Miami sinine

Miami sinitiib ("Cyclargus thomasi bethunebakeri") on väike liblikas, mis on pärit Florida lõunaosa rannikualadelt. See on Thomasi sinitiiva ("Cyclargus thomasi") alamliik. Kunagi kogu oma levikualal levinud, on ta muutunud kriitiliselt ohustatuks ja teda peetakse väljasuremisohus olevaks. Liigi arvukust on suurendanud hiljutine Florida Loodusmuuseumi liblikate paljundamise ja reintrodutseerimise programm.
Taksonoomia.
Miami sinitiival on olnud mitu sünonüümi. Esmakordselt tuvastati ta 1886. aastal Florida populatsioonina (Indiani jõest lõuna pool) Kuuba liblikast "Lycaemon ammon". G. T. Bethune-Baker täheldas 1915. aastal, et selle liblika Florida populatsioon, mida tol ajal nimetati "Hemiargus ammon'iks", erines Kuuba populatsioonist. "Plebeius ammon" 'i esinemisest Dry Tortugases teatati 1941. aastal. Florida populatsioonile omistati 1943. aastal alaspetsiifiline staatus kui "Hemiargus ammon bethune-bakeri", ja 1945. aastal määrati liik ümber "Cyclargus thomasi" alla, jättes Miami sinitiiva nimeks "Cyclargus thomasi bethunebakeri."
Kirjeldus.
Miami sinitiiva tiibade siruulatus on 22-28 millimeetrit. Isastel on tiibade ülemine külg helesinine, emastel aga tumehall ja tiibade kehale lähema osa juures veidi sinine. Tiibade alumine pool on mõlemal sugupoolel hall, tagatiival on valge riba ja neli musta laiku. Röövikute värvus varieerub helerohelisest lillani. Nukud võivad olla mustad või rohelised.
Bioloogia.
Emased võivad muneda 300 muna. Emased munevad ühe muna korraga, kuid toidutaimele munetakse rohkem kui üks muna. Enamiku osa aastast väljuvad täiskasvanud isendid nukust umbes 30 päeva pärast munemist. Täiskasvanuid on esinenud aastaringselt, maist kuni novembrini on märgitud mitme põlvkonna kattumist ja detsembrist kuni aprillini on talvel põlvkond, kus täiskasvanud ja nukud on diapausis.
Enne 1970. aastaid teati, et Miami sinitiib kasutab toidutaimena pärl-ogakauna ("Caesalpinia bonduc") ja keerukaunapuu ("Pithecellobium") liike. Alates 1970. aastatest on Miami sinitiiva toidutaimedena palju märgatud kohalikku südaseemnikuliiki "Cardiospermum corindum" ja sissetoodud liiki "Cardiospermum halicacabum". Hiljuti avastatud populatsioonid Key West National Wildlife Refuge'is kasutavad eelistatud toidutaimena keerukaunapuu liiki "Pithecellobium keyense". Teised teadaolevad toidutaimeliigid on "Caesalpinia pulcherrima", "Symphoricarpos" ja "Pithecellobium unguis-cati".
Miami sinitiiva mandril elavad populatsioonid munevad oma munad südaseemniku liikidele. Florida Keys'i alumise osa populatsioonid munevad pärl-ogakaunale. Key West National Wildlife Refuge'i Miami sinitiivad kasutavad keerukaunapuuliike.
Sademete hulk Florida Keys'is võib olla oluline tegur, mis seletab Miami sinitiiva arvukuse vähenemist.
Leviala.
Enne 20. sajandi lõppu ulatus Miami sinitiiva levila Daytona Beachist lõunasse ümber poolsaare tipu ja Tampa Bay piirkonda ning Florida Keys'i piirkonnas kuni Dry Tortugaseni. Tema elupaik hõlmab suletud võrametsade, põõsastike ja männi kaljumaade servi. Miami sinitiib on ainus Ameerika Ühendriikides leitud "Cyclargus thomasi" alamliik.
Miami sinitiiba on kohatud Bimini saartel ja leitud rändavaid isendeid Bahama saarte teistest osadest. 20. sajandi teisel poolel vähenes Miami sinitiiva levikuala elupaikade kadumise tõttu linnaarenduse tagajärjel. Aastakümneid kestnud elupaikade killustumine on tekitanud metsaservakooslusi, mis võivad ohustada putukaliike, sealhulgas Miami sinitiiba.
Liik oli 1990. aastaks Florida mandriosalt ja poolsaarel asuvatelt barjäärisaartelt kadunud. Leviala piirdus mõne kohaga Florida Keys'i saartel ja muutus seal haruldaseks. Tundub, et 1992. aastal hävitas orkaan Andrew kogu alamliigi.
Miami sinitiiva levikuala on piiratud. Täiskasvanud isendid, kes on pärast eelnevat püüdmist uuesti kinni püütud, leiti harva rohkem kui 25 meetri kaugusel esialgsest püügikohast.
Vaatlused ja aretusprogrammid.
1999. aastal nähti Bahia Honda State Parkis mõnd Miami sinitiiba. Hinnanguliselt oli neid liblikaid jäänud vähem kui viiskümmend. Põhja-Ameerika Liblikate Assotsiatsiooni taotlusel kandis Florida Kala ja Eluslooduse Säilitamise Komisjon 2002. aastal Miami sinise ajutiselt ohustatud liigi erakorralisse nimekirja. Ohustataud liikide loetellu kanti liik püsivalt 2003. aastal. Vahepeal ei olnud otsingute käigus leitud teisi Miami sinitiiva kolooniaid.
2003. aastal alustas Florida Ülikooli entomoloogia ja nematoloogia osakond Miami sinitiibade kasvatamist ja aretamist, alustades umbes 100 loodusest kogutud munast. 2004. aastal lasid nad 2500 isendit valitud kohtades vabaks. 2006. aasta augustis ja septembris lasid nad sadu vangistuses kasvatatud röövikuid ja valmikuid Elliott Key's Biscayne'i rahvuspargis vabaks. Miami sinine on taasasustatud Evergladesi rahvusparki ja Dagny Johnson Key Largo Hammock Botanical State Parki, kuid kõik katsed enne 2009. aasta maid ebaõnnestusid.
2006. aasta novembris ja detsembris avastati veel asurkondi Boca Grande Key's ja Marquesas Keys'is Key West National Wildlife Refuge'is. Bahia Honda populatsioon suri 2010. aastal välja ja seejärel keskenduti kaitsemeetmetele Key West National Wildlife Refuge'i asurkondade suhtes. Veel üks asurkond avastati 2016. aastal Great White Heron National Wildlife Refuge'is.
Miami sinitiib on Florida osariigi ja föderaalvalitsuse poolt määratletud ohustatud liigina ning on NatureServe'i poolt loetletud kriitiliselt ohustatud alamliigina.
Viited.
= Välislingid =