krediit"), mis lähtus metallismi kontseptsioonist ning pidas paberraha mõttetuks nähtuseks.
Georg Friedrich Knapp (1842–1926), Saksa jurist tõi rahasüsteemi alases diskussioonis kasutusse mõiste „metallism“, millega ta märkis hõbedast, kullast vms väärismetallist vermitud münte. Seejuures vastandas ta metallismi chartalismiga (antimetallism), mille järgi vaid territoriaalriigil on monopoolne õigus kehtestada oma raha (valuuta) ja nõuda selles enda poolt kehtestatud maksude tasumist.
Carl Menger (1840–1921), Austria majandusteadlane, Austria majanduskoolkonna esitas teooria, mille järgi raha tekkis siis, kui turu ostjad ja müüjad leppisid vahetuskaubanduse kulude vähendamiseks kokku ühises vahetusprotsessis kasutatavas meediumis. Selle turuväärtus pidi olema sellisel tasemel, et see muutuks "nõutavaks" ehk kergesti tunnustatavaks maksevahendiks. Riigi rolliks on standardiseeritud kuju, vormi, kaalu ja sulamiga müntide vermimine ning selle väärtuse tunnustamine tagatisena. Seejuures ei ole sellise raha turuväärtus jäigalt seotud selle nominaalse väärtusega. 
Charles Morgan-Webb (1872–1963), Briti-India riigitegelane, väitis oma raamatus „The Outlook of Gold“, et „Kuld on ainus substants, mis võib rahuldada mingisuguse tulevikus väärtusi garanteeriva vahendi erilist psühholoogilist nõuet. … Kuld on hävimatu. Ta hõlmab korraga ja samaaegselt kahte fenomeni – haruldust ja säilivust -, mis annavad kullale unikaalse rolli ja muudavad ta sobivaks vahendiks väärtuse kogumisel ja tulevaste nõuete rahuldamiseks usaldusväärsel viisil.“  
Joseph Schumpeter (1883–1950), Austria päritolu Ameerika poliitökonomist, eristas „teoreetilist“ ja „tegelikku“ metallismi. Ta liigitas Mengeri arusaama, mille järgi raha tarbimisväärtus on selle päritolu ja olemuse mõistmise seisukohalt hädavajalik, kategooriasse „teoreetiline metallism“. „Praktilise metallismi“ mõiste all pidas ta silmas suveräänse riigi piiramatut võimu luua oma raha (valuutat), kusjuures see võib, kuid ei pea olema tagatud väärismetallist tagatisega. Lõpuks leidis ta, et mõistlikum oleks ikkagi tagatud väärtusega rahatähed.
Steinfeld (Kärnten)

Steinfeld (sloveeni "Kamen") on linn Austria Kärnteni liidumaa Spittal an der Drau ringkonnas.
Kriaučiūnai

Kriaučiūnai on Vilniuse linnaosa, mis asub linna lääneosas Pilaitė valla territooriumil. Kriaučiūnai piirneb idas Vilkeliškėsega, kirdes Padekaniškėsega ja läänes Platiniškėsega.
Linnaosa on kujunenud samanimelise küla põhjapoolsesse Vilniusega liidetud ossa. Ala liideti Vilniusega aastal 1996. 
Piirkond on traditsiooniliste lihavõttepalmikute punumise keskus. 1944. aasta 14. juulil toimus küla juures lahing Armija Krajowa üksuste ja Saksa vägede vahel, see koht on tähistatud ristiga.
Winklern

Winklern on linn Austria Kärnteni liidumaa Spittal an der Drau ringkonnas.
Omavalitsus asub Großglockneri massiivi jalamil Schober, Goldbergi ja Kreuzecki rühmade vahel ülemises Mölltalis.
Vilkeliškės

Vilkeliškės on Vilniuse linnaosa, mis asub linna lääneosas Pilaitė valla territooriumil. Vilkeliškės piirneb idas Dvarykščiaiga, põhjas Padekaniškėsega, kirdes Salotėga, läänes aga Kriaučiūnaiga.
Linnaosa on kujunenud samanimelise küla põhjapoolsesse Vilniusega liidetud ossa. Vilkeliškės asub Gelūžė järve lõunakaldal. Ala liideti Vilniusega aastal 1996.
Damiano David

 
Damiano David (sündinud 8. jaanuaril 1999 Roomas) on Itaalia poplaulja ja laulukirjutaja.
Ta on tuntud Itaalia rokkansambli Måneskin lauljana, kes võitis lauluga "Zitti e buoni" Sanremo muusikafestivali 2021 ja Eurovisiooni lauluvõistluse 2021 (esindades Itaaliat).
Damiano on tuntud solistina oma loomuliku karisma poolest ja Itaalia moeikoonina.
Karjäär.
Damiano alustas laulmist kuueaastaselt. Keskkoolipäevil tutvus ta Måneskinist pärit Victoria De Angelise ja Thomas Raggiga, neist said hiljem bändikaaslased. Ta õppis Roomas liceo linguistico Eugenio Montale'is, kuid keskkooli ei lõpetanud, vaid hakkas hoopis muusikaga tegelema, mille jaoks oli tal ka vanemate toetus.
Ansambel Måneskin asutati 2016. aastal. See mängis esialgu Rooma linna tänavatel, kuid 2017. aasta tõi pöörde: ansambel tuli Itaalia talendisaate "X Factor" 11. hooajal teiseks.
Isiklikku.
Tal on vend Jacopo David. Vennad mängisid nooruses koos korvpalli.
Alates 2017. aastast on Damiano suhtes olnud Itaalia modelli ja suunamudija Giorgia Soleriga. 
Damiano valdab vabalt inglise keelt ning oskab natuke hispaania ja prantsuse keelt.
Ta on rassiliste ja LGBT õiguste eest seisja.
Damiano on kiindunud Ikaruse tiibade sümboolikasse ja müüti, mille tõttu on seljal tiibade tätoveering ja Instagrami hüüdnimi Ykaaar.
Padekaniškės

Padekaniškės (poola keeles "Podziekaniszki") on Vilniuse linnaosa, mis asub linna lääneosas Pilaitė valla territooriumil. Padekaniškės piirneb idas Varnėga, lõunas Vilkeliškėsega, põhjas Plytinėga, kagus aga Kriaučiūnaiga.
Linnaosa on kujunenud samanimelise huutori aladele, mis liideti Vilniusega aastal 1996. Padekaniškės asub Gelūžė järve põhjakaldal.
Heckler &amp; Koch UMP

Heckler &amp; Koch UMP (Universale Maschinenpistole, saksa keelest 'universaalne püstolkuulipilduja') on Saksamaa püstolkuulipilduja, mida toodab ja arendab Heckler &amp; Koch. UMP konstrueeriti püstolkuulipilduja Heckler &amp; Koch MP5 kergemaks ja odavamaks järeltulijaks (kuigi neid relvi toodetakse paralleelselt). UMP eri variante kasutatakse paljudes riikides, näiteks Brasiilias, Kanadas ja USA-s.
Brockhausen (Vestfaal)

Brockhausen oli Vestfaalist pärit aadlisuguvõsa.
Brockhausenid rüütelkonna matriklis.
Suguvõsa immatrikuleeriti 1631. aasta 2. augustil (vkj) Kuramaa rüütelkonna matriklisse.
Kadri Kiigema

Kadri Kiigema-Voorel (sündinud 20. juulil 1979 Pärnus) on haridusturunduse ekspert.
2003. aastal lõpetas ta Tallinna Pedagoogikaülikooli andragoogika erialal ja 2008. aastal sai Tallinna Ülikoolis "cum laude" magistrikraadi hariduse juhtimise erialal. Magistritöö teema oli "Elukestvat õpet toetava ülikooli täienduskoolituse organisatsiooni kontseptsioon strateegilise juhtimise kontekstis". 2020. aastast sertifitseeritud DiSC koolitaja.
2001. aastast on Kadri Kiigema tegutsenud täiskasvanute koolitaja ja konsultandina. Aastatel 2006–2011 oli Tallinna Ülikooli andragoogika, 2009. aastal hariduse juhtimise ja 2017. aastal kommunikatsioonijuhtimise lektor.
2022. aasta augustist juhib ta Äripäeva koolitusvaldkonda. Varem on ta juhtinud Tallinna Ülikooli turundus- ja kommunikatsiooniosakonda ja avatud ülikooli. 
On olnud Tallinna Pimedate Ööde filmifestivali Rahvusvahelise Tudengite ja Lühifilmide Festivali Sleepwalkers tegevjuht ning töötanud Sotsiaalkindlustusameti arendustalituse projektijuhina. 2000–2002 juhtis ta Tallinna Pedagoogikaülikooli Üliõpilasesindust. 
Kiigema on kuulunud vabatahtlikuna Eesti Personalijuhtimise Ühingu PARE töörühmadesse ja pälvinud auhinna "Aasta panustaja 2022".
Plytinė

Plytinė on Vilniuse linnaosa, mis asub linna lääneosas Pilaitė valla territooriumil. Plytinė piirneb lõunas Varnėga, edelas Padekaniškėsega, kagus aga Pilaitėga.
Linnaosa on kujunenud samanimelise küla aladele, mis liideti Vilniusega aastal 1996. Uuselamute rajamise tõttu on ala piirid hägustunud, linnaosa hõlmab ka osa linnaga liidetud Zujūnai küla alasid.
Varnė

Varnė (poola keeles "Warna") on Vilniuse linnaosa, mis asub linna lääneosas Pilaitė valla territooriumil. Varnė piirneb idas Pilaitėga, lõunas Salotėga, põhjas Plytinėga, läänes aga Padekaniškėsega.
Linnaosa on kujunenud samanimelise huutori aladele, mis liideti Vilniusega aastal 1996. Hiljem on sinna rajatud elamuid.
CETME Ameli

CETME Ameli (lühend hispaaniakeelsest terminist "ametralladora ligera" ehk kergekuulipilduja; Hispaania armee indeks MG 82) on Hispaania kergekuulipilduja. Relv kasutab moona 5.56×45 mm NATO ning selle konstrueeris Hispaania armeele Hispaania riigi poolt 1950. aastatel asutatud tulirelvade teadusinstituut CETME (Centro de Estudios Técnicos de Materiales Especiales). 
Relva arendamine algas 1974. aastal ning seda juhtis kolonel José María Jiménez Alfaro (hilisem CETME direktor). Ameli läbis põhjalikud katsetused ning see võeti nime MG 82 all Hispaania armees kasutusse 1982. aastal. Amelit tootis Empresa Nacional Santa Bárbara tehas A Coruñas (praegune General Dynamics Santa Bárbara Sistemas) aastani 2013, kui see suleti.
Dvarykščiai

Dvarykščiai on Vilniuse linnaosa, mis asub linna lääneosas Pilaitė valla territooriumil. Dvarykščiai piirneb idas Salotėga, põhjas Pilaitėga, läänes aga Vilkeliškėsega.
Linnaosa on kujunenud samanimelise küla põhjapoolsesse Vilniusega liidetud ossa. Ala liideti Vilniusega aastal 1996. Hiljem on sinna rajatud uuselamuid.
Salotė

Salotė on Vilniuse linnaosa, mis asub linna lääneosas Pilaitė valla territooriumil. Salotė piirneb põhjas Varnėga, kirdes Pilaitėga, läänes aga Dvarykščiaiga.
Linnaosa on kujunenud samanimelise küla põhjapoolsesse Vilniusega liidetud ossa. Ala liideti Vilniusega aastal 1996. Hiljem on sinna rajatud uuselamuid.
Ignitis

Ignitis Grupp (Leedu keeles AB “Ignitis grupė”, inglise keeles Ignitis Group) on rahvusvaheline energiaettevõte, mille peakorter asub Leedus Vilniuses. Kontserni põhitegevusalad on elektri ja soojuse tootmine ja tarnimine, elektri ja maagaasi müük ning elektrisüsteemide hooldus ja arendus. Ignitis on üks suuremaid energiakontserne Läänemere piirkonnas. 
Grupi koduturg on Leedu. Lisaks ollakse sisenenud Läti, Eesti, Poola ja Soome turgudele. Grupi innovatsioonifond investeerib energiaettevõtetesse Suurbritannias, Norras, Rootsis, Prantsusmaal ja Iisraelis. 
Ajalugu.
1937. aastal loodi Leedus riiklik energiaettevõte Elektra. 1995. aastal taastati riiklik energiaettevõte ettevõtte Lietuvos Energija asutamisega. 2019. aastast on kõik grupi ettevõtted koondatud brändi Ignitis alla.
Gruppi kuuluvad ettevõtted.
Koos emaettevõttega kuulub gruppi kokku 44 ettevõtet.
Ignitis Grupp börsil.
Alates 7. oktoobrist 2020 on Ignitis Grupi aktsiad noteeritud nii Nasdaq Balti börsi põhinimekirjas (Vilniuse börsil) kui ka Londoni börsil. Nasdaq Balti börsil on ettevõtte aktsiate kauplemistähis IGN1L. Seisuga 19. mai 2023 on Ignitis Grupil noteeritud Vilniuse börsil 72 388 960 väärtpaberit. Ettevõtte turuväärtus on 1,49 miljardit eurot. 2022. aastal vähenes Ignitis Grupi turuväärtus 12%. Tegemist on Vilniuse ja ühtlasi ka Nasdaq Balti börsi suurima turuväärtusega ettevõttega. Ühtlasi oli Ignitis Grupi aktsia 2022. aastal Nasdaq Balti börsi kauplemisaktiivsuselt neljas aktsia (käibe alusel).
Seisuga 31. detsember 2022 on Ignitis Grupil kokku 19 436 aktsionäri (+36% võrreldes eelmise aastaga). 75% aktsiatest kuulub Leedu Vabariigi Rahandusministeeriumile. 16,6% aktsiatest oli institutsionaalsete investorite omandis ja 8,4% jaeinvestorite omandis. Võrreldes eelneva aastaga on jaeinvestorite osakaal suurenenud ja institutsionaalsete investorite oma vähenenud. 45% institutsionaalsetele investoritele kuuluvatest aktsiatest kuulub Baltikumis paiknevatele investoritele. 76% jaeinvestorite aktsiatest kuulub Leedu investoritele.
Ignitis Grupp Eestis.
Ignitis Grupp paigaldas 2024. aastal Grossi poodide parklatesse elektrisõidukite kiirlaadijad.
Louny

Louny (saksa keeles "Laun") on linn Tšehhis Ústí maakonnas, Louny ringkonna halduskeskus. Louny asub Ohře jõe ääres, Ústí nad Labemist umbes 38 km lääneedelas ja Praha kesklinnast ligi 55 km loodes.
Louny asub merepinnast 185 meetri kõrgusel.
Lounyt on esmamainitud 1115. aastal. 1517. aastal hävis linn tulekahjus peaaegu täielikult, kuid ehitati uuesti üles. 1872. aastal sai Louny raudteeühenduse ja kujunes seejärel raudteesõlmeks.
Lounys on sündinud tšehhi luuletaja, näitekirjanik ja tõlkija Jaroslav Vrchlický (1853–1912).
Smalinė

Smalinė (poola keeles "Smolnica") on Vilniuse linnaosa, mis asub linna lääneosas Pilaitė valla territooriumil. Smalinė piirneb lõunas Pilaitėga ja idas Justiniškėsega.
Linnaosa on kujunenud samanimelise küla aladele, mis liideti Vilniusega 1996. aastal. Elamute rajamise tõttu on ala piirid hägustunud, linnaosa hõlmab ka osa linnaga liidetud Zujūnai ja Buivydiškėse küla alasid, sellal kui küla lääneossa on rajatud Pilaitė elamupiirkonnad. Lisaks uuselamutele asuvad linnaosas ka aianduskooperatiivid.
Penaltiseeria

Penaltiseeria on 11 meetri karistuslöökide ehk penaltite löömise seeria, mille abil tehakse kindlaks võitja jalgpallimatšis, mis ei saa lõppeda viigiga. See toimub kui pärast normaalaega ja lisaaega (kui seda kasutatakse) on seis viigiline. Penaltiseerias löövad mõlemad võistkonnad palli karistusmärgist kordamööda samasse väravasse, väravat kaitseb ainult vastasmeeskonna väravavaht. Mõlemal võistkonnal on viis karistuslööki, mille peavad tegema erinevad jalgpallurid. Võitjaks kuulutatakse meeskond, kes lööb penaltiseerias rohkem väravaid. Karistuslöögid lõpetatakse kohe, kui ühel meeskonnal on ületamatu edumaa. Kui viie karistuslöögi järel on tulemus võrdne, jätkub penaltite löömine "äkksurma" meetodil (igas lisavoorus lööb mõlemast võistkonnast ainult üks mängija kuni võitja selgumiseni).
Penaltiseerias edukalt väravasse löödud pallid ei loe üksikute jalgpallurite ega meeskonna väravateks, nende üle peetakse eraldi arvestust. Ehkki penaltiseerias löödud penalti sarnaneb mängu ajal löödud penaltiga, on siiski mõningaid erinevusi. Kõige olulisem on see, et peale palli löömist ei tohi lööja ega ükski teine mängija peale kaitsva väravavahi palli enam uuesti mängida.
Aprilliülestõus

Aprilliülestõus (bulgaaria keeles Априлско въстание) oli 1876. aastal puhkenud bulgaarlaste mäss Osmanite riigi vastu.
Osmanite regulaararmee ja bašibuzukkide üksused surusid ülestõusu kiirelt maha, põhjustades Euroopas rohkelt protestilaineid. Paljud haritlased nimetasid seda mässu „Bulgaaria metsikusteks jõledusteks". Sellele vaatamata viis ülestõus Bulgaaria iseseisvumiseni ja Türgi ikkest vabanemiseni 1878. aastal.
Pilaitė

Pilaitė (poola keeles "Zameczek") on Vilniuse linnaosa, mis asub linna lääneosas Pilaitė valla territooriumil. Pilaitė piirneb lõunas Upytėga ja Gudeliaiga, edelas Salotėga, läänes Varnėga, põhjas Smalinėga ning idas Viršuliškėsega.
Pilaitės asub muinsuskaitse all olev Pilaitė linnamägi. Tegemist on 6–13 meetri kõrguse kõrgendikuga, mille pikkus 60 ja laius 45 meetrit. Arvatakse, et tegemist on ristisõdijate kroonikates mainitud linnusega "Wissenwalden", mis läks XVI sajandil Viršilade suguvõsa valdusse. Need rajasid sinna kivist linnuse. Seda oletust kinnitab ka linnuse territooriumil olev 5x5 meetri suurune lohk, kus on avastatud 1,7–2 meetri paksuse ja ligi meetri kõrguse müüri jäänused. Need on jäljed seal asunud tornist. Uuringud on leidnud ka ülejäänud linnuse ja selle tornide müüride asupaigad. Arheoloogilised väljakaevamised ei ole leidnud aga linnamäelt kivilinnusele eelneva kultuurikihi jäänuseid. Linnaosa on tõenäoliselt just selle linnuse järgi (leedu "pilis") nime saanud. Tõenäoliselt põletasid sealse linnuse maha 1655. aastal Vilniuse alla ilmunud Vene väed.
Hiljem kuulus ala jesuiitidele, kes rajasid sinna aastal 1782 ka kiriku, mis aga Napoleoni sõjakäigu ajal maha põles. Kui jesuiitide ordu aastal 1820 keelustati, rajati sinna Pilaitė mõis. 
Linnaosa on kujunenud samanimelise küla aladele, mis liideti Vilniusega aastal 1996. Korterelamute rajamine mõisast läände jäävale alale algas aga juba aastal 1989.
Haridust annavad progümnaasium ja gümnaasium. Seal asuvad aastal 2001 valminud katoliku kabel ja Usu Sõna koguduse kirik. Katoliku kirikut hakati ehitama 2020. aastal, kuigi piirkond eraldati omaette kihelkonnaks juba 1999. aastal.
Upytė (Vilnius)

Upytė (poola keeles "Blech") on Vilniuse linnaosa, mis asub linna lääneosas Pilaitė valla territooriumil. Upytė piirneb idas Gudeliaiga, põhjas aga Pilaitėga.
Linnaosa on kujunenud samanimelise huutori aladele, mis liideti Vilniusega aastal 1996.
Viited.
Gudeliai (Vilnius)

Gudeliai on Vilniuse linnaosa, mis asub linna lääneosas Pilaitė valla territooriumil. Gudeliai piirneb läänes Upytėga, idas Karoliniškėsega, põhjas aga Pilaitėga.
Linnaosa on kujunenud samanimelise küla loodeossa aladele, mis liideti Vilniusega aastal 1996.
Seal asub Gudeliai linnamägi pindalaga 52x32 ja kõrgusega 20 meetrit, mis oli kasutusel I aastatuhandel ja II aastatuhande algul.
Kvantelektrodünaamika

Kvantelektrodünaamika (inglise keeles "quantum electrodynamics"; akronüüm QED) on osakestefüüsikas elektrodünaamika relativistlik kvantväljateooria, mis sisuliselt näitab kuidas interakteeruvad omavahel valgus ja mateeria. 
Kvantelektrodünaamika on esimene teooria, kus puuduvad vastuolud kvantmehaanika ja erirelatiivsusteooria vahel. Võib ka öelda, et QED on klassikalise elektromagnetismi kvantmehaaniline analoog.
Kvantelektrodünaamika kujunes välja 1940. aastatel. 1965. aastal anti panuse eest kvantelektrodünaamikasse Nobeli füüsikaauhind Richard Feynmanile, Julian Schwingerile ja Shin'ichirō Tomonagale.
Aleksander I maa

Aleksander I maa on suurim saar Antarktikas. See asub Antarktika poolsaare lähistel Bellingshauseni meres. Selle pindala on 49 070 km², millega see on Devoni saare järel suuruselt teine asustamata saar maailmas.
Saare avastas 28. jaanuaril 1821 Fabian Gottlieb von Bellingshauseni juhitud ekspeditsioon, kes nimetas selle Venemaa valitseja Aleksander I asuks Aleksander I maaks.
Kuni 1940. aastani arvati, et tegemist on Antarktika maamassi osaga. Finn Ronne ja Carl R. Eklundi ekspeditsioon tõestas, et tegemist on saarega.
1961. aastast tegutseb seal Fossil Bluff, mis on brittide hallatav ja hooajaliselt kasutatav jaam.
Saare kõrgeim punkt on 2987 meetri kõrgune Stephensoni mägi, mis on nimetatud inglise polaaruurija Alfred Stephensoni (1908–1999) järgi.
Saarel asub Ljadovi liustik, mis on nimetatud vene helilooja Anatoli Ljadovi järgi.
Halleini ringkond

Halleini ringkond (saksa "Bezirk Hallein") on ringkond Austrias Salzburgi liidumaal. See kattub Tennengau piirkonnaga.
Haldusjaotus.
Ringkond on jaotatud 13 vallaks ("Gemeinde"), millest üks on ühtlasi linn ("Stadtgemeinde") ja neli turuvallad ("Marktgemeinde").
Linnad:
Turuvallad:
Harilikud vallad:
Severo Ochoa

Severo Ochoa de Albornoz (24. september 1905 – 1. november 1993) oli Hispaania biokeemik.
Albornoz õppis Madridi Ülikoolis meditsiini ja lõpetas ülikooli 1929. aastal. Ochoa lootis teha koostööd Nobeli meditsiiniauhinna laureaadi Santiago Ramón y Cajaliga, kuid Cajal läks pensionile. 1933. aastal asus ta enne Hispaania kodusõja puhkemist tööle Madridi Ülikooli. 
1936. aastal lahkus Ochoa Hispaaniast ning töötas Saksamaal ja Suurbritannias. Viimaks emigreerus ta Ameerika Ühendriikidesse, kus töötas algul Washingtoni Ülikoolis ja hiljem New Yorgi Ülikoolis. Ochoa naasis Hispaaniasse 1985. aastal.
1959. aastal sai Ochoa koos Ameerika Ühendriikide biokeemiku Arthur Kornbergiga Nobeli meditsiiniauhinna ribonukleiinhappe ja desoksüribonukleiinhappe bioloogilise sünteesi mehhanismide avastamise eest.
Adolf Edenberg

Adolf Voldemar Edenberg (5. jaanuar (vkj)/ 17. jaanuar 1895 Valga – 21. jaanuar 1980 Sydney, Austraalia) oli eesti arhitekt, insener ja ettevõtja.
Elukäik.
Isa Märt Edenberg oli sündinud Helmes, kolis aga Valka ja oli üks esimesi eestlasi, kes Valga raudtee tehaste asutamise ajal sinna tööle asus. Ta töötas tehases sepana 40 aastat, ehitas Valgas maja ning võimaldas ülikooli hariduse kõigile oma neljale lapsele: kolmele poisile, kellest Adolf oli vanim, ja ühele tüdrukule, kes oli noorim.
Adolf Edenberg abiellus 1924. aastal Melanie Pärnaga (1901 Tallinn – 1977 Sydney), lapsi neil ei olnud.
Haridus ja tegevus Venemaal.
Adolf Edenberg lõpetas Valga reaalkooli, siirdus siis Peterburi, kus lõpetas kõrgema arhitektide instituudi. Töötas seejärel Siberis mitmesugustel ehitustöödel, muuhulgas hiiglasliku tapamaja ehitusel.
Tegevus Eestis.
1921. aasta juunis pöördus tagasi Eestisse. Eestis oli ta üliõpilasselts Liivika vilistlane.
Ehitusettevõte Vennad Edenbergid.
Koos vendade Maxi (1898 Valga – 1956 Lääne-Saksamaa) ja Ottoga (1900 Valga – 1937 Tallinn) asutas ta 1924. aastal ehitusettevõtte, mis oli üks suuremaid Eestis. Ehitasid ka sadamaid ja sildu (Vasalemma, Tõravere) ning lennukiangaare Tartus, ent eelkõige tuntuks saanud kui Eesti Panga hoone ja Keskhaigla ehitajad Tallinnas. Nende ehitatud on teisigi pangahooneid, nt Tartus ja Rakveres; Tallinna laululava Kadriorus (hävinud) ja Tallinna Kunstihoone Vabaduse väljakul; Pirita rannasalong ja bussijaam, Rannahotell Pärnus; Tartu turuhoone, Kehra tselluloosivabrik ning mitu koolimajaud ja elumaja põhiliselt Tallinnas ja Tartus (nt arhitektina Fr. R. Kreutzwaldi 13 Tallinnas ja Laulupeo 9 Tartus).
Otto Edenbergi ootamatu surm (kes lõpetas Berliini kaubandusülikooli (1924) eramajanduse alal ja seega vastutav ärisuhete korralduse eest) ja Max Edenbergi seotus vapsidega (aitas põgeneda Artur Sirkil ja seetõttu vangistati) raskendas äritegevust 1930. aastate teisel poolel. 
Varem olid nad kuulsust kogunud töö mehhaniseerimisega ja talle on omistatud väide: 
"Masin peab raske töö tegema, töölistele peab jääma rohkem aega otsekohestele töö viimistlustele. Parem ehitame kolm maja hästi kui ühe halvasti!"
1939. aastaks olid tööd kokku kuivanud, mistõttu Adolf oli sunnitud hulga töölisi vallandama. Seoses baaside lepinguga said nad jälle suurehitustööd korraldada, ka Saksa okupatsiooni ajal jätkasid tegevust.
Elu ja tegevus Saksamaal ja Austraalias.
1944. aastal põgenesid vennad Saksamaale (vastupidi linnalegendidele oli Maxi abikaasa rahvuselt sakslane), kust Adolf koos abikaasaga reisis edasi Austraaliasse; Otto lesk ja poeg jäid Eestisse.
Adolf Edenberg tegutses ka Austraalias insenerina, oli aktiivne väliseesti seltsielus.
Arthur Kornberg

Arthur Kornberg (3. märts 1918 – 26. oktoober 2007) oli Ameerika Ühendriikide biokeemik.
Kornberg õppis Rochesteri Ülikoolis meditsiini ja lõpetas 1941. aastal. 1946. aastal asus ta tööle New Yorgi Ülikooli, kus ta töötas Severo Ochoa juhtivas laboris. 1953. aastal sai ta Washingtoni Ülikooli mikrobioloogia professoriks. 1959. aastal sai ta Stanfordi Ülikooli biokeemia professoriks.
1959. aastal sai Kornberg koos Ochoaga Nobeli meditsiiniauhinna ribonukleiinhappe ja desoksüribonukleiinhappe bioloogilise sünteesi mehhanismide avastamise eest.
Harald zur Hausen

Harald zur Hausen (11. märts 1936 Gelsenkirchen – 28. mai 2023) oli saksa viroloog.
2008. aastal sai ta Nobeli füsioloogia- või meditsiiniauhinna emakakaelavähki põhjustavate papilloomiviiruste avastamise eest. Ta sai poole auhinnarahast, teist poolt jagasid Françoise Barré-Sinoussi ja Luc Montagnier.
Tenneni mäed

Tenneni mäed (saksa: Tennengebirge) on väike, kuid karm mäestik Põhja-Lubjakivialpides, mis asub kogu pikkuses Ida-Alpide ees. See on väga tugevalt karstunud kõrgplatoo, pindalaga u 60 km², arvukate koobastega. Mäestik asub Austrias Salzburgi liidumaal Bischofshofeni lähedal.
Ligikaudu 37 km² Tenneni platoost on 2000 m joonest kõrgemal ja see osa mäestikust Salzburgi liidumaal muudeti 1982. aastal looduskaitsealaks.
Ulatus ja naabermäestikud.
Tenneni mäestiku piiri moodustavad:
Tipud.
Kõrgeimad mäed Tennenis on Raucheck (2430 m) läänes ja Bleikogel (2412 m) idas. Kõik kõrgemad tipud kerkivad platoo lõunaservas, mis langeb põhja suunas. Olulisimad tipud on:
Geoloogia.
Tennen on tugevalt karstunud mäemassiiv, mis koosneb peamiselt Ramsau dolokivi aluspinnal lasuvast Dachsteini lubjakivist.
Selle lõunapoolsed jalamid piki Lungötz–Werfenweng–Werfeni joont kuuluvad soomusvööndisse ("Schuppenzone"). Seda vööndit, mis tehtud Alam-Triiase ja Kesk-Triiase Werfeni kihistu dolokivist, kutsutakse "Werfeni-St. Martini Schuppeni tsooniks".
Koopad.
Tenneni mägedes on arvukalt koopaid.
Tenneni mäed on Salzburgi liidumaa koobaste uurimise ühingu eelistatud uurimispiirkond, kogutakse ja avaldatakse oma uuringute tulemusi. Uusi koopaid leitakse pidevalt, kuid isegi vanad tuntud koopad paljastavad mõnikord uusi saladusi.
Teadmised koobastest ja teedest, mida vesi läbib, on oluline, eriti seoses elanike tulevase veevarustuse ja veevarude kaitsega.
Kõndimine ja ronimine.
Olles kõrgplatoo, pakub Tennen alpimatkajale arvukalt radu. Kõndijad peavad aga olema teadlikud veepuudusest karstimaastikul ja udusse eksimise ohtudest. Alpi kogemus ja hea vormisolek on põhilised eeltingimused, kuigi saadaval on palju mägihütte. Platoo serval asuvad järsakud pakuvad ronijale laiaulatuslikke ronimisvõimalusi. Mäeküljed mäestiku lõunaservas, eriti Werfeneri hüti ümbruses ja Dr. Heinrich Hackel hüti kohal on väga populaarsed nende hõlpsasti ligipääsetavuse tõttu. Talvel on olemas erinevad suusamatkade marsruudid, peamiselt platood ületades, kuid mõnes kohas ka äärmuslikud suusarajad.
Eldar Qasımov

Eldar Qasımov (aserbaidžaani keeles "Eldar Pərviz oğlu Qasımov"; sündinud 4. juunil 1989 Bakuus), on Aserbaidžaani laulja. Ta esindas koos Nigar Camaliga 2011. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Aserbaidžaani lauluga "Running Scared", mis 221 punktiga konkursi võitis.. Ta oli koos Leyla Əliyeva ja Nərgiz Birk-Peterseniga Bakuus toimuva 2012. aasta konkursi õhtujuht.
Sinikka Nopola

Sinikka Marianna Nopola (26. november 1953 Helsingi – 13. jaanuar 2021 Helsingi) oli soome lastekirjanik ja ajakirjanik.
Sinikka Nopola sündis Helsingis, kuid lapse- ja noorpõlves elas Tamperes. Kõrghariduse omandas Tampere Ülikoolis, oli humanitaarteaduste kandidaat. 
Aastatel 1979–1985 töötas ajalehes Helsingin Sanomat, pärast seda oli vabakutseline.
Sinikka Nopola on enam kui 80 raamatu autor. Neist tuntuimad on "Heinakübar ja Viltsussi" ja "Risto Räppari" sarja raamatud, mida ta kirjutas kahasse õe Tiina Nopolaga. "Heinakübar ja Viltsussi" sarja raamatud on kujundanud ja illustreerinud Karel Korp.
Sinikka Nopola suri 67-aastaselt 13. jaanuaril 2021 Helsingis pärast pikka ja rasket haigust.
Longinus

Longinus oli apokrüüfilises Nikodeemuse evangeeliumis, samuti Kuldlegendi järgi Vana-Rooma armee ohvitser, tsentuurio, kes torkas ristilöödud Jeesuse külge odaga (Johannese 19:34); traditsiooni kohaselt samastatakse ta väeülema või sadakonnaülemaga, kes nii Matteuse evangeeliumi kui ka Markuse evangeeliumi järgi tunnistas, et Jeesus on Jumala poeg (Matteuse 27:54, Markuse 15:39), kuigi ta nime tekstis ei mainita. Kiriku pärimuse järgi suri Longinus hiljem märtrina.
Nimest.
Nimi Longinus on tõenäoliselt latiniseeritud vorm kreeka sõnast λόγχη "lonche" 'oda', mis esineb Johannese evangeeliumis. Nimi esineb esmakordselt Rabula evangeliaari illustratsioonil aastast 586, kirjutatuna oda hoidva sõduri kõrvale kreeka tähtedega kujul LOGINOS (ΛΟΓΙΝΟϹ). Püha oda või Longinuse oda nime kandev odaots leiab mainimist 6. sajandil Jeruusalemmas asuvate reliikviate hulgas, kuid puuduvad igasugused teated Longinuse-nimelise sõduri kohta.
Austamine.
Longinust austatakse märtrina roomakatoliku kirikus, õigeusu kirikus ja Armeenia Apostlikus kirikus. Rooma martüroloogiumides on tema püha 16. oktoobril, kusjuures ei öelda midagi tema märterluse kohta, vaid ainult seda, et ta avas oma odaga Issanda külje. Enne aastat 1969 oli pühaku päevaks roomakatoliku kirikus 15. märts. Õigeusu kirikus mälestatakse teda 16. oktoobril, Armeenia Apostlikus Kirikus 22. oktoobril.
Ikonograafia.
Paljudel vanematel ristilöömise stseenidel kujutatakse Longinust risti all oda hoidmas, enamasti koos teise sõduri Stephatoniga, kes ulatab Jeesusele kepi otsas käsna äädikaga segatud veiniga. Figuurid on paigutatud sümmeetriliselt teine teisele poole ristipuud. Ta on alati sõjamehe riietes ja turvises, vahel aupaistega, kuid mitte alati. Võib olla nii jalgsi kui ka hobuse seljas ja enamasti kujutatakse teda üles ristilöödu poole vaatavana.
Kuldlegendis on pärimus, mille kohaselt Kristuse küljehaavast tilkunud veri sattus pimedale Longinusele silmadesse ja muutis need nägijaks. Seejärel sai temast kristlane, kes suri Kapadookias märtrisurma. Mõned kunstnikud on kujutanud nägijaks saamise momenti, näiteks on Lorenzo ja Jacopo Salimbeni maalitud ristilöömise seinamaalil veri jooksnud mööda oda ta silma, ja kõrvalseisja proovib seda ära pühkida. 1180. aastatest pärit freskol Aquileia Santa Maria Assunta basiilika krüptis on kõige parempoolsem figuur aupaistega ja sõduririietes, ta silmad on pupillideta ja ta on tõstnud žestiks käe.
Üksikuna portreteerituna esineb pühak väga harva. Tuntuim kujutis on Lorenzo Bernini skulptuur Rooma Peetri kirikus, pühaku atribuudiks on traditsiooniliselt oda. Enamasti esineb ta narratiivsetes ristlöömise stseenides lihtsalt kohalolijana, kuid ühel erandlikul 15. sajandist pärineval stseenil Weingarteni kloostrikiriku Püha Vere triptühhonil on ta kujutatud Kristuse veretilku ristilt pudelisse kogumas.
Zell am See ringkond

Zell am See ringkond (saksa "Bezirk Zell am See") on ringkond Austrias Salzburgi liidumaal. See kattub Pinzgau piirkonnaga.
Salzburgi lennujaamast jõuab kuurordisse kahe tunniga. Piirkonna suurim linn on Saalfelden.
Haldusjaotus.
Ringkond on jaotatud 28 vallaks, millest 3 on linnad ("Stadtgemeinde") ja 4 turulinnad ("Marktgemeinde").
Linnad:
Alevid:
Vallad:
Lipugambiit (sari)

"Lipugambiit" (inglise keeles "The Queen's Gambit") on USA draamasari, mis põhineb Walter Tevise samanimelisel romaanil.
Sarja stsenarist ja produtsent on Scott Frank, kes lõi selle koostöös Allan Scottiga.
Sarja peategelast Beth Harmonit mängib Anya Taylor-Joy.
Esimese nelja nädalaga kogus sari 62 miljonit vaatajat, mis tegi sellest Netflixi kõige vaadatuma stsenaariumi põhjal valminud lühisarja.
Sarjas tegi episoodilise rolli ka Eesti näitleja Tiit Lilleorg.
Araktšejev

Araktšejev (vene keeles "Аракчеев", saksa keeles "Araktchejew") oli Venemaa aadlisuguvõsa.
Ajalugu.
Araktšejevite kohta on esimesi teateid XVII sajandi algusest. 1607. aastal läänistati Foma Araktšejevile (suri pärast 1621) Novgorodi maakonnas Garussova küla. Tema järeltulija suurtükiväekindral ja Venemaa sõjaminister krahv Aleksei Andrejevitš Araktšejev (1769−1834) sai 5. aprillil (vkj) 1797 keiser Paul I käest paruni- ja täpselt kaks aastat hiljem krahvitiitli. Kuna tal järeltulijaid ei olnud, kustus krahviliin tema surmaga. Tema noorema venna kindralmajor Pjotr Andrejevitš Araktšejeviga (1780−1841) suri välja suguvõsa vanem liin. Elujõulisemaks osutus Ivan Samuilovitš Araktšejevist (suri pärast 1693) alguse saanud aadliharu, mille liikmed elasid Tveri kubermangus XX sajandi alguseni. Sellest liinist pärit Vassili Mihhailovitš Araktšejev (1907−1943) võttis endale perekonnanimeks Kremnev. Tema järeltulijad elasid Venemaal veel XX sajandi lõpul.
Araktšejevid rüütelkonna matriklis.
Krahv Aleksei Andrejevitš Araktšejev (1769−1834) võeti 28. veebruaril (vkj) 1820 Eestimaa rüütelkonna matriklisse. Lisaks oli suguvõsa kantud Tveri kubermangu aadlisuguvõsaraamatusse.
Sugupuu.
Foma Araktšejev (suri pärast 1621)
A1. Iov (suri pärast 1639)
B1. Trifon
B2. Panfil
B3. Danila (suri pärast 1677)
C1. Ivan (suri pärast 1747)
C2. Aleksei (suri pärast 1767)
A2. Aleksei (suri pärast 1639)
B1. Samuil (suri enne 1693)
C1. Stepan
D1. Andrei (hukkus lahingus), porutšik; abiellus Irina Filippovna Snazinaga
E1. Andrei (suri 1796), porutšik; abiellus Jelizaveta Andrejevna Vetlitskajaga (1750−1820)
F1. Aleksandr (1766−1766)
F2. Stepan (1767−1772)
F3. Krahv Aleksei (1769−1834), Venemaa keisririigi parun (1797) ja krahv (1799), suurtükiväekindral (1807), Alalise nõukogu ja Riiginõukogu liige, Venemaa keisririigi maavägede minister (1808); abiellus 1806 Natalja Fjodorovna Homutovaga (1783−1842)
F4. Nikolai "Vanem" (1771−1772)
F5. Andrei (1772−1814), kindralmajor; abiellus vürstinna Natalja Ivanovna Devlet-Kildjevaga (1789−1849)
F6. Anna (suri 1797)
F7. Nadežda (1774−1774)
F8. Nikolai "Noorem" (1775−1777)
F9. Jevdokia (1778−noorelt)
F10. Pjotr (1780−1841), kindralmajor, tiibajutant
F11. Maria (1782−1792)
E2. Ivan (suri enne 1792), kapten
D2. Vassili (suri pärast 1752), kindralporutšik (1740)
D3. Stefanida
C2. Ivan (suri pärast 1693)
D1. Mihhail (suri pärast 1745), praporštšik
E1. Vassili (1753−enne 1815), mereväeleitnant (1774); abiellus Maria Ivanovna Gordjevaga (suri enne 1792)
E2. Praskovja; abiellus Ivan Denissovitš Stroimiloviga
D2. Ivan (suri pärast 1745)
C3. Zinovi (suri pärast 1693)
D1. Aleksandr
E1. Feodossi (suri pärast 1770), porutšik, õuenõunik, Toropetsi vojevood; abiellus Natalja Ivanovna NN-iga
F1. Sergei (suri pärast 1792)
F2. Ivan (suri pärast 1792)
F3. Aleksandra; abiellus NN Hmõroviga
B2. Stepan (suri pärast 1645)
C1. Ivan (suri pärast 1695)
D1. Vassili (suri pärast 1712), major; abiellus Jefimija Dmitrijevna Svetšinaga
E1. Aleksandr (suri pärast 1754), alampraporštšik
E2. Praskovja (Maria); abiellus Ivan Firsovitš Davõdoviga
E3. Jefimija; abiellus Issak Jevdokimovitš Tširimoviga
A3. Vassili (suri enne 1630)
Phil Spector

Harvey Phillip Spector (26. detsember 1939 Bronx, New York – 16. jaanuar 2021 French Camp, California osariik) oli USA muusikaprodutsent, muusik ja laulukirjutaja, kes oli eelkõige tuntud tänu 1960. aastatel tema produtseeritud laulude kõlaefektile, nn "wall of sound"ile. Ta oli muusikatööstuses esimene, kel oli kontroll salvestusprotsessi igas faasi üle.
Spector alustas muusikukarjääri 1958. aastal popansambli The Teddy Bears kaasasutaja, kitarristi ja lauljana. Ansambli kuulsaim hitt oli Spectori kirjutatud "To Know Him Is to Love Him", mis jõudis 1958. aasta detsembris USA singlite edetabelis Billboard Hot 100 esikohale ja järgmise aasta veebruaris Briti singlite edetabelis teisele kohale. 1960. aastal asutas ta plaadifirma Philles Records ja sai 21-aastaselt toona kõige noorimaks plaadifirmaomaniks USA-s. 1960. aastatel tegi ta koostööd selliste artistidega nagu The Ronettes, The Crystals ning Ike &amp; Tina Turner. Tavaliselt töötas ta koos arranžeerija Jack Nitzsche, inseneri Larry Levine'i ja stuudiomuusikute ansambliga, mis sai tuntuks nime all The Wrecking Crew. 1966. aastal taandus Spector mõneks aastaks muusikatööstusest.
Muusikatööstusse naasis Spector 1969. aastal. Ta produtseeris The Beatlesi albumi "Let It Be" (1970) ning John Lennoni ja George Harrisoni soolomaterjali. 1970. aastate keskpaigaks oli Spector produtseerinud kaheksateist USA singlite edetabelis esikümnesse jõudnud singlit, kuid pärast koostööd Leonard Coheni, Dion DiMucci ja The Ramonesiga jäi ta muusikatööstusest edaspidi suurest kõrvale ja oli kimpus eraeluliste probleemidega. Tema produtseeritud lugudest said esikohahittideks näiteks "You've Lost That Lovin' Feelin'" (The Righteous Brothersi singel; 1964), "The Long and Winding Road" (The Beatlesi singel; 1970) ja "My Sweet Lord" (Harrisoni soolosingel; 1970). BMI kohaselt oli "You've Lost That Lovin' Feelin'" 20. sajandil USA-s raadiotes enimkõlanud lugu.
Spector andis panuse stuudio kujunemisele instrumendiks, popkunsti esteetika integreerimisele muusikasse ("art pop") ning sellistesse žanritesse nagu "art rock" ja "dream pop". Tema 1963. aastal produtseeritud jõulualbumit "A Christmas Gift for You from Phil Spector", millel kõlavad mitmete artiste salvestatud laulud, peetakse üheks kõigi aegade parimaks jõulualbumiks. 1973. aastal pälvis tema ja Harrisoni produtseeritud Harrisoni kontsertalbum "The Concert for Bangladesh" parima albumi Grammy auhinna. 1989. aastal võeti Spector Rock'n'rolli Kuulsuste Halli ja 1997. aastal Laulukirjutajate Kuulsuste Halli liikmeks. 2004. aastal valis ajakiri Rolling Stone Spectori kõigi aegade parimate artistide seas 63. kohale.
2009. aastal mõisteti Spectorile 19-aastane vanglakaristus 2003. aasta veebruaris näitleja Lana Clarksoni mõrvamise eest. Spector suri 2021. aasta jaanuaris 81-aastaselt vanglas haiglas koroona tüsistuste tagajärjel.