tartuNLP/wikipedia-smugri-20251201 huggingface dataset:
SWE-7

SWE-7 on Saaremaa korvpalliklubi, mis osaleb Eesti meeste korvpalli I liigas. Kõik kodumängud peetakse Kuressaare Spordikeskuses (Vallimaa 16a). Klubi loodi 2005. aastal ning on sellest ajast alates olnud Saaremaa korvpalli esindusmeeskond.
Ajalugu.
SWE-7 liitus esimesel 2005/2006. hooajal Eesti meeste korvpalli III liigaga, kus mängiti nime all Kuressaare SWE-7. Klubi võitis kõik peetud kohtumised ning tõusis järgmiseks hooajaks Eesti meeste korvpalli II liigasse. Hooajal 2006/2007 mängis klubi samuti Kuressaare SWE-7 nime all ning saavutas teise koha, mis võimaldas klubi ajaloos astuda uue sammu ning tõusta Eesti meeste korvpalli I liigasse. Hooaegadel 2007–2010 mängis klubi stabiilselt keskmike hulgas, saavutades vastavalt 13., 10. ja 12. koha. Hooajal 2010/2011 muutis klubi nime ning mängiti JAVICAR/SWE-7 nime all ning saavutati 17 meeskonna konkurentsis 9. koht. Hooajal 2011/2012 võttis klubi tagasi Kuressaare SWE-7 nime ning tegi klubi ajaloo parima tulemuse, kui 18 meeskonna konkurentsis saavutati 7. koht. Kusjuures veerandfinaalis tuli alla vanduda hilisemale meistrile BC Baltecole.
Johann Georg Leuckfeldt

Johann Georg Leuckfeldt (? Großheringen – 5. november / 16. november 1762 Põltsamaa) oli Eesti vaimulik.
Ta sündis Großheringenis (asub praeguse haldusjaotuse järgi Weimarer Landi kreisis Tüüringi liidumaal), tema sünniaeg pole teada, kuid see on 18. sajandi alguses. Ta õppis usuteadust (immatrikuleeriti 8. oktoobril 1722) Jena ülikoolis.
Ta oli aastatel 1732–1735 adjunktõpetaja ja aastatel 1735–1762 õpetaja Põltsamaa Niguliste koguduses.
Isiklikku.
Tema vend Georg Friedrich Leuckfeld oli Paistu Maarja koguduse õpetaja, vennapoeg Friedrich Wilhelm Leuckfeld oli samuti Paistu Maarja koguduse õpetaja.
Korv

Korv oli algselt vitstest, puukoorest või muust vastupidavast looduslikust materjalist punutud avar anum, mida enamasti kasutati tahkete asjade transpordiks ja hoiustamiseks. Et korvis vedelikke hoida, tuli korvi tihendada vettpidava materjaliga, näiteks saviga. Tänapäeval nimetatakse korviks ka kunstmaterjalidest anumaid, mille pind ei ole tavaliselt õhu- ja veekindel; levinuim näide on plastist või metallist ostukorv.
Korv võib olla pealt lahtine või kaanega suletav, kaas võib omakorda olla korvi külge kinnitatud või eraldiseisev. Leidub ka korvide ja muude anumate vahelisi üleminekuvorme, näiteks korvpudel.
Anumatena kasutati korve paljudes kultuurides mitmel otstarbel, näiteks kartulivõtul kartulite kogumiseks ja kalapüügil kalade hoidmiseks – madalas vees hoitud korvis püsisid püütud kalad elus. 
Uuemal ajal nimetatakse korvideks analoogia põhjal ka muid esemeid, näiteks on korv korvpallis rõngast ja lühikesest rõngakujulisest võrgust koosnev sihtmärk, millest tuleb pall läbi visata. Mootorrataste puhul kõneldakse külgkorvist, milles istub kaassõitja. Kuigi pesukorvidena pruugitakse tänini sageli punutud mööbliesemeid, mille seintest läbi pääsev õhk ei lase pesul kopitama minna, ei pruugi neil siiski traditsiooniliste korvidega enam materjalilt ega kujult kuigi palju ühist olla.
Iris Johansson

Iris Viola Johansson (sündinud 8. aprillil 1945 Västergötlandis) on rootsi konsultant, õpetaja ja kirjanik.
Johansson on autist, kuid ta on õppinud kasutama seda inimeste aitamiseks. Ta töötab inimestega, kellel on sõltuvusprobleeme, psüühikaprobleeme või kellel on raskusi suhetes. Samuti käib Johansson koolides õpetajaid, lapsevanemaid ja õpilasi nõustamas. Teda on kutsutud korraldama kursusi Rootsi, Saksamaale, Eestisse, Leetu, Boliiviasse, Maltale ja mujale.
Elulugu.
Iris Johansson kasvas üles traditsioonilises talumajapidamises Lidköpingi lähistel. Tema isa pidas väga tähtsaks, et tütar saaks teiste inimestega kontakti, ning tegi selle heaks palju ära. Ema hoolitses majapidamise eest, kuhu kuulus oli ligi 20 inimest.
Praegu elab Johansson peamiselt Egiptuses Hurghadas, suved veedab ta Rootsis.
Surma keeled

Surma keeled (varasem nimetus "didinge-murle rühm") on rühm Etioopias ja Lõuna-Sudaani kaguosas kõneldavaid Ida-Sudaani keeli. 
Surma keeled jaotatakse põhjarühmaks, kuhu kuulub vaid majangi keel ja lõunarühmaks, kuhu kuuluvad kõik ülejäänud surma keeled, nende seas meeni keel, suri, mursi, didinga ja murle keel.
Kõik surma keeled on toonikeeled.
Bío-Bío

Bío-Bío (ka Bío Bío või Bio-Bio) on Tšiili pikkuselt teine jõgi (pikim on Loa).
Bío-Bío saab alguse Icalma ja Galletué järvedest Andides ning voolab 380 km Arauco laheni Vaikses ookeanis.
Bío-Bío suurimad lisajõed on Malleco ja Laja jõgi. Selle valgla on Tšiilis suuruselt kolmas pärast Loa ja Bakeri jõe valglaid.
Bío-Bío on ka Tšiili kõige laiem jõgi, keskmise laiusega 1 km. Suudmes on jõgi 2 km lai.
Concepcióni linnastus, kus jõgi merre suubub, on jõel neli silda: Bío-Bío raudteesild (1889), Bío-Bío sild (1942), Juan Pablo II sild (1973) ja Llacoléni sild (2000).
Jõe järgi on saanud nime Bío-Bío piirkond.
Bío-Bío oli sajandeid piirijõgi põhjas asuva ja Hispaania valitsetud Tšiili kuningriigi ning lõunas asuva maputšede omavalitsusliku ala Araukaaria vahel. Araukaania vallutati ja liideti Tšiiliga alles 1883.
Bío-Bío oli kunagi laevatatav kuni Nascimento linnani. Liigne metsaraie jõe kallastel tekitas 20. sajandil ulatusliku erosiooni, mis ummistas jõe saviga ja muutis sellel laevaliikluse võimatuks.
1980. aastatel sai Bío-Bío tuntuks ühena maailma parimatest raftingujõgedest. Süsta või paadiga sõideti ülemjooksult allavoolu ja see reis kestis terve nädala läbi Tšiili hõredalt asustatud alade. See muutus võimatuks siis, kui eraomanduses olev energiaettevõte Endesa rajas 1996 jõele Pangue hüdroelektrijaama, mille võimsus on 467 MW. Ühtlasi asustati ümber kohalik indiaanihõim pehuentšed, kes oli sealkandis elanud juba sajandeid.
Ikoon

Ikoon (kreeka keeles εἰκών "eikōn" 'kuju', 'kujutis') on enamasti puidule maalitud pühapilt idakirikus, millel on kujutatud Jeesus Kristust, Maarjat, mõnd pühakut, inglit või püha ajaloo või kirikuloo stseeni. 
Laiema määratluse järgi on ikoon mistahes pühakuju, mida austatakse II Nikaia kirikukogul vastu võetud dogma alusel. Tuntakse ka metallist, elevandiluust ja muust materjalist, enkaustika- ja mosaiigitehnikas ja tikitud ikoone. Alates 13. sajandist on kasutusel tsiseleeritud hõberiisad, mis katavad ikoone ja jätavad nähtavale ainult näo ja käed.
Ikoonide austamine.
Teoloogilise määratluse järgi ikoone austatakse. Au, mida antakse, läheb kujutatud isikutele, kelle autentsete ja armurikaste kujutistena ikoone käsitatakse. 
Ikoonide teoloogiline põhjendus on Jumala Sõna lihakssaamine. Saades inimeseks, muutus Jumal kujutatavaks. Jumalaema, ingleid ja pühakuid kujutatakse ikoonidel sarnasuse tõttu Kristuse eeskujuga. Ikonostaasi ikoonid teevad jumalateenistuse ajal jumaliku tõeluse ligiolevaks. 
Ikoonide kasutamine.
Õigeusus on ikoonidel liturgiline funktsioon. Pühakodades moodustatakse ikoonidest ikonostaas. Ikoone kantakse protsessioonidel. Ikoone austatakse ka kodudes.
Ikoonide maalimine.
Ikoonide maalimist peetakse liturgiliseks toiminguks ning see toimub rangelt ettekirjutatud ning käsiraamatutes kirjeldatud tüüpeeskujude järgi, mis võimaldavad stiililist modifitseerimist vaid vähesel määral. Ikoonimaalija kunst ei avaldu teema originaalsuses, vaid tasakaalus etteantud kompositsiooniskeemi ja individuaalsuse vahel. 
Maalitakse tavaliselt pärnapuidust alusele kantud kriidist, alabastrist või nende segust krundile munatemperavärvidega, liikudes tumedatelt toonidelt heledatele. Värvidel ja joontel on sageli sümboolne tähendus. Ikoonil on alati ka kiri ning diakriitilised märgid. Taustad kaetakse enamasti lehtkullaga. Kogu pilt kaetakse linaõlivärnitsaga.
Kasutatakse ka enkaustikat, emaili, mosaiiki ja tikkimist.
Ikoonimaali ajalugu.
Ikoonimaal sai arvatavasti alguse hilisantiikaja portreemaalist eelkõige Egiptuses (Faijumi muumiaportreed). Ikoonimaalimisest on teateid alates 4. sajandist ning tõendeid 6. sajandist (Siinai Püha Katariina klooster). See levis Bütsantsi kaudu Lõuna-Itaaliasse, Balkani slaavi maadesse ja Venemaale (Novgorodi ikoonimaali koolkond, Suzdali ikoonimaali koolkond, Moskva ikoonimaali koolkond). Olulisemate ikoonimaalijate seas on Theophanes Kreeklane ja Andrei Rubljov. Eesti tuntuim ikoonimaalija oli Gavriil Frolov.
Soome politsei

Soome politsei (soome: "Poliisi", rootsi: "Polisen") on Soome Siseministeeriumi alluvuses olev politseiorganisatsioon. 
2015. aastal töötas Soomes 7800 politseinikku.
Soome politsei peadirektor on alates 2015. aastast Seppo Kolehmainen.
Organisatsioon.
Soome politsei koosneb järgnevatest üksustest:
Rauschert

Rauschert võib tähendada järgmist:
Ulman

Ulman on perekonnanimi.
Eestis on perekonnanime Ulman (Hulmann, Ulmann) pandud neljas mõisavallas Harju-, Lääne- ja Virumaal. Nimede eestistamisel määrati Ulmani-nimelistele isikuile uueks perekonnanimeks Loide, Ulmasto, Ulmiste, Urmiste, Urv, Uulaid, Uulma, Uulmäe, Uusalu, Uussalu ja Vari.2018. aasta 1. jaanuari seisuga on perekonnanimi Ulman Eestis 20 mehel ja 34 naisel.
Västrik (perekonnanimi)

Västrik on eesti perekonnanimi, mis tuleneb linnunimest "västrik".
2017. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Västrik 53 mehel ja 46 naisel. Levikult on Västrik kui perekonnanimi meeste puhul 1959. ja naiste puhul 2674. kohal. Nimi on levinuim Tartu maakonnas, kus seda on maakonna 10 000 elaniku kohta 1,20.
Ekstreemum

Ekstreemum (algallikas on ladina sõna "extremum" 'äär, piir') ehk ekstremaalväärtus on funktsiooni maksimum või miinimum mingis etteantud vahemikus ("lokaalne ekstreemum"), või terves funktsiooni määramispiirkonnas ("globaalne ekstreemum").
Ekstreemumi mõiste võttis 1879. aastal kasutusele saksa matemaatik Paul Du Bois-Reymond.
Ekstsess

Jaotuse ekstsess ehk järsakuskordaja (ka ekstsessitegur, püstakus; inglise keeles "kurtosis") on statistikas arv, mis iseloomustab juhusliku suuruse X jaotuse kuju võrreldes seda sama aritmeetilise keskmise ja standardhälbega normaaljaotusega.
Definitsioon.
Ekstsess on määratud valemiga
formula_1formula_2
kus formula_3 on keskväärtus ja 
formula_4 on dispersioon. 
Normaaljaotuse ekstsess on 0.
Funktsionaalne sõltuvus

Funktsionaalne sõltuvus on niisugune kahe muutuja (näiteks "x" ja "y") vaheline seos, milles ühe muutuja (sõltumatu muutuja) "x" igale väärtusele vastab teise muutuja (sõltuva muutuja) "y" kindel väärtus, st leidub selline funktsioon või operaator "f", mille korral kehtib võrdus formula_1.
Klas Engström

Klas Engström (sünni- ja surmakoht ja -aeg on teadmata) oli Rootsi poksija.
Engström sai poolraskekaalus (kuni 175 naela ehk 79,4 kg) 2. Euroopa meistrivõistlustel (Berliin, 1927) pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Hein Müllerile (Saksamaa) ning saades 3. koha kohtumises loobumisvõidu Georges Gardebois'lt (Prantsusmaa).
Asümptoot

Asümptoot (sõna algallikas on vanakreeka sõna ἀσύμπτωτος ("asymptōtos", 'mitteühtelangev')) on sirge, mis võib leiduda joone lõpmatu haru puhul nii, et kui joone punkt kaugeneb tõkestamatult mööda haru, siis ta samal ajal läheneb lõpmatult sellele sirgele.
Eristatakse püst- (asümptoodiks olev sirge on risti "x"-teljega), rõht- (kui ta on risti "y"-teljega) ja kaldasümptooti (kui ta ei ristu neist kummagagi).
Bertil Molander

Paul Bertil Molander (7. jaanuar 1906 – 10. jaanuar 1992) oli Rootsi poksija.
Molander sai raskekaalus (üle 175 naela ehk 79,4 kg) 3. Euroopa meistrivõistlustel (Budapest, 1930) hõbemedali, kaotades finaalis kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Michael Michaelsenile (Taani).
Empiiriline jaotus

Empiiriline jaotus on juhusliku valimi x1...xn tekitatud tõenäosusjaotus, mille kohaselt iga hulga või sündmuse B tõenäosus on võrdne sellesse hulka sattunud valimi punktide suhtelise sagedusega (sündmuse B empiirilise tõenäosusega)
formula_1.
Suurte arvude seaduse järgi empiirilised tõenäosused formula_2 valimi mahu formula_3 kasvades stabiliseeruvad ja lähenevad vastavatele teoreetilistele tõenäosustele formula_4.
John Andersson

John Andersson (2. märts 1909; Stockholm – 24. mai 1979; Stockholm) oli Rootsi poksija.
Andersson oli kokku kahekordne Rootsi meister - keskkaalus (kuni 160 naela ehk 72,6 kg) 1929. aastal ning poolraskekaalus (kuni 175 naela ehk 79,4 kg) 1931. aastal.
Andersson sai keskkaalus (kuni 160 naela ehk 72,6 kg) 3. Euroopa meistrivõistlustel (Budapest, 1930) pronksmedali, kaotades poolfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale Lajos Szigetile (Ungari) ning võites 3. koha kohtumises Rauterit (Austria). 
Andersson poksis oktoobrist 1931 kuni jaanuarini 1941 elukutselisena. Ta pidas kokku 92 kohtumist, millest võitis 43 (neist 25 nokaudiga) ja kaotas 32 (neist 8 nokaudiga) kohtumist. 16 kohtumist lõppes viigiliselt ning 1 kohtumise tulemus pole teada. Ta on olnud elukutseliste erinevate kaalukategooriate ja poksiorganisatsioonide Rootsi ning Euroopa meister.
Läti politsei

Läti politsei (läti "Latvijas Valsts policija") on Läti Siseministeeriumi alluvuses olev politseiorganisatsioon. See asutati 1918. aastal ja taastati 1991. aastal.
2012. aastal töötas Lätis 8167 politseinikku.
Läti politsei peadirektor on alates 2020. aastast Armands Ruks.
Läti on jaotatud 5 politseiringkonnaks.
Epüür

Epüür (prantsuse sõnast "épure") on teatava suuruse asukohast olenevate väärtuste graafiline esitus. 
Näiteks mehaanikas kasutatakse epüüre sisejõudude (sisejõu epüür) ja mehaaniliste pingete graafiliseks kujutamiseks.
Kahevalentne loogika

Kahevalentne loogika on matemaatilise loogika põhiline osa, kus on tegemist vaid kahe erineva tõeväärtusega: tõene ja väär.
Hermann Zimmermann

Hermann Zimmermann (24. september 1654 Riia – 31. jaanuar 1702 Riia) oli Läti vaimulik.
Ta õppis Riia toomkoolis. Usuteadust ja filosoofiat õppis ta Rostocki ülikoolis (immatrikuleeriti augustis 1674) ja Wittenbergi ülikoolis (immatrikuleeriti 11. mail 1677). 21. aprillist 1680 oli ta Riias ja 24. mail 1681 ordineeriti kirikuõpetajaks.
Ta oli aastatel 1681–1683 Riia Jaani kirikukoguduse abiõpetaja, 1683–1685 Riia toomkiriku koguduse abiõpetaja ja 1685–1691 Riia Peetri kiriku koguduse abiõpetaja. Aastatel 1691–1698 oli ta Riia toomkiriku koguduse õpetaja, 1698–1700 Riia Peetri kiriku koguduse õpetaja ja 1700–1702 Riia toomkiriku koguduse õpetaja. Lisaks oli ta aastast 1691 Riia linnakonsistooriumi assessor.
Isiklikku.
Tema väimees (tütre Anna Christina abikaasa) Georg Friedrich Leuckfeld ja tütrepoeg Friedrich Wilhelm Leuckfeld olid Paistu Maarja koguduse õpetajad.
Antofagasta piirkond

Antofagasta piirkond on Tšiili 1. järgu haldusüksus (piirkond). Piirneb kirdes Boliiviaga ja idas Argentinaga. 
Piirkonnas asub Atacama kõrbe keskosa. Seal on ka Tšiili suurim soolajärv, Salar de Atacama järv. Läbi piirkonna voolab Loa jõgi.
Suuremad linnad on halduskeskus Antofagasta ja Calama.
Piirkond jaguneb 3 provintsiks: Tocopilla, El Loa ja Antofagasta provints. Provintsid jagnevad üheksaks vallaks.
San Pedro de Atacama lähedal on umbes 3000 aasta vanune kunzade asulakoht Tulor.
1866 avastati piirkonnas suured salpeetrivarud. 1866–1879 kuulus piirkond Boliiviale.
Piirkonnas on suured vasekaevandused, suurim on Chuquicamata kaevandus, mis on maailma suurim vase avakaevandus.
Tarapacá piirkond

Tarapacá piirkond on Tšiili 1. järgu haldusüksus (piirkond). Piirneb idas Boliiviaga. 
Piirkonna halduskeskus on Iquique.
Piirkond jaguneb 2 provintsiks: Iquique ja Tamarugali provints. Provintsid jagnevad kaheksaks vallaks.
2007. aastal eraldati piirkonna põhjaosast Arica y Parinacota piirkond.
Hendrik Allsaar

Hendrik Allsaar (sündinud 16. märtsil 1943 Taadikveres Imavere vallas Viljandimaal) on eesti põllumees ja ettevõtja.
Ta lõpetas 1964. aastal Olustvere sovhoostehnikumi ja 1979. aastal Eesti Põllumajanduse Akadeemia agronoomina.
Ta oli aastatel 1964–1969 kolhoosi Avangard põllundusbrigadir, 1969–1977 Imavere kolhoosi (Paide rajoonis) peaagronoom, 1977–1982 Emajõe kolhoosi (Tartu rajoonis) peaagronoom ja 1982–1993 Lustivere kolhoosi (Jõgeva rajoonis) esimees. 1993. aastast on ta Taadikveres asuva Essa-Reinu talu peremees.
1993. aastal juhtis ta lühikest aega Põltsamaa Piimaühistut. Talupidamise kõrvalt juhtis ka mõnda aega Puhu-Risti puidufirmat ja oli aktsiaseltsi Graniit juht. Praegu juhib ta lisaks oma talule Kõo vallas tegutsevaid põllumajandusühistuid.
Ta on olnud Põltsamaa vallavolikogu liige ja sanatooriumi Põltsamaa Tervis nõukogu liige.
Västrik

Västrik ("Motacilla") on perekond linde västriklaste sugukonnast.
Pseudomütoloogia

Pseudomütoloogia ehk kunstmütoloogia on kunstlikult loodud mütoloogia, mis ei põhine varasemal rahvapärimusel.
Sageli on pseudomütoloogia sihilikult fabritseeritud ja esitatud ehtsa pärimuse pähe. Tuntumaid näiteid niisugusest võltsingust on Šoti luuletaja James Macphersoni "Ossiani laulud": 1760–1765 avaldatud poeemitsükkel oli MacPhersoni väitel tõlge muistse bardi Ossiani gaelikeelsetest käsikirjadest. Samas võidakse pseudomütoloogiat luua ka taotluseta autentsust teeselda.
Piir pseudomütoloogia ja autentse rahvapärimuse vahel on hägune. Nii kasutas Friedrich Reinhold Kreutzwald eesti rahvuseeposes "Kalevipoeg" suurel hulgal ehtsaid rahvalaule ning ajaloolise regivärsi vormi, kuid põimis sekka ka omaenese leiutisi, moodustades kunstlikult Kalevipoja elulugu kujutava süžee.
Pseudomütoloogilised motiivid võivad kultuuris ringelda, kuni neid ei osata enam kunstlikeks pidada - näiteks peetakse mõnel pool ajalooliseks Sõjamäe hiit, mis tegelikult loodi Eesti Kultuuriajaloolise Seltsi ettepanekul 1920. aastate lõpul.
Samuti ei ole alati kindel, kas pseudomütoloogiliseks peetud tekstil pole varasemat vähetuntud alust. Nii on Friedrich Robert Faehlmanni teksti "Koit ja Hämarik" üldiselt peetud kunstmuinasjutuks, kuid usundiloolane Uku Masing on seostanud selle motiive rahvusvaheliselt tuntud muinasjutusüžeedega.
Kuna kunstmütoloogilised motiivid võivad omandada kultuuris samasuguse jõu kui ajaloolised, kasutatakse neid tihti ideoloogilistel ja poliitilistel eesmärkidel. Rahvusromantismi ajastul kujundas kunstmütoloogia mitme rahva eneseteadvust nii Euroopas kui ka väljaspool, samamoodi võidakse pseudomütoloogiat teadlikult tarvitada tänapäevalgi.
Hiiepuu

Hiiepuu on pühaks peetud põlispuu, mille juures taotleti rituaalide ja ohvritalituste abil kõrgemate jõudude (vaimude, jumaluste, esivanemate) soosingut.
Eestis leidub üksikuid hiiepuid eelkõige ajaloolisel Võru- ja Viljandimaal. Põhja-, Lääne- ja Kesk-Eestis on tavalisemad pühapuude rühmad ehk hiied.
Teiste rahvaste hiiepuudest on tuntud näiteks Vana-Kreeka usundis austatud puud. Üks kuulsamaid neist oli Zeusile pühitsetud Dodone tamm, ent Kreekas oli ka Demeterile, Aresele, Hermesele ja Artemisele pühitsetud tammesid.
Korilus

Korilus on toidu ja tarbematerjali kogumine loodusest, seda ise sihilikult kujundamata. 
Ajaloolises kontekstis kõneldakse korilusest eelkõige seoses küttide ja korilastega, viidates ajale, mil inimesed ei tundnud veel põllumajandust ega loomakasvatust ning said toidu kas loomi küttides või söödavaid taimi korjates. 
Tänapäeval nimetatakse koriluseks eelkõige seente ja marjade korjamist loodusest kultuurilise tava, harrastuse või majandusharuna. Samas leidub maailmas tänini rahvaid, kes ei pea loomi ega põldu ning elatuvad küttimisest ja korilusest, nagu kunagi tegi kogu inimkond. Enamikus riikides on korilus majandusharuna siiski kõrvalise tähtsusega, pigem peetakse seda üheks aktiivse puhkuse vormiks.
Pampel

Pampel ehk aedmurakas ("Rubus fruticosus coll.") on roosõieliste sugukonna muraka ("Rubus") perekonna pärismuraka ("Rubus", endise nimega "Eubatus") alamperekonna kultuurliik.
Kirjeldus.
Pamplitaim võib kasvada kuni 3 m kõrguseks. Taime varred on paksud ja säsikad, külgharusid moodustub rohkesti külgvõrseid. Pamplid liigitatakse võrse kasvu järgi püstisteks, poolpüstisteks ja roomavateks. Samuti eristatakse ogalisi ja mitteogalisi taimi. Püstise kasvuga sortidel on õisikus 10–20 õit, samas kui lamanduvatel on 1–10 õit, tänu millele on püstise kasvuga sordid oluliselt saagikamad. Õies asub 5 tupp- ja kroonlehte, 50–100 tolmukat ning 60–80 emakat. Pampel õitseb alates juuni keskpaigast kuni juuli lõpuni. Taim on isefertiilne. Pampli vili on koguluuvili, mis koosneb omavahel liitunud osaviljadest nagu ka vaarikas. Peamiseks erinevuseks vaarikast on pampli viljade liitumine viljapõhjaga. Pampli viljakuju varieerub ümarast munajani. Valminult on viljad mustjaspruuni kuni purpurmusta värvusega. Viljade maitse on magushapu kuni hapukasmagus. Pampli saagikus on vaarika omast 3–4 korda suurem. 
Kasvunõuded.
Eelistatuim on päikeseline ja tuulte eest kaitstud kasvukoht. Taim talub põuda, kuid ainult lühikest aega. Sobivaimad mullad on nõrgalt happelise kuni neutraalse mulla reaktsiooniga, saagikad.
Sordiaretus.
Pamplisorte aretatakse USA-s, Kanadas, Uus-Meremaal, Brasiilias, Šotimaal ja Serbias. 
Vaarika- ja pamplisortide ristamise tulemusel on saadud hübriide ehk vampleid.
Väinämöinen

Väinämöinen on üks Soome rahvaluule keskseid tegelasi ja Soome rahvuseepose "Kalevala" peategelane. Tema nimi tuleneb soomekeelsest sõnast "väinä", mis tähendab väina, paisuvett või jõesuud. Teda on kirjeldatud vana ja targa mehena, kel oli võimas nõiduslik hääl.
Kalev I. Sepp

Kalev Imants Sepp (sündinud 1953) on Ameerika Ühendriikide sõjaväelane.
Kalev I. Sepa pere pärineb Narva-Jõesuust.
6. juunil 2003 kaitses Kalev I. Sepp Harvardi Ülikoolis doktoritöö teemal "The Evolution of United States Military Strategy in Central America 1979–1991".
Aastatel 2007–2009 töötas Sepp Pentagonis, tegeledes erioperatsioone ja terrorismivastast sõda puudutavate ülesannetega. Tal on aumedal Salvadori missioonil osalemise eest. Ta on töötanud strateegi ja analüütikuna Iraagi ja Afganistani missioonidel, osaledes muu hulgas USA endise välisministri James Bakeri juhitud eksperdirühma töös.
Alates 2003. aastast töötab Kalev I. Sepp vanemlektorina USA läänerannikul Montereys asuvas sõjamerekoolis U.S. Naval Postgraduate School. 
Isiklikku.
Kalev Sepal on õde ja vend. 
Kaksikud pojad Sulev Grant Sepp ja Yuri Travis Sepp on elukutselised sõjaväelased, kes osalesid Iraagi missioonil.
Viini postmark

"Viini postmark" on 1968. aastal linastunud Eesti film. Selle režissöör oli Veljo Käsper. Stsenaarium põhines Ardi Liivese samanimelisel näidendil, mis esietendus mõni aasta varem. Filmi kunstnik oli Rein Raamat, muusika autor Jaan Rääts.
Peaosi mängisid Jüri Järvet, Herta Elviste, Ines Aru (subtiitrites Ines Parker), Vladislav Koržets, Alfred Rebane ja Einari Koppel. 
"Viini postmargis" leidub koomikat, mis on tänini rahvasuus käibel – eelkõige seltsimees Tasku (Ervin Abel) ja Klaara Kuke (Leida Rammo) osatäitmistes –, kuid see pole läbinisti komöödiafilm. Tegevus saab alguse peategelase, endise rindemehe ja kastivabrikus meistrina töötava Martin Rolli (Järvet) ja tema kirglikust filatelistist sõbra vahel sõlmitud kihlveost, mis kohustab Rolli ühe päeva jooksul ainult tõtt rääkima, muidu jääb ta ilma haruldasest Viini postmargist, nn WIPA-plokist.
Klassivõitlus (ajakiri)

Klassivõitlus": kommunistline kuukiri" oli aastatel 1919–1936 NSV Liidus, Petrogradis/Leningradis eesti kommunistide poolt välja antud kommunistliku suunitlusega ajakiri. Väljaandjaks kirjastus Külvaja. Ajakiri ilmus korra kuus.
Hüpoikoon

Hüpoikoon on Charles Sanders Peirce'i semiootikas ikoonilise märgi ehk ikooni esitis.
Tsitaat.
"Mingi võimalikkus üksinda on ikoon (märk) puhtalt oma kvaliteedi tõttu. Ning selle objekt saab olla üksnes esmasus. Kuid märk võib olla ikooniline, see tähendab, võib representeerida oma objekti peamiselt tema sarnasuse kaudu, olgu tema olemise viis milline tahes. Kui on tarvis nimisõna, siis ikoonilist esitist võib nimetada "hüpoikooniks". Mis tahes materiaalne kujutis, nagu näiteks maal, on oma representeerimisviisi poolest suuresti konventsionaalne; kuid iseenesest, ilma allkirja või sildita, võib teda nimetada hüpoikooniks.
Hüpoikoonid võib lühidalt jaotada vastavalt esmasuse viisile, milles nad osalevad. Need, mis osalevad lihtsates kvaliteetides, ehk Esimesed esmasused, on kujutised ("images"); need, mis representeerivad ühe asja osade suhteid, peamiselt düaadilisi või sellisena vaadelduid, analoogsete suhetena nende eneste osades, on "diagrammid"; need, mis representeerivad esitise representeerivat iseloomu, representeerides parallelismi milleski muus, on "metafoorid"." ('A Syllabus of Certain Topics of Logic', EP 2:273, 1903)
Bad Ems

Bad Ems on linn Saksamaal Rheinland-Pfalzi liidumaal, Rhein-Lahn-Kreisi keskus, riiklikult tunnustatud kuurort.
Linna pindala on 15,4 km², elanike arv on 9055 (31.12.2010).
Loodus.
Linn paikneb Nassau looduspargis Reini Kiltkivimäestikus Taunuse ja Westerwaldi vahel kummalgi pool Lahni jõge selle alamjooksul.
Linnas on raviveeallikad Emser Kränchen, Kesselbrunnen, Kaiserbrunnen, Römerquelle, Robert-Kampe-Sprudel, Bohrung 3 (Haustrunk), Neuquellen, Fürstenbrunnen, König Wilhelm's Felsen-Quelle jt. Need on peamiselt fluoriidi ja naatriumvesinikkarbonaati sisaldavad kuumaveeallikad, mille temperatuur ulatub 57 °C-ni. Nende vett nimetatakse Emsi veeks. 
Kõrgus merepinnast on 70–240 m.
WIPA

WIPA (saksa keeles täieliku nimega Wiener Internationale Postwertzeichen-Ausstellung; eesti keeles Viini rahvusvaheline postimaksevahendite näitus) on Viinis ebaregulaarselt korraldatav filateelianäitus. 
Näitusega seotult väljaantav nn WIPA-plokk on objekt, mille ümber puhkeb intriig tuntud Ardi Liivese näidendis ja Eesti NSV filmis "Viini postmark".
Bad Emstali vald

Bad Emstal on vald Saksamaal Hesseni liidumaal Kasseli kreisis umbes 20 km Kasselist loodes Habichtswaldi looduspargi lõunaosas Emsi jõe orus.
Valla pindala on 38,7 km², elanike arv 6160 (31.12.2011).
Vald on kuurort. Seal on raviveeallikad.
Valla keskus on Sand. Teised asulad on Balhorn,
Merxhausen ja Riede.
Bad Endorf

Bad Endorf (aastani 1988 "Endorf", ametlikult "Endorf i. OB") on vald ja alev ("Markt") Saksamaal Baieri liidumaal Ülem-Baieri ringkonnas Rosenheimi kreisis.
Alev 1973. aastast.
Kieveli katekismus

"Kieveli katekismus" on oletatav esimene eestikeelne trükiteos. See võis valmida Saare-Lääne piiskopi Johann IV Kieveli (piiskopina ametis 1515–1527) ettevõtmisel. 
Viide piiskopi kutses sinodile.
1517. aastal toimus Kuressaare Püha Laurentiuse kirikus Saare-Lääne piiskopkonna sinod, mille eesistuja oli piiskop Johann IV Kievel. Kutses sellele kogunemisele teatati spetsiaalse kateheetilise abimaterjali olemasolust, mis olevat loodud "koguduseliikmetele täieliku ja seadusliku usuõpetuse edastamiseks". Selline kirjanduslik ettevõtmine oli igati kooskõlas piiskop Johann IV Kieveli tegevusega, mis oli sihitud kirikukorralduse parandamisega temale usaldatud piiskopkonnas ja väljendus muuhulgas aktiivses kihelkondade visiteerimises ning sinodaalkohtute pidamisega erinevates piiskopkonna osades. Taoline katekismus oleks koosnenud traditsioonilistest osadest, tutvustades kasutajale Usutunnistust (dogmaatiline osa), Kümmet Käsku (moraaliteoloogiline osa), Meieisapalvet (spirituaalne osa) ja sakramente (liturgilis-sakramentaalne osa). 
Taust.
Alates 1420. aastatest nõudsid katoliku kiriku juhid Vana-Liivimaa vaimulikelt kohalike rahvaste usulise harimise parandamist. Sellega seoses nõuti ka eestikeelsete lihtsate usuõpetuste ehk katekismuste koostamist. On võimalik, et mõnelpool neid ka koostati, kuid kindlaid tõendeid selle kohta pole avastatud. 
Kui nn "Kieveli katekismuse" kohta leitaks kindlamaid andmeid, oleks tegemist võimaliku tõendusmaterjaliga esimese eestikeelse trükiteose kohta. Juhul kui ka katekismuse enda kunagine olemasolu leiab täiendavat kinnitust, võib endiselt jääda lahtiseks see, kas tegemist oli käsikirjalise või trükitud raamatuga. Seega on Kieveli "trükitud katekismuse" olemasolu jäänud tänapäevani vaid oletuslikule tasemele. Täiesti võimatu selle trükkimine polnud, sest 1517. aasta viide (kutses sinodile) pärineb trükikunsti ja reformatsiooni-ideede kiire levimise ajajärgust.
Esiliiga 1993/94

Esiliiga 1993/94 oli Eesti jalgpalli tugevuselt teise liiga Esiliiga 1993. ja 1994. aasta hooaeg.
Nime muutused.
Hooaja eel:
Hooaja järel:
II liiga 1993/94

II liiga 1993/94 oli Eesti jalgpalli tugevuselt kolmanda liiga II liiga 1993. ja 1994. aasta hooaeg.
Esiliiga 1994/95

Esiliiga 1994/95 oli Eesti jalgpalli tugevuselt teise liiga Esiliiga 1994. ja 1995. aasta hooaeg.
II liiga 1994/95

II liiga 1994/95 oli Eesti jalgpalli tugevuselt kolmanda liiga II liiga 1994. ja 1995. aasta hooaeg.
Lennart Bohman

Lennart Axel Bohman (27. mai 1909 Örnsköldsvik – 11. oktoober 1979 Stockholm) oli Rootsi poksija.
Bohman sai 1928. aastal Rootsi meistrivõistlustel kukk-kaalus (kuni 118 naela ehk 53,5 kg) 2. koha.
Bohman osales kärbeskaalus (kuni 112 naela ehk 50,8 kg) 1928. aasta Amsterdami olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas 2. ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Bohman võitis kärbeskaalus (kuni 112 naela ehk 50,8 kg) 2. Euroopa meistrivõistlustel (Berliin, 1927) kuldmedali ja tuli Euroopa meistriks. Ta sai kukk-kaalus (kuni 118 naela ehk 53,5 kg) 3. Euroopa meistrivõistlustel (Budapest, 1930) 4. koha, kaotades poolfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale Marin Plaesule (Rumeenia) ning 3. koha kohtumises Edelweis Rodriguezele (Itaalia).
II liiga 1995/96

II liiga 1995/96 oli Eesti jalgpalli tugevuselt kolmanda liiga II liiga 1995. ja 1996. aasta hooaeg.
II liiga ida/põhi.
Liigatabel.
1
John Treloar

John Francis Treloar (19. jaanuar 1928 – 23. juuli 2012) oli Austraalia kergejõustiklane, jooksja.
John Treloar võitis 1950. aastal Aucklandis toimunud Rahvaste Ühenduse mängudelt kolm kuldmedalit (100 jardi, 220 jardi ja teatejooks).
1952. aasta suveolümpiamängudel Helsingis sai ta 100 meetri jooksus kuuenda koha. Tema aeg oli kõigest 0,1 sekundit võitjast maas.
Ta tuli veel kuus korda Austraalia meistriks 100 ja 220 jardi jooksus.
Selfrid Johansson

Selfrid Fritiof Johansson (12. märts 1907 Stockholm – 26. juuli 1976 Stockholm) oli Rootsi poksija.
Johansson sai Rootsi meistrivõistlustel 2. koha sulgkaalus (kuni 126 naela ehk 57,2 kg) 1924. aastal, kergekaalus (kuni 135 naela ehk 61,2 kg) 1925. aastal ning kergekeskkaalus (kuni 147 naela ehk 66,7 kg) aastatel 1926 ja 1927.
Johansson osales kergekeskkaalus (kuni 147 naela ehk 66,7 kg) 1928. aasta Amsterdami olümpiamängude poksivõistlustel, kuid kaotas 2. ringis hilisemale kuldmedali- ja olümpiavõitjale Edward Morganile (Uus-Meremaa) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.
Johansson võitis kergekaalus (kuni 135 naela ehk 61,2 kg) 1. Euroopa meistrivõistlustel (Stockholm, 1925) kuldmedali ja tuli Euroopa meistriks. Ta sai kergekeskkaalus (kuni 147 naela ehk 66,7 kg) 2. Euroopa meistrivõistlustel (Berliin, 1927) 4. koha, kaotades poolfinaalis hilisemale kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Romano Canevale (Itaalia) ning 3. koha kohtumises István Balázsile (Ungari).
Susanne Lothar

Susanne Lothar (15. november 1960 Hamburg – 21. juuli 2012 Berliin) oli saksa filminäitleja.
Susanne Lothar mängis mitmes Austria filmilavastaja Michael Haneke filmis: "Jõhkrad mängud" (1997), "Klaveriõpetaja" (2002) ja "Valge pael" (2009). Kokku mängis ta 72 filmis.
Ta oli abielus saksa näitleja Ulrich Mühega kuni mehe surmani 2007. aastal. Neil on kaks last.
Sanoma

Sanoma Oyj (kuni 2008. aastani SanomaWSOY) on Soome suurim ja Põhjamaade suuruselt teine meediakontsern, mis tegutseb rohkem kui 20 Euroopa riigis. Ettevõtte peakorter asub Helsingis. Ettevõttes töötab umbes 19 500 inimest.
Kontserni kuulub näiteks Soome ja Põhjamaade suurim ajaleht Helsingin Sanomat. Kontserni kuuluval Nelonen Medial on kuus telekanalit, millest kõige olulisem on Nelonen.
Krevo unioon

Krevo unioon (poola keeles "Unia w Krewie", leedu keeles "Krėvos sutartis", valgevene keeles "Крэўская унія") on leping, mille Leedu suurvürst Jogaila ja Poola kuninganna Jadwiga sõlmisid 14. augustil 1385 Kreva lossis Poola kuningriigi ja Leedu, Vene ja Žemaitija suurvürstiriigi ühendamise kohta. 
Jogaila kohustus koos vendade ja alamatega vastu võtma katoliku usu, liitma Leedu (koos allutatud Vene aladega) Poolaga, tagasi võitma Poolale kuulunud alad (eelkõige Pommeri, poola keeles Pomorze); Jadwiga kohustus Jogailaga abielluma ning laskma ta kroonida Poola kuningaks (märtsis 1386). 
Krevo unioon ühendas Poola ja Leedu jõud Saksa Ordu vastaseks võitluseks, kuid leedu ja vene feodaalide vastuseisu (seda juhtis suurvürst Vytautas) tõttu kogu Leedut Poolaga ei liidetud.
Bror Persson

Bror Persson (sünni- ja surmakoht ja -aeg on teadmata) oli Rootsi poksija.
Persson oli 1929. aastal Rootsi meister raskekaalus (üle 175 naela ehk 79,4 kg). Ta sai Rootsi meistrivõistlustel 1924. aastal raskekaalus (üle 175 naela ehk 79,4 kg) 2. koha.
Persson võitis raskekaalus (üle 175 naela ehk 79,4 kg) 1. Euroopa meistrivõistlustel (Stockholm, 1925) kuldmedali ja tuli Euroopa meistriks.
Juhan Viilip

Juhan Viilip (ka Johannes Viilip; 28. veebruar 1903 Järavere, Imavere vald – 21. august 1974 Stockholm) oli eesti jurist.
Ta sai 1922. aastal Tartus eksamikomisjoni poolt gümnaasiumi lõputunnistuse. Aastatel 1922–1926 õppis ta Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas, mille lõpetas "cum laude". Ta oli EÜS-i vilistlane.
Aastatel 1927–1930 asus ta tööle Tallinna-Haapsalu Rahukogu kohtuameti kandidaadina. Aastatel 1930–1939 oli ta Tallinna 5. jaoskonna abiprokurör ja 1939–1944 Tallinna Ringkonnakohtu prokuröri kohusetäitja. Veel oli ta kriminaalõiguse ja kriminaalprotsessi lektor politseikoolis, advokaatide eksamikomisjoni liige, kohtuameti kandidaatide eksamikomisjoni liige ja tegev kohtunike ühingus.
1944. aastal põgenes ta Rootsi. Töötas seal algul arhiivis, hiljem farmaatsiafirma Fresenius Kabi AB teenistuses raamatukogus.
Robert FitzRoy

Robert FitzRoy (5. juuli 1805 Suffolk – 30. aprill 1865 Surrey) oli Briti meresõitja ja meteoroloog. 
Ta oli ülem HMS Beagle'il, Charles Darwini kuulsal reisil ümber maailma 1831–1836.
Rohu tänav

Rohu tänav on tänav Tallinnas Põhja-Tallinna linnaosas Pelgulinna ja Kelmiküla asumis. 
Tänav algab Tehnika tänavalt, läheb raudteeviadukti alt läbi, ristub Saue ja Telliskivi tänavaga ning lõpeb Härjapea tänaval. Rohu tänav on kagu-loodesuunaline ning ligikaudu 500 meetri pikkune. Rohu tänav ühendab Pelgulinna Kelmikülaga.
Hoonestus.
Rohu tänava ääres näeb Pelgulinna vanimaid elumajasid, aga ka 1930. aastate uhket eeslinna arhitektuuri.
Rohu tänav 8a asus saveveski koos mööblitööstusega.
Rohu tänav 13, hoone valmis 1930. aastate teises pooles. Arhitekt Johann Ostrat. Elumaja alumisel korrusel asus enne sõda restoran Pelgulinn. Hiljem asus hoones samanimeline toidubaar, pärast baar. Rahvas kutsus seda Pelgu kõrtsiks. 
Ajalugu.
Rohu tänav sai nime 1900. aastal. Tänava saksakeelne nimi oli "Gras-Straße" ja venekeelne "Травяная улица". 
Algselt 1870. aastal avatud Tallinn-Peterburi-Paldiski laiarööpmeline raudtee kulges linna territooriumil suure ringiga ümber toona hoonestatud alade. Alates 19. sajandi lõpust, mil ka teisele poole Tallinna-Peterburi raudteeliini kujunes linnaelanike arvu kasvuga Pelgulinnas seoses senisest tihedam asustus, muutus aga üha aktuaalsemaks raudteed ületava liiklusvoo suunamise ja korraldamise probleem. Raudtee tõsteti lõigus Pärnu maanteest kuni Balti jaamani kõrgele muldkehale, nn. teetammile ja selle alt plaaniti läbi juhtida kõik kesklinna ja raudtee-taguseid eeslinnu ühendavad tänavad. Koos Paldiski maantee viaduktiga kavandati ja ehitati ka Tehnika tänavast Rohu tänava viadukt Kelmikülla, luues sel viisil Pelgulinnale otseühendus Kesklinnaga.
Rohu tänav ulatus algul Härjapea tänavast ainult Telliskivi tänavani, kuid pärast Rohu tänava viadukti valmimist 1926. aastal pikendati seda Tehnika tänavani, luues sel viisil Pelgulinnale otseühenduse Kesklinnaga.
Rohu tänava viadukti kõrguseks sai 4,5 meetrit ja tee laiuseks 8,5 meetrit. Kaks jalgteed mõlemal pool teed olid kumbki 1,5 meetrit ja sõidutee 5,5 meetrit lai Rahumäe viadukti, Paldiski maantee viadukti ja Rohu tänava viadukti ehitusinseneriks Ado Johanson Eesti Teedeministeeriumi Raudteevalitsusest. 1926. aasta sügisel valminud Rohu tänava viadukt on konstruktsiooni ja ehitusviisi poolest analoogne Paldiski maantee viaduktile, kuid erinevalt viimasest vaid ühe avaga ning tihedama raamidesammuga. Paldiski maantee ja Rohu tänava viadukte eristab ka see, et kui Rohu tänav ristub raudteetammiga täisnurga all, siis Paldiski mnt läbib tammi diagonaalselt.
Dmitri Bertman

Dmitri Aleksandrovitš Bertman (vene keeles Дмитрий Александрович Бертман, sündinud 31. oktoobril 1967 Moskvas) on vene teatri- ja ooperilavastaja ja Moskva ooperiteatri Helikoni alusepanija ja kunstiline juht.
Lääne-pronkskõrsik

Lääne-pronkskõrsik ("Sympecma fusca", ka "pruunkõrsik") on kõrsiklaste sugukonda kuuluv kiililine.
Pruunkõrsik on Eestis väga haruldane – tema kohta on teada vaid üks leiukoht Saaremaal.
Arno Liiver

Arno Liiver (sündinud 11. oktoobril 1954 Mõisakülas) on eesti endine filminäitleja. 
Elukäik.
Ta lõpetas põhikooli aastal 1970 Tallinna 47. Keskkoolis. Ta õppis 12. Kutsekeskkoolis Tallinnas elektrikuks ning töötas Tallinnas aastaid auto- ja taksojuhina, samuti lukksepana, tegi ka juhutöid.
2002. aastal asus ta elama Hiiumaale Käina valda naise vanemate koju, kus pidas aastaid koos abikaasaga kariloomi ja oli piimaühistu karjak. Arno Liiveril on abikaasa Annega tütar.
Näitlejana.
Arno Liiver sai tuntuks Arno Tali rolliga mängufilmis „Kevade“ (1969, režissöör Arvo Kruusement). Sellele järgnesid Arno Tali osatäitmised ka mängufilmides „Suvi“ (1976) ja „Sügis“ (1990).
30. aprillil 2012 Tartus toimunud Eesti Film 100 tähistamisel anti esimest korda ajaloos välja nn sajandi filmiauhinnad:
Teised Arno Tali rollist.
Filmirolli leiti Liiver pooljuhuslikult. Arvo Kruusement kurtis tuttavale näitlejale Evald Aavikule, et filmivõtted on algamas, aga sobivat Arno Tali osatäitjat ei ole. Aavik ütles, et tal osaleb Tallinna Pioneeride Palee näiteringis üks poiss, keda võiks rolli proovida. Näinud Liiveri fotot, saatis Kruusement talle kutse tulla Tallinnfilmi proovivõtetele. Kuigi Arno Liiver tekitas paljudes esialgu kõhklusi, olid Kruusement ja operaator Harry Rehe valiku õiguses veendunud.
Arvo Kruusement: "Arno kõnelevad silmad ja kogu olek mõjusid ekraanil ehedalt. Aga ainult ilusate silmadega seda rolli poleks ära teinud. Arno Liiveril oli ikka midagi muud ka peale silmade. Selles rollis on omajagu psühholoogiat, keerdkäike ja hingevalu ning ekraanilt on see näha."
Harry Rehe on dokumentaalfilmis "Kuidas tuli "Kevade"?" (2006) meenutanud oma ennustust filmi-Arno õige valiku kohta: "Ütlesin ka Kruusemendile, et usu mind, me mängime tema silmade peal selle filmi välja!"
Liiver näitlejatööst.
Omaaegsesse Tallinna Pioneeride Palee näiteringi, kust ta leiti Arno rolli, oli mees enda jutu järgi pigem eksinud. Arno Liiver: "Mind huvitas ikka tehnika."
Pärast kaheksat kuud kestnud "Kevade" filmivõtteid oli Arnole Liiverile selge üks asi: temast ei saa iial näitlejat. «See töö ei pakkunud mingit huvi,» on ta öelnud, kuigi ka tunnistanud, et filmi tegemise aeg on tema elus olnud üks ilusamaid.
St. Petri-Schule

St. Petri-Schule (saksa keeles "St. Petri-Schule", "Sankt-Petri-Schule", vene keeles "Петришуле") on üks Venemaa vanimaid õppeasutusi ja Peterburi vanim kool, mis asutati 1709. aastal. 
See on kandnud eri nimesid: kool luterliku Peeter-Pauli kiriku juures ("Школа при лютеранском приходе Святых Апостолов Петра и Павла"), Püha Peetruse saksa peakool (gümnaasium; Главное немецкое училище Святого Петра (гимназия)); 1918. aastast Ühtne Nõukogude Töökool nr 14 (Единая Советская Трудовая школа № 14), Leningradi linna Kuibõševi rajooni 222. ja 217. keskkool. 1991. aastal anti koolile tagasi ajalooline nimi St. Petri-Schule.
Kooli praegune täispikk nimi on Saksa keele süvaõppega 222. keskkool St. Petri-Schule (Средняя школа № 222 с углублённым изучением немецкого языка «Петришуле»). Selle direktor on Anna Poljakova, koolis on üle 500 õpilase.
Esimesed kirjalikud andmed kooli kohta pärinevad 1709. aastast. Vene sõjalaevastiku arhiivis on säilinud admiral Cornelius Cruysi kiri keiser Peeter I-le kiriku ja kooli rajamisest admirali mõisas, mis asus toona praeguse Uue Ermitaaži kohal Millionnaja tänaval.
Kooli praegune hoone aadressil Nevski prospekt 22-24 ehitati 1760. aastate algul ning on näinud korduvaid ümberehitusi: 1799, 1876–1877 (arhitektid Aleksander Pähl ja Julius Bruni) ning 1913–1915 (arhitekt V. E. Collins).
Kooli esimeseks direktoriks peetakse Anton Friedrich Büschingit (1724–1793), kes oli saksa vaimulik, geograaf, ajaloolane ja pedagoog ning kutsuti 1761. aastal Peterburi kooli juhtima, 1765–1766 oli direktor Johann Bernhard Heinrich Goebel, 1767–1772 Johann Gottlieb Willamow (1736–1777), 1868. aastast Hermann Wilhelm Alexander Graff (1829–1879), 1902–1906 Adolf Nathing (1856–1921), 1917. aastast Erich Hermann Kleinenberg (1878–1939).
St. Petri-Schules on õpetanud paljud tuntud teadlased, nende hulgas Tartust pärit füüsik Heinrich Friedrich Emil Lenz. Samuti on arvukalt teadlasi kooli kasvandike seas, näiteks kirjanik Daniil Harms, semiootik Juri Lotman, helilooja Modest Mussorgski jpt.
Õle tänav

Õle tänav on tänav Põhja-Tallinna linnaosas Pelgulinna asumis. 
Tänav algab Telliskivi tänavalt, ristub Härjapea, Nabra, Pebre ja Timuti tänavaga ning lõpeb Kolde puiesteel. Õle tänav on ligikaudu 540 meetri pikkune.
Ajalugu.
Tänav koosneb kahest osast: algsest Õle tänavast (saksa keeles "Strohstrasse", vene keeles "Соломенная улица"), mille rajas 1878. aastal maaomanik Johann Grabby, ning endisest Grigori tänavast (saksa keeles "Gregory-Strasse", vene keeles "Григорьевская улица"), mille rajajateks oli Albert Koba ja Hans Prants 1900. aastal ja millele anti endise maaomaniku Oskar Gregory nimi. Grigori tänav oli see lõik praegusest Õle tänavast, mis ulatub Härjapea tänavalt Kolde puiesteeni. 17. jaanuaril 1923 liideti see tänav Õle tänavaga.
Noole tänav

Noole tänav on tänav Tallinnas Põhja-Tallinna linnaosas Kalamaja asumis. Tänav algab Küti tänavalt, ristub Köie ja Suur-Laagri tänavaga ning lõpeb Uus-Kalamaja tänavaga. Noole tänav on kirde-edelasuunaline ja ligikaudu 290 meetri pikkune.
Noole tänav sai nime Tallinna Linnavolikogu 26. oktoobril 1932 otsusega. Linnavolikogu otsuses on kirjas, et uulile, mis algab Suur Laagri ja Küti uulide nurgalt ja läheb roobasjoones Vana Kalamaja uuliga kuni uue Kalamaja uulini otsustati anda nimi „Noole“. Nimevalikut on mõjutanud naabruses asuv Küti tänav.
Küti tänav

Küti tänav on tänav Tallinnas Põhja-Tallinna linnaosas Kalamaja asumis. 
Tänav algab Vana-Kalamaja tänavalt ja lõpeb Noole tänaval. Küti tänav on kagu-loodesuunaline ja ligikaudu 225 meetri pikkune. 
Galerii.
Küti tänav sai nime 1881. aastal. Tänava nimi valiti seal paiknenud sõjaväe lasketiirus harjutanud laskurite-küttide järgi. Tänava saksakeelne nimi oli "Schützenstrasse" ja venekeelne "Стрелковая улица".
Küti tänaval (praegu Noole tänav 4) asuva Soldatite maneežiga samas paekivist hoones asus ka Patarei merekindluse kompleksi kuulunud 1880. aastatel ehitatud maneežihoone ja Patarei kirik, mis ametlikult kandis Nikolai kiriku nime. Kuuel päeval nädalas õpetati kirik-maneežis sõduritele ratsutamist, seitsmendal päeval viidi hobused välja, toodi ajutine ikonostaas sisse ja peeti sõjaväelastele jumalateenistust. 
Piirkonna detailplaneeringu järgi ehitatakse alale seitse hoonet. Alal asuva ajaloolise Patarei maneež-kiriku müürid säilitatakse ja nende vahele tuleb avalik laste mänguväljak. Ajaloolisest maneež-kiriku hoonest, millest on säilinud ainult müürid, rekonstrueeritakse Küti ja Oda tänava vahelisel alal ja ühendatakse hoonestusega. Müüride vahele rajatakse ka ühiskasutuses laste mänguväljak.
Rakettmootor

Rakettmootor on reaktiivmootor, mis ei vaja reaktiivjoa tekitamiseks väliskeskkonda.
Tuntuim on keemiline rakettmootor, milles energia allikaks on mõni eksotermiline reaktsioon (peamiselt põlemine ja katalüütiline lagunemine) ning reaktiivjoa moodustavad selle kuumad jääkgaasid. Keemiline rakettmootor ei vaja töötamiseks välisõhku ei oksüdeerija ega reaktiivmassina.
Rakettmootor on peamine kosmonautikas kasutatav mootor. Ühe või mitme rakettmootoriga lennuseadet nimetatakse üldjuhul raketiks.
Tänapäeval kasutatakse peamiselt keemilisi vedelkütus- ja tahkekütusrakettmootoreid, kuid arendamisel on ka tuuma- ja elektrirakettmootorid.
Teooria.
Rakettmootorite töö aluseks on impulsi jäävuse seadus.
Siinses käsitluses on tehtud järgnevad lihtsustavad eeldused:
formula_3
*kus formula_4 on raketi impulss, ning formula_5 reaktsioonimassi impulss.
Tõukejõud avaldub impulsi definitsiooni ja Newtoni 3. seaduse kohaselt
formula_6
ja raketi impulsi muut ajahetkel formula_7
formula_8.
Raketi kiiruse muut avaldub Tsiolkovski raketivõrrandist:
formula_9
Energeetiline tõhusus.
Rakettmootoris vabastatud energiast läheb vaid osa raketi kineetilise energia tõstmiseks ehk raketi kiirendamiseks. Erinevad kaod on seotud põlemise ebaefektiivsusega, soojuskadudega põlemiskambri seintesse, soojuskadudega reaktiivjoa jääksoojusse ning kineetilise energia kaoga reaktiivjoa enda liikumisse.
Jättes kõrvale soojuskaod on võimalik leida rakettmootori tõuke-efektiivsus, st suhe raketi ning reaktiivjoa kineetiliste energiate vahel:
formula_10,
*kus formula_11 on kasutegur ning formula_12 raketi liikumise kiirus
Rakettmootorite tüübid.
Elektrilise jõuallikaga.
Vaata ka: Ioonmootor
Stalini tänav

Nime Stalini tänav on kandnud:
Jahu tänav

Jahu tänav on tänav Tallinnas Põhja-Tallinna linnaosas Kalamaja asumis. 
Tänav algab Suur-Patarei tänavalt ja lõpeb Vana-Kalamaja tänaval. Jahu tänav on ligikaudu 390 meetri pikkune.
Jahu tänavale on rajatud viimaste aastakümnete jooksul rajatud uusehitisi sh. Mündriku Residents (Jahu tn 6/1, 6/2 ja 6/3). 
Ajalugu.
Jahu tänav (Mehlstrasse) sai nime 1881. aastal tänava ääres paiknenud sõjaväe jahulao järgi.
Jahu tänav 5 tegutses 1928. aastast Rudolf Klaussoni Kompvekitööstus R. Klausson, kompvekitöökoda tegutses enne seda ka Väike-Pärnu maantee 57, Ahju tänav 2 ja Toom-Vaestekooli tänav 1. 
Aastatel 1924–1941 asus Jahu tänavas ettevõttele J. Puhk &amp; Pojad kuulunud 1924. aastal valminud Puhkide jahuveski. 1924 suvel omandas Ilmarine AS-is enamusaktsiad perefirma "J. Puhk ja Pojad" ning "Ilmarise osaliselt tühjaks jäänud hoonetesse rajati makaronitehas, vabale territooriumile kerkisid Eesti suurim jahuveski, viljaelevaator ja leivatehas. Teraviljast imporditi nisu peamiselt Ameerikast, rukist Saksast ja Poolast. 1927. aastal ehitati veski juurde uus siloait, mis mahutas üle poole miljoni puuda vilja ja 1927 aastal täienes veski 45 m viljaelevaatoriga, mis oli silmapaistev Tallinna uhkes siluetis. Tallinna suurveski kõrval tegutsesid firma jahuveskid Tartus, Narvas ja Pärnus ning Soomes, kaupluste ja ladude võrk aga hõlmas kogu Eestit. 1934. aastal suundus Eduard Puhk Soome, kus ta tegi Helsingisse veski, mille nimetas Helsingin Mylly. Jahuveski ja viljaelevaator hävitati 27. augustil 1941. aastal Nõukogude vägede evakueerumisel Tallinnast. 1993 aastal, pärast Eesti taasiseseisvumist, asutati Jüri Puhki poolt Eestisse Balti Veski AS ja Eestis tegutseb ettevõte Veski Mati kaubamärgi all.
Väike-Patarei tänav

Väike-Patarei tänav on tänav Tallinnas Põhja-Tallinna linnaosas Kalamaja asumis. Tänav algab Suur-Patarei tänavalt ja lõpeb Vana-Kalamaja tänaval. Väike-Patarei tänav on enam-vähem kagu–loodesuunaline ja 329 meetrit pikkune.
Hoonestus.
Väike-Patarei tänav on hoonestatud valdavalt kahekorruseliste puitelamutega. Üks neist, Väike-Patarei 5 on Rootsi abiga renoveeritud Säästva Renoveerimise Infokeskuseks. Kummalgi pool tänavat on üks erand: paaritute numbrite poolel Tallinna Elektrijaama inseneride jaoks ja külaliskorteriteks 1930. aastail ehitatud neljakorruseline krohvitud kivimaja.
Paarisnumbrite poolel on silmapaistvaim 19. sajandil ehitatud kahekorruseline tellishoone (ohvitseride kasarm Väike-Patarei 10), kus on enne Esimest ja ka pärast Teist maailmasõda asunud mitmesuguseid riigiasutusi (Vabadussõja algul asus seal Kaitseliidu Tallinna I jaoskonna staap. 21. detsembril 1918 asus hoonesse 1. Eesti Jalaväepolgu staap. Hoones asus ka Kaitseväe Varustusvalitsus. 1919. aasta algul kasutas Väike-Patarei 10 ruume lühemat aega tagavarapataljon) ja mida tänapäeval kasutatakse elamuna. Hoone fassaadil on mälestustahvlid kindralmajor Otto Sternbeckile ja Aleksandr Blokile.
Ajalugu.
Tänav sai nime 1877. aastal. Väike-Patarei tänava saksakeelne nimi oli "Kleine Batterie-Strasse" ja venekeelne nimi "Малая Батарейная улица". 1939. aastal sooviti Väike-Batarei tänava nime vahetada Kahuri tänavaks
Saksa-Rooma riigi territooriumite loend (L)

 
See on Saksa-Rooma riigi territooriumite loend, mis algavad tähega L: