tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Teede- ja Sideministeerium

Teede- ja Sideministeerium oli Eesti ministeerium, mis korraldas riiklikult Eesti transpordi- ja kommunikatsioonivaldkonda. Teede- ja Sideministeerium eksisteeris 1992–2002. 
EV Valitsuse seadusega 20.10.1992 nimetati senine EV Transpordi- ja Sideministeerium ümber EV Teede- ja Sideministeeriumiks.
Teede- ja Sideministeeriumi valitsemisalas oli riigi infosüsteemide töö korrigeerimine, riigi infotehnoloogia- ja transiidipoliitika väljatöötamine, transpordi infrastruktuuri ja infotehnoloogiliste arengukavade koostamine ning elluviimine, seoses sellega raudtee, maanteede ja tänavate, vee- ja õhuteede, liikluse, veonduse, telekommunikatsiooni ja postside korraldamine, ühistranspordi edendamine, liikluse ohutuse suurendamine, liiklusvahendite keskkonnakahjulikkuse vähendamine ning vastavate õigusaktide eelnõude koostamine.
1. novembril 2002 ühendati Teede- ja Sideministeerium ja Majandusministeerium Majandus- ja Kommunikatsiooniministeeriumiks.
Valitsemisala.
EV Teede- ja Sideministeeriumi valitsemisalasse kuulusid:
Ajalugu.
Teede- ja Sideministeeriumi eelkäija, Transpordi- ja Sideministeerium oli Eesti ministeerium, kes teostas Eesti Vabariigi Valitsuse transpordi- ja sidepoliitikat. 
Eesti Vabariigi Transpordi- ja Sideministeerium loodi Eesti Vabariigi Transpordiministeeriumi reorganiseerimise teel 16.04.1991
. Eesti Vabariigi Sideministeeriumi likvideerimise ja Eesti Vabariigi Transpordiministeeriumi reorganiseerimisel moodustati 1991. aasta 1. maist Eesti Vabariigi Transpordi- ja Sideministeerium, mida juhtis transpordi- ja sideminister.
Transpordi- ja Sideministeeriumi põhiülesanne oli veonduse (auto-, moto-, lennu-, raudtee-, vee- ja linna elektertransport), teede, liikluskorralduse ja side (post- ja elekterside) arengu riiklik suunamine ja sellealase järelevalve korraldamine, lähtudes Eesti Vabariigi elanike, majanduse ja riigikaitse vajadustest.
EV Valitsuse seadusega 20.10.1992 nimetati senine Transpordi- ja Sideministeerium ümber Teede- ja Sideministeeriumiks.
Ülesanded.
Transpordi- ja Sideministeerium vastavalt temale pandud ülesannetele:
Eesti rahvastikuminister

Rahvastikuminister oli Vabariigi Valitsusse kuuluv portfellita minister. Aastatel 1997–2009 nimetati portfellita ministrit, kes juhtis rahvastikuministri bürood, mitteametlikult rahvastikuministriks. Rahvastikuministri ametikoht kaotati 2009 ja tema ülesanded jaotati teiste ministrite vahel. 
29. aprillist 2019 loodi Jüri Ratase teises valitsuses taas rahvastikuministri ametikoht Siseministeeriumis ning ametisse astus Riina Solman. Pärast Ratase teise valitsuse lagunemist kaotati rahvastikuministri koht kui ebaotstarbekas ning ministri ülesanded jagati taas teiste ministeeriumide vahel.
Ministrite loend.
Parteid
Eesti regionaal- ja põllumajandusminister

Regionaal- ja põllumajandusminister on Vabariigi Valitsuse liige, kes juhib Regionaal- ja Põllumajandusministeeriumi.
Ministri vastutusvaldkonnas on muu hulgas regionaal- ja maaelupoliitika, regionaalhaldus, kohalike omavalitsuste poliitika ja finantseerimine, põllumajandus, kalamajandus, toiduohutus, looma- ja taimekaitse, põllumajandusteadus- ja arendustegevus.
Ministri nimetab ametisse ja vabastab ametist Vabariigi President peaministri ettepanekul. Minister astub ametisse ametivande andmisega Riigikogu ees.
25. märtsist 2025 on regionaal- ja põllumajandusminister Hendrik Johannes Terras.
Ajalugu.
Enne Nõukogude okupatsiooni ja anneksiooni olid Eestis ametis põllutööministrid ning põllutöö- ja toitlustusministrid.
Aastatel 1991–2015 kandis Eesti maaelu, põllumajanduse ja kalamajanduse eest vastutav minister põllumajandusministri nime ning ta juhtis Põllumajandusministeeriumi. 2015. aastal nimetati põllumajandusministri ametikoht ümber maaeluministriks ning vastav ministeerium Maaeluministeeriumiks. 
Aastatel 1994–2004 nimetati portfellita ministrit, kes juhtis regionaalministri bürood, mitteametlikult regionaalministriks. Aastatel 2004–2014 kuulus regionaalminister ametlikult Vabariigi Valitsuse koosseisu, juhtides regionaalpoliitikaga tegelevaid Siseministeeriumi struktuuriüksusi. 
2015. aastast juhtis sarnast, kuid täiendatud vastutusega haldusala Rahandusministeeriumis riigihalduse minister. Ministri juhtida oli muu hulgas kohalike omavalitsuste poliitika (sh haldusreformi läbiviimine), regionaalareng, riigi- ja regionaalhaldus, ruumiline planeerimine, avalik teenistus ja riigi personalipoliitika ning riigivara ja riigihangetega seotud tegevused. 
2023. aastal reorganiseeriti Maaeluministeerium ümber Regionaal- ja Põllumajandusministeeriumiks ning seda hakkas juhtima regionaalminister, vastutades nii senise maaeluministri kui ka osaliselt riigihalduse ministri haldusala üle. Ministeeriumi valitsemisalas on muu hulgas regionaal-, põllumajanduse, kalanduse, maaelu, kohaliku omavalitsuse, riigisisese ühistranspordi ning toiduohutuse ja -varustuskindluse poliitika kujundamine.
Alates 23. juulist 2024 nimetati ametikoht ümber regionaal- ja põllumajandusministriks.
Ministrite loend.
1991–.
Parteid
Männimetsa põik

Männimetsa põik on tänav Tallinnas Nõmme linnaosas Laagri asumis.
Männimetsa põik sai nime 4. septembril 1970. Tänav on saanud nime Männimetsa tee järgi.
Lehiste puiestee

Lehiste puiestee on tänav Tallinnas Nõmme linnaosas Laagri asumis.
Lehiste puiestee sai nime 20. novembril 1970.
Eesti teedeminister

Eesti teedeminister oli Eesti minister, kes juhtis Teedeministeeriumit.
Ametikoha nimetus saksa, vene ja inglise keeles oli Verkehrsminister, Министр путей сообщения ja Minister of Communications.
Eesti toitlusminister

Eesti toitlus(tus)minister oli Eesti minister, kes juhtis Toitlusministeeriumit.
Toitlusministeerium oli eraldatud esimest korda Konstantin Pätsi kolmandas ajutises valitsuses Põllutööministeeriumist. Jaan Raamot jäi jätkuvalt toitlusministriks, samas kui põllutööministriks sai Otto Strandman.
Lääne maavanem

Lääne maavanem on Lääne maavalitsuse juht (maavanem).
Maakonnaomavalitsused likvideeriti Eestis 1934. aasta põhiseadusega, senised maavanemad jäid ametisse ajutiste maavalitsuste esimeestena. 1. mail 1938 jõustunud maakonnaseaduse järgi oli maavanem maakonnaomavalitsuse juht ja ühtlasi keskvalitsuse esindaja maakonnas.
Lääne-Viru maavanem

Lääne-Viru maavanem oli Lääne-Viru maavalitsuse juht (maavanem).
Saare maavanem

Saare maavanem oli Saare maavalitsuse juht (maavanem) 1938–1940 ja 1990–2017.
Maakonnaomavalitsused likvideeriti Eestis 1934. aasta põhiseadusega, senised maavanemad jäid ametisse ajutiste maavalitsuste esimeestena. 1. mail 1938 jõustunud maakonnaseaduse järgi oli maavanem maakonnaomavalitsuse juht ja ühtlasi keskvalitsuse esindaja maakonnas.
Järva maavalitsus

Järva Maavalitsus oli Järva maavanemat teenindav riigiasutus, mis asub Paides. Viimane Järva maavanem oli Alo Aasma.
Eesti maavalitsuste tegevus lõpetati 1. jaanuarist 2018.
Ajalugu.
1917. aastal Eestis loodud uue omavalitsussüsteemi rajamise aluseks sai Venemaa Ajutise Valitsuse poolt 30. märtsil 1917 vastu võetud otsus “Eesti kubermangu administratiivse valitsuse ja kohaliku omavalitsuse ajutise korra kohta”. Eestimaa kubermangu tasandil pidi seadusandlikuks organiks saama maanõukogu (nimetatud ka maapäevaks), maakondades tuli valida 7–15-liikmelised maakonnanõukogud. Maakonnanõukogud valiti valdade ja linnade valijameeste poolt, kelle arvuks kehtestati üks iga 1000 elaniku kohta.
Eestimaa kubermangu Järva maakonna Maakonnavalitsuse esimees oli 1917. aastal Johannes Kreideberg.
Maakonnavalitsus oli Maakonnanõukogu täidesaatev organ, mis koosnes vähemalt kolmest liikmest ja sekretärist. Maakonnavalitsuse asjaajamine jagati osakondade vahel, mis moodustati vastavalt vajadusele. Maakonnanõukogude kodukord soovitas moodustada administratiiv-, majandus-, haridus-, tervishoiu- ja veterinaaria-, teede- ja side-, töö- ja hoolekande- ning põllumajandus- ja toitlusosakonna. Maakonnanõukogude ülesandeks oli kõikide maakonna omavalitsusse puutuvate asjade otsustamine täidesaatvate organite valimine ja järelevalve nende tegevuse üle, maakonnavalitsuse esitatud eelarve läbivaatamine.
1927. aastal muudeti maakonnavalitsused, maavalitsusteks ja maakonnanõukogud, maavolikogudeks.
Maakonnaomavalitsused likvideeriti Eestis 1934. aasta põhiseadusega, ning tegutsesid ajutised maavalitsused. 1. mail 1938 jõustunud maakonnaseaduse järgi taasasutati maakonnaomavalitsused.
1938. aastal valiti Järva maavolikogu liikmeiks: N. Waldmaa (Esna vallavanem), J. Areng (Võhmuta), A. Paalpere (Kirna) A. Perandi (Ambla), Tammrts (Albu), Lesi (Särevere), A. Aas (Väinjärve), A. Luht (Rakke), N. Hallimaa (Vajangu), Türi linnavanem Ants Viirmaa ja Tapa linnavanem Jaan Maidre.
8. märtsil 1940. aastal valisid 13 vallavanemat ning Türi ja Tapa linnavanemad Järva maavolikogu ja maavolinikeks valiti: Jaan Ainvere Säreverest, Karl Õunapuu Amblast, August Oli Lehtsest, Jakob Arnos Koigist, Richard Hallimaa Vajangult, Albert Suurkivi Väinjärvelt, Richard Valdmaa Karedalt, Jaan Krass Paidest, Voldemar Nõukas Võhmutast ning Türi linnavanem Ants Viirmaa ja Tapa linnavanem Jaan Maidre.
Lääne-Viru maavalitsus

Lääne-Viru Maavalitsus oli Lääne-Viru maavanemat teenindav riigiasutus, mis asus Rakveres aadressil F. R. Kreutzwaldi tänav 5. 
Eesti maavalitsuste tegevus lõpetati 1. jaanuarist 2018.
Lääne-Viru maavanemad.
Viimane Lääne-Viru maavanem oli Marko Torm.
Hiiu maavalitsus

Hiiu maavalitsus oli Hiiu maavanemat teenindav riigiasutus, mis asus Kärdlas aadressil Leigri väljak 5. Viimane Hiiu maavanem oli Riho Rahuoja.
Eesti maavalitsuste tegevus lõpetati 1. jaanuarist 2018.
Lääne maavalitsus

Lääne maavalitsus oli Lääne maavanemat teenindav riigiasutus, mis asus Haapsalus aadressil Lahe tänav 8.
Maavalitsuse tööd juhtis ja korraldas maavanem, kes allus Vabariigi Valitsusele. Viimane Lääne maavanem oli Neeme Suur.
Maavalitsuse ülesandeks oli:
Eesti maavalitsuste tegevus lõpetati 1. jaanuarist 2018.
Ajalugu.
1917. aastal Eestis loodud uue omavalitsussüsteemi rajamise aluseks sai Venemaa Ajutise Valitsuse poolt 30. märtsil 1917 vastu võetud otsus “Eesti kubermangu administratiivse valitsuse ja kohaliku omavalitsuse ajutise korra kohta”. Eestimaa kubermangu tasandil pidi seadusandlikuks organiks saama maanõukogu (nimetatud ka maapäevaks), maakondades tuli valida 7–15-liikmelised maakonnanõukogud. Maakonnanõukogud valiti valdade ja linnade valijameeste poolt, kelle arvuks kehtestati üks iga 1000 elaniku kohta.
Maakonnavalitsus oli Maakonnanõukogu täidesaatev organ, mis koosnes vähemalt kolmest liikmest ja sekretärist. Maakonnavalitsuse asjaajamine jagati osakondade vahel, mis moodustati vastavalt vajadusele. Maakonnanõukogude kodukord soovitas moodustada administratiiv-, majandus-, haridus-, tervishoiu- ja veterinaaria-, teede- ja side-, töö- ja hoolekande- ning põllumajandus- ja toitlusosakonna. Maakonnanõukogude ülesandeks oli kõikide maakonna omavalitsusse puutuvate asjade otsustamine täidesaatvate organite valimine ja järelevalve nende tegevuse üle, maakonnavalitsuse esitatud eelarve läbivaatamine.
1927. aastal muudeti maakonnavalitsused, maavalitsusteks ja maakonnanõukogud, maavolikogudeks.
Maakonnaomavalitsused likvideeriti Eestis 1934. aasta põhiseadusega, ning tegutsesid ajutised maavalitsused. 1. mail 1938 jõustunud maakonnaseaduse järgi taasasutati maakonnaomavalitsused.
8. märtsil 1940. aastal valisid Läänemaa valla- ja linnavanemad Lääne maavolikogu ja maavolinikeks valiti: J. Mets (Lihula), Richard Kiil (Kärdla linnavanem), J. Raudsepp (Karuse), A. Laaliste (Velise), J. Pärna (Varbla), V. Altmäe (Martna), J. Remmelkoor (Pühalepa), J. Reiner (Vigala), J. Koit (Kõrgesaare), A. Laving (Noarootsi), A. Roomet (Kullamaa), J. Landman (Vormsi) ja A. Tammet (Taebla vallast).
Põlva maavalitsus

Põlva maavalitsus oli Põlva maavanemat teenindav riigiasutus, mis asus Põlvas aadressil Kesk tänav 20. 
Viimane Põlva maavanem oli Igor Taro.
Eesti maavalitsuste tegevus lõpetati 1. jaanuarist 2018.
Pärnu maavalitsus

Pärnu maavalitsus oli Pärnu maavanemat teenindav riigiasutus, mis asus Pärnus aadressil Akadeemia tänav 2.
Viimane Pärnu maavanem oli Kalev Kaljuste.
Eesti maavalitsuste tegevus lõpetati 1. jaanuarist 2018.
Pärnu maavalitsuse hoone Akadeemia tänav 2 kohandati riigimajaks.
Ajalugu.
Autonoomse Eestimaa kubermangu Pärnu maakonna omavalitsus loodi 30. märtsil 1917. aastal, Venemaa Ajutise Valitsus määruse "Eesti kubermangu administratiivse valitsuse ja kohaliku omavalitsuse ajutise korra kohta" alusel. 
Maakonna omavalitsustes oli 2 organit - korraldav ja täidesaatev: volikogu ja maavalitsus. Maakonnavalitsus oli Maakonnanõukogu täidesaatev organ, mis koosnes vähemalt kolmest liikmest ja sekretärist.
Maakonnaomavalitsused likvideeriti Eestis 1934. aasta põhiseadusega, 24. jaanuarist 1934. aastal. 1934. aastal kehtima halanud põhiseaduse omavalitsusüksuste loetelus puudusid maaomavalitsused. Seetõttu maakonna omavalitsused kaotati 1934. aasta maakondade ajutise valitsemise seadusega. Senised maavanemad jäid ametisse ajutiste maavalitsuste esimeestena. Ajutised maavalitsused täitsid endiste maavalitsuste ülesandeid kuni viimaste üleandmiseni vastavaile asutustele. Ajutised maavalitsused allusid Kohtu- ja Siseministeeriumile. Maakonna omavalitsusorganiteks olid: 1) maavolikogu, 2) maavanem, 3) maavalitsus ja 4) valla- ja linnavanemate täiskogu. Maavolikogu valiti 5-ks kalendriaastaks ja ta koosnes vastavalt elanike arvule 11—25 maavolinikust. 
1. mail 1938. aastal jõustunud Maakonnaseaduse järgi oli maakonnaomavalitsuse juht maavanem, kes oli ka ühtlasi keskvalitsuse esindaja maakonnas. 1938. aastal valiti Pärnu maavolikogu liikmeiks valla- ja linnavanemate koosolekut: vallavanemad: A. Sander, M. Karlep, Sauga vallavanem August Oidermaa, Aleks. Veersalu, M. Uulimaa, V. Pendre, H. Rehe, A. Ilmjärv, J. Palk, A. Tiitus, J. Looper, J. Raavel, J. Puusepp, P. Võit ja Kilingi-Nõmme linnavanem Albert Oissaar..
8. märtsil 1940. aastal valisid Pärnumaa valla- ja linnavanemad Pärnu maavolikogu ja maavolinikeks valiti vallavanemad: V. Altsaar (Vändra), A. Ilmjärv (Paikuse), A. Jänes (Rajangu), Al. Kalvik (Seliste), M. Karlep (Tõstamaa), A. Oidermaa (Sauga), J. Pulk (Tahkuranna), A. Pukk (Saarde), J. Sossi (Abja), A. Tiitus (Laiksaare), M. Tuisk (Tori) ja A. Veersalu (Kaisma) ning Sindi linnavanem Jakob Ollep..
 "1940"
Rapla maavalitsus

Rapla maavalitsus oli Rapla maavanemat teenindav riigiasutus. 
See asus Raplas aadressil Tallinna maantee 14. Viimane Rapla maavanem oli Tõnis Blank.
Eesti maavalitsuste tegevus lõpetati 1. jaanuarist 2018.
Andrus Aavik

Andrus Aavik (sündinud 22. jaanuaril 1960 Kuressaares) on eesti tehnikateadlane.
Haridus.
Õppis aastatel 1967–1970 Kingissepa algkoolis, aastatel 1970–1978 Viktor Kingissepa nimelises Kingissepa 1. Keskkoolis (aastatel 1975–1978 matemaatika-füüsika eriklassis), aastatel 1978–1983 Tallinna Polütehnilise Instituudi ehitusteaduskonnas autoteede erialal, ehitusinsener ("cum laude"). Aspirantuuris oli TPIs 1986–1989 (juhendaja professor Wladimir Segercrantz); doktorantuuris TTÜs 1999–2003 (juhendaja professor Peep Sürje).
Täiendanud end TPI kõrgkoolipedagoogika kursusel 1988–1989; Minnesota Ülikoolis (USA) 1994–1995 ja USA Rahvuslikus Maantee Instituudis 1995.
Tehnikateaduste magister 1991; tehnikateaduste doktor 2003; ehitusinsener 1983; Eesti volitatud insener 1999; euroinsener 1999.
Teenistus.
TTÜs 1983–1991: autoteede ja liikluse labor, insener 1983–1984; nooremteadur 1986; autoteede kateeder, assistent 1990–1991. Maanteeameti uurimissektori juhataja 1991–1992, tehnopoliitika osakonna juhataja 2001–2003; Maanteeameti Tehnokeskuse / ASi Teede Tehnokeskus arendusdirektor 1991–1996, teadusdirektor 1996–2000, juhatuse liige 2000.
Oli 2003–2005 TTÜs teedeinstituudi teetehnika õppetooli dotsent, professor 2005–2015; instituudi direktor 2003–2015; teetehnika õppetooli juhataja 2005–2016, dotsent 2015-2016; ehituse ja arhitektuuri instituudi dotsent 2017-2024, aastast 2025 emeriitdotsent.
Teadustegevus.
Tema teadustöö põhisuundadeks on teekonstruktsioonide tugevuse ja seisukorra hindamine ning hindamismetoodikad, teekatendite dimensioneerimismetoodikad, tee-ehitustehnoloogiad. Teede ehitus ja korrashoid, teekatendid.
Võru maavalitsus

Võru maavalitsus oli Võru maavanemat teenindav riigiasutus, mis asus Võrus aadressil Jüri tänav 12. 
Maavalitsuse tööd juhtis ja korraldas maavanem, kes allus Vabariigi Valitsusele. Viimane Võru maavanem oli Andres Kõiv.
Maavalitsuse ülesandeks oli:
Eesti maavalitsuste tegevus lõppes 1. jaanuaril 2018.
Ajalugu.
1917. aastal Eestis loodud uue omavalitsussüsteemi rajamise aluseks sai Venemaa Ajutise Valitsuse poolt 30. märtsil 1917 vastu võetud otsus “Eesti kubermangu administratiivse valitsuse ja kohaliku omavalitsuse ajutise korra kohta”. Eestimaa kubermangu tasandil pidi seadusandlikuks organiks saama maanõukogu (nimetatud ka maapäevaks), maakondades tuli valida 7–15-liikmelised maakonnanõukogud. Maakonnanõukogud valiti valdade ja linnade valijameeste poolt, kelle arvuks kehtestati üks iga 1000 elaniku kohta.
Maakonnavalitsus oli Maakonnanõukogu täidesaatev organ, mis koosnes vähemalt kolmest liikmest ja sekretärist. Maakonnavalitsuse asjaajamine jagati osakondade vahel, mis moodustati vastavalt vajadusele. Maakonnanõukogude kodukord soovitas moodustada administratiiv-, majandus-, haridus-, tervishoiu- ja veterinaaria-, teede- ja side-, töö- ja hoolekande- ning põllumajandus- ja toitlusosakonna. Maakonnanõukogude ülesandeks oli kõikide maakonna omavalitsusse puutuvate asjade otsustamine täidesaatvate organite valimine ja järelevalve nende tegevuse üle, maakonnavalitsuse esitatud eelarve läbivaatamine.
1924. aasta maakonnanõukogu valimistel 9. ja 10. detsembril 1923 said Võru Maakonnanõukogu liikmeteks: Töörahwa ühise wäerinna nr. 1 nimekirja järele: 1) Weiram, Rudolf; Tallinn. Eesti sotsiaaldem. tööliste partei ja Iseseiswa sots. tööliste partei liidu nr. 2 nimekirja järele: 1) Ast, Karl; Tallinn. 2) Wainola, Alfred; Wõru. 3) Woimann, Jüri; Tallinn. Tööerakonna nr. 3 nimekirja järele: 1) Rõbakow, Theodor; Wõru. 2) Suit, Frits; Wõru. Põllumeeste kogude nr. 5 nimekirja järele: 1) Kohwer, August; Wõru. 2) Hagiwana, Johan; Kasaritsa wald. 3) Wreemann, Richard; Laswa wald. 4) Albrecht, Peeter; Uue-Antsla wald. 5) Piisko, August; Wõru. 6) Usning, Daniel; Kahkwa wald. 7) Kääparin, Jaan; Wõru wald. Asunikkude, riigirentnikkude ja väikepõllupidajate nr. 6 nimekirja järele: 1) Kepsner, Eduard; Pindi wald. Eesti rahwaerakonna nr. 7 nimekirja järele: 1) Mälton, Johannes; Wõru.
Võru maavalitsuse hoone.
Hoone ehitust alustati 1936. aastal, esimene tööpäev oli majas 5. märtsil 1938; hoonesisesed ehitustööd tegid suuremas osas Võru tööstuskooli õpilased.
Masurius Sabinus

Masurius Sabinus oli mõjukas Rooma jurist, kes elas keiser Tiberiuse ajal (valitses 14–37 pKr). Sabinus oli esimene jurist, kellele keiser Tiberius andis "ius respodendi" ehk õiguse anda protsessi pooltele oma otsuseid imperaatori nimel. Erinevalt teistest tolle aja juristidest ei olnud Sabinusel senaatori staatust. Gaiuse tunnistuse järgi oli Sabinus advokaat imperaator Nero all. Sabinusest sai 22. aastal sabiniaanide koolkonna pea.
"Libri tres iuris civilis".
Sabinuse peateoseks on "Libri tres iuris civilis", mis Sabinuse sõnade järgi esindas tsiviilõigust. Teos on üles ehitatud vastavalt Sabinuse süsteemile: pärimisõigus, isikute õigus, käibetehingud, lubamatud teod ja alusetu rikastumine. Seda süsteemi kasutasid ka hilisemad juristid (nt Paulus, Ulpianus ja Pomponius). Teose kommentaaride põhjal on Sabinuse süsteem tänapäevaks taastatud.
Sabiniaanid

Sabiniaanid oli 1. sajandil tekkinud koolkond, mille rajas Rooma jurist Masurius Sabinus. Kaasaegsete silmis oli olulisem tema õpilane Cassius, kelle järgi kutsuti koolkonda ka kassiniaanideks. 
Sabiniaanid olid üks kahest valitsevast õiguskoolkonnast; nendele vastandusid prokuliaanid, kellele andis nime jurist Proculus.
Sabiniaanide koolkonna alustalaks oli Sabinuse eelklassikalise õigusteaduse "ius civile". Traditsiooniliselt peetakse sabiniaane pigem konservatiivseteks, sest sabiniaanid tõid eelklassikalisele õigusteadusele tuginedes oma kaasaegsesse õigusteadusse tagasi mõtlemise printsiipides ja põhjendasid oma arvamusi ka loomuõigusele toetudes. Üheks oluliseks näiteks sellest on hea usu põhimõtte tagasitoomine juriidilisse argumentatsiooni. Sabiniaanidel oli printsiibiline mõtteviis. Sabiniaanide hulka kuulusid tuntud juristidest lisaks Sabinusele ka Cassius, Priscus Iavolenus ning Salvius Iulianus. Salvius I (u 100–170) oli ka üks sabiniaanide koolkonna peadest. Ka Gaius kuulus pigem sabiniaanide hulka.
Peculium

Peculium oli Vana-Roomas täiskasvanud perepojale või orjale majandamiseks antud osa peremehe varast. Poeg või ori olid peremehe võimu all ning ei olnud ise teovõimelised, nad tegid tehinguid peremehe nimel.
Rooma õiguse klassikalise ajastu autorite teoste väljavõtteid sisaldavas kogumikus "Digesta" on "peculium"'i kohta märgitud, et nendel, kes on teiste võimu all, võib olla selle vara valdusi, mis kuulub nende "peculium"'ile, aga nad ei või neid omandada; sellel põhjusel, et omandamine pole mitte ainult faktiline, vaid õiguslik (Dig. 41.2.49.1). Peremehe loa ja varaga millegi ostmine tegi võimualuse seega asja valdajaks, tegelik omanik oli siiski peremees. Võimualune ei tohtinud "peculium"'i ilma loata kinkida ega annetada (Dig. 39.5.7.3).
Digitaalallkirja seadus

Digitaalallkirja seadus (lühend DAS) oli Eesti seadus, mis võeti vastu 08. märtsil 2000 ja kehtis aastani 2016. 2016 jõustus e-identifitseerimist ja usaldusteenuseid reguleeriv seadus (lühend - EUTS).
DAS sätestas digitaalallkirja ja digitaalse templi kasutamiseks vajalikud tingimused ning sertifitseerimisteenuse ja ajatempliteenuse osutamise üle järelevalve teostamise korra.
Ehitusseadustik

Ehitusseadustik (lühend EhS) on Eesti seadus, mis võeti vastu 11. veebruaril 2015 ja jõustus 1. juulil 2015. Enne seda kehtis ehitusseadus.
"Seadustiku eesmärk on soodustada jätkusuutlikku arengut ning tagada ohutus, ehitatud keskkonna eesmärgipärane toimivus ja kasutatavus."
Erakonnaseadus

Erakonnaseadus (lühend EKS) on Eesti seadus, mis võeti vastu 11. mail 1994 ja jõustus 16. juunil 1994.
Seaduses on järgmised peatükid: "Üldsätted" (kus muu hulgas defineeritakse erakond), "Erakonna asutamine ja selle tegevuse korraldus" (alapeatükid "Erakonna tegevuse rahastamine ja selle kontroll" ja "Vastutus") ja "Rakendussätted".
Muinsuskaitseseadus

Muinsuskaitseseadus (lühend MuKS) on Eesti seadus, mille eesmärk on tagada kultuuripärandi säilimine ja mitmekesisus.
Pärast Eesti taasiseseisvumist võeti muinsuskaitseseadus vastu 9. märtsil 1994. Seaduse järgmine terviktekst võeti vastu 27.veebruaril 2002. Muinsuskaitseseaduse tervikteksti kolmas, senikehtiv redaktsioon võeti vastu 20. veebruaril 2019 ja see jõustus 1. mail 2019.
MuKS reguleerib mälestiseks, muinsuskaitsealaks ja arheoloogiliseks leiukohaks tunnistamist ja nende kaitse korraldust.
Eesti NSV perioodil ja taasiseseisvuse esimestel aastatel kuni muinsuskaitseseaduse jõustumiseni kehtis Eesti NSV seadus "Ajaloo- ja kultuurimälestiste kaitse ja kasutamise kohta".
Esimesel iseseisvusperioodil reguleeris muinsuskaitset Riigikogus 19. juunil 1925 vastu võetud "Muinasvarade kaitse seadus". Muinasvarade kaitse seaduse uus redaktsioon kehtestati Riigivanema dekreediga 12. augustil 1936.
Teenetemärkide seadus

Teenetemärkide seadus (lühend TeenMS) on Eesti seadus, mis võeti vastu 19. detsembril 2007.
TeenMS-iga kehtestatakse Eesti presidendi poolt antavad riiklikud autasud (Eesti riiklikud teenetemärgid), sätestatakse nende klassid ja kirjeldus ning teenetemärkide andmise ja kandmise, äravõtmise ja tagastamise kord, au- ja teenetemärkide registreerimise kord ning vastutus seaduse rikkumise eest.
Vabariigi Valitsuse seadus

Vabariigi Valitsuse seadus (lühend VVS) on Eesti seadus, mis võeti vastu 13. detsembril 1995 ja jõustus 1. jaanuaril 1996. Seadus sätestab Eesti valitsusega seonduvat.
Ülikooliseadus

" 1937 vastu võetud seaduse kohta vaata Ülikoolide seadus.
Ülikooliseadus (lühend ÜKS) on Eesti seadus, mis võeti vastu 12. jaanuaril 1995 ja jõustus 18. veebruaril 1995 ning kehtis kuni 31. augustini 2019.
ÜKSi ülesanne oli "sätestada ülikooli asutamise, ühinemise, jagunemise ja tegevuse lõpetamise kord, tegutsemise alused, autonoomia piirid, juhtimise põhimõtted, kõrghariduse omandamise vormid ja tingimused, ülikooli varade õiguslik seisund, finantseerimise kord, õppejõudude ja üliõpilaste põhiõigused ja -kohustused ning haldusjärelevalve ülikooli tegevuse üle."
Ülikooliseaduse kehtivuse ajal oli Eestis kahel ülikoolil, Tartu Ülikoolil ja Tallinna Tehnikaülikoolil, ka oma seadus. Tartu Ülikooli tegevust reguleerib 16. veebruaril 1995 vastu võetud ja 21. märtsil samal aastal jõustunud Tartu Ülikooli seadus ning Tallinna Tehnikaülikooli tegevust 4. juunil 2014 vastu võetud ja 1. septembril samal aastal jõustunud Tallinna Tehnikaülikooli seadus.
Alates 1. septembrist 2019 kehtib kõrgharidusseadus, mille jõustumisega kaotas ülikooliseadus kehtivuse.
Ülikoolide seadus

Ülikoolide seadus on 24. septembril 1937 dekreedina antud seadus, mis jõustus 1. jaanuaril 1938. 
Seaduse algtekstile kirjutasid alla Konstantin Päts ja Aleksander Jaakson. Seadus on avaldatud Riigi Teatajas 1. oktoobril 1937 (RT 1937, 78, 641) ja Seaduste Kogu VI köite 1938. aasta väljaande 2. jao seadusena nr. 1.
Seaduse alla kuulusid Eesti Vabariigi Tartu Ülikool ja Eesti Vabariigi Tallinna Tehnikaülikool. Alates 1. jaanuarist 1938 oli Eestis kaks võrdväärset ülikooli, millega oli lõpetatud Tartu ja Tartu Ülikooli hegemoonia Eestis kõrgema hariduse alal. Eesti Vabariigi Tallinna Tehnikainstituut nimetati seaduse jõustumisega ümber Eesti Vabariigi Tallinna Tehnikaülikooliks. Professori-kohustetäitjad nimetati ümber erakorralisteks professoriteks, dotsendid ja dotsentide kohustetäitjad adjunktprofessoriteks, eradotsendid dotsentideks. Tartu Ülikooli majandusteaduskond iseseisvus õigusteaduskonnast, teaduskonnad loodi ka Tallinna Tehnikaülikooli (seniste osakondade asemele).
Seaduse lisana avaldatud õppekohtade nimekirja järgi oli Tartu Ülikooli usuteaduskonnas 7 professuuri; õigusteaduskonnas 11 professuuri ja 1 eriainete õpetaja (kriminalistika õpetaja); arstiteaduskonnas 28 professuuri, 2 prosektorit ja 1 eriainete õpetaja (kehalise kasvatuse praktika alal); filosoofiateaduskonnas 21 professuuri, 2 isiklikku professuuri (Ernst Kieckersi ja Heinrich Mutschmanni) ja 8 lektorit; matemaatika-loodusteaduskonnas 16 professuuri ja 1 abiõppejõud (astronoom-observaator); loomaarstiteaduskonnas 11 professuuri ja 2 määralist abiõppejõudu (anatoomia prosektor ja õpetatud sepp); põllumajandusteaduskonnas 15 professuuri ja 1 eriainete õpetaja (tegeliku aianduse ja mesinduse õpetaja); majandusteaduskonnas 11 professuuri; väljaspool teaduskondi 1 professuur (sõjateadused). Tallinna Tehnikaülikooli ehitus- ja mehaanikateaduskonnas oli 15 professuuri ja 4 eriainete õpetajat; keemia- ja mäeteaduskonnas 8 professorit ja 2 eriainete õpetajat.
Taasiseseisvunud Eestis kehtis kuni 2019. aastani ülikooliseadus ja alates sellest ajast kõrgharidusseadus
Mood (ajakiri)

Mood on ajakiri, mis hakkas ilmuma novembris 2009.
2009. aastal pärast ajakirja Stiil liitmist ajakirjaga Anne leidis endine Stiili peatoimetaja Kristi Pärn-Valdoja, et Eesti ajakirjaturul on tekkinud tühimik, ning täitis selle kirjastaja Tiiu Järviste abil moe- ja iluajakirjaga Mood.
Ajakirja autorite hulka kuulusid Ilona Martson, Ivo Nikkolo turundusjuht Mervi Lill, raadio- ja telesaatejuht Electra ning näitleja Kärt Kross. Plaadiarvustusi kirjutas Mart Juur ja ajakirja moetoimetaja oli Britt Samoson, kes jagas nii moesoovitusi kui ka illustreeris ajakirja.
2016. aasta suvel ostis ajakirja kirjastus Fookus Meedia ning alates septembrist 2016 asus ajakirja peatoimetajaks Marii Karell. Ajakiri sai värske kujunduse ja uue toimetuse. Moetoimetaja oli Anu Lensment, ilutoimetaja Stella K. Wadowsky ning disaini- ja reisitoimetaja Silvia Pärmann. Ajakirja kolumnist oli Marko Reikop. Uus toimetus suurendas ajakirja mahu 148 leheküljele ning ajakirja lisandus uue teemana disaini- ja sisustusteema. 
2017. aasta algusest ilmub paberajakiri kümme korda aastas. 2017. aasta maist teeb toimetus iga päev uuendatavat veebilehte Mood.ee, mis jagab oma lugejatega uudiseid moe-, ilu-, disaini-, kunsti- ja reisimaailmast. 
Ajakirjal on Facebookis üle 9000 jälgija (91% naised, üle 70% vanuses 18–44, üle 50% elab Tallinnas).
Leo Ainola

Leo Ainola (sündinud Leo Padernik; 18. juuli 1929 Viljandi – 3. juuni 2020) oli eesti matemaatik ja mehaanikateadlane.
Haridus.
Leo Ainola lõpetas Viljandi 2. Keskkooli 1948. aastal. 1953. aastal lõpetas ta Tallinna Polütehnilise Instituudi ehitusteaduskonna tööstus- ja tsiviilehituse erialal. Oli aastatel 1953–1956 samas matemaatik Arnold Humala aspirant. Füüsika-matemaatikakandidaat 1957 (kinnitus 1958); füüsika-matemaatikadoktor 1967 (Eesti NSV Teaduste Akadeemia, kinnitus 1968); dotsent 1968; professor 1971.
Töökäik.
Töötas 1956–1961 Tallinna Tehnikaülikoolis matemaatika kateedri assistendi, vanemõpetaja ja aastatel 1958–1961 dotsendina. Oli 1961–1971 Eesti NSV TA Küberneetika Instituudi vanemteadur .1971–1991 matemaatika kateedri professor ja kateedrijuhataja. 1992–1997 matemaatika instituudi matemaatilise füüsika võrrandite erakorraline professor, rakendusmatemaatika erakorraline professor, 1997. aastast rakendusmatemaatika õppetooli emeriitprofessor. 2003. aastast erakorraline vanemteadur. Aastatel 1997–2013 küberneetika instituudi fotoelastsuse laboratooriumi vanemteadur (osalise koormusega). 2017. aastast emeriitprofessor.
Teadustegevus.
Variatsioonimeetodid, elastsete koorikute teooria, elastsete kehade dünaamika, polarisatsioonoptika ja hübriidmehaanika; veevarustussüsteemide efektiivsus ja hüdraulilise töökindluse analüüsi meetodid, fotoelastsusdomograafia, mittelineaarne dünaamika ja pingeanalüüs, algebralised struktuurid ja matemaatilise analüüsi rakendused jt.
Avaldanud üle 120 publikatsiooni. Arendanud ja rakendanud matemaatilise modelleerimise meetodeid elastsusteoorias, hüdrodünaamikas ning pingeoptikas. Kuulunud mitmetesse väitekirjade kaitsmisnõukogudesse. Tema juhendamisel on kaitstud 2 kandidaadiväitekirja.
Sokrátis Chásikos

Sokrátis Chásikos (kreeka keeles "Σωκράτης Χάσικος"; 12. aprill 1956 Nikosia – 5. aprill 2021) oli Küprose poliitik. 
Chásikos kasvas üles Dikomos Kyrenia ringkonnas. Ta lõpetas Ateena ülikooli õigusteaduskonna.
Aastatel 1999–2003 oli ta Küprose kaitseminister ja 1. märtsist 2013 10. maini 2017 siseminister.
Isiklikku.
Ta oli abielus ning tal on kaks poega ja tütar.
Keila mägi

Keila mägi on kõrgendik Harju maakonnas Keilas ja Valkses.
Mägi on asustatud alates 13. sajandist. Keskajal oli mäel Vomentakae kihelkonna kirik.
Nõukogude ajal asus Keila mäel Nõukogude armee 228. tankipolk ja suuremat osa kõrgendikust kasutati tankipolügoonina.
Nüüd asuvad kõrgendikul tervisespordirajad (jooksu-, rulluisu- ja kettagolfi rajad, talvisel ajal suusarajad) ja jalgpalliväljakud. Kõrgendikul on peetud ka orienteerumisvõistlusi ja -päevakuid. Neljal korral on seal korraldatud jüriööjooksu.
Mäe kõrgeim looduslik punkt absoluutse kõrgusega veidi üle 48 m asub Keila loodeosas. Selle punkti lähedal paikneb tehisküngas (Keila Tankimägi), mille absoluutne kõrgus on 56-58  m.Uuematel andmetel ka 60,8 meetrit. 
Keila mägi on üks ümbruskonna paekivikõrgustikest, mida algselt peeti korallriffideks, seejärel biohermideks, uuemal ajal arvatakse aga, et need on lihtsalt lubjarikka muda kuhjatised, ehkki neist on leitud koralli "Cyathocystis rhizophora" jäänuseid ja on võimalik, et need moodustavad seal rifisarnaseid struktuure.
Ääsi tänav (Tallinn)

Ääsi tänav on tänav Tallinnas Lasnamäe linnaosas Ülemiste asumis.
Ääsi tänav sai nime 19. märtsil 2003. Tänav on saanud nime Dvigateli tehase mõjul.
Valukoja tänav

Valukoja tänav on tänav Tallinnas Lasnamäe linnaosas Ülemiste asumis.
Valukoja tänav sai nime 10. jaanuaril 1997. Tänav on saanud nime Dvigateli tehase ja tänava ääres paiknenud valukoja järgi.
Valukoja tänav kulgeb ida-lääne suunaliselt Kesk-Sõjamäe ja Keevise tänava vahel.
Tõivu tänav

Tõivu tänav on tänav Tallinnas Lasnamäe linnaosas Ülemiste asumis.
Tõivu tänav sai nime 5. novembril 2008.
Tambeti tänav

Tambeti tänav on tänav Tallinnas Lasnamäe linnaosas Ülemiste asumis.
Tambeti tänav sai nime 5. novembril 2008.
Kuvšinovo rajoon

Kuvšinovo rajoon (vene keeles "Кувшиновский район") on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Tveri oblasti keskosas. Rajooni keskus on Kuvšinovo linn.
Rajoon piirneb põhjas Firovo ja Võšni Volotšoki rajooniga, idas Toržoki rajooniga, lõunas Staritsa rajooniga ning läänes Seližarovo ja Ostaškovi rajooniga.
Rajooni pindala on 1874,34 km².
Kuvšinovo rajoonis on 166 asulat, mis kuuluvad ühe linnaasunduse ja nelja külaasunduse koosseisu.
Staritsa rajoon

Staritsa rajoon (vene keeles "Старицкий район") on 2. järgu haldusüksus (munitsipaalrajoon) Venemaal Tveri oblastis, asudes oblasti lõunaosas. Rajooni keskus on Staritsa linn.
Rajoon piirneb põhjas Kuvšinovo rajooniga, kirdes Toržoki rajooniga, idas Kalinini rajooniga, kagus Moskva oblastiga, lõunas Zubtsovi rajooniga, edelas Rževi rajooniga ja läänes Seližarovo rajooniga.
Rajooni pindala on 3006 km².
Staritsa rajoonis on 166 asustatud punkti ning nad kuuluvad ühe (Staritsa) linna ja kaheksa külaasunduse koosseisu.
Matti Vanhaneni esimene valitsus

Matti Vanhaneni esimene valitsus oli Soome Vabariigi 69. valitsus, mis oli võimul 24. juunist 2003 kuni 19. aprillini 2007.
Valitsuse moodustasid Soome Keskerakond (8 ministrit), Soome Sotsiaaldemokraatlik Partei (8 ministrit) ja Rootsi Rahvapartei (2 ministrit).
Charles Griswold

Charles L. Griswold, Jr. (sündinud 24. augustil 1951) on USA filosoof.
Ta õpetab alates 1991. aastast Bostoni Ülikoolis ning on seal Borden Parker Bowne'i filosoofiaprofessor.
Tartu Keraamika

Tartu Keraamika OÜ (endise nimega Võrukivi OÜ) on Eesti ettevõte. Ettevõte on Balti- ja Põhjamaade ainus ettevõte, mis toodab suure šamotisisaldusega ahjupotte.
Ettevõtte rajas 1939 Valter Kuus.
Nõukogude ajal tootis ettevõte telliseid ja ahjupotte.
Ettevõttel on olnud mitu filiaali, näiteks Tsooru külas asuv filiaal tootis ahjupotte ja Husari külas asuv filiaal telliseid.
Valga haigla

Valga haigla on Valgas Peetri tänav 2 asuv avalik-õiguslik haigla.
Alates 1997. aastast tegutseb see aktsiaseltsina, mille osanikeks on 2017. aastast Tartu Ülikooli Kliinikum (51%) ja Valga Vallavalitsus (49%). Seda juhivad juhatus (Apo Oja) ja kuueliikmeline nõukogu. Varem on haigla juhataja olnud teise hulgas Margus Ulst..
2025. aasta seisuga raviti haiglas ligemale 4000 patsienti aastas ning ambulatoorseid visiite oli umbes 30 000. Vastuvõtte pakuti rohkem kui 20 meditsiinilisel erialal.
Haigla osakonnad on kirurgia osakond, siseosakond, hoolekande osakond ja õendushooldus. Kokku on selle käsutuses 15 000 m2 pinda.
Pae sild

Pae sild on mitme Eesti silla nimi:
Pirita sild

Pirita sild on sild Tallinnas üle Pirita jõe.
Enne 1912. aastat ületati jõge sel kohal parvega. Seejärel valmis puitsild.
Esimene raudbetoonist sild valmis 1936. aastal. See oli 76 meetrit pikk ja 10 meetrit lai. Koos kõrvalkuludega läks selle rajamine maksma 175 000 Eesti krooni. 
Silla ehitamine nähti ette 1934. aasta valminud üleriigilise suurte sildade ehituskavaga, mille alusel rajati kolme aasta jooksul 13 suurt silda. Kolme ligi 20-meetrise kaarvõlviga silla ehitas Soome firma OY Cyclops, kes rajas sama sillaehituskava alusel ka terassilla Jõesuusse ning raudbetoonsillad Käreverre, Luunjasse, Kadajasse ja Mõnistesse. Kõik need sillad hävisid teises maailmasõjas. Pirita silla hävitasid taganevad Saksa väed 1944. aastal.
Silla arhitektuurse osa projekteeris Arthur Jürvetson.
Sild taastati 1947. aastal peaaegu esialgsel kujul ja lammutati 1979. aastal.
1980. aastal ehitati uus sild. Juulis 2002 sild põles.
Siimu sild

Siimu sild on sild Pärnus, mis läheb üle Sauga jõe ja ühendab J. V. Jannseni tänavat ja Haapsalu maanteed.
Sild avati ametlikult 6. augustil 1937. Sild õhiti 1944. aastal. Uus Siimu sild valmis 1958. aastal.
Nimi.
Siimu sild on saanud nime kohaliku Siimu kõrtsi järgi. Silda on nimetatud ka Vana-Pärnu sillaks.
Ajalugu.
Siimu silla asukohas Sauga jõe suudmes asus enne püsisilla valmimist ujuvsild. Ühe versiooni kohaselt avati see umbes samal ajal Pärnu linna Nahksillaga 19. sajandi esimestel aastatel. Teise versiooni kohaselt avati Vana-Pärnu ujuvsild mõnikümmend aastat hiljem.
Püsisilla ehitus Sauga jõe suudmesse tõusis päevakorda koos Pärnu Suursilla ehituse kavaga. 1934. aastal võeti Siimu silla ehitus Eesti sildade ehituskavva, tööd alustati 1935. aasta oktoobris. Projekti tegi insener Nikolai Leyden.
Sild valmis jaanuaris 1937. Tegu oli esimese kaarsillaga Eestis. Silla avas ametlikult sotsiaalminister ja Pärnu endine linnapea Oskar Kask 6. augustil 1937.
Siimu silla õhkisid taganevad Saksa väed 1944. aasta septembris. Seejärel ehitati üle Sauga jõe jälle ajutine ujuvsild. Uus, hävinud sillaga sarnane, Siimu sild valmis 1958. aastal.
Bert Ribul

Bert Ribul (sündinud 23. detsembril 1990) on Eesti BMX flatlandi sõitja. 
Teda peetakse Eesti üheks parimaks trikiratturiks. 
2013. aastal liitus Bert Red Bulli meeskonnaga ning vaatamata vigastusest tingitud kaheaastasele eemaolekule sõidab Red Bulli meeskonnas siiamaani .
Club Bizcaya

Bizcaya (ametlik nimekuju) oli meeskond, mis pandi kokku Athletic Clubi ja teiste Bilbao (Biskaia) meeskondadest vahemikus 1902–1907 selleks, et võtta osa Copa del Reyst. 
Saavutused.
Hispaania.
La Copa de la Coronación
Copa del Rey
Charles-Augustin Sainte-Beuve

Charles-Augustin Sainte-Beuve (23. detsember 1804 Boulogne-sur-Mer – 13. oktoober 1869 Pariis) oli prantsuse kirjanduskriitik ja kirjanik.
Sainte-Beuve'i kirjanduskriitika lähtus arusaamast, et kirjaniku teos on ennekõike tema elu peegeldus ning teose seletusi tuleb otsida autori eluloost. Esimeste seas kritiseeris seda seisukohta Marcel Proust oma kuulsas esseekogumikus "Sainte-Beuve'i vastu" ("Contre Sainte-Beuve") (avaldatud postuumselt 1954. aastal).
Elukäik.
Sainte-Beuve õppis aastatel 1824–1827 arstiteadust, kuid seejärel loobus meditsiiniõpingutest ning pühendus täielikult kirjandusele. 1827. aastal kirjutas 22-aastane Sainte-Beuve ajakirjas Le Globe kiitva arvustuse Victor Hugo luulekogu "Odes et Ballades" kohta. Sellest sai alguse Sainte-Beuve'i lähedane sõprus nii Hugo kui ka kogu noorte romantikute kirjandusringkonnaga. Hiljem meeste sõprus jahenes, muuhulgas ka seetõttu, et Sainte-Beuve'il oli armusuhe Hugo abikaasaga.
1844. aastast oli Sainte-Beuve Prantsuse Akadeemia liige. Juhuse tahtel pidas vastuvõtukõne Victor Hugo.
Looming.
Sainte-Beuve avaldas luulekogusid ja osaliselt autobiograafilisi romaane, neist tuntuim on 1834. aastal ilmunud "Nauding" ("Volupté"). Tema romaanid saavutasid aga vaid tagasihoidliku tuntuse. Hiljem pühendus Sainte-Beuve peamiselt kirjanduskriitikale, mis moodustab väärtuslikuma osa tema loomingust. Teda on nimetatud kriitikakuningaks. "Ta leidlikkus, psühholoogiline teravpilk ja interpretatsiooniosavus otsivad endale maailmakirjanduses võrdset," on öelnud Aleksander Aspel teoses "Valik prantsuse esseid" (lk 264).
Archuleta maakond

Archuleta maakond ("Archuleta County") on maakond USA-s Colorado osariigis. Geograafilised koordinaadid on 37°19' N, 107°05' W. Piirneb lõunas New Mexico osariigiga.
Maakonna halduskeskus on Pagosa Springs. 
Maakonna pindala on 3511 km². Veepindala on 14 km². 
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 12 084. Aastal 2000 oli elanikke 9898. 
Ajalugu.
Maakond moodustati 14. aprillil 1885 Conejose maakonna lääneosast.
Rahvastik.
2000. aasta rahvaloenduse andmed.
Archuleta maakonnas oli 9898 inimest, 3980 leibkonda ja 2873 perekonda.
Rahvastiku tihedus oli 3 in/km². 
Elamuühikuid ("housing units") oli 6212 (keskmine tihedus 2/km²). 
Rassiline koosseis oli järgmine: 
Ladinaameeriklasi (sõltumata rassist) oli 16,76%. 
3980 leibkonna seas oli 
Leibkonnas oli keskmiselt 2,47 inimest ja perekonnas keskmiselt 2,89 inimest.
Elanikud jagunesid ealiselt nii: 
Ea mediaan oli 41 aastat. 
Iga 100 naissoost inimese kohta tuli 102,70 meessoost inimest. Iga 100 vähemalt 18-aastase naise kohta tuli 99,50 meest.
Leibkonna aastasissetuleku mediaan oli 37 901 dollarit, perekonna sissetuleku mediaan 43 259 dollarit. Meeste sissetuleku mediaan oli 29 521 dollarit, naistel 21 851 dollarit. Sissetulek elaniku kohta oli 21 683 dollarit. 
11,70% elanikkonnast ja 9,00% perekondadest elasid allpool vaesuspiiri. Kogu elanikkonnast elas allpool vaesuspiiri 13,00% alla 18-aastasi ja 6,60% üle 65-aastasi.
Saaremaa lahing (1719)

Saaremaa lahing (teistes keeltes kasutatakse lahingu nimetamisel Saaremaa varasemat nimetus "Ösel", näiteks saksa keeles "Seeschlacht bei Ösel") oli Põhjasõja-aegne merelahing Vene tsaaririigi ja Rootsi laevastike vahel, mis toimus 24. mail 1719 Saaremaa lähedal. 
Merelahingu võitis Vene tsaaririigi laevastik, mida juhtis kapten Naum Senjavin. Ta sundis alistuma 3 Rootsi laeva, mis nõudis vaid 18 inimelu. See oli Venemaa tsaaririigi laevastiku võit, mis ei nõudnud vastase laevade rammimist ega pardale tungimist.
Plahvatusohtlik aine

Plahvatusohtlik aine on aine, mis töötlemisel, kasutamisel, säilitamisel või teisaldamisel võib plahvatada. Plahvatusohtlike ainete ja ainete teatud segude puhul toimub plahvatus keemilise reaktsiooni tagajärjel, millega kaasneb ülikiire energia vabanemine, seega tegemist on keemilise plahvatusega. 
Plahvatusohtlike ainete hulka kuuluvad lõhkeained (nitroglütseriin), plahvatuslikult lagunevad ebapüsivad keemilised ühendid (peroksiidid), pürotehnilised segud (must püssirohi), kergesti süttivad gaasid (H2, CH4, CO, NH3, atsetüleen), vedelikud, mille aurud moodustavad õhuga segunedes plahvatava segu (atsetoon, benseen, dietüüleeter, bensiin), mitmesugused orgaanilised ja anorgaanilised tolmud (kivisöe-, puidu- teraviljatolm), peeneteralised pulbrid ja kiud.
Tavaliselt põhjustab tugevajõulise plahvatuse ahelreaktsioon (lagunemine, põlemine) süsteemi kogu massis, kusjuures esineb kogu massi ruumala järsk suurenemine suure hulga kuumade gaasiliste produktide tekke tulemusena. Difusioonlimiteeritud reaktsioonid ei ole plahvatuslikud.
Hemipeenis

Hemipeenis (inglise keeles "hemipenis") soomuseliste seltsi isasloomade üksik ja või paarissuguti, ka kopulatsioonielund, mis kopulatsioonil, läbi kloaagi nende kehast välja sopistub. Hemipeenisele omistatakse oluline bioloogline roll soomuseliste seksuaalsel käitumisel (nende kaudu ei väljutata uriini) nagu territooriumi märgistamine, paaritumisrituaalid jt. Sigimisel sisestavad isased korraga üksnes ühe hemipeenise emase hemikliitorisse.
Erinevatel liikidel on ka hemipeenise kuju ja suurus erinev. Enamik neist on hemipeenis varustatud ogade ja konksukestega, mille suurus on liigiti erinev, nii on Arizona perekonna liigi "Arizona elegans" isasloomadel hemipeenis (üks) osaliselt kaetud 0,5–1 mm suuruste punktikestega.
 Mõnel liigil ja/või perekonnal, näiteks rästikutel on ka kummagi paarilise hemipeenise ots harunenud kaheks. 
Isastel lõgismadudel on kaks kahe otsaga sugutit, mis kloaagist välja sopistununa sarnanevad keskaegse oganuiaga millel tahapoole suunatud konksud küljes. John Sparks arvab, et hemipeenise varustatus mitmesuguste ogade ja konksukestega takistab isasloomade paarissuguti enneaegset väljatulekut emaslooma kopulatsioonielundist. Sarnaselt garanteerivad näiteks konksude põhjustatud rebendid selle, et emasloom ei sooviks käimasoleval sigimisperioodil enamates kopulatsiooniaktides osaleda ja isaslooma seemnerakkudel on võimalus edasi kantud saada. 
Mõlemasoolised maod.
Mitme maoliigi, nagu "Bothrops insularis", "Pareas stanleyi" ja "Pseudoficimia frontalis" emastel madudel on tuvastatud samuti toimiv hemipeenis.
Eesti Rahva Muuseumi sanitaar-topograafiline arhiiv

Eesti Rahva Muuseumi sanitaar-topograafiline arhiiv on osa Eesti Rahva Muuseumi käsikirjade arhiivist.
Arhiivi ainese moodustavad aastail 1922–1927 professor Aleksander Rammuli juhtimisel kogutud andmed, 340 käsikirjalist vihku 10 304 leheküljega. Uuringu eesmärk oli välja selgitada, millistes tervishoidlikes oludes elas eesti rahvas, millised nakkushaigused olid levinud ja mida tehti nende vältimiseks. Kogutud andmete põhjal anti aastail 1928–1938 välja maakondade tervishoiulised kirjeldused.
Andmestik sisaldab üksikasju, mida peetakse etnoloogilise materjali kogumisel (mitte ainult Eestis) liiga madalaks ja tähelepanu mitte väärivaks või mida tavaliselt varjatakse. Arhiivi andmestik lükkab ümber levinud müüdi eesti talupoegade erilisest puhtusearmastusest. Tihti puudusid saunad ja väljakäigukohad (viimased olid ehitatud Saksa okupatsioonivõimude käsul 1918. aastal ja seda korraldust kui pealesunnitut üritati igati saboteerida), nägu pesti pühapäeva hommikuti, hambaid ei pestud enamasti üldse, eluruume ei koristatud, need haisesid loomade virtsast, majades leidus rohkelt parasiite, õhk oli lämmatavalt kuum ja niiske. 
Eluruumid olid väga madalad ja pimedad, kõikvõimalikku koli täis kuhjatud. Isegi uutes eluruumides olid üles riputatud värskelt nülitud nahad, kuna nii oli lihtsalt kogu aeg olnud. Isegi pärast korstende ehitamist lasti esimene suits ikka sisse, kuna muidu poleks toad soojaks läinud. Põrandaid ei pestud, sest siis oleksid raske vaevaga käsitsi lõigatud põrandalauad mädanema läinud. Mõtted kodukaunistamisest, puhtusest ja ilust olid võõrad nii talumeestele kui ka paljudele haritlastele.
Tihti oligi rehielamu algelistes oludes võimatu puhtust pidada, kuid suure osa ebahügieenilistest tingimustest põhjustas ainult talupoeglik kavalus ja harjumus.
Steriilset puhtust on kogu maailmas olnud võimalik pidada ja enesestmõistetavaks lugeda ainult väga hiljutisest ajast ja peamiselt tsiviliseeritud maades. Näiteks Rootsis olid talumajad 19. sajandi algupoolel väga mustad, neid koristati jõulude ja jaanipäeva ajal; talupoja käsi pidi olema nii must, et kui sinna panna seeme, läheks see kasvama.
Reljeeftrükk

Reljeeftrükk ehk embossing on graafikatehnika, kus lisaks metallist trükiplaadi uurendamisele kaetakse plaadi pind erilise kivistuva akrüülkitiga, mida enne tardumist samuti töödeldakse. 
Tehnika võimaldab saavutada huvitavaid faktuure, mida klassikaliste sügavtrükitehnikatega ei saavuta. Oma reljeefsuse tõttu nõuab see tehnika eriti kvaliteetset sügavtrükipaberit, mis peab olema väga hügroskoopne ning küllaldaselt veniv ja hea tõmbetugevusega. Sellistele nõudmistele vastavad reeglina käsitsi valmistatud paberid.
Eesti kunstnikest on seda tehnikat viljelenud Ruth Tulving.
Jossif (Petrovõhh)

Jossif (ilmaliku nimega Ivan Semjonovitš Petrovõhh, Иван Семёнович Петровы́х; 15. detsember 1872 – 20. november 1937) oli vene õigeusu vaimulik.
Ta oli aastail 1926–1927 Leningradi metropoliit ja alates 1927. aastast nõukogude võimu mittetunnustava põrandaaluse vene õigeusu kiriku (jossiflaste) juht.
Biviere järv

Biviere järv (itaalia keeles "Lago Biviere") on järv Lõuna-Itaalias Sitsiilia maakonnas Messina provintsis Cesaròs.
Nebrodi looduspargis, Nebrodi mägede lõunaküljel, Soro mäe (1847 m) kirdenõlva ja Scafi mäe loodenõlva pöögimetsade vahel asuva järve kõrgus merepinnast on 1325 meetrit, pindala 18 hektarit.
Delta maakond

Delta maakond on maakond mitmes Ameerika Ühendriikide osariigis:
Püha Katariina klooster (täpsustus)

Püha Katariina klooster on olnud mitmes paigas:
Crystal

Crystal tähendab inglise keeles 'kristall'. 
Crystal on kohanimi
Pagosa Springs

Pagosa Springs on linn Ameerika Ühendriikides Colorado osariigis, Archuleta maakonna halduskeskus. Asub New Mexico osariigi piirist ligikaudu 56 kilomeetri kaugusel põhjas.
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 1727. Aastal 2000 oli seal 1591 elanikku.
Linn on nime saanud väävli-kuumaveeallika järgi, mis on maailma sügavaim geotermaalne kuumaveeallikas.
Arancio järv

Arancio järv (itaalia keeles "Lago Arancio") on veehoidla Lõuna-Itaalias Sitsiilia maakonnas Agrigento provintsis. Veehoidla rajati aastatel 1949–1952 paisu rajamisega.
Sicani mägedes asuva veekogu kõrgus merepinnast on 180 meetrit, pindala 370 hektarit, suurim sügavus 30,3 meetrit, valgla suurus 136 + 73 km².
Arancio kallastel asuvad Sambuca di Sicilia, Santa Margherita di Belice ja Sciacca.
Nicoletti järv

Nicoletti järv (itaalia keeles "Lago Nicoletti") on veehoidla Lõuna-Itaalias Sitsiilia maakonnas Enna provintsis.
Veehoidla rajati 1950. aastatel paisu rajamisega Dittaino jõele Enna ja Leonforte vahelisel alal.
Ogliastro järv

Ogliastro järv (itaalia keeles "Lago di Ogliastro") on veehoidla Lõuna-Itaalias Sitsiilia maakonnas Enna ja Catania provintside piiril.
Merepinnast 203 meetri kõrgusel asuv veehoidla rajati aastatel 1963–1972 Gornalunga jõele 830 meetri pikkuse ja kuni 53,6 meetri kõrguse paisu rajamisega.