tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
Raekoja plats 16

Raekoja plats 16 on hoone Tartu südalinnas Raekoja platsi ja Kompanii tänava nurgal. 
Koos liidetud kõrvalhoonetega moodustab maja tervikliku U-kujulise hooneteploki. 
Ajalugu.
Hoone ehitati 1775. aastal 1775. aasta Tartu tulekahjus hävinud kivielamu kohale ajavahemikus 1797–1810. Kasutati Johann Wilhelm Krause peahoonele mõeldud projektivarianti muudatustega ja vähendatud kujul. Hoone vanim osa on raekojapoolne ning on võimalik, et see oli ühekorruseline. 1802. aastal ostis kinnistu poolelioleva majaga G. G. von Baranoff, kes viis ehituse lõpule. Kui maja sai valmis, asus selle alumisel korrusel neli poodi ja 30 tuba. Toad olid avarad ning majas asus ka suur saal.
Arhitektuur.
Peafassaadi keskrisaliit on nelja Toscana stiilis poolsambaga portikusega. Katuse all on ümaraken ja selle ümber loorberipärg, rippvanikuna kulgeb pärg kogu kolmnurkfrontooni viiluvälja ulatuses. Beletaaži keskmiste akende kohal on konsoolidele toetuvad kolmnurkviilud. Seinapindu liigendavad laiad liseenid ja varaklassitsistlikud balustrid beletaaži akende all. Korruste all on horisontaalsete vagudega friis. Soklikorrus on rusteeritud. Selle keskosas eendusid neli piilaritaolist väljaastet, mis kandsid sepisvõredega rõdu. Hoonel on kõrge katus. Katuse serva all triglüüfidest friis ja hammaslõikeline karniis. Keskrisaliit lõppes varem sirge attikaservaga. Teisel korrusel on kõrged 8-ruudulised aknad. Kolmandal korrusel on aknad 6-ruudulised. Alumise korruse aknaid ja uksi on korduvalt muudetud, kuna seal on alati asunud poed ja kohvikud. 
Kompanii tänava pool on hoonel astmikfrontoon ja oli ka portaalina kujundatud uks. Hoone fassaad jälgib sama jaotust liseenide, friisi ja rustikaga, nagu peafassaadil. Esimese korruse aknad asusid niššides, kuid on praeguseks osaliselt suletud ja asendatud petikutega.
Hoonekompleksi juurde kuulub ka kahekorruseline nurgamaja, mis on põhimajaga seotud. See maja jälgis ka peafassaadi ülesehitust: alumisel korrusel rustika, korrustevaheline profileeritud simss ning akende suurus ja jaotus. 
1913. aastal alustati maja ümberehitust, mis venis 1920. aastate alguseni. Projekti koostas tollane Tartu linnaarhitekt Arved Eichhorn. Selle käigus ehitati kahekorruseline osa osaliselt kolmekorruseliseks ja liideti üks tagasiastega asetsev hooneosa. Selle juures järgiti klassitsistlikku peafassaadi, kuid planeeriti juurde rohkem fassaadi kuhjavaid detaile. Sarnaselt teiste hooneosadega kasutati alumisel korrusel rustikat ja paigutati aknaid niššidesse. Korruste vahel oli jällegi profileeritud simss. 
Soklikorruse väljaasted likvideeriti 1908. aastal. 1920. aastal tehti astmikfrontooni asemele kolmnurkfrontoon, mis on hammaslõikega kaunistatud. 1937. aastal toimusid Arnold Matteuse juhtimisel majas sisemised ümberehitused: ehitati uus sisetrepp ja kaks uut katuseakent hoovi poole. Seest on maja veel mitu korda ümber ehitatud. Säilinud on kolm võlvitud lage esimese korruse ruumides. 1980. aastal sai hoone uue telliskatuse ning värviti fassaad.
Krunti piirab 19. sajandi I poolel rajatud kõrge kivimüür ja sepisvärav.
Ma pole turist, ma elan siin

"Ma pole turist, ma elan siin" on 1988. aastal valminud Tallinnfilmi kahejaoline mängufilm.
Sisu.
Filmi tegevus toimub Nõukogude ajal lõpul. Filmi peategelased on Mart Kangur ja Felix Kramvolt. Mart tegutseb korterivahetuse maaklerina. Massilise sisserände ja pideva korteripuuduse tingimustes on see tulus tegevusala. Paljud inimesed vajavad tema teenuseid, esmajoones just sisserändajad. Mardi tegevus balansseerib lubatu ja lubamatu piiril ja ta satub sekeldustesse ametivõimudega. Mardi naine Merike on oma mehe askeldamisest tüdinenud. Felix Kramvolt töötab Viru hotellis katlakütjana. Kuigi Kramvolt on kolmanda põlvkonna tallinlane, elukohta tal ei ole ja ta elab katlaruumis. Korterit otsides saab Felix Mardiga tuttavaks. Nad saavad sõpradeks, kuna nad näevad teineteises oma realiseerimata võimalusi.
Tarkvaraarenduskomplekt

Tarkvaraarenduskomplekt (inglise SDK) on tarkvaraarenduse tööriistade kogumik, mille abil luuakse tarkvara kindla tarkvara- või riistvaraplatvormi jaoks.
Tarkvaraarenduskomplekti kuuluvad harilikult rakendusliidesed, arendustööriistad ja dokumentatsioon. Tihti on kaasas ka rakendusliidese kasutusnäited.
Puiduhakkur

 
Puiduhakkur on masin, mida kasutatakse puidu (enamasti puuokste või tüve) hakkimiseks väiksemateks tükkideks. Puiduhakkurid on enamasti kaasaskantavad ja neid veetakse veoauto või väikebussi taga. Energia tuleb üldiselt sisepõlemismootorist, mis on alates 3 hobujõust (2,2 kW) kuni 1000 hobujõuni (750 kW). On olemas ka suure võimsusega puiduhakkurid, mis on paigaldatud veoautodele ja neile annab energia eraldi mootor. 
Puiduhakkurid on tavaliselt valmistatud salvest koos kraega, puiduhakkemehhanismist ja valikulisest puiduhakkekogurist.
Enamus puiduhakkureid toetub energiale, mis on salvestatud raskele hoorattale, et teha oma tööd. Hakketerad on suunatud hooratta poole ja hoorattas kiirendatakse elektrimootori või sissepõlemismootori abil.
Ajalugu.
Puiduhakkur on leiutatud Peter Jenseni (Maasbüll, Saksamaa) poolt 1884. aastal.
Terad.
Kuigi puiduhakkurid varieeruvad suuruse, tüübi ja võimsus poolest,on teradel sarnane ehitus. Nad on nelinurkse kujuga ja nende paksus on umbes 3,8–5,1 cm. Puiduhakkurite terad on valmistatud väga kõrge kvaliteediga terasest ja sisaldavad tavaliselt vähemalt 8% kroomi, et saavutada teatud kõvadus.
Ohutus.
Vastavalt 2005. aasta aruandele "Journal of American Medical Association" on puiduhakkemasina õnnetustes aastatel 1992–2002 USA-s surma saanud 31 inimest.
Välislingid.
 Meedia, mis on seotupuiduhakkuritegat Wikimedia Commons
Turøy helikopteriõnnetus

Turøy helikopteriõnnetus oli 29. aprillil 2016 kell 11.54 (kohaliku aja järgi) Turøy saare juures Fjelli vallas Hordalandi maakonnas Bergeni lähedal juhtunud helikopteriõnnetus. Õnnetuses hukkus 11 reisijat ja kaks meeskonnaliiget.
Helikopter Eurocopter EC 225 oli tagasiteel Põhjamerel asuvalt naftaväljalt Gullfaks B Bergenisse. Pealtnägijate sõnul muutus järsku helikopteri tekitatud müra toon ning masin kaotas juhitavuse. Seejärel eraldus kopterist pearootor ning helikopter kukkus Turøy saare juures alla ja plahvatas. Eraldunud rootor leiti õnnetuspaigast mitmesaja meetri kauguselt.
Norra õnnetuste uurimise amet tuvastas õnnetuse põhjusena ülekandekastis olnud hammasratta purunemise metalliväsimise tõttu. Amet esitas lõpparuandes mitmeid soovitusi ohutuse parandamiseks ning soovitas helikopteri ehitanud Airbus Helicoptersil ülekanne ümber projekteerida.
Tagahoovis (film)

"Tagahoovis" on 1956. aastal Tallinna Kinostuudios valminud eesti mängufilm. Filmi stsenaarium põhineb Oskar Lutsu samanimelisel jutustusel.
Ühe katuse all

"Ühe katuse all" on 1962. aastal Tallinna Kinostuudios valminud eesti mängufilm. Filmi stsenaarium põhineb Hans Leberechti jutustusel "Ühes majas".
Cisco Systems

Cisco Systems, Inc. on Ameerikas loodud rahvusvaheline võrguseadmeid tootev ettevõte. Cisco Systemsit peetekse maailma kõige suuremaks võrguseadmeid tootvaks ettevõtteks. Nimi "Cisco" tuleb San Francisco linna nimest. 
Ajalugu.
Cicsco Systemsi lõi aastal 1984 Ameerika Ühendriikides Menlo Parki linnas abielupaar Leonard Bosack ja Sandra Lerner, kes mõlemad töötasid Stanfordi ülikoolis. Bosack oli infotehnoloogia osakonna laborite juht ning Lerner haldas Stanfordi äriõppe osakonna arvuteid.
1986. aastal lõi Cisco esimese TCP/IP-protokollil töötavad ruuteri. Selle ruuteri tegi eriliseks see, et see võimaldas ühendada erineva riist- ja tarkvaraga võrke, näiteks: IBM-i lauaarvuteid, UNIXi tööjaamu, Apple Macintoshi arvuteid. 
Cisco esimesed kliendid olid ülikoolid, uurimiskeskused, lennundustööstus ja valitsusasutused. 
Cisco tänapäeval.
Cisco 2015. aasta kasum oli 49,2 miljardit dollarit.
Ciscos töötas 2016. aasta seisuga 71 883 inimest.
Tooted.
Cisco toodab mitmesuguseid võrguseadmed, näiteks:
Bābur

Bābur (pärsia keeles "Tiiger", sünninimi Ẓahīr-ud-Dīn Muḥammad, 14. veebruar 1483 – 26. detsember 1530) oli Kesk-Aasiast pärit valitseja, kes pani aluse Suurmogulite dünastiale Indias. Ta oli isa poolt Timuri ja ema poolt Tšingis-khaani järeltulija.
Bābur sündis Fergana orus tänapäeva Usbekistanis. Juba poisina asus ta isa Umar Šeik-mirza surma järel Fergana oru valitseja kohale.
Pärast mitmeid ebaõnnestumisi Kesk-Aasias õnnestus tal Esimeses Panipati lahingus 1426. aastal alistada Delhi sultan Ibrahim Lodi ja panna alus Mogulite riigile Indias.
Ta suri 1530. aastal Agras, jättes trooni vanimale pojale Humāyūnile. Ta maeti hiljem ümber Kabuli (tänapäeval Afganistanis).
Bābur oli lahingutes hiilgav taktik, kuid ta tegeles ka kirjanduse ja luulega. Ta oli tugevalt mõjutatud pärsia kultuurist.
Praporštšik

Praporštšik (vene keeles "прапорщик") on mitmes riigis kasutatud ja tänapäevalgi kasutatav sõjaväeline auaste.
Venemaa keisririigis.
Venemaa keisririigi teenistusastmete tabelis oli praporštšiku auaste kasutusel alates 1730. aastast. Enne seda oli samaväärne "Fähnrich"'i (vene keeles "фендрик") auaste. Aastatel 1730–1884 oli kaardiväe praporštšik XII klassi ja samal perioodil jalaväe praporštšik XIV klassi auaste. Pärast 1884. aastat määrati ainult jalaväe praporštšiku auastet (XII klass) ja seda vaid sõja ajal.
Eesti Ajaloomuuseumi kogus asuvad praporštšiku õlakud.
Õuenõunik

Õuenõunik (vene keeles "надворный советник") oli Venemaa keisririigi tsiviilteenistuse VII klassi teenistusaste, mis oli võrdne armee alampolkovniku ja mereväe 2. järgu kapteni auastmega.
Kolleegiuminõunik

Kolleegiuminõunik (vene keeles "коллежский советник") oli Venemaa keisririigi tsiviilteenistuse VI klassi teenistusaste, mis oli võrdne armee polkovniku ja mereväe 1. järgu kapteni auastmega.
Salanõunik

Salanõunik (vene keeles "тайный советник", saksa k. "Geheimer-Rat") oli Venemaa keisririigi tsiviilteenistuse III klassi teenistusaste, mis oli võrdne armee kindralleitnandi ja mereväe viitseadmirali auastmega. Aastatel 1722–1724 oli salanõunik IV klassi teenistusaste.
Salanõunikust kõrgem tsiviilteenistuse aste oli tõeline salanõunik.
Tõeline salanõunik

Tõeline salanõunik, ka tegelik salanõunik (vene keeles "действительный тайный советник", saksa k. "Wirklicher Geheimer-Rat") oli Venemaa keisririigi tsiviilteenistuse II klassi teenistusaste, mis oli võrdne armee "general en chef"'i (vene keeles "генерал-аншеф"'i; 1763–1796) ja mereväe admirali auastmega.
Venemaa keisririigi Valitsevas Senatis oli kõige rohkem tõelise salanõuniku auastmega liikmeid.
Salanõunikust madalam tsiviilteenistuse aste oli salanõunik.
Kindral en chef

Kindral "en chef" ("général en chef") on mitmes riigis kehtinud või kehtiv sõjaväeline auaste.
Venemaa.
Venemaal kehtestati kindral "en chef"i auaste (vene keeles "генерал-аншеф") 1700. aastal pärast Narva lahingut, mil tsaar Peeter I andis selle Boriss Šeremetevile. Tsaari 1716. aasta sõjaväekorraldus sätestas, et kindral "en chef" on vägede ülemjuhataja, kelle auaste om võrdne kindralfeldmarssaliga ja kellele allub nn kindralite nõukogu. Tema abiliseks pidi olema kindralfeldmarssal-leitnant − see auaste kummatigi Venemaal ei juurdunud ja pärast 1711. aastat seda kellelegi ei antud −, kelle alluvuses olid väeliikide kindralid (jalaväekindral, ratsaväekindral ja suurtükiväe juhataja kindralfeldzeugmeister). Juba Peeter I valitsemisaja lõpuks loobuti jalaväekindrali ja ratsaväekindrali auastme kasutamisest ja nii sai kindral "en chef"ist täiskindrali aukraad.
Kindral "en chef"i auaste oli edaspidi madalam kindralfeldmarssalist ja kõrgem kindralleitnandist "resp". kindralporutšikust. Teenistusastmete tabelis oli see II klassi auaste. Mereväes oli sellele vastav aukraad admiral, tsiviilteenistuses oli see võrdne tõelise salanõunikuga.
Keiser Paul I ajal auaste kaotati ja see asendati aastatel 1796−1797 väeliigi täiskindrali auastmega (jalaväekindral, ratsaväekindral, suurtükiväekindral ja insener-kindral).
Kindralporutšik

Kindralporutšik (vene keeles "генерал-поручик") oli aastatel 1741–1796 Venemaa keisririigi sõjaväeline III klassi teenistusaste, mis oli võrdne tsiviilteenistuse salanõuniku auastmega. Enne 1741. ja pärast 1796. aastat oli vastav sõjaväeline auaste kindralleitnant.
Juunikuu päevad

"Juunikuu päevad" on 1957. aastal Tallinna Kinostuudios valminud mängufilm.
Jalaväekindral

Jalaväekindral (inglise keeles "general of the infantry") on mitmes riigis kehtinud või kehtiv sõjaväeline auaste.
Venemaa keisririik.
Venemaa keisririigisis anti auastet (vene генерал от инфантерии) välja kuni 1763. aastani ja uuesti 1796. aastast. See oli teenistuastmete tabelis II klassi auaste. Mereväes vastas sellele admirali ja tsiviilteenistuses tõelise salanõuniku auaste. 1763–1796 vastas jalaväekindrali auastmele "general en chef"'i auaste.
Veealused karid

"Veealused karid" on 1959. aastal Tallinna Kinostuudios valminud mängufilm. Filmi stsenaariumi aluseks on Aadu Hindi näidend "Kuhu lähed, seltsimees direktor?"
Rakvere tänav (Narva)

Rakvere tänav on tänav Narvas Sutthoffi ja Vanalinna linnaosa piiril ning Kalevi ja Pähklimäe linnaosas.
Tänav koosneb kahest lõigust. Esimene lõik algab Jõe tänavalt, ristub 1. Jõe, Tolli, Sepa, Jõesuu, Juhhanovi ja Puškini tänavaga, Kangelaste prospektiga, 4. Rohelise tänavaga ning lõpeb 5. Rohelise tänavaga ristudes. Selle lõigu pikkus on 1900 m. Teine lõik algab Rahu tänavalt, kulgeb lääne poole ja lõpeb Äkkeküla teega ristudes. Lõigu pikkus on 530 m.
Hoonestus.
Aadressil Rakvere tänav 39 asub Narva Jumalaema Narva pühakuju kirik.
Ajalugu.
Samas kohas oli vana tee, mis viis Peterburist Tallinna ja oli tuntud "Tallinna maantee" (vene keeles "Ревельский тракт") nime all. Seda on kujutatud 1856. aasta Narva eeslinna plaanil. 1900. ja 1905. aasta linnaplaanidel on see "Wesenbergi tänava" (vene keeles "Везенбергская улица") nime all. 1912., 1927. ja 1940. aasta linnaplaanidel on tänava nimi "Rakwere uulits" ehk "Rakvere tänav". See algas Narva jõe kaldalt ning ristus Sepa, Surnuaia, Aleksandri, Tapamaja, Posti ja Rohelise (majad 1–11) tänavaga. Rakvere tänavast põhja pool hoonestus puudus, seal olid vaid linna karjamaad, kalmistud ja tapamaja.
16. veebruaril 1978 nimetati Narva linna RSN TK otsusega nr 71 Rakvere tänav ümber Fedjuninski tänavaks (vene keeles "улица им. И.Федюнинского") Nõukogude Liidu kangelase armeekindral Ivan Fedjuninski järgi. 25. oktoobril 1994 Narva Linnavalitsuse korraldusega nr 977-k see otsus tühistati ja taastati tänava varasem nimi.
Günther Maleuda

Günther Maleuda (20. jaanuar 1931 Alt Beelitz (tänapäeval Drezdenko, Poola) – 18. juuli 2012 Bernau bei Berlin, Brandenburg) oli Saksa DV riigitegelane ja Saksa poliitik.
Günther Maleuda oli pärit töölisperekonnast. 1945–1947 elas ta Poola koosseisu läinud endisel Saksamaa alal ja töötas riigimõisas põllutöölisena. 1947. aastal saadeti nende perekond välja Saksamaale Nõukogude okupatsioonitsooni Tüüringisse. 1948–1952 õppis ta põllumajanduskoolides. 1950. aastal astus Günther Maleuda Saksamaa Demokraatlikku Talurahvaparteisse. 1952–1955 õppis ta Potsdamis Riigi- ja Õigusteaduste Akadeemias majandust. 1955–1967 oli ta Saksamaa Demokraatliku Talurahvapartei Potsdami ringkonna juhatuse aseesimees. 1965–1967 õppis ta Berliini Humboldti Ülikoolis aspirantuuris. 1967–1976 oli ta Potsdami ringkonna põllumajanduse ja toitlustusnõukogu aseesimees. 1976. aastal sai Maleuda Halle ringkonna Saksamaa Demokraatliku Talurahvapartei allorganisatsiooni esimeheks. Alates 1977. aastast oli ta Saksamaa Demokraatliku Talurahvapartei juhatuse liige ja 1982. aastast juhatuse sekretär. 1984. aastal sai ta Saksamaa Demokraatliku Talurahvapartei aseesimeheks. Alates 1981. aastast oli ta Rahvakoja (parlamendi) liige.
27. märtsist 1987 kuni 30. juunini 1990 oli Günther Maleuda Saksamaa Demokraatliku Talurahvapartei esimees. 13. novembrist 1989 kuni 5. aprillini 1990 oli ta Rahvakoja (parlamendi) juhataja.
Kui Saksamaa Demokraatliku Talurahvapartei otsustas ühineda Saksamaa Kristlik-Demokraatliku Liiduga, siis kritiseeris Günther Maleuda seda sammu ja astus 25. juunil 1990 partei juhatusest tagasi. Temast ei saanud Saksamaa Kristlik-Demokraatliku Liidu liiget.
1994–1998 oli Günther Maleuda Liidupäeva liige. Ta kandideeris Liidupäeva parteitu kandidaadina Demokraatliku Sotsialismi Partei nimekirjas.
Toivo Lehtisalo

Toivo Vilho Lehtisalo (kuni 1906. aastani Löfgren; 16. juuni 1887 Pöytyä – 8. august 1962 Helsingi) oli soome keeleteadlane ja etnoloog. Tema põhiliseks uurimisteemaks olid samojeedi keeled.
Toivo Lehtisalo vanemad olid rahvakooliõpetajad. 1910. aastal sai ta Helsingi Ülikoolis filosoofiakandidaadi ja magistri kraadi. 1927. aastal sai ta samas litsentsiaadi ja doktorikraadi.
1911–1912 oli Toivo Lehtisalo uurimisretkel neenetsite juures. Ta uuris neenetsi keele tundramurret. 1914. aastal tegi ta uurimisretke Obi jõe äärde neenetsi keele metsamurde kõnelejate juurde. Nende reisidel pani ta kirja sõnavara ja tekste rohkem kui viiekümnelt keelejuhilt. 1936. aastal ilmus temalt põhjalik uurimus uurali keelte algsetest tuletusliidetsest "Über die primären ururalischen Ableitungssuffixe". Lehtisalo avaldas ka rohkesti enda ja Matthias Alexander Castréni kogutud samojeedi keeleainestikku. 1940. aastal avaldas ta Castréni neenetsi ja sölkupi rahvaluuletekstid ("Samojedische Volksdichtung"). 1947. aastal ilmus Lehtisalo enda neenetsi rahvaluuletekstide kogu "Juraksamojedische Volksdichtung". Lehtisalo peateos neenetsi keele sõnaraamat ("Juraksamojedisches Wörterbuch") avaldati 1956. aastal. Samojeedi keeleainestiku kogu "Samojedische Sprachmaterjalen" tuli trükist 1960. aastal.
1959. aastal ilmus Toivo Lehtisalo reisikirjade raamat "Tundralta ja taigasta".
Fiiberbetoon

Fiiberbetoon ehk kiudbetoon on betoon, mis sisaldab kiulist materjali. Selle tagajärjel suureneb betooni tugevus. See sisaldab lühikesi kiude, mis on ühtlaselt jaotatud ja juhuslikult orienteeritud. Materjal koosneb terasest, klaasist, sünteetilistest ja looduslikest kiududest, millest igaüks annab betoonile erinevaid omadusi.
Kiudbetooni eelised armeeringu ees:
Aeg elada, aeg armastada

"Aeg elada, aeg armastada" on 1976. aastal valminud Tallinnfilmi mängufilm.
Sisu.
Kudumisvabrikus töötav nooruke Regina saab liiklusõnnetuses raskelt vigastada ja langeb koomasse. Arstid Puudersell ja Melts ei usu tema toibumisse. Debora murest murtud ema loodab imele ega nõustu andma allkirja elundite loovutamise kohta. Debora neerud võiksid päästa professor Talviku, kellel on vähe aega elada jäänud. Kuid dr Talvik, kes ka lootusetult haigena jätkuvalt tegeleb patsientidega, toob riskantse sekkumisega Debora surma lävelt tagasi. Deborat hämmastab professori isiksus, kuid alles koju jõudes saab ta teada tõe enda ellujäämisest. Selle teadmisega ei saa ka Debora jääda enam endiseks.
Kiudbetoon

Kiudbetoon on armeeritud betoon, mis kasutab kiuliste materjalide omadusi betooni füüsikalis-tehniliste omaduste parandamiseks. Kiudbetoonis kasutatavad kiud on väikese läbimõõduga ning paiknevad betoonis korrapäratult. Sobivate kiudude valik on lai: metall-, klaas-, sünteetilisest ja naturaalsetest materjalidest toodetud kiud. Erinevatest materjalidest kiud annavadbetoonile lisaomadusi. Kiudbetooni omadused sõltuvad suuresti kiudude paiknemisest, tsemendi tüübist ja kiudude kogusest.
Eelised tavabetooni ees.
Teraskiudude lisamine betooni.
Terasarmatuuri on võimalik teatud tingimustes asendada teras- ja polümeerkiududega, näiteks tööstushoonete põrandate konstruktsioonides. Tavaliselt tehakse laborites eeltestimine, et kontrollida kiudbetooni vastavust standarditele. Kohalikud ehitusnõuded võivad nõuda betoonis teatud hulgal terasarmatuuri. 
Raudbetooni ehituskomponendis, näiteks põrandas, kulub vähemalt pool betooni kogusest terasarmatuuri kaitseks korrosiooni eest. Kiudbetooni kasutamine vähendab ehituseks vajamineva betooni kogust, mille tulemusena kasvuhoonegaaside hulk väheneb. Kiudbetoonil on hea vormitavus.
Prefiksipuu

Prefiksipuu (inglise keeles "trie") on informaatikas andmestruktuur, mis viib vastavusse võtmed ja väärtused. Prefiksipuusse salvestatakse andmed puu kujul nii, et ühe tipu kõigil alluvatel on ühine eesliide ehk prefiks.
Prefiksipuud kasutatakse näiteks sõnalõpetuses, kuna sõna esimeste tähtede järgi on sellest lihtne üles leida kõiki võimalikke sõnu, mis võivad järgneda.
Ivy Bridge

Ivy Bridge on koodnimi, mille all peetakse silmas Inteli mikroprotsessorite arhitektuuri, mis järgnes Sandy Bridge'i arhitektuurile ja eelnes Haswelli arhitektuurile.
Peamine erinevus võrreldes Sandy Bridge'iga oli asjaolu, et transistoride värava laius viidi 22 nanomeetrile varasemalt 32-lt. Kiipide esmane tootmine algas 2011. aasta kolmandas kvartalis.
Suures osas säilitas see arhitektuur eelkäija omadused. Näiteks on kasutusel samad ühenduspesad. Samuti on jõudluses väga marginaalsed erinevused, ning põhjus uuendamiseks on hoopis uuemate standardite tugi, nagu näiteks PCIe 3.0, SATA III ja USB 3.0. Samuti peaksid uued mitmepaisulised 3D-transistorid võimaldama kuni 50% väiksemat voolutarvet.
Platvorm.
Ivy Bridge'i protsessorid toetavad järgmisi sokeldusi (protsessori ühendussiin):
Inteli sõnul on Ivy Bridge tagasiühilduv, kuigi mõni emaplaat võib olenevalt tootjast vajada püsivarauuendust.
Erinevused võrreldes varasemaga.
Võrreldes Sandy Bridge'iga on Ivy Bridge'il järgmised erinevused (kogu järgnev loetelu pärineb sama teemat käsitlevast ingliskeelsest Vikipeedia artiklist):
Ivy Bridge'i protsessorid.
Järgnevalt on välja toodud kõik Inteli välja antud protsessorid. Tabelite andmed pärinevad ingliskeelse Wikipedia samateemalisest artiklist. Paksus kirjas mudeli numbriga kirjutatud protsessorid sisaldavad ka graafikakiirendit Intel HD 4000. Ülejäänud sisaldavad kas graafikakiirendit Intel HD 2500 või on ilma graafikakiirendita. Kõigis tabelites taktsageduse veerus tähistab päis "Turbo" Inteli tehnoloogiaga Turbo Boost saavutatavat taktsagedust.
Lauaarvuti protsessorid
Mudeli tähise lõpus olevate tähtede võti:
Serveri protsessorid
Kõrgetasemelised serveriprotsessorid, millele viidatakse vahel ka koodnimega Ivytown, kuulutati esmalt välja 2013. aasta septembris Inteli üritusel "Intel Developer Forum". Selle haru üldnimeks sai Ivy Bridge EP ning see hõlmab kuni 12-tuumalisi ja kuni 30-megabaidise vahemäluga tooteid.
2014. aasta jaanuaris tulid turule ka Ivy Bridge EN koodnimega keskklassi serveri sokeldust (LGA 1356) kasutav protsessorite tootesari. Maksimaalne tuumade arv on 10.
18. veebruaril 2014 ilmus uusim Ivy Bridge EX sari, mida turustati kui Xeon E7 v2 ja Sandy Bridge'i asemel põhineb hoopis natuke vanemal Westmere-EX (Nehalem-C) arhitektuuril.
Sülearvuti protsessorid
Mobiilsed protsessorid kasutavad "Configurable TDP" tehnoloogiat, mis vastavalt vajadusele muudab jooksu pealt protsessori voolutarvet ja taktsagedust. Kasutusel on kuni kolm väärtuse paari:
Kriitika.
Jaapani veebileht Impress PC Watch on kritiseerinud ülekiirendamise korral ilmnevat kõrget temperatuuri võrreldes Sandy Bridge'iga. Nende arvates on selle põhjuseks madalama kvaliteediga soojust juhtivate materjalide kasutamine, mida Intel arvatavasti kasutas, et säästa tootmiskuludelt. Täpsemalt kasutatakse protsessori kaane ja kiibi vahel "thermal interface material"'i (TIM) varasema tina asemel. Mõistagi sülearvuti protsessoritega seda nähtust ei esine, sest nendel protsessoritel pole kaant.
Inteli väitel on olukord ootuspärane, ning põhjenduseks tuuakse väiksem kiip, ning ei kavatseta seda tulevikus parandada.
Banana Pi

Banana Pi on ühe plaadiga väikearvuti, mille disainis on lähtutud Raspberry Pi ülesehitusest. See on loodud olema väike, odav ja paindlik arvuti igapäevaseks kasutuseks. Banana Pi arenduse eesmärgiks on Raspberry Pi sarnaste arvutite riistvaralise poole edasiarendamine.
Arendajad on keskendunud projektis kolmele punktile:
Banana Pi-l pole otseseid seoseid Raspberry Pi Foundationiga, kuigi seadmed võivad välisel vaatlusel üsna sarnased olla. Tarkvara, mis on loodud Raspberry Pi-le, saab üldjuhul käitada ka Banana Pi peal, kuid mõningatel juhtudel on vaja tarkvara enne modifitseerida.
Tarkvara.
Banana Pi-l saab käitada mitut operatsioonisüsteemi, näiteks Android, Lubuntu, Ubuntu, Debian ja Raspbian. Banana Pi M1, M1+, Banana Pro ja Banana Pi M2 on eelinstallitud Bananian Linuxi operatsioonisüsteem, mis on üles ehitatud Debianile ning optimeeritud töötama Banana Pi seadmetel.
Riistvara.
Süsteem.
Banana Pi kasutab Allwinner Dual-Core A20 kiibistikku, milles on 1 GHz ARM Cortex-A7 Dual-Core protsessor ja ARM Mali400MP2 graafikakiirendi. Süsteem kasutab 1 GB DDR3 dünaamilist muutmälu.
Andmete hoiustamiseks on võimalik kasutada SD mälukaarti läbi mälukaardipesa või kõvaketast läbi SATA liidese.
Raspberry Pi-ga sarnase ehituse tõttu on võimalik Banana Pi-l kasutada ka mitmeid Raspberry Pi-le loodud arendusplaate ja laiendusplaate, nagu Pi Jumper ja Adafruit Prototyping Plate.
Sisendid-väljundid.
Video väljunditeks on HDMI ja liitvideo. Lisaks on plaadil olemas madalpingelise diferentsiaal-signaaliedastuse pistikupesa. Plaadil on olemas ka kaamera pistikupesa.
Heli väljunditeks on HDMI, 3,5 mm stereopistikupesa ja sisendiks plaadil olev mikrofonisisend.
Seadmel on kaks USB 2.0 porti, üks OTG micro-USB-port ja üks micro-USB-port süsteemi toiteks.
Sisend-väljundviigud.
Banana Pi M1-l on 26 sisend-väljundviiku, millest neli on vaid pinge väljastamiseks ja neli maanduseks. Ülejäänud viikudel on erinevad funktsioonid. Kümnel viigul on võimalik teostada suhtlusi välisseadmetega erinevatel protokollidel nagu SPI, I2C ja UART. Tavalisi sisend-väljundviike on kokku seitse.
Alates Banana Pi M1+-st on kõigil seadmetel kokku 40 sisend-väljundviiku.
Lõhkekuul

Lõhkekuul ehk dumdumkuul on kavandatud sihtmärgi tabamisel laienema, tekitades niiviisi suurema läbimõõduga haava ja raskemaid vigastusi kui tavaline kuul. Tavaliselt valmistatakse lõhkekuule kärbitud või lõhestatud (õõnestatud) otsaga.
Kuul on saanud nime Indias Kolkata eeslinnas asunud Dum Dumi arsenali järgi, kus neid Briti armee tarbeks valmistati.
Lõhkekuulide kasutamine rahvusvahelistes konfliktides keelustati 1899. aasta Haagi konventsiooni III deklaratsiooniga.
Hiina kodusõda

Hiina kodusõda (hiina keeles 國共內戰; lihtsustatud hiina kirjas 国共内战; pinyinis "guó-gòng nèizhàn"; otsetõlkes 'natsionalistide-kommunistide kodusõda') oli sõda Hiinas. Sõja osapooled olid Guomindangi juhitud Hiina Vabariigi valitsusele lojaalsed jõud ja Hiina Kommunistliku Partei jõud. Sõda algas augustis 1927 generalissimus Jiang Jieshi Põhjaekspeditsiooniga, sõda lõppes 1950. aastal. Konflikti tagajärjel tekkis kaks riiki: Hiina Vabariik (Taiwan) ja Hiina Rahvavabariik, mõlemad riigid peavad enda valitsust Hiina ainsaks ja õigeks valitsuseks.
Sõda väljendas kommunistliku HKP ja natsionalistlike joontega KMT vastuolusid. Sõjategevus jätkus vahelduva intensiivsusega 1937. aasta lõpuni, kui parteid moodustasid Teise Ühendatud Rinde, et peatada jaapanlaste sissetung. Aastal 1946, aasta pärast Jaapaniga rahu sõlmimist, täiemõõtmeline sõjategevus jätkus. Neli aastat hiljem lõppes suurem sõjategevus, äsjamoodustatud Hiina Rahvavabariik sai kontrolli Hiina mandriosa (ja Hainani provintsi) üle. Hiina Vabariigi mõju alla jäid Taiwan, Penghu saarestik, Jinmen, Matsu saared ja teised väiksemad saared.
Kommunistide võidu põhjusteks võib pidada asjaolu, et tehti vähem sõjaväelisi vigu kui Chiang Kai-shek ning taotleti tugevat keskvalitsust, Chiangil oli liiga paljudest Hiina ühiskonnagruppidest vaenlasi. Rahvuslaste partei nõrgenes sõjas Jaapaniga tunduvalt rohkem. Suurem osa hiinlastest (nt talupojad) said end samastada pigem kommunistide ideedega kui natsionalistidega. Chinag kirjutas juunis 1948 oma päevikus, et KMT kukkus läbi mitte väliste vaenlaste pärast, vaid parteisiseste vastuolude pärast. USA tugev toetus vähenes pärast Marshalli missiooni läbikukkumist ning lõppes täielikult peamiselt korruptsiooni tõttu KMT-s ja lahingute kaotustele Kirde-Hiinas. Kommunistide maareformipoliitika, mis lubas talupoegadele põllumaad, tagas Hiina rahvavabastusarmeele toetuse ühiskonnas. Pärast seda kui Jaapan Teise maailmasõja lõpus kapituleerus andis Nõukogude Liit jaapanlaste käest võetud sõjatehnika ja Mandžuuria HKP kontrolli alla. Pärast 1945. aastat kukkus majandus Hiina Vabariigi aladel hüperinflatsiooni ning läbikukkunud rahareformide ja hinnakontrolli tõttu kokku. Pärast 1948. aasta lõpus toimunud jüaani väärtuse kiiret langust langes natsionalistide toetus linnade keskklassides veelgi. Kommunistid seevastu saavutasid tänu oma maareformidele ja vara ümberjagamispoliitikale toetuse maarahva seas.
Tänapäevani pole rahulepingut sõlmitud ning on vaieldav, kas kodusõda on õiguslikult lõppenud. Kahe riigi vahelised suhted on raskendatud sõjalise ohu ja majanduspingete tõttu, mõlemad riigid on jäänud ametlikult "ühe Hiina poliitika" juurde. Hiina Rahvavabariik ähvardab Hiina Vabariiki endiselt sõjaväelise sissetungiga, kui Hiina Vabariik peaks end ametlikult iseseisvaks kuulutama või nime "Taiwani vabariigiks" muutma. Hiina Vabariik nõuab Hiina mandriosa endiselt endale ja mõlemad osapooled võitlevad diplomaatilise tunnustuse pärast. Hetkel toimub "sõda" vaid poliitilisel ja majanduslikul rindel, sellest hoolimata on osapoolte vahel tugevad majandussidemed.
Jäägermeister

Jäägermeister (saksa "Jägermeister") oli õukonnatiitel ja -amet. Jäägermeister oli jäägrite ehk küttide juht. Ta korraldas ja viis läbi õukonnas loomade küttimist. Ta oli enamasti aadlik.
Venemaa keisririigi teenistusastmete tabelis oli II klassi auaste ülemjäägermeister (vene обер-егермейстр).
Õuemeister

Õuemeister (saksa keeles "Hofmeister") oli õukonnaauaste ja -amet. Selle ülesannete seas oli korraldada valitseva monarhi või suurfeodaali ameti- ja aukandjaist ning teenijaskonnast koosneva õukonna üldist majandust ja tegelda õukonna isikkoosseisuga seotud küsimustega. 
Venemaa keisririigi teenistusastmete tabelis oli see auaste algul (aastast 1722) V klassis ja hiljem III klassis. 
Õuemeistrist kõrgem auaaste oli ülemõuemeister (vene keeles "обер-гофмейстер").
Tseremooniameister

Tseremooniameister on tseremoonia juhataja.
Eestis on tseremooniameistreid määratud näiteks pulmadesse.
Kolleegiumiassessor

Kolleegiumiassessor (vene keeles "коллежский асессор") oli Venemaa keisririigi tsiviilteenistuse VIII klassi teenistusaste. 
Sellest kõrgem oli õuenõuniku ja madalam titulaarnõuniku teenistusaste. Kaardiväes vastas sellele kaardiväekapteni ja kaardiväerittmeistri, maaväes kapteni (a-st 1884), ratsaväes rittmeistri ja kasakaväes jessauuli auaste. Mereväes vastas sellele kuni 1764. aastani 3. järgu kapteni, 1764−1798 kaptenporutšiku, 1798−1884 ja 1907−1911 kaptenleitnandi ja aastast 1912 vanemleitnandi auaste.
Kawer

Kawer (vene keeles "Кавер") on baltisaksa põlisaadlisuguvõsa. 
Ajalugu.
Kaweri suguvõsa päritolu on jäänud selgusetuks. Neid on püütud seostada 1385. aastal mainitud Karleveri suguvõsaga, kuid ilmselt on tegemist siiski kahe erineva perekonnaga. Esimesed teated Kawerite kohta pärinevad XV sajandist, mil nad olid Võnnu kihelkonnas Tartu piiskopi vasallid. 
1747. aastal võeti suguvõsa Liivimaa rüütelkonna matriklisse.
Koskull

Koskull (ka Kosküll) on aadlisuguvõsa, kuhu kuulub krahve ja paruneid. Suguvõsa päritolu on teadmata.
1302. aastast on mainitud Riia peapiiskopkonna vasalli Liivimaa rüütlit Andreas de Koskele't. 
1638. aastal kanti Andreas Koskull tituleerimata aadlisuguvõsana nr 248 Rootsi rüütelkonda. 18. sajandil said kaks Koskullide haru Rootsi riigilt vabahärratiitli ning introdutseeriti Rootsi rüütelkonda nr 160 ja nr 184 all. 1803 sai "Joseph" Wilhelm von Koskull Saksa-Rooma riigilt krahvitiitli.
Suguvõsa kanti parunitiitliga Eestimaa nr 29, Liivimaa nr 33 ja Kuramaa rüütelkonna aadlimatriklisse nr 138 all ning krahvitiitliga Liivimaa nr 328 ja Kuramaa rüütelkonna aadlimatriklisse nr 260 all. 
Suguvõsale kuulusid Ozoli, Viffhuseni, Katvari, Lemskull, Vecate, Košķele, Blome (saksa keeles Kulsdorf), Kumna, Mõniste, Maidla jpt mõisad.
Medem

Medem on aadlisuguvõsa, kuhu kuulub krahve ja paruneid.
15. sajandil rändasid Medemid Saksamaalt Hessenist Baltikumi. 
Venemaa keisririigi Valitsev Senat andis suguvõsale parunitiitli.
Suguvõsa on kantud Liivimaa, Kuramaa rüütelkonna aadlimatriklisse.
Mensenkampff

Mensenkampff (vene keeles "Мензенкампф") on Lippe krahvkonnast Lemgo linnast pärit baltisaksa aadlisuguvõsa. 
Ajalugu.
Mensenkampffide suguvõsa kohta on esimesi teateid aastast 1569, mil nimetatakse hansalinn Lemgo kodanikku Hermann Mensenkampi (u 1515−pärast 1586). Viimane oli ametilt rätsepmeister, seega kuulus perekond algselt käsitööliste seisuse hulka. Hermanni poeg Jodokus Mensenkampist (suri 1612) sai pärast ülikoolistuudiumi lõpetamist vaimulik. XVII sajandi alguseks oli perekond asunud elama Alam-Saksimaale Hamelnisse. Seal sündinud Justus Mensenkampff (1628−pärast 1693) omandas juristihariduse ja siirdus 1650. aastate paiku Kuramaale Tukumsisse; tema on perekonna Liivimaa haru esiisa. Saksamaale Hamelnisse jäänud liin kustus XVII sajandil.
26. detsembril 1725 tõsteti Justus von Mensenkampff (1675−1732) senati ukaasiga päriliku aadliku seisusse. Tema pojapojad Gottlieb Johann Justus von Mensenkampff (1762−1835) ja Jakob Heinrich Justus von Mensenkampff (1779−1825) võeti maapäeval 17. juulil 1806. aastal Liivimaa rüütelkonna matriklisse. Suguvõsa Venemaa liinid kanti Harkovi (1834, 1869, 1876 ja 1879) ja Kiievi kubermangu (1874) aadliraamatusse.
Mensenkampffi suguvõsa vapp.
Suguvõsa vapp võeti kasutusele 1774. aastal. Selle kilbil on kujutatud kolme tähte, mis tähistavad Johann Justus von Mensenkampffile (1718−1783) antud kindralmajori auastet.
Safonovo

Safonovo on linn Venemaal Smolenski oblastis, Safonovo rajooni keskus. Asub Vopetsi jõe ääres, 100 km kaugusel Smolenskist kirdes. Linna läbib Moskva–Smolenski–Minski raudtee.
Moskva–Smolenski maantee lähedal asunud Safonovo küla on mainitud 1859. aastal. Küla arengutõukeks sai Moskva-Bresti raudtee ehitus. Esimene rong läbis Safonovot 1870. aastal. 1929 sai Safonovo rajoonikeskuseks. 1930. aastatel hakati asula lähedal pruunsütt kaevandama. 1938 nimetati aleviks. Linnaõigused sai 1952. aastal. 
Linnas on suur ehitusmaterjalide tehas, lihakombinaat, elektrimootorite tehas ja muid tööstusettevõtteid.
Konrad von Uexküll

Konrad (Conrad) von Uexküll oli mitme Uexküllide suguvõsa esindaja nimi:
Konrad von Uexküll (1569–1638)

Konrad von Uexküll (1569–1638) oli sõjaväelane (ooberst) ning Eestimaa ja Liivimaa mõisnik.
Tema isa oli Reinhold von Uexküll.
Isiklikku.
Ta oli abielus vabapreili Elisabet Christiernsdotter Oxenstierna af Eka och Lindöga (umbes 1584–1648). Abielust sündis Beata von Yxkull. Hiljem oli Konrad abielus Anna von Ungerniga. Abielust sündis Sophia von Uexküll.
Lambrecht von Merkenich

Lambrecht von Merkenich oli 15. sajandil tegutsenud Liivi ordu ametnik.
Kutse

Kutse (inglise keeles "occupational qualification") on kvalifikatsioon, mis saadakse kutseeksami sooritamisel ja mille tase on määratud asjakohases kutsestandardis. Tavaliselt tõendatakse kutse olemasolu kutsetunnistusega, mille annab välja pädev asutus. 
Kutsesüsteem on osa kvalifikatsioonisüsteemist, mis seob haridussüsteemi tööturuga ja aitab kaasa elukestvale õppele ning tööalase kompetentsuse arendamisele, hindamisele, tunnustamisele ja rahvusvahelisele võrdlemisele.
Vastavalt Euroopa kvalifikatsiooniraamistikule kehtib Eestis kaheksa-tasemeline kvalifikatsiooniraamistik, mis hõlmab nii formaalhariduslikke kui kutsekvalifikatsioone. 
Reguleeritud kutsetele on riiklikult kehtestatud teatud hariduse või töökogemuse nõue. Mittereguleeritud kutsete kirjeldused ja nõuded määratlevad eriala- või kutseliidud ja kutsenõukogud. Reguleeritud kutsete puhul vajab välisriigi kvalifikatsioon enne vaba juurdepääsu tööturule vastuvõtva riigi pädeva organi heakskiitu. Mittereguleeritud kutsete puhul on juurdepääs teise riigi tööturule vaba ning tööle võtmise otsustab tööandja. 
Euroopa Liidus on kutsekvalifikatsioonide tunnustamise hõlbustamiseks vastu võetud direktiiv 2005/36.
Reguleeritud kutsed jagunevad sektoraalseteks ja üldsüsteemi kutseteks. Sektoraalsete kutsete kutsekvalifikatsiooninõuded reguleeritakse Euroopa Liidus eraldi direktiividega. Sektoraalsed kutsed Euroopa Liidus on:
Üldsüsteemi kutsed on kõik teised reguleeritud kutsealad, mis ei ole sektoraalsed.
Eestis koordineerib kutsete süsteemi Sihtasutus Kutsekoda. Kutsekoda peab ka kutseregistrit. Informatsiooni Eestis reguleeritud kutsealade, pädevate asutuste, taotlemise korra jms kohta annab Eesti ENIC/NARIC keskus. Pädeva organi nõudmisel hindab Eesti ENIC/NARIC keskus ka välisriigi haridust tõendava dokumendi vastavust Eesti diplomitele.
Üldsüsteemi kutsete tunnustamist Eestis reguleerib välisriigis omandatud kutsekvalifikatsiooni tunnustamise seadus ja sektoraalsete kutsealade tunnustamist vastav valdkondlik seadus (tervishoiuteenuste korraldamise seadus, ravimiseadus, veterinaarkorralduse seadus, ehitusseadustik).
Mikołaj Radziwiłł Must

Mikołaj Radziwiłł Must (poola Mikołaj Krzysztof Radziwiłł Czarny; 4. veebruar 1515 – 29. mai 1565 Vilnius) oli Rzeczpospolita riigitegelane. 
Mikołaj Radziwiłł Must oli Olina ja Nilvischi vürst, Vilniuse vojevood, Leedu Suurvürstkonna ülemmarssal ja kantsler. 1553–1566 oli ta Leedu suurhetman ja 1561–1562 oli ta Leedu Suurvürstiriigi valitsusaegne Liivimaa administraator.
Liivimaa sõjas.
1561. aastal alistus Liivi ordu Poola kuningale ja Leedu suurvürstile Zygmunt II Augustile, sellega kaasnes suurvürstiriigi sekkumine Liivimaa sõtta, Moskva tsaaririigi ja Rootsi kuningriigiga. 1561–1569 hõlmas suurvürstiriik ka Liivimaa hertsogkonna (Lõuna-Eesti ja Põhja-Läti). 1561–1562 oli ta Leedu Suurvürstiriigi valitsusaegne Liivimaa administraator ning Zygmunt II August andis talle volikirjaga õiguse Liivimaal vastu võtta ustavus- ja alistumisvannet, seada ametisse staarosteid ja muid ametiisikuid.
Moskva tsaaririigi peajõud olid suunatud Leedu vastu, kuhu kevadel 1562 suundusid sõjaretkele (Vene-Poola sõda) Smolenskisse koondatud Moskva väed "leedu aladele". Suvel 1562 tegid Moskva väed rüüsteretke Viciebski piirkonda ning Mstsislau ja Lääne-Dvina aladele. Vana-Liivimaal vallutasid Moskva väed Tarvastu ja Põltsamaa.
Leedu vägede vastusõjakäikudena mindi kevadel 1562 Smolenski, Veliže alla ja Pihkvamaa valdadesse ning augustis rünnati Nevelit Pihkvamaal. Sügisel 1562 vallutas Leedu suurhetman Mikołaj Radziwiłł Must tagasi Tarvastu ordulinnuse ning võttis vangi hulga Moskva vojevoode ja seejärel tegi ka sõjakäigu Pihkvamaale. Moskva väed vallutasid kahenädalase piiramise järel 15. veebruaril 1563 strateegiliselt tähtsa Polotski, pärast seda algasid läbirääkimised Moskva ja Leedu vahel.
Läbirääkimise ebaõnnestumise järel alustas Moskva tsaaririik sõjavägede kogumist ja sõjakäiku Leedu vastu, kuid Pjotr Šuiski juhitud väed kaotasid 1564. aasta alguses Tšašniki lahingu Orša all, Mikołaj Radziwiłł Musta vägedele. Lahingu kaotuse tulemusena taganesid Moskva väed Smolenski taha, lahingus langes ka väejuht Pjotr Šuiski. Edasine kohaliku tähtsusega sõjategevus: juunis 1564 tegid Leedu väed sõjakäigu Liivimaale, hetman Aleksander Hilary Połubiński väed ründasid Tartumaa valdu, 22. juunil alustasid vojevood Juri Tokmakovi väed Leedu vägede valduses oleva Ozerištše linnuse piiramist, kuid välilahingu järel Viciebski vojevoodi Stanisław Paci vägedega taganesid. Juulis tegi Vassili Buturlini ratsavägi koos tatari, nogai ja mordvalaste salkadega rüüsteretke Smolenskist, Mstsislau, Kritševi ja Mogiljovi piirkonda. Sõjategevus lõppes pärast 1569. aastat, kui ühinesid Poola kuningriik ja Leedu, Vene ja Žemaitija suurvürstiriik Lublini uniooniga Rzeczpospolitaks. 1570. aastal sõlmiti Moskva tsaaririigi ja Rzeczpospolita vahel kolmeks aastaks vaherahu.
Isiklikku.
Tal oli kaheksa last, nende seas Mikołaj Krzysztof Radziwiłł "Orb" (1549–1616 Niasviži loss), Rcezpospolita riigitegelane ja Vilno vojevood (1604–1616).
Laimós

Laimós (ka "Lemós", kr Λαιμός) on küla Kreeka põhjaosas Lääne-Makedoonia piirkonnas. Laimós on administratiivselt Flórina piirkonnaüksusele alluva Préspese valla halduskeskus ning jääb pealinnast Ateena umbes 387 km võrra loodesse ja 56 km võrra piirkonnakeskusest Flórinast lääneloodesse. Elanike arv külas väheneb aasta-aastalt: 1981. aastal 278, 1991. aastal 250 ja 2011. aastal 185 elanikku.
Laimós kuulub Väikest Prespa järve ümbritseva mägipiirkonna ajalooliste külade hulka ja paikneb Alam-Prespa oru kõige kitsamas kohas, mistõttu on saanud nime sõna "laimós" järgi (kreeka keeles 'kael' või 'maasäär').
Lähimad külad on Agios Germanos (1,8 km) ja peaaegu hüljatud Mileonas (1,4 km). Külas leidub bensiinijaam, supermarket ja bütsantsiaegne kirik.
Martin Ryle

Sir Martin Ryle (27. september 1918 Brighton – 14. oktoober 1984 Cambridge) oli inglise raadioastronoom, kes arendas ja kasutas uuenduslikke raadioteleskoopsüsteeme. Ta arendas terve hulga uusi raadioteleskoobi süsteeme. Ta oli esimene astronoom, kes pälvis Nobeli füüsikaauhinna. See juhtus 1974. aastal, kui ta jagas auhinda koos Antony Hewishiga. 
Ryle lõpetas 1939. aastal Oxfordi Ülikooli füüsika alal. Teise maailmasõja ajal osales ta radari arendamise juures. Pärast sõda asus ta tööle Cavendishi laboratooriumi Cambridge'i Ülikoolis, kus tema uurimisrühm uuris Päikeselt kiirgavat raadiokiirgust. Ryle osales paljude mõõdeseadmete väljatöötamise ja edasise täiustamise juures ning oli võtmeisik Tehisavaradari ja astronoomilise interferomeetria arendamise juures.
Ryle oli aastatel 1972–1982 Briti kuninglik astronoom.
Hiina Kommunistlik Partei

Hiina Kommunistlik Partei (HKP) on Hiina Rahvavabariiki juhtiv partei. HKP on ainuvalitsev partei Hiinas, legaalselt eksisteerib veel kaheksa parteid. Partei asutati 1921, peamised asutajad olid Chen Duxiu ja Li Dazhao. Partei kasvas kiiresti ja 1949. aastaks, pärast 10 aastat kestnud kodusõda, suutsid nad panna Guomindangi valitsuse ümber asuma Taiwanile. Sellega sai alguse ka Hiina Rahvavabariik. Hiina Kommunistlik Partei on üle 100 miljoni liikmega praegu maailmas suuruselt teine valitsuspartei.
1979. aastal Deng Xiaobingi algatusel käivitatud majanduslike reformide poliitika (eraettevõtluse ja välisinvesteeringute julgustamine) on aidanud saavutada Hiina majandusel püsiva kiire kasvutempo, samas kui kriitikud vasakult on nimetanud seda poliitikat kapitalismi restaureerimiseks. Tänapäeva Hiinat on iseloomustatud kui riigikapitalistlikku majandust.
James Cronin

James Watson Cronin (29. september 1931 Chicago – 25. august 2016 Saint Paul) oli Ameerika Ühendriikide tuumafüüsik.
1980. aastal sai ta koos Val Logsdon Fitchiga Nobeli füüsikaauhinna.
Põhjaekspeditsioon

Põhjasõjaretk (lihtsustatud hiina kirjas 国民革命军北伐; hiina keeles 國民革命軍北伐; pinyinis "guómín gémìng jūn běi fá") oli aastatel 1926–1928 toimunud Guomindangi sõjaretk, mida juhtis generalissimus Jiang Jieshi. Peamised eesmärgid oli kogu Hiina ühendamine oma kontrolli alla, mille tegemiseks tuli kukutada võimult Beiyangi valitsus ja alistada kohalikud sõjasalgad. Retk viis Hiina taasühendamiseni aastal 1928 ja Nanjingi valitsuse võimuletulekuni.
Matsu saared

Matsu saared (hiina keeles 馬祖列島 "Mazu Liedao") on Taiwani võimu all olev saarestik Taiwani väinas.
See koosneb 19 saarest. Suuremad saared on Nangan, Dongju, Xiju, Beigan ja Dongyin.
Kõige põhjapoolsem on Dongyin ja kõige lõunapoolsem Dongjyu. Dongyin on 190 km kaugusel Taiwani saarest, 333 km kaugusel Penghu saarestikust ja 19 km kaugusel Hiina mandriosast.
Pinnas ei sobi hästi põlluharimiseks.
Kõrgeim punkt on Beiganil (298 m).
Pindalad:
Vsevolod Mstislavitš

Vsevolod Mstislavitš (vene Всеволод Мстиславич) oli mitme 11. –13. sajandil elanud vene vürsti nimi:
Hiina Vabariigi valitsus

Hiina Vabariigi valitsus (hiina: 中華民國政府; pinyin: Zhōnghuá Mínguó Zhèngfǔ) asutati 1912. aastal Nanjingis, ajutise valitsuse president oli Sun Zhongshan. Valitsus kolis samal aastal Pekingisse, presidendiks sai Yuan Shikai. Valitsus jätkas seal tegevust rahvusvaheliselt tunnustatud Hiina valitsusena kuni 1928. aastani. Vabariikide perioodil oli mitmeid valitsusi, tihti üksteisega pahuksis. Rahvuslik valitsus, mida juhtis Guomindang ja Sun Zhongshan, asutati algselt sõjaväelise valitsusena Guangzhous aastal 1917. Pärast Suni surma aastal 1925, juhtis Chiang Kai-shek põhjaekspeditsiooni, liitis riigi üheks ja rajas pealinna Nanjingi. See valitsus sai küll rahvusvaheliselt tunnustatud, kuid ei suutnud saavutada kontrolli kogu Qingi dünastia territooriumi üle. 1931. aasta põhiseadus vahetati 1947. aastal välja samal aastal vastu võetud Hiina Vabariigi põhiseadusega.
Uus põhiseaduslik valitsus kolis Taipeisse, Taiwani saarele aastal 1949, kuna oldi kaotamas Hiina kodusõda. Hiina vabariigi valitsus on praegugi Taiwanil ning kontrollib mitmeid Hiina vabariigile kuuluvaid saari ja saarestikke. Valitsus on ajaloos üldiselt olnud Guomindangi kontrolli all, kuid olukord on muutunud ning riigis on tekkinud mitme parteiga demokraatia.
Hiina Vabariigi sõjavägi

Hiina vabariigi sõjavägi, tuntud ka kui Taiwani sõjavägi hõlmab Hiina vabariigi maaväge, mereväge, õhuväge ja sõjaväepolitsei üksusi. Hiina vabariigi valitsus kulutab sõjaväele alates 2003. aastast umbes 16,8% riigi aasta eelarvest. Alates 2002. aastast kuuluvad Hiina vabariigi relvajõud Hiina Vabariigi kaitseministeeriumi käsutusse. Kuni 1947. aastani oli sama institutsiooni nimetus Rahvuslik Revolutsiooniarmee.
Kuni 1970. aastateni oli institutsiooni peamine eesmärk saada uuesti kontroll Hiina mandriosa üle, nüüd on eesmärgiks kaitsta Hiina Vabariiki Hiina Rahvavabariigi võimaliku pealetungi eest.
Venemaa Keisririigi Valitsev Senat

Venemaa Keisririigi Valitsev Senat, aastatel 1726−1730 Kõrgem senat (vene keeles "Правительствующий сенат") oli Venemaa keisririigi kõrgeim riigiorgan, mis allus Venemaa keisrile ja keiser ühtlasi valis ka senati liikmed.
Ajalugu.
Senati asutas 2. märtsil (vkj 19. veebruaril) 1711 bojaaride duuma asemele Moskva tsaar Peeter Suur.
Alates 1802 oli senati ülesanne teha järelevalvet riigiasutuste üle. Aastast 1864 oli senat kõrgeim kassatsiooniinstitutsioon.
Senat saadeti laiali pärast 1917. aasta oktoobrirevolutsiooni.
Peaprokurör.
Senati tööd juhtis peaprokurör, kes oli üks keisririigi mõjukamaid riigitegelasi. Aastatel 1802−1917 oli peaprokuröriks justiitsminister. 
Senati liikmed.
Asutamise ajal oli senatis üheksa liiget, alates 1712. aastast oli neid kümme. Edaspidi nende arv suurenes. Laialisaatmise ajal oli senatis 65 liiget.
Struktuur.
Peeter I valitsusaeg.
Peeter I valitsemisaja lõpuks koosnes senat kantseleist ja kontoritest. Need olid:
Struktuur 1917. aastal.
Senati koosseisu kuulusid järgmised departemangud:
Põlisaadel

Põlisaadli ehk vana aadli ehk vana-aadli alla arvati need aadlisuguvõsad, kelle esindajate kuulumist rüütliseisusse saab tõestada hiljemalt 14. sajandist. 
Vanas käsiraamatus "Gothaisches Taschenbuch" ja uues käsiraamatus "Genealogisches Handbuch des Adels" on need toodud rubriigis "Adlige (Freiherrliche, Gräfliche) Häuser A". Nüüd seda vahet tituleeritud suguvõsade puhul enam ei tehta, sest sellel puudub aadliõiguslik alus. 
Põlisaadli päritolu on suurelt osalt teadmata. Arvatavasti põlvneb see osalt Suure rahvasterändamise aegsetest pealikest ja õilisvabadest, enamalt jaolt aga vara- ja uuskeskaegsete ametite, põhiliselt krahviametite täitjatest. 
Aadlisuguvõsad konsolideerusid 11.–13. sajandil, esimesena Švaabimaal ja Alam-Lotringis. 11. sajandil suurenes aadlisuguvõsade arv hüppeliselt, eelkõige ministeriaalide arvel. Sellele järgnes isoleerumine ülejäänud elanikkonnast. Kindlapiiriline võimuterritoorium moodustus siis, kui rajati kodukirikud ja kodukloostrid ning ehitati kõrglinnused ja veelinnused, mis olid aadlivõimu nähtavateks väljendusteks. Alles sel ajal määrasid paljud aadlisuguvõsad kindlaks oma nime. Peale selle suurenes pärimiskorrast täpse kinnipidamise tähtsus. Aadlisuguvõsad avaldasid kuningale ja kirikule jõulist survet, et kord saadud ametid muutuksid päritavateks. Selle tagajärjel läks võim kohtadel aadlisuguvõsade kätte ja kuninga võim aina nõrgenes. Vastukäiguna hakkasid kuningad üha enam oma varade haldajateks panema ministeriaale. Algasid ka püüded luua territoriaalselt suletud maavaldusi. Osalt sai see teoks soode ja kõnnumaade raadamise tulemusel. Viljakaks muudetud maad läksid aadli omandisse (lääniks). 
Mõnedest põlisaadli suguvõsadest said vabahärra- või krahvisuguvõsad. Mõned nendest suguvõsadest olid nii uhked, et nad ei võtnud kunagi vastu vabahärra- ega krahviseisust, mida kompromiteeris sagedane tiitlite ostmine. Sellistesse suguvõsadesse kuulusid näiteks igivanast suguvõsast põlvnev Gans zu Putlitz ("Edler Herr Gans zu Putlitz"; selle suguvõsa vana tiitel säilis ka Saksa DV-s), "Ritter" Karl vom und zum Stein ja Otto von Bismarck, kes tõrkus krahvi ning hiljem vürsti- ja hertsogitiitli vastu (ta võttis tiitlid küll vastu, kuid hertsogitiitlit ei kandnud).