tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Toomas Örjan Pärt

Toomas Örjan Pärt (sündinud 5. mail 1959 Gävles Rootsis) on Rootsi ja Eesti bioloog.
Elulugu.
Ta on lõpetanud 1978. aastal Gävle Vasaskolani gümnaasiumi reaalharu, 1983 Uppsala Ülikooli bioloogia, keemia, statistika ja lineaaralgebra erialal, Ph.D. (zooökoloogia, 1991, samas), väitekiri "Philopatry and age as factors influencing reproductive success in the collared flycatcher (Ficedula albicollis)". 
Oli 1986–1991 Uppsala Ülikooli nooremteadur, 1991–1995 Rootsi Põllumajandusülikooli vanemteadur, 1996–2001 ülikoolilektor, 2006– kaitsebioloogia professor, ühtlasi 1993–1995, 1997–1999 ja 2006–2007 ka Rootsi Põllumajandusülikooli eluslooduse ökoloogia õppetooli juhataja abi kraadiõppe alal ja 1995–1996 eluslooduse ökoloogia õppetooli bakalaureuseõppe õppealajuhataja, 2008. aastast asurkonnaökoloogia õppetooli juhataja. Õpetanud üldbioloogia, ökoloogia, loomade ja taimede levimise, , asurkonnageneetika ja evolutsiooni kursusi. Oli 2000. aastal stipendiaadina California Ülikoolis (San Diego). Ta on pidanud loenguid teadusüritustel Uus-Meremaal (Christhurchis), Viinis, Hamburgis, Rootsis ning mitmes USA ülikoolis.
Toomas Örjan Pärt on arsti poeg, Peeter Pärdi ja Eva Silvia Pärt-Enanderi vend.
Teadustöö.
Peamised uurimisvaldkonnad: kaitsebioloogia ja asurkonnaökoloogia. Rahvusvahelise ornitoloogiasümpoosiumi (Hamburg, 2006) organisaatoreid. Ajakirja Ornis Svecica abitoimetaja (1990–2006). 47 teaduspublikatsiooni.
Enn Pärtel

Enn Pärtel (4. mai 1943 Tartu – 9. veebruar 2013) oli eesti füüsik ja pedagoog.
Elulugu.
Enn Pärtel oli töölise poeg.
Lõpetas 1962 Tartu 2. Keskkooli, 1970 TÜ füüsika osakonna, 1980 samas aspirantuuri, "M.Sc." füüsika didaktikas (1997, TÜ), väitekiri "Riiklik ainekava 7. klassi füüsika ja keemia ühendkursuse lähtealusena". Oli 1970–1977 TÜ üldfüüsika kateedri vanemlaborant ja vaneminsener, 1980–1986 assistent, 1986–1992 vanemõpetaja, 1992–1996 füüsika didaktika instituudi lektor, 1996– koolihariduse keskuse füüsika didaktika lektor, ühtlasi aastast 2005 Tartu Herbert Masingu kooli füüsikaõpetaja. Õpetanud üldfüüsikat, keskkonnafüüsikat, füüsika didaktikat, katsetehnikat, füüsika ja loodusõpetuse õpetamise metoodikat, kooliülesannete lahendamise metoodikat, aktiivõpet loodusteaduste õpetamisel; koostanud loodusõpetuse ja füüsika õpikuid põhikooli I–IX klassile, töövihikuid, õpetajaraamatuid jm õppevahendeid.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: füüsika didaktika: kooliõpilaste vaimse tegevuse juhtimine füüsika õppimisel. Koolifüüsika Ühingu juhatuse, Haridusministeeriumi õppekirjanduse komisjoni ja mitme riikliku õppekava töörühma (füüsika, loodusõpetus, keskkonnaõpetus), Eesti täppisteaduste olümpiaadi žürii liige. Üle 80 teaduspublikatsiooni.
Evald Pärtel

Evald Pärtel (21. detsember 1930 Olustvere, Viljandimaa – 21. detsember 1994 Abja-Paluoja, Viljandimaa) oli eesti taimekasvatusteadlane ja fütopatoloog.
Elulugu.
Evald Pärtel oli raudteeametniku poeg.
Lõpetas 1950 Viljandi 2. Keskkooli, 1955 EPA agronoomiateaduskonna aiandusagronoomina, põllumajanduskandidaat (1966, EPA), väitekiri "Hõbelehisuse (Stereum purpureum FR.) levikust, kahjustustest ja profülaktikast Eesti NSV puuviljaaedades". 
Oli 1955 Türi rajooni Kullamaa masina-traktorijaama agronoom, 1956–70 Eesti Maaviljeluse ja Maaparanduse Teadusliku Uurimise Instituudi (EMMI) Polli katsebaasi nooremteadur, 1970–94 vanemteadur, ühtlasi juhataja asetäitja.
Teadustöö.
Uurinud peamiselt puuvilja- ja marjakultuuride haiguste põhjustajaid ja nende tõrjet, eriti hõbelehisust, koore-, tüve- ja lehepõletikke, kärntõbe ja puuviljamädanikke viljapuudel ning jahukastet, hahkhallitusi ja närbumistõbe marjakultuuridel. Määras umbes 800 sordi ja selektsioonivormi haigusresistentsuse, koostas Eesti jaoks puuvilja- ja marjaaedade taimekaitsesüsteemi ja täiendas seda pidevalt. Resistentsusandmeid on kasutatud sortide rajoneerimisel ja iseloomustamisel. Haiguste tõrjekatsete tulemusi on avaldatud aastast 1972 perioodilises väljaandes "Taimekaitse soovitusi". Osales majandite puuvilja- ja marjaaedade planeerimisel, teinud rohkesti koduaedade aia- ja haljastusplaane. Teinud kaastööd teatmeteostele (ENE, EE, Eesti põllumajandusentsüklopeedia (EPE)). Olnud korduvalt teaduslähetustes Venemaa, Ukraina, Moldaavia, Leedu ja Läti sõsaruurimisasutustes. 140 teaduspublikatsiooni.
Kadri Pärtel

Kadri Pärtel (aastani 2002 Kadri Leenurm; sündinud 17. juunil 1974 Kärus Raplamaal) on eesti mükoloog.
Elulugu.
Kadri Pärtel on õpetaja ja töölise tütar ning Meelis Pärteli abikaasa.
Lõpetas 1992. aastal Kärdla Keskkooli, 1996. aastal Tartu Ülikooli ja 1998. aastal samas magistrantuuri botaanika ja ökoloogia erialal, "M.Sc.", väitekiri "Andmeid seenesugukonna harjastiksikulised (Hyaloscyphaceae, Helotiales, Ascomycetes) ultrastruktuurist". Oli aastatel 1998–2002 Tartu Ülikooli doktorant botaanika ja ökoloogia erialal. Alataes 2002. aastast on Tartu Ülikooli botaanika ja ökoloogia instituudi teadur.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: seenesüstemaatika – kottseente ultrastruktuuri ja süstemaatika uurimine peamiselt seltsis tiksikulaadsed ("Helotiales"). Eesti Mükoloogiaühingu sekretär (1999–2002). 8 teaduspublikatsiooni.
Ilmar Pärtelpoeg

Ilmar Pärtelpoeg (24. detsember 1926 Tallinn – 1. august 2013) oli eesti majandus- ja informaatikateadlane, poliitik, sporditegelane, treener ning suusataja.
Hariduskäik.
Lõpetas 1945 Tallinna 7. Keskkooli, 1949 TPI majandusteaduskonna, majanduskandidaat (1970, NSV Liidu Teaduste Akadeemia Majandusmatemaatika Keskinstituut), väitekiri käsitleb majandusinformatsiooni organiseerimise põhimõtteid tootmise automatiseeritud juhtimissüsteemi tingimustes.
Sportlasena.
Pärtelpoeg tuli Eesti NSV meistriks suusahüpetes (1950, 1952, 1954) ja slaalomis (1945 ja 1952). 1952. aastal tuli ta suusahüpetes Balti NSV-de spartakiaadi võitjaks.
Töökäik.
Oli 1949–1950 Eesti NSV Kaubandusministeeriumi varustuskontori raamatupidaja, 1950–1951 Tallinna Külmhoone vanemökonomist ja plaaniosakonna juhataja, 1951–1954 trükikoja Ühiselu plaaniosakonna juhataja, 1954–1956 Dünamo suusavabriku tööline, 1957–1962 Nõmme ja Tallinna laste spordikooli treener, 1962–1964 Spordilaevade Katsetehase normeerija ja meister, 1964–1966 Elektrotehnika Teadusliku Uurimise Instituudi vanemteadur ja sektorijuhataja, 1966–1973 NSV Liidu TA Majandusmatemaatika Keskinstituudi Eesti filiaali grupijuht, juhtivinsener ja vanemteadur, 1973–1980 Eesti NSV Plaanikomitee majanduse ja planeerimise teadusliku uurimise labori sektorijuhataja, 1980–1989 Eesti NSV Plaaniinstituudi teadusdirektori kohusetäitja, 1989–1990 Eesti NSV Plaanikomitee Arvutuskeskuse juhtiv projektiinsener, 1990–1992 väikeettevõtte Registrikeskus direktor, 1992–1995 VII Riigikogu asendusliige (vaheajaga), 1997–2000 Riigi Klassifikaatorikeskuse spetsialist.
Teadustegevus.
Tema uurimisvaldkonnad olid: informaatika ja juhtimissüsteemide automatiseerimine; eestikeelse informaatikaterminoloogia loomine. Olnud riikliku automatiseeritud juhtimissüsteemi (tänapäeval e-valitsuse) esimese järjekorra ning plaaniarvutuste automatiseeritud süsteemi loojaid (1980), osalenud riikliku autoamatiseeritud klassifikaatorite süsteemi loomises (1990). Korraldanud informaatika ja automatiseeritud juhtimissüsteemide alaseid teaduskonverentse, osalenud Eesti NSV TA Keele ja Kirjanduse Instituudi terminoloogiakomisjonis (1977 ilmunud "Eesti-inglise-saksa-vene infosõnastiku" kaasautor).
Poliitiline tegvus.
Alates Laulva revolutsiooni ajast tegeles ta aktiivselt poliitikaga (Wabariiklaste Koonderakonna loojaid 1990, selle majanduspoliitika programmi põhiautor jm).
Teoseid.
Üle 80 teaduspublikatsiooni, sh 13 monograafia; üle 90 aimeartikli.
Spordi alalt.
Avaldas kirjutisi Kehakultuuris ja Spordilehes, tõlkis eesti keelde suusaspordiõpikud "Mäesuusatamine" ja "Suusahüpped". Ta on avaldanud üle 50 artikli suusahüpete ja slaalomitehnika ning treeningu ja hüppemägede kohta, olnud Eestis mitme suusahüppemäe projekteerijaid.
Isiklikku.
Tema isa oli Hugo Pärtelpoeg.
Ta oli abielus Leila Pärtelpojaga, nende tütar on Mari Pärtelpoeg.
Eva Silvia Pärt-Enander

Eva Silvia Pärt-Enander (aastani 1991 Pärt, sündinud 19. märtsil 1961 Gävles Rootsis) on Rootsi ja Eesti matemaatik.
Elulugu.
Eva Silvia Pärt-Enander on arsti tütar, Peeter ja Toomas Pärdi õde.
Lõpetas 1980 Gävles Vasaskolani gümnaasiumi, 1984 Uppsala ülikooli, filosoofialitsentsiaat numbrilise analüüsi alal (1988, samas), PhD (numbriline analüüs, 1995, samas), väitekiri "Overlapping grids and applications in gas dynamics" (Uppsala, 1995). Oli 1983–1984 Uppsala ülikooli infotehnoloogia õppetooli vanemlaborant, 1984–1985 California Ülikooli (Los Angeles) matemaatika õppetooli külalisdoktorant, 1985–1990 Uppsala Ülikooli assistent ja doktorant, 1991–1996 nooremõpetaja, 1997–2015 tehniline andmetöötluse ülikoolilektor, 2001–2013 Uppsala Ülikooli õppelabori e-õppe ainekursuste juhataja ja juhendaja, 2013– Uppsala ülikooli infotehnoloogia osakonna abijuhataja. Pidanud loenguid rakendusmatemaatikast, programmeerimisest, arvutlusest ja e-õppest, korraldanud aastast 2006 Uppsala Ülikooli võrgupõhist eesti keele õpetust.
Teadustöö.
Uurinud osaliste diferentsiaalvõrrandite rakendusi ja nende arvulisi lahendeid, eriti aerodünaamikas. Arendas 1987–1989 koostööd Rootsi rakendusmatemaatikute ja Los Alamose National Laboratory teadlaste vahel. Osales Euroopa kosmosesüstiku projektis HERMES (1987–1993), Rootsi rahvuslikus rakendusmatemaatika võrgustikus (1997–1999), Euroopa Liidu projektis JACO3 (JAVA and COBRA based Collaborative Environment for Coupled Simulations; 1998–2000). Uppsala ja Stanfordi ülikooli ühise magistriõppe arvutuskursuse projektijuht (aastast 2004), Rootsi ülikoolide õpihaldussüsteemide evalveerija (2005–2006). Esinenud konverentsidel Rootsis, Portugalis, Prantsusmaal, Saksamaal ja USA-s, oli Nordic MATLAB Conference '97 korraldajaid. Uppsala ülikooli akadeemilise senati (aastast 2005) ja mentorite kolleegiumi liige (aastast 2006).
Tunnustus.
Amelia Earhardi aastapreemia (1989), Rootsi Õppevahendite Autorite Ühingu aastapreemia (1997, 2000). Tunnistatud Uppsala Ülikooli tublimaks pedagoogiks tehnikas ja loodusteadustes (2003).
Margus Pärtlas

Margus Pärtlas (sündinud 11. mail 1964 Tallinnas) on eesti muusikateadlane, Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia õppe- ja teadusprorektor.
Elulugu.
Margus Pärtlas lõpetas 1982 Tallinna Muusikakeskkooli, 1987 Tallinna Riikliku Konservatooriumi, 1992 aspirantuuri N. A. Rimski-Korsakovi nimelise Peterburi Riikliku Konservatooriumis, kunstiteaduste kandidaat (1992, samas), väitekiri "Симфонии Эдуарда Тубина: тематизм и формообразование".
Oli 1987–89 ja 1992–93 Eesti Muusikaakadeemia muusikateooria kateedri vanemõpetaja, 1993–2003 muusikateooria dotsent, 2004 professor, alates 2003 ka õppe- ja teadusprorektor. 1999–2000 viibis Fulbrighti uurimisstipendiumiga Põhja-Texase Ülikoolis. Õpetanud muusikateoreetilisi aineid ja kursust Eduard Tubina muusikast.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: Eduard Tubina looming; muusikateooria ja -analüüsi üldprobleemid. Eesti Teadusfondi grant "Eduard Tubin 20. sajandi. heliloomingu kontekstis" (2002–2005). Rahvusvaheliste teaduskonverentside korraldaja (Tallinna rahvusvahelised muusikateooria konverentsid, "Eduard Tubin 100"). Eesti Muusikateaduse Seltsi liige (esimees 1997–2003). 16 teaduspublikatsiooni, sh monograafiat.
Isiklikku.
Tema abikaasa on muusikateadlane Žanna Pärtlas.
Žanna Pärtlas

Žanna Pärtlas (1992. aastani Krasnova; sündinud 11. märtsil 1964 Leningradis) on Eesti muusikateadlane.
Elulugu.
Ta lõpetas 1983. aastal N. A. Rimski-Korsakovi nimelise Leningradi Muusikakooli aj 1989. aastal Leningradi Riikliku Konservatooriumi muusikateaduse erialal, kunstiteaduste kandidaat (1992, samas), väitekiri "Гетерофонное многоголосие русской народной песни: определение феномена, закономерности образования и строения (на материале традиции русско-белорусского пограничья)". 
Oli aastatel 1986–1989 Leningradi Moskva rajooni Lastemuusikakooli nr 4, 1990–1991 Peterburi Riikliku Konservatooriumi, 1991–1992 Herzeni-nimelise Venemaa Pedagoogikaülikooli muusikateoreetiliste ainete õpetaja, 1994–1998 Eesti Muusikaakadeemia lektor, 1998–2000 dotsent, 2002. aastast Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia) vanemteadur.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: Vene-Valgevene piiriala ja setu rahvalaul, mitmehäälsus vokaalses rahvamuusikas, muusikaanalüütiline lähenemine etnomusikoloogias. 12 teaduspublikatsiooni.
Isiklikku.
Žanna Pärtlas on venelane, tantsupedagoogi tütar ja Margus Pärtlase abikaasa.
Robert Päsok

Robert Päsok (28. september 1932 Tšeljabinski oblast, Vene NFSV, NSV Liit – 12. juuni 2006 Tallinn) oli eesti tehnika- ja majandusteadlane.
Elulugu.
Robert Päsok oli töölise poeg.
Lõpetas 1955. aastal Uurali Mäeinstituudi, oli 1959–1962 NSVL Teaduste Akadeemia Uurali osakonna aspirant, tehnikakandidaat (1963, NSVL Teaduste Akadeemia Uurali osakond), väitekiri käsitles metallimaakide allmaakaevandamise efektiivsust.
Oli 1963–1966 NSVL Söetööstuse Ministeeriumi uurimisinstituudi (НИИOГР) sektorijuhataja, 1966–1980 Tallinna Polütehnilise Instituudi mäekateedri dotsent, 1981–1997 Eesti NSV TA Majanduse Instituudi ja 1997–1999 Eesti Metsamajanduse ja Looduskaitse Teadusliku Uurimise Instituudi (EMI) vanemteadur. Õpetas mäemasinaid, mäetööde organiseerimist ja ökonoomikat.
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: maavarade kaevandamine, põlevkivikarjääride ökonoomika ja töökorraldus, Eesti loodusressursid ja nende kasutamine, mineraaltoorme ökonoomika.
Teoseid.
Ligi 100 teaduspublikatsiooni.
Elmar Daniel Päss

Elmar Daniel Päss (27. mai 1901 Vooru vald, Viljandimaa – 15. mai 1970 Tallinn) oli eesti folklorist. ja pedagoog.
Elulugu.
Elmar Daniel Päss sündis 1901. aastal Viljandimaal, oli talupidajast möldri poeg. Ta õppis Tartus Hugo Treffneri gümnaasiumis ja Valgas poeglaste reaalgümnaasiumis, lõpetas 1922. aastal Valga Poeglastegümnaasiumi.
1926. aastal lõpetas Tartu Ülikooli, peaaineteks rahvaluule ja eesti keel, "mag. phil." kraadiga, väitekiri "Joomine Eesti rahvalaulude ja vanasõnade järele", filoloogiakandidaat (ümber atesteeritud 1947), 1933–1937 TÜ stipendiaat rahvaluule alal, 1937–1939 doktorant (väitekiri "Mardi-Kadri kultus" jäi kaitsmata ühe oponendi vastuseisu tõttu). 
Elmar Päss oli 1926–1927 Tartu Tehnika Ühisgümnaasiumi õpetaja, 1928–1932 Tartu Ülikoolis eesti ja võrdleva rahvaluule õppetooli assistent (ülemäärane õppejõud), aastast 1939 Tallinnas eesti keele õpetaja (sh aastast 1944 Tallinna Merekoolis), 1947–1950 Eesti NSV TA Keele ja Kirjanduse Instituudi rahvaluulesektori vanemteadur, vallandati süüdistatuna kodanlikus natsionalismis. Oli hiljem taas Tallinna Kalatööstuslikus Merekoolis õpetaja.
Teadustöö.
Uurinud eesti rahvalaulu, rahvakombeid ja rahvaluuleteaduse ajalugu, aga ka ingerlaste ja vadjalaste pärimusi, eriti sünni- ja matusekombeid. Tõstatas ühena esimestest Eesti kirjanduse ja rahvaluule suhete probleemi, uuris folkloristika levimist kirjanduses. Uurimistöös lähtus geograafilis-ajaloolise eesti-soome koolkonna tõekspidamistest. Viljakas retsensent, jälgis eesti folkloristika kõrval ka naabermaade rahvaluuleväljaandeid ja uurimusi. (1924–39), Eesti Kirjanduse Seltsi (1926–40), Õpetatud Eesti Seltsi (1927–47) tegevliige. 50 teaduspublikatsiooni.
Viktor Päss

Viktor Päss (14. mai 1892 Jõgeveste vald, Valgamaa – 22. september 1956 Tallinn) oli eesti matemaatik ja haridustegelane.
Elukäik.
Viktor Päss oli talupidaja poeg.
Päss lõpetas 1912. aastal Tartu Aleksandri Gümnaasiumi ja 1918. aastal Tartu Ülikooli füüsika-matemaatikateaduskonna. Aastatel 1917–1918 oli ta matemaatikaõpetaja Võru tütarlaste ja poeglaste gümnaasiumis, 1918–1919 Eesti Noorsoo Kasvatuse Seltsi Tütarlaste Gümnaasiumis ja Tartu Õpetajate Seminaris. 1919 osales Päss Vabadussõjas. 1919–1920 õpetas ta Tallinna Õpetajate Seminaris, 1919–1934 Tallinna Tehnikumis, olles ühtlasi ka Tallinna Tehnikumi inspektor ja hoolekogu liige. 1920–1923 oli ta eeltehnikumi, 1923–1925 Riigi Ühistehnikagümnaasiumi ja 1927–1928 Tallinna Tehnikumi juures tegutsenud laevamehaanikute kooli juhataja, ühtlasi 1921–1931 kutsekoolide õpetajate kursuste ja 1929–1931 raadiooperaatorite kursuste õppejõud, 1946–1949 Tallinna Polütehnilise Instituudi füüsika kateedri assistent. 1934–1940 oli ta Tallinna Prantsuse Lütseumi, 1940–1941 ja 1944–1946 Tallinna 7. Keskkooli, 1942–1944 J. Westholmi Gümnaasiumi direktor ja füüsikaõpetaja. Tema algatusel ja Prantsuse riigi rahalisel toetusel ehitati Tallinna Prantsuse Lütseumile esinduslik koolihoone Hariduse tänavale. 1949–1956 töötas küüditatuna Siberis Glavstani kullakaevanduses Krasnojarski krais.
Ta on maetud Tallinna Metsakalmistule.
Teadustöö.
Viktor Päss uuris valgusnähtusi, milleks konstrueeris ise katseriistu. Ta õpetas peamiselt matemaatikat – algebrat, geomeetriat, kõrgemat matemaatikat, trigonomeetriat –, kuid ka astronoomiat ja füüsikat. Päss koostas matemaatikaõpikuid, ülesannete kogusid ja käsiraamatuid kesk- ja kõrgkoolidele. Talle kuulus Eesti Vabariigi patent "Valgust polariseerivate kihtide valmistamisviis" (1940). 
Isiklikku.
Tema abikaasa oli Aino ja Oskar Kallase tütar Virve-Ainikki Kallas-Päss.
Peeter Päts

Peeter Päts VR I/3 (5. märts 1880 Tahkuranna vald, Pärnumaa – 9. november 1942 Tallinn) oli eesti geograaf, pargiarhitekt ja looduskaitsetegelane.
Elulugu.
Peeter Pätsil oli neli venda ja üks õde: Nikolai Päts, Paul Päts (1876–1881), Voldemar Päts, Konstantin Päts ja Marianna Pung. 
Lõpetas 1898 Pärnu linnakooli, 1901 Pihkva Maamõõtjate Kooli. Tutvus 1911 linnaplaneerimisega Peterburis, Moskvas, Harkovis ja Kiievis, 1912 Saksamaal (Berliinis jm). 
Õppis 1914 Dresdeni Tehnikaülikoolis, siis Moskva Põllumajandusinstituudis ja 1921–1922 TÜ-s metsandust, lõpetas 1928 TÜ matemaatika-loodusteaduskonna geograafina, geograafiamagister (1928, TÜ), väitekiri "Eesti ja Läti Vabariigi vaheline piir" (Pärnu, 1927). 
Võttis osa Vene-Jaapani sõjast, I maailmasõjast (ohvitserina Poola rindel, 1915–1916 Tallinnas Peeter Suure Merekindluses topograafi abi). Oli 1902–1910 (vaheajaga) Grodno riigimaade valitsuse topograaf ning Tomskis, Petroskois ja Vitebskis maakorraldaja, 1910–1914 ja 1918 Tallinna Linnavalitsuse maamõõduosakonna juhataja. 1918–1920 Pärnu linna mõisade ja metsade valitseja.
Oli Pärnu maakonna komandant ning Pärnumaa rahvaväe ja Kaitseliidu ülem. 1918. aasta nimetati 16. novembril Kaitseliidu Pärnumaa maleva pealikuks ja ühtlasi ka Pärnu komandandiks Karl-Johann Laurits. Malevapealiku abilisteks valis büroo kolmeliikmelise korraldava komisjoni, kuhu kuulusid Peeter Päts, August Jürmann ja Jaan Karu. Pärnu linna Kaitseliidu malev ümberstruktureerimisel, valiti garnisoni ülemaks lipnik Peeter Päts.
1921–1927 oli ta Eesti-Läti piirikomisjoni liige ja esimees, 1927–1934 Petseri ja Narva-taguste maade kinnistuskomisjoni liige, 1934–1935 Kadrioru pargi valitseja, 1935–1938 Riigiparkide Valitsuse direktor, 1938–1940 Loodushoiu- ja Turismi-instituudi direktor.
Registreeritud maamõõtja (1935).
Teadustöö.
Juhendas Kadrioru, Toila-Oru, Keila-Joa ja Pühajärve pargi rekonstrueerimist. Korraldas aednikele ekskursioone ja õppereise Saksamaale jt riikidesse, saatis mh 1938 oma kulul kuus abiaednikku Riigi Kõrgema Kunstikooli aiaarhitektuurikursustele. Juhtis looduskaitse- ja loodushoiuseaduste koostamist ning vastava kirjanduse väljaandmist. Aastaraamatu "Looduskaitse" (I 1937, II 1940) toimetajaid ja autoreid, koguteose "Võidupüha" (1938) kaasautor, ajakirjade Eesti Looduskaitse (1938–1939) ning Loodushoid ja Turism (1939–1940) peatoimetaja. Osales Eesti Loomakaitse Liidu ja Tallinna Loomaaia asutamises. Looduseuurijate Seltsi, Eesti Geodeetide Ühingu (1937–1940 esimees) jmt organisatsioonide liige. Vabadusristi I liigi 3. järk, Valgetähe III klassi teenetemärk, Piiskop Platoni II järgu orden ja Läti Kolme Tähe II klassi aumärk.
Isiklikku.
Tema vennad olid Nikolai, Konstantin ja Voldemar Päts.
Peeter Kristian Päts

Peeter Kristian Päts (sündinud 13. aprillil 1958 Göteborgis Rootsis) on eesti taimekaitseteadlane.
Elulugu.
Lõpetas 1978 Kongahälla gümnaasiumi (Kungälv, Rootsi), 1985 Uppsalas Rootsi Põllumajandusülikooli taime- ja metsakaitseteaduskonna agronoomia erialal põllumajandusmagistrina, väitekiri "A survey on maize and potato storage in Kenya, with particular reference to post-harvest losses caused by insects", "Ph.D." (entomoloogia, 1992, samas), väitekiri "Reproductive biology of the cereal stemborer Chilo partellus". 
Oli 1985–92 Rootsi Põllumajandusülikooli taime- ja metsakaitseteaduskonna uurimisassistent, 1993–95 teadur, 1995–97 Kanada põllumajanduse uurimisjaama külalisteadur, ühtlasi Briti Columbia Ülikooli taimeteaduse osakonna (Vancouver, Kanada) järeldoktor, aastast 1997 Oslos Nordic Academy for Advanced Study (NorFA) vanemnõunik.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: taimekaitse, teraviljakahjurid. Olnud välitöödel Keenias, uurimistööl Rootsis ja Kanadas, pidanud ühendust ka Põhjamaade, Balti riikide ja Loode-Venemaa keskkonnauurijatega. Eesti Agronoomide Seltsi Rootsis liige. Üle 40 teaduspublikatsiooni.
Maks Pääbo

Maks Pääbo (eesnime rööpkujud: Max, Maksim, 2. detsember 1905 Nuustaku alevik, Otepää kihelkond, Tartumaa – 29. juuni 1986 Norrköping, Rootsi) oli eesti tehnikateadlane.
Elulugu.
Maks Pääbo oli kooliõpetaja poeg.
Lõpetas 1923. aastal Läänemaa Ühisgümnaasiumi, õppis aastatel 1923–1924 Tartu Ülikooli matemaatikateaduskonnas, lõpetas 1928. aastal Budapesti Tehnikaülikooli masinaehitusinsenerina. 
1929. aastal Haridusministeeriumi stipendiaadina Ungaris viibides tutvus tekstiilierialaga, täiendas end hiljem Saksamaal. 
Oli 1930–1936 AS-i O. Kilgas insener, 1936–1940 tehniline juhataja, ühtlasi 1936–1940 Tallinna Eratekstiilkooli direktor, 1939–1944 Tallinna Tehnikaülikooli õppeülesande täitja mehaanilises tehnoloogias.
Põgenes 1944 Rootsi, kus oli firma AB Åke Berg tekstiilivabriku insener.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: tekstiilitehnoloogia, -masinad ja -materjalid, pneumaatiline kudumistehnika. Leiutas süstikuta kudumistelje Maxbo, millel kootud kangast iseloomustas väike kuluvus. Rakendas uusi telgi esimesena Malmö firmas MYA. Töid tekstiili alalt.
Liikmesus.
Eesti Inseneride Ühingu ja Insenerikoja mehaanikasektsiooni liige, Eesti Inseneride Ühingu teadusliku komisjoni referent, 1936–1940 Tekstiilieriteadlaste Liidu ja Tekstiilimeistrite Ühingu esimees. 
Isiklikku.
Oli abielus kunstnik Vida Pääbo-Jusega. Nende tütar on tuntud raamatuillustraator Ilon Wikland.
Jüri Pääsuke

Jüri Pääsuke (sündinud 1. oktoobril 1940 Viljandis) on eesti tehnikateadlane.
Elulugu.
Jüri Pääsuke on teenistuja poeg.
Lõpetas 1959 Tartu Raudteetehnikumi, 1965 Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI) mehaanikateaduskonna, 1972 aspirantuuri Leningradi Polütehnilise Instituudis, tehnikakandidaat (1972, samas). Stažeeris 1976 Moskvas Arvutustehnika Teadusliku Uurimise Instituudis ja 1981 Pariisis riiklikus arvutifirmas CiZi. Oli 1965–1968, 1972–1973, 1979–1980 TPI masinaehituse tehnoloogia kateedri assistent, teadusliku uurimise sektori noorem- ja vanemteadur ning masinaehituse tehnoloogia kateedri vanemõpetaja, 1973–1979 ja 1980–1987 töötas Eesti NSV Plaanikomitee arvutuskeskuses, 1987–1992 oli Eesti Majandusjuhtide Instituudi tehnoökonoomika ja informaatika kateedri ning majanduse kateedri informaatika ja arvutiõpetuse vanemõpetaja ning dotsent, aastast 1992 Eesti Merehariduskeskuse (aastast 1999 Eesti Mereakadeemia) arvutiõpetuse kateedri juhataja. Loengukursused: personaalarvutid ja nende kasutamine, informaatika ja andmetöötlus, töö ja programmeerimine arvutisüsteemides; koostanud õppevahendeid.
Teadustöö.
Uurimisvaldkonnad: arvutid ja informaatika, varem ka masinprojekteerimine ja automaatjuhtimine. Tegelenud tehnoloogiliste protsesside projekteerimisega arvutite abil, osalenud (kollektiivi juhina) andmesisestus- ja -kogumissüsteemi "Dokument" väljatöötamisel ja juurutamisel (1977–1981). Orden "Austuse märk" (1986). 20 teaduspublikatsiooni.
Leonhard Pääsuke

Leonhard Pääsuke (13. oktoober 1902 Krüüdneri vald, Tartumaa – 1. märts 1951 Montréal, Kanada) oli eesti keemik.
Elulugu.
Leonhard Pääsuke oli põllumehe poeg.
Oli õppursõdurina Vabadussõjas. Lõpetas 1921. aastal Tartus Hugo Treffneri Gümnaasiumi, 1926 Tartu Ülikooli keemiaosakonna tehnoloogia haru, keemiamagister ("mag chem techn") (1928, TÜ), väitekiri "Tärklise määramine odras, rukkis ja nisus Pulfrichi turkerefraktomeetri abil". Oli 1925–26 Tartu Ülikooli mullateaduse ja agrokeemia kabineti nooremassistendi kohusetäitja, 1926–1930 agrokeemia katsejaama vanemassistendi kohusetäitja ja vanemassistent, aastast 1932 Kohtlas firma New Consolidated Gold Fields Ltd keemik. 
Põgenes 1944. aastal Saksamaale, sealt siirdus 1948. aastal Kanadasse.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: põlevkivikeemia.
Jaanus Pöial

Jaanus Pöial (sündinud 6. aprillil 1959 Toris Pärnumaal) on eesti matemaatik ja arvutiteadlane.
Elulugu.
Tema ema vanemate kodukoht asub endise Reiu mõisa lähedal (praegu Pärnu linna Paikuse osavald, Silla küla), isa on pärit Hiiumaalt. Abielus, tütar ja poeg.
Lõpetas 1977 Nõo Keskkooli, 1982 Tartu Ülikooli matemaatikateaduskonna, 1985 aspirantuuri Tartu Riiklikus Ülikoolis, tehnikakandidaat (1987, Küberneetika Instituut), väitekiri "Спецификции ФОРТ-программ и их применение в системах построения трансляторов". Oli 1985–1986 Tartu Riikliku Ülikooli rakendus­matemaatika labori teadur, 1986–1989 programmeerimise kateedri vanemõpetaja, 1989–1993 sama kateedri dotsent, 1993 loodud Arvutiteaduse instituudi esimene juhataja, 1993–2004 sama instituudi dotsent, 2001 instituudi juhataja. 2004–2017 Eesti Infotehnoloogia Kolledži juhtivõppejõud. 2017–... Tallinna Tehnikaülikooli IT Kolledži dotsent. Õpetanud programmeerimist ja programmeerimiskeeli, arvutikasutust, algoritme ja andmestruktuure, programmeerimist Javas, UNIXi-süsteeme, graafiliste kasutajaliideste disaini, programmianalüüsi; koostanud õppevahendeid. Aastatel 2011–2015 oli ta Viini Tehnikakõrgkooli külalisõppejõud.
Jaanus Pöial kuulus Eesti UNIXi Pruukijate Seltsi asutavasse toimkonda. Aastatel 2012–2018 Eesti Kõrghariduse Kvaliteediagentuuri hindamisnõukogu liige.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: arvutiteadus – programmeerimis­­keeled, translaatorid, programmide spetsifitseerimine, programmi­analüüs, matemaatilised poolrühmad. Forth Interest Groupi (USA) liige, EuroFORTH programmikomitee liige. 35 teaduspublikatsiooni.
Georg Friedrich Pöschmann

 
Georg Friedrich Pöschmann (11. jaanuar 1768 Naumburg, Saksamaa – 17. märts 1812 Tartu) oli Eesti ajaloolane.
Georg Friedrich Pöschman oli kaupmehe poeg. Ta õppis Leipzigi Ülikoolis ja töötas Tartu Ülikoolis ajaloo, statistika ja geograafia professorina 1800–1812.
Elulugu.
Georg Friedrich Pöschmann oli sakslane.
Lõpetas 1787 Naumburgi linnakooli, 1789 Leipzigi Ülikooli "mag. phil." kraadiga. Töötas 1790–98 erinevatel ametikohtadel Saksamaal, tõlkis teaduskirjandust ning avaldas luulekogumiku. 1798–99 viibis Riias ja Moskvas. 1800–12 oli TÜ üldajaloo professor, 1803 ja 1809–10 ka filosoofiateaduskonna dekaan. TÜ taasavamisel 1802 esines ladinakeelse tervituskõnega. TÜ ainukese ajalooprofessorina õpetas nii üldajaloo kui ka Vene ajaloo üldkursusi ning erikursustena sissejuhatust ajalooteadusse ja riigiteadusse, samuti ajaloolise etnograafia kursust, õpetas ka ladina, saksa ja inglise keelt. Üliõpilaste eeskujuliku kasvatamise eest kinkis keiser Aleksander I talle briljantidega kaunistatud tubakakarbi. Õppetöö kõrval pidas arvukalt muid ameteid: oli TÜ raamatukogu esimese direktori abi-bibliotekaar, kellena etendas olulist osa raamatukogu komplekteerimisel praeguseni ajaloolist väärtust omava , kuulus 1803 TÜ koolikomisjoni esimesse koosseisu, oli TÜ Üldise Õpetajate (Pedagoogika) Instituudi direktor ning professor. Paljude ametite tõttu jäi teaduslik produktsioon tagasihoidlikuks, tähtsaim töö (1802) käsitleb Õhtumaa kultuuri mõju Venemaale.
Silvia Pöögelmann

Silvia Pöögelmann (20. veebruar 1917 New York – 9. detsember 2002 Peterburi) oli eesti zooloog ja loomafüsioloog.
Elulugu.
Silvia Pöögelmann on Hans Pöögelmanni tütar.
Lõpetas 1935 Leningradis keskkooli (Peterschule), 1941 Leningradi Ülikooli bioloogia osakonna zooloogia alal, 1945 Moskvas Timirjazevi nimelise Põllumajanduse Akadeemia, 1950 aspirantuuri Leningradis Üleliidulises Taimekaitseinstituudis, põllumajanduskandidaat (1951, samas), bioloogiadoktor (1968, Moskva Ülikool). Oli 1950–54 Leningradis Üleliidulise Taimekaitseinstituudi nooremteadur, 1954–59 Leningradi Põllumajanduse Instituudi assistent ja 1966–91 zooloogia kateedri juhataja, 1960–66 Eestis Eesti NSV TA Eksperimentaalbioloogia Instituudi loomafüsioloogia sektori juhataja. Õpetanud zooloogiat ja ökoloogiat; koostanud õppevahendeid.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: loomade ökofüsioloogia, näriliste ontogenees ja füsioloogia, ka radiobioloogia. Sedastas, et täiskasvanud organismi füsioloogiline seisund ja reproduktsioonivõime sõltuvad ontogeneesi varase perioodi mõjuteguritest. Esinenud ettekannetega loomaökoloogia-, -füsioloogia- ja -psühholoogia-alastel teaduskonverentsidel. Venemaa Terioloogiaseltsi liige. Üle 100 teaduspublikatsiooni, sh 3 monograafiat.
Kalev Pügi

Kalev Pügi (perekonnanime rööpkuju Pugi; 31. detsember 1925 Tartu – 13. oktoober 1984 Kingston, Kanada) oli eesti keemiainsener.
Elulugu.
Kalev Pügi oli metsatöösturi poeg.
Lõpetas 1944 Tartus gümnaasiumi. Põgenes 1944 Saksamaale. Õppis 1946–1947 Balti Ülikoolis Pinnebergis keemiat. Oli aasta Kanadas metsatöödel, õppis 1948–1952 Vancouveris Briti Columbia Ülikoolis, lõpetas keemiainseneri erialal, M.Sc. keemilise tehnoloogia alal (1955, Queensi Ülikool, Kingston). Oli 1952–1964 Maitlandi (Kingstoni lähedal) rajatud DuPonti suurfirma keemiainsener, 1964–1971 sama firma arendusgrupi uurija, 1971–1984 uurimisgrupi juht.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: orgaaniline süntees, peamiselt polüamiidide saamine ja polüamiidkiudude tööstuslik tootmine. Pügi uurimistulemuste alusel ehitati tehases uus reaktor, mis võimaldas toota nailonit varasemast efektiivsemalt. Juhtis esimese täieliku matemaatilise mudeli loomist kunstkiudude valmistamiseks. Uuringute tulemused on patenteeritud paljudes tööstusriikides. Canadian Society of Chemical Engineers'i liige.
Oli innukas maletaja ja maleelu organiseerija Kanadas, valiti korduvalt Ida-Kanada Maleliiga ja 1973–1984 Kanada Maleliidu presidendiks. Korraldanud mainekaid ülekanadalisi maleturniire, millest 1975. aastal (vahetult enne surma) võttis osa ka Paul Keres. Maletajana on Pügi autasustatud kuninganna Elisabeth II hõbemedaliga (1977).
Aino Pürge

Aino Pürge (kuni 1936 Aino Bürger; 11. august 1925 Tallinn – november 1998 Tallinn) oli eesti arstiteadlane ja neurokirurg.
Elulugu.
Lõpetas 1944. aastal Tallinna 8. Keskkooli, 1950. aastal TRÜ arstiteaduskonna, täiendas end 1962 ja 1969 neurokirurgia alal Moskvas Burdenko-nimelises Neurokirurgia Instituudis, meditsiinikandidaat (1975, TRÜ), väitekiri "Диагностика и хирургическое лечение травматических гематом". 
Oli 1951–1954 Pärnu-Jaagupis jaoskonnaarst ja Libatse Sanatooriumi ftisiaater, 1954–1956 Tallinna Vabariikliku Haigla kliiniline ordinaator, 1956– neurokirurg, ühtlasi Põhja-Eesti piirkonna neurotraumade konsultant.
Teadustöö.
Uurimisvaldkond: traumaatiliste hematoomide diagnostika ja ravi. 
Teoseid.
Üle 10 teaduspublikatsiooni.
Isiklikku.
Tema isa oli tehnikateadlane ja insener Aleksander Pürge.
Keila-Joa hüdroelektrijaam

Keila-Joa hüdroelektrijaam (varem Keila-Joa mõisa vesiveski) on hüdroelektrijaam Keila-Joa alevikus endise Keila-Joa mõisa lähedal.
Jaam asub Keila jõel, Keila joa kõrval.
Keila-Joa mõisa vesiveski on ehitismälestis nr 9475.
Hüdroelektrijaama võimsus on 365 kW. Elektrit toodab üks reguleeritavate töö- ja juhtlabadega Kaplan turbiin nimivooluhulgaga 5,5 m³/s ja töörõhuga 8,7 m. Turbiini läbimõõt on 1 m.
Ajalugu.
Vanimad ülestäheldused Keila-Joa vesiveskist pärinevad 1555. aastast. 1928 algas elektritootmine, samal ajal jätkas tegevust ka viljaveski.
1936 ehitati uus veevõtukanal ja laiendati kalakasvatuse abihooneid.
2005 taastas hüdroelektrijaama Eesti Energia. Taastati 20. sajandi algusest pärinev välisilme. Renoveerimistööd maksid Eesti Energia korraldatud riigihanke kohaselt koos käibemaksuga 15,3 miljonit krooni ehk ligi 1 miljon eurot. Taastamistööd toimusid Raine Karbi projekti järgi.
Ciergnoni loss

Ciergnoni loss (ka "Ciergnoni kuninglik loss", prantsuse keeles "château royal de Ciergnon", hollandi keeles "Koninklijk kasteel van Ciergnon") on loss Belgias Namuri provintsis Houyet' vallas Ciergnoni küla lähistel.
Loss on Belgia kuninga üks residentse.
Metsade, jõe ja avarate jahimaadega valduse omandas 1840. aastal kuningas Léopold I, kuninganna Louise-Marie soovil. Siis ehitati jahiloss. 1888. aastal hakati kuningas Albert II algatusel vana lossi ehitama ümber kujule, mis on säilinud praeguseni.
Lossi kabelis on ristitud kuningas Philippe I lapsed printsessid Elisabeth ja Eléonore ning printsid Gabriel ja Emmanuel.
Õppimisteooria

Õppimisteooria on psühholoogias üldmõiste teooriate ja mudelite kogumile, mille abil on püütud kirjeldada ja seletada õppimist. 
Õppimisteooria olulisemad teooriad ja mudelid on:
Tingitus

Tingitus (inglise keeles "conditioning") on õppimisteooria mudel, mida kasutati olendi käitumise uurimisel etteantud tingimustes. Tehakse vahet klassikalisel ja operantsel (instrumentaalsel) tingitusel.
19. sajandi lõpus uuris Edward Lee Thorndike probleemilahendust ja mõtlemist. Oma paradigmat loovas eksperimendis aastast 1898 pani ta kassi puuri, mida oli võimalik seestpoolt nöörist tõmmates avada, asetas väljapoole puuri sööda ja mõõtis seejärel, kui palju aega kulus kassil vabadusse pääsemiseks. Thorndike'i tähelepanekud ja järeldused viisid instrumentaalse tingituse teooria tekkeni. 
1905. aastal avastas füsioloog Ivan Pavlov, et loomadel algab süljeeritus juba enne toidunõu etteandmist. Piisas sellest, kui katseruumi astus talitaja toiduga. Avastatud seaduspärasust hakati nimetama klassikaliseks tingituseks.
1937. aastal võttis Burrhus Frederic Skinner kasutusele operantse tingituse mõiste, millega ta tähistas olendi käitumise seoseid tingimuste vormi, sageduse ja tugevusega.
1960. aastatel viisid Skinneri teooriad kognitivistlike mudelõppe teooriateni.
Crupet

Crupet on prantsuskeelne osavald ja asula Belgias Namuri provintsis Assesse'i vallas.
Kuni ühendamiseni Assesse'i vallaga 1977. aastal oli Crupet omaette vald.
Crupet' linnus

Crupet' linnus, tuntud ka kui Carondelet' linnus ("Château des Carondelet") või Crupet' donjon, on keskaegne linnus Belgias Namuri provintsis Assesse'i vallas.
Luhasoo looduskaitseala

Luhasoo looduskaitseala asub Võru maakonnas Rõuge vallas Kadõni ja Kellämäe küla piires.
Kaitseala moodustati 1981. aastal ja selle pindala on 916 ha. Kaitsealal on kaks sihtkaitsevööndit – Luhasoo sihtkaitsevöönd ja Kellämäe sihtkaitsevöönd.
Luhasoos on kolm huumustoitelist rabajärve (Mustjärv, Tiksijärv ja Püksijärv), mis on säilinud jäänukina kunagisest suuremast järvest.
Idast piirab sood Pärlijõgi ja lõunast Eesti-Läti piir. 
Rabaga tutvumiseks on rajatud 4,5 km pikkune ringikujuline õpperada, kuhu on märjemate osade katteks ehitatud laudtee.
Luhasoo geograafilised koordinaadid on .
Blondiini armastus

"Blondiini armastus" on 1965. aastal valminud Tšehhoslovakkia mängufilm.
Süžee.
Zruč nad Sázavou on mitme kergetööstusettevõttega linn ja linnaelanike hulgas on ülekaalus naised. Vabriku juhtkond korraldab oma töötajatele kohtumisõhtu reservväelastega. Kohtumisõhtu kujuneb kohati üsna koomiliseks. Kingavabrikus töötav Andula saab tuttavaks Prahast kohale sõitnud muusikust noormehe Mildaga. Nad veedavad kohalikus hotellis koos öö. Lahkudes annab Milda Andulale oma aadressi, kuid ei mõtle seda kuigi tõsiselt. Samuti jätab ta rääkimata, et elab väikeses korteris koos oma vanematega. 
Ühiselamus elav Andula ei ole oma eluga rahul. Ta jätab oma peigmehe Tonda maha ja sõidab Prahasse Milda juurde. Korraga ongi Andula kohver käes Milda vanemate korteri ukse taga ja küsib Mildat. Milda on ansambliga peol mängimas ja Andula jääb teda ootama. Milda ema on Andula tulekust tõsiselt häiritud. Milda jõuab koju hilja öösel ja on väga üllatunud, kui avastab, et tema diivanil keegi magab. Esialgu ei tunne ta Andulat üldse äragi ning pole külalise üle üldse rõõmus, kuigi ta püüab seda mitte välja näidata. Kuna Milda diivan on hõivatud, peab ta magama oma vanematega ühes voodis, mis on parasjagu koomiline. Hommikul sõidab Andula tagasi oma kodulinna. Film lõpeb sellega, kuidas ta ühiselamus räägib oma sõbrannale, kui lahe on Milda ja kui hästi nad omavahel läbi saavad.
Instruktsionalism

Instruktsionalism on õppimisteooria, mille loomise ajendiks on olnud vajadus õpetada inimesi paremini õppima.
Instruktsionalism järgib biheivioristlikku impulss-reaktsioon-mudelit.
Instruktsionalismi teoreetikutele on avaldanud mõju Burrhus Frederic Skinneri biheivioristlikud käitumisteooriad.
Üheks varasemaks instruktsionalismi teoreetikuks on Robert Mills Gagné, kes avaldas 1965. aastal raamatu "Conditions of Learning".
Instruktsionalismi teooria on saanud tugevaid mõjutusi Chicago ülikooli professori Benjamin Bloomi 1956. aastal avaldatud tööst "Taxonomy of Education Objectives", mis kujutab enesest ühte esimestest moodsatest õppimisprotsessi kodifitseeringutest. Instruktsionalism on avaldanud mõju nii biheiviorismile, kognitivismile, humanismile kui ka konstruktivismile.
Paulo Freire instruktsionalismikriitiline raamat "Rõhutute pedagoogika" ("Pedagogy of the Oppressed"), milles on analüüsitud õpetaja-õpilane suhteid ning kritiseeritud igasuguseid õpetuse "panganduslikke" ("banking") mudeleid, on mõjutanud terveid ameerika õpetajate põlvkondi.
XIV üldtantsupidu

XIV üldtantsupidu toimus 29. juunist 1. juulini 1990. aastal. Kalevi keskstaadionil toimus ühtekokku neli tantsuetendust. See oli esimene tantsupidu pärast 1939. aasta pidu, mis toimus sinimustvalgete lippude all, ehkki Eesti Vabariik ei olnud veel juriidiliselt taastatud. 
1990. aastast kehtib praegune tantsupidude numeratsioon, mis arvestab esimese peona 1934. aastal toimunud I Eesti mänge.
Peo alguses leelotas viimast korda Laine Mesikäpp, kes oli leelotanud üldpidudel alates 1947. aastast. Tantsupeo tule süütas aujuht Alfred Raadik.
Tantsupeole registreerus 13132 osalejat, kellest peole pääses 8874. Külalisesinejaid oli Leedust, Lätist, Venemaalt ja Soomest. Esimest korda osalesid peol väliseesti rühmad Kanadast, USAst, Rootsist, Inglismaalt ja Austraaliast.
Tantsupeo etendusi ja peaproove vaatas kokku 90 000 inimest.
XV üldtantsupidu

XV üldtantsupidu oli üldtantsupidu, mis toimus 1.–3. juulil 1994 Kalevi keskstaadionil. Anti kolm etendust.
Esimest korda pärast 1939. aasta pidu tantsiti vaid eesti rahvatantse ja eesti autorite loomingut. Kavas oli 27 tantsu.
Taasiseseisvunud Eesti esimene tantsupidu algas I üldtantsupeo meenutusega. Tantsiti samu tantse, mis 1934. aastal ("Tüska polka", "Labajalg", "Tuljak"). 
Lavastuse läbivaks jooneks oli Linda ja Kalevi pulmapidu, kuhu oli kutsutud terve Eestimaa. Tantsurühmad esinesid Viru, Harju, Lääne ja Järva piirkondade kaupa. Sarnast piirkondadeks jagamist kasutati ka 1963. aasta peol.
See oli viimane üldtantsupidu, mille üldjuht-lavastaja oli Mait Agu; pealavastaja oli Agu veel ka 1997. aasta noorte tantsupeol. Ta haaras lavastusse ka tuletseremoonia. Tantsupeo tuli süüdati Tartumaal Haldja talus Helju Mikkeli kodus. Hiljem ühines tantsupeotuli laulupeotulega.
Tantsupeol osales 7599 tantsijat ja nende saatjat.
Hjalmar Söderberg

Hjalmar Emil Fredrik Söderberg (2. juuli 1869 Stockholm – 14. oktoober 1941 Kopenhaagen) oli rootsi kirjanik, ajakirjanik ja tõlkija.
Elukäik ja looming.
Söderberg alustas 20-aastaselt tööd Rootsi päevalehes Svenska Dagbladet. 1895. aastal ilmus tema esimene romaan "Förvillelser", mille tegelaseks on Stockholmi tänavail sihitult uitav pillava ja kergemeelse elustiiliga noorsand. Sarnast temaatikat võib kohata ka Söderbergi hilisemais teoseis. 1898. aastal ilmus 20 lühijutust koosnev kogu "Historietter", 1901. aastal romaan "Martin Bircks ungdom", mis jälgib noore amatöörluuletaja arengut. Söderbergi tuntuimaks teoseks peetakse 1905. aastal ilmunud romaani "Doktor Glas".
Elu lõpupoole pühendus Söderberg rohkem ajakirjanikutööle ning teoloogiaõpinguile. Ta oli äge natsismi kriitik ning kirjutas sel teemal sageli vastupanuliikumise ajalehes Göteborgs Handels- och Sjöfartstidning.
Söderberg on tõlkinud rootsi keelde teiste hulgas Charles Baudelaire'i, Heinrich Heine ja Anatole France'i loomingut.
Söderberg suri Taanis ning on maetud Kopenhaagenisse.
Konrad von Erlichshausen

Konrad von Erlichshausen (1390. aastad - 7. novembril 1449) oli Saksa ordu kõrgmeister aastatel 1441–1449.
Noorus ja tegevus enne kõrgmeistriks saamist.
Konrad von Erlichshausen pärines Švaabimaalt Ellrichshausenist, tema suguvõsa pärines ministeriaalide seast, 14. sajandil olid tema esivanemad saanud Hohenlohe isandate vasallideks. 1401. aastal sai tõenäoliselt Konradi samanimelisest isast Saksa-Rooma riigi riigirüütel. Konrad von Erlichshausen ise sündis tõenäoliselt 1390. aastate esimesel poolel. Tema Saksa ordusse astumise ja Preisimaale asumise aeg pole teada, kuid 1415. aastal on teda märgitud kõrgmeister Michael Küchmeister von Sternbergi kumpanina. 1418. aastal sai temast aga Marienburgi lähedal asunud Grebini foogt, seejärel oli ta mõnda aega (1420–1423) Roggenhauseni foogt ning seejärel taas Grebini foogt. Seejärel tõusis ta aga mõjuka Ragniti komtuuri kohale, valitsedes Memeli lähedal vastu Leedu piiri asuvaid alasid. Komtuurina võttis ta osa mitme Leeduga tehtud lepingu kinnitamisest.
1432. aastal tõusis Erlichshausen ordu suurkomtuuri kohaga, tõustes ordu suurkäsknikuks ning kõrgmeister Paul von Rusdorfi lähimate nõunike ringi. 1434. aastal sai temast aga Saksa ordu suurmarssal asukohaga Königsbergis ehk orduväe sõjaline juht ning sisuliselt teine mees ordus. 1436. aastal vabastati ta aga sellest ametist ning temast sai Kulmi ja Thorni komtuur. Võimalik, et tema ametist tagandamise tingisid vastuolud kõrgmeistri poliitikaga. 1440. aastal juhtis ta Rusdorfi poliitikaga rahulolematute ordukäsknike opositsiooni ning saavutas enda taaskinnitamise marssaliks. 1441. aasta alguses sundis ta Rusdorfi ametist tagasi astuma ning sama aasta aprillis valiti Erlichshausen kõrgmeistriks.
Kõrgmeistriaeg.
Konrad von Erlichshausen püüdis kõrgmeistrina säilitada rahumeelseid suhteid Poola ja Leeduga ning suurendada oma mõjuvõimu Liivimaa orduharu üle. Preisimaa-siseselt püüdis ta lepitada ordu ning Preisimaa seisuste (aadelkond ja linnad) vastuolusid.
1449. aasta novembri alguses sai Erlichshausen rabanduse ning suri mõni päev hiljem. Pärast tema surma valiti järgmiseks kõrgmeistriks tema venna Heinrichi (suri 1481) poeg Ludwig von Erlichshausen.
Grant

Grant ehk uurimistoetus (inglise keeles "research grant, research funding") on teadlasele, uurimisrühmale või teadus- ja arendusasutusele tavaliselt konkursi korras antav rahaline toetus uurimisprojekti elluviimiseks. 
Eesti teadus- ja arendustegevuse rahastamise süsteemis on perioodil 2012–2020 kahte tüüpi uurimistoetusi:
Institutsionaalne uurimistoetus ("institutional research funding") on teadus- ja arendusasutuse kõrgetasemelise teadus- ja arendustegevuse ja sellega kaasnevate tegevuste (uurimisteemade) rahastamiseks, teadus- ja arendusasutuse teadus- ja arendustegevuse järjepidevuse tagamiseks ning selleks vajaliku infrastruktuuri ajakohastamiseks, täiendamiseks ning ülalpidamiseks eraldatav toetus. 
Personaalne uurimistoetus ("personal research funding") on teadus- ja arendusasutuses töötava isiku või uurimisrühma kõrgetasemelise teadus- ja arendustegevuse projekti rahastamiseks ja järeldoktori teadustöö toetamiseks eraldatav toetus. Personaalse uurimistoetuse üldmõiste alla kuulub eri liike grante.
Uurimistoetuste väljaandmist korraldavad üldjuhul selleks spetsiaalselt loodud riigisisesed või rahvusvahelised teadust rahastavad organisatsioonid. Eestis oli aastail 1990–2011 peamiseks teadust rahastavaks organisatsiooniks Eesti Teadusfond, mis andis välja Eesti Teadusfondi grante. Alates 2012. aastast korraldab institutsionaalsete ja personaalsete uurimistoetuste väljaandmist Eesti Teadusagentuur.
Euroopa Liidu peamiseks teadust rahastavaks organisatsiooniks on Euroopa Teadusnõukogu.
Paul Fritsch

Paul François Nicolas Fritsch (25. veebruar 1901 Pariis – 25. mai 1970 Boulogne-Billancourt, Hauts-de-Seine'i departemang, Île-de-France'i piirkond) oli Prantsusmaa poksija.
Fritsch võitis sulgkaalus (kuni 126 naela ehk 57,2 kg) 1920. aasta Antwerpeni olümpiamängude poksivõistlustel kuldmedali ning tuli olümpiavõitjaks.
Fritsch poksis jaanuarist 1921 kuni märtsini 1929 elukutselisena. Ta pidas kokku 45 kohtumist, millest võitis 21 (neist 6 nokaudiga) ja kaotas 11 (neist 1 nokaudiga) ning 12 kohtumist jäi viiki.
Armand Apell

Armand Apell (16. jaanuar 1905 Strasbourg – 3. juuli 1990 Strasbourg) oli Prantsusmaa poksija.
Apell sai kärbeskaalus (kuni 112 naela ehk 50,8 kg) 1928. aasta Amsterdami olümpiamängude poksivõistlustel hõbemedali, kaotades finaalis kuldmedali- ja olümpiavõitjale Antal Kocsisile (Ungari).
Spontin

Spontin on prantsuskeelne osavald ja asula Belgias Namuri provintsis Yvoiri vallas. Asula keskel, Bocqi jõekäärus, asub Spontini loss.
Kuni ühendamiseni Yvoiri vallaga 1977. aastal oli Spontin omaette vald.
Spontini loss

Spontini loss on keskaegne loss Belgias Namuri provintsis Yvoiri vallas. Loss asub Bocqi jõekäärus, Spontinis.
Karjalan Sanomat

Karjalan Sanomat (soome keeles "Karjala Sõnumid") on Venemaa koosseisus olevas Karjala Vabariigis ilmuv soomekeelne ajaleht.
Väljaande eesmärgid on edendada soome, karjala ja vepsa keele ja kultuuri säilitamist ja arendamist Karjala Vabariigis.
Ajaleht ilmub üks kord nädalas 16-leheküljelisena. Lehe toimetus asub Petroskois.
Ajalugu.
Nõukogude Karjalas.
Karjala Töörahva Kommuuni valitsus asutas ajalehe 5. oktoobril 1920, neli kuud pärast kommuuni loomist. Väljaanne asutati sihiga levitada karjalaste seas enamlikke sõnumeid. Esimeste numbrite trükkimisele kirjutas alla Eero Haapalainen, kuid ametlikult peetakse esimeseks toimetajaks Juho Komut.
Lehes töötasid mitmed tuntud punasoome poliitikud ja kirjanikud. 1923. aastal nimetati ajaleht ümber Punainen Karjalaks ja selle toimetajad olid Onni Tuomi, luuletaja Jalmari Virtanen, Niilo Virtanen ning viie soomekeelse lehe väljaandja Santeri Nuorteva. 1927. aastal sai Lauri Letonmäki ajakirja peatoimetajaks. Lehe tiraaž kasvas 2000 pealt 6000 peale ja ajakiri hakkas ilmuma kuus korda nädalas. Aastatel 1929-1930 oli lehe toimetaja Isak Heikka.
1937. aasta lõpus kuulutati Karjala ANSV-s soome keel ebaseaduslikuks, keeleõpetus kaotati ja Punainen Karjala toimetus lõpetas tegevuse. Ajakirjanikud vangistati, paljud neist surid vanglates ja koonduslaagrites. Soomekeelse ajalehe asemel ilmus perioodil 1937–1940 kirillitsa tähestikus karjalakeelne Sovetskoi Karelia.
Pärast liiduvabariigiks saamist asendati 1940. aasta aprillis Sovetskoi Karelija soomekeelse Totuusiga. Peatoimetaja oli Mikko Melentjev. 1940. aasta juunis oli ajalehe tiraaž 15 000 eksemplari, mis on Karjala soomekeelsete ajalehtede ajaloos siiani suurim number. Teise maailmasõja ajal asus toimetus Belomorskis.
1955. aastal sai ajaleht uue nime Leniniläinen Totuus ("Lenini tõde"), tegemist oli samanimelise vene ajalehe soomekeelse tõlkega. 1957. aastal sai väljaanne Neuvosto-Karjala nime, lehe peatoimetaja oli Fjodor Kondratjev. Aastatel 1971–1985 peatoimetaja olnud Juho Laitineni ajal oli ajalehe tiraaž kuni 13 000 eksemplari, millest 9000 läks Soome. Lehes avaldasid mitmed luuletajad ja kirjanikud (nagu Taisto Summanen, Nikolai Laine, Ortje Stepanov, Jaakko Rugojev) oma teoseid.
Karjala Vabariigis.
Väljaandest sai Karjalan Sanomat 1992. aasta jaanuaris. Lehe peatoimetaja oli Robert Manner. 1990. aastatel kolisid paljud lehe lugejad Soome ja trüki- ning postiteenused muutusid palju kallimaks, mistõttu vähenes lehe tiraaž 1000 eksemplarini.
2004. aastast ilmub ajaleht kord nädalas kolmapäeviti 16-leheküljelisena, uue kujunduse lõid Soome graafilised disainerid. Samal aastal avas ajaleht ka oma veebelehe. Ajalehe toimetus on korraldanud mitmeid reise Soome-Karjala piirkondades, võistlusi soome keele õppijatele, kultuuripäevi ja keelekohvikuid. Eriti on leht üritanud leida noorte huvi ja avaldanud regulaarselt lastele mõeldud sisu.
2016. aasta maist ilmub ajaleht ka värviliselt. Aastatel 2019–2020 töötati ajalehtede Karjalan Sanomat, Oma Mua, Kodima, ajakirjade Kipinä ja Carelia ning ressursikeelse meediakeskuse töötajate koostöös välja uus mitmekeelne Oma Meedia portaal. Portaal käivitati 23. septembril 2020.
Aimar Jugaste

Aimar Jugaste (31. juuli 1957) on eesti ajakirjanik ja ettevõtja.
Ta lõpetas 1984. aastal Tartu Riikliku Ülikooli ajakirjanduse erialal.
Grete Naaber

Grete Naaber (sündinud 29. novembril 1942) on eesti ajakirjanik.
Ta on lõpetanud Tartu Riikliku Ülikooli kaugõppes ajakirjanduse erialal 1978. aastal. 
2008. aastal valiti ta Eesti Ajakirjanike Liidu auliikmeks.