Sipelgasiil

 
Sipelgasiil (ld "Tachyglossus aculeatus") on ainupiluliste seltsi kuuluv pikkade okastega ürgimetaja. 
Sipelgasiili pikkus on kuni 40 cm. Tal on pikk koon, hambad puuduvad ja pikk limane keel on kohastunud sipelgate ja termiitide käikudest haaramiseks. Ta muneb 1–2 muna ja haub neid kõhul olevas kukrus.
Levik:
Sugulussidemed.
Sipelgasiillased (ld "Tachyglossidae") on imetajate perekond monotreemide seltsist. Seltsi kuulub kolm perekonda, millest üks on välja surnud. Perekonna liikide leviala asub Austraalias, Uus-Guineas ja Bassi väina saartel.
Täielike genoomide analüüs näitab, et munevate imetajate esivanemad lahknesid platsenta-imetajate ja kukkurloomade esivanematest umbes 187 miljonit aastat tagasi ning lindude ja sipelgasiilide esivanemad eraldusid 55 miljonit aastat tagasi.
Nimetus.
Selle imetaja nimi pärineb kreeka keelest (kr "ἔχιδνα" 'madu').
Üldiseloomustus.
Sipelgasiga näeb välja nagu siil või väike okassiga, kuna on kaetud jämeda karvaga. Lisaks võib ta, nagu siilgi, ohu korral kõverduda palliks. Maksimaalne kehapikkus on ligikaudu 30 cm, kaal võib olla 2–3 kg.
Sipelgasiili pea on väike ja kitsas, lõpeb nokatüvega, mille pikkus on kuni 7,5 cm. Tal pole hambaid ja suu on väike. Sipelgasiil toitub termiitidest ja sipelgatest, keda püüab oma pika kleepuva keelega. Ta sööb ka teisi keskmise kasvuga selgrootuid, keda oma suus purustab, surudes keelt vastu suulage.
Sipelgasiili jäsemed on lühikesed ja üsna tugevad. Tal on võimsad lamedad küünised, tänu millele saab ta hästi kaevata. Tagajalgadel on üks eriti pikk küünis, millega loom end sügab ja eemaldab parasiite.
Sipelgasiili keha on üleni kaetud pruuni või musta värvi jämeda karvaga, koonul ja käppadel olev karv on lühem. Keha on ühtlaselt kaetud kuni kuue sentimeetri pikkuste õõnsate okastega, mis on tavaliselt kollased, mõnikord ka otstest mustad.
Käitumine ja elustiil.
Suurema osa aastast, välja arvatud talvisel paaritumisperioodil, elab sipelgasiil üksi. Iga loom valvab oma territooriumi, kus ta jahti peab. Sipelgasiilil pole alalist kodu. Sipelgasiil ujub hästi ja suudab ületada suuri veekogusid. Ebasoodsate tingimuste korral võib ta talveunne jääda.
Sipelgasiilil on kehv nägemine, kuid tänu teravale kuulmisele ja haistmisele suudab ta märgata vähimatki liigutust enda ümber. Mis tahes ohu korral peidab ta end kiiresti tihnikutesse või kivipragudesse. Selliste looduslike varjupaikade puudumisel kaevub ta kiiresti urgu ja pinnale jäävad vaid mõned okkad. Kui maastik on avatud ja maapind on tugev, siis kõverdub sipelgasiil lihtsalt siili meenutavaks palliks. Sellise kaitsega tulevad toime vaid vähesed röövloomad. Kogenud dingod ja rebased suudavad täiskasvanud sipelgasiili tappa, püüdes ta kinni kõval tasasel pinnal ja rünnates teda kõhu küljepealt. Mõnikord jahivad varaanid ka noori sipelgasiile.
Paaritumiseks kulub kuni tund, paaritumine toimub külili. Emane isend muneb kolm nädalat pärast kopulatsiooni ühe umbes poolteist grammi kaaluva pehme koorega muna ja paneb selle oma kotti. Inkubatsioon kestab kümme päeva. Pärast koorumist toidetakse pooleteisesentimeetrist poega piimaga, mis eritub kahe piimaväljas oleva poori kaudu (monotreemidel pole nibusid) ja jääb kukrusse 45–55 päevaks, kuni tema okkad hakkavad kasvama. Pärast seda kaevab emasloom augu, kuhu ta poja jätab, ja käib iga 4–5 päeva tagant teda piimaga toitmas. Nii hoolitseb emasloom noore sipelgasiili eest tema seitsmekuuseks saamiseni.
Klassifikatsioon.
Sipelgasiili perekonda kuuluvad järgmised taksonid:
Evolutsioon.
Sipelgasiili nokal on palju elektroretseptoreid. Oletatakse, et need on päritud esivanematelt, kes elasid poolveelist eluviisi.
Ohud.
Sipelgasiili levikule ja arvukusele avaldavad negatiivset mõju röövloomad, kelle inimesed on oma elupaika toonud. Suur oht on ka traditsiooniliste elupaikade vähenemine, mille tõttu on kõik "prototheria" alamklassi liigid ohustatud.